Ņemot vērā to, ka Ukraina nepilnīgi īstenoja ar MFP III saistīto politikas programmu, kā rezultātā Komisija 2018. gada janvārī atcēla ES pēdējā maksājuma daļas izmaksu, ir lietderīgi iekļaut īpašus nosacījumus attiecībā uz katru no šīs palīdzības abām daļām. Konkrētāk, ir paredzēts šādi atspoguļot pasākumus, kuri netika īstenoti iepriekšējā programmā.

Neraugoties uz ekonomikas krīzi, Ukraina pēdējos trijos gados ir panākusi ievērojamu progresu publisko finanšu konsolidācijā. Vispārējais fiskālais deficīts, tostarp naftas un gāzes uzņēmuma Naftogaz deficīts, tika samazināts no 10 % no IKP 2014. gadā līdz tikai 2,4 % 2016. gadā (salīdzinājumā ar SVF programmā noteikto 3,7 % budžeta deficīta mērķi 2016. gadam). Budžeta izpildes līmenis 2017. gadā joprojām ir stabils, pateicoties konsekventai nodokļu iekasēšanai, dividenžu izmaksām no valstij piederošiem uzņēmumiem un dažiem vienreizējiem faktoriem, piemēram, bijušā prezidenta V. Janukoviča iesaldēto aktīvu konfiskācijai (kopā 1 % no IKP). Tā rezultātā konsolidētais valsts budžeta deficīts 2017. gadā sasniedza apmēram 1,5 % no IKP. Ar valsts uzņēmumu un banku rekapitalizāciju saistītais kvazifiskālais deficīts ir ievērojami samazināts, jo īpaši uzņēmuma Naftogaz darbības deficīta novēršanas rezultātā. Šāda fiskālā konsolidācija apvienojumā ar valūtas maiņas kursa relatīvu stabilitāti kopš 2016. gada ir palīdzējusi samazināt vispārējās valdības parādu līdz aptuveni 76 % no IKP 2017. gada beigās (no 81 % 2016. gada beigās).

2018. gada budžetā paredzēts fiskālais deficīts 2,4 % apmērā no IKP (tas atbilst SVF programmā paredzētajam maksimālajam apjomam 2,5 % apmērā) un ir balstīts uz pieņēmumiem, ka reālā IKP izaugsme būs 3 % un patēriņa cenu inflācija – 9 %. Pakāpeniski ir novērsta deflācijas tendence, kas dominēja no 2015. gada pavasara (60,9 % 2015. gada aprīlī) līdz 2016. gada vidum (6,9 % 2016. gada jūnijā). Kopš tā laika inflācijas pieaugumu (14,1 % 2018. gada janvārī) ir veicinājušas pieaugošās ražošanas izmaksas un patērētāju pieprasījums (kas jo īpaši izriet no algu pieauguma), kā arī pieaugošās neapstrādātas pārtikas cenas (salna, kas 2017. gada sākumā nopostīja sējumus) un degvielas cenas. Pieaugošā inflācijas spiediena dēļ centrālā banka kopš 2017. gada oktobra ir paaugstinājusi atsauces procentu likmi kopumā par 4,5 procentpunktiem (līdz 17 % 2018. gada 2. martā).

Attiecībā uz ārējo sektoru Ukrainas tekošā konta deficīts ir pakāpeniski palielinājies (3,5 % no IKP 2017. gadā) pēc straujām lejupvērstām korekcijām, ko izraisījusi ekonomikas krīze (no 9 % no IKP 2013. gadā līdz 0,3 % 2015. gadā). Tas bija galvenokārt saistīts ar ražošanas līdzekļu importa atlabšanu (atbilstoši uzņēmēju uzticēšanās pieaugumam) un stabilu iekšējo patēriņu. Tekošā konta deficīta turpmāku pieaugumu ierobežoja eksporta kāpums (17 % gada griezumā 2017. gadā), kā iemesls bija izaugsme pasaules ekonomikā un labvēlīgi tirdzniecības noteikumi. Ir pieaugušas arī privātā kapitāla plūsmas, kas nav ārvalstu tiešie ieguldījumi, jo īpaši tāpēc, ka valdība 2017. gada septembrī izvietoja euroobligācijas USD 3 miljardu vērtībā. Ukrainas daudzpusējo un divpusējo partneru atbalsts kopā ar tekošā konta korekcijām un privātu finanšu plūsmu pakāpenisku atgriešanos palīdzēja Ukrainai papildināt savas starptautiskās rezerves līdz USD 18,6 miljardiem 2018. gada janvāra beigās, neskatoties uz ārvalstu tiešo ieguldījumu nelielo apjomu.

Neskatoties uz ekonomiskās situācijas uzlabošanos kopš 2015. gada, joprojām pastāv neaizsargātība, kuras iemesls ir valsts ievērojamā atkarība no preču eksporta, starptautisko rezervju neparedzēti lēna papildināšana un paaugstinātas ārējās parādsaistības. Turklāt vēl aizvien gauso atlabšanu varētu ietekmēt tādi negatīvie riski kā nestabilā politiskā vide un joprojām pastāvošie draudi par spriedzes pastiprināšanos valsts austrumu daļā.

Tā kā Ukraina ir preču eksportētāja (lauksaimniecības produkti un metāls veido aptuveni 70 % no Ukrainas eksporta), tā joprojām ir īpaši neaizsargāta pret tirdzniecības noteikumu pasliktināšanos un pret pasākumiem, ko ieviesusi Krievija, lai ierobežotu tranzītu no Ukrainas. Pasaules preču cenu kritums bija galvenais faktors maksājumu bilances krīzei, ko Ukraina piedzīvoja 2009. gadā, kā arī 2014. un 2015. gadā.

Ukrainas lielais ārējais parāds ir vēl viens neaizsargātības iemesls. Neraugoties uz straujo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos korporatīvajā un banku nozarē kopš 2014. gada krīzes, bruto ārējais parāds 2017. gada 1. oktobrī bija USD 117,3 miljardi (111 % no IKP), tostarp USD 47,5 miljardi īstermiņa vērtspapīros (45 % no IKP). Kaut gan šis parāds galvenokārt attiecas uz privāto sektoru un nerada tieša veida atbildību valstij, daļa no tā ir saistīta ar valsts uzņēmumiem (dažkārt to garantējusi valsts) un tādējādi rada iespējamas saistības valsts iestādēm. Līdz ar krīzi ir ievērojami samazinājies tiešais valsts ārējais parāds, kas tiek pārcelts uz nākamo gadu, jo iestādes izmantoja starptautisku finanšu iestāžu piešķirtus ilgtermiņa aizdevumus un ar tā saukto 2015. gada novembra parāda operāciju mainīja atmaksas grafiku aptuveni USD 15 miljardu vērtam obligāciju parādam (gan tiešam, gan garantētam). Tomēr minētā parāda līmenis joprojām ir salīdzinoši augsts, un atmaksas saistības 2018. un 2019. gadā ir ievērojamas.

Rezerves joprojām ir zem SVF atbilstības standartiem, jo īpaši saistībā ar lielajām ārējām parādsaistībām. Kaut arī Ukrainai pēdējo trīs gadu laikā ir izdevies palielināt savas bruto starptautiskās rezerves, process ir bijis lēnāks, nekā to sākotnēji plānojis SVF. 2018. gada janvāra beigās ārējās rezerves bija USD 18,6 miljardi, kas joprojām ir zem pirmskrīzes līmeņa un līmeņa, kādu, uzsākot SVF programmu, bija paredzēts sasniegt līdz 2017. gada beigām (USD 22,3 miljardi). Rezerves varētu atkal tikt pakļautas spiedienam 2018. un 2019. gadā, kad valstij būs jāatmaksā vairāk nekā USD 12 miljardi (procentos un pamatsummā) valsts un daļēji valsts ārējā parāda. Kredīta atmaksas intensīvākā fāze būs vienlaikus ar prezidenta un parlamenta vēlēšanām 2019. gadā. Ņemot vērā minēto, šķiet, ka ir vajadzīga Ukrainas starptautisko rezervju papildināšana, un ES papildu MFP varētu lietderīgi atbalstīt šos centienus gan tiešā veidā (ar tās ietvaros veiktajiem maksājumiem), gan netiešā veidā (kā privātu kapitāla plūsmu katalizators un vietējās valūtas uzticamības atjaunošanai).

Ņemot vērā šo kontekstu, joprojām svarīgs ir SVF un Ukrainas starptautisko partneru, tostarp ES, nepārtraukts atbalsts. Kopš krīzes sākuma Paplašinātās finansēšanas mehānisma programmu Ukrainai USD 17,5 miljardu apmērā, ko SVF apstiprināja 2015. gada martā, ir papildinājis būtisks atbalsts no Ukrainas divpusējiem partneriem, tostarp ES. Citas starptautiskās finanšu iestādes, piemēram, Pasaules Banka, ERAB un EIB, arī ievērojami pastiprinājušas savu darbību, lai atbalstītu valsts ekonomikas pāreju. Tomēr, tā kā Ukrainas ekonomika joprojām ir nestabila un neaizsargāta vairākās jomās, SVF lēš, ka valstij 2018. gadā un 2019. gada sākumā būs jāsaskaras ar papildu ārējā finansējuma vajadzībām USD 4,5 miljardu apmērā (aptuveni EUR 3,8 miljardi). Ierosinātā MFP segtu 26,5 % no kopējā papildu iztrūkstošā finansējuma. Finansējuma iztrūkuma novēršanai Pasaules Banka gatavo arī jaunu attīstības politikas aizdevumu USD 800 miljonu apmērā. Ņemot vērā Pasaules Bankas potenciālo ieguldījumu, ES MFP segs 32 % no atlikušā finansējuma iztrūkuma, kas sasniedz USD 3,7 miljardus.

·Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma jomā

MFP Ukrainai sniegta saskaņā ar četriem atsevišķiem lēmumiem:

–Padomes Lēmums (2002. gada 12. jūlijs), ar kuru paredz papildu makrofinansiālo palīdzību Ukrainai (2002/639/EK)

–Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums Nr. 646/2010/ES (2010. gada 7. jūlijs), ar kuru paredz makrofinansiālo palīdzību Ukrainai

–Padomes Lēmums (2014. gada 14. aprīlis), ar kuru paredz makrofinansiālo palīdzību Ukrainai (2014/215/ES)

–Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2015/601 (2015. gada 15. aprīlis), ar kuru paredz makrofinansiālo palīdzību Ukrainai

·Atbilstība pārējiem Savienības mērķiem un politikas virzieniem

Ierosinātā MFP saskan ar ES apņemšanos atbalstīt Ukrainas tuvākā laika ekonomiskās un politiskās pārejas procesu. Tā saskan ar principiem, kuri reglamentē MFP instrumenta izmantošanu, proti, MFP ārkārtas raksturs, politiski priekšnosacījumi, komplementaritāte, nosacītība un finanšu disciplīna.

Ierosinātā MFP ir saskaņā ar Eiropas kaimiņattiecību politiku (“EKP”). Tā sekmē Eiropas Savienības mērķus attiecībā uz ekonomikas stabilitāti un attīstību Ukrainā un – plašākā mērogā – noturību Austrumeiropas kaimiņvalstīs. Atbalstot iestāžu centienus izveidot stabilu makroekonomikas satvaru un īstenot vērienīgas strukturālās reformas, ierosinātā darbība veicina ES vispārējās iesaistes Ukrainā pievienoto vērtību un uzlabo citu šai valstij sniegto ES finanšu palīdzības formu efektivitāti, tostarp budžeta atbalsta darbības un dotācijas, kas pieejamas ar ārēju finanšu instrumentu starpniecību pašreizējās daudzgadu finanšu shēmas 2014. līdz 2020. gadam ietvaros. Ierosinātā MFP ir arī vispārēja Ukrainai piešķirta starptautiska atbalsta būtiska daļa, un tā turpinās papildināt palīdzību, ko piešķīruši daudzpusēji un divpusēji līdzekļu devēji.

Ukrainai ir svarīgas ekonomiskās saiknes ar ES. 2017. gada 1. septembrī stājās spēkā ES un Ukrainas asociācijas nolīgums. Noteikumi par padziļinātu un visaptverošu brīvās tirdzniecības zonu (DCFTA) tiek provizoriski piemēroti kopš 2016. gada 1. janvāra, kad ES un Ukraina sāka savstarpēji atvērt savus tirgus precēm un pakalpojumiem. ES ir Ukrainas svarīgākā tirdzniecības partnere, un tirdzniecība ar ES veido 40,6 % (vērtības izteiksmē) no Ukrainas kopējās tirdzniecības 2016. gadā. 2017. gadā divpusējā tirdzniecība turpināja pieaugt. Ukrainas eksports ES pieauga par 27,3 % gada griezumā, bet imports no ES palielinājās par 22,1 % (vērtības izteiksmē).

2.PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

·Ierosināto pasākumu kopsavilkums