KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Pamatnostādnes par “video koplietošanas platformas pakalpojuma” definīcijas būtiskas funkcionalitātes kritērija praktisko piemērošanu saskaņā ar Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvu

(2020/C 223/02)

I. IEVADS

Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas (turpmāk tekstā –“AVMPD”) (1) mērķis ir stiprināt lietotāju, jo īpaši nepilngadīgo, aizsardzību pret noteiktiem nelikumīga un kaitīga audiovizuālā satura veidiem tiešsaistē. Šī iemesla dēļ AVMPD darbības joma ir paplašināta, uzliekot noteiktus pienākumus video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzējiem.

Saskaņā ar AVMPD 28.b panta 1. punktu dalībvalstīm ir jānodrošina, ka to jurisdikcijā esošie video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzēji veic piemērotus pasākumus, lai pasargātu nepilngadīgos no kaitīga satura un visus iedzīvotājus – no satura, kas ietver kūdīšanu uz vardarbību vai naida kurināšanu, kā arī no satura, kura izplatīšana saskaņā ar ES tiesību aktiem ir noziedzīgs nodarījums (proti, publiska provokācija izdarīt teroristu nodarījumu (2), nodarījumi saistībā ar bērnu pornogrāfiju (3) un nodarījumi saistībā ar rasismu un ksenofobiju (4)). Saskaņā ar 28.b panta 2. punktu video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzējiem ir arī jāievēro pienākumi attiecībā uz audiovizuāliem komercpaziņojumiem.

Direktīvas (ES) 2018/1808 4. apsvērumā atzīts, ka “[v]ideo koplietošanas platformas pakalpojumi sniedz audiovizuālu saturu, kam arvien vairāk piekļūst plašāka sabiedrība, jo īpaši jaunieši. Tas attiecas arī uz sociālo mediju pakalpojumiem, kas ir kļuvuši par svarīgu informācijas apmaiņas, izklaides un izglītošanas līdzekli, tostarp sniedzot piekļuvi raidījumiem un lietotāju veidotiem video. Minētie sociālo mediju pakalpojumi ir jāiekļauj Direktīvas 2010/13/ES darbības jomā, jo tie konkurē par tām pašām auditorijām un ieņēmumiem kā audiovizuālo mediju pakalpojumi. Turklāt tiem ir arī ievērojama ietekme tādā ziņā, ka tie lietotājiem atvieglo iespēju veidot un ietekmēt citu lietotāju viedokli. Tāpēc, lai nepilngadīgos aizsargātu no kaitīga satura un visus iedzīvotājus – no kūdīšanas uz naidu, vardarbību un terorismu, Direktīvai 2010/13/ES būtu jāattiecas uz minētajiem pakalpojumiem tādā apmērā, kādā tie atbilst video koplietošanas platformas pakalpojuma definīcijai.”

No tā ir skaidrs, ka noteikti sociālo mediju pakalpojumi iekļaujas jauno noteikumu par video koplietošanas platformām piemērošanas jomā, ja tie atbilst noteiktiem kritērijiem.

Saskaņā ar AVMPD 1. panta 1. punkta aa) apakšpunktu “video koplietošanas platformas pakalpojums” ir pakalpojums, kā definēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 56. un 57. pantā, kura vai no kura nošķiramas daļas galvenais nolūks vai kura būtiskas funkcionalitātes galvenais nolūks ir bez mediju pakalpojumu sniedzēja redakcionālas atbildības piedāvāt raidījumus, lietotāju veidotus video vai abus plašākai sabiedrībai, lai to informētu, izklaidētu vai izglītotu, izmantojot elektronisko komunikāciju tīklus Direktīvas 2002/21/EK 2. panta a) punkta nozīmē, kur to organizāciju nosaka video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzējs, tostarp ar automātiskiem līdzekļiem vai algoritmiem, jo īpaši, izrādot, marķējot un sekvencējot”.

Direktīvas (ES) 2018/1808 5. apsvērumā ir arī precizēts, ka “lai gan Direktīvas 2010/13/ES mērķis nav regulēt sociālo mediju pakalpojumus kā tādus, sociālo mediju pakalpojums būtu jāaptver tad, ja raidījumu un lietotāju veidotu video sniegšana ir minētā pakalpojuma būtiska funkcionalitāte. Raidījumu un lietotāju veidotu video sniegšanu varētu uzskatīt par sociālo mediju pakalpojuma būtisku funkcionalitāti tad, ja audiovizuālais saturs nav tikai atvasināts vai neveido tikai nelielu daļu no minētā sociālo mediju pakalpojuma darbībām. Lai nodrošinātu īstenošanas skaidrību, efektivitāti un konsekvenci, Komisijai pēc apspriešanās ar kontaktkomiteju vajadzības gadījumā būtu jāizdod pamatnostādnes par “video koplietošanas platformas pakalpojuma” definīcijas būtiskas funkcionalitātes kritērija praktisko piemērošanu. Minētās pamatnostādnes būtu jāizstrādā, pienācīgi ņemot vērā vispārēju sabiedrības interešu mērķus, kas jāsasniedz ar pasākumiem, kuri jāveic video koplietošanas platformas pakalpojumu sniedzējiem, un tiesības uz vārda brīvību” (5).

Saskaņā ar 5. apsvērumu pamatnostādnēs ir pienācīgi ņemta vērā vajadzība nodrošināt vārda brīvību un ievērot vispārēju interešu mērķus (6).

Šo pamatnostādņu sagatavošanas procesā Komisija pienācīgi apspriedās ar kontaktkomiteju, kā noteikts 5. apsvērumā.

II. VIDEO KOPLIETOŠANAS PLATFORMU KATEGORIJAS, UZ KURĀM ATTIECAS AVMPD

Pamatojoties uz AVMPD 1. panta 1. punkta aa) apakšpunktā sniegto definīciju, video koplietošanas platformas pakalpojumus var identificēt, izmantojot šādus trīs kritērijus:

1) pakalpojumi, kuru galvenais mērķis ir nodrošināt plašākai sabiedrībai raidījumus, lietotāju veidotus video vai abus;

2) plašāki pakalpojumi, kas cita starpā ietver nošķiramu daļu, kuras galvenais mērķis ir nodrošināt plašākai sabiedrībai raidījumus, lietotāju veidotus video vai abus;

3) pakalpojumi, kuru būtiskas funkcionalitātes nolūks ir nodrošināt plašākai sabiedrībai raidījumus, lietotāju veidotus video vai abus.

Jāatzīmē, ka minētie kritēriji nav savstarpēji izslēdzoši. Piemēram, pakalpojumi ar nošķiramu daļu, kas varētu būt video koplietošanas platforma, piemērojot galvenā mērķa kritēriju, (2. kategorija), vienlaikus var tikt uzskatīti arī par video koplietošanas platformu kā veselums, pamatojoties uz būtiskas funkcionalitātes kritēriju (3. kategorija).

Ņemot vērā minēto, šī dokumenta mērķis ir sniegt pamatnostādnes par “video koplietošanas platformas pakalpojuma” būtiskās funkcionalitātes kritērija praktisko piemērošanu saskaņā ar AVMPD. Šīs pamatnostādnes nav saistošas. Ciktāl tās interpretē AVMPD, Komisijas nostāja neskar nekādu ES Tiesas interpretāciju.

III. AUDIOVIZUĀLĀ SATURA NOZĪMĪGUMS PAKALPOJUMA DARBĪBU JOMĀ

Direktīvas (ES) 2018/1808 5. apsvērumā paskaidrots, ka, lai audiovizuālā satura sniegšanu varētu uzskatīt par pakalpojuma būtisku funkcionalitāti, audiovizuālais saturs nedrīkst būt “tikai atvasināts” vai veidot “tikai nelielu daļu” no attiecīgā pakalpojuma darbībām. Audiovizuālais saturs ir uzskatāms par atvasinātu no pakalpojuma darbībām, ja tas tikai tiek izmantots attiecīgās platformas pamata darbībai un nodrošinātajai funkcionalitātei. Tā varētu būt, piemēram, gadījumā, kad video tiek augšupielādēts vienīgi nolūkā atbalstīt saimnieciskus darījumus, piemēram, video, kuros tiek rādītas konkrētas preces vai pakalpojumi, lai tos potenciāli vai faktiski pārdotu (tas var ietvert, piemēram, e-komercijas platformas, kas ietver lietotāju video, kuros produkts redzams lietošanas laikā).

Audiovizuālo saturu var uzskatīt par “nelielu daļu” no attiecīgā pakalpojuma darbībām, ja, pamatojoties uz kvantitatīviem un/vai kvalitatīviem apsvērumiem, tas šķiet nenozīmīgs pakalpojuma kopējā ekonomikā. Kvantitatīvā ziņā, piemēram, tas, ka platforma uztur ievērojamu skaitu video, varētu liecināt, ka audiovizuālais saturs nav neliela tās pakalpojuma daļa. Vienlaikus, neatkarīgi no kvantitatīviem apsvērumiem, video var nebūt neliela platformas pakalpojuma daļa, ja tie ievērojami veicina paša pakalpojuma pievilcību, funkcionalitāti vai panākumus tirgū. To var secināt no vairākiem elementiem, piemēram, no tā, ka lietotāji patērē ievērojamu daudzumu video vai raidījumu vai ka platforma veic ieguldījumus audiovizuālajā saturā vai to izceļ.

Komisija uzskata, ka, lai izvērtētu, vai audiovizuālā satura funkcionalitāte ir būtiska, dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu īpaši jāņem vērā lietotāju veidotu video un raidījumu raksturs un īpašā nozīme platformas sniegtajā pakalpojumā. Konkrēti – valstu iestādēm būtu jāveic pakalpojuma kopējā analīze, ņemot vērā kvalitatīvus un/vai kvantitatīvus rādītājus, lai noteiktu, vai sniegtais audiovizuālais saturs ir tikai atvasināts vai veido tikai nelielu daļu no pakalpojuma darbībām (7).

Izvērtējot noteiktu pakalpojumu, īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, vai audiovizuālais saturs ir instrumentāls pakalpojuma komerciālajiem panākumiem vai tirgus pozīcijai. Taču būtiskās funkcionalitātes prasību nekādā gadījumā nevajadzētu uztvert kā prasību, ka platformā pieejamajam audiovizuālajam saturam jābūt komerciāli tik nozīmīgam, lai tā trūkuma gadījumā pakalpojums nevarētu funkcionēt vai to vairs nevarētu piedāvāt tirgū. Šāda šaura interpretācija negarantētu pienācīgu aizsardzības līmeni lietotājiem un nepilngadīgajiem, kad viņi patērē audiovizuālo saturu daudzās populārās platformās, piemēram, noteiktus sociālo mediju pakalpojumus, un tādējādi neatbilstu AVMPD mērķim (8).

Pakalpojumi, kuri izmanto audiovizuālo saturu kā tādu savas saimnieciskās darbības daļu, kas nav neliela vai tikai atvasināta, arī mēdz vairāk rādīt šādu saturu lietotājiem. Tāpēc Komisija uzskata, ka, piemērojot būtiskās funkcionalitātes kritēriju, dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu arī jāpievērš īpaša uzmanība lietotāju skatpunktam un jo īpaši tam, kādā mērā viņi saskaras ar audiovizuālo saturu, piekļūstot attiecīgajiem pakalpojumiem.

Saskaņā ar minēto pieeju Komisija ir konstatējusi dažus nozīmīgus rādītājus, ko valstu iestādēm vajadzētu apsvērt, piemērojot video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzēja definīcijas būtiskās funkcionalitātes kritēriju. Pārskatāmības nolūkos šādus rādītājus var iedalīt četrās kategorijās: 1) saikne starp audiovizuālo saturu un pakalpojuma galveno saimniecisko darbību vai darbībām; 2) pakalpojumā pieejamā audiovizuālā satura kvantitatīvais un kvalitatīvais nozīmīgums; 3) audiovizuālā satura monetizācija vai no tā gūtie ieņēmumi; un 4) audiovizuālā satura pamanāmību vai pievilcību uzlabojošu rīku pieejamība.

Šos rādītājus nevajadzētu piemērot visus kopā. Konkrēti – ja viens vai vairāki no tiem trūkst, no tā nevajadzētu automātiski secināt, ka pakalpojums nav video koplietošanas platforma. Tā vietā pakalpojums būtu jāuzskata par būtiskas funkcionalitātes kritērijam atbilstošu, ja, pamatojoties uz kopējo novērtējumu, pietiekami daudz analizēto rādītāju ļauj secināt, ka pakalpojuma sniegtais audiovizuālais saturs nav tikai atvasināts vai tikai neliela daļa no pakalpojuma darbībām.

1. Saikne starp audiovizuālo saturu un pakalpojuma galveno saimniecisko darbību vai darbībām

Vispārīgā nozīmē, ja audiovizuālajam saturam pašam par sevi platformā ir vērtība, lietotāji var patērēt video un raidījumus kā atsevišķas platformas pakalpojuma vienības, t. i., neatkarīgi no pamata saimnieciskās darbības. Šādos gadījumos ir ticams, ka attiecīgais audiovizuālais saturs nav tikai atvasināts vai tikai neliela daļa no pakalpojuma darbībām un ka lietotāji lielā mērā saskarsies ar šādu saturu.

Šajā saistībā dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu īpaši jāņem vērā tālāk uzskaitītie rādītāji.

— Platformas kopējā struktūra un ārējais izkārtojums. Ja platforma ir veidota tā, lai saturu koplietotu lietotāju informēšanas, izglītošanas vai izklaides nolūkā, nevis, piemēram, saimniecisko darījumu veicināšanai, audiovizuālo elementu, visticamāk, nevar uzskatīt par tādu, kas ir tikai atvasināts vai tikai neliela daļa no platformas darbībām. Šajā kontekstā nozīmīgi elementi varētu būt pakalpojuma kopējā struktūra un ārējais izkārtojums, piemēram, vai tā galvenajā lapā (tostarp koplietošanas saskarnē) vai platformas laika joslā ir vai nav iekļautas labi pamanāmas video koplietošanas funkcijas (atšķirībā no tādām, kas paredzētas tikai e-komercijai), piemēram, tiek rādīti vai piedāvāti jauni vai populāri video vai tiešraides, ir pieejams video kategoriju saraksts, poga “uzņemt video” vai tieša saite uz tālruņa vai datora galerijas funkciju un tajā glabāto saturu. Šādu elementu esamības gadījumā ir ticams, ka audiovizuālais saturs nav neliela vai tikai atvasināta daļa no pakalpojuma.

— Atsevišķs audiovizuālais saturs. Ja video platformā tiek augšupielādēti vai koplietoti kā atsevišķas vienības, nevis nolūkā atvieglot saimnieciskos darījumus, un lietotāji tos skatās pašu video informatīvās, izklaidējošās vai izglītojošās vērtības dēļ, pastāv liela iespēja, ka tie ir īpaši nozīmīgi attiecīgās platformas darbībām. Turpretī fakts, ka platforma galvenokārt ir veidota kā tirgus līdzeklis vai nolūkā veicināt preču vai pakalpojumu (kas nav audiovizuāla satura sniegšana) tirgošanu, liecina, ka audiovizuālā funkcionalitāte ir atvasināta no pamata saimnieciskās darbības vai veido nelielu tās daļu. Piemēram, ja e-komercijas platforma ļauj pārdevējiem izmantot video tikai nolūkā parādīt konkrētus produktus, var secināt, ka platforma nav uzskatāma par video koplietošanas platformu. Šajā kontekstā valstu iestādes var pārbaudīt, vai lietotāji augšupielādē, koplieto vai lejupielādē video kā atsevišķas vienības, nevis nolūkā veicināt preču vai pakalpojumu pārdošanu. Šādos gadījumos pastāv arī lielāka iespēja, ka video ievērojami palielinās lietotāju saskaršanos ar audiovizuālo saturu un attiecīgi to varētu uzskatīt par tādu, kas nav tikai atvasināts no platformas darbībām vai to neliela daļa.

— Pakalpojuma īpaša funkcionalitāte, kas ir pielāgota vai specifiska audiovizuālajam saturam. Tas, ka platforma ietver īpašas funkcijas, kas ir pielāgotas vai specifiskas audiovizuālajam saturam, liecina par audiovizuālā satura īpašo nozīmīgumu pakalpojuma kopējā ekonomikā. Īpaši nozīmīgi varētu būt tādi elementi kā automātiskās atskaņošanas funkcijas pieejamība, jo īpaši gadījumos, kad tā pēc noklusējuma ir ieslēgta, vai tiešraides funkcija. Līdzīgi var uztvert arī to, ka platforma ļauj meklēt tikai video saturu vai filtrēt konkrētas meklēšanas rezultātus, rādot tikai video. Šādu funkciju pieejamība liecina, ka audiovizuālais saturs nav tikai atvasināts vai tikai neliela daļa no pakalpojuma darbībām, un parasti palielina lietotāju saskaršanos ar šādu saturu.

— Tas, kā pakalpojums tiek pozicionēts tirgū, un uz kādu tirgus segmentu tas ir vērsts. Šajā ziņā nozīmīgus rādītājus par to, ka saturs nav atvasināts vai neliela daļa, var iegūt no tā, kā pakalpojums tiek pasniegts komunikācijā ar sabiedrību un kā tiek tirgoti vai reklamēti tā pakalpojumi lietotājiem tajā tirgus segmentā, uz kuru tas ir vērsts. Šajā ziņā būtu jāņem vērā tas, vai pakalpojums tiek pozicionēts un publiskajā komunikācijā pasniegts kā video koplietošanas platforma vai īpaši tiek norādīta tā audiovizuālais elements vai piedāvājums.

2. Audiovizuālā satura kvantitatīvais un kvalitatīvais nozīmīgums pakalpojuma darbību jomā

Komisija principā uzskata, ka lielāks audiovizuālā satura apjoms un nozīmīgums pakalpojumā attiecīgi samazina iespēju, ka šāds saturs ir tikai atvasināts vai tikai neliela daļa no pakalpojuma darbībām. Šādos gadījumos pastāv lielāka iespēja, ka pakalpojumi ievērojami palielinās lietotāju saskaršanos ar audiovizuālu saturu.

Audiovizuālā satura apjomu un nozīmīgumu var izvērtēt, pamatojoties gan uz kvantitatīviem, gan kvalitatīviem rādītājiem. Dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu īpaši jāņem vērā tālāk uzskaitītie rādītāji.

— Platformā pieejamā audiovizuālā satura apjoms. Ja platforma ietver ievērojamu apjomu video, pakalpojuma audiovizuālā funkcionalitāte, visticamāk, nav tikai atvasināta vai neliela daļa no pakalpojuma darbībām. Šāds vērtējums būtu jāpamato ar vērā ņemamiem un uzticamiem faktiem. Ja ir pieejami vērā ņemami dati, valstu iestādes var veikt kvantitatīvu novērtējumu, ņemot vērā, piemēram, platformā pieejamo video skaitu vai proporciju salīdzinājumā ar cita veida pieejamo saturu. Valstu iestādes tiek aicinātas vākt vai pārbaudīt šādus datus vai elementus autonomi vai ar tādu avotu starpniecību, kas ir neatkarīgi no attiecīgā pakalpojuma sniedzēja. Ja precīzu datu nav, valstu iestādēm varētu būt jāizmanto attiecīgi kvalitatīvie pierādījumi, piemēram, platformas daļu parauga analīze noteiktā laika periodā vai lietotāju/ieinteresēto personu apsekojumi.

— Audiovizuālā satura izmantošana platformā. Tas, ka platformas lietotāji būtiskā mērā izmanto platformā pieejamos video, liecina, ka audiovizuālais saturs pakalpojumam ir īpaši nozīmīgs. Kā paskaidrots saistībā ar iepriekšējo rādītāju, valstu iestādes tiek aicinātas savā analīzē paļauties uz vērā ņemamiem un uzticamiem faktiem. Piemēram, ja vien ir pieejami vērā ņemami dati, valstu iestādes var izmantot šādus kvantitatīvus datus, piemēram, klikšķu, koplietošanas un “patīk” skaitu saistībā ar video. Ja iespējams, valstu iestādes var arī veikt piemērotu salīdzinājumu starp audiovizuālā satura un citu satura veidu izmantošanu platformā. Valstu iestādes tiek arī aicinātas vākt vai pārbaudīt šādus datus vai elementus autonomi vai ar tādu avotu starpniecību, kas ir neatkarīgi no attiecīgā pakalpojuma sniedzēja. Ja precīzu datu nav, valstu iestādēm varētu būt jāizmanto attiecīgi kvalitatīvie pierādījumi, piemēram, platformas daļu parauga analīze noteiktā laika periodā vai lietotāju/ieinteresēto personu apsekojumi.

— Audiovizuālā satura izplatība. Populāri video, pat ja to nav daudz, var sasniegt lielu skaitu lietotāju, jo īpaši ar koplietošanas un ieteikumu palīdzību. Populāra video satura, kura mērķis ir informēt, izglītot vai izklaidēt lietotājus, pieejamība platformā liecina, ka šādam saturam nav atvasināts vai nelielas daļas raksturs. Šādos gadījumos pakalpojuma audiovizuālā funkcionalitāte, visticamāk, nav uzskatāma par tikai atvasinātu vai nelielu daļu no pakalpojuma darbībām. Saskaņā ar 5. apsvērumu un vajadzību pienācīgi ņemt vērā vispārējās sabiedrības intereses, kas jāaizsargā ar jaunajiem noteikumiem, īpaša uzmanība šajā kontekstā būtu jāpievērš platformas mērķauditorijai, jo īpaši tam, vai platforma ir paredzēta nepilngadīgajiem vai, pat ja tā nav īpaši paredzēta nepilngadīgajiem, to regulāri izmanto nepilngadīgie un platforma neveic nekādus pasākumus, lai no šādas izmantošanas atturētu. Konkrētāk, šādos gadījumos ar platformā pieejamo audiovizuālo saturu var saskarties liels skaits (neaizsargātu) lietotāju, pat ja attiecīgā satura relatīvais apjoms platformā ir ierobežots. Tāpēc novērtējumā būtu jāņem vērā riska pakāpe, kādā nepilngadīgie pakalpojumā var saskarties ar audiovizuālo saturu.

3. Audiovizuālā satura monetizācija vai no tā gūtie ieņēmumi

Tas, ka platformas monetizē audiovizuālo saturu vai gūst no tā ieņēmumus, parasti liecina, ka šāds saturs nav tikai atvasināts vai neliela to darbību daļa. Parasti tas arī liecina par šāda satura komerciālo nozīmīgumu pakalpojumam (9). Praksē pastāv lielāka iespēja, ka attiecīgie pakalpojumi lielā mērā liks lietotājiem saskarties ar šādu saturu, lai palielinātu radītos ieņēmumus vai citus saistītus ieguvumus.

Dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu īpaši jāņem vērā tālāk uzskaitītie rādītāji.

— Komercpaziņojumu iekļaušana audiovizuālajā saturā vai ap to (piemēram, rullīši pirms, pēc vai tā laikā (10)). Šis rādītājs būtu jāsaprot kā tāds, kas ietver gan pakalpojuma kontrolētos komercpaziņojumus, gan arī reklāmas laukuma pārdošanu trešām pusēm, piemēram, reklāmdevējiem. Šajā kontekstā papildus būtu jāņem vērā politika, ko pakalpojumi īsteno, lai garantētu audiovizuālā satura, ap kuru vai kurā tiek rādīti konkrēta trešās puses zīmola komercpaziņojumi, piemērotību.

— Par piekļuvi audiovizuālajam saturam ir jāmaksā. Tas, ka platforma liek maksāt par piekļuvi audiovizuālajam saturam, piemēram, izmantojot abonementu vai atsevišķus maksājumus par katru skatīšanās reizi, pierāda, ka pakalpojums no šāda satura gūst ieņēmumus. Šādu maksājumu sistēmu izmantošana ir svarīga neatkarīgi no tā, vai monetizācijas sistēmu tieši pārvalda pakalpojums vai augšupielādētāji/izveidotāji.

— Sponsorēšanas līgumi starp zīmoliem un augšupielādētājiem. Sponsorēšanas vai produktu izvietošanas līgumi starp dažādu veidu trešās puses produktu un pakalpojumu zīmoliem un augšupielādētājiem (audiovizuālā satura izveidotājiem) kļūst par ierastu audiovizuālā satura monetizācijas veidu, arvien vairāk un vairāk zīmoliem slēdzot līgumus ar populāriem izveidotājiem vai ietekmētājiem, kuri piesaista daudz skatījumu. Dažos gadījumos pakalpojumi īpaši atbalsta vai veicina šādus līgumus, piemēram, rīkojot pasākumus trešās puses zīmoliem un izveidotājiem vai sniedzot loģistikas atbalstu. Lai gan video koplietošanas platformas pakalpojumi šādos līgumos tieši var nepiedalīties, viņi netieši gūst labumu no attiecīgo izveidotāju popularitātes un piesaistīto skatījumu skaita. Tāpēc šādu līgumu esamība liecina par audiovizuālā satura (netiešu) monetizāciju platformā.

— Lietotāju darbību izsekošana platformā. Arī tas, ka platforma dažādos tirgvedības/komerciālos nolūkos, piemēram, lai piedāvājumu pielāgotu atlasītu patērētāju uzvedībai vai īstenotu datu kopīgošanas līgumus, izseko lietotāju veiktās darbības ar pakalpojumā pieejamo audiovizuālo saturu, būtu jāuzskata par netiešas monetizācijas līdzekli.

4. Audiovizuālā satura pamanāmību vai pievilcību uzlabojošu rīku pieejamība (11)

Īpašu rīku audiovizuālā satura pamanāmības vai pievilcības uzlabošanai pieejamība konkrētā pakalpojumā parasti liecina, ka šāds saturs nav tikai atvasināts vai neliela tā darbību daļa. Šādi rīki parasti arī liek lietotājiem vairāk saskarties ar audiovizuālo saturu.

Dalībvalstīm, tostarp to valsts regulatīvajām iestādēm, būtu īpaši jāņem vērā tālāk uzskaitītie rādītāji.

— Īpašas funkcijas vai darbības, kas veicina audiovizuālā satura patēriņu. Tas, ka lietotāju saskarne ietver īpašas funkcijas, kas veicina audiovizuālā satura patēriņu, liecina par šāda satura nozīmīgumu gan lietotājiem, gan platformas darbībām. Piemēram, tas, ka platforma bez jebkāda īpaša pieprasījuma vai lietotāja veiktām darbībām piedāvā vai rāda video galvenajā lapā vai platformas laika joslā, ir nozīmīgs elements, kas jāņem vērā. Valstu iestādes arī varētu ņemt vērā to, vai pakalpojums veicina vai dod priekšroku audiovizuālajam saturam lietotāju veiktās meklēšanas rezultātos un attiecīgi vai var uzskatīt, ka audiovizuālais saturs tiek aktīvi piedāvāts lietotājiem.

— Rīki, kas pieejami video vai ap tiem un ir veidoti, lai piesaistītu lietotājus un veicinātu viņu līdzdalību. Rīku vai sistēmu, piemēram, filtru, koplietošanas iespēju, ar audiovizuālo saturu īpaši savienotas reāllaika tērzēšanas vai video kopīgas skatīšanās tiešsaistē pieejamība liecina par pakalpojuma vēlmi veicināt lietotāju līdzdalību video un raidījumos un piesaistīt lietotāju uzmanību. Šādu rīku un sistēmu izmantošanas mērķis ir veicināt, uzlabot vai palielināt lietotāju audiovizuālos iespaidus platformā un audiovizuālā satura popularitāti. Tāpēc var uzskatīt, ka tie liecina par šāda satura īpašo nozīmīgumu pakalpojuma darbībai vai darbībām. Šis rādītājs arī ietver jebkādu attīstību vai ieguldījumus, ko pakalpojumi veic inovatīvos, iegremdējošākos un interaktīvos veidos, kā koplietot un patērēt audiovizuālo saturu. Konkrēti – to, ka pakalpojums atbalsta īpašu hibrīdtelevīzijas lietotni, var uzskatīt par pazīmi, ka tas ne tikai padara iespējamu, bet arī aktīvi veicina audiovizuālā satura patēriņu.

— Rīki vai sistēmas, kas lietotājiem ļauj izvēlēties, kāds audiovizuālais saturs viņiem tiek piedāvāts. Daži pakalpojumi sniedz lietotājiem iespēju izveidot pašiem savu audiovizuālo piedāvājumu, paziņojot, kas viņus interesē, vai īpaši atsakoties no noteiktiem satura veidiem. Šajā nolūkā parasti tiek izmantotas anketas, paraugi vai līdzīgas metodes. Šādi rīki vai sistēmas lietotājiem tiek piedāvāti, lai nezaudētu lietotāju uzmanību un līdzdalību audiovizuālajā saturā, un tāpēc liecina par audiovizuālās funkcionalitātes īpašo nozīmīgumu pakalpojuma darbībām.

— Rīki vai sistēmas rezultātu izsekošanai un platformā augšupielādētā satura pārvaldībai. Pakalpojumi var arī uzlabot sava audiovizuālā satura pievilcību, piedāvājot augšupielādētājiem rīkus vai sistēmas, lai izsekotu un pārvaldītu pakalpojumā augšupielādētā satura rezultātus. To darot, pakalpojumi ļauj augšupielādētājiem labāk izprast savu skatītāju vēlmes, kas savukārt ļauj platformā piedāvāt pievilcīgāku saturu. Tāpēc būtu jāuzskata, ka šādu rīku pieejamība liecina par audiovizuālā satura īpašo nozīmīgumu pakalpojuma darbībās.

IV. PIEZĪMES PAR PROCEDŪRU

Lēmumu par to, vai audiovizuālā satura sniegšana ir pakalpojuma būtiska funkcionalitāte (AVMPD 1. panta 1. punkta aa) apakšpunkta nolūkos), pieņem dalībvalsts, kuras jurisdikcijā ir attiecīgais pakalpojums, saskaņā ar AVMPD 28.a pantu.

Novērtējot, vai pakalpojums atbilst būtiskas funkcionalitātes kritērijam, valsts iestādei katrs gadījums būtu jāizskata atsevišķi un jāņem vērā attiecīgā pakalpojuma specifika.

Valstu iestādēm būtu jāinformē pakalpojuma sniedzēji par notiekošo vērtēšanu un tiesiskajām sekām, ko rada to uzskatīšana par video koplietošanas platformas pakalpojuma sniedzēju saskaņā ar AVMPD, un lai iegūtu nepieciešamo informāciju notiekošās vērtēšanas nolūkos.

Taču tam nevajadzētu liegt valstu iestādēm vērtēšanas ietvaros sadarboties ar regulatīvajiem partneriem citās dalībvalstīs. Šāda sadarbība varētu būt vēlama, jo īpaši lai iegūtu attiecīgos datus vai informāciju un ierobežotu risku, ka valstu regulatīvās iestādes atšķirīgi interpretē minētos rādītājus. Piemērotais forums šādas sadarbības veicināšanai ir Eiropas Audiovizuālo mediju pakalpojumu regulatoru grupa (ERGA).

Valstu regulatīvās iestādes ir aicinātas pienācīgi informēt ERGA, vērtējot to, vai noteikti pakalpojumi atbilst būtiskas funkcionalitātes kritērijam un attiecīgi ir uzskatāmi par video koplietošanas platformas pakalpojumu. Konkrētāk, valstu regulatīvajām iestādēm būtu jāinformē ERGA par sākotnējiem secinājumiem, kā arī par apsvērumiem, kas ir to veiktā novērtējuma pamatā. Šajā saistībā ERGA būtu jāinformē Komisija par jebkādām būtiskām vai pastāvīgām neatbilstībām valstu regulatīvo iestāžu izmantotajās pieejās. Komisija informēs AVMPD kontaktkomiteju par šādām tendencēm.

(1) Šo pamatnostādņu vajadzībām atsauces AVMPD saprot kā atsauces uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/13/ES (2010. gada 10. marts), par to, lai koordinētu dažus dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos paredzētus noteikumus par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva) (OV L 95, 15.4.2010., 1. lpp.), kā tā grozīta ar Direktīvu (ES) 2018/1808 (OV L 303, 28.11.2018., 69. lpp.)

(2) Kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2017/541 (2017. gada 15. marts) par terorisma apkarošanu un ar ko aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/475/TI un groza Padomes Lēmumu 2005/671/TI 5. pantā (OV L 88, 31.3.2017., 6. lpp.).

(3) Kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/93/ES (2011. gada 13. decembris) par seksuālas vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālas izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI, 5. panta 4. punktā (OV L 335, 17.12.2011., 1. lpp.).

(4) Kā noteikts Padomes Pamatlēmuma 2008/913/TI (2008. gada 28. novembris) par krimināltiesību izmantošanu cīņā pret noteiktiem rasisma un ksenofobijas veidiem un izpausmēm 1. pantā (OV L 328, 6.12.2008., 55. lpp.).

(5) Šajā saistībā nozīmīgs ir arī Direktīvas (ES) 2018/1808 6. apsvērums, kurā no video koplietošanas platformas pakalpojumu definīcijas jomas tiek izslēgtas “ar saimniecisko darbību nesaistītas darbības, tādas kā audiovizuāla satura sniegšana privātās tīmekļa vietnēs un nekomerciālās interešu grupās”.

(6) Saskaņā ar Direktīvas (ES) 2018/1808 51. apsvērumu, veicot pienācīgus pasākumus, ar kuriem aizsargā lietotājus un nepilngadīgos, būtu rūpīgi jālīdzsvaro piemērojamās pamattiesības, tostarp vārda brīvība.

(7) Šī pieeja arī ir saskaņā ar Direktīvas (ES) 2018/1808 4. apsvērumu, kurā precizēts, ka sociālo mediju pakalpojumi būtu jāiekļauj Direktīvas darbības jomā, ja tie konkurē par tām pašām auditorijām un ieņēmumiem kā audiovizuālo mediju pakalpojumi.

(8) AVMPD 4. apsvērums ietver atsauci uz sociālo mediju pakalpojumiem, kas “ir kļuvuši par svarīgu informācijas apmaiņas, izklaides un izglītošanas līdzekli, tostarp sniedzot piekļuvi raidījumiem un lietotāju veidotiem video” un kam “ir arī ievērojama ietekme tādā ziņā, ka tie lietotājiem atvieglo iespēju veidot un ietekmēt citu lietotāju viedokli”.

(9) Audiovizuālā satura monetizācija ietver pakalpojuma gūtos tiešos ieņēmumus un netiešos ieguvumus. Pat gadījumos, kad pakalpojums nesaņem tiešus ieņēmumus, tas var netieši gūt labumu no lietotāju augšupielādētā un monetizētā audiovizuālā satura. Iespēja monetizēt savu saturu parasti stimulē veidotājus sagatavot augstākas kvalitātes saturu, lai piesaistītu skatījumus un attiecīgi arī ieņēmumus. No tā savukārt var gaidīt pozitīvu ietekmi uz popularitāti un pakalpojuma panākumiem.

(10) Tas attiecas uz video reklāmām, kas tiek rādītas pirms satura, ko tās papildina, satura rādīšanas laikā vai pēc tā beigām.

(11) Saskaņā ar AVMPD 1. panta 1. punkta aa) apakšpunktā minēto video koplietošanas platformu definīciju šīs rādītāju kategorijas nolūkos tiek uzskatīts, ka minētie rīki nesniedz attiecīgajai platformai tādu faktisku kontroli pār audiovizuālo saturu, kas līdzinātos “redakcionālai atbildībai” un attiecīgi kvalificētu to kā mediju pakalpojumu sniedzēju, nevis video koplietošanas platformas pakalpojumu (tas, vai tā tiešām ir, attiecīgajām valstu regulatīvajām iestādēm ir jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi). Šīs pamatnostādnes arī neskar Direktīvas 2000/31/EK 12., 13. un 14. pantu, kā papildus precizēts Direktīvas (ES) 2018/1808 48. apsvērumā un AVMPD 28.b pantā.