KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Eiropas Atgriešanās fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem un gūtajiem rezultātiem laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam (ziņojums iesniegts saskaņā ar Padomes 2007. gada 23. maija Lēmuma Nr. 575/2007/EK 50. panta 3. punkta b) apakšpunktu) /* COM/2011/0858 galīgā redakcija */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Eiropas Atgriešanās fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem un gūtajiem rezultātiem laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam (ziņojums iesniegts saskaņā ar Padomes 2007. gada 23. maija Lēmuma Nr. 575/2007/EK 50. panta 3. punkta b) apakšpunktu) IEVADS Eiropas Savienība laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam ir izstrādājusi Vispārīgo programmu “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība”, kas pēc pašreizējā plāna paredz kopējo piešķīrumu 4032,23 miljonu euro apmērā. Minētā programma sastāv no četriem fondiem, un tās mērķis ir atrisināt jautājumu par taisnīgu atbildības sadali starp dalībvalstīm attiecībā uz finansiālo slogu, kas saistīts ar Eiropas Savienības ārējo robežu integrētas pārvaldības ieviešanu, kā arī ar kopējās patvēruma un imigrācijas politikas īstenošanu[1]. Viens no četriem fondiem ir Eiropas Atgriešanās fonds[2], kas izveidots laikposmam no 2008. gada līdz 2013. gadam un kura kopējais finansējums ir 676 miljoni euro. Pamatakts, ar ko izveidots Fonds, paredz, ka Komisijai ir jāiesniedz starpposma ziņojums par gūtajiem rezultātiem un par Fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem[3]. Ziņojumā ir izklāstīti 2008. un 2009. gada programmā sasniegtie rezultāti, kas apkopoti, pamatojoties uz dalībvalstu ziņojumiem, kurus tās iesniegušas 2010. gada otrajā pusē[4], un papildināti ar informāciju, kas Komisijai bija pieejama 2011. gada pirmajā ceturksnī. Šie rezultāti vēl ir provizoriski līdz brīdim, kad tiks apstiprināti noslēguma ziņojumi par programmu īstenošanu [5]. FONDA DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶIS Fonda mērķis ir atbalstīt dalībvalstu centienus uzlabot atgriešanās pārvaldību visos tās aspektos (“integrēta atgriešanās pārvaldība”), tostarp īstenojot sadarbību starp dalībvalstīm, lai gūtu apjomradītus ietaupījumus. Fonda mērķa grupas ir trešo valstu valstspiederīgie, kas saņēmuši negatīvu lēmumu patvēruma vai imigrācijas procedūrās, un nelegālie migranti, kas aizturēti pie dalībvalstu robežas vai to teritorijā. Lai palielinātu atgriešanās pārvaldības efektivitāti valsts līmenī, Fonds attiecas arī uz to personu brīvprātīgu atgriešanos, kurām nav pienākums atstāt dalībvalsts teritoriju, piemēram, patvēruma meklētāju, kas vēl nav saņēmuši negatīvu lēmumu, vai starptautiskas aizsardzības saņēmēju brīvprātīgu atgriešanos. Šajā ziņā Fonds ir pārņēmis darbības kategoriju, ko līdz 2007. gadam atbalstīja Eiropas Bēgļu fonds[6]. Fonda mērķis ir arī atbalstīt atgriešanās jomā pieņemtā ES acquis pareizu un saskaņotu piemērošanu, jo īpaši tas attiecas uz Direktīvu 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (“Atgriešanas direktīva”)[7]. Fondu īsteno galvenokārt dalībvalstis, izmantojot dalītās pārvaldības metodi . Izmantojot dalībvalstu gada programmas, ar ES budžetu atbalsta strukturētas darbības (spēju veidošanu) dalībvalstīs, kā arī darbības, kuras atbilst valsts vai vietējiem apstākļiem atgriešanās jomā. Šīs darbības tiek līdzfinansētas atbilstoši ES četru atgriešanās prioritāšu stratēģiskajam satvaram [8]. Minētās prioritātes ir šādas: 1) stratēģiskas pieejas izstrāde, 2) sadarbība starp dalībvalstīm, 3) īpaši novatoriski instrumenti un 4) ES standarti un paraugprakse. Dalībvalstīm ir jāīsteno vismaz trīs no šīm četrām prioritātēm, bet daudzas dalībvalstis ir izvēlējušās īstenot visas četras prioritātes. Līdzekļi ir sadalīti starp 26 dalībvalstīm, jo saskaņā ar savu protokolu Dānija nepiedalās Fondā. Fonda ieguldījums dalībvalstu projektos ir noteikts 50 % apmērā no darbības kopējām izmaksām un 75 % apmērā dalībvalstīm, uz kurām attiecas Kohēzijas fonds, un darbībām, kas atspoguļo Stratēģiskajās pamatnostādnēs minētās īpašās prioritātes. Papildus programmām Komisija katru gadu līdz 7 % no pieejamiem ES līdzekļiem var izmantot tieši starpvalstu projektiem, izpētei vai cita veida ES nozīmes darbībai, īstenojot “ Kopienas darbības ” saistībā ar atgriešanās politiku un mērķa grupām paredzētiem pasākumiem. ES 2005.–2007 . gada budžetā bija paredzētas sagatavošanas darbības, proti, “Atgriešanās sagatavošanas pasākumi” 2005. un 2006. gadā un “Sagatavošanas darbība — Migrācijas pārvaldība — Solidaritāte darbībā 2007. gadā — Repatriantu atgriešanās un reintegrācija”. Šie instrumenti radīja tiešu praktisko pieredzi starpvalstu projektu īstenošanā un tādējādi palīdzēja dalībvalstīm sagatavoties Atgriešanās fonda darbības uzsākšanai 2008. gadā[9]. SAVIENĪBAS IEGULDĪJUMS 2008. –2009. GADĀ Dalībvalstīm paredzētie ES līdzekļi un valstu līdzfinansējums Pārskata periods aptver 18 % no Fonda kopējās atsauces summas . No 2008. gada līdz 2009. gadam gan dalītās pārvaldības, gan tiešās pārvaldības darbībām tika atvēlēti EUR 122 miljoni ES apropriācijās. 1. tabula. ES Atgriešanās fonda budžets, 2008.–2013. gads 1. Stratēģiskā atgriešanās pārvaldība | 26 dalībvalstis | 25, izņemot Īriju | 26 | 2. Sadarbība ar citām dalībvalstīm | 23, izņemot Lietuvu, Slovākiju, Zviedriju | 13, izņemot Austriju, Grieķiju, Igauniju, Lietuvu, Luksemburgu, Maltu, Nīderlandi, Portugāli, Slovākiju, Spāniju, Ungāriju, Vāciju un Zviedriju | 15, izņemot Austriju, Somiju, Lietuvu, Maltu, Nīderlandi, Portugāli, Slovākiju, Spāniju, Ungāriju, Vāciju un Zviedriju | 3. Īpaši novatoriski instrumenti | 25, izņemot Igauniju | 20, izņemot Igauniju, Īriju, Kipru, Latviju, Luksemburgu un Maltu | 22, izņemot Igauniju, Kipru, Latviju un Maltu | 4. ES standarti un paraugprakse | 23, izņemot Apvienoto Karalisti, Čehijas Republiku un Īriju | 15, izņemot Apvienoto Karalisti, Austriju, Bulgāriju, Čehijas Republiku, Igauniju, Īriju, Luksemburgu, Maltu, Nīderlandi, Poliju un Spāniju | 17, izņemot Apvienoto Karalisti, Čehijas Republiku, Franciju, Īriju, Luksemburgu, Maltu, Somiju, Spāniju un Zviedriju | Darbību skaits - Īstenoto darbību skaita ziņā 1. prioritāte dominē mazāk. Tas nozīmē, ka budžetā atvēlētie izdevumi vienai 2., 3. un 4. prioritātes darbībai vidēji ir daudz mazāki nekā 1. prioritātes darbībai. 4. tabula. Darbību skaits, ņemot vērā prioritāti Prioritātes | 2008. gads | 2009. gads | Kopā 2008. un 2009. gadā | Procentos 2008. un 2009. gadā | 1. Stratēģiskā atgriešanās pārvaldība | 75 | 79 | 154 | 45,4 % | 2. Sadarbība ar citām dalībvalstīm | 14 | 19 | 33 | 9,7 % | 3. Īpaši novatoriski instrumenti | 46 | 54 | 100 | 29,5 % | 4. ES standarti un paraugprakse | 19 | 33 | 52 | 15,3 % | Kopā | 154 | 185 | 339 | 100,0 % | Līdzfinansējuma likmes Visas Kohēzijas fonda valstis ir pilnā apjomā izmantojušas iespēju saņemt 75 % līdzfinansējuma likmi no ES. Tomēr ir viens svarīgs izņēmums — Spānija, kurā līdzfinansējuma procentuālā daļa 2008. un 2009. gada programmām ir mazāka nekā 25 % un kurai darbības norādītas uz atgriešanās jomai paredzētā kopējā valsts budžeta fona. Pārējām dalībvalstīm līdzfinansējuma likme mainās katru gadu. Tā svārstās no 38 % līdz 73 %. Beļģijā, Somijā, Vācijā un Zviedrijā līdzfinansējuma likmes pastāvīgi ir virs 60 %, ņemot vērā īpašajām prioritātēm (jo īpaši 3. prioritātei) atbilstošo darbību lielo skaitu. Vidējā likme 2008. un 2009. gadā sasniedza 50 %. Tomēr, ja neņem vērā Spāniju, kopējā likme pārsniedz 68 %. 3. diagramma. Kopējo līdzekļu iedalījums, ņemot vērā līdzekļu avotus, 2008. un 2009. gads [pic] Atlases procesi, kas izmantoti 2008. un 2009. gadā Plānotās darbības tiek īstenotas, izmantojot (vienu vai vairākus) projektus, kas tiek izvēlēti vai nu pēc piešķīrējstruktūras metodes, vai arī pēc izpildstruktūras metodes. Izmantojot piešķīrējstruktūras metodi , gandrīz visas dalībvalstis organizēja vismaz vienu atklātu uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus par katru gada programmu . Tomēr Francijā, Īrijā, Kiprā un Luksemburgā attiecībā uz 2008. gada programmu šāds uzaicinājums netika organizēts. Savukārt vairākām citām dalībvalstīm bija jāorganizē vairāk nekā viens uzaicinājums intereses trūkuma dēļ vai tāpēc, ka bija vajadzīgi jauni projektu pieteikumi. Lielākā daļa dalībvalstu saņēma mazāk nekā 10 priekšlikumus par katru uzaicinājumu. Lielāka interese bija tikai Spānijā un Vācijā (par 2008. gadu attiecīgi 26 un 60 priekšlikumi, par 2009. gadu attiecīgi 36 un 33 priekšlikumi). 2008. gadā 15 dalībvalstīs finansējumam tika atlasīti visi priekšlikumi. 2009. gadā četrās dalībvalstīs finansējumam tika atlasīti visi priekšlikumi, un trīs citās dalībvalstīs finansējumam tika atlasītas vairāk nekā divas trešdaļas no visiem priekšlikumiem. Neviena dalībvalsts nenorādīja, ka ir finansējusi projektus, neorganizējot uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus. 5. tabula. Atlase, izmantojot piešķīrējstruktūras metodi Gada programma | Saņemtie projektu pieteikumi | Finansējumam atlasītie projekti | Veiksmīgi īstenoto projektu īpatsvars | 2008 | 185 | 146 | 80 % | 2009 | 134 | 97 | 72 % | Izmantojot izpildstruktūras metodi , gandrīz visās dalībvalstīs izplatīta prakse bija organizēt vismaz vienu uzaicinājumu izteikt ieinteresētību, kas adresēts atgriešanās jomā kompetentajām valsts iestādēm , lai gan dažās dalībvalstīs pēc apspriedēm ar galvenajām ieinteresētajām personām par gada programmas projektu vai nu netika organizēts īpašs uzaicinājums (Grieķijā un Itālijā), vai arī projekti pārsvarā tika atlasīti ārpus uzaicinājuma ietvariem (Spānijā). Dažas dalībvalstis (piemēram, Francija un Kipra) organizēja vairākus secīgus uzaicinājumus izrādīt ieinteresētību. 2008. gadā 10 dalībvalstīs no 16 dalībvalstīm, kas organizēja uzaicinājumus, tika atlasīti visi projekti. 2009. gadā šādu dalībvalstu skaits bija 12 no kopumā 14 dalībvalstīm. 6. tabula. Atlase, izmantojot izpildstruktūras metodi Gada programma | Saņemtie projektu pieteikumi | Finansējumam atlasītie projekti | Veiksmīgi īstenoto projektu īpatsvars | 2008 | 72 | 55 | 76 % | 2009 | 43 | 39 | 91 % | Turklāt deviņās dalībvalstīs (Grieķijā, Igaunijā, Itālijā, Luksemburgā, Maltā, Rumānijā Somijā, Spānijā un Vācijā) kopumā 81 projekts tika finansēts bez uzaicinājuma izrādīt ieinteresētību, un vislielākais šādu projektu skaits (47) bija Grieķijā. Attiecībā uz izpildstruktūras metodes svarīgumu programmās kopumā jānorāda, ka saskaņā ar dalībvalstu sniegto (nepilnīgo) informāciju par 2008. gadu 49 % darbību tika īstenoti, izmantojot izpildstruktūras metodi. Attiecībā uz 2009. gadu šis īpatsvars samazinājās līdz nedaudz mazāk kā 40 %. Šādu valsts vadītu projektu īpatsvars dalībvalstīm piešķirtajā ES ieguldījumā būtiski atšķiras starp valstīm: - divās galvenajās atbalsta saņēmējvalstīs šādu projektu īpatsvars ir ļoti mazs, proti, Apvienotajā Karalistē, kur vidēji 93 % piešķīrumu tika novirzīti atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās un reintegrācijas pasākumiem, kas tika atlasīti brīvi un atklāti, un Vācijā, kur vairāk nekā 95 % piešķīrumu tika atvēlēti projektiem, ko vadīja nevalstiskas organizācijas, pamatojoties uz konsultēšanas, reintegrācijas un brīvprātīgas atgriešanās plāniem; - lielākajā daļā pārējo dalībvalstu šis īpatsvars ir 10–50 %, savukārt pavisam nedaudzās dalībvalstīs vidējais īpatsvars ir lielāks (vairāk nekā 70 % Bulgārijā, Itālijā, Polijā, Slovēnijā un Spānijā un pat vairāk nekā 90 % Francijā un Grieķijā), jo īpaši ņemot vērā koncentrēšanos uz piespiedu atgriešanu un šādu projektu augstās izmaksas; - dažos gadījumos tas būtiski atšķiras pa gadiem. Piemēram, Rumānijā 2008. gadā bija tikai šādi projekti, bet 2009. gadā gandrīz 37 % projektu tika atlasīti pēc piešķīrējstruktūras metodes. Izšķiroša nozīme var būt ne tikai tam, ka priekšroka tiek dota piespiedu atgriešanas projektiem, bet arī citiem faktoriem, jo to projektu īpatsvars, kuri finansēti pēc piešķīrējstruktūras metodes, parasti ir atkarīgs no katrā gadā saņemto pieteikumu skaita. Ja atsaucība ir pārāk zema vai ja kvalificējas tikai daži pieteikumi, atbildīgā iestāde var nolemt organizēt vēl vienu uzaicinājumu, bet var arī pieņemt lielāku skaitu pēc izpildstruktūras metodes apstiprinātu projektu (no rezerves), lai nodrošinātu atbilstošu grafiku to efektīvai īstenošanai. Visbeidzot, ir jāatceras, ka dažās dalībvalstīs izpildstruktūras metode tika izmantota ne vien piespiedu atgriešanas projektiem, bet arī valsts atgriešanās sistēmas projektiem ar īpašu stratēģisku vērtību, piemēram, pētījumiem, sadarbībai, kontaktu veidošanai vai apmācības sistēmām. Īstenošanas kvalitatīvie aspekti dalībvalstīs Saskaņā ar Fondu identificēto darbību kategorijas Lai gūtu visaptverošu priekšstatu par to darbību veidu, kas īstenotas saskaņā ar Atgriešanās fondu, Komisija izstrādāja analītisku modeli intervences klasificēšanai. Tam ir divpakāpju struktūra. 1. Vispirms nosaka, vai intervence ir vērsta galvenokārt uz brīvprātīgo vai piespiedu atgriešanos. Vajadzības gadījumā izmanto “jaukto” kategoriju, ja darbību nevar pārliecinoši klasificēt kā vienu vai kā otru (piemēram, atsevišķas mācību darbības). Projektus, kas saistīti ar identifikāciju un ceļošanas dokumentiem, uzskata par vērstiem uz piespiedu atgriešanos. 2. Pēc tam klasificē darbību pēc tās veida — no pētniecības un/vai stratēģijas izstrādes līdz darbībām, spēju veidošanai, sadarbībai utt. Ja izrādās, ka darbība bijusi daudzfunkcionāla, tika norādīts līdz trim kategorijām, iekļaujot aprēķināto svērumu par katru attiecīgo darbību. Piemērojot šo modeli finanšu datiem, kas bija pieejami par 2008. un 2009. gada programmas darbībām un tika paziņoti 2010. gadā, tika izdarīti turpmāk izklāstītie secinājumi par Fonda īstenošanas kvalitatīvajiem aspektiem atbilstīgi šīm programmām, neņemot vērā 2009. gadā pārskatītās versijas, kas bija jāapstiprina līdz atbilstības laikposma beigām, t. i., 2011. gada 30. jūnijam. - Pamatojoties uz pirmā līmeņa analīzi — gandrīz 53 % līdzekļu budžetā tika atvēlēti piespiedu atgriešanās pasākumu īstenošanai, 43 % tika izmantoti brīvprātīgās atgriešanās darbību atbalstam, bet 4 % veidoja darbības, kas veicina jebkura veida izceļošanu. - Pamatojoties uz otrā līmeņa analīzi — aptuveni 77 % līdzekļu tika ieguldīti konkrētās un individuālās atgriešanās darbībās un palīdzības sniegšanā mērķa grupām (brīvprātīgas atgriešanās darbības, piespiedu atgriešanas darbības, konsultēšana un informēšana, palīdzība neaizsargātām personām); līdz 3 % pieauga līdzekļi, kas tika ieguldīti sadarbībā ar trešām valstīm, kuras mērķis bija paredzēt piespiedu izraidīšanas un/vai repatriācijas priekšnoteikumus (identifikācija un ceļošanas dokumentu iegūšana); līdz 2 % — līdzekļi, kas ieguldīti sadarbībā starp dalībvalstīm; un atlikušie līdzekļi (18 %) tika ieguldīti vispārējos spēju veidošanas pasākumos (stratēģiju izstrāde, personāls, infrastruktūra un instrumenti, pētniecība/paraugprakse). 7. tabula. Pirmā līmeņa analīze (ņemot vērā līdzekļu izlietojuma veidus), 2008. un 2009. gads 1. tipoloģijas līmenis | 2008. gads | Procentuālā daļa 2008. gadā | 2009. gads | Procentuālā daļa 2009. gadā | Vidēji 2008. un 2009. gadā | Brīvprātīga atgriešanās | 44 156 100 | 42,6 % | 47 333 822 | 41,2 % | 41,9 % (91 489 922) | Piespiedu atgriešana | 55 685 887 | 53,7 % | 59 236 649 | 51,6 % | 52,6 % (114 922 536) | Jauktā kategorija | 3 770 382 | 3,6 % | 8 251 176 | 7,2 % | 5,5 % (12 021 558) | Kopā | 103 612 369 | 114 821 647 | 218 434 016 | 8. tabula. Otrā līmeņa analīze (ņemot vērā darbību skaitu), 2008. un 2009. gads 2. tipoloģijas līmenis | 2008. gads | 2009. gads | 2008. un 2009. gads | Darbību skaits | Procentuālā daļa | Darbību skaits | Procentuālā daļa | Vidēji kopumā | 1. Atgriešanās pārvaldība (stratēģija) | 23 | 4 | 22 | 1 | 45 | 2. Brīvprātīga atgriešanās (darbības) | 41 | 24 | 51 | 26 | 92 | 3. Piespiedu atgriešana (darbības) | 32 | 42 | 36 | 33 | 68 | 4. Konsultēšana un informēšana | 38 | 12 | 43 | 12 | 81 | 5. Palīdzība neaizsargātām personām | 24 | 3 | 25 | 4 | 49 | 6. Personāla spēju veidošana | 42 | 3 | 45 | 3 | 87 | 7. Spēju veidošana — infrastruktūra un instrumenti | 18 | 3 | 19 | 11 | 37 | 8. Spēju veidošana — pētniecība/paraugprakse | 31 | 4 | 47 | 4 | 78 | 9. Sadarbība starp dalībvalstīm | 25 | 2 | 32 | 2 | 57 | 10. Sadarbība ar trešām valstīm | 33 | 2 | 38 | 3 | 71 | 4. diagramma. Otrā līmeņa analīze, 2008. un 2009. gads — darbību iedalījums četrās galvenajās kategorijās [pic] ES ieguldījuma saņēmēju veidi Attiecīgi 54,5 % un 53,2 % no 2008. un 2009. gada ES ieguldījuma Fondā tika atvēlēti valsts iestāžu īstenotām darbībām, 19,8 % un 19,2 % — nevalstiskām organizācijām, un 25,7 % un 27,6 % — starptautiskām organizācijām (jo īpaši Starptautiskajai Migrācijas organizācijai, turpmāk “IOM ”). Saskaņā ar 1. prioritāti īstenoto projektu piemēri A. Atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programmas Stokholmas programma aicina dalībvalstis veicināt brīvprātīgu atgriešanos, tostarp izstrādājot stimulu sistēmas, nodrošinot mācības, reintegrāciju un subsīdijas un izmantojot ES finanšu instrumentu piedāvātās iespējas. Saskaņā ar programmām šim mērķim budžetā tika atvēlēti aptuveni 55,5 miljoni euro. Dalībvalstis atrodas atšķirīgos brīvprātīgas atgriešanās atbalsta programmas izstrādes posmos, kā par to liecina nesen veikts EMT pētījums[13] un daudzgadu programmās iekļautais atsauces scenārija apraksts. Attiecīgi centienus šajā jomā varētu klasificēt šādi: 1) ja nav nekādu (pastāvīgu) shēmu, tiek izstrādāti izmēģinājuma projekti un/vai ieviesta atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programma (piemēram, Grieķijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Maltā, Slovēnijā un Somijā); 2) tiek konsolidēti nesen ieviesti (pamata) pakalpojumi vai programmas, pagarinot ilgumu un/vai pakāpeniski palielinot to personu skaitu, kuras var izmantot palīdzību (piemēram, Slovākijā); 3) tiek (sistemātiski) paplašinātas vispāratzītas programmas, iekļaujot plašāku mērķauditoriju, jaunas (īpašas) mērķa grupas, piemēram, neaizsargātas personas, un/vai paplašinot sniegtās palīdzības veidu (jo īpaši četrās no galvenajām atbalsta saņēmējām dalībvalstīm, proti, Apvienotajā Karalistē, Francijā, Itālijā un Spānijā); 4) tiek ieviesti īpaši un novatoriski pielāgoti pasākumi , jo īpaši lai veidotu noturīgāku atgriešanos un izstrādātu atšķirīgu reintegrācijas komponentu (t. i., Beļģijā, Nīderlandē un Vācijā). Latvijā , izstrādājot ilgtermiņa stratēģiju atgriešanās pārvaldībai, atbilstīgi 2008. gada programmai tika finansēti vairāki pētniecības projekti, lai izstrādātu Latvijai vispiemērotākos brīvprātīgas atgriešanās un reintegrācijas modeļus, ņemot vērā mērķauditorijas lielumu, ES tiesību aktus un citu valstu paraugpraksi. Tādā pašā veidā Igaunijā , īstenojot vairākus projektus 2008. un 2009. gada programmās, tika veikti sākotnējie pasākumi, lai ieviestu brīvprātīgas atgriešanās atbalsta programmu un konsultāciju un atbalsta struktūru personām, kas atgriežas. Maltā divi 2008. un 2009. gada programmas projekti tika izmantoti par pamatu, lai rosinātu pasākumus brīvprātīgas atgriešanās atbalsta jomā. Kāda cita projekta mērķis bija nostiprināt Maltas ilgtermiņa pārvaldības spējas atgriešanās jomā. Visās trīs valstīs viena no projektu atbalsta saņēmējām bija IOM . Somijā 2009. gadā tika sākts daudzgadu projekts, kura mērķis bija ieviest visaptverošu brīvprātīgas atgriešanās sistēmu. Līdz šim šajā valstī valsts brīvprātīgas atgriešanās atbalsta programma nav bijusi izstrādāta, un projekta mērķis ir sniegt ceļojumu atbalstu un finansiālu atbalstu reintegrācijai, veicināt sadarbību starp uzņēmējiem, kas darbojas brīvprātīgās atgriešanās jomā, un uzlabot informācijas pieejamību personām, kas varētu atgriezties. Daudzas valstis ir izmantojušas IOM pieredzi, lai nodrošinātu atgriešanās pasākumu vispārīgāku kopumu. Piemēram, Slovākijā atbalstītas brīvprātīgās atgriešanās un reintegrācijas darbības ietvaros IOM organizēja kampaņu, lai vērstos pie nereģistrētiem migrantiem, jo īpaši teritorijās, kurās bija paredzama to apmešanās uz dzīvi. Kampaņas ietekmē atgriezās 47 šādas personas, bet pirms gada nebija nevienas šādas personas. Nīderlandē IOM vadīja projektu, lai informētu un konsultētu aizturētās personas, vienlaikus arī uzlabojot atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās spēju aizturēšanas centros kopumā. Portugālē atbilstīgi 2008. gada programmai IOM palīdzēja izveidot valsts un starptautisko partneru tīklu, iesaistot galvenokārt Latīņamerikas NVO, lai turpinātu atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās regulējuma pilnveidošanu. Pēctecības projektā papildus pamatpakalpojumu saglabāšanai un kompleksa atbalsta sniegšanai aptuveni 550 personām IOM vēl vairāk pilnveidoja tīklu, izstrādāja skaidru saziņas stratēģiju un nostiprināja pakalpojumus attiecībā uz reintegrāciju, kā arī uzraudzību un atbalsta sniegšanu pēc ierašanās. Polijā, lai popularizētu brīvprātīgas atgriešanās jautājumu nevalstisko organizāciju un iestāžu vidū, IOM nodrošināja pilnu pakalpojumu klāstu, izmantojot 2008. un 2009. gada finansējumu, proti, veicināšanas, ceļošanas un reintegrācijas palīdzību, uzņemšanas centru personāla apmācību, atbalstu neaizsargātām personām, datubāzes reģistrāciju un uzturēšanu un konferences organizēšanu. Daudzās citās valstīs vienlaicīgi ar esošo shēmu konsolidēšanas vai paplašināšanas darbībām Fonds tika izmantots, lai pārbaudītu vai ieviestu jaunus īpašus elementus. Slovākijā šādas darbības bija esošo shēmu paplašināšana, papildus parastajām izmaksām iekļaujot arī atbalstu reintegrācijas plānu sagatavošanai un palīdzību, nodrošinot reintegrāciju atgriešanās valstī. Itālijā pēc darbības, kuras mērķis bija atbalstīt parasto shēmu 2008. gadā, uzsvars tika likts uz reintegrācijas pasākumiem 2009. gadā. Turklāt vairākās dalībvalstīs (piemēram, Austrijā, Bulgārijā, Itālijā, Polijā, Somijā un Spānijā ) tika finansēti projekti, kas paredz īpašu palīdzību neaizsargātām personām, piemēram, ģimenēm, nepilngadīgām personām vai cilvēku tirdzniecības upuriem. Francijā atbalsts tiek sniegts neatliekamajai medicīniskajai palīdzībai, atbilstošas uzturēšanās nodrošināšanai direktīvas izpratnē un to nepilngadīgo atgriešanās procedūrām, kuri palikuši tranzīta zonā Ruasī lidostā. Ungārijā tika īstenots projekts “Atkal mājās”, kura ietvaros ciešā sadarbībā ar attiecīgajiem Bosnijas partneriem, rūpīgi veicot pienācīgu pārbaudi, tika repatriēts neliels skaits bosniešu ar veselības problēmām. Nīderlandē kāda neliela nevalstiska organizācija palīdzēja migrantiem atgriešanās valstī izvērst saimniecisko darbību. Brīvprātīgie izstrādāja instrumentu kopumus un atbalstīja 23 trešo valstu valstspiederīgo atgriešanos, izmantojot budžetu 120 000 euro apmērā. Francija saņemtos ES piešķīrumus izmantoja stratēģiski, lai veiktu vairākas savstarpēji papildinošas darbības šajā jomā, sākot no konsultēšanas un informēšanas līdz finansiāliem stimuliem un īpašiem informatīviem un reintegrācijas pasākumiem. Lai veicinātu to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanos, kas valstī uzturas nelikumīgi, viena no darbībām ietvēra finansiālu pabalstu piešķiršanu neatkarīgi no pašreizējās programmas (3,5 miljoni euro jeb 39 % no 2008. gada programmas līdzekļiem). Kāda cita darbība ietvēra palīdzības sniegšanu personām Kalē reģionā, lai tās atgrieztos savā izcelsmes valstī, vairojot izpratni par riskiem, kas saistīti ar pārbēgšanas mēģinājumiem uz Apvienoto Karalisti, nestabilajiem apstākļiem, kādos viņi tur varētu nokļūt, un par riskiem, kas rodas, ja viņi turpina nelikumīgi uzturēties Francijā (0,9 miljoni euro). Kopumā Fonds ļāva Francijai palielināt finansiālo stimulu izmantošanas intensitāti (2008. gadā shēmas ietvaros atbalstu saņēma 2227 migranti, kas ir par 9 % vairāk nekā 2007. gadā), kā arī palielināt šādu stimulu skaitu uz vienu cilvēku. Pārskata periodā Apvienotā Karaliste lielāko no Fonda saņemto ES ieguldījuma daļu, proti, 14 miljonus euro, atvēlēja atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās pasākumiem. Fonds atbalstīja Atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās un reintegrācijas programmu (ABARP), Aizturētu migrantu brīvprātīgas atgriešanās un reintegrācijas programmu (AMBARP) un Atgriešanās veicināšanas shēmu (AVS) (skaidras naudas maksājumi). ABARP, kas tika īstenota atbilstīgi 2008. gada programmai, jau ir atzīta par sekmīgu — uzraudzības dati liecināja, ka salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem ir būtiski palielinājies pieteikumu skaits, faktiskās izceļošanas gadījumu skaits un reintegrācijas palīdzības izmantošanas intensitāte. Respondenti īpaši pozitīvi novērtēja individuālu atgriešanās plānu izstrādi un reintegrācijas palīdzības sniegšanu un saturu. B. Konsultēšana un informēšana Saskaņā ar programmām šim mērķim budžetā tika atvēlēti aptuveni 25,8 miljoni euro. Daudzas dalībvalstis (piemēram, Austrija, Beļģija, Bulgārija, Čehijas Republika, Francija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Malta, Nīderlande, Polija, Slovākija, Spānija un Vācija )[14]izstrādāja darbības konsultēšanas un informēšanas jomā. Dažas no šajā jomā veiktajām darbībām, kas ietekmē ievērojamu mērķauditorijas daļu, ir, piemēram, šādas: - īstenojot 2009. gada programmu Grieķijā , par samaksu tika nolīgti tulki, sociālie darbinieki un psihologi pakalpojumu sniegšanai personām, kas atgriežas, tostarp Atēnās un Krētā, izmantojot ES ieguldījumu 1 miljona euro apmērā; - Nīderlandē 2009. gada atbalsts tika sniegts “vietējo konsultantu” tīkla ģeogrāfiskā aptvēruma paplašināšanai, iekļaujot tajā ne tikai lielākās pilsētas un pastiprinot sadarbību ar vietējām iestādēm, izmantojot ES ieguldījumu aptuveni 1 miljona euro apmērā; - Austrijā četras nevalstiskās organizācijas konsultēja trešo valstu valstspiederīgos gan aizturēšanas telpās, gan ārpus tām, uzrunājot aizturēšanas iestādēs vairāk nekā 6000 aizturēto trešo valstu valstspiederīgo, no kuriem apmēram 19 % nolēma atgriezties brīvprātīgi, un ārpus aizturēšanas iestādēm vairāk nekā 6000 trešo valstu valstspiederīgo, no kuriem apmēram 58 % nolēma atgriezties brīvprātīgi. ES ieguldījums 2008. un 2009. gada projektos kopā sasniedza 1,8 miljonus euro; - Vācijā 2008. un 2009. gada programmas deva iespēju dažādām nevalstiskām organizācijām sniegt konsultēšanas un informēšanas pakalpojumus vairākās federālajās zemēs apmēram 25 projektos, kuru kopējais finansējums bija2,2 miljoni euro (ES ieguldījums). Īstenojot 2008. gada projektus, notika 10 402 konsultatīvas sanāksmes, un brīvprātīgi repatriējās 1382 personas. Katrā ziņā, ja runa ir par 2008. gada programmu, darbības ir nostiprinājušas konsultēšanas struktūras, sadarbību un tīklus starp dažādiem šīs jomas dalībniekiem. Turklāt, ņemot vērā papildināmību ar pakalpojumiem, kas pieejami REAG / GARP programmā, minētās Fonda aktivitātes ir vairojušas šīs bēgļiem un patvēruma meklētājiem (kuru pieteikums ir noraidīts) paredzētās atbalstītas brīvprātīgās atgriešanās programmas panākumus. C. Piespiedu atgriešana Saskaņā ar programmām šim mērķim budžetā tika atvēlēts aptuveni 81 miljons euro. Visas dalībvalstis, izņemot Austriju, Nīderlandi, Portugāli, Somiju, Vāciju un Zviedriju, līdzfinansēja piespiedu atgriešanu (t. i., lidojumu pārvaldību, pavadošā personāla ceļa un uzturēšanās izdevumus un personu, kas atgriežas, ceļa izdevumus). Apvienotajā Karalistē tika īstenots tikai neliels projekts, kura mērķis bija veicināt sadarbību ar citām dalībvalstīm piespiedu atgriešanas jomā un kura modelis tiek lietderīgi izmantots inter alia kopējos atgriešanas lidojumos; lielākā daļa programmas bija veltīta brīvprātīgās atgriešanās pasākumiem. Vairumā dalībvalstu ar piespiedu atgriešanas pasākumiem saistīto izdevumu īpatsvars attiecībā pret kopējo budžetu ir 10–30 %. Absolūtā izteiksmē ievērojama daļa no ES ieguldījuma tika izmantota šādām abu programmu darbībām četrās galvenajās atbalsta saņēmējvalstīs, proti, Francijā (2,8 miljoni euro), Grieķijā (7,8 miljoni euro), Itālijā (6,9 miljoni euro) un Spānijā (6,3 miljoni euro). Relatīvā izteiksmē izdevumu īpatsvars budžetā bija augsts arī valstīs ar zemākiem piešķīrumiem, piemēram, Kiprā , Luksemburgā un Polijā . Papildus regulārajām atgriešanas darbībām tika finansēti daži novatoriski projekti, tostarp šādi: - Beļģijā, lai izstrādātu aizturēšanas alternatīvas, iestādes īstenoja divus projektus (“Ģimeņu atgriešanās” un “Personu ar īpašām vajadzībām atgriešanās”). Abos projektos ģimeņu mājas / uzņemšanas iestādes tika pielāgotas tā, lai ģimenes/personas ar īpašām vajadzībām tiktu aprūpētas atsevišķi no pārējiem slēgto centru iemītniekiem. Lai sagatavotos personu atgriešanai un, iespējams, reintegrācijai izcelsmes valstīs, tika izmantoti apmācīti pasniedzēji, kas visas atgriešanas procedūras laikā personām sniedza norādījumus un palīdzēja ikdienā. Agrīnā posmā joprojām tiek piedāvāta brīvprātīgas atgriešanās iespēja. Otrajā projektā tika sniegta arī pielāgota medicīniska un psiholoģiska palīdzība. Pirmo projektu jau bija atzinīgi novērtējušas dažas nevalstiskās organizācijas. - Spānijā tika organizēti pirmās palīdzības kursi policijas pavadošajam personālam, kas iesaistīts atgriešanas operācijās, izmantojot līgumlidojumus, regulārās kuģošanas līnijas un komerclidojumus, kuros tie ceļo vieni paši. Saskaņā ar 2. prioritāti īstenoto projektu piemēri Izdevumu īpatsvars attiecībā uz šo prioritāti parasti bija diezgan neliels visās valstīs, izņemot Īriju . Šī dalībvalsts 70 % savu līdzekļu, tostarp visu 2008. gada piešķīrumu izmantoja, lai samaksātu par kopējiem atgriešanas lidojumiem. Dalībvalstis vai nu finansēja tikai kopējus atgriešanas lidojumus ( Beļģija, Francija, Itālija, Īrija, Kipra, Luksemburga, Rumānija ), kopējus lidojumus apvienojumā ar sadarbības un spēju veidošanas pasākumiem ( Bulgārija, Polija, Slovēnija ), vai arī koncentrējās galvenokārt uz paraugprakses apmaiņu ar citām dalībvalstīm, tostarp sagatavošanās pasākumiem efektīvākai sadarbībai ar trešām valstīm ( Apvienotā Karaliste, Čehijas Republika un Latvija ). A. Kopēji atgriešanas lidojumi Pārsvarā dalībvalstis finansēja tikai vienu vai dažus lidojumus. Kopējais ES ieguldījums budžetā paredzētajiem kopējiem lidojumiem bija aptuveni 3,6 miljoni euro. Šādi lidojumi papildināja Frontex koordinētos lidojumus. B. Citi sadarbības veidi Igaunijā tika finansēts projekts, lai veicinātu operatīvo sadarbību ceļošanas dokumentu iegūšanas jomā starp konsulārajiem dienestiem Latvijā, Lietuvā un Igaunijā, no vienas puses, un imigrācijas dienestiem trešās valstīs, no otras puses. Saskaņā ar 3. prioritāti īstenoto projektu piemēri A. Novatoriski veidi un līdzekļi personu, kas varētu atgriezties, konsultēšanai un informēšanai Saistībā ar diviem 2008. gada projektiem Bulgārija īstenoja informācijas kampaņu, lai veicinātu brīvprātīgu atgriešanos (videoklipi, dokumentālā filma, 53 000 informatīvu materiālu (informatīvi bukleti, informācijas stendi un brošūras)), un uzlaboja sadarbību starp nevalstiskajām organizācijām, IOM un iestādēm šajā jomā. Arī Čehijas Republikā, izmantojot 2008. un 2009. gada līdzekļus, notika valsts mēroga kampaņa. Apzinoties, ka Itālijā nekad nav notikusi sistemātiska informācijas apmaiņa par iespējām izmantot konsultāciju un informācijas pakalpojumus atgriešanās jautājumos, Fonds tika izmantots, lai visā tās teritorijā izveidotu vietējo iestāžu un nevalstisko organizāciju “pārsūtīšanas tīklu”, organizētu informācijas un izpratnes vairošanas sanāksmes un sagatavotu un plaši izplatītu informatīvu materiālu daudzās valodās. Turklāt 2009. gada programmas pēctecības projektā notika personāla apmācība par pārsūtīšanas tīkla izmantošanu un semināri ar trešo valstu pārstāvju līdzdalību. Līdz ar migrantu kopienu atrašanās vietas noteikšanu, lai izstrādātu efektīvākas metodes mērķauditorijas informēšanai, un sanāksmēm, kurās veikta prakses un pieredzes apmaiņa par atgriešanās jautājumiem starp visiem 4. prioritātes īstenošanā iesaistītajiem dalībniekiem, šie projekti palīdzēja veidot pamatu brīvprātīgas atgriešanās atbalsta programmas izstrādei Itālijā. Grieķijā papildus mācību komandējumiem uz citām dalībvalstīm 2009. gada programma atbalstīja brīvprātīgas atgriešanās atbalsta programmas stratēģisko izstrādi, līdzfinansējot informācijas kampaņu un sniedzot ceļojumu palīdzību 300–400 personām. Pēc tam, kad šis izmēģinājuma projekts bija guvis pozitīvus rezultātus, līdzekļus, kas tika atbrīvoti atbilstoši pārskatītajai programmai, novirzīja, lai sniegtu līdzīgu atbalstu vēl dažiem simtiem cilvēku, kā arī atbalstu kabatas naudas veidā pēc atgriešanās. Grieķijas iestāžu iecere ir, izmantojot Fondu, nākamajos gados būtiski palielināt valsts atbalstu šādām brīvprātīgās atgriešanās darbībām. B. Novatoriskas iniciatīvas brīvprātīgas atgriešanās (jo īpaši reintegrācijas) veicināšanai, pamatojoties uz iesaistīto personu cieņu Saskaņā ar 3. prioritāti reintegrācijas atbalsta projekti (tostarp mācības, uzņēmējdarbības projektu izstrāde, uzņēmējdarbības uzsākšanas atbalsts un turpmāka novērtēšana atgriešanās valstīs) tika finansēti Austrijā, Beļģijā, Čehijas Republikā , Francijā, Lietuvā, Spānijā, Ungārijā un Vācijā . Francijā, lai uzlabotu noturīgu atgriešanos dažās Āfrikas valstīs, atbilstoši katrai programmai tika atbalstīti reintegrācijas pasākumi. Ņemot vērā individuālus uzņemšanas gadījumus un atgriešanās plānus, personām, kas atgriežas, bija iespēja attīstīt saimniecisko darbību un saņemt atbalstu uzņēmumu izveidošanai uz vietas. Zviedrijā 9 no 13 projektiem, kas īstenoti atbilstoši abām programmām, tika atbalstīta 3. prioritāte. Projektu kopīgā iezīme ir koncentrēšanās uz jauniem veidiem, kā organizēt sadarbību starp dažādām struktūrām. Vienā projektā tika nodibināta sadarbība starp Tirdzniecības kameru un imigrācijas iestādi kādā Āfrikas valstī. Tika organizētas informācijas un mācību sanāksmes 200 attiecīgās valsts valstspiederīgajiem, izstrādāti individuāli uzņēmējdarbības plāni un noorganizēts komandējums 15 personām, lai veiktu sagatavošanās darbus uz vietas. Projekta gaitā tika sniegts atbalsts attiecīgās valsts izglītības iestādēm. Beļģijā 22 no 35 projektiem, kas veikti atbilstoši abām programmām, tika atbalstīta 3. prioritāte. Dažu projektu mērķis bija uzlabot atgriešanās stratēģijas un veicināt spēju veidošanu valstī kopumā, piemēram, ieviest mācību programmu individuāliem atgriešanās konsultantiem. Abās programmās atbilstoši šai prioritātei tika atbalstīti īpaši reintegrācijas pasākumi ar kopējo budžetu 2,5 miljoni euro, tostarp šādi: - spēju veidošanas pasākumi (saistībā ar jaunu metodoloģiju izstrādi, no vienas puses, pētniecības projekts par sešu dalībvalstu paraugpraksi tādu personu atgriešanās un reintegrācijas jomā, kurām ir garīgi un fiziski traucējumi, un, no otras puses, projekti, kuru mērķis ir novērst trūkumus to nevalstisko reintegrācijas partneru spējās, kuriem ir noteikts uzdevums valsts brīvprātīgās atgriešanās stratēģijā); - atbalsts individuālām atgriešanās darbībām, paplašinot pašreizējās reintegrācijas pieejas, apvienojumā ar jaunu metodoloģiju izstrādi (četri IOM projekti, lai izstrādātu pielāgotas palīdzības paketes kā inovatīvu papildinājumu spēkā esošajai vispārīgajai reintegrācijas programmai, un divi Caritas projekti īpašām mērķa grupām/valstīm saistībā ar plašāku brīvprātīgās atgriešanās atbalsta programmu, tostarp reintegrācijas atbalstu un turpmāku uzraudzību galamērķa valstī). Vācijā 44 no 99 projektiem saskaņā ar abām programmām tika atbalstīta 3. prioritāte ar kopējo finansējumu 5,6 miljoni euro (aptuveni 41 % no Fondam atvēlētā kopējā budžeta). Izņemot divus projektus saistībā ar ceļošanas dokumentiem, tika līdzfinansēti novatoriski atgriešanās plāni un citi brīvprātīgas atgriešanās veicināšanas pasākumi. Dažos projektos uzsvars tika likts uz īpašām mērķa grupām un/vai atgriešanās valstīm, savukārt citos — uz jauniem reintegrācijas palīdzības veidiem. C. Jaunu darba metožu pārbaudīšana, lai paātrinātu dokumentu noformēšanas procesu personām, kas atgriežas, Saskaņā ar programmām aptuveni 5,5 miljoni euro tika atvēlēti sadarbībai ar trešām valstīm, taču šī summa attiecas arī uz projektiem, kas tiek īstenoti atbilstīgi pārējām prioritātēm. Saskaņā ar 3. prioritāti daudzas dalībvalstis uzņēmās īstenot projektus, kuru mērķis bija izveidot efektīvu, pastāvīgu un ilgstošu sadarbību ar iestādēm trešās valstīs, lai iegūtu ceļojuma dokumentus un nodrošinātu ātru un veiksmīgu izraidīšanu. Turpmāk minēti daži piemēri attiecībā uz to, kā finansiālais atbalsts tika izmantots novatoriski un nodrošināja tiešus rezultātus. - Rumānijā tika izstrādāts jauns mehānisms sadarbībai ar diplomātiskajām misijām trešās valstīs, kurās nav attiecīgās valsts vēstniecības. Apmēram 15 misijās pirmo reizi iestāžu personāls varēja apspriest konkrētus gadījumus ar trešo valstu imigrācijas iestādēm. Šo apspriežu dēļ paātrinājās procedūras un uzlabojās darba attiecības. - Polijā saskaņā ar 2008. un 2009. gada programmu līdzekļi tika izmantoti, lai izstrādātu īpašu programmu darba attiecību uzlabošanai ar imigrācijas iestādēm vienā no svarīgākajām trešām valstīm, pamatojoties uz minēto iestāžu ekspertu komandējumiem uz Poliju un Polijas iestāžu atbildes vizītēm. Tika segti ceļa izdevumi un pabalsti, kā arī izmaksas saistībā ar personu, kas varētu atgriezties, pārvešanu no aizturēšanas telpām uz vietām, kurās tiek veikta identifikācija. Nodibinot tiešu un regulāru saziņu, tika būtiski atvieglots atpakaļuzņemšanas process un veidots pamats efektīvai, stabilai un ilgstošai sadarbībai. - Slovēnijā saistībā ar kādu darbību sadarbības uzlabošanai ar trešām valstīm identifikācijas jomā tika nodibināta sadarbība ar nevalstiskajām organizācijām un izveidots tulkotāju tīkls, lai palīdzētu iestādēm sazināties ar personām, kas varētu atgriezties. - Spānijā Fondu izmantoja, lai sistemātiski atbalstītu vairākus mācību seminārus imigrācijas iestādēm no apmēram desmit dažādām izcelsmes valstīm Āfrikā gan šo iestāžu valstīs, gan Spānijā. Brīvā darba gaisotnē radušās savstarpējās uzticēšanās dēļ ir uzlabojusies saziņa un sadarbība. - Zviedrijā tika organizēts projekts, kura mērķis bija vairot trešo valstu valstspiederīgo identifikācijas veidus, organizējot sanāksmes starp iestādēm un imigrācijas iestādi, kuras mītne atradās starptautiskā lidostā Zviedrijai vienā no svarīgākajām izcelsmes valstīm, saistībā ar kuru līdzšinējā atpakaļuzņemšana ir bijusi sarežģīta. D. Citi novatoriski pasākumi Iestādes Grieķijā , izmantojot 2009. gada finansējumu, organizēja mācību komandējumus uz citām dalībvalstīm, lai rosinātu valsts pieejas izstrādi brīvprātīgas atgriešanās veicināšanai. Ungārijā notika divas faktu vākšanas misijas, dodoties uz īpaši svarīgu trešo valsti, lai izstrādātu visaptverošu un aktuālu valsts ziņojumu konsultāciju kvalitātes uzlabošanai. Sagatavošanās misijām notika kopā ar ekspertiem no citām dalībvalstīm un IOM . Dažās valstīs darbības bija vērstas uz informācijas pārvaldību atbilstoši šai prioritātei. Beļģijā tika izstrādāti IT rīki gadījumu pārvaldībai slēgtos centros, lai paātrinātu sadarbību starp imigrācijas un policijas iestādēm, un ar nelikumīgu uzturēšanos saistīto datu centralizētai vākšanai un analīzei. Spānijā darbības bija saistītas ar integrētu IT sistēmu brīvprātīgas atgriešanās programmas pārvaldībai. Saskaņā ar 4. prioritāti īstenoto projektu piemēri A. Izvērtēšana un pētniecība Pētījumus saskaņā ar šo prioritāti veica pavisam nedaudzas dalībvalstis. - Austrija finansēja projektu, lai salīdzinātu valstī īstenotās brīvprātīgās atgriešanās darbības, ņemot vērā mērķauditoriju, izmaksas, sadarbības mehānismus, kā arī radītu sinerģiju un panāktu apjomradītus ietaupījumus. - Bulgārija izstrādāja integrētu stratēģiju, ko izmantoja kā pamatu valsts stratēģiskajai integrētas atgriešanās pārvaldības programmai 2011.–2013. gadam. Tika izstrādāts rīcības plāns minētās stratēģijas īstenošanai un veikta citu dalībvalstu paraugprakses papildu izpēte, izmantojot darba grupu, kurā iesaistīja arī nevalstiskās organizācijas. - Portugāle apzināja imigrantu kopienu atrašanās vietas un līdzekļus, ar kādiem tās iegūst informāciju, veicot intervijas ar ieinteresētajām personām, lai migrantu kopienu vidū efektīvāk izplatītu informāciju par iespējām, ko nodrošina tās izstrādātā atgriešanās programma. B. Mācību un apmaiņas darbības Mācību projektos vai nu tika finansēta policistu (pavadošā personāla) apmācība par standartiem un paraugpraksi attiecībā uz piespiedu atgriešanu ( Itālija, Kipra, Lietuva, Rumānija, Slovākija ), dažādu valsts iestāžu personāla apmācība par atgriešanās pārvaldību kopumā ( Polija, Latvija, Lietuva, Slovākija ), valodu apmācība ( Latvija, Slovēnija, Slovākija ), vai arī tie bija saistīti ar cilvēktiesību standartiem un/vai standartiem atgriešanās jomā ( Bulgārija, Ungārija ). Grieķijā notika vairāki mācību semināri policistiem par dažādiem atgriešanās pārvaldības aspektiem, tostarp eskortēšanas praksi, atpakaļuzņemšanas procedūrām, cilvēktiesību standartiem un saskarsmi ar neaizsargātām personām. Lai gan šai sistemātiskajai un visaptverošajai pieejai tika atvēlēts salīdzinoši mazs finansējums, tā tomēr bija novatoriska. Polijā kāds fonds organizēja personāla apmācību, lai uzlabotu apkalpošanu mazos centros kādā reģionā, kas robežojas ar Ukrainu, un publicēja paraugprakses rokasgrāmatu. Dalībvalstis izmantoja Fondu, lai nodrošinātu personālam iespēju mācīties no citu dalībvalstu pieredzes. Ungārija finansēja gan atgriešanas jomā darbojošos izpildstruktūru, gan tiesu iestāžu darbinieku mācību komandējumus uz vairākām dalībvalstīm, savukārt Lietuva finansēja šādus komandējumus pavadošam personālam un atgriešanās jomā darbojošos iestāžu darbiniekiem. Latvija 53 % no saviem 2008. gada līdzekļiem izmantoja trim atbilstoši šai prioritātei īstenotiem projektiem — pirmais projekts bija saistīts ar paraugprakses semināriem un komandējumiem uz citām dalībvalstīm, otrais bija saistīts ar robežsardzes un imigrācijas iestāžu apmācību par atgriešanās pārvaldību, un trešais bija saistīts ar atgriešanās pārvaldībā iesaistītā personāla valodu apmācību. Turklāt dažādos apmācības projektos piedalījās vai ieguldījumu sniedza eksperti no citām dalībvalstīm. Līdz šim Fonds netika izmantots, lai organizētu īpašu valstisku apmācību praktizējošiem speciālistiem par Atgriešanas direktīvas piemērošanu, lai gan Ungārija organizēja minētajai direktīvai veltītu dalībvalstu konferenci. Iespējams, tas bija pāragri, ņemot vērā, ka termiņš minētās direktīvas transponēšanai bija 2010. gada 24. decembris. VISPĀRĒJS PROVIZORISKS ĪSTENOŠANAS NOVĒRTĒJUMS Dalībvalstu sniegtie apsvērumi Par sasniegtajiem rezultātiem Dalībvalstis sniedza (daļēji) pozitīvu vispārējo novērtējumu par Fonda īstenošanu. Tās norāda, ka vismaz attiecībā uz 2008. gada programmu, kas pabeigta pārskata periodā, daudzgadu stratēģijā izvirzītie vēlamie rezultāti kopumā ir sasniegti. Vairākas dalībvalstis šajā saistībā uzsver konkrētus sasniegumus brīvprātīgas atgriešanās jomā, proti, valstu politikā ir izstrādāta holistiska pieeja, kas atbalsta brīvprātīgu atgriešanos (Itālija); ir palielinājusies spēja īstenot atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās darbības (Igaunija, Malta un Rumānija); ir īstenotas atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programmas, tostarp ieviesti jauni instrumenti, izveidota tīmekļa vietne un bezmaksas telefonpakalpojumu dienests, kā arī ieviesta programmu izvērtēšana (Ungārija); ir uzlabojušās konsultāciju struktūras, tādējādi palielinot pašreizējās atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programmas efektivitāti (Vācija); Fonds ir vienkārši devis iespēju lielākam migrantu skaitam brīvprātīgi atgriezties (Spānija) vai daudziem trešo valstu valstspiederīgajiem īstenot cieņpilnu, pienācīgu un noturīgu atgriešanos un saņemt reintegrācijas palīdzību, tiklīdz viņi ir atgriezušies (Apvienotā Karaliste). Turklāt vairākas dalībvalstis ir norādījušas uz Fonda lietderību, palīdzot pilsoniskajai sabiedrībai sniegt ieguldījumu brīvprātīgas atgriešanās veicināšanā. Polija uzsvēra, ka bez Fonda nevalstiskajām organizācija nebūtu bijis pietiekami daudz līdzekļu brīvprātīgās atgriešanās pasākumu veikšanai, savukārt Rumānija norādīja uz Fonda sākotnējiem pasākumiem partnerību izveidē ar nevalstiskajām organizācijām, un Portugāle — uz Fonda sniegto iespēju turpināt brīvprātīgās atgriešanās tīkla pilnveidošanu valstī. Par problēmām, kas radās īstenošanas laikā Tajā pašā laikā daudzas dalībvalstis uzsvēra problēmas, kas radās pirmo divu programmu īstenošanas laikā. - Pirmkārt, attiecībā uz 2008. gada programmu kavēšanās apstiprināt gada programmas ietekmēja īstenošanas periodu un dažās dalībvalstīs arī faktiski saņemtā un izmantotā piešķīruma apjomu. Darbības saskaņā ar pirmajām divām programmām bieži vien notika vienlaicīgi un ierobežotā īstenošanas periodā. Dalībvalstīm, kas bija veiksmīgi un/vai iepriekš saplānojušas savas darbības, izdevās izmantot visu ES ieguldījumu. - Otrkārt, īstenošanas noteikumi un jo īpaši noteikumi par izdevumu atbilstību tika uzskatīti par pārāk sarežģītiem. Daudzas dalībvalstis uzskatīja, ka, ņemot vērā tām atvēlēto piešķīrumu apmēru, izrietošā administratīvā darba slodze norādījumu, pārvaldības pārbaužu un revīziju ziņā ir nesamērīga ar mērķi īstenot efektīvu finansēšanas programmu. - Treškārt, atklātās un plašās atlases procedūrās ne vienmēr tika saņemti piemēroti projektu pieteikumi. Tam par iemeslu varētu būt valstiski faktori, piemēram, ierobežots tādu iespējamo struktūru skaits, kuras ir kvalificētas un/vai vēlas vadīt Fonda projektus, īpaši administratīvi un ziņošanas ierobežojumi, ko paredz valstu noteikumi, termiņš projektu efektīvai īstenošanai u. c. Tomēr iespējams arī, ka potenciālās pieteikumu iesniedzējas organizācijas ir uzskatījušas par pārāk apgrūtinošiem ES noteikumus, jo īpaši prasības attiecībā uz revīzijas izsekojamību un dokumentēšanu vai atbilstībai piemērojamos ierobežojumus. Piemēram, izmaksas, kas rodas saistībā ar reintegrācijas palīdzību pēc atgriešanās, bija ierobežotas līdz sešiem mēnešiem, un dažkārt tas kavēja pielāgotu risinājumu rašanu. Attiecīgi dalībvalstis, lai nodrošinātu ES ieguldījuma optimālu izmantošanu, izjuta ierobežojumus gada programmu pārskatīšanā. Attiecībā uz 2008. gada programmu Komisija apstiprināja 10 pārskatītas programmas, no kurām vismaz piecas bija galvenokārt paredzētas, lai pielāgotu gada programmu, ņemot vērā rezultātus, kas gūti atklātajā uzaicinājumā iesniegt priekšlikumus, savukārt trīs citas programmas tika radītas, pārskatot valsts budžeta plānu. Lai mazinātu šīs problēmas un ņemot vērā no dalībvalstīm saņemtās atsauksmes, Komisija būtiski vienkāršoja izdevumu atbilstības noteikumu vispārējo regulējumu, pagarināja termiņu pēc atgriešanās sniegtās reintegrācijas palīdzības finansēšanai līdz vienam gadam un pagarināja arī atbilstības periodu no diviem gadiem līdz divarpus gadiem, kā arī atvēlēja vairāk laika pārskatīto programmu iesniegšanai, tādējādi ļaujot efektīvāk apgūt ES ieguldījumu. Turklāt, tā kā Fonds ir jauns ES finanšu instruments, tās atsevišķās dalībvalstis, kurām bija grūtības programmu uzsākšanā, ir pastāvīgi saņēmušas vairāk Komisijas norādījumu. Šo pārmaiņu ietekme noteikti būs vairāk jūtama 2010. gada programmas un turpmāko programmu īstenošanā. Komisijas novērtējums Izskatījusi no dalībvalstīm saņemtos ziņojumus un ņēmusi vērā citu informāciju, tostarp uzraudzības misijās iegūto, Komisija secina, ka, neraugoties uz uzsākšanas grūtībām un dažiem īpašiem jautājumiem saistībā ar noteikumiem un īstenošanu, Fonds tomēr pilda savu solījumu veicināt integrētas atgriešanās pārvaldības īstenošanu dalībvalstīs. - Vairākās dalībvalstīs, īstenojot īpašas informācijas kampaņas, migrantu kopienām dalībvalstīs tika darīta pieejama un izplatīta plašāka informācija par atgriešanās iespējām. Dažos gadījumos šādi informatīvie pasākumi tika īstenoti, pamatojoties uz to personu praktisko pieredzi, kuras ir atgriezušās un sekmīgi reintegrējas savā izcelsmes valstī. - Fonds atbalstīja tādas atgriešanās pārvaldības prakses ieviešanu vai konsolidāciju, kāda daudzās dalībvalstīs iepriekš gandrīz nav bijusi. Projekti sadarbībā ar nevalstiskajām organizācijām un/vai IOM veiksmīgi uzlaboja valsts dienestu spēju veicināt migrantu un patvēruma meklētāju brīvprātīgu atgriešanos. Atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programmas tika konsolidētas vai paplašinātas , lai nodrošinātu atbalstu lielākam trešo valstu valstspiederīgo skaitam. Vairāki konsultāciju un reintegrācijas projekti atbalstīja tādu novatorisku un vairāk pielāgotu atgriešanās pārvaldības instrumentu izstrādi, kurus nākamajos gados varēs izmantot daudz plašāk . - Turklāt ar Fonda atbalstu dalībvalstis spēja piedāvāt vairākus vai lielākus finansiālos stimulus un/vai atbalstu personām, kas atgriežas, ieņēmumus radošu darbību uzsākšanai, tādējādi veicinot noturīgu atgriešanos . - Piespiedu atgriešanās jomā Fonds bija saderīgs ar aģentūras Frontex īstenotajām darbībām kopēju atgriešanās darbību koordinācijas jomā. Dalībvalstis ir veiksmīgi izmantojušas Fonda līdzekļus valstiskiem un kopējiem atgriešanas lidojumiem, tādējādi papildinot minētās aģentūras centienus. - Turklāt sadarbības projekti starp dalībvalstīm un atgriešanās valstīm ir palielinājuši izraidīto personu skaitu, uzlabojot darba procedūras ar trešām valstīm saistībā ar identifikāciju un ceļošanas dokumentu izdošanu . - Visbeidzot, Fonds ir arī radījis iespējas turpināt pieredzes apmaiņu starp dalībvalstīm . Mazāk pieredzējušās dalībvalstis šo finansējumu izmanto, lai mācītos no dalībvalstīm, kurām ir ilgstošāka pieredze. Tāpēc, ņemot vērā rezultātus, Fonds nešaubīgi jau ir optimizējis atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās pasākumus, ļāvis saīsināt laiku, kas jāpavada uzņemšanas un/vai aizturēšanas centros, uzlabojis informācijas izplatīšanu mērķauditorijas vidū par atgriešanās iespējām un palielinājis to trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kuri ir faktiski izmantojuši brīvprātīgas atgriešanās iespēju, baudot lielāku cieņu un cerot uz lielākām izredzēm nekā tad, ja viņi tiktu izraidīti piespiedu kārtā. NOBEIGUMA PIEZĪMES UN IETEIKUMI Iespējamie uzlabojumi atlikušajā daudzgadu periodā Izklāstītais novērtējums veikts, pamatojoties tikai uz pirmajiem diviem Fonda plānošanas gadiem, par kuriem noslēguma ziņojumi vēl nav pieejami. Šā ziņojuma iesniegšanas termiņš tika plānots, lai palīdzētu Eiropas Parlamentam un Padomei sagatavoties nākamajai daudzgadu finanšu shēmai, nevis lai jau sniegtu visaptverošu nobeiguma izvērtējumu. Rezultātiem nav katrā ziņā jābūt reprezentatīviem. Pirmās divas gada programmas tika izstrādātas un īstenotas samērā lielā steigā un ar nelielu pieredzi dalītā pārvaldībā, brīvprātīgas atgriešanās projektu izstrādē īpašām mērķa grupām atbilstoši EAF programmām (2000.–2007. gads), kā arī zināmu pieredzi starpvalstu projektu īstenošanā atbilstoši tiešajai pārvaldībai (2005.–2007. gads). Savukārt 2010. gada programmu plānošana norisinājās daudz ātrāk. Pamatojoties uz šajā pirmajā posmā gūto pieredzi un lietderīgi izmantojot īstenošanas noteikumos veiktos grozījumus, dalībvalstis pašlaik ir labā sākuma stāvoklī, lai vēl vairāk optimizētu līdzekļu izlietojumu. Turpmāk programmas varētu veicināt stratēģiskāku koncentrēšanos uz ES standartiem un censties sistemātiskāk uzlabot sadarbību starp dalībvalstīm. Darbību īstenošanā noderīga būtu stabilāka finanšu un ilgtermiņa plānošana, kā arī centieni vēl efektīvāk izplatīt rezultātus ieinteresēto personu vidū un ārpus šīs vides. - Lai gan termiņš Atgriešanas direktīvas transponēšanai jau ir beidzies, abi ES atgriešanās politikas galvenie “balsti”, proti, Fonds un minētā direktīva, joprojām darbojas. Tā kā nākamajā periodā piešķīrumi tiks palielināti, Fonds nodrošinās dalībvalstīm instrumentus, lai tās visā ES ieviestu praksē un ievērotu kā atgriešanās pārvaldības pamatu minētās direktīvas pamatprasības un abus principus, proti, brīvprātīgas atgriešanās prioritāti un cilvēcīgu un cieņpilnu attieksmi pret personām, kas varētu atgriezties . Tādējādi dalībvalstis var intensificēt centienus brīvprātīgas atgriešanās jomā, pilnveidot un modernizēt nepilngadīgo un ģimeņu aizturēšanas iestādes, izstrādāt mācību programmas par ES standartiem, jauniem uzraudzības un izvērtēšanas instrumentiem, papildināt brīvprātīgai izceļošanai atvēlēto laikposmu, kas noteikts direktīvā un — attiecīgā gadījumā — citos tiesību aktos, ar labākajiem pieejamiem pakalpojumiem konsultēšanas un brīvprātīgas atgriešanās atbalsta jomā. - Izmantojot Fondu, dalībvalstis varētu paveikt daudz vairāk, lai veicinātu praktisko sadarbību un mazinātu pasākumu pārklāšanos sadarbībā ar trešām valstīm, mācību darbībās un informācijas apkopošanā par situāciju atgriešanās valstīs . Kopumā dalībvalstis ik pa brīdim atkārtoti uzstāj uz ciešāku sadarbību saistībā ar ceļošanas dokumentiem, saziņu ar trešām valstīm, atpakaļuzņemšanas procesiem utt. Salīdzinoši mazais 2. prioritātei atvēlēto piešķīrumu apjoms nav samērojams ar problēmu. Līdz šim neviena dalībvalsts nav īstenojusi projektus, lai kopīgi izveidotu konkrētām atgriešanās valstīm pielāgotus atgriešanās plānus, reintegrācijas politiku, uzraudzības misijas vai sadarbību ar konsulārajiem dienestiem. Lai gan šādiem projektiem var būt vajadzīga dažādu valsts finansēšanas shēmu plašāka koordinācija un/vai līdzsvarošana, sadarbības vajadzības nevar apmierināt vienīgi ar Kopienas darbību starpniecību un Frontex budžetu, kas atvēlēts kopējiem atgriešanās lidojumiem. Lai sadarbotos vēl aktīvāk, dalībvalstis tiek aicinātas sīkāk izpētīt visas Fonda iespējas. Tādējādi radīsies apjomradīti ietaupījumi, kas vēl vairāk attaisnos ES līdzekļu pievienoto vērtību šajā jomā. - Ir atzīts, ka Fonda īstenošanas mehānisms, proti, katru gadu apstiprināmās gada programmas, nebūt nav pietiekams, lai atbalstītu tādas atkārtotas darbības kā brīvprātīgas atgriešanās un piespiedu atgriešanas (kopīgi) pasākumi. Dalībvalstis saskaņā ar tiesisko regulējumu varētu plašāk izpētīt iespējas izveidot daudzgadu projektus , piemēram, brīvprātīgas atgriešanās programmas ar reintegrācijas komponentu, tādējādi mazinot arī atlases procesu biežumu un ieviešot stabilu daudzgadu finanšu plānošanu. - Var vēl vairāk palielināt Fonda izglītojošo ietekmi . Lai iedvesmotos novatoriskiem un veiksmīgiem projektiem un veicinātu informācijas apmaiņas potenciālu, dalībvalstīm gan divpusēji, gan daudzpusēji ir jāapmainās ar plašāku informāciju par projektiem. Par šo uzdevumu būtu jāatbild attiecīgajām ministrijām, un tam nav jābūt tikai izraudzīto atbildīgo iestāžu un/vai projektu atbalsta saņēmēju kompetencē. Reintegrācijas jomā jo īpaši daudz kas ir jāiegūst no informācijas apmaiņas, tā kā veiksmīgāki ir tie projekti, kas attālinās no absolūtiem skaidras naudas stimuliem (vienreizējiem maksājumiem), virzoties uz vairāk individualizētu un pielāgotu pieeju personu, kas atgriežas, dzīves kvalitātes atjaunošanā. Lai veicinātu šo procesu, Komisija līdz 2012. gadam inter alia izveidos brīvprātīgas atgriešanās darbību tīklu, izmantojot Kopienas 2010. gada darbības, dalībvalstu vajadzībām izstrādās finansēto projektu datubāzi un sagatavos ar Fondu saistītus informatīvos materiālus un pasākumus. - Visbeidzot, atzīstot IOM svarīgo nozīmi Fonda darbību atbalstīšanā dalībvalstīs, Komisija turpinās nostiprināt savas darba attiecības ar IOM pašlaik notiekošajā dialogā par migrācijas politiku un Vispārējās pieejas izstrādi migrācijas jautājumos. 7.2. Gatavošanās pirmajam ex-post izvērtējumam (2012. gads) Nākamais svarīgākais starpposma mērķis saistībā ar Fondu ir ex-post izvērtējuma ziņojums par 2008.–2010. gadu[15]. Saskaņā ar pamataktu Komisijas ziņojums ir jāsagatavo līdz 2012. gada 31. decembrim. Pašlaik notiek šī uzdevuma sagatavošanas darbi. Diemžēl nebūtu pamatoti no dalībvalstīm gaidīt ziņojumus par 2010. gada programmas rezultātiem līdz 2012. gada 30. jūnijam, kā norādīts pamataktā, jo atbilstības laikposms attiecībā uz 2010. gadu ilgst līdz 2012. gada otrajai pusei. Lai iesniegtu pilnīgus datus par 2010. gadu, dalībvalstis drīzāk tiks lūgtas iesniegt savus apsvērumus līdz 2012. gada oktobra beigām. Pamatojoties uz šo starpposma ziņojumu, ex-post izvērtējums par 2008.–2010. gadu varētu radīt skaidrāku priekšstatu par Fonda intervenci valsts un ES līmenī, ņemot vērā ieguvumus, rezultātus un vispārējo ietekmi uz to ES standartu piemērošanu, kas attiecas uz atgriešanos un integrētu atgriešanās pārvaldību dalībvalstīs. Tālab izvērtējuma vispārējais mērķis būtu šāds: - izmantojot kopēju metodoloģiju, norādīt konkrētus rezultātus, piemēram, to trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kuri tieši izmantojuši Fonda darbību un palīdzību, un to trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kurus tieši vai netieši ietekmējušas visas finansēšanas darbības (t. i., ieskaitot vispārējos spēju veidošanas pasākumus, sadarbību ar trešām valstīm un sadarbību ar citām dalībvalstīm); - skaidri nošķirt rezultātus, kas sasniegti piespiedu un brīvprātīgas atgriešanās darbību jomā, kā arī rezultātus par dažādām mērķa grupu kategorijām, piemēram, nošķirot patvēruma meklētājus (kuru pieteikums ir noraidīts) un bēgļus, no vienas puses, un nelegālos migrantus, tostarp personas, kas pārsniegušas uzturēšanās termiņu, no otras puses; - novērtēt, ciktāl Fonda intervence ir veicinājusi katras valsts atgriešanās sistēmas vispārējo attīstību, ņemot vērā daudzgadu programmā noteikto stratēģiju un īpašos valsts mērķus; - novērtēt, ciktāl Fonda intervence ir veicinājusi ES standartu un jo īpaši Atgriešanas direktīvas piemērošanu; - izsvērt iegūtās vērtības attiecībā pret Fondam atvēlēto ES piešķīrumu īpatsvaru kopējos valsts (finanšu vai citos) līdzekļos un norādīt jebkurus citus atbilstošus faktorus, kas ir ietekmējuši intervenci. [1] COM(2005) 123 galīgā redakcija. [2] Lēmums Nr. 575/2007/EK, OV L 144, 6.6.2007., 45. lpp. [3] Pamatakta 50. panta 3. punkta a) apakšpunkts. [4] Apkopojums un valstu ziņojumi ir pieejami vietnē http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/return/funding_return_en.htm [5] Pamatakta 51. pants. [6] Sk. inter alia Eiropas Bēgļu fonda galīgo novērtējumu par laikposmu no 2005. gada līdz 2007. gadam; COM(2011)2 galīgā redakcija. [7] OV L 348, 24.12.2008., 98. lpp. [8] OV L 330, 15.12.2007., 48. lpp. [9] Sagatavošanas darbību izvērtējums ir pieejams vietnē http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/2004_2007/solidarity/funding_solidarity_en.htm. [10] Plašāku informāciju sk. dokumentos COM (2011) 448 un SEC (2011)0940 par kritēriju piemērošanu līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Ārējo robežu fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Atgriešanās fondu. [11] Lēmums Nr. 458/2008/EK, OV L 167, 27.6.2008., 135. lpp. [12] Skaitļi par 2011. gadu norādīti, pamatojoties uz programmu projektiem, kas patlaban ir apstiprināšanas procesā. [13] http://emn.intrasoft-intl.com/Downloads/prepareShowFiles.do?entryTitle=3%2E%20EMN%20Studies [14] Tomēr daži no šiem projektiem ir saskaņā ar 3. prioritāti īstenoti novatoriski projekti. [15] Atgriešanās fonda pamatakta 50. panta 3. punkta c) apakšpunkts.