EIROPAS KOMISIJA Briselē, 27.10.2021 COM(2021) 663 final 2021/0341(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko groza Direktīvu 2013/36/ES attiecībā uz uzraudzības pilnvarām, sankcijām, trešo valstu filiālēm un vides, sociālajiem un pārvaldības riskiem un ar ko groza Direktīvu 2014/59/ES

(Dokuments attiecas uz EEZ) {SEC(2021) 380 final} - {SWD(2021) 320 final} - {SWD(2021) 321 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ierosinātais grozījums Direktīvā 2013/36/ES (Kapitāla prasību direktīva jeb KPD) ir daļa no tiesību aktu kopuma, kas ietver arī grozījumus Regulā (ES) Nr. 575/2013 (Kapitāla prasību regula jeb KPR). Reaģējot uz 2008. un 2009. gada lielo finanšu krīzi, Savienība īstenoja būtiskas reformas prudenciālās uzraudzības regulējumā, kas piemērojams bankām, lai uzlabotu banku noturību un tādējādi palīdzētu novērst līdzīgas krīzes atkārtošanos. Minēto reformu pamatā lielākoties bija starptautiski standarti, kurus kopš 2010. gada pieņēmusi Bāzeles Banku uzraudzības komiteja (BCBS). Standartus kopīgi dēvē par “Bāzele III” standartiem, “Bāzele III” reformām vai “Bāzele III” regulējumu. BCBS izstrādātie globālie standarti ir kļuvuši arvien svarīgāki, jo banku nozare kļūst arvien globālāka un savstarpēji saistītāka. Lai gan globalizēta banku nozare veicina starptautisko tirdzniecību un ieguldījumus, tā rada arī sarežģītākus finanšu riskus. Bez vienotiem globāliem standartiem bankas varētu izvēlēties veikt savas darbības jurisdikcijā ar vispielaidīgākajiem regulatīvajiem un uzraudzības režīmiem. Tas varētu novest pie centieniem noteikt pēc iespējas zemākus regulatīvos standartus, lai piesaistītu banku darījumdarbību, vienlaikus palielinot globālās finanšu nestabilitātes risku. Starptautiskā koordinācija globālo standartu jomā lielā mērā ierobežo šāda veida riskantu konkurenci un ir viens no priekšnosacījumiem finanšu stabilitātes uzturēšanai globalizētā pasaulē. Globālie standarti atvieglo arī to banku darbību, kuras darbojas starptautiskā mērogā un kuru vidū ir arī liels skaits ES banku, jo tie garantē, ka visnozīmīgākajos finanšu centros visā pasaulē tiek piemēroti kopumā līdzīgi noteikumi. ES ir bijusi viens no galvenajiem starptautiskās sadarbības atbalstītājiem banku regulējuma jomā. Pirmais “Bāzele III” regulējumā ietilpstošo pēckrīzes reformu kopums tika īstenots divos posmos: ·2013. gada jūnijā, kad tika pieņemta KPR un KPD IV; ·2019. gada maijā, kad tika pieņemta Regula (ES) 2019/876, kas pazīstama arī kā KPR II, un Direktīva (ES) 2019/878, kas pazīstama arī kā KPD V. Līdz šim īstenotās reformas bija vērstas uz tāda regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla kvalitātes un kvantitātes palielināšanu, kas bankām jātur iespējamo zaudējumu segšanai. Turklāt to mērķis bija samazināt banku pārmērīgo aizņemto līdzekļu īpatsvaru, palielināt banku noturību pret īstermiņa likviditātes satricinājumiem, samazināt to atkarību no īstermiņa finansējuma un koncentrācijas risku un risināt problēmas saistībā ar bankām, kas ir “pārāk lielas, lai bankrotētu”.. Tā rezultātā jaunie noteikumi pastiprināja atbilstīga regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla kritērijus, palielināja minimālā kapitāla prasības un ieviesa jaunas prasības kredīta vērtības korekcijas (CVA) riskam un riska darījumiem ar centrālajiem darījumu partneriem. Turklāt tika ieviesti vairāki jauni prudenciāli pasākumi: minimālā sviras rādītāja prasība, īstermiņa likviditātes rādītājs (zināms kā likviditātes seguma rādītājs), ilgtermiņa stabila finansējuma rādītājs (zināms kā neto stabila finansējuma rādītājs), lielu riska darījumu limiti un makroprudenciālās kapitāla rezerves. Pateicoties šim pirmajam Savienībā īstenoto reformu kopumam, ES banku nozare ir kļuvusi ievērojami noturīgāka pret ekonomikas satricinājumiem un varēja stāties pretī Covid-19 krīzei, stāvēdama uz daudz stabilākiem pamatiem nekā lielās finanšu krīzes sākumā. Turklāt uzraudzības iestādes un likumdevēji Covid-19 krīzes sākumā veica pagaidu atvieglojumu pasākumus. Komisija 2020. gada 28. aprīļa skaidrojošajā paziņojumā par grāmatvedības un prudenciālās uzraudzības regulējuma piemērošanu, lai atvieglotu ES banku aizdevumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām Covid-19 laikā, apstiprināja prudenciālajos un grāmatvedības noteikumos iestrādāto elastību, kā uzsvērušas Eiropas uzraudzības iestādes un starptautiskās struktūras. Pamatojoties uz to, likumdevēji 2020. gada jūnijā pieņēma mērķorientētus pagaidu grozījumus konkrētos prudenciālās uzraudzības regulējuma aspektos – tā saukto KPR “ātro risinājumu” paketi. Kopā ar izlēmīgiem monetārās un fiskālās politikas pasākumiem tas palīdzēja bankām pandēmijas laikā turpināt izsniegt aizdevumus mājsaimniecībām un uzņēmumiem. Tas, savukārt, palīdzēja mazināt pandēmijas izraisīto ekonomikas satricinājumu. Lai gan vispārējais kapitāla līmenis ES banku sistēmā tagad caurmērā tiek uzskatīts par apmierinošu, dažas no problēmām, kas tika konstatētas pēc lielās finanšu krīzes, vēl nav atrisinātas. EBI un ECB veiktā analīze norāda uz to, ka kapitāla prasības, ko aprēķinājušas ES bankas, izmantojot iekšējos modeļus, ievērojami atšķiras un šo atšķirību iemesls nav pamatā esošo risku atšķirības, un tas galu galā mazina to kapitāla rādītāju ticamību un salīdzināmību. Turklāt riska jutīguma trūkums kapitāla prasībās, kas aprēķinātas, izmantojot standartizētas pieejas, rada nepietiekamas vai nepamatoti augstas kapitāla prasības dažiem finanšu produktiem vai darbībām (un līdz ar to konkrētiem darījumdarbības modeļiem, kas galvenokārt balstās uz tiem). BCBS 2017. gada decembrī vienojās par starptautisko standartu galīgo reformu kopumu šo problēmu risināšanai. 2018. gada martā G20 valstu finanšu ministri un centrālo banku vadītāji atzinīgi novērtēja šīs reformas un atkārtoti apstiprināja apņemšanos tās pilnībā, laikus un konsekventi īstenot. Komisija 2019. gadā paziņoja par savu nodomu iesniegt tiesību akta priekšlikumu, lai īstenotu šīs reformas ES prudenciālās uzraudzības regulējumā. Covid-19 pandēmijas dēļ šā priekšlikuma sagatavošanas darbs ir aizkavējies. Šis aizkavējums saskan ar BCBS 2020. gada 26. marta lēmumu par vienu gadu atlikt iepriekš apstiprinātos “Bāzele III” reformas galīgo elementu īstenošanas termiņus. Ņemot vērā iepriekš minēto, šai likumdošanas iniciatīvai ir divi vispārīgi mērķi: veicināt finanšu stabilitāti un veicināt stabilu ekonomikas finansēšanu laikā, kad notiek atgūšanās no Covid-19 krīzes. Šos vispārējos mērķus var iedalīt sīkāk četros konkrētākos mērķos: (1)stiprināt uz riskiem balstīta kapitāla sistēmu, kopumā būtiski nepalielinot kapitāla prasības; (2)prudenciālās uzraudzības regulējumā vairāk koncentrēties uz vides, sociālajiem un pārvaldības (VSP) riskiem; (3)turpināt saskaņot uzraudzības pilnvaras un instrumentus; kā arī

(4)samazināt banku administratīvās izmaksas, kas saistītas ar informācijas publiskošanu, un uzlabot piekļuvi banku prudenciālajiem datiem. (1)Stiprināt uz riskiem balstīta kapitāla sistēmu Pagaidu saspringtie ekonomikas apstākļi nav kliedējuši vajadzību īstenot šo strukturālo reformu. Šī reforma ir jāpabeidz, lai novērstu pastāvošās problēmas un turpmāk palielinātu ES banku finansiālo stabilitāti, dodot tām labākas iespējas veicināt ekonomikas izaugsmi un izturēt iespējamas turpmākas krīzes, un veicināt kapitāla līmeņu salīdzināmību starp bankām. “Bāzele III” reformas elementi, kas vēl nav īstenoti, ir jāīsteno arī tādēļ, lai, pabeidzot desmit gadus ilgo prudenciālās uzraudzības regulējuma reformu, nodrošinātu iestādēm nepieciešamo regulatīvo noteiktību. Visbeidzot, reformas pabeigšana atbilst ES saistībām attiecībā uz starptautisko sadarbību regulatīvajā jomā un konkrētajām darbībām, ko daži tās partneri ir paziņojuši vai jau ir veikuši, lai laikus un pienācīgi īstenotu reformu. (2)Prudenciālās uzraudzības regulējumā vairāk koncentrēties uz VSP riskiem Vēl viens tikpat svarīgs iemesls, kādēļ reforma ir vajadzīga, izriet no Komisijas pašreizējā darba saistībā ar pāreju uz ilgtspējīgu ekonomiku. Komisijas paziņojumā par Eiropas zaļo kursu un Komisijas paziņojumā par ES 2030. gadam nospraustā klimata mērķrādītāja sasniegšanu (“Gatavi mērķrādītājam 55 %”) skaidri izklāstīta Komisijas apņemšanās pārveidot ES ekonomiku par ilgtspējīgu ekonomiku, vienlaikus risinot arī klimata pārmaiņu neizbēgamās sekas. Tā arī paziņoja par ilgtspējīga finansējuma stratēģiju, kas balstās uz iepriekšējām iniciatīvām un ziņojumiem, piemēram, rīcības plānu ilgtspējīgas izaugsmes finansēšanai un Tehnisko ekspertu grupas ilgtspējīga finansējuma jautājumos ziņojumiem, bet pastiprina Komisijas centienus šajā jomā saskaņot tos ar Eiropas zaļā kursa vērienīgajiem mērķiem. Pāreja uz Komisijas ilgtspējas mērķiem prasa nepieredzētus finansēšanas centienus, lai mazinātu klimata pārmaiņas un pielāgotos tām, atjaunotu dabas kapitālu un stiprinātu noturību un plašāku sociālo kapitālu. Ar publiskajām finansēm vien nepietiks. Privātā sektora ieguldījumi pārejā uz ilgtspējīgu, oglekļneitrālu, aprites un taisnīgu ekonomiku ir jāpalielina, lai sasniegtu aplēsto resursu apjomu, kas jāizmanto šo mērķu sasniegšanai. Zaļa un ilgtspējīga finansējuma nodrošināšana finanšu sistēmas centrā ir Komisijas zaļā finansējuma stratēģijas mērķis. Banku kā starpnieku darbībai būs izšķirīga nozīme pārejas uz ilgtspējīgāku ekonomiku finansēšanā. Tajā pašā laikā pāreja uz ilgtspējīgāku ekonomiku, visticamāk, radīs bankām riskus, kas tām būs pienācīgi jāpārvalda, lai nodrošinātu, ka finanšu stabilitātes riski tiek samazināti līdz minimumam. Saistībā ar to ir vajadzīgs prudenciālās uzraudzības regulējums, un tam šajā jomā var būt izšķirīga nozīme. ES stratēģijā tas tika atzīts un tika uzsvērts, ka ES prudenciālās uzraudzības regulējumā ir jāiekļauj labāka vides, sociālo un pārvaldības (VSP) risku integrācija. Pašreizējās juridiskās prasības vien nav pietiekamas, lai nodrošinātu stimulus bankām sistemātiski un konsekventi pārvaldīt VSP riskus. (3)Turpināt saskaņot uzraudzības pilnvaras un instrumentus Vēl viena joma, kurai jāpievērš uzmanība, ir prudenciālo noteikumu pareiza izpilde. Uzraudzības iestāžu rīcībā jābūt šajā nolūkā nepieciešamajiem instrumentiem un pilnvarām (piemēram, pilnvarām piešķirt atļauju bankām un to darbībām, novērtēt to vadības piemērotību vai piemērot sankcijas, ja tās pārkāpj noteikumus). Lai gan ES tiesību akti nodrošina minimālo saskaņotības līmeni, uzraudzības instrumentu kopums un procedūras dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Šī sadrumstalotā regulatīvā vide, nosakot konkrētas uzraudzības iestādēm pieejamās pilnvaras un instrumentus un to piemērošana dalībvalstīs, apdraud vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū un rada šaubas par ES banku pareizu un prudenciālu pārvaldību un to uzraudzību. Šī problēma ir īpaši aktuāla banku savienības kontekstā. Atšķirības 21 atšķirīgā tiesību sistēmā neļauj vienotajam uzraudzības mehānismam (VUM) efektīvi un lietderīgi pildīt tā uzraudzības funkcijas. Turklāt pārrobežu banku grupām ir jāveic vairākas dažādas procedūras attiecībā uz vienu un to pašu prudenciālo jautājumu, nepamatoti palielinot to administratīvās izmaksas. (4)Samazināt banku administratīvās izmaksas, kas saistītas ar informācijas publiskošanu, un uzlabot piekļuvi banku prudenciālajiem datiem. Šis priekšlikums ir nepieciešams arī, lai vēl vairāk uzlabotu tirgus disciplīnu. Tas ir vēl viens svarīgs instruments, lai ieguldītāji varētu īstenot savu lomu banku rīcības uzraudzībā. Lai to izdarītu, viņiem ir vajadzīga piekļuve vajadzīgajai informācijai. Pašreizējās grūtības, kas saistītas ar piekļuvi prudenciālajai informācijai, liedz tirgus dalībniekiem iegūt informāciju, kas tiem vajadzīga par banku prudenciālajām situācijām. Tas galu galā mazina prudenciālās uzraudzības regulējuma efektivitāti attiecībā uz bankām un, iespējams, rada šaubas par banku nozares noturību, jo īpaši spriedzes periodos. Šā iemesla dēļ priekšlikuma mērķis ir centralizēt prudenciālās informācijas atklāšanu, lai uzlabotu piekļuvi prudenciāliem datiem un salīdzināmību nozarē. Informācijas atklāšanas centralizācijas mērķis EBI izveidotajā vienotajā piekļuves punktā ir arī samazināt administratīvo slogu iestādēm, jo īpaši mazām un nesarežģītām iestādēm. Vēl viens starpnozaru mērķis, kas nodrošina stabilu ES satvaru trešo valstu grupām, kuras sniedz banku pakalpojumus ES, ir ieguvis jaunu dimensiju pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no ES. Trešo valstu filiāļu dibināšana būtībā ir pakļauta tikai valsts tiesību aktiem un ļoti ierobežotā mērā saskaņota ar Kapitāla prasību direktīvu. Nesenais EBI ziņojums iestādēm liecina, ka pašreizējā sadrumstalotā regulatīvā vide sniedz trešo valstu filiālēm ievērojamas iespējas regulējuma un uzraudzības arbitrāžai veikt savas banku darbības, no vienas puses, un vienlaikus rada uzraudzības trūkumu un, no otras puses, lielākus finanšu stabilitātes riskus ES. Uzraudzības iestādēm bieži vien trūkst informācijas un pilnvaru, kas tām vajadzīgas, lai pienācīgi novērstu šos riskus. Kopēju prudenciālās uzraudzības, pārvaldības un detalizētu uzraudzības pārskatu sniegšanas prasību trūkums, kā arī nepietiekama informācijas apmaiņa starp iestādēm, kas atbild par dažādu trešās valsts grupas struktūru/darbību uzraudzību, ir jomas, kam vēl nav pietiekami pievērsta uzmanība. ES ir vienīgā nozīmīgā jurisdikcija, kurā konsolidētās uzraudzības iestādei nav pilnīga priekšstata par darbībām, ko veic trešo valstu grupas, kuras darbojas gan ar meitasuzņēmumu, gan filiāļu starpniecību. Šie trūkumi ne tikai rada riskus ES finanšu stabilitātei un tirgus integritātei, bet arī ietekmē vienlīdzīgus konkurences apstākļus trešo valstu grupām, kas darbojas dažādās dalībvalstīs, kā arī attiecībā uz bankām, kuru galvenā mītne atrodas ES. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Vairāki KPD un KPR priekšlikumu elementi ir saistīti ar darbu, kas veikts starptautiskā līmenī vai ko veikusi EBI, savukārt citi prudenciālās uzraudzības regulējuma pielāgojumi ir kļuvuši nepieciešami, ņemot vērā praktisko pieredzi, kas gūta kopš KPD transponēšanas un piemērošanas valsts līmenī, tostarp saistībā ar vienoto uzraudzības mehānismu. Spēkā esošajos tiesību aktos ar šiem priekšlikumiem tiek izdarīti tādi grozījumi, kas ir pilnībā saskanīgi ar spēkā esošajiem politikas noteikumiem banku prudenciālā regulējuma un uzraudzības jomā. KPR un KPD pārskatīšanas mērķis ir pabeigt “Bāzele III” reformas īstenošanu ES, ieviešot pasākumus, kas vajadzīgi, lai vēl vairāk stiprinātu banku nozares noturību. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Kopš brīža, kad Eiropas valstu un valdību vadītāji vienojās par banku savienības izveidi, ir pagājuši gandrīz desmit gadi. Ir ieviesti divi banku savienības pīlāri – vienota uzraudzība un noregulējums —, kuri balstās uz stabila pamata — vienotā noteikumu kopuma, kas ir piemērojams visām ES iestādēm. Šā priekšlikuma mērķis ir nodrošināt, ka visām ES iestādēm – gan banku savienībā, gan ārpus tās turpina piemērot vienotu noteikumu kopumu. Iepriekš aprakstītie iniciatīvas vispārējie mērķi ir pilnībā konsekventi un saskanīgi ar ES pamatmērķiem veicināt finanšu stabilitāti, samazināt nodokļu maksātāju atbalsta iespējamību un apmēru gadījumā, ja iestāde tiek noregulēta, kā arī veicināt saskaņotu un ilgtspējīgu saimnieciskās darbības finansēšanu, kas veicina augstu konkurētspējas un patērētāju aizsardzības līmeni. Visbeidzot, atzīstot ar VSP saistītos riskus un iekļaujot VSP elementus prudenciālās uzraudzības regulējumā, šī iniciatīva papildina plašāku ES stratēģiju, kuras mērķis ir panākt ilgtspējīgāku un noturīgāku finanšu sistēmu.

2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Priekšlikumā ir apsvērtas darbības, kuru mērķis ir regulēt banku darbības sākšanu, veikšanu un uzraudzību Savienībā, lai nodrošinātu iekšējā tirgus stabilitāti. Banku nozare pašlaik nodrošina lielāko daļu finansējuma vienotajā tirgu, tādējādi tā ir viena no Savienības finanšu sistēmas pamatelementiem. Savienībai ir skaidras pilnvaras rīkoties iekšējā tirgus jomā, un atbilstošais juridiskais pamats ir attiecīgie Līguma panti, kas ir Savienības kompetences pamatā šajā jomā. Ierosinātajiem grozījumiem ir tāds pats juridiskais pamats kā tiesību aktiem, kurus groza, t.i., LESD 114. pants priekšlikumam par regulu, ar ko groza KPR, un LESD 53. panta 1. punkts priekšlikumam par direktīvu, ar ko groza KPD. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Juridiskais pamats ietilpst iekšējā tirgus jomā, kas tiek uzskatīta par dalītu kompetenci, kā noteikts LESD 4. pantā. Lielākā daļa aplūkoto darbību ir spēkā esošo Savienības tiesību aktu atjauninājumi un grozījumi, un kā tādi tie attiecas uz jomām, kurās Savienība jau ir īstenojusi savu kompetenci un neplāno pārtraukt šādas kompetences īstenošanu. Dažu darbību (jo īpaši to, ar kurām groza KPD) mērķis ir ieviest papildu saskaņošanas pakāpi, lai konsekventi sasniegtu minētajā direktīvā noteiktos mērķus. Ņemot vērā to, ka ierosināto pasākumu mērķi ir papildināt jau spēkā esošos ES tiesību aktus, tos vislabāk var sasniegt ES līmenī, nevis ar dažādām valstu iniciatīvām. Valstu pasākumi, kuru mērķis ir, piemēram, ieviest piemērojamajos tiesību aktos noteikumus, kuriem ir starptautiska mēroga ietekme –, piemēram, tāds pasaules standarts kā “Bāzele III”, vai labāk risināt ar VSP saistītos riskus, nebūtu tik efektīvi finanšu stabilitātes nodrošināšanā kā ES noteikumi. Attiecībā uz uzraudzības pasākumiem, informācijas atklāšanu un trešo valstu filiālēm, ja iniciatīvas īstenošana šajos jautājumos tiktu atstāta tikai valstu ziņā, tas varētu mazināt pārredzamību un palielināt arbitrāžas izmaksas, radot iespējamus konkurences izkropļojumus un ietekmējot kapitāla plūsmas. Turklāt valsts pasākumu pieņemšana būtu juridiski sarežģīta, ņemot vērā to, ka KPR jau reglamentē banku jautājumus, tostarp riska pakāpes, pārskatu sniegšanu un informācijas atklāšanu un citas ar KPR saistītas prasības. Tādējādi KPR un KPD grozīšana tiek uzskatīta par labāko variantu. Tas rada pareizo līdzsvaru starp noteikumu saskaņošanu un elastības saglabāšanu valstu līmenī gadījumos, kad tas ir svarīgi, un tai pašā laikā netiek likti šķēršļi vienotajam noteikumu kopumam. Grozījumi vēl vairāk veicinātu prudenciālo prasību vienotu piemērošanu, uzraudzības prakses konverģenci un nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus visā banku pakalpojumu iekšējā tirgū. Tas ir īpaši svarīgi banku nozarē, kurā daudzas kredītiestādes darbojas visā ES iekšējā tirgū. Lai kredītiestādes tiktu efektīvi uzraudzītas konsolidētā līmenī, ir svarīga pilnīga sadarbība un uzticēšanās vienotajā uzraudzības mehānismā (VUM) un uzraudzības iestāžu kolēģijās un kompetentajās iestādēs ārpus VUM. Valstu noteikumi nesasniegtu šos mērķus. •Proporcionalitāte Proporcionalitāte ir priekšlikumam pievienotā ietekmes novērtējuma neatņemama daļa. Ir novērtēta katra dažādajās regulatīvajās jomās ierosinātā grozījuma atbilstība proporcionalitātes mērķim. Turklāt vairākās jomās ir izvērtēts, vai spēkā esošie noteikumi nav samērīgi, un ir analizēti konkrēti risinājumi, kuru mērķis ir samazināt administratīvo slogu un atbilstības nodrošināšanas izmaksas mazākām iestādēm. Piemēram, grozījumiem, ar ko ievieš ex ante paziņošanas prasības bankām par notikumiem ar prudenciālu nozīmi, piemēro būtiskuma robežvērtības, un, ja tās netiek pārsniegtas, par notikumiem nav jāziņo. Saskaņā ar jauno trešās valsts filiāļu regulējumu uz tām filiālēm, kuras uzskatāmas par mazām un mazāk riskantām (2. klases trešo valstu filiālēm), attiecas salīdzinoši mazāk stingras prudenciālās un pārskatu sniegšanas prasības. Visbeidzot, jaunās prasības ex ante atbilstības un piemērotības novērtēšanai ir kalibrētas tā, lai tās attiektos tikai uz lielām finanšu iestādēm. •Juridiskā instrumenta izvēle Pasākumus ir ierosināts īstenot, izdarot grozījumus KPR un KPD, attiecīgi ar regulas un direktīvas starpniecību. Ierosinātie pasākumi patiešām attiecas jau spēkā esošiem noteikumiem, kuri ir iestrādāti minētajos tiesību aktos, vai pilnveido tos (t.i., satvars uz riskiem balstīta kapitāla prasību aprēķināšanai, pilnvaras un instrumenti, kas darīti pieejami uzraudzības iestādēm visā Savienībā). Daži no ierosinātajiem KPD grozījumiem, kas ietekmē sankciju piemērošanas pilnvaras, ļautu dalībvalstīm noteiktas iespējas saglabāt atšķirīgus noteikumus posmā, kad tos transponē valsts tiesību aktos. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes Komisija ir veikusi vairākus pasākumus un īstenojusi dažādas iniciatīvas, lai novērtētu, vai pašreizējais banku prudenciālās uzraudzības regulējums ES un atlikušo starptautisko standartu īstenošana ir piemērota, lai palīdzētu nodrošināt, ka ES banku sistēma ir stabila un noturīga pret ekonomikas satricinājumiem un joprojām ir ilgtspējīgs ES ekonomikas pastāvīga finansējuma avots. Komisija apkopoja ieinteresēto personu viedokļus par konkrētiem tematiem tādās jomās kā kredītrisks, operacionālais risks, tirgus risks, CVA risks, vērtspapīru finansēšanas darījumi, kā arī saistībā ar pašu kapitāla minimālo robežvērtību. Komisija ir apspriedusies ne vien par šiem ar “Bāzele III” saistītajiem elementiem, bet arī par dažiem citiem jautājumiem, lai nodrošinātu saskaņotu un konsekventu uzraudzības praksi visā Savienībā un mazinātu iestāžu administratīvo slogu. Pirms sabiedriskās apspriešanas, kas tika veikta no 2019. gada oktobra līdz 2020. gada janvāra sākumam, 2018. gada pavasarī notika pirmā izpētes apspriešana, lai noskaidrotu ieinteresēto personu mērķgrupas sākotnējo viedokli par šo starptautisko nolīgumu. Abu apspriežu rezultāti ir izmantoti, sagatavojot likumdošanas iniciatīvu, kas pievienota ietekmes novērtējumam. Visas iepriekš minētās iniciatīvas ir sniegušas skaidrus pierādījumus tam, ka pašreizējie noteikumi ir jāatjaunina un jāpapildina, lai i) vēl vairāk samazinātu riskus banku nozarē un ii) uzlabotu iestāžu spēju novirzīt pienācīgu finansējumu ekonomikai.

Apspriešanas kopsavilkums ir sniegts ietekmes novērtējuma 2. pielikumā. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Komisijai ar savām speciālajām zināšanām palīdzēja EBI, kas sagatavoja ietekmes analīzi par vēl neieviesto “Bāzele III” reformas elementu īstenošanu. Savas speciālās zināšanas Komisijas dienestiem sniedza arī ECB, kas sagatavoja makroekonomisku analīzi. Tas ir izklāstīts ietekmes novērtējumā un atjaunina iepriekšējo 2019. gada decembrī publicēto makroekonomisko analīzi. •Ietekmes novērtējums Ietekmes novērtējumā tika izskatīti vairāki politikas risinājumi četrās galvenajās politikas dimensijās papildus sākotnējai situācijai, kad nav veikta Savienības mēroga rīcība. Kā liecina ietekmes novērtējumā izstrādātā simulācijas analīze un makroekonomiskā modelēšana, paredzams, ka vēlamo risinājumu īstenošana un visu priekšlikumā minēto pasākumu ņemšana vērā radīs ES banku minimālo kapitāla prasību vidējo svērto pieaugumu par + 6,4 % līdz + 8,4 % ilgtermiņā (līdz 2030. gadam) pēc paredzētā pārejas perioda. Paredzams, ka vidējā termiņā (2025. gadā) pieaugums būs robežās no + 0,7 % līdz + 2,7 %. Saskaņā ar EBI aplēsēm šīs ietekmes rezultātā nelielam skaitam lielu ES banku (10 no 99 bankām pārbaudāmajā izlasē) būtu kopīgi jāpiesaista papildu kapitāls (mazāk nekā 27 miljardi EUR 10 bankām), lai izpildītu jaunās minimālās kapitāla prasības saskaņā ar vēlamo risinājumu. Lai priekšstats par šo summu būtu skaidrāks, jānorāda, ka izlasē iekļauto 99 banku (kuras veido 75 % ES banku aktīvu) regulējošām prasībām atbilstošā kapitāla kopējā summa 2019. gada beigās bija 1414 miljardi EUR, bet kopējā peļņa 2019. gadā – 99,8 miljardi EUR. Lai gan bankām saistībā ar ierosināto noteikumu izmaiņu īstenošanu rastos vienreizējas administratīvās un pamatdarbības izmaksas, sagaidāms, ka vienkāršojumi, kas izriet no vairākiem vēlamajiem risinājumiem (piemēram, iekšēji modelētu pieeju atcelšana), samazinās kārtējās izmaksas salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Šīs iniciatīvas mērķis ir līdz galam ieviest Eiropas Savienībā starptautiskos banku prudenciālos standartus, par kuriem BCBS vienojās laikposmā no 2017. līdz 2020. gadam. Tādējādi ES tiktu līdz galam īstenota “Bāzele III” reforma, ko Bāzeles komiteja uzsāka pēc lielās finanšu krīzes. Ar šo reformu tika visaptveroši pārskatīts prudenciālās uzraudzības regulējums, kas bija spēkā pirms lielās finanšu krīzes un tās laikā, proti, “Bāzele II” regulējums (ES šis regulējums tika īstenots ar Direktīvu 2006/48/EK, t. i., sākotnējo KPD). Komisija savā īstenošanas darbā izmantoja BCBS veiktās prudenciālās uzraudzības regulējuma visaptverošās pārskatīšanas rezultātus, kā arī EBI, ECB un citu ieinteresēto personu ieguldījumu. Kamēr nav īstenotas galīgās “Bāzele III” reformas ES, atbilstības pārbaude vai pārbaude REFIT programmas ietvaros vēl nav veikta. •Pamattiesības ES ir apņēmusies ievērot augstu pamattiesību aizsardzības standartu un ir parakstījusi daudzas konvencijas cilvēktiesību jomā. Šajā kontekstā šim priekšlikumam, visticamāk, nebūs tiešas ietekmes uz minētajām tiesībām, kā minēts galvenajās ANO konvencijās par cilvēktiesībām, Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kas ir ES līgumu un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECTK) būtiska daļa. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Plānots, ka ierosinātie grozījumi stāsies spēkā agrākais 2023. gadā. Grozījumi ir cieši saistīti ar citiem KPR un KPD noteikumiem, kas jau ir spēkā un tiek uzraudzīti kopš 2014. gada, un ar pasākumiem, kas ieviesti ar riska mazināšanas pasākumu kopumu, – kopš 2019. gada. BCBS un EBI turpinās vākt datus, kas vajadzīgi galveno rādītāju uzraudzībai (kapitāla vērtības, sviras rādītājs, likviditātes pasākumi). Tas ļaus nākotnē novērtēt jauno politikas instrumentu ietekmi. Regulāras uzraudzības pārbaudes un novērtējuma process (SREP) un stresa pārbaudes arī palīdzēs uzraudzīt jauno ierosināto pasākumu ietekmi uz skartajām iestādēm un novērtēt, cik atbilstošs ir elastīgums un samērīgums, kas nodrošināti, lai ņemtu vērā mazāku iestāžu specifiku. Turklāt EBI kopā ar VUM un valstu kompetentajām iestādēm izstrādā integrētu ziņošanas instrumentu (EUCLID), kas, paredzams, būs noderīgs instruments reformu ietekmes uzraudzībai un novērtēšanai. Visbeidzot, Komisija turpinās piedalīties BCBS darba grupās un Eiropas Centrālās bankas (ECB) un EBI izveidotajā kopīgajā darba grupā, kas uzrauga iestāžu pašu kapitāla un likviditātes pozīciju dinamiku gan pasaulē, gan ES. •Skaidrojošie dokumenti (direktīvām) Nav nepieciešami nekādi paskaidrojoši dokumenti.





•Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums Kompetento iestāžu neatkarība Nesenie notikumi parādīja, ka ir vajadzīgi skaidrāki un operatīvāki noteikumi par kompetento iestāžu neatkarības principu. Tādēļ 4. pants ir grozīts, lai precizētu, kā dalībvalstīm ir jānodrošina kompetento iestāžu, tostarp to darbinieku un pārvaldības struktūru, neatkarība. Ir ieviestas minimālās prasības, lai novērstu interešu konfliktus kompetento iestāžu, to darbinieku un pārvaldības struktūru uzraudzības uzdevumos, un EBI ir pilnvarota izstrādāt pamatnostādnes šajā sakarā, ņemot vērā starptautisko paraugpraksi. Uzraudzības pilnvaras Lai banku savienība būtu efektīva, tās pamatā ir uzraudzības prakses konverģence un, visbeidzot, dažādu uzraudzības darbību regulējošo valstu noteikumu saskaņošana pietiekamā pakāpē. Šajā ziņā tiek uzskatīts, ka vairākas atšķirības starp dalībvalstīm ļoti negatīvi ietekmē banku savienības pienācīgu darbību. Tas jo īpaši attiecas uz uzraudzības pilnvarām. Lai gan KPD ir noteikts minimālais uzraudzības pilnvaru kopums, kam jābūt pieejamam kompetentajām iestādēm visā Savienībā, dažas no tām jau ir ieviestas daudzās dalībvalstīs, bet citās nav ieviestas. Šī situācija rada nevienlīdzīgus konkurences apstākļus un, iespējams, regulējuma arbitrāžu. Tas arī neļauj dažām kompetentajām iestādēm iejaukties konkrētos darījumos, ko veic uzraudzīta vienība un kas var radīt nopietnas bažas par prudenciālu uzraudzību un/vai nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu/terorisma finansēšanu. Lai labotu šo situāciju, Komisijas priekšlikumā ir paplašināts to uzraudzības pilnvaru saraksts, kas pieejamas KPD, attiecinot to arī uz tādām darbībām kā kredītiestādes veikta būtiskas līdzdalības iegāde finanšu vai nefinanšu sabiedrībā (jauna 3. nodaļa pašreizējā III sadaļā), aktīvu vai saistību būtiska nodošana (jauna 4. nodaļa) un apvienošanās vai sadalīšana (jauna 5. nodaļa). Šīs uzraudzības pilnvaras nodrošinās, ka kompetentās iestādes tiek iepriekš informētas (27.a, 27.f un 27.j pants), to rīcībā ir visa nepieciešamā informācija, lai veiktu šo darbību prudenciālu novērtējumu, un galu galā tās var iebilst pret darbību pabeigšanu (27.b, 27.g un 27.k pants), kas kaitē uzraudzīto vienību, kuras minētās darbības veic, prudenciālajam profilam. Šīs jaunās uzraudzības pilnvaras ir noteiktas, lai saglabātu samērīgumu un jo īpaši lai novērstu nepamatotu papildu administratīvo slogu uzraudzītajām vienībām un kompetentajām iestādēm. Pirmkārt, pilnvaras, kas saistītas ar kredītiestāžu veiktu būtiskas līdzdalības iegūšanu un aktīvu un saistību nodošanu, attiecas tikai uz darījumiem, kurus uzskata par būtiskiem. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību uzraudzītajām vienībām un novērstu to, ka kompetentajām iestādēm ir pienākums iesaistīties standarta lēmumu pieņemšanas procedūrā, ja tas nav nepieciešams, ir paredzēts automātisks apstiprināšanas mehānisms, kas ir līdzīgs tam, kāds pastāv attiecībā uz būtiskas līdzdalības iegūšanu kredītiestādēs. Tikai apvienošanās un sadalīšanas gadījumā visos gadījumos (ja vien darbība nav grupas iekšēja darbība) ir jāsaņem kompetento iestāžu iepriekšēja atļauja, ja vien tā nerada situāciju, kad jaunajai vienībai, kas izveidota no sadalīšanas vai apvienošanās, būtu jālūdz kredītiestādes atļauja vai apstiprinājums kā finanšu pārvaldītājsabiedrībai. Turklāt, lai nodrošinātu pienācīgu sasaisti starp dažādiem novērtējumiem (iespējams, iesaistot vairākas kompetentās iestādes), kas varētu būt jāveic attiecībā uz vienu darbību, ir sagaidāma cieša sadarbība starp iesaistītajām kompetentajām iestādēm, un to nosaka prasības par savstarpējiem paziņojumiem un informācijas apmaiņu (27.c, 27.h un 27.k pants). Lai atvieglotu šo sadarbību, kā arī lai nodrošinātu paziņošanas un novērtēšanas procesu pienācīgu racionalizāciju un izvairītos no pārmērīga administratīvā sloga gan uzraudzītajām vienībām, gan kompetentajām iestādēm, ir ierosināts zināms skaits EBI pilnvaru, lai papildinātu tiesisko regulējumu, kas attiecībā uz šīm jaunajām uzraudzības pilnvarām paredzēts KPD. Šīs pilnvaras attiecas uz tādiem jautājumiem kā kompetentajām iestādēm nosūtāmā informācija, novērtēšanas process, papildu informācija par attiecīgajiem novērtēšanas kritērijiem vai sadarbība starp dažādām kompetentajām iestādēm, kas varētu būt iesaistītas. Par šiem grozījumiem notika īpašas diskusijas Banku, maksājumu un apdrošināšanas ekspertu grupā. Atbilstības un piemērotības novērtēšana Atbilstības un piemērotības satvars ir viena no vismazāk saskaņotajām jomām ES banku uzraudzības tiesību aktos, un līdz ar to KPD grozījumi tiek uzskatīti par nepieciešamiem, lai nodrošinātu konsekventāku, efektīvāku un lietderīgāku vadības struktūras locekļu un galveno funkciju veicēju uzraudzību. Neraugoties uz regulatoru un uzraudzības iestāžu centieniem nodrošināt turpmāku uzraudzības konverģenci, ir vajadzīgi tiesību aktu grozījumi, lai uzlabotu to pārraudzību. Pašreizējais satvars attiecībā uz valdes locekļiem, kura pamatā ir valstu tiesību akti, ar ko īsteno KPD, lielā mērā ir balstīts uz principiem, un tāpēc tajā nav sīki izklāstīts, kā un kad uzraudzības iestādēm būtu jāveic atbilstības un piemērotības novērtējumi. Attiecībā uz galveno funkciju veicējiem to definīcijas un regulējuma trūkuma dēļ KPD dažas uzraudzības iestādes tos nav pienācīgi identificējušas un tāpēc neizvērtē viņu piemērotību savu pienākumu veikšanai, savukārt citas to dara dažādos veidos. Šī sadrumstalotā regulatīvā vide ir akūta problēma, jo īpaši banku savienībā. Tādēļ papildus 91. pantā noteiktajiem atbilstības un piemērotības kritērijiem ir ieviests 91.a un 91.b pants, lai precizētu banku un kompetento iestāžu lomu valdes locekļu atbilstības pārbaudē, tostarp šāda novērtējuma termiņu. Lai noteiktu minimālās prasības galveno funkciju veicējiem, pievieno 91.c un 91.d pantu. Lai nodrošinātu finanšu stabilitāti steidzamās vadības struktūras vai augstākās vadības locekļu atsaukšanas vai aizstāšanas situācijās saistībā ar agrīnas intervences pasākumu piemērošanu vai noregulējuma darbības īstenošanu, ko veic kompetentās iestādes un noregulējuma iestādes, atbilstības un piemērotības novērtējums būtu jāveic pēc tam, kad minētās personas ir sākušas pildīt savus pienākumus. Precizējums par mijiedarbību paziņojumā par iestādi, kas kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga (FOLTF), un atļaujas atsaukšanu Groza 18. pantu, lai precizētu, ka gadījumā, ja kompetentā iestāde vai noregulējuma iestāde ir pasludinājusi, ka kredītiestāde kļūst vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga (FOLTF), kompetentā iestāde ir pilnvarota atsaukt bankas atļauju. Dažos nesenajos gadījumos tika uzsvērts, ka prudenciālo un noregulējuma režīmu saskaņošana nav optimāla. Piemēram, saskaņā ar Savienības banku noregulējuma režīmu ne tikai faktiskā maksātnespēja vai faktiskā nelikviditāte, bet arī iespējamā maksātnespēja un iespējamā nelikviditāte ir pamats, lai noteiktu, ka kredītiestāde ir FOLTF. Tā vietā valstu tiesību akti maksātnespējas jomā parasti paredz, ka, pirms var sākt maksātnespējas procedūru, ir jābūt faktiskai maksātnespējai un/vai faktiskai nelikviditātei. Dažus no elementiem, kas ir iekļauti valsts maksātnespējas tiesiskajā regulējumā, nevar risināt, veicot izmaiņas Kapitāla prasību direktīvā. Tomēr tiek ierosināts 18. panta g) punktā precizēt, ka gadījumā, ja kredītiestāde ir FOLTF un vienlaikus tā neatbilst pārējiem nosacījumiem, lai uzsāktu noregulējumu (sabiedrības interešu esamība, tirgus virzītas alternatīvas trūkums krīzes atrisināšanai), tai būtu jāpārtrauc banku darbība un tā būtu jālikvidē saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Vides, sociālie un pārvaldības (VSP) riski Ir ieviesti jauni noteikumi un korekcijas vairākos KPD un KPR pantos, kas vajadzīgas, lai novērstu ievērojamus riskus, ar kuriem kredītiestādes saskarsies klimata pārmaiņu un dziļo ekonomisko pārmaiņu dēļ, un lai pārvaldītu šos un citus VSP riskus. 133. panta noteikumus par sistēmiskā riska rezervju (SyRB) sistēmu jau var izmantot, lai novērstu dažāda veida sistēmiskos riskus, kas var ietvert ar klimata pārmaiņām saistītus riskus. Attiecīgā gadījumā attiecīgās kompetentās vai norīkotās iestādes var pieprasīt kredītiestādēm uzturēt sistēmiskā riska rezervi, lai novērstu riskus, kuriem var būt nopietna negatīva ietekme uz finanšu sistēmu un reālo ekonomiku dalībvalstīs, kurās sistēmiskā riska rezervju normas noteikšana tiek uzskatīta par efektīvu un samērīgu riska mazināšanai. Saskaņā ar 133. panta 5. punktu pasākumus, ko attiecīgās kompetentās vai norīkotās iestādes veic saskaņā ar 133. pantu, var piemērot noteiktām riska darījumu kopām vai apakšgrupām, piemēram, tām, kas pakļautas fiziskiem un pārejas riskiem saistībā ar klimata pārmaiņām. Makroprudenciālā regulējuma piemērotība šādu risku novēršanai tiks visaptveroši un strukturēti novērtēta 2022. gada makroprudenciālā regulējuma pārskatīšanā. KPD 73. un 74. pants ir grozīts nolūkā pieprasīt, lai VSP īstermiņa, vidēja termiņa un ilgtermiņa riski tiktu iekļauti kredītiestāžu stratēģijās un procesos iekšējā kapitāla vajadzību novērtēšanai, kā arī atbilstošai iekšējai pārvaldībai. 76. pantā ir iekļauta arī atsauce uz VSP risku pašreizējo un tālejošo ietekmi un prasība vadības struktūrai izstrādāt konkrētus plānus šo risku novēršanai. Ar KPD 87.a pantu prudenciālās uzraudzības regulējumā tiek ieviesta ilgtspējas dimensija, lai nodrošinātu VSP risku labāku pārvaldību un stimulētu banku finansējuma labāku piešķiršanu ilgtspējīgiem projektiem, tādējādi palīdzot pāriet uz ilgtspējīgāku ekonomiku. Direktīvas 87.a pants arī ļauj kompetentajām iestādēm pārskatīt banku atbilstību attiecīgajiem Savienības politikas mērķiem vai plašākām pārejas tendencēm, kas saistītas ar VSP faktoriem, un banku VSP risku pārvaldību īstermiņā, vidējā termiņā un ilgtermiņā, tādējādi uzlabojot izpratni par šiem riskiem un ļaujot kompetentajām iestādēm risināt finanšu stabilitātes problēmas, kas varētu rasties, kredītiestādēm turpinot nepietiekami novērtēt VSP riskus. Lai nodrošinātu VSP riska novērtējumu konsekvenci, 87.a pantā EBI ir pilnvarota sīkāk precizēt VSP risku novērtēšanas kritērijus, tostarp to, kā tie būtu jānosaka, jāmēra, jāpārvalda un jāuzrauga, kā kredītiestādēm būtu jāizstrādā konkrēti plāni, lai risinātu jautājumus saistībā ar iekšējo stresa testu noturību un ilgtermiņa negatīvo ietekmi uz VSP riskiem.

Attiecībā uz uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu (SREP) EBI saskaņā ar 98. pantu ir piešķirtas pilnvaras izdot pamatnostādnes par VSP risku vienotu iekļaušanu SREP. Ņemot vērā to, cik nozīmīgi ir uz nākotni vērsti stresa testi vides, kā arī citu VSP risku novērtēšanai pārskatīšanas un novērtēšanas procesā (SREP) saskaņā ar 97. pantu, tiek grozīts 100. pants, lai EBI kopā ar citām EUI varētu izstrādāt konsekventus standartus šo risku spriedzes testu metodoloģijai, piešķirot prioritāti ar vidi saistītiem riskiem, lai aptvertu pārējos faktorus, jo VSP riska dati un metodoloģijas attīstās. Lai atvieglotu kredītiestāžu riska darījumu SREP, VSP risku vadību un pārvaldību, 98. pants ir grozīts, lai pieprasītu kompetentajām iestādēm novērtēt iestāžu riska darījumu, kā arī šo risku pārvaldības pasākumu, stratēģiju, procesu un mehānismu piemērotību to pārskatīšanā un novērtēšanā. Lai kompetentajām iestādēm atvieglotu iespēju novērst VSP riskus, kas īstermiņā, vidējā termiņā un ilgtermiņā ietekmē bankas prudenciālo situāciju, un lai atspoguļotu šīs risku kategorijas specifiku, 104. pantā ir pievienotas konkrētas uzraudzības pilnvaras, lai risinātu ar VSP riskiem saistītus jautājumus. Banku pakalpojumu tieša sniegšana ES, ko veic trešo valstu uzņēmumi Kredītiestādēm piemēro prudenciālu regulējumu un uzraudzību, lai līdz minimumam samazinātu darbības pārtraukšanas risku un, ja tāds rodas, novērstu to, ka tas haotiski izplatītos uz citām kredītiestādēm un tirgus dalībniekiem un novestu pie finanšu sistēmas sabrukuma (kaitīgas ietekmes risks). Tādējādi viens no prudenciālā regulējuma un uzraudzības galvenajiem mērķiem ir aizsargāt Savienības un tās dalībvalstu finanšu stabilitāti. Ņemot vērā šo mērķi, ir būtiski novērst to, ka uz jomām vai segmentiem tirgos var neattiekties prudenciālā regulējuma un uzraudzības sistēmas darbības joma vai tvērums, jo šādā gadījumā riski šajos segmentos varētu palielināties nepārbaudītā veidā un izplatīties uz citām finanšu sistēmas daļām ar ļoti kaitīgu ietekmi. Tas ir īpaši svarīgi tajās finanšu tirgu daļās, kurās kredītiestādes ir cieši iesaistītas. 2008.–2009. gada finanšu krīze ir pēdējais vēsturiskais precedents, kas uzsver, ka mazie tirgus segmenti var kļūt par iemeslu būtiskiem draudiem Savienības un tās dalībvalstu finanšu stabilitātei, ja uz tiem neattiecas prudenciālais regulējums un uzraudzība. Šā iemesla dēļ banku pakalpojumu sniegšanai Savienībā ir vajadzīga fiziska klātbūtne dalībvalstī ar filiāles vai juridiskas personas starpniecību, jo efektīvu prudenciālo regulējumu un uzraudzību Savienībā kredītiestādēm var piemērot tikai ar šādas fiziskas klātbūtnes starpniecību. Pretējā gadījumā banku pakalpojumu sniegšana Savienībā bez filiāles vai juridiskas personas, kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, veicina tāda veida tirgus segmentu izveidi, kuri neietilpst Savienības prudenciālā regulējuma un uzraudzības darbības jomā un tvērumā, kur var veidoties nekontrolēti riski un galu galā apdraudēt Savienības vai tās dalībvalstu finanšu stabilitāti. Tādējādi trešo valstu uzņēmumiem ir jāizveido filiāle dalībvalstī un jāsaņem atļauja saskaņā ar KPD VI sadaļu šai filiālei kā nosacījums, lai saņemtu atļauju sākt banku darbību šajā dalībvalstī. KPD iekļauj 21.c pantu, lai skaidri noteiktu šo prasību. Tomēr šī prasība nav jāpiemēro gadījumos, kad šādi trešo valstu uzņēmumi iesaistās banku pakalpojumu sniegšanā ar klientiem un darījumu partneriem dalībvalstī, izmantojot reverso pakalpojumu mārketingu, jo šādos gadījumos attiecīgais klients vai darījumu partneris ir tas, kas vēršas pie uzņēmuma trešā valstī, lai pieprasītu pakalpojuma sniegšanu.

Trešo valstu filiāles (TVF) Pārskats par trešo valstu filiālēm ES 2020. gada 31. decembrī ES bija 106 TVF, kas bija izvietotas 17 dalībvalstīs. To kopējo aktīvu kopsumma minētajā datumā bija nedaudz vairāk nekā 510 miljardi EUR, no kuriem 86 % bija koncentrēti tikai četrās dalībvalstīs (Beļģijā, Francijā, Vācijā un Luksemburgā). Šķiet, ka vērojama tendence arvien vairāk izmantot TVF, lai piekļūtu dalībvalstu banku tirgiem, jo kopējais TVF skaits palielinājās par 14 un to turēto aktīvu apjoms 2020. gadā – par 120,5 miljardiem EUR salīdzinājumā ar 2019. gadu. Avots: EBI ziņojums par trešo valstu filiālēm Lai gan lielākā daļa TVF (70 no 106) aktīvos turēja mazāk nekā 3 miljardus EUR, bija divas atsevišķas TVF, kuru aktīvi pārsniedza 30 miljardus EUR, un vēl 14 TVF aktīvi bija apmērā no10 miljardiem līdz 30 miljardiem EUR (salīdzinājumā ar 6 iepriekšējā gada tajā pašā datumā). 2020. gada 31. decembrī ES reģistrēto trešo valstu filiāļu izcelsme bija 23 trešās valstīs, no kurām visvairāk bija no Ķīnas (18), Apvienotās Karalistes (15), Irānas (10), ASV (9) un Libānas (9). Vairākām trešo valstu grupām (23) ir TVF vairāk nekā vienā dalībvalstī. Turklāt dažām no šīm trešo valstu grupām ir arī viens vai vairāki meitasuzņēmumi ES. Piemēram, 14 trešo valstu grupām ir gan TVF, gan meitasuzņēmums vienā un tajā pašā dalībvalstī. No tām 9 trešo valstu grupām ir viens meitasuzņēmums un divas vai vairākas TVF ES. Divām trešdaļām valstu grupu ir dubulta klātbūtne, ko veido TVF un meitasuzņēmums vairāk nekā vienā dalībvalstī. 15 lielākajām trešo valstu grupām, kas darbojas ES, ar TVF starpniecību ir vairāk nekā ¾ no saviem ES aktīviem. Attiecībā uz TVF klātbūtnes ietekmi ES to var izmērīt, izmantojot šādus divus rādītājus: (a)attiecība starp TVF kopējo aktīvu kopsummu katrai dalībvalstij 2019. gada 31. decembrī un valsts banku sistēmas lielumu. Šī attiecība ir mazāka par 1 % 7 dalībvalstīs, no 1 % līdz 10 % 6 dalībvalstīs un palielinās līdz vairāk nekā 25 % 1 dalībvalstī.

(b)attiecība starp trešo valstu filiāļu kopējo aktīvu kopsummu katrai dalībvalstij 2019. gada 31. decembrī un valsts IKP apmēru. Šī attiecība ir mazāka par 1 % 7 dalībvalstīs, no 1 % līdz 10 % 6 dalībvalstīs un palielinās līdz vairāk nekā 25 % 1 dalībvalstī. Attiecībā uz darījumdarbības modeļiem un pamatojoties uz pieejamo informāciju, 50 TVF darbojas kā universālas bankas, bet 48 darbojas tikai kā korporatīvo pakalpojumu bankas. Tikai 4 TVF darbojas kā komercbankas. Pašreizējās problēmas Kā norādīts iepriekšējā iedaļā, TVF darbības ietekme ES jau ir ļoti nozīmīga. Vairākos gadījumos TVF kopīgi tur ļoti būtisku aktīvu apjomu attiecībā pret IKP dalībvalstī, kurā tās veic uzņēmējdarbību, un attiecībā pret tās pašas dalībvalsts banku nozari. Dažām TVF individuālais aktīvu apjoms pārsniedz robežvērtību, kas ļautu tās uzskatīt par nozīmīgām iestādēm, kuras tieši uzrauga Eiropas Centrālā banka (ECB) vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) kontekstā. Tomēr uz TVF neattiecas VUM darbības joma un uz tām neattiecas KPD noteiktās uzraudzības prasības, jo tās nav kredītiestādes, kam atļauja piešķirta saskaņā ar minētās direktīvas III sadaļas 1. nodaļu. Ņemot vērā iepriekšminēto, trešo valstu filiāļu izveide, lai sniegtu banku pakalpojumus ES, būtībā ir pakļauta valsts tiesību aktiem, jo nesen KPD V nodaļas ietvaros ir saskaņoti tikai augsta līmeņa informācijas sniegšanas pienākumi attiecībā uz tām. Tas rada neviendabīgu regulatīvo vidi, kas katrā dalībvalstī rada atšķirīgas prasības attiecībā uz TVF un rada ievērojamas grūtības kompetentajām iestādēm pienācīgi uzraudzīt riskus, kas izriet no darbībām, ko tās veic ES. Piemēram: (a)ņemot vērā to, ka nav vienota prudenciālās uzraudzības vai pārvaldības tiesiskā regulējuma attiecībā uz trešo valstu filiālēm, dažām no tām atsevišķās dalībvalstīs piemēro tikai ierobežotas prasības; (b)pašreizējie ES mēroga uzraudzības sadarbības mehānismi neietver TVF, kas rada jomas, kam vēl nav pievērsta uzmanība, jo TVF rada riskus, kas var neierobežoti ietekmēt citas grupas vienības vai tirgu. Piemēram, tā kā kompetentajām iestādēm nav pienākuma apmainīties ar visaptverošu informāciju par TVF, iestādēm, kas vienā dalībvalstī uzrauga trešo valstu grupu, trūkst pietiekamas informācijas par tās pašas grupas TVF citā dalībvalstī, un tām arī trūkst piemērotu instrumentu, lai novērstu šādus iespējamus plašākas ietekmes riskus; (c)vairākas trešo valstu grupas izmanto sarežģītas juridiskās struktūras, apvienojot meitasuzņēmumus un filiāles, vai – atkarībā no sniegtajiem pakalpojumiem – pārrobežu darbības, lai veiktu savas darbības ES. Šādas sarežģītas struktūras kompetentajām iestādēm var būt neskaidras un ļoti grūti pienācīgi uzraudzīt, ņemot vērā atšķirīgās un nodalītās prasības, kas attiecas uz katru no tām. Piemēram, valdes locekļu amatu apvienošana var radīt interešu konfliktus, savukārt elastīga iegrāmatošana un uzskaite var izraisīt riska pārvirzīšanu no vienas vienības uz otru; (d)lai gan TVF būtu jāsniedz pakalpojumi tikai tajās dalībvalstīs, kurās tās veic uzņēmējdarbību, šīs prasības izpilde ir ne tikai sarežģīta, bet saskaņā ar pašreizējo regulējumu ir padarīta gandrīz neiespējama finanšu pakalpojumu digitalizācijas pieaugošās tendences dēļ. TVF arī rada bažas par regulējuma arbitrāžu. Ja dalībvalsts, kurā veic uzņēmējdarbību, piemēro zemus prudenciālos standartus, TVF var efektīvi atļaut trešo valstu grupām pazemināt ES banku prasības, ja to galvenajam birojam attiecīgajā trešā valstī piemēro mazāk stingrus prudenciālos vai uzraudzības standartus. Saskaņots trešo valstu filiāļu regulējums Ņemot vērā būtisko ietekmi, kas TVF jau ir ES banku tirgos, un pašlaik sadrumstalotās un sadalītās prudenciālās un uzraudzības prasības, kuras uz tām attiecas, pastāv acīmredzami riski ES finanšu stabilitātei un tirgus integritātei, kā arī regulējuma arbitrāžas iespējas, kas jārisina, izmantojot jaunu saskaņotu TVF regulējumu. Lai gan status quo saglabāšana nav vēlama iespēja, varētu būt nesamērīgi uz TVF attiecināt visu prudenciālo un uzraudzības prasību kopumu, kas attiecas uz kredītiestādēm saskaņā ar KPR un KPD, jo tas pienācīgi neņemtu vērā to atšķirīgās iezīmes attiecībā uz kredītiestādēm, kuru galvenais birojs atrodas ES, un tam būtu būtiska negatīva ietekme uz šādām TVF. Tā vietā piemērotāks risinājums būtu izveidot minimālo harmonizējošo prasību ad hoc kopumu, kas balstītos uz pašlaik spēkā esošajiem dalībvalstu regulējumiem un nodrošinātu minimālos standartus un konsekventas prasības visā Savienībā. Šāds regulējums nodrošinātu nepieciešamo skaidrību, paredzamību un pārredzamību trešo valstu uzņēmumiem, kas vēlas sniegt banku pakalpojumus, izmantojot filiāles vienā vai vairākās dalībvalstīs. Tas arī saskaņotu ES prasības attiecībā uz trešo valstu filiālēm ar dominējošo starptautisko praksi, ciktāl daudzas trešās valstis piemēro līdzīgas vai līdzvērtīgas prasības ārvalstu banku filiālēm, kas darbojas to teritorijā. Tādēļ KPD VI sadaļu groza, lai iekļautu noteikumus par: (a)atļaujas piešķiršanu: uz trešo valstu filiāļu izveidi attiecas skaidra atļaujas piešķiršanas procedūra un minimālās prasības. Šīm prasībām jāietver sadarbības un informēšanas pasākumi, saskaņā ar kuriem TVF kompetentās iestādes i) var piekļūt pietiekamai informācijai par uzņēmumu trešā valstī, kas ir filiāles galvenais birojs (“TVF vadošais uzņēmums”), un ii) spēj sadarboties ar vadošā uzņēmuma uzraudzības iestādēm, ciktāl tas ir nepieciešams vai būtiski, lai efektīvi uzraudzītu TVF dalībvalstī; (b)minimālās regulatīvās prasības: tās ietver TVF pienākumus: i)uzturēt minimālo kapitāla nošķīrumu, ko aprēķina kā procentuālu daļu no filiāles saistībām attiecībā uz lielākām un riskantākām trešo valstu filiālēm (1. klase) vai fiksētu summu mazākām trešo valstu filiālēm (2. klase); ii)panākt atbilstību likviditātes prasībai, kurai 1. klases TVF ir jābūt tādai pašai kā likviditātes seguma prasībai, ko piemēro kredītiestādēm saskaņā ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2015/61; iii)panākt atbilstību iekšējās pārvaldības un riska kontroles prasībām un īstenot iegrāmatošanas kārtību, lai izsekotu aktīvus un saistības, kas saistīti ar TVF darbību dalībvalstī.

(c)pārskatu sniegšanas prasības: TVF ir pienākums regulāri ziņot savām kompetentajām iestādēm i) informāciju par to atbilstību KPD un valsts tiesību aktos noteiktajām prasībām un ii) finanšu informāciju par aktīviem un saistībām to grāmatvedības dokumentos; (d)uzraudzība: kompetentajām iestādēm regulāri jāpārskata TVF atbilstība regulatīvajām prasībām, tostarp nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas nolūkā, un jāveic uzraudzības pasākumi, lai nodrošinātu vai atjaunotu atbilstību šīm prasībām. 1. klases TVF kompetentajām iestādēm tās ir jāiekļauj attiecīgās grupas uzraudzības kolēģijās, ja tāda jau pastāv, vai pretējā gadījumā jāizveido ad hoc kolēģija tās pašas grupas 1. klases TVF, kas darbojas vairāk nekā vienā dalībvalstī. Proporcionalitātes labad un jo īpaši, lai izvairītos no nevajadzīga papildu administratīvā sloga mazām (mazākām) TVF, prudenciālo prasību darbības jomu un līmeni modulē, lai nošķirtu 1. un 2. klases TVF. Pirmajā klasē ietilpst lielākās TVF (t. i., tās, kuru turējumā ir aktīvi 5 miljardu EUR apmērā vai vairāk), kā arī TVF, kas ir pilnvarotas pieņemt noguldījumus no privātiem klientiem, un TVF, kas tiek uzskatītas par neatbilstīgām, pēdējās divas – neatkarīgi no to lieluma. 2. klase ietver visas TVF, kas nav klasificētas kā 1. klases TVF. TVF tiek uzskatīta par “atbilstīgu”, ja tās galvenais birojs ir reģistrēts valstī i) kurā ir ieviests banku uzraudzības un regulatīvais satvars un konfidencialitātes prasības, kas ir novērtētas kā līdzvērtīgas Savienības prasībām, un ii) kura nav iekļauta sarakstā kā augsta riska trešā valsts, kurai nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas režīmā ir stratēģiskas nepilnības. Dalībvalstīm jānodrošina, ka to kompetentajām iestādēm ir vajadzīgās pilnvaras pieprasīt, lai to teritorijā reģistrētās TVF īpašos gadījumos iesniedz pieteikumu atļaujas piešķiršanai darboties kā meitas iestādēm saskaņā ar KPD (prasība trešo valstu filiālēm pieteikties atļaujai darboties kā meitas iestādēm). Piemēram, šīs pilnvaras jāspēj izmantot TVF, kas iesaistās darījumos vai veic darījumus ar darījumu partneriem citās dalībvalstīs, pārkāpjot iekšējā tirgus noteikumus. Turklāt tām pašām pilnvarām jābūt pieejamām izmantošanai arī gadījumos, kad TVF apdraud attiecīgās dalībvalsts vai ES finanšu stabilitāti, ņemot vērā konkrētus sistēmiskā riska indikatorus, kas noteikti KPD un sīkāk izklāstīti regulatīvajos tehniskajos standartos. Ja TVF iegrāmatoto aktīvu summa ir vienāda ar 30 miljardiem EUR vai lielāka, kompetentajām iestādēm regulāri jānovērtē, vai šādas TVF rada riska līmeni attiecīgās dalībvalsts un ES finanšu stabilitātei, kas ir līdzvērtīgas iestādēm, kuras saskaņā ar KPR un KPD (sistēmiskas nozīmes novērtējums) definētas kā “sistēmiskas”. 30 miljardu EUR robežvērtība jāaprēķina, ņemot vērā aktīvus, ko iegrāmatojušas visas TVF, kuras pieder pie vienas un tās pašas trešās valsts grupas ES, neatkarīgi no tā, vai tās atrodas vienā vai vairākās dalībvalstīs, un tā jāmēra vai nu kā vidējais rādītājs trīs gadus pēc kārtas, vai kā minimālā absolūtā robežvērtība, kas sasniegta vismaz trīs gadus 5 secīgu gadu laikposmā. Lai veiktu sistēmiskā nozīmīguma novērtējumu, kompetentajām iestādēm ir jāņem vērā iepriekšējā punktā minētie sistēmiskā riska indikatori. Ja, ņemot vērā šos indikatorus, kompetentās iestādes secina, ka attiecīgās TVF ir sistēmiskas, tās var pieprasīt, lai šādas TVF iesniegtu pieteikumu atļaujas saņemšanai darboties kā meitas iestādēm saskaņā ar KPD, lai turpinātu veikt banku darbības dalībvalstī un ES (prasība trešo valstu filiālēm pieteikties atļaujai darboties kā meitas iestādēm). Alternatīvi kompetentās iestādes var pieņemt lēmumu vai nu i) pieprasīt, lai TVF pārstrukturē savas darbības vai aktīvus tā, lai tās vairs neatbilst sistēmiskas nozīmes kritērijiem vai 30 miljardu EUR robežvērtībai (prasība pārstrukturēt); vai ii) noteikt papildu 2. pīlāra prasības trešo valstu grupas TVF un meitas iestādēm ES (piemēram, papildu kapitāla, likviditātes, pārskatu sniegšanas vai informācijas atklāšanas prasības), ja šīs 2. pīlāra prasības ir atbilstošas un pietiekamas, lai mazinātu iespējamos riskus finanšu stabilitātei (2. pīlāra prasības). Kompetentās iestādes var nolemt neuzlikt kādu no iepriekš minētajām prasībām TVF tikai tad, ja tās var pamatot, ka risks, ko šādas TVF rada finanšu stabilitātei un tirgus integritātei, būtiski nepalielinātos, ja nebūtu šādu prasību (lēmums par atlikšanu). Kompetentajām iestādēm ir atkārtoti jāizvērtē lēmums atlikt lēmuma pieņemšanu viena gada laikā no lēmuma pieņemšanas dienas. Trešās valsts grupai ar filiālēm un meitasuzņēmumiem visā ES piederošu TVF sistēmiskās nozīmes novērtējums ir jāveic i) attiecīgās grupas Savienības konsolidētās uzraudzības iestādei, ja piemēro KPD 111. pantu; ii) kompetentajai iestādei, kas kļūtu par grupas konsolidētu uzraudzītāju ES saskaņā ar minēto pantu, ja TVF tiktu uzskatītas par meitas iestādēm; vai iii) EBI, ja vadošā kompetentā iestāde nav sākusi novērtēšanu vai hipotētiskā konsolidētā uzraudzības iestāde nav noteikta trīs mēnešu laikā. Lēmums par to, vai piemērot kādu no iepriekš minētajām prasībām vai atlikt šādu prasību piemērošanu TVF, kas novērtētas kā sistēmiskas, jāpieņem kā kopīgs lēmums vadošajai kompetentajai iestādei un kompetentajām iestādēm, kas atbild par TVF un tās pašas trešās valsts grupas meitasuzņēmumu uzraudzību. Turklāt jaunais TVF regulējums neaizstāj un neizslēdz jebkādu rīcības brīvību, kas pašlaik varētu būt dalībvalstīm, lai noteiktu vispārpiemērojamu prasību uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību konkrētās trešās valstīs, veikt banku darbības to teritorijā ar tādu meitasuzņēmumu starpniecību, kuriem atļauja piešķirta saskaņā ar KPD III sadaļas 1. nodaļu. Jaunā regulējuma ietekme Saskaņā ar ierosināto jauno regulējumu TVF, kas pašlaik darbojas ES, būs atkārtoti jāpiešķir atļauja. Tomēr atbilstības nodrošināšanas un pārejas izmaksas, kas saistītas ar šo atļauju un notiekošo darbību, būtiski mazinātu šādi apstākļi: (a)TVF būs 12 mēnešu pārejas periods pēc direktīvas transponēšanas 18 mēnešu perioda, lai saņemtu atļauju, un tādējādi tās varēs sadalīt pārejas izmaksas minētajā laikposmā; (b)atļauju izsniegšanas un prudenciālās uzraudzības prasības lielā mērā balstās uz spēkā esošajām valstu prasībām dažādās dalībvalstīs, un, tā kā jaunajā regulējumā ir ietvertas prasības, kas ir ļoti līdzīgas tām, TVF būtu jāsedz tikai nelielas pielāgošanās izmaksas; (c)pamatojoties uz 2020. gada 31. decembra datiem, līdz pat 40 no 106 TVF, kam atļauts darboties dažādās dalībvalstīs, būtu klasificējamas kā 2. klases TVF, un līdz ar to uz šīm 40 saskaņā ar jauno regulējumu attiektos salīdzinoši mazāk stingras prudenciālās un pārskatu sniegšanas prasības; (d)pamatojoties uz tiem pašiem datiem un sākot ar minēto datumu, tikai trīs TVF uzskaitē bija aktīvi, kas pārsniedza 30 miljardus EUR, un tādējādi uz tām attiektos sistēmiskā nozīmīguma novērtējums. Lai gan uz TVF var tikt attiecinātas papildu izmaksas, lai izpildītu jaunās pārskatu sniegšanas prasības, tās būtu pamatotas, lai sasniegtu mērķi uzlabot finanšu stabilitātes un tirgus integritātes aizsardzību. Administratīvo sankciju režīma pārskatīšana Periodiskie soda maksājumi tiek ieviesti kā jauns izpildes instruments, kura mērķis ir nodrošināt, ka kredītiestādes ātri ievēro prudenciālos noteikumus. Turklāt tiek skaidri nošķirti periodiskie soda maksājumi un administratīvie sodi. To pārkāpumu saraksts, par kuriem piemēro administratīvos sodus un sankcijas, ir papildināts ar prudenciālajām prasībām, kas pašlaik nav iekļautas to pārkāpumu sarakstā, par kuriem var piemērot sankcijas saskaņā ar KPD 67. pantu. KPD 66. un 67. pantu groza, lai precizētu “gada kopējā neto apgrozījuma” definīciju un definētu to, atsaucoties uz darījumu rādītāju jaunajā KPR 314. pantā. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus sankciju piemērošanas jomā, dalībvalstīm ir pienākums noteikt administratīvus sodus, periodiskus soda maksājumus un citus administratīvus pasākumus saistībā ar to valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē KPD un KPR. Turklāt tiek ieviestas procesuālās garantijas efektīvai sodu piemērošanai, jo īpaši gadījumos, kad par vienu un to pašu pārkāpumu tiek uzkrāti administratīvie sodi un kriminālsodi. Šajā nolūkā tiek grozīts KPD 70. pants, lai pieprasītu dalībvalstīm paredzēt noteikumus par sadarbību starp kompetentajām iestādēm un tiesu iestādēm gadījumos, kad notiek dubults kriminālprocess un administratīvais process un dubulta sodu piemērošana par vienu un to pašu pārkāpumu. Šie noteikumi ir paredzēti, lai nodrošinātu pietiekamu aizsardzību fiziskai vai juridiskai personai, uz kuru attiecas šī dubultā tiesvedība, saskaņā ar principu “ne bis in idem”. 2. pīlāra prasību sastāva pārskatīšana Lai uzlabotu tiesiskā regulējuma iekšējo saskaņotību, KPD V nodaļa saskaņoja to regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla raksturu, kas bankām ir jātur, lai izpildītu 2. pīlāra kapitāla prasību, ar 1. pīlāra kapitāla prasības minimālo kapitāla sastāvu. Atkāpjoties no vispārējā noteikuma, kas izklāstīts KPD 104.a panta 4. punktā, uzraudzības iestādēm ir rīcības brīvība katrā atsevišķā gadījumā lemt par 2. pīlāra kapitāla prasību piemērošanu ar lielāku pirmā līmeņa kapitāla vai pirmā līmeņa pamata kapitāla daļu. Šī jaunā pieeja tika īstenota tikai nesen Covid-19 krīzes laikā. Lai gan vēl ir pāragri izdarīt visaptverošus secinājumus par nesen veikto saskaņošanu, pirmajā pārskatīšanā tika apstiprināts, ka ir lietderīgi noteikt konsekventu standarta sastāvu, proti, minimālās (1. pīlārs) un papildu (2. pīlārs) kapitāla prasības.

Korekcijas, kas saistītas ar pašu kapitāla minimālās robežvērtības ieviešanu Pašu kapitāla minimālās robežvērtības (OF) ieviešana kopējās riska darījumu vērtības (TREA) aprēķinā, kā noteikts KPR 92. pantā, ietekmēs tās pašu kapitāla prasības, kas noteiktas KPD un kuru aprēķināšana ir atkarīga no TREA. Šīs prasības ir kapitāla saglabāšanas rezervju (CCB) prasība, pretciklisko kapitāla rezervju (CCyB) prasība, rezervju prasības globālām sistēmiski nozīmīgām un citām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (G-SNI/C-SNI), sistēmiskā riska rezervju (SyRB) prasība un – ciktāl kompetentā iestāde izmanto pieeju, ko tā pašā sākumā nosaka kā procentuālo daļu no TREA — iestādei specifiskā 2. pīlāra prasība (P2R). Divas no šīm prasībām, proti, P2R un SyRB, var tikt izmantotas, lai novērstu riskus, kas pēc sava rakstura ir līdzīgi tiem, uz kuriem attiecas pašu kapitāla minimālā robežvērtība. Līdz ar to pastāv iespēja, ka dažus riskus (piemēram, modeļa risku) varētu uzskaitīt divreiz, tiklīdz pašu kapitāla minimālo robežvērtību sāks piemērot. No tā ir jāizvairās. EBI konsultācija par “Bāzele III” procedūras pabeigšanu ietver īpašu ieteikumu šajā jautājumā un vispārīgāk aicina kompetentās un norīkotās iestādes pārskatīt attiecīgi P2R un SyRB atbilstošo līmeni, tiklīdz pašu kapitāla minimālo robežvērtību sāks piemērot. Ņemot vērā iepriekš minēto, ar priekšlikumu groza KPD 104.a un 133. pantu, paredzot attiecīgi noteikumus par P2R un SyRB, ieviešot aizsardzības pasākumus, kuru mērķis ir novērst nepamatotus P2R un SyRB prasību palielinājumus pēc tam, kad iestādei kļūst saistoša pašu kapitāla minimālā robežvērtība: ·P2R un SyRB prasība tiks “iesaldēta”, lai izvairītos no automātiskiem (sauktiem arī par “aritmētiskiem”) regulējošām prasībām atbilstošā kapitāla apjoma palielinājumiem, kas pieprasīts saskaņā ar minētajām divām prasībām. Šis aizsardzības pasākums ir pamatots ar to, ka riska svērto aktīvu palielinājums, kas saistīts ar to, ka iestādei kļūst saistoša pašu kapitāla minimālā robežvērtība, ir pilnībā aritmētisks, un tas neatspoguļo faktisko risku pieaugumu, kas attaisnotu vajadzību pēc papildu kapitāla no iestādes; ·iestādes kompetentajai iestādei būs jāpārskata P2R kalibrēšana, un attiecīgi kompetentajai vai norīkotajai iestādei būs jāpārskata attiecīgi SyRB prasības kalibrēšana, lai noteiktu, vai pastāv riska dubulta uzskaite, un, ja tā ir, minētās prasības atkārtoti kalibrētu, lai izvairītos no šādas dubultas uzskaites; ·abas prasības paliks iesaldētas līdz brīdim, kad tiks pabeigtas attiecīgās pārskatīšanas un tiks paziņoti attiecīgie lēmumi par prasību atbilstīgu kalibrēšanu. Ir grozīts arī KPD 104.a un 133. pants, lai precizētu, ka P2R un SyRB prasību nevar izmantot, lai segtu riskus, ko jau pilnībā sedz pašu kapitāla minimālā robežvērtība. Visbeidzot, 131. pants ir grozīts, lai pieprasītu kompetentajām vai norīkotajām iestādēm attiecīgi pārskatīt C-SNI rezervju prasības kalibrēšanu C-SNI, kad C-SNI kļūst saistoša pašu kapitāla minimālā robežvērtība, lai pārliecinātos, ka kalibrēšana joprojām ir atbilstīga. Informācijas atklāšana 106. pantu groza, lai ļautu dalībvalstīm piešķirt uzraudzības iestādēm pilnvaras pieprasīt iestādēm iesniegt informāciju EBI noteiktajā termiņā. Tas izriet no izmaiņām, kas veiktas KPR 433. un 434. pantā, saskaņā ar kurām EBI centralizē iestāžu atklātās informācijas publicēšanu. Turklāt priekšlikums ļauj uzraudzības iestādēm atļaut iestādēm izmantot īpašus plašsaziņas līdzekļus un vietas publikācijām, kas nav EBI tīmekļa vietne. Tas atbilst ierosinātajām KPR izmaiņām, saskaņā ar kurām papildus centralizētajai EBI publikācijai iestādes var brīvi publicēt savu informāciju, izmantojot citus līdzekļus. Pašu kapitāla prasību aprēķināšanas pieeju uzraudzības salīdzinošā novērtēšana 78. pantu groza, lai uzraudzības salīdzinošās novērtēšanas tvērumā iekļautajām pieejām pievienotu divu veidu pieejas pašu kapitāla prasību aprēķināšanai, proti: (a)modelēšanas pieejas, ko izmanto, lai aprēķinātu paredzamos kredītriska zaudējumus gan saskaņā ar 9. starptautisko finanšu pārskatu standartu (SFPS), gan saskaņā ar valsts grāmatvedības standartiem; kā arī (b)alternatīvo standartizēto pieeju tirgus riskam, kas izklāstīta KPR trešās daļas IV sadaļas 1.a nodaļā, ņemot vērā, ka iestādes var modelēt konkrētus parametrus saskaņā ar šo pieeju. Tā kā pieejas, ko izmanto, lai aprēķinātu paredzamos kredītriska zaudējumus, var izmantot arī iestādes, kas izmanto standartizēto pieeju kredītriskam, kas izklāstīta KPR trešās daļas II sadaļas 2. nodaļā, šīs iestādes arī ir iekļautas uzraudzības salīdzinošās novērtēšanas tvērumā. Tomēr EBI, ņemot vērā proporcionalitātes principu, ir jāizlemj, kuras no šīm iestādēm ir jāiekļauj. 78. pantu groza arī, lai dotu iespēju samazināt salīdzinošās novērtēšanas biežumu no gada uz reizi divos gados, atzīstot faktu, ka pēc noteikta skaita novērtējumu veikšanas, visticamāk, būs pietiekami piemērot retākus novērtējumus, lai uzraudzītu iestāžu pieeju rezultātus. Tas arī samazinās administratīvo slogu iestādēm, kas izmanto salīdzinošās pieejas. 2021/0341 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA,

ar ko groza Direktīvu 2013/36/ES attiecībā uz uzraudzības pilnvarām, sankcijām, trešo valstu filiālēm un vides, sociālajiem un pārvaldības riskiem un ar ko groza Direktīvu 2014/59/ES

(Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Kompetentajām iestādēm, to darbiniekiem un to pārvaldības struktūru locekļiem vajadzētu būt neatkarīgiem no politiskās un ekonomiskās ietekmes. Interešu konfliktu riski apdraud Savienības finanšu sistēmas integritāti un kaitē integrētas banku un kapitāla tirgu savienības mērķim. Direktīvā 2013/36/ES būtu jāparedz sīkāk izstrādāti noteikumi dalībvalstīm, lai nodrošinātu, ka kompetentās iestādes, tostarp to personāls un vadība, rīkojas neatkarīgi un objektīvi. Šajā sakarā būtu jānosaka minimālās prasības, lai novērstu interešu konfliktus. Eiropas Banku iestādei (EBI), pamatojoties uz starptautisko paraugpraksi, būtu jāizdod kompetentajām iestādēm adresētas pamatnostādnes par interešu konfliktu novēršanu. (2)Kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarām, kas vajadzīgas, lai atsauktu kredītiestādei piešķirto atļauju, ja šāda kredītiestāde ir pasludināta par maksātnespējīgu vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga un vienlaikus nav izpildījusi pārējos noregulējuma nosacījumus, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/59/ES vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 806/2014. Šādā situācijā kredītiestāde būtu jālikvidē saskaņā ar piemērojamo valsts maksātnespējas procedūru vai cita veida procedūrām, kas šīm iestādēm paredzētas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, un tādēļ tai būtu jāpārtrauc darbības, attiecībā uz kurām ir piešķirta atļauja. (3)Banku pakalpojumu sniegšana Savienībā ir atkarīga no kredītiestādes iepriekšējas atļaujas saņemšanas un fiziskas klātbūtnes ar juridiskas personas vai filiāles starpniecību tās teritorijā. Tikai tādā veidā kredītiestādēm var piemērot efektīvu prudenciālu regulējumu un uzraudzību, kas nepieciešama, lai līdz minimumam samazinātu maksātnespējas risku un, ja tas notiek, pārvaldītu šo maksātnespēju, lai novērstu tās haotisku izplatīšanos un finanšu sistēmas sabrukumu (risks, ko rada, piemēram, bankas darbība vai bankas bankrots, ko izraisa neapdomīga kreditēšana). Banku pakalpojumu sniegšana Savienībā bez šādas fiziskas klātbūtnes palielinātu klātbūtni un dominējošu pozīciju finanšu tirgos, kuros kredītiestādes ir cieši iesaistītas riska segmentos, uz kuriem neattiecas Savienības prudenciālais regulējums un uzraudzība, kas galu galā var apdraudēt Savienības vai tās atsevišķu dalībvalstu finanšu stabilitāti. Finanšu krīze 2008.–2009. gadā ir pēdējais vēsturiskais precedents, kas uzsver, ka mazie tirgus segmenti var kļūt par iemeslu būtiskiem draudiem Savienības un tās dalībvalstu finanšu stabilitātei, ja uz tiem neattiecas prudenciālais regulējums un uzraudzība. Tāpēc Savienības tiesību aktos ir skaidri jānosaka prasība, ka uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību trešā valstī un vēlas sniegt banku pakalpojumus Savienībā, būtu vismaz jāizveido filiāle dalībvalstī un ka šādai filiālei ir jāsaņem atļauja saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, ja vien uzņēmums nevēlas sniegt banku pakalpojumus Savienībā ar meitasuzņēmuma starpniecību. Tomēr šī prasība izveidot filiāli nebūtu jāpiemēro gadījumos, kad pakalpojumus sniedz, izmantojot pakalpojumu reverso mārketingu, jo šajā gadījumā klients ir tas, kas vēršas pie trešās valsts uzņēmuma, lai lūgtu sniegt pakalpojumu. (4)Kredītiestāžu uzraudzības iestādēm vajadzētu būt visām nepieciešamajām pilnvarām, kas tām ļauj pildīt savus pienākumus un kas attiecas uz dažādām uzraudzīto vienību veiktajām darbībām. Šajā nolūkā un lai palielinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, uzraudzības iestāžu rīcībā jābūt visām uzraudzības pilnvarām, kas tām ļauj aptvert būtiskas darbības, kuras var veikt uzraudzītās vienības. Tādēļ Eiropas Centrālajai bankai un valstu kompetentajām iestādēm būtu jāziņo par gadījumiem, kad uzraudzīto vienību būtiska darbība, tostarp uzraudzīto vienību veikta būtiskas līdzdalības iegūšana finanšu vai nefinanšu sabiedrībās, aktīvu un saistību būtiska pārvešana no uzraudzītām vienībām vai uz tām, kā arī apvienošanās un sadalīšana, kurā iesaistītas uzraudzītas vienības, rada bažas par tās prudenciālo profilu vai par iespējamām nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas darbībām. Turklāt ECB un valstu kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarām iejaukties šādos gadījumos. (5)Attiecībā uz apvienošanos un sadalīšanu Direktīvā (ES) 2017/1132 ir paredzēti saskaņoti noteikumi un procedūras, jo īpaši attiecībā uz kapitālsabiedrību pārrobežu apvienošanos un sadalīšanu. Tāpēc šajā direktīvā paredzētajai kompetento iestāžu veiktai novērtēšanas procedūrai būtu jāpapildina Direktīva (ES) 2017/1132, un tai nevajadzētu būt pretrunā nevienam no tās noteikumiem. Tādu pārrobežu apvienošanos un sadalīšanas gadījumā, uz kuriem attiecas Direktīvas (ES) 2017/1132 darbības joma, kompetentās uzraudzības iestādes izdotais pamatotais atzinums būtu jāiekļauj novērtējumā par to, vai ir izpildīti visi attiecīgie nosacījumi un vai ir pienācīgi izpildītas visas procedūras un formalitātes, kas vajadzīgas pirmsapvienošanās vai pirmssadalīšanas apliecībai. Tāpēc pamatotais atzinums būtu jānodod izraudzītajai valsts iestādei, kas ir atbildīga par pirmsapvienošanās vai pirmssadalīšanas apliecības izsniegšanu saskaņā ar Direktīvu (ES) 2017/1132. (6)Lai nodrošinātu, ka kompetentās iestādes var iejaukties, pirms tiek veikta kāda no šīm būtiskajām darbībām, par to tām būtu jāpaziņo iepriekš. Minētajam paziņojumam būtu jāpievieno informācija, kas kompetentajām iestādēm vajadzīga, lai novērtētu plānoto darbību no prudenciālās uzraudzības un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas un terorisma finansēšanas novēršanas viedokļa. Minētais kompetento iestāžu veiktais novērtējums būtu jāsāk brīdī, kad saņemts paziņojums, tostarp visa pieprasītā informācija, un būtiskas līdzdalības iegūšanas vai aktīvu un saistību būtiskas nodošanas gadījumā tam vajadzētu būt ierobežotam laikā. (7)Būtiskas līdzdalības iegūšanas vai aktīvu vai saistību būtiskas nodošanas gadījumā novērtējuma pabeigšana varētu likt kompetentajai iestādei pieņemt lēmumu iebilst pret attiecīgo darbību. Ja kompetentās iestādes noteiktā termiņā neiebilst, darbība būtu jāuzskata par apstiprinātu. (8)Lai nodrošinātu proporcionalitāti un izvairītos no nepamatota administratīvā sloga, minētās kompetento iestāžu papildu pilnvaras būtu jāpiemēro tikai darbībām, ko uzskata par būtiskām. Tikai darbības, kas ietver apvienošanos vai sadalīšanu, būtu automātiski jāuzskata par būtiskām darbībām, jo var sagaidīt, ka jaunizveidotajai struktūrai būs ievērojami atšķirīgs prudenciālais profils nekā sabiedrībām, kas sākotnēji bija iesaistītas apvienošanā vai sadalīšanā. Turklāt uzņēmumiem, kas tos veic, nevajadzētu noslēgt apvienošanos vai sadalīšanu, pirms nav saņemts iepriekšējs pozitīvs atzinums no kompetentajām iestādēm. Citas darbības (tostarp līdzdalības iegūšana un aktīvu un saistību nodošana), ja tās uzskata par būtiskām, būtu jāizvērtē kompetentajām iestādēm, pamatojoties uz automātisku apstiprināšanas procedūru. (9)Dažās situācijās (piemēram, ja ir iesaistītas vienības, kas veic uzņēmējdarbību dažādās dalībvalstīs) darbībām var būt vajadzīgi vairāki paziņojumi un novērtējumi no dažādām kompetentajām iestādēm, un tam nepieciešama efektīva sadarbība starp šīm iestādēm. Tādēļ ir nepieciešams precīzi noteikt sadarbības pienākumus, jo īpaši agrīnos pārrobežu paziņojumus, raitu informācijas apmaiņu un novērtēšanas koordināciju. (10)Noteikumi, kas attiecas uz būtiskas līdzdalības iegūšanu kredītiestādē, ir jāsaskaņo ar noteikumiem par būtiskas līdzdalības iegūšanu, ko veic iestāde, ja abi novērtējumi jāveic par vienu un to pašu darbību. Patiešām, ja šie noteikumi netiks pienācīgi formulēti, tas varētu radīt nekonsekvenci kompetento iestāžu veiktajā novērtējumā un galu galā arī šo iestāžu pieņemtajos lēmumos. Tādēļ ir jāparedz līdzīgs papildu laiks, kas paredzēts kompetentajām iestādēm, lai apstiprinātu paziņojuma saņemšanu, ja darbība tiek uzskatīta par sarežģītu.

(11)EBI būtu jāpilnvaro izstrādāt regulatīvus tehniskos standartus un īstenošanas tehniskos standartus, lai nodrošinātu šo papildu uzraudzības pilnvaru pienācīgu izmantošanu. Minētajos regulatīvajos tehniskajos standartos un īstenošanas tehniskajos standartos jo īpaši būtu jāprecizē informācija, kas jāsaņem kompetentajām iestādēm, izvērtējamie elementi un sadarbība, ja ir iesaistīta vairāk nekā viena kompetentā iestāde. Šie dažādie elementi ir būtiski, lai nodrošinātu, ka pietiekami saskaņota uzraudzības metodika ļauj efektīvi īstenot noteikumus par papildu pilnvarām ar minimālu iespējamo papildu administratīvo slogu. (12)Ir būtiski, lai kredītiestādes, finanšu pārvaldītājsabiedrības un jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības ievērotu prudenciālās prasības nolūkā nodrošināt to drošumu un stabilitāti un saglabāt finanšu sistēmas stabilitāti gan Savienības līmenī kopumā, gan katrā dalībvalstī. Tādēļ ECB un valstu kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarotām veikt savlaicīgus un izšķirošus pasākumus, ja minētās kredītiestādes, finanšu pārvaldītājsabiedrības un jauktas finanšu pārvaldītājsabiedrības un to faktiskie vadītāji neievēro prudenciālās prasības vai uzraudzības lēmumus. (13)Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus sankciju piemērošanas pilnvaru jomā, dalībvalstīm būtu jāparedz efektīvi, samērīgi un atturoši administratīvie sodi, periodiskie soda maksājumi un citi administratīvie pasākumi saistībā ar to valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē šo direktīvu, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 575/2013 pārkāpumiem. Jo īpaši dalībvalstis var piemērot administratīvus sodus, ja uz attiecīgo pārkāpumu attiecas arī valsts krimināltiesības. Minētajiem administratīvajiem sodiem, periodiskiem soda maksājumiem un citiem administratīviem pasākumiem būtu jāatbilst konkrētām minimālajām prasībām, tostarp minimālajām pilnvarām, kas būtu jāpiešķir kompetentajām iestādēm, lai tās varētu tos piemērot, kritērijiem, kas kompetentajām iestādēm būtu jāņem vērā to piemērošanā, publicēšanas prasībām vai administratīvo sodu un periodisko soda maksājumu līmeņiem. Dalībvalstīm būtu jāparedz īpaši noteikumi un efektīvi mehānismi attiecībā uz periodisku soda maksājumu piemērošanu. (14)Administratīvajiem naudas sodiem vajadzētu būt atturošiem, lai novērstu to, ka fiziskā vai juridiskā persona, kas pārkāpj valsts noteikumus, ar kuriem transponē Direktīvu 2013/36/ES, vai pārkāpj Regulu (ES) Nr. 575/2013, turpmāk iesaistās tādā pašā vai līdzīgā rīcībā. Būtu jāprasa, lai dalībvalstis paredz administratīvus sodus, kas ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši. Turklāt kompetentajām iestādēm, nosakot administratīvo sodu vai citu administratīvo pasākumu veidu un administratīvo naudas sodu apmēru, būtu jāņem vērā visi iepriekšējie kriminālsodi, kas varētu būt piemēroti vienai un tai pašai fiziskajai vai juridiskajai personai, kura ir atbildīga par to pašu pārkāpumu. Tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka visu sodu un citu administratīvo pasākumu, kas uzlikti sodīšanas mērķiem administratīvo procesu un kriminālprocesu akumulācijas gadījumā, smagums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, ņemot vērā attiecīgā pārkāpuma smagumu. Šajā nolūkā ir būtiski uzlabot sadarbību starp kompetentajām iestādēm un tiesu iestādēm administratīvo procesu un kriminālprocesu akumulācijas gadījumā pret tām pašām personām, kas ir atbildīgas par vienu un to pašu pārkāpumu. Dalībvalstīm būtu jāparedz īpaši noteikumi un mehānismi šādas sadarbības veicināšanai. (15)Kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai piemērot administratīvus sodus tai pašai fiziskajai vai juridiskajai personai, kas ir atbildīga par tām pašām darbībām vai bezdarbību. Tomēr šādai procedūru un sodu akumulācijai par vienu un to pašu pārkāpumu būtu jānotiek ar atšķirīgiem vispārējo interešu mērķiem. Dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi, lai nodrošinātu pienācīgu koordināciju starp administratīvajiem un kriminālprocesiem. Šādiem noteikumiem būtu jāierobežo kumulatīvu sodu uzlikšana attiecīgajai fiziskajai vai juridiskajai personai par vienu un to pašu pārkāpumu līdz stingri nepieciešamam, lai sasniegtu šos dažādos mērķus. Turklāt dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi, lai nodrošinātu, ka visu administratīvo sodu, kriminālsodu un citu pasākumu, kas piemēroti tiesvedības apvienošanas gadījumos, smagums nepārsniedz to, kas nepieciešams, ņemot vērā attiecīgā pārkāpuma smagumu. Dalībvalstīm būtu arī jānodrošina, ka šāda procedūru dublēšanās un turpmākie sodi atbilst principam ne bis in idem un ka attiecīgās fiziskās vai juridiskās personas tiesības tiek pienācīgi aizsargātas. (16)Administratīvie naudas sodi juridiskām personām būtu jāpiemēro konsekventi, jo īpaši attiecībā uz administratīvo sodu maksimālās summas noteikšanu, kurā būtu jāņem vērā attiecīgā uzņēmuma kopējais gada neto apgrozījums. Tomēr pašreizējā kopējā gada neto apgrozījuma definīcija Direktīvā 2013/36/ES nav nedz pietiekami izsmeļoša, nedz pietiekami skaidra un pilnīga, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus administratīvo naudas sodu piemērošanā. Tādēļ, lai izvairītos no nekonsekventas interpretācijas, ir jāprecizē vairāki elementi pašreizējā kopējā gada neto apgrozījuma definīcijā. (17)Papildus administratīvajiem sodiem kompetentajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarotām piemērot periodiskus soda maksājumus kredītiestādēm, finanšu pārvaldītājsabiedrībām, jauktām finanšu pārvaldītājsabiedrībām un to faktiskajiem vadītājiem par to, ka tās nav izpildījušas savus pienākumus saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, Regulu (ES) Nr. 575/2013 vai kompetentās iestādes lēmumu. Minētie izpildes pasākumi būtu jāpiemēro, ja turpinās kompetentās iestādes prasības vai uzraudzības lēmuma pārkāpums. Kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai piemērot minētos izpildes pasākumus bez iepriekšēja pieprasījuma, rīkojuma vai brīdinājuma nosūtīšanas pārkāpējai pusei. Tā kā periodisko soda maksājumu mērķis ir piespiest fiziskas vai juridiskas personas izbeigt notiekošu pārkāpumu, periodisku soda maksājumu piemērošanai nebūtu jāliedz kompetentajām iestādēm piemērot turpmākus administratīvus sodus par to pašu pārkāpumu. (18)Ir jānosaka administratīvi sodi, periodiski soda maksājumi un citi administratīvi pasākumi, lai nodrošinātu pēc iespējas lielāku rīcības brīvību pēc pārkāpuma un palīdzētu novērst turpmākus pārkāpumus, neatkarīgi no tā, vai tie saskaņā ar valsts tiesību aktiem kvalificēti kā administratīvs sods vai cits administratīvs pasākums. Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai paredzēt papildu sodus un augstāku administratīvo naudas sodu līmeni. (19)Kompetentajām iestādēm būtu jāpiemēro samērīgi un efektīvi periodiski soda maksājumi. Attiecīgi kompetentajai iestādei būtu jāņem vērā periodiskā soda maksājuma iespējamā ietekme uz pārkāpējas juridiskās vai fiziskās personas finansiālo stāvokli un jācenšas izvairīties no tā, ka sods izraisītu pārkāpējas juridiskās vai fiziskās personas maksātnespēju, radītu nopietnas finansiālas grūtības vai veidotu nesamērīgu procentuālo daļu no tās kopējā gada apgrozījuma. (20)Ja dalībvalsts tiesību sistēmā nav atļauti šajā direktīvā paredzētie administratīvie sodi, noteikumus par administratīvajiem sodiem var piemērot tā, ka sankcijas ierosina kompetentā iestāde un tās uzliek tiesu iestādes. Tādēļ ir nepieciešams, lai minētās dalībvalstis nodrošinātu, ka noteikumu un sodu piemērošanas iedarbība ir līdzvērtīga kompetento iestāžu uzliktajiem administratīvajiem sodiem. Piemērojot šādus sodus, tiesu iestādēm būtu jāņem vērā ieteikums, ko sniegusi kompetentā iestāde, kura ierosinājusi sodu. Piemērotajām sankcijām vajadzētu būt efektīvām, samērīgām un preventīvām. (21)Lai paredzētu atbilstīgas sankcijas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, ar kuriem transponē Direktīvu 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 575/2013, būtu jāpapildina saraksts ar pārkāpumiem, kuriem piemēro administratīvos sodus, periodiskos soda maksājumus un citus administratīvus pasākumus. Tāpēc būtu jāgroza pārkāpumu saraksts saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 67. pantu. (22)Noteikumi par filiālēm, ko uzņēmumi izveidojuši trešā valstī, lai sniegtu banku pakalpojumus dalībvalstī, ir pakļauti valsts tiesību aktiem un tikai ļoti ierobežotā mērā saskaņoti ar Direktīvu 2013/36/ES. Lai gan trešo valstu filiālēm ir būtiska klātbūtne Savienības banku tirgos, uz tām pašlaik attiecas tikai ļoti augsta līmeņa informācijas prasības, bet uz tām neattiecas nekādi Savienības līmeņa prudenciālie standarti vai uzraudzības sadarbības mehānismi. Tā kā nav vienota prudenciālās uzraudzības regulējuma, trešo valstu filiālēm piemēro atšķirīgas valstu prasības ar atšķirīgu piesardzību un tvērumu. Turklāt kompetentajām iestādēm trūkst visaptverošas informācijas un nepieciešamo uzraudzības instrumentu, lai pienācīgi uzraudzītu īpašos riskus, ko rada trešo valstu grupas, kuras darbojas vienā vai vairākās dalībvalstīs, izmantojot gan filiāles, gan meitasuzņēmumus. Pašlaik attiecībā uz tiem nav integrētas uzraudzības kārtības, un kompetentajai iestādei, kas atbild par trešās valsts grupas katras filiāles uzraudzību, nav pienākuma apmainīties ar informāciju ar kompetentajām iestādēm, kas uzrauga citas tās pašas grupas filiāles un meitasuzņēmumus. Šāda sadrumstalota regulatīvā vide rada riskus Savienības finanšu stabilitātei un tirgus integritātei, un tie būtu pienācīgi jārisina, izmantojot saskaņotu regulējumu attiecībā uz trešo valstu filiālēm. Šādā regulējumā būtu jāietver minimālās kopējās prasības attiecībā uz atļauju izsniegšanu, prudenciālajiem standartiem, iekšējo pārvaldību, uzraudzību un ziņošanu. Šim prasību kopumam būtu jābalstās uz tām prasībām, ko dalībvalstis jau piemēro trešo valstu filiālēm to teritorijā, un būtu jāņem vērā līdzīgas vai līdzvērtīgas prasības, ko trešās valstis piemēro ārvalstu filiālēm, lai nodrošinātu konsekvenci starp dalībvalstīm un saskaņotu Savienības trešo valstu filiāļu regulējumu ar dominējošo starptautisko praksi šajā jomā. (23)Proporcionalitātes labad prasības attiecībā uz trešo valstu filiālēm būtu jānosaka attiecībā pret risku, ko tās rada Savienības un dalībvalstu finanšu stabilitātei un tirgus integritātei. Tāpēc trešo valstu filiāles būtu jāklasificē vai nu kā 1. klases filiāles, ja tās tiek uzskatītas par riskantākām, vai citādi – kā 2. klases filiāles, ja tās ir mazas un nesarežģītas un nerada būtisku finanšu stabilitātes risku (atbilstīgi “mazas un nesarežģītas iestādes” definīcijai Regulā (ES) Nr. 575/2013). Attiecīgi trešo valstu filiāles, kuru aktīvi dalībvalstī ir iegrāmatoti 5 000 000 000 EUR apmērā vai vairāk, būtu jāuzskata par tādām, kas rada šādu lielāku risku to lielākā apjoma un sarežģītības dēļ, jo to bankrots varētu izraisīt būtiskus traucējumus dalībvalsts banku pakalpojumu tirgū vai tās banku sistēmā. Trešo valstu filiāles, kas ir pilnvarotas pieņemt privātpersonu vai MVU noguldījumus, arī būtu jāuzskata par riskantākām neatkarīgi no to lieluma, ciktāl to bankrots ietekmētu īpaši neaizsargātus noguldītājus un varētu izraisīt uzticības zudumu dalībvalsts banku sistēmas drošībai un stabilitātei, lai aizsargātu iedzīvotāju noguldījumus. Tāpēc abu veidu trešo valstu filiāles būtu jāklasificē kā 1. klases filiāles. (24)Trešo valstu filiāles būtu jāklasificē arī 1. klasē, ja uz uzņēmumu trešā valstī, kas ir to galvenais birojs (“vadošais uzņēmums”), attiecas tāda regulējuma normatīvie akti, uzraudzība un īstenošana, par kuru nav konstatēts, ka tas ir vismaz līdzvērtīgs Direktīvai 2013/36/ES un Regulai (ES) Nr. 575/2013, vai ja attiecīgā trešā valsts ir iekļauta sarakstā kā augsta riska trešā valsts, kurai nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas apkarošanas režīmā ir stratēģiskas nepilnības saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/849. Minētās trešo valstu filiāles rada būtisku risku Savienības un tās dalībvalsts finanšu stabilitātei, kurā tās veic uzņēmējdarbību, jo banku regulatīvais satvars vai nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējums, ko piemēro to galvenajam uzņēmumam, pienācīgi neaptver vai neļauj pienācīgi uzraudzīt konkrētos riskus, ko rada filiāles darbības dalībvalstī, vai riskus darījumu partneriem dalībvalstī, kuri izriet no trešās valsts grupas. Lai noteiktu trešās valsts banku prudenciālo un uzraudzības standartu līdzvērtību Savienības standartiem, Komisijai vajadzētu būt iespējai uzdot EBI veikt novērtējumu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 33. pantu. EBI būtu jānodrošina, ka novērtējums tiek veikts stingrā un pārredzamā veidā un saskaņā ar pareizu metodoloģiju. Turklāt EBI būtu arī jāapspriežas un cieši jāsadarbojas ar trešo valstu uzraudzības iestādēm un valdības struktūrvienībām, kas atbild par banku regulējumu, un attiecīgā gadījumā ar privātā sektora pusēm, cenšoties nodrošināt taisnīgu attieksmi pret šīm pusēm un dot tām iespēju iesniegt dokumentus un sniegt paskaidrojumus saprātīgā termiņā. Turklāt EBI būtu jānodrošina, ka saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 33. pantu sniegtais ziņojums ir pienācīgi pamatots, tajā ir sīki izklāstīts izvērtēto jautājumu apraksts un tas tiek sniegts saprātīgā termiņā. (25)Kompetentajām iestādēm vajadzētu būt skaidri norādītām pilnvarām katrā atsevišķā gadījumā pieprasīt, lai trešās valsts filiāles iesniedz pieteikumu atļaujas saņemšanai saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES III sadaļas 1. nodaļu, vismaz tad, ja minētās filiāles iesaistās darbībās ar partneriem citās dalībvalstīs, pārkāpjot iekšējā tirgus noteikumus, vai ja tās rada būtisku risku Savienības vai tās dalībvalsts finanšu stabilitātei, kurā tās veic uzņēmējdarbību. Turklāt kompetentajām iestādēm būtu regulāri jānovērtē, vai trešo valstu filiālēm, kuru grāmatvedības uzskaitē ir aktīvi 30 000 000 000 EUR apmērā vai lielākā apmērā, ir sistēmiska nozīme. Šāds periodisks novērtējums būtu jāveic visām trešo valstu filiālēm, kas pieder pie vienas un tās pašas trešās valsts grupas un kas veic uzņēmējdarbību vienā dalībvalstī vai visā Savienībā. Minētajā novērtējumā saskaņā ar konkrētiem kritērijiem būtu jāpārbauda, vai minētās filiāles rada analogu riska līmeni Savienības vai tās dalībvalstu finanšu stabilitātei kā iestādes, kas definētas kā “sistēmiski nozīmīgas” saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 575/2013. Ja kompetentās iestādes secina, ka trešās valsts filiāles ir sistēmiski nozīmīgas, tām šīm filiālēm būtu jānosaka prasības, kas ir piemērotas, lai mazinātu riskus finanšu stabilitātei. Šajā nolūkā kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai pieprasīt trešās valsts filiālēm pieteikties uz autorizāciju kā meitas iestādēm saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, lai turpinātu veikt banku darbības dalībvalstī vai visā Savienībā. Turklāt kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai noteikt citas prasības, jo īpaši pienākumu pārstrukturēt trešās valsts filiāļu aktīvus vai darbības Savienībā, lai šīs filiāles vairs nebūtu sistēmiskas, vai prasību ievērot papildu kapitāla, likviditātes, pārskatu sniegšanas vai informācijas atklāšanas prasības, ja tas būtu pietiekami, lai novērstu finanšu stabilitātes riskus. Kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai nepiemērot nevienu no minētajām prasībām trešo valstu filiālēm, kas novērtētas kā sistēmiskas, tikai tad, ja kompetentās iestādes var pamatot, ka riski, ko minētās filiāles rada Savienības un dalībvalstu finanšu stabilitātei un tirgus integritātei, ja šādu prasību nebūtu, būtiski nepalielinātos uz laikposmu, kas nepārsniedz vienu gadu. (26)Lai nodrošinātu trešās valsts grupas uzraudzības lēmumu saskaņotību ar filiālēm un meitasuzņēmumiem visā Savienībā, būtu jāizraugās vadošā kompetentā iestāde, kas veiktu sistēmiskās nozīmes novērtējumu. Minētajai lomai būtu jāatbilst trešās valsts grupas konsolidētajai uzraudzības iestādei Savienībā, ja piemēro Direktīvas 2013/36/ES 111. pantu, vai kompetentajai iestādei, kas kļūtu par konsolidēto uzraudzības iestādi saskaņā ar minēto pantu, ja minētās grupas trešās valsts filiāles tiktu uzskatītas par tās meitasuzņēmumiem. Ja attiecīgā konsolidētā uzraudzības iestāde nav noteikta vai ja vadošā kompetentā iestāde trīs mēnešu laikā nav sākusi sistēmiskās nozīmes novērtēšanu, tā vietā EBI būtu jāveic šis novērtējums. Vadošajai kompetentajai iestādei vai attiecīgā gadījumā EBI būtu jāapspriežas un pilnībā jāsadarbojas ar kompetentajām iestādēm, kas atbild par attiecīgās trešās valsts grupas meitasuzņēmumu un filiāļu uzraudzību visā Savienībā. Vadošajai kompetentajai iestādei un minētajām kompetentajām iestādēm būtu jāpieņem kopīgs lēmums par to, vai noteikt prasības trešās valsts filiālēm, kas novērtētas kā sistēmiskas. Pienācīga procesa apsvērumu dēļ vadošajai kompetentajai iestādei vai attiecīgā gadījumā EBI būtu jānodrošina, ka, novērtējot sistēmisko nozīmi, tiek ievērotas trešās valsts filiāļu tiesības tikt uzklausītām un sniegt paskaidrojumus. (27)Kompetentajām iestādēm būtu regulāri jāpārskata trešo valstu filiāļu atbilstība attiecīgajām prasībām saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES un jāveic uzraudzības pasākumi attiecībā uz minētajām filiālēm, lai nodrošinātu vai atjaunotu atbilstību minētajām prasībām. Lai atvieglotu prasību efektīvu uzraudzību attiecībā uz trešo valstu filiālēm un sniegtu visaptverošu pārskatu par trešo valstu grupu darbībām Savienībā, kompetentajām iestādēm būtu jādara pieejami kopīgi uzraudzības un finanšu pārskati saskaņā ar standartizētām veidnēm. EBI būtu jāpilnvaro izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektus, kuros izklāstītas minētās veidnes, un Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt minētos īstenošanas tehnisko standartu projektus. Turklāt ir jāīsteno pienācīgi sadarbības mehānismi starp kompetentajām iestādēm, lai nodrošinātu, ka visas trešo valstu grupu darbības, kas darbojas Savienībā caur trešo valstu filiālēm, tiktu pakļautas visaptverošai uzraudzībai, lai novērstu to, ka tiek apietas prasības, kas minētajām grupām piemērojamas saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, un līdz minimumam samazinātu iespējamos riskus Savienības finanšu stabilitātei. Jo īpaši 1. klases trešo valstu filiāles būtu jāiekļauj trešo valstu grupu uzraudzības kolēģiju darbības jomā Savienībā. Ja šāda kolēģija vēl nepastāv, kompetentajām iestādēm būtu jāizveido ad hoc kolēģija visām tās pašas grupas 1. klases trešo valstu filiālēm, ja tā darbojas vairāk nekā vienā dalībvalstī. (28)Savienības trešo valstu filiāļu regulējums būtu jāpiemēro, neskarot rīcības brīvību, kas dalībvalstīm pašlaik var būt nepieciešama, lai noteiktu trešo valstu uzņēmumiem no konkrētām trešām valstīm banku darbības savā teritorijā veikt tikai ar tādu meitasuzņēmumu starpniecību, kuriem atļauja piešķirta saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES III sadaļas 1. nodaļu. Minētā prasība var attiekties uz trešām valstīm, kuras piemēro banku prudenciālos un uzraudzības standartus, kas nav līdzvērtīgi standartiem saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, vai uz trešām valstīm, kurām nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas režīmā ir stratēģiskas nepilnības. (29)Pēc 9. SFPS ieviešanas 2018. gada 1. janvārī paredzamo kredītzaudējumu aprēķinu rezultāti, kuru pamatā ir modelēšanas pieejas, tieši ietekmē iestāžu pašu kapitāla apjomu un regulatīvos rādītājus. Tādas pašas modelēšanas pieejas ir arī pamats paredzamo kredītzaudējumu aprēķināšanai gadījumos, kad iestādes piemēro valstu grāmatvedības regulējumus. Tāpēc ir svarīgi, lai kompetentajām iestādēm un EBI būtu skaidrs priekšstats par šo aprēķinu ietekmi uz riska svērto aktīvu vērtību diapazonu un pašu kapitāla prasībām, kas rodas līdzīgiem riska darījumiem. Šajā nolūkā salīdzinošā novērtēšana būtu jāattiecina arī uz modelēšanas pieejām. Ņemot vērā to, ka iestādes, kas aprēķina kapitāla prasības saskaņā ar standartizēto pieeju kredītriskam, var izmantot arī modeļus paredzamo kredītzaudējumu aprēķināšanai 9. SFPS ietvaros, šīs iestādes būtu jāiekļauj arī salīdzinošajā novērtēšanā, ņemot vērā proporcionalitātes principu. (30)Ar Regulu (ES) 2019/876 tika grozīta Regula (ES) Nr. 575/2013, ieviešot pārskatītu tirgus riska regulējumu, ko izstrādājusi Bāzeles Banku uzraudzības komiteja. Alternatīvā standartizētā pieeja, kas ir daļa no šī jaunā regulējuma, ļauj iestādēm modelēt konkrētus parametrus, ko izmanto, aprēķinot riska svērtos aktīvus un pašu kapitāla prasības attiecībā uz tirgus risku. Tāpēc ir svarīgi, lai kompetentajām iestādēm un EBI būtu skaidrs priekšstats par riska svērto aktīvu vērtību diapazonu un pašu kapitāla prasībām, kas rodas līdzīgiem riska darījumiem ne tikai saskaņā ar alternatīvo iekšējo modeļu pieeju, bet arī saskaņā ar alternatīvo standartizēto pieeju. Tādējādi tirgus riska salīdzinošajai novērtēšanai būtu jāaptver pārskatītās standartizētās un iekšējā modeļa pieejas.

(31)Globālajai pārejai uz ilgtspējīgu ekonomiku, kā noteikts Savienības noslēgtajā Parīzes nolīgumā un Apvienoto Nāciju Organizācijas Ilgtspējīgas attīstības programmā 2030. gadam, būs nepieciešama pamatīga sociālekonomiskā pārveide, un tā būs atkarīga no ievērojamu finanšu resursu mobilizācijas no publiskā un privātā sektora. Eiropas zaļais kurss uzliek Savienībai saistības līdz 2050. gadam kļūt klimatneitrālai. Finanšu sistēmai ir būtiska nozīme šīs pārejas atbalstīšanā, kas attiecas ne tikai uz radīto iespēju apzināšanu un atbalstīšanu, bet arī uz to risku pienācīgu pārvaldību, kurus tā var radīt. (32)Bezprecedenta mēroga pārejai uz ilgtspējīgu, klimatneitrālu aprites ekonomiku būs ievērojama ietekme uz finanšu sistēmu. Centrālo banku un uzraudzības iestāžu tīkls finanšu sistēmas ekoloģizācijai 2018. gadā atzina, ka ar klimatu saistītie riski ir finanšu riska avots. Komisijas atjauninātajā ilgtspējīga finansējuma stratēģijā ir uzsvērts, ka vides, sociālie un pārvaldības (VSP) riski un riski, ko rada klimata pārmaiņu fiziskā ietekme, bioloģiskās daudzveidības zudums un jo īpaši ekosistēmu plašāka vides degradācija, rada vēl nepieredzētu izaicinājumu mūsu ekonomikai un finanšu sistēmas stabilitātei. Šiem riskiem ir raksturīgas īpatnības, piemēram, to uz nākotni vērstais raksturs un to atšķirīgā ietekme īstermiņā, vidējā termiņā un ilgtermiņā. (33)Pārejas uz ilgtspējīgu, klimatneitrālu aprites ekonomiku ilgtermiņa raksturs un pamatīgums radīs būtiskas izmaiņas iestāžu darījumdarbības modeļos. Pienācīga finanšu nozares un jo īpaši kredītiestāžu korekcija ir nepieciešama, lai sasniegtu mērķi līdz 2050. gadam Savienības ekonomikā panākt siltumnīcefekta gāzu neto nulles emisiju līmeni, vienlaikus saglabājot kontroli pār raksturīgajiem riskiem. Tāpēc kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai novērtēt šo procesu un iejaukties gadījumos, kad iestādes pārvalda klimata riskus, kā arī riskus, kas izriet no vides degradācijas un bioloģiskās daudzveidības zuduma, tādā veidā, kas apdraud atsevišķu iestāžu stabilitāti vai finanšu stabilitāti kopumā. Kompetentajām iestādēm būtu arī jāuzrauga un tām būtu jāpiešķir pilnvaras rīkoties gadījumos, kad iestāžu darījumdarbības modeļi un stratēģijas ir nesaskaņotas ar attiecīgajiem Savienības politikas mērķiem un plašākām pārejas tendencēm uz ilgtspējīgu ekonomiku, kas rada riskus to darījumdarbības modeļiem un stratēģijām vai finanšu stabilitātei. Klimata riski un, plašākā nozīmē, vides riski būtu jāskata kopā ar sociālajiem riskiem un pārvaldības riskiem vienā risku kategorijā, lai nodrošinātu visaptverošu un koordinētu šo faktoru integrāciju, jo tie bieži vien ir savstarpēji saistīti. VSP riski ir cieši saistīti ar ilgtspējas jēdzienu, jo VSP faktori ir galvenie trīs ilgtspējas pīlāri. (34)Lai saglabātu pienācīgu noturību pret VSP faktoru negatīvo ietekmi, iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā, ir jāspēj sistemātiski noteikt, izmērīt un pārvaldīt VSP riskus, un to uzraudzības iestādēm ir jānovērtē riski konkrētās iestādes līmenī, kā arī sistēmiskā līmenī, piešķirot prioritāti vides faktoriem un virzoties uz citiem ilgtspējas faktoriem, kad novērtējuma metodoloģijas un instrumenti attīstās. Iestādēm būtu jāizvērtē savu portfeļu saskaņošana ar Savienības mērķi līdz 2050. gadam kļūt klimatneitrālai, kā arī novērst vides degradāciju un bioloģiskās daudzveidības zudumu. Iestādēm būtu jāizstrādā konkrēti plāni, kā īstermiņā, vidējā termiņā un ilgtermiņā novērst riskus, ko rada to darījumdarbības modeļa un stratēģijas neatbilstība attiecīgajiem Savienības politikas mērķiem, kas iekļauti Parīzes nolīgumā, tiesību aktu kopumā “Gatavi mērķrādītājam 55 %” [un globālajā bioloģiskās daudzveidības satvarā laikposmam pēc 2020. gada]. Būtu jāprasa, lai iestādēm būtu stabila pārvaldības kārtība un iekšējie procesi VSP risku pārvaldībai, kā arī to vadības struktūru apstiprinātas stratēģijas, kurās ņemta vērā ne tikai VSP faktoru pašreizējā, bet arī uz nākotni vērstā ietekme. Vadības struktūras un iestāžu iekšējā kapitāla sadalījuma kopējās zināšanas un informētība par VSP faktoriem, lai novērstu VSP riskus, arī būs noteicošais faktors, lai virzītu pārmaiņas katrā iestādē. VSP risku specifika, kā arī to relatīvais novatorisms nozīmē, ka izpratne, mērījumi un pārvaldības prakse iestādēs var ievērojami atšķirties. Lai nodrošinātu konverģenci visā Savienībā un vienotu izpratni par VSP riskiem, prudenciālajā regulējumā būtu jāparedz atbilstīgas definīcijas un minimālie standarti šo risku novērtēšanai. Lai sasniegtu šo mērķi, definīcijas ir noteiktas Regulā (ES) Nr. 575/2013, un EBI ir pilnvarota noteikt minimālo atsauces metodoloģiju kopumu VSP risku ietekmes uz iestāžu finanšu stabilitāti novērtēšanai, prioritāti piešķirot vides faktoru ietekmei. Tā kā VSP risku uz nākotni vērstais raksturs nozīmē, ka scenāriju analīze un stresa testi kopā ar plāniem šo risku novēršanai ir īpaši informatīvi novērtēšanas instrumenti, EBI būtu arī jāpilnvaro izstrādāt vienotus kritērijus plānu saturam minēto risku novēršanai un scenāriju noteikšanai un stresa testēšanas metožu piemērošanai. Ar vidi saistītiem riskiem, tostarp riskiem, kas izriet no vides degradācijas un bioloģiskās daudzveidības zuduma, un jo īpaši ar klimatu saistītiem riskiem vajadzētu būt prioritāriem, ņemot vērā to steidzamību un scenāriju analīzes un stresa testu īpašo nozīmi to novērtēšanā. (35)VSP riskiem var būt tālejošas sekas gan atsevišķu iestāžu, gan visas finanšu sistēmas stabilitātei. Tāpēc kompetentajām iestādēm šie riski būtu konsekventi jāņem vērā savās attiecīgajās uzraudzības darbībās, tostarp uzraudzības novērtēšanas un pārskatīšanas procesā un šo risku stresa testēšanā. Eiropas Komisija ar sava tehniskā atbalsta instrumenta starpniecību ir sniegusi atbalstu valstu kompetentajām iestādēm stresa testēšanas metodoloģiju izstrādē un īstenošanā un ir gatava turpināt sniegt tehnisku atbalstu šajā sakarā. Tomēr stresa testēšanas metodoloģijas attiecībā uz VSP riskiem līdz šim ir izmantotas galvenokārt izpētes veidā. Lai stingri un konsekventi iekļautu VSP stresa testus uzraudzībā, EBI, Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādei (EAAPI) un Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI) būtu kopīgi jāizstrādā pamatnostādnes, lai nodrošinātu konsekventus apsvērumus un vienotas metodes VSP risku testēšanai spriedzes apstākļos. Minēto risku stresa testu veikšana būtu jāsāk ar klimata un vides faktoriem, un, tā kā kļūst pieejami vairāk VSP risku datu un metodiku, lai palīdzētu izstrādāt papildu instrumentus, ar ko novērtēt to kvantitatīvo ietekmi uz finanšu riskiem, kompetentajām iestādēm savos kredītiestāžu pietiekamības novērtējumos būtu arvien vairāk jānovērtē šo risku ietekme. Lai nodrošinātu uzraudzības prakses konverģenci, EBI būtu jāizdod pamatnostādnes par VSP risku vienotu iekļaušanu uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesā (SREP). (36)Direktīvas 2013/36/ES 133. panta noteikumus par sistēmiskā riska rezervju sistēmu jau var izmantot, lai novērstu dažāda veida sistēmiskos riskus, tostarp riskus, kas saistīti ar klimata pārmaiņām. Ciktāl attiecīgās kompetentās vai norīkotās iestādes uzskata, ka ar klimata pārmaiņām saistītajiem riskiem var būt nopietna negatīva ietekme uz finanšu sistēmu un reālo ekonomiku dalībvalstīs, tām būtu jāievieš sistēmiskā riska rezervju norma attiecībā uz minētajiem riskiem, ja tās uzskata, ka šādas likmes ieviešana ir efektīva un samērīga minēto risku mazināšanai. (37)Vadības stru