Spēkā esošie Savienības instrumenti reglamentē tiesas nolēmumu un publisku aktu atzīšanu vairākās jomās, kas tieši attiecas uz bērniem pārrobežu situācijās, piemēram, aizgādības, uzturlīdzekļu un mantošanas jomā. Tomēr vecāku stāvokļa lietas ir izslēgtas no šo instrumentu darbības jomas. Savukārt regula par publiskiem dokumentiem attiecas uz publisku dokumentu autentiskumu konkrētās jomās, tostarp dzimšanas, vecāku statusa (vecāku stāvokļa) un adopcijas jomā, bet neattiecas uz šādu publisku dokumentu satura atzīšanu. Kopīgu noteikumu pieņemšana par starptautisko jurisdikciju un tiesību aktiem, kas piemērojami vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās un vecāku stāvokļa atzīšanai citā dalībvalstī, papildinātu spēkā esošos Savienības tiesību aktus par ģimenes tiesībām un mantošanu un atvieglotu to piemērošanu, jo bērna vecāku stāvoklis ir iepriekš izlemjams jautājums, kas jāatrisina, pirms tiek piemēroti spēkā esošie Savienības noteikumi par aizgādību, uzturlīdzekļiem un mantošanu attiecībā uz bērnu.

Pašlaik saskaņā ar spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem dalībvalstīm jau ir pienākums atzīt citā dalībvalstī konstatētu bērna vecāku stāvokli, lai īstenotu tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, jo īpaši attiecībā uz brīvu pārvietošanos. Priekšlikums neietekmē minēto pienākumu, kas jau ir dalībvalstīm. Tomēr, tā kā nav Savienības noteikumu par starptautisko jurisdikciju un tiesību aktiem, kas piemērojami vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās un vecāku stāvokļa atzīšanai citā dalībvalstī to tiesību nolūkiem, kuras bērnam izriet no vecāku stāvokļa saskaņā ar valsts tiesību aktiem, šos jautājumus pašlaik reglamentē katras dalībvalsts tiesību akti.

Ņemot vērā to, ka starptautiskajās tiesībās, Savienības tiesībās un dalībvalstu tiesībās visiem bērniem ir vienādas tiesības bez diskriminācijas, priekšlikums attiecas uz bērna vecāku stāvokļa atzīšanu neatkarīgi no tā, kā bērns ir ieņemts vai dzimis, un neatkarīgi no bērna ģimenes veida. Tādējādi priekšlikums ietver tāda bērna vecāku stāvokļa atzīšanu, kuram ir viendzimuma vecāki, kā arī dalībvalstī adoptēta bērna vecāku stāvokļa atzīšanu.

Tomēr Savienības tiesību aktos dalībvalstīm vēl nav noteikts pienākums atzīt citā dalībvalstī konstatētu bērna vecāku stāvokli citiem nolūkiem. Šī neatzīšana var būtiski negatīvi ietekmēt bērnus. Tas kaitē viņu pamattiesībām pārrobežu situācijās un var izraisīt to, ka tiek liegtas tiesības, kas viņiem izriet no vecāku stāvokļa saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Tādējādi bērni var zaudēt mantošanas tiesības vai tiesības uz uzturlīdzekļiem citā dalībvalstī vai tiesības uz to, ka viens no vecākiem darbojas kā viņu likumīgais pārstāvis citā dalībvalstī tādos jautājumos kā ārstniecība vai izglītība. Šīs grūtības var likt ģimenēm sākt tiesvedību, lai panāktu, ka viņu bērnu vecāku stāvoklis tiek atzīts citā dalībvalstī, taču šī tiesvedība prasa laiku un izmaksas, uzliek slogu gan ģimenēm, gan dalībvalstu tiesu sistēmām un tai ir neskaidrs rezultāts. Visbeidzot, lai gan dalībvalstīm ir pienākums atzīt vecāku stāvokli, kas konstatēts citā dalībvalstī, to tiesību nolūkiem, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, ģimenes var tikt atturētas īstenot brīvas pārvietošanās tiesības aiz bailēm, ka viņu bērnu vecāku stāvoklis netiks atzīts citā dalībvalstī visiem nolūkiem.

Savienības tiesību aktos dalībvalstīm jau ir noteikts pienākums atzīt bērna vecāku stāvokli, kas konstatēts citā dalībvalstī, to tiesību nolūkiem, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, jo īpaši saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos, tostarp saskaņā ar Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, kuri rada tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un aizliegumu radīt šķēršļus tādos jautājumos kā vārda atzīšana.

Priekšlikuma mērķis ir stiprināt to bērna pamattiesību un citu tiesību aizsardzību pārrobežu situācijās, kuras ietver tiesības uz identitāti, nediskrimināciju un privāto un ģimenes dzīvi, mantošanas tiesības un tiesības uz uzturlīdzekļiem citā dalībvalstī, par galveno apsvērumu atzīstot bērna labākās intereses. Atbilstoši šim mērķim Padomes Secinājumos attiecībā uz ES stratēģiju par bērna tiesībām ir uzsvērts, ka bērna tiesības ir universālas, ka ikvienam bērnam ir vienādas tiesības bez jebkāda veida diskriminācijas un ka visās darbībās, kas attiecas uz bērniem, neatkarīgi no tā, vai tās veic publiskas iestādes vai privātas institūcijas, par galveno apsvērumu jāatzīst bērna labākās intereses.

Problēmas ar vecāku stāvokļa atzīšanu jo īpaši izriet no atšķirīgiem dalībvalstu pamatnoteikumi par vecāku stāvokļa konstatēšanu un atšķirīgiem dalībvalstu noteikumiem par starptautisko jurisdikciju un piemērojamiem tiesību aktiem vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās. Dalībvalstis, rīkojoties individuāli, nevarētu pietiekami likvidēt problēmas, kas saistītas ar vecāku stāvokļa atzīšanu, jo dalībvalstu noteikumiem un procedūrām vajadzētu būt vienādiem vai vismaz saderīgiem, lai vecāku stāvoklis varētu tikt atzīts dalībvalstu starpā. Lai nodrošinātu, ka dalībvalsts, kuras tiesas vai citas kompetentās iestādes konstatē vecāku stāvokli pārrobežu situācijās, tiek uzskatīta par tādu, kurai ir jurisdikcija to darīt, un ka visu dalībvalstu tiesas un citas kompetentās iestādes vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās piemēros vienus un tos pašus tiesību aktus, ir vajadzīga rīcība Savienības līmenī. Tādējādi Savienībā tiks novērsta vecāku stāvokļa kolīzijas attiecībā uz vienu un to pašu personu, un katra dalībvalsts atzīs vecāku stāvokli, kas konstatēts citā dalībvalstī.

Noteikumus par ģimenes definīciju un vecāku stāvokļa konstatēšanu nosaka dalībvalstis, taču pieņemt pasākumus, kas attiecas uz tiem ģimenes tiesību aspektiem, kuriem ir pārrobežu ietekme, un bērna tiesību aspektiem, kam ir pārrobežu ietekme, ir dalītā Savienības un dalībvalstu kompetencē. Problēmām, kas saistītas ar vienā dalībvalstī konstatēta vecāku stāvokļa atzīšanu citā dalībvalstī to tiesību nolūkiem, kuras izriet vai nu no valsts, vai Savienības tiesību aktiem, ir Savienības dimensija, jo atzīšanai ir nepieciešama divu dalībvalstu iesaistīšanās. Arī vecāku stāvokļa neatzīšanas sekām ir Savienības dimensija, jo ģimenes var tikt atturētas izmantot brīvas pārvietošanās tiesības aiz bailēm, ka viņu bērna vecāku stāvoklis netiks atzīts citā dalībvalstī visiem nolūkiem.

Līdzīgi kā citiem Savienības ģimenes tiesību instrumentiem, priekšlikumam ir mērķis, pieņemot kopīgus noteikumus par starptautisko jurisdikciju un piemērojamiem tiesību aktiem, atvieglot tiesas nolēmumu un publisku aktu atzīšanu attiecībā uz vecāku stāvokli. Priekšlikuma mērķis ir prasīt citā dalībvalstī konstatēta vecāku stāvokļa atzīšanu, jo īpaši to tiesību nolūkiem, kas izriet no vecāku stāvokļa saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Tāpēc attiecīgs juridiskais pamats ir LESD 81. panta 3. punkts.

Tā kā priekšlikuma mērķis ir aizsargāt bērna tiesības pārrobežu situācijās, tas saskan ar ANO Konvenciju par bērna tiesībām, kurā noteikts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka bērns ir aizsargāts pret jebkādu diskrimināciju vai sodiem bērna vecāku stāvokļa vai darbības dēļ (2. pants); ka visās darbībās attiecībā uz bērniem neatkarīgi no tā, vai šīs darbības veic tiesas vai likumdevējas iestādes, primārajam apsvērumam jābūt bērna (labākajām) interesēm (3. pants) un ka bērniem ir tiesības uz identitāti un būt vecāku aizgādībā (7. un 8. pants). Priekšlikums saskan arī ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju, kas paredz tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, un ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru, kas ar to saistīta, tostarp attiecībā uz tādu bērnu atzīšanu, kas dzimuši surogācijas ceļā. Visbeidzot, tas saskan arī ar Līgumā par Eiropas Savienību (LES 3. panta 3. un 5. punkts) un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“Harta”) mērķi aizsargāt un veicināt bērna tiesības. Harta Savienības tiesību aktu piemērošanā un īstenošanā garantē bērnu un viņu ģimeņu pamattiesību aizsardzību. Šīs tiesības ietver tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību (7. pants), tiesības uz nediskrimināciju (21. pants) un bērnu tiesības regulāri uzturēt personiskas attiecības un tiešus sakarus ar abiem vecākiem, izņemot gadījumus, kad tas ir pretrunā viņu labākajām interesēm (24. pants). Pamatojoties uz ANO Konvenciju par bērna tiesībām un Hartas 24. panta 2. punktu, ir noteikts arī, ka visās darbībās, kas attiecas uz bērniem, neatkarīgi no tā, vai tās veic publiskas iestādes vai privātas institūcijas, par galveno apsvērumu jāatzīst bērna labākās intereses.

Ietekmes novērtējumā ir aplūkots katrs no šiem risinājumiem attiecībā uz to paredzamo ietekmi un efektivitāti, lietderību un saskanību ar Savienības tiesisko un politisko regulējumu. Pamatojoties uz minēto novērtējumu, par politikas risinājumu tika izraudzīts risinājums, kas iever priekšlikumu regulai par vecāku stāvokļa atzīšanu dalībvalstu starpā un paredz arī neobligātu Eiropas vecāku stāvokļa apliecību.

–Vecāku stāvoklis, ko dēvē arī par filiāciju, ir izcelšanās saikne, kas noteikta tiesību aktos, tostarp tiesiskais stāvoklis būt par konkrēta vecāka vai vecāku bērnu. Priekšlikumā vecāku stāvoklis var būt bioloģisks, ģenētisks, iegūts adopcijas vai likuma piemērošanas rezultātā. Kā norādīts, priekšlikums attiecas uz nepilngadīgu un pieaugušu bērnu, arī mirušu un vēl nedzimušu, vecāku stāvokli, kas konstatēts dalībvalstī, neatkarīgi no tā, vai tas konstatēts vienam vecākam, de facto pārim, laulātam pārim vai reģistrētās partnerattiecībās esošam pārim. Tas attiecas uz bērna vecāku stāvokļa atzīšanu neatkarīgi no tā, kā bērns ir ieņemts vai dzimis, un tādējādi attiecas arī uz bērniem, kas ieņemti ar reproduktīvas palīgtehnoloģijas palīdzību, un neatkarīgi no bērna ģimenes veida un tādējādi attiecas arī uz bērniem ar diviem viendzimuma vecākiem, bērniem ar vienu vecāku un bērniem, kurus dalībvalstī iekšzemes situācijā adoptējis viens vai divi vecāki.

Jautājumi, kas var būt saistīti ar bērna vecāku stāvokli, bet ko reglamentē citi Savienības vai starptautiskie instrumenti vai valsts tiesību akti, ir izslēgti no priekšlikuma darbības jomas, piemēram, lietas, kas saistītas ar aizgādību, uzturlīdzekļiem, mantošanu, starpvalstu adopciju, bērna vecāku laulības vai reģistrētu partnerattiecību pastāvēšanu, likumību vai atzīšanu un sekām, ko rada bērna vecāku stāvokļa reģistrēšana vai nereģistrēšana dalībvalsts attiecīgajā reģistrā. Tomēr, pieņemot lēmumu par bērna vecāku stāvokli kā iepriekš izlemjamu jautājumu, priekšlikums atvieglotu spēkā esošo Savienības instrumentu piemērošanu aizgādībai, uzturlīdzekļiem un mantošanai attiecībā uz bērnu. Priekšlikums neattiecas arī uz tiesībām un pienākumiem, kas izriet no vecāku stāvokļa, kuru nostiprina valsts tiesību akti, piemēram, bērna valstspiederību un vārdu.

Priekšlikuma 2. pantā arī precizēts, ka priekšlikums neietekmēs to, kā tiek piemērota regula par publiskiem dokumentiem, kas jau vienkāršo publisko dokumentu (piemēram, spriedumu, notariālu aktu un administratīvu apliecību) apriti noteiktās jomās, tostarp dzimšanas, vecāku stāvokļa un adopcijas jomā, attiecībā uz to autentiskumu.

2. pantā par priekšlikuma saistību ar citiem Savienības tiesību aktu noteikumiem ir precizēts, ka priekšlikumam nebūtu jāietekmē tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, jo īpaši tiesības, kas noteiktas Savienības tiesību aktos par brīvu pārvietošanos, tostarp Direktīvā 2004/38/EK. Priekšlikuma nolūks nav paredzēt kādus papildu nosacījumus vai prasības vecāku stāvokļa atzīšanai, lai īstenotu tiesības, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, vai ietekmēt šādu noteikumu īstenošanu. Tāpēc Savienības tiesību aktu par brīvu pārvietošanos turpmākā piemērošana netiks ietekmēta. Jo īpaši, atteikt vecāku stāvokļa atzīšanu to tiesību īstenošanai, kuras izriet no Savienības tiesību aktiem, var tikai tādu iemeslu dēļ, kas atļauti saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos, kā tos interpretējusi Tiesa. Turklāt, pamatojoties uz spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem, uz kuriem attiecas LES 21. pants, un ar tiem saistītajiem sekundārajiem tiesību aktiem, kā tos interpretējusi Tiesa, dalībvalsts nacionālās identitātes ievērošana LESD 4. panta 2. punkta ietvaros un dalībvalsts sabiedriskā kārtība nevar kalpot par pamatojumu, lai atteiktu izcelšanās saiknes atzīšanu starp bērniem un viņu viendzimuma vecākiem to tiesību īstenošanai, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem. Turklāt, lai īstenotu tiesības, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, pierādījumus par vecāku stāvokli var iesniegt jebkādiem līdzekļiem. Tāpēc dalībvalstij nav tiesību prasīt, lai persona uzrādītu vai nu apliecinājumu, kas paredzēts tiesas nolēmumam pievienotā priekšlikumā vai publiskā aktā par vecāku stāvokli, vai arī ar priekšlikumu izveidoto Eiropas vecāku stāvokļa apliecību, ja persona lūdz atzīt vecāku stāvokli to tiesību nolūkiem, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos. Tomēr tam nevajadzētu liegt personai izvēlēties šādos gadījumos uzrādīt arī attiecīgo apliecinājumu vai Eiropas vecāku stāvokļa apliecību.

Priekšlikuma 1. pantā ir noteikts priekšlikuma priekšmets. Priekšlikums tiecas sasniegt mērķi atvieglot vienā dalībvalstī konstatēta vecāku stāvokļa atzīšanu citā dalībvalstī, pieņemot vienotus noteikumus par i) starptautisko jurisdikciju vecāku stāvokļa konstatēšanai dalībvalstī pārrobežu situācijās; ii) tiesību aktiem, kas piemērojami vecāku stāvokļa konstatēšanai dalībvalstī pārrobežu situācijās; iii) to, kā tiek atzīti tiesas nolēmumi, kā arī publiski akti, ar ko konstatē vecāku stāvokli un kam ir saistošs juridisks spēks; iv) to, kā tiek akceptēti publiski akti, kam nav saistoša juridiska spēka izcelsmes dalībvalstī, bet ir pierādījuma spēks minētajā dalībvalstī; un v) tādas neobligātas Eiropas vecāku stāvokļa apliecības izveidi, kas bērnam vai viņa likumīgajam pārstāvim dotu iespēju sniegt pierādījumus par vecāku stāvokli citā dalībvalstī.

Dalībvalstīm rastos zināmas izmaksas arī par decentralizētās IT sistēmas piekļuves punktu uzstādīšanu un uzturēšanu savā teritorijā un par savu valsts IT sistēmu pielāgošanu sadarbspējas nodrošināšanai ar piekļuves punktiem. Tomēr, kā norādīts, lielākā daļa šo finanšu ieguldījumu jau būtu veikti saistībā ar citu Savienības instrumentu digitalizāciju tiesu iestāžu sadarbībai civillietās un komerclietās. Turklāt dalībvalstis varētu pieteikties uz dotācijām šo izmaksu finansēšanai no attiecīgajām Savienības finanšu programmām, proti, kohēzijas politikas fondiem un programmas “Tiesiskums”.

Priekšlikumā ietvertie noteikumi par digitālo saziņu ar Eiropas elektroniskās piekļuves punkta starpniecību saistībā ar decentralizēto IT sistēmu, kas izveidota ar Regulu (ES) XX/YYYY [Digitalizācijas regula], ietekmētu Savienības budžetu, un to var segt, pārvietojot līdzekļus programmas “Tiesiskums” ietvaros. Šī ietekme būtu neliela, tāpēc ka priekšlikuma piemērošanas labad nebūtu vajadzīgs īpaši izveidot decentralizēto IT sistēmu, bet saskaņā ar [Digitalizācijas regulu] tā tiktu izstrādāta daudziem Savienības instrumentiem par tiesu iestāžu sadarbību civillietās un komerclietās.

Priekšlikums neietekmēs ar Tiesas judikatūru noteiktos ierobežojumus attiecībā uz sabiedriskās kārtības izmantošanu, lai atteiktu vecāku stāvokļa atzīšanu, ja saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos dalībvalstīm, lai īstenotu tiesības, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, ir pienākums atzīt citas dalībvalsts iestāžu izdotu dokumentu, ar ko konstatē izcelšanās saikni. Jo īpaši, izcelšanās saiknes atzīšanu to tiesību īstenošanai, kas bērnam izriet no Savienības tiesībām, nevar atteikt sabiedriskās kārtības apsvērumu dēļ, pamatojoties uz to, ka vecākiem ir viens un tas pats dzimums.

Tās dalībvalsts iestādēm, kurā atsaucas uz vecāku stāvokli, nav tiesību pieprasīt tāda apliecinājuma uzrādīšanu, kurš pievienots tiesas nolēmumam vai publiskam aktam, ar ko konstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku, vai Eiropas vecāku stāvokļa apliecību, ja uz vecāku stāvokli atsaucas to tiesību nolūkiem, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, tostarp brīvas pārvietošanās tiesībām. Tomēr tam nevajadzētu liegt personai izvēlēties šādos gadījumos uzrādīt arī attiecīgo apliecinājumu vai Eiropas vecāku stāvokļa apliecību.

Personai, kas vēlas atsaukties uz tiesas nolēmumu vai publisku aktu, ar ko konstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku citā dalībvalstī, būtu jāuzrāda tiesas nolēmuma vai publiskā akta kopija un attiecīgs apliecinājums. Apliecinājumu mērķis ir atvieglot to dokumentu lasāmību, kam tie pievienoti, un tādējādi arī to atzīšanu. Attiecībā uz publiskiem aktiem, ar ko konstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku, apliecinājums kalpo arī tam, lai pierādītu, ka dalībvalstij, kuras iestāde ir izdevusi publisko aktu, ir bijusi jurisdikcija konstatēt vecāku stāvokli saskaņā ar priekšlikumu.

Lai risinātu mūsdienās visbiežākās problēmas ar vecāku stāvokļa atzīšanu, pieļaujot izņēmumu no iepriekš minētā noteikuma, ja minētā noteikuma rezultātā vecāku stāvoklis tiek konstatēts tikai attiecībā uz vienu vecāku (parasti tas ir ģenētiskais vecāks viendzimuma pārī), tad dalībvalsts iestādes, kurām ir jurisdikcija vecāku stāvokļa lietās saskaņā ar priekšlikumu, vecāku stāvokļa konstatēšanai attiecībā uz otro vecāku (parasti tas ir neģenētiskais vecāks viendzimuma pārī) var piemērot vienu no diviem alternatīviem papildu noteikumiem: vai nu jebkura vecāka valstspiederības tiesību aktus, vai bērna dzimšanas valsts tiesību aktus. Šo iespēju var izmantot iestādes, kurām ir jurisdikcija un kuras pirmo reizi izskata vecāku stāvokļa konstatēšanu, kā arī kompetentās iestādes, kam ir jurisdikcija situācijā, kurā citas dalībvalsts iestādes jau ir konstatējušas vecāku stāvokli attiecībā uz tikai vienu vecāku. Ja tiesas nolēmumu vai publisku aktu, ar ko konstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku attiecībā uz katru vecāku saskaņā ar vienu no priekšlikumā norādītajiem piemērojamajiem tiesību aktiem, ir pieņēmusi, sastādījusi vai reģistrējusi tiesa vai cita dalībvalsts kompetentā iestāde, kurai saskaņā ar priekšlikumu ir jurisdikcija, tad katrs no šādiem dokumentiem, ar ko konstatē vecāku stāvokli attiecībā uz katru vecāku, būtu jāatzīst visās pārējās dalībvalstīs saskaņā ar priekšlikumā izklāstītajiem atzīšanas noteikumiem. Turklāt bērns (vai likumīgais pārstāvis) var pieprasīt un izmantot Eiropas vecāku stāvokļa apliecību, lai citā dalībvalstī sniegtu pierādījumu par vecāku stāvokli attiecībā uz abiem vecākiem.

Priekšlikumam būtu jānodrošina juridiskā noteiktība un paredzamība, ierosinot kopīgus noteikumus par tiesību aktiem, kas piemērojami vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās. Šādu kopīgu noteikumu mērķis ir izvairīties no tā, ka atkarībā no tā, kuras dalībvalsts tiesas vai citas kompetentās iestādes konstatē vecāku stāvokli, tiek pieņemti pretrunīgi lēmumi par vecāku stāvokli. To mērķis jo īpaši ir arī atvieglot tādu publisku aktu akceptēšanu, kas nekonstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku izcelsmes dalībvalstī, bet kam ir pierādījuma spēks minētajā dalībvalstī.

Ja jurisdikciju nevar noteikt, pamatojoties uz kādu no parastajiem alternatīvajiem jurisdikcijas pamatiem, tad jurisdikcijai vajadzētu būt tās dalībvalsts tiesām, kurā atrodas bērns. Šo jurisdikcijas pamatu jo īpaši var piemērot bērniem bēgļiem un starptautiski pārvietotiem bērniem. Ja nevienai dalībvalsts tiesai nav jurisdikcijas saskaņā ar priekšlikumu, tad katrā dalībvalstī ar šīs dalībvalsts tiesību aktiem būtu jānosaka atlikusī jurisdikcija. Visbeidzot, lai nodrošinātu tiesiskās aizsardzības līdzekļus situācijās, kad tiek liegta piekļuve tiesai, priekšlikums paredz forum necessitatis, lai tās dalībvalsts tiesai, kurai ir pietiekama saikne ar lietu, ļautu pieņemt nolēmumu vecāku stāvokļa lietā, kas cieši saistīta ar trešo valsti. To var darīt izņēmuma kārtā, piemēram, ja tiesvedība šajā trešā valstī izrādās neiespējama, piemēram, pilsoņu kara dēļ, vai ja nevar pamatoti gaidīt, ka bērns vai cita ieinteresētā puse sāks tiesvedību minētajā trešā valstī.

Lai atvieglotu tiesas nolēmumu un publisku aktu par vecāku stāvokli atzīšanu vai attiecīgā gadījumā — to akceptēšanu, priekšlikumā ir izklāstīti vienoti jurisdikcijas noteikumi par vecāku stāvokļa konstatēšanu ar pārrobežu elementu. Jurisdikcijas noteikumi arī novērš to, ka dažādās dalībvalstīs varētu notikt paralēlas tiesvedības, kurās varētu pieņemt pretrunīgus nolēmumus. Ņemot vērā to, ka lielākajā daļā dalībvalstu ar vecāku stāvokli saistītās tiesības nav atņemamas un no tām nevar atteikties, priekšlikumā nav paredzēta pušu autonomija attiecībā uz jurisdikciju (piemēram, tiesas izvēle vai jurisdikcijas nodošana).

Šajā nodaļā ir ietverti noteikumi par elektronisko saziņu starp fiziskām personām (vai to likumīgajiem pārstāvjiem) un dalībvalstu tiesām vai citām kompetentajām iestādēm ar Eiropas e-tiesiskuma portālā izveidotas decentralizētas IT sistēmas un Eiropas elektroniskās piekļuves punkta starpniecību. Dalībvalstu tiesām vai citām kompetentajām iestādēm būtu atļauts sazināties ar fizisku personu, izmantojot Eiropas elektroniskās piekļuves punktu, ja fiziskā persona iepriekš devusi nepārprotamu piekrišanu, ka šie saziņas līdzekļi tiek izmantoti.

Savukārt apliecību izdod vienmēr vienā un tajā pašā procedūrā, kas izklāstīta priekšlikumā, uz vienotas standarta veidlapas (iekļauta priekšlikuma V pielikumā) un ar vienu un to pašu saturu un spēku visā Savienībā, kā tie izklāstīti priekšlikumā. Tiek uzskatīts, ka apliecība precīzi apliecina apstākļus, kas konstatēti saskaņā ar priekšlikumā norādītajiem piemērojamajiem tiesību aktiem, un tā nav jātransponē valsts dokumentā, pirms to var iekļaut attiecīgā dalībvalsts reģistrā. Tā kā apliecības veidlapa būtu pieejama visās Savienības valodās, vajadzība pēc tulkojuma būtu ievērojami samazināta.

Valsts dzimšanas apliecības vai vecāku stāvokļa apliecības parasti ir publiski akti, kam ir vecāku stāvokļa pierādījuma spēks. Valsts apliecības katrā dalībvalstī izdod citādā procedūrā, citādā formātā un valodā, un atkarībā no izdošanas dalībvalsts tām ir citāds saturs un spēks. Priekšlikums paredz, ka apliecības var izsniegt kopā ar neobligātu apliecinājumu, kurā aprakstīts to pierādījuma spēks, un to pierādījuma spēks ir jāakceptē, ja vien tas nav pretrunā tās dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai, kurā tās tiek uzrādītas.

Apliecība ir neobligāta apliecība, jo dalībvalsts iestādēm tā būtu jāizdod tikai tad, ja to pieprasa bērns vai likumīgais pārstāvis. Tāpēc personām, kas ir tiesīgas pieteikties uz apliecību, nebūtu pienākuma to darīt, un, pieprasot vecāku stāvokļa atzīšanu citā dalībvalstī, tās varētu brīvi uzrādīt citus dokumentus, piemēram, tiesas nolēmumu vai publisku aktu, kam pievienots attiecīgs apliecinājums. Tomēr neviena iestāde vai persona, kurai tiek uzrādīta citā dalībvalstī izdotas apliecības kopija, nebūtu tiesīga pieprasīt, lai apliecības vietā tiktu iesniegts tiesas nolēmums vai publisks akts.

Priekšlikums paredz tādu publisku aktu akceptēšanu, ar ko nekonstatē vecāku stāvokli ar saistošu juridisku spēku izcelsmes dalībvalstī, bet kam ir pierādījuma spēks minētajā dalībvalstī. Pierādījuma spēks var attiekties uz vecāku stāvokļa iepriekšēju konstatēšanu citiem līdzekļiem vai balstoties uz citiem faktiem. Atkarībā no valsts tiesību aktiem šāds publisks akts var būt, piemēram, dzimšanas apliecība, vecāku stāvokļa apliecība, izraksts par dzimšanu no reģistra vai notariāls vai administratīvs dokuments, kas apliecina paternitātes atzīšanu vai mātes vai bērna piekrišanu vecāku stāvokļa konstatēšanai.

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 81. panta 3. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,

saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,

tā kā:

(1)Savienība ir izvirzījusi mērķi, pilnībā ievērojot pamattiesības, radīt, uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurā ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās un tiesu iestāžu pieejamība. Lai pakāpeniski izveidotu šādu telpu, Savienībai ir jāpieņem pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt tiesas spriedumu un ārpustiesas lēmumu savstarpēju atzīšanu dalībvalstu starpā civillietās un to noteikumu saderību, kas piemērojami dalībvalstīs attiecībā uz tiesību normu kolīzijām un jurisdikciju civillietās.

(2)Šī regula attiecas uz bērna vecāku stāvokļa atzīšanu dalībvalstī, kā tas konstatēts citā dalībvalstī. Tās mērķis ir lietās, kas saistītas ar bērna vecāku stāvokli, pārrobežu situācijās aizsargāt bērna pamattiesības un citas tiesības, kuras ietver tiesības uz identitāti, nediskrimināciju un privāto un ģimenes dzīvi, par galveno apsvērumu atzīstot bērna labākās intereses. Šīs regulas mērķis ir arī nodrošināt juridisko noteiktību un paredzamību un samazināt tiesāšanās izmaksas un slogu ģimenēm, valstu tiesām un citām kompetentajām iestādēm saistībā ar tiesvedību vecāku stāvokļa atzīšanai citā dalībvalstī. Lai sasniegtu šos mērķus, šajā regulā būtu jānosaka prasība dalībvalstīm visiem nolūkiem atzīt bērna vecāku stāvokli, kas konstatēts citā dalībvalstī.

(3)Ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 21., 45., 49. un 56. pantu Savienības pilsoņiem ir piešķirtas tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā. Tās ietver Savienības pilsoņu tiesības nesaskarties ar šķēršļiem un tiesības uz attieksmi, kas ir vienlīdzīga ar attieksmi pret valstspiederīgajiem, kad tie īsteno brīvu pārvietošanos, tostarp attiecībā uz konkrētām sociālām priekšrocībām, ko definē kā jebkādas priekšrocības, kuras varētu veicināt mobilitāti. Šīs tiesības attiecas arī uz Savienības pilsoņu ģimenes locekļiem, kā tie definēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/38/EK, jautājumos, kas saistīti ar stipendijām, piekļuvi izglītībai, sabiedriskā transporta izmaksu samazināšanu lielām ģimenēm, samazinātu maksu no studentiem par sabiedrisko transportu un samazinātām ieejas maksu muzejā. Ar Līguma noteikumiem par brīvu pārvietošanos piešķirtā aizsardzība ietver arī tiesības uz to, ka vienā dalībvalstī likumīgi dots vārds tiek atzīts citās dalībvalstīs.

(4)Eiropas Savienības Tiesa (“Tiesa”) ir lēmusi, ka dalībvalstij ir jāatzīst izcelšanās saikne, lai ļautu bērnam bez šķēršļiem ar katru no abiem vecākiem īstenot savas LESD 21. panta 1. punktā garantētās tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā un īstenot visas tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem. Tomēr Tiesas judikatūrā dalībvalstīm nav noteikta prasība nolūkiem, kas nav to tiesību īstenošana, kuras bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, atzīt izcelšanās saikni starp bērnu un personām, kuras kā šī bērna vecāki minētas citas dalībvalsts iestāžu sastādītā dzimšanas apliecībā.

(5)Saskaņā ar Līgumiem pieņemt pamatnoteikumus par ģimenes tiesībām, piemēram, noteikumus par ģimenes definīciju un noteikumus par bērna vecāku stāvokļa konstatēšanu, ir dalībvalstu kompetencē. Tomēr, ievērojot LESD 81. panta 3. punktu, Savienība var pieņemt pasākumus, kas attiecas uz tiem ģimenes tiesību aspektiem, kuriem ir pārrobežu ietekme, konkrēti, noteikumus par starptautisko jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un par vecāku stāvokļa atzīšanu.

(6)Atbilstoši Savienības kompetencei pieņemt pasākumus ģimenes tiesību jomā ar pārrobežu ietekmi 2010. gada Eiropadomes “Stokholmas programmā – atvērta un droša Eiropa tās pilsoņu un viņu aizsardzības labā” Komisija tika aicināta apsvērt problēmas saistībā ar civilstāvokļa dokumentiem un piekļuvi šādu dokumentu reģistriem un, ņemot vērā konstatējumus, iesniegt atbilstošus priekšlikumus, un apsvērt, vai vismaz dažās jomās nebūtu piemērota civilstāvokļa dokumentu seku savstarpēja atzīšana. Komisijas izstrādātajā Stokholmas programmas īstenošanas rīcības plānā ir paredzēts tiesību akta priekšlikums dokumentu legalizācijas formalitāšu likvidēšanai starp dalībvalstīm un tiesību akta priekšlikums par atsevišķu civilstāvokļa dokumentu, piemēram, par dzimšanu, vecāku stāvokļa noteikšanu, adopciju, savstarpēju atzīšanu.

(7)Komisija 2010. gadā publicēja zaļo grāmatu “Mazāk administratīvo formalitāšu pilsoņiem: publisko dokumentu brīvas aprites un civilstāvokļa aktu atzīšanas veicināšana”, ar kuru tā sāka plašu apspriešanu par jautājumiem, kas saistīti ar publisku dokumentu brīvu apriti un civilstāvokļa aktu atzīšanu. Citu starpā tā apsvēra iespēju ieviest Eiropas civilstāvokļa apliecību, kas atvieglotu civilstāvokļa pārrobežu atzīšanu Savienībā. Apspriešanas mērķis bija uzzināt ieinteresēto personu un plašas sabiedrības viedokli, lai izstrādātu Savienības politiku šajās jomās un attiecīgos tiesību aktu priekšlikumus. Savienības likumdevējs 2016. gadā pieņēma Regulu (ES) 2016/1191 par iedzīvotāju brīvas pārvietošanās veicināšanu, vienkāršojot dažu publisko dokumentu uzrādīšanas prasības Eiropas Savienībā, kas attiecas arī uz dzimšanas, vecāku stāvokļa un adopcijas dokumentiem.

(8)Lai gan Savienības kompetencē ir pieņemt ar ģimenes tiesībām saistītus pasākumus, kam ir pārrobežu ietekme, piemēram, noteikumus par starptautisko jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem un vecāku stāvokļa atzīšanu dalībvalstu starpā, līdz šim šajās jomās Savienība nav pieņēmusi noteikumus par vecāku stāvokli. Pašlaik šajās jomās piemērojamie dalībvalstu noteikumi atšķiras.

(9)Savienības līmenī uz konkrētām bērna tiesībām pārrobežu situācijās attiecas vairāki Savienības instrumenti, jo īpaši Padomes Regula (EK) Nr. 4/2009, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 650/2012 un Padomes Regula (ES) 2019/1111. Tomēr minētajās regulās nav iekļauti noteikumi par vecāku stāvokļa konstatēšanu vai atzīšanu. Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/1191 darbības jomā ir publiski dokumenti par dzimšanu, vecāku stāvokli un adopciju, savukārt šī regula attiecas uz šādu dokumentu autentiskumu un valodu, nevis uz to satura vai spēka atzīšanu citā dalībvalstī.

(10)Tā kā nav Savienības noteikumu par starptautisko jurisdikciju un piemērojamiem tiesību aktiem vecāku stāvokļa konstatēšanai pārrobežu situācijās un par vecāku stāvokļa atzīšanu dalībvalstu starpā, ģimenēm var rasties grūtības panākt, lai viņu bērnu vecāku stāvoklis Savienībā tiktu atzīts visiem nolūkiem, tostarp tad, ja viņi pārceļas uz citu dalībvalsti vai atgriežas savā izcelsmes dalībvalstī.

(11)Bērniem no vecāku stāvokļa izriet vairākas tiesības, ieskaitot tiesības uz identitāti, vārdu, valstspiederību (ja to reglamentē ius sanguinis), vecāku aizgādība un saskarsmes tiesības, tiesības uz uzturlīdzekļiem, mantošanas tiesības un tiesības būt vecāku likumīgi pārstāvētiem. Vienā dalībvalstī konstatēta vecāku stāvokļa neatzīšana citā dalībvalstī var būtiski negatīvi ietekmēt bērnu pamattiesības un tiesības, kas viņiem izriet no valsts tiesību aktiem. Tas var mudināt ģimenes sākt tiesāšanos, lai panāktu, ka viņu bērna vecāku stāvoklis tiek atzīts citā dalībvalstī, lai gan šādai procedūrai ir neskaidrs iznākums un prasa daudz laika un izmaksu gan ģimenēm, gan dalībvalstu tiesu sistēmām. Galu galā ģimenes var tikt atturētas izmantot savas brīvas pārvietošanās tiesības aiz bailēm, ka viņu bērna vecāku stāvoklis citā dalībvalstī netiks atzīts to tiesību nolūkiem, kas izriet no valsts tiesību aktiem.

(12)Komisija 2020. gadā paziņoja par pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt, ka vienā dalībvalstī konstatēts vecāku stāvoklis tiek atzīts visās pārējās dalībvalstīs. Šī iniciatīva tika iekļauta 2020. gada ES LGBTIK līdztiesības stratēģijā un 2021. gada ES Stratēģijā par bērna tiesībām pie galvenajām darbībām līdztiesības un bērnu tiesību atbalstam. Eiropas Parlaments Komisijas iniciatīvu atzinīgi novērtēja 2021. gada rezolūcijā par LGBTIK tiesībām ES un 2022. gada rezolūcijā par bērna tiesību aizsardzību civilajā, administratīvajā un ģimenes tiesību tiesvedībā.

(13)Šai regulai nebūtu jāietekmē tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, jo īpaši tiesības, kas bērnam ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos, ieskaitot Direktīvu 2004/38/EK. Piemēram, dalībvalstīm jau tagad ir jāatzīst izcelšanās saikne, lai ļautu bērniem bez šķēršļiem ar katru no abiem vecākiem īstenot tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā un izmantot visas tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem. Šajā regulā nav paredzēti nekādi papildu nosacījumi vai prasības šādu tiesību izmantošanai.

(14)Saskaņā ar LESD 21. pantu un ar to saistītajiem sekundārajiem tiesību aktiem, kā tos interpretējusi Tiesa, dalībvalsts nacionālās identitātes ievērošana LES 4. panta 2. punkta ietvaros un dalībvalsts sabiedriskā kārtība nevar kalpot par pamatojumu, lai atteiktu izcelšanās saiknes atzīšanu starp bērniem un viņu viendzimuma vecākiem to tiesību īstenošanai, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem. Turklāt, lai īstenotu šādas tiesības, pierādījumus par vecāku stāvokli var iesniegt jebkādiem līdzekļiem. Tāpēc dalībvalstij nav tiesību prasīt, lai persona uzrādītu vai nu šajā regulā paredzētus apliecinājumus, kas pievienoti tiesas nolēmumam, vai publisku aktu par vecāku stāvokli, vai arī ar šo regulu izveidoto Eiropas vecāku stāvokļa apliecību, ja persona saistībā ar brīvas pārvietošanās tiesību izmantošanu atsaucas uz tiesībām, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem. Tomēr tam nevajadzētu liegt personai izvēlēties šādos gadījumos uzrādīt arī šajā regulā paredzēto attiecīgo apliecinājumu vai Eiropas vecāku stāvokļa apliecību. Lai nodrošinātu Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu informēšanu par to, ka šī regula neskar bērna tiesības, kas izriet no Savienības tiesību aktiem, šīs regulas pielikumā iekļautajās apliecinājumu un Eiropas vecāku stāvokļa apliecības veidlapās būtu jāiekļauj paziņojums, kurā norādīts, ka attiecīgais apliecinājums vai Eiropas vecāku stāvokļa apliecība neietekmē tiesības, kas bērnam izriet no Savienības tiesību aktiem, jo īpaši tiesības, kuras bērnam ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem par brīvu pārvietošanos, un ka pierādījumus par izcelšanās saikni šādu tiesību īstenošanai var iesniegt jebkādiem līdzekļiem.