LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 24/52

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas Atzinums par ES tiesību aktu ieviešanas un izpildes uzlabošanu

(2006/C 24/13)

Saskaņā ar Reglamenta 29. panta otro punktu Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2005. gada 10. februārī nolēma sagatavot atzinumu par: ES tiesību aktu ieviešanas un izpildes uzlabošanu

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2005. gada 27. jūlijā (ziņotājs: Joost van Iersel kgs).

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 420. plenārajā sesijā, kas notika 2005. gada 28. un 29. septembrī (28. septembra sēdē), ar 90 balsīm par, 6 pret un 12 atturoties, ir pieņēmusi šādu atzinumu.

Ieviešana un izpilde

Kopsavilkums

EESK savā atzinumā norāda, ka labāka tiesību aktu izstrāde un to ieviešana un izpilde ir cieši saistītas: labs likums ir izpildāms un izpildīts likums. Komisija, Padome un Tiesa regulāri saskaras ar tiesību aktu piemērošanas problēmām, bet kontrole ir ierobežota. Tas saistīts ar to, ka Eiropā pastāv dažādas kultūras un atšķirīgas saistības, kā arī nevienāda līdzdalības pakāpe faktiskā tiesību normu ieviešanā. EESK saskata vairākus tādu darbību kopumus, kas būtu jāveic dalībvalstīm un Komisijai. Dalībvalstīm tas, pirmkārt, ir politiskās gribas jautājums. Valsts pārvaldes iestāžu attieksmei jāatspoguļo, ka tās sevi uzskata par ES un ka tās sniedz attiecīgu ieguldījumu Savienības lēmumos. Tas ietver pārmaiņas tādās īpašās jomās kā administratīvās rīcībspējas nodrošināšana, iekšzemes noteikumu un procedūru rūpīga izvērtēšana, atturēšanās no tādu prasību pievienošanas, kuras nav minētas direktīvās, un direktīvu piemērošanas “pēc izvēles”, kā arī informācijas uzlabošana. Attiecībā uz dalībvalstīm ir vēlamas sistemātiskas diskusijas starp attiecīgajām varas iestādēm visā ES, tāpat kā valsts pārvaldes iestāžu ex-post novērtējumi un atbildība pret citu dalībvalstu līdzīgām iestādēm. Tāpat ir nepieciešama to teritoriālo varas iestāžu, kam pieder autonomas likumdošanas tiesības, līdzdalība. EESK atbalsta Komisijas aktīvo lomu uzticības veicināšanā starp izpildiestādēm, valsts pārvaldes iestāžu tīklu atbalstīšanā, to darbības sistemātiskā novērtēšanā, kā arī labākās pieredzes noteikšanā un izplatīšanā. Jāapsver tiesnešu un valsts pārvaldes pašreizējo mācību programmu paplašināšana. Daži šajā atzinumā skatītie priekšlikumi tiek apspriesti Komisijā, un dalībvalstīs pašreiz tiek ieviestas dažas izmaiņas. Tomēr pašlaik kopumā tiesību normu ieviešanā un izpildē ir nopietni trūkumi. Arī Eiropas Parlamentam, tāpat kā valstu parlamentiem, būtu jāiesaistās minētajā procesā. EESK uzskata, ka ir nepieciešamas pārmaiņas kultūras jomā, tostarp pāreja no jaunu ES tiesību aktu izstrādes uz to faktisku piemērošanu, tādējādi nodrošinot, ka vienotās ES tiesības un politika pilnībā sasniedz mērķi. Tas sekmēs 25 valstu ES sekmīgu funkcionēšanu, turklāt nodrošinot nepieciešamo kohēziju.

1. ES tiesības kā Eiropas integrācijas pamats.

1.1 Racionāli funkcionējošs iekšējais tirgus ar atbilstošu sociālo, īpaši darba ņēmēju aizsardzību, ar patērētāju aizsardzību un vides normām ir Eiropas integrācijas pamatā. Tas leģitimē integrāciju, sniedzot ievērojamu labumu pilsoņiem un uzņēmējdarbībai.

1.2 ES ir balstīta uz likuma varu. Tas nostiprina iekšējā tirgus pamatus un novērš jebkādu diskrimināciju, kas pamatota uz produktu, personu vai uzņēmējsabiedrību izcelsmi vai valstisko piederību. ES tiesību aktu faktiska piemērošana palielina sabiedrības uzticību Eiropas politikai un procesiem, kā arī tuvina ES pilsoņu un uzņēmējdarbības interesēm. Taču tas prasa savlaicīgu un pareizu ES tiesību aktu ieviešanu valstu līmenī.

1.3 Turklāt Eiropas likumdošana, kuras mērķis ir likvidēt jebkādus šķēršļus līdzvērtīgu apstākļu radīšanā, jāpiemēro precīzi un saskaņoti visā ES, un visām attiecīgajām varas iestādēm — valsts un reģionālajām — tā faktiski jāizpilda.

1.4 Iekšējais tirgus funkcionē pareizi un kļūst par izaugsmes un labklājības avotu tikai tad, ja pilsoņiem un uzņēmējdarbībai netiek likti diskriminējoši vai slēpti šķēršļi, ieskaitot apgrūtinošas vai ilgstošas administratīvās procedūras. Daudzās pilsoņu un uzņēmējdarbības pārstāvju sūdzības, kas tiek izvirzītas katru gadu, izraisa valstu pasākumi, kuriem bieži ir tendence kļūt pārāk ierobežojošiem, pārāk sarežģītiem vai neproporcionāliem (1). Tas daļēji saistīts ar tā saucamo gold-plating (tādu prasību pievienošanu, kuras nav minētas direktīvās), kas rodas, pārliekot ES tiesību aktus valstu likumdošanā. Tādu prasību pievienošana, kas nav minētas direktīvās, var aizēnot ES mērķus.

1.5 Lisabonas programmas neatņemama sastāvdaļa ir labāka likumdošana. 2005. gada 22.— 23. marta Eiropadomes Secinājumos skaidri atzīts uzlabotas regulējošās vides pozitīvais ieguldījums konkurētspējā. Tāpat to atzina arī 2005. gada 6. — 7. jūnija Konkurences padome (2). Šajā sakarā jāuzsver, ka labāka likumdošana, kā arī ieviešana un izpilde ir cieši saistītas: labs likums ir izpildāms un izpildīts likums.

1.6 Lai likums būtu izpildāms, tam jābūt pietiekoši skaidram, un, lai tas būtu iedarbīgs, tam jāsniedz atbilstoša atbilde uz noteiktām problēmām. Ja likums ir pārāk sarežģīts un pārāk nenoteikts, piemēram, tāpēc, ka nav bijis atbilstoša ietekmes novērtējuma, nenovēršami parādās ieviešanas problēmas. Rezultātā, lai risinātu šādas problēmas, jāizstrādā papildu likumi. Slikti likumi noved pie likumu proliferācijas un pārmērīga noteikumu skaita, kas uzņēmējdarbībai uzliek nevajadzīgu slogu un mulsina pilsoņus (3).

1.7 Lai efektīvi varētu pildīt likumu prasības, publiskās varas iestādēm jābūt nepieciešamajai administratīvajai rīcībspējai. Pretējā gadījumā administratīvais vājums izpaužas tiesību ieviešanas un piemērošanas problēmās.

1.8 Tajā pat laikā ES tiesību iedarbīga piemērošana uzlabo konkurētspēju un sekmē starpvalstu sadarbību, kas ir divi no Lisabonas stratēģijas pamatmērķiem.

1.9 EESK uzskata, ka ES pastāv likumu īstenošanas un to ievērošanas problēma. Statistikas dati par ES tiesību aktu īstenošanu rāda, ka dalībvalstis pieļauj kavēšanos direktīvu savlaicīgā transponēšanā. Pārkāpumu tiesvedības statistika atklāj, ka transponēšana bieži ir nepareiza vai nepilnīga. Patiešām, 78 % no visām lietām, ko Eiropas Komisija ierosinājusi pret dalībvalstīm laika posmā no 2002. — 2005. gadam, attiecas uz direktīvu transponēšanu un piemērošanu. Tas norāda, ka dalībvalstis, iestrādājot direktīvas, saskaras ar problēmām, nosakot savu īstenošanas metodi.

1.10 Padome dažādās rezolūcijās ir pievērsusies ieviešanas un izpildes problēmām (4). 2003. gada Starpinstitucionālais līgums par tiesību aktu labāku izstrādi tāpat atsaucās uz “labāku transponēšanu un piemērošanu”.

1.11 Vairākos gadījumos Eiropas Kopienu Tiesa ir apliecinājusi dalībvalstu pienākumu nodrošināt faktisku ieviešanu un izpildi (5).

1.12 Komisija ir izstrādājusi vairākus dokumentus, sīki norādot, kā dalībvalstis varētu uzlabot tiesību aktu transponēšanas un piemērošanas izpildi (6). Baltajā grāmatā par pārvaldību Komisija konstatē: “Galu galā Eiropas Savienības tiesību aktu ietekme ir atkarīga no dalībvalstu vēlmes un dalībvalstu varas iestāžu spējas nodrošināt to faktisku pārlikšanu un izpildi pilnībā un savlaicīgi” (7). Pavisam nesen tā 2005. gada 16. marta paziņojumā par “Labāku regulējumu izaugsmei un darba vietu radīšanai Eiropas Savienībā” izklāstīja darbības virzienu Kopienas reglamentējošo noteikumu uzlabošanai bez pārmērīgām administratīvajām izmaksām.

1.13 Kopš 1985. gada jaunā pieeja aizvien vairāk ir bijusi ļoti noderīgs līdzeklis, kas uzlabo faktisku standartu un pieejas likumdošanai saskaņošanu. Izmantojot direktīvās noteiktos dažādos līdzekļus, tā varas iestādēm sniedz stabilu, vienkāršu un pārredzamu tiesisko regulējumu ar pārbaužu un prasību sistēmu, kā arī uzliek nozīmīgu atbildību ražotājiem un trešām pusēm. Attiecībā uz īstenošanu Komisija, balstoties uz padziļinātu analīzi, īpaši secina, ka “pieredze tāpat ir pierādījusi, ka šo direktīvu īstenošana var tikt tālāk uzlabota vairākos veidos” (8). Ar minēto dokumentu ir atklāti nopietni trūkumi.

1.14 Savā 2003. — 2006. gada iekšējā tirgus stratēģijas otrajā izpildes ziņojumā (9) Komisija analizē ieviešanas un izpildes nepilnības daudzās jomās. Tāpat tā nosaka pilnveidošanas nodomus un mērķus. Cita starpā tas norāda uz tiešākām dalībvalstu saistībām un tādējādi uz politisko gribu. Komisijas ieteikums par direktīvu, kas ietekmē iekšējo tirgu, transponēšanu nacionālajā likumdošanā (10) nosaka atsevišķus paņēmienus, kurus dalībvalstis tiek mudinātas pieņemt. Galvenie no šiem paņēmieniem ir pārraudzības un atbildības par saskaņošanu piemērošana vienam ministram un ministrijai, transponēto ieviesto direktīvu nacionālās datu bāzes izveidošana, kā arī ciešas sadarbības veicināšana starp valsts amatpersonām, kas risina sarunas Briselē, un amatpersonām, kuras valstī īsteno pasākumus.

1.15 Īstenošanas progresa ziņojumi atklāj formālās transponēšanas trūkumus. Bet, neskatoties uz attiecīgo Eiropas iestāžu brīdinājumiem, veids, kādā kopīgie noteikumi tiek iekļauti nacionālajā likumdošanā un/vai noteikumos, nav bijis sistemātiski pārbaudīts un apspriests Padomē. Laikā, kad atšķirīga īstenošana dalībvalsts dažādās vietās strauji izraisītu sabiedrības aicinājumu rīkoties, atšķirīga ieviešana dažādās dalībvalstīs nav pat politiskajā dienaskārtībā.

1.16 Neapšaubāmi, pateicoties progresa ziņojumiem, dalībvalstīs notiekošā transponēšana ir kļuvusi pārredzamāka. Tomēr vēl arvien nav līdzvērtīgu progresa ziņojumu par piemērošanu, lai uzlabotu pārredzamību jautājumos par to, kā valstu pārvaldes iestādes piemēro ES tiesību aktus un politikas.

1.17 Lai gan uzlabojumi tiek apspriesti, valsts ieinteresētās personas visā Eiropā vēl par maz apzinās un ir par maz iesaistījušās, lai nodrošinātu, ka ES tiesību akti kā pamats Eiropas integrācijai darbotos pareizi. Tas notiks tikai tad, ja tiks pienācīgi ievērots viss process: direktīvu pieņemšana, transponēšana, ieviešana, izpilde. Daudzos gadījumos droši vien arī pietrūkst attiecīgās gribas, lai konsekventi ieviestu visu procesu. Komisijas dokumenti, Tiesas daudzie nolēmumi, kā arī attiecīgā akadēmiskā literatūra dalībvalstīm nodrošina pietiekamus avotus, ko izmantot to juridisko pienākumu izpildes uzlabošanā.

1.18 ES tiesību faktiska piemērošana prasa īpašu uzmanību un aizsardzību ES ar pieaugošo dalībvalstu skaitu. Eiropas Savienības integrācijas procesu nedrīkst apdraudēt ES likumu efektivitātes samazināšanās.

2. Konteksts un attīstība.

2.1 Lai gan EK Līgumā paredzēti daudzveidīgi tuvināšanas un saskaņošanas pasākumi (11) iekšējā tirgus izveidošanas pabeigšanai, pagājuša gadsimta 70-o gadu un 80-o gadu sākuma pieredze ir pierādījusi, ka pilnīga saskaņošana ir lēns, apgrūtinošs un dažos gadījumos nevajadzīgs process. Vienkāršāk ir bijis vienoties un īstenot tos pasākumus, kas balstīti uz savstarpējo atzīšanu un dalībvalsts paškontroli. Tie tāpat ir bijuši iedarbīgāki, atbrīvojot tirdzniecību un ieguldījumus no pārmērīgas atbilstības sloga uzlikšanas. Tomēr jāatzīmē, ka ES ir iegājusi jaunā posmā, ko raksturo aizvien lielākas atšķirības valdību kultūrās. Tas var izraisīt atjaunotu vēlmi pēc regulām, lai panāktu konverģenci, kā arī, lai sekmētu veiksmīgas pieredzes izplatīšanu.

2.2 Neskatoties uz pāreju pie jauniem politiskajiem līdzekļiem, Kopienas tiesību aktu skaita pieaugums daļēji ir dabiski saistīts ar integrācijas padziļināšanos un paplašināšanos, bet daļēji šis pieaugums ir izskaidrojams ar nepilnīgu un nepietiekamu īstenošanu dalībvalstīs. Ir pievienoti jauni tiesību akti, lai dalībvalstis atturētu no to saistību neizpildes vai no nacionālo tiesību aktu pārāk lielas sarežģīšanas (12). Ilustratīvs piemērs ir liberalizējošās direktīvas, kuras Komisija, pamatojoties uz 86. panta 3. punktu, pieņēmusi tādās jomās kā telekomunikāciju pakalpojumi un telekomunikāciju iekārtas.

2.3 Tā kā daudzās dalībvalstīs ir ieviešanas grūtības (13), ES tiesību piemērošanas uzlabošanai tāpat nepieciešami saskaņoti dalībvalstu pārvaldes iestāžu pasākumi. Līdz šim brīdim tādu trūkst, lai gan dalībvalstīs notiek vēlamās pārmaiņas, izvēloties vieglākus politikas īstenojošos un reglamentējošos līdzekļus ar mazāku iejaukšanās pakāpi.

2.4 2000. gada Lisabonas Eiropadome, kura uzsāka konkurētspējas uzlabošanas procesu Savienībā, ieviesa saskaņošanas atvērto metodi ar nolūku uzlabot ieviešanu un izpildi, lietojot kvalitatīvus un kvantitatīvus rādītājus, salīdzinošo novērtēšanu un veiksmīgāko pieredzi. Dalībvalstis vēl nav sistemātiskāk un plašāk izmantojušas šādu veiksmīgāko pieredzi, lai uzlabotu pašu politikas īstenošanas rādītājus.

2.5 Sākumā saskaņošanas atvērtā metode izraisīja lielas cerības, un tāpat arī salīdzinošās novērtēšanas un veiksmīgākās pieredzes apmaiņas mērķi. Pieredze neapstiprina pozitīvus secinājumus. Šķiet, ka dalībvalstis bez saistošas vienošanās nevēlas pielāgot tiesību aktus, nemaz nerunājot par to ieviešanu un izpildi.

2.6 Līdz 2004. gadam desmit kandidātvalstis bija iestrādājušas acquis communautaire savos tiesību aktos. Tādējādi šis termiņš formāli tika ievērots. Bet likumdošanas izmaiņas pašas par sevi neietver pareizu transponēšanu. Turklāt ieviešana un izpilde prasa pietiekamas administratīvas iestādes un procedūras, kas lielākoties bija jāveido no jauna, jo trūkst nepieciešamās pieredzes ES likumu faktiskai piemērošanai. Vienota ES likumu piemērošana visā Savienībā (14) jāsekmē ar valsts varas iestāžu un Kopienas iestāžu lielākas sadarbības starpniecību.

2.7 Lai gan ES reglamentējums un tiesību akti ir virzīti uz to, lai radītu vienādus apstākļus atvērtajā Eiropas tirgū, līdzekļi dažādās jomās var ievērojami atšķirties. Visās jomās princips var būt viens un tas pats, bet integrācijas pakāpe, kas ir mērķis, var lielā mērā atšķirties. Tas rada vairāk vai mazāk Kopienas principiem atbilstošus likumus un rezultātā atšķirīgus viedokļus un tiesisko pieeju.

2.8 Minētās atšķirības rodas sakarā ar integrācijas dažādajiem mērķiem starp tādām jomām kā, piemēram, iekšējais tirgus un vides politika, kā arī tādās jomās kā sociālā politika un veselība, kuras galvenokārt ir nacionālas. Pašā Līgumā attiecībā uz sabiedrisko veselību un izglītību tiek lietoti mazāk ambiciozi vārdi. Šajās politikas jomās ES loma ir “saskaņot” un “atbalstīt” nevis integrēt.

2.9 Tātad pašreizējā attīstība ir daudzveidīga, un ES līmenī līdzās pastāv dažādi tiesiskie instrumenti, kuri savukārt ietekmē valstu pieeju. Starp šādiem instrumentiem ir jāmin — ES instrumenti, kas paredz pilnīgu likumdošanas saskaņošanu; — ES instrumenti, kas paredz minimālu saskaņošanas līmeni, sniedzot dalībvalstīm iespēju pieņemt stingrākus noteikumus (kurus pārrobežu jautājumos var piemērot tikai pēc savstarpējas atzīšanas); — “Jaunās pieejas” direktīvas, kuru mērķis ir noteikt pamatprasības, un produktiem ES tirgū jāatbilst minētajām prasībām; — ES likumdošana, kas balstīta uz “izcelsmes valsts” principu; — Ietvardirektīvas, kas dalībvalstīm sniedz pietiekamu rīcības brīvību attiecībā uz īstenošanu; — Ieteikumi, kurus var pārņemt dalībvalstu tiesību aktos; — Lēmumi.

2.10 Šo plašo Kopienas instrumentu kopumu, ko nepieciešams transponēt, ieviest un izpildīt dalībvalstīs, bieži interpretē atšķirīgi attiecībā uz to, kas ir jāievieš un jāizpilda valstu līmenī un kā to paveikt.

2.11 Modeļa pašreizējā praktiskā darbība attiecībā uz dalībvalstīm dažādās pakāpēs ņem vērā šādus elementus: — atšķirīgas valstu juridiskās kultūras un sistēmas; — atšķirības atbildības jomā valstu pārvaldē un ministrijās; — īpašas reģionālās vai vietējās kompetences dalībvalstīs; — nacionālo lobiju (politisko, sociāli-ekonomisko un sabiedrības) ietekme; — iekšzemes vajadzības/vēlmes, kas veicina tādu prasību pievienošanu, kuras nav minētas direktīvās, un direktīvu piemērošanu pēc izvēles (gold-plating and cherry-picking); — finanšu un organizatoriskie resursi, lai ieviešana noritētu precīzi.

2.12 ES pieeja, protams, respektē dalībvalstu dažādību, to bagātās administratīvās tradīcijas, juridiskās kultūras un politiskās sistēmas. Tas pat ir principa jautājums. Dažādajām tradīcijām un kultūrām tomēr jānodrošina iedarbīga ES tiesību piemērošana tā, lai izvairītos no izkropļojumiem vai diskriminācijas. Savienības kompetenču palielināšanās un tālāka Savienības paplašināšanās uzsver šāda uzdevuma sarežģītību.

2.13 Attiecībā uz Komisiju atsevišķi noteikti un izšķiroši elementi, kas ietekmē gala iznākumu ir: — neprecīzi izmantota tehniskā un juridiskā terminoloģija (ieskaitot tulkošanas problēmas), izstrādājot tiesību aktus; — Padomes lēmumi, kuru rezultātā vairāk vai mazāk saistošu juridisko instrumentu piemērošanas pakāpes ir atšķirīgas; — atšķirīgas iesaistīšanas pakāpes ieviešanas un izpildes gaitā Komisijā; pastāv ievērojamas atšķirības starp ĢD; — dažkārt skaidrības trūkums par dalībvalstu prerogatīvām un/vai Komisijas prerogatīvām sakarā ar subsidiaritātes ietekmi; — dažkārt nepietiekams personālsastāvs Komisijā; — valodas problēmas (lai realizētu uzraudzību dalībvalstīs); — pārkāpumu tiesvedības nozīme un ietekme.

2.14 Vienlaicīgi ar Kopienas tiesību aktu skaita pieaugumu ir vērojams atbilstošs tādu instrumentu un procesu skaita pieaugums, kas nav juridiski līdzekļi — tādi kā regulāri ziņojumi un progresa ziņojumi, kuru mērķis ir mudināt dalībvalstis ieviest ES tiesību aktus savlaicīgi un precīzi.

2.15 Turklāt Komisija ir uzsākusi vairākas darbības, lai informētu pilsoņus un uzņēmējdarbības pārstāvjus par viņu tiesībām un mudinātu viņus izmantot minētās tiesības saskarsmē ar valsts iestādēm un valstu tiesās. Piemēram, pilsoņu un uzņēmējdarbības koordinācijas un SOLVIT centru mērķis ir noteikt un atrisināt grūtības, kas radušās personām un uzņēmumiem, ja tie pārvietojas uz citu dalībvalsti vai darbojas citā dalībvalstī.

2.16 Pēdējais ziņojums par gadījumiem, ar kuriem saskaras SOLVIT centri, norāda, ka vairāk nekā 50 % no visām problēmām attiecas uz profesionālās kvalifikācijas atzīšanu, tirgus pieejamības nodrošināšanu produktiem, transporta līdzekļu reģistrāciju un uzturēšanās atļaujām. Lai gan 80 % gadījumu tiek sekmīgi atrisināti, šī statistika rāda, ka problēmas nav ne jaunas, ne nezināmas. Pilsoņi un uzņēmumi pārsvarā saskaras ar grūtībām sakarā ar birokrātiskām procedūrām un valstu varas iestāžu nevēlēšanos racionalizēt savas prasības. Turklāt, neskatoties uz SOLVIT centru panākumiem, 20 % problēmu netiek atrisinātas. Dalībvalstīm jādarbojas tā, lai minētā procentuālā attiecība samazinātos, kā arī lai sabiedrība- kā uzņēmēji, tā arī pilsoņi — būtu labāk informēti par valstu SOLVIT biroju un Eiropas SOLVIT tīkla darbību.

2.17 Savienības paplašināšana arī ir izaicinājums. Dalībvalstu skaita palielināšanos nevar pārvaldīt bez atbilstošas konsultāciju un uzraudzības procedūru nostiprināšanas.

2.18 Konsultāciju un uzraudzības procedūru nostiprināšana kļuva visskaidrāk uzskatāma nesenās paplašināšanas laikā, kā arī parametros, par kuriem sakarā ar gaidāmajām paplašināšanām panākta vienošanās Eiropadomes Briseles sanāksmē 2004. gada decembrī. Nākamās dalībvalstis Komisija izskatīs rūpīgāk, un tām pirms iestāšanās ES būs jāievieš lielāka acquis communautaire daļa. No tām tāpat tiks sagaidīta jebkādu tām piešķirto pārejas pasākumu pabeigšana ātrākā laika posmā.

3. Apsvēršanas perioda nepieciešamība.

3.1 Pilsoņiem un uzņēmumiem faktiska likumdošanas ieviešana un izpilde ir būtiska. Viņi ir likuma varas neatņemama sastāvdaļa. Vispārīgi pieņemtās likumdošanas bieži vien atšķirīgā interpretēšana pilsoņiem un uzņēmējdarbības pārstāvjiem rada tādus jautājumus kā: “Kur sūdzēties? Kurš ir atbildīgais? Ko darīt pašlaik?” Vēl būtiskāks ir jautājums: “Kādā mērā neefektīva ieviešana rada aizkavēšanos un izmaiņas investīciju gaitā un pilsoņu neuzticību?” Šiem jautājumiem ir sakars ar ES politikas leģitimitāti, saskaņotību un pārredzamību. Pašreizējās neapmierinošās transponēšanas un ieviešanas gaitas turpināšana ilgāk nav pieļaujama.

3.2 Lielā sarežģītība un neskaidrā attīstība attiecībā uz ES līmenī apstiprināto direktīvu pareizu izpildi prasa funkcionējošās sistēmas vispārēju SWOT analīzi: Kur mēs atrodamies? Kādi ir problēmu cēloņi? Ar kādām grūtībām saskaras dalībvalstis? Kāds ir dalībvalstu mērķis: Kāda ir vēlamā attiecība un mijiedarbība starp subsidiaritāti un ES pārraudzību? Citiem vārdiem: Kas par ko ir atbildīgs un kādi ir kritēriji? Kādā apjomā tiesiskie līdzekļi un pašreizējā pieredze atbilst Eiropas integrācijas mērķiem? Kā ES un dalībvalstis atbildēs uz uzņēmumu un pilsoņu sūdzībām par nepilnīgu un dažkārt neproduktīvu ES likumu iestrādāšanu, ieviešanu un īstenošanu nacionālajos tiesību aktos un praksē?

3.3 Papildus diskusijām par uzlabojumiem dalībvalstīs šie intriģējošie jautājumi jāuzdod, lai nodrošinātu izvērstas un atklātas diskusijas starp politiķiem un amatpersonām, kā arī privāto sektoru un pilsonisko sabiedrību par vēlamajiem pielāgojumiem procedūrās un praksē ES un dalībvalstīs. Tam jāpaaugstina izpratne par pareizas visu saskaņoto ES politiku transponēšanas, ieviešanas un izpildes ietekmi.

3.4 Jāpārdomā, kādu iespaidu uz saskaņotību un vienotu Kopienas tiesību piemērošanu visā ES atstās nākamās paplašināšanas. ES tāpat jāapsver, kā izvairīties no situācijas, kad Savienība, kas sastāv no 27 vai vairāk dalībvalstīm ar vēl lielākām atšķirībām, var pati radīt zināmus šķēršļus tirdzniecībai, investīcijām un uzņēmumu dibināšanai.

3.5 Pastāv vairāki viedokļi par to, kā atrisināt ES tiesību aktu nepareizu piemērošanu, kas politiskā aspektā ir saistīta ar saspīlējumu starp subsidiaritāti un Kopienas pieeju. Pastāv viedoklis, ka, pilnīgi piekrītot dalībvalstu atbildībai par ES tiesību ieviešanu, Komisijai jāpatur šis jautājums savā redzeslokā. Otra pieeja balstās uz subsidiaritāti: dot rīcības brīvību dalībvalstīm un ļaut katrai no tām risināt savas problēmas. Trešā iespēja ir tā, ka dalībvalstis iegūst lielāku līdzdalību un lielāku atbildību, tām veicot savstarpēju kontroli un, Komisijai pārraugot atbilstību un, ja nepieciešams, uzstājīgi izmantojot tās likumos noteiktas tiesības.

3.6 Komisijai ir svarīga funkcija kā Līgumu aizbildnei un likumdošanas ierosinātājai, nodrošinot iekšējā tirgus pareizu darbību. Tās pienākums ir ierosināt vienkāršus un izpildāmus tiesību aktus, ar ko risinātu iekšējā tirgus problēmas, neuzliekot pārmērīgas izmaksas dalībvalstīm un uzņēmējdarbībai. Komisija pēdējos pāris gados patiešām ir veltījusi nopietnas pūles, lai vienkāršotu likumdošanu, kā arī lai novērtētu ierosinātās tiesību aktu ietekmi. Tajā pat laikā Komisijai jādarbojas ātri un apņēmīgi, lai novērstu likumpārkāpumus. Komisijai būtu jāapsver, kā paplašināt tās 2004. gadā publicētos ieteikumus (skat. iepriekš) par savlaicīgu un pareizu tiesību aktu transponēšanu, iekļaujot arī ieviešanas un izpildes posmu.

3.7 Dalībvalstīm kā Savienības līdzīpašniekiem ir pienākums darboties lojāli attiecībā pret ES, izpildīt savas saistības, sekmēt Kopienas mērķu sasniegšanu un atturēties no EK Līguma 10. panta mērķu apdraudēšanas. Skaidrības labad: dalībvalstu attieksmei jāatspoguļo, ka tās ietilpst Eiropas Savienībā un ka tās attiecīgi sniedz ieguldījumu Savienības lēmumu pieņemšanā. (15)

3.8 Eiropas Kopienu Tiesa daudzos gadījumos ir skaidri nolēmusi, ka dalībvalstis — lai attaisnotu nepilnīgu vai neprecīzu Kopienas likumdošanas ieviešanu — nevar pamatot savu aizstāvību ar esošām iekšējām administratīvajām grūtībām. Minētie nolēmumi var palīdzēt uzlabot tiesvedību nākotnē.

3.9 Tāpat būtu nepieciešams apsvērt tos tiesiskos un citus līdzekļus un procedūras, kas būtu vispiemērotākās, nodrošinot efektīvas politikas īstenošanu Savienībā ar vairāk nekā 30 dalībvalstīm.

3.10 Līdzekļu un procedūru, kuriem nav juridiska statusa, izmantošanas rezultāti ir diezgan neskaidri. Neskatoties uz daudzsološo sākumu, saskaņošanas atvērtā metode nešķiet veiksmīga. Turpretī SOLVIT centri ir atrisinājuši 80 % no tām problēmām, ar kurām tiem bija jāsaskaras.

3.11 Konkurences padome savos 2005. gada secinājumos uzaicināja dalībvalstis pārskatīt iekšzemes likumdošanas savietojamību ar ES tiesību aktiem, lai likvidētu šķēršļus tirgum un pavērtu ceļu konkurencei. Arī Eiropas Parlaments ir atzinis, ka ir vērtīgi, ja valsts pārvaldes iestādes savās valstīs pārrauga atbilstību ES noteikumiem. Skrīnings ir praktisks veids, kā noteikt un likvidēt šķēršļus tirdzniecībā, neatkarīgi no tā, vai tie rodas nepareizas ieviešanas rezultātā, nepareizas ES likumdošanas izpildes dēļ vai vienkārši tādēļ, ka administratīvā prakse neatbilst ES prasībām.

4. Secinājumi un ieteikumi.

4.1 Vispārīgas piezīmes.

4.1.1 EESK uzskata, ka tiesību aktu ieviešana un izpilde ir sarežģīti tiesību aktu labākas izstrādes elementi, un tāpēc tā ir politiska prioritāte. (16) Tas tā vēl nav, neskatoties uz pārmaiņām dažu dalībvalstu un Komisijas pieejā, kas bruģē ceļu uz nākotni. Likumdevēji bieži nav pietiekami ņēmuši vērā ieviešanas un izpildes prasības. Konsekventos ietekmes novērtējumos par likumdošanas uzlabošanu jāņem vērā arī tas, kā tiesību akti būtu jāizstrādā un kā tos piemērot. Viss process ir priekšnoteikums līdzvērtīgu apstākļu un leģitimitātes nodrošināšanai ES.

4.1.2 Principā ES tiesību ieviešanas un piemērošanas nodrošināšana galvenokārt ir dalībvalstu ziņā. Komisijas kā Līgumu uzraudzītājas funkcija ir pārliecināties, ka dalībvalstis patiešām pilda savus pienākumus. Komisija var vērsties pret trūkumiem, ierosinot pārkāpuma izmeklēšanu, vai ar citiem līdzekļiem, kurus uzskata par atbilstošiem, lai atrisinātu ES tiesību nepareizas piemērošanas problēmu.

4.1.3 Ņemot vērā 2003. gada Iestāžu nolīgumu, Padome pašlaik apsver labāku regulējumu, kā arī likumdošanas vienkāršošanu. EESK uzskata, ka pietiekama uzmanība jāvelta ne tikai direktīvu, kuras jāizpilda dalībvalstīm, bet visu ES likumu piemērošanai.

4.1.4 EESK uzskata, ka Konkurences padomei ar tās saistībām pret iekšējo tirgu, kas ir integrācijas procesa pamats, tiesību ieviešanā un izpildē jākļūst par Komisijas partneri ES līmenī.

4.1.5 Ļoti nozīmīgs un bieži izšķirošs aspekts ir tas, ka dalībvalstu iekšējie administratīvie pasākumi atrodas ārpus Līgumu darbības redzesloka. Tomēr no EK Līguma 10. panta un tiesu prakses izriet, ka valstu iestādēm jānodrošina atbilstoša tiesību aktu ieviešana un izpilde. Šajā sakarā EESK uzsver dalībvalstu līdzīpašuma tiesības ES, kā arī, protams, to līdzatbildību.

4.1.6 Pārāk ilgstoši uzsvars ir likts uz ES jauna regulējuma ieviešanu. EESK piekrīt Komisijai, ka ES, kas sastāv no 25 dalībvalstīm, jākoncentrējas uz spēkā esošo tiesību aktu ieviešanu un izpildi, nevis uz jauna regulējuma pievienošanu. Jauna Kopienas likumdošana nebūs pozitīvs risinājums, jo tas prasīs ievērojamus laika un resursu ieguldījumus. Tāpat paļaušanās vienīgi uz juridiskajām procedūrām, lai piespiestu dalībvalstis atrisināt problēmas, prasīs pārāk daudz laika un atņems jau tā trūcīgos līdzekļus. Nepieciešamas ir drīzāk tādas pārmaiņas kultūrā, ar ko uzmanība dalībvalstīs un Komisijā tiek novirzīta no jauna regulējuma ieviešanas uz ieviešanu un izpildi, tā nodrošinot, ka pieņemto ES tiesību aktu un politikas efektīvu darbību. Tas, protams, nenozīmē, ka uzsvars uz ieviešanu un izpildi var kalpot kā aizbildinājums, lai neizstrādātu likumus jomās, kur jauna likumdošana vēl arvien ir nepieciešama.

4.1.7 Spēkā esošo un jau ieviesto ES tiesību aktu pārskatīšana — skat. arī Dānijas pieredzi — noderēs tiesību aktu labākas izstrādes procesā. Tas ir vienkāršošanas un ieviešanas un izpildes uzlabošanas savstarpējās mijiedarbības ilustratīvs piemērs.

4.1.8 Attiecībā uz alternatīvām, t.i. pašregulāciju un kopregulāciju (17), katrs gadījums ir jāizskata atsevišķi attiecībā uz to, kur šīs alternatīvas varētu darboties un kur tās nedarbosies. Neskatoties uz nepieciešamību veicināt pašregulācijas un kopregulācijas iniciatīvas, par to dzīvotspēju ir jāpārliecinās konkrētas piemērošanas gaitā.

4.1.9 EESK uzskata, ka tāpat ir acīmredzams, ka aizvien pieaugošajām grūtībām tiesību ieviešanā un izpildē valstu līmenī ir jāpievēršas un tās jārisina, ciešāk sadarbojoties valstu un Kopienas iestādēm.

4.1.10 EESK uzskata, ka šāda pastiprināta sadarbība tāpat palīdz izvairīties no liekiem Kopienas tiesību aktiem, kas nevar būt pareizais veids, kā nodrošināt tiesību aktu ieviešanu valstīs, kur attiecīgās procedūras ir pārāk lēnas un apgrūtinošas un kur tās bieži mēģina piemērot nacionālās politikas mērķiem ar nesamērīgu ar līdzekļu palīdzību.

4.2 Dalībvalstis.

4.2.1 EESK uzskata, ka dalībvalstīm joprojām jābūt rīcības brīvībai, nosakot savas īstenošanas metodes un procedūras. Dalībvalstis un Komisija savos ietekmes novērtējumos tāpat var iekļaut minētās metodes un procedūras.

4.2.2 EESK uzskata, ka neatkarīgi no tā, kādas metodes un procedūras dalībvalstis izvēlas, lai ieviestu ES tiesības vai nacionālos likumus, kas ietekmē iekšējā tirgus funkcionēšanu, rezultātiem jābūt līdzīgiem visā ES. Turklāt rezultātiem jānodrošina ES primāro un sekundāro tiesību aktu izpilde.

4.2.3 Runājot par dalībvalstīm, EESK uzskats ir tāds, ka ir nepieciešams iesaistīt vietējās varas iestādes, kam ir autonomas likumdošanas tiesības un/vai uzlikta atbildība par ieviešanu. (piem. Länder, provinces, reģioni).

4.2.4 EESK uzskata, ka nākošais solis ES iestāžu un valstu iestāžu sadarbībā ES tiesību aktu un politiku ieviešanā — kā tas pašlaik tiek apspriests dažās dalībvalstīs, ir valstu administratīvās rīcībspējas nostiprināšana vai uzlabošana politikas piemērošanā.

4.2.5 Administratīvā rīcībspēja ir vispārsvarīgs jautājums un dalībvalstīm jānodrošina, ka iestādēm, kas atbildīgas par ieviešanu un izpildi, šāda rīcībspēja piemīt augstā līmenī. EESK tas cita starpā nozīmē Briselē risināto sarunu dalībnieku un valstu pārvaldes iestāžu likumdošanas struktūru ciešu sadarbību.

4.2.6 Ir viena īpaša pieeja, ko EESK atzīmē valsts pārvaldes iestāžu pieredzē atsevišķās jomās, piemēram, telekomunikāciju nozarē. Valsts pārvaldes iestādes vienlaicīgi respektē kopējos Eiropas likumus un nacionālo uzraudzību. Šī pieredze tāpat ir rūpīgi jāizskata.

4.2.7 Dalībvalstis jāstimulē pārskatīt iekšzemes noteikumus un procedūras (kā dažas dalībvalstis, piemēram, Dānija, pašlaik to dara). Tiesību aktu ieviešanas problēmas bieži rodas tāpēc, ka valstu noteikumi un procedūras nav pietiekami pieskaņoti lielajam Eiropas tirgum.

4.2.8 Īpatnējs veids ES tiesību ieviešanā ir tādu prasību pievienošana, kuras nav minētas direktīvās, un to pievienošana “pēc izvēles”. EESK uzskata, ka varētu ieviest vispārēju noteikumu, saskaņā ar ko dalībvalstis, ziņojot par nacionālajiem īstenošanas pasākumiem saskaņā ar transponēšanas nosacījumiem, apstiprinātu Komisijai, ka tie ir pilnīgā saskaņā ar Kopienas tiesībām.

4.2.9 Būtu vēlams, lai dalībvalstis nodrošinātu plašāku un pilnīgāku informāciju par tiesībām un pienākumiem kā savām administrācijām, tā arī visai sabiedrībai. Pietiekamas informācijas trūkums bieži ir iemesls neatbilstībai. EESK uzskata, ka varētu apsvērt valstu sankcijas par pilsoņu vai uzņēmējsabiedrību neatbilstību.

4.2.10 Pašreizējā brīdī konsultācijas par transponēšanu un piemērošanu ir būtiski ierobežotas tikai katras valdības un Komisijas divpusēju kontaktu līmenī. Nepieciešama lielāka savstarpēja mijiedarbība un elastīgums. Būtu jāpalielina nacionālo grupu ekspertu daudzpusējo diskusiju, kuras jau risinās transponēšanas un ieviešanas sakarā, ietekme. Sistemātiskas un pārdomātas diskusijas starp visām iesaistītajām institūcijām visā ES par jebkuru attiecīgo politikas jomu ir nepieciešamas, lai izvērtētu dalībvalstu pieredzi un sasniegtos rezultātus. Vēlami ir ex-post novērtējumi.

4.2.11 Divpusējos kontaktos starp dalībvalstīm uzmanība jāpievērš amatpersonu apmaiņai saskaņā ar veiksmīgajiem “mērķsadarbības projektiem”, kuri lielā mērā palīdz jaunajām dalībvalstīm un kandidātvalstīm.

4.2.12 Direktīvu un piemēroto ES tiesību aktu ex-post novērtējums jārealizē sistemātiski. Tā kā tiesību aktu labākai izstrādei būtiskas ir konsultācijas, tad līdzīgas procedūras jāparedz ex-post novērtējumam (18). Sākotnējām likumdevējām iestādēm nav jābūt atbildīgām par šiem novērtējumiem, kuros var iekļaut arī nākotnes vajadzības un atsevišķu noteikumu atbilstību.

4.2.13 EESK uzskata, ka diskusijas ļaus sistemātiski identificēt veiksmīgāko pieredzi, kuru varēs piemērot varas iestādes visā Eiropā. Gadījumā, ja tiesiskās vai administratīvās atšķirības starp dalībvalstīm liedz noteiktās veiksmīgākās pieredzes pārņemšanu, valsts varas iestādēm vajadzētu uzskatāmi pierādīt, kā viņu pašu metode vai procedūra noved pie rezultātiem, kas līdzvērtīgi tiem, kuri ir dalībvalstīs ar veiksmīgāko pieredzi. Viena no paraugpraksēm, kas izmantota dažās dalībvalstīs, ir “prioritātes noteikums”. Tā galvenais princips ir tas, ka Eiropas Savienības tiesisko aktu transponēšana ir svarīgāka nekā vietējo tiesību aktu ieviešana.

4.2.14 Valsts varas iestādes parasti atbild valdībām vai ministriem un, visbeidzot, parlamentam. Tā kā ES tiesību aktu nepareiza īstenošana vai neīstenošana tāpat nelabvēlīgi ietekmē pilsoņu un uzņēmējdarbības intereses citās dalībvalstīs, tad EESK uzskata, ka ES varētu izveidot jaunu savstarpējās atbildības koncepciju attiecībā pret līdzvērtīgām varas iestādēm citās dalībvalstīs. (19)

4.2.15 Dalībvalsts varas iestādēm jāizskaidro partneriem sava administratīvā pieredze, oficiālie lēmumi, kā arī citas darbības, kas attiecas uz ES tiesību ieviešanu un īstenošanu, ja šāda pieredze, lēmumi vai darbības citās dalībvalstīs tiek uztverti kā iekšējā tirgus stabilu funkcionēšanu kavējoši.

4.2.16 EESK ir būtiski, lai dalībvalstis regulāri pārskatītu savu par tiesību ieviešanu un īstenošanu atbildīgo varas iestāžu rīcībspēju, kā arī iekšzemes likumu un noteikumu un administratīvās pieredzes savietojamību ar ES likumdošanas prasībām.

4.2.17 Nākamajā paplašināšanā kandidātvalstu tiesību aktos jau jābūt transponētam visam Kopienas “acquis”. EESK uzskata par vēlamu, lai kandidātvalstīm pirms to pievienošanās ES būtu pietiekamas administratīvās iespējas tā pareizai ieviešanai.

4.2.18 EESK uzskata, ka dalībvalstīm jāsagatavojas ieguldīt lielākus cilvēku un finanšu resursus, lai nopietni sekmētu ieviešanu un izpildi. Komiteja norāda uz pārsteidzošo pretstatu starp resursiem, kas ieguldīti saskaņošanas atvērtajā metodē (amatpersonas, sanāksmes, dokumenti), un finanšu un cilvēkresursu trūkumu daudzās dalībvalstīs, lai atbalstītu tādu nozīmīgu tīklu kā SOLVIT. Šajā ziņā pozitīvs izņēmums ir, piemēram, Zviedrija.

4.2.19 Regulāri jāpievērš uzmanība tiesu darbībai, kuras it īpaši ir atbildīgas par Kopienas tiesību aktu (regulu) un no to transponēšanas izrietošo tiesību aktu (direktīvu) interpretāciju, skaidrojumu un tiešu piemērošanu. Ievērojamas grūtības rodas, standartizējot minēto dokumentu interpretāciju un ātri īstenojot tos praksē. Tādēļ jāuzsver nepieciešamība nodrošināt tiesnešu un juristu apmācību Kopienas tiesību jomā, it īpaši konkurences, veselības un patērētāju aizsardzības jomā.

4.3 Komisija.

4.3.1 EESK uzskata, ka Komisijai, papildus tās centieniem panākt tiesību aktu labāku izstrādi savos dienestos, tāpat ir funkcija uzticības starp iestādēm sekmēšanā, atbalstot valsts iestāžu tīklus, sistemātiski novērtējot to darbību, kā arī nosakot un izplatot veiksmīgāko pieredzi. Tā var sniegt savu ieguldījumu, izmantojot īpašus līdzekļus, tādus kā informācijas sistēmas, lai uzlabotu ikdienas administratīvo sadarbību starp amatpersonām. Šai ziņā Iekšējā tirgus padomdevēja komiteja ir noderīgs balsts Komisijai un dalībvalstīm. Tas pats attiecas uz iekšējā tirgus informācijas dienestu, kuru Komisija ir ieplānojusi, lai sekmētu sadarbību starp dalībvalstīm.

4.3.2 ESSK uzskata, ka papildus tiem līdzekļiem likuma pārkāpumu nepieļaušanai, ko Komisija ir noteikusi savā Paziņojumā par Kopienas tiesību piemērošanas labāku pārraudzību (20), būtiski ir arī attīstīt papildu sadarbību starp valsts varas institūcijām. Komisija var būt noderīga pārskatot valstu pieredzi — pat, ja tā nav devusi pamatu oficiālai pārkāpumu tiesvedībai — sekmējot problēmu risināšanu un veicinot veiksmīgāko piemērošanas pieredzi starp dalībvalstīm.

4.3.3 EESK iesaka uzaicināt Komisiju vadīt dalībvalstu izpildes struktūru revīziju, pēc iespējas paļaujoties uz neitrālu partneri, un regulāri ziņot par tiesību aktu ieviešanu un izpildi progresa ziņojumu formā.

4.3.4 Jāatbalsta ES finansētās mācību programmas, kas balstītas uz valstu veikto nacionālo izpēti un pieredzi, aicinot kopā praktiķus no visas Eiropas. Nesenā Komisijas sponsorētā tiesnešu apmācība konkurences jomā ir sniegusi pozitīvus rezultātus. Šādas apmācības programmas tiesnešiem zemākā līmeņa un reģionālajās tiesās, kā arī valsts administrācijai jāpaplašina visās attiecīgajās jomās, tā kā nepieciešamo zināšanu vēl arvien bieži trūkst. Tāpat uzmanību varētu pievērst ombudu lomai.

4.3.5 Komisijai būtu aktīvi jāmeklē alternatīvas oficiālajai juridiskajai procedūrai, kas sūdzības iesniedzējam bieži mēdz būt pārāk lēna. 50 % no likumdošanas pārkāpumu novēršanas procesiem ilgst vairāk nekā četrus gadus! Alternatīvie risinājumi ietver kompleksās sanāksmes un tādus instrumentus kā SOLVIT. Komisija varētu apsvērt komplekso sanāksmju rezultātu publiskošanu.

4.3.6 Vēlamā politiskā iznākuma sasniegšanai būtu jāvelta uzmanība, lai noteiktu vispiemērotāko līdzekli. Īpašos gadījumos, kā arī lai sasniegtu drošus rezultātus dalībvalstīs, Komisija varētu apsvērt priekšlikumu iesniegšanu regulai, nevis direktīvai. Vispār Komisijai jāņem vērā problēmas, kas var rasties sakarā ar valstu atšķirīgajām tiesību ieviešanas procedūrām.

4.3.7 Komiteja uzskata, ka Komisijas rīcībā jābūt nepieciešamajām kompetencēm un resursiem, lai realizētu tās tradicionālo uzdevumu — ES tiesību aktu ieviešanas pārraudzību, kā arī tās jaunos uzdevumus labākās pieredzes noteikšanas un izplatīšanas sekmēšanā. EESK atbalsta Komisijas iekšējo revīziju, ko tā paredzējusi veikt 2006. gadā, lai novērtētu šajā jomā spēkā esošās procedūras un darba metodes.

4.3.8 Komisija būtu jāmudina pilnveidot tās ieviešanas un izpildes uzraudzības pasākumus. Tas var prasīt lielākus resursus arī pašā Komisijā. Šai ziņā nepieciešama lielāka pieejas saskaņotība starp dažādajiem ĢD.

4.4 Laba pārvalde un sabiedrība.

4.4.1 ESSK uzskata, ka ziņošana, konsultēšana un uzraudzība pār tiesību aktu ieviešanu un izpildi nav jāierobežo administrācijas un amatpersonu līmenī. Eiropas Parlamentam, tāpat kā valstu parlamentiem, jābūt iesaistītiem minētajos procesos. EESK atzinīgi vērtē neseno Eiropas Parlamenta priekšlikumu par ieviešanas un izpildes iekļaušanu tā darba kārtībā. Šī ierosme noteikti sniegs ieguldījumu ļoti nepieciešamās politiskās uzmanības piesaistīšanai šai tēmai.

4.4.2 Kā labākas pārvaldes ierosmes sastāvdaļu Komisija ir uzņēmusies plašas konsultācijas (21). Tas pats tika gaidīts no dalībvalstīm. Atsevišķos sekundārajos tiesību aktos, piemēram, regulās par konkurenci vai direktīvās par telekomunikācijām, paredzēts, ka valsts varas iestādes pirms pasākumu noteikšanas apspriežas ar ieinteresētajām pusēm. Dažās dalībvalstīs pastāv sabiedrisko aptauju tradīcija kā politikas saskaņošanas un novērtēšanas atbalstīšanas līdzeklis. Vairumā dalībvalstu notiek ietekmes novērtējums attiecībā uz finansēm un vidi. Ietekmes novērtējumā ietverts gan konsultāciju posms, gan arī novērtējuma elements. EESK uzskata, ka šādas konsultācijas un novērtējumi, kuri būtībā nosaka pilsoņu un uzņēmumu vajadzības, kā arī politiku ietekmi, uzlabo politiku izpratni, nostiprina to leģitimitāti, kā arī sagatavo pamatus politikas pilnveidošanai.

4.4.3 Sakarā ar minēto procesu sarežģītību laba pārvaldība nozīmē skaidrojumus visā Eiropā par to, ka, neraugoties uz “subsidiaritāti” un konkrētām administratīvajām tradīcijām, valdībām ir pienākums realizēt to, par ko tās vienojušās ES līmenī. Tas tāpat nozīmē, ka bez Komisijas un dalībvalstu ieguldījuma tiek atbalstīts arī privātā sektora un pilsoniskās sabiedrības ieguldījums, lai veicinātu pilnveidošanu un labāko pieredzi.

4.4.4 EESK uzskata, ka līdzko Komisija un dalībvalstis ir izstrādājušas konkrētas idejas par ieviešanu un izpildi kā tiesību aktu labākas izstrādes būtisku sastāvdaļu, ir nepieciešama labi līdzsvarota publicitāte.

Briselē, 2005. gada 28. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētāja Anne-Marie SIGMUND

(1) Aptaujas rezultāti, kurus apkopojusi EESK, par iespējamajiem trūkumiem un nepilnībām ieviešanas un īstenošanas gaitā dalībvalstīs parādīti kopsavilkumā, A pielikumā.

(2) Secinājumu 11. pantā Padome “uzaicina dalībvalstis dubultot pūles, lai mazinātu tiesību aktu pārlikšanas nepilnības, kā arī apsvērt iespēju uzņemties iekšzemes likumdošanas pārskatīšanu, lai to saskaņotu ar ES noteikumiem …”

(3) Šeit pamatoti jāatsaucas uz Britu labākas reglamentēšanas speciālo komisiju, kas 2003.gadā un 2004.gadā publicējusi trīs vērtīgus dokumentus par nacionālo un Eiropas likumdošanu, ieskaitot tās īstenošanu. Cita starpā analīze un ieteikumi, lai sekmīgi nodrošinātu nepieciešamo mijiedarbību starp dažādajiem procesiem, uzsver skaidrības un efektivitātes nepieciešamību likumdošanā.

(4) Padomes 1994. gada 16. jūnija, 1995. gada 29. jūnija un 1996. gada 8. jūlija rezolūcijas, skat. National Implementation of EU Law and the Shaping of European Administrative Policy, Hans Petter Graver in ARENA Working Papers WP 02/17, 6. lpp.

(5) Turpat. 21.lpp.

(6) Skat. Komisijas 2004.gada 12.jūlija ieteikumu, 2005/309/EK

(7) Baltā grāmata par Eiropas pārvaldību, KOM(2001) 428 galīgā red., 25. lpp.

(8) Jaunās pieejas direktīvu īstenošanas uzlabošana, KOM(2003) 240 galīgā red., 3. lpp.

(9) 2005.gada 27.janvāraKOM (2005) 11 galīgā red.

(10) OV L 98/47, 16.04.2005.

(11) ES Līguma 94. - 97. panti

(12) Skat. Balto grāmatu par Eiropas pārvaldību, KOM(2001) 428 galīgā red

(13) Piemēram, Komisijas XXI Ziņojums par Kopienas tiesību aktu piemērošanas pārraudzību, KOM(2004) 839, 30.12.2004.

(14) Tāpat skat.: J. Vervaele, Compliance and Enforcement of European Community Law, The Hague, Kluwer Law International, 1999, Ph. Nicolaides, From Graphite to Diamond: The Importance of Institutional Structure in Establishing Capacity for Effective and Credible Application of EU Rules, European Institute of Public Administration, 2002, kā arī tur citētās atsauces.

(15) Francijas un Nīderlandes referendumu negatīvā iznākuma analīze norāda, cik lielā mērā maldīgi sabiedriskā doma un atsevišķi politiķi (!) vēl arvien apzīmē attiecības starp dalībvalsti un “Briseli” lietojot apzīmējumus “mēs” un “viņi”.

(16) Šis apsvērums ir pilnīgi saskaņā ar piezīmēm EESK atzinumos kopš 2000.gada par acquis communautaire un reglamentējošās vides atjaunināšanu, vienkāršošanu un uzlabošanu.

(17) “Pašreizējais kopregulācijas un pašregulācijas stāvoklis vienotajā tirgū”, ziņotājs Vever kgs, CESE 1182/2004.

(18) EESK aptaujas rezultāti, skat. B pielikumu, ietver piemērus, kas uzsver šādu ex post novērtējumu nepieciešamību.

(19) Nesen AK valdība ir nodibinājusi Komisiju par regulējuma atbildību (Panel for Regulatory Accountability). Šī komisija varētu ietvert noderīgus elementus arī ES līmenim.

(20) KOM (2002) 725 galīgā red., 11.12.2002.

(21) Skat. KOM(2002) 713 galīgā red., 11.12.2002.