[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 27.5.2010 COM(2010)255 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS Valsts atbalsta progresa ziņojums Ziņojums par jaunākajiem attīstības virzieniem saistībā ar atbalstu finanšu nozarei krīzes apstākļos - 2010. gada pavasaris – atjauninājums - SATURS 1. Ievads 4 1.1. Komisijas politikas reakcija uz finanšu krīzi 4 1.2. Apstiprināto pasākumu kopējais apjoms 6 2. Garantijas par banku parādiem 6 2.1 Izmantošanas rādītāji bankās 7 2.2 Novērtējums laikā un izmantošanas izbeigšanas pazīmes 7 3. Rekapitalizācijas pasākumi 8 4. Samazinātas vērtības aktīvi 9 5. Pārstrukturēšana 9 6. Secinājums 10 1. PIELIKUMS. Garantijas un rekapitalizācijas pasākumu veikšanas laiks 11 2. PIELIKUMS. Apstiprināto garantijas un rekapitalizācijas pasākumu dinamika 12 3. PIELIKUMS. Finanšu krīzes pasākumu sadalījums pa veidiem 13 4. PIELIKUMS. Papildu informācija 14 1. IEVADS Šajā 2010. gada pavasara valsts atbalsta progresa ziņojumā ir sniegts faktisks atjauninājums par atbalstu finanšu pakalpojumu nozarei krīzes apstākļos. Ziņojumā norādīti Komisijas apstiprinātā atbalsta apjomi laika posmā no 2008. gada oktobra līdz 2010. gada 31. martam. Tajā sniegts arī pārskats par garantijas un rekapitalizācijas pasākumu izmantošanu un stāvokli saistībā ar samazinātas vērtības aktīviem un pārstrukturēšanas lietām. Komisijas politikas reakcija uz finanšu krīzi Lai palīdzētu dalībvalstīm veikt steidzamus pasākumus finanšu stabilitātes saglabāšanai un nodrošinātu tiesisku noteiktību, laika posmā no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada jūlijam Komisija pieņēma vairākus paziņojumus, izklāstot, kā tā piemēros valsts atbalsta noteikumus valdības pasākumiem, kuru mērķis ir atbalstīt banku nozari ekonomikas krīzes apstākļos. Šo norādījumu galvenais uzdevums bija nodrošināt, lai, veicot ārkārtas pasākumus finanšu stabilitātes nodrošināšanas nolūkā, saglabātu godīgas konkurences nosacījumus tām finanšu iestādēm, kas saņem valsts atbalstu, un tām, kuras to nesaņem, kā arī iestādēm, kas atrodas dažādās dalībvalstīs. 2008. gada 13. oktobra Banku jomas paziņojums[1] bija Komisijas pirmā reakcija uz finanšu krīzi, kas kļuva arvien smagāka. Pamatojoties uz principiem esošajās pamatnostādnēs par atbalstu glābšanai un pārstrukturēšanai,[2] Banku jomas paziņojumā sniegti norādījumi par kritērijiem, lai noteiktu valsts atbalsta pasākumu finanšu nozarei saderību ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu īpašos krīzes apstākļos. Tas aptver tādas jomas kā atbalsts garantiju veidā, rekapitalizācija un finanšu iestāžu kontrolēta likvidācija, kā arī citu likviditātes atbalsta veidu nodrošināšana. Banku jomas paziņojumā jo īpaši sniegti sīki izstrādāti norādījumi par valdības garantijām attiecībā uz banku saistībām, kas bija visplašāk izplatītā reakcija uz krīzi pirmajā posmā, kad bija jāatjauno starpbanku kreditēšanas tirgus. Taču satricinājumam finanšu jomā pievienojās recesija, kas nemitīgi padziļinājās; nākošā problēma, kas nekavējoties bija jārisina, bija reālās ekonomikas kreditēšanas nodrošināšana, jo bankas sāka aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas procesu, t.i., samazinot kreditēšanas līmeni atbilstīgi to kapitāla apjomam. Rezultātā daudzām bankām pieauga nepieciešamība nostiprināt savu kapitāla bāzi, arī lai saglabātu savu ekonomikas kreditora lomu. Tāpēc valsts rekapitalizācija kļuva par nozīmīgu līdzekli, ko dalībvalstis izmantoja tirgu stabilizēšanai. Lai sniegtu sīki izstrādātus norādījumus par to, kā banku rekapitalizācijas pasākumi tiks vērtēti dominējošajos krīzes apstākļos, Komisija 2008. gada 8. decembrī pieņēma Rekapitalizācijas paziņojumu[3]. Šajos paziņojumos ir sniegti izšķirīgi norādījumi par to, kā veikt efektīvus pasākumus finanšu tirgu stabilizēšanai un kā censties nodrošināt ilgstošu reālās ekonomikas kreditēšanu, neradot pārmērīgus konkurences izkropļojumus. Patiešām, kopš 2008. gada oktobra dalībvalstu apstiprinātie glābšanas pasākumi novērsa finanšu sistēmas sabrukumu, Komisijai nodrošinot koordinēšanu dalībvalstu starpā un saskaņojot nepieciešamos noteikumus, saskaņā ar kuriem bankas var saņemt valsts atbalstu. Taču, neskatoties uz valsts garantijām un rekapitalizāciju, ieguldītāju uzticība joprojām bija nestabila un aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana turpinājās. Arvien nostiprinājās vienots viedoklis, ka jānovērš krīzes galvenie iemesli – samazinātas vērtības aktīvi banku bilancēs. Sākot risināt šo problēmu, uzmanību vērsa nevis uz glābšanas operācijām kā pirmajos krīzes mēnešos, bet uz nepieciešamajām darbībām, lai atgrieztu finansiālo dzīvotspēju visai nozarei. Tas nozīmē nepieciešamību pārstrukturēt daudzas iestādes, ietverot bilanču sakārtošanu. Komisija 2009. gada 25. februāra paziņojumā par samazinātas vērtības aktīviem[4] sniedz norādījumus dalībvalstīm par aktīvu glābšanas pasākumiem. Šie norādījumi ir balstīti uz pārredzamības un atklātuma principiem, atbilstīgu atbildības sadali starp valsti un atbalsta saņēmēju un aktīvu piesardzīgu novērtējumu, pamatojoties uz to reālo ekonomisko vērtību. Visbeidzot, daudzām iestādēm, kas saņēmušas valsts atbalstu, ir jāpārskata savs uzņēmējdarbības modelis, lai atgrieztos pie ilglaicīgas dzīvotspējas bez valsts atbalsta. Komisijas paziņojumos, koncentrējoties uz garantijām, rekapitalizāciju un samazinātas vērtības aktīviem, jau ir sīki noteikts, kad iestādei ir jāiesniedz pārstrukturēšanas plāns. Komisijas 22. jūlija Pārstrukturēšanas paziņojumā[5] noskaidroti daži pārstrukturēšanas aspekti pašreizējās finanšu krīzes apstākļos. Proti, tajā sniegti sīki izstrādāti norādījumi par to, kā pārstrukturēšanas plānos ietverama ilglaicīga dzīvotspēja, sloga sadale starp banku, tās akcionāriem un valsti un atbalsta radītie konkurences izkropļojumi. Lai gan stāvoklis joprojām ir nestabils, pašlaik, gandrīz divus gadus pēc krīzes sākuma, tirgus apstākļi ir ievērojami stabilizējušies. Ņemot vērā atveseļošanās pazīmes finanšu tirgos un dalībvalstu ekonomikā kopumā, pašlaik galvenais ir pakāpeniski samazināt banku paļaušanos uz valsts atbalstu. Lai izvairītos no negatīvas papildu ietekmes, šādai atbalsta pasākumu izbeigšanai ir jābūt pakāpeniskai, pārredzamai un saskaņotai visās dalībvalstīs. Tajā pašā laikā jāņem vērā konkrēti apstākļi dažādās dalībvalstīs. Tāpēc 2009. gada 2. decembrī Ecofin padome[6] vienojās par nepieciešamību izveidot stratēģiju, kā pakāpeniski izbeigt atbalsta pasākumu piemērošanu, ko principā būtu jāsāk ar valsts garantiju sistēmu apjoma samazināšanu, lai mudinātu stabilās bankas atteikties no valsts atbalsta un piespiestu citas bankas novērst savus trūkumus. Ecofin padome 2010. gada 18. maijā atzinīgi vērtēja Komisijas dienestu provizorisko analīzi par garantiju sistēmu faktisko izmantojumu un atzinīgi vērtēja Komisijas nodomu ieviest konkrētus priekšnoteikumus, ņemot vērā jauno kārtību garantiju izsniegšanā pēc 30. jūnija, piemēram, atbilstošs garantijas maksas pieaugums, kas pamatots uz banku kredītspēju, lai finansēšanas izmaksas pakāpeniski tuvinātu tirgus apstākļiem, un prasība pēc dzīvotspējas izvērtējuma bankām, kas joprojām stipri paļaujas uz valdības garantijām[7]. Apstiprināto pasākumu kopējais apjoms Laika posmā no 2008. gada oktobra līdz 2010. gada 31. martam Komisija pieņēma 161 lēmumu attiecībā uz finanšu nozari, pamatojoties uz LESD 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu. No tiem 78 lēmumi tika pieņemti attiecībā uz apmēram 40 finanšu iestādēm un 83 lēmumi – attiecībā uz gandrīz 40 sistēmām. Komisijas apstiprināto pasākumu kopējais maksimālais apjoms, ieskaitot sistēmas un ad hoc pasākumus, ko dalībvalstis veica, iestājoties finanšu krīzei, ir EUR 4131,1 miljards. Šajā tabulā ir apkopots sadalījums pa sistēmām un ad hoc pasākumiem. Apjoms | % no ES-27 IKP[8] | Komisijas apstiprinātās sistēmas | EUR 3181 miljards | 25 % | no kurām garantijas sistēmas | EUR 2747 miljardi | 22 % | no kurām rekapitalizācijas pasākumi | EUR 338,2 miljardi | 2,7 % | no kurām aktīvu glābšanas pasākumi | EUR 54 miljardi | 0,4 % | no kurām likviditātes pasākumi, kas neietilpst garantijas sistēmās | EUR 41,9 miljardi | 0,3 % | Ad hoc pasākumi atsevišķu finanšu iestāžu labā | EUR 950,1 miljards | 7,6 % | 2. GARANTIJAS PAR BANKU PARāDIEM Banku jomas paziņojumā bija uzsvērti valsts garantiju radītie konkurenci kropļojošas ietekmes draudi un pasvītrots šādu atbalsta pasākumu pieļaujamības pagaidu raksturs. Pierādījās, ka garantiju sistēmas ir piemērots un efektīvs līdzeklis to banku likviditātes problēmu risināšanai, kas saskārās ar sistēmiskās krīzes sekām. Tām bija būtiska nozīme, lai pasargātu finanšu sistēmu no sabrukšanas. Lai gan 2009. gada pirmajā pusē garantiju izmantošanas apjoms joprojām bija ļoti ievērojams, pēc tam tas ievērojami samazinājās. Jau tikai garantiju sistēmu pieejamība pati par sevi bija nomierinošs signāls tirgum, pat ja pēc 2009. gada vasaras tās netika daudz izmantotas. Parasti sistēmas tika apstiprinātas uz 6 mēnešu ilgu laika periodu ar iespēju tās pagarināt. Kopumā kopš 2008. gada rudens Komisija apstiprināja un vēlāk atjaunoja 19 garantiju sistēmas. Itālija, Francija un Apvienotā Karaliste nolēma izbeigt savu garantiju sistēmu darbību attiecīgi 2009. gada beigās un 2010. gada sākumā. Nīderlande no 1. janvāra grozīja savas garantiju sistēmas izcenojumus, lai mudinātu finanšu iestādes meklēt alternatīvas finansēšanas iespējas. 16 pašlaik darbojošās sistēmas Komisija apstiprināja vēlākais līdz 2010. gada 30. jūnijam. Pašlaik Komisija kopā ar dalībvalstīm apsver nosacījumus, saskaņā ar kuriem šo sistēmu darbību varētu pagarināt pēc norādītā datuma. Aptuvenais garantiju apmērs, ko saskaņā ar sistēmām Komisija ir apstiprinājusi laika periodā no 2008. gada rudens līdz 2010. gada 31. martam, ir EUR 2747 miljardi. Papildus Komisijas apstiprinātajām sistēmām dažas dalībvalstis, lai saglabātu finanšu stabilitāti savās valstīs, atsevišķām iestādēm arī piešķīra garantijas kā glābšanas pasākumus. Līdz 2010. gada 31. martam Komisijas apstiprināto ad hoc garantiju apmērs kopā bija EUR 402,8 miljardi, no kuriem EUR 240,8 miljardi bija Beļģijai,[9] kam seko Francija (EUR 54,8 miljardi), Apvienotā Karaliste (EUR 53,8 miljardi) un Vācija (EUR 47,8 miljardi). Nesen emitēto valsts garantēto obligāciju analīze pa obligāciju emitentu reitinga kategorijām sniedz pierādījumu tam, ka kopš 2009. gada beigām gandrīz vienīgi zemāka reitinga bankas (t.i., reitinga kategorija A un zemāka) vai reitingā neiekļautās bankas turpināja izmantot garantiju sistēmas. 2.1 Izmantošanas rādītāji bankās Garantiju izmantošanas rādītāji, t.i., pasākuma, kas attiecas uz apstiprināto budžetu, faktiskā izmantošana ir 32 %, ieskaitot atsevišķus pasākumus, kas nav ietverti sistēmās. Tas veido EUR 993,6 miljardus no kopumā EUR 3150 miljardu apmērā apstiprinātajām garantijām. Izmantošanas rādītāji dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Tie pārsniedz 50 % Portugālē (51 %), Luksemburgā (51 %) un Kiprā (73 %). Zem 20 % tie ir Slovēnijā (17 %), Zviedrijā (16 %), Beļģijā (13 % — tikai ad hoc pasākums), Latvijā (12 %) un Grieķijā (7 %).[10] Taču izmantošanas rādītājus nevar uzskatīt par uzticamu rādītāju attiecībā uz šo sistēmu darbību. Augsts izmantošanas rādītājs kādā dalībvalstī ne vienmēr norāda uz to, vai pasākums ir piemērots. Zemi izmantošanas rādītāji dažās dalībvalstīs daļēji ir tāpēc, ka dažu sistēmu ietvaros paziņotās summas ir lielākas nekā reāli nepieciešams, bet atsevišķās garantijas parasti ir vairāk piemērotas atbalstu saņēmēju faktiskajām vajadzībām. Visbeidzot, sistēma var būt efektīva finanšu stabilitātes atjaunošanai pat bez izmantošanas, jo tā bieži ir daļa no dalībvalstu plašākas stratēģijas finanšu tirgu nomierināšanai, darot zināmus to plānus, kā atbalstīt bankas. Piemēram, Somijai, Polijai un Slovākijai ir garantiju sistēmas, kas vēl nav izmantotas. 2.2 Novērtējums laikā un izmantošanas izbeigšanas pazīmes Kā minēts iepriekš, Francija, Itālija un Apvienotā Karaliste jau ir izvēlējušās nepagarināt savu sistēmu izmantošanu, bet Nīderlande ir paredzējusi stingrākus savas sistēmas izcenojumu nosacījumus. Jebkurā gadījumā valdības garantiju izmantošana no banku puses kopš 2009. gada vasaras samazinās gan skaita, gan apjoma ziņā. Novērojumi par euro denominētām obligācijām, kas izmanto valsts garantijas un ko emitējušas ES bankas, 1. diagrammā rāda, ka lielākā daļa valsts garantētu obligāciju tika emitētas 2009. gada pirmajā ceturksnī, kad garantēto obligāciju emisijas sasniedza vidējo rādītāju mēnesī – 30 % no kopējā banku finansējuma. Pēc tam līdz 2009. gada decembrim no jauna emitēto garantēto obligāciju kopējais apjoms pakāpeniski samazinājās, sasniedzot vidēji 4% no kopējā banku finansējuma. 1. diagramma. Euro denominēto garantēto obligāciju attīstība salīdzinājumā ar kopējo euro denominēto banku finansējuma apjomu (2008. g. okt.– 2009. g. dec.) [pic] Avots: Komisijas dienesti Augst. r. nenodr. : augstākā ranga nenodrošināts 3. REKAPITALIZāCIJAS PASāKUMI Dalībvalstis ātri reaģēja uz draudiem attiecībā uz finanšu iestāžu kapitalizācijas līmeni, izveidojot rekapitalizācijas sistēmas vai piešķirot ad hoc valsts atbalstu. Apstiprināto rekapitalizācijas pasākumu (gan sistēmu ietvaros, gan ad hoc pasākumi) kopējais apjoms līdz 2010. gada marta beigām bija EUR 503,1 miljards, kas atbilst aptuveni 4 % no ES IKP, lai gan efektīvi izmantotā summa bija EUR 241,6 miljardi jeb 2 % no ES-27 IKP. Tādējādi rekapitalizācijas pasākumu kopējais vidējais izmantošanas rādītājs ir apmēram 48 %. Līdz 2010. gada 31. martam apstiprināto rekapitalizācijas sistēmu kopējais apjoms kopš 2008. gada rudens sasniedza EUR 338,2 miljardus, lai gan līdz 2009. gada beigām summa bija EUR 229 miljardi. No šiem EUR 338,2 miljardiem, kas ir 2,7 % no ES-27 IKP, apmēram EUR 92,3 miljardi tika efektīvi izmantoti. Tajā pašā laikā apstiprināto ad hoc pasākumu apjoms sasniedza EUR 164,9 miljardus, no kuriem izmantoja EUR 149,2 miljardus. Kā rāda skaitļi, ad hoc pasākumiem ir ievērojami augstāki izmantošanas rādītāji (27 % sistēmām un 90 % ad hoc pasākumiem). Šie ievērojami augstākie izmantošanas rādītāji ir galvenokārt tāpēc, ka ad hoc pasākumi bija paredzēti konkrētai finanšu iestādei un galvenokārt tie bija jāīsteno nekavējoties un pilnībā. Kas attiecas uz sistēmām, kopš 2008. gada beigām 14 dalībvalstis ir ieviesušas rekapitalizācijas sistēmas. Astoņas no šīm dalībvalstīm apstiprināja tīras rekapitalizācijas sistēmas, bet pārējās izvēlējās holistiskas sistēmas, kas ietver arī garantijas vai likviditātes pasākumus. Piecas no šīm 14 sistēmām līdz šim laikam ir jau beigušas savu darbību. Tāpat kā garantiju sistēmas arī lielākā daļa rekapitalizācijas sistēmu tika izveidotas laika posmā no 2008. gada beigām līdz 2009. gada vidum. No 2009. gada jūlija vidus līdz 2010. gada 31. martam Komisijai paziņoja par salīdzinoši maz jaunām sistēmām: šajā laika posmā Komisija apstiprināja trīs rekapitalizācijas sistēmas un vienu sistēmu, kas paredzēja gan garantijas, gan rekapitalizāciju. Taču tajā pašā laika posmā deviņas esošās sistēmas tika pagarinātas. 2010. gada pirmajā ceturksnī apstiprināja tikai vienu jaunu rekapitalizācijas sistēmu un dažus ad hoc pasākumus. Līdz šim 13 dalībvalstis rekapitalizācijas sistēmas nav izmantojušas. Astoņas dalībvalstis vispār neapstiprināja nekādus rekapitalizācijas pasākumus (sistēmas vai ad hoc pasākumus). 4. SAMAZINāTAS VēRTīBAS AKTīVI Daudzām bankām bija jāizšķiras, ko darīt ar saviem samazinātas vērtības aktīviem, bieži apvienojumā ar citiem pārstrukturēšanas pasākumiem. Līdz 2010. gada 31. martam septiņas dalībvalstis (Austrija, Beļģija, Francija, Vācija, Īrija, Nīderlande un Apvienotā Karaliste) bija ieviesušas pasākumus attiecībā uz samazinātas vērtības aktīviem. Šajos aktīvu glābšanas pasākumos ietverto kopējo aktīvu nominālā summa sasniedza EUR 376 miljardus[11]. Apstiprinātajos aktīvu glābšanas pasākumos ir ietvertas sistēmas un ad hoc pasākumi. Relatīvā izteiksmē līdz 2010. gada 31. martam apstiprinātie aktīvu glābšanas pasākumi sasniedza vidēji 3 % no ES IKP (salīdzinājumā ar 0,8 % 2009. gada jūlijā). Būtisko to attiecības pieaugumu var izskaidrot ar lielas aktīvu glābšanas sistēmas apstiprināšanu Īrijā un atsevišķu pārstrukturēšanas lietu Apvienotajā Karalistē. Šie divi pasākumi veido apmēram 80 % no visiem apstiprinātajiem samazinātas vērtības aktīvu pasākumiem. Kopš 2008. gada rudens vienīgi Vācija un Īrija ir ieviesušas aktīvu glābšanas sistēmas. Vācijas sistēmai, kuras darbības termiņš beidzās 2010. gada janvāra beigās un kura nemaz netika izmantota, nepiešķīra nekādu konkrētu summu. Saskaņā ar Īrijas sistēmu apstiprinātais aktīvu glābšanas pasākumu kopējais apjoms sasniedza EUR 54 miljardus jeb 29 % no tās IKP. Kopš finanšu krīzes sākuma sešas dalībvalstis (Austrija, Beļģija, Francija, Vācija, Nīderlande un Apvienotā Karaliste) ir lūgušas apstiprināt atsevišķus aktīvu glābšanas pasākumus, kas nav ietverti sistēmā. Kopumā apstiprināto atsevišķo aktīvu glābšanas pasākumu kopējais apjoms līdz 2010. gada 31. martam sasniedza EUR 322 miljardus, no kuriem 77 % piešķīra Apvienotā Karaliste un 10 % – Vācija. Relatīvā izteiksmē apstiprinātie atsevišķie aktīvu glābšanas pasākumi veido 14 % no Apvienotās Karalistes IKP, lai gan vidējais rādītājs dalībvalstīs, kas apstiprinājušas ad hoc pasākumus, ir 2,6 %. 5. PāRSTRUKTURēšANA Kopumā izrādījās, ka pagaidu pasākumi ir nozīmīgs līdzeklis krīzes pārvarēšanai. Taču daudzos gadījumos atsevišķās bankās būs jāveic daudz būtiskākas strukturālās reformas. Tas nepieciešams, lai atgrieztu dzīvotspēju atsevišķām bankām, kā arī ES finanšu nozarei kopumā, lai iestādēm atjaunotu stabilus godīgas konkurences nosacījumus un noregulētu iekšējā tirgus darbību. Kritēriji un apstākļi, kas liek uzņemties saistības iesniegt pārstrukturēšanas plānu Kritēriji un konkrēti apstākļi, kas liek uzņemties saistības iesniegt pārstrukturēšanas plānu, ir izskaidroti Banku jomas paziņojumā, Rekapitalizācijas paziņojumā un Samazinātas vērtības aktīvu paziņojumā. Tie jo īpaši, bet ne tikai attiecas uz situācijām, kad grūtībās nonākušu banku ir rekapitalizējusi valsts vai kad banka, kas izmanto aktīvu glābšanas pasākumus, jau ir saņēmusi valsts atbalstu vienalga kādā veidā, tādējādi veicinot zaudējumu segšanu vai izvairīšanos no tiem (izņemot līdzdalību garantiju sistēmā), kas visi kopā pārsniedz 2 % no bankas kopējiem riska svērtajiem aktīviem. Pārstrukturēšanas pakāpe būs atkarīga no tā, cik nopietnas problēmas ir katrā bankā. Pretstatā tam, saskaņā ar šiem paziņojumiem (jo īpaši Rekapitalizācijas paziņojuma 40. punktu un Samazinātas vērtības aktīvu paziņojuma V pielikumu), ja ierobežota apjoma atbalsts ir sniegts bankām, kas būtībā ir stabilas, dalībvalstīm tiek lūgts iesniegt Komisijai ziņojumu par valsts līdzekļu izlietojumu, tostarp visu informāciju, kas nepieciešama, lai novērtētu bankas dzīvotspēju, saņemto līdzekļu izlietojumu un ceļu uz atbrīvošanos no paļāvības uz valsts atbalstu. Pārskatā par dzīvotspēju jāparāda šo banku riska profils un paredzamā kapitāla pietiekamība un jānovērtē to uzņēmējdarbības plāni. Komisija līdz 2010. gada 31. martam ir izskatījusi gandrīz 40 pārstrukturēšanas lietas 13 dalībvalstīs. Divās no šīm lietām ir iesaistītas divas dažādas dalībvalstis, vēl vienā – pat trīs. No šīm pārstrukturēšanas lietām 13 lietas ar Komisijas lēmumu tika pabeigtas. Komisija neuzspiež nekādu konkrētu pārstrukturēšanas pasākumu no paša sākuma, un nav konkrēta uzņēmējdarbības modeļa, kas principā tiek noraidīts. Analīzes sākumpunkts vienmēr ir dalībvalsts iesniegtais pārstrukturēšanas plāns. Šajā sakarībā pirmā prioritāte, izskatot banku pārstrukturēšanu, ir nodrošināt, lai tās varētu strādāt ar peļņu bez valsts atbalsta. Galveno mērķi nodrošināt ilglaicīgu dzīvotspēju bankas var sasniegt ar dažādiem risinājumiem, sākot no ierobežotas pārstrukturēšanas bez ieguldījumu atgūšanas līdz to struktūrvienību, kas nav dzīvotspējīgas, pienācīgai likvidācijai. Jebkurā pārstrukturēšanas plānā ir atbilstīgi jāizklāsta pasākumi konkurences izkropļojumu ierobežošanai. Ņemot vērā tirgus apstākļus katrā gadījumā un valsts iesaistīšanās mērogu, pasākumi konkurences izkropļojumu ierobežošanai var ietvert ieguldījumu atgūšanu, pagaidu ierobežojumus līdzekļu saņēmēju veiktām iegādēm un cita veida drošības pasākumus. Ja visos Komisijas izskatītajos pārstrukturēšanas gadījumos Pārstrukturēšanas paziņojuma principi bija rūpīgi piemēroti, ir jāņem vērā arī katra atsevišķā gadījuma specifika. Lai pareizi līdzsvarotu pārstrukturēšanas gadījuma daudzos aspektus, ir jāpārzina fakti un katras bankas specifika. Taču Komisijas pieejas pamatā esošie principi ir skaidri un konsekventi piemēroti visos gadījumos. 6. SECINāJUMS Konkurences politikai un jo īpaši saskaņotai un prognozējamai valsts atbalsta noteikumu izpildei ir bijusi svarīga nozīme, reaģējot uz krīzi. Ārkārtējie glābšanas pasākumi krīzes sākumā ir izrādījušies sekmīgi, jo tie spēja atjaunot finanšu stabilitāti un atbalstīt ekonomikas atveseļošanos. Tā kā šī atveseļošanās, lai gan joprojām nestabila, šķiet, apstiprinās, ir svarīgi turpināt nepieciešamo banku nozares pārstrukturēšanu, tostarp bilanču sakārtošanu un banku izturības pret risku nostiprināšanu, lai bankas spētu pildīt savu aizdevēja funkciju reālajai ekonomikai bez valsts atbalsta. Turklāt, tā kā ekonomikas vide turpina stabilizēties, ir lietderīgi uzsākt dažādu atbalsta sistēmu, sākot ar valdības garantiju sistēmu, darbības pārredzamu un saskaņotu izbeigšanu, radot apstākļus, lai pakāpeniski atgrieztos pie normālas tirgus darbības. 1. PIELIKUMS. Garantijas un rekapitalizācijas pasākumu veikšanas laiks [pic] 2. PIELIKUMS. Apstiprināto garantijas un rekapitalizācijas pasākumu dinamika [pic] [pic] 3. PIELIKUMS. Finanšu krīzes pasākumu sadalījums pa veidiem Līdz 2010. gada 31. martam apstiprinātie finanšu krīzes pasākumi (apstiprinātās summas miljardos euro) [pic] Avots: Konkurences ģenerāldirektorāts. * Apstiprināto garantiju lielie cipari Dānijā un Īrijā ir, pateicoties vispārējām garantijām, kas piešķirtas banku parādsaistībām. Īrijas garantiju sistēmas apstiprinātā summa: datu avots Padomes 2009. gada 9. jūnija ziņojums. ** Dažās kopējās summās ietverti novērtējumi un aptuvenas vērtības. 4. PIELIKUMS. Papildu informācija Papildu dati, statistika un rādītāji, iepriekšējie valsts atbalsta progresa ziņojumi pieejami tiešsaistē Sīkāk izklāstītu informāciju par notikumiem, faktiem un skaitļiem saistībā ar valsts atbalsta politiku skatīt Konkurences ģenerāldirektorāta valsts atbalsta progresa ziņojumos, ko publicē divreiz gadā – pavasarī un rudenī – tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.cfm Valsts atbalstu lietas (Valsts atbalstu reģistrs) Komisijas Valsts atbalstu reģistrs sniedz sīki izstrādātu informāciju par visām valsts atbalstu lietām, par kurām Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu kopš 2000. gada 1. janvāra, kā arī par grupālā atbrīvojuma pasākumiem, kurus iesniegušas dalībvalstis. To atjaunina katru dienu, un tādējādi tas sabiedrībai savlaicīgi nodrošina piekļuvi jaunākajiem lēmumiem par valsts atbalstu. http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/ Gada ziņojums par konkurences politiku Komisija publicē gada ziņojumu par konkurences politiku, kurā sniegts kopsavilkums par svarīgākajiem politikas un juridiskajiem notikumiem, kā arī jaunākā tiesu prakse. http://ec.europa.eu/comm/competition/annual_reports/ Informatīvais izdevums par konkurences politiku Informatīvajā izdevumā par konkurences politiku, kuru Konkurences ģenerāldirektorāts publicē trīs reizes gadā, ir ietvertas rakstu sērijas par konkrētiem likumdošanas jaunumiem, kā arī interesanta tiesu prakse. http://ec.europa.eu/comm/competition/publications/cpn/ Iknedēļas e-ziņas par valsts atbalstu Iknedēļas e-ziņas par valsts atbalstu, kas tika uzsāktas 2006. gadā, bez maksas tiek izplatītas vairāk nekā 3500 abonentiem. Tajās aplūkota Komisijas darbība valsts atbalsta jomā, ietverot jaunumus likumdošanā, Komisijas lēmumus, ziņas, gaidāmos pasākumus, ziņojumus un pētījumus. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/newsletter/index.html EBTA valsts atbalsta progresa ziņojums EBTA Uzraudzības iestāde publicē ikgadējo progresa ziņojumu par Īslandei, Lihtenšteinai un Norvēģijai piešķirto valsts atbalsta apjomu.http://www.eftasurv.int/information/pressreleases/2008pr/dbaFile14074.html [1] Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi, OV C 270, 25.10.2008., 8.-14 . lpp. [2] Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai, OV C 244, 1.10.2004., 2.-17 . lpp ., kas pagarinātas ar OV C 156, 9.7.2009., 3 . lpp. [3] Komisijas paziņojums — Finanšu iestāžu rekapitalizācija pašreizējās finanšu krīzes apstākļos – atbalsta ierobežošana līdz nepieciešamajam minimumam un aizsardzības līdzekļi pret pārmērīgiem konkurences traucējumiem, OV C 10, 15.1.2009., 2.-10. lpp. [4] Komisijas paziņojums par samazinātas vērtības aktīviem piemērojamo režīmu Kopienas banku nozarē, OV C 72, 26.3.2009., 1.-22. lpp. [5] Komisijas paziņojums par finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošanu un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējumu pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem, OV C 195, 19.8.2009., 9.-20 . lpp. [6] Skatīt Padomes 2981. sanāksme, Ekonomika un finanses, Briselē, 2009. gada 2. decembrī, 16838/09 (Prese 352): http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ecofin/111706.pdf. [7] Skatīt Padomes 3015. sanāksme, Ekonomika un finanses, Briselē, 2010. gada 18. maijā, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114495.pdf , Konkurences ģenerāldirektorāta dienestu darba dokuments – Valsts atbalsta noteikumu piemērošana banku parādu segšanas valdības garantiju sistēmām pēc 2010. gada 30. jūnija, 2010. gada 30. aprīlī, http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/phase_out_bank_guarantees.pdf . [8] Dalībvalstu IKP miljonos euro, 1992.-2008. g. [9] Beļģija izlēma neieviest nekādu sistēmu, bet iejaukties, pamatojoties uz atsevišķiem lēmumiem. [10] Minētajos izmantošanas rādītājos uzmanība koncentrēta vienīgi uz garantijām, kas piešķirtas banku jaunajiem parādiem, un neietver vispārējās garantijas, kas dažās dalībvalstīs piešķirtas banku saistībām. [11] Ietverto aktīvu nominālā summa samazinājās par bankas paturēto pirmo zaudējumu daļu.