ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.10

Nepieciešamo līdzekļu aplēses laikam no 2014. līdz 2020. gadam programmas īstenošanai kopumā, ieskaitot tās uzturēšanu, izmaiņas un atjaunināšanu, veido 5,8 miljardus euro, proti, aptuveni 0,6 % no ES budžeta, kas DFS 2014.–2020. gadam noteikts 1 025 miljardu euro apmērā. Lietderīgi arī atgādināt to, ka ES budžets veido aptuveni 1 % no NKI.
3.5

Atbalsts bezdarbnieku apmācībai un piemērota alga ir labāks risinājums darbaspēka trūkuma problēmas risināšanai nekā jau apmācītu darbinieku piesaistīšana no trešām valstīm: ārsti, medmāsas, fizioterapeiti u. c., kas nāk no Āfrikas, Āzijas un Latīņamerikas, būs vajadzīgi savās izcelsmes valstīs, kuras ir apmaksājušas šo speciālistu izglītošanu. Eiropas sociālie partneri, kas saistīti ar veselības aprūpes jomu, ir izstrādājuši rīcības kodeksu ētiskai pārrobežu pieņemšanai un saglabāšanai darbā slimnīcu sektorā. Tas ir jāpiemēro un jāpaplašina. Attiecībā uz tiem gadījumiem, kad speciālisti no trešām valstīm tomēr vēlas iekārtoties uz dzīvi Eiropā, Komiteja 2007. gada atzinumā par veselības aprūpi un migrāciju ierosināja izveidot kompensāciju fondu, lai šajās valstīs varētu sagatavot jaunus speciālistus (3).
—

paredzēt šim fondam apjomīgus līdzekļus, kaut arī tie ir relatīvi nelieli salīdzinājumā ar līdzekļiem, kas pēc Komisijas aplēsēm ir vajadzīgi, lai nākotnē segtu pasažieru un preču pārvadājumu (500 miljardi euro 2020. gadā), enerģētikas (1,5 triljoni euro laikā no 2010. gada līdz 2030. gadam) un komunikācijas (250 miljardi euro) vajadzības; šie līdzekļi tiks ņemti no struktūrfondiem un — lai arī mazākā mērā — no Kohēzijas fonda. Tādējādi transporta un vides infrastruktūras vajadzībām būtu mazāk līdzekļu, un tas radītu nevajadzīgus sarežģījumus. Ņemot vērā to, ka ir daudz reģionu, kuriem var būt piekļuve šiem finansējumiem, nešķiet, ka minētie līdzekļi varētu radīt multiplikatora ietekmi (jauni projekti un jauni finansējumi, tostarp privātie), ko vēlas Komisija. Rezultāts būtu vēl lielāka fondu sadrumstalotība. Šajā sakarā un lai panāktu vēlamo ietekmi, Komiteja iesaka izmantot arī privātā sektora līdzekļus un novērst sadrumstalotību.
2.7

Vairāk nekā divas trešdaļas no pēdējo piecu gadu laikā apstiprinātajām kampaņām, kuru mērķis ir informēt par ES lauksaimniecības un pārtikas produktiem un veicināt to noietu, bijušas vērstas uz iekšējo tirgu. Vienīgi 8 % no apstiprinātajām programmām aptver vairākas valstis, un vairāk nekā puse pieteikumu, kas iesniegti laikposmā no 2006. gada līdz 2010. gadam, tikuši noraidīti.
3.6

Ceļvedī ir izvirzīti ļoti vērienīgi mērķi attiecībā uz to, lai transporta sistēmu padarītu videi nekaitīgāku, bet pietrūkst reālisma, kā minēto sasniegt un cik tas maksās. EESK izsaka bažas par ievērojamām atšķirībām starp mērķiem, veidiem to sasniegšanai un to sasniegšanai nepieciešamo finansējumu.
3.3

3. jautājums. EESK piekrīt, ka valsts pārvaldes iestādes un līgumslēdzējas iestādes jāstimulē ieviest e-iepirkumu sistēmu. Tomēr EESK vēlreiz uzsver, ka turpmāk nevajadzētu pielietot Komisijas pieņemto dažādu ātrumu stratēģiju. EESK uzskata, ka, ņemot vērā kopš 2005. gada gūto pieredzi un sliktos rezultātus efektīva pārraudzības mehānisma trūkuma dēļ, Komisijai tagad vajadzētu panākt vienošanos ar dalībvalstīm par pieņemto e-iepirkuma stratēģiju ievērošanu. EESK tomēr vērš uzmanību uz to, ka dalībvalstīm jāizveido piemērotas, līdzsvarotas sistēmas konkrētās nozarēs, it īpaši sociālās ekonomikas un sociālo pakalpojumu nozarē. Šie pakalpojumi, uz kuriem attiecas publiskais iepirkums minētajās nozarēs, bieži ir sarežģīti un pēc savām īpašībām unikāli, tādēļ nepieciešama zināma rīcības brīvība arī e-iepirkuma jomā. Saistībā ar stimuliem, ar kuriem uzņēmumus mudina izmantot e-iepirkumus, EESK izvirza šādus jautājumus: a) e-pārvaldības, tostarp e-iepirkumu, ieviešana ir atkarīga no lietojuma vienkāršības. Sarežģītu tehnoloģiju, piemēram, publiskās atslēgas infrastruktūras (Public Key Infrastructure, PKI) nevajadzīga izmantošana attur organizācijas no to ieviešanas un izmantošanas. ES mēroga e-iepirkumu sistēmas veidošanā jāizvairās no liekas tehniskas sarežģītības; b) MVU ir ES uzņēmējdarbības struktūras mugurkauls. Komisijai un dalībvalstīm nebūtu jāvadās no pieņēmuma, ka MVU ir tādas pašas spējas, resursi un piekļuve tehnoloģijām kā lieliem uzņēmumiem. Saistībā ar iepriekš minēto b) punktu EESK iesaka Komisijai finansēt iniciatīvas dalībvalstīs ar mērķi — nodrošināt piekļuvi tehnoloģijai, kuru varētu nodrošināt tehnoloģiju centri; šādus tehnoloģiju centrus varētu ierīkot kompetentas iestādes, kas atbild par uzņēmējdarbības politiku, vai institūcijas, kas pārstāv MVU; — īstenot MVU domātas zināšanu un spēju veidošanas iniciatīvas, ko atbalsta konsultatīvi dienesti, kurus, izmantojot valsts un ES stimulus, piedāvā par MVU atbildīgas institūcijas; — organizēt mācības par e-iepirkumu izmantošanu un zināšanu sniegšanu, tostarp nodrošināt ar mācību rīkiem, piemēram, datorizētas mācības, ierīkojot e-iepirkuma sekmēšanas atbalsta centrus.
3.15

Regulas priekšlikuma jaunajā 13.c pantā paredzētie divi mēneši no paziņošanas dienas, kuru laikā Eiropas Parlaments vai Padome var izteikt iebildumus, ir atkāpšanās no līdzšinējiem noteikumiem, kuri šajā ziņā paredz trīs mēnešu termiņu. No procedūras paātrināšanas un racionalizācijas viedokļa EESK neiebilst pret minētā laikposma saīsināšanu, ja vien tā iespējamais pagarinājums ir divi mēneši.
2.6

Komisijas priekšlikumā ir iekļauts četru priekšlikumu saturs: a) normatīvā rezolūcija attiecībā uz atbalstu, kas piešķirts Vācijas Alkohola monopola ietvaros (COM (2010) 336 galīgā redakcija), b) priekšlikums Regulai attiecībā uz pārtikas izdalīšanu vistrūcīgākajām personām Eiropas Savienībā (COM (2010) 486 galīgā redakcija), c) priekšlikums par Regulas (EK) 1234/2007 grozīšanu attiecībā uz tirdzniecības noteikumiem, d) priekšlikums par Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 grozīšanu attiecībā uz līgumattiecībām piena un piena produktu nozarē.
4.1

Pēdējo divdesmit gadu laikā starptautiskās diskusijas par klimata pārmaiņām ir balstītas uz zinātnisko darbu, ko veic Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC), kurā apvienojušies visi pasaules vadošie zinātnieki no attiecīgajām nozarēm, lai izskatītu un vērtētu pierādījumus par cilvēka darbības izraisītajām klimata pārmaiņām un to ietekmi. Pateicoties IPCC veiktajam novērtējumam, pēdējos gados zinātnieku aprindās izdevies panākt aizvien lielāku vienprātību un atbalstu viedoklim par to, ka cilvēka darbības izraisītas klimata pārmaiņas patiešām notiek un to ietekme ir reāla.
2.5.

Eiropas flotē ietilpts 54 tunzivju saldētājseineri (34 no Spānijas un 20 no Francijas), kas kopā gadā nozvejo aptuveni 400 000 tonnu, veidojot apmēram 10 % no nozvejas pasaulē.
4.2.2.1

Pakalpojumu sniegšanai privātpersonām jākļūst par profesiju ar atzītu kvalifikāciju, izglītību, diplomiem un karjeras virzību. Lai izmainītu privātās attiecības starp darba devēju un palīgu mājsaimniecībā, ir jāveido uzņēmumi un sabiedrisko pakalpojumu dienesti, kas sniedz šādus pakalpojumus. Ģimenēm no darba devējiem jākļūst par klientiem vai patērētājiem, kas pērk vai izmanto pakalpojumus dažas stundas nedēļā, piemēram, mājas uzkopšanai, gados vecu cilvēku vai bērnu aprūpei, skolēna atbalstam mācībās u.c. Vajadzētu plaši piemērot dažās Eiropas valstīs jau ieviesto sistēmu, kurā uzņēmums vai sabiedrisko pakalpojumu dienests, kas nodarbina personas, ir atbildīgs par īpašuma un personu drošību un pārbauda to algoto darbinieku kvalifikāciju, kas strādā mājās pie privātpersonām. Līdz ar to darbiniekiem ir viens vienīgs darba devējs, viņu atalgojumā ir iekļauts arī laiks, kas nepieciešams, lai pārvietotos no vienām mājām uz otrām, viņiem ir pieejama arodapmācība un visas darba ņēmējiem paredzētās garantijas. Ir jāizstrādā Eiropas sistēma darba vietām, kas saistītas ar pakalpojumu sniegšanu mājsaimniecībā, šajā sistēmā ņemot vērā ne tikai mājsaimniecības darbu materiālo un tehnisko aspektu, bet arī to psiholoģisko aspektu (uzticēšanos, līdzjūtību, uzmanību, uzklausīšanu, uzraudzību u.c.), vajadzīgās zināšanas (par uzturu, par izmantoto produktu ietekmi uz veselību un vidi utt.).
3.7.7

Lai gan teorētiski Kopienas patenta ilgums ir 20 gadi (TRIPS nolīgumi), praktiski vidējais ilgums ir no 5 līdz 6 gadiem informācijas un sakaru tehnoloģijas (IST) jomā, un no 20 līdz 25 gadiem zālēm. Citiem vārdiem sakot, vidējais ilgums ir no 10 līdz 12 gadiem. Lietderīgajiem modeļiem reālais patenta ilgums ir vēl īsāks.
2.6.

Dažādu organizāciju iesaistīšanās starptautiskajā līmenī konkrēti noris, cita starpā, ar šādu iniciatīvu starpniecību: — ESAO datu bāze par pētījumiem cilvēka veselības un vides drošības jomā (Database on Human Health and Environmental Safety Research) un jaunā datu bāze par pētījumiem rūpnieciski ražotu nanomateriālu drošības jomā (Database of Research into the Safety of Manufactured Nanomaterials); — kopīga FAO (ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija) un PVO programma par pārtikas standartiem (Joint FAO/WHO Food Standards Program), lai paredzētu neitrālu starptautisku forumu par pārtikas drošuma jautājumiem saistībā ar nanotehnoloģiju izmantošanu, kā arī izstrādātu sadarbības nolīgumus par minētajiem aspektiem; — ESAO projekts par rūpnieciski ražotu nanomateriālu reprezentatīvu paraugu drošības novērtēšanu (Safety Testing of a Representative Set of Manufactured Nanomaterials) un ESAO projekts par rūpnieciski ražotiem nanomateriāliem un to novērtēšanas vadlīnijām (Manufactured Nanomaterials and Test Guidelines); — ESAO projekts par iedarbības mērījumiem un iedarbību mazinošiem pasākumiem (Exposure Measurement and Exposure Mitigation); — ESAO projekts par alternatīvo metožu nozīmi nanotoksikoloģijā (The role of Alternative Methods in Nanotoxicology); — ESAO projekts par ietekmi un uzņēmējdarbības vidi (Impacts and the Business Environment); — ESAO projekts par komunikāciju un sabiedriskās domas iesaistīšanu (Communication and public engagement); — ESAO projekts par globāliem uzdevumiem: ūdens un nanotehnoloģijas (Global Challenges: Nano and Water); — ESAO projekts par sadarbību risku novērtēšanas jomā (Co-operation on Risk Assessment); — specializēti centri, kas sadarbojas ar PVO, pētot ar nanotehnoloģiju ražošanu un izmantošanu saistītos drošības un veselības riskus darba vietā; — PVO/ES projekts par tematu “Politisko konsultāciju pastiprināšana vides un veselības jautājumos. Nanotehnoloģijas” (Enhanced Policy Advice on Environment and Health in Europe - Nanotechnologies); — globāli pasākumi, ko sekmē ANO Vides programmas (UNEP) Tehnoloģijas, rūpniecības un ekonomikas daļas (DTIE) Ķīmisko vielu nodaļa, lai pasaules līmenī pienācīgi pārvaldītu ķīmiskās vielas; — tūlītēji pasākumi, kurus veic Triestes Starptautiskā zinātnes un augsto tehnoloģiju centra Augsto tehnoloģiju un jauno materiālu nodaļa (jautājumos par nanotehnoloģiju un iespējamo ar to attīstību un izmantošanu saistīto risku novērtēšanu); — ISO TC 229 standarti nanotehnoloģiju jomā; — ANO Rūpniecības attīstības organizācijas (UNIDO) sanāksme (2007. gada decembris): ieteikumi un īpašs rīcības plāns; nanotehnoloģiju un ar tām saistīto risku novērtēšana. Pētījumi par N&N ētiskās, tiesiskās un sociālās ietekmes aspektiem.
3.5.1

EESK skatījumā viena no konkrētākajām un prioritārākajām teritoriālās kohēzijas izpausmēm ir piekļuves VTNP un VNSP (15) nodrošināšana visiem Eiropas iedzīvotājiem, neatkarīgi no viņu dzīves vai darba vietas. Proti, tā ir joma, kurā cieši jāsaskaņo politikas virzieni un kurā nepieciešama efektīva daudzlīmeņu pārvaldība. Pašreizējais stāvoklis nebūt nav apmierinošs, jo īpaši attiecībā uz visnelabvēlīgākajām teritorijām un to iedzīvotājiem vai šādu teritoriju ekonomikas un sociālajiem dalībniekiem.
1.6.

Attiecībā uz priekšlikumu par ekodizainu, Komiteja norāda, ka vides prasībām jābūt vairāk atkarīgām no sasniedzamajiem mērķiem un nevis no tehniskajiem risinājumiem, ko būtu iespējams ieviest, izmantot ekodizainu. Pastāvīgi uzlabojumi izstrādājumu vides kvalitātes jomā jāīsteno ar šo izstrādājumu aprites cikla analīzes palīdzību, kuras veikšanai jāizmanto virkne rādītāju, piemēram, siltumnīcefekta gāzes emisijas, ūdens patēriņš, no neatjaunojamiem energoresursiem iegūtas enerģijas patēriņš, bioloģiskās daudzveidības samazināšanās, gaisa un augsnes piesārņojums u.t.t. Piemērots risinājums ir rodams, tikai pilnībā ņemot vērā visus uzskaitītos faktorus un izmantojot atbilstošas zinātniskās metodes.
1.5

Komisijas ideja par to, ka valstu emisiju kvotu izsoles rīkotu ES ETS ietvaros un 20 % no kopējiem ienākumiem novirzītu pasākumiem, lai atbalstītu CO2 emisijas samazināšanu, ir pilnīgi neatbilstīga un nozīmē finansiālo iespēju izniekošanu. Dalībvalstis būtu uzstājīgi jāaicina pilnībā pārskatīt savu nostāju attiecībā uz ienākumiem no ES ETS un visus šos ienākumus novirzīt zemas oglekļa emisijas un oglekļa emisiju neradošai tehnoloģijai, konkrētu summu piešķirot CCS vajadzībām. Tādā veidā var būt pieejami miljardi euro, kā Komisijai pašlaik trūkst, bet kas vajadzīgi, lai atbalstītu agrīnus un vērienīgus CCS demonstrējumus.
6.5

EESK vērš uzmanību uz to, ka palielinās medicīnas darbinieku trūkums un novecošana, tādēļ ētiska pieeja nepieciešama arī darbinieku atlasei un pieņemšanai, piemērojot īpašu integrācijas, prasmju veidošanas un atalgojuma politiku gan no ES valstīm, gan no trešām valstīm ieceļojušo medicīnas darbinieku gadījumā. Jāizskata iespējas sekmēt emigrējušu kvalificētu medicīnas aprūpes darbinieku atgriešanos izcelsmes valstī, kur viņi veicinātu attiecīgās valsts veselības aprūpes sistēmas attīstību. Attiecībā uz medicīnas personāla migrāciju Kopienas ietvaros dalībvalstīm vajadzētu rūpēties par to, lai brīva pakalpojumu sniegšana neizraisītu sociālo dempingu, jo tas kaitētu medicīniskās aprūpes personālam, ietekmētu tā profesionālās spējas, tādējādi kaitējot arī pacientiem.
7.14.

Liberalizētam elektrības un gāzes tirgum ir liela nozīme iedzīvotāju izpratnes palielināšanā par“viedajiem” patēriņa veidiem, kas ļautu ietaupīt izmaksas un tās kontrolēt. Tas nozīmē, ka iedzīvotāji ir jāizglīto par pašlaik pieejamiem enerģijas avotiem un par alternatīvo (atjaunīgo) enerģijas avotu attīstību, lai viņi saprastu to vitālo nozīmi, ņemot vērā pašreizējo deficītu. Līdz ar to gan no enerģijas taupīšanas viedokļa, gan no izmaksu viedokļa, gala patērētājiem jāpiedāvā līgumi, kurus var individualizēt atkarībā no patēriņa.
1.1.

Komisija 2007. gada 5. septembra paziņojumā “Rezultātu Eiropa — Kopienas tiesību aktu piemērošana” norāda, ka no vairāk nekā 9000 tiesību aktiem gandrīz 2000 ir direktīvas, kuru transponēšanai jāveic 40 līdz 300 pasākumi, un, tā kā liels ir to Eiropas iedzīvotāju skaits, kas var aizstāvēt savas tiesības, pamatojoties uz Kopienas tiesību aktiem, ir nepieciešams, īstenojot tiesību aktu labāks izstrādes mērķi, īpašu uzmanību piešķirt tiesību aktu piemērošanai, kā arī to iemeslu noteikšanai, kādēļ rodas grūtības Kopienas tiesību aktu piemērošanā un to piemērošanas uzraudzībā. Tādēļ tā ierosina uzlabot pašreizējo metodi ar Kopienas tiesību aktu piemērošanu un to piemērošanas uzraudzību saistīto problēmu pārvaldībai.
5.1

Dažas dalībvalstis ir ieviesušas ražotāju tiešās atbildības dažādas formas. Tās ievērojami atšķiras attiecībā uz nosacījumiem un kārtību. Minētajā 1999. gada direktīvā ir noteikts, ka Komisijai jāizskata ražotāju tiešās atbildības (RTA) ieviešanas iespēja un, attiecīgā gadījumā, jāiesniedz priekšlikums. No 17 dalībvalstīm, kas sniedza atbildes Komisijas veiktajā aptaujā, 7 valstis ir ieviesušas zināma veida RTA, lai gan nosacījumi tiešu pretenziju iesniegšanai pret ražotājiem ir ievērojami atšķirīgi. No dažām dalībvalstīm un dažām ieinteresētajām pusēm ir saņemti ievērojami iebildumi pret minēto koncepciju, un dažas no tām uzskata, ka ir par agru izvērtēt koncepcijas ietekmi uz nepieciešamību grozīt Direktīvu 1999/44/EK atsevišķi (10).
1.5

EESK uzskata, ka laika posmā no 2007. gada līdz 2013. gadam ir jārisina šādi svarīgi jautājumi: — plašāk jālieto instrumenti, kas nodrošina preču un pakalpojumu godīgu pārdošanas veicināšanu un atbildīgu patēriņu — arvien vairāk preču un pakalpojumu iespējams iegādāties elektroniskajā tirdzniecībā, taču pašreiz spēkā esošie tiesību akti nenodrošina patērētāju aizsardzību, jo elektroniskā tirdzniecība attīstās straujāk nekā patērētāju tiesību aizsardzības noteikumi minētajā jomā; — jānodrošina tiesību aktu izpilde jomās, kur tas nepieciešams, — dalībvalstīs spēkā esošie tiesību akti un to izpilde ES dalībvalstīs ir atšķirīga. Jāpanāk, ka dalībvalstis, kurās to izpilde netiek nodrošināta pietiekamā līmenī, sasniegu tādu līmeni kā valstis, kurām šajā ziņā ir “lielāki panākumi”; — jānodrošina patērētāju kolektīvās un individuālās pārsūdzības tiesības — patērētāju rīcībā jābūt vienkāršiem un efektīviem līdzekļiem, kas nodrošinātu viņu tiesisko aizsardzību gan viņu mītnes valstī, gan citās valstīs. Kolektīvās pārsūdzības tiesības ir jāsaskaņo visā ES, lai tās varētu izmantot patērētāju grupas un patērētāji no uzņēmumu vidus (it īpaši mazie un vidējie uzņēmumi); — jānodrošina patērētāju tiesību aizsardzība starptautiskajā tirgū; — jāpanāk patērētāju tiesību ievērošana visās ES politikas jomās un tiesību aktos; un — jānodrošina to tirgus sektoru stingra uzraudzība, kuros obligāti jānodrošina patērētāju tiesību aizsardzība.
3.3.5

Apdrošināšanas jomā (pat vairāk nekā banku nozarē) pieprasījums privātklientu sektorā ir vērsts uz valsts tirgu, un klientu apmierinātības pakāpe ir tāda (83 %), ka nekas neliek domāt par pieprasījuma strukturālām pārmaiņām. No otras puses, tiek paustas raizes par to, ka tuvojas dažu apdrošināšanas sabiedrībām nozīmīgu pasākumu (jo īpaši pārapdrošināšanas jomā), piemēram, Regulas 358/2003, beigu termiņš, un par Komisijas nodomu neatjaunot Grupālā atbrīvojuma regulu 2010. gadā Ja netiks atjaunota Grupālā atbrīvojuma regula, vairs nepastāvēs juridiskā skaidrība, ko tā garantēja. Apdrošinātāji piesardzības apsvērumu dēļ varētu atteikties no pozitīvās sadarbības, ko šobrīd nodrošināja Grupālā atbrīvojuma regula, tādējādi liedzot patērētājiem un apdrošinātājiem iespēju gūt reālu labumu no sadarbības,t.i., patērētāju mobilitāti, produktu salīdzināmību, apdrošināšanas iespēju, tirgus atvēršanu maziem un vidējiem uzņēmumiem un jauniem tirgus dalībniekiem.
3.6

Ūdeņradis, ko daži Eiropas automašīnu ražotāji eksperimentāli jau izmanto kā enerģijas nesēju, pārsvarā vēl tiek ražots elektrolīzes ceļā vai arī no dabasgāzes vai citiem fosilajiem kurināmajiem. Tādēļ tā izmantošana neļautu samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Neraugoties uz pēdējā laikā gūtajiem panākumiem tādā pētniecības jomā kā ūdeņraža ražošana no biomasas, tostarp izmantojot biotehnoloģiju, vai no atjaunojamiem enerģijas avotiem, ūdeņraža automobiļu plaša izmantošana un tirdzniecība nav iespējama, jo kurināmā elementu izmaksas ir ļoti augstas. Lai ūdeņradis kļūtu par ekonomiski pieejamu enerģētisko alternatīvu, ir nepieciešams samazināt ražošanas izdevumus. University of New South Wales pašreiz veic pētījumu cerībā, ka minēto mērķi izdosies sasniegt, izmantojot īpašus keramiskus saules paneļus, kas veidoti no titāna oksīda. Titāns tiek plaši izmantots saules ūdeņraža jomā, jo tam ir nepieciešamās pusvadītāja īpašības un tas ir izturīgs pret ūdeni. Tomēr dabiskā veidā, ja tas netiek īpaši apstrādāts, tas tomēr nav pietiekami efektīvs.
5.8.1

Kopuzņēmuma ENIAC pamatdarbības izmaksas, kas minētas 4. pantā, sedz no šādiem avotiem: — ANEAS finanšu ieguldījums līdz 20 miljoniem euro vai arī līdz 1 % no kopējām projektu izmaksām, tomēr nepārsniedzot 30 miljonus euro; — Kopienas finanšu ieguldījums līdz 10 miljoniem euro; — ENIAC dalībvalstu ieguldījumi natūrā. Kopuzņēmuma ENIAC pētniecības un attīstības pasākumus laika posmā līdz 2017. gada 31. decembrim finansē no šādiem avotiem: — Kopienas finanšu ieguldījums ne vairāk kā 440 miljoni euro; — ENIAC dalībvalstu finanšu ieguldījumi, kuru kopējais apjoms ir vismaz 1,8 reizes lielāks nekā Kopienas ieguldījums; — tādu pētniecības un attīstības organizāciju ieguldījumi natūrā, kas piedalās projektos. Salīdzinājumā ar publiskajām iestādēm tās sniedz lielāku vai līdzvērtīgu ieguldījumu.
2.4

EESK ir sagatavojusi atzinumus par katru no Kodolenerģētikas paraugprogrammas projektiem, kā tas paredzēts Līgumā. Komiteja ir arī pievērsusies kodolenerģētikas jautājumiem vairākos iepriekšējos atzinumos, īpaši 2004. gadā pieņemtajā pašiniciatīvas atzinumā par kodolenerģētikas lomu, secinājumos norādot: “EESK uzskata, ka kodolenerģētika būtu jāpadara par vienu no dažādotas, līdzsvarotas, ekonomiskas un ilgtspējīgas ES enerģētikas politikas sastāvdaļu. Ņemot vērā ar to saistītās problēmas, nevajadzētu visu balstīt tikai uz kodolenerģētiku; no otras puses, EESK uzskata, ka daļēja vai pilnīga atteikšanās no kodolenerģētikas izmantošanas varētu kaitēt ES saistību ievērošanai klimata pārmaiņu novēršanas jomā”.
5.1.2

Joprojām saglabājas daudzi agrākie šķēršļi, un Eiropas uzņēmumiem nav dota iespēja apzināties sevi kā “eiropeiskiem”. Pakalpojumi, kas veido divas trešdaļas no IKP, joprojām ir organizēti, pamatojoties uz savstarpēji nodalītiem valstu tirgiem; attiecībā uz dalībvalstu publisko iepirkumu saistībā ar piegādēm, pakalpojumiem, būvniecības pasūtījumiem, kā arī visu aizsardzības sektoru kopumā pēdējie nopietnie pētījumi, kuru saturs 10 gadu garumā nav mainījies, liecina, ka vairāk nekā 90 % no publiskā iepirkuma līgumiem joprojām tiek slēgti ar piegādātājiem no attiecīgās valsts.
1.1

Šajā atzinumā nav apskatītas Konkurences ģenerāldirektorāta visas darbības jomas (1). Skarti tikai daži izvēlēti jautājumi, nemaz neskatot tiesu nolēmumus konkurences/pārņemšanas/ apvienošanās un valsts atbalsta lietās, jo to izvērtēšanai būtu nepieciešams atsevišķs padziļināts pētījums par rīcības praksi tirgū un tās novērtējumu no iestāžu viedokļa. Tajā pašā laikā ziņojums atklāj, ka Konkurences ģenerāldirektorāta lietu izskatīšanā apliecinātā attieksme liecina par noteiktību un rūpēm par to, lai problēmu gadījumā tiktu atrasti atbilstoši un praksē pielietojami risinājumi. Vienīgais, ko varētu kritizēt, varbūt ir dažu tādu izvēlēto tematu loks, kuru gadījumā Lisabonas programmā un ar to saistītajos dokumentos norādīto starptautiskās konkurētspējas prasību apmierināšanai nozares nozīmība neattaisno tai veltīto Eiropas Komisijas uzmanību. Kā piemēru EESK var minēt kontroles dokumentu “Ziņojums par 2005. gadu: profesionālie pakalpojumi — lielākas reformu iespējas” un Eiropas Komisijas darba dokumentu “Dalībvalstu progress nepamatotu ierobežojumu pārskatīšanā un atcelšanā profesionālo pakalpojumu jomā”. Komiteja uzskata, ka pakalpojumu liberalizācija atbilstoši Lisabonas programmai pirmām kārtām attiecas uz starptautiski nozīmīgiem pakalpojumiem (infrastruktūra, tekekomunikācijas, pārvadājumi utt.) un daudz mazākā mērā uz tā sauktajām brīvajām profesijām (piemēram, arhitekti, advokāti, ārsti, inženieri, grāmatveži un farmaceiti); tie vairumā gadījumu ir vietējās nozīmes mikrouzņēmumi un saskaņā ar subsidiaritātes principu ir dalībvalstu kompetencē (skat. Cipolla-Macrino apvienotās lietas C-94/04 un C-202/04 (2)). Neviens nenoliedz, ka nepieciešami atsevišķi ierobežojumi, lai nodrošinātu atbilstoši augstu profesionālo līmeni, pieredzi un sabiedrības uzticību veiktajam darbam. EESK ir gandarīta par to dalībvalstīs veikto detalizēto brīvo profesiju analīzi attiecībā uz atšķirīgajiem attiecīgajiem tirgiem, kurā novērtēta pastāvošo ierobežojumu izplatība un lielums. Tajā pašā laikā tomēr jāuzsver, ka jāskata ne tikai konkurences struktūru noteicošā tautsaimnieciskā ietekme, bet arī ieteiktās liberalizācijas gaidāmā ietekme uz sabiedrību. Minētais fakts neizslēdz EKT veikto konkurences tiesvedību, kas vērsta pret dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, galvenokārt — pret profesionālo organizāciju centieniem noteikt cenas.