LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 200/23

Reģionu komitejas atzinums “vietējo un reģionālo pašvaldību nozīme jaunajā baltijas jūras reģiona stratēģijā”

(2009/C 200/06)

REĢIONU KOMITEJA

— atzinīgi vērtē to, ka Eiropadome ir lūgusi Eiropas Komisiju izstrādāt Baltijas jūras reģiona stratēģiju. Daudzu iemeslu dēļ tieši Baltijas jūras reģions ir vispiemērotākais, lai īstenotu izmēģinājuma projektu, proti, Eiropas Savienības iekšēju stratēģiju viena makroreģiona mērogā un padziļinātu sadarbību ar ārpuskopienas valstīm, Baltijas jūras reģiona stratēģiju saistot ar Ziemeļu dimensiju;

— uzsver, ka Baltijas jūras stratēģijā jāiesaista vietējās un reģionālās pašvaldības, kā arī tai jāatspoguļo iedzīvotāju viedoklis, un uzskata, ka Krievija un Norvēģija būtu jāiesaista gan Baltijas jūras reģiona stratēģijas izstrādē, gan tās īstenošanā; lai stratēģija būtu efektīva, tā jāsaista ar Ziemeļu dimensiju;

— aicina Padomi izvirzīt kopīgus mērķus un paredzēt pasākumus saistībā ar stratēģijas īstenošanu, kā arī pieņemt attiecīgus lēmumus. Visi lēmumi tiktu sagatavoti darba grupā, kuru vadītu Komisija un kuras sastāvā ietilptu Baltijas jūras reģiona valstu valdību, Eiropas Komisijas un vietējā un reģionālā līmeņa vēlētie pārstāvji, kā arī Eiropas Parlamenta deputāti un vietējā un reģionālā līmeņa pārstāvji, kurus izvēlētos arī no Reģionu komitejas locekļu vidus;

— ierosina sekmēt šo darbu, izmantojot Baltijas jūras reģiona forumu, kas notiktu reizi gadā. Minētais forums vienotu daudzas ieinteresētās personas, kuras izvēlētos pēc tādiem pašiem principiem, ko piemēroja, rīkojot ieinteresēto personu konferenci sakarā ar Baltijas jūras stratēģijas izstrādi, lai apspriestu tās virzību un rīcības programmas īstenošanu.

Ziņotājs : Skåne reģiona padomes priekšsēdētāja vietnieks Uno Aldegren kgs (SE/PSE)

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Vispārēji apsvērumi

1. atzinīgi vērtē to, ka Eiropadome ir lūgusi Eiropas Komisiju izstrādāt Baltijas jūras reģiona stratēģiju. Daudzu iemeslu dēļ tieši Baltijas jūras reģions ir vispiemērotākais, lai īstenotu izmēģinājuma projektu, proti, Eiropas Savienības iekšēju stratēģiju viena makroreģiona mērogā un padziļinātu sadarbību ar ārpuskopienas valstīm, Baltijas jūras reģiona stratēģiju saistot ar Ziemeļu dimensiju;

2. atzinīgi vērtē ieceri apsvērt līdzīgas makroreģionāla mēroga iniciatīvas un stratēģijas arī Melnās jūras, Donavas un Ziemeļu jūras/Lamanša kanāla reģionam, lai tādejādi izveidotu daudzpusējas sadarbības pamatsistēmu, ar kuras palīdzību varētu uzlabot līdzšinējās sadarbības formas. Komiteja norāda uz 2007. gadā pieņemto atzinumu par Melnās jūras reģionu un pašlaik gatavoto atzinumu par Donavas reģionu. Izstrādājot citas stratēģijas, ir svarīgi kā paraugu izmantot Baltijas jūras reģionu, nodot tālāk Baltijas jūras reģionā gūto pieredzi un sekmēt turpmākās sadarbības padziļināšanos;

3. uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir būtiska nozīme, lai sasniegtu visus Eiropas Komisijas izvirzītos stratēģijas mērķus;

4. secina, ka astoņas no deviņām Baltijas jūras reģiona valstīm ir Eiropas Savienības dalībvalstis un tādējādi gandrīz visa Baltijas jūras piekraste ietilpst ES teritorijā. Astotā valsts, proti, Krievija, no ģeopolitiskā un ekonomikas viedokļa raugoties, Eiropas Savienībai ir īpaši svarīga. Tas attiecas arī uz Norvēģiju, kas ir Eiropas ekonomikas zonas dalībvalsts un jau ilgstoši ir nozīmīgs Baltijas jūras reģiona valstu sadarbības partneris. No vides aizsardzības viedokļa Baltijas jūras baseinam nozīmīga ir arī Baltkrievija un Ukraina;

5. secina, ka Baltijas jūras reģionā ir vairāki īpaši jautājumi, kurus var sekmīgi risināt reģionālajā līmenī. Baltijas jūra ir jūtīga, sekla iekšējā jūra ar iesāļu ūdeni. Tā ir viena no pasaules iekšējām jūrām, kuras ūdeņos vērojama visintensīvākā satiksme. Piemēram, kopš 1995. gada energoresursu pārvadājumu apjoms Somu jūras līcī ir palielinājies septiņas reizes un sasniedz apmēram 140 miljonu tonnu gadā. No saimnieciskā viedokļa raugoties, Baltijas jūras reģiona valstu vidū pastāv ievērojamas atšķirības, un reģionā ir augsts ekonomikas dinamikas līmenis;

6. norāda uz īpaši lielajām teritoriālajām atšķirībām minētajā reģionā. Ziemeļzviedrijā un Somijā atrodas apgabali, kuros ir ļoti neliels iedzīvotāju blīvums un kuri atrodas tālu no Centrāleiropas tirgiem. Baltijas jūras dienvidu piekrastē ir Eiropas standartiem atbilstošs iedzīvotāju blīvums, un attālums līdz noieta tirgiem Centrāleiropā ir mazāks;

7. uzsver, ka Baltijas jūras reģionā atrodas Eiropas Savienībai nozīmīgas izejvielas, piemēram, dažādas rūdas un meža resursi, un, ja ņem vērā Krieviju un Norvēģiju, arī nafta un gāze;

8. uzsver, ka Baltijas jūras stratēģijā jāiesaista vietējās un reģionālās pašvaldības, kā arī tai jāatspoguļo iedzīvotāju viedoklis;

9. uzskata, ka Krievija un Norvēģija būtu jāiesaista gan Baltijas jūras reģiona stratēģijas izstrādē, gan tās īstenošanā. Lai stratēģija būtu efektīva, tā jāsaista ar Ziemeļu dimensiju. Veidojot saikni ar Ziemeļu dimensiju, Baltijas jūras reģiona stratēģija aptvers arī Barenca jūras reģionu;

10. uzsver, ka pēdējos divdesmit gados norit plaša sadarbība visos līmeņos, tostarp veidojot dziļākas attiecības starp robežreģioniem un partnerpilsētām. Tas ir viens no Baltijas jūras reģiona stratēģijas pamatelementiem, kas būtu jāizmanto arī centienos izveidot skaidrāku un kopīgu Baltijas jūras reģiona identitāti, kura ir svarīgs priekšnoteikums stratēģijas sekmīgai īstenošanai;

11. kopumā secina, ka Baltijas jūras reģionā pastāv īpašas iespējas un izaicinājumi, lai ES sadarbībā ieviestu makroreģionālu dimensiju. Šīs dimensijas pamatā ir pārliecība, ka pozitīva attīstība vienā reģiona daļā nenotiek uz citu reģiona daļu attīstības rēķina vai, citiem vārdiem sakot, ilgtspējīga izaugsme “nav spēle, kuras iznākums ir nulle”. Taču makroreģionālajai dimensijai nevajadzētu veicināt konkurējošu pārvaldības apgabalu veidošanos, kas liktu apšaubīt acquis communautaire: Eiropas mērķis nav kļūt par dažādu konkurējošu iekšēju tirgu kopumu;

12. uzskata, ka Baltijas jūras reģiona stratēģija var būt viens piemērs no teritoriālās kohēzijas politikas īstenošanas viedokļa;

13. uzsver, ka Eiropas Komisijas noteiktā stratēģijas virzība nepārprotami liecina, ka ilgtspējīgas attīstības pamatā ir trīs pīlāri, proti, ekoloģiskā, ekonomiskā un sociālā ilgtspējība. Taču Baltijas jūras reģionā īpaša nozīme ir arī enerģētikas jautājumiem, un tas stratēģijā ir jāatspoguļo. Droša un ekoloģiski ilgtspējīga piekļuve enerģijai būtiski ietekmē reģiona attīstības noturību;

14. norāda, ka Baltijas jūras reģiona stratēģijas būtiskai sastāvdaļai jābūt Eiropas jūrniecības politikas īstenošanai šajā reģionā. Īstenojot stratēģiju, būtu jāveicina mērķis Baltijas jūras reģionu izveidot par Eiropas jūrniecības paraugprakses reģionu, kā to ir iecerējušas vairākas Baltijas jūras reģiona organizācijas un Baltijas jūras reģiona parlamentārā konference. Eiropas jūrniecības politikas integrējošā pieeja pilnībā atbilst Baltijas jūras reģiona stratēģijas starpnozaru pieejai, un tās būtu saskaņoti jāīsteno;

15. atbalsta sešu Baltijas jūras reģiona organizāciju (1) priekšlikumu par piecu punktu rīcības plānu “Videi draudzīga kuģošana Baltijas jūrā”. Turklāt šis priekšlikums ir piemērots, lai atspoguļotu Baltijas jūras stratēģijas integrējošo pieeju un risinātu vienu no nopietnākajām reģiona problēmām, proti, samazinātu aizvien lielāko kaitīgu emisiju daudzumu, ko rada kuģi. Tādēļ iesakām atbalstīt šo priekšlikumu kā paraugprojektu paredzētā stratēģijas rīcības plāna ietvaros;

16. norāda, ka daudzi labi piemēri liecina par vietējo partnerību nozīmi pozitīvas saimnieciskās un sociālās attīstības veicināšanā. Tādēļ, īstenojot Baltijas jūras stratēģiju, jāveicina vietējā un reģionālā partnerība starp sociālās ekonomikas jomas pārstāvjiem, privātajiem uzņēmumiem un vietējām un reģionālajām pašvaldībām;

17. uzskata, ka Komisijas izvirzītie Baltijas jūras reģiona stratēģijas mērķi, proti, vides ilgtspējība, saimnieciski attīstīts reģions, pieejams, pievilcīgs un drošs reģions, ir atbalstāmi, vienlaikus tomēr norāda, ka tie ir ļoti vispārīgi. Tādēļ īpaša uzmanība būs jāpievērš prioritāšu un rīcības plāna svarīgāko jautājumu noteikšanai. Stratēģijas sekmīgā īstenošanā izšķiroša nozīme būs attiecīgo pārvaldes iestāžu sadarbībai, kā arī spējai izveidot daudzlīmeņu pārvaldības sistēmas, kas dod iespēju stratēģijas īstenošanā iesaistīt vietējo un reģionālo līmeni;

18. uzsver – lai cilvēki Baltijas jūras stratēģiju uztvertu kā kopīgu projektu un atbildību, jāturpina attīstīt saikni, kas vieno Baltijas jūras krastā dzīvojošās tautas. To jāpanāk, īstenojot pārrobežu projektus, kuros iesaistīti iedzīvotāji, īpaši jaunieši. Viens no pasākumiem būtu mūsu kopīgās vēstures izpratnes pētīšana un palielināšana, kopīgi sagatavojot grāmatu par Baltijas jūras reģiona vēsturi. Tās mērķis būtu veidot un stiprināt kopēju Baltijas jūras reģiona identitāti;

Lēmumu pieņemšanas process un veidi

19. norāda, ka Baltijas jūras reģionā eksistē daudzas makroreģionālas un valstu līmeņa stratēģijas dažādās politikas jomās. Daudzi piemēri arī liecina par sekmīgiem projektiem kādā konkrētā jomā. Lai Baltijas jūras stratēģija radītu pievienoto vērtību, jānodrošina visaptveroša teritoriālā un politiskā pieeja, kā arī integrēta un efektīva stratēģijas īstenošana;

20. uzsver, ka stratēģijas sekmīgas īstenošanas priekšnoteikums ir Eiropas, makroreģionālā, valsts, reģionālā un vietējā līmeņa dalībnieku plaša līdzdalība stratēģijas izstrādē un īstenošanā;

21. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas rīkotās plašās konsultācijas par Baltijas jūras reģiona stratēģiju. Tika organizētas lietderīgas konferences un sarunu forumi. Minētie pasākumi liecināja par plašu un dziļu interesi par jautājumiem, kas ir saistīti ar Baltijas jūras tematiku; šī interese ir svarīgs resurss, ko var izmantot stratēģijas īstenošanas procesā. Pasākumu rezultāti liecina par to, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir galvenā nozīme visu, kopumā četru, izvirzīto mērķu sasniegšanā;

22. uzsver, ka Baltijas jūras reģiona stratēģija būs sekmīga, ja tiks nodrošināti līdzekļi tās īstenošanai. Ja pieņems lēmumu, ka šim mērķiem netiks piešķirti jauni līdzekļi, tie ir jāiegūst, pārstrukturējot pieejamos līdzekļus. Drīzumā jāizstrādā šajā jautājumā piemērojamā pieeja, un šajā procesā jāņem vērā Baltijas jūras reģiona stratēģijas mērķi un vajadzības. Vairākās politikas jomās notiek izvērtēšana vai diskusijas par reformām, un šajā procesā ir jāņem vērā Baltijas jūras stratēģijas aspekti;

23. norāda, ka grūtības ir pienācīgi jānovērtē, neskatoties uz plašo vienprātību par problēmām un nepieciešamajiem pasākumiem to pārvarēšanai. Rodas iespaids, ka nav vēlēšanās veidot jaunas institūcijas un piešķirt jaunus līdzekļus. Biežāk izskan ierosinājums, ka efektīvāk jāizmanto jau pastāvošās struktūras un resursi. Lai arī šī pieeja ir atbalstāma, RK tomēr norāda, ka tas nav attaisnojums, lai atteiktos no pārstrukturēšanas un jauniem centieniem. Tādēļ politiskā vadība un skaidra atbildības pārņemšana ir īpaši nepieciešama;

24. uzsver, ka stratēģijas izstrādāšanai, tās īstenošanas apspriešanai un piemērotu lēmumu pieņemšanai ir vajadzīgas platformas un forumi, lai arī pausts viedoklis, ka nevajadzētu veidot jaunas struktūras un organizācijas;

25. aicina Padomi izvirzīt kopīgus mērķus un paredzēt pasākumus saistībā ar stratēģijas īstenošanu, kā arī pieņemt attiecīgus lēmumus. Visi lēmumi tiktu sagatavoti darba grupā, kuru vadītu Komisija un kuras sastāvā ietilptu Baltijas jūras reģiona valstu valdību, Eiropas Komisijas un vietējā un reģionālā līmeņa vēlētie pārstāvji, kā arī Eiropas Parlamenta deputāti un vietējā un reģionālā līmeņa pārstāvji, kurus izvēlētos arī no Reģionu komitejas locekļu vidus;

26. ierosina sekmēt šo darbu, izmantojot Baltijas jūras reģiona forumu, kas notiktu reizi gadā. Minētais forums vienotu daudzas ieinteresētās personas, kuras izvēlētos pēc tādiem pašiem principiem, ko piemēroja, rīkojot ieinteresēto personu konferenci sakarā ar Baltijas jūras stratēģijas izstrādi, lai apspriestu tās virzību un rīcības programmas īstenošanu. Ikgadējās tikšanās laikā būtu jāsniedz ziņojums par turpmākajiem pasākumiem un rezultātiem, un tajā ir jāiekļauj reģionāla mēroga rādītāji un piemēri. Attiecīgie atbildīgie par konkrētām jomām sagatavotu ziņojumu. Vides jomā, piemēram, ziņojumu sniegtu Helsinku komisija (HELCOM). Šajā forumā būtu pārstāvēta arī Krievija un Norvēģija;

27. uzskata, ka Reģionu komitejai jābūt pastāvētai Baltijas jūras reģiona forumā un Komitejā vajadzētu izveidot iekšēju struktūru Baltijas jūras jautājumos;

28. uzsver – neraugoties uz to, ka Baltijas jūras reģiona stratēģija ir paredzēta ES dalībvalstīm, kas atrodas minētajā reģionā, Krievijai ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu sekmīgu stratēģijas īstenošanu lielākajā daļā tajā ietverto politikas jomu. Tāpēc, lai risinātu konkrētus stratēģijas jautājumus, ar Krieviju jāveido uz līdzvērtīgām attiecībām balstīts dialogs, kas papildinātu Ziemeļu dimensijas visaptverošo oficiālo dialogu;

29. norāda, ka visās Baltijas jūras reģiona valstīs, uz kurām attiecas stratēģija, tiks iecelts valdības vadošs pārstāvis, kas ir īpaši atbildīgs par stratēģijas īstenošanu. Viņš var darboties arī kā kontaktpersona. Šis modelis varētu līdzināties modelim, ko kopš 2005. gada izmanto Lisabonas stratēģijas īstenošanai;

30. norāda, ka no Baltijas jūras reģiona stratēģijā paredzētos projektus īstenos, izmantojot izveidotās struktūrfondu struktūras. Baltijas jūras reģiona stratēģijas prioritātes tiks ņemtas vērā, nosakot finansēšanas kritērijus, un lēmumu pieņemšanas struktūra kontrolēs rezultātus. Īpašs uzdevums būs tādu stratēģisku projektu (virzītājprojektu) veicināšana, kuru mērķis ir stiprināt Baltijas jūras reģiona perspektīvu jautājumos, kas ir īpaši nozīmīgi stratēģijas sekmīgai īstenošanai. Turklāt šiem projektiem jābūt īpaši pamanāmiem sabiedrībā un jāatspoguļo mērķis Baltijas jūras reģionu izveidot par paraugreģionu;

31. uzsver, ka projektiem būs svarīga nozīme stratēģijas īstenošanā, un tādēļ izvirzītas augstas prasības, lai to dalībnieki un ieinteresētās puses, orientējoties uz rezultātu, efektīvi mācītos no pieredzes, kas gūta sekmīgu projektu īstenošanas gaitā. To, kā šādu pieeju varētu piemērot, atspoguļo Zviedrijas piemērs, proti, Zviedrijas valsts stratēģijā struktūrfondu izmantošanai no 2007. līdz 2013. gadam ir iekļauts uzdevums mācīties no pieredzes;

32. iesaka plašāk iesaistīt organizācijas, kas darbojas Baltijas jūras reģionā; tās, piemēram, varētu iesaistīties Baltijas jūras reģiona foruma darbā. Šīs organizācijas atspoguļo sadarbības tradīcijas, kas reģionā izveidojušās gandrīz 20 gadu laikā. Tās sniedz daudzus labus piemērus, kas atspoguļo, kā valstis, kas robežojas ar ES, konstruktīvi un sekmīgi sadarbojas Baltijas jūras reģionā;

33. norāda, ka daudzās reģiona pilsētu partnerības ir piemērs, kas liecina par sadarbību Baltijas jūras reģionā. No vienas puses, tā ir būtiska iespēja padziļināti sadarboties pašvaldību un reģionālā līmeņa nozīmīgākajos jautājumos, no otras puses, tā ir platforma, kurā tiekas iedzīvotāji no reģiona dažādām daļām. Šīs tikšanās dod iespēju nodibināt kontaktus un kopīgi uzkrāt pieredzi un palielināt izpratni. Tādējādi veidojas kopīgs redzējums attiecībā uz vēsturi, mērķiem un problēmām;

34. iesaka, ka Baltijas jūras reģiona foruma dalībniekiem jāuztic īpašs uzdevums, proti, viņiem jāizplata zināšanas un jāinformē iedzīvotāji par Baltijas jūras reģiona stratēģiju; ja nav nodrošināta iedzīvotāju aktīva iesaistīšanās un līdzdalība, nevar veidoties kopīga apziņa, kas ir vajadzīga;

Ilgtspējība vides jomā

35. uzsver, ka Baltijas jūras reģiona stratēģijai jāizriet no esošajām stratēģijām un iniciatīvām, kas ir aktīvi jāīsteno. Tas pirmām kārtām attiecas uz Helsinku komitejas (HELCOM) Baltijas jūras rīcības plānu un Jūras stratēģijas pamatdirektīvu. Turklāt HELCOM programmas priekšrocība ir tā, ka to atbalsta Krievija;

36. uzsver, ka vissvarīgākajam mērķim vajadzētu būt ilgtspējīgai attīstībai, kuras pamatā ir Lisabonas stratēģijas un Gēteberogas stratēģijas trīs pīlāri, proti, ekonomiskā, sociālā un vides ilgtspējība. Turklāt stratēģijā ir skaidri jānorāda, ka ilgtspējīga attīstība nav “spēle ar nulles iznākumu”, kurā ir tikai ieguvēji un zaudētāji. Jāsaglabā kopējā perspektīva un jāvadās no tā, kā dažādas politikas jomas mijiedarbojas un kopīgi veido ilgtspējīgas attīstības pamatu;

37. uzsver, ka vides jautājumus nedrīkst atstāt novārtā, neskatoties uz pēdējā laikā vērojamo dramatisko ekonomiskās situācijas pasliktināšanos Baltijas jūras reģionā;

38. uzskata, ka no vides ilgtspējības mērķa viedokļa ir īpaši skaidri redzams, cik svarīgi ir Baltijas jūras reģiona stratēģijā iesaistīt Krieviju un Baltijas jūras baseina valstis, tostarp Baltkrieviju un Ukrainu – šajā sakarā var minēt tādus jautājumus kā notekūdeņu attīrīšana, transports, enerģijas izmantošana, Kaļiņingrada un Sankt-Pēterburga;

39. iesaka, ka, īstenojot pasākumus vides jomā, būtu jācenšas Baltijas jūras reģionu izveidot par paraugreģionu šajā jomā un par vides ilgtspējības “paraugprakses reģionu”;

40. uzskata, ka Baltijas jūras īpaša problēma ir tās seklums un ierobežotais savienojums ar okeānu. Tās ūdens ir salīdzinoši auksts, un tādēļ ķīmiskie elementi izšķīst vienīgi ilgākā laika posmā. Iesāļā ūdens un aukstā klimata dēļ ierobežota ir arī sugu daudzveidība. Ūdens apmaiņai ir vajadzīgs ilgs laiks. Kopumā var secināt, ka paiet ilgs laiks, kamēr samazinās ķīmisko elementu daudzums vai arī notiek pielāgošanās pārlieku lielajam piesārņojumam;

41. norāda, ka piekrastes apgabalu zemes izmantošanas plāni jāizstrādā, ņemot vērā Baltijas jūras reģiona sešu reģionālo organizāciju un tīklu (Baltijas jūras valstu subreģionālās sadarbības tīkla (BSSSC), B7 Baltijas jūras salu tīkla, Baltijas jūras valstu eiroreģiona, Baltijas jūras reģiona attīstības foruma, Eiropas Perifēro piejūras reģionu konferences (PPRK) Baltijas jūras komisijas un Baltijas jūras pilsētu apvienības (UBC)) priekšlikumu. Vienlaikus jāņem vērā attiecīgo reģionu kompetence plānošanas jomā un pilnībā jāievēro subsidiaritātes princips;

42. uzskata, ka klimatam kaitējošu gāzu emisijas jāsamazina, izmantojot atjaunojamus un videi draudzīgas enerģijas avotus, kā arī gaisu efektīvāk attīrot no gāzēm. Sauszemes, jūras un gaisa transporta līdzekļu emisiju apjoms jāsamazina līdz ilgtermiņā pieņemamam līmenim;

43. norāda, ka viena no nopietnākajām Baltijas jūras reģiona vides problēmām ir pārlieku lielais piesārņojums. Īstenojot HELCOM rīcības plānu, līdz 2021. gadam Baltijas jūrā jānodrošina labs vides stāvoklis. No eitrofikācijas viedokļa raugoties tas ir tālejošs mērķis. Iesākumā nozīmīgus rezultātus var gūt ar pasākumiem, kas neprasa pārāk augstas izmaksas, proti, pievēršoties lielākajiem piesārņojuma avotiem. Pēc tam attiecīgie pasākumi tomēr radīs augstākas robežizmaksas, un ilgtspējību nodrošināt būs sarežģītāk;

44. uzsver, ka sakarā ar pašreiz notiekošo kopējās lauksaimniecības politikas pārbaudi skaidri jānosaka un jāņem vērā tās ietekme uz vidi. Vēl viens ieteicams pasākums ir aizliegums mazgāšanas līdzekļos izmantot fosfātus. Šādu pieeju jau piemēro Vācijā, Zviedrijā un citās dalībvalstīs, galvenokārt attiecībā uz mājsaimniecības veļas mazgāšanas līdzekļiem. Jāpārskata 1998. gada 22. jūnija Direktīva 98/34/EK un 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 648/2004, lai Eiropas līmenī aizliegtu fosfātu izmantošanu visos mazgāšanas līdzekļos, ieskaitot rūpnieciskos mazgāšanas līdzekļus un līdzekļus, kas tiek izmantoti trauku mazgājamās mašīnās. Labus rezultātus varētu arī sasniegt, notekūdeņus efektīvāk attīrot no fosfātiem;

45. uzsver, ka jūras satiksme būtiski veicina un arī turpmāk veicinās Baltijas jūras reģiona ekonomisko integrāciju. Izmantojot šīs priekšrocības, tomēr ir jārisina aizvien lielākās problēmas vides jomā. HELCOM rīcības plāns ir labs pamats šāda veida iniciatīvām, un šajā jomā varētu īstenot vairākus pasākumus, kam nav nepieciešamas augstas izmaksas. Galvenokārt ir jāsamazina sēra un slāpekļa oksīdu emisiju apjoms. Gdaņskā 2008. gada oktobrī notikušajā sarunu forumā tika izskatīti vairāki priekšlikumi, tostarp aizliegums izmantot kuģus, kas neatbilst spēkā esošajām prasībām drošības jomā (neatbilst standartiem). Varētu ieviest arī emisiju tiesību tirdzniecības sistēmu, kas piemērojama attiecībā uz kuģu radītajām sēra un slāpekļa oksīdu emisijām, vienlaikus ņemot vērā sauszemes transporta jomā izmantoto modeli. Vajadzētu arī aizliegt izmantot varu kuģu un laivu apstrādei pret rūsu. Turklāt būtu jānodrošina, lai kuģi, kas atrodas ostā, vienkāršāk varētu izmantot elektrību no sauszemes avotiem;

46. norāda, ka arī notekūdeņu attīrīšana ir svarīga joma, kurā var panākt uzlabojumus, un šajā jomā svarīga nozīme ir pašvaldībām un reģioniem. Šajā sakarā var norādīt uz “ūdens izmantotāju partnerību” (Water Users Partnership), kuras mērķis ir ūdens resursu labāka pārvaldība; uz šo partnerību ir vērsis uzmanību Baltijas jūras valstu eiroreģions, sniedzot ieguldījumu konsultācijās par Baltijas jūras stratēģiju;

47. uzsver, ka zvejas resursi ne tikai jāsaglabā pašreizējā apjomā, bet arī jāatjauno. Šo resursu apsaimniekošanas pamatā ir jābūt videi labvēlīgiem principiem, kas pielāgoti Baltijas jūras jūtīgajai ekosistēmai. Šajā sakarā uzsver, ka Baltijas jūras zvejas resursu specifiskās īpašības ir atzītas 2005. gada 21. decembra Regulā (EK) Nr. 2187/2005, ar ko nosaka tehniskus pasākumus zvejas resursu saglabāšanai Baltijas jūrā, Beltos un Zunda šaurumā; norāda galvenokārt uz to, ka minētā regula, kas tika pieņemta pēc plašām apspriedēm ar ieinteresētajām personām, sākot no 2006. gada 1. janvāra ir ievērojami vienkāršojusi Baltijas jūras zvejas resursu pārvaldību un ir ļāvusi nomainīt zvejas resursu daudzpusēju pārvaldību Baltijas jūras piekrastes valstīs, kuras ir iekļautas Starptautiskās Baltijas jūras Zvejniecības komisijā, ar divpusēju pārvaldību (Eiropas Savienība un Krievijas Federācija);

48. vērš uzmanību uz to, ka tūrismam kā vienam no ekonomiski attīstīta Baltijas jūras reģiona pamatelementiem ir jābūt ilgtspējīgam arī vides ziņā. Tūristu vidū valda priekšstats, ka Baltijas jūras reģiona iezīme ir labi saglabāta un dabai tuva vide, kas ir reģiona pievilcības pamatā; vienlaikus tomēr jāatzīmē, ka tūrisms var kaitēt videi un negatīvi ietekmēt reģiona pievilcību;

Saimnieciski attīstīts reģions

49. secina, ka Baltijas jūras reģionā pēc ilgāka posma, kurā bija vērojama strauja ekonomikas izaugsme, ir sākusies spēcīga ekonomikas lejupslīde. Steidzami jāīsteno attiecīgi pasākumi, vienlaikus tomēr saglabājot Baltijas jūras stratēģijas pamatā esošo stratēģisko perspektīvu. Ekonomikas attīstība ir nedalāmi saistīta ar pārmaiņām, un, neskatoties uz to, ka aktuālas problēmas aizēno stratēģisko perspektīvu, vispārējās problēmas, proti, demogrāfiskā attīstība un starptautiskā konkurence globalizācijas apstākļos, joprojām ir aktuālas;

50. uzsver, ka jāturpina darbs, lai Baltijas jūras reģionā efektīvi un koordinēti īstenotu iekšējā tirgus koncepciju. Tas ir svarīgs faktors no Baltijas jūras reģiona saimnieciskās attīstības viedokļa. Tirdzniecības un birokrātijas radītie šķēršļi visvairāk ietekmē mazos un vidējos uzņēmumus. Noteikumu atšķirīgās interpretācijas dēļ pastāv draudi, kas izveidosies jauni reģionāla mēroga šķēršļi tirdzniecībai. Attiecīgo valstu pārvaldes iestādēs un tiesu sistēmās jāuzlabo zināšanas par iekšējo tirgu. Svarīgi ir arī forumi, kas dod iespēju rast kopīgu viedokli un dalīties pieredzē. Šajā sakarā jānorāda uz tiešsaistes tīklu SOLVIT (http://ec.europa.eu/solvit/), kas ir kontaktpunkts, kad jārisina problēmas, kuras radušās, piemērojot iekšējā tirgus darbību regulējošos tiesību aktus;

51. uzsver, ka uzņēmumu, galvenokārt mazo un vidējo uzņēmumu, darbība ir Baltijas jūras reģiona saimnieciskās attīstības priekšnoteikums. Tādēļ ir jāveicina uzņēmējdarbības iniciatīva un uzņēmējdarbība. Jāpaplašina MVU iespējas piekļūt riska kapitālam;

52. iesaka, ka būtu jāpieliek centieni, lai uzlabotu piekļuvi riska, galvenokārt sākuma kapitālam (seed money) uzņēmumu dibināšanai. Turklāt ir jāīsteno pasākumi, lai stiprinātu uzņēmējdarbības iniciatīvu, galvenokārt jauno uzņēmēju vidū;

53. secina, ka, dibinot jaunus uzņēmumus, priekšplānā bieži izvirzās jautājums par jauninājumu saimniecisko izmantošanu neatkarīgi no to tehniskās sarežģītības. Komiteja tādēļ iesaka Baltijas jūras reģiona stratēģijas ietvaros apspriest tādus jautājumus kā koordinēta klasteru politika, koordinētas jauninājumu sistēmas, jauninājumu programmas un stratēģiski projekti. Jāuzlabo dalībnieku iespējas ne tikai savā, bet arī citās Baltijas jūras reģiona valstīs pieprasīt līdzekļus pētniecībai un izstrādei;

54. norāda, ka attieksme pret uzņēmējdarbību veidojas ļoti agri. Tādēļ jaunieši ir jārosina nodarboties ar uzņēmējdarbību, un šim jautājumam uzmanība jāvelta skolās, universitātēs un citās augstskolās;

55. ierosina, ka Baltijas jūras stratēģijā iesaistītajām valstīm ir jāizstrādā kopīga programma, lai reģionā veicinātu ilgtspējīgu tūrismu. Tādēļ īpaši vajadzētu uzsvērt dabas un vides vērtību, kā arī bagāto kultūras un vēstures mantojumu;

56. norāda, ka Baltijas jūras reģionā ir lieli izejvielu, it īpaši minerālu un koksnes resursi. Jāapsver, vai nebūtu jāizstrādā tieši Baltijas jūras reģionam paredzēta stratēģija minerālvielu resursu jomā, ņemot vērā priekšlikumu Direktīvai, ar ko izveido pamatnostādnes augsnes aizsardzībai (COM(2006) 232 galīgā redakcija) (sk. RK atzinumu CdR 321/2006), kā arī nosaka kopīgus mērķus attiecībā uz augsnes aizsardzību un ļauj dalībvalstīm pašām izvēlēties, kā tos sasniegt (pienākums gūt rezultātus, bet izvēles iespējas attiecībā uz izmantotajiem instrumentiem). Lai attīstītu ekonomiku, svarīgi ir nodrošināt šo izejvielu resursu ilgtspējīgu un efektīvu ieguvi un izmantošanu. Tāpēc izvirzītas augstas prasības infrastruktūras jomā, lai nodrošinātu transporta ilgtspējību;

57. secina, ka enerģijas jautājumiem ir un būs svarīga nozīme Baltijas jūras reģiona ekonomikas attīstības veicināšanā. Lai arī centieni palielināt energoefektivitāti ir svarīgi, izšķiroša nozīme ir drošai un stabilai enerģijas (arī elektroenerģijas) apgādei. Vēsturisku apstākļu dēļ Baltijas valstis vēl joprojām ir saistītas ar Krievijas elektroenerģijas tīklu. Tās ir jāiekļauj Ziemeļu un Eiropas valstu elektroenerģijas tīklā, un tām jākļūst par ES un Baltijas jūras reģiona enerģijas tirgus sastāvdaļu. Lai to īstenotu, ir nepieciešami pieslēgumi, noteikumu pielāgojumi un ieguldījumi infrastruktūrā;

58. uzsver, ka darba ņēmēju brīva pārvietošanās ir Baltijas jūras reģiona valstu integrācijas svarīga sastāvdaļa. Svarīgi ir konsekventi īstenot personu brīvas pārvietošanās principu;

59. atbalsta Baltijas jūras arodbiedrību tīkla (BASTUN) nostāju, ka Baltijas jūras reģiona stratēģijā ir jāiekļauj sociālā dimensija. Īstenojot stratēģiju, reģionā jāveido taisnīgs un labi funkcionējošs darba tirgus. Pienācīgi darba apstākļi ir nozīmīgs reģiona konkurētspējas aspekts. Tā ir aizvien nozīmīgāka priekšrocība, lai piesaistītu labi kvalificētu darbaspēku;

60. uzsver, ka zināšanām un tā dēvētajai “piektajai brīvībai”, proti, zināšanu brīvai apritei būs svarīga nozīme, lai turpmāk stiprinātu konkurētspēju un veicinātu ekonomikas attīstību. Svarīgs aspekts ir studentu mobilitāte Baltijas jūras reģionā. Tomēr jāatzīmē, ka pašreiz reģionā tā nav izplatīta parādība. Tikai nedaudzi jaunieši vēlas studēt Baltijas jūras reģiona valstīs, neskatoties uz to, ka tas būtu svarīgi no padziļinātas saimnieciskās integrācijas viedokļa. Studijas Baltijas jūras reģiona valstīs acīmredzot netiek uzskatītas par karjeru veicinošu faktoru. Baltijas jūras stratēģijas nozīmīgs uzdevums ir analizēt šīs parādības cēloņus un iespējamos pasākumus, lai studijas kādā citā Baltijas jūras reģiona valstī būtu pievilcīga alternatīva. Tas attiecas uz tādiem jautājumiem kā apmācību kvalitāte un, iespējams, valodu zināšanas;

61. uzskata, ka pētnieku un pētījumu rezultātu mobilitāte ir svarīgs Baltijas jūras reģiona attīstību veicinošs faktors. Lai sekmētu pētnieku mobilitāti, ļoti liela nozīme ir interesantiem projektiem un finansējumam. Jāattīsta dažādu ieinteresēto personu sadarbība, proti, gan sadarbība starp universitātēm un citām augstskolām, gan arī starp akadēmisko aprindu, ekonomikas un publiskās jomas pārstāvjiem Triple-Helix modeļa ietvaros;

Pieejams un pievilcīgs reģions

62. uzskata, ka centieni Baltijas jūras reģionu izveidot par pieejamu un pievilcīgu reģionu jāorientē gan uz fizisko infrastruktūru (piemēram, transporta sistēma), gan arī uz infrastruktūru, kuras pamatā ir zināšanas un kura sekmē zināšanu, informācijas, pakalpojumu utt. nodošanu. Turklāt īpaša uzmanība jāpievērš valstīs pastāvošo struktūru un sistēmu apvienošanai reģionālā tīklā. Pašlaik pastāv tendence infrastruktūru plānot vienīgi attiecīgo valstu teritorijās. Būtu jāizvirza mērķis izveidot integrētu Baltijas jūras reģionu, un to var sasniegt, austrumu–rietumu perspektīvai pievēršot tikpat lielu uzmanību kā ziemeļu–dienvidu perspektīvai. Transporta koridori austrumu–rietumu virzienā nodrošina piekļuvi tirgum arī valstīs, kas atrodas austrumos un dienvidaustrumos no Baltijas jūras reģiona;

63. norāda, ka Baltijas jūras reģions strukturāli ir ļoti neviendabīgs, proti, pastāv lielas atšķirības starp ļoti reti apdzīvotājiem ziemeļu apgabaliem un blīvāk apdzīvotājiem dienvidu apgabaliem. Ziemeļu apgabalos apdzīvotas vietas šķir lieli attālumi un transporta tīkls nav labi attīstīts; jāuzlabo Baltijas valstu un visattālāko Ziemeļu reģionu savienojums ar Baltijas jūras reģiona centrālajiem apgabaliem un tie jāiekļauj TEN-T tīklā. Nekavējoties jāuzlabo veiktspēja dzelzceļa jomā;

64. iesaka turpmāk aktīvāk nekā līdz šim kopīgi plānot pārrobežu transporta plūsmas, lai veicinātu integrāciju. Tā, piemēram, ja dzelzceļa transportu vairāk analizē no kopīgām pozīcijām un koordinētāk interpretē ES direktīvas dzelzceļa transporta jomā, var rēķināties ar labāk organizētāku transporta plūsmu;

65. norāda, ka Baltijas jūras reģiona transporta sistēmas īpatnība ir tā, ka visiem transporta līdzekļiem būs līdzvērtīga nozīme. Transportēšana notiks pa sauszemes un jūras ceļiem, piemēram, preču transportēšana pa dzelzceļu un īsiem jūras maršrutiem, kā arī ar gaisa transporta līdzekļiem. Tādēļ ir jāizveido transporta koridori, kas nodrošina dažādu transporta veidu netraucētu mijiedarbību (savstarpēju izmantojamību). Tas ir vērienīgs mērķis loģistikas jomā, un ne mazāk svarīgi ir arī ilgtspējības aspekti;

66. uzsver, ka svarīgs uzdevums būs pastāvošo sistēmu labāka izmantošana. Jāapzina un jārisina ar kapacitāti saistītās problēmas. Starptautiskās, valstu, reģionālās un vietējās transporta sistēmas ir savstarpēji jāsavieno;

67. uzskata, ka aktīvi jāattīsta TEN-T projekta pārrobežu daļas, vienlaikus ņemot vērā tādus jautājumus kā izmantojamības uzlabošana un sadarbība konkurētspējīgos loģistikas tīklos;

68. uzsver – neraugoties to, ka sauszemes un jūras transports būs nozīmīgākie preču transportēšanas un lielā mērā arī personu pārvietošanās veidi, jāņem vērā arī gaisa transporta nozīme no reģiona iedzīvotāju mobilitātes viedokļa. Noteikti ir jāturpina attīstīt arī gaisa transporta infrastruktūra; tas attiecas arī uz reģionālajām lidostām;

69. norāda uz tilta pār Öresund upi nozīmi, proti, tas ir ieguldījums infrastruktūrā un reģionā veicina ekonomikas attīstību un ir devis iespēju novērst kapacitātes problēmu. Ļoti liela nozīme būtu arī Fehmarnbelt tiltam, un šis projekts ir steidzami jāīsteno;

70. norāda, ka jāveicina ne tikai ieguldījumi fiziskajā infrastruktūrā, bet arī funkcionējošas un integrētas uz zināšanām balstītas infrastruktūras attīstīšana, proti, prioritāra nozīme jāpiešķir IKT. Šādi ieguldījumi būs īpaši svarīgi, lai turpmāk nodrošinātu konkurētspēju un attīstību, un ieguldījumi jāveic gan programmatūrā, gan iekārtās. No iekārtu attīstīšanas viedokļa raugoties, reģionā jāturpina izvērst platjoslas savienojumus, un tas varētu kļūt par stratēģisku projektu. Vajadzētu izveidot reģionāla mēroga uzraudzības iestādi, lai nodrošinātu pārredzamību un koordināciju. Svarīgs aspekts ir piedāvātāju neitralitāte, lai platjoslas savienojumu attīstīšana nebūtu saistīta ar piedāvātāju un tādējādi neveidotos vietēji vai reģionāli monopoli. “Nefizisko infrastruktūru” veido, piemēram, kopīgi standarti, piemēram, elektroniskai identifikācijai visā Baltijas jūras reģionā. Tas ir priekšnoteikums tirdzniecībai ar pakalpojumiem, kuru pamatā ir IT;

Drošs reģions

71. norāda, ka Baltijas jūra ir viena no pasaules jūrām, kuras ūdeņos vērojama visintensīvākā satiksme, un tās tas būs arī turpmāk. Pašreiz tās ūdeņus ik dienas šķērso vairāk nekā 2 000 kuģu. Lai arī ir vērojama ekonomikas recesijas ietekme, kuģu satiksme principā palielināsies. Turklāt Apvienoto Nāciju organizācijas Starptautiskā jūrniecības organizācija (IMO) ir noteikusi, ka Baltijas jūra, izņemot Krievijas teritoriālos ūdeņus, ir īpaši jūtīgs jūras apgabals (Particularly Sensitive Sea Area – PSSA), kas savukārt paver iespēju īstenot aizsardzības pasākumus attiecībā uz transportu Baltijas jūrā;

72. vērš uzmanību uz to, ka sakarā ar lielāko satiksmes plūsmu palielinās nepieciešamība būt gataviem kopīgi īstenot pasākumus un palielināt rīcībspēju. Principā nav jājautā, vai Baltijas jūrā notiks lielāks negadījums, bet gan, kad tas būs. Šāda negadījuma sekas būtu jūtamas visās valstīs, un tādēļ ir jābūt gataviem kopīgi īstenot attiecīgus pasākumus un palielināt rīcībspēju;

73. atbalsta ideju izveidot koordinētu sistēmu, lai sagatavotos attiecīgu pasākumu īstenošanai, un koordinētu struktūru, kas dotu iespēju efektīvi rīkoties. Jau no paša sākuma jāiesaista vietējais un reģionālais līmenis. Komiteja iesaka īstenot Baltijas jūras galveno rīcības plānu (Baltic Master Project Action Plan), izmantojot tādus elementus kā preventīva gatavības plānošana, piekrastes apgabalu plānošanas attīstīšana un pastiprināšana visā Baltijas jūras reģionā, kā arī kuģu satiksmes labāka pārraudzība Baltijas jūrā. Komiteja norāda uz Regulu par vienkārša korpusa naftas tankkuģiem (2) un atzinīgi vērtē trešo kuģošanas drošības tiesību aktu paketi (sauktu arī par “Erika III” paketi), kuru Eiropas Parlaments pieņēma 2009. gada 11. martā. Minētie tiesību akti stāsies spēkā 2012. gadā, un tie aptvers ne tikai kompensāciju pasažieriem, bet arī pārbaudes, zvejas kuģu aprīkošanu ar automātiskās identifikācijas sistēmām (AIS), valsts kontroli ostās, kuģu apdrošināšanu, nelaimes gadījumu izmeklēšanu un tās iestādes noteikšanu, kura būs atbildīga par avarējušu kuģu uzņemšanu patvēruma vietās. Komiteja uzsver, ka satiksmes kontrole, kas tiek veikta Somu jūras līcī, ir jāveic arī visā Baltijas jūrā. Turklāt Komiteja iesaka izveidot kopīgu atbilstības uzraudzības mehānismu;

74. uzsver, ka svarīga joma, kurai Baltijas jūras reģiona stratēģijā jāvelta uzmanība, ir iedzīvotāju veselība. Problēmas var rasties, jauniešiem no laukiem ātro ekonomisko pārmaiņu ietekmē pārceļoties uz dzīvi pilsētās. Lielās atšķirības starp iedzīvotāju grupām, kuras nabadzība var skart pat vēl vairāk (piemēram, bērni), vēl joprojām ir liela sociāla problēma. Citas reģionālā līmenī koordinējamas un risināmas sociālas problēmas ir sociālā atstumtība, kas ir viens no alkoholisma un narkomānijas cēloņiem, un veselības problēmas nepareiza dzīvesveida dēļ;

75. uzskata, ka īpaši svarīgi ir ar veselību saistītos jautājumus risināt kopīgi ar tām Baltijas jūras reģiona valstīm, kas robežojas ar ES. Krievija, Baltkrievija un Ukraina saskaras ar daudzām problēmām sabiedrības veselības jomā. Svarīgam pamatam šo jautājumu risināšanā ir jābūt Ziemeļu dimensijai un tās attiecīgajai platformai “Ziemeļu dimensijas partnerība sabiedrības veselības un labklājības jautājumos” (NDPHS). Minētajai partnerībai jābūt svarīgam sākumpunktam, un vairāk ir jāapzinās tās nozīme;

76. norāda uz to, ka NDPHS galvenajai prioritātei jābūt infekcijas slimību izplatības apkarošanai. Šajā sakarā var minēt, piemēram, HIV/AIDS, tuberkulozi, kā arī tādu problēmu kā mikroorganismi, uz kuriem neiedarbojas antibiotikas. Vēl vienai prioritātei jābūt sociālās labklājības uzlabošanai;

77. norāda uz to, ka Baltijas jūras reģiona drošību nopietni apdraud organizētā noziedzība. Noziedzīgie grupējumi savā darbībā izmanto aizvien izsmalcinātākas metodes un aizvien biežāk aptver vairākas valstis. Tādēļ Baltijas jūras reģiona valstīm kopīgi ir jāīsteno pasākumi, lai reģionā apkarotu organizēto noziedzību, narkotiku un cilvēku tirdzniecību. Tas būtu jāuzsver Baltijas jūras reģiona stratēģijā. Dažādu reģiona valstu policija jau sadarbojas, iesaistoties grupā, kura mērķis ir organizētās noziedzības apkarošana Baltijas jūras reģionā (Task Force on Organised Crime in the Baltic Sea Region – BSTF). Šajā sadarbībā iesaistās arī Norvēģija, Islande, Krievija, kā arī Eiropas Policijas birojs (Europol) un Starptautiskā kriminālās policijas organizācija (Interpol). Īstenojot Baltijas jūras reģiona stratēģiju, šī sadarbība ir jāpastiprina, tādējādi papildinot arī Eiropas Savienības mērogā notiekošo sadarbību;

78. uzsver, ka ir jāaizsargā svarīgākie infrastruktūras elementi, proti, struktūras vai sistēmas, kas nepieciešamas, lai nodrošinātu svarīgākās sabiedriskās funkcijas, iedzīvotāju veselības aprūpi, drošību un saimniecisko vai sociālo labklājību. Traucējumi šo struktūru darbībā vai to darbības pārtraukšana var radīt smagas sekas. Šajā sakarā var minēt tādas būtiskas jomas kā transports, energoapgāde un informācijas apmaiņa, kuru darbības nodrošināšanai ir nepieciešama funkcionējoša infrastruktūra.

Briselē, 2009. gada 22. aprīlī Reģionu komitejas priekšsēdētājs Luc VAN DEN BRANDE

(1) Baltijas jūras valstu subreģionālās sadarbības tīkls (BSSSC), Perifēro piejūras reģionu konferences (CPMR) Baltijas jūras reģiona komisija, Baltijas jūras reģiona attīstības forums, Baltijas jūras valstu Eiroreģions, Baltijas jūras pilsētu apvienība, B7 Baltijas jūras salu tīkls.

(2) Regulation (EC) No 417/2002 of the European Parliament and of the Council of 18 February 2002 on the accelerated phasing-in of double hull or equivalent design requirements for single hull oil tankers.