LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 21/1

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Nepieciešamība piemērot integrētu pieeju pilsētvides atjaunošanai” (izpētes atzinums)

2011/C 21/01

Ziņotājs: GRASSO kgs

Spānijas Mājokļu ministrs saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2009. gada 2. decembrī prezidentvalsts Spānijas vārdā lūdza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Nepieciešamība piemērot integrētu pieeju pilsētvides atjaunošanai”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 4. maijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 463. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 26. un 27. maijā (26. maija sēdē), ar 87 balsīm par, 4 pret un 2 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Pilsētas ir kļuvušas ne tikai par enerģiju šķērdējošām sistēmām, bet ir arī vienas no galvenajām vides pārmaiņu izraisītājām. Tāpēc saskaņota darbība Eiropas līmenī, kuras mērķis ir veicināt apņēmīgāku pilsētvides atjaunošanas politikas izveidi, ir svarīgs veids, kā samazināt kaitīgās oglekļa dioksīda emisijas un novērst klimata pārmaiņas.

1.2. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) mudina pilsētās vai lielpilsētās īstenot stratēģiju ar pasākumiem, kuru mērķis ir atjaunot nolaistas pilsētu daļas no arhitektoniskā, pilsētplānošanas, sociālā un vides aspekta.

1.3. Diemžēl tradicionālie teritoriālās plānošanas instrumenti šai pieejai pagaidām nav piemēroti; daļēji tāpēc, ka pilsētas atšķiras pēc to situācijas, atrašanās vietas un sniegtajiem pakalpojumiem, un līdz ar to nav universālu risinājumu. Tādēļ EESK iesaka ES izstrādāt intervences mehānismus, kas balstīti uz pilsētvides kvalitātes rādītājiem, kuru pamatā ir pilsētvides sociālo un ekoloģisko problēmu standarta robežlielumi, izstrādājot arī pilsētvides atjaunošanas indeksus, ar kuriem varētu mērīt administratīvo efektivitāti, intervences rezultātus un iedzīvotāju apmierinātību.

1.4. Šajā saistībā atgādinot agrākajos EESK atzinumos izteiktus priekšlikumus, jācer, ka tiks ņemts vērā priekšlikums izveidot augsta līmeņa grupu “Pilsētu attīstība un ilgtspējība”, lai paplašinātu Eiropas līmeņa debates par ilgtspējīgām pilsētām (1).

1.5. Lai sāktu “pilsētu jaunu renesansi”, kurā par prioritāti tiek izvirzīts integrēts pilsētvides atjaunošanas modelis un kurā galvenā uzmanība vērsta uz demogrāfiskajām pārmaiņām, sociālo kohēziju, pilsētas ekonomikas pamatu pārskatīšanu, dabas mantojuma pārvērtēšanu, dematerializāciju, pilsētu enerģētiskajiem aspektiem un bioloģisko daudzveidību, EESK uzskata, ka vajadzīga cieša sadarbība starp visiem pārvaldes līmeņiem (Komisiju, valstu valdībām, reģioniem un vietējām pašvaldībām), taču tai jāizpaužas kā elastīgākai, ne tik stingrai pieejai subsidiaritātes principam, nevis tikai kā hierarhiskai kompetences sadalei. Šim nolūkam Komiteja ierosina popularizēt starp pilsētām tematiskus tīklus, kas veicinātu pilsētvides ilgtspējīgas atjaunošanas procesu īstenošanu.

1.6. Ēku un infrastruktūras energoefektivitātes uzlabošanai jāieņem stratēģiski nozīmīga vieta politiskajā apņēmībā atjaunot pilsētvidi Eiropas Savienībā, jo tādējādi iespējams samazināt enerģijas patēriņu un būtiski veicināt jaunu darbavietu izveidi Eiropā. EESK cer, ka ES turpinās šo mērķu īstenošanu, pateicoties aizvien lielākai integrācijai ar nozaru programmām, kuras tā šobrīd izstrādā saistībā ar ES inovāciju politiku, ES transporta politiku 2010.–2020. gadam un Eiropas energotehnoloģiju stratēģisko plānu (SET plānu). Turklāt EESK cer arī, ka tiks palielināti ieguldījumi, ar EIB starpniecību attīstot pieejamos finanšu instrumentus (Jessica, Jaspers u.c.) un atbalstot veiksmīgu publisko un privāto partnerību.

1.7. EESK izsaka cerību, ka ilgtspējīga transporta sistēmas un enerģijas sistēmas integrācija stiprinās pilsētvides atjaunošanas politiku. Turklāt šo integrācijas politiku vajadzētu atbalstīt ar ES finansējumu ilgtspējīga transporta tīkliem un alternatīvās enerģētikas politikai, kas ir vajadzīgs piepilsētu atjaunošanai.

1.8. Komiteja izsaka arī cerību, ka dalībvalstis ieviesīs stimulējošu nodokļu politiku, kas mudinās iedzīvotājus atbalstīt mērķi ikvienu pilsētas ēku pārveidot par enerģijas ražotāju.

1.9. EESK aicina sekmēt kultūras attīstību un pasākumus saistībā ar uzņēmējdarbību, jo sevišķi mazo un vidējo uzņēmumu jomā, kuri spēj rast novatoriskus risinājumus atjaunošanā un videi draudzīgu darbavietu radīšanā.

1.10. EESK arī uzskata: lai veicinātu iedzīvotāju plašāku un atbildīgāku iesaistīšanos pilsētvides integrētas atjaunošanas programmu īstenošanā, jāveido dialogs un jāapspriežas ar pilsētu kopienām, tai skaitā ar sievietēm, jauniešiem un cilvēkiem, kuri saskaras ar vislielākajiem atstumtības draudiem. Sadarbībā ar iedzīvotāju un nozaru pārstāvības tīkliem jāizvērš Eiropas mēroga informatīva kampaņa par reāliem ietaupījumiem, ko dotu vidi nepiesārņojošas enerģijas ražošana. Pašreizējā kampaņa nav pietiekami mērķtiecīga, un tās līdzekļi ir ierobežoti.

1.11. Lai varētu konkurēt ar Āzijas pilsētu aglomerācijām, Eiropas pilsētvides atjaunošanas politikai jāspēj teritoriju tradicionālo atjaunošanu apvienot ar dematerializāciju, ko cita starpā ļauj īstenot telekomunikāciju tehnoloģijas; tas palīdzētu aizsargāt vidi un novērst zaļās zonas tālāku apbūvi.

1.12. Turklāt EESK uzskata, ka stratēģiski svarīgi ir sākt vadošo lēmumu pieņēmēju plaša mēroga apmācību, lai palielinātu vadības atbildību, radošumu un kvalitāti. Tas jādara, lai uzlabotu vadītāju spējas pieņemt lēmumus, īstenojot pilsētvides atjaunošanas un attīstības politiku, kas ir saskaņā ar ES ilgtspējīgas izaugsmes mērķiem. Vienlaikus EESK atkārtoti uzsver, cik nozīmīga ir sadarbība ar Reģionālās politikas ģenerāldirektorātu, un vēlas, lai tā tiktu pastiprināta. Bet Komiteja arī uzskata, ka būtu lietderīgi Reģionālās politikas ģenerāldirektorātā uzlabot par pilsētpolitikas īstenošanu atbildīgās nodaļas veiktspēju, lai paātrinātu procesus, kas saistīti ar Komisijas plānoto attīstības programmu īstenošanu.

2. Ievads.

2.1. Pēdējos desmit gados ES līmenī pilsētvides politika tiek apspriesta arvien vairāk, un Leipcigas harta par ilgtspējīgām Eiropas pilsētām (pieņemta 2007. gada maijā) skaidri apliecina dalībvalstu vēlmi vienoties par kopīgu pilsētattīstības politikas stratēģiju un principiem. Tāpēc ES prezidentvalsts Spānija uzskata, ka šis jautājums ir ļoti svarīgs, un ir lūgusi EESK un Reģionu komitejai izstrādāt par to pārdomas un sniegt ieguldījumu debatēs ES ministru neformālajā sanāksmē.

2.2. Šajās pārdomās analizēti vairāki pilsētām svarīgi jautājumi, kas jārisina ar pilsētvides atjaunošanas politiku. Izmantojot integrētu pieeju, jānodrošina ilgtspējīgi risinājumi, kuros ņemtas vērā šādas prasības:

— uzlabot Eiropā to veco ēku energoefektivitāti, kas ir kļuvušas par kaitīgas emisijas avotu un ļoti negatīvi ietekmē dzīvi pilsētās; tādējādi varētu izveidot jaunas darbavietas, kā arī veicināt jauninājumus un tehnoloģisko attīstību,

— palielināt sociālo kohēziju, izstrādājot nolaistu pilsētas daļu integrētu atjaunošanas programmu, lai īstenotu sociālo integrāciju, cīnītos ar atstumtību, atbalstītu apmācību utt.,

— atbalstīt vides ilgtspējību, tostarp atjaunojot nolaistās pilsētu daļas un pielāgojot esošās ēkas, lai tās atbilstu energoefektivitātes, apdzīvojamības un pieejamības mērķiem un tādējādi novērstu zaļās zonas tālāku apbūvi.

3. Integrēts pilsētu plānojums.

3.1. Dažādos pilsētvides līmeņos īstenota vides aizsardzība un iedzīvotāju dzīves kvalitātes uzlabošana jānosaka par vienu no galvenajiem dalībvalstu un ES reģionālās politikas darbības mērķiem.

3.2. Ar šo atzinumu EESK vēlas apstiprināt, ka jāievieš integrēta pilsētvides atjaunošanas politika, kā tas minēts stratēģijā “Eiropa 2020” un Eiropas Savienības Padomes prezidentvalsts Spānijas darba programmā (2).

3.2.1. EESK atbalsta “Eiropa 2020” stratēģijas saturu un piekrīt tajā izklāstītajām darbības pamatnostādnēm saistībā ar to, ka atjaunošanas politikā jāņem vērā vairākas novatoriskas koncepcijas:

— jāuzlabo cilvēku dzīves kvalitāte, jo īpaši saistībā ar vecāku cilvēku vajadzībām, nesen iebraukušo imigrantu integrāciju, nabadzības, sevišķi bērnu nabadzības, izskaušanu un paaudžu solidaritāti,

— izaugsme jābalsta uz zināšanām,

— jāveido sociāli aktīva un radoša sabiedrība,

— jāattīsta konkurētspējīga, tīklā savstarpēji savienota ekonomikas sistēma, kas vērsta uz sociālu un videi nekaitīgu tirgu.

3.2.2. EESK uzskata, ka prezidentvalsts Spānijas darba programma saskan ar minētajām koncepcijām tiktāl, ciktāl tajā atbilstīgi Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai ir uzsvērts mērķis garantēt visiem iedzīvotājiem pilsoņu tiesības un pamattiesību aizsardzību.

3.2.3. Šie mērķi saskan ar tādas pilsētvides atjaunošanas redzējumu, kurā pilsētvides kvalitāte un labvēlīga attieksme pret jauniem iedzīvotājiem lielā mērā ir savstarpēji atkarīgas, proti, atjaunošana, kuras rezultātā pilsētvide ir pieejama visiem iedzīvotājiem neatkarīgi no viņu dzimtās valodas, izcelsmes vai reliģijas.

4. Daži pilsētvides problēmjautājumi.

4.1. Atbilstīgi iepriekšminētajos dokumentos izklāstītajiem principiem atjaunošanā jāņem vērā vairākas svarīgas izmaiņas gan pilsētu fiziskajā izpausmē, gan iedabā (3):

— pilsētu izplešanās, ko raksturo lielu platību izmantošana un apjomradītu ietaupījumu trūkums;

— pilsētu funkcionālās struktūras vājināšanās, kas izpaužas kā vēsturiskā centra, novārtā atstātu piepilsētu un rūpniecības zonu krīze;

— pārsvarā konservatīvu, t.i., izdomas un radošuma ziņā nabadzīgu, turklāt globalizētajai pasaulei nepiemērotu krīzes risinājumu izmantošana;

— “funkciju” sistēmas aizstāšana ar “konteineru” sistēmu; tie būtu jāuzskata par kompleksām un ļoti vārīgām vietām nediferencētās lielpilsētu teritorijās;

— jēgas zudums pilsētu robežām, kas turpina pastāvēt administratīvu iemeslu dēļ, bet pamazām zaudē ģeogrāfisko, simbolisko un politisko nozīmi;

— zaļo zonu samazināšanās ap pilsētām, radot nopietnus zaudējumus biotiskajai ražošanai;

— paildzinās laiks ceļā no dzīves vietas uz darbu un atpakaļ, kas negatīvi ietekmē dzīves kvalitāti;

— pilsētvides teritorijas, arī tradicionālās, mūsdienās kļūst par slēgtām un specializētām teritorijām (izteikti dzīvojamie rajoni, izklaidēm veltīti tematiskie parki, izglītība aprobežojas ar skolām vai universitāšu pilsētiņām, kultūra — muzejos un teātros utt.). Nošķirtā vide cildina privātumu (gan kā dzīvesveidu, gan kā juridisku koncepciju un praksi), novēršoties no kopienas vajadzībām.

4.2. Nošķirtas vides koncepcijai vajag pretstatīt bezgalīgas telpas koncepciju, kas izpaužas nemateriālās attiecībās, kurās laika jēdziens bieži mēdz aizstāt fizisko attālumu.

4.3. Tāpēc, atjaunojot pilsētvidi, tradicionālā fizisko platību pārveide jāapvieno ar dematerializāciju, kuras uzskatāmākā izpausme ir telekomunikāciju tehnoloģijas. Būtībā jāatrisina konflikts starp prātu, kas tagad domā visuresamības kategorijās, un ķermeni, kas nevar atrasties nemitīgā kustībā un neiesakņoties, bet kurš vēlas darboties kvalitatīvās vietās un telpās.

4.4. Tāpēc atjaunošana nozīmēs pilsētas šādu triju aspektu mijiedarbību un apvienošanu:

— pilsēta-“agora”: (tajā svarīgākie ir cilvēki, apbūves un neapbūvēto teritoriju, kā arī sociālās kohēzijas un ekonomikas attīstības pilnīga harmonija),

— “globalokāla” (globāla un lokāla) pilsēta: tā veidojas, pateicoties labākam līdzsvaram starp globalizāciju un spēju novērtēt vietējos resursus, īpatnības un attieksmes atšķirības,

— ilgtspējīga pilsēta: tai jābūt spējīgai iekšēji atrisināt pašas radītās problēmas, neatstājot tās citiem vai nākamajām paaudzēm.

5. Holistisks pilsētvides atjaunošanas modelis.

5.1. Komiteja vēlas redzēt “pilsētu jaunu renesansi” (4), kuras iezīmes būtu šādas:

— lielāka sociālā kohēzija;

— kultūras dzīves atjaunotne;

— pilsētas ekonomikas pamatu pārskatīšana, lai pārvarētu pašreizējo dziļo krīzi;

— dabas mantojuma pārvērtēšana, izmantojot dematerializācijas procesu un palielinot bioloģisko daudzveidību.

5.2. Uz “pilsētu jaunas renesanses” koncepciju balstīta politika paplašinātu dokumenta “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāna īstenošana reģionos un pilsētās” (5) nozīmi, interpretējot vietējo pašvaldību svarīgo lomu krīzes kā strukturālas situācijas pārvarēšanā, jo minētā loma ir ietekmēt ne tikai ekonomikas krīzes jautājumus, bet arī visu mūsu kopienu resursu pārvērtēšanu.

5.3. Tādējādi tiktu izveidots integrēts pilsētvides atjaunošanas modelis, kas būtu “jaunā zaļā kursa” (6) telpiskā izpausme. Tā būtu cilvēkresursus, dabas un fiziskos resursus ietveroša holistiska pasākumu sistēma, kurā svarīgs atsauces punkts būtu pārskatīta bagātības definīcija, kas pamatotos ne tikai uz resursu uzkrāšanu, bet arī un jo īpaši uz to taupīgu lietošanu un sabiedrības labklājības palielināšanu (7).

Šis modelis nozīmē vietējo pašvaldību vadības īstenošanu, lai veicinātu iedzīvotāju un vietējās ekonomikas aktīvu iesaistīšanos ar mērķi paātrināt tirgu un videi nekaitīgu tehnoloģiju attīstību. Priekšlikums izveidot augsta līmeņa grupu ilgtspējīgai attīstībai var sekmēt starp pilsētām, tostarp vidējām un mazām, izveidotu tematisko tīklu popularizēšanu un izaugsmi, lai sasniegtu minētos mērķus.

6. Pilsētvides atjaunošanas holistisku pasākumu sistēmu veido:

6.1. Cilvēkresursi.

6.1.1. Lisabonas stratēģijas mērķis — vairojot zināšanas un radošumu, izveidot konkurētspējīgāku sabiedrību — jāsaskaņo ar programmas “Eiropa 2020” mērķi, kurā uzsvērta kohēzijas veicināšana, ieviešot atbalsta pasākumus neaizsargātajiem sabiedrības locekļiem, it īpaši vecākiem cilvēkiem, uzlabojot integrāciju (sevišķi neseno imigrantu), samazinot nabadzību un sekmējot lielāku paaudžu solidaritāti.

6.1.2. ES ir nodrošinājusi kultūras un praktisko telpu,

— kurā veidot interešu grupas (community building); lai pilsētplānošanā varētu iesaistīties visas ieinteresētās personas: profesionālās apvienības (pilsētvides plānotāji, arhitekti, inženieri utt.), uzņēmēju apvienības un dzīvojamo māju celtniecības organizācijas;

— kurā iespējams attīstīt jaunas zināšanas un radošuma principu, atbalstot jaunus pētniecības un apmācības veidus, sadarbojoties ar universitātēm un rosinot radošumu pilsētvides plānošanā (8). Vislabākais veids, kā palielināt šīs atvērtības efektivitāti, ir veicināt publiskā un privātā sektora dažādu veidu partnerību.

6.1.3. Šie politiskie pasākumi ir jāpārdomā, lai:

— veicinātu pilsētu, tostarp piepilsētu un lauku teritoriju, “labas pārvaldības” praksi ar mērķi palielināt ne tikai ekonomisko labklājību, bet arī psiholoģisko, garīgo un sociālo labklājību;

— radītu jaunas darbavietas, sevišķi jauniešiem un imigrantiem, kā arī pārkvalificētu tos “zilo” un “balto apkaklīšu” darbiniekus, kuri zaudējuši darbu pašreizējās krīzes dēļ. Šajā nolūkā EESK aicina atbalstīt t. s. “oglekļa armijas” (“carbon army”) ideju — jaunu darbavietu veidošanu saistībā ar pilsētvides pārveidi par ilgtspējīgu vidi.

6.1.4. Dati par demogrāfiskā stāvokļa prognozēm liecina, ka 2060. gadā vairāk nekā puse iedzīvotāju pārsniegs 48 gadus, nostiprināsies jaunas migrācijas plūsmas, sevišķi jauniešu migrācija uz pilsētām, turpināsies lauku un mazāk labvēlīgu reģionu pagrimums. Šajā situācijā jāņem vērā šādi pasākumi vietējā līmenī:

— jāattīsta kultūra, kas rada sinerģiju starp publisko un privāto uzņēmējdarbību, palielina MVU izaugsmi un stimulē pilsētu kopienas, kuru pamatā ir līdzdalība un radošums;

— jāizstrādā tādi mehānismu, kas pastiprina dialogu un apspriešanos ar pilsētu kopienām, tostarp sievietēm, jauniešiem un cilvēkiem, kuri saskaras ar vislielākajiem atstumtības draudiem;

— jāuzlabo dzīves līmenis, izmantojot novatoriskus risinājumus attiecībā uz sociālajiem mājokļiem, veselības aprūpi un izglītības sistēmu.

6.1.5. Saistībā ar jaunajām darbavietām, kas tiktu izveidotas ar jauno zaļo kursu un emisiju samazināšanu, ir vajadzīgi apmācības un popularizēšanas pasākumi. Ir jāveic darbs, lai:

— atvieglotu piekļuvi ES informācijas platformām (par vidi, efektīvu enerģijas izmantošanu, transporta veidiem, ekonomiku u.c.);

— pieslēgtos Eiropas Tehnoloģiju institūta (ETI) programmai “Zināšanu un inovāciju kopienas” (Knowledge and Innovation Communities (KIC)) un tādējādi nodrošinātu jauno tehnoloģiju ātru nodošanu vietējam līmenim;

— izstrādātu efektīvu stratēģiju, ar kuru popularizē paraugpraksi saistībā ar videi nekaitīgu tehnoloģiju integrāciju pilsētu kopienās.

6.2. Dabas resursi.

6.2.1. Tā kā dabas resursi ir pārāki pār fiziskajiem resursiem, ir svarīga pilsētvides “metabolisma” izpēte, lai varētu sākt atjaunošanas procesus, kuru pamatā ir izejvielu taupīga izmantošana un atkritumu apjoma mazināšana.

6.2.2. Pilsētvides “metabolisma” pārzināšana ir svarīgs instruments, ar kura palīdzību sasniegt starptautiskajās konvencijās par vides aizsardzību (Kioto protokolā, konvencijās par bioloģiskās daudzveidības aizsardzību, ūdens resursu saglabāšanu u.c.) izvirzītos mērķus uzlabot pilsētvides kvalitāti, lai mazinātu klimata pārmaiņas (9).

6.3. Fiziskie resursi.

6.3.1. Atbilstīgi pašreizējiem pārveides procesiem pilsētvides atjaunošanā arvien mazāk jāizmanto nošķirti, stingri definēti un ierobežoti pasākumi, bet tā aizvien vairāk jāvērš uz tādas daudzveidīgas vides attīstību, kurai raksturīga telpas kvalitāte un dažādība, kā arī dažādu elementu — elastības, pārveidojamības, uzņemšanas spēju — mijiedarbība.

6.3.2. EESK uzskata, ka, atjaunojot ēkas un infrastruktūru, nedrīkst aizmirst par ekoloģisko ierobežojumu, integrācijas procesu un interaktivitātes pieaugošo nozīmi.

6.4. Nemateriālie resursi.

6.4.1. Eiropadome “e-Eiropas” programmā (1999), Lisabonas stratēģijā (2000) un “i2010” darbības programmās norāda, ka ES attīstības galvenais faktors ir “e-sabiedrība”. Tāpēc ES Padome vēlas atbalstīt projektus, kas paātrinātu tādas sabiedrības izveidi, kura spēj izmantot elektronikas un interaktivitātes sniegtās iespējas. Šajā nolūkā tiek izstrādāti pasākumi, lai visi Eiropas iedzīvotāji varētu iesaistīties digitālā laikmeta dzīvē un lai viņiem būtu interneta pieslēgums, ar mērķi izveidot atvērtu, iekļaujošu un sadarboties gatavu sabiedrību.

6.4.2. Tāpēc pilsētu uzdevums ir piesaistīt zināšanas, atjaunot vietējo pārvaldes iestāžu attiecību sistēmu ar iedzīvotājiem un veicināt ražošanas līdzekļu pārveidi (10).

6.4.3. Nav šaubu, ka Austrumu spēcīgās konkurences dēļ ir vajadzīgi tūlītēji un apjomīgi ieguldījumi pilsētvides tehnoloģiskajos jauninājumos (11).

7. Pilsētu “jaunā zaļā kursa” veidošana.

7.1. Pilsētvides atjaunošana ir sarežģīts jautājums, tomēr, lai tai būtu rezultāti, tā jāiekļauj stratēģijā.

7.2. Iespējams, vissteidzamākais jautājums ir pilsētu un to vides atjaunošanas ciešā saikne ar ekonomikas krīzi. EESK uzskata, ka pilsētvides atjaunošanas procesi jāskata saistībā ar videi labvēlīgu ekonomiku un jāuztver kā iespēja īstenot Eiropā “jauno zaļo kursu” (12), kuru īstenojot, varētu integrēt dažādus pilsētvides tipoloģijas veidus: biotisko pilsētu, materiālo pilsētu, digitālo pilsētu, kuras visas ir vērstas uz solidāras pilsētas izveidi.

Šajā sakarā jāpārvērtē, kāda loma ir dabiskajai videi, kas ir cilvēka dzīvei būtisko preču un pakalpojumu piegādātāja.

8. Biotiskā pilsēta.

8.1. Ekoloģiskā tīkla nostiprināšana.

8.1.1. EESK uzskata, ka īpaši nozīmīgi ir izpētīt pilsētu kā ekosistēmu un izcelt dabisko infrastruktūru mantojuma vērtību (piemēram, pilsēta kā tīra ūdens un gaisa avots, aizsargātība no vēja, augsnes auglība un apputeksnēšana), jo dabiskā infrastruktūra nav viegli aizstājama ar tehnoloģiskiem risinājumiem, kas būtu saistīti ar ļoti augstām izmaksām, un to efektivitāte nav salīdzināma ar biotisko sistēmu efektivitāti.

8.1.2. Tiek lēsts, ka līdz 2050. gadam Eiropā būs par 11 % mazāk dabas resursu nekā 2000. gadā (13). Tāpēc valsts pārvaldes iestādēm vajadzētu īpašu uzmanību pievērst šī procesa sekām un palielināt ieguldījumus ekosistēmu aizsardzībā, pievēršot uzmanību arī pilsētvides ekosistēmām.

8.2. Enerģijas ražošana no atjaunojamiem avotiem.

8.2.1. Pilsēta ir stratēģisks elements atjaunojamu enerģijas avotu attīstīšanā. ES “20-20-20” politikā par energoefektivitātes uzlabošanu (par 20 % samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju, par 20 % samazināt enerģijas patēriņu, kā arī palielināt atjaunojamo energoresursu izmantošanu līdz 20 % no kopapjoma) liela nozīme piešķirta apkures un dzesēšanas iekārtu tehnoloģiskai uzlabošanai un atjaunošanai, jo to patērētā enerģija veido 40–50 % no pasaules kopējā enerģijas patēriņa.

8.2.2. Enerģijas ražošana no atjaunojamiem enerģijas avotiem, kas paredzēta SET plānā, ir ārkārtīgi nozīmīga sakarā ar tās ietekmi uz nodarbinātību. Tāpēc pilsētu kopienām vajadzētu būt pirmajām, kas iegādājas jaunās tehnoloģijas; šajā nolūkā ļoti izdevīgi ir Padomes un Eiropas Parlamenta lēmumi finansēt SET plānu.

9. Materiālā pilsēta.

9.1. Ēku energoefektivitātes paaugstināšana.

9.1.1. Stratēģisks ES pilsētvides atjaunošanas faktors ir ēku un infrastruktūras energoefektivitātes paaugstināšana. Izmantojot jaunās tehnoloģijas, iespējamais energoefektivitātes paaugstināšanas potenciāls ir milzīgs. Līdz 2050. gadam primārās enerģijas pieprasījumu varētu samazināt par aptuveni 300 eksadžouliem; tādējādi ikgadējais CO2 emisijas apjoms samazinātos par 20–25 gigatonnām. Patlaban ES katru gadu energoefektivitātes paaugstināšanas tehnoloģijās iegulda apmēram EUR 60 miljardus.

9.1.2. Eiropas Komisijas 2005. gada pētījumā tika lēsts, ka ar nepieciešamajiem ieguldījumiem, lai panāktu 20 % enerģijas ietaupījumu, varētu izveidot vienu miljonu (tiešu un netiešu) darba vietu. Ietaupījumus galvenokārt iespējams panākt ēku apgaismojuma, biroju tehniskā iekārtojuma, mājsaimniecības elektroiekārtu un koģenerācijas jomā.

9.1.3. EESK uzskata, ka jāizvirza mērķis ne tikai ietaupīt enerģiju, bet ikvienu ēku pārveidot par enerģijas ražotāju.

9.1.4. Tāpēc nākamajos gados būs jāveic apjomīgi ieguldījumi pētniecībā un jāpārveido pilsētu būvniecība, lai optimizētu pilsētu “metabolismu”, izmantojot novatoriskus materiālus un arvien izsmalcinātākus būvlaukuma loģistikas risinājumus.

9.1.5. Arhitektoniskā mantojuma atjaunošanai ir vajadzīga sinerģija finanšu līmenī un sadarbības politika pasaules mērogā, jo

— tās konkurētspējas zaudēšana negatīvi ietekmētu nodarbinātību,

— tai jākonkurē ar starptautiskām sistēmām, jo īpaši Āzijas sistēmām, kas strauji izplešas; tāpēc atjaunošanas pasākumus vajadzētu uzskatīt arī par eksporta pamatu;

— šajā procesā jāiesaista Eiropas valstis, kuru ienākumi ir zemāki;

— tā nav jānošķir no sociālo mājokļu jautājuma, kas skar miljoniem Eiropas iedzīvotāju.

9.2. Integrēta infrastruktūras sistēma.

9.2.1. ES dokumentos par sociālo kohēziju ir uzsvērts, cik svarīgi ir integrēt visu veidu infrastruktūru; šis jēdziens ir plašāks par labu savienojumu izveidošanu ar reģioniem. Eiropā līdz 2020. gadam tīklu modernizācijā paredzēts ieguldīt EUR 600 miljonus, tostarp EUR 90 miljonus “viedajā” infrastruktūrā.

9.2.2. Par vienu no svarīgiem pilsētvides atjaunošanas mērķiem jānosaka arī integrētas infrastruktūras koncepcija, un ar to jānodrošina piekļuve:

— tādiem pakalpojumiem kā veselības aprūpe, izglītība un ilgtspējīga enerģija, kas ar telekomunikāciju tīklu starpniecību kļūst interaktīvi (tā piemēri ir telemedicīna un tālmācība);

— transporta sistēmām, kuru ilgtspējīga integrācija ietver dzelzceļa savienojumu, ūdensceļu, piekļuves lidostām, kā arī intermodālu transporta ķēžu un mūsdienīgu transporta vadības sistēmu pilnveidošanu, riteņbraucēju un gājēju celiņu uzlabošanu. Integrētā transporta sistēma palīdz sekmēt pilsētu politiku, kuras mērķis ir izvairīties no apdzīvoto teritoriju izplešanās, tādējādi samazinot enerģijas un sociālās izmaksas, kas rodas saistībā ar braukšanu no dzīves vietas uz darbu un atpakaļ, kā arī komerciālajiem darījumiem;

— ilgtspējīga transporta sistēma apvienojumā ar efektīvu enerģētikas sistēmu stiprina ES pilsētvides atjaunošanas politiku, kurā par prioritāti būtu jānosaka finansējums ilgtspējīgiem transporta un funkcionāliem enerģētikas tīkliem atjaunojamās piepilsētās;

— enerģijas tīkliem. Tā kā ar elektrību darbināmu transportlīdzekļu (sk. Atjaunojamu energoresursu direktīvu), telekomunikāciju tehnoloģiju un informātikas tehnikas lietojuma paplašināšanās rezultātā strauji pieaug enerģijas patēriņš, ir vajadzīgs labi pārdomāts sadales tīkls, kurā iespējams samazināt enerģijas zudumu, paaugstināt efektivitāti un pielāgot to mainīgajām vajadzībām un kurā var absorbēt saražotās saules enerģijas pārpalikumu. Turklāt jāsekmē elektrības uzlādēšanas un ūdeņraža uzpildes staciju tīkla izveide, kuru apgādātu ar vietēji saražotiem atjaunojamiem energoresursiem;

— telemātikas tīkliem, it īpaši interneta platjoslas piekļuvei, kas patlaban ir ļoti svarīga gan uzņēmumiem, gan ģimenēm.

10. Digitālā pilsēta.

10.1. Pilsētvides pārveidi paātrinās un nozīmīgus jauninājumus ieviesīs ļoti interaktīvas pilsētu platformas, ko pašreiz izstrādā, izmantojot jaunākās paaudzes komunikāciju tehnoloģijas, turklāt būtu jāņem vērā šādi mērķi:

— mazināt ceļu infrastruktūras galveno lomu un izveidot ceļu, GPS un datortehnoloģijas sinerģiju, ierīkojot tīklu, kas ļauj izveidot interaktīvas loģistikas sistēmas; savienot mājokļus ar pārējo pasauli, paplašinot to lomu un, pateicoties savienojumiem, pārveidot tos par darba, atpūtas, veselības aprūpes u.c. vietām;

— integrēt publisko un privāto pakalpojumu piedāvājumu. Tas ļaus pārveidot publiskās pārvaldes “platformas” (būvatļauju izsniegšana, zemesgrāmatas, nodokļu iestādes u.c.), lai tās būtu interaktīvi pieejamas uzņēmumiem, mājsaimniecībām un iedzīvotājiem ar personīgajām digitālajām ierīcēm;

— būtiski uzlabot veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu par daudz zemākām cenām. Ar jaunajām tīkla tehnoloģijām, aparātu miniaturizāciju un pārvietojamību iespējams uzraudzīt galvenās dzīvībai svarīgās funkcijas pacientam, kas atrodas mājās, un veikt veselības aprūpes procedūras tiešsaistē;

— mazināt asimetriju saziņā starp iedzīvotājiem un personām, kurām ir vajadzīgās zināšanas (tehniskajiem speciālistiem, ārstiem, politiķiem u.c.), lai ierastās lejupejošās struktūras pārveidotu par jaunām sadarbības struktūrām;

— aktīvi uzraudzīt visu pilsētas dzīves ciklu, lai panāktu ievērojamus ietaupījumus pilsētas resursu apsaimniekošanā.

11. Solidāra pilsēta.

11.1. Līdz šim iztirzātie faktori ir svarīgi, taču tie ir vienīgi instrumenti pilsētvides atjaunošanai, kuras galvenais mērķis ir palielināt sociālo kohēziju saskaņā ar bieži atgādināto Eiropas Kopienas pamatprincipu.

11.2. Lai palielinātu sociālo kohēziju, pārvaldes sistēmas jāatjaunina visos līmeņos, no Kopienas līdz vietējām pašpārvaldēm, lai risinātu mūsu sabiedrībai raksturīgās sarežģītās un daudzveidīgās attiecības. Tādējādi atjaunojas attiecību ķēde: sadarbības pieeja — asimetrijas mazināšana — vadības (leadership) jēdziena izpratnes paplašināšana.

11.3. Sadarbības pieeja: tā ir ilgtspējīgas pārvaldības pamatprakse, un tās mērķis ir nodrošināt, lai visām ieinteresētajām personām būtu iespēja piedalīties lēmumu pieņemšanā. Šī pieeja sākās ar pilsonisko forumu aktivizēšanos un vērsās plašumā līdz ar interaktīvu tehnoloģiju attīstību. Tās būtību kodolīgi izsaka ASV Valsts administrācijas akadēmijas (National Academy of Public Administration) moto “Nejautā, ko valsts var darīt tavā labā; jautā, ko mēs varam paveikt kopā” (14).

11.4. Asimetrijas mazināšana: iespēja reāllaikā izmantot arvien efektīvākas zināšanu sistēmas un sazināties reāllaikā mazina atstatumu starp tiem, kam ir zināšanas, un tiem, kas līdz šim bija to pasīvi lietotāji. Tas maina ne tikai cilvēku attiecības, bet arī pilsētvides nozīmi, kas kļūst par katalizatoru jaunām attiecībām (piemēram, ambulatorās un pirmās palīdzības sniegšana, ko no slimnīcām pārceļ uz metro stacijām, lielveikaliem u.tml. vietām).

11.5. Vadības jēdziena izpratnes paplašināšana: attiecību sistēmu struktūras maiņa un jaunu sadarbības iespēju parādīšanās liek mainīt valsts ierēdņu lomu — viņiem jāparāda gan vadības spējas, gan vidutāja iemaņas.

11.6. Būtiskās izmaiņas attiecību sistēmā paver iespējas, jo īpaši vietējām pašvaldībām, radikāli mainīt organizatoriskos modeļus. Tā ir tendence, ko var dēvēt par pāreju no rīcības, kas raksturīga stratēģiskajiem plāniem, uz kopīgu platformu izveidi, kas ir uz ilgtspējību balstītas pārvaldes iezīme. Platformas modeli, ko ES jau izmēģinājusi ražošanas un zināšanu nozares organizācijā, varētu paplašināt, izveidojot ciešas saiknes starp visām pilsētvides interešu grupām un veicinot spēcīgāku un ne tik spēcīgu kopienu savstarpējas subsidiaritātes politiku. Tādējādi var runāt par šādiem aspektiem:

— kopienu veidošanas (community building) platforma, kuras mērķis būtu aptvert pēc iespējas plašāku ieinteresēto personu un vietējo iedzīvotāju apvienību loku;

— zināšanu platforma, kuras mērķis ir izvērst novatoriskus pasākumus zināšanu un pētniecības jomā un veicināt radošu pieeju pilsētvides atjaunošanā;

— tehnoloģijas platforma, kuras mērķis ir sniegt inovatīviem procesiem vajadzīgo svarīgu zināšanu klāstu;

— resursu platforma, lai — izmantojot publiskā un privātā sektora partnerību, izveidotu programmām Jessica un Jaspers līdzīgus novatoriskus finanšu instrumentus, — īstenotu finanšu politiku, kas veicinātu vienlīdzību, atbalstītu iedzīvotājus ar nelieliem ienākumiem un iesaistītu viņus visaptverošās pilsētvides atjaunošanas stratēģijās, — izstrādātu uzskaites politiku, kas vērsta uz preču un pakalpojumu ekonomiskās vērtības noteikšanu, ņemot vērā dabas resursu ieguves un atkritumu likvidēšanas izmaksas, lai piemērotu tādu nodokļu politiku, kura atturētu no izejvielu nelietderīgas izmantošanas. Šādi iegūtus ienākumus būtu jānovirza neaizsargāto sociālo grupu atbalstam.

Briselē, 2010. gada 26. maijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) OV C 77, 31.3.2009., 123. lpp.

(2) Komisijas darba dokuments “Apspriešanās par topošo stratēģiju “Eiropa 2020””, Brisele, 2009. g., un Ārlietu un sadarbības ministrijas Valsts sekretariāta Eiropas Savienības lietās dokuments “Eiropas Savienības Padomes prezidentvalsts Spānijas programma laikposmam no 2010. gada 1. janvāra līdz 30. jūnijam“Novatoriskā Eiropa” (“Innovating Europe””), publicēts Spānijas valdības biļetenā “Boletín Oficial del Estado”, Madride, 2010. g.

(3) Pilsētvides atjaunošanas galveno problēmu izcila analīze atrodama: Massimo Cacciari“La Città”, Pazzini Stampatore Editore, Villa Verucchio (RN), 2004.

(4) Richard Rogers“Toward an Urban Renaissance” (Ceļā uz pilsētu renesansi), Urban Task Force, London, 2005; lejupielādējams no tīmekļa vietnes www.urbantaskforce.org.

(5) Eiropas Savienība – Reģionu komiteja “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns reģionos un pilsētās”, Brisele, 2008; lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://portal.cor.europa.eu/europe2020/Pages/Library.aspx.

(6) Avoti: A green new deal for Europe, Wuppertal Institut; Rethinking the Economic Recovery: A Global Green New Deal, ONU-Environmental Programme; A green new-deal, New economic foundation; Toward a Transatlantic Green New Deal: Tackling the Climate and Economic Crises, sagatavojis Worldwatch Institute Heinrich Böll Foundation.

(7) Tas ļautu vietējā līmenī pilnībā piemērot ieteikumus, kas iekļauti Komisijas paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam “IKP un ne tikai. Progresa novērtējums mainīgā pasaulē” (COM(2009) 433 galīgā redakcija), lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://www.beyond-gdp.eu/. Šo ieteikumu pamatā ir ziņojums, ko pēc ES un Francijas valdības pasūtījuma izstrādāja Stiglitz, Sen un Fitoussi; lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://www.stiglitz-sen-fitoussi.fr/en/index.htm.

(8) Jan Jacob Trip, Creative city development in the Lisbon strategy, TU Delft, 2009; Xavier Vives, Lluís Torrens, The strategies of european metropolitan areas in the context of the European Union enlargement, Pla Estratègic Metropolità de Barcelona, 2005.

(9) Rudolf de Groot “Function-analysis and valuation as a tool to assess land use conflicts in planning for sustainable, multi-functional landscapes”, Landscape and Urban Planning, 75 (2006), 175.–186. lpp.

(10) Pasaules Ekonomikas forums, “The Lisbon review 2002–2006” (Lisabonas stratēģijas pārskatīšana (2002–2006)); lejupielādējams no tīmekļa vietnes www.weforum.org/pdf/gcr/lisbonreview/report2006.pdf;

Eiropas Komisijas paziņojums “i2010 — Eiropas informācijas sabiedrība izaugsmei un nodarbinātībai”; lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://europa.eu/legislation_summaries/employment_and_social_policy/job_creation_measures/c11328_en.htm; Fondazione Ugo Bordoni, “Dossier EU i 2010” (nav pieejams latviešu valodā); lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://www.fub.it/osservatorio/dossieruei2010/liniziativai2010.

(11) Informāciju par t. s. “visuresošo pilsētu” (U-city jeb ubiquitous city, t. i., pilsēta, kurā visur izmanto informācijas tehnoloģijas un kurā gandrīz viss ir saistīts savstarpēji savienotā informācijas sistēmā) praksi var atrast šādās tīmekļa vietnēs:

MIT: http://web.mit.edu/cre/research/ncc/casestudies.html;

Milla Digital: http://www.milladigital.org/ingles/home.php;

Tokijā: http://www.tokyo-ubinavi.jp/en/about.html;

Singapūrā: http://www.itu.int/ubiquitous;

Honkongā: http://www.info.gov.hk/digital21/eng/strategy/2008/Foreword.htm;

Arabianranta (Helsinki): https://www.taik.fi/en/about_taik/arabianranta_.html.

(12) Saistībā ar šo punktu sk. New economics foundation, A Green New Deal (Jaunais zaļais kurss), Londona, 2009, lejupielādējams no tīmekļa vietnes www.neweconomics.org/projects/green-new-deal.

(13) Eiropas Komisija, “The Economics of Ecosystems and Biodiversity (TEEB)” (Ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības ekonomika); lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://ec.europa.eu/environment/nature/biodiversity/economics/.

(14) Lejupielādējams no tīmekļa vietnes http://www.collaborationproject.org/display/home/Home.