1.Ievads un pamatinformācija

Mēs visi vēlamies zināt, vai gaiss, ko elpojam, un ūdens, ko dzeram, ir veselīgi un vai mūsu pludmales un ezeri ir tīri. Eiropas iedzīvotājiem ir tiesības saņemt informāciju par vietējās dabiskās vides kvalitāti un to, vai ES darbības nodrošina uzlabojumus.

Šādu zināšanu ieguve nozīmē informācijas plūsmu pārvaldību. Pirmais solis ES līmeņa informācijas ieguvei parasti ir informācijas apkopošana vietējā līmenī: gaisa piesārņojuma, dabas stāvokļa, ūdens kvalitātes un cita veida vides monitoringa mērķis ir pārraudzīt, kas notiek ar vidi “uz vietas”. Daļu no šīs informācijas pēc tam ziņo iestādēm ES līmenī, kā arī nodod iedzīvotājiem. ES šo informāciju izmanto regulatīvajai kontrolei, lai pārbaudītu, vai regulējums patiesi sasniedz tam paredzētos mērķus.

Daži ziņojumi par vidi ir īpaši populāri. Par ikgadējo ES Peldūdeņu kvalitātes pārskatu interesējas iedzīvotāji visā Eiropā, un 2016. gadā Eiropas Vides aģentūras (EVA) tiešsaistē sniegto informāciju skatīja vairāk nekā 73 000 reižu. Dažus citus ziņojumus, ko publicē Komisija, sabiedrība lielākoties nepamana, lai gan tiem ir būtiska nozīme ES tiesību aktu piemērošanas regulatīvajā kontrolē.

Ziņojumos par politikas virzieniem un vidi ir sniegti būtiski fakti un informācija pamatotu lēmumu pieņemšanai. Ziņojumi ir īpaši nozīmīgi analīzes, dialoga un sadarbības ciklā, kas tiek organizēts vides politikas īstenošanas pārskata sagatavošanas nolūkā.

Tomēr ziņojumu sagatavošana rada izmaksas dalībvalstīm un uzņēmumiem, tāpēc ir jārod līdzsvars starp prasību pēc labākas informācijas un tās sniegšanas izmaksām. Tieši tāpēc 2015. gada maijā labāka regulējuma dokumentu kopuma ietvaros tika uzsākta plaša ziņošanas prasību pārskatīšana, tostarp vides jomā, veicot atbilstības pārbaudi, kas bija īpaši vērsta uz ziņošanu un regulatīvo kontroli.

Šajā ziņojumā ir izklāstīts rīcības plāns, kas sagatavots, lai nodrošinātu to, ka ES vides aizsardzības tiesību akti sasniedz vēlamos rezultātus uz vietas. Tā mērķis ir labāk informēt Eiropas iedzīvotājus par šiem panākumiem, vienlaicīgi mazinot valstu pārvaldes iestāžu un uzņēmumu ziņošanas pienākumu slogu.

2.Atbilstības pārbaudes konstatējumi

Šīs atbilstības pārbaudes izaicinājums bija vajadzība nodrošināt līdzsvaru starp diviem aspektiem. No vienas puses, tas nozīmēja, ka ir jāizvērtē kopaina un jāmācās no dažādām ziņojumu sniegšanas plūsmām. No otras puses, bija jāaplūko dažādu ziņojumu sniegšanas plūsmu elementi un to radītās darbības problēmas un jāņem vērā gūtie secinājumi. Lai gan mērķim bija jābūt pēc iespējas vērienīgākam, bija arī svarīgi, lai tas būtu izpildāms. Galvenie aplūkotie jautājumi bija šādi:

·“ziņošanas pienākumi” ir tiesību aktu noteikumi, saskaņā ar kuriem Komisijai vai EVA ir jāsaņem dati, informācija vai ziņojumi. Šī ziņošana ir galvenokārt paredzēta, lai Komisija varētu uzraudzīt ES tiesību aktu piemērošanu dalībvalstīs. Tāpēc atbilstības pārbaude aptver darbības, ko sauc par “regulatīvo kontroli”, bet ne vides monitoringu “uz vietas” šī jēdziena plašākajā nozīmē.

·Papildus izvērtējumam par ziņošanu ES līmeņa iestādēm atbilstības pārbaudē tika ņemts vērā arī tas, kā šī informācija tiek izplatīta tālāk.

·Ne visi ziņošanas pienākumi, kas tika novērtēti atbilstības pārbaudes laikā, ir tieši atrunāti direktīvās vai regulās. Daudzi no tiem ir noteikti deleģētajos vai īstenošanas aktos vai arī vadlīnijās, kā arī ar neformālu vienošanos palīdzību.

Tika uzdoti divdesmit novērtējuma jautājumi, būtībā lūdzot norādīt, vai nepieciešamā informācija tiek sniegta atbilstošā laikā un veidā, radot pēc iespējas mazākas izmaksas. Apspriešanās ar ieinteresētajām grupām notika tiešsaistē un regulāri organizētu semināru laikā. Vides politika paredz 181 ziņošanas pienākumu, kas noteikti 58 ES tiesību aktos vides jomā. Saskaņā ar šiem pienākumiem ir jāiesniedz skaitliska un ģeotelpiska informācija, lai gan vairumā gadījumu tiek pieprasīta tekstuāla informācija, ko ir visgrūtāk ziņot, strukturēt un analizēt. Ziņojumu iesniegšanas biežums ir dažāds. Apmēram puse ziņojumu jāiesniedz reizi divos vai vairāk gados, un apmēram pusē gadījumu Komisija sagatavo ziņojumus citām ES iestādēm. Arī procesi ir dažādi, lai gan šķiet, ka vislielākā efektivitāte tiek nodrošināta tad, kad datus apstrādā EVA. Kopumā novērtējuma laikā tika konstatēts, ka:

·lietderība gadu gaitā ir būtiski uzlabojusies un kopumā tiek uzskatīta par apmierinošu. Tomēr joprojām ir iespējams veikt uzlabojumus saistībā ar dažiem pārnozaru jautājumiem (piemēram, pilnveide vienotāka procesa izveidei) un noteiktiem tiesību aktiem;

·ziņošanas sistēma pārsvarā darbojas efektīvi, un administratīvais slogs (lēstās gada izmaksas ir 22 miljoni EUR) ir mērens, pamatots un samērīgs. Ieguvumi, piemēram, uzlabota un mērķtiecīgāka īstenošana un labāka informācija sabiedrībai, ir daudz lielāki par izdevumiem. Efektivitātes pieaugumu varētu nodrošināt, pilnveidojot procesu horizontālākā un stratēģiskākā veidā. Efektivitātes uzlabojumus varētu nodrošināt arī daži satura, termiņu, biežuma un procesa pielāgojumi, lai gan atsevišķu minēto pielāgojumu gadījumā būtu jāveic grozījumi attiecīgajos tiesību aktos;

·starp ziņošanas pienākumiem, kas noteikti tādās ES politikas jomās kā lauksaimniecība, klimata pārmaiņas, enerģētika, jūrlietu politika utt., lielā mērā ir panākta saskaņotība. Tomēr ir vērts apsvērt, vai būtu iespējams uzlabot saskaņotību starp dažām no šīm atšķirīgajām jomām un pienākumiem, kas izriet no starptautiskām saistībām;

·vairums ziņošanas pienākumu ir patiešām vajadzīgi, lai gan ir iespējams uzlabot ziņošanas procesu (piem., ar moderniem tehnoloģiskiem risinājumiem) un izmantot alternatīvas pieejas (piem., ievācot valsts mēroga datus). Jo īpaši ziņojumu saturs vides jomā varētu būt vairāk vērsts uz stratēģisku un kvantitatīvu informāciju, kā arī uz informāciju, kas balstīta uz labāka regulējuma principiem (piem., izmantojot pamatrādītājus). Tas samazinātu pašlaik pieprasītās tekstuālās informācijas apjomu;

·tiek radīta ES pievienotā vērtība, jo spēkā esošie ziņošanas noteikumi rada nepārprotamus ieguvumus, nodrošinot salīdzināmu un konsekventu informāciju, kas nav pieejama valstu līmenī. Tomēr alternatīvas pieejas, piemēram, attiecīgās informācijas par vidi aktīva izplatīšana valstu līmenī, ilgtermiņā var mazināt vajadzību ziņot ES līmeņa iestādēm.