P9_TA(2021)0260

Jaunas pieejas likumīgai darbaspēka migrācijai

Eiropas Parlamenta 2021. gada 20. maija rezolūcija par jaunām pieejām likumīgai darbaspēka migrācijai (2020/2010(INI))

(2022/C 15/21)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību, jo īpaši tā 3. panta 2. punktu, un Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD), jo īpaši tā 79. pantu,

— ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju un jo īpaši tās 4. protokola 2. pantu,

— ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu un jo īpaši tās 45. pantu,

— ņemot vērā 1948. gada Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju un jo īpaši tās 13. pantu,

— ņemot vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru, jo īpaši tā 5., 6., 10., 12., un 16. principu,

— ņemot vērā starptautiskos darba standartus attiecībā uz darbaspēka migrāciju, kas pieņemti Starptautiskās Darba organizācijas Starptautiskajā darba konferencē, un Starptautisko konvenciju par visu migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu tiesību aizsardzību, ko ANO Ģenerālā asambleja pieņēma 1990. gada 18. decembrī,

— ņemot vērā Komisijas 2015. gada 13. maija paziņojumu “Eiropas programma migrācijas jomā” (COM(2015)0240),

— ņemot vērā Komisijas 2016. gada 6. aprīļa paziņojumu “Ceļā uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu un labākām iespējām likumīgai nokļūšanai Eiropā” (COM(2016)0197) un 2018. gada 12. septembra paziņojumu “Līdzsvarotas un vispusīgas migrācijas politikas sastāvdaļa – likumīgu ceļu uz Eiropu nostiprināšana” (COM(2018)0635),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 23. septembra paziņojumu par jaunu Migrācijas un patvēruma paktu (COM(2020)0609),

— ņemot vērā ES un Āfrikas Valletas samitā par migrāciju 2015. gada 11. un 12. novembrī pieņemto rīcības plānu un politisko deklarāciju, jo īpaši to attiecīgās daļas par likumīgu migrāciju un mobilitāti,

— ņemot vērā 2018. gada 10. decembra globālo paktu par drošu, sakārtotu un likumīgu migrāciju,

— ņemot vērā ES Ārkārtas trasta fondu Āfrikai,

— ņemot vērā 2016. gada 12. aprīļa rezolūciju par stāvokli Vidusjūras reģionā un vajadzību pēc ES holistiskas pieejas migrācijas jomā (1),

— ņemot vērā 2016. gada 15. janvāra darba dokumentu par pienācīgu likumīgas ekonomiskās migrācijas ceļu izveidi (2),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 24. novembra paziņojumu “Rīcības plāns par integrāciju un iekļaušanu 2021.–2027. gadam” (COM(2020)0758),

— ņemot vērā Parlamenta 2020. gada 19. jūnija rezolūciju par Eiropas aizsardzību pārrobežu un sezonālajiem darba ņēmējiem saistībā ar Covid-19 krīzi (3),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 20. jūnija Regulu (ES) 2019/1149, ar ko izveido Eiropas Darba iestādi (4),

— ņemot vērā Iekšpolitikas ģenerāldirektorāta Pilsoņu tiesību un konstitucionālo lietu politikas departamenta 2015. gada septembra pētījumu par darbaspēka migrācijas uz Eiropas Savienību reglamentēšanas jaunu veidu noskaidrošanu un 2015. gada oktobra pētījumu par ES sadarbību ar trešām valstīm migrācijas jomā, kā arī EPRS 2019. gada marta pētījumu par Eiropas integrācijas trūkuma radītajām izmaksām likumīgas migrācijas jomā,

— ņemot vērā Komisijas 2019. gada 29. marta ziņojumu par ES tiesību aktu likumīgas migrācijas jomā atbilstības pārbaudi (“atbilstības pārbaude”),

— ņemot vērā Komisijas Kopīgā pētniecības centra 2020. gada 23. aprīļa pētījumu “Svarīgākie darba ņēmēji, kuri ir imigranti, — viņu ieguldījums Eiropas reakcijā uz Covid-19” un tā 2020. gada 19. maija tehnisko ziņojumu “Neaizsargāts darbaspēks — migrējošie darba ņēmēji Covid-19 pandēmijas laikā”,

— ņemot vērā Eiropas migrācijas tīkla pētījumus,

— ņemot vērā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas pētījumus,

— ņemot vērā ANO īpašā referenta migrantu cilvēktiesību jautājumos darbu un ziņojumus,

— ņemot vērā Eiropas Padomes darbu, ziņojumus un rezolūcijas,

— ņemot vērā Starptautiskās Migrācijas organizācijas darbu un ziņojumus,

— ņemot vērā ES acquis likumīgas darbaspēka migrācijas jomā, kas izstrādāts laikā no 2004. līdz 2016. gadam un reglamentē trešo valstu darba ņēmēju ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumus un tiesības, tostarp:

— Padomes Direktīvu 2009/50/EK (2009. gada 25. maijs) par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos (5) (Zilās kartes direktīva),

— Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/98/ES (2011. gada 13. decembris) par vienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu vienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, un par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri kādā dalībvalstī uzturas likumīgi (6) (Vienotās atļaujas direktīva),

— Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/36/ES (2014. gada 26. februāris) par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem nodarbinātības kā sezonas darbiniekiem nolūkā (7) (Sezonas darbinieku direktīva),

— Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/66/ES (2014. gada 15. maijs) par ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem trešo valstu valstspiederīgajiem saistībā ar pārcelšanu uzņēmuma ietvaros (8) (“ICT direktīva”),

— Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2016/801 (2016. gada 11. maijs) par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos pētniecības, studiju, stažēšanās, brīvprātīga darba, skolēnu apmaiņas programmu vai izglītības projektu un viesaukles darba nolūkā (9),

— ņemot vērā Komisijas 2016. gada 7. jūnija priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augstprasmes nodarbinātības nolūkos (COM(2016)0378) un attiecīgās nostājas, ko Eiropas Parlaments un Padome pieņēma 2017. gadā,

— ņemot vērā direktīvas, kas reglamentē citu vispārīgāku trešo valstu valstspiederīgo kategoriju ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumus un tiesības, piemēram, direktīvas par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (10) un par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (11),

— ņemot vērā direktīvas, kas reglamentē to trešo valstu valstspiederīgo kategoriju ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumus, kas nav ieceļojuši ES, lai strādātu, bet kam ir atļauts to darīt, piemēram, direktīvas, ar kurām starptautiskās aizsardzības saņēmējiem pēc viņu statusa atzīšanas piešķir tiesības uz piekļuvi nodarbinātībai un pašnodarbinātībai vai starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem nodrošina piekļuvi darba tirgum ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc pieteikuma iesniegšanas,

— ņemot vērā Reglamenta 54. pantu,

— ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas atzinumu,

— ņemot vērā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas ziņojumu (A9-0143/2021),

A. tā kā pašreizējais Savienības tiesiskais regulējums par likumīgu darbaspēka migrāciju ir sadrumstalots, ietverot nozaru direktīvas, kurās paredzēti ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumi konkrētām trešo valstu valstspiederīgo kategorijām;

B. tā kā neviendabīgu noteikumu kopums, kuru pamatā ir 27 valstu pieejas, padara Savienību un tās dalībvalstis par nepievilcīgu likumīgas migrācijas galamērķi;

C. tā kā, neraugoties uz Eiropas programmā migrācijas jomā pausto nodomu īstenot visaptverošu pieeju, likumīga migrācija kopš 2015. gada ES migrācijas politikas izstrādē gandrīz nav bijusi iekļauta;

D. tā kā jaunajā Migrācijas un patvēruma paktā nav iekļauti konkrēti priekšlikumi par likumīgu darbaspēka migrāciju, neraugoties uz to, ka likumīga darbaspēka migrācija ir neaizstājama visaptverošai migrācijas un patvēruma politikai;

E. tā kā pašreizējais tiesiskais regulējums ir vērsts uz nodarbinātību vai nu daudznacionālos uzņēmumos (ICT direktīva), vai tiem darbiniekiem, kuri strādā augsti kvalificētos vai augsti apmaksātos Savienības darba tirgus sektoros (Zilās kartes direktīva), un tikai viena direktīva attiecas uz mazāk apmaksātu migrāciju (Sezonas darbinieku direktīva);

F. tā kā ES trūkst darbaspēka konkrētiem prasmju līmeņiem, nozarēm un profesijām, tostarp mazkvalificētām profesijām (12); tā kā Komisijas 2018. gada paziņojumā par likumīgu ceļu uz Eiropu nostiprināšanu ir atzīts, ka darbaspēka trūkums ietver “kvalificētus profesionāļus” un “tādas profesijas, kurās vajadzīgs mazāk formālu prasmju”;

G. tā kā Covid-19 pandēmija ir parādījusi mūsu intensīvo paļaušanos uz priekšplāna darbiniekiem un migrējošo darba ņēmēju būtisko nozīmi vissvarīgāko pakalpojumu sniegšanā ES, kur iedzīvotāji strauji noveco un kur vidēji 13 % no galvenajiem darba ņēmējiem ir imigranti (13); tā kā Covid-19 ir būtiski ietekmējis migrantus, viņu ģimenes, uzņēmējkopienas un piederības valstis, kā arī ir saasinājis pašreizējo neaizsargātību, ar ko saskaras migrējošie darba ņēmēji un viņu ģimenes visā ES, radot šķēršļus viņu mobilitātei, piekļuvei darba tirgum, tiesībām uz pienācīgiem darba apstākļiem un piekļuvei sociālajai un veselības aprūpei;

H. tā kā globālais pakts par drošu, sakārtotu un likumīgu migrāciju uzlabo sadarbību migrācijas jomā un atzīst visu valstu kopīgo atbildību risināt katras valsts vajadzības un bažas par migrāciju, kā arī vispārējo pienākumu ievērot, aizsargāt un īstenot visu migrantu cilvēktiesības neatkarīgi no viņu migrācijas statusa, vienlaikus veicinot visu kopienu drošību un labklājību,

1. vadās pēc principa, ka migrācija ir normāla parādība un ka cilvēki pastāvīgi pārvietojas; atzīst trešo valstu valstspiederīgo ieguldījumu mūsu sabiedrībā, ekonomikā un kultūrā un uzsver, ka migrācija ir jāpārvalda drošā, sakārtotā un likumīgā veidā; uzskata, ka, lai izveidotu jaunas pieejas likumīgai darbaspēka migrācijai, ES būtu jānosaka vērienīgi un nākotnes prasībām atbilstoši mērķi, vienlaikus efektīvi izmantojot un uzlabojot spēkā esošo tiesisko un politisko regulējumu;

Pašreizējais ES tiesiskais regulējums

2. norāda, ka LESD 79. pants paredz likumīgas migrācijas pārvaldību Savienības līmenī un uzliek dalībvalstīm saistības izstrādāt kopēju imigrācijas politiku, tostarp kopīgus noteikumus par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem un to tiesību definīciju, kuras viņi var izmantot, ja likumīgi uzturas Savienībā, tostarp nosacījumus, kas reglamentē pārvietošanās brīvību un uzturēšanos citās dalībvalstīs; atzīst, ka LESD 79. panta 5. punkts saglabā dalībvalstu tiesības noteikt apjomu, kādā uzņemami trešo valstu valstspiederīgie, kas ierodas to teritorijā, lai meklētu darbu;

3. uzsver, ka Komisija ir konstatējusi atbilstības pārbaudē ES regulējuma pozitīvo ietekmi uz likumīgo darbaspēka migrāciju; norāda, ka pastāv zināma saskaņotība attiecībā uz nosacījumiem, procedūrām un tiesībām, kā arī lielāka juridiskā noteiktība trešo valstu valstspiederīgajiem, darba devējiem un vietējām, reģionālajām un valsts pārvaldes iestādēm; turklāt norāda uz ieguvumiem, ko šī saskaņošana sniedz konkurencei ES darba tirgos;

4. uzsver, ka ES pieeja likumīgai darbaspēka migrācijai automātiski neizslēdz valstu tiesisko regulējumu nepieciešamību; tomēr atgādina, ka spēkā esošais Savienības regulējums, kas reglamentē likumīgo migrāciju uz Savienību, ir sadrumstalots, tajā galvenā uzmanība pievērsta konkrētām darba ņēmēju kategorijām, galvenokārt darba ņēmējiem, kas strādā augsta atalgojuma nozarēs, tajā nav paredzēta vienāda attieksme pret minētajām darba ņēmēju kategorijām, tostarp paredzot dažādus tiesību līmeņus, un tiek atļauta paralēlu valsts tiesisko regulējumu pastāvēšana; uzsver, ka, kaut gan pašreizējais asimetriskais valstu un ES tiesību aktu kopums atspoguļo atšķirības starp valstu darba tirgiem, tomēr tas rada konkurenci valstu tiesisko regulējumu vīdu un ar Savienības regulējumu, kas pēc analoģijas nozīmē birokrātiskas procedūras gan potenciālajiem darba ņēmējiem, gan darba devējiem;

5. uzskata, ka šāda pieeja kalpo tikai īstermiņa vajadzībām un neatbilst Savienības mērķim par visaptverošu pieeju migrācijas politikai; uzskata, ka labi izstrādāta un labi pārvaldīta likumīga darbaspēka migrācija var būt labklājības, inovācijas un izaugsmes avots gan nosūtītājvalstīm, gan uzņemošajām valstīm;

6. uzsver, ka Komisija atbilstības pārbaudē ir nonākusi pie līdzīga secinājuma un konstatējusi vajadzību novērst neatbilstības, nepilnības un trūkumus, izmantojot plašu pasākumu klāstu, tostarp likumdošanas pasākumus; turklāt norāda, ka jaunā pieeja likumīgai migrācijai palīdz samazināt neatbilstīgu migrāciju, kas apdraud trešo valstu valstspiederīgos, kuri meklē darbu Savienībā, un kurai var būt negatīva ietekme uz dalībvalstu darba tirgiem;

7. ir informēts, ka pašreizējais Savienības likumīgas migrācijas tiesiskais regulējums tika daļēji izstrādāts, lai novērstu darbaspēka ekspluatāciju un aizsargātu trešo valstu valstspiederīgo darba ņēmēju tiesības; tomēr norāda, ka spēkā esošajām direktīvām ir bijusi tikai ierobežota ietekme uz darbaspēka ekspluatācijas novēršanu un ka migrējošie darba ņēmēji joprojām saskaras ar nevienlīdzīgu attieksmi un darbaspēka ekspluatāciju; prasa Savienībai saskaņoti rīkoties, lai novērstu šādu nevienlīdzīgu attieksmi un ekspluatāciju; uzskata, ka termiņuzturēšanās atļauju izmantošana ekspluatācijas gadījumos ir laba prakse, kas būtu jāveicina visā Savienībā; uzsver, ka ir vajadzīgi pasākumi, lai uzlabotu darbavietu uzraudzības pieejamību un efektivitāti; uzsver, ka ir jāievieš efektīvi sūdzību iesniegšanas mehānismi, lai aizsargātu visus migrējošos darba ņēmējus pret ekspluatāciju saskaņā ar 2009. gada Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem ( 14 ) , kam jo īpaši būtu jāgarantē tiesu iestāžu un tiesiskās aizsardzības līdzekļu efektīva pieejamība, tādējādi nodrošinot vienlīdzīgus konkurences apstākļus;

Vienkāršotas pieejas pieņemšana

8. norāda, ka pašreizējais tiesiskais regulējums un spēkā esošo direktīvu atšķirīgā īstenošana dalībvalstīs ir iemesls daudzām neatbilstībām attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem tādos jautājumos kā vienlīdzīga attieksme, nosacījumi par ieceļošanu un atkārtotu ieceļošanu valstī, darba atļaujas, uzturēšanās statuss, ES iekšējā mobilitāte, sociālais nodrošinājums, kvalifikāciju atzīšana un ģimenes atkalapvienošanās; norāda, ka šīs neatbilstības var kavēt integrāciju; turklāt uzsver, ka šīs neatbilstības rada grūtības arī uzņēmumiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos ( 15 ) , un vietējām iestādēm, kas sniedz integrācijas pakalpojumus; prasa valsts līmenī izplatīt uzņēmumiem attiecīgu informāciju;

9. uzsver pievienoto vērtību, ko sniedz visaptverošs Savienības likumīgas migrācijas tiesiskais regulējums kā daļa no holistiskas pieejas migrācijai, jo tas sniedz iespējas, izmantojot likumīgus un drošus ceļus ar darbu saistītai migrācijai, uzlabo trešo valstu valstspiederīgo piekļuvi Savienības darba tirgum, veicina sakārtotāku migrāciju, piesaista darba ņēmējus, studentus un uzņēmumus, kas ir vajadzīgi ES un valstu darba tirgos, palīdz vājināt kontrabandistu un cilvēku tirgotāju noziedzīgo uzņēmējdarbības modeli, nodrošina, ka tiek ievērotas trešo valstu valstspiederīgo darba ņēmēju pamattiesības, tiek uzlabota piekļuve pienācīgiem darba apstākļiem, kā arī tiek veicināta vienlīdzīga sieviešu un vīriešu integrācija; uzskata, ka šāda holistiska pieeja dod labumu trešo valstu valstspiederīgo darba ņēmējiem un viņu ģimenēm, uzņēmējkopienām un piederības valstīm;

10. atkārtoti uzsver, ka pašreizējā tiesiskā regulējuma labāka un konsekventāka īstenošana, spēkā esošajās direktīvās paredzēto tiesību ievērošanas uzlabošana un labāka informācijas izplatīšana izpratnes veicināšanai par piemērojamām procedūrām ir pirmie praktiskie pasākumi, kas jāveic;

11. iesaka vienkāršot un saskaņot tiesisko regulējumu, saskaņojot spēkā esošajās likumīgas migrācijas direktīvās ietvertos noteikumus par pieteikšanās procedūrām, uzņemšanas un atteikuma iemesliem, procesuālajām garantijām, vienlīdzīgu attieksmi, piekļuvi darba tirgum, tostarp tiesībām mainīt darba devēju, ģimenes atkalapvienošanos saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru un ES iekšējo mobilitāti;

12. atzinīgi vērtē Komisijas plānoto Vienotās atļaujas direktīvas pārskatīšanu; ierosina paplašināt direktīvas darbības jomu un piemērošanu, lai aptvertu plašāku darba ņēmēju kategoriju; turklāt atzinīgi vērtē Komisijas plānoto Pastāvīgo iedzīvotāju direktīvas pārskatīšanu, kas sniedz iespēju uzlabot mobilitāti un vienkāršot un saskaņot procedūras; ar nepacietību gaida plānoto Komisijas īstenošanas ziņojumu par Sezonas darba ņēmēju direktīvu, kurā būtu sīki jāapskata noteikumi par uzturēšanās statusu, vienlīdzīgu attieksmi un maksimālo uzturēšanās ilgumu; aicina Komisiju apsvērt minētās direktīvas leģislatīvu pārskatīšanu pēc tās novērtēšanas; aicina Komisiju ierosināt atbilstošus likumdošanas pasākumus, lai uzlabotu spēkā esošās direktīvas, saskaņojot tās ar vislabvēlīgākajiem noteikumiem;

ES iekšējās mobilitātes uzlabošana

13. uzsver, ka trešo valstu valstspiederīgo ES iekšējā mobilitāte ir ES likumīgas migrācijas politikas būtiska sastāvdaļa, jo tā nodrošina skaidru pievienoto vērtību, ko nav iespējams sasniegt dalībvalstu līmenī; atgādina, ka darba ņēmēju brīva pārvietošanās palīdz saskaņot ES darba tirgu pieprasījumu ar piedāvājumu un var arī veicināt darba tirgus pielāgošanu un vispārējo ekonomikas izaugsmi krīzes laikā;

14. aicina dalībvalstis uzlabot koordināciju starp valstu iestādēm saistībā ar shēmām par trešo valstu valstspiederīgo mobilitāti ES iekšienē; norāda, ka ir jāatvieglo datu, statistikas un pierādījumu vākšana, jāuzlabo informācijas apmaiņa, koordinācija un sadarbība starp valstu iestādēm, lai uzlabotu acquis efektivitāti un lietderību un pēc iespējas pilnīgāk izmantotu ES pievienoto vērtību;

15. uzsver, ka saskaņotāki un elastīgāki noteikumi, kas veicina ES iekšējo mobilitāti, darbotos kā pamudinājums trešo valstu valstspiederīgajiem, pozitīvi ietekmētu darba devējus un palīdzētu dalībvalstīm novērst nepilnības darba tirgū un sekmēt ekonomisko izaugsmi; turklāt uzsver, ka lielāka ES iekšējā mobilitāte ļautu uzlabot to trešo valstu valstspiederīgo integrācijas izredzes, kuri jau atrodas Eiropas Savienībā;

16. norāda, ka nesen pieņemtās direktīvas par studentiem, pētniekiem un uzņēmuma ietvaros pārceltiem darbiniekiem piešķir trešo valstu valstspiederīgajiem plašākas mobilitātes tiesības nekā agrāk pieņemtās likumīgas migrācijas direktīvas, piemēram, sākotnējā Zilās kartes un Pastāvīgo iedzīvotāju direktīva;

17. kā pirmo soli vienkāršošanas virzienā iesaka spēkā esošajās likumīgas migrācijas direktīvās paplašināt tiesības uz ES iekšējo mobilitāti; atkārtoti uzsver, ka Komisijai būtu jāierosina atbilstoši likumdošanas pasākumi;

Talantu kopfonda izveide

18. uzsver, ka ir vajadzīgi jauni instrumenti, lai palīdzētu darba devējiem atrast potenciālos darba ņēmējus, novērst darbaspēka trūkumu darba tirgū un atvieglot trešo valstu kvalifikāciju un prasmju atzīšanu Savienības līmenī; uzsver, ka darba devējiem un trešo valstu valstspiederīgajiem ir vajadzīga pilnīgāka informācija par likumīgu migrāciju uz ES un ka ir jāpaplašina strukturēts un jēgpilns dialogs par likumīgu migrāciju ar attiecīgām trešām valstīm;

19. ierosina izveidot ES talantu kopfondu un atbilstošu platformu, kas darbotos kā vienas pieturas aģentūra trešo valstu darba ņēmējiem, ES darba devējiem un valstu administrācijām; norāda, ka Komisija plāno izpētīt iespēju šāda talantu kopfonda izveidei; iesaka kopfondam aptvert visas mazkvalificētu, vidēji un augsti kvalificētu darba ņēmēju nodarbinātības nozares, kā arī algotu un pašnodarbinātu darbaspēku, tostarp mazos un vidējos uzņēmumos un jaunizveidotos uzņēmumos; norāda, ka valsts nodarbinātības dienestu iesaistīšana šādā platformā gan ES, gan izcelsmes valstīs, tostarp vietējā līmenī, varētu palīdzēt uzlabot partnerības un veidot uzticēšanos starp dalībvalstīm un trešām valstīm, radīt investīcijām labvēlīgu vidi un atbilstošāk reaģēt uz nodarbinātības vajadzībām vai darbaspēka trūkumu; iesaka veicināt trešo valstu dalību šādā talantu kopfondā, piemēram, tiešsaistē vai ar ES un dalībvalstu diplomātisko pārstāvniecību starpniecību;

20. uzsver, ka šāds ES talantu kopfonds varētu būt svarīgs jauns instruments, lai saskaņotu un pārvaldītu prasmju piedāvājumu ar valstu darba tirgiem, un ka ES varētu būt nozīmīga loma šāda instrumenta izveidē, uzraudzībā un pārraudzībā, tostarp izmantojot finansējumu un zināšanu apmaiņu; iesaka platformu izmantot, lai precizētu un labāk saskaņotu izglītības un apmācības prasības starp iesaistītajām dalībvalstīm un trešām valstīm; uzskata, ka saskaņota ES līmeņa sistēma pieteikumiem, pamatojoties uz šo talantu kopfondu, palīdzētu samazināt birokrātiju dalībvalstu līmenī; uzskata, ka ES var būt svarīga loma kandidātu kvalifikācijas, valodu līmeņa un prasmju iepriekšējas pārbaudes veikšanā; uzsver — lai trešās valstīs un iesaistītajās dalībvalstīs popularizētu talantu kopfondu un darbinieku piemeklēšanas platformu, būtu svarīgi mērķtiecīgi izplatīt informāciju;

21. iesaka atvieglot, paātrināt, padarīt taisnīgāku un racionalizēt diplomu, sertifikātu un citu profesionālo kvalifikāciju, tostarp trešās valstīs formālā un neformālā ceļā iegūtu prasmju, novērtēšanu, savstarpēju atzīšanu un sertificēšanu dalībvalstīs, īstenojot paātrinātas procedūras un sekmējot informācijas pieejamību; uzskata, ka tas stiprinātu ES iekšējo mobilitāti; uzsver, ka Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra nodrošina labu pamatu, lai trešo valstu kvalifikācijas sistēmas sasaistītu ar vienotu ES atsauces sistēmu;

22. IOM ), Starptautisko Darba organizāciju (SDO) un Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizāciju (ESAO)) diskusijās par prasmju definīciju, kurā būtu jāiekļauj apmācība darbavietā, neformālā kvalifikācija un darba pieredze; uzskata, ka dalībvalstīm nekavējoties jāievieš mehānismi un pasākumi profesionālās pieredzes un neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanai saskaņā ar Padomes 2012. gada ieteikumu ( 16 ) ; uzsver, ka valstu iestādēm ir jāapmainās ar paraugpraksi; uzskata, ka ir svarīgi iesaistīt attiecīgās pilsoniskās sabiedrības organizācijas, sociālos partnerus un diasporas tīklus un pašus trešo valstu valstspiederīgos darba ņēmējus, kā arī vietējās iestādes un starptautiskās organizācijas (jo īpaši Starptautisko Migrācijas organizāciju (), Starptautisko Darba organizāciju (SDO) un Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizāciju (ESAO)) diskusijās par prasmju definīciju, kurā būtu jāiekļauj apmācība darbavietā, neformālā kvalifikācija un darba pieredze;

Attiecību ar trešām valstīm stiprināšana un likumīgu migrācijas ceļu veicināšana

23. uzsver, ka, ņemot vērā ES iedzīvotāju novecošanu un darbaspēka samazināšanos, darbaspēka mobilitātes shēmas var stimulēt ES darba tirgus un veicināt ekonomikas izaugsmi;

24. atbalsta globālu un reģionālu sadarbību migrācijas jomā, kas ir veids kā stiprināt likumīgu migrācijas ceļu pieejamību un elastību; joprojām uzskata, ka atbilstošu likumīgas migrācijas kanālu stiprināšana palīdzētu mazināt neatbilstīgu migrāciju, vājinātu noziedzīgu kontrabandistu uzņēmējdarbības modeli, mazinātu cilvēku tirdzniecību un darbaspēka ekspluatāciju, uzlabotu vienlīdzīgas iespējas visiem darba ņēmējiem un piedāvātu likumīgu ceļu tiem, kas apsver migrēšanu uz Savienību; šajā sakarībā aicina Komisiju, iespējams, ar Eiropas Darba iestādes starpniecību reglamentēt visu darbā pieņemšanas aģentūru darbību;

25. uzskata, ka plašāks migrācijas dialogs, piemēram, regulāri samiti starp ES un daudzām trešām valstīm, varētu veicināt ES darba tirgu vajadzību apmierināšanu un līdzsvarotu partnerību izveidi, tostarp pēc uzņēmumu un pilsoniskās sabiedrības iniciatīvas, kas var palīdzēt sagatavoties trešo valstu valstspiederīgo integrācijai galamērķa valsts darba tirgū un var veicināt iegūto prasmju ilgtspējīgu pārnesi starp izcelsmes un galamērķa valstīm; uzsver, ka varētu smelties iedvesmu spēkā esošajos uz prasmēm balstītajos nolīgumos par talantu partnerību izveidi, kas ļauj galamērķa valstij tieši iesaistīties to trešo valstu valstspiederīgo prasmju kopuma veidošanā, kurus potenciāli interesē migrācija uz ES, tostarp izveidojot apmācības iespējas un programmas trešām valstīm, un pievērsties nepieciešamībai nodrošināt pārredzamību partnerībās ar trešām valstīm, tostarp iesaistot sociālos partnerus;

26. uzsver, cik svarīga nozīme ir naudas pārvedumiem un priekšrocībām, ko gan sūtītājām, gan saņēmējām valstīm sniedz droša, likumīga un sakārtota migrācija; atbalsta centienus risināt intelektuālā darbaspēka emigrācijas un imigrācijas problēmas, turpinot izstrādāt instrumentus, kas veicina cirkulāro migrāciju; šajā sakarībā aicina Komisiju analizēt citu valstu izmantoto modeļu priekšrocības un trūkumus, piemēram, uz punktiem balstītu sistēmu un uz interešu izpausmi balstītus modeļus; lai atvieglotu cirkulāro migrāciju, iesaka ieviest vēlamo mobilitāti un piekļuvi atjaunojamām atļaujām, atkārtotas ieceļošanas tiesības un pagarināt trešo valstu valstspiederīgo atļauto prombūtnes periodu, lai viņi varētu atgriezties savā izcelsmes valstī;

ES tiesiskā regulējuma uzlabošana

27. atgādina, ka ES pašlaik atpaliek globālajā sacensībā par talantiem; norāda, ka vienīgais priekšlikums par likumīgu darbaspēka migrāciju, ko iesniedza iepriekšējā Komisija, bija pārskatīt Zilās kartes direktīvu; joprojām tiecas panākt Zilās kartes direktīvas jēgpilnu un būtisku pārskatīšanu, lai nodrošinātu pievienoto vērtību saskaņotības, prasmju atzīšanas, procedūru vienkāršošanas un ES iekšējās mobilitātes veicināšanas ziņā;

28. uzsver, ka, apsverot ES tiesiskā regulējuma turpmāko attīstību, ir vajadzīgs strukturēts dialogs un apspriešanās ar ieinteresētajām personām, tostarp attiecīgajām pilsoniskās sabiedrības organizācijām, sociālajiem partneriem un diasporas tīkliem, pašiem trešo valstu valstspiederīgajiem darba ņēmējiem un vietējām iestādēm, kā arī starptautiskām organizācijām (jo īpaši IOM , SDO un ESAO);

29. uzskata, ka ES un valstu likumīgas migrācijas politikai būtu jāpievērš uzmanība darbaspēka un prasmju trūkumam darba tirgū; šajā nolūkā aicina Komisiju analizēt nepilnības darba tirgus testos un darbaspēka migrācijas shēmās, kas neapmierina reālās darba tirgus vajadzības; iesaka Savienībai izstrādāt tiesisko regulējumu, kas lielākā mērā aptvertu trešo valstu valstspiederīgos, kuri meklē mazkvalificētu vai vidēji kvalificētu darbu ( 17 )

30. šajā saistībā norāda, ka trešo valstu valstspiederīgie bieži tiek nodarbināti mājas aprūpes un mājsaimniecības pakalpojumu jomā ( 18 ) ; norāda, ka šajā nozarē lielākā daļa darba ņēmēju ir sievietes; aicina ES un tās dalībvalstis ratificēt SDO Konvenciju Nr. 189 par mājsaimniecībās nodarbinātajām personām un nodrošināt nodarbinātības standartu pilnīgu piemērošanu; turklāt aicina Komisiju apsvērt likumdošanas pasākumus šajā jomā;

31. Europass platformas pakalpojumus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu (ES) 2018/646 aicina Komisiju izstrādāt ES mēroga shēmu, lai atvieglotu pašnodarbinātu personu, uzņēmēju un jaunuzņēmumu (lai sekmētu inovācijas), kā arī gados jaunāku trešo valstu valstspiederīgo, kuri nav ieguvuši oficiālu kvalifikāciju, pārrobežu darbību un piesaistītu tos, izmantojot, piemēram, darba meklēšanas un apmācības vīzes, ņemot vērāplatformas pakalpojumus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu (ES) 2018/646 ( 19 )

32. atzīst, ka nozaru direktīvas nav panaceja ne attiecībā uz ES darba tirgus vajadzībām, ne likumīgas migrācijas jautājumu kopumā, vienlaikus atzīstot, ka lielākajā daļā dalībvalstu ir valstu shēmas darbaspēka migrantu piesaistīšanai; uzskata, ka vidējā termiņā ES ir jāatkāpjas no nozaru pieejas un jāpieņem imigrācijas kodekss, kurā būtu izklāstīti plaši noteikumi, kas reglamentētu visu to trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos, kuri meklē darbu Savienībā, un saskaņotu šo trešo valstu valstspiederīgo un viņu ģimeņu tiesības;

33. norāda, ka šāds visaptverošs tiesību akts novērstu pašreizējo neviendabīgo procedūru jautājumu, atceltu dalībvalstīs noteiktās atšķirīgās prasības un nodrošinātu tik ļoti vajadzīgo noteikumu vienkāršošanu un saskaņošanu, nediskriminējot nevienu nodarbinātības sektoru, ne arī darba ņēmēju kategoriju; turklāt uzskata, ka šāds instruments atvieglotu sadarbību starp dalībvalstīm un starp ES un trešām valstīm;

o

o o

34. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai.

(1) OV C 58, 15.2.2018., 9. lpp.

(2) PE573.223v01-00.

(3) Pieņemtie teksti, P9_TA(2020)0176.

(4) OV L 186, 11.7.2019., 21. lpp.

(5) OV L 155, 18.6.2009., 17. lpp.

(6) OV L 343, 23.12.2011., 1. lpp.

(7) OV L 94, 28.3.2014., 375. lpp.

(8) OV L 157, 27.5.2014., 1. lpp. Uzņēmuma ietvaros pārceltus darbiniekus uzņēmums, kas veic uzņēmējdarbību ārpus ES, norīko darbā uzņēmumā, kurš pieder tai pašai uzņēmumu grupai un veic uzņēmējdarbību ES.

(9) OV L 132, 21.5.2016., 21. lpp.

(10) Padomes Direktīva 2003/86/EK (2003. gada 22. septembris) par tiesībām uz ģimenes atkalapvienošanos (OV L 251, 3.10.2003., 12. lpp.).

(11) Padomes Direktīva 2003/109/EK (2003. gada 25. novembris) par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji (OV L 16, 23.1.2004., 44. lpp.).

(12) Politikas departamenta C pētījumi par jaunu tiesību aktu izstrādāšanas iespējām darbaspēka migrācijas jomā uz ES un par ES sadarbību ar trešām valstīm migrācijas jomā.

(13) F. Fasani un J. Mazza, Immigrant Key Workers: their Contribution to Europe's COVID-19 Response (Svarīgākie darba ņēmēji, kuri ir imigranti, viņu ieguldījums Eiropas reakcijā uz Covid-19), Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2020. g.

(14) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/52/EK (2009. gada 18. jūnijs), ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi (OV L 168, 30.6.2009., 24. lpp.).

(15) Atbilstības pārbaudē tika identificētas šādas galvenās jomas, kurās ir visvairāk iekšējās saskaņotības problēmu: pieteikšanās procedūras, uzņemšanas un uzturēšanās nosacījumi (tostarp noraidīšanas un atsaukšanas iemesli), vienlīdzīgas attieksmes nosacījumi, ES iekšējā mobilitāte un ģimenes atkalapvienošanās.

(16) Padomes Ieteikums (2012. gada 20. decembris) par neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu (OV C 398, 22.12.2012., 1. lpp.).

(17) Sk., piemēram, Eiropas migrācijas tīkls, Determining labour shortages and the need for labour migration from third countries in the EU (Darbaspēka iztrūkuma un vajadzības pēc darbaspēka migrācijas no trešām valstīm Eiropas Savienībā noteikšana), Eiropas Komisija, Brisele, 2015. gads.

(18) Sk. arī EPRS, The cost of non-Europe in the area of legal migration (Eiropas integrācijas trūkuma radītās izmaksas likumīgas migrācijas jomā), Eiropas Parlaments, Brisele, 2019.g., 21.-22. lpp.

(19) Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmums (ES) 2018/646 (2018. gada 18. aprīlis) par kopēju sistēmu labāku pakalpojumu sniegšanai attiecībā uz prasmēm un kvalifikācijām (Europass) (OV L 112, 2.5.2018., 42. lpp.).