Otrais ziņojums par paveikto pēc Paziņojuma par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā COM(2007) 414, galīgā redakcija {SEC(2010)573} /* COM/2010/0228 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 18.5.2010 COM(2010)228 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEIUN EIROPAS PARLAMENTAM Otrais ziņojums par paveikto pēc Paziņojuma par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā COM(2007) 414, galīgā redakcija {SEC(2010)573} KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Otrais ziņojums par paveikto pēc Paziņojuma par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā (COM(2007) 414, galīgā redakcija) 1. IEVADS Ūdens ir viens no vērtīgākajiem resursiem, taču tas kļūst arī par ierobežotu resursu, un ikviena pazīme liecina, ka nākotnē šī tendence pastiprināsies. Samazinoties pieejamībai, pasliktinoties kvalitātei un pieaugot pieprasījumam pēc svaiga ūdens, rodas būtiskas problēmas. Prognozē, ka klimata pārmaiņas saasinās šo situāciju. Tāpēc ar ūdens trūkumu saistītie jautājumi jāizvērtē plašākā kontekstā. 2007. gadā Komisija pieņēma Paziņojumu par ūdens trūkumu un sausumu[1]. Paziņojumā identificētas septiņas politikas iniciatīvas, kurām jāpievēršas, ja Eiropa vēlas virzīties uz ūdens resursu izmantošanas ziņā racionālu un taupošu ekonomiku. 2007. gada oktobrī[2] Padome atbalstīja paziņojumā norādītos risinājumus un aicināja Komisiju pārskatīt un līdz 2012. gadam pilnveidot stratēģiju ar ūdens trūkumu un sausumu saistīto problēmu risināšanai. 2008. gada oktobrī Eiropas Parlaments pieņēma ziņojumu par paziņojumu un atbalstīja ierosināto pirmo rīcības politikas risinājumu kopumu. Parlamenta rezolūcijā uzsvērts, ka jārīkojas nekavējoties, jo īpaši lai veicinātu ūdens taupīšanu, apmainīšanos ar labu praksi, informētības uzlabošanas kampaņas, atbilstošas ūdens cenas noteikšanu, un ka nepieciešams vairāk finansējuma, lai atbalstītu šos pasākumus. 2008. gada decembrī pieņēma pirmo ziņojumu par paveikto pēc paziņojuma[3], un tajā detalizēti raksturots paveiktais, īstenojot paziņojumā izklāstītos priekšlikumus. Ziņojumā identificētas dažas ES un valstu līmenī sekmīgas politikas iniciatīvas, kas palīdzējušas sasniegt rezultātus, taču tajā secināts, ka joprojām ir ļoti daudz darāmā. Ziņojumam bija pievienota darba programma, kuras izpilde arī bija regulāri jāuzrauga. Kā norādīts ziņojumā, Komisija ik gadu novērtēs, cik daudz paveikts noteikto virzienu īstenošanā, ņemot vērā 2012. gada politikas pārskatu, atbilstoši Padomes 2007. gada 30. oktobra secinājumiem. Šis ir otrais ziņojums, kurā novērtēts paveiktais, īstenojot paziņojumā izklāstītos risinājumus, un darba programma vidējā termiņā un ilgtermiņā. Ziņojuma mērķis ir informēt par to, kas tika sasniegts Eiropā pagājušajā gadā. Ziņojumā[4] iekļauta no dalībvalstīm saņemtā informācija, sniedzot atbildes uz aptaujas anketas jautājumiem par politikas risinājumu īstenošanu. 2. NOVēRTēJUMS PAR PAVEIKTO, īSTENOJOT POLITIKAS RISINāJUMUS Situācijas apraksts 2009. gada aprīlī Eiropas Komisija nāca klajā ar politikas dokumentu (Baltā grāmata[5]), kurā izklāstīta to pasākumu programma, kas paredzēti, lai pielāgotos klimata pārmaiņām, un politikas virzieni, lai ES mazāk ietekmētu klimata pārmaiņas. Baltajā grāmatā uzsvērts, ka vajadzīgi turpmāki pasākumi, lai veicinātu ūdens resursu racionālāku izmantošanu un labāk spētu pretoties klimata pārmaiņām. 2009. gada 22. decembris Eiropas ūdens politikas jomā bija pavērsiena punkts. Tas ir datums, līdz kuram Ūdens pamatdirektīvas[6] ( WFD ) īstenošanas ietvaros bija jāpieņem upju baseinu apsaimniekošanas plāni ( RBMP ) attiecībā uz visiem ES upju baseiniem. Tas sniegs skaidrāku priekšstatu par to, ko dalībvalstis plāno darīt attiecīgajos upju baseinos, lai risinātu ar ūdens trūkumu un sausumu saistītās problēmas. Tomēr līdz 2009. gada decembrim vairākas dalībvalstis, kuras varētu visvairāk ciest no ūdens trūkuma un sausuma, plānus nebija pieņēmušas. 3. Atbilstošas ūdens cenas noteikšana Ūdens pamatdirektīvā (9. pants)[7] noteikts, ka dalībvalstīm līdz 2010. gadam jānodrošina, ka ūdens cenu politika pienācīgi stimulē lietotājus lietderīgi izmantot ūdens resursus un ka dažādi ūdens lietojumi palīdz atgūt ar ūdens pakalpojumiem saistītās izmaksas. Upju baseinu apsaimniekošanas plānos paredzētās pasākumu programmas ļaus pārbaudīt, vai tas ir pilnībā īstenots visā Eiropā. Pašreizējā no dalībvalstīm saņemtā informācija liecina, ka tarifu sistēmas pielāgošana, lai ņemtu vērā izmaksu atgūšanas principu, varētu iedzīvotājiem sadārdzināt ūdens maksu. Līdz ar to tas notiek pakāpeniski. Pieredze liecina, ka cenu palielināšana ne vienmēr nozīmē patēriņa samazināšanos. Cenu noteikšana ir tikai viens no iespējamiem instrumentiem, kas jāņem vērā; vajadzīgi papildu pasākumi, lai veicinātu ūdens racionālu izmantošanu. Dalībvalstīs visvairāk izmantoto pasākumu piemēri ir „bloka” tarifu piemērošana, soda naudas par pārmērīgu patēriņu un atlaides par ūdens ietaupījumiem. Attiecībā uz centieniem popularizēt ūdens patēriņa mērīšanas programmas visās nozarēs, kurās izmanto ūdeni, tostarp obligāta ieguves kontrole ( WFD 11. panta 3. punkts), vairākas dalībvalstis ziņoja, ka skaitītāju izmantošana mājsaimniecībās dzeramā ūdens apgādē patlaban ir plaši izplatīta. Uzlabojas arī uzņēmumu patērētā ūdens mērīšana, īpaši, ja lietotāji ir pieslēgti sabiedriskajam apgādes tīklam. Tiešās ieguves mērīšana un kontrole parasti tiek saistīta ar pašu atļauju piešķiršanas procesu. Dažos Dienvideiropas upju baseinos pieņemti likumdošanas pasākumi, lai kontrolētu arī gruntsūdens ieguvi. 4. Ūdens un ar ūdeni saistītā finansējuma efektīvāka sadale Zemes izmantojuma plānošanas uzlabošana Saimnieciskā darbība jāpielāgo ilgtspējīgai resursu pieejamībai upju baseinu līmenī, nesaasinot jau pastāvošās problēmas dažos upju baseinos. Saimnieciskā darbība, piemēram, tūrisma vai lauksaimniecības attīstībā plašā apjomā varētu izraisīt pārmērīgu ūdens ieguvi, kas var radīt būtiskas problēmas, piemēram, apgabalos, kur pastāv ūdens trūkums. ES Eiropas un valstu līmenī tiek īstenoti vairāki ar zemes izmantojuma plānošanu saistīti pasākumi. Attiecībā uz lauksaimniecību , lai tiktu galā ar jaunām problēmām, 2008. gadā vienojās par kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) "veselības pārbaudi", kā rezultātā tika iekļauti labākas ūdens apsaimniekošanas mērķi, kas saistīti ar savstarpējo atbilstību. No 2010. gada dalībvalstīm būs jādefinē standarti, ko piemēro lauku saimniecībām attiecībā uz atbilstību valstu atļauju piešķiršanas procedūrām, kad ūdeni izmanto apūdeņošanas nolūkā. Pienākumiem, kas saistīti ar savstarpējo atbilstību, piemēram, labākas informācijas sniegšana lauksaimniekiem un iespējas samazināt KLP maksājumus noteikumu neievērošanas gadījumā, vajadzētu uzlabot lauksaimnieku informētību par atļauju piešķiršanas procedūrām. Komisija cieši novēros no "veselības pārbaudes" izrietošo savstarpējās atbilstības noteikumu piemērošanu īstenošanas posmā. Direktīvā par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu (Atjaunojamo energoresursu direktīva[8]) noteikti obligātie valstu mērķi attiecībā uz atjaunojamo energoresursu īpatsvaru enerģijas galapatēriņā un mērķis līdz 2020. gadam sasniegt 10 % atjaunojamo energoresursu izmantošanu transporta nozarē. Tas var izraisīt biomasas ražošanas pieaugumu ES. Komisijas vajadzībām veiktā pētījuma[9] rezultāti par bioenerģijas nozares attīstības ietekmi uz ūdens pieejamību liecina, ka būtisks biomasas ražošanas pieaugums ES nepalielinās kopējo apūdeņošanai izmantotā ūdens patēriņu lielākajā daļā apgabalu. Tomēr pētījumā secināts, ka, lai izvairītos no paaugstināta Eiropas ūdens resursu apdraudējuma, Eiropas bioenerģijas ražošanai vajadzīgās izejvielas vairāk jākoncentrē nevis Eiropas dienvidu daļā (un jo īpaši reģionos, kur pastāv ūdens trūkums), bet gan ziemeļu un centrālajā daļā. Attiecībā uz ūdens resursu racionālas izmantošanas pasākumiem apdzīvotās platībās vietējā līmenī tiek ieviestas vairākas iniciatīvas, lai veicinātu jaunas ūdens apsaimniekošanas kultūras iekļaušanu pašvaldību attīstības plānos, taču paziņotie pasākumi liecina, ka lielāks uzsvars uz šo ir jāliek valstu līmenī. Lielākā daļa dalībvalstu ziņoja, ka tās pilnībā īsteno Ietekmes uz vidi novērtējuma (IVN) direktīvu[10] un Vides stratēģiskā novērtējuma ( SEA ) direktīvu[11]. Attiecībā uz projektiem, kas būtiski ietekmē ūdens vidi, ir ieteicams, lai SEA un IVN[12] tiktu iekļauts WFD 4. panta 7. punktā paredzētais ar ūdeni saistītās ietekmes novērtējums. Uzmanība jāpievērš tūrisma nozarei . Vairums tūristu dodas uz vietām, kur jau tagad problēmas sagādā ūdens trūkums un sausums, un dienā tie patērē vidēji četras reizes vairāk[13] ūdens nekā vietējie iedzīvotāji. Tāpēc sezonas aktīvākajā periodā pieprasījums var būtiski noslogot vietējās apgādes sistēmas. Galvenais identificētais uzdevums ir samazināt ūdens pieprasījumu sezonas aktīvākajā periodā un līdz minimumam ierobežot resursu izmantošanu, lai mazinātu "ekoloģisko pēdu" un ūdens apdraudējumu. Ūdens racionālas izmantošanas finansēšana Lauku attīstības programmas ir nozīmīgs instruments, kas var būtiski ietekmēt WFD mērķu sasniegšanu. Ar ūdeni saistītās problēmas tiek iekļautas lauku attīstības politikā, taču jāpievērš īpaša uzmanība, lai atrisinātu jautājumus attiecībā uz iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz ūdens apsaimniekošanu saistībā ar jauniem ieguldījumiem lauku saimniecībās, jo īpaši tiem, kas vērsti uz apūdeņoto platību palielināšanu un jaunām liela apjoma ūdens glabāšanas sistēmām. Jāizstrādā kontroles sistēmas, kas palīdz lauku saimniecībām izmantot ūdens resursus ilgtspējīgā veidā[14]. Līdz ar to ir vajadzīga labāka ūdens un lauksaimniecības politikas koordinācija. Līdz ar KLP "veselības pārbaudes" ietvaros panākto vienošanos palielinājās finanšu pārvedums no pirmā pīlāra uz lauku attīstības politiku. Papildu finanšu resursi 3,3 miljardu euro apmērā ļaus dalībvalstīm pastiprināt pūliņus atbilstīgi lauku attīstības programmām, lai spētu risināt jaunas problēmas, kas pastāv Eiropas lauksaimniecībā, tostarp nepieciešamību pēc labākas ūdens apsaimniekošanas. Turklāt Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns ļauj izmantot 1,020 miljardus euro, kas paredzēti, lai uzlabotu platjoslas infrastruktūru lauku teritorijās un tiktu galā ar jaunām problēmām, kas identificētas "veselības pārbaudē". Informācija, ko 2009. gadā dalībvalstis sniedza Komisijai, liecina, ka tās esošajās lauku attīstības programmās[15] ūdens apsaimniekošanai piešķīra 26,9 % no šiem papildu resursiem. Kohēzijas politikas 2007.–2013. gada programmā vairāk nekā 6 % no kopējiem piešķīrumiem izmanto ieguldījumiem ar ūdens apsaimniekošanu saistītā infrastruktūrā. Piedevām ar lielu daļu no 5,8 miljardu euro summas, kas paredzēta "riska novēršanai", tiks atbalstīti "ūdens" projekti, tostarp ūdens trūkuma jomā. Gatavojoties kohēzijas politikai laikposmā pēc 2013. gada, Komisija jau veic pasākumus. 2009. gada martā Komisija publicēja darba dokumentu Regions 2020 – Climate change challenges for European Regions [Reģioni 2020. gadā — Klimata pārmaiņu radītās problēmas Eiropas reģionos][16], kurā izskatīts arī jautājums par ūdens trūkuma un sausuma pastiprināšanos klimata pārmaiņu ietekmē. Eiropas teritoriālās sadarbības programmas (iepriekš " Interreg ") sniedz ievērojamu atbalstu pārrobežu un starptautiskiem projektiem ūdens trūkuma jomā. Tādu pasākumu finansēšana, kas veicina labāku ūdens apsaimniekošanu, piemēram, esošo apgādes sistēmu uzlabošana, noplūžu samazināšana, notekūdeņu atkārtota izmantošana, augsnes aizsardzība, vides un ūdens resursu aizsardzība un uzraudzība, kā arī pētījumi zināšanu uzlabošanai, arvien vairāk tiek ņemta vērā ES un valstu budžetos. Vairāk informācijas ir plānots iegūt par labāku ES un valsts finansējuma izmantošanu upju baseinu apsaimniekošanas plānos. Tikai dažas dalībvalstis ziņoja par tādas nodokļu politikas īstenošanu, kurā ņemti vērā ar ūdens trūkumu un sausumu saistīti jautājumi. 5. Sausuma riska pārvaldības uzlabošana Sausuma riska pārvaldības plānu izstrāde Virzīšanās no jēdziena "reaģēšana krīzes gadījumā" uz "riska pārvaldību" ūdens apsaimniekošanas kontekstā ir veids kā uzlabot sabiedrības spējas pielāgoties ūdens trūkumam un sausumam. Dalībvalstis visā ES ņem vērā un risina šos jautājumus atkarībā no to nesenākās pieredzes un problēmām attiecībā uz ūdens apdraudējumu. Vairākas dalībvalstis sākušas identificēt apgabalus vai baseinus, kurus ietekmē sausums, kur pastāvīgi vai periodiski vērojams ūdens trūkums, augsnes degradēšanās un pārtuksnešošanās procesi. Lai papildinātu upju baseinu apsaimniekošanas plānus, varētu tikt izstrādāti īpaši sausuma pārvaldības plāni. Tomēr aizkavēta WFD īstenošana var traucēt skartajām dalībvalstīm risināt ar ūdens trūkumu un sausumu saistītās problēmas. 2009. gada decembrī ūdenssaimniecības nozares vadītāji pieņēma vadlīniju dokumentu par klimata pārmaiņu iekļaušanu otrajā un trešajā upju baseinu apsaimniekošanas ciklā[17]. Tajās iekļauta īpaša nodaļa par pielāgošanas pasākumiem, kas saistīti ar ūdens trūkuma un sausuma problēmām. Dažas dalībvalstis jau ziņoja, ka nav identificēti baseini, kuros ir pastāvīgs ūdens trūkums (Vācija, Austrija, Somija, Lietuva, Beļģija), bet ir tādi, kuros prognozē neregulāru vai arvien biežāku ūdens apdraudējumu vasarā (Vācija, Austrija, Somija, Lietuva). Tomēr citas valstis cieš no pastāvīga ūdens trūkuma visā valstī (Malta, Kipra) vai visā upes baseinā (Spānija, Itālija). Ne tikai Vidusjūras valstis, bet arī citas Viduseiropas valstis ziņoja par apgabaliem, kuros bieži konstatē ūdens trūkumu (Čehija), vai par pārslogotām ūdensnotekām (Francija, Beļģija). Sausuma novērošanas centra un agrīnās brīdināšanas sistēmas izveide Eiropas Sausuma novērošanas centra ( EDO ) modelis sausuma prognozēšanai, konstatēšanai un uzraudzībai Eiropā patlaban ir iesaistīts pirmsfunkcionālā sausuma rādītāju sagatavošanā, izmantojot meteoroloģisko informāciju. Pašreiz Eiropā tiek īstenoti vairāki pasākumi, lai valstu un Eiropas līmenī uzraudzītu un cīnītos ar sausuma, ūdens trūkuma un pārtuksnešošanās risku. Vairākas dalībvalstis jau veic sausuma monitoringu (piemēram, Spānija, Portugāle, Apvienotā Karaliste, Itālija, Polija, Austrija). ES Solidaritātes fonda un Eiropas Civilās aizsardzības mehānisma izmantošanas turpmāka optimizācija 2009. gadā ES Solidaritātes fonda ( EUSF ) atbalsts 7,6 miljonu euro apmērā tika piešķirts Kiprai, lai palīdzētu atlīdzināt izdevumus par ārkārtas pasākumiem, kurus bija nepieciešams īstenot, cīnoties pret stipro sausumu 2008. gadā. Tā ir pirmā reize, kad Solidaritātes fonds tika izmantots, lai sniegtu finansiālu atbalstu par ārkārtas pasākumiem cīņā pret nepieredzēto sausumu. Mobilizēt EUSF sausuma gadījumā ir sarežģīti, jo vajadzīgas 10 nedēļas, lai Komisijai iesniegtu pieteikumus pēc pirmo postījumu konstatēšanas. Pieteikumu iesniegšanas mehānismi (termiņi) ir nākotnē vēlreiz jāapsver, lai EUSF varētu labāk reaģēt uz katastrofām, kuru sekas atklājas pakāpeniski, piemēram, sausumu. Sausuma jomā izstrādātu plānu un rādītāju īstenošana, kā arī efektīva Agrīnās brīdināšanas sistēma sausumu jomā var mazināt sarežģījumus pieteikumu iesniedzējiem. Eiropas Parlaments atbalstīja Komisiju, kad tā aicināja Eiropadomi vēlreiz apsvērt tās negatīvo nostāju par ierosinātajiem grozījumiem EUSF regulā, kurus Komisija iesniedza jau 2005. gadā, iekļaujot arī jaunu definīciju par kritērijiem un paplašinot finansējamo pasākumu klāstu. 2009. gada civilās aizsardzības darba programmā iekļauti pasākumi, par kuriem var saņemt finansiālu atbalstu atbilstīgi civilās aizsardzības finanšu instrumentam reaģēšanas, sagatavotības un novēršanas jomā. Tajā iekļauti sadarbības projekti novēršanas jomā, sagatavotība (apmācība, mācību trauksme) un izdevumi saistībā ar reaģēšanu ārkārtas, tostarp sausuma, gadījumos. 6. Papildu ūdensapgādes infrastruktūras apsvēršana Reģionos, kur ūdens pieprasījums joprojām pārsniedz resursu pieejamību, neskatoties uz to, ka apsvērti visi iespējamie risinājumi, lai samazinātu ūdens pieprasījumu atbilstīgi ūdens hierarhijai, varētu tikt apsvērtas jaunas ūdensapgādes infrastruktūras sausuma radītās ietekmes mazināšanai. 2008. gada decembrī Komisijas vajadzībām veikts pētījums, kurā novērtēts četru alternatīvu ūdensapgādes iespēju risks un ietekme (atsāļošana, notekūdeņu atkārtota izmantošana, gruntsūdens papildināšana un lietus ūdens savākšana), liecināja, ka ES mērogā nav iespējams nodrošināt visiem vienu labāko iespējamo riska mazināšanas iespēju kopumu. Iespējamās problēmas un riska mazināšanas iespējas ir dažādas, atkarībā no vietas un tehnoloģijām; tas nozīmē, ka riska mazināšanas pasākumi ir jāizstrādā, ņemot vērā vietējos apstākļus. Alternatīvi ūdensapgādes risinājumi var izmaksāt dārgāk par parastajiem risinājumiem, taču subsīdijas cenu atšķirību kompensēšanai jāizmanto tikai tāpēc, lai palīdzētu lietotājiem pāriet uz ilgtspējīgāku ūdens izmantošanu, kur ūdens cena atspoguļo tā patiesās izmaksas. Klimata pārmaiņu un ūdens pieejamības samazināšanās dēļ alternatīvu ūdensapgādes risinājumu nozīme nākotnē pieaugs, tāpēc īpaša uzmanība jāpievērš to īstenošanai un turpmākai zināšanu papildināšanai šajā jomā. 7. Tehnoloģiju un prakses veicināšana racionālai ūdens resursu izmantošanai 2009. gada jūlijā tika pabeigts Komisijas vajadzībām veikts novērtējums[18], kura rezultāti liecina, ka obligātu prasību ieviešana attiecībā uz ūdeni patērējošām iekārtām atbilstīgi Ekodizaina direktīvai varētu veicināt būtisku ietaupījumu rašanos. Ja tiktu iekļauti visi mājsaimniecībās izmantotie ūdeni patērējošie produkti, kopējā sabiedriskajā apgādē varētu sasniegt samazinājumu ES par 19,6 % (aptuveni par 6 %, ja tiktu iekļauti tikai ar enerģiju saistīti produkti, neņemot vērā trauku mazgājamās un veļas mašīnas). Tas atbilstu 3,2 % samazinājumam kopējā ikgadējā ES ieguvē. Ar enerģiju saistītu produktu, piemēram, krānu, dušas kabīņu, vannu, ūdens patēriņa samazināšana var radīt arī netiešu enerģijas patēriņa samazinājumu — varbūtējs siltumenerģijas samazinājums par 20 % attiecībā uz šiem produktiem. Attiecībā uz ēkām tika secināts, ka nelielas izmaiņas ieradumos varētu sniegt būtiskus ietaupījumus. Nelielas izmaiņas laikā, kas pavadīts dušā, vannošanās biežumā vai krānu izmantošanā var radīt ietaupījumus 20–30 % apmērā. ES vides vadības un audita sistēma ( EMAS )[19] ir apsaimniekošanas instruments uzņēmumiem un citām organizācijām, lai novērtētu un uzlabotu savu darbību vides kontekstā. Pārskatītajā regulā iekļauta ziņošana, balstoties uz pamata darbības rādītājiem, tostarp darbības rādītājs par ūdens izmantošanu, kuru veido kopējais ikgadējais ūdens patēriņš, kas izteikts kubikmetros. Konkrētāki rādītāji tiks definēti atsauces dokumentos, kurus izstrādās visām ekonomiskās darbības nozarēm. Papildus EMAS , attiecībā uz kuru ir vajadzīgas dalībnieku brīvprātīgas saistības, lai veicinātu ūdens resursu racionālāku izmantošanu, tika ziņots arī par citiem brīvprātīgiem līgumiem ar dažādām ūdeni izmantojošām ekonomikas nozarēm dalībvalstīs. Eiropas Vides aģentūra ziņoja, ka ražošanas nozare patērē aptuveni 11 % kopējā saldūdens daudzuma, ko iegūst Eiropā, vienu daļu patērējot atdzesēšanai un otru pārstrādei. Enerģijas ražošanai iegūtais ūdens atbilst 44 % no kopējās saldūdens ieguves, taču ļoti nelielu daļu šī ūdens patērē procesa laikā. Enerģijas ražošanai (dzesēšanai) ir iespējams plašāk izmantot alternatīvus ūdens avotus, jo tos mazāk var ietekmēt sausums[20]. 8. Ūdens taupīšanas kultūras rašanās veicināšana Eiropā Ūdens taupīšanas kultūras attīstībai Eiropā ir vajadzīga sabiedrības iesaistīšanās. Izskaidrojot veikto pasākumu iemeslus un sniedzot informāciju par to, kas ir vajadzīgs, lai uzlabotu ūdens taupīšanu, dalībvalstis var veicināt patērētājus izvēlēties ūdens patēriņa ziņā racionālus produktus un pakalpojumus, kas savukārt rada šādu produktu un pakalpojumu tirgu. Ekoloģiskāks publiskais iepirkums un informācijas sniegšana patērētājiem, izmantojot marķējumu, veicinās ūdens taupīšanas kultūras rašanos. Paplašinātajā Ekodizaina pamatdirektīvā[21], kuru pieņēma 2009. gada 21. oktobrī, iekļautas ne tikai enerģiju patērējošas preces, bet arī ar enerģiju saistīti produkti. Jaunajā Ekodizaina direktīvas darba plānā (2009.–2011. gads) iekļautas enerģiju un ūdeni patērējošas iekārtas, piemēram, apūdeņošanas iekārtas, un tiek pārskatīta arī Energopatēriņa marķēšanas direktīva, lai līdzīgi Ekodizaina direktīvai aptvertu vairāk produktu. Pēc pārskatītās ES Ekomarķējuma regulas pieņemšanas 2009. gada novembrī sagaidāms, ka ekomarķējumam būs arvien lielāka nozīme, lai palīdzētu patērētājiem iegādāties videi nekaitīgus produktus, tostarp tādus, kas saražoti, izmantojot mazāk ūdens, un tādus, kas patērē mazāk ūdens. Ekoloģiskāki publiskie iepirkumi ir nozīmīga iespēja stimulēt videi nekaitīgu produktu un tehnoloģiju tirgus attīstību un priekšroku dot ūdens patēriņa ziņā racionāliem produktiem un tehnoloģijām. Komisija aktīvi aicina dalībvalstis palielināt videi nekaitīga publiskā iepirkuma līmeni. Lai uzlabotu patērētāju informētību par ūdens patēriņu, "ūdens pēda" tiek izmantota arvien vairāk. Tā var sniegt informāciju par patērētā saldūdens daudzumu, kas vajadzīgs produkta (prece vai pakalpojums) ražošanai. Komisija apsvērs, vai tam būs nozīme turpmākajā politikā par ūdens trūkumu un sausumu. Eiropā tiek īstenota virkne iniciatīvu, kas vērstas uz ūdens taupīšanu. Aquawareness jeb Eiropas programma informēšanai par ūdeni un ūdens resursu labākai pārvaldīšanai ( European Water Awareness and Water Stewardship Programme ) tika uzsākta 2008. gada jūnijā, un tajā ir iesaistījušās ieinteresētās personas no dažādām uzņēmējdarbības nozarēm un sabiedrības, tostarp nevalstiskās organizācijas, reģionālās un vietējās pašvaldības, lai izstrādātu kopīgus risinājumus ilgtspējīgākai ūdens apsaimniekošanai. 9. Zināšanu un datu vākšanas uzlabošana Informācijas sistēma par ūdens trūkumu un sausumu Eiropā Saistībā ar Ūdens pamatdirektīvas kopējo īstenošanas stratēģiju tiek izstrādāti rādītāji, sadarbojoties ar Eiropas Vides aģentūru (EVA) un Kopīgo pētniecības centru (KPC). EVA ir panākusi virzību, izveidojot Eiropas informācijas sistēmu par ūdens trūkumu un sausumu ( WSDIS ), kā arī īstenojot Globālo monitoringu par vidi un drošību ( GMES )[22], kas var sniegt satelītdatus un zemes novērošanas pakalpojumus ūdens politikas atbalstam. Turklāt ziņojumā par vides stāvokli ( SOER ) EVA sniedz ikgadējus datus, tostarp datus par ūdens daudzumu. Pielikumā sniegti dažādu jaunu informācijas sistēmu piemēri attiecībā uz sausuma prognozēšanu. Pētniecības un tehnoloģiju izstrādes iespējas Valstu un starptautiska līmeņa pētniecības un izstrādes projektiem ir galvenā nozīme, tiecoties pēc ūdens trūkuma un sausuma pārvaldības politikas sinerģijas, identificējot galvenās nepilnības pētniecības jomā un galvenos pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai uzlabotu pašreizējās zināšanas[23]. Pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma Komisija uzsāks izmēģinājuma projektus, kas varētu palīdzēt tikt galā ar ūdens trūkumu un sausumu (pasākumi, lai apturētu pārtuksnešošanos Eiropā, pasākumi klimata jomā Karpatu reģionā un noplūžu samazināšana ūdens sadales sistēmās). Turpmāko pasākumu piemēri ir norādīti pielikumā. 10. SECINĀJUMI Joprojām spēkā ir prioritātes, kas nosauktas 2007. gada Paziņojumā par ūdens trūkumu un sausumu. Daudzi pasākumi ir tikuši īstenoti un darbības veiktas, reaģējot uz 2007. gada paziņojumā identificētajiem politikas risinājumiem, taču nepieciešams vēl vairāk pūliņu, lai apturētu un mainītu Eiropas vērtīgo, taču ierobežoto ūdens resursu pārliecīgas izmantošanas procesu. 2010. gadā uzmanība tiks pievērsta ūdens racionālai izmantošanai un jo īpaši iespējām ietaupīt mājsaimniecībās patērēto ūdeni. Komisija apsvērs variantus (un 2011. gadā iepazīstinās ar tām iesaistītās personas) ES pasākumiem ūdens taupīšanai, ko varētu panākt ar ēku un noplūžu samazināšanas palīdzību. Komisijas politikas pārskats par ūdens trūkumu un sausumu 2012. gadā būs vērsts uz paveiktā novērtēšanu un to, vai vajadzīgi papildu pasākumi attiecībā uz ūdens racionālu izmantošanu, politikas integrāciju, ūdens taupīšanu un uzlabotu ūdens uzkrāšanu, ieviešot izmaiņas zemes izmantojumā un apsaimniekošanā, ūdens apgādes infrastruktūrās, izmantojot netradicionālus ūdens resursus, ēkas un produktus, sausuma pārvaldību un pasākumus, kas saistīti ar agrīnu brīdināšanu par sausumu, kā arī iesaistīto personu mobilizēšanu. Komisija ir nobažījusies par to, ka kavējas Ūdens pamatdirektīvas īstenošana dalībvalstīs, kuras visvairāk skar ūdens trūkums (apspriedes par upju baseinu apsaimniekošanas plāniem līdz 2009. gada decembrim nebija uzsāktas cita starpā ar Portugāli, Kipru, Maltu, Grieķiju un par 22 (no 24) upju baseinu apgabaliem Spānijā). Tas, ka 2009. gads no hidroloģiskā viedokļa bija labvēlīgāks salīdzinājumā ar skarbo situāciju, kas dažu pēdējo gadu laikā tika novērota vairākās Dienvideiropas valstīs, nemaina šo secinājumu. Ūdens resursus joprojām būtiski apdraud piesārņojums, pārliecīga izmantošana un klimata pārmaiņas, un pat ņemot vērā būtiskas neskaidrības par turpmāko hidroloģisko režīmu Eiropā, ūdeņu attīrīšana, bioloģiskās daudzveidības stiprināšana, virzīšanās uz ūdens racionālāku izmantošanu un maksimāla ūdens pieejamības palielināšana jāizmanto kā ierocis, cīnoties ar šīm problēmām. Zinātība un tehnoloģijas, ko šādu politikas virzienu īstenošana var sniegt, ļaus Eiropas rūpniecībai nokļūt līderpozīcijās šajā jomā. Ūdens pamatdirektīva paredz, ka Komisijai līdz 2012. gadam jāpublicē ziņojums par minētās direktīvas īstenošanu, kurā tiks sniegts pārskats par to, kā dalībvalstīm veicies ar upju baseinu apsaimniekošanas plānošanu. Iepriekšminētais politikas pārskats par ūdens nepietiekamību un sausumu un ziņojums par WFD īstenošanu ir cieši saistīti, un kopā ar vides resursu ietekmējamības pārskatu tie būs ieguldījums 2012. gadā plānotajā Komisijas konceptuālajā projektā par Eiropas ūdens resursu aizsardzību. Konceptuālā projekta ietvaros tiks analizēta pašreizējo politikas virzienu efektivitāte un papildu politikas vai pasākumu nepieciešamība, lai ES politiku ūdens jomā mazāk ietekmētu klimata pārmaiņas. Tas veicinās virzību no pieejas, kuras pamatā ir krīzes pārvaldība, uz novēršanu un sagatavotību ar mērķi nodrošināt ilgtspējīgu līdzsvaru starp ūdens pieprasījumu un tīra ūdens apgādi, ņemot vērā ar cilvēka darbībām saistītās vajadzības un dabīgās ekosistēmas. Konkrētāk, projekta ietvaros tiks aplūkots tas, vai vajadzīgs uzlabot īstenošanu un izstrādāt papildu tiesību aktus, finansējums, stimulējoši pasākumi un atbalsts datu vākšanai, un zinātniskais un tehniskais atbalsts. [1] COM (2007) 414, galīgā redakcija, 18.7.2007. [2] 13888/07, 2007. gada 15. oktobrī, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325. [3] COM (2008) 875 galīgā redakcija, 19.12.2008. [4] 2009. gada pavasarī 27 dalībvalstu ūdenssaimniecības nozares vadītājiem tika nosūtīta aptaujas anketa. Atbildes tika saņemtas no Čehijas, Itālijas, Somijas, Austrijas, Vācijas, Portugāles, Apvienotās Karalistes, Beļģijas, Polijas, Francijas, Maltas, Kipras, Spānijas un Lietuvas. Atsauces tekstā uz konkrētām dalībvalstīm ir izmantotas, lai sniegtu piemērus. [5] COM(2009) 147, galīgā redakcija, 1.4.2009., "Adaptācija klimata pārmaiņām — iedibinot Eiropas rīcības pamatprincipus". [6] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp. [7] Saskaņā ar VII pielikuma A.7.2. punktu upju baseinu apsaimniekošanas plānos jāiekļauj "ziņojums par praktiskiem pasākumiem, kas veikti, lai piemērotu ūdens izmantošanas izmaksu atgūšanas principu saskaņā ar 9. pantu". [8] 2009. gada 23. aprīļa Direktīva 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu, OV L 140, 5.6.2009., 16. lpp. [9] T. Dworak et al. (2009), Assessment of inter-linkages between bioenergy development and water availability . [10] Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp. [11] Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, OV L 197, 21.7.2001., 30. lpp. [12] CIS vadlīniju dokuments Nr. 20 par izņēmumiem, http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/documentn20_mars09pdf/_EN_1.0_&a=d. [13] Eiropas vide, trešais novērtējums (2000. gads), EVA. [14] T. Dworak et al (2009) In-depth assessment of RD-programmes 2007-2013 as regards water management . [15] Turklāt kopš īstenošanas noteikumu publicēšanas saistībā ar Lauku attīstības regulas 38. pantu (Komisijas Regula (ES) Nr. 108/2010) dalībvalstis var piešķirt atbalstu Ūdens pamatdirektīvas īstenošanas integrēšanai. Šo pasākumu var izmantot, kad ir uzsākta upju baseinu apsaimniekošanas plānu darbība. [16] < http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/index_en.htm> [17] http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/management_climatepdf/_EN_1.0_&a=d [18] BioIS un Krenfīldas universitātes (2009. gada jūlijs) pētījums par ūdens patēriņa efektīvas izmantošanas standartiem. [19] Regula (EK) Nr. 1221/2009, OV L 342, 22.12.2009., 1. lpp. [20] EVA Ziņojums Nr. 2/2009 Water resources across Europe - confronting water scarcity and droughts . [21] Direktīva 2009/125/EK, OV L 285, 31.10.2009., 10. lpp. [22] COM(2009) 223, galīgā redakcija, priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Zemes novērošanas programmu ( GMES ) un tās sākotnējām darbībām (2011–2013). [23] Papildus jau pirmajā ziņojumā par paveikto norādītajiem pasākumiem, piemēram, AQUASTRESS, RECLAIM WATER, GABARDINE, MEDINA, MEDESOL, PLEIADeS vai FLOW AID .