LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 68/39

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasībām”

COM(2011) 452 galīgā redakcija – 2011/0202 (COD)

2012/C 68/07

Ziņotājs: MORGAN kgs

Padome 2011. gada 30. novembrī un Eiropas Parlaments 2011. gada 17. novembrī saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pantu nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasībām”

COM(2011) 452 galīgā redakcija – 2011/0202 (COD).

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2011. gada 19. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 477. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. janvārī (2012. gada 18. janvāra sēdē), ar 179 balsīm par, 2 balsīm pret un 7 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 EESK kopumā atzinīgi vērtē IV Kapitāla prasību direktīvu (KPD IV) (1) un Bāzeles III vienošanos, uz ko tā ir balstīta. Tomēr KPD IV palielinās banku pakalpojumu izmaksas, un tas ir svarīgs apsvērums attiecībā uz ES uzņēmumiem, īpaši MVU. Bāzeles noteikumi ir paredzēti starptautiskā mērogā aktīvām bankām, un tām visam būtu jāievēro šie noteikumi.

1.2 ES Kapitāla prasību direktīvas ir vienmēr attiecinātas uz visām bankām, un tas ir svarīgi, ņemot vērā, ka reģionālajām bankām un tādām bankām, kas nav akciju sabiedrības, ir liela nozīme ekonomikas atbalstīšanā.

MVU ir ļoti atkarīgi no banku finansējuma, un tāpēc jāuzmanās, lai radušās izmaksas nenostādītu ES MVU nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar to starptautiskajiem konkurentiem. Šajā sakarā EESK aicina Komisiju atbalstīt ētiskās un līdzdalības bankas (2).

1.3 Komisijas veiktajā ietekmes novērtējumā secināts, ka jaunās kapitāla prasības neradītu īpaši nelabvēlīgu situāciju MVU, tomēr Komiteja joprojām raugās ar bažām un pieprasa, lai Komisija ciešāk uzraudzītu tendences saistībā ar banku aizdevumiem un banku pakalpojumu izmaksām, kas jāuzņemas MVU. Bez tam EESK atbalsta MVU kreditēšanas riska vērtējuma pārskatīšanu, ko veiks Komisija.

1.4 Jaunajā sistēmā apvienoti gan mikrouzraudzības, gan makrouzraudzības elementi. Attiecībā uz mikrouzraudzību ir paredzēts lielāks un kvalitatīvāks kapitāls, labāks segums attiecībā uz riskiem, aizņemto līdzekļu rādītājs kā atbalsta mehānisms uz riskiem balstītai sistēmai, kā arī jauna pieeja likviditātei. Attiecībā uz makrouzraudzību KPD IV paredz labvēlīgos apstākļos izveidot kapitāla rezerves, ko var izmantot grūtību periodos, un citus pasākumus, lai novērstu sistēmisku risku un savstarpējo saikni. Vismaz konceptuāli priekšlikumā ir risinātas visas problēmas, kas atklājušās saistībā ar banku krīzi un iztirzātas iepriekšējā EESK atzinumā par KPD III (3).

1.5 Galu galā tiesību akta ietekme būs atkarīga no to īstenošanas un iesaistītajām pusēm. Banku krīzei nebija tikai viens cēlonis; tajā vainojami visi iesaistītie dalībnieki. Daudzās bankās acīmredzama ir par banku pārvaldību atbildīgo direktoru vaina, tāpat kā revidentu, reitinga aģentūru, institucionālo ieguldītāju un analītiķu, dalībvalstu regulējošo iestāžu un uzraudzības iestāžu, centrālo banku, finanšu ministriju un politiķu vaina, taču arī ekonomisti un plašsaziņas līdzekļu komentētāji nesaskatīja notiekošo. EESK labprāt ticētu, ka dalībnieki ir guvuši mācību no pēdējās krīzes, taču veids, kā ir risināta valsts parāda krīze, liecina par pretējo. Dažos gadījumos nav veikta banku rekapitalizācija, stresa testi ir nepārliecinoši (Dexia), revidenti nav pieprasījuši stingrus pasākumus pret valsts parāda norakstījumiem, savukārt politiķi, piemērojot politiskus risinājumus ekonomiskām problēmām, ir panākuši to, ka krīze ir kļuvusi nekontrolējama.

1.6 Kā pretsvars jaunajai regulai, pamatojoties uz tādiem mehānismiem kā likvidācijas plāni jeb “testamenti”, jāievieš sanācijas un noregulējuma sistēmas. Lai gan valsts turpinās nodrošināt garantijas maziem noguldījumiem, morālais risks, ko rada neierobežots valsts atbalsts maksātnespējīgām bankām, ir jānovērš. Ja situācija ir pietiekami skaidra, tad investoriem, kreditoriem un direktoriem būs jāuzņemas tieša atbildība par katras kredītiestādes turpmāko “veselības” stāvokli.

1.7 Lai tirgos atjaunotu stabilitāti un uzticēšanos tiem, ES valstu un valdību vadītāji 2011. gada 26. oktobrī pieņemtajā krīzes noregulējuma plānā vienojās, ka virknei banku līdz 2012. gada jūnijam augstākās kvalitātes kapitāla īpatsvars jāpalielina līdz 9 %, tajos iekļaujot ārkārtas un pagaidu rezervi valsts parāda saistību gadījumiem. Tas bija nepieciešams, jo saskaņā ar regulas priekšlikumu bija paredzēts, ka pāreja uz jaunajām kapitāla prasībām notiks vairākus gadus. Minētā rīkojuma pieņemšanas dēļ dažām bankām būs ļoti grūti piesaistīt jaunu kapitālu kaut vai tāpēc, ka tām ir jātiek galā ar esošajiem parādiem, un tas pats par sevi ir izšķirīgs jautājums, jo finansējums jau bija izsīcis 2011. gada otrajā pusē. Komiteja atzīst, ka šie pasākumi ir ārkārtēji, tomēr to ietekme ir tūlītēja neatkarīgi no tā, kāds beigās būs labums.

1.7.1 Ja šīs kapitāla prasības stāsies spēkā, tām varētu būt milzīga ietekme uz mazākām un vietēja mēroga bankām, kas parasti pret MVU un mikrouzņēmumiem ir labvēlīgākas nekā starptautiskās bankas. Ja mazākām bankām būs grūti piesaistīt kapitālu, tad MVU būs grūtāk piekļūt finansējumam.

1.8 Šis rīkojums var radīt divas galvenās problēmas, ja pašreizējā finanšu krīze turpināsies. Bankām, kas īstermiņā nespēj vai nevēlas radīt jaunas 1. līmeņa kapitāla rezerves, kuru dēļ varētu ciest pašreizējie akcionāri, alternatīva ir samazināt savas bilances un izsniegtos aizdevumus, lai tie atbilstu kapitāla rezervju apmēram. Laikā, kad visas dalībvalstis cenšas atveseļot savu ekonomiku, banku kredītu izbeigšanās būtu katastrofa. Lai novērstu šādu iznākumu, dalībvalstīm un ES iestādēm būtu jācenšas sadarboties ar banku sektoru, nevis pastāvīgi ar to konfrontēt. Tām būtu jācenšas arī veikt pasākumus, kas mudinātu izmantot alternatīvus finansēšanas veidus, piemēram, līdzdalības bankas, kuras pieminētas arī vienā no iepriekšējiem EESK atzinumiem. (4)

1.9 Otra iespējamā problēma skar tās bankas, kas tirgos piesaista papildu pašu kapitālu. Lielākā daļa pieejamā kapitāla ir valsts ieguldījumu fondos un Āzijas un Vidējo Austrumu bankās. Pastāv reālas briesmas, ka ES banku sistēmas īpašumtiesības var nonākt ārpus ES dalībvalstu kontroles.

1.10 Īpaša problēma, kas radās valsts parāda krīzes laikā, ir acīmredzams pierādījums, ka — pretēji vienošanās un direktīvas tekstā izklāstītajām pamatnostādnēm — valsts parāds nav bez riska. Tā ir būtiska regulas pamatnoteikumu kvalitātes nepilnība, kas nopietni ietekmē bankas, kuras saskaņā ar noteikumiem bija spiestas uzņemties valsts parāda nastu. Gan regulējošām iestādēm, gan bankām iekšējā metodoloģijā būtu vēlreiz jāapsver bezriska novērtējuma mehāniska piemērošana.

1.11 Kumulatīvā ietekme uz kapitālu, likviditāti un KPD II, III un IV mehānismiem, kā arī turpmākajiem noregulējuma režīmiem, pieaugošo interesi par Volcker tipa priekšlikumiem, kas paredz ierobežot banku pašu kontu tirdzniecību, un par koncepciju attiecībā uz mazumtirdzniecības un investīciju banku pakalpojumu nodalīšanu, iespējams, nozīmē, ka uzņēmējdarbības modelis, ko tik ienesīgā veidā pēdējos desmit gados izmantoja lielākās bankas, būs jāpārveido atbilstoši pašreizējās desmitgades apstākļiem, kurus raksturo taupība un kapitāla ierobežota pieejamība. Visi iesaistītie dalībnieki — aizņēmēji un aizdevēji, darba ņēmēji un investori —, kā arī sabiedrība kopumā ir ieinteresēta, lai bankas varētu izveidot jaunu uzņēmējdarbības modeli, kas noteikti būtu mazāk ienesīgs, taču, cerams, ilgtspējīgāks turpmākajiem gadiem.

1.12 EESK uzskata, ka jaunajiem uzņēmējdarbības modeļiem jābūt ētiskiem un ilgtspējīgiem. Klientu attiecībām jākļūst labākām, uzņēmējdarbības praksei jāatbilst stingriem ētikas principiem un kompensācijas struktūras būtu radikāli jāpārskata. Krīzes attīstībā vainojami visi dalībnieki. Tagad viņiem jāapvieno spēki, lai izveidotu kredītiestādes, kas nākamajā sarežģītajā desmitgadē spēs atbalstīt ES ekonomiku.

2. Ievads

2.1 ES Kapitāla prasību direktīvas mērķis ir izveidot tiesisko regulējumu banku darbībai iekšējā tirgū. Tādējādi Bāzeles vienošanās tiek transponētas ES tiesību aktos. Bāzeles komiteja ir izveidota 1975. gadā, un 1988. gadā tā nolēma ieviest kapitāla aprēķināšanas sistēmu, ko parasti apzīmē kā Bāzeles vienošanos par pašu kapitālu. Ar šo sistēmu bija paredzēts ieviest kredītriska aprēķināšanas mehānismu. Eiropas Savienība 1993. gada martā transponēja minēto vienošanos savā pirmajā Kapitāla prasību direktīvā (KPD) (5) par kapitāla pietiekamību ieguldījumu sabiedrībās un kredītiestādēs.

2.2 Otrā Bāzeles vienošanās (Bāzele II) tika publicēta 2004. gadā. Eiropas Savienība to transponēja jaunā KPD, ko pieņēma 2006. gada jūnijā un kas stājās spēkā 2006. gada decembrī. EESK 2005. gada marta plenārsesijā pieņēma atzinumu (6) par ierosināto KPD.

2.3 Komisija 2008. gada oktobrī pieņēma priekšlikumu KPD galvenajiem grozījumiem (KPD II). Šī KPD pārskatīšana daļēji bija atbilde uz G7 Finanšu stabilitātes foruma (FSF) ieteikumiem un tirgus krīzi. Teksts ir publicēts 2009. gada jūlijā un stājies spēkā 2010. gada decembrī.

2.4 Paralēli Bāzelē veiktajam darbam Komisija veica apspriešanos un 2009. gada jūlijā iesniedza priekšlikumus par grozījumiem tirdzniecības portfelī, atkārtotu vērtspapīrošanu un baņķieru atalgojumu KPD III paketes ietvaros. EESK 2010. gada janvāra plenārsesijā pieņēma atzinumu (7).

2.5 Reaģējot uz finanšu krīzi, 2010. gada decembrī tika publicēta trešā Bāzeles vienošanās. Ierosinātās kapitāla un likviditātes rezerves ir daudzkārt lielākas nekā iepriekš. “Bāzele III” liek bankām turēt 4,5 % pamata kapitāla (salīdzinājumā ar “Bāzelē II” noteiktajiem 2 %) un 6 % pirmā līmeņa kapitāla (salīdzinājumā ar “Bāzelē II” noteiktajiem 4 %) no riska svērtajiem aktīviem. “Bāzele III” ievieš papildu kapitāla rezerves: (i) obligātās kapitāla saglabāšanas rezerves 2,5 % apmērā un (ii) diskrecionāras pretcikliskas rezerves, kas ļauj valstu regulējošām iestādēm prasīt vēl 2,5 % kapitāla uzkrāšanu periodos ar augstu kredītu izaugsmi. Turklāt “Bāzele III” paredz aizņemto līdzekļu rādītāju vismaz 3 % apmērā un divus obligātos likviditātes rādītājus. Likviditātes seguma koeficients prasa bankām turēt pietiekamus augstas kvalitātes likvīdus aktīvus, lai nosegtu to kopējo neto naudas plūsmu 30 dienu laikā; neto finansējuma stabilitātes rādītājs prasa, lai pieejamā stabila finansējuma summa pārsniegtu nepieciešamo stabila finansējuma summu vairāk nekā vienam gadam paplašināta stresa apstākļos. Priekšlikumi par “Bāzeles III” transponēšanu Kapitāla prasību direktīvā IV ir publicēti 2011. gada jūlijā un veido šā atzinuma pamatu.

3. Priekšlikuma kopsavilkums

3.1 Eiropas Komisija ir iesniegusi priekšlikumus, lai mainītu Eiropā darbojošos 8 000 banku uzvedību. Priekšlikuma galvenais mērķis ir stiprināt ES banku nozares elastīgumu, vienlaikus nodrošinot, ka bankas turpina finansēt saimniecisko darbību un izaugsmi. Komisijas priekšlikumiem ir trīs konkrēti mērķi.

— Priekšlikums paredz, ka bankām jāglabā vairāk kapitāla un ka tam jābūt kvalitatīvākam, lai tās spētu pašas izturēt nākotnē iespējamus satricinājumus. Kredītiestādes nokļuva pēdējā krīzē ar kapitālu, kas bija nepietiekams gan kvantitatīvi, gan kvalitatīvi, tādējādi radās nepieciešamība pēc vēl nepieredzēta atbalsta no valsts iestāžu puses. Ar savu priekšlikumu Komisija Eiropas Savienībā ievieš G20 līmenī saskaņotos starptautiskos standartus attiecībā uz banku kapitālu (pazīstami galvenokārt kā Bāzeles III vienošanās). Eiropai šajā jomā būs līderpozīcija, un šos noteikumus tā piemēros vairāk nekā 8 000 bankām, kas kopumā veido 53 % pasaules aktīvu.

— Komisija arī vēlas izveidot jaunu pārvaldības sistēmu, kurā uzraudzības iestādēm būs jaunas pilnvaras stingrāk uzraudzīt bankas un rīkoties konstatētu risku gadījumā, piemēram, samazināt kreditēšanu, ja ir saskatāmas “burbuļa” veidošanās pazīmes.

— Apvienojot visus tiesību aktus, kas piemērojami šajā jomā, Komisija ierosina ieviest vienotu noteikumu kopumu attiecībā uz banku regulējumu. Tas uzlabos gan pārredzamību, gan īstenošanu.

3.2 Priekšlikumam ir divas daļas: direktīva, kas reglamentē piekļuvi noguldījumu pieņemšanas darbībām, un regula, kura reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbības veikšanu. Abi juridiskie instrumenti veido kopēju paketi un būtu skatāmi kopā. Priekšlikumam ir pievienots ietekmes novērtējums, kas parāda, ka šī reforma būtiski samazinātu sistēmiskas banku krīzes iespējamību.

3.3 Regula satur sīki izstrādātas konsultatīvās uzraudzības prasības kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, un tā ietver

— kapitālu: Komisijas priekšlikums palielinās gan pašu kapitāla apjomu, kas jānodrošina bankām, gan arī šo fondu kvalitāti; tas paredz būtisku to korekciju saskaņošanu, kas ieviestas attiecībā uz pamatkapitāla uzskaiti, lai noteiktu pamatkapitāla summu, kuru saskaņā ar piesardzības principu varētu atzīt regulatīvos nolūkos;

— likviditāti: lai uzlabotu finanšu iestāžu likviditātes riska profila īstermiņa elastīgumu, pēc novērošanas un novērtēšanas perioda 2015. gadā ieviesīs likviditātes seguma koeficientu (turpmāk LCR);

— aizņemto līdzekļu rādītāju: lai ierobežotu aizņemto līdzekļu pārmērīgu uzkrāšanos kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību bilancēs, Komisija ierosina uzraudzības pārbaudes procesā iekļaut arī aizņemto līdzekļu rādītāju. Aizņemto līdzekļu rādītāju ietekme tiks rūpīgi uzraudzīta līdz iespējamajai pārejai uz saistošu prasību 2018. gada 1. janvārī;

— darījumu partnera kredītrisku: atbilstoši Komisijas politikai attiecībā uz OTC (ārpusbiržas) atvasinātajiem finanšu instrumentiem ir paredzēts ieviest izmaiņas, lai mudinātu bankas veikt mijieskaitu ārpusbiržas atvasinātajiem finanšu instrumentiem un šim nolūkam izmantot centrālo darījuma partneri jeb CCP (Central Counterparty);

— vienotu noteikumu kopumu: finanšu krīze parādīja briesmas, ko rada atšķirīgās valstu uzraudzības pieejas. Vienotam tirgum ir vajadzīgs vienots noteikumu kopums. Regula ir tieši piemērojama bez nepieciešamības to transponēt dalībvalstīs un tādējādi novērš vienu no šādu atšķirību cēloņiem. Regula arī nosaka vienotu kapitāla noteikumu kopumu.

3.4 Direktīvā ir iekļautas pašreizējās Kapitāla prasību direktīvas darbības jomas, kurās ES noteikumi jātransponē dalībvalstīs tādā veidā, lai tie atbilstu šo dalībvalstu situācijai, piemēram, prasības attiecībā uz piekļuvi banku pakalpojumu darbības uzsākšanai un veikšanai, nosacījumi attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus, kā arī kompetento iestāžu un konsultatīvās uzraudzības principu definīcija. Jauni elementi šajā direktīvā ir

— uzlabota pārvaldība: priekšlikumā paredzētas stingrākas prasības attiecībā uz korporatīvās pārvaldības pasākumiem un procesiem, kā arī ieviesti jauni noteikumi, kuru mērķis ir palielināt valžu veiktās riska uzraudzības efektivitāti, uzlabot riska vadības funkcijas statusu un nodrošināt risku pārvaldības efektīvu uzraudzību;

— sankcijas: ja iestādes neievēros ES prasības, priekšlikums nodrošinās to, ka visas uzraudzības iestādes var piemērot tādas sankcijas, kas būtu patiešām preventīvas, kā arī efektīvas un samērīgas, piemēram, administratīvie sodi līdz 10 % no iestādes gada apgrozījuma vai pagaidu liegumi iestādes vadības struktūru locekļiem;

— kapitāla rezerves: tas paredz ieviest divējādas kapitāla rezerves virs minimālajām kapitāla prasībām, proti, kapitāla saglabāšanas rezerves, kas būtu identiskas visām ES bankām, un pretcikliskas kapitāla rezerves, kuras nosakāmas valstu līmenī;

— pastiprināta uzraudzība: Komisija ierosina pastiprināt uzraudzības režīmu saskaņā ar KPD un šajā nolūkā pieprasīt, lai ik gadu katrai uzraudzītajai iestādei, pamatojoties uz riska novērtējumu, tiktu sagatavota uzraudzības programma, lai plašāk un sistemātiskāk tiktu izmantotas uzraudzības pārbaudes uz vietas un lai tiktu piemēroti stingrāki standarti un padziļināts un uz turpmāku attīstību vērsts novērtējums.

3.5 Visbeidzot, priekšlikums tiecas pēc iespējas mazināt kredītiestāžu atkarību no ārējiem kredītreitingiem, un tajā ir noteikts, ka, pirmkārt, visi bankas ieguldījumu lēmumi ir balstīti ne tikai uz reitingiem, bet arī uz pašu iekšējiem kredīta vērtējumiem un, otrkārt, bankas ar nozīmīgu skaitu riska darījumu attiecīgajā portfelī izstrādā iekšējos vērtējumus attiecībā uz šo portfeli, nevis paļaujas uz ārējiem reitingiem, lai aprēķinātu savas kapitāla prasības.

3.6 Saskaņā ar Komisijas aplēsēm

— priekšlikums palielinās lielu kredītiestāžu riska svērtos aktīvus par 24,5 %, savukārt mazu kredītiestāžu — par 4,1 %;

— vajadzība palielināt jauno pašu kapitālu saskaņā ar jauno prasību un kapitāla saglabāšanas rezervēm tiek lēsta 84 miljonu euro apmērā līdz 2015. gadam un 460 miljonu euro apmērā līdz 2019. gadam.

4. EESK nostāja

4.1 Attiecībā uz direktīvu EESK atzinums nav pieprasīts. Tāpēc — ar diviem izņēmumiem — Komitejas atzinums aprobežojas ar regulu.

4.2 KPD IV ir ievērojams solis uz priekšu kapitāla regulējuma jomā. Tas paredz būtiski paaugstināt konsultatīvās uzraudzības prasības un nodrošināt, ka pamatkapitāls patiešām spēj absorbēt zaudējumus, un atturēt no dažām riskantām darbībām, kurām pirmskrīzes regulējums prasīja pārāk maz kapitāla. Kopumā šī krīze, kā arī agrākās krīzes ir parādījušas, ka nepietiekams augstas kvalitātes kapitāla daudzums un nepietiekama likviditāte rada lielas ekonomiskās izmaksas sabiedrībai gadījumos, kad bankām rodas problēmas. Ir svarīgi, lai tas tiktu novērsts. Lai gan EESK atbalsta regulā izmantoto vispārējo pieeju, tai tomēr ir daži iebildumi, kas izklāstīti šajā atzinumā.

4.3 Bankām jābūt nodrošinātām ar pietiekami lieliem likvīdo aktīvu krājumiem, lai bez valsts atbalsta pieprasīšanas spētu risināt iespējamas likviditātes problēmas. Tikai ārkārtējos apstākļos centrālā banka varētu apsvērt iespēju darboties kā galīgais aizdevējs. Likviditātes seguma attiecība (LCR) tādējādi pilda noderīgu uzdevumu. Bankām arī jāierobežo termiņu nesakritība savās bilancēs. Ļoti tāla termiņa aktīvus finansējot ar ļoti īsa termiņa saistībām, rodas riski ne tikai pašai bankai, bet arī ekonomikai kopumā. Tāpēc EESK atbalsta priekšlikumu savlaicīgi izstrādāt un ieviest neto finansējuma stabilitātes rādītāju (NSFR).

4.4 Pat šādā gadījumā likviditātes prasības jāizstrādā pakāpeniski un ļoti rūpīgi, lai neizraisītu nopietnus traucējumus banku darbībā. EESK pauž gandarījumu par to, ka priekšlikumi paredz elastīgumu un ļauj ieviest izmaiņas NSFR un LCR atbilstoši uzraudzības iestāžu gūtajai pieredzei attiecībā uz minēto rādītāju ietekmi. Banku tradicionālā uzņēmējdarbība ir saistību termiņa konversija, t.i., aizņemšanās īstermiņā un kreditēšana ilgtermiņā. Ja to pārmērīgi ierobežotu, ciestu ekonomika. EESK ir piesardzīga attiecībā uz ideju par banku bilanču pielāgošanu saistību termiņiem.

4.5 Finanšu sistēmas darbībai piemīt procikliskuma elements. Raksturīga ir tendence ekonomikas augšupejas posmos riskus novērtēt par zemu, savukārt krīzes periodos — par augstu. Taču krīze, kas sekoja pēc Lehman neveiksmes, ir parādījusi, cik galējas var kļūt svārstības. Papildus regulā paredzētajām kapitāla un likviditātes prasībām ar direktīvu ievieš arī kapitāla saglabāšanas rezerves un pretciklisku kapitāla rezervi. EESK to vērtē atzinīgi. Tādējādi tiktu sekmēta ilgtermiņa finanšu stabilitāte, kas savukārt veicina ekonomikas izaugsmi.

4.5.1 Tomēr Bāzeles noteikumu attiecināšana uz visām bankām neatkarīgi no tā, vai tām ir sistēmiska nozīme vai ne, var radīt sevišķu slogu mazākām vietējām bankām. Komiteja aicina Komisiju, Eiropas Banku iestādi un dalībvalstu uzraudzības iestādes nodrošināt, ka mazāko banku kapitāla rezerves atbilst to uzņēmējdarbības modelim.

4.6 Kapitāla prasību aprēķins ir atkarīgs no piemērojamajiem grāmatvedības noteikumiem. Apvienotās Karalistes Lordu palātas veiktajā izmeklēšanā par apstiprināto revidentu lomu finanšu krīzes laikā ir konstatēts, ka SFPS piemērošana bija materiāls šķērslis banku bilanču pareizībai. Pēdējos mēnešos ir kļuvis skaidrs, ka bankas vienā vai vairākās dalībvalstīs akcionāriem paredzētajos ziņojumos nav atzīmējušas valsts parādu, tādējādi izraisot SFPS neviendabīgu piemērošanu. Tā kā SFPS ir uz principiem balstīta sistēma, EESK aicina Komisiju sadarboties gan ar iestādēm, kas atbild par grāmatvedības standartiem, gan ar revidentiem un dalībvalstu uzraudzības iestādēm, lai nodrošinātu, ka saskaņoti kapitāla pietiekamības noteikumi ir balstīti uz saskaņotu un precīzu grāmatvedības praksi. Nozīmīgu koordinatora lomu šajā procesā vajadzētu uzņemties Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI). Tas ir būtisks priekšnoteikums jaunās uzraudzības sistēmas saskaņotai ieviešanai.

4.7 Komisija, protams, cer, ka KPD IV panākumus vērtēs pēc tā, kādā veidā jaunie kapitāla un likviditātes režīmi reaģēs uz finanšu krīzēm nākotnē. EESK apzinās, kāds mērogs ir ekonomiskajai krīzei, kas tagad ir pārņēmusi ES, un ir norūpējusies par to, lai jaunajā režīmā nekas neierobežotu kredītus ekonomikai vai eksporta kredītu apriti un tirdzniecības finanšu plūsmu. Ja noteiktos kapitāla un likviditātes rādītājus bankas varēs izpildīt tikai, samazinot savas bilances un ierobežojot kredītus, regula būs cietusi neveiksmi. Šāda neveiksme būtu nepieņemama. Komiteju nepārliecina veiktais ietekmes novērtējums, un viņa pieprasa veikt detalizētāku novērtējumu. EESK ierosina pastāvīgi uzraudzīt, lai kredīti būtu pieejami (to varētu darīt novērošanas centrs ar EESK līdzdalību), līdz ir izpildīts KPD IV ieviešanas grafiks (2019. gadā) un īstenota stratēģija “Eiropa 2020” (kas atkarīga no banku atbalsta).

4.8 Tādējādi, kaut gan maksimālas saskaņošanas pamatojums ir skaidri saprotams, ekonomiskās krīzes un kredītu plūsmas var prasīt precīzu regulējumu attiecībā uz rādītājiem un grafikiem, lai optimizētu katras dalībvalsts ekonomikas veiktspēju un atveseļošanu turpmāko gadu laikā.

4.9 Regulā ierosinātais vajadzīgais kopējā kapitāla rādītājs ir 8 %. No tiem vajadzīgā pamatkapitāla rādītājs ir 4,5 %, 1. līmeņa papildu kapitāla rādītājs ir 1,5 % un 2. līmeņa kapitāla rādītājs ir 2 %. Turklāt kapitāla saglabāšanas rezerve ir 2,5 % no 1. līmeņa pamata kapitāla. Kad līdz 2019. gadam būs pakāpeniski ieviestas visas izmaiņas, vajadzīgais kopējā kapitāla rādītājs kopā ar kapitāla saglabāšanas rezervi veidos 10,5 %. Regula prasa maksimālu harmonizāciju, t.i., vienotas kapitāla konsultatīvās uzraudzības prasības visā Eiropas Savienībā saskaņā ar patiesi vienotu noteikumu kopumu. Pamatojums ir iespēja, ka neatbilstošas un nesaskaņotas stingrākas prasības atsevišķās dalībvalstīs varētu radīt pamatā esoša riska darījumu un risku pārvirzi uz ēnu banku sektoru vai no vienas ES dalībvalsts uz citu. Pastāv iespēja, ka dažas dalībvalstis, kas ir paredzējušas ierosināt augstākus rādītājus, varētu apstrīdēt minēto pieeju, pirms ir izstrādāta regula. EESK neatbalstītu šādu pasākumu, ja tas negatīvi ietekmētu mazākas bankas vai kredītu piešķiršanu MVU.

4.10 Bāzeles noteikumi ir paredzēti bankām, kuras darbojas starptautiskā mērogā. ES Kapitāla prasību direktīvas ir piemērojamas visām ES kredītiestādēm. Bāzeles regulējuma tekstā minētā 1. līmeņa pamata kapitāla definīcija vairāk vai mazāk aprobežojas ar akcijām un nesadalīto peļņu. Tas varētu radīt problēmas tām Eiropas uzņēmējsabiedrībām, kuras nav akciju sabiedrības, piemēram, kooperatīvi, savstarpējās sabiedrības un krājbankas. KPD III 25. pants minētajām iestādēm paredz atšķirīgu pieeju attiecībā uz pamatkapitālu. Ir būtiski, lai regulas nobeiguma noteikumi būtu saderīgi ar minēto iestāžu alternatīvajiem uzņēmējdarbības modeļiem.

4.11 Kaut gan direktīva nav šā atzinuma temats, EESK uzskata par nepieciešamu sniegt komentāru par priekšlikumu mazināt, cik iespējams, kredītiestāžu atkarību no ārējiem kredītreitingiem (3.5. punkts). 2009. gada maijā pieņemtajā atzinumā par regulējumu attiecībā uz kredītreitinga aģentūrām (8) EESK aicināja ES regulatorus neveicināt pārmērīgu atkarību no kredītreitingiem, jo īpaši, ņemot vērā pieredzi saistībā ar hipotēku vērtspapīriem, kad šādi kredītreitingi tika atzīti par nederīgiem. EESK atzinīgi vērtē šo priekšlikumu: kaut gan tas joprojām pieļauj ārējo kredītreitingu izmantošanu, tas tomēr prasa, lai dalībvalstis nodrošinātu, ka to regulējamās iestādes nav tikai mehāniski atkarīgas no ārējiem reitingiem un ka to rīcībā ir iekšēja metodoloģija kredītspējas vērtēšanai. Tas arī nozīmē, ka tad, ja no iestādes iekšējās metodoloģijas izriet augstāks kapitāla līmenis nekā no ārēja reitinga, būtu piemērojama iekšējā metodoloģija.

4.12 Īpaša problēma, kas radās valsts parāda krīzes laikā, ir acīmredzams pierādījums, ka — pretēji vienošanās un direktīvas tekstā izklāstītajām pamatnostādnēm — valsts parāds nav bez riska. Tā ir būtiska regulas pamatnoteikumu kvalitātes nepilnība, kas nopietni ietekmē bankas, kuras saskaņā ar noteikumiem bija spiestas uzņemties valsts parāda nastu. Gan regulējošām iestādēm, gan bankām iekšējā metodoloģijā būtu vēlreiz jāapsver bezriska novērtējuma mehāniska piemērošana.

4.13 EESK pieņem zināšanai, ka regula saglabās kapitāla pietiekamības prasības attiecībā uz MVU izsniegtiem aizdevumiem 75 % apmērā no normas. Tomēr tā pauž šaubas, vai pašreizējos apstākļos ar to pietiek. Komiteja uzskata, ka viena no MVU galvenajām problēmām ir banku vēlme uzņemties risku. Vēsturiski bankas ir sagatavotas partnerībai ar perspektīviem MVU un to izaugsmes atbalstīšanai. Saistību neizpilde finanšu krīzes dēļ un banku bilances vispārējs vājums ir padarījuši bankas arvien neuzņēmīgākas pret riskiem. Tāpēc, lai mazinātu nevēlēšanos uzņemties risku, EESK iesaka minēto rādītāju MVU gadījumā samazināt līdz 50 %. Komiteja saprot, ka Komisija plāno turpināt šā jautājuma izskatīšanu.

4.14 Šajā sakarā EESK aicina Komisiju atbalstīt ētiskās un līdzdalības bankas. Šāda veida banku darbība ir izturējusi finanšu krīzes pārbaudījumu, un, lai gan tā nebija imūna pret krīzes sekām, tā neapšaubāmi ir apliecinājusi savu izturētspēju un vērtību. Ņemot vērā spiedienu uz banku sistēmu, minētās bankas var piedāvāt papildu avotu MVU kredītiem. Tāpēc Komiteja aicina Komisiju izstrādāt direktīvu par ētiskām un līdzdalības bankām, kā tas jau ierosināts vienā no iepriekšējiem EESK atzinumiem (9).

4.15 Kopumā KPD II, III un IV rada milzīgu slogu banku darbībai, jo palielina administratīvo slogu un atbilstības izmaksas, kā arī samazina kapitāla atdevi un ilgtermiņa rentabilitāti. Ņemot vērā baņķieru lomu saistībā ar neseno krīzi, kā arī neizprotamās baņķieriem paredzēto kompensāciju struktūras, vairums Eiropas pilsoņu uzskata, ka baņķieri saņem to, ko ir pelnījuši. Tomēr EESK pret to iebilst. Lai ES varētu plaukt, ir jāplaukst bankām. Lai tās varētu nodrošināt kredītus, tām jābūt rentablām. Diemžēl ES bankas tagad nav labā formā: ir grūti aprēķināt, cik lielu kaitējumu valsts parāda krīze vēl var radīt ES banku bilancēm un ilgtermiņa rentabilitātei.

4.16 Šajos apstākļos KPD IV paketes galīgajai redakcijai un turpmākajai ieviešanai būs izšķirīga nozīme projekta sekmīgā īstenošanā un jo īpaši nodrošināšanā, ka bankas spēj veikt nepieciešamās izmaiņas un panākt atveseļošanu. Valsts parāda krīzes ietekmē dažādos ES reģionos esošās bankas var nebūt spējīgas attīstīties vienādā ātrumā. Likumdevējiem un uzraudzības institūcijām jābūt tam sagatavotiem, lai arī ieviešanas grafiks sniedzas līdz 2019. gadam.

Briselē, 2012. gada 18. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) OV L 329, 14.12.2010., 3.–35. lpp., EESK atzinums (OV C 339, 14.12.2010., 24.–28. lpp.).

(2) OV C 48,15.02.2011., 33. lpp.

(3) OV C 228, 22.09.2009., 62-65. lpp.

(4) OV C 48, 15.02.2011., 33. lpp.

(5) OV L 141, 11.06.1993., 1.-26. lpp.

(6) OV C 234, 22.09.2005., 8.-13. lpp.

(7) OV C 339, 14.12.2010., 24.-28. lpp.

(8) OV C 54, 19.02.2011., 37.-41. lpp.

(9) OV C 48, 15.02.2011., 33. lpp.