Paziņotie dati liecina, ka Itālija 2019. gadā parāda samazināšanas kritēriju nav izpildījusi (sk. 1. tabulu), jo atšķirība no kritērija ir 7,4 % no IKP. Līdz ar to analīze liecina, ka, pamatojoties uz 2019. gada izpildes datiem, parāda kritērijs pirmšķietami nav izpildīts.

Itālijas valdības parāda attiecība pret IKP 2018.–2019. gada periodā stabilizējās aptuveni 134,8 % līmenī. Konkrētāk, parādu palielinošo “lavīnas” efektu (1,8 % no IKP 2019. gadā, ko noteica procentu izdevumi aptuveni 3,4 % apmērā no IKP un nominālā IKP pieaugums 1,2 % apmērā) kompensēja nominālais primārais pārpalikums (1,7 % no IKP) un ļoti nelielā atlikumu un plūsmas korekcijas parādu samazinošā ietekme.

Pamatojoties uz 2020. gada stabilitātes programmu, sagaidāms, ka Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts 2020. gadā sasniegs 10,4 % no IKP, kas pārsniedz Līgumā noteikto atsauces vērtību – 3 % no IKP – un nav tuvu tai. Plānotais Līguma atsauces vērtības pārsniegums 2020. gadā ir ārkārtējs, jo tas ir nopietnas ekonomikas lejupslīdes rezultāts. Ņemot vērā Covid-19 pandēmijas ietekmi, Komisijas 2020. gada pavasara prognozē paredzēts, ka reālais IKP 2020. gadā samazināsies par 9,5 %. Paredzams, ka saimnieciskās darbības krituma rezultātā samazināsies valdības ieņēmumi, savukārt valdības izdevumi palielināsies automātisko stabilizatoru izmaksu un politikas pasākumu dēļ. Šādu pasākumu tiešā ietekme uz budžetu tiek lēsta aptuveni 4,5 % apmērā no IKP 2020. gadā.

Dati, kurus Itālijas iestādes paziņoja 2020. gada 22. aprīlī un kurus pēc tam apstiprināja Eurostat, liecina, ka vispārējās valdības budžeta deficīts Itālijā 2019. gadā sasniedza 1,6 % no IKP, savukārt vispārējās valdības bruto parāds bija 134,8 % no IKP. Saskaņā ar 2020. gada stabilitātes programmu Itālija plāno deficītu 10,4 % apmērā no IKP 2020. gadā, savukārt parāds tiek plānots 155,7 % apmērā no IKP.

2020. gada 20. martā Komisija pieņēma paziņojumu par Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšanu. Šī klauzula, kuru veido Regulas (EK) Nr. 1466/97 5. panta 1. punkts, 6. panta 3. punkts, 9. panta 1. punkts un 10. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 1467/97 3. panta 5. punkts un 5. panta 2. punkts, atvieglo budžeta politikas koordināciju nopietnas ekonomikas lejupslīdes laikā. Komisija savā paziņojumā pauda Padomei viedokli, ka pašreizējos apstākļos, ņemot vērā paredzamo nopietno ekonomikas lejupslīdi Covid-19 uzliesmojuma dēļ, ir pieļaujams iedarbināt šo klauzulu. Dalībvalstu finanšu ministri 2020. gada 23. martā piekrita Komisijas novērtējumam. Vispārējās izņēmuma klauzulas iedarbināšana ļauj uz laiku atkāpties no korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai, ja tas neapdraud fiskālo stabilitāti vidējā termiņā. Attiecībā uz korektīvo daļu Padome uz Komisijas ieteikuma pamata var arī nolemt pieņemt pārskatītu fiskālo trajektoriju. Vispārējā izņēmuma klauzula neaptur Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzētās procedūras. Tā ļauj dalībvalstīm atkāpties no budžeta prasībām, kas tiktu piemērotas parastā situācijā, un vienlaikus dod iespēju Komisijai un Padomei veikt vajadzīgos politikas koordinācijas pasākumus pakta ietvaros.

4.Būtiskie faktori

Līguma 126. panta 3. punktā ir noteikts: ja kāda dalībvalsts neatbilst viena vai abu šo kritēriju izvirzītajām prasībām, Komisijai jāsagatavo ziņojums. Minētajā ziņojumā “ņem vērā arī to, vai valdības budžeta deficīts pārsniedz valdības investīciju izdevumus, kā arī ņem vērā visus citus būtiskus faktorus, tostarp dalībvalsts ekonomikas un budžeta stāvokli vidēji ilgā laikā”.

Minētie faktori ir sīkāk izskaidroti Regulas (EK) Nr. 1467/97 2. panta 3. punktā, kurā arī noteikts, ka nepieciešams pienācīgi ņemt vērā jebkurus citus faktorus, kurus attiecīgā dalībvalsts uzskata par būtiskiem, lai pilnībā novērtētu atbilstību deficīta un parāda kritērijiem, un par kuriem dalībvalsts paziņojusi Padomei un Komisijai. Parāda kritērija acīmredzamas neizpildes gadījumā būtisko faktoru analīze ir jo pamatotāka, tāpēc ka faktori, kurus valdība nevar ietekmēt, parāda dinamiku ietekmē daudz lielākā mērā nekā deficītu. Tas ir atzīts Regulas (EK) Nr. 1467/97 2. panta 4. punktā, kurā noteikts, ka, novērtējot atbilstību, pamatojoties uz parāda kritēriju, būtiskie faktori jāņem vērā neatkarīgi no neizpildes apmēra. Šajā saistībā, novērtējot atbilstību parāda kritērijam, jāņem vērā vismaz šādi trīs galvenie aspekti, jo tie ietekmē parāda dinamiku un atmaksājamību: i) atbilstība VTM vai tā sasniegšanai vajadzīgajām korekcijām, ii) strukturālo reformu īstenošana un iii) dominējošie ekonomiskie apstākļi.

Kas attiecas uz atbilstību deficīta kritērijam 2020. gadā, saskaņā ar Regulas Nr. (EK) 1467/97 2. panta 4. punktu, lemjot par to, vai Itālijas gadījumā, pamatojoties uz deficīta kritēriju, pastāv pārmērīgs budžeta deficīts, šos būtiskos faktorus nevar ņemt vērā, jo valdības parāda attiecība pret IKP pārsniedz atsauces vērtību – 60 % – un nav izpildīti abi nosacījumi, t. i., deficīts saglabājas tuvu atsauces vērtībai un atsauces vērtības pārsniegums ir īslaicīgs.

Pašreizējā situācijā attiecībā uz 2020. gadu jāņem vērā vēl viens svarīgs faktors – Covid-19 pandēmijas ekonomiskā ietekme, kura ļoti nopietni ir skārusi budžeta situāciju un kuras dēļ perspektīva ir ārkārtīgi nenoteikta. Pandēmijas rezultātā ir arī iedarbināta vispārējā izņēmuma klauzula.

4.1. Covid-19 pandēmija

Covid-19 pandēmija ir izraisījusi ievērojamu ekonomikas satricinājumu, kam jau ir būtiska negatīva ietekme Savienībā. Ietekme uz IKP pieaugumu būs atkarīga gan no pandēmijas ilguma, gan no pasākumiem, kas veikti valstu iestāžu un Eiropas un pasaules līmenī, lai palēninātu tās izplatību, aizsargātu ražošanas jaudas un atbalstītu kopējo pieprasījumu. Dalībvalstis jau ir pieņēmušas vai pieņem budžeta pasākumus, lai palielinātu veselības aprūpes sistēmu kapacitāti un sniegtu atbalstu vissmagāk skartajām personām un nozarēm. Ir pieņemti arī būtiski likviditātes atbalsta pasākumi un citas garantijas. Pamatojoties uz detalizētāku informāciju, kompetentajām statistikas iestādēm ir jāpārbauda, vai šādiem pasākumiem ir tūlītēja ietekme uz vispārējās valdības bilanci. Kopā ar saimnieciskās darbības samazināšanos šie pasākumi veicinās krietni lielāka valdības budžeta deficīta un parāda veidošanos.

4.2. Ekonomiskais stāvoklis vidējā termiņā, ieskaitot strukturālās reformas

Paredzams, ka Covid-19 pandēmija un ar to saistītie izplatības ierobežošanas pasākumi 2020. gadā izraisīs dziļu Itālijas ekonomikas lejupslīdi. Tas ir mīkstinošs faktors novērtējumā par Itālijas atbilstību deficīta kritērijam 2020. gadā. Konkrētāk, Komisijas 2020. gada pavasara prognozē paredzēts, ka IKP kārtējā gadā samazināsies par 9,5 %, jo īpaši tāpēc, ka pārvietošanās ierobežojumu dēļ strauji samazinājās privātais patēriņš un ievērojami sašaurinājās eksporta tirgi, jo īpaši smagi ietekmējot tūrisma nozari. Turklāt paredzams, ka, ņemot vērā sarūkošo pieprasījumu un izsīkstošo naudas plūsmu, kā arī lielo nenoteiktību, uzņēmumi samazinās investīciju izdevumus. 2020. gada otrajā pusē ir gaidāma tehniska atlabšana, ko veicinās politikas pasākumi un kam sekos daļēja atlabšana 2021. gadā. Tomēr makroekonomiskā perspektīva ir ārkārtīgi nenoteikta, jo nav zināms pandēmijas ilgums un tās ietekme uz ekonomiku.

Turklāt Itālija jau pirms pašreizējās krīzes piedzīvoja makroekonomikas lejupslīdi, un reālā IKP pieaugums, kā arī IKP deflators kopš 2018. gada bija zem 1 %. Konkrētāk, reālā IKP pieaugums samazinājās no 1,7 % 2017. gadā līdz 0,8 % 2018. gadā un līdz 0,3 % 2019. gadā un tādējādi pēdējā minētajā gadā bija mazāks par potenciālo pieaugumu (0,6 %), jo ekonomiku ietekmēja globālās tirdzniecības lejupslīdes sekas, ko pastiprināja pieticīgais iekšzemes pieprasījums. Turpretī IKP deflators palielinājās no 0,7 % 2017. gadā līdz 0,9 % 2018. gadā un saglabājās stabils 2019. gadā. Kopumā, Itālijas lielo neatbilstību parāda samazināšanas kritērijam 2019. gadā daļēji var izskaidrot ar ilgstošo makroekonomikas lejupslīdi un to, ka nominālā IKP pieaugums kopš 2018. gada ir mazāks par 2 %.

Komisija savā 2020. gada ziņojumā par valsti secināja, ka Itālija ir guvusi zināmus panākumus valstij adresēto 2019. gada ieteikumu īstenošanā, ko var uzskatīt par vēl vienu mīkstinošu faktoru. Konkrētāk, Itālija ir guvusi ievērojamus panākumus cīņā pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, tostarp stiprinot elektronisko maksājumu obligātu izmantošanu. Itālija ir guvusi zināmus panākumus, nodrošinot, ka aktīva darba tirgus politika un sociālā politika tiek efektīvi integrētas un sasniedz neaizsargātās grupas; koncentrējot ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku uz pētniecību un inovāciju, kā arī uz infrastruktūras kvalitāti; uzlabojot valsts pārvaldes efektivitāti; veicinot banku bilances pārstrukturēšanu; uzlabojot nebanku finansējumu maziem un inovatīviem uzņēmumiem. No otras puses, Itālija ir guvusi tikai nelielus panākumus nodokļu sloga novirzīšanā no darbaspēka, nodokļu izdevumu samazināšanā un kadastrālās sistēmas reformēšanā; cīņā ar nereģistrētu nodarbinātību; sieviešu līdzdalības darba tirgū atbalstīšanā; izglītības rezultātu uzlabošanā, tostarp veicot atbilstošas un mērķtiecīgas investīcijas, un prasmju pilnveides veicināšanā; civillietu izskatīšanas ilguma samazināšanā, racionalizējot procesuālos noteikumus un panākot to izpildi; korupcijas apkarošanas efektivitātes uzlabošanā, reformējot procesuālos noteikumus ar mērķi samazināt krimināllietu izskatīšanas ilgumu. Turklāt Itālija nemaz nav progresējusi vecuma pensijas daļas publiskajos izdevumos samazināšanā ar mērķi rast iespējas citiem sociāliem un izaugsmi veicinošiem tēriņiem, kā arī konkurences ierobežojumu novēršanā, arī izmantojot jaunu ikgadēju konkurences likumu.

4.3. Budžeta stāvoklis vidējā termiņā, ieskaitot valdības investīcijas

Nominālais deficīts samazinājās no 2,2 % no IKP 2018. gadā līdz 1,6 % no IKP 2019. gadā, kas ir nepieredzēti zems līmenis. Šis samazinājums ir saistīts ar ieņēmumu pozitīvu attīstību, un to veicināja valdības pieņemtie politikas pasākumi, piemēram, izvairīšanās no nodokļu maksāšanas apkarošanai, un noturīgs darba tirgus. Saskaņā ar aplēsēm publiskās investīcijas ir nedaudz palielinājušās no aptuveni 2,1 % no IKP 2018. gadā līdz aptuveni 2,3 % 2019. gadā un tādējādi pārsniedz 2019. gadā reģistrēto vispārējās valdības budžeta deficītu.

Itālijai 2018. gada 13. jūlijā tika ieteikts nodrošināt, ka valdības primāro izdevumu nominālās izaugsmes temps 2019. gadā, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējus pasākumus, nepārsniedz 0,1 % (“izdevumu kritērijs”), kas atbilst strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz izpildes datiem un Komisijas prognozi, izdevumu pieaugums ir pārsniedzis kritēriju. Atņemot no preventīvās daļas prasībām pielaidi 0,18 % apmērā no IKP, kas piešķirta saskaņā ar ārkārtēju apstākļu klauzulu, novirze no ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai ir 0,4 % no IKP, kas norāda uz zināmu novirzi 2019. gadā un būtisku novirzi 2018. un 2019. gadā kopā. Strukturālā bilance 2019. gadā uzlabojās par 0,8 procentpunktiem no IKP, kas (pēc ārkārtēju apstākļu klauzulas ņemšanas vērā) norāda uz atbilstību ieteiktajām korekcijām vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai gan 2019. gadā, gan arī 2018. un 2019. gadā kopā.

Atšķirība starp šiem abiem rādītājiem izskaidrojama galvenokārt ar neplānotiem ieņēmumiem (0,5 procentpunkti no IKP) un izmaiņām procentu izdevumos (0,3 procentpunkti no IKP). Neplānotie ieņēmumi pamatojami ar to, ka, neraugoties uz vājo reālā IKP pieaugumu, publiskie ieņēmumi ievērojami pieauga, kas izskaidrojams ar pozitīvām tendencēm darba tirgū, kuras lielā mērā saistītas ar pastāvīgiem līgumiem un mazākā mērā ar svarīgiem politikas pasākumiem cīņai pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (piemēram, elektronisko rēķinu sagatavošana, rēķinu elektroniska nosūtīšana un pārskatītā nodokļu maksātāju ienākumu aprēķināšanas metode) un kuru precīzu diskrecionāro ietekmi pagaidām vēl ir grūti novērtēt. Izmaiņas procentu izdevumos ir saistītas ar to, ka vidējais valsts obligāciju ienesīgums 2019. gadā salīdzinājumā ar 2018. gadu bija zemāks, ko var uzskatīt arī par pozitīvas tirgus uztveres rezultātu saistībā ar budžeta pasākumiem, kurus Itālija pēc dialoga ar Komisiju pieņēma 2018. gada decembrī un 2019. gada jūlijā. Ņemot vērā pozitīvāku (nekā gaidīts, pamatojoties uz reālā IKP dinamiku) ieņēmumu attīstības strukturālo raksturu, vispārējā novērtējumā uzsvērts, ka nav pārliecinošu pierādījumu tam, ka Itālija būtu būtiski novirzījusies no ieteiktās korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2019. gadā un arī 2018. un 2019. gadā kopā.

Stabilitātes programmā ir sniegta informācija par apjomīgiem pasākumiem pandēmijas ierobežošanai un ekonomikas atbalstam. Tajā lēsts, ka minēto atbalsta pasākumu tiešā ietekme uz budžetu 2020. gadā būs aptuveni 4,5 % no IKP. Visbeidzot, kaut arī vidēja termiņa fiskālās perspektīvas jau ilgāku laiku ir nenoteiktas, stabilitātes programmā ir norādītas ilgtermiņa stratēģijas valsts parāda samazināšanai galvenās iezīmes, ņemot vērā nepieredzēti augsto 2020. gadam prognozēto rādītāju – 155,7 % no IKP. Konkrētāk, tajā paredzēts, ka parāda attiecība pret IKP sāks samazināties jau 2021. gadā, kad tā sasniegs 152,7 %, un tā būs daļa no “daudzgadu centieniem saglabāt fiskālo stabilitāti saskaņā ar attīstības stratēģiju, kas ir taisnīga un ilgtspējīga no sociālā un vides viedokļa”. Šajā sakarā iestādes uzsver, ka pēc pašreizējā satricinājuma Itālijas ekonomikai būs vajadzīgs periods, kurā atjaunot izaugsmi, neveicot neproduktīvu fiskālo konsolidāciju, bet gan balstot ilgtspējīgu parāda samazināšanas stratēģiju uz primāro bilanci ar pārpalikumu un uz Itālijas potenciālās izaugsmes stiprināšanu ar vērienīgu publisko un privāto investīciju palīdzību.

4.4. Valdības parādu situācija vidējā termiņā

Laikposmā no 2016. gada līdz 2019. gadam vispārējās valdības parāds kopumā saglabājās stabils aptuveni 134,8 % apmērā no IKP, jo no procentu izdevumiem (kuriem gan ir lejupejoša tendence) un atlikumu un plūsmu korekcijas izrietošo parādu palielinošo ietekmi lielā mērā kompensēja konsekvents nominālais primārais pārpalikums un nominālā IKP pieaugums, lai arī tas bija neliels. Saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi paredzams, ka Itālijas vispārējās valdības parāds palielināsies no 134,8 % no IKP 2019. gadā līdz 158,9 % 2020. gadā, galvenokārt atspoguļojot IKP dinamiku un primāro bilanci, kuras prognoze tikai otro reizi kopš euro ieviešanas ir negatīva.

Parāda atmaksājamības analīze, kura atjaunināta saskaņā ar Komisijas 2020. gada pavasara prognozi un kurā ņemti vērā tādi svarīgi mīkstinoši faktori kā valdības parāda profils un ārējais stāvoklis, apstiprina, ka, neraugoties uz riskiem, Itālijas parādu situācija vidējā termiņā joprojām ir ilgtspējīga. Proti, lai gan parādu situācija pašreizējās Covid-19 krīzes rezultātā pasliktinās, sagaidāms, ka pamatscenārijā valdības parāda attiecība vidējā termiņā virzīsies uz ilgtspēju (saruks) (1. grafiks).

1. grafiks. Valdības parāda attiecība pret IKP, Itālija, % no IKP