Līgumos ir paredzēts pienākums dalībvalstīm veikt gan vispārējus, gan īpašus pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Līgumiem vai ko rada Savienības iestāžu darbība .

Direktīvā par ES finanšu interešu aizsardzību (“FIA direktīva”) ir noteikti vairāki pārkāpumi pret ES budžetu, arī izvairīšanās no muitas nodokļu maksāšanas. Kaut gan muitas noteikumu pārkāpumi var būt FIA direktīvas darbības jomā, ja tiek ievēroti daži stingri nosacījumi, FIA direktīva ir vērsta tikai uz tīšiem pārkāpumiem. FIA direktīva neattiecas uz muitas noteikumu pārkāpumiem, kuru vērtība saskaņā ar SMK ir mazāka par 10 000 EUR, neatkarīgi no tā, vai tie izdarīti tīši vai nolaidības dēļ.

LES 4. panta 3. punktā prasīts dalībvalstīm veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Līgumiem vai no Savienības iestāžu aktiem. Šajā nolūkā, lai gan sodu izvēle muitas jomā paliek dalībvalstu ziņā, tām jo īpaši ir jānodrošina, ka par ES tiesību aktu pārkāpumiem tiek piemēroti sodi, ievērojot gan procesuālos, gan materiālos nosacījumus, kas sodu padara iedarbīgu, samērīgu un atturošu.

Pateicoties dalībvalstu aktīvai līdzdalībai, projekta grupas darba rezultātā tika iegūts ievērojams datu apjoms. Atsevišķu valstu lapas (kas iekļautas Komisijas dienestu darba dokumenta (“SWD”) 2.–4. daļā) liecina, ka visas dalībvalstis ir izpildījušas savus pienākumus, pieņemot sodus muitas jomā, kas izriet no to tiesību aktiem.

2.1. Attiecīgie SMK panti un novērtēšanai izmantotie kritēriji

Novērtējums ir balstīts uz SMK pantiem, ar kuriem uzņēmējiem ir noteikti pienākumi, kurus tie, iespējams, varētu pārkāpt . Tie ir šādi:

15., 23., 51., 108., 127., 135., 137., 139., 140., 145., 147., 148., 149., 158., 163., 166., 167., 177., 179., 182., 185., 192., 211., 233., 241., 242., 244., 244., 245., 257., 262., 263., 267., 270., 271. un 274. pantu.

Dalībvalstu paziņoto sodu analīze attiecībā uz šajos SMK pantos minētajiem pārkāpumiem ir balstīta uz tālāk uzskaitītajiem 10 kritērijiem, kas sniedz skaidru priekšstatu par SMK 42. panta 1. punkta piemērošanu.

Sankciju raksturs → Sankcijas var būt divu veidu: administratīvas vai kriminālas. Šis kritērijs nosaka, kāda veida sankcijas tiek piemērotas par konkrētu pārkāpumu. Šis kritērijs ir noteicošais, jo tas palīdz atšķirt dažādās dalībvalstīs pastāvošās sankciju sistēmas. Nolaidība vai nodoms → Atkarībā no piemēroto sankciju veida dalībvalstis, nosakot piemēroto sankciju raksturu, ņem vērā, vai pārkāpums radies nolaidības dēļ vai izdarīts ar nodomu. Atbildība → Šis kritērijs nosaka, vai, piemērojot sankcijas, dalībvalstīs pie atbildības var saukt juridiskas personas. Sankcijas veids → Ar šo kritēriju nosaka dažādus sankciju veidus — gan finansiāla rakstura sankcijas, gan brīvības atņemšanu, gan cita veida sankcijas, ko var piemērot. Robežvērtības → Šis kritērijs attiecas uz minimālo un maksimālo noteikto sankciju apmēru. Izlīgums → Lai izvairītos no kriminālprocesa, var izvēlēties izlīguma procedūru. Atbildību mīkstinošu apstākļu esība → Visi apstākļi, kas palīdz mazināt noteikto sankciju apmēru. Atbildību pastiprinošu apstākļu esība → Visi apstākļi, kuru dēļ var noteikt bargāku sodu. Noilguma periodi → Visi termiņi, kuros procedūru var uzskatīt par pabeigtu. Atsauce uz spēkā esošajiem valsts noteikumiem → Saikne ar spēkā esošajiem valsts noteikumiem.

III sadaļa. Kvantitatīvs novērtējums / atbilstība

4.2Kvantitatīvs novērtējums

Kopējais novērtējums ļauj secināt, ka visas dalībvalstis muitas jomā piemēro sankcijas, kas izriet vai nu no to valsts tiesību aktiem, vai arī no īpašiem noteikumiem , kas pieņemti, lai novērstu SMK pārkāpumus. Ja dalībvalstis ir pieņēmušas īpašus noteikumus, ņemot vērā SMK, šiem noteikumiem ir tikai administratīvs raksturs. Vispārīgās salīdzinošās tabulas pirmajā daļā ir parādīts nākamajā šā ziņojuma iedaļā aplūkoto sodu raksturs. Tomēr kopumā tās mērķis ir parādīt, ka dalībvalstis ievēro SMK 42. panta 1. punktā noteikto pienākumu. Tajā pašā vispārīgās tabulas daļā ir izceltas jomas, kurās sodi netiek piemēroti vai nu kopumā, vai arī atkarībā no konkrētās situācijas dalībvalstīs. Īpaši nozīmīgas ir divas no šīm jomām:

ØSMK 108. pants — SMK ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu nemaksāšana noteiktajā termiņā, kas jāveic personai, kas ir atbildīga par parādu: 11 dalībvalstis nav noteikušas sodus par šo pārkāpumu. Ievedmuitas nodokļu nemaksāšana nav sodāma ne saskaņā ar administratīvajām tiesībām, ne krimināltiesībām, bet uz to attiecas izpildes pasākumi;

Øbrīvās zonas (SMK 135. panta 2. punkts, 244. panta 1. punkts un 245. pants) nepastāv visās dalībvalstīs, un tāpēc šīs dalībvalstis sodus šajā saistībā nav pieņēmušas.

Citas jomas, kurās sodi netiek piemēroti, ir atsevišķi gadījumi, un to skaits ir ļoti ierobežots. Šajā nelielajā skaitā gadījumu uz konkrēto pārkāpumu attiecas vispārējs SMK pants, un dalībvalsts šajā saistībā nav pieņēmusi īpašus pasākumus, bet gan ļāvusi uz to attiecināt sankcijas, kas noteiktas ar vispārējo pantu.

IV sadaļa. Dalībvalstu noteikumu kvalitatīvs novērtējums — daudzveidība un atšķirības

1.Vispārīgi apsvērumi

Valstu sodu sistēmu daudzveidība to savstarpējai konverģencei netraucē. Jo īpaši, šajās atšķirīgajās sistēmās tiek mēģināts paredzēt sodus, kas ir atturoši, iedarbīgi un samērīgi, kā noteikts SMK. Tiesa nodrošina, ka šie jēdzieni, kas zināmā mērā ir subjektīvi, tiek ievēroti, nosakot to raksturlielumus.

Runājot par līdzīgo, nav tādu absolūtu līdzību starp visām dalībvalstīm, ja ar to saprot, ka katra no tām piemēro tieši tādu pašu sodu ar tādiem pašiem nosacījumiem par vienu un to pašu pārkāpumu.

Pastāv zināma konverģence starp dažām dalībvalstīm vai dalībvalstu grupām. Piemēram, lielākajā daļā dalībvalstu ir sistēma, kas paredz gan administratīvus, gan kriminālsodus. Lielākā daļa no tām piemēro noilguma periodus, un lielākā daļa no tām izmanto atbildību pastiprinošus vai mīkstinošus apstākļus, kad tiek noteikts uzlikto sankciju smagums, utt. (sīkāka analīze ir sniegta šā ziņojuma 2.–7. punktā).

Atsevišķu valstu lapās un vispārīgajā salīdzinošajā tabulā ir parādīts, kā dažādās dalībvalstīs var atšķirties dažādi ar sodiem saistīti pasākumi. Šīs atšķirības rodas no tā, ka katra dalībvalsts var brīvi izvēlēties, kādu sodu piemērot par konkrētu pārkāpumu, un ka sodu veidi izriet no valsts tiesību aktiem. Tādējādi saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesību aktiem pārkāpums, kas paredzēts SMK, var tikt uzskatīts par vienkāršu administratīvu pārkāpumu, bet citā dalībvalstī tas var būt saistīts ar kriminālprocesu. Citas dalībvalstis var piemērot administratīvus sodus, ja nav pārsniegta noteikta robežvērtība, savukārt, ja tā tiek pārsniegta, piemēro kriminālsodu.