LV    LV 
 
 
 EIROPAS  
KOMISIJA   
Briselē, 20.5.2015.  
COM(2015) 219 final  
  
KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM  
Pārskats par dabas stāvokli Eiropas Savienībā  
Ziņojums par Putnu direktīvas un Dzīvotņu direktīvas aptverto biotopu un sugu 
saglabāšanās stāvokli un tā attīstības tendencēm 2007. –2012.  gada laikposmā,  
sagatavots saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17.  pantu un Putnu direktīvas 12. pantu   
 
2 1. IEVADS  
1.1.  PAMATINFORMĀCIJA  
Eiropieši mīt vienā no visblīvāk apdzīvotajiem pasaules reģioniem, kuram turklāt ir sena 
zemes izmantošanas vēsture. Tas ir ļoti pārmainījis dabīgo vidi, radot daudzveidīgas 
kultūrainavas  — mājvietu visdažādākajiem augiem un dzīvniekiem. Tomēr attīstība, jo īpaši 
XX gadsimtā, ir izpaudusies arī kā vērienīga dabas postīšan a. Zemes izmantojuma maiņas, 
infrastruktūras attīstības, piesārņojuma un pilsētu izplešanās dēļ laikā no 1900.  gada līdz 
1980.  gadu vidum Eiropa ir zaudējusi divas trešdaļas mitrāju1 un gandrīz trīs ceturtdaļas 
smilšu kāpu un virsāju.  
Šāda dabas kapitāla z audēšana ir nopietna problēma. Mēs esam atkarīgi no dabas dāvanām  — 
pārtikas, enerģijas, izejvielām, gaisa un ūdens  —, bez kurām dzīvība nebūtu iespējama. 
Turklāt daba ir galvenais ekonomikas virzītājspēks, kas izpaužas tādos veidos, kurus mēs 
tikai tagad esam sākuši pilnīgāk izprast, un sniedz pakalpojumus, kuriem ir izšķirīga nozīme 
nodarbinātības un izaugsmes saglabāšanā un vairošanā. Tā ir arī iedvesmas un zināšanu 
avots, atpūtas vieta un neatņemama mūsu kultūras mantojuma daļa.  
Putnu direktīva2 un Dzīv otņu (turpmāk  — biotopu) direktīva3 ir galvenie likumdošanas 
instrumenti, kuru mērķis ir nodrošināt dabas saglabāšanu un izmantošanas ilgtspējību Eiropas 
Savienībā, jo īpaši ar bioloģiskās daudzveidības ziņā augstvērtīgu teritoriju jeb Natura  2000  
tīkla palīdzību. Abas direktīvas ir būtiski elementi ES Bioloģiskās daudzveidības stratēģijā, 
kuras mērķis savukārt ir īstenot ES pamatmērķi  — “līdz 2020.  gadam apturēt bioloģiskās 
daudzveidības samazināšanos un ekosistēmu pakalpojumu degradāciju Eiropas Savienībā un 
atjaunot tos, ciktāl reāli iespējams”.  Tām turklāt ir galvenā nozīme ES pasaules līmeņa 
saistību izpildē saskaņā ar Konvenciju par bioloģisko daudzveidību, kas noslēgta 2010.  gada 
oktobrī Nagojā.  
1.2.  KĀPĒC IR VAJADZĪGS ŠI S ZIŅOJUMS ? 
Lai varēt u pienācīgi īstenot minētās direktīvas, ir labi jāzina, kādā stāvoklī atrodas un kādā 
veidā attīstās direktīvu aizsargātie biotopi un sugas. Ar šo ziņojumu tiek pildīta Komisijai 
noteiktā juridiskā prasība, proti, regulāri novērtēt direktīvu īstenošanas ga itu, pamatojoties uz 
dalībvalstu veikto monitoringu un ziņojumiem.  
Šajā ziņojumā, kuru raksturo līdz šim vēl nepieredzēts dalībvalstu un Eiropas iestāžu 
sadarbības līmenis, aprakstīti galvenie rezultāti par 2007. –2012.  gada pārskata periodu.  
Ziņojuma pamat ā ir unikāla datubāze4 par ES dabu; tā ietver vairāk nekā 17  000 datu kopu un 
individuālu sugu un dzīvotņu novērtējumu. Datubāzē ir informācija par aptuveni 450  savvaļas 
putnu sugām, 231  biotopu un vairāk nekā 1200  citu Kopienas nozīmes sugu.  Lai gan tajā 
aptverta tikai daļa no ES bioloģiskās daudzveidības kopuma, šis vākums tomēr ir ļoti 
nozīmīgs un atspoguļo bioloģiskās daudzveidības apdraudējumus un slodzes visās 
dalībvalstīs.  
                                                            
1 Komisijas  paziņojums  Padomei  un Eiropas  Parlamentam  “Wise  use and conservation  of wetlands ” par to, kā gudri izmantot un saglabāt 
mitrājus . COM(1995) 189 final, 29.5.1995.  
2 Eiropas Parlamenta un Padomes 2009.  gada 30.  novembra Direktīva  2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību.  
3 Padomes 1992.  gada 21.  maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību.  
4 Lejupielādējama no Eiropas Vides aģentūras Bioloģiskās daudzveidības datu centra vietnes 
(http://www.eea.europa.eu/themes/biodiversity/dc).  
 
3 Ziņošanas procesa uzlabojumi pirmo reizi ļauj abu direktīvu īstenošanas rezultātus iesniegt 
un novērtēt kopā, kā arī skaidrāk izvērtēt to, kādā veidā Natura  2000  tīkls ir ietekmējis dabas 
stāvokli un attīstības tendences. Šis ziņojums ir īss daudzveidīgas un detalizētas informācijas 
kopsavilkums, un tā pamatā ir padziļināta analīze, kuru veikusi Eiropas Vides aģentūra 
(EVA)5 un kura ietver arī papildu metodoloģisko informāciju.  
Šā novērtējuma rezultāti ļaus gūt neaizstājami svarīgu ieskatu un zināšanas, ka s vajadzīgas, 
lai sagatavotu jebkādu turpmāku rīcību ceļā uz Putnu direktīvas un Biotopu direktīvas mērķu 
sasniegšanu un lai palielinātu šādas rīcības pienesumu, kad tiek īstenota ES Bioloģiskās 
daudzveidības stratēģija 2020.  gadam.  
Vērtējot to, kā mainīji es konkrētu biotopu un sugu stāvoklis, ir svarīgi apzināties, ka vairums 
no tiem bija kritiskā stāvoklī jau tolaik, kad tos iekļāva direktīvu sarakstos, un tātad to 
atveseļošana prasīs ievērojamu laiku un pūliņus. Zināmus ierobežojumus uzliek arī pieejamās  
laikrindas: tikai divi pārskata periodi saskaņā ar Biotopu direktīvu.  
 
2. STĀVOKĻA NOVĒRTĒŠANA : KĀ TĀ NOTIEK ? 
2.1. Biotopu un sugu saglabāšanās stāvokļa novērtēšana (Biotopu direktīva)  
Pasākumi, ko veic saskaņā ar Biotopu direktīvu, ir tādi, “ lai saglabātu vai atjaunotu to 
dabisko dzīvotņu [biotopu] un savvaļas faunas un floras sugu labvēlīgu aizsardzības statusu 
[saglabāšanās stāvokli], kas ir Kopienā nozīmīgas ”. Direktīvā termins “aizsardzības statuss 
[saglabāšanās stāvoklis]” definēts pēc vairāk iem parametriem, un tie ir: areāls, populācija, 
platība, piemērotība sugām, biotopa struktūra un funkcijas un nākotnes perspektīvas. Datu 
vākšana notiek galvenokārt pēc šiem parametriem. Katram biotopam un sugai katru no šiem 
parametriem novērtē kā labvēlī gu6, nepietiekamu7 vai sliktu8 (vai nezināmu) saskaņā ar 
apstiprinātu izvērtējuma matricu, un rezultāts ir vispārīgs saglabāšanās stāvokļa novērtējums 
ar četrām iespējamām novērtējuma klasēm. Attiecībā uz biotopiem un sugām ar nelabvēlīgu 
saglabāšanās stāv okli ir izdalītas četras stāvokļa attīstības tendences (1.  tabula).  
 
Saglabāšanās stāvokļa klase  Krāsa   Saglabāšanās stāvokļa 
attīstības tendence (2007. –
2012.  gada laikposmā)   Krāsa  
Labvēlīgs    Uzlabojas   
Nelabvēlīgs (nepietiekams)    Stabils   
Nelabvēlīgs (slikts)    Pasliktinās   
Nav zināms    Nav zināms   
1. tabula. Biotopu un sugu saglabāšanās stāvokļa klašu un attīstības tendenču krāsu kodi  
 
                                                            
5 EVA ziņojums Nr.  2/2015. Pārskats par dabas stāvokli Eiropas Savienībā: sagatavots pēc ziņojumiem par dabas direktīvu īstenošanu 
2007. –2012.  gadā.  
6 Biotops vai suga atrodas uzplaukuma stāvoklī (gan kvalitātes, gan daudzuma ziņā) ar labām izredzēm šādu stāvokli saglabāt.  
7 Lai atjaunotu labvēlīgu biotopa vai sugas saglabāšanās stāvokli, ir jāmaina to pārvaldība, tomēr tuvākajā nākotnē iznīkšanas draudu nav.  
8 Biotopa vai sugas saglabāšanās stāvoklis ir tālu no laba vai pat nopietni apdraudēts (vismaz reģionālā mērogā).  
 
4 Lai dalībvalstu salīdzināšanai būtu jēga, Eiropa ir iedalīta deviņos sauszemes 
bioģeogrāfiskajos reģionos un piecos jūras reģionos ar viendabīgiem ekoloģiskajiem 
apstākļiem (1.  karte). Dalībvalstis, kuru teritorija atrodas vairāk nekā vienā bioģeogrāfiskajā 
reģionā, katru sugu un biotopu, kas sastopami to teritorijā, ir novērtējušas atsevišķi attiecīb ā 
uz katru bioģeogrāfisko reģionu.  
 
 
1. karte. ES -27 bioģeogrāfiskie sauszemes un jūras reģioni 2007. –2012.  gada pārskata periodā9 
 
Papildus dalībvalstu veiktajiem novērtējumiem datus agregēja un ES bioģeogrāfiskajā līmenī 
novērtēja EVA un tās paspārnē izveidotais Eiropas Bioloģiskās daudzveidības tematiskais 
centrs ( ETC-BD). 
 
2.2. Putnu sugu populāciju stāvokļa un attīstības tendenču novērtēšana (Putnu direktīva)  
Attiecībā uz Putnu direktīvu, kuras mērķis ir aizsargāt visas savvaļas putnu sugas, kas dabīgā 
veidā sastopamas ES, dalībvalstis pirmo reizi ir iesniegušas datus par populāciju lielumu un 
attīstības tendencēm savā nacionālajā teritorijā. Populāciju stāvokli vērtēja tikai ES līmenī. 
Putnu populāciju stāvokļa klases ir noteiktas pēc zinātniskie m kritērijiem, kuri izstrādāti 
sugas izmiršanas riska noteikšanas vajadzībām un tika izmantoti, lai noteiktu Starptautiskās 
Dabas un dabas resursu saglabāšanas savienības ( IUCN ) Sarkanajā grāmatā iekļaujamās 
sugas. Populācijas attīstības tendences sugām, i zņemot neapdraudētās sugas, attiecībā uz 
2001. –2012.  gadu10 ir iedalītas četrās grupās (2.  tabula).  
                                                            
9 Ziņojumā runāts par ES -27, jo tas attiecas uz laikposmu pirms Horvātijas pievienošanās.  
10 Ar dalībvalstīm ir panākta vienošanās izma ntot 12  gadu laikposmu, jo seši gadi ir pārāk īss laiks, lai varētu konstatēt būtiskas populāciju 
attīstības tendenču izmaiņas.  
 
5  
ES populācijas stāvokļa klase  Krāsa   Populācijas attīstības tendence11 Krāsa  
Nav apdraudēta    Palielinās   
Gandrīz apdraudēta, samazinās vai ir 
noplicināta    Stabila   
Apdraudēta (t.i., neaizsargāta, 
apdraudēta, kritiski apdraudēta, 
reģionāli izzudusi)    Svārstīga   
 Samazinās   
Nav zināma vai nav vērtēta    Nav zināma   
2. tabula. Putnu sugu ES populācijas stāvokļa klašu un attīstības tendenču krāsu kodi  
 
2.3.  ATTĪSTĪBAS TENDENČU I ZMANTOŠANA  
ES līmeņa analīze tiek veikta, agregējot dalībvalstu iesniegtos datus. Tas nozīmē, ka daudzas 
pozitīvas pārmaiņas, kas sasniegtas vietējā, reģionālā vai pat valsts mērogā, var nebūt 
redzamas, ja mērogs ir plašāks. Turkl āt, lai no vienas saglabāšanās/populācijas stāvokļa 
klases pārietu uz citu klasi, ir būtiski jāmainās vienam vai vairākiem individuālajiem 
parametriem/kritērijiem, un tik īsā laikā kā sešos gados to ir grūti panākt. Tāpēc, ja uzrāda 
tikai esošo stāvokļa kl asi, laika gaitā notikušās izmaiņas (uzlabojumi vai pasliktinājumi), kas 
nav pietiekami izteiktas, lai būtu pamats pārejai uz citu stāvokļa klasi, var palikt nepamanītas. 
Šā iemesla dēļ papildus informācijai par stāvokļa klasi ziņojumā sniegta informācija par 
Biotopu direktīvā noteikto elementu saglabāšanās stāvokļa attīstības tendencēm 2007. –
2012.  gada laikposmā un par putnu populāciju attīstības tendencēm 2001. –2012.  gada 
laikposmā. Šā ziņojuma 6.  punktā par Natura  2000  iekļautas arī putnu populāciju ilgt ermiņa 
(1980 –2012) attīstības tendences.  
3. SAGLABĀŠANĀS STĀVOKLI S UN ATTĪSTĪBAS TEND ENCES  
3.1.  DATU PILNĪGUMS UN KVA LITĀTE  
Kopš iepriekšējā pārskata perioda ir būtiski uzlabojusies Biotopu direktīvā prasītās 
informācijas pieejamība, kvalitāte un standartizācija. ES līmeņa novērtējums klasē “Nav 
zināms” ir samazinājies divkārt (no 18  % uz 7  % biotopiem un no 31  % uz 17  % augu un 
dzīvnieku sugām, izņemot putnus). Arī zināšanas par putnu populācijām un to attīstības 
tendencēm pēdējā desmitgadē ir iev ērojami uzlabojušās, un tas ļauj daudz labāk un 
mērķtiecīgāk izstrādāt saglabāšanas pasākumus.  
Tomēr valstu ziņojumos ietverto datu atbilstības pakāpe un kvalitāte ir dažāda, un šīs 
atšķirības varētu izlīdzināt ar mērķorientētām monitoringa programmām. Jūr as biotopi un 
sugas ir vismazāk izpētītas, un to monitorings prasa ievērojamas papildu pūles. Situāciju 
varētu uzlabot šīs jomas lielāka saskaņotība ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu.  
                                                            
11 Īstermiņa laikposms: 2001 –2012; ilgtermiņa laikposms: 1980 –2012.  
 
6 3.2.  VISAS PUTNU SUGAS  
Vairāk nekā pusei novērtēto savvaļas putnu sug u populācijas stāvoklis ir drošs (populācija 
nav apdraudēta). Aptuveni 15  % sugu populācija ir gandrīz apdraudēta, samazinās vai ir 
noplicināta, bet 17  % sugu populācija ir apdraudēta (1.  attēls). Putnu sugu populāciju 
īstermiņa attīstības tendences rāda: tikai 4  % sugu populācija nav neapdraudēta, bet 
palielinās; 6  % sugu populācija nav neapdraudēta un ir stabila; 20  % sugu populācija nav 
neapdraudēta un samazinās (2.  attēls).  
 
 
 
1. attēls. Putnu populāciju stāvoklis  2. attēls. Putnu populāciju stāvokli s: sugām, 
kuras nav neapdraudētas, norādītas populāciju 
īstermiņa attīstības tendences  
 
Šķiet, ka dažām putnu sugām stāvokli uzlabo mērķorientētie saglabāšanas pasākumi, ar 
kuriem pielāgo zemes izmantošanas praksi, jo īpaši Natura  2000  teritorijās. Tā pie mēram, 
Spānijā, Portugālē, Austrijā, Ungārijā un Vācijā sekmīgi īstenotās agrovides un zemes 
apsaimniekošanas programmas ir ļāvušas atgriezties lielajai sīgai ( Otis tarda ); šai sugai ir 
vajadzīga atklāta ainava (pļavas, stepes vai nomaļi labības lauki), ku ru platības citur Eiropā 
samazinās.  Neraugoties uz izteiktu populācijas samazināšanos dažās ES valstīs, baltmuguras 
dzeņa ( Dendrocopos leucotos ) — sugas, kuras izdzīvošanai ir vajadzīgi veci vai krituši lapu 
koki,  — populācija Somijā ir palielinājusies, jo  tika mainīta meža apsaimniekošanas prakse 
Natura  2000  teritorijās. Vairākas plēsīgo putnu sugas, tostarp karaliskā ērgļa ( Aquila heliaca ) 
Karpatu baseina populācijas, ir kļuvušas daudzgalvainākas tādu pasākumu ietekmē kā 
ligzdošanas vietu aizsardzība un d zīvotņu pārvaldība.  
 
 
7 3.3. KOPIENAS NOZĪMES SUGA S (BIOTOPU DIREKTĪVA ) 
Aptuveni 23  % sugu saskaņā ar ES līmeņa novērtējumu ir labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī, bet 
60 % — nelabvēlīgā, no tiem 18  % saglabāšanās stāvoklis ir nelabvēlīgs (slikts). Minētie 
60 % attiecībā uz saglabāšanās stāvokļa attīstības tendencēm iedalās šādi: 4  % sugu 
saglabāšanās stāvoklis uzlabojas, 20  % tas ir stabils, 22  % — pasliktinās un 14  % — nav 
skaidri zināms (trūkst ziņu) (3. un 4.  attēls).  
 
 
 
3. attēls. Sugu saglabāšanās stāvok lis 4. attēls. Sugu saglabāšanās stāvoklis: sugām, 
kurām tas ir nelabvēlīgs, norādītas saglabāšanās 
stāvokļa attīstības tendences  
 
No sauszemes bioģeogrāfiskajiem reģioniem proporcionāli visvairāk labvēlīgu novērtējumu 
ir par Melnās jūras sauszemes reģion u (32  %) un alpīno reģionu (31  %), bet nelabvēlīgs 
(slikts) novērtējums visbiežāk ir par boreālo reģionu un Atlantijas sauszemes reģionu 
(attiecīgi 29  % un 32  %). Lai gan jūras reģionos ir novērtēts mazāks skaits sugu, par tiem ir 
proporcionāli daudz vairā k novērtējumu, kuros atzīts, ka sugas saglabāšanās stāvoklis “nav 
zināms” (līdz 88  % Makaronēzijas jūras reģionā). Vissliktākais sugu saglabāšanās stāvoklis ir 
Baltijas jūras reģionā, kur 60  % gadījumu novērtējums ir nelabvēlīgs (slikts); nākamais ir 
Melnā s jūras reģions (33  %). 
Proporcionāli visvairāk labvēlīgu novērtējumu ir par vaskulārajiem augiem un abiniekiem 
(attiecīgi 29  % un 28  %) (5.  attēls). Daudzos gadījumos, kad saglabāšanās stāvoklis ir slikts 
vai pasliktinās, attiecīgā suga ir saistīta ar ūde ns vidi, piemēram, upēm, ezeriem un mitrājiem. 
Tas saskan ar konstatējumu, ka nelabvēlīgs (nepietiekams) sugu saglabāšanās stāvoklis ir 
 
8 galvenokārt saldūdens dzīvotnēs.  Apdraudējumu tām rada cilvēka darbības izraisītās 
hidroloģiskā režīma izmaiņas, savieno jamības zaudējums, kanalizācijas ūdeņu ieplūdes, 
sedimentēšanās procesu izmaiņas, eitrofikācija un piesārņojums.  
Daudzas sugas, kas ir saistītas ar saldūdens dzīvotnēm, piemēram, migrējošās zivis, izzūd 
satraucošos apmēros. Tomēr ar liela mēroga partnerība s projektiem, atjaunojot ūdensteces un 
veidojot tajās zivju migrācijas ceļus, ir izdevies stiprināt migrējošo zivju populācijas. Tā ir 
noticis ar salati ( Aspius aspius ) Zviedrijā un ar alozu ( Alosa alosa ) Vācijā. Austrijā zivju 
migrācijas šķēršļu likvidēša na Donavas upes augštecē ir uzlabojusi Donavas laša ( Hucho 
hucho ) un citu apdraudētu sugu zivju migrācijas iespējas . 
 
 
5. attēls. Sugu saglabāšanās stāvoklis un tā attīstības tendences dažādās taksonomiskajās grupās  
 
 
3.4.  BIOTOPI  
Biotopu saglabāšanās stāvokļa un attīstības tendenču rādītāji ir sliktāki nekā sugām. 
Iespējams, tas ir tāpēc, ka sugu saglabāšanas pasākumu vēsture ir senāka, individuālas sugas 
iedaba ir vienkāršāka un atjaunošanās laiks  — īsāks. Visā ES 16  % no biotopu 
novērtējumiem ir labv ēlīgi, bet vairāk nekā trīs ceturtdaļas  — nelabvēlīgi, no tām 30  % 
novērtējums ir nelabvēlīgs (slikts). Nelabvēlīgi novērtētie 77  % attiecībā uz saglabāšanās 
stāvokļa attīstības tendencēm iedalās šādi: 4  % biotopu stāvoklis uzlabojas, 33  % tas ir 
stabils, 30 % — pasliktinās un 10  % — nav skaidri zināms (trūkst ziņu) (6. un 7.  attēls).  
 
 
9 
 
 
6. attēls. Biotopu saglabāšanās stāvoklis  7. attēls. Nelabvēlīgi novērtēto biotopu 
saglabāšanās stāvoklis un tā attīstības 
tendences  
 
Atlantijas (sauszemes) un boreālajā bioģeogrāfiskajā reģionā ir proporcionāli visvairāk 
nelabvēlīgu (sliktu) novērtējumu (51  % katrā no tiem), bet šajos reģionos arī visbiežāk 
konstatēta uzlabošanās tendence (attiecīgi 11  % un 10  % novērtējumu). Tā piemēra m, lai gan 
Dānijas piekrastes lagūnu saglabāšanās stāvoklis Atlantijas (sauszemes) reģionā joprojām ir 
nelabvēlīgs (slikts), LIFE  projektu un agrovides shēmu mērķdarbības ir palīdzējušas atjaunot 
dažas piekrastes lagūnas un tās ieskaujošās piekrastes pļava s. Latvijā, kas ietilpst boreālajā 
reģionā,  ir konstatēta sauso smilšu augšņu virsāju  izplešanās un kopumā labvēlīga šā biotopa 
attīstības tendence.  Šos virsājus parasti aizsargā Natura  2000  tīklā, un saistībā ar tiem ir 
īstenoti LIFE  projekti un iedibināt a inovatīva partnerība  ar militāro poligonu pārvaldītājiem. 
Vidusjūras (sauszemes) reģionā sekmīga bijusi Slovēnijas iesāļo augšņu pļavu atjaunošana, 
nodrošinot tradicionālās darbības sāls ieguves vietās un veicot citus pārvaldības pasākumus, 
un tas ir uzl abojis šā biotopa saglabāšanās stāvokli.  
 
3.5.  BIOLOĢISKĀS DAUDZVEID ĪBAS STRATĒĢIJAS 1. UZDEVUMA PILDĪŠANAS SEKMES  
ES Bioloģiskās daudzveidības stratēģijas pamatmērķis ir līdz 2020.  gadam apturēt 
bioloģiskās daudzveidības samazināšanos un ekosistēmu pakalpojumu degradāciju Eiropas 
Savienībā un atjaunot tos, ciktāl tas ir reāli iespējams. Stratēģijas 1.  uzdevums nosprauž 
izmērāmus mērķus, kas jāsasniedz, lai uzlabotu ar dabas direktīvām aizsargāto biotopu un 
sugu saglabāšanās stāvokli. Par pamatu izman tojot 2009.  gada ziņojumu, kas sagatavots 
 
10 saskaņā ar Biotopu direktīvu, un 2004.  gadā veikto stāvokļa novērtējumu par Eiropas 
Savienības putniem12, šie mērķi paredz panākt, lai:  
 par 100  % vairāk biotopu novērtējumu (34  %) un par 50  % vairāk sugu novērtējumu  
(25,5  %), ko veic saskaņā ar Biotopu direktīvu, liecinātu par labvēlīgu vai uzlabojošos 
saglabāšanās stāvokli , un  
 par 50  % vairāk sugu novērtējumu (78  %), ko veic saskaņā ar Putnu direktīvu, 
liecinātu par neapdraudētu vai uzlabojošos stāvokli.  
Šādi mērķ i tika nosprausti, balstoties uz optimālu, taču sasniedzamu scenāriju, pēc kura visas 
dalībvalstis pilnībā īsteno pasākumus, kas direktīvās paredzēti, lai uzlabotu saglabāšanās 
stāvokli.  
8. attēlā grafiski attēlotas izvirzīto mērķu sasniegšanas sekmes. Sal īdzinot dažādos 
laikposmos veiktos novērtējumus, tomēr ir būtiski pēc iespējas nodrošināt, lai konstatētās 
izmaiņas būtu reālas un nebūtu vienkārši labākas datu pieejamības vai citādas metodikas 
rezultāts13. Svarīgākie pieturas punkti ir šādi:  
 Pagaidām nav konstatētas būtiskas biotopu saglabāšanās stāvokļa izmaiņas. Iepriekšējie 
labvēlīgie novērtējumi nav mainījušies. To biotopu proporcija, kuru saglabāšanās 
stāvoklis ir labvēlīgs (16  %), nav pieaugusi. Patlaban 4  % biotopu saglabāšanās stāvoklis 
ir nelabvēl īgs, bet uzlabojas, 30  % tas turpina pasliktināties, bet 42  % biotopu 
saglabāšanās stāvoklis kopš 2006.  gada nav mainījies14. 
 Grūtāk ir novērtēt pārskata periodos notikušās izmaiņas attiecībā uz sugām. Papildus 
patiesām saglabāšanās stāvokļa izmaiņām novērt ējumus būtiski ietekmējusi ir datu 
kvalitātes un metodikas uzlabošanās. Ja to ņem vērā, var secināt, ka 2007.  gadā labvēlīgs 
saglabāšanās stāvoklis varētu būt bijis 22  % (nevis 17  %) sugu. Tādējādi var secināt, ka 
patiesais uzlabojums sugu labvēlīga novērt ējuma izteiksmē ir bijis ļoti mazs (par 1 –2 % 
vairāk nekā 2007.  gadā). Tāpēc 8.  attēlā parādīts arī “atpakaļejošais” mērķis, kurš rāda, 
kāds būtu patiesais mērķis, ja attiecīgo sugu saglabāšanās stāvoklis 2007.  gadā būtu bijis 
novērtēts kā labvēlīgs. Runāj ot par visu sugu saglabāšanās stāvokļa novērtējumiem, 5  % 
stāvoklis ir nelabvēlīgs, bet uzlabojas, 22  % tas turpina pasliktināties, bet 33  % tas kopš 
2006.  gada nav mainījies.  
 Putnu sugu novērtējumi populācijas stāvokļa klasē “Nav apdraudēta” ir 52  % (tāpa t kā 
2004.  gadā). Runājot par visu putnu sugu novērtējumiem, 8,5  % populāciju nav 
neapdraudētas, bet palielinās, 2  % — nav neapdraudētas un ir stabilas, bet 20  % 
populāciju stāvoklis turpina pasliktināties.  
Biotopiem kopējā tendence šķiet caurmērā tāda pat i kā sugām. Tiem, kuru stāvoklis iepriekš 
novērtēts kā labvēlīgs (nav apdraudēts), šis stāvoklis saglabājas vai turpina uzlaboties. 
Nelielai daļai nelabvēlīgu (kad stāvoklis nav neapdraudēts) novērtējumu stāvoklis uzlabojas, 
bet proporcionāli lielākā daļā iepriekš nelabvēlīgu novērtējumu saņēmušo biotopu turpinās 
                                                            
12 BirdLife International (2004) Birds in the European Union: a status assessment. Wageningen, The Netherlands: BirdLife International . 
13 Sīkākas ziņas sk. EVA ziņojumā Nr.  2/2015 (Pārskats par dabas stāvokli Eiropas Savienībā: sagatavots pēc ziņojumiem par dabas 
direktīvu īstenošanu 2007. –2012.  gadā).  
14 Ieskaitot bi otopus, kuru saglabāšanās stāvoklis joprojām ir klasē “Nav zināms”.  
 
11 stāvokļa pasliktināšanās. Ja attīstības tendences būtiski neuzlabosies, Bioloģiskās 
daudzveidības stratēģijas 1.  uzdevumu līdz 2020.  gadam izpildīt nebūs iespējams.  
 
8 attēls. Bioloģiskās daudzve idības stratēģijas 1.  uzdevuma pildīšanas sekmes  (nav iekļauti dati par 
saglabāšanās stāvokļa klasi “Nav zināms”)  
 
4.  SLODZES UN APDRAUDĒJU MI 
Lai palīdzētu labāk izprast faktorus, kas ietekmē saglabāšanās stāvokli un tā attīstības 
tendences, dalībvalstis iesniedza strukturētu informāciju par slodzēm un apdraudējumiem,15 
t. i., par sugu un biotopu ietekmējuma cēloņiem. Uz sauszemes lielākās problēmas, kas skar 
visas trīs grupas (putnus, citas sugas un biotopus), ir lauksaimniecība  un cilvēka veiktā 
dabīgo apstākļu pārveidošana  (9. attēls). Attiecībā uz lauksaimniecību  visbiežāk minētās 
slodzes un apdraudējumi ir audzēšanas prakses pārveidojumi, lauksaimniecības dzīvnieku 
ganīšana (šeit ietverot arī atteikšanos no ganību sistēmām / neganīšanu), mēslošana un 
pesticīdi. Attiecībā uz dabīgo apstākļu pārveidošanu  visbiežāk minētie faktori ir cilvēka 
darbības izraisītas hidroloģiskā un ūdenstilpju stāvokļa pārmaiņas, hidroloģiskā režīma 
pārveidošana, dzīvotņu savienojamības samazināšanās un ūdens ieguve no gruntsū deņiem. 
                                                            
15  Dalībvalstīm bija jānovērtē katra paziņotā apdraudējuma/slodzes intensitāte (augsta, vidēja vai zema).  
 
12 Šis novērtējums saskan ar Ūdens pamatdirektīvas satvarā veikto novērtējumu; arī tajā par 
galvenajām ūdenstilpju slodzēm atzītas lauksaimniecība un hidromorfoloģija16.  
 
9. attēls.  Uz sauszemes pastāvošo augstas intensitātes 1.  līmeņa slodžu un apdraudējumu (kopā) 
norādīšanas biežums (%)  
 
Jūrā visbiežāk ziņotās slodzes un apdraudējumi ir jūras dzīvo resursu izmantošana  
(galvenokārt zveja un ūdeņu dzīvo resursu ieguve, mazākā mērā  — akvakultūra) un 
piesārņojums  (10. attēls).  
Par nozīmīgām atzītas arī dabīgo apstākļu pārveidošana  (bagarēšana, hidroloģiskā režīma 
pārveidošana un piekrastes apsaimniekošana) un traucējošas cilvēka darbības , kā arī klimata 
pārmaiņu ietekme uz jūras putniem . 
 
                                                            
16  Sk. Eiropas ūdens resursu aizsardzības konceptuālo plānu (COM(2012)  673) un Komisijas paziņojumu par Ūdens pamatdirektīvu un 
Plūdu direktīvu: veicamās darbības ES ūdens “laba stāvokļaˮ panākšanai un plūdu riska mazināšanai (COM(2015)  120).  
 
13 
 
 
10. attēls. Jūrā pastāvošo augstas intensitātes 1.  līmeņa slodžu un apdraudējumu (kopā) 
norādīšanas biežums (%)  
 
5. EKOSISTĒMISKS SKATĪJU MS 
Biotopu un sugu saglabāšanās stāvokļa un attīstības tendenču analīze ir veikta, pamatojoties 
uz to piederību e kosistēmām, kas iekļautas tipoloģijā, kura izstrādāta saskaņā ar ES iniciatīvu 
“Ekosistēmu un ekosistēmu pakalpojumu kartēšana un novērtēšana” ( MAES )17. 11. attēlā 
redzams biotopu un sugu saglabāšanās stāvoklis un attīstības tendences atkarībā no 
ekosistēmas tipa.  
 
5.1. SAUSZEMES EKOSISTĒMAS  
Biotopu un sugu saglabāšanās stāvoklis un attīstības tendences dažādās sauszemes 
ekosistēmās ievērojami atšķiras. Tādu biotopu, kuru stāvoklis ir nelabvēlīgs (slikts) vai 
nelabvēlīgs (pasliktinās), visvairāk ir  pļavās un mitrājos. To apstiprina arī konstatējumi par 
slodzēm un apdraudējumiem; tajos atzīts, ka šajās ekosistēmās lauksaimniecisku un 
hidroloģisku pārmaiņu ietekme ir īpaši liela.  
 
 
                                                            
17 http://biodiversity.europa.eu/maes.   
 
14 
 
 
 
11. attēls. Biotopu saglabāšanās stāvoklis un tā attīstības tendences atkarībā no ekosistēmas tipa 
(MAES ) (iekavās norādīts novērtējumu skaits)  
 
Lai gan minētajās divās ekosistēmās stāvoklis ir nelabvēlīgs visos bioģeogrāfiskajos 
reģionos, konkrētu gadījumu izpēte liecina, ka ar pienācīgiem mērķpasākumiem ir iespēj ams 
šo stāvokli uzlabot.  
 Pļavas  
Dabīgās un daļēji dabīgās pļavas ir vienas no sugām visbagātākajām ekosistēmām Eiropas 
Savienībā. Agrāk pļavu pārvaldība bija ekstensīva, taču pēdējās desmitgadēs to platība ir 
būtiski samazinājusies. Attiecībā uz 45 Kopiena s nozīmes pļavu biotopiem aptuveni 49  % 
gadījumu ES novērtējums ir nelabvēlīgs (slikts). Turklāt gandrīz 50  % pļavas putnu 
populāciju samazinās, un pārējo sugu saglabāšanās stāvoklis lielākoties ir nelabvēlīgs.  
Patlaban pļavām raksturīgās slodzes ir izmant ošanas intensifikācija, nelabvēlīga audzēšanas 
prakse, zemes izmantošanas veida maiņa un nekopšana. Lietuvā divas trešdaļas pļavu biotopu 
novērtējumu liecina par pasliktināšanās tendenci, bet Apvienotajā Karalistē visu pļavu 
biotopu saglabāšanās stāvoklis ir nelabvēlīgs (slikts). Tāpat Eiropas Savienībā būtiski 
samazinās plaši izplatītu pļavas putnu, piemēram, griezes ( Crex crex ) un ķīvītes ( Vanellus 
vanellus ) populācijas.  
 
15 Tomēr tur, kur ir īstenoti pienācīgi ES un dalībvalstu pasākumi, ir bijis iespējams šīs 
negatīvās tendences mainīt uz labo pusi.  Piemēram, Igaunijā ar ES atbalstu, izmantojot 
Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai, Eiropas Reģionālās attīstības fondu un LIFE  
programmu, ir atjaunotas lielas platības daļēji dabīgo pļavu. Tas ir ļāv is pielāgot siena pļavu 
pļaušanas pašreizējo praksi, kā arī atsākt nekopto pļavu ekstensīvu pārvaldību. Sākotnēji 
izmēģināta Natura  2000  teritorijās, šī pieeja nu tiek plašāk piemērota siena pļavu ilgtspējīgā 
pārvaldībā.  
 Mitrāji  
Mitrāji, tai skaitā augstie  purvi, dumbrāji un zemie jeb zāļu purvi, ir vienas no visvairāk 
apdraudētajām Eiropas ekosistēmām, un pēdējās desmitgadēs to platības ir ievērojami 
samazinājušās. Lai gan mitrāji aizņem tikai aptuveni 2  % no ES teritorijas un 4,3  % no 
Natura  2000  teritori ju platības, tie ir ļoti svarīgi daudzām un dažādām sugām. Eiropas 
Savienībā vairums mitrāju biotopu tiek aizsargāti.  
Mitrāju biotopu saglabāšanās stāvokļa novērtējumi liecina, ka 51  % gadījumu tas ir 
nelabvēlīgs (slikts). Vislielāko slodzi mitrājiem rada  cilvēka darbības izraisītas hidroloģiskās 
pārmaiņas, tādas kā nosusināšana. Īrijā, piemēram, visiem augsto purvu, dumbrāju un zemo 
jeb zāļu purvu biotopiem saglabāšanās stāvoklis ir nelabvēlīgs, un kūdras ieguves un 
nosusināšanas iespaidā augsto purvu stā voklis turpina pasliktināties. Tā kā visā ES plašos 
apmēros notiek mitrāju degradācija, samazinās arī dažu tādu sugu populācijas, kurām mitrāji 
nodrošina izdzīvošanu; piemēram var minēt kuitalu ( Numenius arquata ) vai sarkanvēdera 
ugunskrupi ( Bombina bombin a). Tomēr šīs tendences var mainīt uz labo pusi. Piemēram, 
Beļģijā Natura  2000  teritorijās īstenoto vērienīgo projektu un neatslābstošu pūliņu rezultāts ir 
tāds, ka gandrīz visi mitrāju biotopu novērtējumi liecina par stabilu vai uzlabojošos attīstības 
tendenci.  
No mitrājiem atkarīgo sugu, piemēram, lielā dumpja ( Botaurus stellaris ), populācijas ir 
ievērojami atlabušas pēc tam, kad to dzīvotnēs tika īstenoti saglabāšanas mērķpasākumi. Ar 
atbalstu no LIFE  programmas tā ir noticis arī Apvienotajā Karalistē.  
 
5.2. JŪRAS EKOSISTĒMAS  
Saglabāšanās stāvoklis un tā attīstības tendences ievērojami atšķiras arī attiecībā uz jūras 
ekosistēmām (11.  attēls). Tomēr, ņemot vērā to, ka Biotopu direktīvā jūras tematikai ir 
salīdzinoši maza nozīme un daudzi novērtējumi ir nekonkrēti (trūkst ziņu / nav zināms), 
rezultāti ir mazāk pārliecinoši.  
61 % ar jūras ekosistēmām saistīto putnu sugu nav apdraudētas. Apmēram ceturtā daļa ir 
apdraudētas, un šeit jāpiemin tādi faktori kā plēsēju ietekme un koloniju traucēšana, piezveja 
un jūras piesārņojums.  
Jūras vidē veicamā darba sarežģītības un relatīvā datu trūkuma dēļ jūras elementu aizsardzība 
un Natura  2000  tīkla veidošana (īpaši jūrā) šajā jomā ir bijusi mazāk sekmīga. Tomēr ar 
pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt labāku un iejūt īgāku teritorijas pārvaldību un aizliegt 
kaitējošas darbības, var panākt straujus uzlabojumus. Piemēram, Īrijā nesen novērotā aļģu 
Lithothamnium coralloides  saglabāšanās stāvokļa uzlabojuma tendence ir saistīta ar Biotopu 
 
16 direktīvas noteikto aizsardzības r ežīmu. Vairākas apdraudētu jūras putnu sugas ir sargājuši 
Natura  tīklā paredzētie saglabāšanas pasākumi: piemēram, ligzdošanas vietu aizsardzības un 
pārvaldības, tostarp plēsēju skaita kontrolēšanas ietekmē ir ievērojami palielinājusies Dugala 
zīriņa ( Sterna dougallii ) ES populācija.  
 
6.  NATURA  2000  TERITORIJU TĪKLA NOZ ĪME 
Natura  2000  tīkls ietver Putnu direktīvā paredzētās īpaši aizsargājamās teritorijas (ĪAT) un 
Biotopu direktīvā paredzētās īpaši aizsargājamās dabas teritorijas18 (ĪADT) un tādējādi ir 
veidots no teritorijām, kurām piemīt liela bioloģiskā daudzveidība. Patlaban šis tīkls ES 
aptver vairāk nekā 18  % sauszemes un 4  % jūras teritoriju. Tas ir galvenais dabas direktīvu 
instruments, ar ko sugu un biotopu saglabāšanās stā vokli var uzlabot vai padarīt labvēlīgu. Šā 
pārskata perioda laikā teritoriju skaits ir pieaudzis par 9,3  % (ĪADT) un 12,1  % (ĪAT), bet 
tīkla kopējā platība ir palielinājusies par 41,2  % (ĪADT) un 28,9  % (ĪAT). Šo palielinājumu 
galvenokārt ir devusi Bulgār ija un Rumānija, kuras ES pievienojās 2007.  gadā, un teritoriju 
tīkla jūras komponente.  
Lai gan, izraugoties ĪADT un turpinot darbu pie to pārvaldības plāniem, vairākās dalībvalstīs 
ir gūti nozīmīgi panākumi, tīkls vēl nedarbojas ar pilnu atdevi. Tas ir tā pēc, ka vajadzīgie 
saglabāšanas pasākumi teritorijās vēl nav pilnībā ieviesti: piemēram, tiek ziņots, ka tikai 
50 % teritoriju ir izstrādāti visaptveroši pārvaldības plāni. Turklāt šķiet, ka dažās dalībvalstīs 
ieguldītie līdzekļi nav bijuši pietiekami, lai  sasniegtu šo mērķi19, un ka iespējas, ko piedāvā, 
piemēram, kopējā lauksaimniecības politika, kopējā zivsaimniecības politika un ES reģionālā 
politika, vēl nav pilnībā apjaustas.  
 
6.1.  TĪKLA DEVUMS ATTIECĪB Ā UZ SAGLABĀŠANĀS ST ĀVOKLI (BIOTOPU DIREKTĪVA ) 
Tīkls nevienādā mērā aptver direktīvas I  pielikumā uzskaitītos biotopus un II  pielikumā 
uzskaitītās sugas, un attiecībā uz tiem ir noteiktas ĪADT. Lai noskaidrotu, kāda ir 
Natura  2000  pārklājuma saistība ar saglabāšanās stāvokli un tā attīstības tendencēm,  
novērtējumi tika sadalīti trijās grupās, pamatojoties uz to, cik lielā mērā biotops vai suga ir 
pārstāvēti Natura  2000  teritorijās: vairāk nekā 75  % (lielā mērā), 35 –75 % (vidējā mērā) un 
mazāk nekā 35  % (nelielā mērā) (12.  attēls).  
 
                                                            
18  Biotopu direktīvā paredzētās teritorijas ierosina dalībvalstis. Sākotnēji tās sauca par “Kopienas nozīmes teritorijām (KNT)”,  bet vēlāk 
oficiāli pārdēvēja par ĪADT. Šā ziņojuma dati aptver gan KNT, gan ĪADT.  
19  Natura  2000  finansēšana. Ieguldījums Natu ra 2000 : ieguvumi dabai un cilvēkiem, (SEC(2011)1573 final, 12.12.2011.  
 
17 
 
 
 
12. attēls. I  pielikuma biotopu saglabāšanās stāvokļa attīstības tendences, kuras dalībvalstis 
novērtējušas kā nelabvēlīgas (biotopiem, kuru teritorijās Natura  2000  pārklājums ir vairāk 
nekā 75  %, 35 –75 % un mazāk nekā 35  %) 
 
Natura  2000  tīkla pārklājuma esība vai neesība nav biotopu un sugu kopējo saglabāšanās 
stāvokli noteicošs faktors. Tomēr biotopiem un sugām, kuru saglabāšanās stāvoklis ir 
nelabvēlīgs, attīstības tendences20 ir cieši saistītas ar Natura  2000  pārklājumu. Proporcionāli 
vairāk novērtējumu, kuros atzīmēta p asliktināšanās tendence, ir gadījumos, kad pārklājums ir 
mazs (0 –35 %), nekā tad, ja pārklājums ir liels (75 –100 %). Turpretim stabilitātes tendence 
biežāk atzīmēta tad, ja Natura  2000  pārklājums ir salīdzinoši lielāks. Tas apliecina tīkla 
izšķirošo nozīmi  saglabāšanās stāvokļa stabilizēšanā.  
Interesants piemērs atrodams Polijā, kur 80 –90 % apdraudēto kalcifilo augšņu pļavu (biotopa 
kods 6210) ir ietvertas tīklā. Senāk šīs platības bieži bija pamestas novārtā vai slikti 
pārvaldītas. Pēdējā laikā to saglabāš anās stāvoklis ir uzlabojies, un tam par iemeslu ir 
Natura  2000  teritorijās veiktie saglabāšanas pasākumi, tostarp krūmāju izciršana, pļaušana 
un — dažos gadījumos  — ekstensīva noganīšana. Šīs darbības, ko galvenokārt finansēja no 
Eiropas Reģionālās attīst ības fonda līdzekļiem, ir pakāpeniski palielinājušas šā pļavas biotopa 
platību, kā arī mazinājušas tā sadrumstalotību. Tas savukārt ir palīdzējis atveseļot endēmiskā 
suslika Spermophilus suslicus  populāciju, kura atrodama gandrīz tikai Natura  2000  teritori jās. 
Šis piemērs labi parāda to, kā cilvēka darbība (tai skaitā saimnieciskā darbība), ja to veic 
ilgtspējīgā veidā, var palīdzēt biotopu un sugu saglabāšanā.  
 
6.2.  NO ĪAT  TĪKLA ATKARĪGO SUGU ATTĪSTĪBAS TENDENCES  (PUTNU DIREKTĪVA ) 
Proporcionāli lielākai daļai I  pielikumā iekļauto putnu sugu, kurām kā galvenais saglabāšanas 
pasākums ir noteiktas ĪAT, salīdzinājumā ar pielikumā neiekļautajām sugām vērojama 
ligzdojošās populācijas palielināšanās tendence (13.  attēls). Tas liek domāt, k a šo sugu 
saglabāšanas mērķdarbības, jo īpaši ĪAT pārvaldība, labvēlīgi ietekmē to populācijas. 
                                                            
20 Arī sugu populāciju īstermiņa attīstības tendences.  
 
18 I pielikuma sugas un pasugas, par kurām ir izstrādāti ES Sugu rīcības plāni un kurām ir 
priekšroka LIFE  programmas finansējuma saņemšanā, uzrāda proporcionāli v ēl lielāku 
populācijas palielināšanās tendenci.  
Aptuveni 35  % no I  pielikuma sugām, kuru populācijas ilgtermiņā bija samazinājušās, tagad 
īstermiņā uzrāda palielināšanās vai stabilitātes tendenci. Tas skaidri liecina par stabilizāciju 
un — dažos gadījumos  — par stāvokļa uzlabošanos. Tomēr 45  % sugu, kuru populācijas 
samazinājās ilgtermiņā, turpina samazināties arī īstermiņā, un tas liecina, ka šīs tendences 
pārvarēšanai jāturpina veltīt ievērojama uzmanība un pūliņi.  
 
 
 
13. attēls. Ligzdojošās populācijas ilgtermiņa (kopš 1980.  gada) attīstības tendences (%) 
atkarībā no pielikuma  
 
I pielikuma sugu simbols pelēkā dzērve ( Grus grus ), kuras ligzdošanas, atpūtas un 
ziemošanas vietas tiek īpaši aizsargātas ar Natura  2000  un kuras labā ir īstenotas daudzas 
saglabāšanas mērķdarbības, kopš Putnu direktīvas spēkā stāšanās 1980.  gadu sākumā ir 
piedzīvojusi jūtamu populācijas atveseļošanos gan īpatņu skaita, gan izplatības nozīmē.  
 
7. SECINĀJUMI  
Šis ir otrais saglabāšanās stāvo kļa novērtējums saskaņā ar Biotopu direktīvu, un tāpēc ir 
iespējams veikt pirmo salīdzinošo novērtēšanu ES līmenī. Papildu priekšrocība ir tā, ka kopš 
iepriekšējā pārskata perioda ir ievērojami uzlabojušās zināšanas par aizsargājamo sugu un 
biotopu saglabā šanās stāvokli un tā attīstības tendencēm. Turklāt līdzīgs pārskata ziņojums ir 
sagatavots arī saskaņā ar Putnu direktīvu, un tāpēc pirmo reizi ir bijis iespējams vispusīgi 
 
19 novērtēt visa ES dabas direktīvu aptvertā sugu kopuma saglabāšanās stāvokli un tā a ttīstības 
tendences.  
Kā liecina veiksmes stāsti no dažādām Eiropas daļām, vairākas tiesību aktu aizsargātās sugas 
un biotopi uzrāda atveseļošanās pazīmes. Ir skaidri redzams, ka Natura  2000  tīklam ir būtiska 
nozīme nelabvēlīgā saglabāšanās stāvoklī esošo b iotopu un sugu stabilizēšanā, īpaši tad, ja 
vajadzīgie saglabāšanas pasākumi ir īstenoti pietiekamā apmērā.  
Tomēr kopumā sugu un biotopu stāvoklis Eiropas Savienībā 2007. –2012.  gada laikposmā nav 
būtiski mainījies, daudzu biotopu un sugu saglabāšanās stāvo klis ir nelabvēlīgs un ievērojamā 
daļā no tiem turpina pasliktināties. Lai izpildītu ES 2020.  gada Bioloģiskās daudzveidības 
stratēģijas 1.  uzdevumu, saglabāšanas centieni ir daudzkārt jāpastiprina. Īpašas raizes rada 
dažas sugu grupas, piemēram, saldūdens  zivis, un biotopi, piemēram, pļavas un mitrāji. Lai 
uzlabotu to stāvokli, ir jānovērš ievērojamas slodzes un apdraudējumi, ko rada pārmaiņas 
lauksaimniecības praksē un ilgstošas hidroloģisko apstākļu pārmaiņas, kā arī jūras dzīvo 
resursu pārmērīga izmanto šana un jūras vides piesārņojums.  
Dabas direktīvu mērķu sasniegšanā galvenā nozīme ir efektīvai pārvaldībai un atjaunošanai ar 
Natura  2000  teritoriju palīdzību. Neraugoties uz panākumiem tīkla izveidošanā, pārāk maz ir 
paveikts, lai ieviestu saglabāšanas m ērķus un pasākumus, kuri pilnībā atbilst aizsargājamo 
biotopu un sugu vajadzībām. Līdz 2012.  gada beigām tikai par 50  % teritoriju bija izstrādāti 
visaptveroši pārvaldības plāni. ES finansēšanas instrumenti, kas piedāvā ar Natura  2000  
saistītas pārvaldības  un atjaunošanas iespējas, nav tikuši pietiekami izmantoti21. 
Sugu un biotopu saglabāšanās stāvokli var uzlabot ar mērķorientētu rīcību, kā to rāda, 
piemēram, LIFE  Nature  programmas pieredze, un ar konkrētajām vajadzībām pielāgotiem 
agrovides pasākumiem, ku rus līdzfinansē no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai. 
Komisija kopīgi ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām strādā ES bioģeogrāfisko 
reģionu līmenī, lai tādējādi veicinātu pieredzes un labas prakses apmaiņu pārvaldības un 
atjaunošanas j omā. Šādi uzlabojumi ļaus turpināt ievērojama ekonomiska labuma gūšanu no 
Natura  2000  tīkla sniegtajiem daudzveidīgajiem ekosistēmu pakalpojumiem. Šis labums, 
kura vērtību lēš 200 –300 mljrd. EUR apmērā no sauszemes teritorijām vien, būtu, piemēram, 
oglekļa  uzglabāšana, dabas katastrofu seku mazināšana, ūdens attīrīšana, veselības un tūrisma 
ieguvumi22. Tam būtu jāsekmē turpmāka investīciju piesaiste tīklā.  
REFIT  programmas (Komisijas Normatīvās atbilstības un izpildes programma) satvarā 
Komisija nesen uzsāk a dabas direktīvu derīguma pārbaudi, lai novērtētu, vai tās atbilst 
paredzētā lietojuma vajadzībām. Derīguma pārbaudē tiks aplūkots plašs jautājumu loks: 
tiesību aktu efektivitāte, lietderīgums, saskanība, tematiskais nozīmīgums un ES pievienotā 
vērtība. Š is pārskats par dabas stāvokli būs nozīmīgs ieguldījums derīguma pārbaudē, jo īpaši 
attiecībā uz tiesību aktu efektivitāti. Šā pārskata rezultātus izmantos arī Bioloģiskās 
daudzveidības stratēģijas starpposma pārskatā.  
                                                            
21 Natura  2000  finansēšana. Ieguldījums Natura  2000 : ieguvumi dabai un cilvēkiem, (SEC(2011)1573 final, 12.12.2011.  
22 Natura  2000  tīkla nodrošinātā labuma vispārējās ekonomiskās vērtības aplēse. IEEP  (2011.  gada decembris).