Īpašais ziņojums Nr. 7/2011 “Vai agrovides maksājumi ir labi plānoti un pārvaldīti”





GLOSĀRIJS Agrovides maksājumi . Finansiāli plašākais pasākums ES lauku attīstības politikas īstenošanai, pirmoreiz ieviests ar 1987. gada KLP uz brīvprātības pamata, bet kopš 1992. gada dalībvalstīm tas ir obligāts. Pašlaik tos reglamentē Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. pants. Agrovides apakšpasākums . Atbalsta shēma, ko dalībvalstis izmanto agrovides maksājumu īstenošanai, un tai raksturīgā prakse, kas lauksaimniekiem jāīsteno. Lauku attīstības programmā ir ietver ti vairāki agrovides apakšpasākumi, parasti to ir ap desmit. Agrovides apakšpasākumu piemēri ir lauksaimniecības sistēmu ekstensifikācija, augu seka un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas pasākumi. Atbalstītā fiziskā platība . Lauksaimnieku un citu zemes apsaimniekotāju izmantotā lauksaimniecības platība, par kuru ir uzņemtas agrovides saistības. Ja uz vienu un to pašu platību attiecas vairākas saistības, šim rādītājam kopējo platību skaita tikai vienreiz. Atsauces līmenis . Līmenis, kuru izmanto, lai noteiktu, ka agrovides maksājumi lauksaimniekiem kompensē tikai praksi ar augstākām prasībām nekā tā, kas definēta tiesību aktos. Svarīgs atsauces līmeņa elements ir "savstarpējā atbilstība", kas attiecas uz prasībām, kuras uzskaitītas II un III pielikumā Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības jomā un attiecībā uz dzīvnieku labturību un zemes uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. Bioloģiska lauksaimniecība . Pārtikas produktu ražošanas metode, kas izstrādāta, lai pēc iespējas samazinātu cilvēku ietekmi uz vidi. Kopš 1991. gada ir noteiktas prasības ES līmenī, tostarp attiecībā uz ražošanas metodēm un pārbaudi. Pašlaik reglamentē Padomes Regula (EK) Nr. 834/2007. Dalībvalsts . Šīs revīzijas kontekstā — par agrovides maksājumu pārvaldību atbildīgās iestādes. Dalībvalstis šim nolūkam ieceļ vadošo iestādi. Tādās reģionos iedalītās dalībvalstīs kā Vācijā, Spānijā un Itālijā katram reģionam ir atsevišķa programma un atsevišķa vadošā iestāde. Ietekmes rādītāji . Tos izmanto, lai mērītu sociālekonomisko ietekmi un ietekmi uz vidi, kas novērojama pēc noteikta laika; lauku attīstības jomā tie ir noteikti programmas līmenī. Rādītāji, kas attiecas uz agrovidi, ir šādi: nesamazinās bioloģiskā daudzveidība, putnu populāciju attīstības tendences lauksaimniecības zemju teritorijā, tiek saglabātas lielas dabas vērtības lauksaimniecības zemes un meži, uzlabojas ūdens kvalitāte un ir devums klimata pārmaiņu apkarošanā. Integrēta ražošana . Tā ir lauksaimniecības sistēma, kurai nav vienotu prasību kopuma ES līmenī un kuras mērķis ir lietot dabas resursus un nodrošināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, tostarp cik vien iespējams samazinot piesārņojošu vielu lietošanu. Kopienas stratēģiskās pamatnostādnes . ES prioritātes lauku attīstībai 2007.–2013. gada programmu posmā, kuras pieņēma Padome (Lēmums 2006/144/EK). Kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēma . Komisijas un dalībvalstu izstrādāta pieeja, kura ir paredzēta ziņošanai par lauku attīstības programmu finanšu izpildi, iznākumu, koprezultātu un ietekmi. Koprezultāta rādītāji . Tos izmanto, lai mērītu programmas intervences pasākumu izraisītās tiešās izmaiņas 2. ass pasākumiem, tostarp agrovidei, un tie attiecas uz platību (hektāru skaits), kurā zemes apsaimniekošana ir veiksmīga un sekmē īpaša mērķa sasniegšanu (piem., uzlabot ūdens kvalitāti). KPL . Kopējā lauksaimniecības politika. Lauksaimniecība ar lielu dabas vērtību . Lauksaimniecības veidi un lauksaimniecības zeme ar tādām īpašībām, kur iespējama augsta līmeņa bioloģiskā daudzveidība vai tādas sugas un dzīvotnes, kurām nepieciešama saglabāšana. Lauksaimniecības prakse . Lauksaimnieciskās ražošanas metode, kurai var būt gan labvēlīga, gan nelabvēlīga ietekme uz vidi. Lauku attīstības programma . Galvenais plānošanas dokuments, ko sagatavojusi dalībvalsts un apstiprinājusi Komisija, lai plānotu un īstenotu ES lauku attīstības politiku. Tā aptver laikposmu no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim, un tajā var būt līdz 40 pasākumiem, no kuriem viens ir agrovides maksājumi. Natura 2000 teritorijas . ES mēroga dabas aizsardzības teritoriju tīkls, kas izveidots ar 1992. gada Dzīvotņu direktīvu (Padomes Direktīva 92/43/EEK). Tiešo rezultātu rādītāji . Tos izmanto, lai mērītu, kas ir sasniegts ar intervenci. Agrovides jomā tas ir lauksaimniecību/līgumu skaits un platība (hektāru skaits) vai to dzīvnieku skaits, par ko saņem atbalstu saskaņā ar pasākumu. Upes baseins . Tā ir zemes platība, no kuras visi virszemes noteces ūdeņi caur secīgiem strautiem, upēm un, iespējams, ezeriem ieplūst jūrā pie vienas grīvas, ietekas vai deltas (2. pants Direktīvā 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā). KOPSAVILKUMS I. Agrovide ir viena no galvenajām ES politikas jomām; gadā tai atvēl aptuveni 2,5 miljardus EUR no ES līdzekļiem, un tās mērķis ir apmierināt sabiedrības arvien lielāko pieprasījumu pēc vides pakalpojumiem. Šo politiku kopīgi pārvalda Komisija un dalībvalstis. Agrovides maksājumi ir iezīmīgi ar lauksaimniecības prakses daudzveidību dalībvalstīs un ar lauksaimnieku brīvprātīgu piedalīšanos. Ņemot visu to vērā, Palāta revīzijā vērtēja, vai šis lauku attīstības pasākums ir labi plānots un pārvaldīts. II. Palāta konstatēja, ka dalībvalstis bija izvirzījušas daudzus un nepietiekami konkrētus mērķus, lai varētu novērtēt, vai tie ir vai nav sasniegti. Kaut gan lauku attīstības programmās ir apzināti vides noslogojumi, tos nevar viegli izmantot, lai skaidri pamatotu agrovides maksājumus. Kopējās uzraudzības un vērtēšanas sistēmas īstenošana apliecina uzraudzības sistēmu attīstību, un arī ārpus šīs sistēmas bija identificēti labas prakses rajoni. Tomēr saistībā ar pārvaldības informācijas attiecināmību un ticamību bija vērā ņemamas problēmas. Konkrēti jāmin, ka bija ļoti maz ziņu par to, kādus ieguvumus vides jomā deva agrovides maksājumi. III. Lauksaimnieki ir izšķirošais posms agrovides maksājumu īstenošanai, un ir svarīgi viņiem sniegt pienācīgus norādījumus, lai atbalsta summas radītu pareizo stimulu. Norādījumu sniegšanas sistēmas lauksaimniekiem kopumā bija labi izveidotas. Taču tika konstatētas nopietnas un būtiskas problēmas saistībā ar atbalsta summām, sākot no nepilnībām to aprēķināšanā un beidzot ar diferenciācijas trūkumu atbilstoši reģionālajiem vai vietējiem apstākļiem. IV. ES tiesību akti prasa, lai dalībvalstis piešķirtu atbalstu saskaņā ar konkrētām vajadzībām. Taču revīzijā konstatēja, ka lielāko daļu finansējuma izmaksāja par horizontāliem apakšpasākumiem, nepiemērojot atlases procedūras. Šos izdevumus nepamatoja lēmumi par vēlamo mērķplānošanas līmeni atbilstoši iesaistītajām izmaksām. Turklāt pārvaldības lēmumi balstījās uz nepietiekamiem pierādījumiem, un maksājumi netika adresēti konkrētu vides problēmu risināšanai. V. Palāta iesaka - Komisijai un dalībvalstīm labāk paskaidrot un pamatot agrovides apakšpasākumus, kā arī labāk ziņot par tiem; - Komisijai stingrāk vērtēt galvenos elementus lauku attīstības programmās pirms to apstiprināšanas; - nākamajā programmu plānošanas posmā Komisijai jāpievērš uzmanība šādiem aspektiem: - agrovides izdevumiem jābūt daudz precīzāk plānotiem un mērķtiecīgākiem; - apakšpasākumos ar augstāku vides potenciālu ES iemaksas līmenim jābūt augstākam; - skaidri jānošķir vienkārši agrovides pasākumi un pasākumi ar augstākām prasībām; - dalībvalstīm daudz aktīvāk jāpārvalda agrovides maksājumi. IEVADS LAUKSAIMNIECĪBA UN VIDE — PRETRUNĪGA PARTNERĪBA 1. Kopš pagājušā gadsimta septiņdesmitajiem un astoņdesmitajiem gadiem ir arvien augušas bažas par lauksaimniecības nelabvēlīgo ietekmi uz vidi. Cita starpā tas attiecas uz lauku saimniecību arvien lielāku specializāciju, mēslojumu un pesticīdu lietošanu, lielu ganāmpulku blīvumu un — īpaši dienvidu dalībvalstīs — apūdeņoto platību paplašināšanu. Šādu intensīvas lauksaimniecības praksi ir veicinājušas cenu garantijas, kuras lauksaimniecības produktiem sākotnēji piedāvāja kopējā lauksaimniecības politika. 2. No otras puses, atsevišķi ekstensīvas lauksaimniecības veidi var aizsargāt lauku vides resursus. Ekstensīvo saimniecību un to zemes pamešana dažos Eiropas Savienības reģionos kļūst par arvien lielāku problēmu, kas nelabvēlīgi ietekmē bioloģisko daudzveidību un ainavas daudzveidību, kā arī rada lielāku meža ugunsgrēku risku. ES ATBALSTS AGROVIDES MAKSĀJUMIEM 3. Kopš 1987. gada ES ir līdszfinansējusi dalībvalstu agrovides maksājumus, lai risinātu divējādu problēmu — lai mazinātu nelabvēlīgo ietekmi, ko rada intensīva lauksaimniecība, un lai uzturētu ekstensīvās lauksaimniecības labvēlīgo ietekmi. Šo maksājumu mērķis ir arī turpmāk "rosināt lauksaimniekus un citus zemes apsaimniekotājus kalpot sabiedrībai kopumā, ieviešot vai turpinot izmantot lauksaimniecības ražošanas metodes, kas atbilst vides, ainavas un tās sastāvdaļu, dabas resursu, augsnes un ģenētiskās daudzveidības aizsardzībai un uzlabošanai" [1]. Agrovides maksājumiem 2007.–2013. gadā no ES līdzekļiem ir piešķirti 22,2 miljardi EUR 4. Kopš 2000. gada agrovides maksājumi ir bijuši daļa no ES lauku attīstības politikas, kuru īsteno ar lauku attīstības programmām, ko septiņiem gadiem izstrādā dalībvalstis. Savās programmās dalībvalstīm ir obligāti jāiekļauj agrovides maksājumi, un pašreizējam posmam, kas aptver 2007.–2013. gadu, no ES līdzekļiem dalībvalstis šīm vajadzībām ir piešķīrušas 22,2 miljardus EUR. Līdzekļu sadalījums starp dalībvalstīm ir parādīts 1. attēlā. Faktiskie ES izdevumi 2009. finanšu gadā bija 2,5 miljardi EUR, un 7,7 miljardi EUR bija piešķirti programmu posma pirmajai pusei (no 2007. gada 1. janvāra līdz 2010. gada 1. jūlijam) [2]. 1. ATTĒLS AGROVIDES MAKSĀJUMIEM PIEŠĶIRTIE ES LĪDZEKĻI (2007.–2013. G.) (SASKAŅĀ AR SUMMĀM, KAS APSTIPRINĀTAS LAUKU ATTĪSTĪBAS PROGRAMMĀS LĪDZ 2009. GADA DECEMBRIM) +++++ TIFF +++++ Avots: ĢD AGRI: Lauku attīstība Eiropas Savienībā. Statistiska un ekonomiska informācija. 2009. gada ziņojums, 2009. gada decembris (4.1.1. iedaļa. ELFLA — finanšu plānu pārskats) 5. Agrovides maksājumus kopumā īsteno ar līgumiem, kas noslēgti starp valsts struktūru dalībvalstīs un saņēmēju (lauksaimnieku vai zemes apsaimniekotāju). Šajos līgumos, kuru darbība parasti ilgst no pieciem līdz septiņiem gadiem, ir sīki izklāstītas saistības, kuras saņēmējam jāuzņemas. Šīs saistības aptver plaša spektra lauksaimniecības praksi, kuru var sagrupēt turpmāk parādītajā veidā. Lauksaimniecības prakses galvenās grupas agrovides maksājumiem | Bioloģiskā lauksaimniecība (sk. glosāriju) | Integrētā ražošana (sk. glosāriju) | Cita lauksaimniecības sistēmu ekstensifikācija: mazāk mēslojuma, mazāk pesticīdu un lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanas ekstensifikācija | Augu seka, papuves platību uzturēšana | Rīcība augsnes erozijas novēršanai vai mazināšanai | Ģenētiskie resursi (apdraudētās vietējās sugas, kuras varētu izzust lauksaimniecības rezultātā, un augi, ko apdraud ģenētiskā erozija) | Bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas un veicināšanas pasākumi | Ainavas uzturēšana, tostarp lauksaimniecības zemes vēsturisko iezīmju saglabāšana | Ar ūdeni saistīti pasākumi (nesaistīti ar dzeramā ūdens apsaimniekošanu), tādi kā robežjoslas, lauku robežas, mitrāju apsaimniekošana | 6. Agrovides maksājumu pamatprincips ir tas, ka pieteikšanās uz tiem un līguma slēgšana ir lauksaimnieku brīva izvēle. Tas nozīmē, ka maksājumu līmenim jābūt pietiekami pievilcīgam attiecībā pret saistībām, kuras ir jāpilda, un saistītajiem maksājumiem. Atbalstam, kuru izmaksā saņēmējiem, jāattiecas tikai uz agrovides saistību papildu izmaksām un to dēļ neiegūtajiem ienākumiem; vēl var iekļaut darījumu izmaksas. 7. Ar agrovides maksājumiem lauksaimniekiem nevar kompensēt praksi, kas tiesību aktos noteikta kā obligāta. Stāvoklis, attiecībā pret kuru papildu saistības tiek mērītas, saucams par "sākumstāvokli" jeb "atsauces līmeni". Ieguvumi, kurus vides jomā ir iecerēts panākt virs šā līmeņa, var ievērojami atšķirties, un tie galvenokārt atkarīgi no tā, cik augstas ir attiecīgās lauksaimniecības prakses prasības. Plašāk sk. 2. attēlu. 8. Agrovides vērtējumos atklājās, ka pasākumu īstenošanai ir iespējamas divas pretējas pieejas, proti, "plaša un sekla" vai "dziļa un šaura", "sākumlīmeņa shēmas" vai "augstāka līmeņa shēmas", "pamatprasības" vai "augstākas prasības" [3]. Šāds pretnostatījums balstās uz koncepciju, ka abas pieejas izmanto pilnīgi atšķirīgus apsvērumus agrovides maksājumu īstenošanai: teritorijas, kurās piemēro apakšpasākumus, ir dažādas, tāpat kā atšķiras attiecīgo saņēmēju skaits, radušies budžeta un administratīvie izdevumi, piemērojamie pārvaldības noteikumi un sagaidāmā ietekme. Šie skaidri noteiktie agrovides apakšpasākumu analizēšanas veidi tiesību aktos neparādās, un tas atbildīgajām iestādēm ļauj izvēlēties, kuru pieeju piemērot atkarībā no konteksta un problēmu veida. Komisijas paziņojumā [4], ar kuru aizsāka debates par laikposmu pēc 2013. gada, piedāvāta iespēja vienkāršus, vispārīgus agrovides pasākumus turpmāk iekļaut tiešajos maksājumos. 1. fotoattēls. Agrovides piemērs Anglijā. Attēlā (no kreisās uz labo): kviešu lauks, neapstrādātas zemes strēle un josla, kas apsēta ar "sēklu maisījumu savvaļas putniem". +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība, avots: Eiropas Revīzijas palāta. 9. Pamata apakšpasākumi var būt rentablākais agrovides maksājumu īstenošanas veids, ja ir jārīkojas plašā teritorijā. Šādiem apakšpasākumiem raksturīgas vienkāršas un vispārinātas darbības (piem., pļavu uzturēšana, lauksaimniecības zemes zaļais segums) un liels saņēmēju skaits. Tā kā prasības lauksaimniekiem ir ierobežotas, arī atbalsta summas ir relatīvi nelielas. 2. ATTĒLS AGROVIDES MAKSĀJUMU INTERVENCES LOĢIKA +++++ TIFF +++++ 10. Apakšpasākumus ar augstākām prasībām, gluži pretēji, var pielāgot vietējiem apstākļiem, un tie attiecas uz sarežģītākiem un lielāku piepūli ietverošiem apsaimniekošanas veidiem. Dalībvalstis kopumā īsteno šīs shēmas mazākās ģeogrāfiskajās teritorijās [5], iesaistot mazāku saņēmēju skaitu. Tā kā lauksaimniekiem ir izvirzītas daudz būtiskākas prasības, kas rada lielākas izmaksas un/vai ieņēmumu zudumu, atbalsta summas ir relatīvi lielas. Augstāku prasību dēļ, kas turklāt pielāgotas konkrētām teritorijām, lielākas pūles prasoši apakšpasākumi potenciāli spēj sniegt lielākus ieguvumus vides jomā uz katru atbalstīto hektāru, bet tas notiek ar lielākām izmaksām. 11. Komisija un dalībvalstis pārvalda agrovides maksājumus kopīgi. Komisija novērtē un apstiprina dalībvalstu sagatavotās un iesniegtās lauku attīstības programmas. Dalībvalstis pieņem visus tiesību aktus, likumiskos un administratīvos noteikumus, lai nodrošinātu līdzekļu pareizu izlietojumu. Lauksaimnieki (vai zemes apsaimniekotāji) noslēdz līgumu ar attiecīgo dalībvalsts vadošo iestādi un atbild par to, lai reāli piemērotu lauksaimniecības praksi, kas ir saskaņā ar šā līguma noteikumiem. Īsi par agrovides maksājumiem | Mudina lauksaimniekus piemērot tādas lauksaimnieciskās ražošanas metodes, kas ir saderīgas ar vides aizsardzību. | Svarīga ES politikas joma, kurai katru gadu izlieto aptuveni 2,5 miljardus EUR no ES līdzekļiem. | Obligāta dalībvalstīm, bet brīvprātīga lauksaimniekiem. | Saistībām jāpārsniedz atsauces līmenis. | Maksājumi ir atkarīgi no papildizmaksām un neiegūtajiem ieņēmumiem, un tajos var iekļaut darījumu izmaksas. Finanšu stimuli ir aizliegti. | Pārvaldības pienākumus kopā pilda Komisija un dalībvalstis. | PALĀTAS IEPRIEKŠĒJĀS REVĪZIJAS 12. Palāta ir iepriekš revidējusi agrovides maksājumus un ir konstatējusi vairākas nepilnības. Galvenās nepilnības ir minētas I pielikumā. REVĪZIJAS TVĒRUMS UN PIEEJA 13. Šīs revīzijas mērķis ir noteikt, vai agrovides shēmas ir labi izplānotas un pārvaldītas. Revīzijā uzmanība īpaši tika vērsta uz turpmāk minētajiem jautājumiem: - vai agrovides politika ir plānota un uzraudzīta tā, lai sniegtu reālus ieguvumus vides jomā; - vai lauksaimnieki saņem pienācīgus norādījumus un pareizi noteiktas atbalsta summas; - vai agrovides politikas pārvaldībā ņēma vērā konkrētas vajadzības vides jomā. 14. Palāta izstrādāja revīzijas kritērijus attiecībā uz agrovides maksājumu koncepciju, īstenošanu un uzraudzību/vērtēšanu. Šo kritēriju pamatā bija tiesību akti, Komisijas dokumenti un publikācijas, kā arī zinātniski pētījumi (sk. II pielikumu). Palāta apspriedās ar agrovides speciālistu grupu [6] par šo revīzijas kritēriju atbilstīgumu un izmantojamību. Pēc dokumentu pārskatīšanas un apspriešanās ar speciālistu grupu Palāta arī izveidoja labākās prakses paraugu pamatsarakstu [7]; šos prakses veidus zinātniskajā literatūrā uzskata par īpaši piemērotiem agrovides apakšpasākumu efektivitātes uzlabošanai. Palāta apmeklēja Angliju, Reinzemi-Pfalcu Vācijā un Centrālo reģionu Francijā, kur bija vērojami šādas prakses piemēri. 15. Revīzija sākās ar dokumentāru pārbaudi — caurskatīja 203 agrovides līgumus, kas atlasīti pēc nejaušības principa no izdevumiem, kurus dalībvalstis deklarēja Komisijai par 2008. gadu. Paraugs aptvēra 48 lauku attīstības programmas 21 dalībvalstī. 16. Pēc tam Palāta izraudzījās astoņas programmas turpmākai detalizētai pārbaudei. Izraudzītās dalībvalstis (reģioni) bija Spānija (Andalūzija), Itālija (Pjemonta), Vācija (Berlīne un Brandenburga), Zviedrija, Austrija, Ungārija, Polija un Francija. Katrā dalībvalstī savāca revīzijas pierādījumus par vairākiem agrovides apakšpasākumiem un veica pārbaudes, izmantojot aptaujas un dokumentu un datu analīzi. Kopā ar lauksaimniekiem un inspektoriem, kas atbild par pārbaudēm uz vietas, apmeklēja arī vairākas saimniecības, lai pārbaudītu agrovides maksājumu īstenošanu saimniecības līmenī. APSVĒRUMI VAI AGROVIDES POLITIKA BIJA PLĀNOTA UN UZRAUDZĪTA TĀ, LAI SNIEGTU REĀLUS IEGUVUMUS VIDES JOMĀ? 17. Juridiskajā pamatā ir ietverti vairāki elementi, kas paredzēti, lai nodrošinātu, ka agrovides maksajumi patiešām rada ieguvumus vides jomā. Dalībvalstīm savās lauku attīstības programmās jāapraksta vides pašreizējais stāvoklis. Tām ir arī jāiekļauj dažādu saistību veidu apraksts un pamatojums agrovides maksājumiem un tas jāpamato ar sagaidāmo ietekmi uz vidi saistībā ar ekoloģiskām vajadzībām un prioritātēm [8]. 18. Saskaņā ar pareizas finanšu vadības jeb pārvaldības principiem, kas noteikti Finanšu regulas 27. pantā [9], noteikts, ka politikas mērķi jāformulē tā, lai tie būtu konkrēti, izmērāmi, sasniedzami, atbilstīgi un ar noteiktiem termiņiem. Katrā lauku attīstības programmā jāiekļauj informācija par konkrētiem pārbaudāmiem pasākumu mērķiem un to sasniegšanas gaitu, turklāt jāmēra šo mērķu sasniegšanas efektivitāte un produktivitāte [8]. 19. Palāta pārbaudīja, vai mērķi, kas lauku attīstības programmās izvirzīti agrovides maksājumiem, bija pietiekami precīzi (konkrēti, izmērāmi un ar noteiktiem termiņiem), lai dotu racionālu pamatu novērtējumam par to sasniegšanu. Palāta arī pārbaudīja, vai lauku attīstības programmās bija pietiekami argumentēti agrovides maksājumi saistībā ar apzinātajiem vides noslogojumiem. Tā kā labas kvalitātes datu pieejamība ir priekšnoteikums novērtējumam par politikas rezultātiem, Palāta vērtēja, vai uzraudzības sistēmas ļāva iegūt ticamus datus, kuri bija būtiski, novērtējot agrovides maksājumu ietekmi uz vidi. AGROVIDES MAKSĀJUMU MĒRĶI NAV PIETIEKAMI KONKRĒTI, LAI NOVĒRTĒTU, VAI TIE IR SASNIEGTI AGROVIDES MĒRĶI IR NOTEIKTI KĀ DAĻA NO KOPĒJĀS LAUKU ATTĪSTĪBAS PAMATSISTĒMAS 20. Augsta līmeņa tiesību akti nosaka juridisko pamatu lauku attīstībai kopumā, un agrovides maksājumi ir viens no tās elementiem. Padome izstrādāja ES lauku attīstības prioritātes 2007.–2013. gadam Kopienas stratēģiskajās pamatnostādnēs (sk. glosāriju). Ir iecerēts, ka agrovides maksājumi kopā ar citiem lauku attīstības pasākumiem dos ieguldījumu trijās ES līmeņa prioritāšu jomās: bioloģiskā daudzveidība un augstas dabas vērtības lauksaimniecības un mežsaimniecības sistēmu, kā arī tradicionālo lauksaimniecības ainavu aizsardzība un attīstīšana un ūdens un klimata pārmaiņas. 21. Regulā (EK) Nr. 1698/2005 formulētie ES mērķi ir diezgan vispārīgi, kā tas mēdz būt augsta līmeņa tiesību aktos. Minētā Padomes regula nosaka lauku attīstības politikas mērķus viendabīgām pasākumu grupām (tās sauc par "asīm"). Tās ass mērķis, kurā ietilpst agrovides maksājumi, ir uzlabot vidi un lauku ainavu, atbalstot zemes apsaimniekošanu. DAUDZI UN SAREŽĢĪTI MĒRĶI 22. Katra dalībvalstsij iesniedz valsts stratēģisko plānu, kurā norādītas Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai un attiecīgās dalībvalsts darbības prioritātes, ņemot vērā Kopienas stratēģiskās pamatnostādnes, konkrētos lauku attīstības mērķus un pieejamos finanšu resursus. Lauku attīstības programmu uzdevums ir nodrošināt, lai ES atbalsts lauku attīstībai veicinātu Kopienas stratēģiskajās pamatnostādnēs un valstu stratēģiskajos plānos formulēto prioritāšu un mērķu sasniegšanu. Tajās jāiekļauj informācija par asīm un katrai asij ierosinātajiem pasākumiem, turklāt ir jāiekļauj konkrēti, pārbaudāmi mērķi, kas ļauj izmērīt programmas izpildes gaitu, efektivitāti un produktivitāti. Agrovides pasākumam Andalūzijas programmā ir ļoti daudz mērķu, kas apgrūtina rezultātu mērīšanu 23. Ar agrovides maksājumiem saistītie mērķi, kas noteikti dažādos programmu plānošanas dokumentos, bieži vien veido pārmēru sarežģītu sistēmu. To atspoguļo Andalūzijas piemērs. Valsts stratēģiskajā plānā paredzēti 20 vides mērķi. Lauku attīstības programma pārņem šo struktūru, aprakstot agrovides maksājumus vispārīgā iedaļā, kurā ir astoņi mērķi, kas atšķiras no iepriekš minētajiem 20 mērķiem vai arī kas ir formulēti vispārīgākā veidā. 24. Turklāt lauku attīstības programmā ir mērķi katram no 15 agrovides apakšpasākumiem (kopā 51), kas atkal dažkārt daļēji vai pilnīgi atšķiras no vispārīgajā iedaļā noteiktajiem mērķiem. Ņemot vērā kopējo sistēmu, tostarp stratēģisko vides novērtējumu [10] un ex ante novērtēšanu [11], ļoti lielais mērķu skaits apgrūtina rezultātu mērīšanu. 25. Palāta konstatēja, ka lauku attīstības programmās iekļautie mērķi nebija noteikti konkrētā, izmērāmā un laikā ierobežotā veidā. Tie bija formulēti vispārīgi, izmantojot nekonkrētus izteikumus — "samazināt", "aizsargāt", "dot ieguldījumu" utt. Arī tad, kad bija iespējams mērķus izteikt kvantitatīvā izteiksmē, daudzos gadījumos tas nebija darīts (piem., samazinājums par 20 %). Piemēram, Polijā agrovides apakšpasākumiem izvirzītos mērķus, tādus kā "pienācīga augsnes izmantošana un ūdens aizsardzība", nevar pārbaudīt. Turklāt šajos mērķos nav iekļauts sākumstāvokļa rādītāji, kas aprakstītu, kāds bija stāvoklis pirms agrovides maksājumu saņemšanas, un nav arī noteikti sasniegšanas termiņi. Šādas visās revidētajās dalībvalstīs konstatētās nepilnības neļauj spriest par to, vai mērķi ir sasniegti. 26. Tomēr tika konstatēti arī labi konkrētu un izmērāmu mērķu piemēri. Zviedrijā agrovides mērķi ir iestrādāti valsts vides kvalitātes mērķu kopā, kuru 1999. gadā pieņēma Zviedrijas parlaments. Šo mērķu termiņš ir 2020. gads, bet lielākajai daļai ir izvirzīti arī starpposma mērķi ar atskaites punktu 2010. gadā. 27. Labākie atrastie piemēri bija tā sauktie uz iznākumu orientētie apakšpasākumi, kuru īstenošana noved pie rezultātiem, kas ir tieši novērojami dabā. Andalūzijā, Pjemontā un Francijā šie apakšpasākumi attiecās uz to dzīvnieku sugu aizsardzību, kuras var izzust lauksaimnieciskās darbības rezultātā (sk. 2. fotoattēlu). Apakšpasākumi Reinzemē-Pfalcā un Francijā, kurus revidēja saistībā ar labāko praksi, attiecās uz pļavu apsaimniekošanu (sk. 3. izcēlumu). 2. fotoattēls. Agrovides apakšpasākuma piemērs Francijā: zirgu sugas ("Ardennais") aizsardzība, jo tā var izzust lauksaimnieciskās darbības rezultātā. +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība, avots: Eiropas Revīzijas palāta. NORĀDĪTIE VIDES NOSLOGOJUMI NESNIEDZ SKAIDRU PAMATOJUMU AGROVIDES MAKSĀJUMIEM LAUKU ATTĪSTĪBAS PROGRAMMĀS IR APZINĀTI VIDES NOSLOGOJUMI 28. Visās revidētajās lauku attīstības programmās bija identificēti pastāvošie vides noslogojumi. Tie bija saistīti galvenokārt ar bioloģiskās daudzveidības zudumu, ūdens kvalitātes apdraudējumu, augsnes eroziju, gaisa piesārņojumu un klimata pārmaiņām. Šo noslogojumu apzināšana pamatā balstījās uz Kopienas stratēģiskajām pamatnostādnēm, kurās Padome nosaka ES prioritātes 2007.–2013. gada lauku attīstības programmu posmam. 29. Septiņās no astoņām revidētajām lauku attīstības programmām bija iekļautas kartes, kurās bija norādītas vides noslogojuma vietas. Dalībvalstis parasti varēja uzrādīt dokumentus, kas pamatoja to veikto vides noslogojuma analīzi (tostarp ar datiem un pētījumiem). Piemēram, Pjemontas lauku attīstības programmā ir iekļautas dažādas kartes, kas attēlo pastāvošos augsnes apdraudējumus (organisko vielu samazināšanās, augsnes sablietēšanās un piesārņošana utt.). Vadošā iestāde arī spēja sniegt datus par visām reģiona 1206 pašvaldībām (un atsevišķām to daļām), kuras klasificētas atkarībā no augsnes erozijas riska trīs grupās (mazāk nekā 3 tonnas uz hektāru gadā, no 3 līdz 15 tonnām un vairāk nekā 15 tonnas). 30. Taču vairākās revidētajās programmās minētie vides jautājumi bija aprakstīti vispārīgi, nenorādot uz skaidru saikni ar agrovides apakšpasākumiem. Piemēram, Spānijā, Itālijā un Francijā dažas no vides noslogojuma problēmām, kas bija identificētas lauku attīstības programmās, nerisināja ar agrovides maksājumu starpniecību. Šie gadījumi programmās nebija paskaidroti. VIDE UN LAUKSAIMNIECĪBAS PRAKSE IR CIEŠI SAISTĪTAS, TAČU SAIKNES IR GRŪTI PRECĪZI NOTEIKT 31. Novērtējums par to, kādā mērā ir sasniegti agrovides mērķi, ir atkarīgs no tā, vai pastāv saikne starp agrovides apakšpasākumiem un vides noslogojumiem. Agrovides apakšpasākumiem var būt pozitīva ietekme vairāku vides noslogojumu jomā (ūdens, augsne, gaiss, bioloģiskā daudzveidība utt.). Vides noslogojumus nevar grupēt vai sarindot prioritārā secībā, jo tie attiecas uz elementiem, kas visi ir būtiski, atšķirīgi un nav salīdzināmi. 32. Līdz ar to revidētajās lauku attīstības programmās informācijas par identificētā vides noslogojuma relatīvo svarīgumu nav vai arī tās ir maz. Turklāt nav norādītas precīzas saiknes ar ierosinātajiem agrovides apakšpasākumiem. Tas traucē novērtēt to, kādā mērā apakšpasākumi ir ietekmējuši identificēto vides noslogojumu. Tāpēc lielākā daļa dalībvalstu vērtē agrovides mērķu sasniegšanu kopumā, skatot visus apakšpasākumus vienkopus. 33. Lauku attīstības programmās tādējādi teikts, ka starp vides noslogojumu un lauksaimniecības praksi, ko atbalsta ar agrovides maksājumiem, pastāv daudzējādas attiecības. Lai risinātu šo jautājumu, divās no astoņām revidētajām programmām saiknes starp vides noslogojumu un agrovides apakšpasākumiem varētu klasificēt kā tiešas vai netiešas. Piemēram, Pjemontā bija plānots, ka viens no revidētajiem agrovides apakšpasākumiem (integrētas ražošanas atbalsts, sk. glosāriju) palīdzēs sasniegt četrus no pieciem vides jomā izvirzītajiem mērķiem [12], bet tikai viens bija izraudzīts kā tiešais un galvenais mērķis (ūdens kvalitātes aizsardzība). Tas palīdz noskaidrot, kā agrovides maksājumi sekmē pamatsistēmā noteikto vides mērķu sasniegšanu. 34. Polijā konstatēja citu piemēru, kad pastāvēja tieša saikne starp agrovides apakšpasākumu un identificētajiem vides noslogojumiem. Saskaņā ar Polijas lauku attīstības programmu vēju erozija apdraud 28 % teritorijas. Augsnes seguma veidošana ziemā ir lauksaimniecības prakse, kas mazina augsnes eroziju, ko cita starpā izraisa vējš. Šo praksi atbalsta ar agrovides maksājumiem, kas iekļauti Polijas lauku attīstības programmās, kā parādīts 3. fotoattēlā. 3. fotoattēls. Agrovides pasākuma piemērs Polijā. Labajā pusē redzama platība bez augu seguma un vēju erozijas skarta augsne, bet kreisajā pusē — rudzi, kas iesēti, īstenojot agrovides apakšpasākumu, lai aizsargātu augsni pret eroziju. +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība, avots: Eiropas Revīzijas palāta. TĀDAS PRAKSES PIEMĒRI, AR KURU PAREDZĒTS SNIEGT REĀLUS IEGUVUMUS VIDES JOMĀ SKAIDRI RESURSU SADALES NOTEIKUMI 35. Kad ir identificēti vides noslogojumi, resursu piešķiršana ir jāpamato ar rentabilitāti, kas attiecīgajās teritorijās ļaus panākt ieguvumus vides jomā. Saistībā ar to, piemēram, Anglijā, kuru Palāta apmeklēja, lai pārbaudītu labas prakses gadījumus, īsteno pieeju, kura nošķir pamata un augstāka līmeņa apakšpasākumus, tāpēc rezultāti ir kļuvuši skaidrāki un uzskatāmāki, kā aprakstīts 1. izcēlumā. 36. Trīs no revidētajām dalībvalstīm arī izmantoja atsevišķus budžeta asignējumus dažādiem apakšpasākumu veidiem. Ungārija savā lauku attīstības programmā nosaka, ka tā neplāno tērēt vairāk kā 35 % no piešķirtajiem līdzekļiem apakšpasākumiem ar zemāku tiešo rezultātu. Polija savā lauku attīstības programmā atvēlēja īpašu finansējumu diviem no deviņiem apakšpasākumiem. Līdzekļi apdraudēto putnu sugu un dzīvotņu aizsardzībai Natura 2000 teritorijās veido 19 % no agrovides maksājumu kopbudžeta 2007.–2013. gadam. No 2007.–2013. gada budžeta Francija piešķīra 27 % plānotajiem apakšpasākumiem, kas aprakstīti 5. izcēlumā. AGROVIDES MAKSĀJUMIEM ALTERNATĪVU POLITIKAS VEIDU IZVĒRTĒŠANAI NAV PIEVĒRSTA PIETIEKAMA UZMANĪBA 37. Agrovides maksājumi ir viena no daudzajam politikas jomām, ko izmanto, lai aizsargātu un uzlabotu vidi. Piemēram, dalībvalstis var arī izdot reglamentējošus noteikumus, noteikt īpašus nodokļus vai uzlabot mācības un konsultācijas. Šādu alternatīvu politikas virzienu izvērtēšana palīdzētu izraudzīties, kur agrovides maksājumu pieeja ir labākais veids, kā novērst identificētos vides noslogojumus. 1. IZCĒLUMS PAMATA UN AUGSTĀKA LĪMEŅA APAKŠPASĀKUMI ANGLIJĀ Anglijā valsts iestādes apzināja vides noslogojumus dažādās ģeogrāfiskās teritorijās. Tās analizēja, kāds apakšpasākuma veids (Anglijā ir sadalījums pamata un augstāka līmeņa shēmās) būtu rentablāks ieguvumu sasniegšanai vides jomā. Rezultātā budžetu pamata līmeņa shēmām nosaka saskaņā ar mērķi noslēgt pamatlīmeņa agrovides līgumus par 70 % lauksaimniecības zemes. Atlikušo budžetu piešķir augstāka līmeņa shēmām, un to sadala deviņiem reģioniem pēc to lieluma un vides iezīmēm, kā arī atbilstoši iepriekšējiem un paredzamajiem apguves skaitļiem. Katrā reģionā identificē "mērķa teritorijas", kurām piešķir prioritāti atbilstoši augstākā līmeņa shēmai, pamatojoties uz tādiem kritērijiem kā svarīgums bioloģiskās daudzveidības, ainavas, dabas resursu aizsardzības (piem. erozija) u. c. aspektos. Potenciālos saņēmējus katrā mērķa teritorijā informē par zemes apsaimniekošanas pasākumiem, kas teritorijām piemēroti. Izveido īpašus rādītājus, lai uzraudzītu panāktos rezultātus (sk. 51. punktu). 38. Palāta konstatēja tikai divus gadījumus (Francijā un Zviedrijā), kad lauku attīstības programmās šādi alternatīvi politikas virzieni bija skaidri izsvērti. Zviedrijas lauku attīstības programma skaidro, ka ieviestie tiesību akti ir viena no svarīgākajām alternatīvām, ar kuru samazināt mēslojumu un augu aizsardzības preparātu lietošanas negatīvo ietekmi. Programmā dota nākotnes prognoze un nodoms pārskatīt agrovides maksājumus, ņemot vērā izmaiņas tiesību aktos. Francijas programmā aprakstīta sinerģija starp valsts un ES politiku, un agrovides maksājumi minēti kā viens no pieejamajiem līdzekļiem (līdzās valsts tiesību aktiem, nodokļu politikai utt.) noteiktu jautājumu risināšanai (bioloģiskā daudzveidība, ūdens u. c.). 39. Polijā un Vācijā (Berlīnē un Brandenburgā) lauku attīstības programmās nebija paskaidrots, kāpēc agrovides maksājumi bija vispieņemamākais veids vides vajadzību risināšanai. Piemēram, Polijā agrovides apakšpasākumu aizsargjoslām varēja īstenot, piemērojot arī savstarpējo atbilstību, kas ir daļa no atsauces līmeņa (sk. glosāriju). Uz to Palāta norādīja jau iepriekšējā ziņojumā [13]. AGROVIDES POLITIKAS SASNIEGUMI NAV VIEGLI UZRAUGĀMI KOPĒJĀ UZRAUDZĪBAS UN VĒRTĒŠANAS SISTĒMA IR UZLABOJUSIES, BET NEĻAUJ IEGŪT PIETIEKAMUS, BŪTISKUS UN TICAMUS DATUS 40. Kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēma 2007.–2013. gada lauku attīstības programmām ir uzlabojusies salīdzinājumā ar stāvokli līdz 2007. gadam. Cita starpā šī sistēma sniedz kopējus rādītājus, kuri dalībvalstīm jāiekļauj to programmās. Par tiešo rezultātu un koprezultātu rādītājiem katru gadu ir jāziņo Komisijai. Pēc tam Komisija pārbauda rādītāju un datu paziņoto saskaņotību un ticamību. Pārbaužu laikā Komisija atklāja daudzas nepilnības, no kurām galvenās bija datu trūkums vai nepareizi dati, saskaņotības trūkums starp dažādām tabulām un kļūdas paziņotajos izdevumos. 41. Palātas veiktajā revīzijā apstiprinājās Komisijas konstatētās nepilnības un atklājās, ka vairāku dalībvalstu sniegtie dati nebija ticami. Piemēram, Andalūzijā tiešā rezultāta un koprezultāta rādītājiem nebija nekādas saistības ar agrovides izdevumiem. Francijā Palāta konstatēja vairākas nepilnības, tostarp iztrūkstošus datus tabulās, kuras Komisijai bija nosūtītas par 2008. gadu. Turklāt, ja iekļauj datus par līgumiem, kuru darbība jau beigusies, ar ES izdevumu palīdzību sasniegtais koprezultāts tiek novērtēts lielāks, nekā ir patiesībā. Uzskata, ka visas pabeigtās shēmas turpina radīt to pašu ietekmi līdz programmu posma beigām [14]. 42. Kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēmā ietverts tiešais rezultāts, koprezultāts un ietekmes rādītāji. Dalībvalstis nosūta Komisijai ikgadējo progresa ziņojumu par programmas īstenošanu, iekļaujot tajā tiešā rezultāta un koprezultāta rādītājus. Dati, ko astoņas revidētās dalībvalstis paziņoja savos 2009. gada progresa ziņojumos, ir iekļauti III pielikumā. Ar ietekmes rādītājiem mēra daudzas parādības, uz kurām iedarbojas arī daudzi citi faktori papildus lauku attīstības programmas atbalstam [15]. 43. Īpaši neapmierina koprezultāta rādītājs ("sekmīgi apsaimniekota zemes platība"). Realitātē tas ir identisks skaitlim, kuru dalībvalstis paziņo kā tiešo rezultātu rādītāju — "platība, par kuru maksā agrovides atbalstu". Tā notiek tāpēc, ka dalībvalstis nenošķir šos abus rādītājus, un visas platības, par kurām noslēgti līgumi, tiek uzskatītas par sekmīgi apsaimniekotām. Šā iemesla dēļ ieguvumi vides jomā nav pietiekami uzraudzīti: revīzijā konstatēja gadījumus, kad agrovides līguma noteikumi netika pildīti, taču tas bija iekļauts koprezultāta rādītājos. Nākamajā iedaļā sniegti piemēri par to, kā to šādu stāvokli varētu uzlabot (sk. 48.–51. punktu). 44. Tā kā kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēma ir standartizēta, Regulas (EK) Nr. 1698/2005 81. pantā noteikts, ka dalībvalstīm papildus jāievieš daži īpaši rādītāji. Lai gan visas revidētās dalībvalstis savās programmās papildrādītājus bija iekļāvušas, visās tika konstatētas nepilnības. Galvenās nepilnības: lai gan šie papildrādītāji bija noteikti lauku attīstības programmās, par tiem nepaziņojas, tie pārklājās ar jau esošajiem kopējiem rādītājiem vai nebija pietiekami konkrēti, vai arī tie nebija definēti attiecīgajiem vides noslogojumiem. Pēdējo minēto nepilnību ilustrē Ungārijas piemērs, kur vairāki agrovides apakšpasākumi bija paredzēti konkrētu vides jautājumu risināšanai, tostarp tādām problēmām kā liels ūdens un vēja erozijas risks un apdraudēto putnu sugu aizsardzība. Taču lauku attīstības programmās attiecīgās ietekmes uzraudzīšanai papildrādītāji nebija izstrādāti. KOPĒJĀ UZRAUDZĪBAS UN VĒRTĒŠANAS SISTĒMA NAV IZVEIDOTA TĀ, LAI NOVĒRTĒTU IETEKMI UZ VIDI 45. Agrovides maksājumu rosināti ieguvumi vides jomā ir atkarīgi no tās teritorijas iezīmēm, kurā šos maksājumus īsteno. Dažās teritorijās ir īpašas ar vidi saistītas problēmas — tās, kas iekļautas sistēmas sākumstāvokļa rādītājos [16], citās vispārēju vides noslogojumu nav. Tādēļ ir svarīgi uzraudzīt, kur tiek izlietoti līdzekļi, tomēr dalībvalstis nekontrolēja, cik naudas bija izlietots attiecīgajās teritorijās. Piemēram, savās lauku attīstības programmās dažas dalībvalstis par prioritāti noteica agrovides politikas īstenošanu Natura 2000 teritorijās, taču nespēja sniegt informāciju par to, cik šajās teritorijās faktiski ir iztērēts. 46. Agrovides pasākumu ietekme uz vidi var ievērojami atšķirties atkarībā no vajadzību līmeņa un teritorijas veida. Tomēr, ziņojot par tiešajiem rezultātiem un koprezultātiem, kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēmā tas nebija ņemts vērā. Visi skaitļi ir saskaitīti kopā neatkarīgi ietekmes lieluma. Īpaši jāpiemin, ka kopā bija saskaitīti skaitļi, kas attiecas uz apakšpasākumiem, kuriem kopumā ir mazāka ietekme, bet plašākā teritorijā, ar skaitļiem par apakšpasākumiem, kuri kopumā dod lielāku ieguvumu vides jomā, bet tas notiek konkrētā teritorijā. Rezultātā ziņojumos sniegto informāciju ļoti ietekmē plašākā teritorijā piemērotie apakšpasākumi, un ES līmenī iegūtā summa nesatur būtisku informāciju, kā izklāstīts 2. izcēlumā. 2. IZCĒLUMS BEZSATURĪGAS SUMMĒŠANAS PIEMĒRI Viens no 15 apakšpasākumiem Spānijas reģionā Andalūzijā atbalsta biškopību ar mērķi aizsargāt bioloģisko daudzveidību un saglabāt floru un faunu ārpus lauksaimniecības teritorijām. Tas ir pamata apakšpasākums, un finansiālais atbalsts saņēmējam ir EUR 21,40 par hektāru. 2008. gadā Andalūzija paziņoja, ka ES izdevumi bijuši 7,9 miljoni EUR par 1540 līgumiem, kas īstenoti 579339 hektāros zemes. Šis apakšpasākums vien veido vairāk nekā 3 % no kopskaitļa [17], kuru Komisija paziņoja par agrovidi ES līmenī. Cits apakšpasākums Andalūzijā ir bioloģiskā lauksaimniecība. Atbalsta lielums ir atkarīgs no laukaugu kultūras un svārstās no EUR 123,10 līdz EUR 600 par hektāru. Andalūzija plāno atbalstīt 4000 lauksaimniekus gadā, un (tā kā vidējā lauksaimniecība ir 15 ha) ir paziņots par 60000 hektāriem jeb 0,3 % no ES kopskaitļa. ES līmenī skaitļi 579339 un 60000 ir saskaitīti, bet šādai summēšanai nav jēgas. Tipisks līgums vienam biškopim attiecas uz 250 bišu saimēm, taču tas ir paziņots kā atbalsts 500 hektāriem. Lai līdzīgu skaitli paziņotu par organisko lauksaimniecību, ir vajadzīgi vairāk nekā 33 lauksaimnieki, kas izpilda ļoti augstas prasības. 47. Revīzija notika vairāk nekā trīs gadus pēc programmas posma sākuma. Komisijai un dalībvalstīm bija ļoti maz informācijas par ieguvumiem vides jomā, ko devuši agrovides maksājumi 2007.–2009. gadā. Dalībvalstis piekrita Palātai, ka kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēma šajā sakarā nesniedza pietiekamu informāciju. Dažas dalībvalstis un Komisija ierosināja paredzamos ieguvumus iekļaut programmas vērtēšanas kritērijos, jo informācija par ieguvumiem vides jomā ir vajadzīga gan agrovides apakšpasākumu pārvaldībā, gan tam, lai sniegtu vērtētājiem racionālu pamatu. ĀRPUS KOPĒJĀS UZRAUDZĪBAS UN VĒRTĒŠANAS SISTĒMAS TIKA KONSTATĒTI LABAS PRAKSES RAJONI 48. Trijos labākās prakses apmeklējumos Palāta konstatēja labas uzraudzības praksi. Visi šie gadījumi attiecās uz apakšpasākumiem ar augstākām prasībām, un pasākumu radītie ieguvumi vides jomā bija novērtēti un par tiem bija ziņots ārpus kopējās uzraudzības un vērtēšanas sistēmas. Lai gan ieviest šādu praksi kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēmā varētu būtu dārgi, tomēr izmaksu un ieguvumu aplēses nav pieejamas. 49. Francija īsteno apakšpasākumu, kas paredzēts ūdens aizsardzībai un kas pielāgots īpašām ģeogrāfiskām teritorijām, kuras sauc par upesu baseinu (sk. glosāriju). Saimniecības, kas atrodas šajās teritorijās, novērtē konsultants. Pēc tam tiek formulēti konkrēti pasākumi, kas uzraudzības sistēmā iekļautajiem lauksaimniekiem ir jāīsteno. Katram projektam ir savs uzraudzības plāns, kuru pirms tā uzsākšanas izvērtē atbildīgās iestādes. Ar ķīmiskajām analīzēm tiek uzraudzīti īpaši ūdens piesārņotāji, piemēram, fosfors. Uzraudzības plānā ir noteikts analīžu skaits un biežums, pārbaudāmās upes un atbildīgās struktūras. Šie noteikumi ļauj precīzi novērtēt apakšpasākuma ietekmi uz vidi. 50. Reinzemes-Pfalcas reģionā Vācijā 2007. gadā ieviesa divus agrovides apakšpasākumus, kuru mērķis bija saglabāt augstas dabas vērtības pļavas. Plānotais iznākums ir virzīts uz vairāku augu un sugu aizsardzību ganībās. Šo apakšpasākumu uzraudzība notiek ar standartizētu datu ieguves metodi (sk. 3. izcēlumu). 3. IZCĒLUMS UZ IZNĀKUMU VIRZĪTA APAKŠPASĀKUMA UZRAUDZĪBAS PIEMĒRS Pamatprasība ir sniegt dokumentētu pierādījumu par to, ka eksistē četri līdz astoņi (atkarībā no apakšpasākuma) indikatoraugi no iepriekš noteiktu sugu saraksta. Papildus obligātajām apsaimniekošanas prasībām lauksaimnieki var izvēlēties un piemērot lauksaimniecības praksi, kādu tie uzskata par piemērotu vajadzīgā iznākuma sasniegšanai. Viņiem jāreģistrē augu eksistence ar konkrētām metodēm, proti, jāsaskaita indikatoraugi divus metrus platā joslā pa garāko diagonāli. Šī josla ir sadalīta trīs daļās, un atsevišķi reģistrē visus indikatoraugus, kas sastopami katrā daļā. Attēlā redzama datu ieguves metode. +++++ TIFF +++++ Avots: © Reinzemes-Pfalcas Vides, ūdenssaimniecības un darba aizsardzības pārvaldes izdevums "PAULa — Vertragsnaturschutz Grünland — Kennarten", Mainca, 2008. gads, 8. lpp. 51. Anglijā augstāka līmeņa apakšpasākumiem (sk. 1. izcēlumu) nolīgumos ar lauksaimniekiem ir iekļauti "sekmju rādītāji". To mērķis ir nodrošināt, lai zemes apsaimniekotāji un valsts struktūras konsultanti varētu uzraudzīt, vai iznākums vides jomā ir bijis sasniegts. Šos rādītājus nosaka katrai atsevišķai saimniecībai un katrai izraudzītajai apsaimniekošanas metodei, kas iekļauta līgumā. Tie sniedz laikā noteiktus, konkrētus un skaitļos izsakāmus lielumus, un šos rādītājus var uzlabot, pielāgojot ieteikto apsaimniekošanas veidu. Piemēram, 1. attēlā parādītajiem lauksaimniecības prakses veidiem, ir šādi rādītāji: saglabāt neapstrādātas joslas vai zemes strēles, kas apsētas ar sēklu maisījumu savvaļas putniem ar tādu aprēķinu, lai būtu 5 %–50 % segums, vēlams ar platlapju augiem, no kuriem vismaz trīs būtu mērķkultūru sugas, un lai zemes gabali visu ziemu stabili nodrošinātu ar sēklām līdz pat 15. februārim. Iestādes katru gadu novērtē sekmju rādītājus vairākiem līgumiem. VAI LAUKSAIMNIEKI SAŅEM PIENĀCĪGUS NORĀDĪJUMUS UN PAREIZI NOTEIKTAS ATBALSTA SUMMAS? 52. Lauksaimniekiem jābūt informētiem par vides problēmām un jāsaprot, ko no tiem sagaida un kā piemērot agrovides apakšpasākumu prasības. Šo informētību un sapratni var sasniegt, sniedzot lauksaimniekiem atbalstu. Palāta pārbaudīja, vai bija sniegts atbalsts mācību, konsultāciju un informācijas veidā un vai šā atbalsta efektivitāti novērtēja un uzlaboja, izplatot labu praksi. 53. Agrovides apakšpasākumi lauksaimniekiem ir brīvprātīgi, tāpēc ir jāsniedz adekvāts finanšu atbalsts, lai tos padarītu pietiekami pievilcīgus un tomēr izvairītos no pārmaksāšanas. Palāta pārbaudīja, vai programmās iekļautās atbalsta summas bija pareizi aprēķinātas, pamatotas ar attiecīgiem apliecinošiem elementiem, diferencētas saskaņā ar reģionāliem vai vietējiem apstākļiem un atkarīgas no ietekmes uz vidi. KOPUMĀ LAUKSAIMNIEKIEM IR SNIEGTI PIENĀCĪGI NORĀDĪJUMI, BET LABAS PRAKSES IZPLATĪŠANA IR JĀUZLABO 54. Visās apmeklētajās dalībvalstīs Palāta konstatēja, ka esošos administratīvos tīklus izmantoja, lai sniegtu norādījumus, konsultācijas un mācības pamatshēmu saņēmējiem. Sanāksmēs, brošūrās un tīmekļa vietnēs bija pieejama vispārīga informācija. Izvērstāku informāciju un ieteikumus varēja nodrošināt arī valsts struktūras vai privāti konsultanti kursu veidā vai kā tehnisko palīdzību. Visas apmeklētās dalībvalstis bija izmantojušas vai plānojušas izmantot citus lauku attīstības pasākumus, lai atbalstītu agrovides apakšpasākumu īstenošanu, lielākoties tās bija mācības un informatīvi pasākumi. Zviedrijā gandrīz visas saimniecības, kas saņēma agrovides maksājumus, piedalījās šādās mācībās. 55. Turklāt lielākajā daļā dalībvalstu tiem saņēmējiem, kas piedalījās shēmās ar daudz augstākam prasībām, sniedza konkrētākus norādījumus. Galvenokārt tas izpaudās kā vides plāns, kuru sagatavoja konsultants, kurš pēc saimniecības apmeklējuma konstatēja, kādā stāvoklī ir šīs saimniecības vides iezīmes (dzīvotnes, dīķi, apdraudētas augsnes utt.). Šajā plānā bija ietverti priekšlikumi vispiemērotākajām apsaimniekošanas iespējām. Piemēram, Zviedrijā, Brandenburgā, Polijā un Francijā dabas aizsardzības plāni, kas izstrādāti katrai saimniecībai, ir obligāti apakšpasākumiem, kuri paredzēti bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai konkrētās teritorijās. Pārāk maz izplatīta laba prakse, un nav pienācīgi nodrošināta atgriezeniskā saikne ar lauksaimniekiem 56. Labas prakses izplatīšana ir viens no veidiem, kā sniegt norādījumus administratoriem un arī saņēmējiem. Komisija ir izveidojusi tādas struktūras kā, piemēram, Eiropas tīkls lauku attīstībai, kura mērķis ir vākt, izplatīt un apkopot labu lauksaimniecības praksi ES līmenī. Tomēr agrovides jomā iespējas ierobežoja tas, ka esošās struktūras konstatēja tikai dažus labas prakses piemērus. 57. Dalībvalsts līmenī Palāta konstatēja, ka atbildīgās administratīvās iestādes retos gadījumos pēc līguma parakstīšanas sniedza saņēmējiem atgriezenisko saikni par rezultātiem, kas panākti ar agrovides apakšpasākumiem. Tas bija darīts tikai 2 % no revidētā 203 līgumu parauga. Atgriezeniskās saiknes nodrošināšana var uzlabot lauksaimnieku zināšanas un izpratni par īstenoto apakšpasākumu ietekmi uz vidi, sevišķi tad, ja lauksaimnieki ir mainījuši savu ierasto praksi. NEPILNĪBAS SAISTĪBĀ AR AGROVIDES MAKSĀJUMU ATBALSTA SUMMU NOTEIKŠANU ESOŠĀS PROCEDŪRAS NENOVĒRŠ KĻŪDAS UN NEPILNĪBAS ATBALSTA SUMMU APRĒĶINOS 58. Dalībvalstīm savās programmās jānorāda aprēķinos izmantotās metodes un agronomiskie apsvērumi. Taču tām neprasa detalizētus skaitļus un atbalsta aprēķinus, kas programmās patiešām nav regulāri iekļauti. Programmās jāietver arī pienācīgu eksperta slēdzienu, kuru sniedz struktūras, kas ir neatkarīgas no tām struktūrām, kuras atbild par aprēķiniem, bet arī tas nebija regulāri darīts. Labs piemērs ir Pjemontas programma, kurā detalizēti izklāstīts eksperta sagatavotais slēdziens. Tajā iekļauta aprēķinu pareizības pārbaude un secinājums par to, vai bija ievērotas visas piemērojamās likumiskās prasības. Programmas apstiprināšanas procedūrā ietilpa atbalsta summu pārbaude, ko veica Komisija. Taču šīs pārbaudes aprobežojās tikai ar aprēķinu "ticamības" novērtēšanu. 59. Minētās procedūras nenovērsa kļūdas un nepilnības atbalsta summu aprēķināšanā. Andalūzijā, Pjemontā un Zviedrijā tika konstatētas vienkāršas aprēķina kļūdas līdz pat 8,5 % no summām. Svarīgi faktori, piemēram, ietaupījumi, ko rada mēslojuma mazāka lietošana, aprēķinos nebija ņemti vērā, kaut gan tas bija jādara. Visbeidzot, dažas dalībvalstis izmantoja novecojušus datus, lai aprēķinātu atbalsta summu pamatelementus. Piemēram, Polija neiegūto ienākumu noteikšanai izmantoja 2001.–2003. gada skaitļus, lai gan kopš tā laika tie ir ievērojami palielinājušies. 60. Esošās procedūras nenovērš agrovides maksājumus par tiem lauksaimniecības prakses veidiem, kurus saņēmēji jau piemēroja. Andalūzijā agrovides apakšpasākuma ietvaros biškopji saņēma kompensāciju par savu darbību reģistrēšanu, kas lielā mērā pārklājas ar jau esošajām reģistrēšanas prasībām. Vienā no apmeklētajiem projektiem biškopis bija saņēmis EUR 1770 par šādu prasību izpildi, kas reāli nozīmēja ierakstīt dažas rindiņas savā reģistrā (sk. 4. fotoattēlu). 4. fotoattēls. Palātas apmeklētā spāņu biškopja saimniecības reģistrs. Bišu saimju pārvietošanas reģistrēšana ir "lauksaimniecības prakse", kuru kompensē no ES agrovides apakšpasākuma. +++++ TIFF +++++ 61. Būtiskākā nepilnība tika konstatēta Francijā saistībā ar pamata apakšpasākumu, kura mērķis bija saglabāt zālainās platības nolūkā aizsargāt bioloģisko daudzveidību. No 2007. gada līdz 2013. gadam šim pasākumam paredzēts izlietot aptuveni 770 miljonus EUR, no kuriem 235 miljoni EUR jau izlietoja no 2007. gada līdz 2009. gadam. Atbalsta summu pamatošanai izmantotie aprēķini galvenokārt balstās uz slāpekļa mēslojuma samazināšanu. Aprēķinā izmantotie rādītāji neatbilst tiem, ko faktiski piemēro teritorijās, kurās īsteno šo apakšpasākumu (sk. 4. izcēlumu). Pirms Francijas programmas apstiprināšanas Komisija to nebija pārbaudījusi. 4. IZCĒLUMS ATBALSTA SUMMU APRĒĶINĀŠANA NAV SASAISTĪTA AR ESOŠAJIEM LAUKSAIMNIECĪBAS PRAKSES VEIDIEM Aptuveni 90 % no atbalsta summas Francijas apakšpasākumam pļavu saglabāšanai ir pamatoti ar zemākiem ienākumiem, kas rodas, samazinot pļavu mēslošanu no 180 kg līdz 125 kg slāpekļa uz hektāru. Datu aplēses no valsts iestāžu aprēķinos izmantotajiem statistiskas avotiem liecina, ka pašreizējie mēslošanas līmeņi vidēji ir apmēram 65 kg slāpekļa uz hektāru, kas jau ir krietni mazāk par noteikto slieksni — 125 kg uz hektāru. To apstiprināja arī trīs apmeklētie lauksaimnieki: divi lietoja vidēji 15 kg slāpekļa uz hektāru, bet viens — ne vairāk par 60 kg. Tas liecina, ka lauksaimnieki saņēma kompensāciju par praksi, kuru viņi jau īsteno. Francijas iestādes skaidro, ka 125 kg slieksnis ir atsauces prakse, ko uzskata par videi labvēlīgu, lai gan tas pārsniedz mēslošanas līmeņus, kurus lauksaimnieki faktiski izmanto. Šie skaidrojumi nesaskan ar viedokli, kādu Komisija pauda dokumentā [18], kuru nosūtīja dalībvalstīm un kurā tā vērš uzmanību uz risku izmaksāt kompensācijas "lauksaimniekiem, kuriem saistības (vai daļa no tām) ir ierastā prakse, vai, pamatojoties uz aprēķinos izmantotajiem skaitļiem, kuri konkrētajam reģionam nav raksturīgi. Šis risks kļūst sevišķi uzskatāms, ja atbalstu aprēķina kā vidējo (piemēram, valstī), neņemot vērā dažādās agronomiskās un izmaksu struktūras reģionos". 62. Atbalsta summas aprēķināšanai izmantoto parametru vērtība laika gaitā mainās, tāpēc daži apakšpasākumi, piemēram, tie, kuru mērķis ir dažādot augu seku, potenciālajiem saņēmējiem var kļūt nepietiekami pievilcīgi finanšu aspektā. Tā notika, piemēram, Francijā, kur apakšpasākums jaunajiem saņēmējiem 2008. gadā bija jāslēdz, jo nebija ieinteresētības. Taču lielākā daļa dalībvalstu līguma darbības laikā saglabāja stabilas atbalsta summas, lai radītu drošību lauksaimniekiem un tāpēc, ka izmaksas, ko radītu atbalsta summu pielāgošana mainīgajiem apstākļiem, varētu izrādīties lielākas par ieguvumu, kas no tā rastos lauksaimniekiem, kuri atbalstu saņem. No 203 līgumiem, kurus pārbaudīja Palāta, cenu pārskatīšanas sistēma eksistēja 10 % gadījumu. ATBALSTA SUMMAS NAV PIETIEKAMI DIFERENCĒTAS ATBILSTOŠI REĢIONĀLAJIEM VAI VIETĒJIEM APSTĀKĻIEM 63. Agrovides apakšpasākumus var īstenot teritorijās ar dažādām iezīmēm (augsnes kvalitāte, nokrišņu daudzums, ģeogrāfiskie aspekti — līdzenumi, kalni utt.), kas ietekmē saimniecību izmaksas un ieņēmumus. Regulas (EK) Nr. 1974/2006 53. pantā noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina diferencēts finanšu atbalsts agrovides pasākumiem, lai attiecīgā gadījumā ņemtu vērā reģionālos vai vietējos apstākļus un faktisko zemes izmantojumu. 64. Ja agrovides atbalsta summu aprēķināšanai izmanto nepietiekami diferencētas vidējās izmaksas un ieņēmumus, dažām saimniecībām pārmaksā, un līdz ar to sabiedrības līdzekļi tiek izlietoti neproduktīvi, bet dažām saimniecībam pietiekami nesamaksā, un tāpēc līdzdalības līmenis var būt par zemu, lai tam būtu kāda ietekme. Piemēram, 2006. gada dati liecina, ka olīvu raža Andalūzijā svārstījās no 0,48 tonnām uz hektāru neapūdeņotās teritorijās līdz 5,46 tonnām uz hektāru apūdeņotās teritorijās. Taču šīs atšķirības neņēma vērā atbalsta aprēķināšanai un izmantoja vidējo — 3,5 tonnas uz hektāru, neizšķirot apūdeņotās un neapūdeņotās teritorijas. 65. Palāta konstatēja gadījumus, kuros diferenciācija būtu sniegusi potenciālu labumu lauksaimniekiem, bet būtu radījusi arī papildu administratīvos izdevumus četrās dalībvalstīs ar valstu programmām (Francijā, Polijā, Ungārijā un Zviedrijā). 66. Francijas iestādes nolēma izmantot valsts vidējos rādītājus pamata apakšpasākumiem, kas aprakstīti 4. izcēlumā, lai gan atbalsta summas vajadzēja diferencēt atkarībā no tā, vai teritorijas ir līdzenumā, kalnos vai mazāk labvēlīgos reģionos. Ja Francijas atbalsta summas būtu bijušas diferencētas, atbalsts līdzenumos un mazāk labvēlīgos reģionos būtu bijis attiecīgi par 33 % un 20 % mazāks, kas veido ap 8 miljoniem EUR ES līdzekļu 2009. gadā. Polijā vairāk nekā desmit dažādos apakšpasākumos vienu un to pašu summu piešķīra neiegūto ieņēmumu kompensēšanai, lai gan bija jādiferencē laukaugu platības un pļavas. Atbalsts nebija diferencēts arī dažādos reģionos, lai gan to iezīmes ir ļoti atšķirīgas. DALĪBAS LĪMENIS PAMATPASĀKUMOS 67. Lauksaimnieku dalības līmenim pamata apakšpasākumos jābūt pietiekami augstam, lai attiecīgajā teritorijā no tiem būtu kāda ietekme. Taču lielākā daļa dalībvalstu neizvērtēja minimālo dalības līmeni, kas vajadzīgs, lai apakšpasākumi radītu plānoto ietekmi uz vidi, un to, vai atbalsta summas ir pietiekamas šā minimālā līmeņa sasniegsanai. 68. Polijā trīs apakšpasākumus, kuri veido 75 % no 2008. gada izdevumiem, īstenoja mazāk nekā 1 % no izmantotās lauksaimniecības zemes reģionos, kurus apmeklēja Palāta. Nav pieejami dati, kas apliecinātu, ka šāds tvērums ir pietiekams, lai nodrošinātu ietekmi uz vidi. Lai gan šo atbalstu piešķīra nelielām platībām, apakšpasākumu finansējums bija ievērojami mazāks (no 16 % līdz 44 %) par summām, kas bija aprēķinātas, pamatojoties uz papildizmaksām un neiegūtajiem ieņēmumiem. 69. Citos gadījumos atbalsta summas bija palielinātas, lai gan dalības līmenis jau sasniedza plānoto. Šāds stāvoklis bija vērojams Zviedrijā, kura trīskārt palielināja maksimālo atbalsta summu vienam apakšpasākumam, kaut arī dalības mērķis bija sasniegts. VAI AGROVIDES POLITIKAS PĀRVALDĪBĀ ŅĒMA VĒRĀ KONKRĒTAS VAJADZĪBAS VIDES JOMĀ? 70. Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 1. punktā ir noteikts, ka dalībvalstis paredzēto atbalstu dara pieejamu visā to teritorijā saskaņā ar konkrētām vajadzībām. Visās revidētajās lauku attīstības programmās atklājās, ka vides noslogojums dažos reģionos ir akūtāks nekā citos. 71. Palāta pārbaudīja, cik lielā mērā agrovides atbalstā tika ņemtas vērā vajadzības vides jomā, vai bija izmantoti tādi pieejamie pārvaldības līdzekļi kā ģeogrāfiskā mērķplānošana un atlase un vai pārvaldība bija inovatīva un balstījās uz pierādījumiem. Visbeidzot, Palāta pārbaudīja, vai līdzekļu pārvaldība bija vērsta uz to, lai panāktu ietekmi vides jomā. NEPILNĪGI IZMANTOTAS MĒRĶPLĀNOŠANAS UN ATLASES PROCEDŪRAS NAV PIEEJAMI NOVĒRTĒJUMI PAR TO, KĀDS BŪTU PAREIZAIS ĢEOGRĀFISKĀS MĒRĶPLĀNOŠANAS LĪMENIS 72. Lai palielinātu agrovides apakšpasākumu ietekmi uz vidi, ir ļoti svarīgi nodrošināt līdzekļu izlietošanu atbilstoši reģionālajām vajadzībām un prioritātēm. To var sasniegt, mērķtiecīgi novirzot līdzekļus ģeogrāfiskām teritorijām, kā arī saimniecību vai lauksaimniecības prakses veidiem, nosakot pienācīgus attiecināmības kritērijus. 73. Agrovides maksājumu mērķplānošana ir bijis viens no galvenajiem jautājumiem visā iepriekšējā desmitgadē. Savā 2000. gada īpašajā ziņojumā "par zaļāku KLP" Palāta kritizēja to, ka agrovides shēmu mērķplānošana nebija saskaņota ar prioritātēm vides jomā (plašāk par to sk. I pielikumu). Kopš tā laika vairākās vērtēšanās un pētījumos [19] ir konstatēts, ka agrovides izdevumu mērķplānošana ir jāuzlabo, ņemot vērā apzinātās vajadzības. Nesenā ziņojumā, ko sagatavoja Eiropas Tīkls lauku attīstībai [20], mērķplānošana bija apzināta kā viens no deviņiem galvenajiem kritērijiem sekmīga iznākuma sasniegšanai. Savā nesenajā paziņojumā "KLP virzībā uz 2020. gadu" Komisija atbalsta pasākumu labāku mērķplānošanu lauku attīstības politikā. 74. Attiecīga mērķplānošanas pieeja var novirzīt izdevumus uz jomām, kur lokalizētas vides problēmas. Piemēram, to var izdarīt, nosakot attiecināmības kritērijus, kas ierobežo izdevumus precīzi definētās teritorijās, kurās nepieciešamas lauksaimniecības prakses izmaiņas vai kur esošie vidi saudzējošie lauksaimniecības prakses veidi bez agrovides atbalsta nesaglabātos. Tas redzams 3.–5. attēlā, kur parādīts līdzekļu sadalījums ar ģeogrāfisko mērķplānošanu un bez tās. 5. attēlā ir atainots, ka vietējās vajadzības ir labāk ņemtas vērā. Tā pati naudas summa daudz efektīvāk ir izlietota 5. attēlā atspoguļotajā gadījumā salīdzinājumā ar 4. attēlāatspoguļoto, kur līdzekļi tika piešķirti arī tādām teritorijām, kurās vides problēmu nav. 75. Dalībvalstis var īstenot agrovides apakšpasākumus plašā teritorijā un/vai pielāgot tos vietējiem apstākļiem atbilstoši apzinātajām vajadzībām vides jomā. Kopumā revīzijā konstatēja, ka lielākā daļa izdevumu bija par "horizontālajiem" apakšpasākumiem, kurus īstenoja visā lauku attīstības programmas teritorijā (sk. 1. tabulu). Daļa šo izdevumu bija esošo labvēlīgo lauksaimniecības prakses veidu saglabāšanai [21]. Tas atbilst vienam no pašreizējā juridiskā pamata mērķiem (sk. 3. punktu). Pašlaik nav prasības novirzīt izdevumus uz konkrētam teritorijām. Taču ģeorgāfiskā mērķplānošana arī var būt efektīvs līdzeklis, piemēram, lai piešķirtu prioritāti teritorijām, par kurām dalībvalstis ir pierādījušas, ka bez agrovides atbalsta notiks pāreja uz vidi mazāk saudzējošu zemes izmantošanu. 1. TABULA AGROVIDES IZDEVUMI, KAS ĪSTENOTI VISĀ PROGRAMMAS DARBĪBAS TERITORIJĀ Avots: Eiropas Revīzijas palāta, aplēse par apakšpasākumu izdevumiem bez ģeogrāfiskiem ierobežojumiem 2009./2010. gadā. Lauku attīstības programma. Dalībvalsts/reģions | Izdevumi, kas īstenoti visā programmas darbības teritorijā (%) | AT — Austrija | 90 % | DE — Brandenburga un Berlīne | 90 % | ES — Andalūzija | 50 % | FR — Francija | 90 % | HU — Ungārija | 80 % [9999] | IT — Pjemonta | 85 % | PL — Polija | 100 % [8888] | SE — Zviedrija | 60 % | 3. ATTĒLS TERITORIJAS RAKSTUROJUMS +++++ TIFF +++++ 4. ATTĒLS LĪDZEKĻU SADALĪJUMS BEZ ĢEOGRĀFISKĀS MĒRĶPLĀNOŠANAS +++++ TIFF +++++ 5. ATTĒLS LĪDZEKĻU SADALĪJUMS AR ĢEOGRĀFISKO MĒRĶPLĀNOŠANU +++++ TIFF +++++ Avots: Pielāgots no Dr. Pierre Dupraz darbiem (INRA, Francija), konkrēti "Īpaši plānots pētniecības projekts nr. SSPE-CT-2003-502070 — integrētie līdzekļi agrovides shēmu izstrādei un īstenošanai". 76. Palāta konstatēja arī dažus apakšpasākumus, kas bija paredzēti īpašām vietējām vajadzībām. Divi veiksmīgi piemēri ir aprakstīti 5. izcēlumā. 77. Mērķplānošana, tāpat kā dažas no turpmākajos punktos minētajām apsaimniekošanas praksēm, paredz papildu administratīvās izmaksas. Būtu saprātīgi un ieteicami, ja Komisija, ierosinot izdevumu shēmas, ņemtu vērā rentabilitātes apsvērumus un ja dalībvalstis to darītu, lemjot par to, kā šīs shēmas īstenot. 78. Taču Palātas veiktajā revīzijā konstatēja, ka vēlamo mērķplānošanas pakāpi revidētās dalībvalstis nebija izvērtējušas, pamatojoties uz ieguvumu un izmaksu analīzi. 5. IZCĒLUMS VEIKSMĪGI ĢEOGRĀFISKĀS MĒRĶPLĀNOŠANAS PIEMĒRI Francijā agrovides apakšpasākumi notiek Natura 2000 teritorijās vai teritorijās, kurās ir īpašas problēmas, galvenokārt ūdens piesārņojums, un arī augsnes erozija. Teritorijas ar vides problēmām ir precīzi noteiktas, un tikai tās var pretendēt uz attiecīgajiem apakšpasākumiem. Katrā projektā ietverti zemes apsaimniekošanas pasākumi, kurus izraugās no esošajām iespējām katram lauksaimniecības zemes gabalam. Intensīvās lauksaimniecības reģionos līdzdalība ūdens piesārņojuma novēršanai paredzētajos apakšpasākumos joprojām ir neliela, jo tie prasa mainīt lauksaimniecības praksi, īpaši attiecībā uz augu aizsardzības produktu lietošanu. Ungārija izmanto ģeogrāfisko mērķplānošanu 12 no 22 apakšpasākumiem, kas iekļauti programmā. Tiek izstrādāti īpaši apakšpasākumi, kam piešķir 25 % no agrovides budžeta, turpmāk minētajiem teritoriju veidiem: augstas dabas vērtības teritorijām, nogāžu erozijas skartām teritorijām, vēja erozijai pakļautām smilšu un lesa augsnēm, apdraudētu ūdens resursu un plūdu teritoriju aizsardzības zonām, mitrājiem. 79. Piemēram, Polijas programmā ir apgalvots, ka vides stāvoklis tādos problēmaspektos kā liels ganāmpulku blīvums, kas ietekmē ūdens kvalitāti, dažādu augsnes tipu erozijas apdraudējums u. c. dažos rajonos ir sliktāks nekā pārējos. Taču Polija nevis piemēroja zonālo pieeju (kā tas bija 2004.–2006. gadā), bet gan īstenoja agrovides pasākumus visā valstī. Iepriekšējās pieejas atmešanu nepamatoja rentabilitātes analīze. Austrijā tikai četri no 28 apakšpasākumiem (aptver apmēram 10 % izdevumu) ir plānoti konkrētām teritorijām. TĀ KĀ BUDŽETS BIJA PIETIEKAMS, NETIKA PIEMĒROTI ĪPAŠI ATLASES KRITĒRIJI 80. Atlases procedūras var nodrošināt, lai atlasītie projekti dod vislabāko cenas un vērtības attiecību. Regulā (EK) Nr. 1698/2005 noteikts, ka izdevumiem jābūt saskaņā ar atlases kritērijiem, kurus noteikusi kompetenta struktūra, un ka vajadzības gadījumā saņēmējus var atlasīt konkursa kārtībā, piemērojot tautsaimniecības un vides efektivitātes kritērijus [22]. Komisija 2008. gadā dalībvalstīm atgādināja piemērojamos likumiskos noteikumus un uzstāja, ka atlases kritēriju mērķis ir "ļaut izlietot budžetu tādām darbībām un projektiem, kuri vislabāk sekmēs pasākuma mērķu sasniegšanu". Komisija regulāri pārbauda, vai dalībvalstis patiešām ir izveidojušas atlases kritērijus agrovides jomā. 81. Palāta konstatēja dažus gadījumus, kad atlases procedūras bija izmantotas, lai noraidītu līgumus, jo tiem nebija pietiekamas vērtības vides aspektā. Piemēram, Francija izmanto attiecīgu procedūru, lai atlasītu projektus, ko īsteno saskaņā ar "teritorializētiem" apakšpasākumiem, kuriem īpaša komisija sarindo projektus atbilstoši vides kritērijiem, piemēram, pēc to svarīguma un lokalizācijas. Taču atlases procedūras bija izmantotas tikai ļoti retos gadījumos. Praksē vairāk nekā 90 % no agrovides budžeta īsteno, pamatojoties tikai uz attiecināmības kritērijiem. Neviens no Palātas pārbaudītajiem 203 līgumiem nebija atlasīts konkursa kārtībā. 82. Visiem lauksaimniekiem, kas parakstās par konkrētas shēmas īstenošanu, jāatbilst vieniem un tiem pašiem attiecināmības kritērijiem un prasībām, ar kuru izpildi paredzēts (pēc Komisijas un dalībvalstu domām) sniegt vienus un tos pašus ieguvumus vides jomā. Ja budžeta līdzekļi ir pietiekami, tos izlieto, neizvērtējot dažādo piemērošanas iespēju vērtību vides aspektā. Lielākoties budžets ir pietiekams, jo līdzekļu trūkums rodas vienīgi tad, kad līdzekļi visiem 2. ass pasākumiem ir izsmelti. Tikai šajā posmā atlases kritēriji kļūst obligāti. Tādējādi, lai gan piecas dalībvalstis bija izveidojušas atlases kritērijus [23], tos nepiemēroja, jo budžeta resursi līdz šim bija pietiekami. 83. Atlases kriterijus var piemērot arī attiecībā uz mērķiem, piemēram, saņēmēju skaitu. Sešās no astoņām revidētajām dalībvalstīm Palāta konstatēja, ka apakšpasākumos pieprasījumu skaits būtiski pārsniedza plānotos mērķus, tomēr visi pieprasījumi bija finansēti. Dalībvalstis pieņēma papildu pieprasījumus tāpēc, ka to mērķi nebija noteikti tajā līmenī, kur vides problēmas bija pietiekami risinātas. Būtu efektīvāk nepieņemt papildu pieprasījumus, ja vides līmeņus reprezentējošie mērķi ir sasniegti, tādējādi atbrīvojot atlikušos finanšu līdzekļus citu agrovides apakšpasākumu mērķu sasniegšanai. LĪDZEKĻU PIEŠĶĪRUMS NEUZLABO CENAS UN VĒRTĪBAS ATTIECĪBU PĀRVALDĪBA NAV PIETIEKAMI INOVATĪVA UN BALSTĀS UZ NEPIETIEKAMIEM PIERĀDĪJUMIEM 84. Pastāv vairāki elementi, kurus apakšpasākumu pārvaldībā varētu izmantot, lai palielinātu cenas un vērtības attiecību. Šī iedaļa, papildus šajā ziņojumā iepriekš minētajiem elementiem, ir veltīta diferencētiem ES ieguldījumiem, kolektīviem līgumiem un pareizam pierādījumu pamatam. 85. ES ieguldījums lauku attīstībai ir noteikts "asu" līmenī (saskaņotu pasākumu grupas) un galvenokārt ir atkarīgs no tā, vai izdevumus īsteno konverģences mērķa reģionos vai citos reģionos [24]. ES ieguldījums agrovidei tādējādi ir tāds pats kā daudziem citiem lauku attīstības pasākumiem. Turpmāk minēti daži izņēmumi. Kopš 2009. gada ES finansējumu (ar noteiktiem ierobežojumiem) var palielināt par 10 % konverģences un par 20 % nekonverģences reģionos darbībām, kas saistītas ar klimata pārmaiņām, ūdens apsaimniekošanu un bioloģisko daudzveidību. Izņemot šo diferenciāciju, ES ieguldījums nav atkarīgs no citiem faktoriem, kas attiecas uz agrovidi, piemēram, no uzlabotas mērķplānošanas vai labākas koncentrēšanās uz ES prioritātēm. 86. Saskaņā ar agrovides politiku apakšpasākumus piedāvā lauksaimniekiem, kuri individuāli pieņem lēmumu parakstīt vai neparakstīt līgumu. Dažos gadījumos var būt prasība, lai konkrētā ģeogrāfiskā teritorijā līgumu parakstītu noteikts minimālais lauksaimnieku skaits. Šādi gadījumi var būt, lai saglabātu/uzlabotu tipisku vietējo ainavu, mazinātu piesārņojumu upju sateces zonā vai lai aizsargātu noteiktas sugas vai dzīvotnes. Tādos gadījumos izdevumi dažiem atsevišķiem līgumiem var nebūt lietderīgi (sk. arī 67. punktu). Kolektīvā pieeja ir viens no veidiem, kā nodrošināt, lai pietiekami liela lauksaimnieku grupu radītu vajadzīgos ieguvumus vides jomā. 87. Taču revīzijā konstatēja, ka šāda pieeja tikpat kā nebija izmantota. Tikai viens no 203 revidētajiem agrovides līgumiem bija kolektīvais līgums. Lai īstenotu kolektīvo pieeju, var izmantot arī Leader pieeju lauku attīstībai. Taču nesen veiktajā revīzijā Palāta [25] atklāja, ka dalībvalstis kopumā sašaurināja Leader darbības jomu, dažos gadījumos agrovidi pat izslēdzot. 88. Lai uzzinātu, vai agrovides apakšpasākumi ir efektīvi, vajadzīga skaidra un pierādīta cēloņsakarība starp lauksaimniecības praksi un iznākumu vides jomā. Tas iespējams, izmantojot izmēģinājuma laukus, konkrētu gadījumu izpēti, kvantitatīvu ietekmes modeli, aptaujas utt. Šādi "taustāmi" pierādījumi ir īpaši svarīgi apakšpasākumiem ar augstākām prasībām, jo to ietekme ir atkarīga no tiem izvirzītajām īpašajām prasībām un no to teritoriju iezīmēm, kurās šos pasākumus īsteno. Sagaidāmie ieguvumi vides jomā nav pierādīti 24 % līgumu 89. Taču revīzijā konstatēja, ka skaitļos izsakāmi pierādījumi agrovides pasākumu plānošanai un pārvaldīšanai bija izmantoti tikai nedaudzos gadījumos. Palātas pārbaudītajos 203 līgumos tādas metodes kā saņēmēju aptaujas, modeļi/simulācijas vai gadījumu izpēte bija izmantoti attiecīgi tikai 11 %, 14 % un 30 % no visiem gadījumiem. Par 24 % pārbaudīto līgumu dalībvalstis ziņoja, ka cēloņsakarība starp lauksaimniecības praksi un sagaidāmo labumu vides jomā nebija pierādīta. Šie rezultāti saskan ar neseno pētījumu [26], kurā secināts, ka "vairāk nekā puse analizēto [agrovides apakšpasākumu] pamatojās uz "veselā saprāta" ietekmes modeļiem, un līdz ar to secinājumi vairāk bija balstīti uz vispārēju viedokli par to, kā lauksaimniecības prakse ir saistīta ar vides pārmaiņām, nekā uz dokumentētiem pierādījumiem." 90. Attiecībā uz dažiem apakšpasākumiem Palāta atrada pierādījumu, ka lauksaimniecības prakse efektīvi palīdzēja gūt labumu vides jomā. Konkrēti tas attiecas gan uz bioloģisko lauksaimniecību, kur ietekme ir labi dokumentēta [27], gan arī uz iznākumu vērstiem apakšpasākumiem (sk. 27. punktu), kuriem sagaidāmie ieguvumi vides jomā ir tieši saistīti ar īstenoto lauksaimniecības praksi. MAKSĀJUMI NAV VIRZĪTI KONKRĒTU VIDES PROBLĒMU RISINĀŠANAI 91. Lai īstenotu racionālu agrovides politiku, ir jāformulē vajadzīgie mērķi ietekmes un dalības līmeņa panākšanai, ņemot vērā skaidri identificētas vides problēmas, un attiecīgi jāaprēķina vajadzīgie finanšu resursi. Vides problēmu identifikācija nozīmē, ka ir jābūt vides apdraudējumam, kas pamato to, kāpēc kāda lauksaimniecības prakse būtu jāsaglabā vai jāmaina. Ja šādu loģiku nepiemēro, nav iespējams pienācīgi koncentrēties uz ietekmi vides jomā. Revīzijā konstatēja, ka 39 % no 203 pārbaudītajiem līgumiem teritorijās, kurās tos īstenoja, konkrēta vides noslogojuma nebija vai arī šādas problēmas dalībvalstis nebija varējušas identificēt, kā tas attēlots 2. tabulā. 92. Agrovides budžetu veido, balstoties uz iepriekš apgūtajiem līmeņiem, un izvirzītie mērķi nav atkarīgi no panākamās ietekmes uz vidi, bet no iepriekšējo gadu izdevumiem. Ikdienas pārvaldībā dalībvalstis izmanto datus par dalības līmeņiem apakšpasākumos, bet nevar analizēt, vai dalība ir pietiekama, lai panāktu sagaidāmo ietekmi uz vidi. Lauksaimnieku dalība ir brīvprātīga, un tas nozīmē, ka apakšpasākumus ar mazākām prasībām attiecībā pret atbalsta summām ir vieglāk īstenot nekā apakšpasākumus ar augstākām prasībām. To raksturo divi piemēri — Pjemontā un Francijā attiecīgi izlietoja ap 75 % un 85 % izdevumu vienam pamata apakšpasākumam, savās lauku attīstības programmās tam nesniedzot nekādu pienācīgu analīzi vai pamatojumu. 2. TABULA GALVENĀS VIDES PROBLĒMAS 10 KM RĀDIUSĀ AP SAIMNIECĪBU 203 LĪGUMU PARAUGĀ Vides problēmas | Līgumu skaits (%) [7777] | 10 km rādiusā ap saimniecību, ar kuru noslēgts līgums, īpašu vides problēmu nav vai arī tās nav iespējams identificēt | 39 % | Saimniekošanas izraisīts ūdens piesārņojums | 27 % | Zemes atstāšana novārtā un pamešana | 22 % | Draudi ārkārtējai augu bioloģiskajai daudzveidībai (īpašas ekoloģiskās nozīmes teritorijās — augstas dabas vērtības zonās) | 21 % | Augsnes degradācija (ko izraisa vēju erozija, organisko vielu zudums, pārmērīga izmantošana, sablietēšanās utt.) | 18 % | Draudi dzīvnieku populācijām teritorijās ar normālu bioloģisko daudzveidību | 18 % | Draudi ārkārtējai dzīvnieku bioloģiskajai daudzveidībai (īpašas ekoloģiskās nozīmes teritorijās — augstas dabas vērtības zonās) | 18 % | Draudi augu kopienām teritorijās ar normālu bioloģisko daudzveidību | 18 % | Ainavas degradācija | 10 % | Citas problēmas | 11 % | 93. Visās revidētajās dalībvalstīs agrovides budžets bija daļa no vienota septiņgadu budžeta visiem 2. ass pasākumiem. Tas gan ļauj elastīgāk pārvaldīt pieejamos naudas līdzekļus, bet arī izraisa situāciju, kad netiek veikta analīze par to, kāds būtu pienācīgs finansējums vajadzību risināšanai vides jomā. 94. Palāta analizēja, vai dalībvalstis varēja pamatot, ka agrovides maksājumos izlietotā nauda atbilda galvenajiem apzinātajiem vides noslogojumiem. To tiešām varēja divas no astoņām revidētajām dalībvalstīm (Austrija un Zviedrija). Taču pārējās dalībvalstīs tā nebija vai nu tāpēc, ka vajadzīgā informācija nebija pieejama vai nebija sniegta (Polijā, Ungārijā un Pjemontā), vai arī tāpēc, ka izdevumi neatbilda galvenajiem apzinātajiem vides noslogojumiem (Andalūzijā, Berlīnē un Brandenburgā, Francijā). Pēdējais minētais gadījums ir aprakstīts 6. izcēlumā. 6. IZCĒLUMS AGROVIDES MAKSĀJUMIEM IEDALĪTIE LĪDZEKĻI NEATBILST VIDES PROBLĒMĀM Regula (EK) Nr. 1974/2006 nosaka, ka katrā lauku attīstības programmā jāpamato dažādie agrovides maksājumu veidi saistībā ar vajadzībām vides jomā un programmā noteiktajām prioritātēm. Francijas programmā noteiktas trīs galvenās vides problēmas: bioloģiskā daudzveidība, ūdens (kvalitāte un kvantitāte) un klimata pārmaiņas. Bioloģiskajai daudzveidībai plānotais agrovides budžets ir aptuveni 1 miljards EUR, kas ir gandrīz trīsreiz vairāk nekā agrovides budžets, kas atvēlēts ūdens kvalitātei. Lai gan Francijas iestādes uzskata, ka vissvarīgākais programmas apakšpasākums, ar kuru aizsargā ekstensīvās ganības, novērš arī klimata pārmaiņas (ar oglekļa uzglabāšanu), nav ziņots par agrovides izdevumiem klimata pārmaiņu mazināšanai. Programmā nav pamatojuma līdzekļu piešķiršanai galvenajām identificētajām problēmām. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI 95. Agrovide ir sarežģīts politikas instruments: tā mērķis ir risināt plaša spektra vides problēmas (bioloģiskā daudzveidība, augsne, ūdens, gaiss, ainava) 27 dalībvalstīs. Mazliet vairāk nekā 20 gados, kopš šo politiku pirmoreiz ieviesa, ir panākts nozīmīgs progress. Ļoti daudzi lauksaimnieki tagad īsteno ilgtspējīgākus prakses veidus, nekā tie būtu darījuši bez šāda atbalsta, un Palātas revīzija konstatēja vairākus labas prakses piemērus dažādās jomās. 96. Taču Palāta konstatēja arī to, ka politika nebija izstrādāta un uzraudzīta tā, lai sniegtu reālus ieguvumus vides jomā. Mērķi kopumā bija pārāk neskaidri, lai noderētu, vērtējot apmēru, kādā tie ir sasniegti. Atsevišķos gadījumos agrovides maksājumi nebija skaidri pamatoti ar vides noslogojumiem, kas identificēti lauku attīstības programmās. Kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēma liecina par attīstību, bet sniedz maz informācijas par panāktajiem ieguvumiem vides jomā. 1. IETEIKUMS Komisijai un dalībvalstīm attiecībā uz katru agrovides apakšpasākumu būtu jānodrošina, lai - lauku attīstības programmās būtu formulēti skaidri mērķi, kas iekļaujas vides mērķu hierarhijā; - lauku attīstības programmās būtu skaidrs pamatojums apakšpasākumiem, kas tajās iekļauti, un saikne starp vides noslogojumiem un agrovides maksājumiem. It īpaši programmās jānorāda, vai saistība starp vides noslogojumiem un apakšpasākumiem ir tieša vai netieša, un jāizvērtē, vai agrovides atbalsts ir lietderīgāks nekā pieejamās politiskās alternatīvas. Dalībvalstīm jāvāc un jāpaziņo būtiski un ticami dati par ieguvumiem vides jomā un tie jāizmanto uzraudzībā. 97. Lauksaimnieki ir galvenais faktors, kas nosaka agrovides shēmu panākumus, un bez pienācīgas izpratnes un finanšu stimuliem politiku nevar pienācīgi īstenot. Revīzijā konstatēja, ka lauksaimnieki kopumā saņem pienācīgus norādījumus, kaut arī būtu jāuzlabo labākās prakses izplatīšana un atgriezeniskā saikne par rezultātiem. Palāta konstatēja būtiskas problēmas saistībā ar atbalsta summu noteikšanu. Turklāt, tā kā atbalsta summas nav pietiekami diferencētas atbilstoši vietējiem apstākļiem un dalības līmeņi nav izvērtēti, ne vienmēr ir sniegti pareizie stimuli. 2. IETEIKUMS Komisijai ir jānodrošina, lai pirms programmu apstiprināšanas - aprēķinos ir iekļauti visi būtiskie elementi; - ir izmantoti pienācīgi galvenie apsvērumi un rādītāji; - atsauces līmeņi vienmēr atbilst normālai lauksaimniecības praksei teritorijās, kurās īsteno agrovides apakšpasākumus; - atbalsta summas apakšpasākumiem, kuru mērķis ir saglabāt pastāvošo lauksaimniecības praksi, balstās uz reālām izmaksām; - lai atbalsta summas tiktu diferencētas gadījumos, kad tam ir pamats. 98. Dalībvalstu uzdevums ir piešķirt atbalstu saskaņā ar konkrētām vajadzībām. Tās nebija izsvērušas vēlamo mērķplānošanas pakāpi, pamatojoties uz iesaistīto izmaksu un ieguvumu analīzi. Procedūras to projektu atlasei, kuri sniegtu vislabāko cenas un vērtības attiecību vides jomā, bija piemērotas tikai dažos gadījumos, jo budžeta resursi bija pietiekami. Tikai nedaudzos gadījumos piemēroja citas procedūras — tādas kā diferencētu ES ieguldījumu, uz pierādījumiem balstītus apakšpasākumus un skaitļos izsakāmu mērķu noteikšanu dalības līmeņiem, pamatojoties uz panākamo ietekmi vides jomā. 3. IETEIKUMS Revīzijā konstatēja, ka lielākā daļa agrovides izdevumu ir par dažiem apakšpasākumiem, kurus īsteno visā programmas teritorijā. Nākamajā programmu plānošanas posmā Komisijai būtu jāpievērš uzmanība šādiem aspektiem: - izdevumi daudz precīzāk jāvirza konkrētu vides vajadzību risināšanai; - Komisijai un dalībvalstīm agrovides maksājumi būtu jāpārvalda daudz aktīvāk. Piemēram, jāprasa, lai dalībvalstis labāk pamato gadījumus, kad mērķis ir saglabāt vidi saudzējošu lauksaimniecības praksi; jāizvērtē potenciālie ieguvumi, ko radītu agrovides izdevumu labāka ģeogrāfiska mērķplānošana, kaut arī līdz ar to radīsies lielākas administratīvās izmaksas; jānosaka skaitļos izsakāmi mērķi dalības līmeņiem, kuru pamatā ir panākamā ietekme uz vidi, un pēc tam jānosaka vajadzīgais finanšu resursu līmenis; turpmāk jāpārskata saimniecību vides plānu, uz iznākumu balstītu pasākumu, konkursu un kolektīvo līgumu noderību. - jādiferencē ES iemaksu līmenis agrovides apakšpasākumos, lai apakšpasākumi, kuriem ir lielāks potenciāls panākt ilgstošu pozitīvu ietekmi uz vidi, saņemtu lielāku ES ieguldījumu. 99. Lielās naudas summas, kas izlietotas pamatlīmeņa shēmām, pretstatā mazajām summām, kas izlietotas augstāka līmeņa shēmām, lauku attīstības programmās nebija pietiekami pamatotas saistībā ar panākamo ietekmi uz vidi. Šāda nošķiršana tiek apspriesta saistībā ar Komisijas priekšlikumu par KLP pēc 2013. gada, kurā izteikts ierosinājums vienkāršus vispārīgus pasākumus iekļaut tiešajos maksājumos [28]. 4. IETEIKUMS Nākamajam programmu posmam Komisijai ir jāizsver agrovides maksājumu sadalīšanu vienkāršos, vispārīgos agrovides pasākumos ar relatīvi zemu atbalsta likmi un pasākumos ar augstākam prasībām, kuri saņem augstāku atbalsta likmi un kuri virzīti ES līmeņa prioritāšu jomām. Atbalsts bioloģiskajai lauksaimniecībai veidotu trešo pasākumu. 100. Neraugoties uz līdz šim panākto attīstību, joprojām ir plašas iespējas palielināt ES agrovides politikas efektivitāti. Joprojām var uzlabot ES lauku attīstības politikas plānošanu, un vairāk informācijas nepieciešams par panākto ietekmi. Lai gan revīzijā tika konstatēti labas prakses piemēri, Palātas atklātās nepilnības nav ļāvušas optimāli sasniegt agrovides galvenos mērķus, proti, dot ieguldījumu ES līmeņa prioritāšu jomās (bioloģiskā daudzveidība, ūdens, klimata pārmaiņas) un uzlabot vidi un laukus. Šo ziņojumu 2011. gada 24. maija sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Olavi ALA-NISSILÄ. Revīzijas palātas vārdā +++++ TIFF +++++ priekšsēdētājs Vítor Manuel da Silva Caldeira [1] 35. apsvērums Padomes 2005. gada 20. septembra Regulā (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.). [2] Norādītās summas — 2,5 un 7,7 miljardi EUR — ir parasti standartizdevumi. Sākotnējo 2007. gada piešķīrumu agrovidei (20,2 miljardi EUR) palielināja par 2 miljardiem EUR pēc KLP pārskatīšanas (saistībā ar "veselības pārbaudi" un tiesību aktiem līdzekļu atgūšanas jomā). Turklāt 2007. un 2008. gada izdevumi bija relatīvi mazi, jo programmas joprojām bija apstiprinājuma posmā. [3] Komisijas dokumentā "Impact Assessment of rural development programmes in view of post-2006 rural development policy" ["Lauku attīstības programmu ietekmes novērtējums saistībā ar lauku attīstības politiku pēc 2006. gada"] (Lauksaimniecības ĢD, Eiropas politikas vērtēšanas konsorcija galīgais ziņojums, 2004. gada novembris) 85. lpp. minēts, ka "šīs debates par "šauru un dziļu" vai "plašu un seklu" pieeju ir notikušas visu laiku kopš agrovides politikas ieviešanas, un pašreizējās agrovides programmās ir saskatāmas abas pieejas". Šis pretnostatījums ir iekļauts vairākos citos Eiropas Komisijas novērtējuma ziņojumos jau 1998. gadā (Regulas (EEK) Nr. 2078/92 novērtējums, ĢD AGRI dokuments nr. VI/7655/98). [4] "KLP 2020. gada perspektīvā. Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas", COM(2010) 672 galīgā redakcija, 18.11.2010. [5] Izņēmums ir bioloģiskā lauksaimniecība, kas ir viens no visprasīgākajiem lauku saimniecību apsaimniekošanas veidiem, taču to īsteno plašā ģeogrāfiskā teritorijā. [6] Šajā grupā bija deviņi speciālisti: trīs no valsts pētniecības institūtiem (franču "National Agronomic Research Institute", vācu "von Thünen Institute" un īru "Teagasc Research Centre"), divi no universitātēm (Kopenhāgenas un Glosteras), divi no Eiropas organizācijām (Eiropas Vides aģentūra un Kopīgais pētniecības centrs), viens no vides NVO un viens no organizācijas, kas pārstāv lauksaimniekus ES līmenī. [7] Šāda prakse ir, piemēram, norādījumi saņēmējiem, lai palīdzētu tiem īstenot apakšpasākumus, uz tiešo rezultātu balstītu apakšpasākumu plānošana un uzraudzība, kā arī apakšpasākumu mērķplānošana precīzi apzinātām vajadzībām. [8] Sk. īpaši 16. panta a) un c) apakšpunktu, kā arī 81. panta 1. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 1698/2005 un Komisijas Regulas (EK) Nr. 1974/2006 II pielikumu (OV L 368, 23.12.2006., 15. lpp.). [9] Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp.). [10] Stratēģiskais vides novērtējums ir daļa no ex ante vērtēšanas (sk. 11. zemsvītras piezīmi), un tajā aplūko vides novērtējuma prasības, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/42/EK (OV L 197, 21.7.2001., 30. lpp.) ("Stratēģiskā vides novērtējuma direktīva"). [11] Ex ante vērtēšana ir daļa no lauku attīstības programmu izstrādes procedūras; tās mērķis ir optimizēt budžeta līdzekļu sadali un uzlabot programmas plānošanas kvalitāti. [12] Bioloģiskās daudzveidības un augstas dabas vērtības teritoriju saglabāšana, ūdens resursu aizsardzība, siltumnīcefekta gāzu samazināšana, lauksaimniecisku darbību saglabāšana teritorijās, kurās pastāv zemes pamešanas risks, teritorijas aizsardzība. [13] Īpašā ziņojuma Nr. 8/2008 "Vai savstarpējā atbilstība ir efektīvs nosacījums?" 60. punkts un 3. izcēlums. [14] Tas ir vienkāršojums, kuru pieņēma saskaņā ar kopējo uzraudzības un vērtēšanas sistēmu. Daži apakšpasākumi rada ieguvumu, tiklīdz kā tie ir īstenoti, bet daži ieguvumu dod tikai shēmas īstenošanas posma beigās. Rezultātā pieņēma vienotu pieeju, kas paredz, ka ietekme turpinās pēc shēmu pabeigšanas. Tas ne vienmēr atbilst patiesībai: piemēram, kad lauksaimniekam maksā piecus gadus, lai tas pārietu uz bioloģisko lauksaimniecību, bet pēc līguma izbeigšanās viņš atgriežas pie tradicionālās lauksaimniecības. [15] Ietekmes rādītāji ir bioloģiskās daudzveidības izzušanai pretēja tendence, augstas dabas vērtības lauksaimniecības zemes un mežu saglabāšana, ūdens kvalitātes uzlabošana un ieguldījums klimata pārmaiņu apkarošanā. [16] Kopējā uzraudzības un vērtēšanas sistēmā ir iekļauti turpmāk minētie sākumstāvokļa rādītāji, kas attiecas uz konkrētām teritorijām, kurās būtu īpaši jāaizsargā vide: augstas dabas vērtības lauksaimniecības un meža zeme, ar nitrātiem un pesticīdiem piesārņotas teritorijas (apdraudētas teritorijas), augsnes erozijas apdraudētas teritorijas, mazāk labvēlīgas teritorijas, ekstensīvas lauksaimniecības teritorijas un Natura 2000 teritorijas. [17] Ar agrovides maksājumiem atbalstītā fiziskā platība (sk. glosāriju). [18] Lauku attīstības Komiteja, darba dokuments nr. RD 10/07/2006 galīgā redakcija, "Agrovides saistības un to pārbaudāmība". [19] Sk., piemēram:1)2004. gada novembra vērtēšanas pētījumu, kas sagatavots kā daļa no Komisijas Ietekmes novērtējuma par lauku attīstības programmām saistībā ar lauku attīstības politiku pēc 2006. gada (kurā konstatēts, ka agrovides pasākumu mērķplānošana ir uzlabojusies, un tā ir viena no galvenajām tēmām saistībā ar labāku lauku attīstības politiku dalībvalstīs un reģionos), un2)pētniecības projektu "Integrētie līdzekļi agrovides shēmu plānošanai un īstenošanai", kuru finansēja no 2004. gada līdz 2006. gadam no ES Sestās pamatprogrammas (kur mērķplānošana identificēta kā galvenais kritērijs agrovides pasākumu sniegumam vides jomā). [20] Trešā tematiskā darba grupa, Sabiedrības labums un publiskā intervence, noslēguma ziņojums, 2010. gada decembris. [21] Sevišķi tas attiecas uz Austriju, kur agrovides pasākumi bija plānoti, lai galvenokārt saglabātu ekoloģisko stāvokli visā zemē, un to kā pamatoti pozitīvu novērtēja lauku attīstības programmā. Līdz ar to Austrija piemēro profilaktisku un horizontālu pieeju, un aptuveni 70 % lauksaimnieku piedalās agrovides apakšpasākumos, kas aptver 93,5 % no visas lauksaimniecības zemes. [9999] Aplēsēs ņemtas vērā teritorijas, kurās īsteno "zonālos" apakšpasākumus. [8888] Plānots aptuveni 20 % budžeta novirzīt apakšpasākumiem, bet tas vēl nav īstenots. [22] 39. panta 4. punkts un 71. panta 2. punkts. [23] No astoņām revidētajām dalībvalstīm atlases procedūras nebija izveidojusi Polija, un uz to norādīja arī Komisija. Austrija un Zviedrija bija izstrādājušas atsevišķus atlases elementus, bet tikai nelielām budžeta daļām (Austrija — 7,5 % izdevumu, Zviedrija — 12,5 %). [24] Regulas (EK) Nr. 1698/2005 70. pantā noteikts gan minimālais ES ieguldījums agrovides pasākumiem — 20 % no valsts izdevumiem, gan maksimālais ieguldījums — 80 % konverģences reģionos un 55 % citos reģionos. To palielina līdz 85 % programmām attālākos reģionos un mazajās Egejas jūras salās. [25] Īpašais ziņojums Nr. 5/2010 "Leader pieejas īstenošana lauku attīstībā", 84. un 85. punkts. [26] Primdahl u. c., "Current use of impact models for agri-environment schemes and potential for improvements of policy design and assessment" ["Ietekmes modeļu izmantošana agrovides shēmās un iespējas uzlabot politikas izstrādāšanu un novērtēšanu"], Journal of Environmental Management (2010), doi:10.1016/ j. jenvman.2009.12.012. [27] Agrovides pasākumu vērtēšanā 2005. gada novembrī kopā pārskatīja 288 zinātniskos pētījumus, no kuriem apmēram 30 pētījumu liels paraugs bija konkrētāk saistīts ar bioloģisko lauksaimniecību. Vērtējumā secināja, ka bioloģiskā lauksaimniecība ir pozitīvi ietekmējusi bioloģisko daudzveidību (palielinājusies augu, dzīvnieku un dzīvotņu daudzveidība) un ūdens un gaisa piesārņojumu, jo mazāk lietotas potenciāli kaitīgās vielas. Kopienas stratēģiskajās pamatnostādnēs (sk. glosāriju) bioloģiskā lauksaimniecība raksturota kā holistiska pieeja ilgtspējīgai lauksaimniecībai, kas uzlabo vidi un lauku ainavu, un ir ieteikts konsolidēt un pastiprināt tās ieguldījumu vides un dzīvnieku labturības mērķu sasniegšanā. [7777] Teritorijā, kurā īsteno līgumu, var būt vairāk nekā viena problēma. [28] 2. izvēle Komisijas paziņojumā " KLP 2020. gada perspektīvā. Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas". -------------------------------------------------- I PIELIKUMS GALVENIE KONSTATĒJUMI PALĀTAS IEPRIEKŠĒJOS ZIŅOJUMOS PAR AGROVIDI Ziņojumā "Par zaļāku KLP" [1] ir šādi konstatējumi: agrovides maksājumi nāca par labu videi, jo palīdzēja saglabāt esošos ekstensīvas prakses veidus, bet tie nesekmēja videi kaitīgas intensīvās lauksaimniecības pievēršanos ekoloģiski tīrām saimniekošanas metodēm; ES līdzekļu mērķplānošana iepriekš noteiktām vides prioritātēm bija nepilnīga, tādēļ vides aspektā iegūtā cenas un vērtības attiecība bija mazāka, nekā tai vajadzēja būt; dažkārt atbalsta līmeņi bija pārāk zemi un nespēja piesaistīt lauksaimniekus, lai tie piemērotu vidi saudzējošas lauksaimniecības metodes, kaut gan reizēm lauksaimnieki saņēma tādu atbalstu, kas ievērojami pārsniedza viņu faktiskās izmaksas; visbeidzot, kvantitatīvu mērķu un vides sākumstāvokļa rādītāju trūkums traucēja uzraudzīt vides mērķu sasniegšanas gaitu. Ziņojumā par agrovides izdevumu pārbaudi [2] konstatēts, ka Komisija ir tikai daļēji nodrošinājusi pārbaudāmību pirms lauku attīstības programmu apstiprināšanas un nav pietiekami uzraudzījusi, vai agrovides kontroles sistēmas dalībvalstīs darbojas pareizi. Dalībvalstīs veiktajā revīzijā atklātie fakti ir saistīti ar laika plānojumu pārbaudēm uz vietas un konkrētu apakšpasākumu pārbaudāmību. Revīzijā secināja, ka agrovides pasākuma pārbaude radīja īpašas problēmas un reti kad par saprātīgām izmaksām ļāva iegūt kaut vai tikai pamatotu pārliecību. Saistībā ar to Palāta ieteica Komisijai, Padomei un Parlamentam apsvērt to, kā ievērot principu — ja pasākumu nevar pienācīgi pārbaudīt, tam nevar piešķirt publiskus līdzekļus. [1] Īpašais ziņojums Nr. 14/2000. [2] Īpašais ziņojums Nr. 3/2005. -------------------------------------------------- II PIELIKUMS TO REVĪZIJAS KRITĒRIJU APRAKSTS UN NORĀDES PAR IZCELSMI, KURUS IZMANTOJA, LAI ATBILDĒTU UZ REVĪZIJAS JAUTĀJUMIEM Revīzijas jautājums (sk. 13. punktu) | Revīzijas kritērijs | Revīzijas kritērija skaidrojums | Vai agrovides politiku plānoja un uzraudzīja tā, lai panāktu reālus ieguvumus vides jomā | 1.Agrovides pasākumiem ir konkrēti (SMART) mērķi, kas precīzi vērsti uz apzinātajiem ieguvumiem vides jomā. | 1.Regulā (EK) Nr. 1698/2005 ir noteikts, ka katrā lauku attīstības programmā ir jāiekļauj informācija par īpašajiem pārbaudāmajiem pasākumu mērķiem un ir jānovērtē programmas progress, efektivitāte un lietderīgums (16. panta c) apakšpunkts, 81. panta 1. punkts). | | 2.Vides noslogojumu raksturs teritorijās ir skaidri apzināts, pamatots un prioritizēts. | 2. un 3.Regulā (EK) Nr. 1698/2005 un Regulā (EK) Nr. 1974/2006 ir noteikts, ka katrai lauku attīstības programmai jāapraksta pašreizējā situācija ģeogrāfiskajā teritorijā, izmantojot kvantitatīvus datus, norādot stiprās un vājās puses, [..] atšķirības, vajadzības un nepilnības, kā arī potenciālu lauku attīstībai (Regulas (EK) Nr. 1698/2005 16. panta a) apakšpunkts un Regulas (EK) Nr. 1974/2006 II pielikums). | | 3.Vides noslogojumu atrašanās vieta teritorijās ir skaidri apzināta, pamatota un prioritizēta. | | 4.Dalībvalstis spēj pamatot vajadzību pēc agrovides pasākumiem saistībā ar vides noslogojumu. | 4.Regulā (EK) Nr. 1974/2006 ir noteikts, ka katrā lauksaimniecības programmā jāiekļauj dažādo agrovides maksājumu saistību apraksts un pamatojums, balstoties uz to gaidāmo ietekmi uz vidu saistībā ar vajadzībām vides jomā un prioritātēm (II pielikums). | | 5.Ir noteikti sākumstāvokļa rādītāji un plānotie mērķi un tos var izteikt skaitļos atbilstoši vajadzībām un budžetam. | 5.Regulā (EK) Nr. 1698/2005 ir noteikts, ka lauku attīstības programmu progresu un efektivitāti saistībā ar to mērķiem nosaka, izmantojot sākumstāvokļa rādītājus (81. panta 1. punkts). Regulā (EK) Nr. 1974/2006 ir noteikts: lai novērtētu progresu lauku attīstības programmas mērķu sasniegšanā, uz visu programmas īstenošanas laika posmu nosaka orientējošus mērķus sākotnējā stāvokļa, īstenošanas, rezultātu un ietekmes (62. panta 2. punkts). | | 6.Tas, kā dalībvalsts īsteno kopējo uzraudzības un vērtēšanas sistēmu, ļauj novērtēt agrovides shēmu ietekmi uz vidi. | 6.Vienoto uzraudzības un vērtēšanas sistēmu, ko ievieš saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 80. pantu, izveido Komisijas un dalībvalstu sadarbībā. Viens no galvenajiem šīs uzraudzības sistēmas mērķiem ir novērtēt programmu rezultātus. Vienotās uzraudzības un vērtēšanas sistēmas rokasgrāmatā ir teikts, ka "rādītājus izmanto, lai novērtētu, kādā apmērā ar pasākumiem vai programmām kopumā ir sasniegti gaidāmie mērķi". | | 7.Vajadzības gadījumā tiek izmantoti papildu rādītāji. | 7.Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005 katrai lauku attīstības programmai nosaka ierobežotu skaitu papildu rādītāju, kas ir unikāli konkrētai programmai (81. panta 2. punkts). | | 8.Kontroles un uzraudzības sistēmu informācija tiek izmantota, lai apzinātu uzlabojumus agrovides pasākumu izstrādē, īstenošanā un uzraudzībā. | 8.Regulā (EK) Nr. 1698/2005 ir noteikts, ka uzraudzības komiteja drīkst piedāvāt vadošajai iestādei jebkādus programmas pielāgojumus vai pārskatīšanu, lai sasniegtu ELFLA mērķus vai uzlabotu tās vadību (78. panta e) apakšpunkts). | Vai lauksaimnieki saņem pienācīgus norādījumus un pareizi noteiktas atbalsta summas | 9.Ir sniegti norādījumi (potenciālajiem) saņēmējiem, lai palīdzētu īstenot pasākumus vai lai paaugstinātu apgūšanas līmeni. | 9.Tā kā agrovides maksājumi lauksaimniekiem ir brīvprātīgi, viņiem ir jābūt informētiem par vides problēmām un par to, kā piemērot to apakšpasākumu prasības, kurus viņi var īstenot. Parakstot līgumu, lauksaimniekiem jāapzinās, ko no viņiem sagaida. Šādu informētību un izpratni var panākt, sniedzot norādījumus, mācības un izplatot rezultātus. Šā kritērija pamatā ir pareizas finanšu vadības princips. | | 10.Dalībvalsts var pierādīt, ka agrovides pasākumu pārvaldīšanai izmantotā sistēma tiek arvien vairāk vienkāršota. | 10.Parasti agrovides politiku kritizē tāpēc, ka "noteikumi ir pārāk sarežģīti ". Vienkāršošanas labad ir jāizvērtē, vai tiešām ir kādi pārāk sarežģīti noteikumi. Šajā kritērijā sarežģītība vairāk attiecas uz pārvaldības sistēmu nekā uz pašām agrovides shēmām, jo saistību rezultātā var rasties lieli ieguvumi vides jomā. Šā kritērija pamatā ir pareizas finanšu vadības princips. | | 11.Skaidri noteikts saistību un pārbaužu raksturs, plānojums laikā un apmērs. | 11.Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1975/2006 (OV L 368, 23.12.2006., 74. lpp.) dalībvalstis nosaka piemērotas metodes un līdzekļus, lai pārbaudītu katra atbalsta pasākuma atbalsta piešķiršanas nosacījumus (10. panta 2. punkts). Pārbaudes uz vietas sadala pa visu gadu, un tās attiecas uz visām atbalsta saņēmēja saistībām un pienākumiem, ko var pārbaudīt apmeklējuma brīdī (14. pants). | | 12.Atbalsta summas pilnībā pamato dati un pētījumi no ticamiem avotiem. | 12.Regulā (EK) Nr. 1974/2006 ir noteikts, ka attiecībā uz aprēķiniem un atbilstošo atbalstu dalībvalstis nodrošina, ka a) tajos ietverti tikai tādi elementi, kas ir pārbaudāmi, b) to pamatā ir skaitļi, kuri noteikti, izmantojot atbilstošu kompetenci, un c) tajos skaidri norādīti skaitļu avoti (53. panta 2. punkts). | | 13.Atbalsta summas ir pareizi aprēķinātas, un šos aprēķinus ir pārbaudījusi no vadošās iestādes neatkarīga struktūra. | 13.Regulā (EK) Nr. 1974/2006 ir noteikts: lai pamatotu un apstiprinātu maksājumu aprēķinu atbilstību un pareizību, dalībvalstis nodrošina, ka struktūras vai dienesti, kuri ir funkcionāli neatkarīgi no tiem, kas atbild par šo aprēķinu veikšanu, sniedz atbilstošu ekspertīzi. Šāda ekspertu atzinuma sniegšanu paredz lauku attīstības programmā (48. panta 2. punkts). | | 14.Atbalsta summas ir diferencētas atbilstoši reģionālajiem vai vietējiem apstākļiem. | 14.Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1974/2006 prasībām dalībvalstu pienākums ir nodrošināt, lai aprēķini un atbilstošais atbalsts ir diferencēti, lai attiecīgā gadījumā ņemtu vērā reģionālos vai vietējos apstākļus un faktisko zemes izmantojumu (53. panta 2. punkta d) apakšpunkts). | | 15.Atbalsta summas sniedz pienācīgu stimulu, lai sagaidītu ietekmi (rezultātu vajadzīgo apguves līmeņu aspektā, izvairoties no pārmaksāšanas). | 15.Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005 maksājumi sedz uzņemto saistību dēļ radušos papildu izdevumus un neiegūtos ienākumus (39. panta 4. punkts). Turklāt atbalsta summas ir galvenais elements lauksaimnieku dalībai pasākumā. Saskaņā ar pareizas finanšu vadības principu atbalsta summas jānosaka pienācīgā līmenī, lai piesaistītu vajadzīgo lauksaimnieku skaitu, tomēr izvairoties no pārmaksāšanas. | Vai agrovides politikas pārvaldībā ņēma vērā konkrētas vajadzības vides jomā | 16.Pasākumi ir plānoti atbilstoši reģionu vajadzībām; īpaša uzmanība pievērsta konkrētu teritoriju vajadzībām. | 16.Regula (EK) Nr. 1698/2005 nosaka, ka dalībvalstis paredzēto atbalstu dara pieejamu visā to teritorijā saskaņā ar to konkrētām vajadzībām (39. panta 1. punkts). Šīs regulas mērķis nav pilnīga agrovides maksājumu teritorializācija. Taču, ja atsevišķos reģionos ir konkrētas vajadzības / vides noslogojumi, tad tie ir jārisina ar konkrētiem un ģeogrāfiski mērķtiecīgiem agrovides pasākumiem. | | 17.Atlases procedūras rada pārliecību, ka pieejamais budžets ir izlietots, lai finansētu projektus ar lielu vides vērtību. | 17.Pareizas finanšu vadības princips paredz, ka agrovides maksājumiem pieejamais budžets jāizlieto pēc iespējas efektīvāk un produktīvāk. Procedūrām jābūt tādām, lai ar pieejamajiem līdzekļiem panāktu vislabākos rezultātus. Pamatojoties uz vides kritērijiem, katram apakšpasākumam jānosaka īpašs budžets. Budžets jāiedala tiem projektiem, kuriem atlases gaitā ir noteikta vislielākā vērtība vides aspektā. Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 4. punkts nosaka, ka "saņēmējus var izvēlēties arī pēc izsoles uzaicinājumiem, piemērojot tautsaimniecības un vides efektivitātes kritērijus". | | 18.Dalībvalstis var pierādīt, ka pasākumi maina vai saglabā saņēmēju lauksaimniecības praksi (t. i., nav "nevajadzīgā" atbalsta). | 18.Regula (EK) Nr. 1698/2005 nosaka, ka agrovides maksājumiem jāturpina rosināt lauksaimniekus un citus zemes apsaimniekotājus kalpot sabiedrībai kopumā, ieviešot vai turpinot izmantot lauksaimniecības ražošanas metodes, kas atbilst vides aizsardzībai un uzlabošanai (35. apsvērums). Taču pastāvošās prakses atbalsts ekonomiski izdevīgs ir tikai tad, ja var pierādīt, ka bez atbalsta šāda prakse netiktu turpināta. | | 19.Dalībvalstis var pierādīt, ka pastāv reāla cēloņsakarība starp paredzēto lauksaimniecības praksi un sagaidāmajiem ieguvumiem vides jomā. | 19.Regula (EK) Nr. 1974/2006 nosaka, ka katrā lauku attīstības programmā jāiekļauj dažādu saistību veidu apraksts un pamatojums, balstoties uz to paredzamo ietekmi uz vidi saistībā ar vides vajadzībām un prioritātēm (II pielikums). Pasākums nav efektīvs, ja nav racionālas saiknes starp lauksaimniecības praksi un ieguvumiem vides jomā. Dalībvalstīm jāspēj pierādīt, ka šāda saikne ir spēcīgi izteikta. | | 20.Ja konstatē nepilnības, agrovides pasākumus attiecīgi pārskata. | 20.Nepilnību konstatēšana ir priekšnoteikums agrovides maksājumu koriģēšanai, un šādā gadījumā dalībvalstīm pienācīgi jārīkojas, lai nodrošinātu, ka nepilnības tiek izlabotas. Regulā (EK) Nr. 1698/2005 ir noteikums par lauku attīstības programmu pārskatīšanu (19. pants), bet 86. pants paredz katrai lauku attīstības programmai izveidot nepārtrauktas novērtēšanas sistēmu. | -------------------------------------------------- III PIELIKUMS TIEŠĀ REZULTĀTA UN KOPREZULTĀTA RĀDĪTĀJI, KURUS PAZIŅOJA ASTOŅAS REVIDĒTĀS DALĪBVALSTIS NA: dati nav pieejami. NP: nav plānots lauku attīstības programmā. Avots: 2009. progresa ziņojumi, kas iekļauti Pastāvīgās mežsaimniecības komitejas datubāzē 2010. gada 1. decembrī. Rādītāja veids | Dalībvalsts (reģions) | AT Austrija | DE Vācija (Berlīne un Brandenburga) | ES Spānija (Andalūzija) | FR Francija | HU Ungārija [1] | IT Itālija (Pjemonta) | PL Polija | SE Zviedrija | Tiešais rezultāts | To lauku saimniecību un citu zemes apsaimniekotāju saimniecību skaits, kuras saņem atbalstu | 117117 | 2194 | 6129 | 118210 | NA | 7776 | 21766 | 52762 | Kopējā platība, par kuru piešķirts agrovides atbalsts (hektāri) | 4152476 | 233428 | 945890 | 8100734 | NA | 148880 | 555082 | 2279274 | Līgumu kopējais skaits | 370209 | 2657 | 5380 | 118210 | NA | 8087 | 45986 | 87659 | Fiziskā platība, par kuru piešķirts agrovides atbalsts (hektāri) | 2202586 | 213308 | 0 | 4013123 | NA | 147107 | 472263 | 2155039 | Ar ģenētiskajiem resursiem saistīto pasākumu skaits | 0 | NP | NA | NP | NA | NP | NP | 10 | Koprezul-tāts | Zemes platības, kuras sekmīgi apsaimnieko un kurās (hektāri): | | | | | | | | | uzlabo bioloģisko daudzveidību | 2990783 | 229596 | 1382843 | 7601652 | NA | 219885 | NA | 2021000 | uzlabo ūdens kvalitāti | 2795831 | 230761 | 515974 | 1662066 | NA | 204845 | NA | 968000 | mazina klimata pārmaiņas | 2643665 | 216090 | 424156 | 0 | NA | 129435 | NA | 0 | uzlabo augsnes kvalitāti | 3466550 | 87157 | 515974 | 427192 | NA | 204845 | NA | 887000 | izvairās no pamešanas novārtā | 2618816 | 110472 | 776900 | 0 | NA | 80760 | NA | 1583000 | [1] Ungārija īstenoja agrovides pasākumu tikai 2009. gadā (lai izvairītos no pārklāšanās ar iepriekšējo programmu posmu). Līdz ar to dati revīzijas laikā vēl nebija pieejami. --------------------------------------------------