C 486/39

Standarta grozījuma apstiprināšana ar aizsargātu nosaukumu apzīmēta vīna nozares produkta specifikācijā: paziņojuma publicēšana saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/33 17. panta 2. un 3. punktu

(2021/C 486/10)

Šis paziņojums publicēts saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/33 (1) 17. panta 5. punktu.

PAZIŅOJUMS PAR STANDARTA GROZĪJUMU, AR KO GROZA VIENOTO DOKUMENTU

“Côtes de Duras”

PDO-FR-A0165-AM01

Paziņojuma datums: 2021. gada 1. oktobrī.

APSTIPRINĀTĀ GROZĪJUMA APRAKSTS UN PAMATOJUMS

1. Oficiālais administratīvi teritoriālo vienību klasifikators

Ģeogrāfiskajā apgabalā un tiešās apkaimes apgabalā esošo pašvaldību saraksts ir atjaunināts saskaņā ar oficiālā administratīvi teritoriālo vienību klasifikatora datiem.

Ģeogrāfiskā apgabala robežas nav mainītas.

Vienotais dokuments ir grozīts 6. un 9. punktā.

2. Sārtvīni

Sārtvīnu ražošanai atļauto blakusšķirņu sarakstā ir iekļautas šķirnes “Semillon B”, “Sauvignon B”, “Sauvignon Gris G” un “Muscadelle B”.

Blakusšķirnēm noteikts izmantošanas ierobežojums līdz 20 %.

Visu blakusšķirņu īpatsvars šķirņu maisījumā nepārsniedz 20 %, no kuriem ne vairāk kā 10 % ir “Sauvignon B” un “Sauvignon Gris G” šķirņu salikums un 10 % – “Muscadelle B”.

Balto vīnogu šķirņu izmantošana sārtvīnos ļauj saglabāt svaigumu un organoleptiskās īpašības, kurām var kaitēt nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi (jo īpaši temperatūras svārstības pēc nogatavošanās laika).

Šis papildinājums neietekmē produkta kvalitāti.

Vienotajā dokumentā ar šo grozījumu nekādas izmaiņas neievieš.

3. Viena zemes gabala maksimālā vidējā noslodze

Lai atvieglotu pārbaudes darbības, sauso baltvīnu zemes gabalu maksimālā vidējā noslodze uz ir samazināta, lai tā atbilstu sarkanvīnu un sārtvīnu līmenim.

Vienotajā dokumentā ar šo grozījumu nekādas izmaiņas neievieš.

4. Vīndarības ogles

Iepriekš aizliegto ogļu izmantošana tiek ieviesta ierobežotā un kontrolētā veidā: “Sārtvīnu gatavošanā atļauts izmantot vīndarības ogles, tās pievienojot misām, nepārsniedzot 20 % no sārtvīnu tilpuma, kurus attiecīgais vīndaris gatavo no konkrētās ražas. ” Mērķis ir vērst to izmantošanu uz vīna partijām ar zemāku organoleptisko vai analītisko kvalitāti (aromāta izmaiņas, galvenokārt saistībā ar oksidācijas procesiem), nemainot produkta raksturīgās īpašības.

Šā grozījuma dēļ grozīts vienotā dokumenta 5.1. punkts.

5. Atsauce uz pārbaudes struktūru

Atsauce uz pārbaudes struktūru ir pārskatīta, lai to saskaņotu ar citu cilmes vietas nosaukumu specifikācijām. Šis grozījums ir tikai redakcionāls.

Vienotajā dokumentā ar šo grozījumu nekādas izmaiņas neievieš.

VIENOTAIS DOKUMENTS

1. Nosaukums

Côtes de Duras

2. Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes veids:

ACVN – aizsargāts cilmes vietas nosaukums

3. Vīnkopības produktu kategorijas

1. Vīns

4. Vīna vai vīnu apraksts

1. Sarkanvīni un sārtvīni

ĪSS TEKSTUĀLS APRAKSTS

Sarkanvīni un sārtvīni ir nedzirkstoši sausie vīni. Sarkanvīniem iepakošanas posmā ābolskābes saturs nepārsniedz 0,4 g/l. Sarkanvīniem un sārtvīniem fermentējamā cukura (glikozes un fruktozes) saturs nepārsniedz 3 g/l.

Pēc bagātināšanas kopējā spirta tilpumkoncentrācija sarkanvīnos un sārtvīnos nepārsniedz 13 %. Gaistošais skābums un kopējais sēra dioksīda saturs ir noteikts Kopienas noteikumos. Minimālā dabiskā spirta tilpumkoncentrācija sarkanvīnos un sārtvīnos nepārsniedz 10,5 %. Sarkanvīniem parasti raksturīga “Merlot N” un arī “Cot N” vīnogu šķirnes maigā tekstūra un noapaļotā garša apvienojumā ar “Cabernet Franc N” un “Cabernet Sauvignon N” vīnogu šķirņu tanīna spēku. Lai ierobežotu to dabisko skābumu, pirms iepakošanas jāveic malolaktiskā fermentācija.

Sārtvīni, kas parasti tiek gatavoti no maisījumiem, ir sausi un ar patīkamu augļu aromātu un savdabīgu svaigu garšu. Lai pasargātu vīnogas pirms vinifikācijas vai izvairītos no savelkošu tanīnu ekstrakcijas, ir aizliegts izmantot noteiktus materiālus.

VISPĀRĪGĀS ANALĪTISKĀS ĪPAŠĪBAS

Vispārīgās analītiskās īpašības Maksimālā kopējā spirta tilpumkoncentrācija (tilp. %) Minimālā faktiskā spirta tilpumkoncentrācija (tilp. %) Minimālais kopējais skābums Maksimālais gaistošais skābums (miliekvivalentos uz litru) Maksimālais kopējais sēra dioksīda saturs (miligramos uz litru)

2. Baltvīni

ĪSS TEKSTUĀLS APRAKSTS

Nedzirkstošie baltvīni ir iedalāmi sausajos, pussaldajos vai saldajos.

Sausajiem baltvīniem fermentējamā cukura saturs nepārsniedz 3 g/l. Pārējiem baltvīniem fermentējamā cukura saturs pārsniedz 12 g/l un faktiskā spirta tilpumkoncentrācija ir vismaz 10,5 %. Sausajiem baltvīniem faktiskā spirta tilpumkoncentrācija pēc bagātināšanas nepārsniedz 13 %, bet pārējiem baltvīniem – 14 %.

Minimālā dabiskā spirta tilpumkoncentrācija sausajiem baltvīniem ir 10,5 % un citiem baltvīniem – 11,5 %.

Gaistošais skābums un kopējais sēra dioksīda saturs ir noteikts Kopienas noteikumos.

Attiecībā uz sausajiem baltvīniem vīnogu šķirņu daudzveidība un sajaukšanas noteikumi veicina divu veidu vīna ražošanu: sauso baltvīnu ar augļainu un svaigu garšu un dominējošu bukša vai upeņu pumpuru aromātu, ko parasti iegūst no “Sauvignon B” šķirnes vīnogām, un niansētāku, bagātīgāku sauso baltvīnu ražošanu, kurā tādu šķirņu kā “Muscadelle B” un “Sémillon B” vīnogas piešķirs noapaļotāku un niansētāku garšu. Šiem diviem vīna veidiem norāde “sec” (sausais) uz etiķetes ir obligāta.

Pussaldie baltvīni galvenokārt tiek ražoti no “Semillon B” un arī no “Muscadelle B” šķirnes vīnogām. Tie parasti ir ar pilnīgu un ne pārmērīgi koncentrētu garšu, un tiem ir nogatavojušos un dažreiz cukurotu augļu aromāts. Pārējās vīnogu šķirnes rada svaigu pēcgaršu un tādējādi labāku izturību pret novecošanos.

VISPĀRĪGĀS ANALĪTISKĀS ĪPAŠĪBAS

Vispārīgās analītiskās īpašības Maksimālā kopējā spirta tilpumkoncentrācija (tilp. %) Minimālā faktiskā spirta tilpumkoncentrācija (tilp. %) Minimālais kopējais skābums Maksimālais gaistošais skābums (miliekvivalentos uz litru) Maksimālais kopējais sēra dioksīda saturs (miligramos uz litru)

5. Vīndarības metodes

5.1. Īpašās vīndarības metodes

1. Īpašā vīndarības metode

Sarkanvīnu bagātināšanai ir atļauts izmantot iztvaicēšanas paņēmienus, maksimālajam koncentrācijas līmenim nepārsniedzot 10 %. Dabiskā spirta tilpumkoncentrācijas palielinājums apstrādājamai partijai nepārsniedz 1 % tilp. Sārtvīnu gatavošanā atļauts izmantot vīndarības ogles, tās pievienojot misām, nepārsniedzot 20 % no sārtvīnu tilpuma, kurus attiecīgais vīndaris gatavo no konkrētās ražas. Pēc bagātināšanas kopējā spirta tilpumkoncentrācija sarkanvīnos, sārtvīnos un sausajos baltvīnos nepārsniedz 13 %, bet pārējos baltvīnos – 14 %. Papildus iepriekš minētajiem noteikumiem attiecībā uz vīndarības metodēm vīniem jāatbilst Kopienas līmenī un Lauku un jūras zivsaimniecības kodeksā paredzētajiem noteikumiem.

2. Audzēšanas metode

Minimālais vīnkoku stādījumu blīvums ir 4 000 vīnkoku uz hektāru. Rindstarpu platums nedrīkst pārsniegt 2,50 metrus. Maksimālais laukums uz katru vīnkoku ir 2,50 kvadrātmetri. Šo laukumu iegūst, reizinot attālumus starp rindām ar attālumiem starp vienas rindas vīnkokiem. Šo stādījumu blīvumu var samazināt līdz 3 300 vīnkokiem uz hektāru vīnkoku stādījumiem, kas paredzēti sausā baltvīna ražošanai. Šajā gadījumā rindstarpu platums nedrīkst pārsniegt 3 metrus, un atstatums starp vienā rindā esošu vīnkoku stumbriem nedrīkst būt mazāks par 0,85 metriem.

Vīnkokus apgriež saskaņā ar šādām metodēm:

— vienkāršā Gijo (Guyot) vai divkāršā Gijo formā;

— īsā apgriešana (“à cots” jeb “augļzaru-”) Ruajā (Royat) kordona formā vai kausveidā;

— garā apgriešana (“à astes” jeb “garkoku-”).

Uz katra vīnkoka pēc atpumpurošanas ir ne vairāk par 15 vīnstīgu pumpuriem šķirnei “Sauvignon B” un “Sauvignon Gris G”, bet pārējām šķirnēm – 13 vīnstīgu pumpuri.

Vīnkokiem, kuru stādījumu blīvums ir mazāks par 4 000 vīnkoku uz hektāru, pēc atpumpurošanas uz katra vīnkoka ir ne vairāk par 18 vīnstīgu pumpuriem šķirnei “Sauvignon B” un “Sauvignon Gris G”, bet pārējām šķirnēm – 15 vīnstīgu pumpuri.

Apūdeņošana ir aizliegta.

5.2. Maksimālās ražas

1. Sarkanvīni un sārtvīni

66 hektolitri no hektāra

2. Sausie baltvīni

72 hektolitri no hektāra

3. Baltvīni, kas nav sausie baltvīni

66 hektolitri no hektāra

6. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals

Vīnogu ražas novākšanu, vinifikāciju un vīnu gatavošanu veic šādās Lo un Garonnas [Lot-et-Garonne ] departamenta pašvaldību teritorijās (pamatojoties uz 2020. gada 26. februāra oficiālo administratīvi teritoriālo vienību klasifikatoru): Auriac-sur-Dropt, Baleyssagues, Duras, Esclottes, Loubès-Bernac, Moustier, Pardaillan, Saint-Astier, Saint-Jean-de-Duras, Saint-Sernin, Sainte-Colombe-de-Duras, Sauvetat-du-Dropt (La), Savignac-de-Duras, Soumensac un Villeneuve-de-Duras.

7. Galvenās vīna vīnogu šķirnes

“Cabernet Franc N”

“Cabernet-Sauvignon N”

“Chenin B”

“Colombard B”

“Mauzac B”

“Merlot N”

“Muscadelle B”

“Ondenc B”

“Semillon B”

“Ugni Blanc B”

8. Saiknes vai saikņu apraksts

8.1. Saikni veidojošo dabas faktoru apraksts

Ģeogrāfiskais apgabals, ko dienvidos norobežo Dro [Dropt] ieleja, ir L’Entre-Deux-Mers plakankalnes turpinājums, kas atrodas 70 kilometrus uz austrumiem no Bordo un pusceļā starp Garonnas un Dordoņas ielejām. Ģeogrāfiskā apgabala ziemeļu daļa iezīmē ūdensšķirtni starp Dordoņas un Garonnas upju baseiniem. Uz dienvidiem vērsto plakankalni veidojusi upju sistēma, kurā ietilpst Dousset strauti rietumos, Dourdèze strauti centrālajā daļā un Malromé un Escourrou strauti austrumos. Ģeogrāfiskajā apgabalā ietilpst 15 Duras kantona pašvaldības.

Ainavai raksturīgi viens aiz otra esoši vairāk vai mazāk norobežoti pakalni un ielejas. Nestabilā topogrāfija ir saistīta ar iežu atsegumu melases irdeno raksturu un reljefā esošā kaļķakmens karstifikāciju. Nogāzes vidusdaļā un arī pauguru augstākajā daļā cietie kaļķakmens atsegumi veido nelielas, ainavā skaidri saskatāmas klintis.

Visnestabilākie ģeoloģiskie veidojumi ir “fronsadais” molases kalnu nogāžu lejasdaļā un “agenais” molases grēdu noapaļoto virsotņu daļā. Vidusdaļā atsedzas “Castillon” kaļķakmens, kas ir balts, krītains un vairāk vai mazāk saplaisājis. “Agenais” molašu virspusē izceļas baltais “agenais” kaļķakmens. Šis cietais un kavernozais baltais kaļķakmens visvairāk koncentrējies plakankalnēs Loubès-Bernac un Soumensac pašvaldību teritorijās un veido kaļķi saturošu mālu. “Fronsadais” atsegumi ir veidojuši brūnas mālainas, vietām mālaini grantainas, augsnes, kuras vīnkopībā izmanto tikai tajos Dro ielejas apgabalos, kuros nav zemu temperatūru. “Castillon” kaļķakmens atsegumā ir plāns trūdzemes slānis, uz kura vīnogulājus ir grūti audzēt. Uz tā galvenokārt aug kadiķu virsājs. Kad augsnes slānis kļūst nedaudz biezāks, to kā liesu un labi drenētu augsni var izmantot vīnkokiem. “Agenais” molasēs augsnes ir atkaļķotas un bieži vien ļoti izskalotas. Vēja sapūstu sanesu pārklājums ļauj veidoties skābām lesivētām augsnēm (ko sauc par “boulbènes”). Noteiktā zemes gabala platība, kas ir 9 871 ha, aizņem nepilnu pusi no ģeogrāfiskā apgabala.

Okeāna piekrastes klimats visa gada garumā nodrošina vienmērīgu nokrišņu daudzumu, kas maksimālo līmeni sasniedz ziemas periodā un maija mēnesī. Maigā gaisa temperatūra pavasarī ļauj agri uzsākt vīnkoku audzēšanu. Vēlā rudens sezona ir saulaina, dažreiz ar ekvinokcijas lietus periodu. Akvitānijas tradicionālās vīnogu šķirnes, pielāgojoties vides apstākļiem, ir dabiski attīstījušās šajā reģionā.

8.2. Saiknes veidošanā ietilpstošo cilvēkfaktoru apraksts

Angļu valdīšanas periodā Gijēnas provincē 11.–14. gadsimtā Duras reģiona vīnkopības ekonomika piedzīvoja zināmu uzplaukumu, pateicoties “Haut-Pays” izcelsmes vīnu eksportam uz Angliju. “Haut-Pays” apzīmējums iekļāva visus vīna dārzus augšpus Bordo, un tirdzniecība notika pa Garonnas un Dordoņas upju ūdensceļiem. Vecā režīma laikā Bordo ieviestais protekcionisms paredzēja zināmus atvieglojumus. Piemēram, “Haut-Pays” vīniem bija “dubultā marķējuma” tiesības, bet Duras reģiona vīniem tikai “pusmarķējuma tiesības”. 17. gadsimtā Duras hercogs pat saņēma atļauju saņemt 1 000“Duras” vīna mucu īpašās Bordo reģiona mucās.

20. gadsimta sākumā “Côtes de Duras” galvenokārt ražoja pussaldos baltvīnus, piemēram, “Bergerac”, kas iecienīts Parīzes reģionā. Taču pēc Otrā pasaules kara patērētāju neapmierinātība ar šāda veida produkciju mudināja kopienu attīstīt ražošanu.

1924. gadā tika izveidota Duras kantona vīnu aizsardzības apvienība ar mērķi atzīt cilmes vietas nosaukumu “Vin du canton de Duras” [Duras kantona vīns]. Pēc šī nosaukuma apstrīdēšanas, ko veica starpnieks, 1927. gada 28. jūnijā tika izskatīta lieta Agen civiltiesā. Spriedumā teikts, ka: “Ja arī Duras kantona nogāzēs ražotajiem vīniem nav īpašās augstas klases vīnogu (Grand Cru) garšas buķetes, tad tur tomēr ir iespējams radīt pirmklasīgu vīnu, ko vienprātīgi novērtē patērētāji”. Tiesnesis “Duras” vīnus raksturo kā “vīnus ar augļainu un pilnvērtīgu garšu, kas atklāj to izcelsmi”. Kontrolētais cilmes vietas nosaukums “Côtes de Duras” baltvīniem un sarkanvīniem atzīts 1937. gada 16. februārī. Sešdesmito gadu sākumā Bordo notika pāreja uz sarkano vīnogu šķirņu un “Sauvignon B” šķirnes audzēšanu, un, saskaroties ar strauji augošām ekonomikas perspektīvām, Duras reģions sekoja šim piemēram. Pēc 1970. gada “Sauvignon B” šķirnes sausie baltvīni kļuva par reģiona vadošajiem produktiem. Vinifikācijas cikla temperatūras kontroles attīstība, jo īpaši pateicoties kooperatīvajiem ieguldījumiem, ļauj izstrādāt “Sauvignon B” šķirnes vīnus ar raksturīgajiem un patērētājiem viegli atpazīstamajiem aromātiem.

Duras kooperatīvā vīna darītava tika izveidota šajā laikā, bet kaimiņos esošais Žirondas kooperatīvs jau ražoja 20 % vīnu ar kontrolētu cilmes vietas nosaukumu. 1985. gadā starpnozaru organizācija vīnus popularizēja, un 1998. gadā abas vīna darītavas apvienojās. Tajā pašā laikā Bordo vīndaru sarkanvīna darīšanas meistarība palīdz kaimiņos esošajiem Duras reģiona uzņēmējiem, un dabiski attīstās sārtvīnu ražošana.

2009. gadā vidējais saražotā sarkanvīna daudzums bija 65 000 hektolitru, bet sārtvīna daudzums – 5 000 hektolitru. Sauso baltvīnu ražošanas apjoms ir 40 000 hektolitru, bet pussaldo baltvīnu ražošanas apjoms ir mazāks par 2 000 hektolitru, un tos pārdod tiešā tirdzniecībā, pildītus pudelēs. Attiecībā uz sausajiem baltvīniem vīnogu šķirņu daudzveidība, vīnkoku dārzu platības un sajaukšanas noteikumi veicina divu veidu vīna ražošanu: sauso baltvīnu ar augļainu un svaigu garšu un dominējošu bukša vai upeņu pumpuru aromātu, ko parasti iegūst no vienas “Sauvignon B” šķirnes vīnogām, un niansētāku, bagātīgāku sauso baltvīnu ražošanu, kurā tādu šķirņu kā “Muscadelle B” un “Sémillon B” vīnogas piešķir noapaļotāku un niansētāku garšu. Šiem diviem vīna veidiem norāde “sec” [sausais] uz etiķetes ir obligāta.

Pussaldie baltvīni galvenokārt tiek ražoti no “Semillon B” un arī no “Muscadelle B” šķirnes vīnogām. Tie parasti ir ar pilnīgu un ne pārmērīgi koncentrētu garšu, un tiem ir nogatavojušos un dažreiz cukurotu augļu aromāts. Pārējās vīnogu šķirnes sajaukumā rada svaigu pēcgaršu un tādējādi labāku izturību pret novecošanos.

Sarkanvīniem parasti raksturīga “Merlot N” un arī “Cot N” vīnogu šķirnes maigā tekstūra un noapaļotā garša apvienojumā ar “Cabernet Franc N” un “Cabernet Sauvignon N” vīnogu šķirņu tanīna spēku. Lai ierobežotu to dabisko skābumu, pirms iepakošanas jāveic ābolskābā un pienskābā rūgšana.

8.3. Faktori

Sārtvīni, kas parasti tiek gatavoti no maisījumiem, ir sausi un ar patīkamu augļu aromātu un savdabīgu svaigu garšu. Lai pasargātu vīnogas pirms vinifikācijas vai izvairītos no savelkošu tanīnu ekstrakcijas, ir aizliegts izmantot noteiktus materiālus. Dro un tās pieteku ielejās ir izveidojušās grēdas ar labām viegli pieejamām nogāzēm. Tādējādi noteiktajā zemes gabala platībā tiek ņemti vērā arī topogrāfiskie kritēriji, un labākajos zemes gabalos bieži vien notiek arī augļkopība. Pussaldā baltvīna ražošanas pamatā ir “Semillon B” šķirnes audzēšana okeāna piekrastes klimatā, kura rudens rītu mitrums un saulainās pēcpusdienas veicina vīnogu pārmērīgu nobriešanu un iespējamu pelējuma sēnītes (cēlās puves) veidošanos botrytis cinerea ietekmē.

Dažādie vairāk vai mazāk izskaloto iežu atsegumi un mainīgais māla saturs augsnes slāņos ir labvēlīgs “Sauvignon B” šķirnes audzēšanai, kas šeit iegūst savu izteiksmīgo sauso baltvīnu ražošanai nepieciešamo aromātu buķeti.

Kaļķi saturošie māli un labvēlīgie apstākļi saulainajā vēlā rudens sezonā veicina tumšo vīnogu šķirņu nobriešanu, tādējādi nodrošinot labu tanīna bāzi sarkanvīniem.

Ražotāji ir pratuši izmantot savas teritorijas potenciālu, izvēloties vīnogulāju audzēšanai vispiemērotākos zemes gabalus un izstrādājot metodes baltvīnu fermentācijas temperatūras kontrolei un sarkanvīnu tanīna ekstrakcijai.

16. gadsimta sākumā vīni, kas pazīstami kā “Bordeaux” vīni, ietvēra gan “Graves”, “Médoc”, “Blayais” u. c. vīnus, gan arī jauno pakļauto teritoriju [pays de nouvelle conquête] vīnus. Šī “pakļaušana” saistīta ar piespiedu pievēršanu ticībai, kas notika vairākās draudzēs un ietekmīgās jurisdikcijās, piemēram, Montravel, Sainte-Foy vai Duras grāfistē. Fransuā I veicināja vīnkoku dārzu stādīšanu Duras reģiona kalnu nogāzēs, un Valuā galmā tas tika baudīts kā “nektārs”.

Krīzes periodi nav saudzējuši Duras reģionu (kari, tirdzniecības šķēršļi, filoksēra, izslēgšana no “Haut-Pays”), taču vīnkopības nozare ir izturējusi un pielāgojusies. Ražošana gandrīz vienādās proporcijās notiek kooperatīvos un neatkarīgās vīna darītavās. Lauku tūrisma attīstība ļāvusi tiešajai tirdzniecībai kļūt par dominējošo tirdzniecības veidu, jo tā veido 60 % no pārdotā apjoma. Tā kā 15 % no pārdotā apjoma nonāk Ziemeļeiropā, labā slava krietni pārsniedz Akvitānijas un Ildefransas reģionālo sistēmu, uz kuras pamata tika veidota kontrolētā cilmes vietas nosaukuma “Duras” vīnu reputācija.

9. Būtiski papildu nosacījumi (iepakojums, marķējums, citas prasības)

Tiesiskais regulējums:

Valsts tiesību akti

Papildu nosacījuma veids:

Papildu noteikumi attiecībā uz marķējumu

Nosacījuma apraksts:

Termins “sec” [sausais] jānorāda uz to baltvīnu etiķetēm, kuros fermentējamā cukura (glikozes + fruktozes) saturs nepārsniedz 3 g/l.

To vīnu marķējumā, kuriem izmanto kontrolēto cilmes vietas nosaukumu “Côtes de Duras”, var izmantot norādi uz lielāku ģeogrāfisko vienību “Sud-Ouest”. Šo norādi uz lielāku ģeogrāfisko vienību var norādīt arī visos prospektos vai uz konteineriem. Šīs lielākās ģeogrāfiskās vienības nosaukumā izmantotās rakstzīmes ne augstumā, ne platumā nedrīkst būt lielākas par rakstzīmēm, kādas izmantotas, atveidojot kontrolēto cilmes vietas nosaukumu.

Tiesiskais regulējums:

Valsts tiesību akti

Papildu nosacījuma veids:

Atkāpe attiecībā uz ražošanu noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Nosacījuma apraksts:

Tiešās apkaimes apgabalu, kas noteikts, paredzot atkāpi attiecībā uz vinifikāciju un vīna gatavošanu (pamatojoties uz 2020. gada 26. februāra oficiālo administratīvi teritoriālo vienību klasifikatoru), veido šādas teritorijas:

— Dordoņas [Dordogne] departamentā:

pašvaldību visas teritorijas: Sadillac, Thénac;

pašvaldību daļējas teritorijas: Saint-Julien-Innocence-Eulalie attiecībā uz kādreizējās Sainte-Eulalie-d’Eymet pašvaldības vienoto teritoriju, kura 2019. gada 1. janvārī kļuva par Saint-Julien-Innocence-Eulalie pilnvaroto pašvaldību.

— Žirondas [Gironde] departamentā: Dieulivol, Landerrouat, Lèves-et-Thoumeyragues (Les), Margueron, Monségur, Pellegrue, Riocaud, Saint-Avit-Saint-Nazaire.

— Lo un Garonnas [Lot-et-Garonne] departamentā: Lévignac-de-Guyenne, Mauvezin-sur-Gupie, Monteton, Roumagne.

Saite uz produkta specifikāciju

http://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-918e1e36-8c05-4755-8ea3-a2acdf360f18

(1) OV L 9, 11.1.2019., 2. lpp.