LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 109/2

EIROPAS CENTRĀLĀS BANKAS ATZINUMS

(2013. gada 6. novembris)

par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu banku noregulējuma fondu, un groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010

(CON/2013/76)

2014/C 109/02

Ievads un tiesiskais pamats

Eiropas Centrālā banka (ECB) 2013. gada 3. septembrī saņēma Eiropas Savienības Padomes lūgumu sniegt atzinumu par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu banku noregulējuma fondu, un groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (1) (turpmāk tekstā – “ierosinātā regula”). 2013. gada 14. oktobrī ECB saņēma Eiropas Parlamenta lūgumu sniegt atzinumu par ierosināto regulu.

ECB atzinuma sniegšanas tiesiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 127. panta 4. punkts un 282. panta 5. punkts, jo ierosinātā regula ietver normas, kas skar ECB uzdevumus saistībā ar kredītiestāžu un citu finanšu iestāžu (izņemot apdrošināšanas sabiedrības) prudenciālo uzraudzību saskaņā ar Līguma 127. panta 6. punktu, un normas, kas ietekmē Līguma 127. panta 5. punktā minēto Eiropas Centrālo banku sistēmas palīdzību sekmīgi īstenot politiku attiecībā uz finanšu sistēmas stabilitāti. ECB Padome saskaņā ar Eiropas Centrālās bankas Reglamenta 17.5. panta pirmo teikumu ir pieņēmusi šo atzinumu.

1. Vispārīgi apsvērumi

ECB pilnīgi atbalsta vienotā noregulējuma mehānisma (VNM) izveidi, kas veicinās finanšu arhitektūras nostiprināšanu un ekonomikas un monetārās savienības stabilitāti. ECB, izmantojot šo gadījumu, atkārtoti norāda uz savu nostāju, ko tā paudusi savā 2012. gada 27. novembra atzinumā par priekšlikumu Padomes regulai, ar ko Eiropas Centrālajai bankai piešķir īpašus uzdevumus saistībā ar kredītiestāžu uzraudzības politiku, un priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi) (CON/2012/96) (2), proti, ka VNM kā papildinājums Vienotajam uzraudzības mehānismam (VUM) ir nepieciešams, lai izveidotu sekmīgi funkcionējošu finanšu tirgus savienību. Tādēļ šādu mehānismu ir nepieciešams izveidot, pirms ECB ir pilnā mērā uzņēmusies atbildību uzraudzības jomā. Ierosinātā regula ietver trīs būtiskus iedarbīga noregulējuma elementus, proti: a) vienotu sistēmu, b) vienotu iestādi un c) vienotu fondu. Ierosinātā regula ir atbilde uz Eiropadomes 2012. gada 13.–14. decembra un 2013. gada 27.–28. jūnija secinājumiem (3), kas balstīti uz ziņojumu Towards a genuine Economic and Monetary Union (“Ceļā uz patiesu ekonomikas un monetāro savienību”) (4).

ECB uzskata, ka, lai nodrošinātu VNM iedarbību, īpaši svarīgi būtu ievērot turpmāk tekstā izklāstītos vispārīgos principus; ECB atzinīgi vērtē to, ka tie lielā mērā ir atspoguļoti ierosinātajā regulā.

1.1. VNM darbības joma aptver visas kredītiestādes, kas ir reģistrētas (veic uzņēmējdarbību) VUM iesaistītajās dalībvalstīs.

1.2. VNM kodols ir spēcīga un neatkarīga vienotā noregulējuma iestāde (VNI), kurai ir pietiekamas pilnvaras lemt par noregulējuma darbību veikšanu eurozonas un visas Savienības stabilitātes interesēs. VNM ir nepieciešams VUM papildinājums (5), jo atbildības un lemšanas līmeņi noregulējuma kontekstā ir jāsaskaņo ar attiecīgajiem līmeņiem uzraudzības kontekstā. ECB šajā ziņā ir vienisprātis ar Komisiju, ka šāds vienots mehānisms – vairāk nekā valsts noregulējuma iestāžu tīkls – ir piemērots, lai garantētu optimālas noregulējuma darbības, tostarp adekvātu sloga sadalījumu. Valstu noregulējuma sistēmu koordinācija nav pietiekama, lai vispiemērotākajā termiņā un izmaksu ziņā lietderīgā veidā pieņemtu noregulējuma lēmumus, it īpaši pārrobežu kontekstā.

1.3. Lēmumu pieņemšanas procesā ir iespējams laikus un efektīvi pieņemt lēmumus – ja nepieciešams, ļoti īsā termiņā, piemēram, dažu dienu vai pat dažu stundu laikā. Process tiek balstīts uz adekvātu noregulējuma plānošanu.

1.4. VNI rīcībā ir adekvātas pilnvaras, instrumenti un finanšu resursi, lai īstenotu finanšu iestāžu noregulējumu, kā paredzēts topošajā Banku sanācijas un noregulējuma direktīvā (BSND).

1.5. VNI ir pieejams noregulējuma finansējums no Vienotā banku noregulējuma fonda (VBNF), ko finansē ar riska pakāpei pielāgotām ex ante iemaksām no visām bankām, kurām piemērojams VNM, bet vajadzības gadījumā – arī ar papildu ex post iemaksām. Turklāt ir pieejams nodokļu ziņā neitrāls publiskā sektora pagaidu atbalsts, piemēram, VBNF pieejamas kredītlīnijas formā.

1.6. Plānotais VNM regulējums paredz ciešu koordināciju starp VNM noregulējuma funkciju un VUM uzraudzības funkciju, vienlaikus ievērojot un respektējot attiecīgās institucionālās atbildības sadalījumu.

Gan VUM, gan VNM ir būtiska Banku savienības integrētā finanšu regulējuma sastāvdaļa; Banku savienība attiecīgajās dalībvalstīs palīdzēs likvidēt saikni starp bankām un valsti un apvērst pašreizējo finanšu tirgus sadrumstalotības tendenci.

ECB noteikti atbalsta paredzēto VNM ieviešanas grafiku. Šis grafiks paredz, ka VNM stājas spēkā 2014. gada vidū, bet darbību pilnā apmērā sāk 2015. gada 1. janvārī. Sastādot grafiku, ir ņemts vērā, ka VNM ir būtiska Banku savienības sastāvdaļa.

2. Īpaši apsvērumi

2.1. Tiesiskais pamats

No Komisijas paskaidrojuma izriet, ka ierosinātā regula tika izstrādāta, pamatojoties uz Līguma 114. pantu, kurā atļauts īstenot pasākumus, lai tuvinātu dalībvalstu normatīvos vai administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. ECB ir informēta par ierosinātā tiesiskā pamata novērtējumu, ko pašlaik gatavo citas Savienības iestādes, un norāda uz priekšlikumiem par izmaiņām ierosinātajā regulā, lai nodrošinātu, ka 114. pants ir iespējams tiesiskais pamats, lai sasniegtu ierosinātās regulas mērķi – saglabāt iekšējā tirgus integritāti un uzlabot tā darbību ar to, ka Savienības iestādes vienādi piemēro vienotu noregulējuma noteikumu kopumu, un ar to, ka ir pieejams VBNF.

2.2. Vienotās noregulējuma valdes pārvaldība un pārskatatbildība

ECB principā atzinīgi vērtē ierosināto pārvaldības regulējumu, it īpaši to, ka Vienotās noregulējuma valdes (turpmāk tekstā – “Noregulējuma valde”) lēmumu pieņemšanā nevienai pusei, konkrēti – nevienai valsts noregulējuma iestādei, nebūs veto tiesības. Lai gan Komisija joprojām ir pilnvarota pieņemt galīgo lēmumu par kredītiestādes faktisko noregulējumu, Noregulējuma valdei būs plašas un neatkarīgas pilnvaras izstrādāt noregulējuma plānus (6) un noregulējuma shēmas (7), kā arī pieprasīt to īstenošanu. Būtu ļoti svarīgi, ka VNM lemtspēja un balsošanas kārtība nodrošina, ka lēmumi tiek pieņemti efektīvi un laikus, it īpaši krīzes apstākļos. Noregulējuma procesā iesaistīto iestāžu atbildība būtu jānosaka precīzāk, lai novērstu pilnvaru dublēšanu un pārklāšanos. Pilnīgāks Noregulējuma valdes pilnvaru paredzētās īstenošanas izklāsts ļautu nepieciešamā mērā uzlabot atbilstību Meroni doktrīnai (8), vienlaikus nodrošinot, ka ikviena konkrētā noregulējuma lieta tiek izskatīta pietiekami elastīgi. Visbeidzot, ierosinātajai regulai būtu jānodrošina, ka Komisija jebkuru lēmumu par faktisko noregulējumu pieņem pēc vajadzības drīz (9).

ECB atzinīgi vērtē ierosināto regulējumu par Noregulējuma valdes pārskatatbildību, kas atbilst Savienības institucionālajai sistēmai. Eiropas Parlamentam un Noregulējuma valdei, vienojoties par demokrātiskās pārskatatbildības un pārraudzības īstenošanas praktisko kārtību (10), būtu jāievēro konfidencialitāte saskaņā ar Savienības un valstu tiesību aktiem, it īpaši attiecībā uz uzraudzības informāciju, ko Noregulējuma valde iegūst no ECB vai valsts kompetentajām iestādēm.

2.3. Noregulējuma iestāžu un uzraudzības iestāžu sadarbība

ECB atzinīgi vērtē paredzēto ciešo sadarbību starp uzraudzības iestādēm un noregulējuma iestādēm (11). Ierosinātajā regulā noteiktie ECB uzdevumi un atbildība būtu jāpakārto (un to apjoms nevarētu būt plašāks par) ECB uzticētajiem uzdevumiem, kas noteikti Līgumā, Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas Statūtos (turpmāk tekstā – “ECBS Statūti”) un it īpaši Padomes 2013. gada 15. oktobra Regulā (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību (12) (turpmāk tekstā – “VUM regula”). ECB ņem vērā, ka ierosinātajā regulā tai nav uzticēti jauni uzdevumi vai atbildības jomas, bet tā paredz ciešu sadarbību un informācijas apmaiņu (13). ECB ierosina, ka skaidrības pēc ierosinātās regulas atsaucēs uz ECB uzdevumiem vai atbildību būtu jāatsaucas uz ECB atbildību vai attiecīgi uzdevumiem, kas tai uzticēti VUM regulā (14).

Turklāt ECB ņem vērā, ka ierosinātajā regulā ir noteikts, ka, ja ECB uzaicina Noregulējuma valdes pārstāvi piedalīties ECB Uzraudzības valdē, Noregulējuma valde ieceļ savu pārstāvi. Tomēr VUM regulā ir noteikts, ka, tiklīdz ir izveidota Noregulējuma valde, ECB Uzraudzības valde var uzaicināt Eiropas Noregulējuma iestādes priekšsēdi piedalīties Uzraudzības valdes sanāksmēs (15) novērotāja statusā. Lai nodrošinātu pilnīgu konsekvenci, ierosinātajā regulā būtu jāveic atbilstošas izmaiņas (16).

Būtu būtiski svarīgi, ka pirms jebkuras prognozētas krīzes, kā arī tās sākumposmā (ja uzraudzības iestāde attiecībā uz kredītiestādi var īstenot agrīnās intervences pasākumus, un kad tā izvērtē noregulējuma un kapitāla instrumentu norakstīšanas nosacījumus) noregulējuma iestāžu un uzraudzības iestāžu attiecīgās funkcijas un atbildība tiktu nošķirtas.

Pirmkārt, agrīnās intervences posmā visu atbildību par veiktajām darbībām un pasākumiem uzņemas uzraudzības iestāde. Veicot agrīnās intervences pasākumus, ir svarīgi, ka uzraudzības iestāde bez liekas kavēšanās informē Noregulējuma valdi. Tomēr priekšlikums par to, ka ECB (vai valsts uzraudzības iestādei) pirms agrīnās intervences papildpasākumu veikšanas ir pienākums apspriesties ar noregulējuma iestādi, neatbilst tam, ka integrētas vienpersoniskas uzraudzības atbildības sistēmas ietvaros ir jāveic nekavējošas un iedarbīgas agrīnās intervences darbības. Tādēļ ECB vai valsts uzraudzības iestādei par šādām darbībām pēc iespējas drīz būtu tikai jāinformē noregulējuma iestādes (17). Turklāt agrīnās intervences posmā Noregulējuma valdei savas iekšējās sagatavošanās darbības būtu jāveic tā, lai novērstu, ka tiek apdraudēta tirgus dalībnieku uzticēšanās un, iespējams, pasliktinās attiecīgās finanšu iestādes stāvoklis. Tādēļ tādas darbības kā informācijas pieprasīšana un pārbaudes uz vietas galvenokārt būtu jāveic uzraudzības iestādei, kas atbilstoši BSND prasībām sniegtu visu informāciju, kas nepieciešama, lai sagatavotos finanšu iestādes noregulējumam noregulējuma iestādē (18). Būtu jāizvairās no nekoordinētām noregulējuma iestādes veiktām izmeklēšanas darbībām un pārbaudēm uz vietas, ņemot vērā to, ka tas var mazināt tirgus dalībnieku uzticēšanos (19).

Otrkārt, attiecībā uz noregulējuma uzsākšanas nosacījumu izvērtēšanu ECB ņem vērā, ka ierosinātajā regulā ir apliecināts, ka uzraudzības iestāde vislabāk spēj novērtēt, vai kredītiestāde ir maksātnespējīga vai, domājams, kļūs maksātnespējīga un vai nepastāv pamatota iespēja, ka jebkāda alternatīva privātā sektora vai uzraudzības iestādes darbība piemērotā termiņā novērstu tās maksātnespēju (20). ECB uzskata, ka visa atbildība par šo divu kritēriju novērtēšanu būtu jāuztic attiecīgajai uzraudzības iestādei, t. i., ECB vai valsts kompetentajai iestādei (atbilstoši VUM regulā paredzētajam kompetenču sadalījumam). Tas nodrošinās skaidru atbildības sadalījumu – nekavējošas un efektīvas noregulējuma darbības interesēs (21). Ierosinātajā regulā būtu jānosaka, ka Komisija par finanšu iestādes noregulējuma sākšanu var lemt, pamatojoties vienīgi uz šādu uzraudzības iestādes veiktu novērtējumu (22). Tādēļ minētais novērtējums būs nepieciešams, bet ne pietiekams finanšu iestādes noregulējuma sākšanas priekšnosacījums.

Treškārt, uzraudzības iestāde arī vislabāk spēj novērtēt, vai vienība vai grupa vairs nebūs funkcionētspējīga (ja vien nenotiks kapitāla instrumentu norakstīšana vai konversija) un vai ir nepieciešams publiskā sektora ārkārtas atbalsts. Šāda funkcionētspējas vērtēšana notiks vai nu pirms, vai arī vienlaikus ar novērtējumu par to, vai banka atbilst noregulējuma nosacījumiem, tātad pirms noregulējuma sākšanas. Tādēļ ierosinātajā regulā būtu skaidri jānosaka, ka atbildība par šo novērtējumu tiek uzticēta uzraudzības iestādei, un šādam uzraudzības iestādes novērtējumam būtu jābūt nepieciešamam kapitāla instrumentu norakstīšanas vai konversijas priekšnosacījumam (23).

Turklāt, lai nodrošinātu pienācīgu kontroli un pārraudzību, Noregulējuma valdei un Komisijai būtu jābūt iespējai jebkurā laikā lūgt uzraudzības iestādi (ECB vai valsts kompetento iestādi) veikt sagatavot vērtējumu, ja finanšu iestāde ir vai, domājams, kļūs maksātnespējīga vai ja tā vairs nav uzskatāma par funkcionētspējīgu (ja vien netiek veikta kapitāla instrumentu norakstīšana). Tas novērsīs eventuālu uzraudzības iestādes bezdarbību situācijā, kad noregulējuma iestāde uzskata par nepieciešamu rīkoties (24).

Visbeidzot, ierosinātajā regulā ir noteikts, ka ECB un valsts uzraudzības iestādes sniedz Noregulējuma valdei un Komisijai visu informāciju, kas nepieciešama to uzdevumu īstenošanai. Informācijas apmaiņa ir svarīgs uzraudzības mehānisma un noregulējuma mehānisma iedarbīgas darbības priekšnosacījums. Tādējādi būtu skaidri jānosaka, ka informācijas sniegšanas pienākumi ir abpusēji. Konkrētāk, uzraudzības iestāde pēc iespējas drīz būtu jāinformē par noregulējuma procedūras ietvaros plānotajiem un īstenotajiem pasākumiem, lai dotu tai iespēju paredzēt iespējamās sekas attiecībā uz finanšu stabilitāti un attiecīgi brīdināt noregulējuma iestādi (25).

2.4. ECB dalība Noregulējuma valdē un vispārēja centrālo banku iesaistīšanās

ECB norāda, ka ierosinātās regulas 19. apsvērums, kurā ietverta atsauce uz Komisijas un ECB “pārstāvjiem”, neatbilst ierosinātās regulas pārējam tekstam, kurā noteikts, ka Komisija un ECB ieceļ dažus Noregulējuma valdes locekļus. Konkrētāk, ierosinātās regulas 39. pantā ir noteikts, ka Noregulējuma valdes sastāvā citstarp ietilpst ECB iecelta persona, kuras amata pilnvaru termiņš ir pieci gadi, un tas nav pagarināms. Saskaņā ar ierosinātās regulas 43. pantu Noregulējuma valdes locekļi rīkojas neatkarīgi un objektīvi visas Savienības interesēs, kā arī nedz lūdz, nedz pieņem Savienības iestāžu vai struktūru, nevienas dalībvalsts valdības vai citas publiskas vai privātas struktūras norādījumus. Saskaņā ar ierosinātās regulas 45. un 49. pantu ECB ieceltais Noregulējuma valdes loceklis ar balsstiesībām piedalās Noregulējuma valdes plenārsesijās un izpildsesijās.

Lai precīzāk atspoguļotu atšķirību starp VUM regulā noteiktajām ECB funkcijām un ierosinātajā regulā noteiktajām ECB funkcijām Noregulējuma valdē, kā arī lai Savienībā uzturētu spēkā institucionālās atbildības sadalījumu starp uzraudzības funkcijām un noregulējuma funkcijām, ECB ierosina uzskatīt, ka ECB ir uzaicināta piedalīties jebkurā Noregulējuma valdes apspriedē (plenārsesijā vai izpildsesijā) novērotāja statusā (26).

Attiecībā uz centrālo banku svarīgo nozīmi un kompetenci finanšu stabilitātes jomā un to makroprudenciālo atbildību, valstu centrālajām bankām – kurām valsts tiesību aktos nav paredzēts noregulējuma iestādes statuss – būtu jābūt tiesīgām piedalīties Noregulējuma valdes apspriedēs novērotāja statusā un tām, papildus ECB, ir jābūt iesaistītām noregulējuma darbību sistēmiskās ietekmes izvērtēšanā (27).

2.5. Noregulējamības novērtēšana un minimuma prasības attiecībā uz pašu kapitālu un atbilstīgajām saistībām (MPAS)

ECB atzinīgi vērtē to, ka ierosinātajā regulā ir noteikts, ka Noregulējuma valde veic jebkuras 2. pantā minētās vienības noregulējamības vērtēšanu, apspriežoties ar kompetento iestādi, piemēram, ECB (28). Lai gan pašas vērtēšanas ziņā apspriešanās ar uzraudzības iestādi ir pietiekama, pasākumi, kurus veic, lai novērstu noregulējamības šķēršļus, būtu jānosaka kopīgi un jāīsteno sadarbībā ar uzraudzības iestādi. Tas atspoguļotu uzraudzības iestāžu intensīvu iesaistīšanos noregulējuma plānu izstrādāšanā (29). Šajā novērtējumā nebūtu jāpieņem, ka tiks piešķirts finansiāls atbalsts no VBNF (izņemot atbalstu pagaidu likviditātes nodrošināšanai). Pieņēmums, ka fonds sniegs atbalstu maksātspējas nodrošināšanai, būtu pretrunā vispārīgajam principam, ka noregulējuma gadījumā zaudējumu risks vispirms skar atsevišķas finanšu iestādes vai grupas akcionārus un kreditorus (30). VBNF finanšu resursus sniedz vienīgi tad, ja noregulējuma finansējums no akcionāriem un kreditoriem ir nepietiekams. Tādēļ, novērtējot finanšu iestādes vai grupas noregulējamību, ir jānodrošina, ka finanšu iestāde vai attiecīgi grupa pati spēj absorbēt zaudējumus pietiekamā mērā, lai noregulējuma stratēģija būtu ticama (31).

ECB uzskata, ka MPAS ir viens no galvenajiem elementiem, ar ko nodrošināt noregulējamību un adekvātu zaudējumu absorbētspēju. Šajā ziņā kompetentajai iestādei būtu jābūt lielākai ietekmei MPAS noteikšanā, ņemot vērā, ka MPAS var tieši ietekmēt bankas komercdarbības nepārtrauktību un tādējādi ir kompetentajai iestādei nozīmīgs jautājums. Tādēļ MPAS būtu jānosaka Noregulējuma valdei “sadarbībā” ar kompetento iestādi (32). ECB saprot, ka attiecībā uz MPAS piemērojamām vispārīgajām normām ierosinātā regula nodrošinās pilnīgu atbilstību topošajai BSND, tātad arī šķērsatsauces uz MPAS ietilpstošo saistību atbilstības kritērijiem (33).

2.6. Iekšējā rekapitalizācija

Ierosinātajā regulā ir noteikts, ka iekšējās rekapitalizācijas (bail-in) noteikumi stājas spēkā 2018. gada 1. janvārī. Tas nozīmē, ka laikā no 2015. gada līdz 2018. gadam varētu būt tā, ka VNM nākas veikt banku noregulējumu bez šā noregulējuma instrumenta. Tomēr, ja noregulējumā tiek izmantoti publiskā sektora naudas līdzekļi vai naudas līdzekļi no VBNF, jaunie valsts atbalsta noteikumi (34) prasīs obligātu kapitāla un pakārtoto parādsaistību iekšējo rekapitalizāciju. Neraugoties uz to, pastāvēs nenoteiktība attiecībā uz to, vai nenodrošinātas augstākas prioritātes parādsaistības var iekšēji rekapitalizēt, jo dalībvalstis varēs izvēlēties, vai tās paredz ieviest iekšējās rekapitalizācijas regulējumu.

Ņemot to vērā, ECB atbalsta iekšējās rekapitalizācijas instrumenta ieviešanu vēl pirms 2018. gada. Tiek uzskatīts, ka iekšējā rekapitalizācija jau lielā mērā ir iekļauta izmaksās, tādēļ var pieņemt, ka ietekme uz finansējumu būs neievērojama. Turklāt, ja būs pieejams iekšējās rekapitalizācijas instruments, tiks veicināta tiesiskā noteiktība, konsekvence un paredzamība, tādējādi izvairoties no ad hoc risinājumiem (35).

Šķiet, ka norma par prasījumu prioritāti maksātnespējas gadījumā, kas nosaka secību, kādā tiek attiecināti zaudējumi iekšējas rekapitalizācijas gadījumā (36), nav identiska ar topošās BSND normām. Tādēļ atkarībā no Savienības likumdevēju pieņemtā galīgā teksta būtu nepieciešams panākt konsekventu formulējumu. Konkrēti, segtiem noguldījumiem būtu jābūt ar “virsprioritāti” (super priority), savukārt atbilstīgiem fizisko personu, kā arī mazo un vidējo uzņēmumu noguldījumiem būtu jābūt ar augstāku prioritāti nekā citiem nenodrošinātiem augstākas prioritātes prasījumiem. Šajā ziņā noguldījumu garantiju sistēmas nozīme noregulējuma procesam būtu pilnīgi jāsaskaņo arī ar topošās BSND normām, paredzot to subrogāciju segto noguldītāju tiesībām un pienākumiem (37).

2.7. Vienotais banku noregulējuma fonds

ECB atzinīgi vērtē to, ka VNM ietvers VBNF, kas tiek finansēts ar riska pakāpei pielāgotām ex ante iemaksām no finanšu iestādēm VNM iesaistītajās dalībvalstīs. Šāda kopēja noregulējuma fonda kontrole ir būtisks VNM elements, lai nodrošinātu adekvātu noregulējuma finansējumu bez publiskā sektora naudas līdzekļu piesaistīšanas. Tas Noregulējuma valdei dos iespēju nekavējoši rīkoties – bez nepieciešamības ilgstoši diskutēt par sloga sadalījumu banku pārrobežu darbības gadījumā, tādējādi nodrošinot optimālu un izmaksu ziņā lietderīgu Eiropas mēroga noregulējuma stratēģiju. Ar VBNF apkopotajiem resursiem – daudz iedarbīgāk nekā ar valsts mēroga pasākumiem – būs iespējams aizsargāt nodokļu maksātājus un tādējādi likvidēt nevēlamo saikni starp bankām un attiecīgajām valstīm.

Ierosinātajā regulā VBNF vajadzībām paredzētais mērķapjoms ir vismaz 1 % no segtajiem noguldījumiem. ECB uzskata, ka segtie noguldījumi nav vispiemērotākais etalons, ņemot vērā, ka tie nepilnīgi atspoguļo iespējamās noregulējuma finansējuma izmaksas. Segto noguldījumu apjoms var palikt nemainīgi stabils pat tad, ja saistību kopējais apjoms ievērojami pieaug, vai arī otrādi – tas var pieaugt, lai gan saistību kopējais apjoms paliek nemainīgs. Abos gadījumos netiktu pienācīgi atspoguļots noregulējuma fonda potenciālais riska darījumu apjoms. Būtu jāņem vērā arī tas, ka segtie noguldījumi jau ir apdrošināti Noguldījumu garantiju sistēmas (NGS) ietvaros, jo tas veicinātu noregulējuma finansēšanu, ja attiecībā uz [prioritārajiem] segtajiem noguldījumiem rastos zaudējumi. Tādēļ šis etalons būtu jāpapildina ar atsauces vērtību, kas saistīta ar saistību kopsummu; Noregulējuma valdei tā būtu pienācīgi jāpielāgo, vienlaikus 1 % no segtajiem noguldījumiem atstājot kā minimumu (38).

2.8. Finansiālā atbalsta pasākumi

ECB atzinīgi vērtē priekšlikumu par papildu finansiālā atbalsta pasākumiem, kurus varētu iedarbināt ārkārtas apstākļos, ja ex ante iemaksas izrādītos nepietiekamas, lai segtu VBNF izdevumus, un ja ex post iemaksas nebūtu uzreiz pieejamas; šādi pasākumi ietvertu aizņēmumus vai cita veida atbalstu no finanšu iestādēm vai citām trešām personām. Šādi finansiālā atbalsta pasākumi palielinātu VNM stabilitāti īpaši nelabvēlīgu ekonomikas un finanšu satricinājumu apstākļos, tādējādi nostiprinot tā spēju novērst sistēmiskas krīzes. Turklāt ECB atbalsta prasību, ka finansējums no šāda finansiālā atbalsta pasākumiem tiek izlīdzināts no finanšu nozares, nevis no valsts budžeta. Šī prasība atbilst vienai no VNM izveides pamatidejām, proti, ka banku noregulējums tiek īstenots, neradot nodokļu maksātājiem pastāvīgas izmaksas. Attiecībā uz šiem elementiem ierosinātā regula pilnīgi atbilst Eiropadomes 2012. gada 13.–14. decembra un 2013. gada 27.–28. jūnija secinājumiem (39), kas balstīti uz ziņojumu Towards a genuine Economic and Monetary Union (“Ceļā uz patiesu ekonomikas un monetāro savienību”).

Vienlaikus ECB norāda, ka ierosinātajā regulā nepietiekami konkrēti ir izklāstīts, kā paredzēts strukturēt papildu finansiālā atbalsta pasākumus. Konkrētāk, lai gan ierosinātā regula paredz iespēju aizņemties no trešām personām (40), tajā nav konkretizēts, vai papildu finansiālā atbalsta pasākumi ietvertu arī pagaidu piekļuvi publiskā sektora naudas līdzekļiem vai tomēr tikai aizņēmumus no privātā sektora. Tā kā ierosinātās regulas 6. panta 4. punktā ir tieši paskaidrots, ka dalībvalstīm nav pienākuma nodrošināt šādu piekļuvi, šķiet, ka šāds finansiāls atbalsts varētu tikt piešķirts vienīgi brīvprātīgi. ECB uzskata, ka, lai gan piekļuvei valsts budžeta līdzekļiem ir piemērojams nodokļu neitralitātes princips, tā būtu būtisks VNM finansiālā atbalsta pasākumu elements. Tas tādēļ, ka naudas līdzekļi no privātā sektora varētu būt ierobežoti, it īpaši VNM darbības sākumposmā, un finanšu tirgus spēcīga satricinājuma apstākļos varētu arī īslaicīgi izsīkt. ECB saprot, ka Komisija šeit nav iekļāvusi iesaistīto dalībvalstu pienākumu nodrošināt piekļuvi publiskā sektora naudas līdzekļiem tādēļ, ka tas varētu skart dalībvalstu suverenitāti nodokļu jomā, bet šāds aizskārums uz ierosinātās regulas tiesiskā pamata nav pieļaujams. Ņemot to vērā, ECB uzskata, ka būtu svarīgi, ka iesaistītās dalībvalstis nodrošina kopēju un stabilu publiskā sektora finansiālo atbalstu, kas būtu pieejams līdz ar ierosinātās regulas stāšanos spēkā (41).

Šis publiskā sektora finansiālais atbalsts varētu ietvert kredītlīniju, caur kuru VNM būtu pieejami iesaistīto dalībvalstu kopēji fiskālie resursi. Lai ievērotu nodokļu neitralitātes principu, tad, ja kredītlīnija tiktu aktivizēta, tā būtu pilnā apmērā atkal jāizlīdzina. Būtu svarīgi uzmanīgi pielāgot laika diapazonu, kurā notiktu šo naudas līdzekļu atgūšana no finanšu sektora, lai izvairītos no tā, ka nodevas ir pārāk procikliskas. Šāda kredītlīnijas izmantošanas kārtība pilnīgi atbilstu Eiropadomes 2012. gada decembra secinājumiem (42) un līdzīgiem noregulējuma režīmiem citās valstīs, piemēram, attiecībā uz ASV Finanšu ministrijas kredītlīniju federālajai noguldījumu apdrošināšanas sabiedrībai Federal Deposit Insurance Corporation.

2.9. Kopsakars ar valsts atbalsta regulējumu

ECB ņem vērā, ka ierosinātajā regulā ir paredzēts nodrošināt, ka tiek saglabāta Komisijas kompetence valsts atbalsta jomā visās noregulējuma lietās, kas saistītas ar atbalstu, kas kvalificējams kā valsts atbalsts. Tas tiks sasniegts, paralēli noregulējuma procedūrai īstenojot valsts atbalsta procedūru (43). Tomēr ierosinātajā regulā ir arī paredzēts, ka lietās, kurās runa ir par atbalstu no VBNF, pēc analoģijas un paralēli noregulējuma procedūrai piemēro valsts atbalsta kontroles noteikumus (44).

ECB atzīst, ka valsts atbalsta regulējums ir būtisks, lai banku noregulējuma kontekstā noteiktu visai Savienībai kopējus valsts publiskā sektora atbalsta parametrus. Tomēr ECB uzskata, ka būtu rūpīgi jāizvērtē valsts atbalsta kontroles noteikumu piemērošanas ietekme uz VNM īstenotajām noregulējuma procedūrām. Tiklīdz VNM būs pilnā apmērā uzsākusi darbību, noregulējuma lēmumi tiks pieņemti Savienības mērogā, tādējādi saglabājot vienlīdzīgus konkurences apstākļus un novēršot vienotā tirgus izkropļošanu (45). Ņemot to vērā, valsts atbalsta procedūras ietvaros paralēli veiktajai novērtēšanai nebūtu jāaizkavē, jādublē vai jātraucē noregulējuma procedūra. Noregulējuma procedūras ietvaros var sasniegt mērķi – saglabāt iekšējo tirgu un novērst izkropļojumus konkurencē starp iesaistītajām dalībvalstīm un neiesaistītajām dalībvalstīm. Konkrēti, var paredzēt, ka notiks valsts atbalsta aspektu integrēšana noregulējuma procedūrā, ņemot vērā, ka Komisija ir pilnvarota pieņemt galīgo lēmumu. Katrā ziņā ierosinātās regulas piemērošanai būtu jānodrošina, ka valsts atbalsta kontroles rezultātā nedz tiek lieki kavēta procedūra, nedz tiek traucēta noregulējuma mērķu sasniegšana, it īpaši, ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt finanšu stabilitāti (46). Skaidrības un tiesiskās noteiktības dēļ būtu lietderīgi, ja Komisija ierosinātajā regulā skaidri konkretizētu, kuras valsts atbalsta regulējuma normas un kura procedūra tiks piemērota pēc analoģijas, un, ja nepieciešams, papildus izskaidrotu to piemērošanas detaļas, izmantojot piemērotus līdzekļus.

Visbeidzot, nākotnē varētu būt nepieciešams veikt papildu vērtējumu par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pēc analoģijas un par mijiedarbību starp valsts atbalsta apsvērumiem un finanšu stabilitātes apsvērumiem noregulējuma kontekstā (47).

2.10. Noregulējuma lēmumu izskatīšana tiesā

Ierosinātā regula neietver nevienu normu par noregulējuma lēmumu izskatīšanu tiesā un ar to saistītiem jautājumiem. ECB saprot, ka a) gan Noregulējuma valdes / Komisijas lēmumi par noregulējumu (48) un Komisijas lēmumi attiecībā uz atbilstību valsts atbalsta noteikumiem, no vienas puses, un b) valsts noregulējuma iestāžu īstenotas noregulējuma darbības saistībā ar noregulējuma shēmas īstenošanu atbilstoši šiem lēmumiem un valsts atbalsta noteikumiem, no otras puses, joprojām būtu pakļauti izskatīšanai Eiropas Savienības Tiesā vai attiecīgi valstu tiesās. ECB ņem vērā, ka Līgumā un ierosinātajā regulā paredzēto, Tiesā izmantojamo tiesību aizsardzības līdzekļu un iesaistīto dalībvalstu tiesību aktos paredzēto, valstu tiesās izmantojamo tiesību aizsardzības līdzekļu kombinācijai būtu jāgarantē fiziskām un juridiskām personām, kuras skar VNM lēmumi, tiesības uz pienācīgu lietas izskatīšanu tiesā.

Juridiskas skaidrības dēļ būtu lietderīgi regulā konkretizēt, ka tajā netiek ierobežota valstu tiesu kompetence izskatīt lietas par valsts noregulējuma iestāžu un citu kompetento iestāžu darbību vai bezdarbību, izpildot Noregulējuma valdes lēmumus, kas saskaņā ar 16. pantu pieņemti noregulējuma procedūras ietvaros. Turklāt varētu apsvērt, vai būtu jāievieš normas, kas liedz vai vismaz ierobežo iespējas atcelt Noregulējuma valdes lēmumus, it īpaši attiecībā lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar ierosinātās regulas 26. panta 2. punktu atbilstoši BSND normām par pārsūdzības tiesībām un citu darbību izslēgšanu. Attiecīgās normas būtu rūpīgi jālīdzsvaro, lai nodrošinātu atbilstību ES Pamattiesību hartā un Eiropas Cilvēktiesību konvencijā ietvertajām garantijām attiecībā uz īpašuma tiesībām.

Visbeidzot, lai palielinātu pārskatāmību attiecībā uz VNM ietvaros pieejamiem tiesību aizsardzības līdzekļiem (izskatīšanu tiesā), būtu vēlams izklāstīt, kāds ir to personu tiesību uz izskatīšanu tiesā apjoms un saturs, kuras skar VNM ietvaros veikti noregulējuma pasākumi, konkretizējot, piemēram, ka, tiesā izskatot valsts noregulējuma iestāžu darbību vai bezdarbību, ir nepieciešams pilnīgi ņemt vērā, ka saskaņā ar ierosinātās regulas 16. panta 8. punktu valsts iestādēm ir pienākums veikt visus nepieciešamos pasākumus, lai izpildītu Noregulējuma valdes lēmumus, un ka Noregulējuma valdes lēmumus var pārsūdzēt Eiropas Savienības Tiesā. To varētu izklāstīt ierosinātās regulas paskaidrojuma rakstā vai atsevišķā dokumentā.

2.11. Terminoloģija

ECB atzinīgi vērtē Komisijas nolūku nodrošināt, ka ierosinātā regula atbilst topošajai BSND, un to, ka tiek ievērota vispārēja konsekvence, citstarp definīciju lietojumā. Būtu jāpārņem BSND ietvaros lietotie terminu skaidrojumi, ja vien nepastāv objektīvi iemesli, lai ierosinātajā regulā no tām daļēji atkāptos vai atteiktos pavisam (49). Šajā ziņā ierosinātās regulas atsaucēs uz uzraudzības iestādi būtu jāizmanto konsekventa pieeja, piemēram, atsaucoties uz “kompetento iestādi”, vienlaikus paskaidrojot, ka šis termins ietver arī ECB (uzraudzības iestādes statusā) un valsts uzraudzības iestādes.

2.12. Ciešā sadarbībā iesaistītās dalībvalstis

ECB rekomendē ierosināto regulu papildināt ar normu par vēl nenoslēgtām noregulējuma procedūrām – gadījumam, ja dalībvalsts, kas izveidojusi ciešu sadarbību (50) (līdz ar ko automātiski uz to attiecas ierosinātā regula), šo sadarbību tomēr izbeigtu.

Frankfurtē pie Mainas, 2013. gada 6. novembrī ECB prezidents Mario DRAGHI

(1) COM(2013) 520 galīgā redakcija.

(2) OV C 30, 1.2.2013., 6. lpp. Visi ECB atzinumi ir publicēti ECB internetvietnē (www.ecb.europa.eu).

(3) Pieejami Eiropas Savienības Padomes internetvietnē (www.consilium.europa.eu).

(4) Publiskots Europadomes sanāksmē 2012. gada decembrī; pieejams Eiropas Savienības Padomes internetvietnē (www.consilium.europa.eu).

(5) Sk. arī Eiropas Centrālās bankas 2012. gada 29. novembra atzinumu par priekšlikumu direktīvai, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību sanācijas un noregulējuma režīmu (CON/2012/99) (OV C 39, 12.2.2013., 1. lpp.).

(6) Sk. ierosinātās regulas 7. pantu.

(7) Sk. ierosinātās regulas 20. pantu.

(8) Sk. Tiesas 1958. gada 13. jūnija spriedumu lietā 9/56 Meroni/High Authority (Recueil 1958, 133. lpp.), 1981. gada 14. maija spriedumu lietā 98/80 Romano/INAMI (Recueil 1981, 1241. lpp.) un 2005.gada 12. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C-154/04 un C-155/04 Alliance for Natural Health u. c. (Krājums 2005, I-6451. lpp.).

(9) Sk., piemēram, komentārus par ierosinātās regulas 16. pantu, kas izklāstīti turpmākajās sadaļās un 6. priekšlikumā par izmaiņām projekta tekstā.

(10) Ierosinātās regulas 41. panta 8. punkts.

(11) Sk. ierosinātās regulas 4. nodaļu (Sadarbība).

(12) OV L 287, 29.10.2013., 63. lpp. It īpaši VUM regulas 3. panta 3. punkts un 27. panta 2. punkts.

(13) Ierosinātās regulas 27. panta 2. un 3. punkts.

(14) Sk., piemēram, 2., 5., 8. un 10. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(15) Sk. VUM regulas 26. panta 11. punktu un preambulas 70. apsvērumu.

(16) Sk. 12. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(17) Tādējādi būtu jāveic atbilstošas izmaiņas ierosinātās regulas 11. panta 4. punktā. Sk. 5. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(18) 23. panta 1. punkta ec) apakšpunkts priekšlikumā direktīvai, ar ko izveido kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību sanācijas un noregulējuma režīmu un groza Padomes Direktīvas 77/91/EEK un 82/891/EEK, Direktīvas 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK un 2011/35/EK un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 – vispārīga pieeja, par ko dalībvalstu finanšu ministri vienojušies ECOFIN padomes 2013. gada 27. jūnija sanāksmē (2012/0150 (COD)-11148/1/13 Rev 1).

(19) Sk. 14. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(20) Ierosinātās regulas preambulas 16. apsvērumā ir teikts: “ECB, kas ir uzraudzības iestāde VUM ietvaros, ir vislabākajā pozīcijā, lai novērtētu, vai kredītiestāde kļūst maksātnespējīga vai, domājams, kļūs maksātnespējīga, un vai ir pamatota iespēja, ka jebkāda privāta sektora vai uzraudzības darbība novērstu tās maksātnespēju samērīgā laikposmā.”

(21) Šis jautājums ir aplūkots arī Atzinumā CON/2012/99, 2.1. punkts.

(22) Sk. 6. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(23) Sk. 8. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(24) Sk. 8. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(25) Sk. 11., 12. un 13. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(26) Sk. 15., 16. un 17. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(27) Sk. 15. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(28) Tas atbilst Finanšu stabilitātes padomes (FSP) pieņemtajam dokumentam Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions (Iedarbīga finanšu iestāžu noregulējuma režīma galvenās iezīmes), 2011. gada oktobris, kas pieejami FSP internetvietnē (www.financialstabilityboard.org). Sk. II pielikumu un 10. sadaļu.

(29) Sk. 3. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(30) Sk. ierosinātās regulas 13. panta 1. punktu.

(31) Sk. 7. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(32) Sk. 4. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(33) Sk., piem., BSND projekta 39. panta 2. punktu, kurā izklāstīts, ar kādiem nosacījumiem saistības ir uzskatāmas par atbilstīgām saistībām.

(34) Sk. Komisijas 2013. gada 30. jūlija paziņojumu par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu no 2013. gada 1. augusta atbalsta pasākumiem banku labā saistībā ar finanšu krīzi (OV C 216, 30.7.2013., 1. lpp.).

(35) Sk. 22. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(36) Ar izņēmumiem, kas piemērojami ārkārtas apstākļos. Sk. ierosinātās regulas 24. panta 5. punktu.

(37) Tādēļ ierosinātās regulas 15. un 73. pantā būtu jāietver atsauce uz topošās BSND 98.a un 99. pantu.

(38) Sk. 19. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(39) Pieejami Eiropas Savienības Padomes internetvietnē (www.consilium.europa.eu).

(40) ECB norāda, ka šajā ziņā atbilstoši monetārās finansēšanas aizliegumam centrālā banka nevar finansēt noregulējuma fondu. Sk., piemēram, ECB 2013. gada Konverģences ziņojums, 28. lpp.

(41) Sk. 20. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(42) Eiropadomes 2012. gada 13. un 14. decembra secinājumos ir teikts: “(..) Vienotais noregulējuma mehānisms būtu jābalsta uz iemaksām no pašas finanšu nozares, un tam vajadzētu ietvert atbilstošus un efektīvus kopīgus atbalsta pasākumus. Šiem atbalsta pasākumiem vidējā termiņā vajadzētu būt nodokļu ziņā neitrāliem, nodrošinot, ka publiskā sektora palīdzība tiek izlīdzināta finanšu nozarei uzliktām ex post nodevām.” ECB apzinās, ka pati ierosinātā regula nav pietiekama, lai izveidotu šādu kredītlīniju, tādēļ tā paļaujas uz Noregulējuma valdes pienākumu aktīvi meklēt šādas iespējas, ar nosacījumu, ka ir izveidoti finanšu mehānismi, ar kuru palīdzību iespējams izmantot šādu kredītlīniju.

(43) Sk. ierosinātās regulas paskaidrojuma raksta 4.1.3. punktu (turpmāk tekstā – “paskaidrojuma raksts”) un ierosinātās regulas 16. panta 8. punkta pēdējo teikumu.

(44) Sk. ierosinātās regulas 16. panta 10. punktu un paskaidrojuma raksta 1.2. punktu.

(45) Konkrēti, sk. ierosinātās regulas preambulas 7., 9. un 13. apsvērumu.

(46) Sk. 6. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(47) Sk. 21. priekšlikumu par izmaiņām projekta tekstā.

(48) Sk. ierosinātās regulas 16. pantu kopsakarā ar 78. pantu par Noregulējuma valdes ārpuslīgumisko atbildību.

(49) Sk., piemēram, ierosinātās regulas 3. panta 13. punktu, kurā ietverts termina “grupa” skaidrojums. Tas atšķiras no šā termina definīcijas, kas izklāstīta 2013. gada 27. jūnija dokumenta General Approach on the draft directive establishing a framework for the recovery and resolution of failing banks 2. panta 4. punktā.

(50) Definēta VUM regulā.