EIROPAS KOMISIJA Briselē, 26.2.2021 COM(2021) 90 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2302 par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem piemērošanu



1.Direktīva 2015. gada 25. novembrī tika pieņemta Direktīva (ES) 2015/2302 par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem (“Komplekso ceļojumu direktīva” vai “direktīva”). Tā aizstāja Padomes Direktīvu 90/314/EEK (1990. gada 13. jūnijs) par kompleksiem ceļojumiem, kompleksām brīvdienām un kompleksām ekskursijām. Komplekso ceļojumu direktīvas pamatā ir 1990. gada direktīvas galvenās iezīmes, tostarp informācijas prasības, noteikumi par līguma izmaiņām un atbildību, kā arī patērētāju tiesību aizsardzība organizatora maksātnespējas gadījumā. Jaunā Komplekso ceļojumu direktīva būtiski paaugstina patērētāju tiesību aizsardzības līmeni, ņemot vērā jaunus tiešsaistes rezervācijas modeļus ceļojumu pakalpojumu apvienojumiem. Pēc 2019. gada jūnija ziņojuma par Komplekso ceļojumu direktīvas noteikumiem, kas piemērojami tiešsaistes rezervācijām, ko veic dažādās tirdzniecības vietās (ziņojums par “saistītu tiešsaistes rezervācijas procesu”), Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz šo pārskata ziņojumu par Komplekso ceļojumu direktīvas piemērošanu saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 26. panta otro daļu. Sagatavojot šo ziņojumu, notika apspriešanās ar ieinteresēto personu ekspertu grupu Komplekso ceļojumu direktīvas piemērošanas atbalstam un valstu iestādēm. 1.1. Direktīvas galvenie elementi Saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvu kompleksā ceļojuma organizators ir atbildīgs par visu kompleksā ceļojuma līgumā ietverto ceļojuma pakalpojumu sniegšanu neatkarīgi no tā, vai šos pakalpojumus sniedz pats organizators vai citi ceļojuma pakalpojumu sniedzēji. Aizstājot 1990. gada direktīvu, Komplekso ceļojumu direktīvā tika paplašināts jēdziens “kompleksais ceļojums”, kas sākotnēji veidots, balstoties uz iepriekš sagatavotām kompleksām brīvdienām, to attiecinot arī uz pielāgotām vai īpaši pielāgotām brīvdienām, kuras tirgotājs, tostarp tradicionālie ceļojumu rīkotāji, tiešsaistes vai bezsaistes ceļojumu aģentūras, aviosabiedrības un viesnīcas, izveido no dažādiem ceļotāja izvēlētiem ceļojumu pakalpojumiem. Visi šie tirgotāji var būt “organizatori” Komplekso ceļojumu direktīvas nozīmē. Komplekso ceļojumu direktīvas galvenie elementi ir šādi: ·plaša jēdziena “komplekss pakalpojums” definīcija, iekļaujot gatavās brīvdienas, kuras piedāvā ceļojumu rīkotājs, un ceļotāja veiktu ceļojuma vai brīvdienu sastāvdaļu pielāgotu atlasi vienā tiešsaistes vai bezsaistes tirdzniecības vietā; ·ieviests saistīto ceļojuma pakalpojuma (LTA) jēdziens, kas ir brīvāks divu vai vairāku ceļojumu pakalpojumu apvienojums vienam un tam pašam ceļojumam vai brīvdienām nekā kompleksais pakalpojums. Atšķirībā no kompleksa pakalpojuma organizatora tirgotāji, kas sekmē LTA, ir atbildīgi tikai par viņu pašu nodrošināto ceļojumu pakalpojumu sniegšanu. Ceļojumu pakalpojumu apvienojumu kvalificē kā LTA, ja viens tirgotājs sekmē: -dažādu pakalpojumu iegādi, izmantojot atsevišķus rezervēšanas procesus ceļojumu aģenta vai vietnes viena apmeklējuma laikā; -papildu ceļojuma pakalpojuma mērķtiecīgu iegādi no cita piegādātāja 24 stundu laikā pēc pirmā ceļojuma pakalpojuma rezervācijas apstiprināšanas (piemēram, rezervācijas apstiprinājumā norādot saiti uz citu pakalpojumu sniedzēju); ·augstākas informācijas sniegšanas prasības: uzņēmumiem ir pienākums, izmantojot standartizētas informācijas veidlapas, informēt ceļotājus par to, vai viņiem tiek piedāvāts komplekss vai saistīts ceļojumu pakalpojums, un par viņu pamattiesībām. Tiem jāsniedz informācija par kompleksā pakalpojuma iezīmēm un pazīmēm, tā cenu un jebkādām papildu maksām; ·uzņēmumiem, kuri pārdod kompleksās brīvdienas, organizatoru bankrota gadījumā jāsniedz atmaksāšanas un ceļotāju repatriācijas nodrošinājums. Ierobežotā apjomā šāda garantija attiecas arī uz LTA. Tirgotājiem, kuri sekmē LTA, ir jāsniedz naudas atmaksas garantija par maksājumiem, kurus tie saņem no ceļotāja, ja attiecīgais ceļojuma pakalpojums netiek sniegts to maksātnespējas dēļ. Šī garantija attiecas arī uz repatriāciju, ja LTA sekmējušais tirgotājs ir atbildīgs par pasažieru pārvadāšanu, piemēram, aviosabiedrība. Komplekso ceļojumu direktīvā ir noteikts savstarpējas atzīšanas princips aizsardzībai maksātnespējas gadījumā, ko nodrošina organizatori vai tirgotāji, kuri sekmē LTA, atbilstīgi savas reģistrācijas dalībvalsts tiesību aktiem; ·stingri noteikumi attiecībā uz atbildību: neskaitot atsevišķus izņēmumus, problēmu gadījumā atbildīgs ir kompleksā pakalpojuma organizators neatkarīgi no tā, kurš sniedzis ceļojuma pakalpojumus; ·plašākas atcelšanas tiesības: ceļotāji var jebkāda iemesla dēļ atcelt savas kompleksās brīvdienas, samaksājot saprātīgu līguma izbeigšanas maksu. Ceļotāji var atcelt brīvdienas bez maksas, jo īpaši, ja ceļojuma galamērķī ir “nenovēršami un ārkārtēji apstākļi”, kas ietekmē kompleksā pakalpojuma sniegšanu (piemēram, karš, dabas katastrofas vai nopietnas slimības uzliesmojums) vai ja kompleksā pakalpojuma cena tiek paaugstināta par vairāk nekā 8 % no sākotnējās cenas; ·palīdzība ceļotājiem: ja ceļotāji nevar atgriezties no kompleksajām brīvdienām “nenovēršamu un ārkārtēju apstākļu” dēļ, viņiem nodrošina izmitināšanu līdz trim naktīm, ja vien Savienības tiesību aktos par pasažieru tiesībām nav paredzēti ilgāki laikposmi. Principā organizatoriem ir jāsniedz palīdzība grūtībās nonākušiem ceļotājiem, jo īpaši sniedzot informāciju par veselības aprūpes pakalpojumiem un konsulāro palīdzību. 1.2. Tirgus dati 2017. gadā kompleksie pakalpojumi veidoja aptuveni 9 % no visiem ES27 iedzīvotāju tūrisma braucieniem, un to īpatsvars bija aptuveni 21 % no kopējiem tūrisma izdevumiem. Katrs ES tūrists vidēji iztērēja 762 EUR par komplekso ceļojumu, kas veikts ES27 valstīs (kopējie izdevumi: aptuveni 58 miljardi EUR) un 1756 EUR par komplekso ceļojumu uz citām pasaules daļām (kopējie izdevumi: aptuveni 36 miljardi EUR). Viennozīmīga līderpozīcija kā galvenā galamērķa valstij Eiropā bija Spānijai (kopējie izdevumi: aptuveni 15 miljardi EUR). Saskaņā ar tirgus uzraudzības aptauju par kompleksām brīvdienām un ekskursijām 2020. gadā lielākā daļa ES27 valstu patērētāju (81 %) uzticējās komplekso brīvdienu un ekskursiju pakalpojumu sniedzējiem. Šis rādītājs dažādās dalībvalstīs zinamā mērā atšķiras — amplitūdā no augsta rādītāja (90 % Horvātijā un Portugālē) līdz zemam rādītājam (60 % Polijā). Lielākā daļa (91 %) ziņo par pozitīvu pieredzi, veicot pirkumus tirgū, un starp valstīm vai sociāli demogrāfiskajām apakšgrupām ir maz būtisku atšķirību.

Patērētāji, kuri pirkumu veica ceļojumu aģentūrā, parasti maksāja vienu kopējo cenu par dažādiem pakalpojumiem (82 %). Turpretim 25 % no tiem, kas pakalpojumus iegādājās tiešsaistē, darīja to vienā tīmekļa vietnē, bet maksāja par katru pakalpojumu atsevišķi, savukārt 19 % tos iegādājās vienā tīmekļa vietnē un pēc tam noklikšķināja uz saites šajā vietnē, lai iegādātos citu pakalpojumu no cita pakalpojumu sniedzēja. 11 % patērētāju radās problēmas ar iegādātajiem pakalpojumiem vai ar ceļojumu rīkotājiem, radot viņiem likumīgu iemeslu sūdzības iesniegšanai. Šajā grupā 40 % radās finansiāli zaudējumi, bet 79 % — nefinansiāla ietekme, piemēram, laika zaudēšana, dusmas, neapmierinātība, stress vai trauksme. Lielākā daļa (62 %) no tiem, kuriem radās problēmas, iesniedza sūdzību. Nedaudz vairāk nekā puse (54 %) informēja, ka ir apmierināti ar sūdzības iznākumu, bet 42 % — ka nav apmierināti. 2.Transponēšana Dalībvalstīm Komplekso ceļojumu direktīva bija jātransponē līdz 2018. gada 1. janvārim. Laikposmā no 2016. gada februāra līdz 2017. gada maijam Komisija organizēja piecus seminārus, lai sniegtu dalībvalstīm palīdzību direktīvas transponēšanā. 2.1. Transponēšanas termiņa ievērošana 2018. gada martā Komisija pret 14 dalībvalstīm uzsāka pārkāpumu procedūras par neziņošanu par valsts transponēšanas pasākumiem. Divas dalībvalstis direktīvu transponēja tikai pēc tam, kad Komisija bija sniegusi pamatotu atzinumu saskaņā ar LESD 258. pantu. Līdz 2019. gada martam visas dalībvalstis bija paziņojušas Komisijai par direktīvas pilnīgu transponēšanu. 2.2. Transponēšanas pasākumu atbilstības novērtējums 2021. gada sākumā tika pabeigts ārēja darbuzņēmēja veikts atbilstības novērtējuma pētījums par valstu transponēšanas pasākumiem. Saskaņā ar minēto pētījumu dažādos līmeņos iespējamas neatbilstības problēmas visās dalībvalstīs, piemēram, attiecībā uz definīcijām, prasībām par informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, ceļotāju tiesībām izbeigt līgumu un izbeigšanas maksām, līguma neizpildes vai nepareizas izpildes sekām, tirgotāju, kuri sekmē LTA, pienākumiem, atbildību par rezervācijas kļūdām un Komplekso ceļojumu direktīvas imperatīvo raksturu. Konstatētās problēmas neparāda vispārēju tendenci, izņemot to, ka daudzās dalībvalstīs, iespējams, nav pilnībā garantēta noteikumu par aizsardzību maksātnespējas gadījumā transponēšana, jo īpaši tās efektivitāte. Komisija analizēs pētījuma secinājumus un vajadzības gadījumā apsvērs nepieciešamību sākt dialogu ar dalībvalstīm un/vai uzsākt pārkāpumu procedūras. 3.Piemērošana un izpilde No 2018. gada 1. jūlija dalībvalstīm bija jāpiemēro savi noteikumi, ar ko transponē Komplekso ceļojumu direktīvu. 3.1. Informētības uzlabošana Komisija izdeva paziņojumu presei, pievēršot uzmanību jauno noteikumu ieviešanai, savā vietnē “Tava Eiropa” sniedza informāciju ceļotājiem un uzņēmumiem un savā 2019. gadā aizsāktajā komunikācijas kampaņā #yourEUright par vairākām galvenajām patērētāju tiesībām iekļāva kompleksos ceļojumus. Tomēr patērētāju pārstāvji uzskata, ka daudzi patērētāji nav pietiekami informēti par savām tiesībām, jo īpaši attiecībā uz tiesībām izbeigt kompleksā ceļojuma līgumu. 3.2. Ar Direktīvas piemērošanu saistītie galvenie izaicinājumi Transponēšanas posmā un pirmajos piemērošanas gados ieinteresētajām personām un iestādēm jautājumus jo īpaši radīja jēdziena “komplekss pakalpojums” plašā definīcija, jaunais LTA jēdziens, abu jēdzienu nošķiršana un standarta informācijas veidlapas. Turklāt radās problēmas attiecībā uz aizsardzību maksātnespējas gadījumā, jo īpaši saistībā ar Thomas Cook bankrotu (skatīt 4. nodaļu) un Covid-19 pandēmiju (skatīt 5. nodaļu). 3.2.1.Plašais kompleksā pakalpojuma definīcijas tvērums Jebkurš vismaz divu dažādu veidu ceļojumu pakalpojumu apvienojums vienam un tam pašam ceļojumam vai brīvdienām, ko nodrošina viens tirgotājs, tostarp pēc ceļotāja pieprasījuma, ir komplekss pakalpojums, ja visi pakalpojumi ir iekļauti vienā līgumā vai ja ir izpildīti citi kritēriji, piemēram, kopīga vai viena cena. Izņēmumi attiecībā uz direktīvas darbības jomu ir ļoti nedaudzi. Tas radīja neskaidrības Komplekso ceļojumu direktīvas transponēšanas laikā un pēc tās attiecībā uz to, vai direktīva piemērojama tūristu izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem, kuru piedāvājumā ir iekļauta brīva piekļuve vietējām atpūtas aktivitātēm vai transporta pakalpojumiem (piemēram, “tūristu kartes”). Piemēri: 1. Lauksaimnieks, kurš savā tīmekļa vietnē reklamē brīvdienas ar zirgu izjādi, kas ietver izmitināšanu un zirgu izjādes nodarbības par vienu cenu, saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvu ir kompleksā pakalpojuma organizators. 2. Tūrisma aģents, kurš konsultē savu klientu par iespējamām safari ekskursijām un saskaņā ar klienta izvēli rezervē lidojumu, apmešanos dažādās naktsmītnēs un ekskursiju gida pavadībā, par kuru ceļotājs piekrīt maksāt, tiklīdz ir izvēlējies visas sastāvdaļas, ir šī kompleksā pakalpojuma organizators un ir atbildīgs par dažādu ietverto ceļojuma pakalpojumu sniegšanu. Mazo uzņēmumu pārstāvji tūrisma un atpūtas nozarē (piemēram, lauku tūrisms, sporta klubi) uzskata, ka mazie vai ļoti mazie uzņēmumi būtu jāatbrīvo no Komplekso ceļojumu direktīvas piemērošanas, it īpaši, ja netiek piedāvāti transporta pakalpojumi. Tomēr patērētāju un ceļojumu uzņēmumu organizācijas uzskata, ka papildu atbrīvojumi nebūtu piemērots risinājums. 3.2.2.Saistītie ceļojumu pakalpojumi (LTA)

LTA jēdziens tika ieviests, ņemot vērā tendences tirgū, kur tirgotāji (galvenokārt tiešsaistē, bet arī bezsaistē) palīdz ceļotājiem īsā laika posmā noslēgt atsevišķus līgumus ar atsevišķiem ceļojumu pakalpojumu sniedzējiem viena un tā paša ceļojuma ietvaros. Tas aptver divus scenārijus, kuros tirgotājs sekmē citu pakalpojumu sniedzēju sniegto ceļojumu rezervēšanu un attiecina noteiktu Komplekso ceļojumu direktīvas noteikumu piemērošanu uz šādiem uzņēmējdarbības modeļiem. Piemēri: 1. Ceļojumu aģents rezervē klientam lidojumu, un ceļotājs samaksā par šo lidojumu. Pēc tam šī paša ceļojuma aģentūras apmeklējuma laikā ceļojumu aģents rezervē šim pašam ceļojumam naktsmītni viesnīcā, kura nebija izvēlēta un kuras pieejamība netika pārbaudīta pirms lidojuma rezervēšanas, un pieprasa samaksu vai pirmo iemaksu par viesnīcu. Atsevišķi izvēloties katru ceļojuma pakalpojumu un piemērojot tam atsevišķu samaksu, ceļojumu aģentūra ir sekmējusi LTA. 2. Lidojuma rezervācijas e-pasta apstiprinājumā aviosabiedrība iekļauj saiti uz viesnīcu rezervēšanas tīmekļa vietni, piedāvājot ceļotājam iespēju rezervēt viesnīcu ceļojuma galamērķī. Ja ceļotājs noklikšķina uz saites un 24 stundu laikā pēc lidojuma rezervācijas apstiprinājuma saņemšanas rezervē numuru savam ceļojumam, aviosabiedrība ir “mērķtiecīgi” sekmējusi LTA. Lai gan Komplekso ceļojumu direktīvas 12. un 13. apsvērumā ir sniegtas dažas norādes attiecībā uz LTA jēdzienu, šā jēdziena izmantošana, iespējams, ir radījusi visvairāk jautājumu. Patērētāju un uzņēmumu ieinteresētās personas uzskata, ka LTA definīcija ir pārāk sarežģīta un grūti piemērojama praksē. Ne vienmēr ir skaidrs, ko patiesībā nozīmē “sekmēšana” un “mērķtiecīga sekmēšana”. 12. apsvērumā ir paskaidrots, ka tādu saišu izvietošana, ar kurām ceļotāji vispārīgā veidā vienkārši tiek informēti par papildu ceļojumu pakalpojumiem, nav uzskatāma par LTA sekmēšanu. Tādējādi parasti būs nepieciešama aktīva reklāma, kuras pamatā ir komerciāla saikne, kas ietver atlīdzību starp tirgotāju, kurš sekmē papildu ceļojumu pakalpojumu iegādi, un otru tirgotāju (skatīt 13. apsvērumu). Problēma attiecībā uz LTA jēdziena piemērošanu ir saistīta ar faktu, ka otrajā iepriekš sniegtajā piemērā aizsardzības maksātnespējas gadījumā pienākums, ja piemērojams, ir atkarīgs no neskaidra notikuma nākotnē, proti, no tā, vai ceļotājs rezervē papildu ceļojumu pakalpojumu no cita tirgotāja 24 stundu laikā pēc pirmās rezervācijas. Ja tā ir, pirmā ceļojuma pakalpojuma sniedzējam, kurš saņem priekšapmaksu no ceļotāja, ir jānodrošina šo maksājumu aizsardzība maksātnespējas gadījumā. Lai gan Komplekso ceļojumu direktīvas 19. panta 4. punktā noteikts, ka otrajam tirgotājam jāinformē tirgotājs, kurš sekmē LTA, par līguma noslēgšanu ar ceļotāju, pirmā tirgotāja rīcībā ne vienmēr būs visa informācija, lai konstatētu, kādos gadījumos izveidots LTA. Tiek ziņots, ka papildu ceļojuma pakalpojuma sniedzēji ne vienmēr izpilda savu ziņošanas pienākumu, piemēram, tādēļ, ka trūkst tehnisku līdzekļu drošai datu apmaiņai vai tie baidās pārkāpt Vispārīgās datu aizsardzības regulas noteikumus. Šāda neskaidrība var radīt grūtības, organizējot nepieciešamo aizsardzību maksātnespējas gadījumā. Tāpat ir paustas bažas, ka, izņemot aizsardzību maksātnespējas gadījumā un noteiktas prasības par informācijas sniegšanu pirms līguma noslēgšanas, Komplekso ceļojumu direktīvā nav paredzēta tirgotāju, kuri sekmē LTA, atbildība par attiecīgo pakalpojumu sniegšanu. Patērētāju pārstāvji ir noraizējušies par to, ka ceļojumu pakalpojumu sniedzēji maldinoši sevi pasniedz kā tirgotājus, kas sekmē LTA, nevis kā organizatorus, lai izvairītos no stingrākiem atbildības noteikumiem, kuri piemērojami kompleksajiem pakalpojumiem, nodrošinot patērētājiem zemāku tiesību aizsardzības līmeni. 3.2.3.Kompleksā pakalpojuma un LTA nošķiršana Var būt grūti nošķirt noteiktus kompleksos pakalpojumus un noteiktus LTA. Ceļojumu aģents, kurš klientam rezervē lidojumu un viesnīcu un izsniedz vienu rēķinu par abiem pakalpojumiem, pārdod kompleksu pakalpojumu. Ja vieni un tie paši pakalpojumi netika izvēlēti kopā, ceļojumu aģents, kurš tos rezervē citu pēc cita un neiekasē vienu cenu, sekmē LTA. Attiecībā uz “saistītu tiešsaistes rezervācijas procesu” patērētājiem un izpildiestādēm var būt ļoti grūti pierādīt, vai ir noslēgts kompleksais pakalpojums, LTA vai neviens no tiem, kā paskaidrots 2019. gada ziņojumā par “saistītu tiešsaistes rezervācijas procesu”. Ceļojumu pakalpojumu sniedzējs, kurš pēc rezervācijas pabeigšanas pārsūta ceļotāja vārdu un uzvārdu, maksājuma informāciju un e-pasta adresi citam tirgotājam, pie kura tiek rezervēts cits pakalpojums 24 stundu laikā pēc pirmās rezervācijas apstiprināšanas, ir kompleksa pakalpojuma organizators un tādējādi ir atbildīgs par abu pakalpojumu sniegšanu. Ja kāds no šiem datu elementiem netiek pārsūtīts, pirmais tirgotājs sekmē LTA un ir atbildīgs tikai par sava pakalpojuma sniegšanu, ja otrā rezervācija tiek veikta 24 stundu laikā. Ja tas notiek vēlāk, Komplekso ceļojumu direktīvu nepiemēro vispār. Ir ziņots, ka praksē ir grūti pierādīt, kādi dati tika pārsūtīti starp tirgotājiem, kā arī otrā ceļojuma pakalpojuma rezervēšanas brīdi. 3.2.4.Informācijas sniegšanas prasības Saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 5. un 19. pantu organizatoriem, mazumtirgotājiem un tirgotājiem, kuri sekmē LTA, ir pienākums pirms līguma noslēgšanas sniegt ceļotājiem noteiktu informāciju. Prasības informācijas sniegšanai pirms līguma noslēgšanas attiecībā uz konkrēto komplekso pakalpojumu, šķiet, kopumā nerada būtiskas problēmas. Turklāt Komplekso ceļojumu direktīvā ir paredzētas trīs dažādas standarta informācijas veidlapas komplekso ceļojumu līgumiem un piecas dažādas veidlapas LTA, kuras jāizsniedz ceļotājiem. Komisijas dienesti 2019. gada 26. novembrī organizēja semināru par Komplekso ceļojumu direktīvas piemērošanu aviopārvadājumu nozarē, arī lai apspriestu Komisijas ziņojumu par “saistītu tiešsaistes rezervācijas procesu”. Aviosabiedrību pārstāvji uzskatīja, ka standarta informācijas veidlapas ir pārāk sarežģītas, tehniskas un grūti lasāmas, īpaši mobilajās ierīcēs. Jo sevišķi attiecībā uz LTA standarta veidlapām tika apgalvots, ka informācija var šķist mulsinoša un atturoša, jo ceļotāji pamatā tiek informēti, ka uz viņiem neattiecas kompleksiem pakalpojumiem piemērojamo tiesību sniegtie ieguvumi. Tomēr tieši šīs informācijas sniegšanas prasības mērķis bija pievērst patērētāju uzmanību atšķirīgajam aizsardzības līmenim, ko piedāvā kompleksie pakalpojumi pretstatā LTA, un tādējādi ļaut viņiem izdarīt apzinātu izvēli starp abiem modeļiem. Patērētāju organizācijas apgalvo, ka pārredzamība būtu vēl jāuzlabo, informējot ceļotājus, kuri rezervē atsevišķus ceļošanas pakalpojumus, par ar tiem saistīto aizsardzības līmeni, ko transporta pakalpojumu gadījumā nodrošina ES pasažieru tiesību regulas. Ceļojumu uzņēmumu pārstāvji, jo īpaši ņemot vērā Covid-19, ierosina uzlabot patērētāju informētību un visu ceļojumu pakalpojumu, tostarp atsevišķu pakalpojumu, aizsardzību. Viņi apgalvo, ka tas varētu sniegt lielāku brīvību ceļojumu rīkotājiem un patērētājiem, izvēloties ceļojumu pakalpojumu apvienojumu (pilnībā aizsargāts kompleksais pakalpojums vai LTA veida ceļojumu pakalpojumu apvienojums ar skaidri noteiktu atbildību par pareizu pakalpojumu sniegšanu katram pakalpojumu sniedzējam). 3.3. Izpilde Komplekso ceļojumu direktīvas 24. pantā dalībvalstīm tiek noteikts pienākums nodrošināt atbilstīgus un efektīvus līdzekļus, lai nodrošinātu direktīvas prasību izpildi. Izpilde dalībvalstīs tiek organizēta atšķirīgi saskaņā ar to attiecīgajām tiesību tradīcijām. Tā kā liela daļa Komplekso ceļojumu direktīvas noteikumu skar līgumattiecības starp organizatoru un ceļotāju, ceļotāji šo noteikumu izpildi var privāti panākt tiesās vai strīdu alternatīvas izšķiršanas struktūrās. Komplekso ceļojumu direktīva ietilpst jaunās direktīvas par pārstāvības darbībām piemērošanas jomā, un dalībvalstīm tā būs jātransponē līdz 2022. gada beigām. Piemērojot šo direktīvu, tiesīgās iestādes varēs celt kolektīvas prasības gan nolūkā novērst ceļotāju tiesību pārkāpumus, gan nolūkā saņemt tiesisko aizsardzību. Turklāt saskaņā ar atbilstības novērtējuma pētījumu (skatīt 2.2. punktu), lielākajā daļā dalībvalstu administratīvi sodi vai kriminālsodi tiek piemēroti vismaz dažos Komplekso ceļojumu direktīvas prasību neizpildes gadījumos. Publiski tiesiskā izpilde ir īpaši svarīga, pārbaudot atbilstību prasībām par aizsardzību maksātnespējas gadījumā un informācijas sniegšanas prasībām. Komplekso ceļojumu direktīva ietilpst Regulas (ES) 2017/2394 par sadarbību starp valstu iestādēm, kas atbild par tiesību aktu izpildi patērētāju tiesību aizsardzības jomā (Regula par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā), piemērošanas jomā. Veicot viedokļu apmaiņu Patērētāju tiesību aizsardzības sadarbības tīklā, vairākas iestādes ziņoja par izpildes darbībām valsts līmenī. Attiecībā uz Komplekso ceļojumu direktīvas pārrobežu pārkāpumiem, kas ir kaitējuši, kaitē vai varētu kaitēt patērētāju kolektīvajām interesēm, var panākt publisku izpildi arī, izmantojot sadarbības mehānismu, kurš izveidots saskaņā ar Regulu par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā. Strīdu alternatīva izšķiršana (SAI) un strīdu izšķiršana tiešsaistē (SIT) Ar Direktīvu 2013/11/ES par patērētāju strīdu alternatīvu izšķiršanu (SAI direktīva) un Regulu (ES) Nr. 524/2013 par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē (SIT regula) tika izveidots horizontāls tiesiskais regulējums, kas piemērojams arī Komplekso ceļojumu direktīvai. Valstu līmenī SAI situācijas ir atšķirīgas. Vairākās dalībvalstīs par “transporta pakalpojumiem” atbildīgās SAI struktūras izskata arī strīdus par kompleksiem ceļojumiem, savukārt citās dalībvalstīs šo nozari aptver atlikušās SAI struktūras patērētāju strīdu risināšanai. Patērētāji, kuri tiešsaistē iegādājas preces vai pakalpojumus, var izmantot Eiropas tiešsaistes strīdu izšķiršanas (SIT) platformu, taču pieejamie dati rāda, ka SIT platformā joprojām ir maz sūdzību par kompleksajiem ceļojumiem.

Komisijas rīcībā nav precīzu skaitļu par organizatoru līdzdalības līmeni SAI procesos. Tomēr patērētāju organizācijas un dažas valstu SAI struktūras ziņo, ka brīvprātīga dalība SAI komplekso ceļojumu nozarē parasti ir ļoti zema. Francijas SAI organizācija Médiation Tourisme et Voyage (MTV) būtībā aptver visu ceļojumu un transporta nozari. 2019. gadā tā saņēma 8667 pieprasījumus (aptuveni 21 % no tiem attiecās uz tipiskām kompleksajām ekskursijām); tika ierosināti ar 5449 mierizlīgumi ar 93,5 % pieņemšanas rādītāju. Galvenās strīdu tēmas komplekso ceļojumu jomā attiecās uz līguma izpildi, līguma atcelšanu vai grozījumiem, kā arī pakalpojuma kvalitāti. Eiropas patērētāju centru (ECC) sniegtā informācija 2019. gadā Eiropas Patērētāju centru (ECC) tīkls saistībā ar Komplekso ceļojumu direktīvu izskatīja 2399 vaicājumus un 261 sūdzību. 2020. gadā Covid-19 dēļ to skaits pieauga par 368 % (11 226 vaicājumi) un 250 % (914 sūdzības). Turklāt kopējais ECC lietu skaits saistībā ar Komplekso ceļojumu direktīvu ievērojami pieauga no 2 % 2019. gadā līdz 7 % no kopējā lietu skaita 2020. gadā . Vidējais lietu izskatīšanas laiks saglabājās nemainīgs, un ECC iejaukšanās attiecībās ar tirgotāju sekmīga vai neitrāla rezultāta rādītājs pieauga no 61 % 2019. gadā līdz 70 % 2020. gadā . 2019. gadā galvenā vaicājumu un sūdzību tēma bija neatbilstoši sniegti pakalpojumi vai maldinošas darbības vai bezdarbība (39 %). 2020. gadā svarīgākais temats bija atcelšana un pakalpojumu nesniegšana (62 %). 2020. gadā ECC publicēja brošūru par Komplekso ceļojumu direktīvas interpretāciju un publiskoja biežāk uzdotos jautājumus savās valstu tīmekļa vietnēs un sociālo plašsaziņas līdzekļu kanālos, lai palīdzētu patērētājiem, ņemot vērā sūdzību skaita pieaugumu ceļojumu nozarē, tostarp attiecībā uz kompleksajiem pakalpojumiem. 4.Aizsardzība maksātnespējas gadījumā Saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 17. pantu organizatoriem ir jāsniedz nodrošinājums visu to maksājumu atmaksāšanai, ko veikuši ceļotāji, ciktāl attiecīgie ceļošanas pakalpojumi nav tikuši sniegti organizatora maksātnespējas dēļ. Šis nodrošinājums attiecas arī uz ceļotāju repatriāciju, ja kompleksajā pakalpojumā ir iekļauti pasažieru pārvadājumi. Kaut arī dalībvalstīm joprojām ir rīcības brīvība attiecībā uz veidu, kādā organizējama aizsardzība maksātnespējas gadījumā, tām jānodrošina, ka aizsardzība ir efektīva saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 17. pantā noteiktajām prasībām. Kopumā 2015. gada Komplekso ceļojumu direktīva ir būtiski uzlabojusi valstu sistēmas aizsardzībai maksātnespējas gadījumā salīdzinājumā ar to, kāda pastāvēja saskaņā ar 1990. gada Komplekso ceļojumu direktīvu. 21 dalībvalstī aizsardzību maksātnespējas gadījumā organizē pati nozare, izmantojot privātus garantiju fondus, apdrošināšanas sabiedrības, abu apvienojumu vai citus privātas vienošanās veidus, piemēram, bankas garantijas. Divas dalībvalstis (Somja un Portugāle) ir izveidojušas garantiju fondu, kas dibināts kā publiska struktūra. Četrās dalībvalstīs (Čehijā, Danijā, Maltā, Polijā) un Apvienotajā Karalistē pastāv jaukta sistēma, kas nozīmē, ka privātā nodrošinājuma veidu papildina valsts pārvaldīts garantiju fonds (divkāršs slānis) vai ka garantiju fondus pārvalda privātas-publiskas organizācijas. 4.1. Shēmu aizsardzībai maksātnespējas gadījumā darbība — Thomas Cook bankrots Apvienotās Karalistes uzņēmuma Thomas Cook Group plc., kas bija viena no pasaules vadošajām atpūtas ceļojumu grupām, kuras pārdošanas apjoms pirms bankrota bija 9,6 miljardi mārciņu un kurai bija aptuveni 19 miljoni klientu, darbības apturēšana 2019. gada septembrī izraisīja triecienu visā tūrisma nozarē. Thomas Cook aktīvi darbojās visā ES, izmantojot dažādus meitasuzņēmumus un zīmolus vairākās dalībvalstīs, un tajā strādāja vairāk nekā 21 000 darbinieku. Bankrots skāra apmēram 600 000 atpūtnieku, kuriem vai nu bija nepieciešama repatriācija, vai arī iepriekš samaksātās naudas atmaksa. Cieta ceļotāji gandrīz visās ES valstīs. Ciktāl ceļotāji bija iegādājušies komplekso ekskursiju, uz viņiem attiecās attiecīgās valstu shēmas aizsardzībai maksātnespējas gadījumā. Apvienotās Karalistes Civilās aviācijas pārvalde (CAA) organizēja lielāko repatriāciju miera laikā — tika repatriēti vairāk nekā 140 000 ceļotāju. Tikai Apvienotajā Karalistē vien kompetentā iestāde izmaksāja aptuveni 340 000 atlīdzību gandrīz 350 miljonu sterliņu mārciņu apmērā, ko nodrošināja ar valdības pārvaldītā Gaisa transporta organizatoru licences (ATOL) aizsardzības sistēmu . Thomas Cook Vācijas meitasuzņēmumu bankrota rezultātā aptuveni 140 000 ceļotāju bija iestrēguši ārzemēs un tika repatriēti ar maksātnespējas aizsardzības nodrošinātāja Zurich Versicherungen palīdzību. Tomēr aizsardzība maksātnespējas gadījumā nebija pietiekama, lai pilnībā atlīdzinātu tiem ceļotājiem, kuri vēl nebija nonākuši galamērķī (aptuveni 287,4 miljoni EUR), jo uz šo risku attiecās apdrošināšanas sabiedrību atbildības apjoma ierobežojums. Federālā valdība apņēmās kompensēt visiem cietušajiem ceļotājiem starpību starp viņu veiktajām priekšapmaksām un kompensācijas summu, kas saņemta no apdrošināšanas sabiedrības, kura sedz maksātnespējīgos Thomas Cook uzņēmumus. Saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju 2021. gada februāra sākumā 105 306 ceļotāji bija pabeiguši šādu prasību reģistrāciju, un vēl varētu pabeigt līdz pat 10 000 reģistrāciju. Francijā tas skāra vairāk nekā 53 000 ceļotāju, un tiek lēsts, ka ceļojumu garantiju fonda APST, kas sedza Thomas Cook Francijas meitasuzņēmumus, izmaksas ir no 40 līdz 50 miljoniem EUR. Aptuveni 10 500 ceļotāju tika repatriēti, un vairāk nekā 30 000 klientu varēja izmantot savas brīvdienas pie citiem ceļojumu rīkotājiem. Atmaksu veikšanu vairāk nekā 11 500 ceļotāju var uzsākt tikai pēc tam, kad maksātnespējas procedūra ir pabeigta un visas atbilstošās atmaksas lietas ir pabeigtas. Thomas Cook joprojām bija aizsardzība maksātnespējas gadījumos visās dalībvalstīs, kur bija dibināti dažādi tā meitasuzņēmumi, un tas neizmantoja Komplekso ceļojumu direktīvā noteikto savstarpējās atzīšanas mehānismu. Tāpēc repatriācijas un atlīdzības izmaksas attiecīgajiem ceļotājiem visā ES tika sadalītas starp dažādiem maksātnespējas aizsardzības nodrošinātājiem dalībvalstīs, un tās nebija piesaistītas vienam ceļojumu garantiju fondam vai apdrošināšanas sabiedrībai. 4.2. Novērtējums 4.2.1.Ceļotāju repatriācija un maksājumu atmaksa Kopumā, kā arī ņemot vērā Thomas Cook bankrota apmēru, šķiet, ka sistēmas aizsardzībai maksātnespējas gadījumā darbojās labi, lai arī tās bija pakļautas ievērojamam stresam. Ietekmētie ceļotāji, kuri jau atradās ceļojuma galamērķī, tika repatriēti vai arī varēja noslēgt brīvdienas, kā plānots. Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju ceļotāji, kuri vēl nebija sākuši izmantot savu komplekso pakalpojumu, ir saņēmuši vai viņiem vajadzētu saņemt savas veiktās priekšapmaksas atmaksu. Tomēr dažās dalībvalstīs ceļotājiem bija jāgaida ilgs laiks, lai saņemtu kompensāciju, vai arī viņi vēl joprojām nav saņēmuši pilnu kompensāciju vairāk nekā gadu pēc Thomas Cook bankrota, kaut arī Komplekso ceļojumu direktīvas 17. panta 5. punktā ir noteikts, ka kompensācijas ir jāizmaksā bez nepamatotas kavēšanās pēc ceļotāja pieprasījuma. 4.2.2.Risku apdrošināmība Dažas uzņēmumu nozares ieinteresētās personas, kuras bija pārstāvētas Komplekso ceļojumu direktīvas ieinteresēto personu ekspertu grupa un iestādes ir paudušas bažas, ka var būt arvien grūtāk atrast piemērotus aizsardzības maksātnespējas gadījumā nodrošinātājus, kas vēlas un spēj segt ar liela organizatora bankrotu saistītos riskus, jo īpaši visintensīvākajā sezonā. Salīdzinoši maz ceļojumu garantiju fondu un apdrošināšanas sabiedrību nodrošina aizsardzību maksātnespējas gadījumā. Ir ziņots, ka bankas vairs nesniedz organizatoriem nodrošinājumu un ka dažas no jau tā relatīvi nedaudzajām apdrošināšanas sabiedrībām, kas piedāvā aizsardzību maksātnespējas gadījumā, atstāj tirgu (piemēram, Austrijā un Beļģijā). Tāpēc ir svarīgi izveidot stabilu sistēmu, kas efektīvi aizsargātu ceļotājus pret maksātnespējas risku. Dažādu problēmu risināšanai izvirzīto ideju vidū ir vairāki nodrošinājuma sniedzēji vienam organizatoram vai ES līmeņa garantiju fonda izveidošana kā sava veida pārapdrošināšana pirmā līmeņa garantijas devējiem.

4.2.3.Atšķirības starp valstu sistēmām aizsardzībai maksātnespējas gadījumā Komplekso ceļojumu direktīvā ir noteikta prasība, ka aizsardzībai maksātnespējas gadījumā ir jābūt “efektīvai”, taču veids, kādā tā organizējama, ir atstāts dalībvalstu ziņā (skatīt Komplekso ceļojumu direktīvas 39. apsvērumu). Dažās dalībvalstīs ar repatriāciju un naudas atmaksu saistītās problēmas ir likušas patērētāju organizācijām aicināt papildus saskaņot valstu sistēmas aizsardzībai maksātnespējas gadījumā, tostarp obligātos kritērijus, kā veidojama sistēma aizsardzībai maksātnespējas gadījumā, un nodrošināt, ka garantiju fondi tiek atbilstoši finansēti. Tomēr Komplekso ceļojumu direktīvā jau ir sniegta sīkāka informācija par nepieciešamo aizsardzību maksātnespējas gadījumā, salīdzinot ar 1990. gada Komplekso ceļojumu direktīvu, un likumdošanas sarunās par Komplekso ceļojumu direktīvu nebija vienotas nostājas par to, cik normatīvai šai ziņā jābūt direktīvai. Apdrošināšanas nozares pārstāvji ir norādījuši, ka repatriāciju labāk var organizēt pati ceļojumu nozare (piemēram, izmantojot garantiju fondu), savukārt finanšu iestāžu pamatdarbība ir maksājumi. 4.2.4.Priekšroka turpināt kompleksās brīvdienas Ceļojumu garantiju fondu pārstāvji Komplekso ceļojumu direktīvas ieinteresēto personu ekspertu grupā īpaši uzsvēra, ka organizatora maksātnespējas gadījumā ceļotājiem un ceļojumu pakalpojumu sniedzējiem labākais risinājums būtu rezervētā kompleksā pakalpojuma turpināšana, nevis repatriācija vai naudas atmaksa. Komplekso ceļojumu direktīvas 39. apsvērumā ir norādīts, ka ceļotājiem vajadzētu būt iespējai piedāvāt turpināt izmantot komplekso pakalpojumu. 4.2.5.Priekšapmaksu ierobežojums Priekšapmaksa ir parasts norēķinu veids par kompleksajiem ceļojumiem. Vācijā, pamatojoties uz valsts tiesu praksi par negodīgiem līguma noteikumiem, komplekso ceļojumu priekšapmaksas rezervācijas veikšanas brīdī nedrīkst pārsniegt pirmo iemaksu 20 % apmērā, izņemot gadījumus, kad organizators pienācīgi pamato lielāku priekšapmaksu tādu izdevumu dēļ, kas rodas līguma noslēgšanas brīdī; atlikušās summas nomaksas termiņš ir ne vairāk kā 30 dienas pirms ceļojuma sākuma. Neskatoties uz to, Thomas Cook bankrota rezultātā Vācijā tika iesniegti atlīdzības prasījumi aptuveni 287,4 miljonu EUR apmērā, galu galā liekot valdībai segt neizmaksātās kompensācijas (skatīt iepriekš 4.1. sadaļu). Arī Austrijā pastāv komplekso ceļojumu priekšapmaksas ierobežojumi, kurus tomēr nepiemēro, ja ir pieejama neierobežota aizsardzība maksātnespējas gadījumā. Lai mazinātu maksātnespējas risku ceļotājiem, kā arī lai samazinātu nodrošinājumu sniedzēju riskus un līdz ar to arī to izmaksas, patērētāju un ceļotāju organizācijas ir izvirzījušas ideju ierobežot priekšapmaksas summu un likt ceļotājiem maksāt tikai tad, kad viņi saņem pakalpojumu. Tās apgalvo, ka, ierobežojot priekšapmaksas apmēru, risku, kas jāsedz maksātnespējas aizsardzības sistēmām, iespējams, varētu attiecināt galvenokārt tikai uz repatriāciju, un atcelšanas gadījumā ceļotāji būtu labāk aizsargāti. Tā kā priekšapmaksas pakalpojumi, piemēram, pasažieru pārvadājumi, bieži ir kompleksa pakalpojuma daļa, priekšapmaksas ierobežojumu pamatojums, tvērums un neērtības komplekso ceļojumu nozarē būtu jāizvērtē plašākā tūrisma ekosistēmā. Transporta un ceļojumu nozares pārstāvji uzskata, ka priekšapmaksas summas ierobežošana varētu pasliktināt to kritisko situāciju saistībā ar likviditāti. Viņi arī norāda, ka priekšapmaksa ir ceļojumu pakalpojumu standarts visā pasaulē un ka vienpusējas ES prasības, kas ierobežo šo uzņēmējdarbības modeli, varētu atstāt tālejošas sekas un izkropļot vienlīdzīgus konkurences apstākļus attiecībā uz konkurentiem ārpus ES. Turklāt nozares pārstāvji uzsver, ka komplekso brīvdienu zemās cenas var nodrošināt, jo ceļojumu rīkotāji iepriekš iegādājas lielu viesnīcu un transporta pakalpojumu apjomu, ko finansē no patērētāju veiktajām priekšapmaksām. 4.2.6.Aizsardzība maksātnespējas gadījumā saistībā ar transporta operatoru bankrotu Savā rezolūcijā, reaģējot uz Thomas Cook bankrotu , Eiropas Parlaments atzina efektīvu repatriāciju un nepauda nekādas bažas attiecībā uz Komplekso ceļojumu direktīvu. Tomēr šajā kontekstā Parlaments, pārskatot Aviopasažieru tiesību regulu 261/2004, atkārtoja savu prasību aizsardzību maksātnespējas gadījumā attiecināt arī uz lidojumiem ar tikai pasažieru vietu pārdošanu. Aviosabiedrības maksātnespēja var ietekmēt ceļotājus, ceļojumu rīkotājus un starpniekus. Piemēram, ja saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvu tiek atcelts komplekso ceļojuma līgums ar lidojuma komponenti, organizatoram var būt jāatmaksā ceļotājam pilna cena neatkarīgi no tā, vai nauda joprojām ir viņa rīcībā, vai arī viņš to varēs atgūt no aviokompānijas. Vairāku ieinteresēto personu, kas pārstāv ceļojumu uzņēmumus un patērētājus, aicinājums ieviest aviosabiedrību nodrošinātu obligātu aizsardzību pret maksātnespēju ir kļuvis uzstājīgāks Covid-19 krīzes apstākļos. Aviācijas apaļā galda ziņojumā par Eiropas aviācijas atveseļošanos (2020. gada novembris) atzīts, ka šī krīze ir parādījusi, ka pasažieri uzskata, ka aviosabiedrību maksātnespējas gadījumā viņi var kļūt neaizsargāti, un ziņojumā ierosināts, ka varētu turpināt analizēt aviosabiedrību aizsardzības maksātnespējas gadījumā ietekmi. Komisija savā 2020. gada 9. decembra paziņojumā par ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģiju paziņoja, ka “gadījumos, kad transporta operatori kļūst maksātnespējīgi vai nonāk nopietnā likviditātes krīzē kā Covid-19 pandēmijas kontekstā, ES ir jāsniedz atbalsts pasažieriem. Ir jāveic iestrēgušo pasažieru repatriācija, un, ja gaisa pārvadātāji atceļ lidojumus, pasažieriem ir jāatlīdzina viņu biļešu cena. Komisija izskata iespējas un ieguvumus saistībā ar iespējamiem pasākumiem pasažieru aizsardzībai pret šādiem notikumiem, un tā vajadzības gadījumā ierosinās tiesību aktu priekšlikumus.” 5.Covid-19 pandēmija 2020. gada 30. janvārī Pasaules Veselības organizācija (PVO) izsludināja starptautiska mēroga sabiedrības veselības ārkārtas situāciju saistībā ar Covid-19 globālo uzliesmojumu, un 2020. gada 11. martā to raksturoja kā pandēmiju. Covid-19 pandēmija ir izraisījusi bezprecedenta ceļošanas ierobežojumus visā pasaulē, kā rezultātā ceļošana ir praktiski apturēta Eiropā un daudzās citās pasaules daļās. Tam ir nopietna ietekme uz visu tūrisma ekosistēmu. UNWTO dati par laikposmu no 2020. gada janvāra līdz oktobrim liecina, ka tūrisma rezultāti Eiropā samazinājušies par 72 % salīdzinājumā ar 2019. gadu. Līdztekus ieņēmumu zaudēšanai organizatorus īpaši skar tas, ka atcelšanas dēļ ceļotāju pieprasītās naudas atmaksas ievērojami pārsniedz jaunu rezervāciju līmeni. Komisijas Kopīgais pētniecības centrs lēsa, ka, iestājoties “otrā viļņa” scenārijam, tūristu ierašanās samazināšanās dēļ 2020. gadā ES ekonomikā varētu būt apdraudēti 11,7 miljoni darbavietu. Tajā pašā laikā, kā norādīja patērētāju organizācijas, līdz 2020. gada decembrim tūkstošiem patērētāju vēl nebija saņēmuši naudas atmaksu par atceltajām brīvdienām. 5.1. Ceļojumu atcelšana Covid-19 dēļ Covid-19 rezultātā tika piemēroti Komplekso ceļojumu direktīvas noteikumi attiecībā uz “nenovēršamiem un ārkārtas apstākļiem”, kas Komplekso ceļojumu direktīvas 3. panta 12. punktā ir definēti kā “situācija, kura nepakļaujas tās līgumslēdzējas puses kontrolei, kas atsaucas uz šādu situāciju, un kuras sekas nebūtu bijis iespējams novērst pat tad, ja būtu veikti visi saprātīgi iespējamie pasākumi”. Būtiskus riskus cilvēka veselībai, piemēram, nopietnas slimības uzliesmojumu ceļojuma galamērķī vai tā tiešā tuvumā, parasti klasificē kā šādus nenovēršamus un ārkārtas apstākļus (skatīt Komplekso ceļojumu direktīvas 31. apsvērumu). Saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 12. pantu ceļotājs var izbeigt kompleksā ceļojuma līgumu, nemaksājot izbeigšanas maksu, ja “galamērķa vietā vai tās tiešā tuvumā ir izveidojušies nenovēršami un ārkārtēji apstākļi, kas būtiski ietekmē kompleksā pakalpojuma sniegšanu vai kas būtiski ietekmē pasažieru pārvadāšanu uz galamērķi” (Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 2. punkts). Kompleksā pakalpojuma organizators var lauzt līgumu, nemaksājot izbeigšanas maksu, ja tam ir liegts izpildīt līgumsaistības “nenovēršamu un ārkārtas apstākļu” dēļ (Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 3. punkts). Šādos gadījumos ceļotājam ir tiesības uz pilnu kompleksā pakalpojuma ietvaros veikto maksājumu atmaksu 14 dienu laikā pēc līguma izbeigšanas (Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 4. punkts). 2020. gada 5. martā, atjauninot informāciju 2020. gada 19. martā, Komisijas dienesti Komisijas vietnē publicēja neoficiālas vadlīnijas par Komplekso ceļojumu direktīvas piemērošanu saistībā ar Covid-19 , apstiprinot ceļotāju tiesības saņemt pilnu kompensāciju, ja, pamatojoties uz novērtējumu katrā atsevišķā gadījumā, ir izpildīti Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 2. vai 3. punkta nosacījumi. Šajā sakarā Komisijas dienesti arī norādīja, ka, ņemot vērā organizatoru naudas plūsmu, ceļotājiem būtu jāapsver iespēja pieņemt, ka viņu kompleksais ceļojums tiek atlikts uz vēlāku laiku, kas, ņemot vērā pašreizējo nenoteiktību ceļojumu plānošanā, varētu tikt īstenots, izmantojot kredītzīmi (“vaučeru”). Vairākas dalībvalstis lūdza Komisiju apturēt tiesības uz kompensāciju 14 dienu laikā un/vai aizstāt tās ar pagaidu vaučera risinājumu. 2020. gada 27. marta vēstulē, kas adresēta visām dalībvalstīm, Komisijas loceklis Reinderss atgādināja, ka, ceļojumiem, kas atcelti saistībā ar Covid-19, ir jāpiemēro ceļotāju tiesības uz atlīdzību. Uzņēmumu likviditātes problēmu mazināšanai viņš ierosināja, ka ceļojumu rīkotāji varētu piedāvāt vaučerus ar nosacījumu, ka ceļotājiem ir 1) izvēle pieņemt vaučeri un 2) iespēja pieprasīt pilnu atmaksu, ja viņi to galu galā nav izmantojuši. Turklāt Komisijas loceklis Reinderss arī uzsvēra — lai sekmētu ceļotāju pārliecību par šādas izvēles izdarīšanu, ir nepieciešami pasākumi stingras aizsardzības nodrošināšanai maksātnespējas gadījumā.

5.1.1.Komisijas ieteikums par vaučeriem 2020. gada 13. maijā Komisija pieņēma ieteikumu (ES) 2020/648 par vaučeriem, ko pasažieriem un ceļotājiem piedāvā kā alternatīvu atlīdzinājumam par atceltiem kompleksajiem ceļojumiem un transporta pakalpojumiem saistībā ar Covid-19 pandēmiju . Šajā ieteikumā Komisija vēlreiz atgādināja par tiesībām uz atlīdzību saskaņā ar piemērojamajiem ES tiesību aktiem, proti, Komplekso ceļojumu direktīvu un ES regulām par pasažieru tiesībām. Tajā pašā laikā ieteikumā atzīts, ka koronavīrusa pandēmijas izraisīto daudzo atcēlumu dēļ transporta un ceļojumu nozare ir situācijā, kuru raksturo neilgtspējīga naudas plūsma un ieņēmumi. Tāpēc Komisija ieteica veidus, kādos vaučerus varētu padarīt pievilcīgākus, lai aizvien vairāk pasažieru un ceļotāju tos pieņemtu kā alternatīvu atlīdzinājumam naudā. Ieteikumā arī norādīts, kādas Savienības shēmas ir pieejamas, lai atbalstītu uzņēmumus ceļojumu un transporta nozarē. Ar Komisijas locekļa Reindersa un Komisijas locekles Valeanas 2020. gada 14. maija vēstuli Komisija vērsa visu dalībvalstu uzmanību uz šo ieteikumu. Komisija cita starpā pieprasīja, lai Komplekso ceļojumu direktīva un ES pasažieru tiesību regulas tiktu pareizi piemērotas un lai šādus noteikumus pārkāpjoša prakse tiktu savlaicīgi atklāta un efektīvi sodīta. Savā ieteikumā Komisija deva skaidru signālu dalībvalstīm un ieinteresētajām personām, ka tā neņems vērā aicinājumus pazemināt patērētāju tiesību aizsardzības līmeni. Vairākas dalībvalstis, sekojot Komisijas ieteikumam, pieņēma tiesību aktus par brīvprātīgi pieņemamiem vaučeriem saistībā ar kompleksajiem ceļojumiem un/vai pieņēma valsts atbalsta pasākumus, lai ceļojumu nozarei sniegtu tiešu atbalstu saskaņā ar pagaidu regulējumu valsts atbalsta pasākumiem, ar ko atbalsta ekonomiku pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma situācijā, vai saskaņā ar Līgumu. Tomēr patērētāju organizācijas uzskata, ka ES valstis, aviosabiedrības un ceļojumu rīkotāji pienācīgi neīsteno Komisijas ieteikumu. 5.1.2. Valstu pagaidu noteikumi, ar kuriem atkāpjas no Komplekso ceļojumu direktīvas Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošu informāciju 15 dalībvalstis pieņēma īpašus noteikumus, kas uz laiku ļauj komplekso pakalpojumu organizatoriem izsniegt vaučerus, nevis veikt naudas atmaksu par atceltiem braucieniem vai atlikt atlīdzināšanu uz periodu, kas pārsniedz 14 dienas, pretēji Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 2. punktam, 12. panta 3. punkta b) apakšpunktam un 12. panta 4. punktam, lasot kopā ar tās 4. pantu. Attiecīgi saskaņā ar Ieteikumā 2020/648 nepārprotami pausto nostāju Komisija uzsāka pārkāpuma procedūru pret 11 dalībvalstīm. Komisija neuzsāka pārkāpumu procedūru pret četrām dalībvalstīm, kurās pagaidu atkāpes no Komplekso ceļojumu direktīvas termiņš bija beidzies vai kas tika grozītas, kad Komisija nolēma sākt pārkāpuma procedūru. Šī ziņojuma sagatavošanas laikā pārkāpumu procedūras pret četrām dalībvalstīm joprojām nav noslēgtas. Vairākās dalībvalstīs neatbilstīgie valsts pasākumi, lai arī tie vairs nebija spēkā, turpināja radīt sekas, piemēram, ceļotājiem, kuri saņēma obligātos vaučerus, pamatojoties uz spēku zaudējušiem vai atceltiem tiesību aktiem, bija jāgaida vismaz līdz šādu vaučeru derīguma termiņa beigām, līdz viņi varēja pieprasīt par atcelto komplekso ceļojumu veikto priekšapmaksu atmaksu. Komisija mudināja minētās dalībvalstis veikt pasākumus tās situācijas uzlabošanai, ko bija radījuši līdzšinējie tiesību akti, kuri bija pretrunā ar Komplekso ceļojumu direktīvu, un nodrošināt, ka patērētāji, kas dod priekšroku naudas atmaksai, nevis vaučerim, faktiski saņem atmaksu saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvu. 5.1.3.Valstu atbalsta pasākumi Papildus vispārējām valsts atbalsta shēmām, kas pieejamas arī tūrisma nozares dalībniekiem, vairākas dalībvalstis pieņēma īpašus valsts atbalsta pasākumus, lai atbalstītu komplekso ceļojumu organizatorus, un jo īpaši izveidoja garantiju shēmas vaučeriem, lai nodrošinātu, ka organizatora maksātnespējas gadījumā ceļotājiem tiek atlīdzinātas izmaksas, kā ieteikusi Komisija savā Ieteikumā 2020/648. Komisija apstiprināja minētos pasākumus saskaņā ar valsts atbalsta pasākumu pagaidu regulējumu vai saskaņā ar Līgumu. Dānija ceļojumu garantiju fonda atbalstam pieņēma aizdevumu 200 miljonu EUR apmērā koronavīrusa uzliesmojuma dēļ atceltajiem ceļojumiem. Vācija pieņēma garantiju shēmu 840 miljonu EUR apmērā ceļotāju naudas atmaksas vietā pieņemto brīvprātīgo vaučeru nodrošinājumam. Ar šo shēmu Vācija tiecās padarīt vaučerus par pievilcīgu alternatīvu atlīdzinājumam naudā. Polija pieņēma pasākumus ceļojumu rīkotāju un citu uzņēmumu, kas darbojas tūrisma un kultūras jomā, atbalstam. Saskaņā ar šo shēmu Polijas valsts ceļotājiem, kuru ceļojumi atcelti Covid-19 dēļ, izmaksā atlīdzību ceļojumu rīkotāju vārdā, kam savukārt šie aizdevumi būs jāatmaksā. Itālija pieņēma pasākumus tiešo dotāciju piešķiršanai ceļojumu rīkotājiem un ceļojumu aģentiem zaudējumu kompensēšanai. Nīderlande pieņēma 165 miljonu EUR lielu aizdevumu, lai atbalstītu piecus Nīderlandes garantiju fondus, kuri nodrošina garantiju shēmas komplekso ceļojumu organizatoriem . Šā valsts atbalsta mērķis ir nodrošināt līdzekļu likviditāti, lai sniegtu pietiekamu segumu visiem ceļotājiem veicamajiem maksājumiem ceļojumu rīkotāju maksātnespējas gadījumā, tostarp “koronavīrusa vaučeru” atlīdzināšanu. Bulgārija pieņēma atbalsta shēmu aptuveni 26 miljonu EUR apmērā ceļojumu rīkotājiem un ceļojumu aģentiem tādu zaudējumu atlīdzināšanai, kas saistīti ar atmaksu, kas jāveic ceļotājiem, kuru kompleksie ceļojumi ir atcelti Covid-19 dēļ. Kipra pieņēma atbalsta programmu aptuveni 86,6 miljonu EUR apmērā garantiju veidā par kredītzīmēm, kas izsniegtas patērētājiem un komplekso ceļojumu organizatoriem, šo brīvprātīgi pieņemamo vaučeru nodrošinājumam pret izdevēja iespējamu maksātnespēju. Zviedrija pieņēma atbalstu aizdevumu veidā ceļojumu aģentūrām un ceļojumu rīkotājiem, lai palīdzētu tiem izpildīt juridisko atlīdzināšanas pienākumu. Austrija pieņēma atbalstu valsts garantiju veidā, lai uz noteiktu laikposmu segtu komplekso ceļojumu organizatoru un saistīto ceļojumu pakalpojumu koordinatoru maksātnespējas risku, ņemot vērā banku un apdrošināšanas sniedzēju atteikšanos no komplekso ceļojumu apdrošināšanas un komplekso ceļojumu organizatoru un saistīto ceļojumu pakalpojumu koordinatoru grūtības atrast pieejamas garantijas tirgū. 5.2. Problēmas 5.2.1.Ceļotāju tiesību uz atlīdzību ievērošana Visā ES vairāki tūkstoši ceļotāju, kuru braucieni bija jāatceļ Covid-19 dēļ, kā tiek ziņots, nesaņēma atlīdzību 14 dienu laikā, kā paredzēts Komplekso ceļojumu direktīvas 12. panta 4. punktā; viņiem vai nu atteica atmaksu, uzspieda pret viņu gribu pieņemt vaučeri, viņi nevarēja sazināties ar organizatoru, saņēma atmaksu ar ievērojamu kavēšanos vai tikai daļēju atmaksu, vai viņiem kā citādi tika liegts izmantot viņu tiesības. SAI struktūru, ECC un patērētāju organizāciju saņemto vaicājumu un sūdzību skaita pieaugums arī radīja bažas par Komplekso ceļojumu direktīvā paredzēto ceļotāju tiesību ievērošanu. 5.2.2.Uzņēmumu grūtības Kā aprakstīts 5.1. sadaļā, Covid-19 rezultātā tika piemērots jēdziens “nenovēršami un ārkārtas apstākļi”, kā noteikts Komplekso ceļojumu direktīvas 3. panta 12. punktā. 31. apsvērumā kā piemēri minēti “karadarbība, tādas citas nopietnas drošības problēmas kā terorisms, tādi ievērojami riski cilvēka veselībai kā nopietnas slimības uzliesmojums ceļojuma galamērķī vai dabas katastrofas, piemēram, plūdi, zemestrīces, vai tādi laikapstākļi, kuru dēļ nav iespējams droši nokļūt”. Šādi notikumi parasti, bet ne vienmēr attiecas tikai uz noteiktu galamērķi vai noteiktu pasaules daļu. Organizatori nereti var reaģēt uz šādiem notikumiem, mainot galamērķi, atliekot ceļojuma datumu vai veicot ceļotājam atmaksu, ko finansē no ienākumiem no rezervācijām uz citiem galamērķiem, ja šie apstākļi attiecas tikai uz konkrētu galamērķi. Tādas pandēmijas gadījumā, kad ceļošana visā pasaulē gandrīz apstājas ilgākā laika periodā, kā tas notika Covid-19 gadījumā, atmaksas saistības pārsniedz ienākumus no jaunām rezervācijām. Turklāt organizatoriem bieži ir fiksētas izmaksas, kas apgrūtina uzņēmumu finansiālo stāvokli. Galu galā tas var kaitēt ceļotāju interesēm, ja organizators bankrotē un ceļotājiem ir jāiesniedz prasījumi attiecībā uz maksātnespējas mantas masu. Komisijas ieteikuma par vaučeriem (skatīt iepriekš 5.1.1. sadaļu) mērķis bija risināt arī organizatoru likviditātes problēmas, ko izraisīja ar Covid-19 saistītās masveida atcelšanas. Šīs likviditātes problēmas pastiprina arī tas, ka organizatoriem jāatlīdzina ceļotājiem pilna kompleksā pakalpojuma cena, lai gan paši organizatori ne vienmēr laikus saņem kompensāciju par iepriekš apmaksātiem pakalpojumiem, kas veido šādu komplekso pakalpojumu. Ja šajā laikposmā pakalpojumu sniedzēji bankrotē, organizatori vispār var nesaņemt kompensāciju Tā rezultātā var rasties netaisna sloga sadale starp tūrisma ekosistēmas operatoriem. Daži komplekso ceļojumu organizatori un starpnieki ziņoja, ka Covid-19 krīzes laikā aviosabiedrības apturēja automātisko atmaksas mehānismu organizatoriem un citiem ceļojumu aģentiem globālajās izplatīšanas sistēmās (“datorizētajās rezervēšanas sistēmās"), savukārt organizatoriem bija jāveic atmaksa ceļotājiem. Nelīdzsvarotās attiecības starp uzņēmumiem vēl vairāk pasliktina organizatoru un transporta pakalpojumu sniedzēju atšķirīgie tiesiskie režīmi. Atšķirībā no Komplekso ceļojumu direktīvas pasažieriem nav tiesību uz atlīdzību saskaņā ar ES pasažieru tiesību regulām, ja viņi paši atceļ lidojumu vai citu transporta pakalpojumu pat ārkārtas apstākļu dēļ. Šādā gadījumā tiesiskās sekas un it īpaši pasažiera tiesības uz atlīdzinājumu nosaka starp pasažieri un pārvadātāju noslēgtā līguma noteikumi un nosacījumi un piemērojamie dalībvalstu tiesību akti. Piemēram, ja ceļotājs, kurš rezervējis komplekso ceļojumu ar lidojuma komponenti, ir atcēlis kompleksā ceļojuma līgumu saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvu, organizatoram ir jāatlīdzina ceļotājam, savukārt saskaņā ar ES tiesību aktiem tam nav tiesību pieprasīt kompensāciju no aviosabiedrības, ja lidojums tika veikts. Organizatoram drīzāk būtu jāaizstāv iespējamās tiesības uz atmaksu saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem.

Daži komplekso ceļojumu organizatori ir ierosinājuši grozīt Komplekso ceļojumu direktīvas 22. pantu un pievienot ceļojumu pakalpojumu sniedzējiem pienākumu atmaksāt tos pakalpojumus, kuri netiek sniegti kompleksā ceļojumā līguma izbeigšanas dēļ, ja organizatoram ir pienākums veikt atmaksu ceļotājam. No otras puses, aviopārvadājumu nozare ir paudusi nopietnas bažas par to, ka Komplekso ceļojumu direktīva regulē bieži vien sarežģītās darījumu attiecības starp organizatoriem un ceļojumu pakalpojumu sniedzējiem. 5.2.3.Oficiāls brīdinājums vai ieteikums ceļotājiem Ir plaši atzīts, ka valsts iestāžu oficiāls brīdinājums par ceļošanu ir svarīgs rādītājs tam, ka komplekso ceļojuma līgumu var atcelt tādu nenovēršamu un ārkārtas apstākļu dēļ, kas ietekmē ceļojuma veikšanu. Tomēr Komplekso ceļojumu direktīvā nav nekādu norāžu par valdības pausta brīdinājuma vai ieteikuma ceļotājiem juridisko vērtību, jo tās pieņemšanas brīdī dažas dalībvalstis kategoriski iebilda pret jebkādu atsauci direktīvā uz oficiāliem ieteikumiem ceļotājiem. Ieteikumu sniegšana ceļotājiem ir dalībvalstu kompetencē, un tās apmainās ar informāciju par sniegtajiem ieteikumiem, izmantojot Consular OnLine (CoOL) tīklu. Covid-19 pandēmijas laikā dalībvalstis sniedza ieteikumus ceļotājiem ne tikai attiecībā uz trešām valstīm, bet arī attiecībā uz citām dalībvalstīm, parasti iesakot atturēties no jebkādiem nebūtiskiem ceļojumiem. Valstu brīdinājumi vai ieteikumi ceļotājiem sākotnēji tika sniegti nesaskaņoti. Tas radīja neskaidrības ceļojumu uzņēmumiem un patērētājiem, jo īpaši pārrobežu situācijās, attiecībā uz viņu tiesībām un pienākumiem. 2020. gada 13. oktobrī Padome pieņēma ieteikumu par koordinētu pieeju brīvas pārvietošanās ierobežošanai ES iekšienē sakarā ar Covid-19 pandēmiju. Lai gan neskarot tieši ieteikumus ceļotājiem, dalībvalstis vienojās par kopēju Covid-19 riska līmeņu ES karti, ko publicēja Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs. Turklāt dalībvalstis apņēmās skaidri un savlaicīgi informēt sabiedrību, cita starpā, izmantojot platformu Re-open EU. Ņemot vērā epidemioloģiskās situācijas attīstību, Padome ieteikumu grozīja 2021. gada 1. februārī. 5.2.4.Vaučeri Pretstatā pasažieru tiesību regulām Komplekso ceļojumu direktīvā nav skaidri paredzēta iespēja veikt atmaksu vaučera veidā. Ieteikumā (ES) 2020/648 Komisija atzina, ka organizatori var piedāvāt vaučerus kā alternatīvu atlīdzinājumam naudā, ja ceļotājs tos pieņem brīvprātīgi, atceļot ceļojumu (skatīt iepriekš 5.1.1. sadaļu). Vācija, Ungārija, Latvija un Kipra ir pieņēmušas valsts noteikumus, ar kuriem nosaka tiesisko regulējumu attiecībā uz brīvprātīgi pieņemamiem vaučeriem ceļotājiem komplekso ceļojumu nozarē saskaņā ar Komisijas ieteikumu, jo īpaši attiecībā uz aizsardzību pret izdevēja maksātnespēju. Pēc pārkāpumu procedūras uzsākšanas Itālija un Grieķija, grozot savus tiesību aktus, ir ņēmušas vērā šā ieteikuma daļas. Spānija grozīja savus tiesību aktus, lai nepieļautu pārkāpuma procedūras sākšanu. Īrija ieviesa valsts atbalstītas atmaksas kredītzīmes, kuras var piedāvāt Īrijas ceļojumu rīkotāju un ceļojumu aģentu klientiem skaidras naudas atmaksas vietā, ja klients tam piekrīt. Komisija skaidri norādīja, ka ir jāievēro ceļotāju tiesības uz atlīdzību, kā to paredz Komplekso ceļojumu direktīva, un uzskatīja, ka vaučeri ir pieņemams risinājums tikai tad, ja tie ceļotājam nav obligāti. 5.2.5.Aizsardzība maksātnespējas gadījumā Radās jautājums, vai uz neizskatītajiem ceļotāju atlīdzību pieprasījumiem attiecas sistēmas aizsardzībai maksātnespējas gadījumā, kas paredzētas saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas. Saskaņā ar Komplekso ceļojumu direktīvas 17. panta 1. punktu organizatoriem ir jābūt visu ceļotāju veikto maksājumu atmaksas nodrošinājumam, “ciktāl attiecīgie pakalpojumi nav tikuši sniegti organizatora maksātnespējas dēļ”. Savā Ieteikumā 2020/648 Komisija pauda uzskatu, ka organizatoru maksātnespējas gadījumā pastāv risks, ka daudzi ceļotāji nesaņems nekādu atmaksu, jo viņu prasījumi pret organizatoriem nav aizsargāti Neskatoties uz to, ceļojumu garantiju fondu pārstāvji ir brīdinājuši par to, ka daži aizsardzības maksātnespējas gadījumā nodrošinātāji tuvākajos mēnešos var izjust būtisku papildu spiedienu, ja tiem būs jāpiedalās ļoti daudzu bankrotējošu organizatoru izdoto vaučeru atmaksā. Tas jo īpaši attiecas uz dalībvalstīm, kuras uzlika pienākumu esošajiem maksātnespējas aizsardzības nodrošinātājiem segt vaučerus bez atbalsta pasākumiem. Var rasties jautājums, vai atmaksas var ierobežot, ņemot vērā Komplekso ceļojumu direktīvas 40. apsvērumu, saskaņā ar kuru efektīvai aizsardzībai pret maksātnespēju nav jāņem vērā “maz iespējami riski”. Šā ziņojuma sagatavošanas procesā patērētāju organizācijas un dažas dalībvalstis ierosināja grozīt Komplekso ceļojumu direktīvu, lai nodrošinātu patērētāju atmaksas prasību aizsardzību arī gadījumos, kad kompleksā ceļojuma līgums tika izbeigts tādu iemeslu dēļ, kas nav saistīti ar organizatora maksātnespēju, piemēram, nenovēršamu un ārkārtas apstākļu dēļ. 5.2.6.Apdrošināšana Ar pandēmijām saistītie riski nereti ir izslēgti no apdrošināšanas polisēm, īpaši ceļojuma atcelšanas apdrošināšanas polisēm. Tas ierobežo ceļotāju iespējas apdrošināties pret iespējamiem zaudējumiem pandēmijas izraisītas ceļojuma atcelšanas rezultātā. Dažas ceļojumu nozares ieinteresētās personas ir ierosinājušas ļaut organizatoriem kompleksajā pakalpojumā kā izvēles iespēju iekļaut atbilstošu personīgo ceļojumu apdrošināšanu. Tomēr Komplekso ceļojumu direktīvas ieinteresēto personu ekspertu grupā patērētāju organizācijas uzsvēra, ka jebkurai apdrošināšanai, ko ceļotāji noformē paši, nekādā gadījumā nevajadzētu ierobežot esošo ceļotāju tiesības uz atmaksu un aizsardzību saskaņā ar obligāto aizsardzību maksātnespējas gadījumā. 6.Turpmākie pasākumi Šajā ziņojumā, it īpaši 3.2., 4. un 5. sadaļā, aprakstītie jautājumi un to praktiskās sekas būtu jāanalizē papildus. Jo īpaši būtu jāturpina izvērtēt Covid-19 krīzes pilnā ietekme uz nozari un patērētāju tiesību aizsardzības līmeni. Kā paziņots jaunajā Patērētāju tiesību aizsardzības programmā, pamatojoties uz šā ziņojuma konstatējumiem, Komisija līdz 2022. gadam “padziļināti analizēs, vai pašreizējais tiesiskais regulējums attiecībā uz kompleksiem ceļojumiem, tostarp attiecībā uz aizsardzību maksātnespējas gadījumā, joprojām pilnībā atbilst uzdevumam vienmēr nodrošināt stabilu un visaptverošu patērētāju tiesību aizsardzību, ņemot vērā arī notikumu attīstību pasažieru tiesību jomā.”. Gaidāmās padziļinātās analīzes, kas plānota 2022. gadā, mērķis nebūs samazināt patērētāju tiesību aizsardzību. Gluži pretēji, Komisija izvērtēs, kā ir iespējams saglabāt ar Komplekso ceļojumu direktīvu nodrošināto augsto patērētāju tiesību aizsardzības līmeni, kā vienmēr efektīvi īstenot patērētāju tiesības un kā šā mērķa sasniegšanu varētu sekmēt taisnīgāka sloga sadale starp ekonomikas dalībniekiem visā vērtību ķēdē. Šajā darbībā saskaņā ar patērētāju tiesību aizsardzības programmu ņems vērā attiecīgās darbības, kas izziņotas ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģijā. Šīs darbības ietver līdz 2022. gadam 1) pasažieru tiesību normatīvā regulējuma pārskatīšanu, tostarp, lai nodrošinātu tā noturību plašu ceļošanas traucējumu gadījumā un multimodālo biļešu iegādes iespējas, un 2) iespēju izvērtēšanu un vajadzības gadījumā tādas atbilstošas finansiālās aizsardzības sistēmas ierosināšana, kas aizsargātu pasažierus pret likviditātes krīzes vai maksātnespējas risku saistībā ar biļešu cenas atlīdzinājumu un vajadzības gadījumā nodrošinātu viņu repatriāciju.