[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 21.12.2005 COM(2005) 678 galīgā redakcija 2005/0268 (CNS) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS ar ko noslēdz UNESCO konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu (iesniegusi Komisija) PASKAIDROJUMA RAKSTS PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS | 110 | Priekšlikuma pamatojums un mērķi UNESCO Ģenerālā konference 2003. gada oktobrī vienprātīgi nolēma uzsākt sarunas attiecībā uz Konvenciju par kultūras satura un māksliniecisko izpausmju daudzveidības aizsardzību. Sarunas par konvencijas provizorisko projektu uzsāka 2004. gada septembrī. Prezidentūra un Komisija 2004. gada 15. novembrī UNESCO kopīgi iesniedza Kopienas un tās dalībvalstu paziņojumu, un Ministru Padome 2004. gada 16. novembrī pieņēma lēmumu, ar kuru Komisijai atļauj Kopienas vārdā piedalīties sarunās. No 2004. gada septembra līdz 2005. gada jūnijam notika trīs starpvaldību ekspertu sarunu sesijas. Šā darba rezultātā viņi trešās sesijas laikā pieņēma pārskatīto konvencijas provizorisko projektu. Turklāt UNESCO Izpildpadome 2005. gada septembrī pieņēma lēmumu, kurā ieteica konvencijas projektu pieņemt 2005. gada oktobra Ģenerālajā konferencē. UNESCO Ģenerālā konference konvenciju pieņēma 2005. gada 20. oktobrī. Ministru Padome, 2004. gada novembrī Komisijai dodot atļauju piedalīties sarunās Kopienas vārdā, sarunu direktīvās tai prasīja nodrošināt, ka konvencijas tekstā tiek ietverti nepieciešamie noteikumi, lai Kopiena varētu kļūt par līgumslēdzēju Pusi. Konvencijas 27. pantā paredzēta iespēja Eiropas Kopienai kļūt par līgumslēdzēju pusi un aktīvi darboties konvencijas institūcijās, jo īpaši Pušu konferencē, kas izveidota ar konvencijas 22. pantu. Tādēļ ir svarīgi, lai Eiropas Kopiena līdz ar Eiropas Savienības dalībvalstīm kļūst par šīs konvencijas pusi. Tādējādi šā priekšlikuma mērķis, kas atbilst pieņemtajai nostājai, ir atļaut apstiprināt UNESCO konvenciju Eiropas Kopienas vārdā. | 120 | Vispārējais konteksts Kultūras daudzveidības saglabāšanas un veicināšanas nosacījumi Eiropā un pasaulē ir atkarīgi ne tikai no ekonomiskajiem apstākļiem, bet arī no daudziem citiem strukturāliem faktoriem. Tirgus lielums, valodas minoritāšu pastāvēšana vai nepastāvēšana, tādu teritoriju pastāvēšana, kurās ir ierobežots valodas areāls, saikne ar valsts vai reģionālo identitāti, tradīciju un kultūras mantojuma materiālais vai nemateriālais raksturs, vēsturiskā saikne ar trešām valstīm – tie visi ir elementi, kas nosaka kultūras izpausmes, patēriņa un sakaru apstākļus. Eiropas līmenī šī situāciju daudzveidība ir jau dominējoša realitāte, kuru bagātina nesenā nozīmīgā 10 jauno dalībvalstu pievienošanās. Globalizācija, lai gan tā sniedz jaunas kultūras sakaru iespējas, var arī apdraudēt neaizsargātākās kultūras un palielināt standartizācijas fenomenus, kas var apdraudēt kultūras daudzveidību. Eiropas Savienība jau ilgus gadus ir atzinusi kultūras preču un pakalpojumu divējādo raksturu – kultūras un ekonomisko – un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā noteikusi, ka tai savā rīcībā jāņem vērā kultūras aspekti (EKL 151. panta 4. punkts). Turklāt starptautiskajā līmenī nepastāv juridiski saistoši dokumenti, kuros atzītas kultūras izpausmju raksturīgās iezīmes. Parīzē 2005. gada 20. oktobrī pieņemtās UNESCO Konvencijas par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu mērķis ir aizpildīt šo pasaules līmeņa vadības tiesības aktu nepilnību, nosakot virkni tiesību un pienākumu gan valsts, gan starptautiskajā līmenī, kuru mērķis ir kultūras daudzveidības aizsardzība un veicināšana. Šim dokumentam kultūras daudzveidības jomā jābūt tikpat nozīmīgam – arī tiesību aktu līmenī –, cik nozīmīgi ir Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas nolīgumi attiecībā uz intelektuālo īpašumu, Pasaules Tirdzniecības organizācijas nolīgumi attiecībā uz tirdzniecību, Pasaules veselības organizācijas nolīgumi attiecībā uz veselību un daudzpusējie vides nolīgumi attiecībā uz vidi. Eiropas Kopienas un tās dalībvalstu pilnvērtīga līdzdalība šīs konvencijas īstenošanā īpaši palīdzēs o izveidot pasaules līmeņa vadības jaunu balstu, kura mērķis ir nodrošināt kultūras daudzveidības aizsardzību un veicināšanu, o apliecināt kultūras preču un pakalpojumu divējādo raksturu (kultūras un ekonomisko), o atzīt valsts politikas nozīmi un leģimitāti kultūras daudzveidības aizsardzībā un veicināšanā, o atzīt starptautiskās sadarbības nozīmi un to veicināt, lai varētu risināt situācijas, kurās kultūra nav aizsargāta, jo īpaši attiecībā uz jaunattīstības valstīm, o noteikt piemērotu saikni ar citiem starptautiskiem dokumentiem, kas ļauj efektīvi īstenot konvenciju. | 139 | Spēkā esošie noteikumi jomā, uz kuru attiecas šis priekšlikums Tā kā šis priekšlikums ir procesuāls dokuments, priekšlikuma jomā nav spēkā esošu noteikumu. | 140 | Atbilstība citām politikām un Savienības mērķiem UNESCO konvencija atbilst Kopienas saistībām, kuras noteiktas ar EK Līguma 151. panta 4. punktu, atbilstīgi kuram, rīkojoties saskaņā ar citiem šā Līguma noteikumiem, Kopiena ņem vērā kultūras aspektus, jo īpaši nolūkā ievērot un veicināt kultūru daudzveidību. Priekšlikuma mērķi atbilst Savienības citu politiku mērķiem, proti, ārējās sadarbības politiku un jo īpaši attīstības politikas mērķiem, mērķiem kopējā tirdzniecības politikā, iekšējā tirgus izveidē (jo īpaši attiecībā uz intelektuālo īpašumu), audiovizuālās un informācijas sabiedrības politikā, kā arī mērķiem kultūras darbības jomā. Priekšlikuma mērķi atbilst arī Pamattiesību hartai un jo īpaši kultūras daudzveidības veicināšanas principam (22. pants). | APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PUSēM | 219 | Sarunu laikā par UNESCO konvenciju starp ieinteresētajām pusēm un jo īpaši starp Eiropas kultūras un audiovizuālās nozares pārstāvjiem un Komisiju notika regulāra informācijas apmaiņa. Komisija 2005. gada 4. jūlijā pēc valdību ekspertu trešās sarunu sesijas organizēja konsultatīvu sanāksmi, pamatojoties uz pārskatīto konvencijas provizorisko projektu. Ievērojams skaits ieinteresēto pušu UNESCO sarunu laikā Komisijai pauda pilnīgu atbalstu Eiropas Savienības kopējām nostājām UNESCO un UNESCO Ģenerālajai konferencei noteikti ieteica 2005. gadā pieņemt šo konvenciju. Līdz ar to tika uzskatīts, ka pēc sarunām nav nepieciešamas papildu konsultācijas par to, vai Kopienai jākļūst par konvencijas pusi, jo kopš jūlija konsultācijām situācija nav mainījusies. UNESCO dalībnieku 21. oktobrī pieņemtais teksts ir praktiski tāds pats (izņemot juristu – valodnieku veiktos labojumus) kā sarunu trešajā sesijā pārskatītais provizoriskais projekts. | Ekspertu atzinumi un to izmantošana | 229 | Ārējs ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. | PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI | 305 | Piedāvāto pasākumu kopsavilkums Padomes lēmuma priekšlikums, ar ko noslēdz UNESCO konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. | 310 | Juridiskais pamats Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 89., 133., 151., 181. un 181.a pants saistībā ar 300. pantu. | 320 | Subsidiaritātes princips Subsidiaritātes princips piemērojams tādēļ, ka UNESCO konvencija skar dažādas kompetences. Konvencija vienlaicīgi attiecas gan uz Kopienas, gan uz dalībvalstu kompetencēm, tāpēc ir nepieciešama Kopienas un dalībvalstu kopīga šīs konvencijas ratifikācija. | Tādējādi priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam. | Proporcionalitātes princips Šajā gadījumā proporcionalitātes princips nav piemērojams, jo šis ir procesuāls tiesību akts. | Instrumentu izvēle | 341 | Piedāvātais(-ie) instruments(-i): Padomes lēmuma priekšlikums. | 342 | Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda iemesla dēļ: tā kā šī ir starptautiska tiesību akta ratifikācijas procedūra Kopienas vārdā, Padomes lēmums šajā gadījumā ir vienīgais piemērotais juridiskais instruments. | IETEKME UZ BUDžETU | 409 | Priekšlikums neietekmē Kopienas budžetu. | PAPILDU INFORMāCIJA | 560 | Eiropas Ekonomikas zona Šī tiesību akta projekts nav pakļauts EEZ līgumam. | 2. 2005/0268 (CNS) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS ar ko noslēdz UNESCO konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 89., 133., 151., 181. un 181.a pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo teikumu un 300. panta 3. punkta pirmo daļu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2], tā kā: (1) Padome 2004. gada novembrī Komisijai deva atļauju Kopienas vārdā piedalīties sarunās UNESCO attiecībā uz Konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. Komisija un dalībvalstis piedalījās šajās sarunās. (2) UNESCO Ģenerālā konference 2005. gada 20. oktobrī Parīzē pieņēma Konvenciju par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. (3) Šī konvencija ir piemērots un efektīvs balsts kultūras daudzveidības un kultūras sakaru veicināšanai, kas ir ļoti nozīmīgi Eiropas Kopienai un tās dalībvalstīm. Tā visā pasaulē veicina savstarpējo cieņu, kā arī sapratni kultūru starpā. (4) Šī konvencija jāapstiprina iespējami drīz. (5) Gan Kopiena, gan tās dalībvalstis ir kompetentas jomās, uz kurām attiecas konvencija. Tādējādi ir vēlams, ka Kopiena un dalībvalstis kļūst par līgumslēdzējām pusēm, lai izpildītu konvencijā paredzētās saistības un izmantotu tiesības, kuras tām piešķir minētā konvencija dalītu kompetenču gadījumā, nolūkā nodrošināt konvencijas viendabīgu piemērošanu, IR NOLĒMUSI ŠĀDI: 1. pants 1. UNESCO Konvencija par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu ir apstiprināta Eiropas Kopienas vārdā. 2. Konvencijas teksts ir pievienots šā lēmuma 1.a pielikumā. 2. pants 1. Padomes priekšsēdētājs ir tiesīgs nozīmēt vienu vai vairākas personas, kas ir pilnvarotas Eiropas Kopienas vārdā iesniegt pievienošanās dokumentu UNESCO ģenerāldirektoram saskaņā ar 27. panta 4. punktu Konvencijā par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu . 2. Padomes priekšsēdētājs ir tiesīgs nozīmēt vienu vai vairākas personas, kas ir pilnvarotas Eiropas Kopienas vārdā iesniegt deklarāciju par atbildības dalījumu, kura ir pievienota šā lēmuma 1.b pielikumā, saskaņā ar 27. panta 3. punkta c) apakšpunktu Konvencijā par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu . 3. Padomes priekšsēdētājs ir tiesīgs nozīmēt vienu vai vairākas personas, kas ir pilnvarotas, iesniedzot pievienošanās dokumentu, tam pievienot vienpusēju deklarāciju, kura sniegta šā lēmuma 2. pielikumā. 3. pants Komisija pārstāv Eiropas Kopienu ar konvenciju izveidotajās institūcijās un jo īpaši Pušu konferencē un Eiropas Kopienas vārdā risina sarunas par jautājumiem, kas ietilpst tās iestāžu kompetencē. Briselē, […] Padomes vārdā ― priekšsēdētājs 1.A PIELIKUMS UNESCO KONVENCIJA PAR KULTŪRAS IZPAUSMJU DAUDZVEIDĪBAS AIZSARDZĪBU UN VEICINĀŠANU PREAMBULA Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja attiecībā uz izglītību, zinātni un kultūru, kas no 2005. gada 3. līdz 21. oktobrim pulcējās Parīzē uz 33. sesiju, 1. apliecinot , ka kultūras daudzveidība ir cilvēcei raksturīga iezīme, 2. apzinoties , ka kultūras daudzveidība ir cilvēces kopējais mantojums un ka visu interesēs tā ir jācildina un jāaizsargā, 3. zinot , ka kultūras daudzveidība pasauli dara bagātu un daudzveidīgu, tādējādi paplašinot izvēles iespējas un bagātinot cilvēku spējas un vērtības, un līdz ar to tā ir kopienu, tautu un nāciju ilgtspējīgas attīstības galvenais virzītājspēks, 4. atgādinot , ka kultūras daudzveidība, kas attīstās demokrātijas, iecietības, sociālā taisnīguma, kā arī tautu un kultūru savstarpējās cieņas gaisotnē, ir būtiska mieram un drošībai vietējā, valsts un starptautiskā līmenī, 5. cildinot kultūras daudzveidības nozīmi pilnīgā cilvēktiesību un pamatbrīvību īstenošanā saskaņā ar Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju un citiem vispārīgi atzītiem dokumentiem, 6. uzsverot nepieciešamību iekļaut kultūru kā stratēģisku elementu valsts un starptautiskajās attīstības politikās, kā arī starptautiskajā sadarbībā attīstībai; tāpat ņemot vērā ANO Tūkstošgades deklarāciju (2000. gads), kurā uzsvērta nabadzības izskaušana, 7. uzskatot , ka laikā un telpā kultūra iegūst dažādas formas un ka šī daudzveidība izpaužas identitāšu savdabībā un daudzveidībā, kā arī cilvēci veidojošo tautu un sabiedrību kultūras izpausmēs, 8. atzīstot tradicionālo zināšanu nozīmību kā nemateriālo un materiālo bagātību avotu un jo īpaši pamatiedzīvotāju tautu zināšanu sistēmas un to pozitīvo devumu ilgtspējīgai attīstībai, kā arī nepieciešamību nodrošināt to aizsardzību un adekvātu veicināšanu, 9. atzīstot vajadzību veikt kultūras izpausmju daudzveidības, tostarp satura, aizsardzības pasākumus, jo īpaši situācijās, kurās kultūras izpausmēm draud izzušana vai nopietnas izmaiņas, 10. uzsverot kultūras nozīmi sociālajā kohēzijā kopumā un jo īpaši uzsverot to, ka kultūra sekmē sievietes stāvokli un lomu sabiedrībā, 11. apzinoties , ka kultūras daudzveidību nostiprina domu brīva aprite un ka tā bagātinās, pateicoties nepārtrauktai kultūru apmaiņai un mijiedarbībai, 12. vēlreiz apliecinot , ka domas, vārda un informācijas brīvība, kā arī plašsaziņas līdzekļu daudzveidība ļauj attīstīties kultūras izpausmēm sabiedrībā, 13. atzīstot , ka kultūras izpausmju daudzveidība, tostarp tradicionālās kultūras izpausmes, ir nozīmīgs faktors, kas atsevišķām personām un tautām ļauj paust savas domas un vērtības un dalīties tajās ar citiem, 14. atgādinot , ka valodu dažādība ir kultūras daudzveidības pamatelements, un vēlreiz apliecinot, ka izglītībai ir būtiska nozīme kultūras izpausmju aizsardzībā un veicināšanā, 15 . ņemot vērā to, cik nozīmīga ir kultūru dzīvotspēja visiem iedzīvotājiem, tostarp minoritātēm un pamatiedzīvotāju tautām, kāda tā izpaužas brīvībā radīt, izplatīt un darīt zināmas savu tradicionālo kultūru izpausmes, un kultūras pieejamībā ikviena pašattīstībai, 16. uzsverot būtisko lomu, kāda ir mijiedarbībai un kultūras kreativitātei, kas bagātina un atjauno kultūras izpausmes, un nostiprina to personu nozīmi, kuras darbojas kultūras attīstībā, lai progresētu visa sabiedrība, 17. atzīstot intelektuālā īpašuma tiesību nozīmi to personu atbalstīšanā, kuras piedalās kultūras radošajā darbā, 18. pārliecināti , ka kultūras darbībām, precēm un pakalpojumiem, kuri ir identitātes, vērtību un nozīmes nesēji, ir dubulta – ekonomiska un kultūras – daba un līdz ar to pret tiem nevajag izturēties tikai kā pret tirdzniecības vērtību, 19. konstatējot, ka globalizācijas procesi, ko atvieglo informācijas un komunikācijas tehnoloģiju strauja attīstība, lai arī rada nebijušus apstākļus pastiprinātai kultūru mijiedarbībai, tie tomēr ir arī izaicinājums kultūras daudzveidībai, jo īpaši attiecībā uz bagāto un nabadzīgo valstu nestabilitātes risku, 20. apzinoties īpašās pilnvaras, kuras uzticētas UNESCO, lai nodrošinātu kultūras daudzveidības ievērošanu un ieteiktu starptautiskās vienošanās, kuras uzskata par noderīgām, lai veicinātu domu brīvu apriti caur vārdiem un tēliem, 21. atsaucoties uz UNESCO pieņemtajiem starptautiskajiem dokumentiem ar kultūras daudzveidības un kultūras tiesību īstenošanas ievirzi un jo īpaši 2001. gada Vispārējo kultūras daudzveidības deklarāciju, 20.10.2005 pieņem šo konvenciju. I MĒRĶI UN PAMATPRINCIPI 1. pants - Mērķi Šīs konvencijas mērķi ir a) aizsargāt un veicināt kultūras izpausmju daudzveidību, b) veidot apstākļus, kas ļautu kultūrām attīstīties un brīvi mijiedarboties, lai savstarpēji bagātinātos, c) iedrošināt kultūru dialogu, lai nodrošinātu aizvien intensīvākus un līdzsvarotākus kultūras sakarus pasaulē, lai veicinātu kultūru savstarpējo cieņu un miera kultūru, d) veicināt savstarpējus kultūras sakarus, lai attīstītu kultūru mijiedarbību kā tautas vienojošus elementus, e) veicināt cieņu pret kultūru izpausmju daudzveidību un tās vērtības apzināšanos vietējā, valsts un starptautiskā līmenī, f) vēlreiz apstiprināt kultūras un attīstības saiknes nozīmi visās valstīs, jo īpaši jaunattīstības valstīs, un veicināt tādas darbības, kuras veic valsts un starptautiskā līmenī, lai tiktu atzīta šīs saiknes patiesā vērtība, g) atzīt kultūras darbības, preču un pakalpojumu kā identitātes, vērtību un nozīmes nesēju īpašo iezīmi, h) vēlreiz apstiprināt valstu suverēnās tiesības saglabāt, pieņemt un īstenot politikas un pasākumus, kurus tās uzskata par piemērotiem, lai aizsargātu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību savā teritorijā, i) stiprināt starptautisko sadarbību un solidaritāti partnerattiecību veidā, lai jo īpaši paaugstinātu jaunattīstības valstu spēju aizsargāt un veicināt kultūras izpausmju daudzveidību. 2. pants - Pamatprincipi 1. Cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošana Kultūras daudzveidību var aizsargāt un veicināt tikai tad, ja ir nodrošinātas cilvēktiesības un tādas pamatbrīvības kā vārda, informācijas un saziņas brīvība, kā arī personu iespēja izvēlēties kultūras izpausmes. Šīs konvencijas noteikumus nedrīkst izmantot, lai aizskartu tās cilvēktiesības un pamatbrīvības, kas noteiktas Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā vai kuras garantē starptautiskās tiesības, vai lai ietekmētu to darbības jomu. 2. Suverenitātes princips Valstīm saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas statūtiem un starptautisko tiesību principiem ir tiesības pieņemt pasākumus un politikas, lai aizsargātu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību savā teritorijā. 3. Visu kultūru vienlīdzīgas cieņas princips Kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzība un veicināšana ietver visu kultūru līdzvērtīgas cieņas atzīšanu, tostarp minoritāšu un pamatiedzīvotāju kultūru cieņu. 4. Starptautiskās solidaritātes un sadarbības princips Pateicoties starptautiskajai sadarbībai un solidaritātei, visās valstīs, jo īpaši jaunattīstības valstīs, vajadzētu būt iespējai veidot un nostiprināt nepieciešamos kultūras izpausmes līdzekļus, tostarp kultūras industriju, vai tā ir jaunizveidota vai jau pastāvoša vietējā, valsts un starptautiskā līmenī. 5. Attīstības ekonomisko un kultūras aspektu savstarpējās papildināšanās princips Tā kā kultūra ir viens no attīstības pamatprincipiem, attīstības kultūras aspekti ir tikpat svarīgi, cik ekonomiskie aspekti, un atsevišķu personu un tautu pamattiesības ir tajā piedalīties un to izmatot. 6. Ilgtspējīgas attīstības princips Kultūras daudzveidība ir atsevišķu personu un sabiedrību liela bagātība. Kultūras daudzveidības aizsardzība, veicināšana un saglabāšana ir būtisks noteikums pašreizējo un nākamo paaudžu ilgtspējīgai attīstībai. 7. Vienlīdzīgas piekļuves princips Vienlīdzīga piekļuve kultūras izpausmju bagātajam un daudzveidīgajam klāstam, kas nāk no visas pasaules, un piekļuve kultūrām caur vārda un izplatīšanas brīvību, ir svarīgi elementi pareizai kultūras daudzveidības novērtēšanai un veicina savstarpējo sapratni. 8. Atvērtības un līdzsvarotības princips Kad valstis pieņem pasākumus kultūras izpausmju daudzveidības atbalstīšanai, tām piemērotā veidā jāveicina atvērtība citām pasaules kultūrām un jāpārliecinās, ka šie pasākumi atbilst šīs konvencijas mērķiem. II DARBĪBAS JOMA 3. pants – Darbības joma Šo konvenciju piemēro Pušu pieņemtajām politikām un pasākumiem attiecībā uz kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. III DEFINĪCIJAS 4. pants - Definīcijas Šajā konvencijā: 1. Kultūras daudzveidība „Kultūras daudzveidība” ir dažādās formas, kādās grupu un sabiedrību kultūra rod savu izpausmi. Šīs izpausmes tiek nodotas tālāk grupā un sabiedrībā, kā arī savstarpēji. Kultūras daudzveidība izpaužas ne tikai dažādās formās, caur kurām tiek izteikts, bagātināts un nodots tālāk cilvēces kultūras mantojums, pateicoties kultūras izpausmju daudzveidībai, bet arī caur dažādiem mākslinieciskās radīšanas, ražošanas, izplatīšanas un kultūras izpausmju izmantošanas veidiem, lai kādi būtu izmantotie līdzekļi vai tehnoloģijas. 2. Kultūras saturs „Kultūras saturs” ir simboliskā nozīme, mākslinieciskā dimensija un kultūras vērtības, kuru pamatā ir vai kuras pauž kultūras identitātes. 3. Kultūras izpausmes „Kultūras izpausmes” ir izpausmes, ko rada atsevišķu personu, grupu un sabiedrību radošā darbība, un kurām ir ar kultūru saistīts saturs. 4. Kultūras darbība, preces un pakalpojumi „Kultūras darbība, preces un pakalpojumi” ir darbības, preces un pakalpojumi, kuri, ja tos vērtē pēc to kvalitātes, pielietojuma vai īpašā galamērķa, īsteno vai nodod tālāk kultūras izpausmes, neatkarīgi no to iespējamās tirdzniecības vērtības. Kultūras darbība pati par sevi var būt galamērķis vai arī veicināt kultūras preču vai pakalpojumu ražošanu. 5. Kultūras industrijas „Kultūras industrijas” ir industrijas, kuras ražo un izplata kultūras preces vai pakalpojumus, kā tie definēti iepriekš 4. punktā. 6. Politikas un kultūras pasākumi „Politikas un kultūras pasākumi” ir vietējā, valsts vai starptautiskā līmeņa politikas un pasākumi saistībā ar kultūru, neatkarīgi no tā vai tie ir vērsti uz kultūru kā tādu, vai to mērķis ir tieši ietekmēt atsevišķu personu, grupu vai sabiedrību kultūras izpausmes, tostarp kultūras darbību, preču un pakalpojumu radīšanu, ražošanu un izplatīšanu, kā arī piekļuvi tiem. 7. Aizsardzība „Aizsardzība” ir tādu pasākumu pieņemšana, kuru mērķis ir kultūras daudzveidības izpausmju aizsardzība, saglabāšana un pareizs novērtējums. „Aizsargāt” nozīmē pieņemt šādus pasākumus. 8. Kultūru mijiedarbība „Kultūru mijiedarbība” ir dažādu kultūru pastāvēšana, līdzsvarota mijiedarbība un iespēja radīt kultūras izpausmes, kas izpaužas caur dialogu un savstarpēju cieņu. IV PUŠU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI 5. pants – Vispārējais noteikums par tiesībām un pienākumiem 1. Puses saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas statūtiem, starptautisko tiesību principiem un vispārīgi atzītiem dokumentiem cilvēktiesību jomā vēlreiz apliecina savas suverēnās tiesības veidot un īstenot savas kultūras politikas un pieņemt pasākumus, lai aizsargātu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību, kā arī lai stiprinātu starptautisko sadarbību nolūkā sasniegt šīs konvencijas mērķus. 2. Ja Puse īsteno politiku vai pieņem pasākumus, lai aizsargātu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību savā teritorijā, šīm politikām un pasākumiem ir jāatbilst šīs konvencijas noteikumiem. 6. pants – Pušu tiesības valsts līmenī 1. Šajās politikās un kultūras pasākumos, kā tie noteikti 4. panta 6. punktā, un ņemot vērā savus apstākļus un vajadzības, katra Puse var pieņemt pasākumus, kuri domāti kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzībai un veicināšanai viņu teritorijā. 2. Šajos pasākumos var būt ietverti: a) reglamentējoši pasākumi, kuru mērķis ir aizsargāt un veicināt kultūras izpausmju daudzveidību; b) pasākumi, kas kultūras darbībām, precēm un pakalpojumiem piedāvā atbilstošas iespējas rast savu vietu teritorijā pieejamo kultūras darbību, preču un pakalpojumu klāstā, attiecībā uz to radīšanu, ražošanu, izplatīšanu un izmantošanu, tostarp pasākumi saistībā ar minētajās darbībās, precēs un pakalpojumos izmantoto valodu; c) pasākumi, kuru mērķis ir valsts neatkarīgām kultūras industrijām un informālajam sektoram sniegt patiesu pieeju kultūras darbības, preču un pakalpojumu ražošanas un izplatīšanas līdzekļiem; d) pasākumi, kuru mērķis ir piešķirt valsts finansiālo palīdzību; e) pasākumi, kuru mērķis ir iedrošināt bezpeļņas organizācijas, kā arī valsts un privātās iestādes, māksliniekus un citus profesionālus kultūras darbiniekus attīstīt un veicināt brīvus sakarus un domu un kultūras izpausmju, kā arī kultūras darbības, preču un pakalpojumu brīvu apriti, un savā darbībā veicināt radošo un uzņēmējdarbības garu; f) pasākumi, kuru mērķis ir atbilstīgi izveidot un atbalstīt sabiedrisko pakalpojumu iestādes; g) pasākumi, kuru mērķis ir iedrošināt un atbalstīt māksliniekus, kā arī visus, kas iesaistīti kultūras izpausmju radīšanā; h) pasākumi, kuru mērķis ir veicināt plašsaziņas līdzekļu daudzveidību, tostarp ar sabiedriskas raidorganizācijas palīdzību. 7. pants – Pasākumi kultūras izpausmju veicināšanai 1. Pusēm savā teritorijā jācenšas radīt vidi, kas atsevišķas personas vai sabiedriskās grupas mudina a) radīt, ražot un izplatīt savas kultūras izpausmes un piekļuvi tām, pienācīgi ņemot vērā sieviešu, kā arī dažādu sociālo grupu apstākļus un īpašās vajadzības, tostarp minoritāšu vai pamatiedzīvotāju tautu vajadzības, b) piekļūt dažādām no viņu teritorijas, kā arī no citām pasaules valstīm nākošām kultūras izpausmēm. 2. Pusēm tāpat jācenšas atzīt nozīmīgo devumu, ko sniedz mākslinieki un visi tie, kuri ir iesaistīti radošajā procesā, ko sniedz kultūras kopienas un organizācijas, kas tos atbalsta viņu darbā, kā arī to būtisko lomu, kas ir kultūras izpausmju daudzveidības bagātināšana. 8. pants – Pasākumi kultūras izpausmju aizsardzībai 1. Neskarot 5. un 6. panta noteikumus, Puses var noteikt īpašu situāciju pastāvēšanu, ja kultūras izpausmēm viņu teritorijā draud izzušana vai nopietnas izmaiņas, vai tām kaut kādā veidā nepieciešama ārkārtas saglabāšana. 2. Puses var veikt visus atbilstīgos pasākumus, lai aizsargātu kultūras izpausmes 1. daļā minētajās situācijās saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem. 3. Puses ziņo Starpvaldību komitejai par visiem veiktajiem pasākumiem, lai atrisinātu situācijas prasības, un komiteja var sniegt atbilstošus ieteikumus. 9. pants – Informācijas apmaiņa un pārredzamība Puses: a) savos ziņojumos UNESCO ik pēc četriem gadiem sniedz atbilstošu informāciju par veiktajiem pasākumiem, lai aizsargātu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību savā teritorijā un starptautiskā līmenī, b) izraugās kontaktpunktu, kura uzdevums ir informācijas apmaiņa saistībā ar šo konvenciju, c) dalās un apmainās ar informāciju attiecībā uz kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. 10. pants – Sabiedrības izglītošana un izpratnes veicināšana Puses: a) atbalsta un attīsta kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzības un veicināšanas nozīmes izpratni, īpaši ar izglītojošām programmām un pastiprinātu izpratnes veidošanu sabiedrībā, b) sadarbojas ar citām Pusēm un starptautiskām un reģionālām organizācijām, lai sasniegtu šī panta mērķus, c) cenšas veicināt radošo darbību un nostiprina ražošanas kapacitāti, ieviešot izglītības, apmācības un apmaiņas programmas kultūras industriju jomā. Šie pasākumi ir jāpiemēro tādējādi, lai nebūtu negatīvas ietekmes uz tradicionālās ražošanas formām. 11. pants - Pilsoniskās sabiedrības iesaiste Puses atzīst pilsoniskās sabiedrības būtisko lomu kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzībā un veicināšanā. Puses veicina aktīvu pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanos, lai sasniegtu šīs konvencijas mērķus. 12. pants – Starptautiskās sadarbības veicināšana Pusēm jācenšas veicināt divpusēju, reģionālu un starptautisku sadarbību, lai radītu labvēlīgus apstākļus kultūras izpausmju daudzveidības veicināšanai, īpaši ņemot vērā 8. un 17. pantā noteiktās situācijas, lai: a) atvieglotu Pušu dialogu attiecībā uz politiku un kultūras pasākumiem, b) nostiprinātu stratēģiskās kompetences un valsts sektora pārvaldību valsts kultūras iestādēs, pateicoties profesionālai un starptautiskai kultūras apmaiņai, kā arī daloties labākajā pieredzē, c) nostiprinātu partnerattiecības ar pilsonisko sabiedrību, nevalstiskām organizācijām un privāto sektoru, kā arī starp šīm vienībām, lai atbalstītu un veicinātu kultūras izpausmju daudzveidību, d) veicinātu jauno tehnoloģiju izmantošanu un iedrošinātu partnerattiecības nolūkā nostiprināt informācijas apmaiņu un kultūras izpratni un atbalstīt kultūras izpausmju daudzveidību, e) iedrošinātu kopprodukcijas un kopējas izplatīšanas nolīgumu slēgšanu. 13. pants – Kultūras iekļaušana ilgtspējīgā attīstībā Pusēm jācenšas iekļaut kultūru visos attīstības politikas līmeņos, lai radītu labvēlīgus apstākļus ilgtspējīgai attīstībai un šajā jomā atbalstītu tādus aspektus, kas saistīti ar kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. 14. pants – Sadarbība attīstībai Pusēm jācenšas atbalstīt sadarbība ilgtspējīgai attīstībai un nabadzības samazināšanai, jo īpaši attiecībā uz jaunattīstības valstu īpašajām vajadzībām, lai cita starpā veicinātu dinamiskas kultūras nozares veidošanos ar šādiem līdzekļiem. 1. Kultūras industriju nostiprināšana jaunattīstības valstīs: a) radot un nostiprinot kultūras ražošanas un izplatīšanas kapacitāti jaunattīstības valstīs, b) atvieglojot plašāku piekļuvi kultūras darbībām, precēm un pakalpojumiem pasaules tirgū, kā arī starptautiskiem izplatīšanas kanāliem, c) sekmējot perspektīvu vietējo un reģionālo tirgu veidošanos, d) pieņemot attīstītās valstīs atbilstīgus pasākumus ikreiz, kad tas iespējams, lai atvieglotu savā teritorijā piekļuvi jaunattīstības valstu kultūras darbībai, precēm un pakalpojumiem, e) atbalstot radošo darbu un pēc iespējas atvieglojot jaunattīstības valstu mākslinieku mobilitāti, f) veicinot atbilstīgu sadarbību starp attīstītām un jaunattīstības valstīm, jo īpaši mūzikas un filmu nozarē. 2. Kapacitātes nostiprināšana ar informācijas, pieredzes un kompetences apmaiņu, kā arī valsts vai privātā sektora cilvēkresursu apmācīšana, jo īpaši stratēģiskajā kapacitātē un pārvaldē, politiku izstrādāšanā un ieviešanā, kultūras izpausmju veicināšanā un izplatīšanā, vidējo, mazo un mikrouzņēmumu attīstībā, tehnoloģiju izmatošanā, kā arī kompetenču attīstībā un nodošanā. 3. Tehnoloģiju un prasmju nodošana, ieviešot piemērotus veicināšanas pasākumus, īpaši kultūras industriju un uzņēmumu jomā. 4. Finansiāls atbalsts: a) izveidojot Starptautisku Kultūras daudzveidības fondu, kā tas noteikts 18. pantā, b) piešķirot valsts atbalstu attīstībai atkarībā no vajadzībām, tostarp tehnisko palīdzību, kas paredzēta radošas darbības ierosināšanai un atbalstam, c) citas finansiālā atbalsta formās, piemēram, ar aizdevumiem ar zemu procentu likmi, subsīdijām un citiem finansēšanas mehānismiem. 15. pants – Sadarbības noteikumi Puses veicina partnerattiecību veidošanu valsts un privātajā sektorā un nevalstiskajās organizācijās, kā arī starp tiem nolūkā sadarboties ar jaunattīstības valstīm viņu kapacitātes nostiprināšanai, aizsargāt un veicināt kultūras izpausmju daudzveidību. Šīs novatoriskās partnerattiecības, atbildot uz konkrētām jaunattīstības valstu vajadzībām, liks uzsvaru uz infrastruktūru attīstību, cilvēkresursiem un politikām, kā arī kultūras darbības, preču un pakalpojumu sakariem. 16. pants – Atvieglojumu režīms jaunattīstības valstīm Attīstītās valstis atvieglo kultūras sakarus ar jaunattīstības valstīm ar atbilstīgu institucionālo un tiesisko sistēmu palīdzību, piešķirot atvieglojumu režīmu viņu māksliniekiem un citiem kultūras profesionāliem un praktizējošiem darbiniekiem, kā arī precēm un kultūras pakalpojumiem. 17. pants – Starptautiskā sadarbība kultūras izpausmju nopietna apdraudējuma situācijā Puses sadarbojas, lai sniegtu savstarpēju palīdzību, īpaši rūpējoties par jaunattīstības valstīm, 8. pantā minētajās situācijās. 18. pants – Starptautiskais kultūras daudzveidības fonds 1. Ar šo izveido „Starptautisko kultūras daudzveidības fondu”, turpmāk tekstā „Fonds”. 2. Fondu veido pārvaldījumā nodoti līdzekļi saskaņā ar UNESCO Finanšu statūtiem. 3. Fonda līdzekļus veido a) Pušu brīvprātīgās iemaksas, b) līdzekļi, ko šim mērķim piešķīrusi UNESCO Ģenerālā asambleja, c) ziedojumi, dāvanas vai novēlējumi, ko piešķīrušas citas valstis, ANO sistēmas organizācijas un programmas, citas reģionālas vai starptautiskas organizācijas, valsts vai privātas organizācijas vai privātpersonas, d) jebkuri procentu pieaugumi Fonda līdzekļiem, e) līdzekļi, kas iegūti kā ziedojumi vai arī kā ienākumi no Fonda labā rīkotiem pasākumiem, f) jebkuri citi līdzekļi, kas ir atļauti Fonda statūtos. 4. Starpvaldību komitejai jālemj par Fonda resursu izlietojumu atbilstoši Pušu konferencē noteiktajām vadlīnijām. 5. Starpvaldību komiteja var pieņemt ziedojumus un cita veida palīdzību vispārējiem un konkrētiem mērķiem saistībā ar konkrētiem projektiem ar nosacījumu, ka Starpvaldību komiteja šos projektus ir apstiprinājusi. 6. Fondā iemaksātajiem ziedojumiem nedrīkst noteikt nekādus šīs konvencijas mērķiem neatbilstošus politiskus, ekonomiskus vai citus nosacījumus. 7. Pusēm jāuzņemas regulāri veikt iemaksas šīs konvencijas īstenošanai. 19. pants – Informācijas apmaiņa, analīze un izplatīšana 1. Puses vienojas par informācijas apmaiņu un par kompetenci attiecībā uz datu apkopošanu un statistiku saistībā ar kultūras izpausmju daudzveidību, kā arī par tās aizsardzības un veicināšanas labāko praksi. 2. UNESCO ar sekretariāta rīcībā esošajiem mehānismiem atvieglo informācijas, statistikas un labākās pieredzes apkopošanu, analīzi un izplatīšanu šajā jomā. 3. UNESCO arī izveido un atjaunina datu bāzi attiecībā uz dažādām nozarēm un valsts, privātajām un nevalstiskajām organizācijām, kuras darbojas kultūras izpausmju jomā. 4. Lai atvieglotu datu apkopošanu, UNESCO īpašu vērību pievērš to Pušu spēju un prasmju nostiprināšanai, kuras šajā jautājumā lūdz palīdzību. 5. Šajā pantā noteiktās informācijas apkopošana papildina informāciju, kas noteikta ar 9. panta noteikumiem. V SAISTĪBA AR CITIEM TIESĪBU AKTIEM 20. pants - Saistība ar citiem tiesību aktiem: savstarpējais atbalsts, papildināmība un neatkarība 1. Puses atzīst, ka tām godprātīgi jāpilda savas saistības saskaņā ar noteikumiem šajā konvencijā un visos citos nolīgumos, kuru puses tās ir. Tādējādi, nepakārtojot šo konvenciju citiem nolīgumiem: a) Puses veicina savstarpējo atbalstu starp šo konvenciju un citiem nolīgumiem, kurās tās ir puses, un b) tās ņem vērā šīs konvencijas attiecīgos noteikumus, interpretējot un piemērojot citus nolīgumus, kuru puses tās ir, vai uzņemoties citas starptautiskās saistības. 2. Šajā konvencijā neko nevar interpretēt kā tādu, kas groza Pušu tiesības un saistības saskaņā ar citiem nolīgumiem, kuru puses tās ir. 21. pants – Starptautiska saskaņošana un koordinācija Puses uzņemas veicināt šīs konvencijas mērķus un principus citos starptautiskos forumos. Šim nolūkam puses vajadzības gadījumā apspriežas, paturot prātā šos mērķus un principus. VI KONVENCIJAS INSTITŪCIJAS 22. pants – Pušu konference 1. Ar šo izveido Pušu konferenci. Pušu konference ir plenārsēde un tā ir šīs konvencijas augstākā struktūra. 2. Pušu konference sanāk uz kārtējām sesijām reizi divos gados, ja iespējams UNESCO Ģenerālās asamblejas laikā. Tā var sanākt uz ārkārtas sesiju, ja pieņem šādu lēmumu vai ja to Starpvaldību komitejai pieprasa vismaz divas trešdaļas Pušu. 3. Pušu konference pieņem iekšējos noteikumus. 4. Pušu konferences uzdevumi cita starpā ir: a) ievēlēt Starpvaldību komiteju, b) saņemt un izskatīt šīs konvencijas Pušu ziņojumus, ko tai iesniedz Starpvaldību komiteja, c) apstiprināt darbības norādes, ko pēc tās lūguma ir sagatavojusi Starpvaldību komiteja, d) veikt jebkurus citus pasākumus, kurus tā uzskata par nepieciešamiem, lai veicinātu šīs konvencijas mērķus. 23. pants – Starpvaldību komiteja 1. Ar šo UNESCO tiek izveidota Starpvaldību komiteja kultūras izpausmju daudzveidības aizsargāšanai un veicināšanai, turpmāk tekstā „Starpvaldību komiteja”. To veido pārstāvji no 18 valstīm, kas ir Puses konvencijā, Pušu konference tos ievēl uz četriem gadiem pēc tam, kad šī konvencija stājas spēkā saskaņā ar 29. pantu. 2. Starpvaldību konference sanāk kopā vienu reizi gadā. 3. Starpvaldību komiteja darbojas Pušu konferences vadībā un pēc tās norādījumiem un atskaitās tai. 4. Tad, kad šīs konvencijas Pušu skaits būs sasniedzis 50, Starpvaldību komitejas dalībnieku skaits jāpalielina līdz 24. 5. Starpvaldību komitejas dalībnieku ievēlēšana pamatota uz vienlīdzīgas ģeogrāfiskas pārstāvības un rotācijas principiem. 6. Nemazinot šajā konvencijā citas tai noteiktās pilnvaras, Starpvaldību komitejai ir šādi uzdevumi: a) veicināt šīs konvencijas mērķu sasniegšanu, sekmēt un uzraudzīt tās ieviešanu, b) sagatavot un iesniegt Pušu konferencei apstiprināšanai darbības norādes attiecībā uz šīs konvencijas noteikumu īstenošanu un piemērošanu, c) iesniegt Pušu konferencei konvencijas Pušu ziņojumus kopā ar saviem apsvērumiem un ziņojumu kopsavilkumu, d) sniegt atbilstošus ieteikumus situācijās, par kurām Puses ir informējušas atbilstoši konvencijas atbilstīgiem noteikumiem un jo īpaši tās 8. pantu, e) izveidot procedūras un citus konsultācijas mehānismus, lai darītu zināmus šīs konvencijas mērķus un principus citos starptautiskos forumos, f) veikt visus citus Pušu konferences noteiktos pienākumus. 7. Starpvaldību komiteja saskaņā ar iekšējiem noteikumiem var jebkurā laikā aicināt valsts vai privātās organizācijas vai arī fiziskās personas piedalīties sanāksmēs, lai apspriestos par specifiskiem jautājumiem. 8. Starpvaldību komiteja izstrādā savus iekšējos noteikumus un iesniedz tos apstiprināšanai Pušu konferencei. 24. pants – UNESCO sekretariāts 1. Konvencijas institūcijām palīdz UNESCO sekretariāts. 2. Sekretariāts sagatavo Pušu konferences un Starpvaldību komitejas dokumentāciju, kā arī sanāksmju dienas kārtības projektus, palīdz piemērot lēmumus un par tiem sagatavo ziņojumu. VII NOSLĒGUMA NOTEIKUMI 25. pants - Strīdu izšķiršana 1. Strīdu gadījumā starp konvencijas Pusēm par šīs konvencijas interpretāciju vai piemērošanu Puses meklē risinājumu sarunu ceļā. 2. Ja attiecīgās Puses nevar panākt vienošanos sarunu ceļā, tās pēc savstarpējas vienošanās var vērsties pie samierinātāja vai lūgt trešās puses starpniecību. 3. Ja samierināšana vai starpniecība netiek veikta vai ja strīdu nevar atrisināt sarunu ceļā, ar samierināšanu vai starpniecību, viena no Pusēm var uzsākt izlīgšanu saskaņā ar šīs konvencijas pielikumā noteikto procedūru. Puses godprātīgi izskata strīda risinājuma priekšlikumu, ko sagatavo izlīguma komisija. 4. Katra no Pusēm ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās brīdī var deklarēt, ka tā neatzīst iepriekš minēto izlīgšanas procedūru. Visas Puses, kas ir veikušas šādu deklarāciju, jebkurā brīdī to var atsaukt, nosūtot paziņojumu UNESCO ģenerāldirektoram. 26. pants – Ratifikācija, pieņemšana, apstiprināšana vai pievienošanās 1. UNESCO dalībvalstīm ir jāratificē, jāpieņem, jāapstiprina šī konvencija vai tām jāpievienojas šai konvencijai saskaņā ar to konstitucionālo procesu. 2. Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokuments ir jādeponē UNESCO ģenerāldirektoram. 27. pants - Pievienošanās 1. Šī konvencija ir atvērta, lai tai pievienotos visas valstis, kuras nav UNESCO dalībvalstis, bet ir Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībnieces vai dalībnieces kādā no tās specializētajām institūcijām, un kuras UNESCO Ģenerālā asambleja aicina pievienoties. 2. Šai Konvencijai varēs pievienoties arī tādas teritorijas, kurās ir pilnīga iekšēja pašpārvalde, ko par tādu atzīst Apvienoto Nāciju Organizācija, bet kuras nav ieguvušas pilnīgu neatkarību atbilstoši Ģenerālas asamblejas 1514 (XV) Rezolūcijai un kurām ir kompetence šajā konvencijā ietvertajos jautājumos, ieskaitot kompetenci slēgt līgumus šādos jautājumos. 3. Reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijām piemērojami šādi noteikumi: a) šai konvencijai var pievienoties arī jebkura reģionālā ekonomiskās integrācijas organizācija, kuru saskaņā ar turpmākajiem punktiem pilnībā saista konvencijas noteikumi tāpat kā valstis, kuras ir konvencijas Puses, b) ja viena vai vairākas šādas organizācijas dalībvalstis tāpat ir konvencijas Puses, šī organizācija un šī vai šīs dalībvalstis vienojas par atbildību savu saistību īstenošanā saskaņā ar šo konvenciju. Šī atbildības dalīšana stājas spēkā līdzko ir pabeigta c) apakšpunktā aprakstītā paziņošanas procedūra. Organizācija un dalībvalstis nav pilnvarotas vienlaicīgi izmantot tiesības, ko sniedz šī konvencija. Turklāt to kompetences jomās ekonomiskās integrācijas organizācijām balsstiesību skaits ir vienāds ar to dalībvalstu skaitu, kas ir šīs konvencijas Puses. Šīm organizācijām nav balsstiesību, ja dalībvalsts pati izmanto savas tiesības, un otrādi, c) reģionālā ekonomiskās integrācijas organizācija un tās dalībvalsts vai dalībvalstis, kuras ir vienojušās dalīt atbildību kā tas paredzēts b) apakšpunktā, informē Puses par šo dalījumu šādi: i) pievienošanās dokumentā šī organizācija precīzi norāda atbildības dalīšanu attiecībā uz konvencijas skartajiem jautājumiem, ii) attiecīgo pienākumu turpmāko grozījumu gadījumā reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācija informē depozitāru par visiem šīs atbildības grozījumu priekšlikumiem; depozitārs savukārt informē Puses par šo grozījumu, d) reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijas dalībvalstis, kuras kļūst par konvencijas Pusēm, tiek uzskatītas par kompetentām visās jomās, kurās nav notikusi skaidri paziņota vai norādīta kompetences nodošana organizācijai, e) „reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācija” ir tāda organizācija, kuru ir izveidojušas suverēnas valstis, kas ir Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībnieces vai dalībnieces kādā no tās specializētajām institūcijām, kurai šīs valstis ir nodevušas savu kompetenci jomās, ko reglamentē šī konvencija, un kurai saskaņā ar iekšējām procedūrām ir atļauts kļūt par konvencijas Pusi. 4. Pievienošanās dokuments ir jādeponē UNESCO ģenerāldirektoram. 28. pants - Kontaktpunkts Kļūstot par šīs konvencijas Pusi, katra Puse nozīmē „kontaktpunktu” kā tas norādīts 9. pantā. 29. pants - Stāšanās spēkā 1. Šī konvencija stājas spēkā pēc trim mēnešiem, ko sāk skaitīt no dienas, kad deponē trīsdesmito ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu, bet tikai attiecībā uz tām valstīm vai reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijām, kas attiecīgos ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentus deponē minētajā datumā vai pirms tā. Attiecībā uz jebkuru citu Pusi tā stājas spēkā trīs mēnešus pēc tam, kad tā deponējusi savu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu. 2. Šajā pantā neviens no reģionālās integrācijas organizācijas iesniegtajiem dokumentiem nav jāuzskata par tādu, kas papildina minētās organizācijas dalībvalstu jau deponētos dokumentus. 30. pants - Federālās vai neunitārās konstitucionālās sistēmas Tā kā starptautiskie nolīgumi Puses saista vienlīdzīgi, neatkarīgi no to konstitucionālās sistēmas, uz Pusēm, kurās ir federālas vai neunitāras konstitucionālās sistēmas, attiecas šādi nosacījumi: a) attiecībā uz tādiem šīs konvencijas nosacījumiem, kuru ieviešana ir federālās vai centrālās likumdevēja varas tiesiskajā piekritībā, federālās vai centrālās valdības pienākumi ir tādi paši kā Pusēm, kas nav federālas valstis, b) attiecībā uz tiem šīs konvencijas nosacījumiem, kuru ieviešana ir atsevišķu pavalstu, zemju, provinču vai kantonu piekritībā, kuriem federācijas konstitucionālā sistēma neuzliek pienākumu ieviest likumdošanas mērus, federālajai valdībai ir jāinformē šādu pavalstu, zemju, provinču vai kantonu atbildīgās iestādes par minētajiem nosacījumiem, rekomendējot pieņemt tos. 31. pants - Denonsēšana 1. Jebkura Puse var šo konvenciju denonsēt. 2. Par denonsēšanu ir jāpaziņo ar rakstveida dokumentu, kas deponējams UNESCO ģenerāldirektoram. 3. Denonsēšana stājas spēkā pēc divpadsmit mēnešiem, ko skaita no denonsēšanas dokumenta saņemšanas brīža. Tā nekādā veidā neskar denonsējošās Puses finansiālās saistības līdz datumam, kad izstāšanās stājas spēkā. 32. pants - Depozitāra funkcijas UNESCO ģenerāldirektoram kā šīs konvencijas depozitāram ir jāinformē Organizācijas dalībvalstis, valstis, kas nav Organizācijas dalībvalstis un reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijas, kas minētas 27. pantā, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācija par ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentiem, kas minēti 26. un 27. pantā, kā arī par 31. panta attiecīgajiem denonsēšanas dokumentiem. 33. pants - Labojumi 1. Jebkura Puse, iesniedzot rakstisku priekšlikumu ģenerāldirektoram, var ierosināt šīs konvencijas labojumus. Ģenerāldirektoram šie priekšlikumi jānosūta visām Pusēm. Ja sešu mēnešu laikā no šo priekšlikumu nosūtīšanas ne mazāk kā puse no Pusēm dod šim priekšlikumam labvēlīgu atbildi, tad ģenerāldirektoram šis priekšlikums jāiesniedz nākamajai Pušu konferencei diskusijām un iespējamai pieņemšanai. 2. Labojumus pieņem ar klātesošo un balsojošo Pušu divu trešdaļu vairākumu. 3. Pēc pieņemšanas šīs konvencijas labojumi ir jānodod Pusēm ratifikācijai, pieņemšanai, apstiprināšanai vai lai pievienotos. 4. Labojumi stājas spēkā, bet tikai attiecībā uz Pusēm, kas ir tos ratificējušas, pieņēmušas, apstiprinājušas vai tiem pievienojušās, trīs mēnešus pēc tam, kad divas trešdaļas Pušu ir deponējušas šī panta 3. punktā minētos dokumentus. Pēc tam attiecībā uz katru Pusi, kas ratificē, pieņem, apstiprina labojumu vai tam pievienojas, šis labojums stājas spēkā trīs mēnešus pēc datuma, kad Puse deponējusi savu ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās dokumentu. 5. Procedūra, kas noteikta 3. un 4. punktā, neattiecas uz 23. panta labojumiem attiecībā uz Starpvaldību komitejas dalībnieku skaitu. Šie labojumi stājas spēkā to pieņemšanas brīdī. 6. Valsti vai reģionālās ekonomiskās integrācijas organizāciju 27. panta izpratnē, kas kļūst par šīs konvencijas Pusi pēc tam, kad stājušies spēkā labojumi saskaņā ar šī panta 4. punktu, un kas nav paudusi citu nolūku, uzskata a) par šādi labotās konvencijas Pusi, un b) par nelabotās konvencijas Pusi attiecībās ar jebkuru tādu Pusi, kurai šie labojumi nav saistoši. 34. pants - Autentiskais teksts Šī konvencija ir sastādīta angļu, arābu, franču, krievu, ķīniešu un spāņu valodā, visiem sešiem tekstiem ir vienāds spēks. 35. pants - Reģistrācija Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas statūtu 102. pantu šī konvencija pēc UNESCO ģenerāldirektora lūguma ir jāreģistrē Apvienoto Nāciju Organizācijas Sekretariātā. PIELIKUMS IZLĪGŠANAS PROCEDŪRA 1. pants – Izlīguma komisija Izlīguma komisiju izveido pēc vienas no strīdā iesaistīto Pušu lūguma. Ja Puses nevienojas citādi, komisijā ir pieci dalībnieki; katra no pusēm izvirza divus, un priekšsēdētāju izvēlas pēc šo izvēlēto dalībnieku kopīgas vienošanās. 2. pants – Komisijas dalībnieki Strīda gadījumā starp vairāk kā divām Pusēm, Puses, kurām ir vienādas intereses, izvirza savus dalībniekus kopīgi vienojoties. Ja vismaz divām Pusēm ir atšķirīgas intereses vai ja tās nevar vienoties par jautājumu, vai tām ir vienādas intereses, tās izvirza savus dalībniekus atsevišķi. 3. pants - Izvirzīšana Ja divus mēnešus pēc Izlīguma komisijas izveidošanas prasības, Puses vēl nav noteikušas visus dalībniekus, UNESCO ģenerāldirektors pēc prasību iesniegušās Puses pieprasījuma uzsāk nepieciešamo izvirzīšanu, kuras jaunais termiņš ir divi mēneši. 4. pants – Komisijas priekšsēdētājs Ja divu mēnešu laikā pēc pēdējā komisijas dalībnieka izvirzīšanas tie nav izvēlējuši savu priekšsēdētāju, ģenerāldirektors pēc Puses pieprasījuma uzsāk priekšsēdētāja izvirzīšanu, kuras jaunais termiņš ir divi mēneši. 5. pants - Lēmumi Izlīguma komisija pieņem lēmumus ar tās dalībnieku balsu vairākumu. Ja strīda Puses nevienojas savādāk, tā izveido savu procedūru. Tā sagatavo strīda risinājuma priekšlikumu, kuru Puses godprātīgi izskata. 6. pants - Nesaskaņas Nesaskaņu gadījumā par Izlīguma komisijas kompetenci, tā pati nolemj vai tā ir kompetenta vai ne. 1.B PIELIKUMS EIROPAS KOPIENAS DEKLARĀCIJA SASKAŅĀ AR 27. PANTA 3. PUNKTA C) APAKŠPUNKTU KONVENCIJĀ PAR KULTŪRAS IZPAUSMJU DAUDZVEIDĪBAS AIZSARDZĪBU UN VEICINĀŠANU Eiropas Kopienas pašreizējās dalībvalstis ir Beļģijas Karaliste, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Īrija, Itālijas Republika, Kipras Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārijas Republika, Maltas Republika, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Polijas Republika, Portugāles Republika, Slovēnijas Republika, Slovākijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste. Šajā deklarācijā norādītas dalībvalstu kompetences, kuras tās ir nodevušas Kopienai saskaņā ar līgumiem jautājumos, kas attiecas uz konvenciju. Kopienai ir ekskluzīva kompetence kopīgajā tirdzniecības politikā (Līguma 131. līdz 134. pants). Tā īsteno attīstības sadarbības politiku (Līguma 177. līdz 181. pants) un sadarbības politiku ar rūpnieciski attīstītajām valstīm (Līguma 181.a pants), neskarot dalībvalstu attiecīgās kompetences. Tai ir dalīta kompetence attiecībā uz preču, personu un kapitāla brīvu apriti (Līguma 23. līdz 31.pants un 39. līdz 60. pants), konkurenci (87.–89. pants) un iekšējo tirgu, tostarp intelektuālo īpašumu (Līguma 94. līdz 97. pants). Saskaņā ar Līguma 151. pantu un jo īpaši tā 4. punktu Kopiena, rīkojoties saskaņā ar citiem šā Līguma noteikumiem, ņem vērā kultūras aspektus, jo īpaši nolūkā ievērot un veicināt kultūru daudzveidību. Še turpmāk uzskaitītajos Kopienas tiesību aktos norādīta Kopienas kompetences joma saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma noteikumiem. Padomes Lēmums 94/800/EK par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē ( OV L 336, 23.12.1994. ) Padomes Regula (EK) 2501/2001 par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu no 2002. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim – Paziņojums attiecībā uz Padomes regulu par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu no 2002. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim (OV L 346, 31.12.2001., 0001.–0060. lpp.) Padomes Lēmums 2005/599/EK, lai Eiropas Kopienas vārdā parakstītu nolīgumu, ar kuru groza Partnerattiecību nolīgumu starp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu grupas locekļiem, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kas parakstīts Kotonū, 2000. gada 23. jūnijā (OV L 203, 11.8.2005., 26.–27. lpp.) Padomes Regula (EK) 2698/2000, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1488/96 par finansiāliem un tehniskiem pasākumiem ( MEDA ) ekonomikas un sociālo struktūru reformu atbalstam Eiropas – Vidusjūras reģiona partnerattiecībās (OV L 311, 12.12.2000., 0001.–0008. lpp.) Padomes Regula (EEK) Nr. 3906/89 par ekonomisku palīdzību Ungārijas Republikai un Polijas Tautas Republikai, un tās turpmākie grozījumi, kas vēl aizvien ir spēkā attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju (OV L 375, 23.12.1989., 0011.–0012. lpp.) Padomes Regula (EK) Nr. 2666/2000 par palīdzību Albānijai, Bosnijai un Hercegovinai, Horvātijai, Dienvidslāvijas Federatīvajai Republikai un Bijušajai Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikai, par Regulas (EK) Nr. 1628/96 atcelšanu un par grozījumiem Regulā (EEK) Nr. 3906/89, Regulā (EEK) Nr. 1360/90, Lēmumā 97/256/EK un Lēmumā 1999/311/EK (OV L 306, 7.12.2000., 0001.–0006. lpp.) Padomes Regula (EEK) Nr. 443/92 par finansiālu un tehnisku palīdzību Āzijas un Latīņamerikas jaunattīstības valstīm un ekonomisku sadarbību ar tām (OV L 052, 27.2.1992., 0001.–0006. lpp.) Padomes Regula (EK, Euratom ) Nr. 99/2000 attiecībā uz palīdzības sniegšanu partnervalstīm Austrumeiropā un Vidusāzijā (OV L 012, 18.1.2000., 0001.–0009. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums 792/2004/EK, ar ko ievieš Kopienas rīcības programmu, kas vajadzīga, lai atbalstītu Eiropas līmeņa organizācijas kultūras jomā (OV L 138, 30.4.2004., 40. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums 508/2000/EK, ar ko izveido programmu „Kultūra 2000” (OV L 063, 10.3.2000., 1. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums 1419/1999/EK, ar ko nosaka Kopienas rīcību pasākumam „Eiropas Kultūras galvaspilsēta” no 2005. līdz 2019. gadam (OV L 166. 1.7.1999., 1. lpp.) Padomes 1997. gada 22. septembra lēmums attiecībā uz kultūras darbību nākotni Eiropā (OV C 305, 7.10.1997., 1. lpp.) Padomes 1997. gada 22. septembra lēmums attiecībā uz pārrobežu sistēmu fiksētu cenu noteikšanai grāmatām Eiropas valodu apgabalos (OV C 305, 7.10.1997., 2. lpp.) Padomes Direktīva 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos (OV L 298, 17.10.1989.,23. lpp. ) Direktīva grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/36/EK (OV L 202, 30.7.1997., 60. lpp.) Padomes Lēmums 2000/821/EK par Eiropas audiovizuālo darbu izstrādes, izplatīšanas un popularizēšanas veicināšanas programmas īstenošanu ( MEDIA Plus - Izstrāde, izplatīšana un popularizēšana) (2001.–2005. gads) ( OV L 336, 30.12.2000., 0082.–0091. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums 163/2001/EK par to, kā īstenot Eiropas audiovizuālo programmu nozares speciālistiem domāto mācību programmu ( MEDIA-Training ) (2001.–2005. gads) ( OV L 026, 27.1.2001., 0001.–0009. lpp.) Padomes Regula (EK) 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.), attiecībā uz valsts atbalstu . Padomes Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu ( OV L 157, 30.4.2004., 0045.–0086. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/29/EK par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (OV L 167, 22.6.2001., 0010.–0019. lpp.) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/84/EK par tālākpārdošanas tiesībām par labu mākslas oriģināldarba autoram ( OV L 272, 13.10.2001., 0032.–0036. lpp.) Direktīva 93/83/EEK par dažu noteikumu saskaņošanu attiecībā uz autortiesībām un blakustiesībām, kas piemērojamas satelītu apraidei un kabeļu retranslācijai (OV L 248, 6.10.1993., 0015.–0021. lpp.) Padomes Direktīva 93/98/EEK par autortiesību un dažu blakustiesību aizsardzības termiņu saskaņošanu (OV L 290, 24.11.1993., 0009.–0013. lpp.) Direktīva 92/100/EEK par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām, un dažām blakustiesībām, kas attiecas uz autortiesībām intelektuālā īpašuma jomā (OV L 346, 27.11.1992., 0061.– 0066. lpp.) Kopienas kompetenču īstenošana pēc savas būtības nozīmē nepārtrauktu attīstību. Tāpēc Kopiena patur tiesības turpmāk iesniegt citas deklarācijas. 2. PIELIKUMS VIENPUSĒJĀ DEKLARĀCIJA KOPIENAS VĀRDĀ, IESNIEDZOT PIEVIENOŠANĀS DOKUMENTU „Attiecībā uz Kopienas kompetencēm, kas aprakstītas deklarācijā saskaņā ar konvencijas 27. panta 3. punkta c) apakšpunktu, Kopienai konvencija ir saistoša, un Kopiena nodrošinās tās pienācīgu īstenošanu. No tā izriet, ka Kopienas dalībvalstis, kuras ir šīs konvencijas Puses, savstarpējās attiecībās nepiemēro konvencijas noteikumus un nevar izmantot no konvencijas izrietošas tiesības un saistības, ciktāl jomās, uz kurām attiecas konvencija, pastāv Kopienas noteikumi. Turpretim konvencija ir piemērojama attiecībās starp Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un citām konvencijas pusēm, no otras puses.” [1] OV C […], […], […]. lpp. [2] OV C […], […], […]. lpp.