EIROPAS KOMISIJA Briselē, 22.2.2017 SWD(2017) 79 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS Ziņojums par Latviju - 2017. gads Pavaddokuments dokumentam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI UN EUROGRUPAI 2017. gada Eiropas pusgads - Novērtējums par progresu strukturālo reformu īstenošanā, makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanā un koriģēšanā, un saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1176/2011 veikto padziļināto pārskatu rezultāti



{COM(2017) 90 final}

{SWD(2017) 67 final - SWD(2017) 93 final}





Saturs Kopsavilkums1 1.Ekonomikas stāvoklis un perspektīvas4 2.Progress konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā11 3.Reformu prioritātes14 3.1.Publiskās finanses un nodokļi14 3.2.Finanšu nozare20 3.3.Darba tirgus, izglītības un sociālā politika23 3.4.Investīcijas32 3.5.Nozaru politika35 3.6.Valsts pārvalde40 A.Pārskata tabula45 B.Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras datu apkopojums50 C.Standarta tabulas51 Atsauces57 TABULU SARAKSTS 1.1.Finanšu stabilitātes rādītāji, visām bankām Latvijā8 1.2.Galvenie ekonomikas, finanšu un sociālie rādītāji — Latvija9

2.1.Kopsavilkuma tabula par 2016. gada KVAI novērtējumu12 B.1.Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras datu apkopojums par Latviju50 C.1. 46 C.2.Darba tirgus un sociālie rādītāji (A)52 C.3.Darba tirgus un sociālie rādītāji (B)53 C.4.Ražojumu tirgus snieguma un politikas rādītāji54 C.5.Videi draudzīga izaugsme55 DIAGRAMMU SARAKSTS 1.1.Darba tirgus tendences Latvijā4 1.2.Minimālā alga procentuāli no vidējiem ienākumiem5 1.3.Nozares algu atšķirības5 1.4.Nabadzības riska jeb sociālās atstumtības indekss un tā sastāvdaļas6 1.5.Aizdevumu tendences7 1.6.Neto starptautisko investīciju pozīcija8 1.7.Nominālās algas pieaugums Latvijā salīdzinājumā ar algu kritērijiem8 1.8.Faktiskās darbaspēka vienības izmaksu sadalījums (izmaiņas %)9 3.1.1.Valsts izdevumu pieauguma plāni14 3.1.2.Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās neprecētiem darba ņēmējiem no dažādiem ienākumu līmeņiem, 2015. gads 16 3.2.1.Nefinanšu sabiedrību finansējums21

3.3.1.Aktivizēšanas atbalsta pārklājums, 2014. gads23 3.3.2.Izdevumi par aktivizēšanas pasākumiem un līdzdalība tajos, 2016. gads24 3.3.3.Darba tirgus rezultāti sadalījumā pēc prasmju līmeņa un dzimuma24 3.3.4.Iedzīvotāju norādītās neapmierinātās vajadzības pēc veselības pārbaudes, 2014. gads27 3.3.5.Izdevumi veselības aprūpei, 2014. gads27 3.4.1.Investīcijas pa institucionālajiem sektoriem kā daļa no IKP32 3.4.2.ES līdzekļu izmantošana32 3.5.1.Siltumnīcefekta gāzu emisijas37 3.6.1.Korupcijas uztvere42 LOGU SARAKSTS 2.1.ES budžeta ieguldījums strukturālajās pārmaiņās Latvijā13 3.1.1.Nodokļu reformas fiskālā ietekme un ietekme uz izmaksu/ieguvumu sadali18 3.2.1.Īpašs uzsvars: Vienotā attīstības finansēšanas iestāde “Altum”22 3.4.1.Investīciju problēmas un reformas Latvijā32 Kopsavilkums Šajā ziņojumā ir izvērtēta Latvijas ekonomika, ņemot vērā 2016. gada 16. novembrī publicēto Komisijas gada izaugsmes pētījumu. Pētījumā Komisija aicina ES dalībvalstis dubultot ieguldītās pūles attiecībā uz ekonomikas politikas trīsstūra trīs pīlāriem – investīciju veicināšanu, strukturālo reformu īstenošanu un atbildīgas fiskālās politikas nodrošināšanu. Šādi rīkojoties, dalībvalstīm galvenā uzmanība būtu jāpievērš tam, lai palielinātu sociālo taisnīgumu nolūkā nodrošināt iekļaujošāku izaugsmi. Latvija pēdējo gadu laikā ir piedzīvojusi pieticīgu ekonomikas izaugsmi, bet īstermiņa perspektīva ir pozitīvāka. Reālā IKP pieaugums kopš 2013. gada ir bijis zemāks par 3 %, un tiek lēsts, ka 2016. gadā tas bijis īpaši vājš. Izaugsmi virza ražīguma pieaugums, bet nodarbinātība un investīciju dinamika ir bijusi vāja. Ekonomikas izaugsmes pieaugums ir gaidāms 2017. gadā (2,8 %) un 2018. gadā (3,0 %), ko stimulē nepieciešamība pēc investīcijām un pārmaiņas ES finansēšanas ciklā. Investīcijas ietekmē nenoteiktība un ES finansējuma īslaicīgs kritums. Investīciju vidi vājina nenoteiktība, ko rada gan ārējā situācija, gan iekšzemes ekonomikas politika. Joprojām turpinās nenoteiktība par iespējamām nodokļu reformām, vājo investīciju aizsardzību maksātnespējas gadījumā un lielo "ēnu" ekonomiku. Kavēšanās dēļ ar ES līdzekļu izmantošanu jaunajā plānošanas periodā investīcijas 2016. gadā tika atliktas. Tomēr tiek sagaidīts, ka ES finansētie projekti tiks atsākti 2017. gadā. Turklāt pēc ilgstoša parāda samazināšanas perioda uzņēmumi un mājsaimniecības var atļauties kreditēšanas pieaugumu ieguldījumiem.

Patērētāju tēriņus sekmē dinamiska algu attīstība, un tas ir ievērojami veicinājis IKP pieaugumu. Pastāvīgu, spēcīgu algu pieaugumu virza pieprasījums pēc darbaspēka, jo īpaši pēc augsti kvalificētiem darba ņēmējiem, sarūkošs iedzīvotāju skaits un valsts minimālās algas palielinājumi. Neraugoties uz vājo pieprasījumu no tirdzniecības partneriem, Latvijai ir ierobežots ārējais deficīts. Pozitīvas neto ar tirdzniecību nesaistītās plūsmas ar pārējo pasauli, piemēram, darbaspēka ienākumi, kompensē nelielo tirdzniecības bilances deficītu. Tirdzniecības bilances deficīts ir radies spēcīga iekšzemes pieprasījuma dēļ, kā rezultātā imports pārsniedza eksporta pieaugumu, kas pēdējos divos gados ir saskāries ar nelabvēlīgiem ārējiem apstākļiem. Paredzams, ka tirdzniecības bilance 2017. un 2018. gadā nedaudz pasliktināsies atbilstīgi investīciju atgūšanai. Uzkrājumu ziņā neto starptautisko investīciju pozīcija ir pakāpeniski uzlabojusies, kaut gan tas ir noticis no lielas debeta pozīcijas (virs 60 % no IKP). Emigrācija un prasmju neatbilstība ierobežo darbaspēka piedāvājumu. Neto emigrācijas un zema dzimstības līmeņa dēļ ir samazinājies darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits. Tā rezultātā ir pieaugusi vecumatkarība, radot spiedienu uz sociālajiem un veselības aprūpes pakalpojumiem atvēlētajiem publiskajiem resursiem. Darbaspēka samazināšanās dēļ nodarbinātības pieaugums ir bijis vājš, bet bezdarbs samazinājies lēnām. Nodarbinātības izredzes ir labākas ekonomiskās aktivitātes centros un augsti kvalificētiem darba ņēmējiem. Bezdarbs ir vairāk izplatīts mazkvalificētu darba ņēmēju un lauku rajonos dzīvojošo vidū. Nevienlīdzība joprojām ir augsta un ietekmē darba tirgu. Nodokļu un pabalstu sistēma Latvijā ir mazāk efektīva nevienlīdzības mazināšanā nekā citās ES valstīs. Augsts nodokļu slogs zemām algām neveicina oficiālu nodarbinātību. Nepilnības sabiedrisko pakalpojumu sniegšanā ietekmē darbaspēka kvalitāti izglītības, prasmju un veselības aprūpes ziņā. Visbeidzot, vājā sociālā aizsardzība rada augstu nabadzības līmeni, jo īpaši personām ar invaliditāti un veciem cilvēkiem. Budžeta mērķi ir piesardzīgi, taču ieņēmumu un izdevumu plāni joprojām ir pilnībā jāizstrādā. Valsts budžeta stāvoklis uzlabojās, sasniedzot līdzsvaru 2016. gadā, bet tiek prognozēts, ka 2017. un 2018. gadā tiks reģistrēts deficīts 1 % apmērā no IKP. Tomēr paziņotais mērķis – palielināt nodokļu ieņēmumu pret IKP attiecību – vēl nav pamatots, un izdevumu plāni, kas pārsniedz ikgadējo budžetu, nepietiekami atspoguļo izdevumu vajadzības. Valdības parāds 2016. gada beigās sasniedza 40 % no IKP, un paredzams, ka tas turpmākajos gados samazināsies. Kopumā Latvija ir panākusi ierobežotu progresu attiecībā uz 2016. gada konkrētai valstij adresēto ieteikumu īstenošanu. Neliels progress ir panākts pētniecības iestāžu konsolidācijā, privātā sektora inovācijas stimulu stiprināšanā, nodokļu saistību izpildes uzlabošanā, profesionālās izglītības uzlabošanā, iesaistot sociālos partnerus, maksātnespējas administratoru pārskatatbildības un publiskās uzraudzības palielināšanā un atbalsta sniegšanā sociālās palīdzības saņēmējiem darba meklējumos un tā saglabāšanā. Tomēr ierobežots progress ir panākts nodokļu sloga novirzīšanā no zemu atalgotiem darba ņēmējiem, sociālās palīdzības pabalstu adekvātuma uzlabošanā, veselības aprūpes sistēmas pieejamības, kvalitātes un izmaksu efektivitātes uzlabošanā, interešu konfliktu novēršanas pasākumu stiprināšanā un vienota tiesiskā regulējuma izveidē attiecībā uz visiem publiskā sektora darbiniekiem. Attiecībā uz progresu valsts mērķu sasniegšanā saskaņā ar "Eiropa 2020" stratēģiju Latvija 2016. gadā ir panākusi tās nodarbinātības līmeņa mērķi un gūst labus rezultātus attiecībā uz atjaunojamo enerģiju, energoefektivitāti, siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu, priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas samazināšanu, augstākās izglītības ieguves palielināšanu un nabadzības samazināšanu. Vairāk pūļu jāiegulda pētniecības un izstrādes investīcijās. Šajā ziņojumā iekļautās analīzes galvenie konstatējumi un saistītās politikas problēmas ir izklāstītas turpmāk. Latvijas nodokļu struktūra nav sevišķi labvēlīga izaugsmei, un, neraugoties uz nelielu progresu, nodokļu saistību ievērošana joprojām ir problemātiska. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem joprojām ir augsts, bet ieņēmumu potenciāls no tiem nodokļiem, kuri mazāk kaitē izaugsmei, netiek pilnībā izmantots, piemēram, nodokļi patēriņam, īpašumam un kapitālam. Modelēšana liecina, ka to nodokļu novirzīšana, kuriem ir neitrāla ietekme, pozitīvi ietekmētu nodarbinātību un IKP izaugsmi, vienlaikus arī samazinot ienākumu nevienlīdzību. Turklāt, izvairīšanās no īpašuma nodokļu maksāšanas ir sarežģītāka nekā izvairīšanās no darbaspēka nodokļu maksāšanas. Bezdarbnieku aktivizēšana joprojām ir relatīvi zema. Bezdarbnieku iesaistīšanās aktīva darba tirgus pasākumos ir zema salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm. Atbalsta pasākumi zemas kvalifikācijas darba ņēmējiem, ilgtermiņa bezdarbniekiem un personām ar invaliditāti nav pietiekami attīstīti, kaut gan 2017. gadā ir gaidāmi daži uzlabojumi. Profesionālās izglītības pievilcība tiek uzlabota, taču mācību programmas reforma progresē lēnām. Profesionālās izglītības skolas tiek modernizētas, taču mācību programmas reformai, lai saskaņotu izglītību ar vajadzībām pēc mūsdienīgām prasmēm, ir nepieciešams laiks, un 2016. gadā tika panākts minimāls progress. Normatīvais regulējums attiecībā uz mācīšanos darba vietā ir pieņemts, bet tas vēl nav efektīvi īstenots. Līdzdalība mūžizglītībā joprojām ir zema. Investīcijas pētniecībā un inovācijā joprojām ir mazas. Publiskā pētniecība paļaujas uz ES līdzekļiem, un tās efektivitātei traucē sadrumstalotība un zema internacionalizācija. Sistēma uzņēmumu inovācijas atbalstam ir ieviesta. Pirmais uzraudzības ziņojums tiks publicēts 2017. gadā. Zemā publiskā finansējuma un strukturālu kavēkļu dēļ rezultāti veselības aizsardzības jomā joprojām ir problemātiski. Veselības aprūpes sistēma joprojām netiek pietiekami finansēta, jo publiskie veselības aprūpes izdevumi ir zemi. Kaut gan publiskais finansējums 2017. gadā ir nedaudz palielinājies, joprojām ir jāformulē konkrēti pasākumi vidējam termiņam. Turklāt veselības aprūpes pakalpojumu un materiālu pieejamības ierobežojumi un necaurskatāms publiskais iepirkums rada korupcijas riskus un neefektivitāti. Lielais to cilvēku īpatsvars, kurus apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība, joprojām ir būtiska sociāla un ekonomiska problēma. Pamata sociālo drošības tīklu trūkumi sekmē augstu nabadzību un nevienlīdzību. Minimālo ienākumu līmeņa reforma, par kuru paziņoja 2014. gadā, tika iecerēta, lai paaugstinātu sociālo pabalstu adekvātumu. Reformu bija paredzēts īstenot 2017. gadā, bet tās īstenošana ir atmesta un tiek gatavots aizstājējplāns. Publiskā sektora reforma ir vērsta uz to, lai palielinātu centrālās valsts pārvaldes kvalitāti un efektivitāti, taču tā neattiecas uz vietējām iestādēm. Vienkāršojot procedūras, labāk izmantojot IT risinājumus un palielinot atalgojumu, tiek sagaidīts efektivitātes pieaugums. Tomēr nekādas reformas nav plānotas vietējo pašvaldību līmenī, kuras nodrošina lielu daļu publiskā sektora nodarbinātības un kur iepriekšējo reformu rezultātā nav uzrādīts būtisks efektivitātes pieaugums. Arī vietējo pašvaldību pārraudzība ir minimāla un ir maz efektivitātes stimulu. Enerģijas tirgus integrācija turpinās ar tīkla savienojumu uzlabošanu un gāzes tirgus pakāpenisku liberalizāciju plašākā Baltijas jūras reģionā. Gāzes tirgus nodalīšana un pilnīga atvēršana konkurencei 2017. gadā ir prioritāra pasākumu joma. Izšķiroša nozīme būs ievērojamām investīcijām elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumos, iekšzemes infrastruktūras stiprināšanai un elektroenerģijas tīklu sinhronizēšanai ar Eiropas tīklu. Atbalsta shēmas elektroenerģijas ražošanai, izmantojot fosilo kurināmo koģenerācijā un atjaunojamos enerģijas avotus, ir bijušas sarežģītas, patērētājiem dārgas un nav veicinājušas papildu investīcijas. Politika attiecībā uz interešu konfliktu novēršanu ir formāla. Interešu konflikti, iespējams, saglabājas, jo publisko amatpersonu ienākumu deklarācijas nav pārbaudītas ar pienācīgu rūpību. Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojā 2016. gadā turpinājās ieilgusi cīņa, kas ir pazeminājusi biroja efektivitāti un iedragājusi sabiedrības uzticību. Biroja direktoram ir piešķirta lielāka neatkarība un pilnvaras, un vēl jāveic direktora pārredzama atlase. Tiesiskais regulējums maksātnespējas administratoru uzraudzībai ir pabeigts, bet joprojām pastāv problēmas. Reaģējot uz maksātnespējas administratoru krāpnieciskām darbībām, ir veikti svarīgi pasākumi, lai ierobežotu iespējamos interešu konfliktus. Turklāt Maksātnespējas administrācijai ir piešķirts vairāk uzraudzības pilnvaru, taču to efektīva piemērošana joprojām jāveic. Valsts uzņēmumu pārvaldība attiecībā uz centrālo valdību ir uzlabojusies, bet pārraudzība vietējo pašvaldību līmenī joprojām ir ierobežota. Centrālās valdības līmenī ir ieviesta konsolidēta ziņošana par valsts uzņēmumiem un uz konkursu balstīta vadības atlase, bet šādi pārvaldības standarti vēl nav piemēroti vietējo pašvaldību līmenī. 1. Ekonomikas stāvoklis un perspektīvas

IKP pieaugums 2016. gadā IKP izaugsme bija relatīvi zema (+1,6 %), bet noteikti uzlabosies 2017. un 2018. gadā līdz attiecīgi 2,8 % un 3,0 % (1.2. tabula). Kopš krīzes laika ekonomikas izaugsmi ir virzījis ražīguma pieaugums, jo darbaspēka un investīciju dinamika ir mērena. Latvija joprojām saskaras ar riskiem, kas izriet no tās ārējās vides, bet iekšienē tās spēja pēc iespējas labāk izmantot ES līdzekļu iespējas būs izšķiroša, lai atbalstītu izaugsmi. 2016. gadā ekonomikas izaugsmi īpaši ietekmēja investīciju īslaicīgs samazinājums, kas saistīts ar lēno ES līdzekļu īstenošanu. Paredzams, ka situācija uzlabosies jau 2017. gadā, investīcijām uzlabojoties (3.4. iedaļa). Privātā sektora jomā jaudas izmantojuma rādītājs ir atgriezies pirmskrīzes vēsturiski augstākajā punktā, un paredzams, ka aizņēmumu izmaksas un nosacījumi turpinās pakāpeniski uzlaboties. Tādējādi paredzams, ka turpmāko gadu laikā privāto ieguldījumu līmenis atgūsies. Publiskā sektora jomā paredzams, ka ES līdzekļi 2017. un 2018. gadā pieaugs un sekmēs publiskās investīcijas (skatīt 3.4. iedaļu). Patēriņš un tirdzniecība ir stabili. Patēriņš ir palīdzējis izaugsmei, un paredzams, ka tas turpinās to darīt un to sekmēs kumulēts algu pieaugums. Eksports ir pārdzīvojis nelabvēlīgos ārējos apstākļus pēdējo divu gadu laikā, bet importu atbalsta labvēlīgāks iekšzemes pieprasījums. Kopumā sagaidāms, ka tirdzniecībai būs bijusi negatīva ietekme uz izaugsmi 2016. gadā (-1,0 procentpunkts). Paredzams, ka šis negatīvais rezultāts 2017. un 2018. gadā saglabāsies, atgūstot investīcijas. Inflācija 2016. gadā bija nedaudz negatīva (-0,1 %). Paredzams, ka bāzes efekta norimšana apvienojumā ar enerģijas cenu prognozēto celšanos un nepārtrauktu, spēcīgu algu pieaugumu turpmākajos gados palielinās inflāciju līdz aptuveni 2 %. Darba tirgus Nodarbinātība joprojām ir stabila, neraugoties uz negatīvajām demogrāfijas tendencēm (1.1. diagramma). Negatīva dabiskā pieauguma un neto emigrācijas dēļ darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits turpina samazināties par aptuveni 1 % gadā. Darbaspēka piedāvājuma kritums rada pieaugošu spiedienu uz aktivitātes un nodarbinātības līmeni. Tiek prognozēts, ka nodarbinātība 2016. gadā nedaudz samazināsies galvenokārt celtniecības darbinieku skaita pagaidu sarukuma dēļ, pirms atgūšanās turpmākajos gados. 1.1. diagramma.Darba tirgus tendences Latvijā Avots: Eiropas Komisija Uzlabojums darba tirgū nesasniedz visus segmentus vienādi. Bezdarba līmeņa samazināšanās ir palēninājusies, un bezdarba līmenis joprojām ir augstāks par ES vidējo rādītāju – 9,5 % 2016. gada 3. ceturksnī. Darba iespējas ir mazākas gados vecākiem iedzīvotājiem (50+), personām ar zemu un vidēju kvalifikāciju un starp tiem, kas dzīvo lauku reģionos. Ilgtermiņa bezdarba līmenis turpina samazināties un atbilst ES vidējam rādītājam. Pozitīvi ir tas, ka jauniešu bezdarbs un to jauniešu īpatsvars, kuri nav nedz nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā (15–24 gadu vecuma grupā), ir krietni mazāks par vidējo ES rādītāju( ). Viens no pieciem darba ņēmējiem saņem minimālo algu. Valsts minimālā alga 2014. un 2015. gadā tika ievērojami paaugstināta (no EUR 289 līdz EUR 360 mēnesī). Attiecībā uz 2016. un 2017. gadu tiek lēsts, ka minimālās algas pieaugums ir zemāks par vidējo algu pieaugumu (pieaugot attiecīgi līdz EUR 370 un EUR 380). 21 % no visiem darba ņēmējiem, kuri saņem minimālo algu( ), un īpatsvars ir lielāks mazāk attīstītos reģionos. Tas ir liels salīdzinājumā ar citām Eiropas valstīm, kaut gan ir iespējams, ka par darba samaksu netiek pietiekami ziņots (1.2. diagramma). Mazāk attīstītos reģionos minimālās algas līmenis var negatīvi ietekmēt nodarbinātības izaugsmi. Minimālā alga 2016. gadā bija 66 % no vidējās algas austrumu reģionos, salīdzinot ar 45 % no valsts vidējās algas. 2016. gadā valdības noteikumos par minimālās algas noteikšanu tika iekļauts plašāks ekonomisko faktoru kopums (piemēram, reģionālais bezdarbs). 1.2. diagramma.Minimālā alga procentuāli no vidējiem ienākumiem Avots: Eurostat, Latvijas Centrālās statistikas pārvalde, Eiropas Komisijas aprēķins Algu atšķirības ir stabilas vai samazinās. Nozaru starpā algu izaugsme ir relatīvi vienmērīga (1.3. diagramma). Visaugstākā algu izaugsme ir novērota augsto tehnoloģiju pakalpojumos (finanses un apdrošināšana vai informācija un komunikācijas). Algu izaugsme ir augsta arī zemāk atalgotās nozarēs, piemēram, lauksaimniecībā, un zemu apmaksātos pakalpojumos (vairumtirdzniecība un mazumtirdzniecība, transports, izmitināšanas un ēdināšanas pakalpojumu darbībās). Visos algu līmeņos algu izaugsme ir bijusi viszemāk atalgoto darba ņēmēju labā: laikposmā no 2007. līdz 2015. gadam algas viszemāk atalgotajai ceturtdaļai pieauga par 9,9 % gadā salīdzinājumā ar 7,2 % visaugstāk atalgotajai kvartilei. Kopš krīzes sākuma augstākā algu izaugsme šiem zemu atalgotajiem darba ņēmējiem tika novērota 2014. un 2015. gadā atbilstīgi ievērojamiem minimālās algas palielinājumiem. 1.3. diagramma.Nozares algu atšķirības Avots: EU SILC 2008 un EU SILC 2015 Nabadzība un nevienlīdzība Ienākumu nevienlīdzība un nabadzība joprojām ir augstas. Galvenais ienākumu nevienlīdzības rādītājs – attiecība starp augstāko un zemāko ienākumu kvintili jeb S20/S80 attiecība( ) – ir 6,5. Tas pārsniedz ES vidējo rādītāju, kur augstākie 20 % saņem 5,2 reizes lielākus ienākumus nekā zemākie 20 %, un šī attiecība kopš 2011. gada ir stagnējusi. Džini koeficients, kas ir vēl viena ienākumu nevienlīdzības mērvienība, arī ir viens no augstākajiem ES, 2015. gadā sasniedzot 35,4 salīdzinājumā ar vidējo rādītāju ES – 31,0. Džini koeficients ir arī stabils kopš 2010. gada. Turklāt neto labklājības( ) nevienlīdzība ir viena no augstākajām ES (ECB, 2016. gads). Nodokļu un pabalstu sistēma joprojām ir mazāk efektīva ienākumu nevienlīdzības samazināšanā nekā vidēji ES. Nodokļi un pabalsti Latvijā samazina ienākumu nevienlīdzību par Džini koeficienta 14 punktiem salīdzinājumā ar 21 punktu vidēji ES. Šāda situācija ir izveidojusies gan nodokļu sistēmas ļoti ierobežotās progresivitātes (3.1.3. iedaļa un 3.1.1. logs), gan ierobežotās sociālās aizsardzības sistēmas (3.3.4. iedaļa) dēļ. Relatīvā nabadzība( ) pieaug kopš 2011. gada (1.4. diagramma), jo ekonomikas izaugsme nāk par labu ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem. Sociālās palīdzības pabalstu un pensiju zemais adekvātums nesniedz efektīvu aizsardzību pret nabadzību (3.3.4. iedaļa). Turklāt nevienlīdzība ir atspoguļota arī nefinanšu aspektos, piemēram, piekļuvē veselības aprūpei (3.3.3. iedaļa) un kvalitatīvās mācību iespējās starp lauku un pilsētu skolām (3.3.2. iedaļa). 1.4. diagramma.Nabadzības riska jeb sociālās atstumtības indekss un tā sastāvdaļas Avots: Eurostat EU-SILC Publiskās finanses Kaut gan fiskālā pozīcija joprojām ir stabila, publisko investīciju svārstības un nenoteiktība par nākotnes nodokļu politiku negatīvi ietekmē darījumdarbības vidi. Paredzams, ka valsts budžets 2016. gadā būs bijis līdzsvarots. Tajā pašā laikā kavēšanās ar ES finansēto projektu īstenošanu ir pārtraukusi publiskās investīcijas, riskējot, ka absorbcijas spēja būvniecības nozarē no 2017. gada un turpmākajos gados būs nepietiekama (skatīt 3.4. iedaļu). Nodokļu politikas paziņoto stabilitāti iedragāja pēdējā brīža izmaiņas 2017. gada budžetā un nenoteiktība par topošo nodokļu stratēģiju (skatīt 3.1. iedaļu). Tiek lēsts, ka valdības parāds 2016. gadā sasniegs 39,4 % no IKP lielākoties tāpēc, ka 2017. gada sākumā tiks veikts liela parāda dzēšanas priekšfinansējums, bet tas samazināsies turpmākajos gados. Parāda apkalpošanas izmaksas samazinās atbilstīgi pašreizējai zemo procentu likmju situācijai. Paredzams, ka procentu izdevumu pret IKP attiecība samazināsies no 1,3 % 2015. gadā līdz 1 % no IKP 2017. gadā.

Finanšu nozare Neraugoties uz pēckrīzes aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu, Latvijai joprojām ir lielākā banku nozare Baltijas valstīs. Bankas aktīvu apjoms 2015. gadā sasniedza EUR 31,9 miljardus (131 % no IKP). Banku nozarē dominē Skandināvijas bankas. Citu finanšu iestāžu apmēri joprojām ir ierobežoti – pensiju fondi EUR 2,7 miljardu (11 % no IKP) apmērā, bet apdrošinātāju aktīvi sasniedz EUR 1,1 miljardu (5 % no IKP). Pēc trīs gadu ilga sarukuma aizdevumu izsniegšana uzņēmumiem palielinājās. Līdz 2016. gada novembrim kopumā kreditēšanas pieaugums sasniedza 2,4 % gadā. Neto aizdevumu izsniegšana vietējiem uzņēmumiem 2016. gadā palielinājās pēc trīs gadu ilgušās aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas, līdz decembrim pieaugot par 3,8 % gadu no gada (1.5. diagramma). Tomēr aizdevumi mājokļa iegādēm turpināja kristies, kaut arī krietni lēnākā tempā, jo turpinājās pēc-krīzes perioda aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana saistībā ar riskiem, kas nodrošināti ar nekustamā īpašuma hipotēku. Saskaņā ar Latvijas Bankas informāciju iekšzemes aizņēmēju kredītspēja turpina kopumā uzlaboties. Tajā pašā laikā nesenās pārmaiņas, lai atvieglotu fizisko personu maksātnespēju, lika bankām būt piesardzīgākām, piešķirot kredītus. Šajā ziņā Latvija atpaliek no savām Baltijas kaimiņvalstīm: gan Lietuva, gan Igaunija uzrāda daudz augstāku kredītu pieaugumu. 1.5. diagramma.Aizdevumu tendences Avots: Eiropas Centrālā banka Kredīta izmaksas Latvijā ir relatīvi augstas. Banku vidējā procentu likmju starpība( ) jauniem aizdevumiem sasniedz aptuveni 2,7 procentpunktus uzņēmumiem un 2,9 procentpunktus mājsaimniecībām. Latvijas mājsaimniecībām 2016. gadā attiecībā uz hipotēku bija viena no augstākajām procentu likmju starpībām ES, tūlīt aiz Īrijas. Attiecībā uz korporatīvo kreditēšanu tikai Grieķijas un Portugāles uzņēmumiem jāmaksā lielākas maržas. Kredīta izmaksas pēdējo gadu laikā samazinās, taču ļoti lēnām. Viens no šīs situācijas galvenajiem faktoriem ir nevēlēšanās uzņemties risku, kas izriet no krīzes un tirgus koncentrācijas augstās pakāpes, kas nozīmē, ka bankām ir augstāka cenu noteikšanas spēja. Finanšu stabilitātes rādītāji norāda uz ilgstošu stabilitāti banku nozarē. Bankām ir labs kapitalizācijas līmenis, un 2016. gada jūnijā 1. līmeņa kapitāla pietiekamības rādītājs bija 15,6 % (1.1. tabula). Banku aktīvu kvalitāte turpināja uzlaboties, ieņēmumus nenesošo aizdevumu (INA) vidējai attiecībai sarūkot no krīzes augstākā punkta – 16 % – līdz 4,4 % 2016. gada vidū. INA seguma ar rezervēm īpatsvars sasniedza 53,7 %, kas ir nedaudz virs eurozonas vidējā rādītāja. 1.1. tabula.Finanšu stabilitātes rādītāji, visām bankām Latvijā Avots: ECB Banku nozares rentabilitāte saglabājās. Gan pašu kapitāla atdeve (10,7 %), gan aktīvu atdeve (1,2 %) ievērojami pārsniedza eurozonas vidējos rādītājus (attiecīgi 4,4 % un 0,3 %). 2015. gadā vidējā aktīvu atdeve Latvijas banku nozarē bija augstākā ES valstu vidū, kam pamatā arī bija augstās aizdevumu maržas. Attiecībā uz pasīvu jomu jāatzīmē, ka noguldījumu līmenis kopš 2012. gada pieaug. Šī tendence palīdzēja bankām līdzsvarot savu finansējuma struktūru. Aizdevumu un noguldījumu attiecība saruka līdz 110 %, kas ir ilgtspējīgs līmenis. Specializētās bankas veido 42 % no šiem noguldījumiem un apkalpo klientus nerezidentus. Jautājumi, kas saistīti ar šo darījumdarbības modeli, ir aplūkoti 3.2. iedaļā. Ārējā pozīcija Prognozēts, ka tirdzniecības un tekošā konta deficīti 2017. un 2018. gadā palielināsies. Paredzams, ka nominālā izteiksmē enerģijas cenas palielinās nelielo tirdzniecības deficītu, bet Latvijai klājas relatīvi labāk nekā tās tirdzniecības partneriem. Kopumā, t.i., ņemot vērā ar tirdzniecību nesaistītās ekonomikas plūsmas, Latvija pat atrodas neto aizdevumu pozīcijā, kā rezultātā lēnām uzlabojas neto starptautisko investīciju pozīcija. Paredzams, ka tā sasniegs –60 % 2016. gada 3. ceturksnī (1.6. diagramma). Kaut gan šo parādsaistību līmenis ir augsts, tās lielākoties atspoguļo ārvalstu tiešos ieguldījumus Latvijā finanšu un nekustamā īpašuma nozarēs (Eiropas Komisija, 2016a). Nominālās vienības darbaspēka izmaksu spēcīgs pieaugums (1.8. diagramma) var negatīvi ietekmēt ārējo konkurētspēju. Algu pieaugums veicina iekšzemes pieprasījumu un IKP pieaugumu. Tādējādi tas sekmē konverģenci un neitralizē neto emigrāciju. Tomēr bezdarbs joprojām ir relatīvi augsts zemākas kvalifikācijas darba ņēmēju vidū, un ražīguma pieaugums tikai vāji atbilst algu izaugsmei. Šie notikumi var liecināt par risku izmaksu konkurētspējai. Kopš 2012. gada nominālās algas izaugsme ir pārsniegusi likmes, kas būtu saskaņā gan ar iekšējā darba tirgus apstākļiem, gan ar izmaksu konkurētspējas stabilu attīstību (Arpaia un Kiss, 2015. gads, un 1.7. diagramma). 1.6. diagramma.Neto starptautisko investīciju pozīcija Avots: Eiropas Komisija 1.7. diagramma.Nominālās algas pieaugums Latvijā salīdzinājumā ar algu kritērijiem Avots: Eiropas Komisija, Arpaia un Kiss atjauninājums (2015. gads) 1.8. diagramma.Faktiskās darbaspēka vienības izmaksu sadalījums (izmaiņas %) Avots: Eiropas Komisija Neraugoties uz eksporta tirgus daļas nesenajiem zaudējumiem, kopējie riski Latvijas ārējai konkurētspējai joprojām ir ierobežoti. Kaut gan daži rādītāji liecina par bažām par Latvijas ekonomikas izmaksu konkurētspēju, ārpusizmaksu norises ir labvēlīgākas. Eksporta kvalitāte uzlabojas un eksports kļūst aizvien vairāk tehnoloģiski intensīvs. Kopumā tiek uzskatīts, ka Latvija turpina virzīties pa normālu iedzīšanas ekonomikas trajektoriju, kur gan cenas, gan reālais IKP pieaug straujāk nekā attīstītākās tirdzniecības partnervalstīs. 1.2. tabula.Galvenie ekonomikas, finanšu un sociālie rādītāji — Latvija Avots: Eiropas Komisija, ECB

2. Progress konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā Progress Latvijai adresēto ieteikumu īstenošanā 2016. gadā ir jāskata ilgāka termiņa perspektīvā kopš Eiropas pusgada ieviešanas 2011. gadā. Latvija kopš 2012. gada ir panākusi progresu attiecībā uz vairākiem ieteikumiem, taču vairāki jautājumi joprojām nav atrisināti. Pārmērīgais valsts budžeta deficīts tika koriģēts 2012. gadā, un kopš tā laika fiskālā disciplīna ir lielā mērā ievērota. Fiskālā sistēma ir izveidota un īstenota. Latvija ir panākusi progresu augstākās izglītības un tiesu iestāžu reformas jomā, kā arī attiecībā uz integrāciju ES enerģijas tirgū, kaut gan īstenošana pilnā apmērā vēl nav panākta vai tajā būs jāiegulda pūles vairāku gadu garumā. Izsenis pastāvējuši ieteikumi attiecībā uz mācīšanos darba vietā un maksātnespēju ir pabeigti attiecībā uz tiesisko regulējumu, bet efektīvas īstenošanas joprojām trūkst. Bezdarbnieku aktivizēšanas pasākumu kvalitāte nesen tika uzlabota, taču piedāvājums joprojām ir mazs salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm. Visbeidzot, apmierinoši rezultāti nav panākti attiecībā uz izaugsmei labvēlīgu nodokļu novirzīšanu no zemām algām, sociālās palīdzības adekvātuma palielināšanu, veselības aprūpi un publiskā sektora reformām. Pēdējo gadu laikā ieteikumu īstenošana ir palēninājusies. Laikposmā no 2012. līdz 2014. gadam Latvija panāca "nelielu" progresu attiecībā uz konkrētai valstij adresēto ieteikumu vispārēju īstenošanu, jo tika uzsāktas reformas saskaņā ar finanšu palīdzības programmu, pēcprogrammas uzraudzību un euro ieviešanas procesu. Pēdējā laikā, ekonomikas situācijai normalizējoties un mazinoties ārējam spiedienam, politikas pasākumu steidzamība ir samazinājusies, kā rezultātā reformu process pēdējo gadu laikā ir palēninājies līdz "ierobežotam". Kopumā Latvija ir panākusi ierobežotu progresu( ) attiecībā uz 2016. gada konkrētai valstij adresēto ieteikumu īstenošanu. Neliels progress ir panākts attiecībā uz profesionālo izglītību, atbalsta sniegšanu sociālo pabalstu saņēmējiem darba meklējumos un tā saglabāšanā, maksātnespējas režīma uzlabošanu, pētniecības un inovācijas atbalstīšanu un nodokļu iekasēšanu. Progress ir bijis ierobežots nodokļu novirzīšanas, sociālās palīdzības pabalstu adekvātuma uzlabošanas, interešu konfliktu režīma pastiprināšanas un veselības aprūpes jomās. Nekāds progress nav panākts attiecībā uz publiskā sektora reformu. Kaut gan šajās jomās ir veikti nelieli uzlabojumi vai sagatavošanas pasākumi, nav skaidrības vai noteiktības par pasākumiem, kas saistīti ar attiecīgo ieteikumu. 2.1. tabula.Kopsavilkuma tabula par 2016. gada KVAI novērtējumu Avots: Eiropas Komisija 3. Reformu prioritātes 3.1. Publiskās finanses un nodokļi 3.1.1.Budžeta plāni Fiskālā situācija ir labvēlīga īstermiņā. Valsts budžeta deficīta mērķis 2017. gadam ir 1,1 % no IKP. Komisijas ziemas prognozē deficīts prognozēts 1 % apmērā. Perspektīva ir uzlabojusies, balstoties uz labāku nekā gaidīts līdzsvarotas fiskālās pozīcijas izpildi par 2016. gadu (skatīt 1.2. tabulu). 2017. gada budžetā ir ietverti tādi ieņēmumu pasākumi kā mikrouzņēmumu nodokļa palielinājums un nodokļa maksājuma datuma atlikšana komerciālo transportlīdzekļu nodokļiem, kā arī daži nodokļu iekasēšanas uzlabošanas un netiešo nodokļu palielināšanas pasākumi. Izdevumu palielinājumi ir vērsti uz veselības, iekšējās drošības un izglītības jomām. Valdības izdevumu plānos ārpus gada budžeta plānošanas politikas prioritātes nav pilnībā atspoguļotas. Tiek prognozēts, ka uz apdrošināšanu balstītie sociālie izdevumi turpinās pieaugt, kā arī aizsardzības izdevumi, kā tiek prognozēts, 2018. gadā sasniegs 2 % no IKP mērķi (3.1.1. diagramma). Tomēr iecerētais veselības aprūpes finansējuma palielinājums vēl nav atspoguļots izdevumu plānos pēc 2017. gada (3.3.3. iedaļa). Arī citas izdevumu vajadzības nešķiet pietiekami atspoguļotas. Lielākā daļa valdības izdevumu pozīciju ir fiksētas plānos nākamajiem trīs gadiem. Lēmumi par izdevumu prioritātēm no pieejamajiem resursiem vai, pārdalot līdzekļus, tiek pieņemti ikgadējā budžeta izstrādes laikā. Vairākos gadījumos tas nozīmē, ka dažas reformu prioritātes nekad nesaņem finansējumu, kā tas ir piemērā ar minimālo ienākumu līmeņa reformu (3.3.4. iedaļa). Iedzīvotāju novecošana jau negatīvi ietekmē publiskās finanses. Iedzīvotāju skaits virs pensijas vecuma laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam ik gadu pieauga par aptuveni 0,4 %, bet darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits saruka par 1,6 %. Paredzams, ka šī iedzīvotāju novecošanās tendence turpināsies, kas nozīmē lielākas sociālās un veselības aprūpes izdevumu vajadzības, kuras jāfinansē arvien mazākam darba ņēmēju skaitam. Tā rezultātā valsts daļa IKP laika gaitā palielināsies. 3.1.1. diagramma.Valsts izdevumu pieauguma plāni Avots: Vidēja termiņa budžeta plāni 2017.–2019. gadam Vispusīga vidēja termiņa budžeta stratēģija darījumdarbības videi nodrošinātu paredzamību. Lai gan budžeta mērķu noteikšana ir balstīta uz labi izstrādātu sistēmu, kas aprakstīta turpmāk, pieeja mērķu papildināšanai ar politikas saturu nav vienlīdz pārredzama un paredzama. Izdevumu plānu saskaņošana ar strukturālo reformu vajadzībām un demogrāfijas spiedienu rada pamatu diskusijām par ieņēmumu plāniem. Kaut gan ir iespējams uzlabot pašreizējo budžeta izdevumu efektivitāti, veicot izdevumu pārskatīšanu, būtu optimistiski pilnībā paļauties uz šādiem ietaupījumiem. Nodokļu stratēģija, par kuru paredzēts paziņot 2017. gada aprīlī, sniedz iespēju definēt reālistisku vidēja termiņa budžeta plānu, kas aptver gan izdevumu vajadzības, gan ieņēmumu risinājumus to finansēšanai. 3.1.2.Fiskālās sistēmas un izdevumu pārskatīšana Labi izstrādāta fiskālā sistēma nodrošina pamatu fiskālajai politikai. Budžeta mērķi ir noteikti saskaņā ar fiskālajiem noteikumiem, un tos uzrauga neatkarīga Fiskālās disciplīnas padome, kas arī apstiprina makroekonomikas prognozes, ko izmanto budžeta plānošanai. 2017. gada budžeta mērķis pirmo reizi ietver fiskālās drošības rezervi, kā to paredz Fiskālās disciplīnas likums( ). Izdevumu pārskatīšana nozaru ministrijās tika uzsākta 2016. gadā. Tās mērķis ir konstatēt neefektivitāti, izvērtēt un atjaunināt uz rezultātiem balstīta budžeta plānošanas informāciju, kā arī izstrādāt instrumentus, lai noteiktu izmaksu efektivitāti. Turklāt veselības un izglītības nozarēs tika veikta īpaši rūpīga izmeklēšana. Pārskatīšanā bija iesaistīti valsts un neatkarīgi eksperti fiskālajos un nozarei specifiskos jautājumos. Pārskatīšanas rezultātā sagatavotie ziņojumi sniedz labu ieskatu nozaru ministriju budžetos un sniedz ieteikumus, kuru īstenošanu uzraudzīs valdība. 2016. gada pārskatīšanā tika konstatēti izdevumu ietaupījumi 0,2 % apmērā no IKP. Paredzēts, ka izdevumu pārskatīšana būs daļa no ikgadējā budžeta plānošanas procesa, un tiek plānots, ka pārskatīšanas metodiku uzlabos 2017. gadā. 3.1.3.Nodokļu politika

Pasaules Banka un ESAO ierosina veikt fundamentālu darbaspēka nodokļu reformu un novirzīt nodokļus uz kapitālu un nekustamo īpašumu, vienlaikus uzlabojot saistību izpildi (Pasaules Banka, 2016b; ESAO, 2015). Faktiskās nodokļu likmes darbaspēkam ir augstas, un nodokļu sistēmas taisnīgumu un progresivitāti varētu uzlabot. Politikas risinājumi Latvijai ietver progresīvu iedzīvotāju ienākuma nodokli un/vai sociālās iemaksas, un vienveidīgāku attieksmi pret ienākumiem, kas gūti no procentiem, dividendēm un kapitāla, un darbaspēka ienākumiem. Pašreizējā nevienveidīgā attieksme pret kapitālu ir neefektīva, rada nevienlīdzību un provocē arbitrāžu. Attiecībā uz patēriņa nodokļiem galvenā problēma Latvijā ir nodokļu saistību pastāvīgi zemā izpilde, nevis nodokļu likmes. Periodiskiem īpašuma nodokļiem ir papildu ieņēmumu potenciāls un tie rada vismazākos kropļojumus. Būtu jāizvairās no tā, ka tiek atlikta uz tirgu balstīta vērtēšana. Nodokļu iekasēšanu var uzlabot, vienkāršojot saistību izpildi, labāk izmantojot IT instrumentus un ieguldot personālā. Uzlabojot nodokļu iekasēšanu, ir lielas iespējas gūt ieņēmumus. Izaugsmei labvēlīga nodokļu novirzīšana pozitīvi ietekmētu nodarbinātību un IKP izaugsmi. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem (67 % no vidējās algas) joprojām ir augsts, proti, 41,9 % 2015. gadā, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem ES (ES vidējais rādītājs: 37 %) (3.1.2. diagramma). Tas nelabvēlīgi ietekmē saimniecisko darbību un nodarbinātību. Tajā pašā laikā kapitāla nodokļu kopējais slogs Latvijā ir zems. Latvijā ir iespējams samazināt nodokļus zemu atalgotiem darba ņēmējiem, ko varētu kompensēt, palielinot nodokļu ieņēmumus no patēriņa, īpašuma un kapitāla nodokļiem (Eiropas Komisija, 2015c). Stilizētā modelēšanā iegūtas aplēses liecina, ka ieņēmumu ziņā neitrālu un izaugsmei labvēlīgu nodokļu novirzīšana no zemu atalgotiem darba ņēmējiem palielinātu nodarbinātību un IKP izaugsmi, vienlaikus arī uzlabojot ienākumu vienlīdzību (3.1.1. logs). Turklāt, tā kā izvairīšanās no īpašuma nodokļu maksāšanas ir sarežģītāka nekā izvairīšanās no darbaspēka nodokļu maksāšanas, tā arī varētu nākt par labu nodokļu saistību izpildei. Līdz šim īstenotajiem pasākumiem ir bijusi ierobežota ietekme uz nodokļu īpatsvara darbaspēka izmaksās samazināšanu. Laikposmā no 2016. līdz 2020. gadam spēkā esošā vienotās pamatnodokļa likmes atlaide tiek palielināta zemu atalgotiem darba ņēmējiem un samazināta augstu atalgotiem darba ņēmējiem. Tas nodokļu sistēmu padara nedaudz progresīvāku (skatīt 3.1.1. logu), bet nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem tiks samazināts tikai nedaudz – līdz 41,5 % 2020. gadā, kas ir joprojām augsts līmenis. 2016. gadā ieviestā solidaritātes nodokļa( ) darbības joma ir relatīvi maza, jo tas attiecas uz ierobežotu skaitu nodokļu maksātāju. 3.1.2. diagramma.Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās neprecētiem darba ņēmējiem no dažādiem ienākumu līmeņiem, 2015. gads Avots: Eiropas Komisija, pamatojoties uz ESAO nodokļu un pabalstu modeļiem. Pasākumi, kas ietekmē mazos uzņēmumus, tika atcelti pēdējā brīdī. Minimālo sociālo iemaksu ieviešana tika atcelta, ņemot vērā to negatīvo ietekmi uz nepilna laika nodarbinātību un maziem uzņēmumiem. Plāns pārtraukt piemērot mikrouzņēmumu nodokli arī tika atcelts. Lai kompensētu negūtos ieņēmumus, mikrouzņēmumu nodokļa pamatlikme ir palielināta no 9 % līdz 15 %, kas veido aptuveni 0,2 % no IKP un ko ieskaita sociālajās iemaksās. Mikrouzņēmumu nodoklis joprojām ir pakļauts ļaunprātīgai izmantošanai un sniedz zemas sociālās garantijas darba ņēmējiem. 11 % no darba ņēmējiem 2016. gadā bija nodarbināti saskaņā ar mikrouzņēmumu nodokļa shēmu. 2015. gadā vairumam jauno darbinieku saskaņā ar shēmu iepriekš tika piemērots parastais nodokļu režīms – netika radītas jaunas darbvietas. Shēmas ļaunprātīga izmantošana kā nodokļu optimizācijas instrumentu un zemās sociālās garantijas darba ņēmējiem sekmēja plānu slēgt šo shēmu. Nodokļa likmes pieaugums 2017. gadā nedaudz samazina šīs shēmas pievilcību, bet tas neatrisina nodokļa saistību izpildi un sociālā nodrošinājuma problēmas. Iestādes plāno aizstāt mikrouzņēmumu nodokli ar mērķtiecīgāku atbalstu reāliem mazajiem uzņēmumiem. Īpašuma nodoklis dod lielākus ieņēmumus. Ieņēmumi no regulāriem īpašuma nodokļiem 2016. gadā palielinājās līdz 0,9 % no IKP salīdzinājumā ar 0,8 % no IKP 2013. gadā. Nodoklis tiek piemērots kadastrālajām vērtībām, kas atbilst tirgus vērtējumiem. Īpašumu kadastrālās vērtības saskaņošana ar to tirgus vērtību un īpašumu cenu pieaugums ir radījuši lielākus nodokļu ieņēmumus. Ir noteikts, ka īpašuma nodokļa bāzes palielinājums par lauksaimniecības zemi nepārsniedz 10 % gadā. Turklāt turpina pastāvēt nodokļu pārvaldības neefektivitāte attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi pret līdzīgiem īpašumiem un nodokļu atlaižu izmantošanu. Nodokļu saistību izpilde Latvijai joprojām ir problemātiska. Tiek lēsts, ka Latvijas ēnu ekonomika 2015. gadā veidoja 21 % no IKP, kas ir par vairāk nekā 2 procentpunktiem mazāk nekā 2014. gadā, bet joprojām par aptuveni 6 procentpunktiem vairāk nekā Igaunijā un Lietuvā (Sauka & Putniņš, 2016. gads). Laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam visaugstākais ēnu ekonomikas darbības līmenis bija saistīts ar būvniecības nozari (40 %), kam sekoja mazumtirdzniecības nozare (25 %). Tās pašas aplēses liecina, ka, salīdzinot ar 2014. gadu (22 %), 2015. gadā samazinājās darījumdarbības ienākumu pazemināta uzrādīšana (20 % no reālās peļņas tika apzināti slēpta no pārvaldes iestādēm), bet šis līmenis joprojām bija ievērojami augstāks nekā Igaunijā (7,5 %) un Lietuvā (10,5 %). Lēstā darbinieku skaita pazeminātā uzrādīšana Latvijā saglabājās nemainīga, proti, aptuveni 10 % no reālā darbinieku skaita, kas joprojām ir augstākais rādītājs visās trīs Baltijas valstīs. Lēstais aplokšņu algu īpatsvars no algām kopā Latvijā laikposmā no 2010. līdz 2015. gadam ir stabili samazinājies (aptuveni 18 % no faktiskajām algām 2015. gadā) (Sauka & Putniņš, 2016. gads). 2016. gadā stājās spēkā vairāki pasākumi, lai uzlabotu nodokļu saistību izpildi. Konkrēti, tika palielinātas sankcijas par iejaukšanos kases aparātu programmēšanā, un kredītiestādes un maksājumu pakalpojumu sniedzējiem tika uzlikts pienākums ziņot par aizdomīgiem darījumiem. Turklāt Valsts ieņēmumu dienestam tika dots uzdevums aizliegt mainīt valdes locekļus, reorganizēt vai likvidēt uzņēmumus, kurus tur aizdomās par izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Lai pastiprinātu cīņu pret aplokšņu algām, parlaments 2016. gada martā pieņēma tiesību aktu izmaiņas, kas paredz kriminālatbildību darba devējiem, kuri maksā aplokšņu algas lielos apmēros. PVN iztrūkums Latvijā turpina savu lejupslīdes tendenci, bet joprojām lielākoties pārsniedz ES vidējo rādītāju. Iztrūkums samazinājās no 26 % PVN kopējo nodokļu saistību 2013. gadā līdz 23 % 2014. gadā( ). Kritumu arī papildināja jaunu pasākumu ieviešana 2014. gadā, lai apkarotu krāpšanu nodokļu jomā, piemēram, jauna reģistra izveide "augsta riska" vienībām un pienākums nodokļu iestādēm sniegt komercreģistram informāciju par šādām personām. Tomēr PVN iztrūkums joprojām ir augstāks nekā vidējais PVN iztrūkums – 14 % 2014. gadā – ES valstīs kopumā (Sociālo un ekonomisko pētījumu centrs, 2016. gads). Vides nodokļu likmes ir palielinātas un vērstas uz uzvedības maiņu. Vides nodokļu ieņēmumi 2014. gadā bija 2,7 % no IKP, kas ir tuvu ES vidējam rādītājam. 2017. gada budžetā ir mainīta transportlīdzekļu nodokļu sistēma, aizstājot transportlīdzekļa reģistrācijas nodokli ar ikgadējā, uz CO2 emisijām balstītā transportlīdzekļu nodokļa palielinājumu, budžeta ziņā neitrālā veidā. Tam vajadzētu stimulēt CO2 emisiju samazināšanu uz vienu km, kas ir vienas no augstākajām ES. Vairākiem nodokļu objektiem tika paaugstināta dabas resursu nodokļa likme, lai veicinātu resursu efektīvu izmantošanu (skatīt 3.5.1. iedaļu par sadzīves atkritumiem). 3.1.4.Ilgtermiņa fiskālā ilgtspēja Latvijas rezultāti vidēja termiņa un ilgtermiņa fiskālās ilgtspējas jomā ir pozitīvi. Taču zemais nākotnes pensiju pietiekamība ir pamats bažām. Par spīti pieaugošajiem demogrāfiskās slodzes rādītājiem, balstoties uz pašreizējo politiku, prognozētie valsts pensiju izdevumi kā procentuālā daļa no IKP ir zemākā ES ziņojumā par novecošanu (Eiropas Komisija, 2015d). Latvijas prognozētais nākotnes valsts pensiju izdevumu līmenis ir zems galvenokārt tāpēc, ka tas saistīts ar augstu paļāvību uz fondētajām pensijām, un zemu prognozēto nākotnes pensiju pietiekamību (Eiropas Komisija; Sociālās aizsardzības komiteja, 2015. gads) (skatīt 5.3. iedaļu par pašreizējo pensiju pietiekamību). Tas nozīmē, ka liels pensionāru īpatsvars saņems ļoti mazas pensijas, kas var nebūt politiski un sociāli ilgtspējīgi. Līdz ar to 2015. gada ziņojuma par novecošanu prognozes ir pakļautas riskam, ka notiek politikas izmaiņas, lai risinātu jautājumu par nepietiekamiem ienākumiem vecumdienās. Visticamāk, pieprasījums pēc veselības aprūpes ilgtermiņā palielināsies, radot papildu spiedienu uz valsts izdevumiem. Pamatscenārija prognozes 2015. gada ziņojumā par novecošanu ir balstītas uz zemu sākuma stāvokli saistībā ar veselības aprūpes izdevumiem Latvijā. Saskaņā ar riska scenāriju tiek prognozēts, ka ar novecošanu saistītie izdevumi palielināsies par 1,8 % no IKP laikposmā no 2013. līdz 2060. gadam, kas ir ievērojami atšķirīga situācija salīdzinājumā ar pamatscenāriju, kaut gan joprojām zem ES vidējā rādītāja. Tiek lēsts, ka ar demogrāfiju nesaistītie faktori ir galvenais veselības jomas izdevumu virzītājspēks. Pieprasījums pēc veselības aprūpes, visticamāk, palielināsies līdz ar lielāku ekonomisko labklājību, jo labāks dzīves līmenis maina cilvēku attieksmi pret savu veselību. Tādējādi veselības aprūpes nodrošinājuma un izmaksu augšupvērsta konverģence ar ES vidējo rādītāju (kā to parāda izmaksu konverģences scenārijs ziņojumā par novecošanu) radītu spiedienu uz valsts izdevumiem. Riskus publisko finanšu ilgtspējai var ierobežot, nodrošinot jebkāda veselības aprūpes izdevumu palielinājuma izmaksu efektivitāti. (turpinājums nākamajā lappusē) Logs (turpinājums) 3.2. Finanšu nozare Latvijas banku nozarē dominē Skandināvijas bankas, kas apkalpo vietējos klientus. Taču specializētās bankas, kas apkalpo nerezidentus, ir svarīga nozares daļa. Pēc ilgstošas pēckrīzes perioda aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas, kredītu piedāvājums atkal pieaug (skatīt 1. iedaļu). Divi galvenie notikumi nozarē ir saistīti ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas operācijām, kas tika atklātas dažās nerezidentu bankās, un ar finansējuma avotu diversifikāciju. 3.2.1.Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas uzraudzība

Latvija ir reģionāls finanšu centrs ārpus ES esošiem uzņēmumiem un finansiāli nodrošinātām privātpersonām no kaimiņvalstīm. Nerezidentu noguldījumi veido 42 % kopējo noguldījumu un 30 % aktīvu Latvijas banku nozarē, un tie ir koncentrēti konkrētās bankās. Pieprasījuma noguldījumi veido aptuveni 88 % no visiem nerezidentu noguldījumiem un tiek ieguldīti likvīdos finanšu aktīvos. Nerezidentu bankas( ) savus ienākumus gūst lielākoties no neto procentu ienākumiem par aizdevumiem nerezidentiem un par saviem vērtspapīru portfeļiem. To saistība ar reālo ekonomiku ir relatīvi maza. Nerezidentu bankas veido 12 % no kopējiem aizdevumiem rezidentiem un 9 % no viņu noguldījumiem. Jau pati nerezidentu banku darījumdarbības būtība nozīmē īpašus riskus, jo sevišķi saistībā ar līdzekļu izcelsmi. Tādējādi nozarei ir augstākas minimālā kapitāla un likviditātes prasības nekā bankām, kuras apkalpo vietējo ekonomiku, un regulators tām piemēro ciešākus un biežākus uzraudzības pasākumus. Nerezidentu banku klātbūtne rada konkrētas sekas uz visu Latvijas finanšu nozari, dažām sekām ir plašāka ietekme uz pārējo Baltijas valstu tirgiem. Visas bankas ir pakļautas reputācijas riskam, ko rada nerezidentu bankas( ). Turklāt visām bankām rodas izmaksas, nodrošinot atbilstību jaunajiem nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas noteikumiem un citām Finanšu un kapitāla tirgus komisijas (FKTK) uzraudzības iniciatīvām, kamēr daudzviet pasaulē kapitāla un regulatīvie standarti ir kļuvuši stingrāki. Uzraudzības pasākumi atklāja, ka pēdējā gada laikā vairākos krāpšanas gadījumos ir bijušas iesaistītas Latvijas nerezidentu bankas. Privatbank, ABLV bank, Latvijas Pasta banka un Trasta komercbanka bija saistītas ar līdzekļu nelikumīgu izņemšanu no trīs Moldāvijas bankām un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu. Pēc izpildes darbībām pirmās trīs minētās iestādes tika sodītas ar sodanaudām vairāku miljonu euro apmērā, bet pēdējā minētā iestāde 2016. gada martā zaudēja savu licenci. Citas ar sodanaudu sodītās bankas( ) ietver Baltic International Bank, kura piedalījās līdzekļu nelikumīgā izņemšanā no likvidētās DeltaBank Ukrainā, un Swedbank par nepilnībām nelikumīgi iegūto līdzekļu legalizācijas novēršanas (AML) iekšējās kontroles sistēmā, ko izmanto finanšu pakalpojumu sniegšanu nerezidentu klientiem. Ziņojuma sagatavošanas brīdī turpinājās vēl divas administratīvās izmeklēšanas. FKTK tika izveidots jauns Atbilstības kontroles departaments. FKTK stratēģija darbam ar nerezidentu bankām ir balstīta uz trīs principiem: atbilstība, pārredzamība un koncentrācija. Kā visas banku nozares AML uzraudzības pamatprincips tiek izmantota uz risku balstīta pieeja. Saskaņā ar uzraudzītāja viedokli bankām būtu jāuzņemas pilna atbildība par savu darījumdarbību un jāuzņemas izmaksas par atbilstību un neatbilstību. Kopš 2015. gada vidus FKTK ir uzsākusi nerezidentu klientu rūpīgas pārbaudes un pastiprinājusi pārbaudes uz vietas un dokumentu pārbaudes. Visām nerezidentu bankām starptautiski revīzijas uzņēmumi veica īpašas revīzijas, kuru secinājumi bija jāņem vērā. 2017. gadā paredzēts veikt valsts riska novērtējumu saskaņā ar Pasaules Bankas metodiku un Moneyval novērtējumu. Finanšu izlūkošanas daļa gatavo ziņojumu, kurā apkopoti šo novērtējumu secinājumi. 3.2.2.Piekļuve finansējumam Banku aizdevumiem joprojām ir dominējoša loma nefinanšu uzņēmumu finansēšanā (3.2.1. diagramma). Latvijas kapitāla tirgum ir ievērojams attīstības potenciāls, un tas var papildināt banku aizdevumus kā finansējuma avotu uzņēmumiem. Pašu kapitāla tirgus joprojām ir neliels, mērot to ar vietējo kapitalizāciju (5,2 % no IKP), lai gan birža ir pilnībā integrēta Ziemeļvalstu OMX-Nasdaq grupā. Uzņēmumu obligāciju emisijas loma joprojām ir relatīvi maza. Parāda vērtspapīru tirgu Latvijā veido gandrīz vienīgi valdības vērtspapīri. Lai gan Latvija ieņem ceturto vietu Eiropas inovācijas rezultātu pārskatā attiecībā uz riska kapitālu, šādas investīcijas joprojām ir mazas. Latvijas uzņēmumu gada bruto pamatdarbības pārpalikums ir augstāks nekā ES vidējais rādītājs, kas liecina par to, ka uzņēmumiem ir potenciāls finansēt investīcijas no nesadalītās peļņas. Ir paziņots par finanšu sektora attīstības plāna projektu, lai atbalstītu kreditēšanas un kapitāla tirgus attīstību, kā arī, lai nodrošinātu Latvijas finanšu nozares konkurētspēju. Latvijas akciju tirgus kapitalizācija turpina pakāpeniski attīstīties. 2015. gada beigās Latvijas reģistrētais vērtspapīru publiskais piedāvājums kopējā kapitalizācijā sasniedza 3,2 miljardus euro salīdzinājumā ar 1,9 miljardiem euro 2012. gada beigās( ). Lielāko daļu jeb 35,1 % no kopējās tirgus kapitalizācijas joprojām veidoja valsts parāda vērtspapīri, kam seko kapitāla vērtspapīri ar 33,8 % daļu un uzņēmumu parāda vērtspapīri, kas sasniedz 30,3 %. Uzņēmumu parāda vērtspapīru tirgus ir straujāk augošais segments. Uzņēmumu parāda vērtspapīru emisiju skaits 2015. gadā pieauga gandrīz trīskārtīgi no 15 līdz 42 piedāvājumiem, bet kapitāla vērtspapīru publiskais piedāvājums šajā laikposmā samazinājās no 32 līdz 27. Šā tirgus segmenta aktivizāciju lielākoties sekmēja labvēlīga nodokļu politika. 3.2.1. diagramma.Nefinanšu sabiedrību finansējums Avots: Eiropas Centrālā banka, AMECO Publiskais atbalsts piekļuvei finansējumam tiek aktīvi veicināts, bet tas joprojām ir agrīnā posmā. Publiskie finanšu līdzekļu fondi galvenokārt piedāvā MVU garantijas un aizdevumus izaugsmei, ko lielākoties atbalsta no Eiropas strukturālie un investīciju fondi. Valdība atbalstīja Baltijas Inovācijas fonda izveidi, ko pārvalda Eiropas Investīciju fonds, lai sniegtu izaugsmes kapitālu MVU un sekmētu Latvijas riska kapitāla tirgus attīstību. Jauno atbalsta shēmu ieviešana sākās 2016. gada beigās attiecībā uz finanšu produktiem, ko tieši pārvalda valdības aģentūra "Altum" (3.2.1. logs). Paredzams, ka 2017. gadā finanšu produktus iegādāsies trešās personas. 3.3. Darba tirgus, izglītības un sociālā politika 3.3.1.Darba tirgus Darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās rada problēmas saistībā ar darbaspēka piedāvājumu un sociālā nodrošinājuma un veselības aizsardzības sistēmām. Paredzams, ka īstermiņā negatīvo ietekmi uz darbaspēka piedāvājumu kompensēs pieaugošais nodarbinātības līmenis, kas 2016. gada 3. ceturksnī sasniedza 73,1 % (pārsniedz ES 2020 valsts mērķi – 73 %, skatīt A pielikumu). Tomēr vidējā termiņā un ilgtermiņā neizmantotais darbaspēka potenciāls tiks izsmelts, kā rezultātā samazināsies darbaspēks, ja vien nenotiks izmaiņas migrācijas modeļos. Tā kā emigrantu vidū pārsvarā ir jaunieši, paredzams, ka nākotnē demogrāfiskās slodzes līmenis ievērojami pieaugs. Darbaspēka nepietiekamība pastāv gan zemu apmaksātās darbvietās dažās nozarēs, gan darbvietās, kam ir nepieciešamas konkrētas prasmes. Valsts Nodarbinātības aģentūrā reģistrētās neaizpildītās vakances parasti ir zemu apmaksātas darbvietas ar salīdzinoši sliktiem darba apstākļiem. Neaizpildīto vakanču iemesls ir zemas algas publiskā sektora un veselības aprūpes nozares darbiniekiem. Tajā pašā laikā trūkst augsti kvalificētu profesionāļu — IKT speciālistu, inženieru, augstākā līmeņa vadītāju un darījumdarbības un administratīvās jomas speciālistu (CEDEFOP, 2016. gads). Augstākā līmeņa digitālo prasmju ziņā Latvija ierindojas tikai 25. vietā ES( ) (kaut gan pamata digitālo prasmju ziņā atšķirība ir nedaudz mazāka, ierindojot Latviju 16. vietā ES) (Eiropas Komisija, 2016b). Sagaidāms, ka nākotnē prasmju trūkums būs inženierzinātņu un veselības aprūpes nozarēs, jo šajās nozarēs ir nodarbināts gados vecāks darbaspēks, un paredzams, ka šīs prasmes būs ļoti pieprasītas arī nākotnē. Bezdarba līmenis pamazām samazinās, tomēr saglabājas reģionālās atšķirības. Reģistrētais bezdarba līmenis ir zemāks saimnieciskās darbības centros, piemēram, Rīgas pilsētā (aptuveni 5 %), bet augsts lauku reģionos (aptuveni 18 % Latgales reģionā). Aptuveni 42 % (2016. gada 3. ceturksnis) bezdarbnieku ir ilgtermiņa bezdarbnieki. Gandrīz puse no ilgtermiņa bezdarbniekiem (44 %) ir bez darba ilgāk nekā četrus gadus, kas padara iespēju atgriezties darba tirgū vēl grūtāku. Aptuveni 54 % no reģistrētajiem ilgtermiņa bezdarbniekiem ir vecāki par 50 gadiem. Personas ar invaliditāti veido aptuveni 11 % no visiem bezdarbniekiem un puse no viņiem ir ilgtermiņa bezdarbnieki. 3.3.1. diagramma.Aktivizēšanas atbalsta pārklājums, 2014. gads Avots: Eiropas Komisija (Eurostat), DTP datubāze. Bezdarbnieku aktivizēšana joprojām ir zema. Bezdarbnieku līdzdalība aktīva darba tirgus politikā (ADTP) ir mazāka nekā vairumā citu ES valstu (3.3.1. diagramma). ADTP finansējums lielā mērā ir balstīts uz ES līdzekļiem, kas 2015. gadā īslaicīgi samazinājās pārejas dēļ starp diviem plānošanas periodiem, bet 2016. un 2017. gadā ir palielinājušies. Aptuveni puse no ADTP pasākumiem sastāv no apmācības (3.3.2. diagramma), kas, balstoties uz iepriekšējiem novērtējumiem, ir pierādījusi savu efektivitāti darba tirgus izredžu uzlabošanā bezdarbniekiem. "Nodarbinātības stimuli" un "atbalstīta nodarbinātība un rehabilitācija" ir vērsti uz nelabvēlīgā situācijā esošiem bezdarbniekiem. Stimulus lielā mērā veido algu subsīdijas, kas ir salīdzinoši dārgas uz vienu dalībnieku un vēl nav stingri izvērtētas. Sabiedrisko darbu programmas īpatsvars ir lēnām sarucis, bet joprojām ir vispopulārākais pasākums ilgtermiņa bezdarbniekiem. Sabiedriskie darbi parasti tiek uzskatīti par vieniem no vismazāk efektīviem aktivizācijas instrumentiem. Par spīti novērotajām reģionālajām atšķirībām bezdarba līmenī, reģionālā mobilitātes atbalsta izmantojums joprojām ir zemāks nekā gaidīts lielākoties tāpēc, ka mobilitāte uz Rīgu ir tikai daļēji var pretendēt uz atbalstu.

3.3.2. diagramma.Izdevumi par aktivizēšanas pasākumiem un līdzdalība tajos, 2016. gads Avots: Valsts dati, pamatojoties uz Eurostat metodiku. Aktivizēšanas atbalstu nelabvēlīgā situācijā esošiem bezdarbniekiem ir paredzēts paplašināt. Atbalsta pasākumi ilgtermiņa bezdarbniekiem, personām ar invaliditāti un citiem nelabvēlīgā situācijā esošiem bezdarbniekiem tiks būtiski palielināti, un to finansējuma daļu kopējā ADTP finansējumā ir paredzēts palielināt no 14 % 2015. gadā līdz 32 % 2017. gadā. Pasākumi ietvers specializētas konsultācijas, veselības un profesionālās piemērotības novērtējumu, darbaudzināšanu, motivācijas programmas un atkarību ārstēšanu. Personas ar invaliditāti gūs labumu arī no sociālās uzņēmējdarbības pasākumiem, kas tiks uzsākti 2017. gada sākumā. Ilgāka darba mūža atbalstīšanai ir izšķiroša nozīme, ņemot vērā Latvijas demogrāfiskās problēmas un augstos demogrāfiskās slodzes rādītājus. Gados vecāku cilvēku (55–64 gadi) nodarbinātības līmenis ir augstāks nekā vidēji ES, bet šajā vecuma grupā arī bezdarba līmenis ir augsts (9,4 % 2016. gada 2. ceturksnī) salīdzinājumā ar citām ES valstīm (ES vidējais rādītājs ir 6,5 % 2016. gada 2. ceturksnī). Salīdzinoši liela procentuālā daļa pensionāru vēlas turpināt strādāt (38 % Latvijā; ES vidējais rādītājs ir 28 %). Augstu aktivitātes līmeni gados vecāku darba ņēmēju vidū, iespējams, daļēji motivē relatīvi zemās pensijas. Galvenie šķēršļi, kas neļauj vecākiem cilvēkiem atrast darbu, ir slikta veselība (gan fiziskā, gan garīgā), mūsdienu prasībām neatbilstošas prasmes, zems izglītības līmenis un latviešu valodas zināšanu trūkums, un aprūpes pienākumi (Pasaules Banka, 2015. gads). Valdība ir veikusi pasākumus, lai atbalstītu gados vecāku darba ņēmēju prasmju pilnveidošanu, mūžizglītības pasākumos par prioritāti izvirzot tos cilvēkus, kas vecāki par 45 gadiem. Ir sagatavoti papildu jauni pasākumi, kas paredzēti tiem cilvēkiem, kuriem ir pāri 50 gadiem, tostarp sabiedriskas kampaņas aktīvas novecošanas, prasmju izvērtēšanas un gados vecāku darba ņēmēju veselības stāvokļa sekmēšanai, kam seko individuāli pielāgots atbalsts (ja nepieciešams) un atbalsts darba devējiem darba vietu pielāgošanā novecojošam darbaspēkam. Tomēr lielākā daļa no šiem pasākumiem vēl nav īstenoti uz vietas. 3.3.3. diagramma.Darba tirgus rezultāti sadalījumā pēc prasmju līmeņa un dzimuma Avots: Eurostat, EMPL ĢD aprēķini, pamatojoties uz EU SILC 2015. Darba tirgus rezultātu atšķirības pēc izglītības līmeņa Latvijā ir nedaudz lielākas nekā daudzās citās ES valstīs. Darba tirgus augsti kvalificētiem darba ņēmējiem ir visai saspringts, un bezdarba līmenis darba ņēmējiem ar augstāko izglītību ir tikai 3,8 % (ES vidējais rādītājs ir 4,9 % 2016. gada 3. ceturksnī). Tomēr bezdarbs mazkvalificētu darba ņēmēju vidū (20,3 % Latvijā salīdzinājumā ar 16,3 % ES) ir vairāk izplatīts arī ES salīdzinājumā. Tas norāda uz to, cik svarīgi ir uzlabot prasmes, lai atvieglotu darba tirgus spriedzi augstākas kvalifikācijas segmentā darba tirgū un uzlabot darba tirgus izredzes darba ņēmējiem ar zemu kvalifikāciju. Augstākas kvalifikācijas esība arī būtiski ietekmē algas (3.3.3. diagramma). 3.3.2.Izglītība Demogrāfiskā lejupslīde atklāj kapacitātes pārpalikumu un kvalitātes neatbilstības izglītības sistēmā. Skolēnu un skolotāju attiecība un vidējais klases lielums ir zemāko vidū ESAO valstīs gan pamatizglītības, gan vidējās izglītības līmenī (ESAO, 2016c)( ). Tam par iemeslu ir mazo skolu skaits lauku rajonos. Skolu un augstākās izglītības iestāžu skaits un personāla līmenis joprojām ir augsts salīdzinājumā ar skolēnu/studentu sarūkošo skaitu (ESAO, 2016d). Pārmērīgas izglītības kapacitātes uzturēšana ir dārga. Turklāt mācību rezultāti lauku skolās ievērojami atpaliek no pilsētu skolu rezultātiem (ESAO, 2016b; Eiropas Komisija, 2016e). Tam ir saikne ar skolotāju zemo atalgojumu, kas balstīts uz skolēnu skaitu. Paredzēts, ka nosacījumi par skolēnu minimālo skaitu samazinās skolu un skolotāju skaitu. Paredzēts, ka minimālais skolēnu skaits klasē pakāpeniski palielināsies līdz 2018. gadam. Šie ir skolu, tostarp skolotāju algu, finansēšanas kritēriji. Sagaidāms, ka tiks apvienotas vairākas mazās skolas, kurās dažādu vecumu skolēni tiek mācīti kopā vienā klasē. Minimālā skolēnu skaita kritērijs ir mazāk stingrs attiecībā uz jaunākajām klasēm, ļaujot skolām atrasties tuvu mājām. Reformas mērķis ir uzlabot vispārējās izglītības kvalitāti un efektivitāti. Lai uzlabotu izglītības kvalitāti, 2016. gada septembrī tika ieviests jauns skolotāju atalgojuma modelis. Saskaņā ar iepriekšējo sistēmu pašvaldības saņēma valsts finansējumu skolotāju algām, pamatojoties uz mācību gada sākumā mācībām reģistrēto skolēnu skaitu. Pašvaldībām un skolu direktoriem bija ievērojama rīcības brīvība attiecībā uz šo līdzekļu izmantošanas veidu. Tā rezultātā skolotāju algas par vienādu darba apjomu ievērojami svārstījās dažādās pašvaldībās (Eiropas Komisija, 2015f; ESAO, 2014. gads). Jaunā modeļa pamatā ir skaidrāka skolotāju pamatalgas definīcija. Modelis paredz 30 stundu darba nedēļu, ieskaitot kontaktstundas un sagatavošanās darbu (Latvijas valdība, 2016. gads). Tas padara skolotāju atalgojumu taisnīgāku un pārredzamāku. Taču modelis netieši ļauj skolotājiem strādāt vairāk nekā 40 stundas nedēļā ar nosacījumu, ka papildu stundas nenotiek tajā pašā skolā. Tas varētu mudināt skolotājus strādāt papildstundas, lai palielinātu savu algu, nepievēršot pietiekamu uzmanību mācīšanas kvalitātei (Eiropas Komisija, 2016e). Skolēnu zināšanas matemātikā un zinātnē ir pasliktinājušās, bet zinātņu priekšmetiem tiek veltīta lielāka uzmanība. To skolēnu īpatsvars, kuriem ir vāji rezultāti, 15 gadu veco bērnu vidū 2015. gada ESAO Starptautiskajā skolēnu novērtēšanas programmā (PISA) matemātikā (21 %) un zinātnēs (17 %) pasliktinājās salīdzinājumā ar iepriekšējo – 2012. gada – kārtu, kaut gan tas joprojām ir labāks nekā ES vidējais rādītājs (ESAO, 2016b; Eiropas Komisija, 2016f). Kā politikas pasākums pēdējos pamatizglītības un vidusskolas gados ir ieviesti diagnostikas testi zinātņu, tehnoloģiju, inženierzinātņu un matemātikas (STEM) priekšmetos. Tomēr vēl ir pāragri izvērtēt, vai šie testi spēj uzlabot zināšanas STEM priekšmetos. STEM priekšmetu veicināšanai arī nepieciešamas mūsdienīgas pieejas mācīšanai un zināšanu apguvei. Jaunā, uz kompetenci balstītā mācību pamatprogramma, kuras mērķis ir modernizēt mācīšanas metodes vispārējā izglītībā, tiek izmēģināta 80 skolās 2016.–2017. gadā (nevis 2015.–2016. gadā, kā sākotnēji plānots). Programmas panākumi lielā mērā ir atkarīgi no skolotāju spējas un motivācijas to īstenot. Latvijā ir liels to iedzīvotāju īpatsvars, kuriem ir vidējā izglītība, bet nav profesionālas kvalifikācijas. Aptuveni viena trešdaļa vidusskolas( ) absolventu neturpina mācības, lai iegūtu profesionālo izglītību un apmācību (PIA) vai augstāko izglītību. Tomēr izredzes darba tirgū cilvēkiem, kam profesionālās izglītības un apmācības kvalifikācija, ir labākas, nekā tiem, kam ir vispārējā vidējā izglītība, un tas attiecas gan uz nesenajiem absolventiem, gan iedzīvotājiem kopumā. Profesionālās izglītības un apmācības pievilcīgums ir uzlabojusies, taču progress mācību programmu reformā 2016. gadā ir bijis minimāls. Ēku un aprīkojuma modernizācijai ir piešķirta prioritāte. Patlaban 7 profesionālās izglītības un apmācības skolas (no 41) ir pilnībā modernizētas, un līdz 2023. gadam tiks pilnībā modernizētas 27 skolas( ). 2016. gadā tika pieņemti sekundārie tiesību akti, lai izveidotu nozaru ekspertu padomes un procedūras mācību programmu atjaunināšanai, ar kuriem īsteno grozījumus 2015. gadā pieņemtajā Profesionālās izglītības likumā. Nozaru ekspertu padomēs darbojas darba devēju, arodbiedrību un valdības pārstāvji, un tām ir plašas pilnvaras, tostarp attiecībā uz iesaisti PIA mācību programmās, skolu tīklos un mācīšanās darba vietā. Mācību programmas reforma sākās 2010. gadā, un tai būtu jābeidzas 2021. gadā. 2016. gadā tika panākts ierobežots progress attiecībā uz profesiju standartu, kvalifikācijas eksāmenu vai modulāru PIA programmu izstrādi, jo to projektu īstenošana, kuri ir atkarīgi no ES finansējuma, vēl nebija uzsākta. Sociālie partneri, jo īpaši darba devēji, ir bijuši iesaistīti daudzos PIA reformu aspektos. Normatīvais regulējums attiecībā uz mācīšanos darba vietā ir pieņemts, taču vēl nav zināms, kā tas darbosies praksē. 2016. gadā tika pieņemti sekundārie tiesību akti, kuros noteiktas prasības mācīšanās darba vietā īstenošanai. PIA skolai un darba devējam būtu jāizstrādā individuāli mācību plāni un vismaz 25 % programmas būtu jānotiek uzņēmumā. Ja viņi nevar apliecināt pietiekamas pedagoģiskās kompetences esību, uzņēmuma instruktoriem tiek prasīts pabeigt vismaz 72 stundas īpašas apmācības. Uzņēmums var izvēlēties vai nu darba līgumu ar studentu, kur tiek maksāta vismaz minimālā alga, vai arī darba devēja noteiktu beznodokļu stipendiju. Ir pieejams atbalsts, lai nodrošinātu mācīšanos darba vietā un praktisko apmācību, izmantojot ES līdzekļus, un paredzams, ka projekts sāks darboties 2017. gada februārī. Latvija īsteno augstākās izglītības reformas. Tā ievieš jaunu augstākās izglītības finansēšanas modeli ar elementiem, kas atalgo kvalitāti. 2015.–2016. gadā arī tika izveidota neatkarīga valsts akreditācijas aģentūra (Eiropas Komisija, 2016a). 2016. gadā tika pasūtīts Pasaules Bankas pētījums, lai izvērtētu augstākās izglītības iestāžu pārvaldību nolūkā uzlabot iekšējo pārvaldību, finansēšanas mehānismus, akadēmiskā personāla pieņemšanu darbā un atalgojuma shēmas, kas tiks pabeigts 2018. gada aprīlī. Līdzdalība mūžizglītībā ir neliela. Latvijā tikai 5,7 % pieaugušo piedalās izglītībā vai apmācībā (ik pēc 4 nedēļām), kas ir mazāk nekā ES vidējais rādītājs – 10,7 %. Latvija ir sagatavojusi ES finansētu mūžizglītības programmu nodarbinātiem pieaugušajiem ar īpašu uzsvaru uz darba ņēmējiem augsta sociālā riska grupās, piemēram, tiem, kam ir vairāk par 45 gadiem kas ir mazkvalificēti. Ir sagaidāms, ka programma sāks darboties 2017. gada sākumā. 3.3.3.Veselības aprūpe Veselības rādītāji joprojām ir slikti, un vēl ir jāveic daudz uzlabojumu. Paredzamais mūža ilgums un veselīgas dzīves gadu skaits ir viens no zemākajiem ES (ESAO, 2016a). Lai arī veselības pasliktināšanās ir dažādu kompleksu faktoru, tostarp dzīvesveida izvēles, rezultāts, veselības aprūpes pakalpojumu pieejamībai, kvalitātei un izmaksu efektivitātei ir ievērojama nozīme. Liela daļa Latvijas iedzīvotāju norāda, ka viņu veselības aprūpes vajadzības netiek apmierinātas, jo īpaši izmaksu faktoru dēļ (3.3.4. diagramma)( ). Pašreizējo veselības aprūpes izdevumu zemā efektivitāte vēl vairāk pasliktina ierobežoto resursu situāciju (Medeiros & Schwierz, 2015. gads). 3.3.4. diagramma.Iedzīvotāju norādītās neapmierinātās vajadzības pēc veselības pārbaudes, 2014. gads Avots: Eurostat. Veselības aprūpes pieejamību ļoti ierobežo lieli pacientu tiešie maksājumi un neefektīvs pakalpojumu sadalījums. Publiskie izdevumi veselības aprūpei ir ārkārtīgi mazi (3,7 % no IKP salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju – 7,2 % 2014. gadā, 3.3.5. diagramma), un tos kontrolē kvotu sistēma, kas nav pietiekami saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu kvalitāti un ir balstīta uz novecojošiem izmaksu aprēķiniem. Šī sistēma nozīmē valsts finansēto veselības aprūpes pakalpojumu nevienmērīgu sadalījumu, jo, tiklīdz pakalpojumu skaits sasniedz noteikto robežvērtību, pacientiem par pakalpojumu ir jāveic tieši maksājumi( ) vai jāgaida līdz nākamajam gadam. Tādējādi ilgs gaidīšanas laiks un augsts pacientu tiešo maksājumu līmenis, kas veido 38,5 % no kopējiem veselības aprūpes izdevumiem (ESAO, 2016a), ir viens no lielākajiem ES. 3.3.5. diagramma.Izdevumi veselības aprūpei, 2014. gads Avots: Pasaules Veselības organizācija

Pieejas ierobežojumi un veselības pakalpojumu necaurskatāms publiskais finansējums rada korupcijas riskus. Pacienti, visticamāk, veiks neoficiālus maksājumus( ), lai pavirzītos uz priekšu pacientu rindā vai saņemtu privileģētu attieksmi. To pacientu skaits, kuri ziņo, ka izmantojuši neoficiālus maksājumus, dāvanas vai paziņas, pārsniedz ES vidējo rādītāju (TNS Opinion & Social; Eiropas Komisija, 2014. gads). Turklāt publiskā finansējuma piešķiršana pakalpojumu sniedzēju starpā ir nepārredzama un vāji saistīta ar veselības aprūpes pakalpojumu kvalitāti un efektivitāti (Finanšu ministrija, 2016. gads). Tas rada korupcijas risku un neefektivitāti. Novecojošs darbaspēks veselības aprūpes jomā saskaras ar nesabalansētu prasmju kopumu un saņem zemas algas. Zems atalgojums ir viens no galvenajiem iemesliem, kāpēc Latvijā ir dažu veselības jomas speciālistu trūkums. Konkrēti, medmāsu skaits ir ļoti zems (4,8 uz 1000 iedzīvotājiem, kas ir trešais zemākais rādītājs ES). Kaut arī ārstu skaits aptuveni atbilst ES vidējam rādītājam, divas trešdaļas ģimenes ārstu ir 50 vai vairāk gadus veci, un paredzams, ka viņi pensionēsies turpmākajos gados (Pasaules Banka, 2016a). Darbaspēka plāni, tostarp attiecībā uz atalgojumu, ir daļa no 2017. gada aprīlī gaidāmās plašākās stratēģijas veselības nozarei. Veselības pasliktināšanās rada jautājumus par veselības aprūpes sistēmas efektivitāti. Novēršamās mirstības rādītājs Latvijā ir visaugstākais ES, bet ar profilaksi novēršamās mirstības rādītājs( ) ir otrs augstākais ES. Šie dati norāda uz nepieciešamību uzlabot aprūpes efektivitāti un kvalitāti, jo īpaši attiecībā uz sirds un asinsvadu slimībām, kas ir pamatā 57 % no visiem nāves gadījumiem. Tas uzsver, cik svarīgi ir vairāk koncentrēties uz profilaksi un veselības veicināšanu, lai novērstu riska faktoru lielo pārsvaru. Sabiedrības veselības stratēģijā 2014.–2020. gadam ievērojamus finanšu resursus (no Eiropas Sociālā fonda un valsts budžeta) ir paredzēts tērēt veselības veicināšanas un profilakses pasākumiem, tostarp veselības tīkla attīstības pamatnostādnēm prioritāro slimību jomās. Tomēr reālais finansējuma pieaugums nozarei atpaliek no plānotā. Neliels progress ir panākts veselības aprūpes sistēmas efektivitātes palielināšanā, taču ir nepieciešami turpmāki pasākumi. Pēdējo gadu laikā ir slēgtas vairākas slimnīcas un ir veikti vienlaicīgi pasākumi, lai aprūpi no slimnīcām pārceltu uz kopienām. Pasaules Banka (2016a) ierosina lielāku slimnīcu nozares racionalizāciju. Īstenošanas plāns attiecībā uz finansēšanas sistēmu, kas balstīta uz radniecīgas diagnozes grupām, tika apstiprināta 2015. gadā uz trīs gadiem, un sešas slimnīcas jau sniedz informāciju Veselības ministrijai. Turklāt pieejas ambulatorai un primārajai aprūpei turpmāka uzlabošana ir pelnījusi sistēmisku pieeju. Veselības aprūpes sistēmas reforma progresē, taču dažas reformas daļas joprojām ir plānošanas posmā. Valdība ir piekritusi turpināt virzību uz vispārēju veselības aprūpes nodrošinājumu un palielināt veselības aprūpes izdevumus līdz 12 % no vispārējās valdības izdevumiem, taču budžeta plāni vēl nav izstrādāti. Finanšu pārvaldības kvalitāte tiks palielināta, pārejot uz pakalpojumu stratēģisku iepirkumu un vairāk paļaujoties uz radniecīgas diagnozes grupu balstītiem maksājumu mehānismiem. Detalizēti reformas elementi attiecībā uz infrastruktūru (tostarp primāro aprūpi), cilvēkresursu attīstību (tostarp algām), stratēģisko iepirkumu un kvalitātes uzraudzības sistēmu tiks iekļauti valsts politikas plānošanas dokumentā, kuru paredzēts iesniegt līdz 2017. gada aprīlim. Strukturālo reformu klauzula attiecībā uz veselības aprūpi tiek piemērota no 2017. gada. Latvijai ir dota atlaide no tās strukturālā fiskālā mērķa attiecībā uz veselības aprūpes nozares strukturālo reformu 0,5 % apmērā no IKP 2017.–2019. gadā. Latvija 2017. gadā no šīs atlaides var izmantot 0,1 % no IKP. 2017. gadam paredzētās paketes pirmie pasākumi ietver onkoloģijas pacientu agrīnu diagnosticēšanu un ārstēšanu, ārstēšanas sekmju un izmaksu efektivitātes uzlabošanu. Šiem pasākumiem, šķiet, ir pozitīva ietekme uz publisko finansējumu vidējā termiņā, kaut gan iestādes varētu šo ietekmi izklāstīt skaidrāk. Paredzams, ka par atlikušajiem pasākumiem 2017. gadam tiks paziņots 2017. gada februārī. E-veselības sistēmas ieviešana ir lēna un par to ir slikti informēts. E-recepšu un e-slimības lapu obligātā izmantošana ir atlikta līdz 2017. gada septembrim. Izmēģinājuma posms bijis īsāks nekā plānots 2016. gadā, un medicīnas speciālisti nebija gatavi sākt izmantot šo sistēmu. Saskaņā ar valsts iestāžu sniegto informāciju visi pakalpojumi ir izstrādāti un notiek darbs pie tā, lai palielinātu līdzdalību tajos( ). Centralizēta e-veselības sistēma ir viens no priekšnosacījumiem, lai nodrošinātu veselības aprūpes pakalpojumu kvalitāti un izmaksu efektivitāti. Līdz šim kvalitātes un finanšu pārvaldības sistēmas nav pietiekami izmantotas. 3.3.4.Sociālā politika Lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības līmenis pēdējo gadu laikā ir samazinājies, relatīvā nabadzība joprojām ir viena no augstākajām ES. Augsto nabadzības līmeni ietekmē mazi izdevumi sociālajai aizsardzībai un sociālo pārskaitījumu mazā ietekme uz nabadzības mazināšanu (skatīt 1. iedaļu par jaunākajām tendencēm un 1.4. diagrammu). Sociālās palīdzības sistēma ir vāja un nenodrošina efektīvu aizsardzību pret nabadzību. Galvenais sociālās palīdzības pabalsts – garantētais minimālais ienākums (GMI) – palielina ienākumu, lai sasniegtu EUR 50 mēnesī vienai personai, un to parasti papildina mājokļa pabalsts( ), bet pabalstu līmenis ievērojami atšķiras dažādās pašvaldībās. Mazāk nekā trešdaļa cilvēku, kam vajadzīga palīdzība (definēti kā tie, kuru ikmēneša ienākumi nepārsniedz EUR 129), saņemt GMI vai mājokļa pabalstu( ). GMI līmenis nav mainīts kopš 2009. gada, un tika panākta vienošanās šo līmeni 2017. gadā saglabāt nemainīgu. Latvijas salīdzinājumā ar citām valstīm sociālajai palīdzībai kā procentuālo daļu no IKP tērē maz( ). Dažādos pētījumos Latvijas minimālo ienākumu shēma ir novērtēta kā nepietiekama (Eiropas Komisija, 2015a; Bradshaw & Marchal, 2015. gads; Pasaules Banka, 2013. gads). 2014. gadā pieņemtie plāni, lai reformētu sociālo palīdzību, netiks īstenoti, kā paredzēts. 2014. gadā valdība pieņēma konceptuālu dokumentu par minimālo ienākumu līmeni, kas nosakāms 40 % apmērā no izlīdzinātajiem mājsaimniecības vidējiem ienākumiem. Dažādi pabalsti (valsts sociālā nodrošinājuma pabalsts, bezdarbnieku pabalsti, minimālās pensijas, sociālās palīdzības pabalsti) būs saistīti ar šo līmeni. Īstenošanu bija paredzēts sākt 2017. gadā, taču šie plāni ir atmesti, un kamēr tiek izstrādāts aizstājējplāns, turpmākā ievirze ir neskaidra( ). Nav veikts nekāds budžeta piešķīrums, lai būtu garantija, ka īstenošana notiks. Minimālo ienākumu līmeņa reformas trūkums negatīvi ietekmē visnabadzīgākās mājsaimniecības. Pieņemot, ka 2016. gadā minimālo ienākumu līmenis ir EUR 155, EUROMOD modelēšana norāda uz izmantojamā ienākuma pieaugumu 21 % apmērā visnabadzīgākajiem 10 % iedzīvotāju. Saskaņā ar aplēsēm tas izmaksās 0,3 % no IKP – galvenokārt no ienākumiem atkarīgajiem pabalstiem un mazāk pensijām. Tomēr GMI pieaugums līdz minimālo ienākumu līmenim saskaņā ar pašreizējo ienākumu pārbaudes sistēmu radītu atturošus faktorus dalībai darba tirgū. Modelēšana, kurā pieņemts, ka GMI ir 50 % no minimālo ienākumu līmeņa (EUR 78) apvienojumā ar pabalsta samazināšanu par 50 % par visiem papildu ienākumiem, nāk par labu darba stimuliem. Tomēr izmantojamo ienākumu pieaugums nabadzīgākajiem 10 % iedzīvotāju ir mazāks – 7 % apmērā – ar fiskālajām izmaksām 0,1 % apmērā no IKP. Sociālā palīdzība ģimenēm ir nedaudz uzlabojusies. Parlaments 2017. gada janvārī pieņēma tiesību aktu grozījumus, kas paredz, ka ģimenes valsts pabalsti( ) nav iekļauti ienākumu pārbaudē, palielinot GMI pabalsta summu un tvērumu ģimenēm ar bērniem. Turklāt ir uzlabojusies sociālās palīdzības pabalstu datu vākšana un pārredzamība. Pasivitātes slazdi ietekmē tikai nelielu daļu pabalstu saņēmēju, bet var palielināties līdz ar pabalstu pieaugumu. Patlaban GMI tiek samazināts par vienu euro par katru euro papildu ienākumos. Šāds pabalstu samazinājuma plānojums sekmē pasivitātes slazdu (Pasaules Banka, 2016b), ko varētu ierobežot, veicot pakāpeniskāku samazinājumu, ņemot vērā iespējamu sociālās palīdzības dāsnuma pieaugumu. Lai atvieglotu pāreju no sociālās palīdzības pabalstiem uz nodarbinātību, no 2017. gada algas ienākumiem līdz minimālajai algai pirmajos trīs nodarbinātības mēnešos nepiemēro ienākumu pārbaudes. Lai gan tas radītu stimulu meklēt darbu, šādas rīcības ietekme būtu ierobežota laikā. Vecāka gadagājuma cilvēki ir tā vecuma grupa, kas ir visvairāk pakļauta nabadzībai. Nabadzības riska vai sociālās atstumtības rādītājs vecāka gadagājuma cilvēkiem ir 42 % (tas ir viens no augstākajiem rādītājiem ES un par 11 procentpunktiem (pp.) pārsniedz līmeni attiecībā uz visiem iedzīvotājiem). Vecāka gadagājuma cilvēku ienākumu līmenis ir pieaudzis lēnāk nekā pārējo iedzīvotāju ienākumi. Turklāt rādītāji, ar ko mēra pašreizējo pensiju pietiekamību( ), rāda, ka pensijas Latvijā aizstāj mazāku ienākumu daļu nekā vairumā citu ES valstu. Minimālā pensija kā procentuālā daļa no vidējiem ienākumiem ir viszemākā ES (Eiropas Komisija, Sociālās aizsardzības komiteja, 2015. gads). Kaut gan sieviešu un vīriešu pensiju atšķirība ir relatīvi maza, dzimumu atšķirība attiecībā uz nabadzību vecāka gadagājuma cilvēku vidū ir ievērojama – vairāk nekā 15 procentpunkti( ). Tam pamatā galvenokārt ir lielās dzimumu atšķirības attiecībā uz paredzamo mūža ilgumu un tas, ka nepastāv apgādnieka zaudējuma pensijas laulātajiem. Latvija ir veikusi dažus pasākumus, lai risinātu pensiju pietiekamības problēmu. Parlaments pieņēma tiesību aktu grozījumus, kuri stājās spēkā 2016. gada 1. janvārī, Likumā par valsts pensijām, paredzot, ka pensijas tiks indeksētas 50 % apmērā no valsts algu pieauguma salīdzinājumā ar 25 % iepriekš. Grozījumi arī paredz, ka pensiju kapitāla uzkrājums tiks sadalīts pa visu ekonomikas ciklu ar atpakaļejošu spēku, kā rezultātā pensijas, kas piešķirtas krīzes laikā, tiks palielinātas (Eiropas Komisija, 2016a). 2010. gadā piešķirtās pensijas ir palielinātas, un 2011. gadā piešķirtās pensijas tiks palielinātas 2017. gadā (skatīt 3.1.4. iedaļu par pensiju pietiekamību un ilgtermiņa ilgtspēju). Pensijas, kas piešķirtas laikposmā no 2012. līdz 2015. gadam, tiks pārskatītas 2018. gadā. Bērnu nabadzības līmenis ir augstāks par ES vidējo, tam ir spēcīga tendence samazināties. Audžuģimenēm 2017. gadā tiks sniegts papildu atbalsts. Apgādnieka zaudējuma pabalsts bērniem tiks palielināts, kā arī ģimenes valsts pabalsts par ceturto un nākamajiem bērniem tiks palielinātas no EUR 34 līdz EUR 50 mēnesī. Negatīvi ir tas, ka salīdzinoši liels skaits bērnu dzīvoja bērnu aprūpes iestādēs (Opening Doors for Europe's Children, 2016. gads). Bērnu aprūpes iestādēs nodrošināto vietu skaits bērniem, kas jaunāki par četriem gadiem, ir zemāks par ES vidējo rādītāju. 2014. gadā tikai 22 % no visiem 0-3 gadus veciem bērniem bija uzņemti oficiālās bērnu aprūpes iestādēs, kas ir mazāk nekā Barselonas mērķis – 33 % – un mazāk par ES vidējo rādītāju – 28 %. Centrālā valdība 2016. gada maijā pārtrauca finansēt bērna aprūpes pabalstus bērniem, kam nav rasta vieta valsts bērnudārzos, nododot atbildību par to, lai nodrošinātu vienlīdzīgu piekļuvi pirmsskolas izglītībai, atpakaļ pašvaldībām. Pieprasījums pēc bērnu aprūpes pakalpojumiem dažās vietās pārsniedz piedāvājumu, un paredzams, ka bērna aprūpes pabalstu nodrošināšana turpināsies. Taču vēl nav pieejami dati, lai izvērtētu jaunākās norises. Politika, kas atbalsta dzimumu līdztiesību, ir īpaši nozīmīga saistībā ar Latvijā pieaugošo darba samaksas atšķirību starp dzimumiem. Personu ar invaliditāti sociālā aizsardzība ir vāja. Kaut gan personu ar invaliditāti nodarbinātības un aktivitātes līmenis Latvijā ir labāks nekā ES vidējais rādītājs, nabadzības līmenis ir viens no sliktākajiem Eiropā. 43 % personu ar invaliditāti ir pakļautas nabadzībai vai sociālajai atstumtībai, un nabadzības līmeņa atšķirība starp personām ar invaliditāti un personām bez invaliditātes ir otra lielākā ES. Nabadzības vai sociālās atstumtības riska līmenis cilvēkiem ar smagu invaliditāti( ) ir vēl augstāks — 51 %. Latvija pabalstiem saistībā ar invaliditāti tērē tikai 1,2 % no IKP (ES vidējais rādītājs ir 2 %), un vidējais bruto invaliditātes pabalsts kā procentuālā daļa no finansiālās nabadzības sliekšņa ir 60 %, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem ES (ANED, 2016. gads). Cilvēku ar invaliditāti skaits palielinās lielākoties iedzīvotāju novecošanas dēļ. Nabadzīgiem iedzīvotājiem jo sevišķi ir grūtības tikt pie pienācīgiem mājokļiem. Liela daļa nabadzīgo mājsaimniecību dzīvo pārapdzīvotos, sliktas kvalitātes mājokļos (27,3 % pret ES vidējo rādītāju – 12,4 % 2015. gadā), un nabadzībā dzīvojoši bērni tam ir īpaši pakļauti (45,6 % pret 18,0 % ES). Pārapdzīvotības rādītāji ir augsti gan nabadzīgajiem iedzīvotājiem un iedzīvotājiem kopumā (attiecīgi 49,4 % pret 29,7 % ES un 39,1 % pret ES vidējo rādītāju – 14,1 % 2015. gadā). Sociālie mājokļi ir tikai 0,4 % no kopējā mājokļu skaita.

3.4. Investīcijas 3.4.1. Stāvoklis ieguldījumu jomā Privātā sektora ieguldījumi vēl aizvien nav atgriezušies pirmskrīzes līmenī. Nefinanšu sabiedrības joprojām ir galvenie ieguldītāji Latvijā, bet to ieguldījumi veidoja 15 % no IKP 2015. gadā salīdzinājumā ar 24 % 2000. gadā (3.4.1. diagramma). No otras puses, publisko ieguldījumu īpatsvars ir palielinājies no 2 % no IKP 2000. gadā līdz 5 % 2015. gadā. Pēc aktīvu apjoma galvenie ieguldījumi ir veikti ēkās (izņemot mājokļus) un mašīnās, un iekārtās, katram no tiem ir piešķirti aptuveni 40 % ieguldījumu. 3.4.1. diagramma: Ieguldījumi pa institucionālajiem sektoriem kā daļa no IKP Avots: Eurostat Latvija ir ļoti atkarīga no ES fondiem attiecībā uz savām investīcijām. Laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam Latvijai tika piešķirti EUR 5,2 miljardi un vēl EUR 5,6 miljardi – 2014.–2020. gada plānošanas periodā. Tas veido aptuveni 70 % no paredzamajām valsts publiskajām investīcijām jomās, ko atbalsta fondi (2.1. logs). Šie līdzekļi ir paredzēti plašam politikas jomu spektram, sākot no infrastruktūras projektiem un uzņēmējdarbības vides līdz sociālajai un vides politikai. ES līdzekļu plūsmas palēnināšanās negatīvi ietekmēja investīcijas 2016. gadā. Saistībā ar pāreju uz 2014.–2020. gada plānošanas periodu investīciju aktivitāte 2016. gadā uz laiku palēninājās (3.4.2. diagramma). Šī pāreja ir skārusi arī citas dalībvalstis, bet mazākā mērā. Ar jauno regulējuma noteikumu ieviesa jaunus elementus, lai kohēzijas politiku padarītu efektīvāku (izpildes sistēma, ex ante nosacījumi, e-kohēzija). Latvijas iestādes lielu uzmanību veltīja valsts īstenošanas noteikumu sagatavošanai, kam bija nepieciešams vairāk laika, nekā sākotnēji paredzēts. Turklāt ir ieviesti pasākumi, lai paātrinātu īstenošanu, un stingra uzraudzības sistēma. No 2016. gada sākuma līdz decembrim izvēlēto projektu apjoms palielinājās no 8,8 % līdz aptuveni 2 % no kopējām izmaksām 2014.–2020. gada periodā (tostarp ES un valsts daļa) (2.1. logs). 3.4.2. diagramma: ES līdzekļu apguve Avots: Eiropas Centrālā banka, Latvijas Republikas Finanšu ministrija Īpašas investīcijas ir nepieciešamas veselības aprūpes nozarē, transporta un enerģētikas infrastruktūrās, kā arī pētniecības un inovācijas jomā. Šīs vajadzības ir aplūkotas 3.3. un 3.5. iedaļā. 3.4.2. Uzņēmējdarbības vide Latvijā ir samērā labvēlīga uzņēmējdarbības vide, bet dažas nepilnības joprojām pastāv. Latvija ierindojas 14. vietā no 190 jaunākajā Pasaules Bankas pārskatā “Doing Business” (Pasaules Banka, 2017. gads). Lielākā daļa Latvijas apakšrādītāju ierindojas augstās pozīcijās, izņemot rādītāju par ieguldījumu atgūšanu no maksātnespējas lietām (49 centi par dolāru salīdzinājumā ar ESAO vidējo rādītāju, kas ir 73) un elektroenerģijas pieejamību.



Ēnu ekonomika ir strukturāls ierobežojums Latvijas ekonomikas attīstībai. Lēš, ka tā sasniedz 21 % no IKP (Sauka & Putniņš, 2016). Plaši izplatīta prakse ir nepietiekami ziņoti uzņēmējdarbības ienākumi, nereģistrētas sabiedrības un “aplokšņu algas”. Tie tieši ietekmē attīstības potenciālu un šādu sabiedrību un mājsaimniecību aizņemšanās spēju. Digitālās tehnoloģijas integrācija Latvijas uzņēmumos aizvien ir problemātiska. Neraugoties uz zināmu progresu salīdzinājumā ar 2015. gadu, Latvijai joprojām ir viens no zemākajiem rādītājiem ES (Eiropas Komisija, 2016b) ( ). Digitālo tehnoloģija ieviešana joprojām ir samērā lēna. Tikai neliela daļa no Latvijas MVU tirgojas tiešsaistē (8,3 % salīdzinājumā ar 16 % ES), un vēl mazāka procentuālā daļa no MVU ir iesaistīta pārrobežu tiešsaistes tirdzniecībā (3,9 % salīdzinājumā ar 7,5 % ES). Ir sākts atbalsts jauniem inovatīviem uzņēmumiem. 2016. gada novembrī tika pieņemta jauna atbalsta programma jaunuzņēmumiem, ļaujot izvēlēties fiksētus nodokļa maksājumus darba ņēmējiem vai stipendijas augsti kvalificētiem darba ņēmējiem, kā arī atbrīvojumu no uzņēmumu ienākuma nodokļa. Ir noteikts, ka atbalsts atsevišķiem jaunuzņēmumiem ilgs piecus gadus, kas ir samērā ilgs periods. Informācija par īstenošanu vēl ir jāprecizē. Ir sagaidāmas citas atbalsta shēmas ar dzīvesveidu saistītiem uzņēmumiem. Ir specifiski jautājumi, kas saistīti ar ražīgumu, prasmju trūkumu un neatbilstību, maksātnespējas procedūrām, korupciju un valsts pārvaldes neefektivitāti. Šie jautājumi ir aplūkoti 3.3. un 3.6. iedaļā. Citi vērā ņemami temati, kas saistīti ar uzņēmējdarbības vidi, ir nepieciešamība pēc visaptverošāka novērtējuma par to, kā mazos uzņēmumus ietekmē publisko iestāžu lēmumi, neesoši valsts noteikumi un procedūras sabiedrībām par to juridiskās adreses reģistrēšanu Latvijā un pārcelšanu ārpus tās. Pozitīvi ir tas, ka ir veikti uzlabojumi elektroniskajā nodokļu deklarēšanas sistēmā. 3.5. Nozaru politika 3.5.1. Enerģētikas un vides jautājumi Enerģētika Latvijā ir liels atjaunojamo energoresursu īpatsvars energoresursu struktūrā, bet tā joprojām ir atkarīga no fosilo kurināmo importa. Galvenie atjaunojamās enerģijas avoti ir biomasa un hidroelektroenerģija. Atkarība no enerģijas importa laika gaitā ir samazinājusies, bet Latvija līdz šim ir pilnībā atkarīga no Krievijas dabasgāzes piegādēm. Klaipēdas SDG termināļa atvēršana Lietuvā ir nodrošinājusi alternatīvu dabasgāzes piegādēm no 2015. gada. Elektroenerģijas starpsavienojumi tiek uzlaboti, bet vājie punkti ir pārslodze uz Igaunijas un Latvijas robežas un Latvijas iekšējais elektrotīkls. Latvija ir viena no galvenajām trim dalībvalstīm, kurās ir visaugstākā elektroenerģijas tirgus koncentrācija (pēc Kipras un Maltas). Piegādes drošība un konkurētspējīga reģionālā enerģijas tirgus attīstība ir atkarīga no elektroenerģijas un gāzes starpsavienojumiem, kas stiprina vietējo infrastruktūru un resursu efektīvu izmantošanu. Baltijas enerģētikas tirgus integrācijas plāna (BEMIP) mērķis ir pārtraukt Baltijas valstu izolāciju no pārējās ES elektroenerģijas un gāzes tirgū. 2015. gadā sadarbību saskaņā ar BEMIP attiecināja arī uz atjaunojamo enerģiju un energoefektivitāti. 2016. gadā Latvija organizēja pirmās BEMIP sanāksmes par atjaunojamās enerģijas un energoefektivitātes finansēšanu. Prioritārās darbības ietver Inčukalna pazemes gāzes krātuves modernizāciju, elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu stiprināšanu( ) un Baltijas valstu elektrotīkla sinhronizāciju ar Eiropas tīkliem. Attiecīgie projekti ir iekļauti ES kopīgu interešu projektu sarakstā, un daži no tiem jau saņem ES līdzfinansējumu.

Tiek plānots, ka gāzes tirgus atvēršana un energoapgādes un enerģijas ražošanas nodalīšana tiks pabeigta līdz 2017. gada beigām. Gāzes tirgus pilnīga atvēršana konkurencei ir plānota 2017. gada aprīlī. Regulētās cenas joprojām būs pieejamas mazaizsargātiem patērētājiem. Jau ir nodrošināta trešo pušu piekļuve Latvijas gāzes infrastruktūrai attiecībā uz dabasgāzes transportēšanu un glabāšanu, bet ne pārdošanu Latvijā. Vertikāli integrētais gāzes uzņēmums AS Latvijas Gāze tiks pilnībā nodalīts līdz 2017. gada beigām. Elektroenerģijas tirgus ierobežojumu atcelšana un tarifu pārmaiņas ir izraisījušas cenu svārstības. Latvija pakāpeniski atcēla regulētās elektroenerģijas cenas mājsaimniecībām 2015. gadā. Lai arī ierobežojumu atcelšana veicināja ieguldījumus un izvēli, ierobežojumu atcelšana un subsīdiju pārtraukšana 2015. gadā radīja strauju elektroenerģijas cenu pieaugumu mājsaimniecībām par aptuveni 28 %, kas nedaudz samazinājās 2016. gada pirmajā pusē. Saskaņā ar “Nord Pool Spot” ziemeļvalstu elektroenerģijas biržas datiem kopš 2013. Gada elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas Latvijā ir piedzīvojušas strauju kritumu (-30 %), kas saistīts ar jaunu elektroenerģijas pārvades starpsavienojumu izveidi Lietuvā ar Poliju un Zviedriju (“NordBalt” un “LitPolLink”). Rūpniecības nozarēs elektroenerģijas cenas saglabājās stabilas. Tomēr 2016. gada vasarā līdz ar elektroenerģijas tarifu reformu tika ieviesta fiksēta pieslēguma un piegādes maksājuma komponente, dodot priekšroku patērētājiem, kas savu pieslēguma jaudu izmanto konsekventi. Uzmanība jāvelta energoefektivitātei un atjaunojamās enerģijas atbalstam. Latvijai patlaban ir labi rezultāti attiecībā uz tās 2020. gada mērķiem energopatēriņa un atjaunojamo energoresursu jomā (skat. A pielikumu). Tomēr primārās enerģijas un enerģijas galapatēriņa līmenis līdz 2020. gadam varētu palielināsies, ņemot vērā prognozēto ekonomikas izaugsmi, izņemot, ja tiks īstenota energoefektivitātes politika. Nepārtraukta nenoteiktība attiecībā uz atjaunojamās enerģijas ieguldījumu regulējuma nosacījumiem un nepārtrauktais atbalsts fosilā kurināmā koģenerācijai palielina sarežģītību un šāda atbalsta vispārējās izmaksas un palēnina atjaunojamās enerģijas attīstību, jo īpaši elektroenerģijas nozarē. Elektroenerģijas valsts regulētie tarifi rada augstas izmaksas vietējiem patērētājiem. Elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem enerģijas avotiem un pārveidošanu efektīvā koģenerācijā atbalsta valsts regulēti tarifi, kuru pamatā ir kvotas par ražošanas jaudu. 2016. gadā aptuveni divas trešdaļas (59 %) no šī atbalsta tika piešķirtas koģenerācijas iekārtām, kuras izmanto galvenokārt importētu dabasgāzi. 2015. gadā atjaunojamās enerģijas īpatsvars un koģenerācijas atbalsts valsts cenās Latvijā bija piektais lielākais ES mājsaimniecībām un ceturtais lielākais nozarei. Tiek plānots, ka pakāpeniska izmaksu samazināšana šim atbalstam tiks veikta no 2019. gada. Ir bijis grūti panākt līdzsvaru starp atbalstu elektroenerģijas ražošanai un izmaksām patērētājiem. No 2014. gada elektroenerģijas ražotāju pārmērīga subsidēšana un elektroenerģijas cenu ietekme uz galapatērētājiem ir ierobežota, pateicoties nodoklim, ko piemēro subsidētās elektroenerģijas ražotājiem. Atbalsta shēma ir slēgta jaunajiem dalībniekiem kopš 2011. gada. Turklāt valsts regulēto tarifu komponente elektrības rēķinos tiek saglabāta stabila, kompensējot papildu izmaksas no valsts budžeta. 2016. gada novembrī fiksētais pieslēguma un piegādes maksājums tika ieviests arī šai tarifu komponentei. Tas stāsies spēkā 2018. gada 1. janvārī. Valdība sagaida, ka tas palīdzēs samazināt šo tarifu komponentes maksājumu mājsaimniecībām un uzņēmumiem, kas efektīvi izmanto saistītu elektroenerģijas jaudu. Daļu no atbalsta izmaksām sedz valstij piederošā enerģētikas uzņēmuma Latvenergo dividenžu maksājumi, kas ir arī lielākais atbalsta shēmas saņēmējs. Patlaban notiek dialogs starp Eiropas Komisiju un Latvijas iestādēm par bijušo un spēkā esošo atbalsta regulējumu attiecībā uz atjaunojamās un fosilā kurināmā elektroenerģijas ražotājiem( ). Vides politikas jomas Pārstrādes līmenis ir zems, un lielākā daļa atkritumu tiek apglabāti poligonā, kas neatbilst ES prasībām. Latvijas iedzīvotāji rada mazāk sadzīves atkritumu nekā vidējais Eiropas iedzīvotājs, bet lielākā daļa no atkritumiem joprojām tiek apglabāta atkritumu poligonos. Tā kā sadzīves atkritumu pārstrādes rādītājs 2015. gadā bija 27 % un atkritumu apglabāšanas poligonos rādītājs – 68 %( ), pastāv risks, ka Latvija nespēs sasniegt savus 2020. gada mērķus – 50 % attiecībā uz pārstrādi un 75 % – attiecībā uz bioloģiski noārdāmo atkritumu novirzīšanu no poligoniem. Tiek nodrošināti stimuli atkritumu labākai apsaimniekošanai un ieguldījumiem. Sadzīves atkritumu poligonu nodokli ir plānots palielināt līdz EUR 25 par tonnu 2017. gadā un līdz EUR 50 līdz 2020. gadam, tādējādi stimulējot atkritumu labāku apsaimniekošanu un savlaicīgus ieguldījumus pārstrādes jaudā. Tomēr lai nodrošinātu, lai atkritumus vienkārši nenovirza no atkritumu poligona uz sadedzināšanu, pētījumā par vides fiskālajām reformām ir ieteikts ieviest nodokli par sadedzināšanu un mehāniski bioloģisko apstrādi līdz pat EUR 15 par tonnu (Eunomia Research & Consulting, 2016). Tas nodrošinātu ekonomiskus stimulus tādai atkritumu pārvaldīšanai, kurā galvenā uzmanība vērsta uz atkritumu hierarhijas augšējo līmeni, tostarp pārstrādi. Latvija ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu savu mērķi – līdz 2020. gadam panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu ārpus ES emisijas tirdzniecības sistēmas (ETS) ar 10 procentpunktu maržu. Ir paredzēts, ka emisijas ārpus ETS palielināsies par 7 % laikposmā no 2005. līdz 2020. gadam, turpretim prognoze bija 17 %. 2015. gadā šādas emisijas veidoja 80 % no Latvijas kopējās SEG emisijas. Puse no šīs kopsummas ir radusies transporta un lauksaimniecības nozarē, kuru emisiju apjomi pieaug( ). Turklāt tiek prognozēts, ka zemes izmantošana, zemes izmantošanas maiņa un mežsaimniecība (LULUCF) kļūs par vissvarīgāko SEG emitentu turpmākajos gados (3.5.1. diagramma). 3.5.1. diagramma: Siltumnīcefekta gāzu emisijas (1) SEG inventarizācijas un inventarizācijas aizstājējdati Avots: EVA, Eiropas Komisija CO2 emisijas no jaunām automašīnām ir vienas no augstākajām ES. Transportlīdzekļu reģistrācijas nodoklis ir saistīts ar CO2 emisijām, bet tam ir minimāla ietekme uz patērētājiem. 2015. gadā jaunajām automašīnām Latvijā (un Igaunijā) bija visaugstākās CO2 emisijas uz kilometru ES — 137g CO2/km salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 119,6g CO2/km (Eiropas Vides aģentūra, 2016). Ir darītas pieejamas iespējas energoefektivitātes pasākumiem mājokļu sektorā. Iedzīvotājiem kļūst aizvien pieejamāki energoefektivitātes finansēšanas instrumenti attiecībā uz daudzdzīvokļu ēkām. Tiek izstrādāts energoefektivitātes līgumu regulējums dzīvojamajām un sabiedriskajām ēkām, ar ko paredzēts palielināt energopakalpojumu tirgu Latvijā. Viedie elektroenerģijas skaitītāji tika ieviesti 2014. gadā. Ir paredzams, ka to daļa būtiski palielināsies no 12 % 2015. gadā līdz 80 % 2020. gadā un līdz 100 % līdz 2023. gadam. Turpmāku energoietaupījumu panākšana dzīvojamajā sektorā ir nozīmīga ieguldījumu prioritāte saskaņā ar Eiropas strukturālo un investīciju fondu finansēšanas periodu 2014.–2020. gadam, jo laikposmā no 2009.–2013. gadam ir renovēti tikai aptuveni 3 % dzīvokļu ēku. Drīzumā tiks pabeigts tiesiskais regulējums attiecībā uz energoefektivitātes politiku. 2016. gada martā Parlaments pieņēma Energoefektivitātes likumu, kas ir galvenais tiesību akts, lai transponētu Direktīvu 2012/27/ES par energoefektivitāti. Lai arī lielākā daļa noteikumu ir transponēti valsts tiesību aktos, daži Energoefektivitātes direktīvas noteikumi (piem., energoefektivitātes pienākuma shēma) vēl ir jātransponē ar valsts noteikumiem, lai tie varētu sākt dot ietaupījumus. Turklāt būtu arī jāpabeidz direktīvas par ēku energoefektivitāti īstenošana, lai veicinātu energoefektivitātes sertifikātu biežāku izmantošanu esošajām ēkām, tostarp informētības palielināšanu par energoefektivitātes sertifikātiem. 3.5.2. Transporta infrastruktūra Ceļu satiksmes drošība joprojām ir zemā līmenī. Lai gan Latvijai vairs nav vissliktākie rezultāti ES dalībvalstu starpā, tā joprojām ir viena no trim valstīm, kurās ir visaugstākais mirstības rādītājs satiksmes negadījumos ES (94 bojāgājušie uz miljonu iedzīvotāju 2015. gadā salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju, kas ir 51,5). Valsts ceļu satiksmes drošības plānā (EUR 25 miljoni laikposmā no 2014.–2016. gadam) ir noteikts mērķis par 50 % samazināt ceļu satiksmes negadījumus no 2010. līdz 2020. gadam. Ceļu ieguldījumi gandrīz pilnībā balstās uz Eiropas fondiem. 2014.–2020. gadam tiek plānoti būtiski ieguldījumi (EUR 454 miljonu apmērā), kuru mērķis ir uzlabot ceļu tīklu, samazinot tādu ceļu procentuālo daļu, kas ir sliktā un ļoti sliktā stāvoklī. Īstenošana virzās uz priekšu. Tomēr ceļu uzturēšanas un pārbūvēšanas finansējums no valsts budžeta nav pietiekams, lai uzlabotu patlaban zemo ceļu tīkla kvalitāti (2016. gadā no valsts budžeta bija pieejami aptuveni EUR 145 miljoni). Rail Baltica projekts balstās uz šo trīs valstu apņemšanos. Līdz 2025. gadam jaunai ātrgaitas dzelzceļa līnijai vajadzētu savienot Baltijas valstis ar Eiropas tīklu gan kravas, gan pasažieru pārvadājumu izmantotājiem. Projekta centrālā koordinācija ir uzticēta kopuzņēmumam EB Rail AS, kurā vienlīdzīgā apmērā piedalās katra Baltijas valsts. Tomēr pušu finanšu un organizatorisko interešu līdzsvarošanai ir bijis nepieciešams laiks, un tas ir palielinājis projekta pārvaldības sarežģītību. Saskaņotais atbildības sadalījums un galvenie termiņi tiks noteikti starpvaldību nolīgumā starp trim Baltijas valstīm. Šā nolīguma ratifikācija nodrošinātu ilgtermiņa saistības un sekmīgu projekta īstenošanu. Dzelzceļa elektrifikācijas projekts saskaras ar ievērojamu kavēšanos. Dzelzceļa elektrifikācijas projekta lēstās izmaksas ir trīskāršojušās (no EUR 450 miljoniem saskaņā ar sākotnējiem pētījumiem līdz EUR 1,5 miljardam saskaņā ar jaunāko projektēšanas pētījumu). Pieejamais finansējums ir nepietiekams, lai elektrificētu visas TEN-T dzelzceļa līnijas Latvijā (998 km), kā sākotnēji plānots, un projekta darbības joma ir jādefinē no jauna( ). 2014.–2020. gada plānošanas periodā šim projektam no Kohēzijas fonda ir veltīti EUR 347 miljoni. 3.5.3. Pētniecība un inovācija Latvijas rādītāji inovācijas jomā ir nedaudz uzlabojušies. Valsts grupā “Pieticīgi inovatori”(<50 % no ES vidējā) pārvietojās augšup uz grupu “Mēreni inovatori” (50-90 % no ES vidējā)(Eiropas Komisija, 2016c). Tomēr Latvijas uzņēmumu intensitāte pētniecības un izstrādes jomā joprojām ir viena no zemākajām ES, un sadarbība starp zinātnes un uzņēmējdarbības aprindām aizvien ir neliela. Latvijas pētniecības un inovācijas sistēma lielā mērā ir atkarīga no ES fondu atbalsta.

Tiek īstenota Latvijas pētniecības un inovācijas viedās specializācijas stratēģija (RIS3). To atbalsta atkārtoti uzsākts uzņēmējdarbības potenciāla atklāšanas process (11 tematiskās nozaru padomes). RIS3 īstenošanu uzrauga stratēģisko inovāciju padome. Tiek prognozēts, ka pirmais RIS3 uzraudzības ziņojums Latvijā tiks sagatavots 2017. gada jūnijā. Lielāko daļu publisko ieguldījumu pētniecībā un inovācijā atbalsta no ES fondiem. Pētniecība un inovācija, ko finansē no ES līdzekļiem, ir saskārusies ar zināmu kavēšanos jaunajā plānošanas periodā (2014.–2020. gads). Iestādes īsteno pasākumus, lai palielinātu ieguldījumu kvalitāti, piemēram, veicot viedās specializācijas katras prioritātes ekosistēmu ex ante novērtējumu un analīzi, kā arī iesaistot ārvalstu ekspertus dažu projektu priekšlikumu novērtēšanā. Latvija arī ievieš pasākumus, lai paaugstinātu savu sekmīgo pieteikumu īpatsvaru Apvāršņa “2020” uzaicinājumos izteikt priekšlikumus. Publiskās pētniecības nozarē ir nepietiekams finansējums, sadrumstalotība un zema internacionalizācija. Tiek veiktas reformas, lai nostiprinātu pētniecības iestādes( ). Ir ieviesti jauni noteikumi par piešķīrumiem projektu finansēšanai (ar starptautiskiem standartiem salīdzinošajai izvērtēšanai) un iestāžu finansēšanai (uz rezultātiem balstītas finansēšanas elementi). Tomēr publiskās pētniecības nozare joprojām ir sadrumstalota un projektu novērtēšanas noteikumi ir sarežģīti. Pēc Latvijas iestāžu lūguma ir sākts īpašs atbalsts saistībā ar Eiropas Komisijas pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” politikas atbalsta instrumentu( ), lai izstrādātu konkrētus ieteikumus šajā jomā, tostarp pārvaldības un organizatoriskos aspektus. Starptautiskā šķērsgriezumā uzņēmējdarbības investīcijas pētniecībā un inovācijā joprojām ir zemas. Pēdējo astoņu gadu laikā Latvijai bija pozitīva izaugsme ieguldījumiem uzņēmējdarbības pētniecībā un izstrādē par aptuveni 4,8 % gadā. Tomēr 2015. gadā uzņēmējdarbības investīcijas pētniecībā un izstrādē samazinājās līdz 0,15 % no IKP (0,24 % 2014. gadā). Kopumā uzņēmējdarbības investīcijas pētniecībā un izstrādē aizvien ir vienas no zemākajām ES. Nodokļu atvieglojumu ieviešana pētniecības un izstrādes jomā pieaug, lai gan absolūtā izteiksmē summas joprojām ir ierobežotas. MVU sadalījums par nozarēm neveicina inovāciju. MVU lielā mērā ir koncentrēti nozarēs, kurās pētniecības intensitāte ir zema vai vidēji zema, piemēram, metālapstrāde un mašīnbūve, koksnes izstrādājumi un pārtikas pārstrāde (82 %). Tomēr pastāv augoša augsto tehnoloģiju jaunuzņēmumu ekosistēma, ko atbalsta konferences, paātrināšanas līdzekļi, jauna jaunuzņēmumu asociācija un pārrobežu pieredzes apmaiņa. 3.6. Valsts pārvalde 3.6.1. Nodarbinātība valsts sektorā Neefektīva valsts pārvalde negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi. Kopš 2008. gada ir samazinājies valsts pārvaldes apjoms absolūtā izteiksmē (no 211 000 2008. gadā līdz 176 115 2015. gadā) un relatīvā izteiksmē (no 9,6 % līdz 8,9 % no iedzīvotāju skaita), jo īpaši centrālajā pārvaldē( ). Efektivitātes ieguvumi pašvaldību sektorā vai pašvaldību uzņēmumiem ir bijuši ierobežoti. Ex post novērtējumā par pēdējo reģionālo reformu, kuras mērķis bija palielināt apjomradītus ietaupījumus, ir norādīts uz nelielu personāla samazinājumu un salīdzinoši lieliem administratīvajiem izdevumiem, jo īpaši mazākās pašvaldībās (Vides un reģionālās attīstības ministrija, 2013. gads). Uzņēmējdarbības apskata rezultāti liecina par nepilnībām regulējuma kvalitātē un pārvaldības efektivitātē. Globālās konkurētspējas ziņojumā ir norādīts