1.

sniedz Savienības augstajai pārstāvei ārlietās un drošības politikas jautājumos/Komisijas priekšsēdētāja vietniecei (AP/PV), Eiropas Ārējās darbības dienestam (EĀDD), Komisijai, dalībvalstīm un Padomei šādus ieteikumus: a) apstiprināt ES saistības R2P jomā, starptautiskā mērogā pieņemot vienotu nostāju attiecībā uz R2P, cita starpā panākot kopēju vienošanos par to, kā princips R2P varētu ietekmēt ES ārējo darbību un cik nozīmīgas varētu būt ES darbības un instrumenti problemātiskās situācijās, kura Padomei, EĀDD, Komisijai un Eiropas Parlamentam kopīgi jāpieņem, tajā ņemot vērā arī ieinteresēto personu, tostarp pilsoniskās sabiedrības pārstāvju un NVO viedokli; b) gada ziņojumā par KĀDP, ko AP/PV sniedz Eiropas Parlamentam, iekļaut nodaļu par ES darbībām konfliktu novēršanas un mazināšanas jomā, piemērojot principu R2P; šajā nodaļā apsvērt to, cik principa R2P īstenošanai var lieti noderēt konkrēti instrumenti un administratīvās struktūras, nosakot arī nepieciešamās korekcijas; sagatavot šo nodaļu sadarbībā ar ES īpašo pārstāvi cilvēktiesību jautājumos, ņemot vērā daudzveidīgās nostājas, ko Eiropas Parlaments pieņēmis par konkrētiem jautājumiem saistībā ar konfliktu novēršanu vai cilvēktiesību aizsardzību, kā arī apspriest gūtos atzinumus ar Eiropas Parlamentu; c) iekļaut principu R2P ES palīdzībā attīstības jomā; arī turpmāk censties veidot profesionālāku un spēcīgāku Savienības preventīvo diplomātiju un vidutāju darbību, kā arī spēju novērst krīzes un uz tām reaģēt, īpašu uzmanību pievēršot informācijas apkopošanai un apmaiņai, kā arī agrā brīdinājuma sistēmām; uzlabot koordināciju starp dažādām Komisijas, Padomes un EĀDD struktūrām, kuru darbs saistīts ar visiem principa R2P aspektiem, un regulāri informēt Eiropas Parlamentu par iniciatīvām, kas īstenojamas, atbalstot principu R2P; d) nodrošināt pienācīgu politikas plānošanu, darbības koncepciju un spēju veidošanu saskaņā ar kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) mērķiem, lai Savienība spētu pilnībā īstenot principu R2P, cieši sadarbojoties starptautiskā mērogā ar ANO un reģionālo organizāciju struktūrām; e) pilnveidot ES spēju novērst konfliktus un mazināt to sekas, cita starpā palielinot arī pastāvīgi pieejamu juridisko ekspertu, policijas darbinieku un reģionālo analītiķu skaitu, un izveidot patstāvīgu Eiropas Miera institūtu, kas sniegtu ES konsultācijas un nodrošinātu tās spēju rīkoties, veicot vidutāju darbības un īstenojot divējādu diplomātiju, kā arī apmainīties ar labāko praksi miera veidošanas un saspīlējuma mazināšanas jomā; pilnveidot ES ārējās darbības instrumentu, jo īpaši stabilitātes instrumenta, preventīvos elementus; f) izveidot spēcīgāku saikni starp EĀDD un Padomes struktūrām, kas atbildīgas par agro brīdināšanu, politikas plānošanu un augsta līmeņa lēmumu pieņemšanu; g) reģionālās un valsts stratēģijas dokumentos sistemātiski izvērtēt riska faktorus saistībā ar genocīdu, kara noziegumiem, etnisko tīrīšanu un noziegumiem pret cilvēci un apspriest to novēršanas iespējas sarunās ar trešām valstīm, kurās pastāv šo noziegumu un pārkāpumu risks; h) veicināt sadarbību ar ES delegāciju un dalībvalstu vēstniecību, kā arī civilo un militāro misiju personālu un rīkot to apmācību starptautisko cilvēktiesību, humanitāro tiesību un krimināltiesību jautājumos, arī lai veicinātu to spēju noteikt situācijas, kurās iespējami četri iepriekšminētie noziegumi un pārkāpumi, cita starpā īstenojot regulāru apmaiņu ar vietējo pilsonisko sabiedrību; nodrošināt, lai ES īpašie pārstāvji vajadzības gadījumā atbalstītu R2P, un piešķirt plašākas pilnvaras ES īpašajam pārstāvim cilvēktiesību jautājumos, tajās iekļaujot ar R2P saistītus aspektus; esošajā EĀDD struktūrā, izmantojot tā resursus, noteikt par R2P atbildīgu ES kontaktpunktu, kuram jo īpaši būtu jāveicina izpratne par principa R2P ietekmi un problemātiskās situācijās laikus jānodrošina informācijas plūsma starp visiem attiecīgajiem dalībniekiem, vienlaikus sekmējot par R2P atbildīgu valsts kontaktpunktu izveidi dalībvalstīs; arī turpmāk nodrošināt profesionālāku un spēcīgāku preventīvo diplomātiju un vidutāju darbību; i) ES mērogā sākt apspriest jautājumu par ANO Drošības padomes reformu, kā arī veicināt šādas debates, jo ANO Drošības padome ir vienīgā starptautiski leģitīmā struktūra, kas bez mērķvalsts piekrišanas var sankcionēt ar R2P pamatotus intervences pasākumus; j) iesaistīt un apmācīt pilsoniskās sabiedrības un NVO pārstāvjus, kas varētu dot ieguldījumu neoficiālas jeb “divējādas” diplomātijas gaitā, tā sekmējot labas prakses apmaiņu šajā jomā; k) ciešāk sadarboties ar reģionu un apakšreģionu līmenī veidotām organizācijām, cita starpā palīdzot tām sekmīgāk īstenot ar R2P saistītas preventīvas darbības, spēju veidošanai paredzētus pasākumus un reaģēšanas darbības; l) panākt, lai visas ES dalībvalstis nevilcinoties ratificētu Starptautiskās Krimināltiesas statūtu grozījumus, kuros definēts agresijas noziegums, jo šīs tiesas darbībai var būt izšķiroša nozīme, palīdzot novērst masveida noziegumus pret cilvēci, kā arī cenšoties nodrošināt atbildību; m) panākt Starptautiskās Krimināltiesas klauzulas ievērošanu, kas iekļauta ES nolīgumos ar trešām valstīm, un apsvērt iespēju pārskatīt nolīgumus ar tām valstīm, kuras nepilda Starptautiskās Krimināltiesas izdotos apcietināšanas orderus; n) veicināt divējādu pieeju, proti, sekmēt R2P vispārēju atzīšanu, vienlaikus mudinot valstis sniegt Starptautiskajai Krimināltiesai vajadzīgo atbalstu un palīdzību;