PASKAIDROJUMA RAKSTS

Saskaņā ar 395. panta 1. punktu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (“PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, lai atkāptos no minētās direktīvas noteikumiem nolūkā vienkāršot PVN iekasēšanas procedūru vai nepieļaut noteiktu veidu nodokļa nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas.

Vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2019. gada 4. decembrī, Itālijas Republika pieprasīja atļauju turpināt piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz prasībām par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nomaksu un rēķinu izsniegšanu par preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm. Minētais pieprasījums nozīmēja darbības jomas sašaurināšanu spēkā esošajam atkāpes pasākumam, kas paredzēts Padomes Īstenošanas lēmumā (ES) 2017/784, kurš attiecās arī uz preču piegādēm un pakalpojumu sniegšanu centrālo un vietējo valsts sektora iestāžu kontrolētiem uzņēmumiem un sarakstā ietvertajiem biržā kotētajiem uzņēmumiem.

Tomēr vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2020. gada 27. martā, Itālija grozīja savu pieprasījumu, lūdzot, lai atļaujas darbības joma paliktu identiska tai, kas paredzēta Padomes Īstenošanas lēmumā (ES) 2017/784, un tādēļ lūdzot piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm, centrālo un vietējo valsts iestāžu kontrolētiem uzņēmumiem un sarakstā ietvertajiem biržā kotētajiem uzņēmumiem. Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija 2020. gada 5. maija vēstulē informēja pārējās dalībvalstis par Itālijas Republikas pieprasījumu. Komisija 2020. gada 6. maija vēstulē paziņoja Itālijas Republikai, ka tās rīcībā ir visa pieprasījuma izvērtēšanai nepieciešamā informācija.

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Pēc statistikas pārbaužu sistēmas ieviešanas Itālija atklāja ievērojamu krāpšanu PVN jomā saistībā ar preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm. Lai izskaustu šādu praksi, Itālija 2014. gadā pieprasīja, lai valsts sektora iestādēm paredzēto piegāžu gadījumā maksājamais PVN vairs nebūtu jāmaksā piegādātājam vai pakalpojuma sniedzējam, bet gan būtu jāiemaksā atsevišķā un bloķētā nodokļu iestāžu bankas kontā. Šo mehānismu parasti dēvē par “dalīta maksājuma” veidu, jo maksājums, ko klients parasti pilnībā pārskaita piegādātājam vai pakalpojumu sniedzējam (atlīdzība apmaiņā pret piegādi vai pakalpojumu plus PVN), tiek sadalīts šādi: i) pirmkārt, atlīdzība, ko maksā preču piegādātājam vai pakalpojumu sniedzējam; un ii) otrkārt, maksājamais PVN tiek iemaksāts bloķētā nodokļu iestāžu bankas kontā.

Ar Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1401 šādu atkāpi atļāva piemērot līdz 2017. gada 31. decembrim. Ar to Itālijai tika atļauts piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. panta attiecībā uz PVN nomaksu un no PVN direktīvas 226. panta attiecībā uz noteikumiem par rēķinu izsniegšanu.

Itālija bija pieprasījusi atkāpi uz noteiktu laiku, kurā tā varētu organizēt un īstenot atbilstīgus kontroles politikas pasākumus un pilnībā izmantot elektroniskas rēķinu izsniegšanas rezultātā pieejamo datu sniegtās priekšrocības. Nosakot pienākumu par piegādēm vai sniegtajiem pakalpojumiem valsts sektora iestādēm rēķinus izsniegt elektroniski, kā rezultātā ir iespējams reāllaikā kontrolēt atsevišķus darījumus un precīzas PVN summas, kuras valsts sektora iestādēm ir jāmaksā par saviem pirkumiem, Itālijai tiktu dota iespēja revidēt attiecīgo sektoru ar parasto kontroles metožu palīdzību, un nebūtu nepieciešams atkāpties no PVN direktīvas, lai piemērotu dalītā maksājuma pasākumu.

Saskaņā ar Itālijas sniegto informāciju elektroniska rēķinu izsniegšana attiecībā uz piegādēm vai sniegtajiem pakalpojumiem valsts sektora iestādēm nodrošināja nodokļu iestādēm būtisku informāciju par rēķinu plūsmu, kas ļāva kontrolēt darījumus un atbilstošās PVN summas. Taču vēl viens efektīvas kontroles sistēmas elements – pienākums paziņot nodokļu iestādēm datus par visiem izsniegtajiem un saņemtajiem rēķiniem – tika ieviests tikai 2017. gada 1. janvārī. Būtu nepieciešams vairāk laika, lai šis pasākums kļūtu efektīvs un efektīvi mudinātu nodokļa maksātājus uzlabot viņu nodokļu saistību izpildi. Tādēļ Itālija lūdza pagarināt termiņu atkāpei no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz piegādēm vai sniegtajiem pakalpojumiem valsts sektora iestādēm.

Turklāt Itālija atklāja nodokļa nemaksāšanu sektorā, kas aptver piegādes vai pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestāžu kontrolē esošiem uzņēmumiem un nelielai biržas sarakstā iekļautu 40 uzņēmumu grupai. Lai apkarotu šo nodokļu nemaksāšanu un nodrošinātu, ka valsts sektora ieņēmumiem vairs nerodas PVN zaudējumi, Itālija pieprasīja attiecināt atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta arī uz preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu iepriekš minētajām vienībām, kuras Itālija uzskatīja par tikpat uzticamām kā valsts sektora iestādes. Minētās vienības ir centrālo un vietējo valsts sektora iestāžu kontrolē esoši uzņēmumi, kā arī aptuveni 40 biržas sarakstā iekļautu uzņēmumu, tātad kopā aptuveni 2 400 uzņēmumu. Itālija sagaidīja, ka dalītā maksājuma pasākuma attiecināšana uz minētajiem uzņēmumiem novērsīs nodokļu nemaksāšanu, kas notiek tādā veidā, ka attiecīgo vienību piegādātāji vai pakalpojumu sniedzēji nemaksā PVN, un ka tādējādi tiktu palielināti PVN ieņēmumi.

Atkāpes ar paplašināto darbības jomu termiņš ar Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2017/784 tika pagarināts līdz 2020. gada 30. jūnijam.

2018. gada oktobrī Itālija iesniedza ziņojumu saskaņā ar Padomes Īstenošanas lēmuma (ES) 2017/784 3. panta otro daļu. Ziņojumā norādīts, ka Itālijā ieviestais dalītā maksājuma pasākums ir palielinājis PVN ieņēmumus un ka šis palielinājums pārsniedz pasākuma ieviešanas laikā izdarītās aplēses. Turklāt ziņojumā ir norādīts, ka PVN kredīta palielinājumu uzņēmumu piegādātājiem vai pakalpojumu sniedzējiem dalītā maksājuma ietvaros, kas rodas pasākuma īstenošanas rezultātā, var viegli kontrolēt un pārvaldīt un ka PVN atmaksas situācija nav pasliktinājusies.

Dalītā maksājuma mehānisms ir daļa no pasākumu kopuma, ko Itālija ieviesusi, lai apkarotu krāpšanu nodokļu jomā un nodokļu nemaksāšanu. Šis pasākumu kopums cita starpā ietver elektronisku rēķinu izsniegšanu un datu par katru dienu iekasētajām summām elektronisku nosūtīšanu. Elektroniska rēķinu izsniegšana dažos sektoros tika ieviesta no 2018. gada 1. jūlija un no 2019. gada 1. janvāra to piemēroja visos sektoros. Šo pienākumu noteica ar Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/593. Lai elektroniski pārsūtītu datus par katru dienu iekasētajām summām, nodokļa maksātājiem, kas ir iesaistīti mazumtirdzniecībā un līdzīgās darbībās (bez rēķinu izsniegšanas pienākumiem), dati par katru dienu iekasētajām summām ir jāglabā elektroniski un elektroniski tie jānosūta Agenzia delle Entrate. Šis pēdējais pienākums stājās spēkā 2020. gada 1. janvārī un attiecībā uz nodokļa maksātājiem, kuru apgrozījums pārsniedz 400 000 EUR, – 2019. gada 1. jūlijā. Šis pasākumu kopums ir aizstājis citus kontroles pasākumus un ļauj Itālijas nodokļu iestādēm veikt uzņēmēju deklarēto dažādo darījumu kontrolpārbaudi un pārraudzīt to PVN maksājumus. Ar jaunākajām izmaiņām tiesību aktos tika ieviests pienākums datus par PVN darījumiem no elektroniskajiem rēķiniem, pārrobežu darījumiem un elektroniski iekasētajām summām nekavējoties darīt pieejamus nodokļa maksātājiem, lai vienkāršotu to saistību izpildi; tādēļ Agenzia delle Entrate iepriekš aizpildīs PVN deklarācijas un sagatavos regulārus PVN aprēķinus, kurus nodokļu maksātāji varēs pieņemt vai papildināt. Saskaņā ar iepriekšminētā Lēmuma 2017/784 7. apsvērumu, tiklīdz šī sistēma būs pilnībā ieviesta, nevajadzētu būt vajadzībai turpmāk atkāpties no Direktīvas 2006/112/EK, lai piemērotu dalītā maksājuma pasākumu.

Tomēr saskaņā ar Itālijas iestāžu sniegto informāciju šobrīd nebūtu lietderīgi pilnībā atcelt dalītā maksājuma pasākumu. Saskaņā ar to aplēsēm pasākumi, kas īstenoti ar krāpšanas apkarošanas pasākumu kopumu, samazina laiku, kas nodokļu administrācijai vajadzīgs, lai uzzinātu par iespējamu nemaksāšanas vai krāpšanas gadījumu, līdz trim mēnešiem salīdzinājumā ar sākotnēji nepieciešamajiem 18 mēnešiem. Tomēr bez dalītā maksājuma atgūšana no nodokļa nemaksātājiem vai krāpniekiem pēc pārbaudes veikšanas varētu izrādīties neiespējama, ja tie būtu maksātnespējīgi. Dalītā maksājuma mehānisms kā ex ante pasākums nodrošina daudz lielāku efektivitāti.

Komisija joprojām uzskata, ka, pilnībā īstenojot Itālijas izstrādāto krāpšanas apkarošanas pasākumu kopumu, vairs nebūtu nepieciešamas papildu atkāpes no PVN direktīvas, lai piemērotu dalīto maksājumu. Tomēr vēl ir pāragri pilnībā novērtēt šo pasākumu efektivitāti, ņemot vērā to neseno īstenošanas sākumu. Vispārīgie obligātie e-rēķini stājās spēkā tikai 2019. gada 1. janvārī, savukārt datu par katru dienu iekasētajām summām elektroniska nosūtīšana tika pilnībā īstenota 2020. gada 1. janvārī. Tāpēc nav iespējams veikt visaptverošu novērtējumu par šiem pasākumiem un to ietekmi uz krāpšanas konstatēšanu PVN jomā un uz nodokļa iekasēšanu. Tādējādi, tā kā krāpšanas apkarošanas tiesību aktu kopums nav pilnībā īstenots, ir ieteicams pasākumu termiņu pagarināt uz papildu laikposmu, jo tā atcelšanai varētu būt ievērojama nelabvēlīga ietekme uz cīņu pret nodokļu nemaksāšanu un uz PVN iekasēšanu attiecībā uz sektoriem, uz kuriem attiecas pasākuma darbības joma. Turklāt, ja pasākuma termiņš netiks pagarināts, uzņēmumiem, kas piemēro dalītā maksājuma mehānismu, būs jāmaina savas rēķinu izsniegšanas sistēmas, lai pielāgotos izmaiņām. Nodokļu administrācijai būtu jāveic līdzīgi pielāgojumi savās sistēmās. Ņemot vērā Covid-19 uzliesmojuma izraisītās grūtības Itālijā, šķiet, ka pašlaik nav lietderīgi pieprasīt uzņēmumiem un nodokļu administrācijai veikt šīs izmaiņas.

Dalītā maksājuma sekas cita starpā ir tādas, ka piegādātāji vai pakalpojumu sniedzēji, kas ir nodokļa maksātāji, nevar kompensēt samaksāto priekšnodokli ar PVN, ko viņi saņem par piegādēm vai pakalpojumiem. Tie var pastāvīgi atrasties kredīta pozīcijā, un viņiem, iespējams, būs jāpieprasa nodokļu administrācijai šā PVN faktiska atmaksa. No otras puses, zināmos apstākļos Itālija atļauj šiem piegādātājiem vai pakalpojumu sniedzējiem kompensēt PVN, ko tie nav saņēmuši no saviem klientiem, ar citiem Itālijā maksājamajiem nodokļiem, tādējādi ierobežojot naudas plūsmas problēmu, kas citādā gadījumā var rasties uzņēmumiem, kuriem ir pienākums maksāt nodokļus Itālijā.

Saskaņā ar Itālijas iesniegto informāciju atmaksāšanas procedūra ir tikusi paātrināta. Atmaksāšanas pieprasījumus apstrādā vidēji 67 dienu laikā, un vidējais faktiskais maksājuma veikšanas laiks saņēmējam ir 7 dienas. Dalītā maksājuma pasākuma ieviešanas laikā bija paredzēts, ka nodokļa maksātājiem, kas veic darījumus, uz kuriem attiecas dalītā maksājuma shēma, šādu darījumu rezultātā akumulētā kredīta robežās ir tiesības prioritārā kārtā saņemt attiecīgos PVN kredīta maksājumus. Šī prakse nozīmē, ka atmaksas pieprasījumi, kas saistīti ar dalītā maksājuma mehānismu, tiek izskatīti prioritārā kārtā gan sākotnējās izmeklēšanas laikā, gan to summu izmaksāšanas laikā, kas pienākas salīdzinājumā ar neprioritārām atmaksām.

Itālijas iesniegtais pieprasījums, kas Komisijā reģistrēts 2019. gada 4. decembrī, paredzēja spēkā esošā atkāpes pasākuma darbības jomas sašaurināšanu, jo tika pieprasīta atļauja turpināt atkāpties no PVN direktīvas 206. un 226. panta tikai attiecībā uz PVN maksājumiem un rēķinu izsniegšanas prasībām par preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm. Tomēr vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2020. gada 27. martā, Itālija grozīja savu pieprasījumu, lūdzot, lai atļaujas darbības joma paliktu identiska tai, kas paredzēta Padomes Īstenošanas lēmumā (ES) 2017/784, un tādējādi lūdzot piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm, centrālo un vietējo valsts iestāžu kontrolētiem uzņēmumiem un sarakstā ietvertajiem biržā kotētajiem uzņēmumiem.