Sarunās ar ārējiem enerģijas piegādātājiem no trešām valstīm bieži ir vajadzīgs politiskais un juridiskais atbalsts, ko var iegūt, noslēdzot starpvaldību nolīgumus (SVN). Sarunas par SVN parasti ir divpusējas, un šos līgumus bieži izmanto par pamatu detalizētākiem tirdzniecības līgumiem. Saderība ar dažiem ES iekšējā enerģijas tirgus tiesību aktu un konkurences tiesību noteikumiem ne vienmēr ir trešās valsts enerģijas piegādātāja komerciālajās interesēs. Tādēļ uz dalībvalstīm var tikt izdarīts spiediens starpvaldību nolīgumos ar trešām valstīm izdarīt atkāpes no normām. Tādas atkāpes var apdraudēt ES iekšējā enerģijas tirgus vienmērīgu darbību un pareizu funkcionēšanu.

Lēmuma 994/2012/ES (SVN lēmums) 8. pantā Komisijai ir noteikts pienākums iesniegt Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par minētā lēmuma piemērošanu. Šis pienākums tiek izpildīts ar šo ziņojumu, un tā pamatā ir rezultāti no novērtējuma ziņojuma, kas pievienots ietekmes novērtējumam par SVN lēmuma pārskatīšanu. Šī pārskatīšana ir paredzēta 2014. gada maija Eiropas enerģētiskās drošības stratēģijā un 2015. gada Enerģētikas drošības stratēģijā , kurā ir uzsvērta nepieciešamība nodrošināt ar trešām valstīm enerģētikas jomā noslēgto valsts nolīgumu pilnīgu saderību ar ES tiesību aktiem. Arī Eiropadome savos 2015. gada 19. marta secinājumos aicināja "nodrošināt visu ar gāzes iegādi no ārējiem piegādātājiem saistīto nolīgumu pilnīgu atbilstību ES tiesību aktiem, jo īpaši, palielinot šādu nolīgumu pārredzamību un atbilstību ES enerģētiskās drošības noteikumiem".

Līdz šim neviena dalībvalsts nav spējusi izbeigt nesaderīgos starpvaldību nolīgumus vai sarunu rezultātā izdarīt tajos grozījumus . Tā iemesls ir sarežģītais juridiskais stāvoklis, kas rodas pēc SVN parakstīšanas ar trešo valsti. Īpaši pēc tam, kad dalībvalsts ir noslēgusi saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām saistošu SVN, kurā nav paredzēta nolīguma izbeigšanas vai apturēšanas klauzula, attiecīgajai dalībvalstij bez trešās valsts piekrišanas no juridiskā viedokļa ir gandrīz neiespējami to izbeigt pietiekami īsā laikā un pirms attiecīgā SVN darbības laika beigām. To pašu var teikt arī par SVN grozīšanu sarunu ceļā, kam arī ir vajadzīga trešās valsts piekrišana. Tas savukārt ievērojami ierobežo Komisijas izpildes nodrošināšanas pilnvaras pat tad, ja bijis jāsāk pārkāpuma process.

Attiecībā uz labumu, ko līdz šim sniegusi pašreizējā sistēma, ir sagaidāms, ka palielināsies SVN saderība ar ES tiesību aktiem, ko, no to personu puses, kas slēdz SVN, ietekmēs tas, ka SVN vēlāk tiks veikts ex-post novērtējums. Saderīgs SVN sniedz šādu ekonomiskus labumus:

2.3. Saskanība

SVN lēmums saskan ar vairākiem ES līmenī pieņemtiem pasākumiem, ar kuriem uzlabo ES enerģijas tirgus darbību un palielina ES enerģētisko drošību. Tas tika izstrādāts 2012. gadā un papildina 2010. gadā pieņemto Gāzes piegādes drošības regulu . Turklāt SVN lēmuma pārskatīšana ir daļa no Enerģētikas savienības nodevumiem. Viena no Enerģētikas savienības piecām savstarpēji stiprinošām dimensijām — enerģētiskā drošība, solidaritāte un uzticēšanās — arī uzsver SVN lēmuma mērķu svarīgumu.

Kopumā SVN lēmums ir pilnībā saskanīgs ar citām Enerģētikas savienības pamatstratēģijas iniciatīvām, kurām ir līdzīgi mērķi.

2.4. Nozīmīgums

Nozīmīgi infrastruktūras projekti turpina būt atkarīgi no publiskā atbalsta starpvaldību nolīgumu veidā, par kuriem ir jāvienojas vai kuri ir jāpagarina tuvākajos gados.

Gāzes piegādes gadījumā pa cauruļvadiem piegādātās gāzes īpatsvars kopējā apjomā, ko importē no trešām valstīm, 2014. gadā sasniedza 90 %. Lielākā daļa gāzes cauruļvadu, kas ES savieno ar tirdzniecības partneriem, tika izbūvēti laikposmā no 20. gadsimta septiņdesmito gadu beigām līdz deviņdesmito gadu beigām. Naftas gadījumā 90 % no ES jēlnaftas importa notiek pa jūru un tikai 10 % transportē pa cauruļvadiem, jo šādā gadījumā projekta attīstītājiem, iespējams, ir vajadzīgs SVN. Elektroenerģijas gadījumā ES neto importa apjoma īpatsvars bruto saražotajā elektroenerģijā ES 28 ir mazāks nekā 1 % . Tomēr, tāpat kā jēlnaftas gadījumā, arī dažas atsevišķas elektroenerģijas sistēmas ES (jo īpaši Baltijas jūras reģiona dalībvalstis) ir lielā mērā atkarīgas no elektroenerģijas importa pa kabeļiem no trešām valstīm. Tāpat kā gāzes un naftas gadījumā, attiecīgā savienojošā infrastruktūra tika izveidota pirms desmitiem gadu. Kopumā vai nu liela produktu daļa ES līmenī (gāzes gadījumā), vai būtiska produktu daļa konkrētu ES dalībvalstu līmenī (naftas un elektroenerģijas gadījumā) tiek importēta ES no trešām valstīm pa fiziskiem savstarpējiem savienojumiem.

Infrastruktūras izbūves projektu pamatā ir sarežģīti nolīgumi starp projekta virzītājiem, un šie nolīgumi bieži ir balstīti uz vienu vai vairākiem nolīgumiem starp ražošanas, tranzīta un galamērķa valsti. Tā kā SVN darbības laiks ir ļoti ilgs, tā pagarināšanai un paziņošanai par to ir raksturīgs cikliskums. Tādēļ tas, ka Komisijai kopš 2012. gada ir paziņots tikai par vienu SVN, nenozīmē, ka nākotnē Komisija informāciju par jauniem SVN nesaņems. Turklāt nav svarīgs paziņoto SVN skaits, bet gan tā projekta svarīgums, kura pamatā ir attiecīgais SVN, un attiecīgā SVN saderība ar ES tiesību aktiem. Attiecībā uz SVN pagarināšanu saistībā ar vecāku infrastruktūru sākotnējais ar būvniecību saistītais apdraudējums tagad, iespējams, ir mazinājies, un tas nozīmē, ka ir vēl svarīgāk novērtēt SVN saderību ar ES tiesību aktiem.

Sagaidāms, ka ES importa atkarība paliks stabila vai pieaugs nākamajos divdesmit gados (degvielas, tehnoloģiju un citu materiālu gadījumā). Lai arī sagaidāms, ka tuvākajos gados tiks attīstīts tikai ierobežots skaits jaunu enerģijas koridoru, iespējamā jaunā infrastruktūra, kas saistīta ar katru no tiem, var ietekmēt visu Eiropas enerģijas tirgu. Tāpēc ir būtiski, lai ar šādu infrastruktūru saistītie SVN būtu saderīgi ar ES tiesību aktiem un ES diversifikācijas politiku. Turklāt jaunu infrastruktūras projektu gadījumā to jautājumu skaits, kas tiek minēti starpvaldību nolīgumos, parasti pieaug. Līdz ar enerģijas piegādes ceļu pagarināšanos palielinās arī starpvaldību nolīgumu skaits, juridiskā struktūra un sarežģītība. Degvielas gadījumā atbildība ir būtisks jautājums, ko var risināt tikai valdības, un uz gandrīz visiem tīkla savienojumiem attiecas divpusēji vai daudzpusēji starpvaldību nolīgumi. Pieaugošās sarežģītības kontekstā SVN saglabā savu nozīmīgumu, jo īpaši saistībā ar iespējamu jaunu projektu izstrādi enerģētikas jomā, ko veic ES energodiversifikācijas politikas ietvaros.

Attiecībā uz SVN, kas saistīti ar energoresursu iegādi, pēdējās desmitgades laikā ir mainījies veids, kā šie resursi tiek importēti ES iekšējā tirgū. Jo īpaši gāzes gadījumā, ir mainījies cenas noteikšanas veids, jo ir notikusi pāreja no ilgtermiņa līgumiem, kuros izmanto indeksācijas attiecībā pret naftu, uz mehānismiem, kuri veidoti uz tirgus pamata, t. i., mezgla cenas noteikšana. Tomēr gāzes tirgū vispārējā pāreja uz tirgus cenas noteikšanas mehānismiem apslēpj to, ka starp atsevišķām ES dalībvalstīm pastāv atšķirības. Centrāleiropas un Ziemeļrietumeiropas dalībvalstīs pastāv minētā vispārējā tendence, bet citos ES reģionos (piemēram, Baltijas jūras reģionā un Dienvidaustrumeiropā) pāreja uz mezgla cenas noteikšanu vēl nav notikusi.

Ņemot vērā iepriekš teikto, Komisija uzskata, ka starpvaldību nolīgumi arī turpmāk būs svarīga ES enerģētikas nozares sastāvdaļa. Tādējādi SVN lēmums aizvien ir nozīmīgs, bet tas ir jāpielāgo pārmaiņām, kas notiek saistībā ar energoapgādi un piegādes ceļiem.