Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Paziņojums par tiesu lēmumu krimināllietu jomā savstarpēju atzīšanu un par savstarpējās uzticības stiprināšanu dalībvalstu starpā {SEC(2005) 641} /* COM/2005/0195 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 19.5.2005 COM(2005) 195 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Paziņojums par tiesu lēmumu krimināllietu jomā savstarpēju atzīšanu un par savstarpējās uzticības stiprināšanu dalībvalstu starpā{SEC(2005) 641} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Paziņojums par tiesu lēmumu krimināllietu jomā savstarpēju atzīšanu un par savstarpējās uzticības stiprināšanu dalībvalstu starpā Ievads 1. Savstarpējas atzīšanas princips, kas 1999. gadā Tamperes Eiropadomes sanāksmē tika atzīts par Eiropas tiesiskās telpas veidošanas stūrakmeni un tika apstiprināts Konstitūcijas tekstā, tika atzīts par nozīmīgu Hāgas programmā, kas savieno tā attīstību ar pieaugošo savstarpējo uzticību dalībvalstu starpā. 2. Gandrīz 5 gadus pēc tam, kad Padome un Komisija pieņēma programmu par savstarpēju atzīšanu, kas paredzēta, lai īstenotu Tamperes Eiropadomes pamatnostādnes, šis paziņojums paredz atspoguļot Komisijas domas par darbiem, kas veicami, lai īstenotu savstarpējas atzīšanas principu, ņemot vērā jau gūto sākotnējo pieredzi, no vienas puses, un par rīcības programmas, kura paredz stiprināt savstarpēju uzticēšanos dalībvalstu starpā, elementiem, no otras puses. 3. Šis paziņojums ir daļa no Komisijas vispārējā darba procesa, lai izstrādātu rīcības plānu Hāgas programmas īstenošanai. Iezīmējot galvenās tendences nākamajiem 5 gadiem (skatīt SEC(2005)641), Komisija jo īpaši uzsver īstenošanas pirmo posmu (2005. – 2007. gads), zinot, ka pēc Konstitūcijas stāšanās spēkā būs vajadzīgs vidusposma pārskats. Tā kā Hāgas programmā ir uzsvērts politiku īstenošanas novērtēšanas nozīmīgums, veikto novērtējumu rezultāti būs jāņem vērā, un tie varēs pat stimulēt grozījumu izdarīšanu noteiktajās prioritātēs. SAVSTARPēJAS ATZīšANAS PRINCIPA īSTENOšANAS TURPINāšANA 4. Jau vairākus gadus savstarpējas atzīšanas principa īstenošana ir bijusi viena no galvenajām Eiropas Savienības darbības jomām attiecībā uz krimināllietām un, bez šaubām, viena no daudzsološākajām. Pēc vairāk nekā 4 gadiem, kopš tiek piemērota 2000. gada decembrī pieņemtā programma, apmēram puse paredzēto pasākumu ir izteikti tiesību aktu veidā, kuri jau ir pieņemti vai ir pieņemšanas procesā. No minētajiem tikai Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas pilnvarām un izdošanas procedūrām[1] netika transponēts valstu tiesību aktos noteiktajā termiņā. 5. Šis paziņojums ir vērsts uz savstarpējas atzīšanas programmas vēl neīstenotajiem aspektiem, lai noteiktu prioritātes turpmākajiem gadiem, ņemot vērā Hāgas programmas pamatnostādnes un sākotnējo sasniegumu analīzi. Savstarpēja atzīšana posmā pirms kriminālprocesa Savstarpējas atzīšanas princips un pierādījumu savākšana [2] 6. Saskaņā ar Hāgas programmu Padomei līdz 2005. gada beigām ir jāpieņem priekšlikums attiecībā uz pierādījumu iegūšanas pilnvaru. Pēc pamatlēmuma par līdzekļu iesaldēšanu[3], šis dokuments ir pirmais nozīmīgais posms savstarpējas atzīšanas principa piemērošanai pierādījumu meklēšanas stadijā pirms kriminālprocesa. Tomēr pierādījumu iegūšanas pilnvara neietvers visu vajadzīgo pierādījumu kopumu. Savstarpējas atzīšanas instrumentos būtu jāvar iekļaut arī tādas izmeklēšanas kā aizdomās turamo personu, liecinieku, ekspertu nopratināšana vai bankas kontu un tālruņu līniju novērošana. Galīgais mērķis ir izveidot vienīgu tiesību aktu, kas atvieglotu kriminālpierādījumu, lai arī kādi tie nebūtu, meklēšanu Eiropas Savienības teritorijā. Komisija uzskata, ka piemērojot savstarpējas atzīšanas principu šajā jomā izmeklēšanu pārvaldītu iesniedzēja valsts, jo lēmumu iegūt vienu vai otru pierādījumu elementu nevarētu pārskatīt izpildes dalībvalstī. Jo īpaši tāpēc Komisija iesaka atcelt dubultu apsūdzības celšanu visās jomās, kas saistītas ar pierādījumu meklēšanu. Attiecībā uz pierādījumu iegūšanas kārtību ir jāievēro katrā dalībvalstī piemērojamie attiecīgās valsts noteikumi par katru konkrēto izmeklēšanas veidu, ar noteikumu, ka, kā tas jau paredzēts 2000. gada 29. maija Konvencijas 4. panta 1. punktā, izpildes dalībvalsts piemēro formalitātes un procedūras, ko skaidri ir norādījusi iesniedzēja valsts. Minimālu saskaņošanas noteikumu pieņemšanai pierādījumu savākšanas jomā (cf. Infra 3.1.1.2.) būtu jāveicina tas, ka kādā no dalībvalstīm likumīgi savāktie pierādījumu elementi varētu tikt izmantoti citu dalībvalstu tiesās. 7. Savstarpējas atzīšanas principa paplašināšana visai pierādījumu meklēšanas jomai radīs jautājumus par nākotni 2000. gada 29. maija Konvencijai par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās[4] un tās 2001. gada protokolam[5], kuri vēl joprojām nav spēkā, jo nav pietiekams skaits ratifikāciju. Papildus savstarpējas atzīšanas vispārēja pierādījumu iegūšanas instrumenta ieviešanai vajadzētu paredzēt pēc Konstitūcijas stāšanās spēkā šo divu instrumentu atlikušo noteikumu pārstrādāšanu Eiropas likuma vai ietvarlikuma veidā. 8. Viena no identificētajām grūtībām ir atšķirības dalībvalstīs tiesu un policijas iestāžu attiecīgo kompetenču starpā. Līdz ar to sadarbības veidu robežas ir nenoteiktas, un kaut gan tās papildina viena otru, tās ir pakļautas dažādiem noteikumiem. Komisija izteiks priekšlikumus attiecībā uz informāciju pieejamības principa īstenošanu krimināllietās. Pirmstiesas uzraudzības pasākumu, neatņemot brīvību, savstarpēja atzīšana 9. Komisija 2004. gada augustā publicēja Zaļo grāmatu par pirmstiesas uzraudzības pasākumu, neatņemot brīvību, savstarpēju atzīšanu[6]. Konstatējot, ka pirmstiesas ieslodzījuma pārmērīga izmantošana ir viens no galvenajiem cietuma pārpildītības iemesliem, un bieži nav iespējams īstenot alternatīvos risinājumus, kas pastāv attiecīgās valsts tiesības aktos, ja persona dzīvo citā dalībvalstī, zaļā grāmata paredz dažādus risinājumus. Kad tiks pabeigtas uzsāktās apspriešanās, Komisija 2005. gadā formulēs likumdošanas iniciatīvas. Galīgo spriedumu savstarpēja atzīšana 10. Savstarpējas atzīšanas principa piemērošana paredz, ka ja kādā no dalībvalstīm pastāv galīgs spriedums, tas rada virkni seku citās dalībvalstīs. Papildus Eiropas lēmumam par apcietināšanu divi šī jautājuma īpaši aspekti jau ir apskatīti pamatlēmumu priekšlikumos par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām[7] un lēmumos par konfiskāciju[8]. Tomēr vēl ir jāizskata vairāki būtiski aspekti. Savstarpēja informācija par sodāmību 11. Savstarpēja atzīšana par sodāmību ir atkarīga no informācijas par sodāmību brīvas aprites dalībvalstīs. Pārņemot ideju, kas jau tika izteikta 2004. gada 25. un 26. marta Eiropadomes secinājumos, Hāgas programmā Komisija tiek aicināta iesniegt priekšlikumus „par to, kā izvērst informācijas apmaiņu attiecībā uz datiem par valsts reģistrēto sodāmību un tiesību atņemšanu, jo īpaši attiecībā uz dzimumnoziegumu izdarītājiem, lai Padome šos priekšlikumus varētu pieņemt līdz 2005. gada beigām”. Komisija 2005. gada janvārī iesniedza balto grāmatu, kura analizē galvenās grūtības attiecībā uz informācijas apmaiņu par kriminālsodāmību, un izsaka priekšlikumus par datorizētas informācijas apmaiņas sistēmas izveidi. Pēc Padomes sākotnējas apspriešanās šajā jautājumā priekšlikumi tiks iesniegti 2005. gadā. N e bis in idem princips 12. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantā noteikts, ka „nevienu nav atļauts atkārtoti tiesāt vai sodīt krimināllietā par noziedzīgu darījumu, par kuru viņš vai viņa saskaņā ar likumu Eiropas Savienībā jau ir ticis attaisnots vai notiesāts ar galīgu spriedumu”. Harta paplašina ne bis in idem principa teritoriālo piemērošanas lauku, tas ir progress attiecībā uz 7. protokolu Eiropas Cilvēktiesību konvencijai, kurā tika paredzēta tās piemērošana tikai katras līgumslēdzējas valsts teritorijā. 13. Šis princips ir pamatā diviem nozīmīgiem Eiropas Kopienu Tiesas[9] spriedumiem, kas precizē tā jomu saskaņā ar noteikumiem Šengenas īstenošanas konvencijā, kas jau apstiprina un pieņem ne bis in idem principu tās 54. – 58. pantā. Pirmā darbība attiecībā uz ne bis in idem principa piemērošanu risinājās, pamatojoties uz Grieķijas iesniegtu iniciatīvu[10]. Tā tika apturēta, jo bija cieši saistīta ar kompetenču konflikta problēmu (skatīt infra). Attiecībā uz šiem diviem jautājumiem 2005. gadā būs Komisijas zaļā grāmata, pēc tam 2006. gadā – likumdošanas iniciatīva. Citu dalībvalstu sodāmību ņemšana vērā kriminālprocedūrās 14. Lielākā daļā dalībvalstu iepriekšējām kriminālsodāmībām ir ietekme jaunas krimināllietas gadījumā: piemēram, recidīva situācija var ietekmēt piemērojamās procedūras noteikumus, kriminālpārkāpuma kvalifikāciju vai, visbiežāk, soda veidu un apmēru. Nesen Komisija iesniedza priekšlikumu pamatlikumam par spriedumu ievērošanu Eiropas Savienības dalībvalstu starpā, kurā galvenais noteikums ir, lai katra dalībvalsts piešķir kādā citā dalībvalstī izteiktiem spriedumiem tādu pašu nozīmi ka iepriekšējai sodāmībai tajā pašā valstī un precizē šā noteikuma piemērošanas kārtību. Šāds recidīva atzīšanas princips jau tika apstiprināts 2001. gada 6. decembra pamatlēmumā par euro aizsardzību[11]. Šis jaunais dokuments sniegs nozīmīgu devumu galīgo lēmumu savstarpējai atzīšanai. Kriminālsodu izpilde 15. Kādā dalībvalstī izteiktu spriedumu ir jāvar izpildīt Eiropas Savienības teritorijā. Komisija 2004. gada aprīlī uzsāka apspriešanos par kriminālsodu tuvināšanu, savstarpēju atzīšanu un izpildi, pamatojoties uz zaļo grāmatu[12]. Austrija, Zviedrija un Somija iesniedza iniciatīvu, kas paredz atļaut citā dalībvalstī izteiktu brīvības atņemšanas spriedumu izpildīt valstiskās piederības vai dzīvesvietas dalībvalstī. Šim dokumentam būtu arī jāatvieglo dažu Eiropas apcietinājuma ordera noteikumu piemērošana, kuri ļauj atteikt nodošanu, ja sods tiek izpildīts izpildes valstī. 16. Tas tomēr neskar jautājumu par pasākumu, neatņemot brīvību, izpildi, ne jautājumu par sodu apturēšanu un iespējamiem nosacījumiem tā atcelšanai ar sodu, kas noteikts kādā citā dalībvalstī. Par šiem jautājumiem Komisija sniegs likumdošanas iniciatīvas 2007. gadā. Ties ību atņemšanas savstarpēja atzīšana 17. Notiesātiem likumpārkāpējiem bieži tiek atņemtas tiesības (tiesības strādāt ar bērniem, piedalīties valsts līgumos, vadīt transporta līdzekli….), kas atkarībā no dalībvalsts izriet no tiesību normām, tiesu lēmumiem vai tam ir administratīvs raksturs. Šis jautājums ir jo īpaši delikāts gan tāpēc, ka tiesību atņemšanas veidi var būt ļoti dažādi, gan tāpēc, ka ir grūtības nodrošināt ar tām saistītās informācijas apriti. Pirmo nozīmīgo progresu varēs sasniegt, kad, izmantojot ieviesto datorizēto informācijas apmaiņas sistēmu, tiks nodrošināta laba informācijas aprite attiecībā uz kriminālsodāmību. Komisija iesaka šeit pieņemt nozaru pieeju katram noziedzīgam darījumam atsevišķi un 2005. gadā iesniegs paziņojumu šajā sakarā. Jau Beļģija 2004. gada novembrī iesniedza iniciatīvu par savstarpēju atzīšanu attiecībā uz tiesību atņemšanu strādāt ar bērniem, kas seko sodam par pārkāpumiem, kas saistīti ar bērnu pornogrāfiju. Nozaru darbība turpināsies 2006. gadā ar priekšlikuma iesniegšanu par savstarpēju atzīšanu attiecībā uz tiesību atņemšanu vadīt transporta līdzekli. Savstarpējas uzticības stiprināšana 18. Labas savstarpējas atzīšanas pamatā ir savstarpējas uzticības stiprināšana. Tas ir viens no nozīmīgiem Hāgas programmas punktiem un ir saistīts, no vienas puses, ar tiesību aktu pieņemšanu, paredzot cilvēktiesību augsta līmeņa aizsardzību Eiropas Savienības teritorijā, un no otras puses, ar praktisku rīcību kopumu attiecībā uz tieslietu speciālistiem, lai viņos stiprinātu „kopējas juridiskās kultūras” sajūtu. Savstarpējas uzticības stiprināšana ar tiesību aktiem 19. Sākot piemērot savstarpējas atzīšanas principu, jo īpaši ar Eiropas apcietinājuma ordeni, parādījās grūtību kopums, ko zināmā mērā varētu atrisināt, pieņemot Savienības līmenī ar saskaņošanu saistītus tiesību aktus. Tie varētu būt saistīti ar diviem jautājumiem: no vienas puses, būt drošiem, ka savstarpēji atzītie spriedumi atbilst augstajiem standartiem cilvēktiesību nodrošināšanai, un, no otras puses, būt drošiem, ka tiesas, kas izteica spriedumu, bija patiešām tās, kuras par to varēja spriest vislabāk. Savstarpējas atzīšanas padziļināšana varētu ierosināt turpināt pārdomas par pasākumiem materiālo krimināltiesību tiesību aktu tuvināšanai. Krimināltiesību procesa saskaņošana Garantiju uzlabošana kriminālprocesos 20. Komisija 2004. gada aprīlī iesniedza priekšlikumu pamatlēmumam par konkrētām procedurālajām tiesībām noziedzīgo lietu izskatīšanu laikā Eiropas Savienībā[13]. Tajā paredzēts, ka aizdomās turamai personai kriminālprocesā ir visās Eiropas Savienības dalībvalstīs noteiktas minimālās tiesības attiecībā uz piekļuvi advokātam, tulkam un tulkotājam, attiecībā uz tiesībām sazināties, jo īpaši ar konsulārajām varas iestādēm, attiecībā uz informāciju par tiesībām un neaizsargātu personu aizsardzību. Eiropadome prasīja, lai šāds pamatlēmums tiktu pieņemts līdz 2005. gada beigām. 21. Tas ir tikai pirmais posms. Darbi šajā jomā vēl būtu jāturpina turpmākajos gados un tie pastāvīgi sniegtu ieguldījumu savstarpējas atzīšanas attīstībā. Jo īpaši ir trīs jomas, kurās ir jāveic darbi: nevainīguma prezumpcija, pierādījumu savākšana krimināllietās, lēmumi in absentia [14]. Par katru no šiem jautājumiem iepriekš ir jāveic nozīmīgs analīzes un apspriešanās darbs gan 25 dalībvalstu starpā, gan ar krimināltiesību speciālistiem, lai identificētu grūtības un iespējamos risinājumus, ņemot vērā dalībvalstu tiesiskās tradīcijas. Nevainīguma prezumpcijas stiprināšana. 22. Nevainīguma prezumpcija ir viens no galvenajiem krimināltiesību pamatiem. Tā ir apstiprināta Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pantā un atkārtota Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 48. pantā, tā pastāv visās dalībvalstīs, bet neaptver visur vienas un tās pašas koncepcijas. Komisija 2005. gadā publicēs zaļo grāmatu šajā jautājumā, kurā precizēs šā jēdziena darbības jomu, izskatīs tā stiprināšanas veidus un noteiks tā iespējamās robežas. Minimālo normu izstrādāšana pierādījumu savākšanas jomā 23. Pārrobežu tiesu darbībā ir paredzēts, ka vienā dalībvalstī savāktie pierādījumi var tikt izmantoti kādā citā dalībvalstī. Aizstāvības tiesību ievērošana tomēr paredz, ka noteiktus minimālus noteikumus attiecībā uz pierādījumu savākšanu, ievēro visā Eiropas Savienībā. Pamatojoties uz pētījumu[15], Komisija 2006. gadā publicēs zaļo grāmatu, kurā tiks piedāvāta minimāla standartu saskaņošana attiecībā uz pierādījumu savākšanu un pierādījumu izpaušanu, pieņemamības kritērijiem un iespējamiem paredzamajiem izņēmumiem. 24. Pēc padziļinātas apspriešanās, pamatojoties uz abām iepriekš minētajām zaļajām grāmatām, Komisija iesniegs priekšlikumu pamatlēmumam par nevainīguma prezumpciju un pierādījumu savākšanas minimālajām normām. Lēmumi in absentia 25. Dažādās Eiropas Savienības debatēs ir minēts lēmumu in absentia jautājums un tas regulāri ir minēts dažādos pieņemtajos dokumentos. Praksē šis jautājums ir daudz apspriests un pieredze, kā arī Eiropas Cilvēktiesību Tiesas prakse, rāda, ka tajā ir grūtības. Komisija 2006. gadā ierosinās zaļo grāmatu, kurai sekos likumdošanas iniciatīvas, lai risinātu šīs konstatētās grūtības un stiprinātu tiesisko drošību. Nodrošināt pārredzamību kompetentās tiesas izvēlē 26. Krimināllietās, ja vairākas dalībvalstis ir kompetentas vienā un tajā pašā lietā, katra no tām var vienlaicīgi uzsākt izmeklēšanas un vajāšanas. Šādas vairākas tiesvedības var nopietni ietekmēt cilvēktiesības un procesuālo efektivitāti. Aizvien vajadzīgāka kļūst tādas procedūras ieviešana, kas ļautu noteikt vispiemērotāko vietu kriminālvajāšanas veikšanai un kas kļūtu par galveno elementu, lai atvieglotu savstarpējas atzīšanas principa īstenošanu. Tai būtu jāatvieglo gan pierādījumu meklēšana posmā pirms sprieduma (dalībvalstis iepriekš vienojas par tā vietu, kas noteiks arī piemērojamās tiesības), gan galīgā sprieduma izpilde (dalībvalstis ir iepriekš vienojušās, ka lieta ir tiesāta, visatbilstošākajā vietā). Tai būtu arī jāpalīdz izvairīties no gadījumiem, kuros būtu jāpiemēro ne bis in idem princips. 27. Komisija 2005. gadā iesniegs zaļo grāmatu par kompetenču konfliktiem un ne bis in idem, kura, neskarot valstu mehānismus tiesu kompetences noteikšanai, ierosinās risinājumus tiesu konfliktu atrisināšanai Eiropas Savienībā, jo īpaši ņemot vērā Eurojust lomu saskaņā ar Konstitūcijas III-273. pantu un Hāgas programmā šajā jautājumā izteiktās prasības. Materiālo krimināltiesību tuvināšanas turpināšana 28. Šajā jomā ievērojams tuvināšanas darbs ir paveikts iepriekšējos gados. Tas ir jāturpina, domājot par interesi veicināt sankciju veidu dažādību Eiropas Savienības līmenī un neapstājoties tikai pie cietumsodiem. Uzsvars, no vienas puses, jāliek arī uz pieņemto instrumentu īstenošanas novērtēšanu, jo sākotnējie rezultāti lika vilties, un no otras puses, attiecībā uz pārkāpumu pozitīvā saraksta mehānisma darbību, sakarā ar kuru tiek atcelta dubultās noziedzības kontrole savstarpējas atzīšanas dokumentos, lai, cik vien iespējams, labotu identificētās iespējamās grūtības. 29. Sākotnējās pārdomas par vajadzību Eiropas Savienības līmenī noteikt tādas koncepcijas kā juridisku personu atbildība vai naudas sodu tuvināšanu tiks attīstītas zaļajā grāmatā par sankcijām. Pēc zaļās grāmatas Komisija 2007. gadā par šiem jautājumiem iesniegs priekšlikumu pamatlēmumam. Savstarpējas uzticības stiprināšana ar praktiskiem palīgpasākumiem Novērtēšanas mehānismu stiprināšana 30. Eiropadome uzsvēra, ka „katra pasākuma īstenošanas un ietekmes novērtēšana ir nepieciešama, lai Eiropas Savienības rīcība būtu efektīva”. Savstarpējas atzīšanas principa turpmākai attīstībai krimināllietās nākotnē būs jābūt cieši saistītai ar novērtēšanas mehānismiem. Tiem būtu jāļauj izpildīt divus metodiska rakstura mērķus, kuri ir atdalīti no pārbaudes attiecībā uz Eiropas Savienības pieņemto tiesību aktu pareizu transponēšanu un noteikto termiņu ievērošanu. 31. novērtēt tieslietu sistēmas konkrētās vajadzības, jo īpaši identificēt, kādi ir potenciālie šķēršļi pirms jauni tiesību akti tiek pieņemti; un 32. novērtēt īpašos praktiskos nosacījumus Eiropas Savienības pieņemto tiesību aktu īstenošanai, jo īpaši labākās prakses un veidu, kā tie atbilst iepriekšējā posmā identificētajām vajadzībām. Šos divus mērķus būtu jāpiemēro visiem instrumentiem. Tāpēc būs vajadzīga Komisijas rīcībā esošo tiesu prakšu analīzes līdzekļu pastiprināšana. 33. Trešais mērķis, tas ir, veikt vispārīgāku to apstākļu novērtējumu, kādos tiek izstrādāti spriedumi, lai pārliecinātos, ka tie atbilst augstiem kvalitātes standartiem, kas ļauj stiprināt savstarpējo uzticību tiesu sistēmu starpā, bez kuras savstarpēja atzīšana nevarēs darboties, paredz vispārīgāku rīcību un ilgākā termiņā. Hāgas programmā ir apstiprināts princips, saskaņā ar kuru „savstarpēju uzticēšanos pamato ar pārliecību, ka visiem Eiropas pilsoņiem ir pieeja tiesu sistēmai, kas atbilst augstiem kvalitātes standartiem”, un pieprasa izveidot „sistēmu, kas nodrošina objektīvu un neatkarīgu vērtējumu par ES politikas tiesību jomā īstenošanu, vienlaikus pilnībā ievērojot tiesu iestāžu neatkarību”. Tā kā šo savstarpējo uzticību stiprina ar pārliecību, ka tiesu sistēmas, kuras izsaka spriedumus, kurus var izpildīt visā Eiropas Savienības teritorijā, ievēro augstus kvalitātes standartus, šim novērtējumam ir jāsniedz visaptverošs skatījums par valstu tiesu sistēmām. Tiesu sistēmas ticamība un efektivitāte ir jānovērtē kopumā, ietverot gan iestāžu mehānismus, gan procedūras aspektus. Tā ir delikāta rīcība, kurai jāievēro subsidiaritātes un proporcionalitātes principi, kā arī tiesu iestāžu neatkarība. Rīcības mērķis ir sniegt regulārus ziņojumus, kas izstrādāti pēc striktiem neatkarības un pārredzamības kritērijiem un kas jo īpaši izcels labās prakses. 34. Eiropas Parlaments 2005. gada februārī pieņēma ieteikumu attiecībā uz šo jautājumu[16], un pēc ciešas saskaņošanas ar tiesu iestādēm un organizācijām Komisija 2006. gadā izstrādās paziņojumu par tiesu kvalitātes novērtējumu. Tieslietu speciālistu tīkla izveides un tiesiskās apmācības attīstības veicināšana 35. Hāgas programmā ir uzsvērts, cik svarīgi ir uzlabot savstarpējo saprašanos starp tiesu iestādēm un atšķirīgām juridiskām sistēmām. Šajā sakarā tajā ir ieteikts attīstīt juridisko organizāciju un iestāžu tīklus, piemēram, Tiesu iestāžu padomju tīkls un Eiropas Augstāko tiesu tīkls, ar kuriem Komisija vēlas izveidot ciešākas attiecības. Saaicinot speciālistus kopā biežāk un veicinot pārdomas, jo īpaši par Eiropas Savienības instrumentu īstenošanu un horizontālo interešu jautājumiem tādiem kā tieslietu kvalitāte, tīkli, kuros jāiekļauj arī advokāti, būtu jāspēlē galvenā loma „kopīgas juridiskās kultūras” izveidē. 36. Otrkārt, Hāgas programmā ir uzsvērts apmācības nozīmīgums savstarpējas uzticības attīstības veicināšanai. Pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma Komisija kopš 2004. gada papildus programmai AGIS ievieš apmaiņas programmu tiesu pārstāvjiem izmēģinājuma projekta ietvaros. Šī programma turpināsies 2005. gadā, un tā tiks novērtēta 2006. gadā pirms priekšlikumu izteikšanas. 37. Savstarpējas atzīšanas principa attīstības rezultātā tiesas lēmuma ietekme ļoti paplašināsies un sniegsies pāri valsts robežām. Tāpēc jebkurā tiesnešu un prokuroru karjeras posmā apmācību programmās ir pilnībā jāiekļauj tiesu funkciju Eiropas dimensija. Tiesu iestāžu apmācība balstās uz valsts iestādēm, kuras ir atbildīgas par apmācību organizēšanu un to satura noteikšanu. Tās ir apvienojušās tīklā, kas pašreiz darbojas asociācijas veidā. Hāgas programmā ir uzsvērts, cik nozīmīgi ir stiprināt šo tīklu, lai tas kļūtu par efektīvu struktūru sanāksmēm un sadarbībai tiesu iestāžu starpā. Komisija 2005. gada beigās pēc apspriešanās iesniegs paziņojumu par tiesisko apmācību Eiropas Savienībā. Kvalitatīvu tieslietu attīstīšanas atbalstīšana 38. Nākamajās finanšu perspektīvās 2007. - 2012. gadam Komisija ir iesniegusi trīs priekšlikumus rīcības programmām, tostarp vienai īpašai programmai attiecībā uz kriminālo tiesvedību. Šai programmai jāstiprina Eiropas Savienības atbalsts tiesu iestāžu sadarbībai, savstarpējas atzīšanas attīstībai un savstarpējas uzticības stiprināšanai starp dalībvalstīm. Tās mērķi ir veicināt kontaktus un apmaiņas starp praktizējošiem speciālistiem, stiprināt tiesisko apmācību un uzlabot pilsoņu piekļuvi tieslietām. [1] OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp. [2] Šajā sakarā skatīt arī Komisijas zaļo grāmatu par Kopienas finanšu interešu kriminālaizsardzību un Eiropas prokurora izveidi KOM(2001) galīgais, 11.12.2001. [3] OV L 196, 2.3.2003., 45. lpp. Transponēšanas termiņš 2005. gada 2. augusts. [4] OV C 197, 12.7.2000. [5] OV C 326, 21.11.2001. [6] KOM (2004) 562 galīgais [7] OV L 76, 22.3.2005., 16. lpp.OV L 76, 22.3.2005., 16. lpp. [8] OV C 184, 2.8.2002. [9] Lietas C-187/01 un 385/01 Gozütok un Brugge , 2003. gada 11. februāris un lieta C-469/03 Miraglia , 2005. gada 10. marts [10] OV C 100, 26.4.2003., 24. lpp. [11] OV L 329, 14.12.2001., 3. lpp. [12] KOM (2004) 334 galīgais [13] KOM (2004) 328 galīgais [14] Šajā sakarā skatīt arī Komisijas Zaļo grāmatu par Kopienas finanšu interešu kriminālaizsardzību un Eiropas prokurora izveidi KOM(2001) 715 galīgais, 11.12.2001. [15] Pētījums par pierādījumu tiesībām krimināllietās Eiropas Savienībā 2004. gada oktobrī. [16] Eiropas Parlamenta ieteikums Padomei par kriminālās tiesvedības kvalitāti un krimināltiesību saskaņošanu dalībvalstīs, A6-0036/2005 galīgais