Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA, ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem /* COM/2012/0242 final - 2011/0254 (NLE) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Konteksts 1.1. Pamatinformācija un uzdevumi Apstarošana ar jonizējošo starojumu kaitē veselībai. Normālā situācijā dozas ir ļoti mazas, un tām nav klīniski novērojamas ietekmes uz audiem, tomēr iespējams, ka šī ietekme izpaudīsies vēlāk, proti, izraisot vēzi. Tiek pieņemts, ka šādai ietekmei nav dozas robežvērtības: jebkura apstarošana, lai cik vāja tā būtu, dzīves gaitā var kļūt par vēža cēloni. Pieņemts arī uzskatīt, ka vēlākas ietekmes izpausmes varbūtība ir proporcionāla dozas lielumam. Tas liek pievērst īpašu uzmanību aizsardzībai pret jonizējošo starojumu, balstoties uz trim – pamatojuma, optimizācijas un dozas limitēšanas – principiem, kas ir stūrakmeņi aizsardzības sistēmai, kuru pirms vairākām desmitgadēm izveidoja Starptautiskā Pretradiācijas aizsardzības komisija (ICRP). Euratom tiesību aktos vienmēr ir ievēroti ICRP ieteikumi. Šī ļoti augstu novērtētā zinātniskā organizācija nesen ir izdevusi jaunas vadlīnijas par sistēmu aizsardzībai pret jonizējošo starojumu (Publikācija 103, 2007). Saglabājot šīs sistēmas trīs pīlārus, ICRP sīkāk definē minēto principu piemērošanu jebkurā iedarbības situācijā neatkarīgi no tā, vai starojuma avots ir cilvēku radīts, vai dabiskas izcelsmes. Aizsardzība pret jonizējošo starojumu patiešām attiecas ne tikai uz apstarojumu no starojuma avotiem (plānotās apstarošanas situācijas), bet arī uz apstarošanas situācijām avārijas gadījumā (piemēram, kodolnegadījumi), un dažādā, citas situācijām, jo īpaši tām, kurās iedarbojas dabiski starojuma avoti un kuras apzīmē kā “esošās iedarbības situācijas”. ICRP arī atjaunināja metodoloģiju, lai novērtētu efektīvo dozu, kā arī dozas limitu piemērošanu, ņemot vērā jaunāko zinātnisko informāciju. Liela daļa darbinieku nozarēs, kur pārstrādā dabā sastopamos radioaktīvos materiālus (NORM), saņem dozas, kas pārsniedz dozas limitus iedzīvotājiem, tomēr joprojām netiek aizsargāti kā darbavietā apstaroti darbinieki. Šāda anomālija ilgāk nav iespējama, tāpēc ICRP jaunie ieteikumi cenšas integrēt dabiskā starojuma avotus vispārējā sistēmā. Jau 1996. gadā toreizējie Euratom tiesību akti noteica prasības profesionālām darbībām ar dabiskā starojuma avotiem[1]. Tās apkopoja atsevišķā Daļā, nevis integrēja vispārējā sistēmā aizsardzībai pret jonizējošo starojumu. Turklāt dalībvalstīm piedāvāja maksimālu elastību, piemēram, lēmumu pieņemšanā par to, kuras NORM nozares ir bīstamas. Tādēļ izveidojās lielas atšķirības NORM nozaru kontrolē un darbinieku aizsardzībā šajās nozarēs. Šāda situācija nav savienojama ar Euratom uzdevumu noteikt vienotus standartus. Iekštelpu radona – dabiski radioaktīvas cēlgāzes, kas ieplūst mājokļos no apakšā esošās augsnes, – iedarbība ir daudz nozīmīgāka nekā jebkura cita starojuma avota iedarbība. Nesen veikti epidemioloģiski pētījumi ir apliecinājuši, ka plaušu vēzi var izraisīt radona iedarbība, un PVO[2] tagad to uzskata par vienu no lielākajām veselības problēmām[3]. Radona iedarbība mājokļos tika apskatīta Komisijas ieteikumā 1990. gadā. Apstiprinātā cēloņsakarība starp plaušu vēzi un radona iedarbību rosina pastiprināt radona ietekmes vājināšanas politiku Eiropā, nosakot saistošas prasības. Radioaktivitāte būvmateriālos tika iekļauta Būvizstrādājumu direktīvā[4], tomēr tas vēl nav licis Eiropas Standartizācijas komitejai (CEN) pieņemt nekādus atbilstošus standartus. Drošības pamatstandartu (BSS) direktīvas grozījumi ne tikai pievēršas NORM nozaru atkritumu pārstrādei būvmateriālos, bet arī nodrošina saistītu un saskanīgu aizsardzību pret citiem būvmateriāliem ar paaugstinātu radioaktivitātes līmeni. Papildus cilvēku veselības aizsardzībai ICRP sistēma aizsardzībai pret jonizējošo starojumu tagad risina jautājumus par biotas aizsardzību pret jonizējošā starojuma iedarbību. Kaut arī valda vispārpieņemts viedoklis, ka saistībā ar biotas apstarošanu nav nepieciešami papildu pasākumi, šobrīd šāds pieņēmums ir jāpierāda ar atbilstību kritērijiem un pamatojoties uz saskaņotu metodoloģiju. Ļoti daudzi Euratom tiesību akti risina dažādus jautājumus par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, kas definēti kā drošības pamatstandarti Euratom Līgumā. Tā kā šīs problēmas ir veidojušās ilgā laika posmā, nenovēršami ir radušās dažas nesakritības starp dažādiem tiesību aktiem un arī novecojušas atsauces saistībā ar tiesiskā regulējuma atjaunināšanu. Šīs nesakritības ir jānovērš, ievērojot Komisijas politiku, kas vērsta uz Eiropas tiesību aktu vienkāršošanu. Problēmu var apkopot šādi: – pašreizējos tiesību aktos pilnībā nav atspoguļots zinātnes progress; – pastāv nesakritības starp dažādiem tiesību aktiem; – pašreizējā regulējuma darbības joma pilnībā neietver dabiskos starojuma avotus un vides aizsardzības jautājumus. Tādēļ ir jāizpilda četri konkrēti uzdevumi: – jāveic nepieciešamie tematiskie grozījumi, lai atspoguļotu jaunākos zinātniskos datus un darbībā gūto pieredzi. – jāizskaidro izvirzītās prasības un jānodrošina Kopienas tiesību aktu kopuma saskanīgums. – jānodrošina saskanība ar starptautiskajiem standartiem un ieteikumiem. – Jāaptver visas apstarošanas situācijas un kategorijas. 1.2. Subsidiaritāte Saskaņā ar Euratom līguma 2. panta b) punktu ".. Kopiena saskaņā ar šo Līgumu .. ievieš vienotus drošības standartus darbinieku un visas sabiedrības veselības aizsardzībai, kā arī raugās, lai tos piemērotu". Minētā līguma preambulā dalībvalstis attiecīgi deklarē, ka tās ir apņēmušās "radīt nosacījumus, kas vajadzīgi, lai attīstītu spēcīgu kodolenerģētikas rūpniecību" un arī tiecas "radīt drošības apstākļus, kas vajadzīgi, lai novērstu draudus iedzīvotāju veselībai un dzīvībai". Euratom "ievieš vienotus drošības standartus darbinieku un visas sabiedrības veselības aizsardzībai, kā arī raugās, lai tos piemērotu". Tāpēc Euratom līgumā viennozīmīgi atzīta Eiropas Atomenerģijas kopienas (EAEK) regulatīvā kompetence jomā, kas attiecas uz veselības aizsardzību pret jonizējošo starojumu. Euratom likumdevēja pilnvaru ekskluzīvā būtība atbilstīgi Euratom Līguma 30. un 31. pantam principā neparedz subsidiaritātes principa piemērošanu. Šie panti liek Komisijai tās tiesību aktu priekšlikumiem lūgt atzinumus no Ekspertu grupas, ko izraudzījusi Euratom Zinātnes un tehnikas komiteja. 1.3. Pašreizējie tiesību akti Pēc Euratom Līguma stāšanās spēkā, pamatojoties uz šā līguma 31. pantu, ir pieņemts visaptverošs tiesību aktu kopums, kas nosaka drošības pamatstandartus. Šīs tiesību sistēmas galvenais pīlārs ir Padomes Direktīva 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām (Euratom BSS direktīva). Pārējie tiesību akti, kas pieņemti, pamatojoties uz Euratom Līguma 31. pantu, ir šādi: - Padomes 1987. gada 14. decembra Lēmums 87/600/Euratom par Kopienas kārtību tūlītējas informācijas apmaiņā radiācijas avārijas gadījumā; - Padomes 1987. gada 22. decembra Regula (Euratom) Nr. 3954/87 par pārtikas produktu un lopbarības maksimāli pieļaujamo radioaktīvā piesārņojuma līmeni pēc kodolavārijas vai citas radiācijas avārijas situācijas un ar to saistītie tiesību akti, Komisijas 1989. gada 12. aprīļa Regula Nr. 944/89/Euratom par mazsvarīgo pārtikas produktu maksimāli pieļaujamo radioaktīvā piesārņojuma līmeni pēc kodolavārijas vai citas radiācijas avārijas situācijas, un Komisijas 1990. gada 29. marta Regula Nr. 770/90/Euratom par barības maksimāli pieļaujamo radioaktīvā piesārņojuma līmeni pēc kodolavārijas vai citas radiācijas avārijas[5]; - Padomes 1989. gada 27. novembra Direktīva 89/618/Euratom par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un rīcību radiācijas avārijas gadījumā (Sabiedrības informēšanas direktīva); - Komisijas 1990. gada 21. februāra Ieteikums 90/143 par iedzīvotāju aizsardzību pret radona iedarbību iekštelpās; - Padomes 1990. gada 4. decembra Direktīva 90/641/Euratom par migrējošo darba ņēmēju darba aizsardzību, kuri, darbojoties kontroles zonās, ir pakļauti jonizējošā starojuma apdraudējumam (Migrējošo darba ņēmēju direktīva); - - Padomes 1993. gada 8. jūnija Regula Nr. 1493/93 par radioaktīvo vielu pārvadājumiem starp dalībvalstīm; - - Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/43/Euratom, ar ko paredz personu veselības aizsardzību pret jonizējošā starojuma kaitīgo iedarbību saistībā ar ārstnieciski diagnostisko apstarošanu un atceļ 1984. gada 3. septembra Direktīvu 84/466/Euratom (Medicīnas direktīva); - Komisijas 2001. gada 20. decembra Ieteikums 2001/928 par iedzīvotāju aizsardzību pret radona iedarbību dzeramajā ūdenī; - 2003. gada 22. decembra Padomes Direktīva 2003/122/Euratom par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli (HASS direktīva); - Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīva 2006/117/Euratom par radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas pārvadājumu uzraudzību un kontroli; - Padomes 2009. gada 25. jūnija Direktīva 2009/71/Euratom, ar ko izveido Kopienas kodoliekārtu kodoldrošības pamatstruktūru. BSS direktīva ir regulāri atjaunināta 1962., 1966., 1976., 1980., 1984. un 1996. gadā, ņemot vērā jaunākās zinātniskās atziņas par jonizējošā starojuma iedarbību, saskaņā ar ICRP ieteikumiem un pamatojoties uz darbībā gūto pieredzi. Medicīniskā apstarošana ir iekļauta īpašajos tiesību aktos kopš 1984. gada. Konkrētas problemātiskās jomas ir apskatītas trijās “saistītajās direktīvās” – slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu (HASS) direktīvā, Migrējošo darba ņēmēju direktīvā un Sabiedrības informēšanas direktīvā. Analizējot tiesību aktus, kas pieņemti saskaņā ar Euratom Līguma 31. pantu, atklājas, ka Medicīnas direktīva, HASS direktīva, Migrējošo darba ņēmēju direktīva un Sabiedrības informēšanas direktīva ir cieši saistītas ar BSS Direktīvu 96/29, un tās sīkāk precizē BSS direktīvas prasības vai attiecas uz dažādiem BSS direktīvas noteikumiem. Šā iemesla dēļ priekšlikums jaunai Drošības pamatstandartu direktīvai ietvers šo direktīvu tematiku un darbības jomu. Komisija atsevišķi iesniegs priekšlikumu direktīvai, ar ko nosaka iedzīvotāju veselības aizsardzības prasības attiecībā uz radioaktīvām vielām dzeramajā ūdenī (COM(2011)385). Šī Euratom direktīva aizstās esošo Direktīvu 98/83/EK attiecībā uz tās piemērošanu radioaktīvajām vielām un papildinās to ar tehniskajiem pielikumiem par paraugu ņemšanas biežumu, analīzes metodēm un noteikšanas līmeņiem. Šīs direktīvas priekšmets ir tāds, ka piemērotā brīdī to var iekļaut drošības pamatstandartu pārstrādātajā redakcijā. Taču patlaban – tā kā šī direktīva ir paredzēta tikai esošo prasību transponēšanai saskaņā ar ES Līguma tiesisko regulējumu tā, lai novērstu jebkādas interpretācijas par iespējamām izmaiņām pēc būtības – var uzskatīt, ka šajā posmā ir lietderīgāk neiekļaut to priekšlikumā par grozīto Drošības pamatstandartu direktīvu. Turklāt tolaik, kad 31. panta Ekspertu grupa sniedza atzinumu par grozījumiem Drošības pamatstandartu direktīvā, joprojām turpinājās diskusijas par to, vai direktīvai par radioaktīvajām vielām ūdenī, kas paredzēts cilvēku patēriņam, būtu jāpamatojas uz Euratom Līgumu vai EK līgumu. Šādos apstākļos tika nolemts virzīt tālāk priekšlikumu par grozīto Drošības pamatstandartu direktīvu, kā par to 2010. gada februārī vienojās 31. panta Ekspertu grupa. Citi tiesību akti, kas balstīti uz Euratom Līguma 31. pantu, kā iztirzāts Ietekmes novērtējuma ziņojumā, vai nu izmanto citus instrumentus, vai arī to darbības jomas atrodas būtiski ārpus aizsardzības jomas, vai arī tie attiecas konkrēti uz noteiktiem iekārtu tipiem. 1.4. Vienkāršošana 2005. gadā Eiropas Komisija publicēja paziņojumu “Kopienas Lisabonas programmas ieviešana: Normatīvās vides vienkāršošanas stratēģija”, kas uzskatāma par labāka regulējuma iniciatīvu (COM/2005/535 galīgā redakcija), izpildot Eiropas Parlamenta un Padomes lūgumus par ES tiesību sistēmas vienkāršošanu un tās kvalitātes uzlabošanu. Šī iniciatīva ir pamats turpmākiem mēģinājumiem konsolidēt piecas iepriekš minētās direktīvas. Šo direktīvu pārstrādāšana, iekļaujot tās citos tiesību aktos saskaņā ar Euratom Līguma II sadaļas 3.nodaļu, nav ne iespējama, ne lietderīga. 1.5. Starptautiskais konteksts Starptautiskie drošības pamatstandarti atspoguļo starptautiska līmeņa vienprātību par to, kāds līmenis uzskatāms par augstu drošības līmeni cilvēku un vides aizsardzībā pret jonizējošā starojuma bīstamo ietekmi. Tos ir apstiprinājusi SAEA valde, un pēc būtības tie nav saistoši. Pretradiācijas aizsardzības galvenais dokuments ir Drošības standarti Nr. 115 „Starptautiskie drošības pamatstandarti aizsardzībai pret jonizējošo starojumu un starojuma avotu drošībai”, SAEA, 1996. 2006. gadā SAEA kopā ar citām starptautiskajām organizācijām (PLO, SDO, KEA/ESAO, PAHO un PVO) vienojās par grozījumiem Drošības standartos Nr. 115. Šo aizsākto darbību atbalstīja arī jaunie SAEA ieteikumi, kas izklāstīti 2007. gadā izdotajā Publikācijā 103. Eiropas Komisija cieši sadarbojās ar SAEA un citām starptautiskajām organizācijām, gatavojot grozījumus Starptautiskajos drošības pamatstandartos. Tomēr jāuzsver, ka Euratom Drošības pamatstandartu direktīva nav līdzeklis, kas piešķir juridiski saistošu spēku starptautiskām prasībām. Divi galvenie iemesli liedz atsaukties uz starptautiskiem BSS Eiropas tiesību aktos vai iekļaut tos šajos tiesību aktos. No vienas puses, starptautisko BSS formulējumi neatbilst ES tiesību aktu izstrādes noteikumiem. Starptautiskās prasības dažkārt ir arī pārāk detalizētas un pārsniedz priekšstatu par “pamata” standartiem, kas paredzēti Euratom Līgumā. Euratom BSS prasībām ir jāņem vērā arī iekšējā tirgus noteikumi. No otras puses, starptautiskie BSS ir izstrādāti tā, lai tos varētu ievērot valstis visā pasaulē ar atšķirīgu regulācijas un tehnoloģiskās infrastruktūras līmeni. Eiropas tiesību akti ir ambiciozāki. Saskaņā ar Līgumu Euratom uzdevums ir izstrādāt vienotus drošības pamatstandartus. Starptautisko BSS iekļaušana Eiropas tiesību aktā tātad būtu ne tikai apgrūtināta, bet arī nonāktu pretrunā pamatfunkcijām, ko Euratom ir pildījis kopš 1959. gada, un tam lielajam tiesību aktu kopumam, kas jau ir izstrādāts. Tomēr Komisija tiecas nodrošināt plašāko iespējamo saskaņotību starp Euratom un starptautiskajiem standartiem, un tā paredz, ka Euratom varētu atbalstīt šos starptautiskos standartus. 2. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējums 2.1. Ieinteresētās personas Komisija (Enerģētikas ģenerāldirektorāts) ir uzsākusi un atbalstījusi vairākus projektus un pētījumus par konkrētiem pretradiācijas aizsardzības jautājumiem, un to rezultāti ir publicēti Eiropas Komisijas Pretradiācijas aizsardzības sērijas izdevumos[6]. Dažādie projekti, pētījumi un konferences apzina problēmas, ko rada pašreizējo pretradiācijas tiesību aktu īstenošana, un problemātiskās jomas, ko pietiekami neaptver pašreizējā aizsardzības sistēma. Komisija 2009. gadā sāka apspriešanos par “priekšlikumu jaunām prasībām Drošības pamatstandartu direktīvā attiecībā uz dabiskā starojuma avotiem”. 31. panta Ekspertu grupas darba grupa “Dabiskie avoti” piedāvāja visaptverošu metodi NORM nozaru, radona un būvmateriālu regulēšanai. Šis dokuments tika publicēts Komisijas tīmekļa vietnē un tika uzsvērts arī EANNORM tīmekļa vietnē[7]. Šī apspriešanās ilga no 2009. gada 2. februāra līdz 2009. gada 20. aprīlim. Euratom drošības pamatstandartu grozījumiem nāca par labu pastāvīgā sadarbība starp divām organizācijām, kas pārstāvēja lielākās ieinteresētās puses – proti, Eiropas radioloģiskās aizsardzības kompetento iestāžu vadītājus (HERCA) un Starptautisko pretradiācijas aizsardzības asociāciju (IRPA). BSS grozījumu rezultāti tika prezentēti HERCA sanāksmēs 2008. un 2009. gada decembrī un 2010. gada jūnijā. Pretradiācijas aizsardzības iestāžu reakcija bija pozitīva, un HERCA neizvirzīja nekādus būtiskus iebildumus, kas liktu mainīt metodiku. Grozījumi tika arī prezentēti Starptautiskajā IRPA kongresā (Buenosairesā 2008. gadā) un Eiropas kongresos, ko organizēja IRPA (Brasovā 2006. gadā un Helsinkos 2010. gadā), kā arī Eiropas IRPA biedrību ikgadējās sanāksmēs. IRPA Eiropas nodaļa izveidoja darba grupu, lai apkopotu savu biedrību viedokļus par piedāvātajiem grozījumiem gan starptautiskajos, gan Euratom BSS. Regulāri notika arī domu apmaiņa ar Eiropas Atomenerģijas forumu (FORATOM), kas pārstāv ieinteresētās puses kodolrūpniecībā. Galvenā saziņa ar ieinteresētajām pusēm notiek ar 31. panta Ekspertu grupas starpniecību, t. i., iesaistot ekspertus, ar kuriem jāapspriežas saskaņā ar Euratom Līguma 31. pantu. Šī ekspertu grupa 2010. gada februārī sniedza atzinumu par Kopienas tiesību aktu iespējamo pārskatīšanu, proti, direktīvas projektu. Šis teksts ir smaga darba rezultāts, ko paveikušas Ekspertu grupas darba grupas, ņemot vērā Komisijas veiktos pētījumus un citus informācijas avotus (konferences un tīklus). Komisijas piedāvātais projekts lielā mērā ir tāds pats kā projekts, uz kuru balstīts 31. panta Ekspertu grupas atzinums. Tika veikti tikai daži redakcionāli labojumi un pievienotas vairākas definīcijas. Eksperti atstāja Komisijas ziņā lēmuma pieņemšanu par to, vai HASS avotu definīcija ir jāsaglabā tāda pati kā pašreizējā Direktīvā 2003/122/Euratom, vai arī minētā definīcija ir jāsaskaņo ar SAEA Rīcības kodeksu par radioaktīvo avotu drošību un drošumu. Komisija izvēlējās otro iespēju. 31. panta Ekspertu grupa savā atzinumā arī ierosināja saglabāt Direktīvas 96/29/Euratom 54. panta redakciju, kas ļauj dalībvalstīm atteikties no vienotajiem drošības pamatstandartiem un noteikt stingrākus dozas limitus, lai ņemtu vērā iespējamos jaunākos zinātniskos atklājumus jau pēc direktīvas pieņemšanas. Tas apdraudētu Euratom Līguma īstenošanu, kurš paredz vienotu standartu pieņemšanu. Tādēļ direktīvas piedāvātajā redakcijā minētais pants nav iekļauts. Tiesa savā 1992. gada 25. novembra spriedumā lietā “Eiropas Kopienu Komisija pret Beļģijas Karalisti” (lieta C-376/90[8]) norādīja, ka “ja nav skaidri izteikta cita noteikuma, direktīva jāinterpretē tā, lai ļautu dalībvalstīm noteikt… stingrākus dozas limitus”. Tādēļ grozītās Drošības pamatstandartu direktīvas piedāvātajā redakcijā tika iekļauta skaidra norāde par standartu vienādību. 2.2. Ietekmes novērtējums Tika veikts vispusīgs ietekmes novērtējums, lai novērtētu iespējamās izvēles šādu uzdevumu izpildei: 1. saskaņot darba ņēmēju, sabiedrības un pacientu veselības aizsardzību ar jaunākajiem zinātniskajiem datiem un darbībā gūto pieredzi; 2. integrēt esošos ES tiesību aktus pretradiācijas aizsardzības jomā; 3. nodrošināt saskanību ar starptautiskajiem standartiem un ieteikumiem; 4. aptvert visas apstarošanas situācijas, tostarp apstarošanu no dabiskiem starojuma avotiem mājās, kā arī vides aizsardzību. Ņemot vērā šos uzdevumus, ietekmes novērtējuma ziņojums izvērtē visdažādākos risinājumus gan attiecībā uz konsolidācijas pakāpi ar citiem tiesību aktiem, gan jautājumā par iekļauto tiesību aktu darbības jomu un tematiku. 1. risinājums. Saglabāt esošo tiesību aktu status quo. 2. risinājums. Pārskatīt Drošības pamatstandartu direktīvu un Medicīnas direktīvu. Šis risinājums paredz izmaiņas divās direktīvās, lai saskaņotu tās ar jaunākajiem ICRP ieteikumiem un zinātnes atziņām. 3. risinājums. Pārskatīt un konsolidēt Drošības pamatstandartu direktīvu un Medicīnas direktīvu un šādā tiesību aktā iestrādāt Ārējo darbinieku direktīvu, Sabiedrības informēšanas direktīvu un Slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu direktīvu. Neviens tiesību akts neregulēs dabiskā starojuma un ne-cilvēku sugu aizsardzības jautājumus. Šis risinājums piedāvā grozīt Drošības pamatstandartu direktīvu, attiecinot tās prasības arī uz medicīnisko apstarošanu, sabiedrības informēšanu, ārējo darbinieku apstarošanu un slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem. Izvēloties šādu politikas risinājumu, BSS Direktīva 96/29 un ar to saistītie tiesību akti (Medicīnas Direktīva 97/43/Euratom, Migrējošo darba ņēmēju Direktīva 90/641/Euratom, HASS Direktīva 2003/122/EAEK, Sabiedrības informēšanas Direktīva 89/618/Euratom, Komisijas Ieteikums 90/143/Euratom) tiktu apvienoti un vienlaikus prasības, ko paredz BSS direktīva un Medicīnas direktīva, tiktu atjauninātas saskaņā ar jaunākajām zinātnes atziņām un regulēšanas procesā gūto pieredzi. 4. risinājums. Pārskatīt Drošības pamatstandartu direktīvu un paplašināt tās darbības jomu, lai ietvertu iedzīvotāju apstarošanu no dabīgas izcelsmes starojuma avotiem. Izvēloties šo risinājumu, dabisko starojuma avotu radītā apstarojuma pārvaldības vispārējie principi tiktu iekļauti kopējā Euratom BSS prasību sistēmā. Prasības ņemtu vērā atšķirību starp plānotajām un esošajām apstarošanas situācijām, kā izklāstīts ICRP Publikācijā 103. Lai gan apstarošana no dabiskiem starojuma avotoem darbavietās (kā arī iedzīvotāju apstarošana, ko rada atlikumi vai noplūdes no NORM nozaru uzņēmumiem) jau ir ņemta vērā 1.–3. risinājumā, apstarošana no dabiskiem starojuma avotiem, kas noteikti tiktu iekļauta, attiecas uz iedzīvotāju apstarošanu mājās. 5. risinājums. Pārskatīt Drošības pamatstandartu direktīvu un paplašināt tās darbības jomu, lai ietvertu to sugu aizsardzību, kas nav cilvēki. BSS Direktīvas 96/29/Euratom priekšmets un galvenais mērķis ir iedzīvotāju un darbinieku veselības aizsardzība pret jonizējošā starojuma briesmām. Šo direktīvu piemēro cilvēka vides aizsardzībai, bet tikai tiktāl, ciktāl tā skar vides avotus un to izraisīto cilvēku apstarošanu. Saskaņā ar jaunajiem ICRP ieteikumiem to papildinās ar konkrētiem apsvērumiem par biotas apstarošanu vidē kopumā. Mērķis būtu likt dalībvalstīm pretradiācijas aizsardzības tiesību aktos paredzēt piemērotu aizsardzību ne-cilvēku sugām. 6. risinājums. Pārskatīt un konsolidēt Drošības pamatstandartu direktīvu un Medicīnas direktīvu un šādā tiesību aktā iestrādāt Ārējo darbinieku direktīvu, Sabiedrības informēšanas direktīvu un Slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu direktīvu, un paplašināt to darbības jomu, lai ietvertu iedzīvotāju apstarošanu no dabīgas izcelsmes starojuma avotiem un to sugu aizsardzību, kas nav cilvēki. Šis risinājums ietver visus 3. risinājuma elementus (Drošības pamatstandartu direktīvas grozīšanu un pārējo četru direktīvu integrēšanu). Drošības pamatstandartu pārskatīšana aptver visus apzinātos problēmjautājumus un paplašina darbības jomu, iekļaujot tajā visu veidu apstarošanas situācijas, tostarp iedzīvotāju apstarošanu ar radonu un no būvmateriāliem iekštelpās un visu veidu apstarojumu, ko saņem cilvēki un to sugu pārstāvji, kas nav cilvēki. Piedāvāto risinājumu efektivitāti vērtē, salīdzinot ar uzdevumiem, papildu prasību efektivitāti attiecībā uz ietekmi uz veselību un vidi, ekonomisko izdevīgumu un administratīvajām izmaksām, kā arī šīs direktīvas saskaņotību ar vispārējo Euratom un ES tiesību sistēmu. Grozījumiem Drošības pamatstandartu direktīvā un Medicīnas direktīvā būs svarīga ietekme šādās jomās. - Sociālā ietekme un ietekme uz veselību. Sociālā ietekme attiecas uz atbilstošas aizsardzības nodrošināšanu darbiniekiem NORM nozares uzņēmumos. Ietekme uz veselību vissvarīgākā būtu medicīniskajā apstarošanā; jo īpaši novēršot nevajadzīgi biežas vai lielas dozas radioloģiskās pacientu pārbaudes (piemēram, datortomogrāfiskā skenēšanā), kas nākotnē var izraisīt biežāku saslimstību ar vēzi.. Konkrētas arodgrupas (piemēram, kardiologi) gūs labumu no dozas limita samazināšanas acs lēcai un nesaslims ar kataraktu; - Ekonomiskā ietekme. Kaut arī patlaban nav iespējams veikt kvantitatīvu ekonomisko novērtējumu, NORM uzņēmumi gūs labumu no prasību saskaņošanas starp dalībvalstīm. - Administratīvās izmaksas. Lai gan aizsardzības optimizācijas princips, kas paredz, ka dozām ir jābūt "saprātīgi zemā sasniedzamā līmenī" (as low as reasonably achievable - ALARA), ņemot vērā sociālos un ekonomiskos faktorus, ir svarīgs, lai nodrošinātu pareizu izmaksu un ieguvumu līdzsvaru operatīvajā radioloģiskajā aizsardzībā, jaunais "diferencētās pieejas" jēdziens paplašina šā principa piemērošanas jomu, veicinot regulētās uzraudzības efektivitāti un mazinot administratīvo slogu nozares uzņēmumiem. Papildu grozījumi, kas ieviesti pārējās trīs direktīvās, ir šādi: - slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu (HASS) definīcijas saskaņošana ar starptautiskajiem standartiem; - konkrētas prasības ārējo darbinieku aizsardzībai, skaidri definējot viņu darba devēju un to uzņēmumu atbildību, kuros notiek praktiskā darbība, kas ietver šo darbinieku apstarošanu; - prasības par sabiedrības informēšanu pirms avārijas un tās laikā saskaņā ar avārijas apstarošanas situāciju pārvaldības vispārējo pārskatīto darbības jomu. Visu piecu direktīvu apvienošana būtu liels sasniegums Kopienas tiesību aktu saskaņotības jomā. Pārstrukturēšana, kas nepieciešama, lai tekstā atspoguļotu Drošības pamatstandartu direktīvas plašāko darbības jomu, uzlabotu arī teksta skaidrību un direktīvas prasību operatīvo īstenošanu. Jaunās direktīvas darbības jomas paplašināšana paredz turpmākus būtiskus grozījumus. Attiecībā uz “esošajām apstarošanas situācijām” tiek norādīti standarta līmeņi radona koncentrācijai iekštelpās un ārējai apstarošanai no būvmateriāliem. Dalībvalstīm tiktu prasīts izstrādāt visaptverošu un pārredzamu rīcības plānu, kas būtu pielāgots valsts vajadzībām un reģionu ģeoloģiskajām īpatnībām. Harmonizētas prasības par būvmateriāliem ļaus turpināt standartizācijas darbu saskaņā ar EK Būvizstrādājumu direktīvu (Padomes Direktīva 89/106/EEK). Patērētāji un būvnieki gūs labumu no materiālu monitoringa un marķēšanas, bet administratīvais slogs nozares uzņēmumiem tiks saglabāts minimāls, pareizi izvēloties standartlīmeņus un sagatavojot sarakstu ar to materiālu veidiem, kas uzskatāmi par bīstamiem. Attiecīgas prasības Euratom BSS par ne-cilvēku sugu aizsardzību ļaus dalībvalstīm iekļaut šo jautājumu valstu vides politikās tādā veidā, kas saskan ar pašreizējiem risinājumiem veselības aizsardzībā pret jonizējošo starojumu. Novērtējums par šo jauno prasību ietekmi uz vidi galvenokārt saistīts ar vides kaitējuma novēršanu avārijas gadījumā. Kas attiecas uz normālu iekārtas ekspluatāciju, tas drīzāk pierāda, ka ietekmes uz vidi nav. 3. Priekšlikuma juridiskie aspekti Piecu direktīvu pārstrādātās redakcijas apvieno vienā apjomīgā direktīvā ar vairāk nekā 100 pantiem un daudziem pielikumiem. Ņemot vērā izmaiņu mērogu un sarežģītību, netiek izmantota oficiālā pārstrādāšanas procedūra. Nav iespējams norādīt uz katru un ikvienu priekšlikuma elementu. Turpmākajos punktos ir sniegts apraksta kopsavilkums par katras nodaļas svarīgākajām iezīmēm. 3.1. I nodaļa Priekšmets un darbības joma Šajā nodaļā ir definēta jaunās direktīvas darbības joma (direktīvas vispārīgais mērķis saistībā ar dažādām apstarošanas kategorijām un dažādām apstarošanas situācijām, kā arī konkrētie mērķi, kas izriet no tā, ka tiek integrētas prasības attiecībā uz slēgtiem augstas radioaktivitātes starojuma avotiem, sabiedrības informēšanu un nekontrolējamas apstarošanas izslēgšanu). Šī joma ir paplašināta, iekļaujot tajā kosmonautu apstarošanu ar kosmisko starojumu, apstarojumu no iekštelpu gaisā esošās radona gāzes mājās, no būvmateriāliem izstarotā gamma starojuma ārējo iedarbību un vides aizsardzību, kas nav tikai cilvēka apstarošana no vides. 3.2. II nodaļa Definīcijas Šajā nodaļā ir iekļautas visas definīcijas, kas bija iekļautas iepriekšējās direktīvās, veicot tikai dažus precizējumus, lai novērstu nesakritības, kā arī pielāgotos jaunajai terminoloģijai, ko ieviesa ICRP Publikācija 103 un Starptautisko drošības pamatstandartu projekts. 3.3. III nodaļa Pretradiācijas aizsardzības sistēma Šajā daļā izklāstīti pretradiācijas aizsardzības vispārīgie principi – pamatošana, optimizēšana un dozas limitēšana. Tā izskaidro dozas limitu un standarta līmeņu nozīmes palielināšanos optimizācijas procesā, bet I pielikumā ir iekļauti standarta līmeņu intervāli, ko ICRP piedāvā esošajām un avārijas gadījumu apstarošanas situācijām. Dozas limiti nav mainīti, izņemot vienoto definīciju par ikgadējo dozas limitu darbavietās (vairs nevar aprēķināt vidējo dozu piecos gados) un zemāku dozas limitu acs lēcai, ko ieteica pazemināt ICRP. Jaunajā direktīvā vairs nav iekļauti tehniskie mērījumi, kas ietilpināti efektīvās dozas definīcijā, un citi faktori, kas ietilpināti dozu novērtējumā, bet šim nolūkam tiek sniegta atsauce uz ICRP Publikāciju 103. Turklāt direktīvā vairs nav iekļauti garie saraksti ar dozu koeficientiem katram radionuklīdam (dozas katrai uzņemtajai vienībai, to norijot vai ieelpojot), bet ir sniegtas atsauces uz nākamo konsolidēto ICRP publikāciju, ko iespējams lejupielādēt bez maksas. 3.4. IV nodaļa Prasības attiecībā uz izglītību, mācībām un informēšanu pretradiācijas aizsardzības jomā Šajā nodaļā ir apkopotas dažādas prasības attiecībā uz izglītību un mācībām, kas bija iekļautas vairākās direktīvās, un tā paredz noteikumus “pretradiācijas aizsardzības eksperta” un “medicīniskās fizikas eksperta” kvalifikācijas atzīšanai. 3.5. V nodaļa Prakses pamatošana un regulētā kontrole Pamatošanas principa piemērošana paliek valstu atbildībā. Īpaša uzmanība tiek pievērsta tādu pasākumu pamatošanai, kurā cilvēkus tīšām pakļauj nemedicīniskai apstarošanai (piemēram, drošības pārbaudēs lidostās). Regulētās kontroles režīms tagad tiek piedāvāts kā trīspakāpju sistēma (paziņošana, reģistrēšana un licencēšana), aizstājot agrāko divpakāpju sistēmu ar ziņošanu un “iepriekšēju atļaušanu”. Tiek sniegts arī izvērstāks saraksts ar norādēm, kuriem praktisko pasākumu veidiem kāda reģistrācija vai licencēšana vajadzīga. Saistībā ar regulētās kontroles “selektīvās metodes” jēdzienu tiek sniegti skaidri noteikumi par konkrētiem atbrīvotiem pasākumiem (atbrīvojumiem no paziņošanas vai atļaujas pieprasīšanas) valstu līmenī. Atbrīvojumu standartvērtības, pamatojoties uz radioaktivitātes koncentrāciju, tagad tiek ņemtas no SAEA Drošības rokasgrāmatas RS-G-1.7. Tās pašas standartvērtības piemēro, lai atbrīvotu no regulētās kontroles (pielaides līmeņi), tomēr Eiropas norādījumos ir atļauts izmantot konkrētas vērtības. Dalībvalstis drīkstēs saglabāt standarta pielaides līmeņus savos pašreizējos valstu tiesību aktos un saglabāt esošās atbrīvojuma vērtības mēreniem materiālu daudzumiem. Papildu informācija par atbrīvošanas kritērijiem un atbrīvojuma un pielaides līmeņiem ir sniegta VI pielikumā. Šajā nodaļā ir iekļautas arī precīzākas prasības attiecībā uz informāciju, kas jāsniedz kopā ar licences pieteikumu (izvades atļauju izsniegšanu radioaktīvo gāzu un šķidrumu emisijām gaisā regulē VIII nodaļa). 3.6. VI nodaļa Darbinieku, mācekļu un studentu aizsardzība Šajā daļā ar nelieliem grozījumiem iekļauti Direktīvas 96/29/Euratom noteikumi par apstarošanu darbavietās. Tajā ietilpst arī konkrētas prasības no Migrējošo darba ņēmēju direktīvas un tiek skaidri sadalīta atbildība starp darba devēju un uzņēmumu, kurā šo praksi izmanto. Datu sistēma apstaroto darbinieku individuālai radioloģiskai uzraudzībai un minimālo datu kopa, kas jāpaziņo par migrējošajiem darba ņēmējiem, ir atjaunināta, ņemot vērā HERCA ieteikumus. Netiek noteikta nekāda atšķirība starp apstarojuma pārvaldību darbavietās NORM nozaru uzņēmumos un citur, tomēr NORM uzņēmumi varēs izmantot priekšrocības, ko sniedz selektīva regulācijas metode, pamatojoties uz faktiskajiem apstarošanas veidiem un to spēju laika gaitā palielināties. Šī nodaļa tagad regulē apstarošanu darbavietās visās apstarošanas situācijās, un tas daudz drošāk aizsargā avārijas likvidēšanas darbiniekus, kā arī tos darbiniekus, kuri savā darbavietā ir pakļauti augsta līmeņa radona iedarbībai iekštelpās. 3.7. VII Nodaļa Pacientu un citu medicīniskai apstarošanai pakļautu personu aizsardzība Šajā nodaļā ir iekļautas attiecīgās prasības no Medicīnas direktīvas, tomēr tās ir pastiprinātas, jo īpaši attiecībā uz: - pamatošanas principa piemērošanu; - pacientu informēšanu par veselības apdraudējumiem un ieguvumiem; - informēšanu par dozām; - diagnostikas standarta līmeņiem; - Medicīniskās fizikas eksperta iesaistīšanu; - nejaušas un netīšas medicīniskās apstarošanas novēršanu. 3.8. VIII nodaļa Iedzīvotāju aizsardzība Šajā nodaļā ir iekļautas Direktīvā 96/29/Euratom paredzētās prasības attiecībā uz iedzīvotāju apstarošanu, skaidrāk raksturojot atļauju izsniegšanu radioaktīvu izmešu un izplūžu emisijai (atsaucoties arī uz Komisijas Ieteikumu 2004/2/Euratom). Punktā par apstarošanas situācijām avārijas gadījumā ir iekļautas Sabiedrības informēšanas direktīvas prasības. Punkts par esošajām apstarošanas situācijām risina radona apstarošanas jautājumus iekštelpās, saskaņā ar ICRP un PVO ieteikumiem nosakot esošajiem mājokļiem pat zemāku maksimālo standarta līmeni, nekā to paredz Komisijas Ieteikums 90/143/Euratom. Nodaļā ir iekļautas arī būvmateriālu klasifikācijas prasības, pamatojoties uz radioaktivitātes indeksu un vienoto standarta līmeni attiecībā uz ikgadējo dozu, kas saņemta, dzīvojot no šādiem materiāliem būvētā ēkā. 3.9. IX nodaļa Vides aizsardzība Tāpat kā Starptautiskajos drošības pamatstandartos, arī šīs nodaļas mērķis saskaņā ar direktīvas plašāko darbības jomu ir nodrošināt iespēju pierādīt atbilstību vides nekaitīguma kritērijiem. Kaut arī ICRP ir publicējusi metodoloģiju dozas novērtēšanai attiecībā uz biotu, publikācija par šo kritēriju piemērošanu vēl ir gaidāma. Kamēr nav šādu papildu norādījumu, valstu iestādēm ir pienākums novērtēt dozas reprezentatīviem dzīvnieku un augu paraugiem, lai varētu aizsargāt ekosistēmu. Jāveic arī atbilstoši tehniski pasākumi, lai novērstu ietekmi uz vidi, ko izraisītu izplūde avārijas rezultātā, un uzraudzītu esošos radioaktivitātes līmeņus vidē gan no vides aizsardzības, gan cilvēku veselības viedokļa. 3.10. X nodaļa Regulatīvās kontroles prasības Šajā nodaļā ir iekļauti visi regulējošo iestāžu pienākumi visās apstarošanas situācijās. Skaidra struktūra ir izkārtota šādos punktos: - iestāžu infrastruktūra - slēgtu radioaktīvā starojuma avotu kontrole (II, XII, XIII, XIV un XV pielikumā ir iekļauti Slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu direktīvas dažādi aspekti); - bezīpašnieka jonizējošā starojuma avoti (ar jaunām prasībām attiecībā uz metāla piesārņojumu); - apstarošanas situācijas avārijas gadījumā (jaunas pārvaldības sistēmas izveidošana un starptautiskā sadarbība, bet prasības attiecībā uz darbinieku un iedzīvotāju aizsardzību apstarošanas situācijās avārijas gadījumā ir izklāstītas attiecīgi V un VIII nodaļā); - esošās apstarošanas situācijas (vispārīgi noteikumi piesārņoto teritoriju pārvaldīšanai, radona rīcības plāni); - izpildes sistēma (inspekciju programma un nepilnību novēršana). Pirmajam punktam par “iestāžu infrastruktūru” nepieciešams skaidrs atbildības sadalījums starp dažādām iestādēm. Komisijai periodiski ir jāsaņem atjaunināta informācija un jāpublicē tā Oficiālajā Vēstnesī. Šis punkts nosaka arī atbildību, kas jāuzņemas “pretradiācijas aizsardzības ekspertam”, “pretradiācijas aizsardzības speciālistam” (pašreizējā BSS šie jēdzieni bija apvienoti “kvalificēta eksperta” modelī) un “medicīniskās fizikas ekspertam”. 3.11. XI nodaļa Nobeiguma noteikumi Jaunās direktīvas transponēšanai valstu tiesību aktos nav nepieciešams liels likumdošanas darbs, tāpēc var uzskatīt, ka divu gadu transponēšanas termiņš būtu pietiekams. Konkrētas jaunās funkcijas, piemēram, vides aizsardzību, var transponēt arī vēlāk. Saskaņā ar Euratom Līgumu pamatstandarti ir vienādi jāpiemēro visās dalībvalstīs, tomēr neierobežojot tās prasības, kuru elastība nepārprotami izriet no teksta redakcijas. Taču dozas limiti, atbrīvojuma standartvērtības, būvmateriālu standarta līmeņi utt. nepārprotami ir paredzēti vienotai transponēšanai un piemērošanai. 4. Ietekme uz budžetu Priekšlikums neietekmē ES budžetu. 2011/0254 (NLE) Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA, ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 31. un 32. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, kas izstrādāts pēc atzinuma saņemšanas no to personu grupas, kuras Zinātnes un tehnikas komiteja iecēlusi no dalībvalstu zinātniskajiem ekspertiem, un pēc apspriešanās ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu, tā kā: (1) Līguma 2. panta b) apakšpunkts paredz vienotu drošības standartu izveidošanu, lai aizsargātu darbinieku un iedzīvotāju veselību, un Līguma 30. pants definē “pamatstandartus” darbinieku un sabiedrības veselības aizsardzībai pret draudiem, ko rada jonizējošais starojums. (2) Lai veiktu savu uzdevumu, Kopiena 1959. gadā saskaņā ar Līguma 218. pantu pirmoreiz noteica pamatstandartus ar 1959. gada 2. februāra direktīvām, kas nosaka pamatstandartus darbinieku un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem[9]. Direktīvas ir vairākas reizes pārskatītas, pēdējo reizi 1996. gadā ar Padomes 1996. gada 13. maija Direktīvu 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām[10], un ar ko atcēla iepriekšējās direktīvas. (3) Direktīva 96/29/Euratom nosaka drošības pamatstandartus. Šo direktīvu piemēro parastām un avārijas situācijām, un to papildina specifiskāki tiesību akti. (4) Padomes 1997. gada 30. jūnija Direktīva 97/43/Euratom, ar ko paredz personu veselības aizsardzību pret jonizējošā starojuma kaitīgo iedarbību saistībā ar ārstnieciski diagnostisko apstarošanu un atceļ Direktīvu 84/466/Euratom[11], Padomes 1989. gada 27. novembra Direktīva 89/618/Euratom par plašas sabiedrības informēšanu par veicamajiem veselības aizsardzības pasākumiem un par rīcību radiācijas avārijas gadījumā[12], Padomes 1990. gada 4. decembra Direktīva 90/641/Euratom par to pie personāla nepiederošu darba ņēmēju darba aizsardzību, kuri, darbojoties kontrolētajās zonās, ir pakļauti jonizējošā starojuma riskam[13], un Padomes 2003. gada 22. decembra Direktīva 2003/122/Euratom slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli[14] aptver dažādu specifiskus aspektus un papildina Direktīvu 96/29/Euratom. (5) Laika gaitā šajos tiesību aktos lietotās definīcijas ir mainījušās un precizētas attiecībā uz konkrētām jomām, tomēr daudzas paredzētās prasības gan iederas sākotnējā kontekstā, kas bija spēkā šo tiesību aktu pieņemšanas brīdī, tomēr nav izmantojamas Direktīvā 96/29/Euratom. (6) Zinātnes un tehnikas komitejas ieceltā ekspertu grupa ir ieteikusi, ka drošības pamatstandartos, kas izstrādāti saskaņā ar Euratom līguma 30. un 31. pantu, ir jāņem vērā Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas (ICRP) jaunie ieteikumi, jo īpaši tie, kas sniegti Publikācijā 103 (2007. gadā)[15], un ka pamatstandarti ir jāgroza, ņemot vērā jaunākās zinātniskās atziņas un praktisko pieredzi; (7) Šai direktīvai būtu jāatbilst situatīvajai pieejai, kas ieviesta ar ICRP Publikāciju Nr. 103, un jānošķir esošās, plānotās un avārijas apstarošanas situācijas. Ņemot vērā jauno regulējumu, šai direktīvai būtu jāaptver visas apstarošanas situācijas un visas apstarošanas kategorijas, proti, arodapstarošana, iedzīvotāju apstarošana un medicīniskā apstarošana; (8) Šajā direktīvā būtu jāņem vērā arī jaunā ICPR ieviestā metodoloģija, lai aprēķinātu dozas, balstoties uz jaunākajām atziņām par jonizējošā starojuma radītajiem riskiem. (9) Pašreizējie gada dozas limiti attiecībā uz arodapstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu tiek saglabātas. Tomēr vairs nav vajadzības noteikt piecu gadu vidējo vērtību, izņemot īpašos apstākļos, kas norādīti valstu tiesību aktos. (10) Jaunākās zinātniskās atziņas par ietekmi uz audiem nozīmē, ka vajadzības gadījumā optimizācijas princips jāpiemēro arī orgānu dozām, lai šīs dozas saglabātos saprātīgi zemā sasniedzamā līmenī. Direktīvai būtu arī jāatbilst jaunajiem ICRP norādījumiem par orgānu dozu limitiem acu lēcām arodapstarošanas gadījumā. (11) Saimnieciskās darbības nozares, kur pārstrādā dabā sastopamos radioaktīvos materiālus, ko iegūst no zemes garozas, pakļauj darbiniekus un — ja šis materiāls noplūst vidē —iedzīvotājus pastiprinātai apstarošanai. (12) Aizsardzība pret dabiskajiem starojuma avotiem būtu nevis jāapskata atsevišķā daļā, bet pilnībā jāintegrē vispārējās prasībās. Konkrētāk, uz saimnieciskās darbības nozarēm, kur pārstrādā materiālus, kas satur dabā sastopamus radionuklīdus, būtu jāattiecina tāds pats regulējums kā uz citām nozarēm. (13) Jaunajām prasībām par būvmateriālu radioaktivitāti būtu jānodrošina būvmateriālu brīva aprite. (14) Nesenie epidemioloģiskie atklājumi, veicot izpēti dzīvojamās ēkās, pierādīja, ka plaušu vēža riski rodas no radona apstarojuma iekštelpās, ja tā līmenis ir vismaz 100 Bq m-3. Jaunā apstarošanas situāciju koncepcija dod iespēju drošības pamatstandartos iekļaut noteikumus, kas paredzēti Komisijas Ieteikumā 90/143/Euratom par iedzīvotāju aizsardzību pret radona iedarbību telpās[16], vienlaikus pieļaujot pietiekamu elastību īstenošanā. (15) Kosmiskā starojuma iedarbība uz gaisakuģu apkalpēm būtu jāpārvalda kā plānotas apstarošanas situācija. Kosmosa kuģu ekspluatācija būtu jāiekļauj šīs direktīvas darbības jomā un jāpārvalda kā apstarošana, kam piešķirta īpaša atļauja. (16) Iedzīvotāju veselības aizsardzības principi pieļauj radioaktīvo vielu klātesamību vidē. Papildus tiešajiem apstarošanas ceļiem no vides būtu jāņem vērā arī vides aizsardzība kopumā, tostarp biotas apstarošana, iekļaujoties vispusīgā un saskanīgā vispārējā sistēmā. Tā kā cilvēks ir vides daļa, šāda politika veicinās ilglaicīgu veselības aizsardzību. (17) Medicīnas jomā nozīmīgi tehnoloģiskie un zinātniskie atklājumi ir būtiski palielinājuši pacientu apstarošanu. Šajā ziņā direktīvā būtu jāizceļ nepieciešamība pēc medicīniskās apstarošanas —tostarp asimptomātisku personu apstarošanas — pamatošanas un jānostiprina prasības par pacientu informēšanu, medicīnisko procedūru dozu reģistrēšanu un paziņošanu, standartlīmeņu izmantošanu diagnostikā un dozas noteikšanas ierīču pieejamību. (18) Nejauša un netīša medicīniskā apstarošana joprojām izraisa bažas. Tās novēršanai un darbībām pēc šādas apstarošanas ir jāvelta pienācīga uzmanība. Šajā ziņā būtu jāuzsver, ka liela nozīme ir kvalitātes nodrošināšanas programmām, tostarp riska analīzei radioterapijā, lai novērstu šādus incidentus, un būtu jānosaka, ka šādos gadījumos ir nepieciešama reģistrēšana, ziņošana, analīze un korektīvās darbības. (19) tā sauktā “tiesmedicīniskā” apstarošana, kas ieviesta Direktīvā 97/43/Euratom, tagad ir skaidri identificēta kā tīša personu apstarošana nemedicīniskos nolūkos jeb kā “ apstarošana nemedicīniskā attēlveidošanā”. Šādas praktiskas darbības ir pakļaujams pienācīgai regulatīvai kontrolei un būtu jāpamato tāpat kā medicīniska apstarošana. Tomēr ir vajadzīga atšķirīga pieeja, no vienas puses, procedūrām, ko veic medicīnas darbinieki, izmantojot medicīniskas iekārtas, un, no otras puses, procedūrām, ko veic citi darbinieki, izmantojot nemedicīniskas iekārtas. Kopumā būtu jāpiemēro gada dozas limiti un attiecīgie ierobežojumi, kas noteikti iedzīvotāju apstarošanai. (20) Būtu jāparedz, ka dalībvalstīm noteiktas praktiskās darbības, kas rada jonizējošā starojuma briesmas, ir jāpakļauj regulatīvās kontroles sistēmai vai noteiktas praktiskās darbības ir jāaizliedz. Dalībvalstīm būtu jāizmanto priekšrocības, ko sniedz diferencēta pieeja regulatīvajai kontrolei, kam jābūt samērīgai ar apstarošanas apjomu un iespējamību un samērīgai ar ietekmi, kāda šādai regulatīvajai kontrolei būtu uz šādas apstarošanas samazināšanu vai uz iekārtu drošību. (21) Ir lietderīgi, ja vienas un tās pašas aktivitātes koncentrācijas vērtības attiecina gan uz praktisko darbību nepakļaušanu regulatīvajai kontrolei, gan uz reglamentētās praktiskās darbībās iegūto materiālu atbrīvošanu no uzraudzības. Pēc vispusīga izvērtējuma tika secināts, ka vērtības, kas ieteiktas SAEA dokumentā RS-G-1.7[17], var izmantot gan kā standartvērtības nepakļaušanai uzraudzībai, kuras aizstāj aktivitātes koncentrācijas vērtības, kas noteiktas Direktīvas 96/29/Euratom I pielikumā, gan kā vispārējus atbrīvojuma līmeņus, kuri aizstāj vērtības, kas ieteiktas Komisijas dokumentā par aizsardzību pret jonizējošo starojumu Nr. 122[18]. (22) Dalībvalstis var specifiskos gadījumos pieļaut, ka netiek prasīta atļauja noteiktām praktiskām darbībām, kur tiek pārsniegtas nepakļaušanas uzraudzībai vērtības. (23) Būtiski rīki, lai apsaimniekotu lielus daudzumus materiālu, kuri rodas, demontējot licencētus objektus, joprojām ir specifiski atbrīvojuma līmeņi, kas pārsniedz nepakļaušanas uzraudzībai un atbrīvošanas no uzraudzības standartvērtības, kā arī attiecīgas Kopienas vadlīnijas[19]. (24) Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka ārējie darbinieki saņem tādu pašu aizsardzību kā apstarotie darbinieki, kurus uzņēmumi nodarbina darbā ar jonizējošā starojuma avotiem. Konkrētā kārtība ārējo darbinieku aizsardzībai, kas paredzēta Direktīvā 90/641/Euratom, būtu jāpaplašina, attiecinot tos arī uz darbu uzraudzības zonās. (25) Attiecībā uz avārijas apstarošanas situāciju pārvaldību pašreizējā pieeja, kas balstīta uz iejaukšanās līmeņiem, ir jāaizstāj ar vispusīgāku sistēmu, kurā ietilptu draudu analīze, vispārējā avārijas pārvaldības sistēma, avārijas reaģēšanas plāni apzinātiem draudiem un iepriekš izplānotas stratēģijas katra postulētā notikuma pārvaldībai. (26) Standartlīmeņu ieviešana avārijas apstarošanas un esošas apstarošanas situācijās sekmē personu aizsardzību, kā arī ļauj ņemt vērā citus sociālus kritērijus tādā pašā veidā, kā dozas limiti un dozas ierobežojumi plānotas apstarošanas situācijām. (27) Lai būtu iespējams efektīvi pārvaldīt kodolavārijas ar pārrobežu ietekmi, dalībvalstīm ir ciešāk jāsadarbojas avāriju novēršanas plānošanā un reaģēšanā. (28) Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra sadarbībā ar Pasaules Veselības organizāciju, Pārtikas un lauksaimniecības organizāciju, Starptautisko Darba organizāciju, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas Kodolenerģijas aģentūru un Amerikas Veselības organizāciju pašlaik pārskata Starptautiskos drošības pamatstandartus, ņemot vērā ICRP jauno Publikāciju 103. (29) Būtu jāprecizē to valstu dienestu un ekspertu funkcijas un atbildība, kuru uzdevums ir nodrošināt aizsardzības pret jonizējošo starojumu tehnisko un praktisko aspektu kompetentu vadību. (30) Būtu jānosaka precīzākas prasības izkliedes atļauju izsniegšanai un izkliedes monitoringam. Ar Komisijas 2003. gada 18. decembra Ieteikumu 2004/2/Euratom par standartizētu informāciju par radioaktīvo gāzu un šķidrumu emisijām vidē no kodolreaktoriem un pārstrādes rūpnīcām normālas ekspluatācijas apstākļos[20] tika ieviesta standartizēta informēšanas kārtība datu paziņošanai par izkliedi no kodolspēkstacijām un pārstrādes rūpnīcām. (31) Nav nepieciešamas būtiskas izmaiņas visjaunākajā direktīvā 2003/122/Euratom par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli, izņemot to, ka jāpaplašina dažas prasības, attiecinot tās uz jebkuriem slēgtiem radioaktīvajiem avotiem. Tomēr joprojām nav atrisinātas problēmas, ko rada bezsaimnieka jonizējošā starojuma avoti, un ir bijuši nopietni gadījumi saistībā ar piesārņota metāla ievešanu no trešām valstīm. Tādēļ būtu jāievieš prasība, ka ir jāpaziņo par negadījumiem ar bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotiem vai metāla piesārņojumu. Attiecībā uz starptautisko drošību svarīgi ir arī harmonizēt līmeņus, kurus pārsniedzot, avots ir uzskatāms par augstas radioaktivitātes slēgtu starojuma avotu saskaņā ar SAEA definīciju. (32) Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko paziņojumu par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis apņemas pamatotos gadījumos ziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros ir paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un attiecīgām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota. (33) Tāpēc Direktīva 89/618/Euratom, Direktīva 90/641/Euratom, Direktīva 96/29 Euratom, Direktīva 97/43/Euratom un Direktīva 2003/122/Euratom būtu jāatceļ, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. I NODAĻA PRIEKŠMETS UN DARBĪBAS JOMA 1. pants Priekšmets 1. Ar šo direktīvu nosaka drošības pamatstandartus darbinieku, iedzīvotāju, pacientu un citu medicīniskai apstarošanai pakļautu personu veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītām briesmām, lai dalībvalstis šos standartus vienveidīgi īstenotu. 2. Šo direktīvu piemēro, lai aizsargātu vidi kā vienu no apstarošanas ceļiem, pa kuru apstarojums nonāk no jonizējošā starojuma avotiem līdz cilvēkam, un vajadzības gadījumā tā papildināta ar īpašiem apsvērumiem par biotas apstarošanu vidē kopumā. 3. Šajā direktīvā izklāstītas prasības, kā kontrolēt radioaktīvo avotu drošumu un drošību, un noteikumi par pienācīgu informēšanu avārijas apstarošanas situācijā. 4. Šajā direktīvā noteiktas prasības, lai novērstu tāda jonizējošā starojuma iedarbību uz darbiniekiem un iedzīvotājiem, kas radies no bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotiem un nepietiekami kontrolējot augstas radioaktivitātes slēgtus starojuma avotus, un lai saskaņotu pašreizējos kontroles pasākumus dalībvalstīs, nosakot konkrētas prasības, ar kurām nodrošina pastāvīgu visu šādu avotu kontroli. 5. Šajā direktīvā Kopienas līmenī noteikti kopīgi mērķi attiecībā uz sabiedrības informēšanas pasākumiem un kārtību, lai uzlabotu operatīvu veselības aizsardzību avārijas gadījumā. 2. pants Darbības joma 1. Šo direktīvu piemēro visām plānotām, esošām vai avārijas apstarojuma situācijām, kas rada tāda jonizējošā starojuma iedarbības draudus, ko nevar neņemt vērā no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa attiecībā uz darbinieku, iedzīvotāju, pacientu un citu medicīniskai apstarošanai pakļautu personu veselības aizsardzību vai attiecībā uz vides aizsardzību. 2. Šo direktīvu piemēro visām praktiskām darbībām ar jonizējošā starojuma avotiem, proti: (a) radioaktīvo materiālu ražošana, pārstrāde, pārkraušana, izmantošana, glabāšana, turēšana, transportēšana, nosūtīšana, imports Kopienā un eksports no tās un šo materiālu apglabāšana; (b) tādu elektriskas iekārtu ekspluatācija, kas emitē jonizējošo starojumu, un jebkuras elektriskas iekārtas ekspluatācija, kas darbojas pie potenciālu starpības, kas lielāka par 5 kV; (c) darbības, kas paredz dabisku jonizējošā starojuma avotu klātesamību un būtiski palielina iedarbību uz darbiniekiem vai iedzīvotājiem, jo īpaši: i) gaisa kuģu un kosmosa kuģu ekspluatācija; ii) radona iedarbība darbavietās; iii) darbības nozarēs, kur pārstrādā materiālus ar dabā sastopamiem radionuklīdiem, vai darbības saistībā ar šādu pārstrādi; (d) citas praktiskas darbības, ko nosaka dalībvalsts. 3. Šo direktīvu piemēro esošu apstarošanas situāciju pārvaldībai, jo īpaši attiecībā uz iedzīvotāju apstarošanu, ko izraisa radons iekštelpās, ārējo apstarošanu no būvmateriāliem un ilglaicīgu apstarošanu, ko izraisījusi avārijas vai agrāku darbību vēlāka ietekme. 4. Šo direktīvu piemēro avārijas apstarošanas situāciju pārvaldībai tādā mērā, kādā tās nepieciešamas, lai garantētu iejaukšanos, lai aizsargātu iedzīvotāju vai darbinieku veselību vai lai aizsargātu vidi; plānotas apstarošanas situācijas ietver arī potenciālu apstarošanu, gatavību avārijām un plānošanu avārijas situācijās. 3. pants Izņēmums no darbības jomas Šo direktīvu nepiemēro cilvēka organismā dabiski esošajiem radionuklīdiem, kosmiskajam starojumam, kāds pārsvarā ir zemes līmenī, vai virszemes apstarošanai ar radionuklīdiem, kas atrodas neskartā zemes garozā. II NODAĻA DEFINĪCIJAS 4. pants Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas: (1) medicīniska apstarošana ir pacientu vai asimptomātisku indivīdu apstarošana viņu medicīniskās vai zobārstniecības diagnostikas vai ārstēšanas laikā, kas paredzēta viņu veselības vai dzīves kvalitātes uzlabošanai, kā arī aprūpētāju un mierinātāju apstarošana un to personu apstarošana, kas brīvprātīgi piedalās biomedicīnas pētījumos; (2) jonizējošais starojums ir enerģijas plūsma daļiņu vai elektromagnētisko viļņu veidā (viļņa garums 100 nm vai mazāks, frekvence 3x1015 Hz vai lielāka), kas spēj radīt jonizāciju tiešā vai netiešā veidā; (3) avārija ir neikdienišķa situācija vai notikums, kuras dēļ nepieciešama tūlītēja rīcība, pirmām kārtām, lai mazinātu apdraudējumu vai nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēka veselību un drošību, dzīves kvalitāti, īpašumu vai vidi. Šis jēdziens ietver kodolavārijas un radioloģiskās avārijas; (4) avārijas apstarošanas situācija ir apstarošanas situācija, ko izraisījis jebkāds pēkšņs notikums, kura dēļ nepieciešams steidzami pieņemt lēmumus, lai šo situāciju kontrolētu; notikuma cēlonis var būt avārija (neatkarīgi no tā, vai avārija ir iepriekš prognozēta kā potenciāla apstarošana) vai ļaunprātīga rīcība. (5) apstarošana ir akts vai stāvoklis, kad organisms ir pakļauts jonizējošā starojuma iedarbībai, kas tiek izstarots ārpus ķermeņa (ārējā apstarošana) vai ķermenī (iekšējā apstarošana); (6) apstarošanas situācija ir situācija, kas izraisa apstarošanu, tostarp jonizējošā starojuma avoti un pasākumi vai darbības, kas var ietekmēt apstarošanu no šiem starojuma avotiem; (7) iedzīvotāji ir personas, kas pakļauti iedzīvotāju apstarošanai; (8) jonizējošā starojuma avots ir objekts, kas var izraisīt apstarojumu – piemēram, emitējot jonizējošo starojumu vai izdalot radioaktīvu materiālu, – un ko var uzskatīt par vienu objektu no aizsardzības un drošības viedokļa; (9) radioaktīvais avots ir jonizējošā starojuma avots, kas satur radioaktīvu materiālu nolūkā izmantot tā radioaktivitāti; (10) radioaktīvais materiāls ir materiāls, kas satur radioaktīvas vielas; (11) bezsaimnieka starojuma avots ir slēgts starojuma avots, kurš nav nedz nepakļauts regulatīvajai kontrolei, nedz atrodas regulatīvā kontrolē, piemēram, tāpēc, ka nekad nav bijis regulatīvā kontrolē vai tāpēc, ka ir pamests, nozaudēts, novietots nepareizā vietā, nozagts vai kā citādi nodots bez pienācīgas atļaujas; (12) būvmateriāls ir būvizstrādājums, kas izgatavots pastāvīgai iestrādāšanai ēkā; (13) apglabāšana ir radioaktīvo atkritumu vai lietotās degvielas novietošana vietā, kurai ir izsniegta atļauja, neparedzot to izņemšanu; (14) esoša apstarošanas situācija ir apstarošanas situācija, kas jau eksistē brīdī, kad jāpieņem lēmums par tās kontroli, un kuras dēļ nav nepieciešams vai vairs nav nepieciešams veikt steidzamus pasākumus; (15) dabisks jonizējošā starojuma avots ir dabiskas zemes vai kosmosa izcelsmes jonizējošā starojuma avoti; (16) plānotas apstarošanas situācija ir apstarošanas situācija, ko rada jonizējošā starojuma avota plānota ekspluatācija vai ieviešana, vai darbības, kas maina apstarošanas ceļus, kā rezultātā notiek cilvēku vai apkārtējās vides apstarošana vai potenciāla apstarošana. Plānotas apstarošanas situācijas var ietvert gan normālu apstarošanu, gan potenciālu apstarošanu; (17) potenciāla apstarošana ir apstarošana, kas nav noteikti sagaidāma, taču ko var izraisīt varbūtējs notikums vai notikumu virkne, tostarp iekārtu kļūmes un ekspluatācijas kļūdas; (18) aizsardzība pret jonizējošo starojumu ir cilvēku aizsardzība pret apstarošanas ar jonizējošo starojumu kaitīgo ietekmi un līdzekļi tās nodrošināšanai; (19) praktiska darbība ir jebkura nodarbošanās, kas ietver jonizējošā starojuma avotu izmantošanu vai ieviešanu vai maina apstarošanas ceļus un ko pārvalda kā plānotas apstarošanas situāciju; (20) radons ir attiecīgi izotops Rn-222 un tā meitas nuklīdi (apstarošana ar radonu ir apstarošana ar radona meitas nuklīdiem); (21) glabāšana ir radioaktīvo avotu vai radioaktīvo atkritumu turēšana objektā, kas nodrošina atbilstošu ietvērumu, paredzot to izņemšanu; (22) optimizācija ir uz nākotni vērsts iteratīvs process, lai izveidotu atbilstošus aizsardzības pasākumus, ņemot vērā dominējošos apstākļus, pieejamos variantus un apstarošanas situācijas raksturu, lai apstarošanas apjomu un iespējamību, kā arī apstaroto cilvēku skaitu saglabātu saprātīgi zemā sasniedzamā līmenī; (23) iedzīvotāju apstarošana ir personu apstarošana, izņemot apstarošanu profesionālās darbības dēļ vai medicīniskos nolūkos; (24) arodapstarošana ir darbinieku apstarošana darba gaitā; (25) kaitējums veselībai ir novērtējums par dzīves ilguma un kvalitātes samazināšanās risku iedzīvotājiem pēc apstarošanas. Tas ietver zaudējumus, kas rodas no ietekmes uz audiem, vēža un smagiem ģenētiskiem bojājumiem; (26) efektīvā doza (E) visu ķermeņa audu un orgānu ārējās un iekšējās apstarošanas svērto ekvivalento dozu summa. To nosaka izteiksme: kur: DT,R ir audos vai orgānā T vidējā absorbētā doza, ko izraisījis starojums R, wR ir starojuma svēruma koeficients un wT ir audu koeficients audiem vai orgānam T. Attiecīgās wT un wR vērtības ir norādītas Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas Publikācijā 103. Efektīvās dozas mērvienība ir zīverts; (27) dozas limits ir efektīvās dozas vai ekvivalentās dozas vērtība konkrētā periodā, ko attiecībā uz indivīdu nedrīkst pārsniegt. Dozas limitu piemēro apstarojumu summai no visa veida praktiskajām darbībām, kam ir piešķirta atļauja; (28) dozas ierobežojums ir ierobežojums, kas noteikts kā individuālās dozas iespējama augšējā robeža un ko izmanto, lai noteiktu iespējamo variantu klāstu, ko izvērtē optimizācijas procesā attiecībā uz konkrēto jonizējošā starojuma avotu plānotā apstarošanas situācijā; (29) ekvivalentā doza (HT) ir absorbētā doza audos vai orgānā T, kas ir svērta attiecībā uz starojuma R veidu un kvalitāti. To izsaka kā: kur: – DT,R ir vidējā absorbētā doza audos vai orgānā T, ko izraisījis starojums R, – wR ir starojuma svēršanas koeficients. Ja starojuma lauku veido atšķirīgu veidu un enerģiju starojumi ar atšķirīgām wR vērtībām, tad kopējo ekvivalento dozu HT izsaka šādi: Attiecīgās wR vērtības ir norādītas Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas Publikācijā 103. Ekvivalentās dozas vienība ir zīverts; (30) ārējais darbinieks ir jebkurš apstarotais A kategorijas darbinieks, kuru nenodarbina uzņēmums, kas atbildīgs par uzraudzītajām un kontroles zonām, bet kurš šajās zonās veic kādas darbības, tostarp praktikanti, mācekļi un studenti; (31) uzņēmums ir fiziska vai juridiska persona, kas ir juridiski atbildīga par praktiskajām darbībām vai par jonizējošā starojuma avotu (tostarp gadījumos, kad starojuma avota īpašnieks vai turētājs neveic saistītas darbības); (32) riska ierobežojums ir ierobežojums, kas noteikts jonizējošā starojuma avota radītajam individuālajam riskam (risks kā varbūtība, ka radīsies potenciālas apstarošanas izraisīts kaitējums veselībai, kura ir funkcija no varbūtības, ka neplānots notikums izraisīs dozas saņemšanu, un no kaitējuma varbūtības šīs dozas dēļ); (33) aprūpētāji un mierinātāji ir personas, kuras apzināti un brīvprātīgi pakļaujas jonizējošā starojuma iedarbībai, kad palīdz (ja vien tas neietilpst viņu profesionālajos pienākumos) sniegt atbalstu un mierinājumu personām, kuras tiek vai ir tikušas pakļautas medicīniskai apstarošanai; (34) standartlīmenis ir tāds dozas vai riska līmenis avārijas apstarošanas situācijā vai esošā apstarošanas situācijā, kuru pārsniedzot, apstarošana nav vēlama, bet nesasniedzot ir jāturpina aizsardzības optimizācija; (35) apstarotais darbinieks ir persona — vai nu pašnodarbināta, vai darba devēja nodarbināta —, kura pakļauta apstarošanai darbavietā, veicot šajā direktīvā reglamentētas praktiskas darbības, un kuras saņemtās dozas var pārsniegt kādu no dozu limitiem iedzīvotājiem; (36) zīverts (Sv) ir ekvivalentās vai efektīvās dozas mērvienības īpašais nosaukums. Viens zīverts ir ekvivalents vienam džoulam uz kilogramu: 1 Sv = 1 J kg-1; (37) uzņemšana ir to radionuklīdu aktivitātes, kuri no ārējās vides nokļūst organismā; (38) māceklis ir persona, kas uzņēmumā saņem apmācību vai instruktāžu, lai apgūtu kādu īpašu prasmi; (39) paredzamā efektīvā doza (E(t)) ir paredzamo uzņemto audu vai orgānu ekvivalento dozu summa HT(t), no kurām katra doza reizināta ar atbilstošo audu vai orgānu svēruma faktoru wT. To izsaka šādi: Nosakot E(t), t ir gadu skaits, par kuriem veic summēšanu. Lai ievērotu šajā direktīvā noteiktos dozu limitus, t ir 50 gadi pēc uzņemšanas pieaugušajiem un līdz 70 gadu vecumam – bērniem. Paredzamās efektīvās dozas vienība ir zīverts; (40) medicīniskās fizikas eksperts ir persona ar pietiekamām zināšanām, profesionālo apmācību un pieredzi, lai darbotos vai konsultētu saistībā ar jautājumiem, kas attiecas uz starojuma fiziku, ko izmanto medicīniskā apstarošanā, un kuru par kompetentu darboties ir atzinušas kompetentas iestādes; (41) arodveselības dienests ir veselības speciālists vai struktūra, kas ir kompetenta veikt apstaroto darbinieku medicīnisku uzraudzību un kuras pilnvaras šādi rīkoties ir atzinušas kompetentas iestādes; (42) radiācijas drošības eksperts ir persona ar pietiekamām zināšanām, izglītību un pieredzi, lai sniegtu konsultācijas radiācijas aizsardzībā, lai nodrošinātu personu efektīvu aizsardzību, un kuras pilnvaras šādi rīkoties ir atzinušas kompetentas iestādes; (43) augstas radioaktivitātes slēgts starojuma avots ir slēgts avots, kurā esošā radioaktīvā materiāla daudzums pārsniedz vērtības, kas noteiktas II pielikumā; (44) avārijas reaģēšanas plāns avārijas gadījumiem ir plānošanas pasākumi adekvātai reaģēšanai avārijas apstarošanas situācijā, kas saistīta uz konkrētu objektu vai darbību, pamatojoties uz postulētiem notikumiem un saistītiem scenārijiem; (45) avārijas likvidēšanas darbinieks ir jebkura persona, kurai ir noteikti pienākumi kā darbiniekam avārijas gadījumā un kura var būt pakļauta avārijas likvidēšanas laikā; (46) dozimetrijas dienests ir struktūra vai persona, kura ir pilnvarota veikt atsevišķu individuālā monitoringa ierīču kalibrēšanu, nolasījumus un to interpretāciju vai radioaktivitātes mērījumus cilvēka organismā vai bioloģiskajos paraugos, vai dozu novērtēšanu, un kuras pilnvaras šādi rīkoties atzīst kompetentās iestādes; (47) avārijas pārvaldības sistēma ir juridiska vai administratīva sistēma, kas nosaka pienākumus avārijas gatavībai un likvidēšanai, kā arī lēmuma pieņemšanas kārtību gadījumos, kad iestājas avārijas apstarošanas situācija; (48) medicīniski radioloģisks ir tāds, kas attiecas uz radiodiagnostiskām un radioterapeitiskām procedūrām, kā arī uz invazīvo radioloģiju vai citu plānošanas un orientēšanas radioloģiju, kurā izmanto jonizējošo starojumu; (49) medicīniskās apstarošanas procedūru praktiskie aspekti ir medicīniskās apstarošanas fiziskā izpilde un jebkuri saistītie aspekti, tostarp darbošanās ar medicīnisko radioloģisko aprīkojumu un tā lietošana, tehnisko un fizikālo parametru, tostarp starojuma dozu, novērtēšana, iekārtu kalibrēšana un uzturēšana, radiofarmaceitisko preparātu sagatavošana un ievadīšana, attēlu apstrāde kodolmedicīnā un radioterapijā, ko citu starpā veic radiologa asistenti un tehniskie speciālisti; (50) praktizējošs ārsts ir ārsts, zobārsts vai cits medicīnas darbinieks, kuram ir tiesības uzņemties klīnisko atbildību par personas medicīnisko apstarošanu saskaņā ar valsts prasībām; (51) diagnostikas standartlīmeņi ir dozu līmeņi medicīniskās radiodiagnostikas vai invazīvas radioloģijas praksē vai — radiofarmaceitisko preparātu gadījumā — aktivitātes līmeņi standart-izmēra pacienta grupu vai standartveida fantomu tipiskiem izmeklējumiem plaša diapazona veida iekārtām; (52) aktivācija ir process, kurā stabils nuklīds pārvēršas par radionuklīdu, kad stabilo nuklīdu saturošu materiālu apstaro ar daļiņām vai augstas enerģijas fotoniem; (53) radioaktīva viela ir jebkura viela, kas satur vienu vai vairākus radionuklīdus, kuru aktivitātes koncentrācija ir vērā ņemama, ciktāl tas attiecas uz aizsardzību pret jonizējošo starojumu; (54) apstarošana nemedicīniskā attēlveidošanā ir jebkāda tīša cilvēku apstarošana attēlu iegūšanai, ja apstarošanas galvenais iemesls nav saistīts ar apstaroto personu veselību vai dzīves kvalitāti; (55) paziņošana ir dokumenta iesniegšana kompetentajai iestādei, lai darītu zināmu nodomu veikt praktiskas darbības, uz ko attiecas šīs direktīvas darbības joma; (56) reģistrācija ir atļauja veikt darbības saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētiem nosacījumiem, ko dokumenta veidā piešķir kompetentā iestāde vai nodrošina valsts tiesību akti; (57) patēriņa produkts ir ierīce vai ražojums, kurā radionuklīdi ir tīšām iekļauti vai rodas aktivācijas ceļā vai kurš emitē jonizējošo starojumu, un kuru var pārdot vai nodot iedzīvotāju rīcībā bez īpašas pēcpārdošanas uzraudzības vai regulatīvās kontroles; (58) paātrinātājs ir aparāts vai iekārta, kurā tiek paātrinātas daļiņas un kas emitē jonizējošo starojumu ar enerģiju, kas ir lielāka par 1 megaelektronvoltu (MeV); (59) slēgts lietots starojuma avots ir starojuma avots, ko vairs neizmanto vai ko nav paredzēts izmantot praktiskajās darbībās, kurām ir piešķirta atļauja; (60) inspekcija ir jebkuras kompetentas iestādes veikta izmeklēšana, lai verificētu atbilstību valsts noteikumiem; (61) jonizējošā starojuma ģenerators ir ierīce, kas spēj ģenerēt jonizējošo starojumu, piemēram, rentgenstarus, neitronus, elektronus vai citas lādētas daļiņas, un ko var izmantot zinātniskiem, rūpnieciskiem vai medicīniskiem nolūkiem; (62) radioaktīvie atkritumi ir radioaktīvs materiāls, kas nav paredzēts turpmākai izmantošanai; (63) kvalitātes nodrošināšana ir visas nepieciešamās plānotās un sistemātiskās darbības, lai nodrošinātu pietiekamu pārliecību, ka struktūra, sistēma, komponente vai procedūra darbosies pietiekami atbilstoši pieņemtajiem standartiem; kvalitātes kontrole ir daļa no kvalitātes nodrošināšanas; (64) licence ir atļauja, kuru pēc pieteikuma piešķir kompetentā iestāde, veikt praktiskas darbības saskaņā ar nosacījumiem, kas izklāstīti konkrētā licences dokumentā; (65) atbrīvojuma līmeņi ir vērtības, ko nosaka kompetentā iestāde vai valsts tiesību akti un kas izteiktas kā aktivitātes koncentrācijas, kuras nepārsniedzot, materiālus, kas iegūti jebkādā praktiskā darbībā, par kuru jāpaziņo, vai praktiskā darbībā, kurai nepieciešama atļauja, var atbrīvot no šīs direktīvas prasībām; (66) uzraudzības zona ir teritorija, kas pakļauta uzraudzībai, lai nodrošinātu aizsardzību pret jonizējošo starojumu; (67) kontroles zona ir teritorija, uz kuru attiecas īpaši noteikumi, lai nodrošinātu aizsardzību pret jonizējošo starojumu vai novērstu radioaktīvā piesārņojuma izplatīšanos, un kurai piekļuve tiek kontrolēta; (68) nejauša apstarošana ir avārijas rezultātā notikusi tādu personu apstarošana, kas nav avārijas likvidēšanas darbinieki; (69) arodapstarošana avārijas gadījumā avārijas apstarošanas situācijā saņemta tādu personu arodapstarošana, kas veic pasākumus šīs avārijas seku mazināšanai; (70) veselības skrīnings ir procedūra, kurā izmanto medicīniski radioloģiskas iekārtas agrīnai diagnostikai iedzīvotāju riska grupās; (71) radona apdraudēta zona ir ģeogrāfiska teritorija vai administratīvs reģions, kas definēts, pamatojoties uz pētījumiem, kuri liecina, ka šajā zonā daudz lielāks nekā citās valsts daļās ir to mājokļu īpatsvars, kuros paredzama valsts standartlīmeņa pārsniegšana; (72) medicīniski radioloģiska procedūra ir jebkura procedūra, kas rada medicīnisku apstarošanu; (73) nosūtītājs ir ārsts, zobārsts vai cits medicīnas darbinieks, kuram ir tiesības atbilstoši valstī esošajām prasībām nosūtīt personas uz medicīniski radioloģiskām procedūrām pie praktizējoša ārsta; (74) individuāls kaitējums ir klīniski novērojama kaitīga ietekme uz personām vai viņu pēcnācējiem, kas parādās nekavējoties vai arī vēlāk, turklāt otrajā gadījumā to parādīšanās ir drīzāk varbūtīga nekā droši gaidāma; (75) invazīvā radioloģija ir rentgenstaru attēlveidošanas tehnoloģiju izmantošana papildus tām, kas attēlveidošanai izmanto ultraskaņu vai magnētisko rezonansi vai citas nejonizējoša starojuma tehnoloģijas, lai ierīces ievadītu un vadītu cilvēka ķermenī diagnostikas vai ārstniecības nolūkiem; (76) radiodiagnostisks ir tāds, kas attiecas uz in vivo diagnostisko kodolmedicīnu, medicīnisko diagnostisko radioloģiju, kur izmanto jonizējošo starojumu, un zobu radioloģiju; (77) radioterapeitisks ir tāds, kas attiecas uz radioterapiju, tostarp kodolmedicīnu terapeitiskiem mērķiem; (78) klīniskā atbildība ir praktizējoša ārsta atbildība par individuālu medicīnisko apstarošanu, kas jo īpaši aptver pamatošanu, optimizāciju, rezultāta klīnisko novērtēšanu, vajadzības gadījumā sadarbību ar citiem speciālistiem un darbiniekiem attiecībā uz medicīniskās apstarošanas procedūru praktiskajiem aspektiem, vajadzības gadījumā informācijas iegūšanu par iepriekšējiem izmeklējumiem, esošās medicīniski radioloģiskās informācijas un/vai izrakstu sniegšanu citiem praktizējošiem ārstiem un/vai nosūtītājam pēc nepieciešamības, informācijas sniegšanu pacientiem un citām iesaistītajām personām par jonizējošā starojuma radīto risku; (79) klīniskais audits ir medicīniski radioloģisko procedūru sistemātiska pārbaude vai pārskatīšana ar mērķi uzlabot pacientu aprūpes kvalitāti un iznākumu, īstenojot strukturētu pārskatīšanu, kuras laikā medicīniski radioloģisko praksi, procedūras un rezultātus izvērtē salīdzinājumā ar pieņemtajiem standartiem par medicīniski radioloģisko procedūru labo praksi, vajadzības gadījumā praksi mainot un piemērojot jaunus standartus; (80) medicīniski radioloģiska iekārta ir iekārta, kas satur medicīniski radioloģisku aparatūru; (81) neparedzēta apstarošana ir medicīniska apstarošana, kas būtiski atšķiras no medicīniskās apstarošanas, kas paredzēta attiecīgajam mērķim; (82) reprezentatīva persona ir persona, kas saņem dozu, kura ir reprezentatīva personām, kas saņem vislielāko apstarojumu iedzīvotāju grupā; (83) par radiācijas drošību atbildīgā persona ir persona ar tehnisku kompetenci radiācijas aizsardzības jautājumos saistībā ar attiecīgo praktiskās darbības veidu, kuru uzņēmums norīkojis pārraudzīt uzņēmumā radiācijas aizsardzības pasākumu īstenošanu; (84) korektīvie pasākumi ir avota izņemšana vai tā lieluma (aktivitātes vai daudzuma) samazināšana, lai nepieļautu vai samazinātu dozas, kas pretējā gadījumā tiku uzņemtas esošajā apstarošanas situācijā; (85) aizsargpasākumi ir pasākumi, izņemot korektīvus pasākumus, lai nepieļautu vai samazinātu dozas, kas pretējā gadījumā tiku uzņemtas avārijas apstarošanas situācijā vai esošajā apstarošanas situācijā; (86) atļaujas piešķiršana ir kompetentas iestādes rakstveida atļaujas piešķiršana uzņēmumam veikt konkrētas darbības regulatīvās kontroles apstākļos, un tā izpaužas kā reģistrācija vai licence; (87) slēgts starojuma avots ir radioaktīvais avots, kurā radioaktīvais materiāls ir aizkausētas kapsulas veidā vai cieši iesaistīts cietā matricā; (88) piegādātājs ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas piegādā vai dara pieejamu slēgtu starojuma avotu; (89) jonizējošā starojuma avota konteiners ir slēgta starojuma avota ietvērums, kas nav tā neatņemama daļa, bet ir paredzēts avota aizsargāšanai izmantošanas, pārvadāšanas, pārvietošanas u.c. operāciju laikā; (90) torons ir izotops Rn-220; (91) atlikusī doza ir sagaidāmā doza, ko var uzņemt pa visiem apstarošanas ceļiem pēc tam, kad ir pilnībā īstenoti visi aizsargpasākumi vai ir pieņemts lēmums neveikt nekādus aizsargpasākumus; (92) absorbētā doza (D) ir masas vienībā absorbētā enerģija kur: – ir vidējā enerģija, ko jonizējošais starojums nodod vielai tilpuma elementā, – dm ir vielas masa šajā tilpuma elementā. Šajā direktīvā absorbētā doza nozīmē vidējo dozu, kas uzņemta audos vai orgānā. Absorbētās dozas mērvienība ir grejs; (93) grejs (Gy) ir absorbētās dozas mērvienība. Viens grejs ir vienāds ar vienu džoulu uz kilogramu: 1Gy = 1 J kg-1; (94) aktivitāte (A) ir aktivitāte, A, kas norādītajā laikā piemīt radionuklīda daudzumam noteiktā enerģētiskā stāvoklī. Tā ir dN un dt, attiecība, kur dN ir gaidāmais spontānu kodolpārvērtību skaits no minētā enerģētiskā stāvokļa laika intervālā dt: Aktivitātes mērvienība ir bekerels; (95) bekerels (Bq) ir aktivitātes mērvienības īpašs nosaukums. Viens bekerels ir ekvivalents vienai kodolpārvērtībai sekundē: 1 Bq = 1 s-1; (96) paredzamā ekvivalentā doza (H(t)) ir ekvivalentās dozas jaudas (audos vai orgānā T) integrālis laika periodā (t), ko persona šajā periodā saņems uzņemšanas rezultātā .. To izsaka kā: uzņemšanas laika momentam t0, kur: ir atbilstošā ekvivalentās dozas jauda (orgānā vai audos T) laikā t, t ir laika periods, par kuru tiek veikta integrēšana. Nosakot HT(t), t izsaka gados. Ja t nav dots, pieaugušajiem par periodu pieņem 50 gadus un bērniem — periodu līdz 70 gadu vecumam. Paredzamās ekvivalentās dozas vienība ir zīverts; (97) normāla apstarošana ir apstarošana, kas gaidāma parastos iekārtas ekspluatācijas vai darbības apstākļos (ieskaitot uzturēšanu, inspekciju un izņemšanu no ekspluatācijas), paredzot iespējamās nenozīmīgās kļūmes, ko var kontrolēt, t. i., parastas ekspluatācijas laikā un pie paredzētiem ekspluatācijas atgadījumiem; (98) prognozētā doza ir doza, kas būtu gaidāma, ja netiktu veikti nekādi aizsargpasākumi; (99) kvalitātes kontrole ir darbību kopums (plānošana, koordinēšana, izpilde), lai uzturētu vai uzlabotu kvalitāti. Tā ietver visu iekārtu darbības definējamo, izmērāmo un kontrolējamo parametru uzraudzību, novērtēšanu un uzturēšanu vajadzīgajā līmenī; (100) reaģēšanas stratēģija ir dažādu aizsargpasākumu kopums reaģēšanai uz paredzētiem vai faktiskiem notikumiem tā, lai varētu vadīt avārijas apstarošanas situāciju saskaņā ar norādītajiem mērķiem. Avārijas reaģēšanas plānā reaģēšanas stratēģijas tiek izstrādātas katram paredzētajam notikumam un scenārijam. III NODAĻA SISTĒMA AIZSARDZĪBAI PRET JONIZĒJOŠO STAROJUMU 5. pants Vispārīgie principi Dalībvalstis nosaka tiesiskās prasības un atbilstošu regulatīvās kontroles režīmu, kas attiecībā uz visām apstarošanas situācijām atspoguļo sistēmu aizsardzībai pret jonizējoši starojumu, kas balstās uz šādiem pamatošanas, optimizācijas un dozas limitēšanas principiem. (a) Pamatošana: lēmumus par jonizējošā starojuma avota, apstarošanas ceļa vai faktiskās apstarošanas ieviešanu vai pārveidošanu jāpamato, proti, šādus lēmumus pieņem, lai nodrošinātu, ka labums, ko no tiem gūst personas vai sabiedrība, atsver kaitējumu, ko tie var radīt. (b) Optimizācija: visās apstarošanas situācijās aizsardzību pret jonizējošo starojumu optimizē, lai apstarojuma lielumu un iespējamību, kā arī apstaroto cilvēku skaitu saglabātu tik zemu, cik saprātīgi iespējams, ņemot vērā ekonomiskos un sociālos faktorus, tādēļ medicīniskai apstarošanai pakļautu personu aizsardzības optimizācijai ir jābūt samērīgai ar apstarošanas medicīnisko mērķi, kā noteikts 55. pantā. Šo principu piemēro attiecībā uz efektīvo dozu un orgānu dozām kā piesardzības pasākumu dozas noteikšanas nolūkā, lai kompensētu nenoteiktības saistībā ar veselības kaitējuma samazināšanu zem robežvērtības. (c) Dozas limitēšana: plānotas apstarošanas situācijās personas saņemto dozu summa no visiem reglamentētājiem jonizējošā starojuma avotiem nedrīkst pārsniegt dozas limitus, kas noteikti arodapstarošanai vai iedzīvotāju apstarošanai. Dozas limitus nepiemēro medicīniskai apstarošanai. 1. sadaļa optimizācijas rīki 6. pants Dozas ierobežojumi attiecībā uz arodapstarošanu un iedzīvotāju apstarošanu 1. Attiecībā uz arodapstarošanu uzņēmums nosaka dozas ierobežojumu kā operacionālu optimizācijas rīku kompetento iestāžu vispārējā uzraudzībā. Ārējo darbinieku gadījumā dozas ierobežojumu nosaka, darba devējam sadarbojoties ar uzņēmumu. 2. Attiecībā uz iedzīvotāju apstarošanu dozas ierobežojumu nosaka individuālajai dozai, ko iedzīvotāji saņem no konkrētā jonizējošā starojuma avota plānotās ekspluatācijas. Kompetentās iestādes nosaka šo ierobežojumu tā, lai to dozu summa, ko viena persona saņem no visām atļautajām praktiskajām darbībām, atbilst dozas limitam. 3. Attiecībā uz potenciālu apstarošanu, optimizācija ietver starojuma avotu un iekārtu drošuma un drošības atbilstošu pārvaldību. Vajadzības gadījumā var noteikt riska ierobežojumus. 4. Dozas ierobežojumus nosaka kā individuālās efektīvās vai ekvivalentās devas, ko saņem gada laikā vai jebkurā citā piemērotā īsākā laikposmā. 5. Ja dozas ierobežojumus ievieš, lai ierobežotu kādu ilglaicīgi uzkrātu apstarojumu, tos nosaka attiecībā kā gada efektīvās vai ekvivalentās dozas konkrētam orgānam. 7. pants Dozas ierobežojumi attiecībā uz medicīnisko apstarošanu Dozas ierobežojumus nepiemēro pacientu medicīniskajai iedarbībai apstarošanai. Attiecībā uz aprūpētājiem un mierinātājiem, kā arī brīvprātīgajiem, kas piedalās medicīniskos un biomedicīniskos pētījumos (un kam no apstarošanas nav gaidāms tiešs medicīnisks labums), dozas ierobežojumus nosaka kā individuālo dozu, ko nebūtu iespējams pārsniegt attiecīgās izmeklēšanas, ārstēšanas vai pētniecības projekta periodā. 8. pants Standartlīmeņi 1. Standartlīmeņus avārijas apstarošanas un esošas apstarošanas situācijām nosaka kā efektīvās dozas vai orgāna dozas līmeni, kuru pārsniedzot, uzskata, ka nedrīkst pieļaut iedarbību avārijas apstarošanas vai esošas apstarošanas situācijās. 2. Optimizētas aizsardzības stratēģijas plāno un īsteno, lai individuālās dozas samazinātu zem standartlīmeņiem. Izvēlētās standartlīmeņu vērtības ir atkarīgas no apstarošanas situācijas veida. 3. Aizsardzības optimizācijā prioritāte ir apstarošanai, kas pārsniedz standartlīmeni. Izvēloties standartlīmeni, ņem vērā radioloģiskās aizsardzības prasības un sociālos kritērijus. 4. Izvēloties standartlīmeni efektīvajai dozai, ņem vērā trīs standartlīmeņu intervālus, kas noteikti I pielikuma 1. punktā. 2. sadaļa Dozu limiti 9. pants Apstaroto darbinieku vecuma ierobežojumi Saskaņā ar 12. panta 2. punktu personas, kas jaunākas par 18 gadiem, nevar norīkot nekādā darbā, kura rezultātā tās kļūtu par apstarotiem darbiniekiem. 10. pants Arodapstarošanas dozu limiti 1. Arodapstarošanas efektīvās dozas limits ir 20 mSv viena gada laikā. Tomēr īpašos apstākļos un noteiktās apstarošanas situācijās, kas norādītas valstu tiesību aktos, vienu gadu var atļaut lielāku efektīvo dozu līdz 50 mSv gadā, ar nosacījumu, ka vidējā doza jebkuros piecos gados pēc kārtas nepārsniedz 20 mSv gadā. Avārijas likvidēšanas darbiniekiem var atļaut lielāku efektīvo dozu saskaņā ar 52. pantu. 2. Papildus 1. punktā minētajiem efektīvās dozas limitiem ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus: (a) ekvivalentās dozas limits acs lēcai ir 20 mSv gadā vai — attiecīgā gadījumā – tāda pati kā efektīvās dozas limita vērtība; (b) ekvivalentās dozas limits ādai ir 500 mSv gadā; šo limitu piemēro vidējai dozai, kas aprēķināta jebkuram 1 cm² ādas laukumam neatkarīgi no apstarotā laukuma; (c) ekvivalentās dozas limits plaukstām, apakšdelmiem, pēdām un potītēm ir 500 mSv gadā. 11. pants Grūtnieču aizsardzība 1. Tiklīdz grūtniece informē uzņēmumu par savu stāvokli, saskaņā ar valsts tiesību aktiem vai valsts praksi nedzimušā bērna aizsardzībai ir jābūt tādai pašai kā iedzīvotājiem paredzētā aizsardzība. Tādējādi grūtnieces nodarbināšanas apstākļiem ir jābūt tādiem, lai ekvivalentā deva nedzimušajam bērnam būtu tik zema, cik saprātīgi iespējams, un nevarētu pārsniegt 1 mSv vismaz atlikušajā grūtniecības laikā. 2. Tiklīdz ar krūti barojoša sieviete informē uzņēmumu par savu stāvokli, viņu nenodarbina darbā, kas saistīts ar ievērojamu radionuklīdu uzņemšanas risku. 12. pants Dozu limiti mācekļiem un studentiem 1. Dozu limiti mācekļiem vai studentiem, kas sasnieguši 18 gadu vecumu un kam mācību gaitā ir jāizmanto jonizējošā starojuma avoti, ir tādi paši kā arodapstarošanas dozu limiti, kas noteikti 10. pantā. 2. Efektīvās dozas limits mācekļiem un studentiem vecumā no 16 līdz 18 gadiem, kam mācību gaitā ir jāizmanto jonizējošā starojuma avoti, ir 6 mSv gadā. Papildus 1. apakšpunktā minētajiem efektīvās dozas limitiem ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus: (a) ekvivalentās dozas limits acu lēcām ir 20 mSv gadā; (b) ekvivalentās dozas limits ādai ir 150 mSv gadā, rēķinot vidēji uz jebkuru 1 cm2 ādas laukumu neatkarīgi no apstarotā laukuma; (c) ekvivalentās dozas limits plaukstām, apakšdelmiem, pēdām un potītēm ir 150 mSv gadā. 3. Dozu limiti mācekļiem un studentiem, uz kuriem neattiecas 1. un 2. punkts, ir tādi paši kā 13. pantā noteiktie dozu limiti iedzīvotājiem. 13. pants Iedzīvotāju apstarošanas dozu limiti 1. Efektīvās dozas limits iedzīvotāju apstarošanai ir 1 mSv gadā. 2. Papildus 1. punktā minētajam dozas limitam ekvivalentajai dozai piemēro šādus limitus: (a) ekvivalentās dozas limits acu lēcām ir 15 mSv gadā; (b) ekvivalentās dozas limits ādai ir 50 mSv gadā, rēķinot vidēji uz jebkuru 1 cm2 ādas laukumu neatkarīgi no apstarotā laukuma. 14. pants Efektīvās un ekvivalentās dozas aprēķins Efektīvās un ekvivalentās dozas aprēķinā izmanto šādus lielumus un attiecības: (a) ārējais apstarojums — efektīvās un ekvivalentās dozas aprēķinā izmanto Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas Publikācijā 103 dotās vērtības un attiecības; (b) iekšējais apstarojums no radionuklīda vai radionuklīdu maisījuma — paredzamo efektīvo dozu aprēķinā izmanto vērtības un attiecības, kas dotas Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas Publikācijā 103, un norīšanas un ieelpošanas dozas koeficientus, kas doti Starptautiskās Radioloģiskās aizsardzības komisijas Publikācijā 72. IV NODAĻA PRASĪBAS IZGLĪTĪBAI, MĀCĪBĀM UN INFORMĒŠANAI SAISTĪBĀ AR AIZSARDZĪBU PRET JONIZĒJOŠO STAROJUMU 15. pants Vispārīgā pienākumu sadale izglītības, mācību un informēšanas jomā 1. Dalībvalstis izveido atbilstošu tiesisko un administratīvo satvaru, lai nodrošinātu pietiekamu radiācijas drošības izglītību, mācības un informēšanu visām personām, kuriem nepieciešama īpaša kompetence radiācijas drošībā, lai pildītu savus pienākumus. Attiecīgo personu apmācību, pārkvalificēšanu un informēšanu regulāri atkārto un dokumentē. 2. Dalībvalstis organizē izglītošanu, apmācību un pārkvalificēšanu, lai būtu iespējama radiācijas drošības ekspertu, medicīniskās fizikas ekspertu, arodveselības aizsardzības dienestu un dozimetrisko dienestu atzīšana. 16. pants Apstarošanai pakļauto darbinieku, mācekļu un studentu apmācība un viņiem sniegtā informācija 1. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai darba devējam ir jāinformē arodapstarošanai pakļautie darbinieki, mācekļi un studenti par šādiem jautājumiem: (a) ar viņu darbu saistītais veselības apdraudējums; (b) vispārīgās procedūras aizsardzībai pret jonizējošo starojumu procedūras un piesardzības pasākumi, jo īpaši tie, kas saistīti ar operacionālajiem un darba apstākļiem attiecībā uz praktiskajām darbībām vispār un uz katru darba vietu vai darba veidu, kur viņus var norīkot; (c) avārijas reaģēšanas plāni un procedūras; (d) tehnisko, medicīnisko un administratīvo prasību izpildes svarīgums. 2. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai darba devējam ir jāinformē sievietes par to, cik svarīgi ir laikus paziņot par grūtniecību, ņemot vērā augļa apstarošanas riskus un piesārņojuma risku ar krūti barojamam zīdainim, ja viņš uzņem radionuklīdus. 3. Dalībvalstis nosaka, ka uzņēmumam vai darba devējam ir jānodrošina saviem darbiniekiem atbilstošas apmācības un informēšanas programmas par aizsardzību pret jonizējošo starojumu. 4. Papildus informēšanai un mācībām par aizsardzību pret jonizējošo starojumu, kā norādīts 1., 2. un 3. punktā, uzņēmums, kas atbildīgs par slēgtiem augstas aktivitātes starojuma avotiem, nodrošina, ka apmācība ietver īpašās prasības attiecībā uz slēgtu augstas aktivitātes starojuma avotu drošu pārvaldību un drošību, lai attiecīgos darbiniekus pienācīgu sagatavotu jebkuriem notikumiem, kas ietekmē viņu drošību vai citu personu aizsardzību pret jonizējošo starojumu. Informēšanas un apmācības pasākumos īpaši uzsver nepieciešamās drošības prasības, un tajos ietver specifisku informāciju par iespējamām sekām gadījumā, ja zūd pienācīga kontrole pār slēgtiem augstas aktivitātes starojuma avotiem. 17. pants To darbinieku informēšana un apmācība, uz kuriem var iedarboties bezsaimnieka jonizējošā starojuma avoti Dalībvalstis nodrošina, ka vadība un darbinieki objektos, kuros ir vislielākā iespēja atrast vai pārstrādāt bezsaimnieka jonizējošā starojuma avotus, jo īpaši lielās metāllūžņu noliktavās, jaudīgās metāllūžņu pārstrādes rūpnīcās un lielos tranzīta mezglos, ir: (a) informēti par iespējamību nonākt saskarē ar starojuma avotu; (b) konsultēti un apmācīti starojuma avotu un to konteineru vizuālā noteikšanā; (c) informēti par galvenajiem faktiem par jonizējošo starojumu un tā iedarbību; (d) informēti par detektēšanas sistēmām; (e) informēti un apmācīti darbībās, kas jāveic objektā, ja detektē starojuma avotu vai ja rodas aizdomas, ka detektēts starojuma avots. 18. pants Avārijas likvidēšanas darbinieku informēšana un apmācība 1. Dalībvalstis nodrošina, ka avārijas likvidēšanas darbinieki un visas citas personas, kuras avārijas gadījumā var tikt iesaistītas glābšanas darbu organizēšanā, saņem pietiekamu un regulāri atjauninātu informāciju par iejaukšanās iespējamo apdraudējumu veselībai, kā arī par šādos gadījumos veicamajiem piesardzības pasākumiem. Šo informāciju sniedz, ņemot vērā visas iespējamās avārijas. 2. Tiklīdz notikusi avārija, 1. punktā minēto informāciju attiecīgi papildina, ņemot vērā konkrētos apstākļus. 3. Dalībvalstis nodrošina avārijas likvidēšanas darbinieku regulāru apmācību, kā to paredz 97.pantā izklāstītā avārijas vadības sistēma. Vajadzības gadījumā apmācībā iekļauj praktiskus vingrinājumus. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka papildus šā panta 3. punktā minētajai avārijas likvidēšanas apmācībai organizācija, kas atbildīga par avārijas likvidēšanas darbinieku aizsardzību, kā norādīts 30. panta 1. punkta b) apakšpunktā, nodrošina minētajiem darbiniekiem atbilstīgu apmācību un informāciju par aizsardzību pret jonizējošo starojumu. 19. pants Izglītība, informēšana un mācības medicīniskās apstarošanas jomā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka praktizējoši ārsti un personas, kas iesaistītas medicīniskās apstarošanas procedūru praktiskajos aspektos, ir pienācīgi izglītotas, informētas un teorētiski un praktiski apmācītas medicīniski radioloģiskajai praksei, kā arī ir pietiekami kompetentas aizsardzībā pret jonizējošo starojumu. Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka tiek izveidotas atbilstošas mācību programmas, un atzīst attiecīgos diplomus, sertifikātus un kvalifikāciju apliecinošos dokumentus. 2. Personas, kas apgūst atbilstošas mācību programmas, var piedalīties 56. panta 4. punktā minēto medicīniskās apstarošanas procedūru praktiskajos aspektos. 3. Dalībvalstis nodrošina tālākizglītību un tālākapmācību pēc kvalifikācijas iegūšanas un specifiskos jaunu metožu klīniskas izmantošanas gadījumos nodrošina, ka tiek organizēta apmācība par šīm metodēm un attiecīgajām prasībām par aizsardzību pret jonizējošo starojumu. 4. Dalībvalstis nodrošina atbilstošus mehānismus, lai laikus izplatītu informāciju, kas saistīta ar aizsardzību pret jonizējošo starojumu medicīniskas apstarošanas gadījumā, ņemot vērā svarīgu notikumu gaitā gūto pieredzi. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka medicīnas un zobārstniecības izglītības iestāžu pamata mācību programma ietver kursu par aizsardzību pret jonizējošo starojumu. V NODAĻA PRAKTISKO DARBĪBU PAMATOŠANA UN REGULATĪVĀ KONTROLE 20. pants Praktisko darbību pamatošana 1. Dalībvalstis nodrošina, ka jauna veida praktiskas darbības, kas izraisa apstarošanu ar jonizējošo starojumu, pirms apstiprināšanas tiek pamatotas. 2. Dalībvalstis uzskaita apstiprinātos praktisko darbību veidus tiesību aktos vai administratīvajos aktos. 3. Esošos praktisko darbību veidus pārskata attiecībā uz pamatojumu, ja ir iegūti jauni un svarīgi pierādījumi par to efektivitāti vai iespējamajām sekām. 21. pants Tādu praktisku darbību pamatošana, kurās izmanto jonizējošo starojumu emitējošus aparātus vai produktus 1. Dalībvalstis nosaka, ka jebkuram uzņēmumam, kas vēlas ražot, importēt vai eksportēt jauna tipa aparātus vai produktus, kuri emitē jonizējošo starojumu, ir jāiesniedz kompetentajām iestādēm atbilstoša informācija, kas minēta III pielikuma A sadaļā, lai iestādes, balstoties uz III pielikuma B sadaļā izklāstītās informācijas novērtējumu, varētu pieņem lēmumu par to, vai šā aparāta vai produkta paredzētā izmantošana ir pamatota. 2. Kompetentā iestāde dalās ar informāciju, kas saņemta saskaņā ar 1. punktu, ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, lai tās varētu pieņemt lēmumu par šā aparāta vai produkta paredzētās izmantošanas pamatotību. 3. Dalībvalstu kompetentās iestādes informē uzņēmumu par savu lēmumu sešu mēnešu laikā. 22. pants Praktisku darbību aizliegums Dalībvalstis aizliedz tīši pievienot radioaktīvās vielas, ražojot pārtiku, rotaļlietas, rotaslietas un kosmētiku, un tās aizliedz arī šādu preču importu vai eksportu. Neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 1999/2/EK[21], praktiskās darbības, kas paredz materiāla aktivēšanu, kā rezultātā palielinās saistītajos produktos, uzskata par nepamatotām. 23. pants Praktiskas darbības, kas paredz tīšu cilvēku apstarošanu nemedicīniskos nolūkos 1. Izmantojot apsekojumus vai jebkurus citus piemērotus līdzekļus, dalībvalstis nodrošina to praktisko pasākumu identificēšanu, kas paredz apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, kā norādīts IV pielikumā. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka īpaša vērība tiek pievērsta to praktisko darbību pamatošanai, kuras paredz apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, jo īpaši: (a) visus ar apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā saistītos praktisko darbību veidus, kas minēti IV pielikumā, pamato pirms to vispārējās atzīšanas; (b) katru konkrētu gadījumu, kad izmanto vispāratzītu praktiskās darbības veidu, iepriekš pamato; (c) visas atsevišķās nemedicīniskas attēlveidošanas apstarošanas procedūras, kas uzskaitītas IV pielikuma A sadaļā un ko veic medicīnas darbinieki ar medicīniski radioloģisku aprīkojumu, iepriekš pamato, ņemot vērā katras procedūras konkrētos mērķus un iesaistītās personas raksturīgās īpatnības; (d) vispārīgo un konkrēto pamatojumu praktiskajām darbībām, kas paredz apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, kā norādīts a) un b) apakšpunktā, periodiski pārskata kompetentā iestāde. 3. Ja dalībvalsts ir noteikusi, ka kāda konkrēta praktiska darbību, kas paredz apstarošanu nemedicīniskā attēlveidošanā, ir pamatota, tā nodrošina, ka: (a) uz katru šādu praktisku darbību attiecas atļaujas piešķiršana; (b) prasības šādai praktiskai darbībai, tostarp kritērijus individuālai īstenošanai, nosaka kompetentā iestāde, vajadzības gadījumā sadarbībā ar citām attiecīgām aģentūrām un profesionālām struktūrām; (c) katrai praktiskai darbībai nosaka dozas ierobežojumus. Dozas ierobežojumi ir krietni zemāki par dozas ierobežojumu iedzīvotājiem, tostarp, ja tas praktiski iespējams, attiecībā uz procedūrām, ko veic medicīnas darbinieki, izmantojot medicīnas aprīkojumu (IV pielikuma A sadaļa); attiecībā uz citām praktiskām darbībām (IV pielikuma B sadaļa) dozas ierobežojums atbilst 6. panta 2. punkta prasībām; (d) attiecīgās VII nodaļas prasības, tostarp attiecībā uz aprīkojumu, optimizāciju, pienākumiem un īpašo aizsardzību grūtniecības laikā, tiek izpildītas attiecībā uz procedūrām, ko veic medicīnas darbinieki, izmantojot medicīniski radioloģisku aprīkojumu; (e) tiek prasīta informētā piekrišana no personas, kas tiks pakļauta apstarošanai, tomēr ir pieļaujami gadījumi, kad tiesībaizsardzības iestādes saskaņā ar valsts tiesību aktiem drīkst rīkoties bez šādas piekrišanas; (f) ja apstarošanu regulāri veic drošības nolūkiem, pārbaudāmajām personām tiek nodrošināta iespēja izvēlēties citu paņēmienu, kas neparedz apstarošanu ar jonizējošo starojumu. 24. pants Tādu praktisku darbību apzināšana, kurās izmanto dabā sastopamus radioaktīvus materiālus Dalībvalstis nodrošina to praktisko darbību apzināšanu, kurās izmanto dabā sastopamus radioaktīvus materiālus un kas izraisa tādu darbinieku vai iedzīvotāju apstarošanu, kuru nevar neņemt vērā no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa. Praktiskās darbības apzina, izmantojot apsekojumus vai jebkurus citus piemērotus līdzekļus, ņemot vērā rūpniecības nozares, kas uzskaitītas V pielikumā. 25. pants Paziņošana 1. Dalībvalstis paredz, ka par visām praktiskajām darbībām, tostarp tām, kas apzinātas saskaņā ar 24. pantu, tiek paziņots, izņemot pamatotas darbības, kas saistītas ar: (a) radioaktīvas vielas saturošiem materiāliem, ja attiecīgās aktivitātes daudzumi kopā nav lielāki par VI pielikumā noteiktajām izņēmuma pieļaušanas vērtībām vai augstākām vērtībām, ko specifiskiem lietojumiem ir atļāvušas kompetentas iestādes un kas atbilst VI pielikumā noteiktajiem vispārīgajiem izņēmuma pieļaušanas un atbrīvojuma kritērijiem; (b) radioaktīvas vielas saturošiem materiāliem, ar nosacījumu, ka aktivitātes koncentrācija masas vienībā nepārsniedz VI pielikuma A tabulā noteiktās izņēmuma pieļaušanas vērtības vai augstākas vērtības, ko konkrētos gadījumos ir atļāvušas kompetentas iestādes un kas atbilst VI pielikumā noteiktajiem vispārīgajiem izņēmuma pieļaušanas un atbrīvojuma kritērijiem; (c) jebkādām katodstaru lampām, kas paredzēta vizuālu attēlu parādīšanai, vai citām elektriskām iekārtām, kas darbojas pie potenciālu starpības, kura nav lielāka par 30 kV, vai jebkādām citām iekārtām vai ražojumiem, kura tipu ir apstiprinājušas dalībvalsts kompetentās iestādes, ar nosacījumu, ka: (i) parastos ekspluatācijas apstākļos tā nerada dozas jaudu, kas ir lielāka par 1 µSv×h–1, 0,1 m atstatumā no jebkuras pieejamas iekārtas virsmas; (ii) ja tā satur radioaktīvas vielas, šīs vielas ir iegultas kapsulā vai nostiprinātas stingrā pamatā; (iii) apglabāšanas nosacījumus ir noteikušas kompetentās iestādes. 2. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu attiecībā uz citiem praktiskās darbības veidiem, t.i., atbrīvot no paziņošanas prasības, ja ir ievēroti vispārīgie izņēmuma pieļaušanas kritēriji, kas paredzēti VI pielikuma 3. punktā, vai tādos gadījumos, kad aizsardzības optimizācijas novērtējums liecina, ka izņēmuma pieļaušana ir labākā izvēle. 3. Par praktiskām darbībām, kurās izmanto dabā satopamus radioaktīvus materiālu un kuras apzinātas saskaņā ar 24. pantu, un ar kurām rada vai apstrādā atliekas, par ko zināms, ka tās tiks pārstrādātas identificētos būvmateriālos, ir jāziņo, ja VII pielikumā definētais aktivitātes koncentrācijas koeficients iegūtajos būvmateriālos var pārsniegt 1. Uzņēmums šādā gadījumā informē atlieku lietotāju par aktivitātes koncentrāciju atliekās. 4. Dalībvalstu apzinātās situācijās, kad rodas bažas, ka praktiskas darbības, kas apzinātas saskaņā ar 24. pantu, var izraisīt dabā sastopamu radionuklīdu klātesamību ūdenī, un tas var ietekmēt piegādātā dzeramā ūdens kvalitāti vai ietekmēt jebkuru citu apstarošanas ceļu tā, ka tas rada bažas no aizsardzības pret jonizējošo starojumu viedokļa, kompetentā iestāde var pieprasīt, ka par šo praktisko darbību ir jāziņo neatkarīgi no šā panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumiem. 5. Attiecībā uz praktisko darbību veidiem, par kuriem ir jāziņo, dalībvalstis precizē, kāda informācija uzņēmumiem ir jāsniedz, lai kompetentā iestāde varētu noteikt atbilstošus regulatīvās kontroles līdzekļus. 6. Saistībā ar 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto izņēmuma pieļaušanu dalībvalstis apmainās ar informāciju par piešķirtajiem tipa apstiprinājumiem, pamata dokumentāciju un novērtējumu. Kompetentās iestādes ņem vērā šādi saņemto informāciju, kā arī piemērojamos Eiropas un starptautiskos standartus, pieņemot savus lēmumus par izņēmuma pieļaušanu attiecīgajām praktiskajām darbībām. 26. pants Regulatīvā kontrole 1. Dalībvalstis nosaka, ka jebkādas praktiskās darbības jāpakļauj regulatīvai kontrolei, kas ir samērīga ar praktiskās darbības radītā apstarojuma lielumu un iespējamību un samērīga ar ietekmi, kāda šādai regulatīvajai kontrolei būtu uz šādas apstarošanas samazināšanu vai uz iekārtu drošību. 2. Attiecībā uz paziņotajām praktiskajām darbībām var pieļaut izņēmumu, t.i., atbrīvot no atļaujas piešķiršanas. 3. Ja materiāla daudzums ir mērens, kā noteikušas dalībvalstis, aktivitātes koncentrācijas vērtības, kas iekļautas VI pielikuma B tabulas 2. ailē, var izmantot izņēmuma pieļaušanas nolūkos. 4. Paziņotajām praktiskajām darbībām, kam nav pieļauts izņēmums, ir pieprasa atļauju, proti, tās jāreģistrē vai jālicencē. 27. pants Atļaujas 1. Gadījumos, kad ierobežots apstarošanas risks nerada nepieciešamību izskatīt individuālus gadījumus un praktiskās darbības veic saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem, kompetentās iestādes var aprobežot regulatīvo kontroli ar praktiskās darbības reģistrāciju un pietiekami biežām inspekcijām. 2. Dalībvalstis nosaka, ka licencējamas ir šādas praktiskas darbības: (a) jebkādu ar kodoldegvielu darbināmu iekārtu ekspluatācija un to ekspluatācijas pārtraukšana un urāna raktuvju izmantošana un slēgšana; (b) tīša radioaktīvo vielu pievienošana patēriņa produktu vai citu produktu, tostarp medicīnisku produktu, ražošanā un izgatavošanā un šādu preču imports un eksports; (c) slēgtu augstas aktivitātes starojuma avotu ražošana, izmantošana vai pārņemšana valdījumā; (d) jebkuras tādas iekārtas ekspluatācija, ekspluatācijas pārtraukšana un slēgšana, kas paredzēta radioaktīvo atkritumu pārstrādei, glabāšanai vai apglabāšanai; (e) praktiskas darbības, kurās darbinieki var saņemt gada efektīvo dozu, kas pārsniedz 6 mSv parastas ekspluatācijas gaitā un parastos darba apstākļos; (f) praktiskas darbības, kad vidē tiek emitēts ievērojams daudzums gaisa izmešu vai šķidru izplūžu. 3. Dalībvalstis nosaka, ka jāreģistrē vai jālicencē šādas praktiskas darbības: (a) tīša radioaktīvo vielu došana personām un, ciktāl tas attiecas uz cilvēku aizsardzību pret jonizējošo starojumu, arī dzīvniekiem medicīniskai vai veterinārai diagnostikai, ārstēšanai vai pētījumiem; (b) jonizējošā starojuma ģeneratoru vai radioaktīvā starojuma avotu izmantošana rūpnieciskajā radiogrāfijā, produktu apstrādē vai pētījumos un paātrinātāju izmantošana, izņemot elektronu mikroskopus; (c) jonizējošā starojuma ģeneratoru vai radioaktīvo avotu izmantošana medicīniskai apstarošanai; (d) elektrisku iekārtu izgatavošana un ekspluatācija, kas emitē jonizējošo starojumu un darbojas pie potenciālu starpības, kas lielāka par 30 kV, kā arī šādu iekārtu imports un eksports; (e) praktiskas darbības, kurās darbinieki var saņemt gada efektīvo dozu, kas pārsniedz 1 mSv parastas ekspluatācijas gaitā un parastos darba apstākļos; (f) saimnieciskā darbība, kur izmanto dabā sastopamos radioaktīvos materiālus, ko dalībvalstis apzinājušas saskaņā ar 24. pantu un kas var izraisīt iedzīvotājam tādu efektīvo dozu, kura vienāda vai lielāka par 0,3 mSv gadā. 4. Dalībvalstis var noteikt, ka jāreģistrē vai jālicencē arī citi praktisko darbību veidi, kas nav uzskaitīti 2. un 3. punktā. 28. pants Atļaujas izsniegšanas procedūra 1. Atļaujas izsniegšanas nolūkos dalībvalstis pieprasa sniegt informāciju, kas samērojama ar praktisko darbību raksturu un saistītajiem riskiem. 2. Licences piešķiršanai nepieciešamā informācija ietver vismaz šādas ziņas: (a) pienākumi un organizatoriskie mehānismi aizsardzībai un drošībai; (b) personāla kompetence, tostarp informēšana un apmācība; (c) iekārtu un jonizējošā starojuma avotu konstrukcijas īpatnības; (d) paredzamā arodapstarošana un iedzīvotāju apstarošana normālas ekspluatācijas gaitā; (e) darbību un iekārtu drošuma novērtējums, lai: (i) apzinātu veidus, kā var notikt potenciāla apstarošana vai nejauša un netīša medicīniska apstarošana; (ii) iespēju robežās novērtētu potenciālās apstarošanas varbūtību un lielumu; (iii) novērtētu aizsardzības un drošības noteikumu kvalitāti un apjomu, tostarp inženiertehniskos parametrus un administratīvās procedūras; (iv) definētu operacionālos limitus un ekspluatācijas apstākļus; (f) avārijas procedūras un sakaru līnijas; (g) uzturēšana, testēšana, pārbaudes un apkalpošana, lai nodrošinātu, ka jonizējošā starojuma avots un iekārta joprojām atbilst projektētajām prasībām, operacionālajiem limitiem un ekspluatācijas apstākļiem visa lietderīgā mūža laikā; (h) radioaktīvo atkritumu apsaimniekošana un šādu atkritumu apglabāšanas kārtība saskaņā a