KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2009. gada aprīļa līdz 2010. gada jūnijam un saistītiem priekšlikumiem 1. Pamatnostādnes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību un 2. Iespējamās pieejas trīsstūrveida lietām ārpus ES /* COM/2011/0026 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 25.1.2011 COM(2011) 16 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2009. gada aprīļa līdz 2010. gada jūnijam un saistītiem priekšlikumiem 1. Pamatnostādnes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību un 2. Iespējamās pieejas trīsstūrveida lietām ārpus ES KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2009. gada aprīļa līdz 2010. gada jūnijam un saistītiem priekšlikumiem 1. Pamatnostādnes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību un 2. Iespējamās pieejas trīsstūrveida lietām ārpus ES 1. Ievads Ir vispāratzīts, ka globalizācijas palielināšanās rada praktiskas problēmas gan starptautiskiem uzņēmumiem, gan nodokļu administrācijām, nodokļu aprēķināšanas nolūkā nosakot cenas pārrobežu darījumiem starp asociētiem uzņēmumiem. Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pieņemtā pieeja, lai pareizi novērtētu šādu darījumu cenu, ir balstīta uz nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu ( arm's length ) principu[1]. Šis princips ir balstīts uz salīdzinājumu starp nosacījumiem, ko piemēro asociēti uzņēmumi, un nosacījumiem, kas tiktu piemēroti starp neatkarīgiem uzņēmumiem. Tomēr šā principa interpretācija un piemērošana gan nodokļu administrāciju starpā, gan nodokļu administrāciju un uzņēmumu starpā atšķiras. Tas var radīt nenoteiktību, izmaksu pieaugumu un iespējamu nodokļu dubulto uzlikšanu vai pat nodokļu neuzlikšanu. Tas viss negatīvi ietekmē iekšējā tirgus pareizu darbību. Lai to novērstu, Komisija 2002. gada oktobrī izveidoja ES Kopējo iekšējo cenu noteikšanas forumu – ekspertu grupu[2], lai rastu pragmatiskus risinājumus problēmām, kas rodas no nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša principa piemērošanas, jo īpaši Eiropas Savienībā. Šajā paziņojumā ziņots par Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2009. gada aprīļa līdz 2010. gada jūnijam un izdarīti secinājumi par ekspertu grupas turpmāko darbu. 2. ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbības kopsavilkums Laikposmā no 2009. gada aprīļa līdz 2010. gada jūnijam Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma sanāksmes notika četras reizes. Apspriedes tika pabeigtas par diviem tematiem. Viens ir saistīts ar grupas iekšējiem darījumiem un otrs – ar nodokļu dubultās uzlikšanas strīdu izšķiršanu, kad darījumā ir iesaistīts asociēts uzņēmums ārpus ES (trīsstūrveida lieta ārpus ES). Par katru no šiem tematiem tika sagatavoti ziņojumi. Tika veikti arī uzraudzības pasākumi, lai novērtētu Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma iepriekšējo iniciatīvu īstenošanas līmeni. Apspriedes, kas sāktas minētajā laikposmā, bet vēl nav pabeigtas, attiecas uz jautājumiem saistībā ar maziem un vidējiem uzņēmumiem un īpašu grupas iekšējo vienošanos, kas pazīstama kā izmaksu segšanas vienošanās. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums ir sācis apsvērt arī turpmāko darba programmu. 2.1. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību Starptautisku uzņēmumu globalizācijas palielināšanās īpaša iezīme ir grupas iekšējo pakalpojumu klāsta palielināšanās. Tā kā šā veida pakalpojumi pieauga, palielinājās atbilstības nodrošināšanas resursi, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša principa ievērošanu. Kļuva skaidrs arī, ka palielinās nodokļu dubultās uzlikšanas gadījumu skaits saistībā ar šiem pakalpojumiem. Jo īpaši tika norādīts, ka problēmas rada grupas iekšējo pakalpojumu īpašas kategorijas novērtēšana, kas vēlāk tika klasificēti kā „grupas iekšējie pakalpojumi ar zemu pievienoto vērtību”, ievērojot nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu principu. Problēmas būtība ir iespēja, ka šo zemas vērtības pakalpojumu dokumentēšanai un revīzijai jānovirza pārmērīgi resursi, un spēkā esošajās pamatnostādnēs par šā veida pakalpojumiem trūkst norāžu. Tāpēc mērķis bija meklēt lielākas efektivitātes iespējas. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojuma I papildinājumā dota divējāda veida pieeja. Pirmkārt, kontekstā nosakot jebkura tāda novērtējuma plašumu un dziļumu, kas varētu būt nepieciešams grupas iekšējo pakalpojumu atsevišķai kategorijai. Otrkārt, ziņojumā sniegti konkrētāki norādījumi par to, kā var veikt novērtējumu. Apvienotās pieejas rezultāts ir pamatnostādņu kopums par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību. Ņemot vērā grupas iekšējo pakalpojumu plašo klāstu, ziņojumā sniegti daži parametri tā veida pakalpojumiem, kuriem būtu izmantojama ziņojumā ierosinātā pieeja. Ziņojumā aprakstīti atsevišķi pamatprincipi. Piemēram, visas attiecīgās izmaksas ir atskaitāmas saskaņā ar iekšzemes tiesību aktu noteikumiem, būtu jāsniedz kvalitatīva un lietderīga informācija un būtu jāpieņem elastīga pieeja, pārbaudot grupas iekšējos pakalpojumus ar zemu pievienoto vērtību. Ziņojumā tad sīkāk izpētīts, kā šie principi būtu jāpiemēro, un sniegti norādījumi jautājumos, kas parasti rada grūtības. Šo jautājumu piemēri ir izmaksu kopfonda analīze, akcionāru izmaksu noteikšana un nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošas maksas novērtēšana un dokumentēšana. Novērtējums, kas veikts saskaņā ar pamatnostādnēm, varētu būt noderīgs arī citās saistītās jomās. Piemēram, nodokļu dubultās uzlikšanas strīdu izšķiršanai vai sodu apsvēršanai saistībā ar iekšējo cenu noteikšanas dokumentēšanu. Ziņojumā secināts, ka ierosinātās pamatnostādnes labāk veicinās atsevišķu grupas iekšējo pakalpojumu novērtēšanu. Tika atzīmēts, ka dažus ierosinātos elementus tāpat var piemērot citu pakalpojumu kategoriju novērtēšanai. Visbeidzot, nepieciešamība uzraudzīt pamatnostādņu īstenošanas ietekmi, ja dalībvalstis tās atbalstīs, tika noteikta kā Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma svarīga turpmākā darbība. 2.2. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi par trīsstūrveida lietām ārpus ES Trīsstūrveida lietas ietver tādu iekšējo cenu noteikšanas darījumu starp divu dalībvalstu asociētiem uzņēmumiem, ko ir īpaši sarežģīti atrisināt, jo citam asociētam uzņēmumam trešā valstī ir bijusi nozīmīga ietekme, kā rezultātā cenu noteikšanas iznākums neatbilst nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošam principam. Var nošķirt divu īpašu veidu trīsstūrveida lietas. Tādas, kurās iesaistīti tikai dalībvalstīs izvietoti asociēti uzņēmumi, un tādas, kurās iesaistīts ārpus ES izvietots asociēts uzņēmums. Ziņojumu par pirmo veidu Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums jau ir sagatavojis, un tas tika iekļauts pārstrādātā Rīcības kodeksā Arbitrāžas konvencijas sekmīgai īstenošanai[3]. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojuma II papildinājumā galvenā uzmanība pievērsta pēdējā minētā veida trīsstūrveida lietām, kas pazīstamas kā trīsstūrveida lietas ārpus ES. Pirmkārt, ziņojumā sniegta trīsstūrveida lietu veidu noderīga definīcija. Tad turpmāk ziņojumā izpētītas un ierosinātas dažas iespējamas pieejas, kas varētu būt noderīgas nodokļu dubultās uzlikšanas strīdu izšķiršanā. Iespējamo pieeju klāsts ietver nodokļu līgumu tīkla uzlabojumus un paplašināšanu, progresīva cenu noteikšanas nolīguma rezultātu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku un atsevišķu procedūru elastīgu piemērošanu saistībā ar savstarpējas vienošanās procedūru. Ziņojuma sagatavošana ir nozīmīga divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, tajā sniegti pragmatiski ierosinājumi, lai risinātu jautājumu pašreizējā situācijā. Otrkārt, tas nodrošina stabilu pamatu, uz kura veidot turpmāko diskusiju par šo tematu, ņemot vērā turpmāko pieredzi. 2.3. Uzraudzības darbība Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pastāvīgais uzdevums ir uzraudzīt un pārvaldīt tā ziņojumu efektīvu īstenošanu. Izvērtējot statistikas ziņojumu par lietām, kas sāktas Arbitrāžas konvencijas procesa ietvaros, tika atklāts, ka joprojām ir daudz nenokārtotu lietu. Būtu vēlama lielāka detalizācijas pakāpe, lai labāk noteiktu kavēšanās iemeslus, un rezultātā tiek pārskatīts ziņojuma formāts. Tika veikta īpaša pārbaude, lai novērtētu Rīcības kodeksa par iekšējo cenu dokumentēšanu asociētiem uzņēmumiem Eiropas Savienībā ( EUTPD ) īstenošanas ietekmi. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums ziņoja, ka kodeksa pieņemšana tiek atzīta par standartu vai atskaites punktu. Tā tas ir pat tādā gadījumā, kad starptautiski uzņēmumi oficiāli nepiemēro kodeksu, jo tas tiem ir brīvprātīgs kodekss. Ierosinātie uzlabojumi kodeksā ietvēra kopējas valodas izmantošanu ziņojumu sagatavošanā un Eiropas salīdzināmo lielumu lielāku atzīšanu cenu noteikšanas novērtēšanā. Tomēr galvenais secinājums bija, ka kodeksa īstenošanai ir nepieciešams vairāk laika pirms tā pārskatīšanas. Pagāja zināms laiks starp kodeksa pieņemšanu 2006. gadā un tā ietekmi uz revīzijām. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums nolēma atkal izskatīt šo jautājumu pēc diviem vai trijiem gadiem, kad tiks veikts otrais uzraudzības uzdevums. 2.4. Pašreizējās un turpmākās darba programmas atjauninājums Darba programma, kas ir pamats pašreizējam Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma mandātam, tika apstiprināta 2007. gada septembrī. Tika panākta vienošanās par piecu jautājumu izskatīšanu. Pirmais, uzraudzība, ir pastāvīgs jautājums. Divos pabeigtos ziņojumos – viens par Arbitrāžas konvencijas uzlabojumiem un otrs par grupas iekšējiem pakalpojumiem – risināts otrais un trešais programmas jautājums. Darbs pie ceturtā un piektā jautājuma – mazie un vidējie uzņēmumi un izmaksu segšanas vienošanās – nesen ir sācies, un to paredzēts pabeigt 2011. gadā. Papildus apstiprinātajiem programmas jautājumiem tika noteikti divi rezerves jautājumi – alternatīva strīdu izšķiršana un riska novērtējums. Komisijas paziņojumā Arbitrāžas konvencijas sekmīgai īstenošanai[4] atzīmēts, ka papildu apspriede ir nepieciešama divos jautājumos – neatkarīga pastāvīga sekretariāta izveide Arbitrāžas konvencijas darbībai un mijiedarbība starp Arbitrāžas konvenciju un ESAO Nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 5. punktu. Tie vēl jāizskata nākotnē. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums jau ir noteicis trīs citus jautājumus, kurus var apsvērt turpmākiem darba jautājumiem. Tie ir ESAO Nodokļu paraugkonvencijas 7. panta nesenās pārskatīšanas ietekme, kompensējoši pielāgojumi un sekundāri pielāgojumi. Visbeidzot, Komisija 2010. gada maijā un jūnijā veica sabiedrisku apspriešanu „Nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvencijas un iekšējais tirgus: nodokļu dubultās uzlikšanas gadījumu faktiskie piemēri”. Atbilžu sākotnējā izskatīšana liecina, ka iekšējo cenu noteikšanas jautājumi joprojām ir nozīmīgi nodokļu dubultās uzlikšanas problemātikā. Atbildes tiks analizētas sīkāk, un Kopējam iekšējo cenu noteikšanas forumam varētu būt loma apzināto problēmu risināšanā. 3. Komisijas secinājumi Komisija turpina uzskatīt Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ekspertu grupu par vērtīgu resursu iekšējo cenu noteikšanas jautājumu izskatīšanai un iekšējo cenu noteikšanas dažādu jautājumu pragmatisku risinājumu nodrošināšanai. Jo īpaši Komisija atzīmē, ka ziņojumā par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību tieši risināts svarīgs uzdevums, ko Komisija bija noteikusi, izveidojot Kopējo iekšējo cenu noteikšanas forumu, proti, panākt iekšējo cenu noteikšanas noteikumu vienveidīgāku piemērošanu Eiropas Savienībā. Komisija pilnībā atbalsta pievienotajās pamatnostādnēs izklāstītos Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumus un ierosinājumus par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību. Jo īpaši Komisija uzskata, ka pamatnostādnes ir labs plāns definēto pakalpojumu veida lietderīgākai novērtēšanai. Komisija aicina Padomi apstiprināt ierosinātās pamatnostādnes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību un aicina dalībvalstis pamatnostādnēs ietvertos ieteikumus ātri īstenot valsts tiesību aktos vai administratīvos noteikumos. Komisija pilnībā atbalsta arī Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumus un ierosinājumus par trīsstūrveida lietām ārpus ES. Šajā ziņā Komisija atzinīgi vērtē to, ka Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums pievērsās un izsekoja šo mūsdienīgo jautājumu attīstībai. Komisija uzskata, ka ziņojumā ierosināto pieeju un procedūras apsvērumu izmantošana iespēju robežās palīdzēs risināt trīsstūrveida lietas ārpus ES. Komisija aicina Padomi apstiprināt ierosināto ziņojumu par trīsstūrveida lietām ārpus ES un aicina dalībvalstis īstenot valsts tiesību aktos vai administratīvos noteikumos praksi, kas atbilst ziņojumā ietvertajām pieejām un procedūras apsvērumiem. Dalībvalstis tiek aicinātas katru gadu ziņot Komisijai par jebkādiem pasākumiem, ko tās ir veikušas saistībā ar šīm pamatnostādnēm un to praktisko darbību. Pamatojoties uz šiem ziņojumiem, Komisija periodiski pārskatīs šīs pamatnostādnes. Šajā kontekstā Komisija ņem vērā uzraudzības darbības secinājumus un ar nepacietību gaida Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pašreizējās darba programmas jautājumu par maziem un vidējiem uzņēmumiem un izmaksu segšanas vienošanos iznākumus. Komisija uzskata arī, ka Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma mandāts jāpagarina, kad 2011. gada martā beigsies esošais mandāts. I papildinājumsPAMATNOSTĀDNES PAR GRUPAS IEKŠĒJIEM PAKALPOJUMIEM AR ZEMU PIEVIENOTO VĒRTĪBU I. Ievads 1. Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu daudznacionāliem uzņēmumiem un nodokļu administrācijām (ESAO pamatnostādnes) VII nodaļā izskatīti „jautājumi, kas rodas, iekšējo cenu noteikšanas nolūkā nosakot, vai viens starptautisku uzņēmumu grupas dalībnieks ir sniedzis pakalpojumus citiem minētās grupas dalībniekiem, un ja jā, nosakot nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu cenu šiem grupas iekšējiem pakalpojumiem”. Kopumā minētajā nodaļā turpmāk apsvērts, vai pakalpojums ir sniegts, un kādai nodokļu aprēķināšanas nolūkā jābūt grupas iekšējai maksai par šādu pakalpojumu, lai tā atbilstu nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošam principam. 2. ESAO pamatnostādnēs atzīts plašais to pakalpojumu klāsts, kurus var sniegt, un tāpat plašais ieguvumu klāsts, ko var nodrošināt vai sagaidīt no šādu pakalpojumu sniegšanas. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums uzskatīja par lietderīgu papildināt ESAO pamatnostādnēs minēto pakalpojumu sarakstu. 1. pielikumā ir dots parasti sniegto grupas iekšējo pakalpojumu saraksts, kas var būt vai nebūt šā dokumenta darbības jomā. 3. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums noteica atsevišķus jautājumus, kas ir svarīgi jebkuram pārbaudītājam (termins „pārbaudītājs” attiecas uz pārbaudītāja funkciju, ko veic vai nu nodokļu maksātājs, vai nodokļu administrācija), piemērojot pamatnostādnes, ciktāl tās attiecas uz grupas iekšējiem pakalpojumiem. Jautājumi ir šādi: globalizācijas palielināšanās un ar to saistīta centrāla pakalpojumu sniegšana; pieaugošs pieprasījums pēc resursiem; iespēja, ka izmaksas kļūst par "balastu", kad neviena nodokļu administrācija tās neatzīst; un apzināšanās, ka dažu veidu pakalpojumu sniegšanai piemīt mazāks risks nekā citiem, lai gan nešķita, ka tas ietekmē ESAO pamatnostādņu praktisko piemērošanu, ko veic pārbaudītāji. 4. Šajā dokumentā galvenā uzmanība pievērsta tam, kā vislabāk risināt minētos jautājumus. Dokumentā nav mēģināts nedz ierobežot nodokļu administrācijas tiesības veikt revīziju, nedz starptautiska uzņēmuma tiesības izteikt iebildumus, pamatojoties uz konkrētās lietas faktiem un apstākļiem, lai pamatotu konkrēta pakalpojuma iekļaušanu vai izslēgšanu. Tomēr tiek paredzēts, ka būs nepieciešams mazāks skaits pilnīgu revīziju par grupas iekšējiem pakalpojumiem, kas ietilpst šā dokumenta darbības jomā. II. Pārskats 5. Šā dokumenta pamatā ir pieņēmums, ka starptautiski uzņēmumi un nodokļu administrācijas darbojas godprātīgi, un nepārprotams atbalsts ESAO principiem, kas jāpiemēro, apsverot grupas iekšējos pakalpojumus. Tāpēc dokumentā uzsvērts tas, kā pārbaudītājs lietderīgāk un efektīvāk var secināt, ka, sniedzot atsevišķus grupas iekšējos pakalpojumus, ir piemērots nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošs princips. 6. Svarīgi, lai šajā dokumentā izklāstītie priekšlikumi tiktu piemēroti kumulatīvi, jo uz jautājumiem, kas var būt nozīmīgi procesa sākumā, pēc tam var apmierinoši atbildēt pēc noteiktas informācijas sniegšanas vēlāk procesa gaitā. Piemēram, par pakalpojuma sniegšanu var būt pamatotas bažas, kas vēlāk tiek kliedētas ar aprakstā sniegtu informāciju. (Skatīt VI iedaļu.) 7. Šajā dokumentā izstrādātās pieejas galvenie elementi vai principi ir šādi: i) visas izmaksas ir attiecināmas, bet iekšzemes tiesību akti ne vienmēr ļauj pilnībā atskaitīt šīs izmaksas; ii) atsevišķi svarīgi pamata pieņēmumi, nosakot saskaņotu sākumpunktu jebkurai pārbaudei; iii) īsas un īpašam nolūkam paredzētas informācijas sniegšana, lai nodrošinātu izpratni par sniegtā pakalpojuma veidu un struktūru, kas sniedz šos pakalpojumus; iv) elastība lēmuma pieņemšanā par nepieciešamās pārbaudes plašumu un dziļumu, novērtējot pakalpojumu sniegšanu pret nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu standartu. III. Dokumenta darbības joma 8. To pakalpojumu izsmeļoša definīcija, uz kuriem attiecas šis dokuments, nav nedz iespējama, nedz vēlama. Tas ir saistīts ar grupas iekšienē sniegto pakalpojumu klāstu un atšķirīgo komerciālo ietekmi, kas pakalpojumiem var būt saistībā ar konkrētu komercdarbību. Turklāt jebkuri centieni sniegt galīgu formulējumu samazinātu elastību šajā dokumentā izteikto priekšlikumu piemērošanā. 9. Tomēr ir iespējams sniegt dažus parametrus paredzēto grupas iekšējo pakalpojumu veidam, atsaucoties uz iekļaujamo vai izslēdzamo pakalpojumu vispārīgo raksturu un struktūras veidu, ar kuras starpniecību pakalpojumi tiek attiecināti un noteikta samaksa par tiem. 10. Lai gan atsevišķus šā dokumenta elementus varētu lietderīgi piemērot visam grupas iekšējo pakalpojumu klāstam, tie dažiem pakalpojumu sniegšanas veidiem ir paredzēti konkrētāk nekā citiem. 11. Pakalpojumi, kuriem dokumentā ir pievērsta galvenā uzmanība, ir pakalpojumu veids, kurš aprakstīts kā "līme, kas satur kopā korporatīvo struktūru, lai atbalstītu tās galvenās funkcijas" vai "administratīva rakstura, kas palīdz saņēmēja uzņēmējdarbībai", vai arī "plaši pieejami vai viegli saņemami". Šā pakalpojuma pamatbūtība ir, ka, lai gan tas ir nepieciešams, tam ir parasts raksturs un tas nerada augstu pievienoto vērtību nedz sniedzējam, nedz saņēmējam. Šā dokumenta darbības jomā nošķirti pakalpojumi, kas, lai gan tiem ir zema pievienotā vērtība, tomēr varētu radīt lielu apgrozījumu un var tikt iekļauti šajā pieejā, un pakalpojumi, kuriem ir augsta pievienotā vērtība, pat ja tie ne vienmēr rada lielu apgrozījumu, un neietilpst šā dokumenta darbības jomā. 12. Dokumentā uzmanība nav pievērsta tiešas samaksas pakalpojumiem, kuru fakti un apstākļi parasti būs acīmredzami. Dokumentā uzmanība nav pievērsta arī pakalpojumiem, kam pēc būtības ir augsta pievienotā vērtība. Tas, ko nozīmē augsta pievienotā vērtība, ir saistīts ar pakalpojumu, sniedzēju un saņēmēju. Tomēr tas būtu ārkārtējs gadījums, ja šā dokumenta pieeja atbilstu pārbaudītāja vajadzībām, apsverot pakalpojumus saistībā ar novatorisku pētniecību un izstrādi, intelektuālo īpašumu, finanšu darījumiem vai citus pakalpojumus, kas ir nozīmīgs komerciāls virzītājspēks. Tāpat darbība, kas pēc būtības paļaujas uz spēju piesaistīt augstu atlīdzības līmeni saistībā ar pakļautību lielam riskam, neietilps paredzētajos parametros. Dokumentā attiecīgi nav aplūkotas izmaksu segšanas vienošanās. 13. Svarīgi arī atzīmēt atšķirību starp vienkāršu samaksas noteikšanu un sniegšanas mehānismiem un sarežģītākiem pasākumiem. Nav paredzams, ka viens centrāli sniegts pakalpojums ar zemu pievienoto vērtību, par kuru rēķins izrakstīts vairākiem asociētiem uzņēmumiem, izmantojot viegli identificējamu sadales sistēmu, radītu iemeslu bažām. Tāpēc šajā dokumentā galvenā uzmanība pievērsta saliktiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību, kuri bieži tiek sniegti, izmantojot vienu līgumu, un parasti ietver izmaksu kopfondu un sadales sistēmas. IV. Revīzijas un centrāli sniegti grupas iekšējie pakalpojumi 14. Ir pilnīgi pamatoti, ka pārbaudītājs vēlēsies pārliecību, ka pakalpojumu sniegšana atbilst ESAO principiem, visas atbilstīgās izmaksas ir iekļautas, neatbilstīgās izmaksas izslēgtas un piemērota nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša cena. Nepieciešamās pārliecības līmeni un to, kā tā iegūta, var nodrošināt dažādos veidos atkarībā no lietas konkrētajiem apstākļiem un nodokļu administrācijas vispārējās pieejas iekšējo cenu noteikšanas revīzijām. 15. Attiecībā uz šiem jautājumiem šajā dokumentā ierosinātas alternatīvas pieejas, kas nodrošinās atbilstīgu pārliecības līmeni, ka ir piemērots nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošs princips. Tāpat tiek meklēts līdzsvars starp pieejamiem resursiem, atbilstības nodrošināšanas slogu un iespējamo pielāgojuma līmeni. 16. Protams, konkrētas lietas pilnīga revīzija atbildīs jebkura pārbaudītāja vajadzībām, bet ar šajā dokumentā izstrādāto pieeju tiek meklēts lietderīgāks veids, kā sasniegt to pašu mērķi lielākajā daļā gadījumu, ar kuriem bieži saskaras šā dokumenta darbības jomā. 17. Pilnīgas revīzijas pieejas spektra otrā galā dažas nodokļu administrācijas ir uzsākušas attiecību veidošanu ar starptautiskiem uzņēmumiem. Vēlamais rezultāts ir labāk izprast viens otra perspektīvas un veidot uzticību. Mehānisms tā sasniegšanai ir uz revīziju nebalstīts, atklāts un pastāvīgs dialogs starp nodokļu administrācijām un starptautiskiem uzņēmumiem. Tā, piemēram, saistībā ar centrāli sniegtiem grupas iekšējiem pakalpojumiem nodokļu administrācija lūgs (ārpus revīzijas programmas) paskaidrojumu, kā starptautiskais uzņēmums vada savu sistēmu. Starptautiskais uzņēmums iesaistīsies atklātā dialogā ar nodokļu administrāciju, lai nodrošinātu pilnīgu izpratni par shēmu, ko vajadzības gadījumā papildina ar vienlaicīgu informāciju. Ieteicams arī veikt atjauninājumus ar regulāru sanāksmju starpniecību. Rezultāts var būt tāds, ka nodokļu administrācija uzskatīs starptautiskā uzņēmuma uzņēmējdarbības konkrētus aspektus par atbilstīgiem un tāpēc zema riska. Tomēr, ja pēc tam šķiet lietderīgi veikt revīziju, tad var labāk pievērsties jomām, kas rada bažas. Turklāt dažus pamatjautājumus (piemēram, vai pakalpojums ir sniegts) nav iespējams pārbaudīt, izņemot varbūt ar apstiprinājumu, pamatojoties uz uzticības un paļāvības līmeni, kas izveidots attiecībās starp nodokļu administrāciju un starptautisko uzņēmumu. 18. Tomēr atzīstot, ka iepriekš aprakstītā pieeja Eiropā vēl nav plaši attīstīta un ka pilnīgas revīzijas pieeja neuzlabos pašreizējo situāciju, ja mērķis ir centrāli sniegtu grupas iekšējo pakalpojumu papildu pārbaude, ir ieteicams izmantot turpmāk sniegtās pamatnostādnes. V. Pamata pieņēmumi 19. Tie ir šādi: 20. attiecīgie pakalpojumi ir uzņēmējdarbības darījumi ar zemu risku un zemu pievienoto vērtību; 21. sniegtais pakalpojums atbilst ESAO nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošam standartam, jo īpaši – attiecīgie pakalpojumi ir sniegti un saņēmējam ir nodrošināta ekonomiska vai komerciāla vērtība; 22. starptautiskam uzņēmumam ir sava pārvaldības sistēma un revīzijas procedūras, un jebkuri sniegtie pakalpojumi ir pakļauti šim pārvaldības procesam; 23. pēc pieprasījuma tiks sniegta kvalitatīva informācija. 24. Tiek pieņemts, ka dažus vai visus no iepriekš minētajiem pamata pieņēmumiem var pārbaudīt turpmākajā procesā. VI. Apraksts 25. Pārbaudītājs, ņemot vērā lietas faktus un apstākļus, pieredzi un zināšanas par konkrēto starptautisko uzņēmumu, var izmantot dažādas pieejas, pieprasot to, ko viņš uzskata par pietiekamu apstiprinošu informāciju, lai apstiprinātu, ka pakalpojums, kas ir sniegts, ir saskaņā ar nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu principu. Pieņemot informētu lēmumu, ir svarīga piekļuve pietiekamai, kvalitatīvai informācijai. Šajā dokumentā uzskatīts, ka apraksta sniegšana lielā mērā apmierinātu šo informācijas prasību. 26. Ņemot vērā attiecīgo pakalpojumu parasto raksturu un zemo pievienoto vērtību, aprakstam būtu jāsniedz pārbaudītājam pietiekama pārliecība, ka no sniedzēja perspektīvas pakalpojums ir sniegts un no saņēmēja perspektīvas pakalpojums nodrošina ekonomisku vai komerciālu vērtību un saņēmējs, ja tas ir neatkarīgs, ir samaksājis par darbību vai arī pats sniedzis pakalpojumu. Tāpēc jautājumam par to, vai pakalpojums ir sniegts, nevajadzētu būt strīdīgam jautājumam. 27. Apraksta precīzais saturs un apmērs var atšķirties, bet visaptverošajam aprakstam būtu jābūt samērā kodolīgam dokumentam. Īpaši svarīgi ir saglabāt līdzsvaru starp pieprasītās informācijas līmeni, aplūkoto pakalpojumu zemo riska līmeni un iespējamo atbilstības nodrošināšanas slogu. Attiecīgā gadījumā tiks aplūkoti visi vai daži šādi neizsmeļoši temati: 28. ticamības pārbaudes ietvaros pakalpojumu sniegšanas kontekstā var tikt pieprasīti daži indikatīvi rādītāji (piemēram, izmaksas, kas radušās par grupas iekšējiem pakalpojumiem, salīdzinājumā ar vispārējiem pamatdarbības izdevumiem vai grupas iekšējo pakalpojumu sniegšanas apgrozījuma līmenis pret kopējo apgrozījumu). Jebkuri šādi rādītāji būs jāinterpretē asociētā uzņēmuma darbības nozares kontekstā; 29. pakalpojuma sniegšanas skaidrošana starptautiskā uzņēmuma uzņēmējdarbības vispārējā kontekstā, lai izprastu loģisko pamatu gan pakalpojumu sniedzējam, gan saņēmējam. Piemēram, apjomradītu ietaupījumu dēļ meitasuzņēmumam var būt efektīvāk saņemt centrāli sniegtus pakalpojumus saistībā ar algu maksājumiem vai pakalpojumus saistībā ar cilvēkresursiem. Tāpat var būt ekonomiski pamatotāk piekļūt IT pakalpojumiem „pēc pieprasījuma”; 30. starptautiskā uzņēmuma galvenās iekšējo cenu noteikšanas politikas saskaņošana ar faktiski centrāli sniegtiem pakalpojumiem; 31. pārskats par sniegto pakalpojumu veidu un to, kam tie sniegti; 32. ziņas par ieguvumu vai paredzamo ieguvumu saņēmējiem. Ieguvums no atsevišķiem pakalpojumiem būs acīmredzams (piemēram, algu gadījumā). Citiem pakalpojumiem, kad ieguvums nav uzreiz redzams, var būt nepieciešama papildu skaidrojoša piezīme. Piemēram, ja tiek sniegti pārdošanas veicināšanas pakalpojumi visā pasaulē, kā minētie pakalpojumi sniedz ieguvumu atsevišķam meitasuzņēmumam? 33. skaidrojums par struktūru, kas sniedz pakalpojumus. Var būt viens centrāls pakalpojumus sniedzošs uzņēmums, vai dažādi meitasuzņēmumi sniedz konkrētus pakalpojumus grupas iekšienē. Var būt izmantots abu sistēmu apvienojums, un tad būs jāizprot šo sistēmu mijiedarbība; 34. grupas standarta apraksts saistībā ar tās revīzijas pieeju un piemērošanu pakalpojumiem. Piemēram, tiešo un netiešo izmaksu noteikšana iekļaušanai izmaksu kopfondā, aizsargpasākumi, lai nodrošinātu sadales sistēmas konsekventu piemērošanu konkrētam pakalpojumam, nodrošināšana, ka pakalpojumi netiek sniegti divreiz; 35. apraksts par to, kā veidots izmaksu kopfonds; 36. sadales sistēmas(u) apraksts; 37. piemērotā uzcenojuma likmes pamatojums atbilstīgi nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošam principam vai alternatīvi – kāpēc nav piemērots uzcenojums; 38. ieraksts par to, kā tiek veikta pakalpojumu uzskaite, lai iekļautu rēķinu izrakstīšanas sistēmu, norēķinu datumus, maksāšanas metodes un budžetu pret faktiskajiem pielāgojumiem; 39. apraksts par to, kā pakalpojumu sniegšanas sistēmā tiek iekļautas apvienošanās vai iegādes; 40. skaidrojums par to, kā jauni pakalpojumi tiek integrēti sistēmā un kā pakalpojumi tiek izbeigti; 41. kā tiek sniegti pakalpojumi „pēc pieprasījuma”; 42. kā pakalpojumu sniegšanas sistēma tiek uzturēta un atjaunināta; 43. dokumentācija, ko var sniegt. 44. Iepriekš minēto informāciju var darīt pieejamu un sniegt dažādos veidos. Protams, varētu sniegt īpaši šim nolūkam paredzētu rakstisku aprakstu. Atsevišķu informāciju attiecīgā gadījumā var sniegt mutiski. Varētu būt arī, ka rakstisku līgumu pārbaude nodrošina ieskatu par vispārīgo kontekstu un sniedz lielāko daļu informācijas, kas ietverama aprakstā. Ir derīga katra no pieejām vai kāds to apvienojums. Svarīgi, lai rezultātā rastos izpratne par to, kā darbojas pakalpojumu sniegšanas sistēma. 45. Pēc apraksta saņemšanas nākamais posms ir apsvērt, vai un kādi papildu skaidrojumi ir nepieciešami un kā tie būtu jāsniedz. VII. Konkrētas jomas 46. Apraksts sniegs pārskatu un nodrošinās arī zināmu detalizācijas pakāpi. Dažas jomas ir svarīgākas nekā citas, lai pieņemtu pamatotu lēmumu, un tāpēc turpmāk tiek piedāvāti papildu norādījumi. VII.1. Vai pakalpojums ir sniegts? 47. Svarīgi, lai pārbaudītājs ir pārliecināts, ka no sniedzēja perspektīvas pakalpojums ir sniegts un no saņēmēja perspektīvas pakalpojums nodrošina ekonomisku vai komerciālu vērtību, lai uzlabotu tā komerciālo stāvokli, un saņēmējs būtu samaksājis par darbību vai pats sniedzis pakalpojumu. 48. Ne vienmēr ir iespējams sniegt neapstrīdamus pierādījumus, kas saista konkrētu asociēto uzņēmumu ar ieguvumu no konkrēta pakalpojuma. Būtu jāveic pamatota interpretācija par pieejamiem pierādījumiem, kas pamatoti ar starptautiskā uzņēmuma apgalvojumiem. Būtu jāatceras princips, ka visas izmaksas ir attiecināmas, un tāpēc, ja netiek uzskatīts, ka pakalpojumu izmaksas ir attiecināmas uz vienu konkrētu asociēto uzņēmumu, tās jāattiecina uz citu atbilstīgi attiecīgajiem iekšzemes tiesību aktiem, kas var neļaut atskaitīt šīs izmaksas pilnā apmērā. 49. Kā minēts iepriekš, pārliecības pakāpe, kas pārbaudītājam ir nepieciešama, lai apstiprinātu, ka pakalpojuma sniegšana atbilst nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošam standartam, katrā gadījumā būs atšķirīga. Ņemot vērā parasto raksturu, ikdienišķo sniegšanu un pakalpojumu zemo pievienoto vērtību apvienojumā ar apstiprinošu aprakstošu paskaidrojumu, tāda pakalpojuma veida sniegšanas pārbaudei, kas aplūkots pamatnostādnēs šajā dokumentā, nevajadzētu būt strīdīgam jautājumam. VII.2. Izmaksu kopfondi 50. Joma, kas parasti rada grūtības, ir izmaksu kopfonda kvantitatīvais un kvalitatīvais saturs. 51. Jebkurš pārbaudītājs vēlēsies noteiktu pārliecības līmeni, kas atšķirsies atkarībā no lietas konkrētajiem apstākļiem, ka visas atbilstīgās izmaksas ir iekļautas kopfondā un neatbilstīgās izmaksas ir izslēgtas. Pirms pievēršanās jautājumam par uzcenojumu un attiecināšanu ir jānodrošina, ka ir izslēgtas akcionāru izmaksas un izmaksas saistībā ar tiešas samaksas pakalpojumiem (t. i., attiecināmās izmaksas ir kopējās izmaksas, no kurām atskaitītas akcionāru izmaksas un izmaksas saistībā ar tiešu samaksu). Ir svarīgi arī izprast kopfondā atlikušo izmaksu būtību. Izmaksas var sastāvēt no tiešām un netiešām izmaksām, kā arī jebkuriem atbilstīgiem uzņēmuma pamatdarbības izdevumiem kopumā (piemēram, uzraudzības, vispārīgi un administratīvi), ja tie jau nav uzskaitīti izmaksu kategorijās. 52. Šajā pamatnostādņu iedaļā ir aprakstītas ierosinātās pieejas ar atšķirīgām detalizācijas pakāpēm, lai pārbaudītu izmaksu kopfondu. Tad iedaļā sīkāk apsvērti konkrēti aspekti saistībā ar izmaksu kopfonda pārbaudi. 53. Pieejas ir koncentrētas uz līdzsvara panākšanu starp atbilstīgu pārliecības līmeni un nepieciešamo detalizācijas pakāpi. Jebkuru no aprakstītajām pieejām var izmantot atsevišķi vai apvienojumā, un, protams, var izmantot citas pieejas, kas ir vienlīdz derīgas, lai panāktu vienošanos par izmaksu kopfonda sastāvu. 54. Pārbaudītājs var izvēlēties veikt izmaksu kopfonda augsta līmeņa novērtējumu, novērtējot grāmatvedības un revīzijas sistēmu integritāti. Šādai pieejai ir nepieciešama laba izpratne par sistēmām, uz kurām starptautiskais uzņēmums paļaujas, lai pārbaudītu izmaksu kopfonda integritāti. Būs nepieciešami skaidrojumi par revīzijas kritērijiem, šo kritēriju piemērošanas standartu un piemēroto uzcenojumu un sadales sistēmu loģisko pamatu. Šai pieejai ir nepārprotama saikne ar iepriekš minēto pastāvīgo dialogu ar starptautisko uzņēmumu. 55. Cits pārbaudītājs, nodrošinot nepieciešamo pārliecības līmeni, var izvēlēties izmaksu papildu selektīvu/izlases veida pārbaudi. Šī pieeja ir pirmās paplašinājums, jo joprojām ir nepieciešama vispārēja izpratne par procedūrām izmaksu kopfonda veidošanai, bet tiek uzskatīts, ka vajadzīga arī ierobežota papildu izpēte. 56. Tāpat pārbaudītājs var uzskatīt, ka nepieciešams vairāk informācijas nekā ierosināts abās iepriekšējās pieejās. Tādā gadījumā būs nepieciešams sīkāks apraksts par to, kā darbojas izmaksu kopfonds. Tomēr šā dokumenta kontekstā būtu neparasti veikt izmaksu kopfonda pilnīgu revīziju. Papildus vispārējas izpratnes gūšanai dažās attiecīgās jomās var veikt pieprasījumu pēc vairāk informācijas. 57. Atkarībā no tā, kura no iepriekš minētajām pieejām vislabāk atbilst lietas faktiem un apstākļiem, var pieprasīt visas vai dažas šādas ziņas par izmaksu kopfondu, ja tās jau nav sniegtas kādā aprakstā: 58. uzņēmuma/grupas revīzijas standarts, kas tiek piemērots kopfondam, piemēram, būtiskuma robežas, pierādīšanas standarts; 59. paskaidrojums par izmaksu uzskaites metodi, ko izmanto tiešo un netiešo izmaksu attiecināšanai uz kopfondu. Apraksts par to, kā tiek traktētas izmaksas, būs nepieciešams, ja pastāv daudzu pakalpojumu sniegšanas centri; 60. pamats, uz kura izmaksas, kas identificētas kā akcionāru izmaksas, konkrēti izslēgtas no kopfonda. Iespējams, ka pilnīguma nolūkā tiks iesniegta šo izmaksu atsevišķa analīze; 61. izmaksu kopfonda posteņu apraksts un analīze (piemēram, IT, grāmatvedība, cilvēkresursi); 62. jebkura piemērotā uzcenojuma izcelsme un bez uzcenojuma attiecināto izmaksu identifikācija; 63. attiecināto izmaksu apraksts un analīze. Informācija šeit būs īpaši svarīga, ja pasaules mēroga pakalpojumu izmaksas tiek attiecinātas uz atsevišķiem asociētiem uzņēmumiem; 64. kopējo kopfonda izmaksu saskaņošana ar kopējām attiecinātajām izmaksām, lai pārliecinātos, ka attiecinātās izmaksas nepārsniedz kopējās izmaksas. VII.3. Rēķinu izrakstīšana 65. Uzmanība tiek pievērsta arī tam, ko var raksturot kā pamatotas cerības, veicot jebkura izmaksu kopfonda kritisku analīzi. 66. Bieži vien rēķini nebūs pieejami, ja attiecinātās izmaksas ir iekšēji iedalītas tiešās vai netiešās izmaksas. Tādos gadījumos būs nepieciešams paskaidrojums par loģiku un procesu, kas piemērots, lai iegūtu attiecinātās izmaksas. Ja nav absolūta skaitļa, ir nepieciešams vērtējums, lai novērtētu, vai attiecīgās izmaksas ir iekļaujamas izmaksu kopfondā un attiecīgā summa pienācīgi atspoguļo radušās izmaksas. 67. Ja rēķini ir pieejami, tie bieži atspoguļos ārējo trešo personu izmaksu kopumu, kā arī iekšējās izmaksas apvienotā galīgajā rēķinā. Galīgās izmaksas ir pareizi norādītas vienā galīgajā rēķinā, ja šis rēķins ir to iepriekš rēķinā iekļauto izmaksu rezultāts, kas radušās vairākiem uzņēmumiem, kuri piedalās galīgajā sniegtajā pakalpojumā. Piemēram, asociētais uzņēmums A, sniedzot parastu IT atbalstu, var noslēgt apakšlīgumu par minētā atbalsta elementiem ar asociēto uzņēmumu B. Asociētais uzņēmums B savukārt var noslēgt apakšlīgumu ar neatkarīgu uzņēmumu C. Rēķins, kas parādās A izmaksu kopfondā, būs asociētā uzņēmuma B izrakstītais rēķins. Šāda veida scenārijā, lai gan varētu būt pamatoti pieprasīt rēķinu un izsekot tā izcelsmei, būtu nepamatoti sagaidīt jebkura rēķina sastāvdaļu galīgo sadalījumu no B līdz C un, iespējams, tālāk. Tas jo īpaši ir tāpēc, ka viena neatkarīga uzņēmuma izrakstītais rēķins otram parasti nenodrošinātu (vai ne vienmēr būtu iespējams nodrošināt) sadalījumu par šā rēķina izcelsmi un sastāvdaļām. VII.4. Akcionāru izmaksas 68. Valsts tiesību aktos, administratīvajās procedūrās un tiesu praksē nav daudz definīciju vai citas informācijas par darbībām, kas veido akcionāru izmaksas. 69. ESAO pamatnostādnēs minētas atsevišķas darbības, kas uzskatāmas par akcionāru darbībām. 2. pielikumā ir neizsmeļošs saraksts, kurā iekļauti esošie ESAO elementi un papildu pakalpojumi, kurus Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums pārskatīja un atzina par tādiem, ko parasti klasificē kā akcionāru izmaksas. Klasifikācija vienmēr būs atkarīga no konkrētajiem faktiem un apstākļiem. 70. Tomēr ir pamata kritērija tests, ko var piemērot, pieņemot lēmumu par to, vai izmaksas faktiski ir akcionāru izmaksas. 71. Šajā izvilkumā no ESAO pamatnostādņu 7.9. punkta sniegts skaidrs formulējums par šo jautājumu: „Dažos gadījumos grupas iekšējā darbība var tikt veikta saistībā ar grupas dalībniekiem pat tad, ja šiem grupas dalībniekiem darbība nav nepieciešama (un tie nevēlētos par to maksāt, ja tie būtu neatkarīgi uzņēmumi). Šāda darbība būtu tāda, ko grupas dalībnieks (parasti mātessabiedrība vai reģionāla kontrolakciju sabiedrība) veic tikai līdzdalības dēļ vienā vai vairākos citos grupas dalībniekos, t. i., kā akcionārs. Šāda veida darbība neattaisnotu maksas noteikšanu saņēmējiem uzņēmumiem". 72. Ja kāda darbība ir ne tikai akcionāra pienākuma izpilde, bet rada arī papildu ieguvumu, nepieciešams racionāls vērtējums. Mātessabiedrības valdes loceklis var veikt pienākumus saistībā ar šās mātessabiedrības līdzdalību citos grupas dalībniekos. Tāda darbība parasti tiktu klasificēta kā akcionāru izmaksas. Ja izmaksas identificētas kā akcionāru izmaksas, tās nav attiecināmas tieši vai ar izmaksu kopfonda starpniecību. 73. Tomēr, pildot šos pienākumus sākotnēji akcionāru nolūkā, valdes loceklis, iespējams, pildīs pienākumus tādā veidā, ka tiek sniegts papildu pakalpojums un saņemts ieguvums papildus tam, kas saistīts ar mātessabiedrības līdzdalību. 74. Tādā gadījumā rodas jautājums, vai faktiski ir sniegts papildu pakalpojums? Atbildot uz šo jautājumu, apsvērumi ir šādi: vai ieguvums ir visai grupai, vai ieguvums ir attiecināms uz atsevišķu meitasuzņēmumu, kā jāsadala izmaksas un jāpiemēro pareiza nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša cena? Atbilde ir izmaksu attiecināšana daļēji uz mātessabiedrību un daļēji uz meitasuzņēmumiem. Šo attiecināšanu noteiks nozares veids, uzņēmuma veids un sniegtais pakalpojums, kas ļauj secināt, ka vienīgā reālā pieeja ir pieeja katram gadījumam atsevišķi. VII.5. Sadales sistēmas 75. Divas īpaši svarīgas ESAO pamatnostādņu piezīmes par sadales sistēmām ir šādas: „Jebkurai netiešo izmaksu sadales metodei vajadzētu būt jutīgai pret atsevišķā gadījuma komerciālajām iezīmēm (piemēram, sadales sistēma atspoguļo attiecīgos apstākļus), tajā būtu jābūt ietvertiem aizsargpasākumiem pret manipulāciju un ievērotiem pareizas grāmatvedības principiem, un jāspēj rezultātā dot tādas maksas vai izmaksu sadali, kas ir samērīgas ar faktiskajiem vai pamatoti sagaidāmiem ieguvumiem pakalpojuma saņēmējam.” (ESAO 7.23.). „Lai ievērotu nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu principu, izvēlētajai sadales metodei būtu jādod rezultāts, kas ir saderīgs ar to, ko būtu bijuši gatavi pieņemt salīdzināmi neatkarīgi uzņēmumi.” (ESAO 7.24.). 76. Pašsaprotamas sadales sistēmas piemērošanai viena pakalpojuma sniegšanai nevajadzētu radīt pārbaudītājam īpašas problēmas, piemēram, ja ar algu sarakstu saistīta pakalpojuma sadale veikta atbilstīgi darbinieku skaitam. 77. Vairāk nekā viena pakalpojuma sniegšanai saskaņā ar vienu līgumu var būt nepieciešama vairāku sadales sistēmu izmantošana. Pieņemot lēmumu par sadales sistēmu, tiks piemēroti dažādi loģiskie pamati atkarībā no konkrētajiem apstākļiem. Tomēr būtu nepamatoti piemērot atšķirīgu sadales sistēmu tā paša pakalpojuma dažādiem saņēmējiem. 78. Kritērijs ir, lai jebkuru sadales sistēmu var pamatot un tā tiek konsekventi piemērota (un tiek regulāri pārskatīta). Ir nepieciešams līdzsvars starp sistēmas precizitāti un slogu, kas tiktu radīts, ja tiek pieprasīta sarežģīta sistēma, kas dod tikai minimālu uzlabojumu salīdzinājumā ar sistēmu, kuru praksē ir vieglāk piemērot. 79. Iepriekš aprakstītā pragmatiskā pieeja paredz, ka neatkarīgi no izraudzītās sadales sistēmas tā jāspēj pamatot un konsekventi piemērot. 80. Lai gan konkrētas sadales sistēmas piemērošana būs atkarīga no konkrētā gadījuma faktiem un apstākļiem, parasti izmanto šādas sistēmas: 81. IT: personālo datoru skaits; 82. uzņēmējdarbības vadības programmatūra (piemēram, SAP): licenču skaits; 83. cilvēkresursi: darbinieku skaits; 84. veselības aizsardzība un drošība: darbinieku skaits; 85. vadības attīstība: darbinieku skaits; 86. nodokļi, grāmatvedība utt.: apgrozījums vai bilances summa; 87. mārketinga pakalpojumi: apgrozījums; 88. transporta parka apsaimniekošana: automobiļu skaits. 89. Jāatzīmē, ka iespējams izmantot arī sarežģītākas sadales sistēmas. 90. Iespējams, ka sākotnēji ir panākta vienošanās par sadales sistēmu, kas atspoguļo nesaistītu pušu darījumu nosacījumus un attiecīgu cenu. Šo pamatnostādņu nolūks nav pieprasīt automātiski pārbaudīt to, kas jau ieviests. VII.6. „Pakalpojumi pēc pieprasījuma” (ESAO 7.16.–7.17.) 91. Vēl viena joma, kas, iespējams, būtu papildus jāapsver, ir pieeja līgumiem, kas pazīstami ar dažādiem nosaukumiem kā „līgumi pēc pieprasījuma”, „atsaukšanas līgumi” vai „gatavības līgumi”. Trešo personu iesaistīšanas situācijās ir izplatīts, ka tiek panākta vienošanās izmantot pakalpojumu, kad tas ir nepieciešams. Tas rada trīs jautājumus. Vai samaksa būtu jāveic tikai par potenciālu piekļuvi pakalpojumam, kāda, ja vispār, papildu samaksa būtu jāveic, ja pakalpojums tiek faktiski izmantots, un kas notiek, ja pakalpojums konkrētā gadā netiek izmantots? 92. Pirmkārt, ir jābūt infrastruktūrai, lai piedāvātu un pildītu saistības saskaņā ar vienošanos par pakalpojumiem pēc pieprasījuma. Dažos gadījumos var būt pamatoti, ka tiek veikta samaksa, lai segtu infrastruktūras izmaksas un uzcenojumu. Tāpat citos gadījumos var būt pamatoti, ka lietotājs veic samaksu par potenciālu piekļuvi minētajai infrastruktūrai, bet neveic papildu maksu, kad tiek aktivizēta saskaņotā pakalpojuma sniegšana pēc pieprasījuma. Tas ir pretstatā situācijai, kad konkrēts pakalpojums tiek pieprasīts papildus standarta pakalpojumam pēc pieprasījuma. Tādā gadījumā ir lietderīga atsevišķa papildu maksa un tieša attiecināšana. 93. Grupas dalībniekam kādā gadā var nebūt nepieciešams pakalpojums pēc pieprasījuma, bet tas nebūt nenozīmē, ka nākamajā gadā tas nepirks šo pakalpojumu. Tāpat tas automātiski nenozīmē, ka tam pienāksies gada maksas samazinājums, jo vienu gadu pakalpojums netika izmantots. Gada maksa būs drīzāk atkarīga no pakalpojuma sniedzēja novērtētā riska un lietotāja vēlmes uzņemties risku. VII.7. Nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša samaksa 94. Kā bieži ir teikts, iekšējo cenu noteikšana ir māksla, nevis precīza zinātne, un šis apgalvojums nozīmē, ka vajadzīgs racionāls vērtējums par pierādījumu līmeni, kas ir nepieciešams, lai novērtētu iekšējo cenu un pārliecinātos, ka konkrētā metode ir nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošas cenas pamatota aplēse (ESAO 1.12.–1.13. un 1.68.–1.69.). VII.8. Metodika 95. Iespējams, ka sākotnēji ir panākta vienošanās par metodiku, kas nav ESAO pamatnostādnēs aprakstītā metodika un atspoguļo nesaistītu pušu darījumu nosacījumus un attiecīgu cenu (ESAO 1.68.). Šo pamatnostādņu nolūks nav likt aizstāt šīs metodes. 96. Ja konkrēta pakalpojuma sniegšanai var viegli atrast piemērotu salīdzināmu cenu ( CUP ), tas būs ātrākais ceļš uz risinājumu. Piemēram, pārbaudāmais pakalpojums ir sniegts neatkarīgām trešām personām vai līdzīgs pakalpojums ir saņemts no trešās personas. 97. Tomēr grupas iekšējo pakalpojumu gadījumā biežāk ir tā, ka atbilstīgu salīdzināmu cenu nevar noteikt. Lai gan parasti jebkura no citām ESAO metodēm var būt piemērota, lai pārbaudītu, ka pakalpojumu sniegšana atbilst nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem, šajā dokumentā atzīmēts, ka uz izmaksām balstīta metode ir visbiežāk novērotā metode (ESAO 7.31.). VII.9. Apsvērumi par uzcenojumu 98. Tā kā zemas pievienotās vērtības pakalpojumiem, kas aplūkoti šajā dokumentā, parasti tiks piemērots tikai neliels uzcenojums, svarīgāk ir noteikt atbilstīgu izmaksu bāzi. 99. Kad ir noteikta konkrēta pakalpojuma izmaksu bāze, ir lietderīgi apsvērt, kāds uzcenojums, ja vispār, būtu jāpiemēro šīm izmaksām. ESAO pamatnostādnēs atzīts, ka ne vienmēr ir tā, ka būtu jāpiemēro uzcenojums (ESAO 7.33. un 7.36.). Pamatnostādnēs turpmāk norādīts, ka, lai gan principā uzcenojuma noteikšanai var būt pamats, izmaksu un ieguvumu analīze var būt tāda, ka nodokļu administrācija neizskata jautājumu tālāk par izmaksu sadali. (ESAO 7.37.). 100. Gadījumos, kad ir lietderīgi izmantot uzcenojumu, tas parasti būs neliels, un pieredze rāda, ka parasti saskaņoti uzcenojumi ir 3–10 % diapazonā, visbiežāk aptuveni 5 %. Tomēr minētais apgalvojums ir atkarīgs no faktiem un apstākļiem, kas var pamatot citu uzcenojumu. 101. Šajās pamatnostādnēs aplūkoto pakalpojumu būtība vedina domāt, ka piecu salīdzināmības faktoru padziļināta analīze, ietverot funkcionālo analīzi, kopā ar kvalificējošu salīdzinošo novērtēšanu, kas ietver potenciālo salīdzināmo rādītāju kvantitatīvu un kvalitatīvu pārbaudi, lai noteiktu piemērotu uzcenojumu, var būt pārāk daudz resursus patērējoša pieeja. Tāpēc var paredzēt, ka pārbaudītājs izvēlēsies mazāk plašu informācijas meklēšanu, lai novērtētu ierosināto uzcenojumu. Tomēr mazāk plašai meklēšanai, protams, būtu jāiztur nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstoša pārbaude. Lai pieņemtu galīgo nostāju, pārbaudītājs var lielākā vai mazākā mērā ņemt vērā šādu neizsmeļošu sarakstu: 102. loģiskais pamats un pierādījumi, uz kuriem pakalpojumu sniedzējs paļāvās, nosakot uzcenojumu; 103. pārbaudītāja pieredze un zināšanas par to, ko tas parasti redzējis kā saskaņotus uzcenojumus par šajās pamatnostādnēs paredzētā veida pakalpojumiem; 104. plašāki pierādījumi, kas ir pieejami no statistiskās pētniecības; 105. publicēta prakse/pieredze, kas ir, piemēram, nodokļu administrācijām. 106. Dažreiz tas pats uzcenojums tiek piemērots veselam pakalpojumu klāstam, kas tiek sniegti viena līguma ietvaros. Tas var būt pieņemams uzstādījums, ja var uzskatīt, ka konkrētiem pakalpojumiem tiktu piemērots līdzīgs uzcenojums un paredzamās atšķirības būtu minimālas. VIII. Dokumentācija 107. ESAO pamatnostādnēs (5.4. punktā) ir minēti piesardzīgas vadības principi, kas būtu piemērojami, lai noteiktu, vai iekšējās cenas ir atbilstīgas no nodokļu viedokļa, un to, kāds ir nepieciešamais iekšējo cenu dokumentācijas līmenis. 108. Šis temats ir atspoguļots 2.3.1. punktā Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojumā par ES iekšējo cenu noteikšanas dokumentāciju ( EUTPD ), kur ir rakstīts: „„Uzņēmējdarbības piesardzīgas vadības princips”, pamatojoties uz saimnieciskiem principiem, nozīmē, ka pierādījumi, kas būtu lietderīgi saistībā ar lielas vērtības darījumu, varētu ļoti atšķirties no pierādījumiem, kuri būtu lietderīgi saistībā ar darījumu, kad kopējā vērtība ir ievērojami mazāka”. 109. Piemērojot šo principu pakalpojumiem, uz kuriem koncentrējas šīs pamatnostādnes, dokumentācija, tostarp rakstiskas vienošanās, var nebūt pieejama. Tomēr rakstiskas dokumentācijas trūkumam nevajadzētu būt izšķirošajam faktoram, noraidot pakalpojumu sniegšanas vai ieguvumu esību, bet drīzāk vajadzētu būt elementam jebkurā vispārējā faktu modelī, uz ko tiek balstīts lēmums (ESAO 7.18.). 110. Ņemot vērā šās pieejas kumulatīvo raksturu – pievēršanās parastiem pakalpojumiem, atsevišķu pamata pieņēmumu ievērošana, apraksta sniegšana un paskaidrojumi par izmaksu kopfondu –, ir loģiski pieņemt, ka pamatojošas dokumentācijas pieprasīšanas mērķis jau būs sasniegts. 111. Tomēr var būt lietderīgi atkārtot, kas var ietilpt noderīgā un samērīgā dokumentācijas kopumā: 112. apraksts, kā norādīts iepriekš; 113. rakstiskas vienošanās; 114. izmaksu kopfonds, kā norādīts iepriekš; 115. piemērotās ESAO metodikas pamatojums; 116. piemērotās nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošas cenas pārbaude; 117. rēķinu izrakstīšanas sistēma un rēķini – skatīt aprakstu. 118. Jāatzīmē, ka informācija no viena avota (piemēram, rakstiskas vienošanās) var ietvert informāciju, kas pieprasīta no cita avota (piemēram, apraksta). Datorizētu sistēmu plašs lietojums arī dod iespēju redzēt kopsavilkuma informāciju, kas attiecīgi var novērst nepieciešamību pēc plašākas primārās dokumentācijas. IX. Apsvērumi pēc pārbaudes 119. Ieteicams, lai turpmākai atsaucei šā procesa beigās apraksts kļūst par lietas piezīmi, kopā ar nosacījumiem par regulāriem atjauninājumiem. 120. Turpinot tematu par resursu efektīvu izlietojumu, būtu nelietderīgi ignorēt to, kas ticis konstatēts agrākā pārbaudē. Var vienoties par izņēmuma pārskatu sniegšanas procedūru, kad piemēro status quo , iespējams, pieņemot atbilstīgas cenu noteikšanas atkārtotu pielāgošanu, ja vien nodokļu administrācijai netiek paziņots par pretējo. 121. Nodokļu administrācijai būtu jāapsver, vai būtu lietderīga informācijas apmaiņa, un starptautiskais uzņēmums varētu uzskatīt par noderīgu veltīt ES iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijas politikas iedaļu šai konkrētai jomai. 122. Saskaņā ar rīcības kodeksu par ES iekšējo cenu noteikšanas dokumentāciju dalībvalstīm nevajadzētu piemērot ar dokumentāciju saistītu sodu, ja nodokļu maksātāji godprātīgi, pieņemamā veidā un pieņemamā laikā ievēro pienākumu sniegt iepriekš norādīto informāciju. 123. Pārbaudes rezultātā var tikt veikts pielāgojums. Ja pielāgojums ir konkrētu izmaksu noraidīšanas sekas, būtu jāpaskaidro minētā lēmuma iemesli, lai izmaksas var attiecināt citur un tiktu ievērots princips, ka visas izmaksas ir attiecināmas. 124. Pielāgojums tad var būt pamats savstarpējas vienošanās procedūrai saskaņā ar nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas nolīgumu un/vai Arbitrāžas konvenciju. Tādā gadījumā būtu lietderīgi pievērst kompetento iestāžu uzmanību tam, ka ir piemērotas šīs pamatnostādnes. Ja nav jaunu elementu, varētu būt pamatoti piekrist pielāgojumam bez papildu pētījuma. X. Secinājumi 125. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums secina, ka šo pamatnostādņu ievērošana atvieglos novērtējumu un akceptēšanu, ka ir piemērots nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošs princips, lielākajā daļā gadījumu, kas ietilpst šo pamatnostādņu darbības jomā. 126. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atzīst, ka šis ziņojums ir īpaši paredzēts pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību, bet daži no pamata pieņēmumiem un elementiem varētu vienlīdz attiekties uz sarežģītākiem pakalpojumiem ar augstu pievienoto vērtību. 127. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums regulāri uzraudzīs šo pamatnostādņu ietekmi, jo īpaši, lai nodrošinātu minēto uzcenojumu atbilstību. 128. 1. pielikums. Parasti sniegto grupas iekšējo pakalpojumu saraksts, kas var būt vai nebūt šā dokumenta darbības jomā. A. Informācijas tehnoloģiju pakalpojumi, piemēram: A.1. informācijas sistēmas izveide, izstrāde un vadība; A.2. programmatūras izpēte, izstrāde, uzstādīšana un periodiska/ārkārtas uzturēšana; A.3. tehniskā nodrošinājuma sistēmas izpēte, izstrāde, uzstādīšana un periodiska/ārkārtas uzturēšana; A.4. datu piegāde un pārraide un A.5. dublēšanas pakalpojumi. B. Cilvēkresursu pakalpojumi, piemēram: B.1. likumdošanas, līgumiskas, administratīvas, sociālās apdrošināšanas un fiskālās darbības saistībā ar personāla parastu un ārkārtas vadību; B.2. personāla atlase un pieņemšana darbā; B.3. palīdzība profesionālās izaugsmes noteikšanā; B.4. palīdzība atlīdzību un pabalstu shēmu noteikšanā (tostarp akciju opciju plāni); B.5. personāla novērtēšanas procesa noteikšana; B.6. personāla apmācība; B.7. nodrošināšana ar personālu uz ierobežotu laikposmu; B.8. personāla pagaidu vai pastāvīgas apmaiņas koordinācija un darbinieku skaita samazināšanas vadība. C. Mārketinga pakalpojumi, piemēram: C.1. mārketinga darbību izpēte, izstrāde un koordinācija; C.2. tirdzniecības veicināšanas darbību izpēte, izstrāde un koordinācija; C.3. reklāmas kampaņu izpēte, izstrāde un koordinācija; C.4. tirgus pētījumi; C.5. tīmekļa vietnes izstrāde un pārvaldība; C.6. meitasuzņēmuma klientiem paredzētu žurnālu publicēšana (pat ja attiecas uz visu grupu). D. Juridiskie pakalpojumi, piemēram: D.1. palīdzība līgumu un vienošanos sagatavošanā un pārskatīšanā; D.2. pastāvīga juridiska konsultēšana; D.3. juridisku un nodokļu atzinumu sagatavošana un pasūtīšana; D.4. palīdzība tiesību aktos paredzētu pienākumu izpildē; D.5. palīdzība tiesvedībā; D.6. attiecību ar apdrošināšanas sabiedrībām un brokeriem centralizēta vadība; D.7. nodokļu konsultācijas; D.8. iekšējo cenu noteikšanas pētījumi un D.9. nemateriālā īpašuma aizsardzība. E. Grāmatvedības un administrācijas pakalpojumi, piemēram: E.1. palīdzība budžeta un darbības plānu sagatavošanā, obligātās uzskaites veikšanā; E.2. palīdzība periodisku finanšu pārskatu, gada un ārkārtas bilanču vai pārskatu sagatavošanā (atšķirībā no konsolidētā finanšu pārskata); E.3. palīdzība fiskālo pienākumu izpildē, piemēram, nodokļu deklarāciju iesniegšanā, nodokļu aprēķināšanā un maksāšanā utt., datu apstrādē; E.4. meitasuzņēmuma pārskatu revīzija un rēķinu izrakstīšanas procesa vadība. F. Tehniskie pakalpojumi, piemēram: F.1. palīdzība saistībā ar pamatlīdzekļiem, procesiem utt. F.2. telpu un iekārtu kārtējo un ārkārtas uzturēšanas pasākumu plānošana un veikšana; F.3. telpu un iekārtu kārtējo un ārkārtas pārstrukturēšanas pasākumu plānošana un veikšana; F.4. tehniskās zinātības nodošana; F.5. pamatnostādņu par produktu inovāciju nodrošināšana; F.6. ražošanas plānošana, lai samazinātu jaudas pārpalikumu un efektīvi apmierinātu pieprasījumu; F.7. palīdzība kapitālizdevumu plānošanā un īstenošanā; F.8. efektivitātes uzraudzība un F.9. inženiertehniskie pakalpojumi. G. Kvalitātes kontroles pakalpojumi, piemēram: G.1. kvalitātes politikas un ražošanas un pakalpojumu sniegšanas standartu nodrošināšana; G.2. palīdzība kvalitātes sertifikāciju iegūšanā (piemēram, ISO 9000) un G.3. klientu apmierinātības programmu izstrāde un īstenošana. H. Citi pakalpojumi: H.1. stratēģija un uzņēmējdarbības attīstības pakalpojumi gadījumā, ja ir saistība ar esošu vai veidojamu meitasuzņēmumu; H.2. korporatīvā drošība; H.3. pētniecība un izstrāde; H.4. nekustamā īpašuma un objektu apsaimniekošana; H.5. loģistikas pakalpojumi; H.6. inventāra apsaimniekošana; H.7. konsultēšana par transporta un izplatīšanas stratēģiju; H.8. uzglabāšanas pakalpojumi; H.9. pakalpojumu iepirkšana un izejmateriālu ieguve; H.10. izmaksu samazināšanas vadība; H.11. iepakošanas pakalpojumi. 2. pielikums. Akcionāru izmaksu neizsmeļošs un nepreskriptīvs saraksts (teksts kursīvā ir ESAO pamatnostādņu atkārtojums). No apspriedes Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma sanāksmē 2009. gada martā var secināt, ka parasti var uzskatīt, ka šajā tabulā uzskaitītās izmaksas radušās mātessabiedrības labā. Tomēr Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums secināja, ka analīzē vienmēr ir jāuzdod šādi jautājumi saistībā ar visām uzskaitītajām izmaksām: vai tās ir visas grupas labā, vai tās ir tikai mātessabiedrības labā, vai tās būtu jāsadala meitasuzņēmumiem, vai būtu jāuzskata, ka tās ir atsevišķa meitasuzņēmuma labā? Tāpēc vienīgā pieeja ir izvērtēt katru gadījumu atsevišķi. To izmaksu apraksts, kas uzskatāmas par akcionāru izmaksām | Piezīmes | a. | To darbību izmaksas, kas saistītas ar pašas mātessabiedrības juridisko struktūru (skatīt ESAO pamatnostādņu 7.10.a punktu) | Parasti akcionāru izmaksas, bet skatīt turpmāk | a.1. | izmaksas par mātessabiedrības akcionāru sanāksmi, tostarp reklāmas izmaksas | Akcionāru izmaksas | a.2. | izmaksas par mātessabiedrības akciju emisiju | Akcionāru izmaksas | a.3. | mātessabiedrības valdes izmaksas, kas ir saistītas ar direktora kā valdes locekļa ar likumu noteiktajiem pienākumiem. | ESAO 1984. gada ziņojumā atzīts, ka valdes locekļi var veikt darbības, kas ir meitasuzņēmumu labā tā, ka tikai daļu no izmaksām saistībā ar valdi var uzskatīt par akcionāru izmaksām. Tas tā var būt gadījumā, kad vienam vai vairākiem direktoriem ir kvalifikācija un prasmes, kas pārsniedz tikai amata izpildi un ietver zinātību un prasmes, kuras noder meitasuzņēmumu uzņēmējdarbībai. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi Vienmēr jāvērtē katrs gadījums atsevišķi, jo direktors vai valdes loceklis var veikt darbības (daļēji vai pilnībā) (kāda) meitasuzņēmuma(u) labā, un tādējādi varētu būt nepieciešamība tās sadalīt. | a.4. | izmaksas, kas rodas, mātessabiedrībai pildot nodokļu tiesību aktu prasības (nodokļu deklarācijas, uzskaite utt.) | Akcionāru izmaksas | b. | izmaksas saistībā ar mātessabiedrības pārskatu sniegšanas prasībām, tostarp pārskatu konsolidāciju (skatīt ESAO pamatnostādņu 7.10.b punktu) | Akcionāru izmaksas | b.1. | Izmaksas par mātessabiedrības konsolidēto finanšu pārskatu | Akcionāru izmaksas | b.2. | Izmaksas par grupas konsolidētajiem finanšu pārskatiem | Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi Mērķizmaksas: visas izmaksas, kas ir nepieciešamas konsolidācijai jebkurā līmenī. Tās varētu būt izmaksas saistībā ar mātessabiedrību vai meitasuzņēmumu, un jautājums ir, kura labā? Varētu būt paralēls ieguvums meitasuzņēmumiem, bet konsolidācija ir grupas darbība. Daži locekļi paskaidroja, ka praksē vietējās izmaksas par meitasuzņēmumiem netiek nodotas mātessabiedrībai, jo būtu pārāk dārgi noteikt un izdalīt šīs izmaksas | b.3. | izmaksas par pārrobežu nodokļu konsolidācijas piemērošanu un ievērošanu. Dažu dalībvalstu tiesību aktos nodokļu jomā paredzēta pārrobežu nodokļu konsolidācija, kas nosaka, ka mātessabiedrībai jāvāc informācija no meitasuzņēmumiem un jāievēro formālās prasības, piemēram, jāveic ārvalstu meitasuzņēmumu pārskatu pielāgojumi, lai aprēķinātu konsolidēto ienākumu uzņēmumu ienākuma nodokļa nolūkā. Šīs izmaksas rodas vienīgi mātessabiedrības labā. | Akcionāru izmaksas Lai gan retos gadījumos meitasuzņēmums var saņemt ieguvumu no konsolidācijas, piemēram, ieturamo nodokļu izslēgšana, kas citādi tiktu piemērota mātessabiedrības valstī par mātessabiedrības veiktajiem maksājumiem. | b.4. | izmaksas par mātessabiedrības revīziju | Akcionāru izmaksas | c. | Izmaksas par līdzekļu piesaisti tās [mātessabiedrības] līdzdalības iegūšanai (skatīt ESAO pamatnostādņu 7.10.c punktu) | Akcionāru izmaksas | d. | Vadības un kontroles (uzraudzības) darbību izmaksas saistībā ar līdzdalībā veikto ieguldījumu vadību un aizsardzību, ja vien neatkarīgs uzņēmums šādas darbības neiegādātos vai neveiktu pats | Parasti uzskata par akcionāru izmaksām | d.1. | Izmaksas par mātessabiedrības veikto meitasuzņēmuma pārskatu revīziju, ja to veic vienīgi mātessabiedrības interesēs. | Akcionāru izmaksas Tomēr, ja revīzija ir arī meitasuzņēmuma interesēs, darbība ir daļēji grupas iekšējais pakalpojums: tas ir gadījumā, kad revīzija ir obligāta saskaņā ar meitasuzņēmuma reģistrācijas valsts tiesību aktiem, kad revīzijas ziņojumu publicē kopā ar meitasuzņēmuma finanšu pārskatu vai publicē meitasuzņēmuma tīmekļa vietnē, vai meitasuzņēmums to izmanto kā citādi (piemēram, sniedz bankai, kad meitasuzņēmums lūdz aizdevumu, vai to izmanto meitasuzņēmuma vadība). | d.2. | Izmaksas par meitasuzņēmuma finanšu pārskatu sagatavošanu un revīziju saskaņā ar mātessabiedrības valstu grāmatvedības principiem (piemēram, ASV vispārpieņemtiem grāmatvedības principiem) | Akcionāru izmaksas, ja vien šādai darbībai nav pozitīvas ietekmes uz meitasuzņēmuma darbību atsevišķi, nevis vienkārši tāpēc, ka tas ir grupas daļa. Tas var būt gadījumā, kad finanšu pārskatu, kas sagatavots, piemērojot mātessabiedrības grāmatvedības principus, mātessabiedrība izmanto pakalpojumu sniegšanai meitasuzņēmumam, kā veicot tirgus analīzi, budžeta sagatavošanu utt. | d.3. | Informācijas tehnoloģiju izmaksas | Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi Šīs izmaksas tiek reti segtas vienīgi mātessabiedrības labā. Tāpēc ir nepieciešama pieeja katram gadījumam atsevišķi. | d.4. | Izmaksas par saistīto uzņēmumu darbības vispārīgo novērtējumu, ja tas nav saistīts ar konsultāciju pakalpojumu sniegšanu meitasuzņēmumiem | Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājums Šīs izmaksas var būt vajadzīgas vienīgi mātessabiedrībai un tādā gadījumā ir tikai akcionāru izmaksas, tomēr daudzos gadījumos var palīdzēt uzlabot arī meitasuzņēmuma vadību un tādā gadījumā ir jāsadala | e. | Izmaksas, lai reorganizētu grupu, iegūtu jaunus dalībniekus vai likvidētu struktūrvienību | Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi ESAO pašlaik apspriež uzņēmējdarbības pārstrukturēšanu, un attiecīgie ESAO secinājumi varētu būt noderīgi šā jautājuma risināšanā. Tika ierosināta pieeja katram gadījumam atsevišķi, jo pārstrukturētajam uzņēmumam arī varētu būt tiešs ieguvums. ESAO piezīmes: ESAO atzīmē, ka Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu 7.12. punkta redakcija ir: „izmaksas par tā jautājuma analīzi, vai reorganizēt grupu, iegūt jaunus dalībniekus vai likvidēt struktūrvienību”, un ka tā ir ievērojami šaurāka darbības joma. ESAO uzskats nav traktēt pārstrukturēšanas izmaksas, piemēram, aktīvu norakstīšanu, darba līgumu izbeigšanu utt., kā akcionāru izmaksas vai kā pakalpojumu, bet katrā gadījumā atsevišķi pārbaudīt, kuram uzņēmumam būtu jāsedz šīs izmaksas, jo īpaši atkarībā no pušu tiesībām un citiem aktīviem. ESAO apspriežu ziņojuma projektā par uzņēmējdarbības pārstrukturēšanas iekšējo cenu noteikšanas aspektiem ir atspoguļoti uzskati attiecībā uz to, kuram uzņēmumam starptautiskā grupā būtu jāsedz pārstrukturēšanas izmaksas, un ESAO pagaidu kārtā secina, ka atkarībā no lietas faktiem un apstākļiem tas varētu būt pārstrukturētais uzņēmums, cits grupas uzņēmums, kas saņem ieguvumu no darbības pārvietošanas, mātessabiedrība, vairāki grupas uzņēmumi utt. | f. | Izmaksas par mātessabiedrības sākotnējo iekļaušanu fondu biržas sarakstā un izmaksas par darbībām saistībā ar mātessabiedrības iekļaušanu vērtspapīru tirgus sarakstā gados pēc sākotnējās iekļaušanas sarakstā (piemēram, vērtspapīru tirgus uzraudzības iestādes pieprasīto dokumentu sagatavošana). | Akcionāru izmaksas | g. g.1. | Mātessabiedrības izmaksas par attiecībām ar ieguldītājiem izmaksas par preses konferencēm un citu saziņu ar i) mātessabiedrības akcionāriem, ii) finanšu analītiķiem, iii) fondiem un iv) citām mātessabiedrības ieinteresētajām personām | Akcionāru izmaksas | h. | Meitasuzņēmumu kapitalizācijas struktūras izpēte un īstenošana | Pieeja katram gadījumam atsevišķi | i. | Izmaksas par meitasuzņēmuma akciju kapitāla palielināšanu | Pieeja katram gadījumam atsevišķi | j. | Citas darbības, ko uzskata par akcionāra darbību: Darbības saistībā ar likumā noteikto noteikumu un darbības noteikumu pieņemšanu un izpildi attiecībā uz mātessabiedrības vai visas grupas „korporatīvo pārvaldību” | Akcionāru izmaksas | II papildinājums ZIŅOJUMS PAR TRĪSSTŪRVEIDA LIETĀM ĀRPUS ES PREAMBULA 129. Saskaņā ar apspriedi Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma 2007. gada 23. oktobra un 2008. gada 21. februāra sanāksmēs apakšgrupai tika lūgts turpmāk apspriest jautājumu par trīsstūrveida iekšējo cenu noteikšanas lietām. Apakšgrupas sanāksmes notika Briselē 2008. gada 15. janvārī, 2008. gada 29. aprīlī, 2008. gada 8. jūlijā un 2009. gada 23. janvārī. 130. Šis ziņojums ir balstīts uz apakšgrupas darbu saskaņā ar ziņojumu plenārsēdei 2009. gada martā. 131. Šajā Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojumā sniegti daži nepreskriptīvi ierosinājumi par strīdu izšķiršanu attiecībā uz iekšējo cenu noteikšanas lietām trīsstūrveida iekšējo cenu noteikšanas gadījumā ārpus ES, kā definēts turpmāk, neskarot to, vai uz šādām lietām daļēji vai pilnībā var attiekties ES Arbitrāžas konvencija. 132. Šā ziņojuma nolūks nav panākt, lai kompetento iestāžu darbība trīsstūrveida lietās ārpus ES nodrošinātu lielāku noteiktību nekā ES trīsstūrveida lietām vai lai lietas kvalificēšana kā „ārpus ES” liegtu piekļuvi Arbitrāžas konvencijai tikai tāpēc, ka ir iesaistīta valsts ārpus ES. TRīSSTūRVEIDA LIETU DEFINīCIJA (SVP KONTEKSTā) 133. Lai palīdzētu virzīt Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma apspriedes, tika ierosināts pieņemt trīsstūrveida lietu definīciju, kas nebūtu ne pārāk plaša, ne pārāk šaura. Šī pieņemtā definīcija atspoguļo definīciju, kas iekļauta ziņojumā par ES trīsstūrveida lietām. 134. Šā dokumenta kontekstā trīsstūrveida lieta ir tāda lieta, kur divas dalībvalstis SVP ietvaros nevar pilnībā atrisināt nodokļu dubulto uzlikšanu, kas rodas iekšējās cenas noteikšanas gadījumā, piemērojot nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem atbilstošu principu, jo asociētais uzņēmums [saskaņā ar definīciju Arbitrāžas konvencijā], kurš atrodas trešā valstī un kuru identificējušas abas ES kompetentās iestādes (pierādījuma pamatā ir salīdzināmības analīze, tostarp funkcionālā analīze, un citi faktuālie elementi), ir būtiski ietekmējis nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem neatbilstošu rezultātu attiecīgo darījumu ķēdē vai komerciālajās/finanšu attiecībās, un ko par tādu atzīst nodokļu maksātājs, kas ir cietis no nodokļu dubultās uzlikšanas un pieprasa SVP. 135. Var izšķirt divus lietu veidus: 136. lietas, kurās visi attiecīgie asociētie uzņēmumi atrodas Eiropas Savienībā (turpmāk sauktas „ES trīsstūrveida lietas”); 137. lietas, kurās asociētais uzņēmums, kas identificēts kā nesaistītu pušu darījumu nosacījumiem neatbilstošu rezultātu avots attiecīgo darījumu ķēdē vai komerciālajās/finanšu attiecībās, atrodas ārpus ES (turpmāk sauktas „trīsstūrveida lietas ārpus ES”). IESPēJAMāS PIEEJAS TRīSSTūRVEIDA LIETāM āRPUS ES Līgumu tīkls Līgumu tīkla uzlabojums un paplašinājums 138. Ja nav nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas nolīguma vai ja tajā nav iekļauts savstarpējās vienošanās panākšanas (SVP) noteikums, tad nav skaidra procesa, lai veicinātu dubultā nodokļa novēršanu. Lai uzlabotu šo situāciju, par būtisku tiek uzskatīts plašs līgumu tīkls starp ES dalībvalstīm un ārpussavienības valstīm, kuros iekļauts efektīvas SVP pants. Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 5. punkta iekļaušana 139. SVP procedūra lielākajā daļā pašreizējo nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas nolīgumu nenosaka , ka kompetentajām iestādēm jāpanāk vienošanās, kas novērš nodokļu dubulto uzlikšanu, bet tikai to, ka tās pieliek visas pūles , lai atrisinātu lietu. Ja pēc visām pūlēm kompetentās iestādes nevar vienoties, var notikt nodokļu dubultā uzlikšana vai nodokļu uzlikšana, kas nav saskaņā ar nodokļu līgumu. Šī situācija ir būtisks bažu iemesls nodokļu maksātājiem un kompetentajām iestādēm. Jaunākās norises ESAO darbā pie nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 5. punkta nodrošina obligātas arbitrāžas iespēju. 140. Saskaņā ar ESAO piezīmju 64. punktu attiecībā uz minēto noteikumu 25. panta 5. punkts " ...[tādējādi] ir savstarpējās vienošanās procedūras paplašinājums, kas kalpo, lai palielinātu minētās procedūras efektivitāti, nodrošinot, ka, ja kompetentās iestādes nevar panākt vienošanos par vienu vai vairākiem jautājumiem, kuri neļauj atrisināt lietu, lietas atrisināšana joprojām būs iespējama, iesniedzot minētos jautājumus arbitrāžai ... ". 141. Tāpēc, ja divpusējos nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas nolīgumos būs iekļauta šāda klauzula, SVP efektivitāte tiks palielināta. 142. Būtu noderīgi arī, ja ES dalībvalstis varētu norādīt, vai, pārrunājot vai pārskatot nodokļu nolīgumus, tās ierosinās iekļaut ESAO nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 5. punktu. 143. Tika apspriesti arī daži jaunā 25. panta 5. punkta iekļaušanas praktiski aspekti. Tika uzskatīts, ka, piemērojot ESAO nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 5. punktu divpusējos nodokļu līgumos, kompetentajām iestādēm varētu rasties īstenošanas grūtības, ja nav skaidru noteikumu (piemēram, kā izveidot padomdevēju komisiju, kā atlasīt locekļus, kā dalīt izmaksas, kādu valodu izmantot, kā atlasīt punktu diapazonā utt.). Tas varētu novest pie ļoti ilgām procedūrām, tostarp riska galu galā izstāties no 25. panta 5. punkta arbitrāžas procesa. Tomēr šajā ziņā varētu būt noderīgs piemērošanas paraugrežīms („savstarpēja paraugvienošanās par arbitrāžu”), kas iekļauts ESAO 25. panta piezīmju atjauninājuma pielikumā. Individuāla pieeja strīdu atrisināšanai 144. Tiek ierosināti šādi atrisināšanas veidi, bet tiek uzsvērts, ka to, vai ierosinātais risinājums ir piemērots, galu galā noteiks konkrēto lietu fakti un apstākļi. Jautājuma atrisināšana perspektīvi – iepriekšēji cenu noteikšanas nolīgumi (ICNN) 145. Viena pieeja var būt noslēgt ICNN saistībā ar attiecīgajiem darījumiem, lai izvairītos no problēmas rašanās turpmākos gados. Turklāt, noslēdzot ICNN, kompetentās iestādes varētu vienoties piemērot ICNN rezultātu iepriekšējiem gadiem, uz kuriem attiecas neizlemtas SVP procedūras, ar oficiāla vai neformāla nolīguma palīdzību, ņemot vērā iespējas, ko pieļauj iekšzemes tiesību akti. 146. Jautājumā par iespējamo piemērošanu ar atpakaļejošu spēku apakšgrupa atsaucās uz 8.3. punktu ICNN pamatnostādnēs Eiropas Savienībā, kas kā pielikums pievienotas Komisijas 2007. gada 26. februāra paziņojumam Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbību strīdu novēršanas un strīdu izšķiršanas procedūras jomā un par iepriekšēju cenu noteikšanas nolīgumu pamatnostādnēm ES (COM (2007) 71 galīgā redakcija), kurā noteikts: “8.3. Piemērošana ar atpakaļejošu spēku 58. Piemērošanu ar atpakaļejošu spēku – ja tas paredzēts valsts tiesībuaktos – var izmantot, ja ar to izšķir strīdu vai novērš strīdu iespējamībuagrākos laika posmos. Piemērošana ar atpakaļejošu spēku drīkst būt vienīgi otršķirīgs ICNN rezultāts, un to drīkst veikt vienīgi tad, ja tā ir lietderīga atbilstīgi gadījuma apstākļiem. Piemērošana ar atpakaļejošu spēku ir atbilstīga, ja iepriekšējos laika posmos ir bijuši fakti un apstākļi, kas līdzvērtīgi ICNN paredzētajiem. ICNN ar atpakaļejošu spēku piemēro tikai ar nodokļu maksātāja piekrišanu. Nodokļu administrācija piemēro valsts tiesību aktos paredzētos parastos pasākumus, ja ICNN procesa gaitā tā atklāj informāciju, kas varētu ietekmēt nodokļu uzlikšanu agrākos laika posmos. Tomēr nodokļu administrācijai jāinformē nodokļu maksātājs par visām šādām paredzētām darbībām, lai nodokļu maksātājam dotu iespēju izskaidrot jebkuru acīmredzamu neatbilstību pirms nodokļu pārvērtēšanas par iepriekšējiem laika posmiem.” Papildu informāciju skatīt ICNN ziņojuma 77. punktā. ESAO nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 3. punkts 147. ESAO nodokļu paraugkonvencijas 25. panta 3. punktu, ja tas iekļauts attiecīgajos līgumos starp pusēm, varētu interpretēt tā, ka tas paplašina 25. panta darbības jomu, lai izšķirtu strīdus par iekšējo cenu noteikšanas noregulēšanu iekšējo cenu noteikšanas trīsstūrveida lietās ārpus ES, un paredz iespēju par trīspusēju pieeju minētā dubultā nodokļa novēršanai. Tomēr ne visās nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanas konvencijās ievērots nodokļu paraugkonvencijas formulējums, kas paver šādu interpretāciju. 148. Tajos gadījumos iespēja varētu būt atsevišķa un konkrēta (divpusēja/daudzpusēja) protokola/(papildu) konvencijas noslēgšana šo lietu atrisināšanai. Tomēr šā protokola/(papildu) konvencijas apstiprināšanai varētu būt nepieciešama pieņemšana ar likumdošanas palātu starpniecību, kas varētu prasīt ievērojamu laiku. Arbitrāžas konvencijas attiecināšana uz trešo valsti 149. Katrā konkrētā gadījumā var būt noderīgi izpētīt, vai Arbitrāžas konvencijas noteikumus var attiecināt uz trešo valsti, pamatojoties uz Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 35. un 36. pantu, pieņemot, ka trešā valsts piekrīt šādām tiesībām vai pienākumiem. Kompetentās iestādes var vēlēties apsvērt šā instrumenta izmantošanu, lai procedūrā iesaistītu arī trešo valsti. Šī attiecināšana būtu saistoša tikai konkrētajā lietā iesaistītajām kompetentajām iestādēm. 150. Vīnes konvencijas par starptautisko līgumu tiesībām 35. un 36. pants ir šādi: „35. pants. Līgumi, kas paredz saistības trešām valstīm Saistības trešām valstīm rodas saskaņā ar līguma noteikumiem, ja dotā līguma dalībnieki ir paredzējuši šo noteikumu kā līdzekli saistību radīšanai un ja trešā valsts rakstveidā tieši piekritusi šai saistībai. 36. pants. Līgumi, kas nosaka tiesības trešām valstīm Trešai valstij piešķirtās tiesības rodas saskaņā ar līguma noteikumiem, ja tā dalībnieki ir paredzējuši ar šiem noteikumiem piešķirt tādas tiesības trešai valstij vai valstu grupai, kurā tā ietilpst, vai visām valstīm un trešā valsts tam piekrīt. Tās piekrišana tiek pieņemta līdz brīdim, kamēr nav norādījumu par pretējo, izņemot gadījumus, kad līgums paredz citādāk. Valstij, kas izmanto tiesības saskaņā ar pirmo daļu, jāievēro šo tiesību izmantošanas noteikumi, kas paredzēti līgumā vai noteikti saskaņā ar līgumu.” Procesuālie apsvērumi Nodokļu maksātāja loma 151. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atzīst nodokļu maksātāja būtisko lomu trīsstūrveida lietās ārpus ES. 152. Lai gan SVP būtībā ir procedūra starp nodokļu administrācijām, ņemot vērā trīsstūrveida lietu īpašo raksturu, varētu paredzēt nodokļu maksātāju lielāku iesaistīšanu SVP, piemēram, sniedzot pieprasīto papildu informāciju un precizējot faktus. 153. Šajā kontekstā jāpiebilst arī, ka galvenokārt nodokļu maksātājam jāidentificē komerciālās/finanšu attiecības, kas rada nodokļu dubulto uzlikšanu. Nodokļu maksātājam jānodrošina visaptveroša analīze par visiem attiecīgajiem faktiem un jāsniedz uz pierādījumiem balstīti iemesli par to, kurām līgumslēdzējām valstīm būtu jāsāk atbilstīgā procedūra. Diezgan noderīgi varētu būt ievērot jēdzienus, kas ietverti Eiropas Savienības rīcības kodeksā par iekšējo cenu noteikšanas dokumentāciju asociētiem uzņēmumiem ( EUTPD ). 154. Tiklīdz iespējams, nodokļu maksātājam būtu jāinformē kompetentās iestādes, ka ir iesaistīta(s) cita(s) puse(es) trešā(s) ārpussavienības dalībvalstī(s). Bez šādas informācijas lietas atrisināšana varētu būt neiespējama sakarā ar atšķirīgajiem termiņiem. Gan nodokļu administrāciju, gan nodokļu maksātāja(u) interesēs ir pieņemt sadarbības nostāju, lai panāktu ātru risinājumu. Tas visām ieinteresētajām personām (tostarp nodokļu administrācijām) nozīmē savlaicīgu informācijas apmaiņu un dokumentācijas iesniegšanu. Saskaņotas darbības starp ES kompetentajām iestādēm 155. Lai novērstu nodokļu dubulto uzlikšanu, identificētā trīsstūrveida lietā ārpus ES ir būtiska trešo valstu kompetento iestāžu dalība. ES kompetentajām iestādēm būtu jāvienojas, kā apspriest lietu un kas vislabāk var veikt sākotnējo saziņu ar attiecīgo kompetento iestādi ārpus ES, lai ierosinātu procedūru SVP procesa efektīvai īstenošanai. Divu gadu termiņa pagarināšana 156. Attiecīgā gadījumā, lai dotu iesaistītajām kompetentajām iestādēm pietiekami daudz laika atbilstīga un pieņemama risinājuma panākšanai, var apsvērt 7. panta 4. punkta izmantošanu, t. i., ar savstarpēju vienošanos un ar attiecīgo asociēto uzņēmumu piekrišanu var pagarināt 7. panta 1. punktā noteikto divu gadu termiņu. Ja izmanto šo iespēju/risinājumu, ir noteikti ieteicams, lai puses iepriekš vienojas arī par divu gadu termiņa pagarināšanas laiku un nepiekrīt beztermiņa pagarinājumam. Tādā veidā tiktu aizsargātas nodokļu maksātāja tiesības un nodokļu iestādes varētu panākt taisnīgu risinājumu, lai gan tas prasītu vairāk laika nekā parasti saskaņā ar Arbitrāžas konvencijas 7. pantu. SECINāJUMS 157. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums uzskata, ka, ņemot vērā līdz šim gūto praktisko pieredzi, šis jautājums ir apspriests tik pilnīgi, cik tas bija iespējams. Tomēr, kad valstis un uzņēmumi būs guvuši lielāku pieredzi šajā jautājumā, šo jautājumu, iespējams, būs atkal lietderīgi iekļaut Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darba programmā. 158. [1] Šis princips ir iekļauts Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) nodokļu paraugkonvencijas 9. pantā. ESAO izstrādāja arī Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnes daudznacionāliem uzņēmumiem un nodokļu administrācijām. [2] Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ceļā uz iekšējo tirgu bez šķēršļiem — stratēģija, lai uzņēmumu darbībām nodrošinātu ES konsolidētu uzņēmuma peļņas nodokļa bāzi, COM(2001) 582 galīgā redakcija, 23.10.2001., 21. lpp. [3] Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par ES Kopējā transfertcenu noteikšanas foruma darbību laikposmā no 2007. gada marta līdz 2009. gada martam un ar to saistīto priekšlikumu pārstrādātam Rīcības kodeksam Arbitrāžas konvencijas sekmīgai īstenošanai (90/436/EEK, 1990. gada 23. jūlijs), COM(2009) 472 galīgā redakcija, 7. un 10. lpp. [4] Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par ES Kopējā transfertcenu noteikšanas foruma darbību laikposmā no 2007. gada marta līdz 2009. gada martam un ar to saistīto priekšlikumu pārstrādātam Rīcības kodeksam Arbitrāžas konvencijas sekmīgai īstenošanai (90/436/EEK, 1990. gada 23. jūlijs), COM(2009) 472 galīgā redakcija, 9. lpp.