Komisijas ziņojums - 2009. gada pārskats par attiecībām starp Eiropas Komisiju un valstu parlamentiem /* COM/2010/0291 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 2.6.2010 COM(2010) 291 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS 2009. GADA PĀRSKATSPAR ATTIECĪBĀM STARP EIROPAS KOMISIJU UN VALSTU PARLAMENTIEM KOMISIJAS ZIŅOJUMS 2009. GADA PĀRSKATSPAR ATTIECĪBĀM STARP EIROPAS KOMISIJU UN VALSTU PARLAMENTIEM 1. IEVADS 2009. gadu iezīmēja svarīgi iestāžu notikumi — jauna Eiropas Parlamenta ievēlēšana jūnijā, Barroso I Komisijas mandāta termiņa beigas un Lisabonas līguma stāšanās spēkā 1. decembrī. Saistībā ar Komisijas un valstu parlamentu attiecībām 2009. gadā notika politiskā dialoga turpmāka konsolidācija (2. nodaļa), pastāvīgi palielinoties atzinumu un tos sniegušo parlamentāro palātu skaitam, notiekot biežiem un auglīgiem Komisijas un valstu parlamentu kontaktiem un apmaiņas vizītēm visos līmeņos (3. nodaļa), kā arī īpaši intensīvi abām pusēm gatavojoties saistībā ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā un tā jauno noteikumu īstenošanu attiecībā uz valstu parlamentiem (4. nodaļa). Iepriekšējā gada pārskatā[1] tika sniegta iepriekšējās Komisijas un valstu parlamentu attiecību vispārēja analīze, taču šajā pārskatā izmantota arī iespēja norādīt jaunās Komisijas galvenās prioritātes un mērķtiecību saistībā ar attiecību attīstību ar valstu parlamentiem nākamā mandāta laikā. 2. Politiskais dialogs 2.1. Valstu parlamentu dalība un atzinumu interešu loks Diferencēta līdzdalība Valstu parlamenti 2009. gadā Komisijai sniedza 250 atzinumus saistībā ar politisko dialogu (salīdzinot ar 200 atzinumiem 2008. gadā), kas skaidri apstiprināja augšupejošo tendenci. Tagad kopumā no 2006. gada septembra līdz 2009. gada decembrim no 25 dalībvalstu 35 valstu asamblejām (no 40 asamblejām) saņemti 618 atzinumi. Tāpat kā iepriekšējos gados ir bijusi sevišķi aktīvu palātu grupa, īpaši Portugāles Assembleia da Republica (47 atzinumi), Čehijas senāts (27), kopīgi divas Nīderlandes palātas (19), Zviedrijas Riksdag (18), Itālijas senāts (17), Vācijas Bundesrat (16), Apvienotās Karalistes House of Lords (14), Francijas senāts (12), Dānijas Folketing (12), Austrijas Bundesrat (10) un Grieķijas Pārstāvju palāta (10). Šīs 12 asamblejas bija atbildīgas par aptuveni trim ceturtdaļām no visiem valstu parlamentu atzinumiem, kas tika saņemti 2009. gadā. Salīdzinot ar 2008. gadu, šī gada laikā īpaši ievērojami palielinājies Čehijas senāta, Itālijas senāta, Austrijas Bundesrat un Grieķijas Pārstāvju palātas sniegto atzinumu skaits, un ir vērts pieminēt, ka Austrijas Nationalrat un Maltas Pārstāvju palāta 2009. gadā pirmo reizi piedalījās politiskajā dialogā. Taču 10 parlamentārās palātas 2009. gadā atzinumus nav nosūtījušas, un 13 palātu dalība bija ierobežota, ietverot tikai atzinumus, kas tika pieņemti saistībā ar COSAC koordinētajām subsidiaritātes kontrolēm. Kopš 2006. gada piecas asamblejas šajā dialogā nav piedalījušās nemaz — Spānijas un Rumānijas parlamentu apakšpalāta un augšpalāta un Slovēnijas augšpalāta (Državni svet ). Tomēr jāuzsver, ka lielākajā daļā gadījumu palātas politiskajā dialogā ar nodomu piedalās mazāk aktīvi, jo tās nosaka savu lomu Eiropas lietās lielākā mērā ar attiecīgās valsts valdības, nevis Komisijas darbību pārbaudi. Valstu parlamentu atzinumu joma Valstu parlamentu 250 sniegtie atzinumi attiecās uz ne mazāk kā 139 Komisijas dokumentiem. No šiem 139 dokumentiem tikai 10 dokumentiem tika sniegti 4 vai vairāku asambleju komentāri (neskaitot 3 priekšlikumus, kas attiecās uz COSAC koordinētajām subsidiaritātes kontrolēm). Paziņojumi un priekšlikumi, kuri visvairāk piesaistīja valstu parlamentu uzmanību, attiecās uz Stokholmas programmu[2] (8 atzinumi), pārrobežu veselības aprūpes direktīvu[3] (7[4]), patērētāju tiesību direktīvu[5] (6), pamatlēmumiem par cilvēku tirdzniecību[6] (6) un bērnu seksuālo izmantošanu[7] (5), Zaļo grāmatu par kolektīvo tiesisko aizsardzību[8] (5) un jauniešu mācību mobilitāti[9] (5), paziņojumu par Eiropas finanšu uzraudzību[10] (4), direktīvu par obligātiem standartiem patvēruma meklētājiem[11] (4), kā arī Ikgadējo politikas stratēģiju 2010. gadam[12] (4). Aptuveni puse no 2009. gadā saņemtajiem 250 atzinumiem attiecās uz tiesību aktu priekšlikumiem, un otra puse attiecās uz Komisijas paziņojumiem vai apspriešanās dokumentiem. Par zaļām grāmatām tika sniegti 36 atzinumi. Jāpiebilst, ka saskaņā ar iekšējām procedūrām ļoti aktīvie Zviedrijas un Dānijas parlamenti turpina piedalīties politiskajā dialogā ar Komisiju tikai saistībā ar dokumentiem, kas neattiecas uz likumdošanu. Kopumā lielākajā daļā atzinumu galvenā uzmanība tika pievērsta politiskiem jautājumiem, tikai 13 atzinumi attiecās uz dokumentiem par plānošanu vai institucionāliem jautājumiem. Valstu parlamenti galvenokārt pievērsa uzmanību šādām politikas jomām: tiesiskums, brīvība un drošība (83 atzinumi, ietverot tos, kas sniegti saistībā ar divām COSAC subsidiaritātes kontrolēm), veselība un patērētāju aizsardzība (38 atzinumi, ietverot tos, kas sniegti saistībā ar vienu COSAC subsidiaritātes kontroli), transports un enerģētika (22), izglītība un kultūra (14), vide (12) un uzņēmējdarbība(10). Komisijas atzinumu publicēšana Komisija 2009. gada maijā atklāja Eiropai veltītu tīmekļa vietni[13], kurā tā publicē visus atzinumus, kas saņemti no valstu parlamentiem saistībā ar politisko dialogu, kā arī Komisijas atbildes. Pašlaik tīmekļa vietnē ir tikai 2008. un 2009. gadā saņemtie atzinumi, bet Komisija strādā, lai pakāpeniski iekļautu atzinumus, kas saņemti kopš politiskā dialoga uzsākšanas ar valstu parlamentiem 2006. gada septembrī. 2.2. Valstu parlamentu atzinumu novērtēšana un Komisijas sniegtās atbildes Lielākā daļa atzinumu kopumā bija pozitīvi, atzinīgi novērtējot Komisijas iniciatīvas un priekšlikumus, bet tajā pašā laikā izvirzot konkrētas piezīmes, grozījumu ierosinājumus, kā arī konstruktīvu kritiku. Lielākā daļa valstu parlamentu savos atzinumos izskatījuši būtiskus politiskos jautājumus, galvenokārt plašāk komentējot Komisijas priekšlikuma saturu, tikai nedaudzos atzinumos ir norādes par juridisko pamatu vai subsidiaritātes un proporcionalitātes principu. No 250 atzinumiem, kas saņemti 2009. gadā, mazāk kā 25 atzinumos izteiktas bažas par subsidiaritāti. Tie attiecās uz aptuveni 15 Komisijas dokumentiem, kas gan bija saistīti ar likumdošanu, gan ne. Parlamentārās palātas, kurām bija īpaša interese par subsidiaritātes jautājumiem, bija Francijas senāts, Austrijas Bundesrat , Vācijas Bundesrat , kā arī Nīderlandes, Portugāles un Grieķijas parlaments. Lai gan netika apšaubīta subsidiaritātes kā tādas ievērošana, dažos atzinumos tika arī norādīts, ka tie par nepietiekamu uzskata pamatojumu saistībā ar attiecīgā priekšlikuma atbilstību subsidiaritātes principam. Attiecībā uz divpalātu sistēmām ir vērts pieminēt, ka dažos gadījumos abām palātām ne vienmēr ir vienāds viedoklis par novērtējumu saistībā ar atbilstību subsidiaritātes principam. Piemēram, abām Nīderlandes palātām bija atšķirīgs viedoklis par šo jautājumu saistībā ar priekšlikumu par Kritiskās infrastruktūras brīdinājuma informācijas tīklu (KIBIT)[14] un direktīvu par ēku energoefektivitāti[15], bet abas Francijas parlamenta palātas sniedza atšķirīgus viedokļus par priekšlikuma par izmēģinājumiem ar dzīvniekiem[16] atbilstību subsidiaritātes principam. Jāatzīmē arī, ka 2009. gadā Komisija saņēma vairākus atzinumus, ko valstu parlamenti bija pieņēmuši saistībā ar trim COSAC koordinētajām subsidiaritātes kontrolēm – pirmā par direktīvu par transplantācijai paredzētu cilvēku orgānu kvalitātes un drošības standartiem[17] tika sākta 2008. gada decembrī, otrā par pamatlēmumu par tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu kriminālprocesā[18] tika sākta 2009. gada jūlijā un trešā par regulu par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, lēmumu un autentisku aktu atzīšanu un izpildi mantošanas jomā[19] tika sākta 2009. gada oktobrī. Visos trijos gadījumos ļoti liela daļa parlamentāro palātu, kas piedalījās, apstiprināja priekšlikumu atbilstību subsidiaritātes principam. Attiecībā uz pirmo gadījumu tikai Austrijas Bundesrat sniedza negatīvu atzinumu par subsidiaritāti; otrajā gadījumā Austrijas Bundesrat pievienojās Īrijas un Maltas parlaments, apšaubot atbilstību subsidiaritātes principam, bet 11 citas parlamentārās palātas uzskatīja, ka Komisijas sniegtais pamatojums paskaidrojuma rakstā nav pietiekami apmierinošs; un saistībā ar pēdējo priekšlikumu tikai Beļģijas senāts norādīja uz subsidiaritātes principa neievērošanu. Politiskais dialogs par galvenajiem dokumentiem Ņemot vērā, ka par lielāko daļu Komisijas dokumentu piezīmes iesniedza ne vairāk kā trīs parlamentārās palātas, šeit izklāstītajā analīzē galvenā uzmanība pievērsta raksturīgākajām lietām un, ilustrējot atsevišķus konstatējumus, norādīti daži konkrēti piemēri. - Stokholmas programma Valstu parlamenti 2009. gadā īpašu uzmanību pievērsa Komisijas paziņojumam „Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa pilsoņu interesēs”[20] (Stokholmas programma). Komisijā tika iesniegti astoņi atzinumi, bet vēl daži citi tika tieši nosūtīti Eiropas Parlamentam, kurā 2009. gada novembrī par šo jautājumu notika kopīga starpparlamentārā sanāksme. Visos saņemtajos atzinumos tika pausts atbalsts Komisijas paziņojumam. Lielākā daļa atzinīgi novērtēja individuālo tiesību izvirzīšanu nākamās daudzgadu programmas centrā un pilsoņu izvirzīšanu projekta centrā. Vairāku parlamentāro palātu izvirzīto individuālo tiesību vidū visbiežāk tika pausta vajadzība aizsargāt tiesības uz privātumu. Tika paustas bažas par iekšējās pārcelšanās instrumentu efektivitāti, kopējo Eiropas Šengenas vīzu, kopējas likumīgo migrantu uzņemšanas sistēmas izveidi, to, ka likumīgajiem migrantiem būtu jāsaņem līdzīgas tiesības kā ES pilsoņiem, kā arī bažas par ierosināto exequatur atcelšanu. Vienlīdz tika uzsvērta vajadzība nodrošināt subsidiaritātes principa ievērošanu civilās aizsardzības jomā. - Patērētāju tiesību direktīva Līdzīgu interesi valstu parlamenti izrādīja par Komisijas priekšlikumu par patērētāju tiesību direktīvu[21], par ko Komisija saņēma sešus atzinumus – daudzos no tiem bija paustas nozīmīgas bažas. Piecas palātas uzskatīja, ka priekšlikums ir pretrunā subsidiaritātes principiem, pamatojoties uz to, ka pilnīgas saskaņošanas ieviešana noteiktās patērētāju un līgumtiesību jomās nepieļautu valstu tiesību aktu piemērošanu, kas, viņuprāt, sniedza patērētāju augstāka līmeņa aizsardzību. Turklāt vairākas parlamentārās palātas paziņoja, ka priekšlikums šķietami koncentrējas uz pārrobežu darbību atvieglošanu, nevis patērētāju tiesību aizsardzību. Visbeidzot, valstu parlamenti apšaubīja juridiskā pamata izvēli un uzskatīja, ka ietekmes novērtējums ir nepietiekams, it sevišķi attiecībā uz konkrētu statistikas datu trūkumu, kas apstiprinātu priekšlikumu, un digitālo preču un ar precēm nesaistītu pakalpojumu izslēgšanu no tā darbības jomas. - Pārrobežu veselības aprūpes direktīva Attiecībā uz direktīvu par pacienta tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē[22] trijos no septiņiem atzinumiem[23] tika paustas bažas par subsidiaritāti vai iesniegtas vispārīgākas piezīmes par subsidiaritātes aspektiem. Vairākas palātas uztvēra Komisijas priekšlikumu kā dokumentu, kas varētu apšaubīt dalībvalstu spēju vadīt veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu un saglabāt finanšu līdzsvaru to sociālā nodrošinājuma sistēmās. Valstu parlamenti norādīja, ka, piemēram, ietekmes novērtējumā nav uzsvērts risks, kas dalībvalstīm varētu rasties, zaudējot kontroli pār pacientu plūsmām. Tie uzsvēra arī, ka tikai dalībvalstis var novērtēt priekšlikuma ietekmi uz valsts veselības aprūpes sistēmu finansējumu un organizēšanu, un aicināja atcelt noteikumu, saskaņā ar kuru Komisija var noteikt pamatnostādnes, lai dalībvalstīm atvieglotu veselības aprūpes pakalpojumu kvalitātes un drošības standartu noteikšanu. - Eiropas finanšu uzraudzība Cits jautājums, kurš acīmredzami 2009. gadā bija valstu parlamentu uzmanības centrā, bija finanšu krīze, četrām parlamentārajām palātām iesniedzot piezīmes par Komisijas paziņojumu par Eiropas finanšu uzraudzību[24]. Starp valstu parlamentiem, kuri pauda viedokli par šo dokumentu, daži uzsvēra, ka ilgtermiņā finanšu uzraudzība būtu jāveic Eiropas iestādei, kurai būtu pilnvaras pieņemt saistošus lēmumus, un ka Komisijas ierosinātā sistēma būtu jāpārskata divu vai trīs gadu laikā. Vienas valsts parlamentam nebija šādu uzskatu, un tas nevēlējās pieņemt valstu uzraudzības iestāžu atbildības samazināšanu. Tas turpretī atbalstīja lielu finanšu operatoru starptautisko darbību reglamentējošos noteikumus. - Zaļās grāmatas par kolektīvo tiesisko aizsardzību un jauniešu mācību mobilitāti Saistībā ar Zaļo grāmatu par kolektīvo tiesisko aizsardzību[25] Komisija saņēma atzinumus no piecām parlamentārajām palātām – četras no tām domāja līdzīgi un uzsvēra, ka šajā jautājumā nav vajadzības pēc Eiropas mēroga saistošas regulas, un ierosināja pieņemt tikai ļoti mērķtiecīgus tiesību aktus vai pat pieņemt ieteikuma tiesību normas. Tikai vienas valsts parlaments aicināja ieviest saistošus pasākumus kolektīvai tiesiskai aizsardzībai (kopēju ES sistēmu). Jāpiebilst, ka vienas valsts parlaments pēc pirmās atbildes saņemšanas no Komisijas sniedza otru atzinumu jautājumā par kolektīvajām prasībām, kurā, lai gan uzturot vispārējo iebildumu pret ES tiesību aktiem šajā jomā, atzinīgi novērtēja Komisijas apgalvojumu, ka jebkāda turpmākā iniciatīva nebūs pamats tādai tiesvedības „industrijai”, kāda pastāv dažās valstīs ārpus Eiropas. Piecas parlamentārās palātas pauda savus viedokļus par Zaļo grāmatu par jauniešu mācību mobilitāti[26], kopumā atbalstot Komisijas iniciatīvu un zaļās grāmatas mērķus. Valstu parlamenti uzskatīja, ka starptautiskā mobilitāte nav attiecināma tikai uz jauniešiem, ņemot vērā, ka mūžizglītības veicināšana ir viens no Komisijas galvenajiem mērķiem. Tie arī uzsvēra, ka Eiropas programmām jābūt elastīgām garuma, laika plānošanas un iesaistīto valstu ziņā, un norādīja, ka īpaša uzmanība jāpievērš jauniešu svešvalodu zināšanu uzlabošanai un mācību atzīšanai par mobilitātes priekšnoteikumu. Dažas parlamentārās palātas mudināja Komisiju atjaunotajā Lisabonas stratēģijā integrēt mobilitātes veicināšanu saistībā ar stažēšanos. Komisijas atbildes uz valstu parlamentu atzinumiem Pēc Komisijas formālas pieņemšanas, kas notiek pēc visu kabinetu un iesaistīto dienestu iepriekšējas apspriešanās, Komisijas atbildes uz valstu parlamentu atzinumiem paraksta priekšsēdētāja vietnieks, kas ir atbildīgs par attiecībām ar valstu parlamentiem. Atbildēs valstu parlamentiem Komisija bieži mēģina labāk izskaidrot savus sākotnējos priekšlikumus, ja iespējams, sniedzot paskaidrojošus piemērus, kas apstiprina konkrētu nostāju. Atbilstošos gadījumos atbildes ietver arī reakciju uz konkrētām piezīmēm un valstu parlamentu ierosinājumiem, sniedzot norādes, vai Komisija var vai nevar tiem nodrošināt papildu izskatīšanu. Protams, ka Komisijas atbildēs vienmēr jāatspoguļo un jāņem vērā līgumos noteiktais institucionālais līdzsvars. Tās ir arī lielā mērā atkarīgas no konkrētam atzinumam atvēlētā laika, un – likumdošanas lietu gadījumā – no pakāpes, kāda sasniegta starpiestāžu procedūrā. Atbildes uz zaļām grāmatām un citiem apspriešanās dokumentiem parasti tiek ierobežotas, kamēr turpinās apspriešanās vai to rezultāti vēl nav novērtēti. 3. Kontakti un vizītes Tāpat kā iepriekšējos gados komisāri un viņu dienesti bija īpaši aktīvi un apņēmības pilni kontaktos un apmaiņas vizītēs ar valstu parlamentu pārstāvjiem. Neskaitot daudzās Komisijas locekļu un valstu parlamentu divpusējās sanāksmes, politiskā līmenī Komisija tika pārstāvēta visās galvenajās starpparlamentārajās sanāksmēs, kas notika 2009. gadā, proti, ES parlamentu priekšsēdētāju konferencē februārī Parīzē, COSAC priekšsēdētāju sanāksmē februārī Prāgā un jūlijā Stokholmā, COSAC plenārsesijās maijā Prāgā un oktobrī Stokholmā, kā arī apvienotajās parlamentārajās sanāksmēs februārī un novembrī Briselē. Papildus tam Komisijas dienesti regulāri tikās ar saviem valstu parlamentu partneriem gan regulārajās sanāksmēs ar valstu parlamentu pastāvīgajiem pārstāvjiem Briselē (12 regulārās sanāksmes 2009. gadā un pusi dienas ilgs seminārs, ko jūnijā organizēja Komisija), gan dažādu asambleju organizētajās konferencēs un uzklausīšanās attiecīgajās galvaspilsētās vai dažādos Eiropas Parlamenta organizētajos valstu parlamentu amatpersonu tematiskajos darbsemināros. Īpaši jāizceļ Komisijas dienestu ģenerālsekretariāta pirmā dalība IPEX padomes sanāksmē oktobrī Kopenhāgenā, kā arī Komisijas ģenerālsekretāres uzstāšanās ES parlamentu ģenerālsekretāru sanāksmē decembrī Briselē, kas notika dažas dienas pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā. Šo Komisijas un valstu parlamentu kontaktu un apmaiņas vizīšu uzmanības centrā 2009. gadā bija Lisabonas līguma stāšanās spēkā un tā īstenošana, ar brīvības un tiesiskuma telpu saistīti jautājumi, kā arī jautājumi saistībā ar ekonomikas un finanšu krīzi. 4. Lisabonas līgums Lisabonas līgums, kas stājās spēkā 2009. gada 1. decembrī, sniedz lielisku iespēju valstu parlamentu lomas realizācijā ES līmenī. Pirmo reizi līguma galvenajā daļā ir pieminēti valstu parlamenti. LES 12. pantā skaidri noteikts, ka „ valstu parlamenti aktīvi palīdz nodrošināt Savienības sekmīgu darbību ”. Pēc tam šajā pantā uzskaitītas vairākas jaunas tiesības, kas uzsver valstu parlamentu centrālo nozīmi Savienības demokrātijas veidošanā. Ievērojamākā no valstu parlamentu jaunajām tiesībām ir tieši to atbildība, ka tie „ nodrošina subsidiaritātes principa ievērošanu saskaņā ar minētajā protokolā [Nr. 2] izklāstīto procedūr u ” , kas plašāk pazīstams kā „subsidiaritātes kontroles mehānisms” vai „dzeltenās un oranžās kartes procedūra”. Šis mehānisms ietver likumdevēja galīgo iespēju apturēt parasto likumdošanas procedūru, ja noteikts skaits valstu parlamentu apšauba atsevišķa tiesību akta priekšlikuma atbilstību subsidiaritātes principam. Saistībā ar jaunā līguma to noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz valstu parlamentiem, un īpaši – subsidiaritātes kontroles mehānismu, 2009. gada novembra beigās Komisija ieviesa iekšējo kārtību, kas tai ļauj efektīvi piemērot šo jauno instrumentu kopš līguma spēkā stāšanās dienas. Valstu parlamenti un likumdevējs tika informēti par šīm procedūrām ar apvienotu Komisijas priekšsēdētāja un priekšsēdētāja vietnieka vēstuli, kas 1. decembrī tika nosūtīta 40 parlamentāro palātu, Eiropas Parlamenta un Padomes priekšsēdētājiem.[27] Komisija noteica šos kārtību, ņemot vērā daudzās iepriekšējos gados notikušās diskusijas ar valstu parlamentiem politiskajā un dienestu līmenī, un tā nodrošināja, ka tiek ņemtas vērā visas galvenās bažas, ko pauduši valstu parlamenti. Turpmākajos mēnešos uzkrājot pieredzi saistībā ar šo jautājumu, daži šīs kārtības aspekti var būt jāpielāgo. Galvenais 1. decembra vēstules vēstījums bija tāds, ka Komisija subsidiaritātes kontroles mehānismu uzskata par politisku, nevis tikai atskaites pasākumu, lai būtu pārliecība, ka valstu parlamenti šo instrumentu lietos atbildīgā un konstruktīvā veidā un ka Komisija paredz veikt pareizos pasākumus, lai sekmētu šī jaunā instrumenta kā praktiska valstu parlamentu mehānisma lietošanu. Valstu parlamenti ļoti atsaucīgi uztvēra vēstuli un Komisijas vispārējo pieeju. Ņemot vērā iepriekšējās Komisijas pārraudzības lomu no 2009. gada 1. novembra līdz 2010. gada 10. februārim, turpmākajos divos mēnešos pēc jaunā līguma stāšanās spēkā netika pieņemti svarīgi tiesību aktu priekšlikumi. Pirmie priekšlikumi, kas attiecās uz subsidiaritātes kontroles mehānisma jomu, tika pieņemti un nosūtīti valstu parlamentiem tikai 2010. gada februāra sākumā. 5. Perspektīva Komisija ir apņēmusies nevainojami un efektīvi īstenot Lisabonas līguma noteikumus attiecībā uz valstu parlamentiem un jo īpaši – subsidiaritātes kontroles mehānismu. Šī būs viena no pašreizējās Komisijas prioritātēm, nosakot attiecības ar valstu parlamentiem. Paralēli un vispārīgāk runājot, galvenā nozīme būs sadarbības konsolidācijai ar valstu parlamentiem, uzlabojot un stiprinot politisko dialogu, pilnībā ņemot vērā institucionālo līdzsvaru ES līmenī. Šī dialoga turpināšana ļaus abām pusēm iesaistīties plašākā, politiskākā viedokļu apmaiņā, nevis tikai aprobežoties ar tiesību aktu priekšlikumiem, un krietni pārsniegt subsidiaritātes jautājuma robežas. Tāpēc Komisija turpinās rūpīgi pārbaudīt visus atzinumus, ko tā saņem no valstu parlamentiem, būdama pārliecināta, ka šī konstruktīvā un efektīvā komunikācija vairāk stiprinās Eiropas iestāžu un pilsoņu attiecības visā Eiropā. Komisija uzskata, ka subsidiaritātes kontroles mehānisms un politiskais dialogs ir vienas monētas divas puses, subsidiaritātes kontroles mehānismam esot Komisijas un valstu parlamentu plašāku politisko attiecību daļai. Valstu parlamenti ir ļoti atzinīgi novērtējuši šo pieeju, ņemot vērā, ka līdz šim ir tiekušies galveno uzmanību atzinumos pievērst Komisijas dokumentu būtībai, nevis subsidiaritātes aspektiem. Stiprinot politisko sadarbību ar valstu parlamentiem, Komisijas mērķis ir uzlabot politikas formulēšanas procesu gan attiecībā uz likumdošanas pasākumiem, gan tādiem pasākumiem, kas neattiecas uz likumdošanu; ciešāk iesaistīt valstu parlamentus Eiropas lietās, no kurām lielākā daļa pēdējo gadu laikā ir kļuvušas par iekšējām lietām, tādā veidā tuvinot Eiropu pilsoņiem; un, visbeidzot, palielināt Komisijas izpratni par valstu dinamiku un procesiem. Saistībā ar politikas formulēšanas uzlabojumiem patiesība ir tāda, ka ne vienmēr ir viegli izmērīt valstu parlamentu atzinumu konkrēto ietekmi uz galīgo tiesību aktu. Tomēr ir svarīgi zināt, ka katru reizi, kad Komisija apspriež likumdošanas lietas ar likumdevējiem, tagad tā to var darīt, pilnībā zinot visus valstu parlamentu sniegtos atzinumus. Līdzīgi ir gadījumos, kad Komisija apsver savu nostāju, kas jāaizstāv Eiropas Parlamentā un Padomē, tā var tikt informēta, izmantojot valstu parlamentu sniegtos atzinumus par attiecīgo jautājumu. Daudzos gadījumos valstu parlamentu sniegtos atzinumus Parlaments vai Padome atspoguļo likumdošanas procesā, skaidri norādot uz valstu parlamentu atzinumu pievienoto vērtību. Ja iesniegti laikus, tie var darboties kā agrīna brīdinājumu sistēma, sniedzot galveno viedokļu izklāstu par Komisijas priekšlikumu, kas vēlāk bieži vien tiek atspoguļoti likumdošanas procesā. Kā redzams, ja atzinumus iesniedz īpaši vēlu un tikai dažu valstu parlamenti, ietekme uz notiekošajām starpiestāžu diskusijām ir salīdzinoši neliela. Pēdējos piecos gados Komisijas attiecības ar valstu parlamentiem ir būtiski attīstījušās, kļūstot ciešākas un nozīmīgākas. Šī tendence turpināsies līdz ar Lisabonas līgumu. Tagad valstu parlamentiem ir nozīmīgāka loma ES līmenī, un tāpēc tie var kļūt par galvenajiem dalībniekiem, kuru nostāja ES iestādēm būs jāņem vērā. Tādā veidā valstu parlamenti ātri kļūs par lēmuma pieņemšanas procesa neatņemamu daļu ES līmenī. Tomēr abām pusēm joprojām ir iespējams turpmāks progress. Tiks saglabāts galvenais mērķis realizēt šīs politiskās sadarbības iespējas un nodibināt pat vēl konstruktīvākas attiecības. Komisija stingri uzraudzīs jaunā līguma noteikumu pareizu īstenošanu attiecībā uz valstu parlamentiem, un šādā saistībā tā būs īpaši modra, lai tiktu ievērotas ar subsidiaritāti saistītās prasības, kas ietvertas 2. protokolā. Turklāt Komisija vēlas mudināt to valstu parlamentus, kuri vēl nav piedalījušies politiskajā dialogā, iesaistīties aktīvā viedokļu apmaiņā ar Komisiju. Tās mērķis ir arī cieša valstu parlamentu iesaistīšana stratēģijas Eiropa 2020 īstenošanā, un tā ir gatava iespējamo sadarbības metožu izskatīšanai attiecībā uz ES budžeta izpildi un jo īpaši krāpšanas apkarošanu. Abās jomās Komisija rēķinās ar valstu parlamentu aktīvu atbalstu, lai sasniegtu savus mērķus. Turklāt Komisija īpašu nozīmi piešķirs regulāras un nozīmīgas informācijas saņemšanai no valstu parlamentiem attiecībā uz programmu plānošanas jautājumiem. Šajā saistībā tās mērķis būs iepazīstināt valstu parlamentu pastāvīgos pārstāvjus ar Komisijas darba programmu pēc iespējas ātrāk pēc tās pieņemšanas. Komisija ir arī apņēmusies pilnībā atbildēt uz COSAC ieguldījumiem un secinājumiem. Ņemot vērā jaunā līguma noteikumus attiecībā uz valstu parlamentu iesaistīšanos Eiropola un Eurojust darbības politiskajā uzraudzīšanā un izvērtēšanā, Komisija izprot valstu parlamentu prasību, lai Komisija ar tiem pienācīgi apspriestos, pirms tā iesniedz priekšlikumus attiecīgajām regulām, kas ir iekļautas Komisijas 2010. gada darba programmā. Pirms šo jauno priekšlikumu iesniegšanas Komisija rūpīgi izvērtēs uz Eurojust un Eiropolu attiecināmo esošo lēmumu īstenošanu un veiks apspriedes ar visām iesaistītajām personām. Šajos sagatavošanas darbos tiks cieši iesaistīti valstu parlamenti. Komisija ir apņēmusies turpmāk veicināt valstu parlamentu lomu, saglabājot tos institucionālās un politiskās darba kārtības augšgalā. Atzinumu skaits, kas saņemti no valstīm/parlamentārām palātām Kopā | PORTUGĀLE | Assembleia da Republica | 47 | ČEHIJA | Senát | 27 | ZVIEDRIJA | Riksdagen | 18 | ITĀLIJA | Senato della Repubblica | 17 | VĀCIJA | Bundesrat | 16 | APVIENOTĀ KARALISTE | House of Lords | 14 | DĀNIJA | Folketinget | 12 | FRANCIJA | Sénat | 12 | GRIEĶIJA | Vouli ton Ellnion | 10 | AUSTRIJA | Bundesrat | 10 | ITĀLIJA | Camera dei Deputati | 9 | NĪDERLANDE | Abas palātas | 8 | NĪDERLANDE | Tweede Kamer Staten Generaal | 7 | ĪRIJA | Oireachtas | 6 | NĪDERLANDE | Eerste Kamer Staten Generaal | 4 | AUSTRIJA | Nationalrat | 4 | VĀCIJA | Bundestag | 3 | LATVIJA | Saeima | 3 | LIETUVA | Seimas | 3 | LUKSEMBURGA | Chambre des Députés | 3 | UNGĀRIJA | Országgyűlés | 3 | BEĻĢIJA | Chambre des Représentants | 2 | BEĻĢIJA | Sénat | 2 | BULGĀRIJA | Narodno Sabranie | 2 | FRANCIJA | Assemblée Nationale | 2 | SLOVĒNIJA | Državni zbor | 2 | ČEHIJA | Poslanecká sněmovna | 1 | IGAUNIJA | Riigikogu | 1 | KIPRA | House of Representatives | 1 | MALTA | House of Representatives | 1 | SPĀNIJA | Congreso de los Diputados | 0 | SPĀNIJA | Senado | 0 | POLIJA | Senat | 0 | POLIJA | Sejm | 0 | RUMĀNIJA | Camera Deputaţilor | 0 | RUMĀNIJA | Senatul | 0 | SOMIJA | Eduskunta | 0 | SLOVĒNIJA | Državni svet | 0 | SLOVĀKIJA | Národná rada | 0 | APVIENOTĀ KARALISTE | House of Commons | 0 | Kopā | KOPĀ | 250 | Atzinumu skaits, ko 2009. gadā saņēmuši ģenerāldirektorāti Atbildīgais ĢD | KOPĀ | Tiesiskums, brīvība un drošība | 83 | Veselība un patērētāju aizsardzība | 38 | Enerģētika un transports | 22 | Izglītība un kultūra | 14 | Ģenerālsekretariāts | 14 | Vide | 12 | Uzņēmējdarbība un rūpniecība | 10 | Iekšējais tirgus un pakalpojumi | 9 | Nodarbinātība, sociālās lietas un iespēju vienlīdzība | 7 | Pētniecība | 7 | Juridiskais dienests | 6 | Reģionālā politika | 5 | Lauksaimniecība un lauku attīstība | 4 | Nodokļu politika un muitas savienība | 4 | Informācijas sabiedrība un saziņas līdzekļi | 4 | Jūrlietas un zivsaimniecība | 4 | Ārējās attiecības | 3 | Ekonomikas un finanšu lietas | 2 | Eurostat | 1 | Paplašināšanās | 1 | Budžets | 0 | Konkurence | 0 | Tirdzniecība | 0 | Attīstība | 0 | Kopā | 250 | Komisijas dokumenti, kas 2009. gadā saņēmuši visvairāk atzinumu[28] Komisijas dokuments | Nosaukums | Atzinumu skaits | COM(2009) 262 | Komisijas paziņojums par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu pilsoņu interesēs | 8 | COM(2008) 414 | Priekšlikums direktīvai par pacienta tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē | 7 | COM(2008) 614 | Priekšlikums direktīvai par patērētāju tiesībām | 6 | COM(2009) 136 | Priekšlikums pamatlēmumam par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību | 6 | COM(2009) 135 | Priekšlikums pamatlēmumam par seksuālās vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu | 5 | COM(2008) 794 | Zaļā grāmata par patērētāju kolektīvo tiesisko aizsardzību | 5 | COM(2009) 329 | Zaļā grāmata par jauniešu mācību mobilitāti | 5 | COM(2009) 252 | Paziņojums par Eiropas finanšu uzraudzību | 4 | COM(2008) 815 | Priekšlikums direktīvai, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai | 4 | COM(2009) 73 | Paziņojums par ikgadējo politikas stratēģiju 2010. gadam | 4 | [1] COM(2009) 343. [2] COM(2009) 262. [3] COM(2008) 414. [4] Jāpiebilst, ka trīs no septiņiem atzinumiem tika saņemti 2008. gada beigās. [5] COM(2008) 614. [6] COM(2009) 136. [7] COM(2009) 135. [8] COM(2008) 794. [9] COM(2009) 329. [10] COM(2009) 252. [11] COM(2008) 815. [12] COM(2009) 73. [13] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_lv.htm. [14] COM(2008) 676. [15] COM(2008) 780. [16] COM(2008) 543. [17] COM(2008) 818. [18] COM(2009) 338. [19] COM(2009) 154. [20] COM(2009) 262. [21] COM(2008) 614. [22] COM(2008) 414. [23] Trīs no septiņiem atzinumiem tika saņemti 2008. gada nogalē. [24] COM(2009) 252. [25] COM(2008) 794. [26] COM(2009) 329. [27] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_lv.htm. [28] Neietverot trīs priekšlikumus, kam tika veiktas COSAC koordinētas subsidiaritātes pārbaudes.