LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/116

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Kopenhāgenas sarunu mērķis – visaptverošs nolīgums par klimata pārmaiņām””

COM(2009) 39 galīgā redakcija

(2010/C 128/22)

Ziņotājs: Thomas McDONOGH kgs

Eiropas Komisija 2009. gada 28. janvārī saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Kopenhāgenas sarunu mērķis — visaptverošs nolīgums par klimata pārmaiņām””

COM(2009) 39 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 2. septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 4. un 5. novembrī (5. novembra sēdē), ar 168 balsīm par, 2 pret un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ierosinājumi.

1.1. EESK pauž dziļu nožēlu, ka ES valstu vadītāji vēl joprojām nav panākuši vienošanos par svarīgiem lēmumiem saistībā ar finansējumu klimata pārmaiņu ierobežošanai.

1.2. EESK, iepazinusies ar zinātniskiem atzinumiem, iesaka izvirzīt ilgtermiņa mērķi (kas jāsasniedz līdz 2050. gadam), proti, panākt, ka CO2 emisijas gadā uz vienu cilvēku nepārsniegtu 2 tonnas un globālā sasilšana būtu zemāka par 2 °C.

1.3. EESK uzskata, ka ES jācenšas sasniegt tālejošais starpposma mērķis samazināt siltumnīcefekta gāzes (SEG) globālās emisijas vismaz par 30 % laikposmā no 1990. līdz 2020. gadam ar noteikumu, ka citas rūpnieciski attīstītās valstis un ekonomiski attīstītākās attīstības valstis samazina emisijas tādā pašā apmērā.

1.4. Rūpnieciski attīstītajām valstīm būtu jāapņemas līdz 2050. gadam samazināt SEG emisijas vismaz par 80 % salīdzinājumā ar 1990. gadu.

1.5. EESK piekrīt Komisijai, ka jaunattīstības valstu grupai (izņemot Āfrikas vismazāk attīstītās valstis) būtu jāierobežo emisiju pieaugums, lai 2020. gadā tas būtu par 15–30 % zemāks par līdzšinējo līmeni.

1.6. Kopenhāgenas sarunās jāapspriež arī jautājums par gaisa un jūras transporta radītajām SEG emisijām.

1.7. EESK vēlreiz uzsver, ka līdz 2020. gadam tropu mežu izciršana jāsamazina par vismaz 50 % salīdzinājumā ar pašreizējo līmeni, vienlaicīgi nodrošinot mežu, pļavu, purvainu vietu un kūdrāju ilgtspējīgu apsaimniekošanu citās rūpnieciski attīstītajās valstīs un vēlāk arī attīstības valstīs.

1.8. EESK atbalsta Eiropas Komisiju, kas vēlas panākt starptautisku vienošanos, lai Kioto protokolā iekļautu arī fluorētās gāzes.

1.9. Jāpiešķir atbilstošs finansējums klimata pārmaiņu pētniecībai pasaules (un reģionālā) līmenī, tehnoloģiju izstrādei un demonstrējumiem.

1.10. EESK atbalsta proaktīvu izglītības un sabiedrības informēšanas politiku, lai palielinātu izpratni par klimata pārmaiņām un to ietekmi uz iedzīvotājiem Eiropā un ārpus tās.

1.11. Pašreizējā lejupslīde pasaules ekonomikā nedrīkst būt iegansts, lai atteiktos no ļoti vajadzīgiem un būtiskiem pasākumiem, kas sekmē klimata pārmaiņu ierobežošanu.

2. Ievads.

2.1. Iepazinusies ar jaunākajiem zinātnes atzinumiem, kas iekļauti Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes (IPCC) 4. novērtējuma ziņojumā (AR4), EESK ir pārliecināta, ka šobrīd vairāk nekā jebkad ir vajadzīga un tūlītēja rīcība.

2.2. ES valstu valdības 1996. gadā izvirzīja mērķi panākt, ka temperatūras kāpums nepārsniedz 2 oC, salīdzinot ar pirmsrūpniecības laikmeta līmeni. To pēc tam ir apstiprinājusi Eiropadome, Vides padome un nesen — ES ekspertu grupa klimata pārmaiņu jautājumos, jo lielāks temperatūras kāpums radītu nopietnas problēmas sociālajā jomā, proti, veselības traucējumus, ūdens un pārtikas trūkumu un piespiedu migrāciju. Tomēr minētie 2 oC nerada drošību, ņemot vērā, ka, planētas vidējā temperatūra kāpusi par 0,8 oC, salīdzinot ar pirmsrūpniecības laikmeta līmeni, un tas ir izraisījis, piemēram, paātrinātu ledus kušanu Ziemeļu Ledus okeānā.

2.3. Jaunākie zinātniskie atzinumi ir satraucošāki nekā tie, kas minēti IPCC 4. ziņojumā. Organizācija “Global Carbon Project” ir apstiprinājusi, ka oglekļa emisiju apjoms pieaug, un šis pieaugums (vidēji 3,5 % laikposmā no 2000. līdz 2007. gadam, proti, gandrīz četras reizes vairāk nekā ikgadējais pieaugums 0,9 % apjomā laikposmā no 1990. līdz 1999. gadam) ir lielāks nekā vissliktākā prognoze, kas minēta IPCC īpašajā ziņojumā par emisiju iespējamo pieaugumu.

3. Uzdevumi emisiju samazināšanai.

3.1. Vispārīga informācija.

Rūpnieciski attīstītās valstis, kurās dzīvo aptuveni 1 miljards no 6,7 miljardiem pasaules iedzīvotāju 2008. gadā, kopš 1950. gada rada apmēram 70 % no visam emisijām. Nākotnē visvairāk emisiju radīs attīstības valstis.

CO2 globālo emisiju apmērs 1990. un 2000. gadā bija aptuveni 40 gigatonnas gadā, un 2008. gadā tas sasniedza 50 gigatonnas. Tātad globālo emisiju apmērs 1990. un 2000. gadā bija 7–7,5 metriskās tonnas gadā uz vienu cilvēku un 2008. gadā — 8 metriskās tonnas. Pētījumā, kuru nesen veica izpētes grupa no Potsdamas Klimata pārmaiņu pētniecības institūta (Vācija), secināts, ka līdz 2050. gadam SEG emisijas jāsamazina vismaz par 50 % salīdzinājumā ar 1990. gadu, lai 2 °C mērķi nepārsniegtu par vairāk nekā 25 % (šis skaitlis arī nav nenozīmīgs).

3.2. EESK, iepazinusies ar zinātniskiem atzinumiem un zinātnieku vienoto viedokli, iesaka izvirzīt ilgtermiņa mērķi (kas jāsasniedz līdz 2050. gadam), proti, panākt, ka gadā CO2 emisijas uz vienu cilvēku nepārsniedz 2 tonnas, kas ļautu stabilizēt SEG emisiju koncentrāciju 500 ppm CO2 apmērā. Mērķi nepārsniegt 2 tonnas gadā uz vienu cilvēku būtu jācenšas sasniegt valstu līmenī.

3.3. EESK atbalsta Eiropas Komisijas izvirzīto mērķi samazināt globālās SEG emisijas tā, lai līdz 2050. gadam tās būtu par 50 % mazākas nekā 1990. gadā.

3.4. EESK piekrīt IPCC 4. ziņojumā un pēdējā laikā veiktos pētījumos paustajai atziņai, ka rūpnieciski attīstītajām valstīm līdz 2050. gadam jācenšas samazināt SEG emisijas vismaz par 80 % salīdzinājumā ar 1990. gadu.

ES ir parādījusi labu piemēru, vienpusēji izvirzot mērķi līdz 2020. gadam samazināt emisijas par 20 % salīdzinājumā ar 1990 gada līmeni.

3.5. EESK piekrīt Komisijai, ka ES, kā ierosināts, būtu jāizvirza augstāks mērķis, proti, samazināt emisijas par 30 % līdz 2020. gadam ar noteikumu, ka rūpnieciski attīstītās valstis apņemas samazināt emisijas tādā pašā apmērā un ekonomiski attīstītākās attīstības valstis — tām piemērotā apmērā. Saistības īstenot minēto mērķi būtu jāuzņemas ne tikai valstīm, kas ir minētas Kioto protokola I pielikumā, bet arī visām ESAO dalībvalstīm un visām pašreizējām ES dalībvalstīm, ES kandidātvalstīm, un potenciālajām kandidātvalstīm. Rūpnieciski attīstīto valstu pūliņi ir ļoti nozīmīgi un vajadzīgi, lai attīstības valstis varētu sekot to paraugam un izvirzīt savus mērķus. Šie mērķi būtu jāpārskata laika gaitā un būtu jāizstrādā ceļvedis, kurā būtu precizēti mērķi 2030. un 2040. gadam, ņemot vērā jaunākos zinātniskās pētniecības atzinumus.

3.6. EESK pauž bažas par motivācijas trūkumu priekšlikumos, kurus izteikušas tādas rūpnieciski attīstītās valstis kā ASV un Japāna. To ierosinātie mērķi atpaliek no iepriekšminētajiem mērķiem, kas jāsasniedz līdz 2020. gadam. ASV Kongresa Enerģētikas un tirdzniecības komiteja 2009. gada 21. maijā pieņēma tiesību aktu par enerģētiku un globālo sasilšanu, kurā aicina samazināt emisijas par 17 % līdz 2020. gadam salīdzinājumā ar 2005. gadu (nevis salīdzinājumā ar 1990. gadu, kad emisiju apmērs bija ievērojami zemāks!) un par 83 % līdz 2050. gadam. Taču ASV valdībai vēl ir jāpieņem 930 lappušu garais dokuments, un maz ticams, ka to izdarīs līdz noteiktajam termiņam, proti, pirms decembrī paredzētās sanāksmes Kopenhāgenā. EESK pauž bažas, ka tas varētu nelabvēlīgi ietekmēt Kopenhāgenas sarunu iznākumu.

3.7. EESK negatīvi vērtē to, ka G8, astoņas citas valstis un ES, 2009. gada 9. jūlijā L'Akvilā (Itālijā) tiekoties Lielāko tautsaimniecību forumā par enerģētiku un klimata pārmaiņām, neuzņēmās konkrētas finansiālās saistības. Lai gan tās vienojās par vispārēju ilgtermiņa mērķi samazināt globālās emisijas vismaz par 50 % līdz 2050. gadam, kā arī samazināt emisijas rūpnieciski attīstītajās valstīs par 80 % vai vairāk līdz 2050. gadam, netika noteikts nedz pārskata gads attiecībā uz emisiju samazināšanu, nedz arī vidusposma (līdz 2020. gadam sasniedzamais) mērķis.

3.8. EESK piekrīt Komisijai, ka jaunattīstības valstu grupai (izņemot Āfrikas vismazāk attīstītās valstis) būtu vienlaicīgi jāierobežo emisiju pieaugums, lai 2020. gadā tas būtu par 15–30 % zemāks nekā līdzšinējais līmenis.

EESK uzskata, ka būs jārīkojas savlaicīgi un saskaņoti, lai sasniegtu minētos mērķus.

3.9. Tā kā visiem pasaules iedzīvotājiem ir jābūt vienlīdzīgām tiesībām tādās jomās kā piesārņošana un nepiesārņošana, EESK uzskata, ka emisiju apmērs uz vienu cilvēku ir objektīvs kritērijs, kas jāņem vērā, izvirzot emisiju samazināšanas mērķus rūpnieciski attīstītajās un attīstības valstīs.

3.10. Tādu rādītāju kā tā dēvētā oglekļa intensitāte (proti, oglekļa emisijas uz vienu IKP vienību) varētu lietot, lai mērītu emisijas samazinājumu. Komiteja tomēr uzskata, ka tas jādara piesardzīgi, jo oglekļa intensitātes samazināšanos attiecīgajā valstī var panākt, palielinot IKP, un tad kopējais emisiju apjoms vispār nav jāsamazina.

4. Gaisa un jūras transporta radītās emisijas.

4.1. Emisijas.

4.1.1. Starptautiskā (un valstu) gaisa un jūras transporta radīto emisiju apjoms turpina palielināties. Starptautiskā gaisa transporta radītās SEG emisijas laikposmā no 1990. līdz 2004. gadam ir palielinājušās par 4,5 % gadā, turpretim starptautiskā jūras transporta emisijas tajā pašā laikposmā ir palielinājušās par 2,75 %. Neskatoties uz to, šīs emisijas netiek uzraudzītas saskaņā ar ANO Vispārējo konvenciju par klimata pārmaiņām un tās Kioto protokolu. Gaisa transports rada aptuveni 2 % no globālajām emisijām, ja aprēķinus veic, ņemot vērā gaisa transporta radītās CO2 emisijas 2007. gadā. Gaisa transporta radītās emisijas varētu palielināties tuvākajā nākotnē. Starptautiskā gaisa transporta asociācija (IATA) 2009. gada jūnijā izvirzīja vairākus mērķus, lai samazinātu gaisa transporta radītās SEG emisijas. IATA arī ierosina, ka emisijas jāaprēķina (par tām jāmaksā) globālā, nevis reģionālā vai vietējā līmenī. Starptautiskās jūrniecības organizācijas jaunākajos ziņojumos norādīts, ka starptautiskais jūras transports rada aptuveni 843 miljonus tonnu CO2 gadā (apmēram 3,5 % no visām globālajām SEG emisijām), kas ir līdzvērtīgs emisijām, ko rada tāda liela rūpnieciski attīstīta valsts kā Vācija.

4.2. Mērķi.

4.2.1. EESK piekrīt Komisijai, ka starptautiskā gaisa un jūras transporta radītās emisijas būtu jāiekļauj Kopenhāgenas nolīgumā, lai šo nozaru radītā ietekme “līdz 2020. gadam būtu mazāka nekā 2005. gadā un līdz 2050. gadam — ievērojami mazāka nekā 1990. gadā”. EESK arī piekrīt Komisijai, ka starptautiskā gaisa un jūras transporta radītās emisijas būs jāpieskaita valsts emisiju kopapjomam, kas noteikts Kopenhāgenas līgumā, ja līdz 2010. gada beigām Starptautiskā civilās aviācijas organizācija un Starptautiskās jūrniecības organizācija nebūs panākušas vienošanos par uzdevumiem emisiju samazināšanai. EESK vēlreiz uzsver, ka emisijas kvotu tirdzniecības sistēma jūrniecības nozarē ir ievērojami sarežģītāka nekā aviācijas nozarē un ka alternatīva globālā sistēma varētu būt efektīvāka nekā ES vai kāda cita reģionālā sistēma (Sk. arī EESK atzinumu par Ekoloģisku jūras un iekšējo ūdensceļu transportu).

5. Ar zemes izmantošanu un zemes izmantojuma maiņu saistītās emisijas.

5.1. Zemes izmantošana, galvenokārt mežu izciršana, kūdras dedzināšana un citas tamlīdzīgas darbības rada 17,4 % no kopējā emisiju apjoma.

5.2. Ņemot vērā lielo emisiju apjomu, ko rada zemes izmantojuma maiņa, EESK vēlreiz uzsver, ka līdz 2020. gadam tropu mežu izciršana jāsamazina par vismaz 50 % salīdzinājumā ar pašreizējiem rādītājiem (Sk. EESK atzinumu par Atmežošanas un meža degradācijas radīto problēmu risinājumi cīņai ar klimata pārmaiņām un bioloģiskās daudzveidības izzušanu).

5.3. Vienlaicīgi jānodrošina mežu, pļavu, purvainu vietu un kūdrāju noturīga apsaimniekošana vispirms rūpnieciski attīstītajās valstīs un vēlāk attīstības valstīs, lai CO2 absorbēšana notiktu arī šajās valstīs. Visām valstīm jāveic pasākumi, lai ierobežotu mežu izciršanu.

5.4. Eiropai būtu jārāda labs piemērs, veicinot mežu saglabāšanu, piemēram, pieprasot, lai koksnes izstrādājumiem būtu sertifikāti, kas liecina par mežu ilgtspējīgu apsaimniekošanu.

5.5. Tā kā lauksaimniecības ietekmei uz klimata pārmaiņām ir veltīts īpašs EESK atzinums (1), šis jautājums nav plašāk analizēts šajā atzinumā.

6. Sektorāla pieeja un sarunas par klimata pārmaiņām.

6.1. EESK ierosina, ka sektorāla pieeja varētu papildināt sarunas par klimata pārmaiņām. Piemēram, kā ierosināts darba grupas par Kioto protokolu ziņojumā, noteiktās nozarēs (piemēram, elektroenerģijas, dzelzs un tērauda, cementa nozarē) varētu izvirzīt brīvprātīgus/saistošus un kvantitatīvus/kvalitatīvus mērķus papildus valstu mērķiem emisiju samazināšanas jomā. Sektorālā pieeja sīkāk analizēta ziņojumā, kurā aplūkotas iespējas izpildīt visaptverošu nolīgumu par klimata pārmaiņu ierobežošanu.

7. Fluorētās gāzes.

7.1. EESK piekrīt ierosinājumam iekļaut vairākas jaunās rūpnieciskās ķimikālijas jaunajā nolīgumā par klimata pārmaiņu ierobežošanu. Viens no savienojumiem — slāpekļa trifluorīds (NF3) — parasti tiek izmantots, ražojot personālos datorus un LCD platekrāna televizorus, un tas ir aptuveni 17 000 reizes iedarbīgāks nekā CO2. Otrs piemērs ir fluorogļūdeņradis (HFC), kas netiek uzraudzīts saskaņā ar Monreālas konvenciju un tiek izmantots, lai aizstātu hlorfluorogļūdeņradi (HCFC). Tiek apspriestas arī citas jaunas ķimikālijas, proti, jauna veida perfluorogļūdeņraži (PFC) un HFC, trifluormetilsēra pentafluorīds (SF5CF3), fluorēti ēteri, perfluorpoliēteri (PFPE) un ogļūdeņraži (HC). Ķīmisko rūpniecību jārosina izstrādāt aizstājējus jaunajām rūpnieciskajām gāzēm, kas būtiski veicina globālo sasilšanu.

7.2. Mērķi.

7.2.1. EESK atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija vēlas panākt starptautisku vienošanos, lai Kioto protokolā iekļautu tādas fluorētās gāzes kā jauna veida fluorogļūdeņražus (HFC) un perfluorogļūdeņražus (PFC), trifluormetilsēra pentafluorīdu, fluorētus ēterus, perfluorpoliēterus (PFPE) un ogļūdeņražus (HC), kuru lietošana vispirms jāierobežo un pēc tam pakāpeniski jāsamazina.

7.2.2. EESK uzskata, ka starptautiskajos nolīgumos ir noteikti jāparedz jauno fluorēto gāžu koncentrācijas līmeņa uzraudzība un pārbaude.

8. Pasākumi SEG emisijas samazināšanai.

8.1. EESK ir pārliecināta, ka valstu valdībām, pieņemot noteikumus un nosakot standartus, aktīvi jāīsteno ar augstām izmaksām nesaistīti pasākumi enerģijas patēriņa samazināšanai, piemēram, ēku energoefektivitātes paaugstināšana. Var pieņemt tiesību aktus, lai veicinātu atkritumu apjoma samazināšanu un otrreizējo pārstrādi. Var piešķirt subsīdijas, lai mudinātu cilvēkus aprīkot mājas ar solāro bateriju paneļiem, uzlabot māju izolāciju utt.

8.2. Jāveicina arī atjaunojamu enerģijas avotu izmantošana. Piemēram, jāpiešķir subsīdijas vēja turbīnu, kas ražo elektroenerģiju, ierīkošanai, nodrošinot iespēju saražoto elektroenerģiju pievadīt elektroenerģijas tīklam, kā arī tādu biogāzes iekārtu izmantošanai, kurās raudzē zāles, augu, rudzu utt. maisījumu, lai ražotu metānu, ko ievada tīklā. Tas jau paredzēts Vācijā pieņemtajā likumā par atjaunojamiem enerģijas avotiem, panākot, ka vairāk nekā 14 % elektroenerģijas ražo no atjaunojamiem enerģijas avotiem.

8.3. Jāveicina tehnoloģijas, kurām ir zems oglekļa emisiju līmenis un kuras nenodara kaitējumu videi. Rūpnieciski attīstītās valstīs un attīstības valstīs jāveicina inovācija un, kad vien iespējams, jāievieš energoefektīvākas tehnoloģijas.

8.4. Esošās un jaunās iekārtas elektroenerģijas ražošanai ir jāuzlabo, veicot vairākus pasākumus, proti, plašāk jāizmanto degviela ar zemāku oglekļa emisijas līmeni, jāpalielina atjaunojamās enerģijas un kodolenerģijas proporcija, jāizmanto efektīvākas elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijas.

8.5. EESK uzskata, ka vismazāk attīstītajās valstīs ieguldījumi sākumā būtu jāveic, lai iegādātos vislabākās tehnoloģijas, kas ir pieejamas uz vietas vai piemērotas vietējiem apstākļiem.

9. Pielāgošanās pasākumi.

9.1. Bali rīcības plānā noteikts, ka nolīgumā par klimata pārmaiņu ierobežošanu laikposmā pēc 2012. gada noteikti jāparedz pielāgošanās pasākumi. Jautājumu par pielāgošanos klimata pārmaiņām jeb par to, kā uzlabot sabiedrības spējas pārvarēt klimata pārmaiņu radītās sekas, nesen apsprieda Starptautiskajā zinātniskajā kongresā par klimata pārmaiņām. Eiropas Komisija 2009. gada 1. aprīlī publicēja Balto grāmatu (COM(2009) 47 galīgā redakcija) par pielāgošanās pasākumiem, lai ES un tās dalībvalstis varētu labāk sagatavoties klimata pārmaiņu radītajām sekām.

9.2. EESK piekrīt Komisijas viedoklim, ka ar Kopenhāgenas nolīgumu jāizveido sistēma, kura sekmēs pielāgošanos un kurai jāaptver šādi aspekti:

— stratēģiska pieeja pielāgošanās pasākumiem,

— pielāgošanās pasākumu integrācija nozīmīgākajās ES politikas jomās,

— pielāgošanās vietējā un reģionālajā līmenī,

— atbalsts pielāgošanās pasākumiem vismazāk attīstītajās valstīs un mazo salu jaunattīstības valstīs Pasaules klimata pārmaiņu alianses ietvaros un saskaņā ar ANO Vispārējā konvencijā par klimata pārmaiņām iekļautajiem vispārējiem noteikumiem attiecībā uz pielāgošanos klimata pārmaiņām.

9.3. Lai pielāgošanās pasākumi būtu efektīvi, ir svarīgi, lai pielāgošanās slogs būtu sadalīts samērīgi un uzmanība tiktu pievērsta šo pasākumu ietekmei uz nodarbinātību un maznodrošināto iedzīvotāju dzīves kvalitāti. Jāievēro arī pielāgošanās politikas sociālā dimensija, un jāiesaista visi sociālie partneri.

10. Pasaules mēroga pētniecība, tehnoloģiju izstrāde un demonstrējumi.

EESK ir pārliecināta, ka nekavējoties jāpiešķir finansējums pasaules (un reģionālā) mēroga pētniecībai, tehnoloģiju izstrādei un demonstrējumiem. Ieteikts īstenot pētniecības, tehnoloģiju izstrādes un demonstrējumu programmas, lai paātrinātu atjaunojamu enerģijas avotu un spēkstacijām paredzētās koģenerācijas tehnoloģijas (siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošana) izstrādi, tehnisko pilnveidošanu un ieviešanu tirgū.

10.1.1. EESK atbalsta Komisijas ieceri (SEC(2008) 3104 final) veikt klimata pārmaiņu integrētu izpēti saskaņā ar Septīto pamatprogrammu pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai. EESK iesaka Eiropas Komisijai Septītās pamatprogrammas un ar to saistīto vai turpmāko pētniecības programmu īstenošanā ciešāk sadarboties ar Klimata pārmaiņu starpvaldību padomi (IPCC).

10.1.2. EESK atbalsta ierosinājumu daudz vairāk pūļu veltīt pētniecībai, izstrādei un demonstrējumiem, kas saistīti ar Starptautiskās Enerģētikas aģentūras minētajām tehnoloģijām ar zemu oglekļa emisijas līmeni un energoefektīvajām tehnoloģijām un Eiropas enerģijas tehnoloģiju stratēģiskajā plānā minētajām tehnoloģijām, lai ātrāk varētu sākties stratēģiski nozīmīgo tehnoloģiju ar zemu oglekļa emisiju līmeni un energoefektīvo tehnoloģiju izmantošana.

10.1.3. Intelektuālā īpašuma aizsardzības jomā un attīstības valstīs kopš 1995. gada, kad spēkā stājās Nolīgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem, notikušas būtiskas pārmaiņas. Parakstot minēto nolīgumu, attīstības valstis apņēmušās respektēt ārvalstu patentus. Kopš nolīguma ieviešanas uzņēmumiem ir izdevīgi iesniegt patenta pieteikumus attīstības valstīs.

10.2. EESK atbalsta šādus Komisijas paziņojumā izvirzītos mērķus:

— veikt pētījumus par klimata pārmaiņu ietekmi, pielāgošanos tām un to mazināšanas iespējām valstu un starptautiskajā līmenī;

— veicināt starptautisko zinātnisko un tehnisko sadarbību visās ar klimatu saistītās pētniecības jomās, neaizmirstot arī tehnoloģijas ar zemu oglekļa emisijas līmeni un atjaunojamos enerģijas avotus;

— līdz 2012. gadam ar enerģiju saistītās pētniecības, izstrādes un demonstrējumu apjomu vismaz divkāršot un līdz 2020. gadam — četrkāršot, turklāt daudz lielāka vērība jāpievērš tehnoloģijām ar zemu oglekļa emisiju līmeni, jo īpaši atjaunojamiem enerģijas avotiem.

11. Finanšu resursi.

11.1. Visaptverošam Kopenhāgenas nolīgumam jāatvēl atbilstīgi finanšu resursi. Rūpnieciski attīstītām valstīm drīzumā jāiesniedz priekšlikumi par finansējumu, lai rosinātu arī attīstības valstis rīkoties. Finansējums kopā ar rūpnieciski attīstīto un attīstības valstu izvirzītajiem mērķiem ir galvenais elements, no kā ir atkarīgs Kopenhāgenas sarunu rezultāts.

11.2. ES, gatavojoties konferencei Kopenhāgenā, nav veltījusi īpašus pūliņus. Par to liecina fakts, ka ES valstu vadītāji 2009. gada 18.–19. jūnija sanāksmē atlika svarīgu lēmumu pieņemšanu saistībā ar finansējumu klimata pārmaiņu ierobežošanai. Viņi tikai paziņoja, ka finansējums klimata pārmaiņu ierobežošanai jārod, pamatojoties uz tādiem principiem kā maksātspēja un atbildība par radītajām emisijām.

11.3. Tā kā Eiropadome līdz šim nav pieņēmusi lēmumu par finansējumu, EESK pauž bažas par to, ka šis jautājums netiek izskatīts steidzami. Lielas bažas rada tas, ka līdz šim rūpnieciski attīstītās valstis, ieskaitot ES, nav apņēmušās veikt ieguldījumus un nav uzņēmušās finanšu saistības.

11.4. Ieguldījumi tādās jomās kā energoefektivitāte un tehnoloģijas ar zemu oglekļa emisiju līmeni sekmēs ekonomisko izaugsmi un veicinās enerģijas ietaupījumus.

11.5. Pasākumi emisiju mazināšanai attīstības valstīs būtu jāfinansē no vietējiem un ārējiem avotiem, no pasaules oglekļa tirgus, kā arī no attīstīto valstu atvēlētajiem līdzekļiem.

— : lielākā daļa ieguldījumu līdz 2020. gadam un energotaupības pasākumi nebūs saistīti ar īpaši augstām izmaksām, piemēram, energoefektivitātes paaugstināšanas pasākumi privātajos mājokļos, ēkās un privātajā sektorā. Vajadzīgo finansējumu var gūt no budžeta, kas paredzēts valstu vides un enerģētikas politikas īstenošanai. Citi finansējuma avoti var būt arī dotācijas un aizdevumi no valstu, starptautiskām un divpusējām programmām.

— : emisiju samazināšanas pasākumi, kas saistīti ar augstām izmaksām, kuras atmaksājas ilgākā laika periodā un kuras pārsniedz attiecīgās attīstības valsts iespējas, būs jāfinansē, izmantojot visus iespējamos finanšu avotus un novatoriskos finansēšanas mehānismus, tai skaitā publisko finansējumu un starptautiskas emisiju kvotu tirdzniecības sistēmas. EESK atbalsta Komisijas centienus līdz 2015. gadam izveidot oglekļa dioksīda emisiju tirgu, kas aptver ESAO valstis, un līdz 2020. gadam vēl plašāku tirgu, apvienojot ES emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu ar citām līdzvērtīgām emisiju ierobežošanas un tirdzniecības sistēmām.

11.6. Eiropadome uzsvērusi, ka vairāk uzmanības jāvelta starptautiskiem finansēšanas mehānismiem. Minēto jautājumu atkārtoti iekļaus Eiropadomes oktobra sanāksmes darba kārtībā. EESK ir pārliecināta, ka šī jautājuma izskatīšana ir ļoti novilcināta, ņemot vērā, ka konference Kopenhāgenā notiks decembrī.

EESK piekrīt Komisijas viedoklim, ka rūpnieciski attīstīto valstu ieguldījumam jāizpaužas, piešķirot publisko finansējumu un veidojot oglekļa tirgus kreditēšanas mehānismus. Publiskā finansējuma apjomam jābūt salīdzināmam, un tas jāpiešķir, ievērojot principu “piesārņotājs maksā” un stāvokli attiecīgās valsts ekonomikā. Par piešķiramo līdzekļu apjomu jāvienojas sarunās, un tas noteikti jāmin nolīgumā:

i) jānosaka rūpnieciski attīstīto valstu ikgadējais finanšu ieguldījums, pamatojoties uz saskaņotu formulu (ievērojot principu “piesārņotājs maksā” un tā maksātspēju), vai

ii) katrai rūpnieciski attīstītajai valstij jāatvēl noteikta procentuālā daļa no tai piešķirtajām emisijas kvotām. Valdības šīs emisiju kvotas varētu iegādāties starptautiskā izsolē.

11.7.1. EESK īpaši atzinīgi vērtē Meksikas priekšlikumu, proti, visām pasaules valstīm būtu jāiegulda kopējā fondā, ieguldījumu apmēru aprēķinot, pamatojoties uz katras valsts iedzīvotāju skaitu, iekšzemes kopproduktu un SEG emisiju līmeni. Līdzekļus no kopējā fonda varētu sadalīt starp valstīm, ņemot vērā to vajadzības, lai samazinātu emisijas, ieviestu videi nekaitīgas tehnoloģijas un pielāgotos klimata pārmaiņu radītajām sekām.

11.8. EESK

— atzinīgi vērtē Komisijas ieceri pilnveidot un ieviest emisiju ierobežošanas un tirdzniecības sistēmas vispirms rūpnieciski attīstītajās valstīs un pēc tam pakāpeniski arī attīstības valstīs;

— atbalsta arī ideju pārveidot Ekoloģiski tīras attīstības mehānismu (CDM). Tā kā šis mehānisms ir saistīts ar projektiem, tas ir radījis lielas darījumu un administratīvās izmaksas. Viens no iespējamiem risinājumiem varētu būt pārēja no Ekoloģiski tīras attīstības mehānisma, kura pamatā ir projekti, uz konkrētām nozarēm paredzētu mehānismu. Cita iespēja ir izveidot Ekoloģiski tīras attīstības mehānismu tehnoloģiju izstrādei un nodošanai atbilstoši Bali rīcības plānā noteiktajām prasībām.

11.9. Lēstās izmaksas, lai līdz 2050. gadam sasniegtu izvirzītos ilgtermiņa mērķus, ir samērā lielas, proti, 2 % no pašreizējā iekšzemes kopprodukta, taču izmaksas būs ievērojami augstākas, ja nerīkosimies apņēmīgi.

12. Sabiedrības informētība un informēšana.

12.1. Svarīgi ir palielināt iedzīvotāju izpratni par draudiem, kurus rada globālā sasilšana, un iespējamām sekām, ja steidzami netiks īstenoti pasākumi klimata pārmaiņu ierobežošanai.

12.2. Iedzīvotāji ir jārosina un jāmudina iesaistīties klimata pārmaiņu ierobežošanā, izmantojot videi draudzīgākus enerģijas veidus, iegādājoties energoefektīvākas preces un pakalpojumus un samazinot pašu radītās oglekļa emisijas.

12.3. EESK uzskata, ka valstīm plašsaziņas līdzekļos jāpārliecina iedzīvotāji, ka jārīkojas nekavējoties, jātaupa enerģija un jāizmanto citi (atjaunojami) enerģijas avoti, tādējādi sekmējot SEG emisijas samazināšanu. Īstenojot ilgtermiņa stratēģiju, jautājumi par klimata pārmaiņām jāiekļauj pamatskolu un vidusskolu mācību plānos.

EESK atbalsta Komisijas ierosinājumu īstenot proaktīvu izglītības politiku, lai palielinātu izpratni par klimata pārmaiņām un to ietekmi.

12.4. EESK ir pārliecināta, ka Eiropadomei jāmudina dalībvalstis to kompetenču jomās atbalstīt un veicināt vietējo un reģionālo pašvaldību, uzņēmumu, arodbiedrību un citu organizētās pilsoniskās sabiedrības pārstāvju iesaistīšanos, lai sekmētu stratēģijas un iniciatīvas saistībā ar klimata pārmaiņu ierobežošanu.

12.5. EESK uzskata, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām un valstu iestādēm jāsadarbojas ciešāk, lai, iesaistot iedzīvotājus un privāto sektoru, vispārēju izpratni par klimata pārmaiņu ietekmi un sekām. Piemēram, aptuveni 500 pašvaldības, kas pievienojušās Pilsētu mēru paktam, ir apņēmušās samazināt CO2 emisijas par vairāk nekā 20 % līdz 2020. gadam.

13. Pārskatīšanas klauzula.

13.1. EESK uzsver — nolīgumā katrā ziņā jāparedz, ka regulāri jānovērtē gan kopējie sasniegumi, gan saistību un pasākumu piemērotība un 2015. gadā jāveic visaptveroša pārskatīšana.

2009. gada 5. novembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) OV C 27, 3.2.2009., 59.-65. lpp.