LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 264/35

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Zaļā grāmata par finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem – labāki produkti, lielāka izvēle un vairāk iespēju patērētājiem un uzņēmumiem”

(COM(2015) 630 final)

(2016/C 264/05)

Ziņotāja: Milena ANGELOVA kdze

Eiropas Komisija 2015. gada 10. decembrī saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Zaļā grāmata par finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem – labāki produkti, lielāka izvēle un vairāk iespēju patērētājiem un uzņēmumiem”

(COM(2015) 630 final).

Par komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2016. gada 13. aprīlī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 516. plenārajā sesijā, kas notika 2016. gada 27. un 28. aprīlī (2016. gada 27. aprīļa sēdē), ar 191 balsīm par un 5 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un priekšlikumi

1.1. EESK atzinīgi vērtē mērķi, ko Komisija paziņo, publicējot šo zaļo grāmatu, kā arī to, ka Komisija ir izvēlējusies pareizo virzienu un izstrādājusi vērienīgu programmu, lai īstenotu Rīcības plānu kapitāla tirgu savienības izveidei (1).

1.2. EESK piekrīt Komisijas ierosmei veicināt pārrobežu finanšu pakalpojumu sniegšanu privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, kā arī iespējas patērētājiem mainīt pakalpojumu sniedzējus. Šādi pasākumi varētu nodrošināt konkurētspējīgāku tirgus struktūru un palielināt finanšu pakalpojumu patērētāju ērtības, veicinot arī piekļuvi ārpustiesas tiesiskās aizsardzības mehānismiem citās dalībvalstīs (2).

1.3. EESK atzinīgi vērtē Komisijas pieeju, kas izklāstīta zaļajā grāmatā, proti, izstrādāt piemērotu politiku, lai privātpersonām, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem domātu finanšu pakalpojumu tirgū atbalstītu abus aspektus – piedāvājumu un pieprasījumu.

1.4. EESK atbalsta domu, ka patērētājiem būtu jānodrošina iespēja, kad vien tas ir iespējams, salīdzināt dažādus produktus, lai viņi varētu izdarīt apzinātu izvēli. Šai sakarā EESK pilnībā atbalsta Finanšu instrumentu tirgu direktīvu (II) – vienlaikus joprojām gatavojot savu atzinumu par nesen ierosinātajiem grozījumiem (3) – un Regulu par komplektētu privāto ieguldījumu un apdrošināšanas ieguldījumu produktu pamatinformācijas dokumentiem, kam jānodrošina labāka pārredzamība un informācijas izpaušana (4).

1.5. Viens no zaļās grāmatas mērķiem ir mazināt privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem domātu finanšu pakalpojumu tirgus sadrumstalotību. Šai sakarā EESK vēlas norādīt: nav pilnīgi ticamu pierādījumu tam, ka vienīgais cenu atšķirību iemesls ir ES tirgus nepilnības. Produktu un pakalpojumu cenas ietekmē arī valsts un vietējā līmeņa faktori, tādējādi apgrūtinot cenu saskaņošanu starp dalībvalstīm. Piemēram, prēmija, kas patērētājam jāmaksā par automobiļa apdrošināšanas polisi vienā dalībvalstī, var pilnīgi atšķirties no prēmijas par līdzvērtīgu polisi otrā dalībvalstī, jo aprēķinā ņem vērā zaudējumu rādītāju, kura pamatā ir ceļa negadījumu vai krāpšanas gadījumu skaits katrā no šīm valstīm. Tāpat patēriņa kredītu procentu likmes dalībvalstīs var atšķirties atkarībā no slikto parādu līmeņa attiecīgajā valstī. Zaļajā grāmatā ir sniegtas atbilstošas norādes uz šādiem vietējiem faktoriem, taču tie būtu pelnījuši dziļāku analīzi. Tādēļ EESK nepacietīgi gaida apspriežu rezultātus un aicina Komisiju vēl meklēt pierādījumus par nepietiekamu konkurenci, kā arī īstos iemeslus, kas izskaidrotu konstatētās cenu atšķirības. Komisijai būtu jāturpina šī analīze arī ietekmes novērtējumā, kas jāveic pirms gaidāmo tiesību aktu priekšlikumu izstrādes.

1.6. Vienlaikus EESK vēlas uzsvērt, ka šajā zaļajā grāmatā joprojām ir aktuālas daudzas problēmas, kas tika aplūkotas pirms astoņiem gadiem – 2007. gada Zaļajā grāmatā par finanšu pakalpojumu mazumtirdzniecību (5). EESK kopumā atzinīgi novērtēja iepriekšējo zaļo grāmatu (6) un pasākumus, kas tika veikti, lai rastu vairākus praktiskus risinājumus (7). Lai gan tika gūti daži pozitīvi rezultāti, progress ir bijis ierobežots un problēmas, kas traucē vienotā tirgus darbību attiecībā uz finanšu pakalpojumiem privātpersonām un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, joprojām pastāv. Tādēļ EESK uzskata, ka šoreiz ar zaļo grāmatu saistīto apspriežu rezultātā ir jātop vērienīgākai programmai, kas ļautu pārvarēt ieilgušās problēmas.

1.7. Zaļajā grāmatā aplūkoti ļoti daudzveidīgi finanšu produkti, un ir jāņem vērā, ka lielāka izvēle un plašākas iespējas nevar tikt nodrošinātas visiem vienlaikus. Ir skaidrs, ka būs jānosaka atšķirīgas prioritātes un termiņi. EESK iesaka apspriežu procesa rezultātus vispirms piemērot vienkāršākiem produktiem, kurus salīdzinoši mazāk ietekmē vietējie faktori. Tādējādi finanšu produktu vienotā tirgus izveides procesam tiks nodrošināts impulss un uzticamība. Šādu produktu piemēri varētu būt maksājumu pakalpojumi, Eiropas pensiju produkti (EPP), krājkonti un automobiļu un dzīvības apdrošināšana. Viens no pirmajiem pasākumiem varētu būt – visās dalībvalstīs automobiļu apdrošināšanas nozarē piemērot piešķiršanas un atņemšanas (bonus/malus) sistēmu, kas mazina vietējo faktoru nozīmi un apdrošināšanas prēmiju cieši piesaista personiskajam riska profilam. Pēc zināma laika šo sistēmu varētu piemērot arī tādiem produktiem kā hipotekārie kredīti, patēriņa kredīti, profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšana un aktīvu pārvaldība.

1.8. Lai gan šajā zaļajā grāmatā likts uzsvars galvenokārt uz digitālajām tehnoloģijām, EESK uzskata, ka būtu jāņem vērā vēl divi svarīgi aspekti, kas varētu veicināt produktu pārrobežu pieprasījumu: — finanšu izglītībai, bez šaubām, ir būtiska nozīme, lai saglabātu uzticēšanos finanšu sistēmai un nodrošinātu finanšu produktu atbildīgu patēriņu. EESK jau ir paudusi savu viedokli par šo jautājumu (8), — finanšu konsultācijas efektīvi jāreglamentē ES līmenī, un konsultēšanai ir jābūt skaidri nošķirtai no mārketinga. Šajā nolūkā uzmanība jāpievērš arī neatkarīgu brokeru piedāvātajiem pakalpojumiem.

1.9. EESK uzskata, ka ir ārkārtīgi svarīgi darīt visu iespējamo, lai izvairītos no nesen pieņemto direktīvu (piemēram, Maksājumu pakalpojumu direktīvas (II) un Hipotekāro kredītu direktīvas (9)) pārskatīšanas. Ir jāatvēl zināms laiks efektīvai pasākumu īstenošanai, un jaunu regulatīvo pasākumu ieviešanā jāievēro piesardzība, lai finanšu tirgu regulējums nekļūtu pārmērīgs.

2. Zaļās grāmatas mērķis. Komisijas un EESK līdzšinējais darbs saistībā ar finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem

2.1. Eiropas Komisija publicēja zaļo grāmatu saistībā ar Rīcības plānu kapitāla tirgu savienības izveidei (10), lai izvērtētu, kā varētu vairāk atvērt Eiropas tirgu finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, t. i., apdrošināšanas, aizdevumu, maksājumu, norēķinu kontu un krājkontu un citu privāto ieguldījumu produktu jomā, tādējādi nodrošinot labākus rezultātus patērētājiem un uzņēmumiem, vienlaikus saglabājot patērētāju un ieguldītāju pienācīgu aizsardzību gan Eiropas, gan arī dalībvalstu līmenī.

2.2. Zaļajā grāmatā liela vērība pievērsta tam, kā reaģēt uz digitalizācijas radītajiem izaicinājumiem, – digitalizācija var palīdzēt pazemināt cenas un uzlabot produktu salīdzināmību, tādējādi palīdzot patērētājiem izdarīt izvēli finanšu jomā. Ilgtermiņā digitalizācija varētu dot iespējas uzņēmumiem nodrošināt savu produktu pieejamību visā Savienībā, tādējādi Eiropas vienoto tirgu tuvinot realitātei.

2.3. Vēl viens būtisks jautājums, kas ierosināts zaļajā grāmatā, ir jautājums par to, kā radīt paļāvību un uzticēšanos, – tām ir izšķiroša nozīme privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem domāto finanšu pakalpojumu vienotā tirgus paplašināšanā. Lai panāktu šos mērķus, dokumentā liela vērība pievērsta tam, kā padarīt pakalpojumus un produktus saprotamākus.

2.4. Zaļajā grāmatā arī pētīts, kas darāms, lai panāktu, ka finanšu pakalpojumu vienotais tirgus nodrošina jūtamus uzlabojumus ES iedzīvotāju ikdienas dzīvē un rada jaunas tirgus iespējas piegādātājiem, tādējādi veicinot Eiropas ekonomikas izaugsmi un radot darbvietas.

3. Piezīmes par pašreizējo stāvokli privātpersonām, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem domātu finanšu pakalpojumu tirgū

3.1. EESK uzskata, ka privātpersonām, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem domātu finanšu pakalpojumu tirgu sadrumstalotību, kas uzsvērta zaļajā grāmatā, ir izraisījusi gan valsts un vietējo faktoru kopējā ietekme uz produktu un pakalpojumu cenām (juridiskās, reglamentējošās, kultūras un valsts sociālās aizsardzības sistēmu īpatnības), gan arī tirgus pieprasījuma un piedāvājuma problēmas, un piedāvājuma problēmas nākotnē būs jārisina.

3.2. Galvenās problēmas attiecībā uz piedāvājumu ir šādas: — nepamatotas un nevajadzīgas dalībvalstu noteikumu atšķirības, kuru cēlonis ir pārmērīga reglamentēšana, valstu tradīcijas un īpatnības, kā arī citas atšķirīgas nacionālās iezīmes faktoros, kuri ietekmē uzņēmējdarbības izmaksas, — grūtības, kas saistītas ar klientu un viņu līdzekļu avotu pārrobežu identifikāciju, — grūtības, kas saistītas ar klientu aktīvu pārrobežu novērtēšanu un nodrošinājuma īstenošanu, — atšķirīgi tiesiskie mehānismi dalībvalstīs, jo īpaši saistībā ar nodrošinājuma atsavināšanu (proti, piespiedu atsavināšanas procedūru ilgums, nepieciešamība nodrošināt notāra līdzdalību, kā arī atšķirīgi zemes reģistrācijas noteikumi).

3.3. Galvenās problēmas attiecībā uz pieprasījumu ir šādas: — patērētāji, kuri pieraduši pie konkrētiem aizsardzības standartiem savā valstī, nevar paļauties uz to, ka tādi paši standarti tiks ievēroti citā dalībvalstī, — nevienāda Eiropas tiesību aktos paredzēto prasību izpilde, — nevienlīdzīga finanšu pakalpojumu patērētāju piekļuve ārpustiesas tiesiskās aizsardzības līdzekļiem dažādās dalībvalstīs (11), — valodu barjeras, — atšķirīgas prasības attiecībā uz finanšu konsultantu prasmēm un kvalifikāciju, kuras izvirza dažādu dalībvalstu regulatīvās iestādes. Ir maz kompetentu finanšu konsultantu, kas sniegtu objektīvas konsultācijas, īpaši par pārrobežu pirkumu darījumiem.

3.4. EESK arī piekrīt tam, ka digitalizācijas attīstība rada jaunu vidi, ievērojami paplašinot iespējas sniegt jaunus pakalpojumus un veicināt pārrobežu darbību. Tomēr ir jāuzmanās, lai sasniegumi digitālajā jomā netiktu izmantoti nolūkā maldināt patērētājus, par finanšu pakalpojumiem sniedzot pārāk sarežģītu, nevajadzīgu vai grūti salīdzināmu informāciju.

3.5. EESK norāda, ka iedzīvotāju izpratne par finanšu jautājumiem dažādos ES reģionos joprojām ievērojami atšķiras un ka tās līmenis, salīdzinot ar citām attīstītajām valstīm, piemēram, ASV, Austrāliju un Kanādu, ir samērā zems (12). Pirmspārdošanas finanšu konsultācijas netiek atbilstīgi regulētas un negarantē, ka patērētāji izvēlēsies piemērotākos produktus, turklāt profesionālie finanšu konsultāciju pakalpojumi salīdzinājumā ar dažām trešām valstīm nav pietiekami attīstīti.

3.6. Iespējas, ko sniedz jaunās tehnoloģijas un plašāks piedāvājums, tostarp pārrobežu piedāvājums, rada izdevības, taču arī vairākus iespējamos apdraudējumus. Ja patērētājiem trūkst vajadzīgo zināšanu finanšu jomā, jaunās iespējas var izraisīt parādu pieaugumu, veicināt hipotekāro saistību neizpildi un palielināt maksātnespējas gadījumu skaitu. Riskam pakļauti ir patērētāji, kuri iegādājas apdrošināšanas un pensijas produktus tiešsaistē, jo viņi bieži vien neveic pietiekamu izpēti un var parakstīt līgumu, to nezinot (13). Tādēļ dalībvalstu regulatīvajām iestādēm būtu jāgādā, ka uzņēmumi, kuri pārdod produktus tiešsaistē, ievēro “pienākumu sniegt konsultācijas”, lai aizsargātu patērētājus. Ir vairāk nekā pietiekami daudz argumentu, lai pierādītu finanšu izglītības un atbilstīgu konsultāciju nozīmi.

3.7. Patērētājiem, kuri neizprot salikto procentu jēdzienu, veidojas lielākas parādsaistības, turklāt viņi sedz augstākas procentu likmes un darījumu izmaksas (14), savukārt patērētāji ar finanšu zināšanām plāno labāk, veido lielākus pensijas uzkrājumus (15) un dažādo finanšu riskus (16). Tas attiecināms arī uz makroekonomikas līmeni – finanšu pratība rada izteikti pozitīvu ietekmi uz valsts ietaupījumiem un līdzekļu uzkrāšanu (17). Šai sakarā tiek stingri ieteikts skaidrāk nošķirt darbības, kas saistītas ar produktu mārketingu, no tām, kas saistītas ar produktu pārdošanu, īpaši gadījumos, kad tiek sniegtas konsultācijas. Konsultācijas nekādā ziņā nedrīkst izmantot kā mārketinga instrumentu, un konsultantiem jābūt patiesi neatkarīgiem. Informācija pirms līguma slēgšanas būtu jānodrošina un jāsniedz skaidrā un saprotamā veidā. EESK ir pārliecināta: lai atjaunotu uzticību finanšu pakalpojumu tirgiem, paplašinātu pārrobežu darbību un uzlabotu finanšu produktu pārnesamību, ir nepieciešami mērķtiecīgi pasākumi nolūkā izglītot individuālos ieguldītājus un uzlabot finanšu konsultācijas.

4. Atbildes uz zaļajā grāmatā izvirzītajiem jautājumiem

4.1. Vispārīgi jautājumi

1. Attiecībā uz kuriem finanšu produktiem uzlabots pārrobežu piedāvājums varētu palielināt konkurenci valstu tirgos labākas izvēles un cenas ziņā?

4.1.1. Zaļajā grāmatā iekļauti jautājumi par dažādiem banku un nebanku produktiem un pakalpojumiem, taču pastāv ievērojamas atšķirības starp galvenajiem darījumu produktiem (piemēram, norēķinu kontiem vai termiņnoguldījumiem) un saskaņā ar līgumu piedāvātajiem produktiem (piemēram, hipotekārajiem kredītiem vai uzkrājumu un ieguldījumu produktiem). Saistībā ar krājkontiem un ieguldījumu produktiem jānorāda, ka vairākiem citiem ES tiesību instrumentiem (piemēram, Finanšu instrumentu tirgu direktīvai vai iniciatīvai par kapitāla tirgu savienības izveidi) pēc to stāšanās spēkā būs ietekme uz tirgu.

4.1.2. Pārrobežu pakalpojumu sniegšana var palielināt konkurenci dalībvalstu tirgos attiecībā uz visiem zaļajā grāmatā izskatītajiem produktiem. Tomēr šajā posmā lielākais potenciāls neapšaubāmi piemīt pensiju un ieguldījumu produktiem. Komisijas novērtējuma pārskata sistēmā šo produktu tirgus novērtēts kā sliktākais no patērētāju tirgiem, kuru kopējais skaits ir 31 (18). Piedāvātos pensiju produktus raksturo lokālisms un augstas maksas. Ja ņem vērā inflāciju, pārvaldības maksas un papildu maksājumus, bieži vien šiem produktiem ir negatīva reālā atdeve, turklāt to darbības rezultāti ir sliktāki nekā attiecīgie tirgus rādītāji (19). Tādēļ EESK stingri atbalsta priekšlikumu izveidot pensijas produktu vienoto tirgu un, konkrētāk, izstrādāt Eiropas privāto pensiju produktu (20), kas nodrošinās lielākus apjomradītus ietaupījumus, zemākas cenas un lielāku izvēli patērētājiem.

4.1.3. Saistībā ar apdrošināšanas produktiem jānorāda, ka daži no tiem ir viegli pārnesami, piemēram, dzīvības apdrošināšanas produkti, – klienti, kuri izmanto šos produktus, ir aizsargāti, pat ja viņi izceļo no valsts. Taču citiem produktiem ir tādi elementi, ko regulē vietējā līmenī, un, ja uzņēmumi mēģina šādus produktus izplatīt citās valstīs, tie ir jāpielāgo. Direktīvas par apdrošināšanas izplatīšanu (pārstrādātā redakcija) (21) 11. pantā noteikts, ka dalībvalstis izveido vienotu kontaktpunktu, kas atbild par informācijas sniegšanu par attiecīgās dalībvalsts vispārējā labuma noteikumiem, un paredzēts, ka EAAPI savā tīmekļa vietnē ietver hipersaites uz kompetento iestāžu tīmekļa vietnēm, kur publicēta informācija par vispārējā labuma noteikumiem. Turklāt pilnīga pārrobežu pakalpojumu sniegšana joprojām nebūs iespējama – tā nebūtu pat vēlama –, ņemot vērā gan klientu faktiskās vajadzības, kuras produkti apkalpo, gan paradumu atšķirības un riska faktorus, kas ietekmē produktu tirdzniecības nosacījumus. EESK atzinīgi vērtē risinājumus, kas palīdzēs vairot produktu pārnesamību, un norāda, ka dažos gadījumos iespējams rast vismaz daļējus risinājumus, piemēram, piedāvāt iespēju polises īpašniekiem maksāt tikai par augstāka seguma un zemāka seguma starpību dažādās dalībvalstīs.

2. Kādi ir šķēršļi, kas attur uzņēmumus tieši sniegt pārrobežu finanšu pakalpojumu, bet patērētājus tieši iegādāties pārrobežu produktus?

4.1.4. Piedāvājuma ziņā būtiskākie šķēršļi ir uzskaitīti 3.2. punktā. Lai tos pārvarētu: — jāvienkāršo pārrobežu juridiskās procedūras, kas saistītas ar tiesas spriedumu efektīvu izpildi, — jāievieš kopīgi noteikumi/standarti šādās kategorijās: — klientu identifikācija atbilstīgi prasībai “pazīsti savu klientu” un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas prasībām, — uzņēmumu identifikācija pēc tā, kā tie veic uzņēmējdarbību, vai – alternatīvi – galīgo saņēmēju atbildīga identifikācija, — finanšu produktu tiešsaistes līgumi (piemēram, saistībā ar fondiem, uzņēmumu daļu pirkumiem par skaidru naudu utt.), — finanšu produktu un pakalpojumu tirgvedība un reklāma (it sevišķi agresīvu reklāmas kampaņu gadījumā), — izplatīšanas uzņēmumi, kuri piegādā produktus klientiem (piemēram, apdrošināšanas produktus), — standartizētas obligātās informācijas sniegšanas prasības, lai noteiktu līdzekļu avotu, — pārredzamība/salīdzināmība – obligātā standartizētā informācija par produktiem un pakalpojumiem (informācijas sniegšana ne tikai par izmaksām, kas radīsies klientiem, bet arī par ieguvumiem, ko viņi saņems), — jāņem vērā fiskālie šķēršļi, it īpaši uzkrājumu un ieguldījumu produktu jomā, jo tie var lielā mērā ietekmēt ienesīgumu. Daudzi produkti tiek izstrādāti, piemēram, lai gūtu peļņu no iespējām, ko sniedz regulatīvās finanšu iestādes nolūkā īpaši veicināt konkrētu uzkrājumu veidošanu (proti, parasti atzinīgāk tiek vērtēti ilgtermiņa uzkrājumi, taču robežvērtības vai instrumenti, kuriem piemēro šādu labvēlīgu attieksmi, valstīs ievērojami atšķiras), — izcelsmes valsts regulatīvās iestādes saziņa ar uzņēmējas valsts regulatīvo iestādi tiek uzskatīta par pietiekamu pasākumu, lai izvairītos no papildu prasībām vai sloga, vienlaikus saglabājot patērētāju aizsardzības sākotnējo līmeni (piem., saistībā ar apdrošināšanas produktiem). Turklāt būtu jāveic pasākumi, lai nepieļautu situācijas, kad vietējo noteikumu izpilde piegādātājiem rada papildu izmaksas.

4.1.5. Pieprasījuma ziņā nozīmīgākie šķēršļi ir aplūkoti 3.3. punktā.

3. Vai kādu no šiem šķēršļiem var nākotnē pārvarēt ar digitalizāciju un inovācijām finanšu tehnoloģiju (FinTech) nozarē?

4.1.6. Pateicoties jaunajām tehnoloģijām, jo īpaši digitalizācijai, pirmo reizi ir iespējams panākt reālas izmaiņas finanšu produktu pārrobežu piedāvāšanā. Tām varētu būt liela nozīme plašākas un kvalitatīvākas informācijas sniegšanā, produktu pārredzamības un salīdzināmības uzlabošanā, kā arī klientu identificēšanā. Tās varētu dot arī izmaksu ietaupījumus, jo vairs nebūtu jāuztur reāli kontaktpunkti. Tomēr jaunās tehnoloģijas nepalīdzēs pārvarēt citus būtiskus šķēršļus, piemēram, tiesisko sistēmu un patērētāju aizsardzības saskaņošanas līmeņu atšķirības.

4. Ko var darīt, lai finanšu pakalpojumu digitalizācija nepalielinātu finansiālo atstumtību, it īpaši tiem, kuriem nav digitālo iemaņu?

4.1.7. Nav šaubu, ka arī turpmāk joprojām būs cilvēki, kuri dažādu iemeslu dēļ nevar izmantot digitālās tehnoloģijas. Šim apstāklim nevajadzētu aizkavēt centienus mudināt izmantot šādas tehnoloģijas finanšu produktu piedāvājumā. Tas tāpēc, ka, pirmkārt, vēl ilgu laiku tiks izmantotas arī tradicionālās šādu produktu piedāvājuma metodes, un, otrkārt, šādiem cilvēkiem būs iespējams piekļūt plašākam produktu klāstam, izmantojot efektīvi regulētus finanšu konsultāciju pakalpojumus.

5. Kādai jābūt mūsu pieejai, ja iespējas, ko sniedz izaugsme un digitālo tehnoloģiju izplatība, rada jaunus patērētāju tiesību aizsardzības riskus?

4.1.8. Digitālo tehnoloģiju plašā izmantošana, bez šaubām, radīs zināmas problēmas informācijas drošības un datu un patērētāju aizsardzības jomā. Tādēļ būtu ne tikai jāpieņem dažādi noteikumi, kas reglamentē finanšu produktu piedāvājumu un pieprasījumu ar šādu tehnoloģiju palīdzību, bet arī jānovērtē šo problēmu radītais risks un jāpiedāvā risinājumi tā mazināšanai.

6. Vai klientiem ir piekļuve drošiem, vienkāršiem un saprotamiem finanšu produktiem visā Eiropas Savienībā? Ja nav, kas būtu jādara, lai nodrošinātu šādu piekļuvi?

4.1.9. Nav vispārpieņemtas drošu, vienkāršu un saprotamu finanšu produktu definīcijas. Tomēr pastāv uzskats, ka šādiem produktiem jāpiemīt tādām īpašībām kā cenas pārredzamība, piemērotība un saprotamība lietotāja valodā, lai nodrošinātu efektīvu saziņu, līdzīgu produktu salīdzināšanas iespēju, skaidrību un godīgus rezultātus. Šādas īpašības nav viegli nodrošināt tik sarežģītā vidē kā finanšu tirgus.

4.1.10. Produkti, kuriem patiešām piemīt šādas īpašības, tirgos ir reti sastopami un tāpēc nav patērētājiem viegli pieejami. Tas attiecas gan uz valstīm ar labi attīstītiem finanšu tirgiem, gan arī valstīm, kurās šādi tirgi ir mazāk attīstīti. Lielā produktu daudzveidība dažās dalībvalstīs nebūt neatvieglo patērētāju situāciju, jo var radīt apjukumu un grūtības pieņemt lēmumu, galu galā liekot izdarīt nepareizu izvēli.

4.1.11. Piekļuvi šādiem produktiem var nodrošināt, Eiropas līmenī izveidojot tādu finanšu produktu pamatkategoriju (22), kuri atbilst īpašām standartizētām prasībām atkarībā no tā, kādām vajadzībām tie paredzēti. Produkti būtu jāapstiprina, un tiem būtu jāpiešķir konkrēts nosaukums, lai patērētāji varētu tos viegli atpazīt. Šādā kategorijā varētu iekļaut plaši zināmus produktus, piemēram, dažādus krājkontus un terminētos dzīvības apdrošināšanas līgumus. Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) salīdzinoši augstais pārrobežu tirdzniecības līmenis ļauj cerēt, ka Eiropas pensiju produktus varētu izstrādāt, pamatojoties uz PVKIU panākumiem, un iekļaut tajā pašā kategorijā. Šādas produktu kategorijas esamība palielinātu uzticību finanšu tirgiem.

7. Vai tiesību aktu īstenošanas kvalitāte ES finanšu pakalpojumu privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem jomā visā ES ietekmē patērētāju uzticību un tirgus integrāciju?

4.1.12. Daudzās valstīs ir novērota pārmērīga reglamentēšana (23), Eiropas tiesību aktu atšķirīga interpretācija, kavēšanās saskaņošanā un atšķirības, kas rodas, transponējot Eiropas tiesību aktus dalībvalstu tiesību aktos, kā arī atšķirības konkrētu tiesību aktu piemērošanā, un šāda situācija rada pārmērīgi augstas administratīvās prasības un šķēršļus. Visi minētie apstākļi rada šķēršļus integrācijai un negatīvi ietekmē patērētāju uzticību.

4.1.13. Eiropas uzraudzības iestādes (EUI) ir atbildīgas par patērētāju aizsardzību. EESK vēlētos mudināt veikt šo uzdevumu, ievērojot šādus principus: — patērētāju mobilitāte – pakalpojumu sniedzēju mainīšana – nedrīkstētu kļūt par pašmērķi; tā vienmēr ir atkarīga no patērētāju izvēles, ko savukārt nosaka dažādi faktori: piedāvāto produktu un pakalpojumu kvalitāte un daudzveidība, piedāvājumu iespējamā savstarpējā papildināmība, apmierinātības līmenis utt., — komplektēto finanšu produktu saistītā pārdošana būtu jāveic piesardzīgi, nodrošinot klientiem skaidru un pārredzamu informāciju. Ja šādi produkti tiek piedāvāti, tiem jābūt izsekojamiem (24).

4.1.14. Visbeidzot, Eiropas uzraudzības iestādēm vienmēr jāveicina tāda prakse, kas sniedz lielāko ieguvumu patērētājiem. Prioritāte būtu jāpiešķir šādiem uzdevumiem: — spēkā esošā regulatīvā satvara vienkāršošana, — resursu nodrošināšana Eiropas uzraudzības iestāžu darbībai, — patērētāju finanšu pratības uzlabošana.

8. Vai ir jāņem vērā citi pierādījumi vai tendences saistībā ar pārrobežu konkurenci un izvēli attiecībā uz finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem?

4.1.15. Zaļajā grāmatā pienācīga vērība pievērsta patlaban aktuālajām tendencēm, proti, vājai pārrobežu konkurencei privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem domāto finanšu pakalpojumu jomā un patērētāju ierobežotajām finanšu produktu izvēles iespējām.

4.2. Palīdzot patērētājiem iegādāties pārrobežu finanšu produktus

4.2.1. Zināšanas par to, kas ir pieejams

4.2.1.1. Labāka informācija klientiem un palīdzība viņiem izmantot maiņas iespējas

9. Kāds būtu vispiemērotākais informēšanas kanāls, lai palielinātu patērētāju izpratni par dažādiem finanšu pakalpojumiem un apdrošināšanas produktiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, kas pieejami visā Savienībā?

4.2.1.1.1. Nav šaubu, ka ārkārtīgi svarīga nozīme ir finanšu pratības uzlabošanai un finanšu konsultāciju pieejamībai. Patērētājiem ne tikai jābūt piekļuvei informācijai, bet arī jāspēj to izprast, vai arī saņemt kvalitatīvus un atbilstīgus finanšu konsultāciju pakalpojumus.

4.2.1.2. Arvien vairāk patērētāju informācijas iegūšanai mēdz izmantot digitālos pakalpojumus, tomēr daudzi joprojām dod priekšroku personīgiem kontaktiem, it īpaši tad, kad tiek apspriesti produktu nosacījumi. Taču, ņemot vērā patērētāju pašreizējās zināšanas, paradumus un gaumi, bankas varētu pameklēt piemērotākus veidus, kā uzlabot patērētāju zināšanas par finanšu pakalpojumiem, – piemēram, izveidojot vienotu Eiropas Savienības patērētāju tīmekļa vietni. Šādas tīmekļa vietnes finansējuma avoti būtu vēl jāapspriež, taču tajos varētu kopīgi piedalīties valstu valdības, vietējās pašvaldības un trešo personu apvienības. Izstrādājot šādu instrumentu, būtu jāņem vērā fakts, ka apdrošināšanas salīdzināšanas rīki galvenokārt balstās uz attiecīgās sabiedrības mentalitātes izpratni. Tāpēc būs ļoti grūti piedāvāt tādu Eiropas mēroga apdrošināšanas salīdzināšanas pakalpojumu, kas būtu piemērots dažādajiem lietotājiem/klientiem Eiropā, īpaši attiecībā uz iespējām salīdzināt apdrošināmo risku, jo tas ir atkarīgs no nacionālā un vietējā kultūras, juridiskā, nodokļu, sociālā un cita veida konteksta.

10. Kas vēl būtu jādara, lai veicinātu finanšu produktu pārrobežu izplatīšanu, izmantojot starpniekus?

4.2.1.2.1. EESK atbalsta centienus veicināt tirgus efektivitāti, elastību un pārredzamību un ir gandarīta, ka pašreizējā regulatīvajā iniciatīvā īpaša uzmanība pievērsta patērētāju aizsardzības uzlabošanai. EESK uzskata, ka būtu iespējams uzlabot arī tādu pakalpojumu kvalitāti, kurus sniedz kopā ar finanšu pakalpojumiem, – to var panākt, labāk izmantojot digitalizācijas sniegtās priekšrocības, kā arī dažādu starpnieku potenciālu, iesaistot labi apmācītus un kvalificētus darbiniekus un pielietojot atbilstīgas metodes, lai sniegtu pilnīgu, objektīvu un salīdzināmu informāciju patērētāju izvēles atbalstam.

11. Vai ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai veicinātu salīdzināmību un/vai atvieglotu patērētājiem pieejamās maiņas iespējas attiecībā uz finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, izvēloties pakalpojumu sniedzējus, kuri atrodas vai nu tajā pašā, vai citā dalībvalstī? Ja jā, kāda būtu šī rīcība un attiecībā uz kuriem produktu segmentiem?

4.2.1.2.2. Sniegtajai informācijai jābūt precīzai, saprotamai un lietotājiem vajadzīgai. Patērētājiem nebūtu jāsniedz pārlieku plaša informācija, tāpat kā nedrīkstētu pārmērīgi vienkāršot faktisko situāciju, lai pārliecinātu par lielāku atdevi. Labs piemērs šai sakarā ir prakse, ko izmanto, lai mainītu finanšu pakalpojumu sniedzējus Apvienotajā Karalistē, kur nosūtošās bankas un saņemošās bankas maiņas norises precizitāti garantē neatkarīga trešā puse, kas nodrošina, ka maiņas process notiek vienkārši un pārredzami, turklāt septiņu darba dienu laikā. Vēl viens paraugprakses piemērs ir 2006. gadā Itālijā ieviestā hipotekāro aizdevumu pārnesamība (25).

4.2.1.3. Sarežģītas un pārmērīgi augstas maksas par ārvalstu darījumiem novēršana

12. Kas vēl būtu darāms ES līmenī, lai risinātu problēmu saistībā ar pārmērīgām maksām par pārrobežu maksājumiem (piemēram, kredīta pārvedumiem), kuros iesaistītas dažādas ES valūtas?

4.2.1.4. Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 924/2009 (26) jau tika likvidētas atšķirības starp maksu, ko piemēro pārrobežu maksājumiem euro, un maksu par atbilstošiem euro maksājumiem dalībvalsts iekšienē. Varētu veikt ad hoc novērtējumu, lai pārbaudītu, vai šā noteikuma piemērošana visām ES valūtām (piemēram, izlīdzinot pārrobežu un iekšzemes maksas par maksājumu, kas denominēts attiecīgajā valūtā) būtu lietderīga un dotu labumu patērētājiem. Attiecībā uz informāciju, ko sniedz maksājumu lietotājiem, jaunajā MPD2 (27) paredzēts, ka maksājumu pakalpojumu sniedzējiem ir jāinformē klients – maksājumu pakalpojumu lietotājs –, pirms viņam kļūst saistošs līgums vai piedāvājums, par visām maksām, kas viņam jāmaksā maksājumu pakalpojumu sniedzējam, kā arī par faktisko vai atsauces valūtas maiņas kursu, ko piemēro maksājuma darījumam, ja uz to attiecas valūtas konvertēšana. MPD2 paredzēti līdzīgi noteikumi arī attiecībā uz informāciju, kas maksājumu pakalpojumu sniedzējiem jāsniedz maksātājam un maksājuma saņēmējam pēc tam, kad darījums ir izpildīts. EESK uzskata, ka papildu pasākumi nav vajadzīgi, jo MPD2 jau paredz skaidras pārredzamības prasības maksājumu sniedzējiem. Turklāt Regulu (EK) Nr. 924/2009 par pārrobežu maksājumiem varētu attiecināt ne tikai uz euro, bet arī uz citām ES valūtām.

13. Vai papildus esošajām informācijas atklāšanas prasībām (28) ir jāveic kādi turpmāki pasākumi, lai nodrošinātu patērētāju informētību par to, ka, veicot pārrobežu darījumus, no viņiem tiek iekasēta valūtas konvertācijas maksa?

4.2.1.5. EESK uzskata, ka MPD2 ir noteiktas skaidras pārredzamības prasības, kas gan maksātājiem, gan maksājuma saņēmējiem ļaus būt pienācīgi informētiem par valūtas kursu, kas piemērots pirms un pēc pārrobežu darījuma. Šī direktīva jātransponē valstu tiesību aktos līdz 2018. gada 13. janvārim, tāpēc citi pasākumi nav vajadzīgi.

4.2.2. Piekļuve finanšu pakalpojumiem no jebkuras vietas Eiropā

14. Ko var darīt, lai privātklientiem domāto finanšu pakalpojumu nozarē, tostarp apdrošināšanā, ierobežotu nepamatotu diskrimināciju, kuras pamats ir dzīvesvieta?

Finanšu pakalpojumu privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem sniegšana ārvalstīs nav vienkārša, un iesaistītajiem uzņēmumiem tā var izrādīties ekonomiski neizdevīga. Pārāk lielas var izrādīties patērētāju mentalitātes atšķirības tādos aspektos kā gatavība uzņemties risku, paradumi, pieredze un finanšu pratība. Bankas apzinās, ka finanšu attiecībās viens no galvenajiem faktoriem ir uzticēšanās. Šā iemesla dēļ bankas, iespējams, labprātāk kontaktēsies ar klientiem, kuriem ir līdzīgas zināšanas un kuru vēlmes tām ir saprotamas. Jebkurā gadījumā šai ziņā ievērojami palīdzēs to noteikumu saskaņošana, kuri minēti atbildē uz otro jautājumu.

4.2.2.1. Apdrošinātāji dzīvesvietai piešķir lielu nozīmi; tam ir vairāki iemesli. Pieņemot lēmumus, piemēram, par mājokļa apdrošināšanas nosacījumiem un cenu, ir jāņem vērā tādi vietējie faktori kā klimats vai seismogrāfija; ja netiek sasniegta konkrēta kritiskā masa, nav iespējams sniegt pakalpojumus tā, lai tas būtu izdevīgi. Ja aprēķinos izmantoto gadījumu skaits nav pietiekami liels, apdrošināšanas sabiedrību statistiķu izmantotie modeļi pieļauj augstu kļūdu iespējamības līmeni. Turklāt, ja risku mazināšanai izmanto pārapdrošināšanu, tās modeļi paredz risku mazināšanai noteikt atšķirīgu cenu atkarībā no atrašanās vietas. — Šie elementi apgrūtina apdrošināšanas pakalpojumu un produktu sniegšanu ārvalstīs salīdzinājumā ar valstīm, kurās ir pietiekams darījumu apjoms, un tā nebūtu uzskatāma par klienta diskrimināciju viņa dzīvesvietas dēļ. — Dažus apdrošināšanas produktus ir ļoti grūti vai pat neiespējami pārdot citās valstīs, ja faktiskās vajadzības klientiem, kuriem šie produkti domāti, ir ļoti atkarīgas no dziļi nacionālām kultūras iezīmēm, uzvedības modeļu atšķirībām un riska faktoriem. — Ir jāņem vērā pakalpojumu psiholoģiskais aspekts. Apdrošināšanas pakalpojumus sniedz tad, kad klientam jau ir radušās problēmas. Šādā brīdī klientam, visticamāk, ir vajadzīgs atbalsts un izpratne. Ja klients ir iegādājies apdrošināšanas produktu internetā no uzņēmuma, kurš atrodas ārvalstīs, un, iespējams, valodā, kas nav viņa dzimtā valoda, viņš var justies nedroši tieši tad, kad šis atbalsts viņam ir īpaši nepieciešams. — Dažās dalībvalstīs patērētāji parasti izvēlas saņemt zaudējumu atlīdzināšanas kompensāciju, savukārt citās dalībvalstīs viņi dod priekšroku pilnīgam bojājumu remontam.

4.2.2.2. Produktu pārnesamības palielināšana

15. Ko var darīt ES līmenī, lai veicinātu finanšu produktu privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, piemēram, dzīvības apdrošināšanas un privātās veselības apdrošināšanas, pārnesamību?

4.2.2.2.1. Vispārējā nozīmē apdrošināšanas produkti, kas nodrošina atlīdzību vai vienkāršu izmaksu, būtu vienkāršāk pārnesami nekā produkti, kas nodrošina pakalpojumu vai prasības izskatīšanu.

4.2.2.2.2. Dzīvības apdrošināšanas produkti jau ir zināmā mērā pārnesami tādā ziņā, ka klients ir apdrošināts ārvalstu ceļojumos, izņemot atsevišķus gadījumus, ja viņš ceļo uz augsta riska valstīm. Arī vietējā dzīvības apdrošināšana nodrošina klientam apdrošināšanas segumu neatkarīgi no tā, kur viņš atrodas. Taču paliek jautājums par gadījumu, kad polises īpašnieks dodas uz citu valsti nevis kā ceļotājs, bet kā pastāvīgais iedzīvotājs. Šādā situācijā klientam jābūt iespējai palikt apdrošinātam, veicot prēmijas vai polises seguma korekcijas. Šie visi būtu gadījumi, kad apdrošināšanas produkti nodrošina zināmu naudas summu.

4.2.2.2.3. Citi apdrošināšanas produkti nav viegli pārnesami kā tādi, jo to nosacījumi pēc būtības ir saistīti ar valsts elementiem. Piemēram, veselības apdrošināšanas gadījumā produkta saturs un cena lielā mērā ir atkarīga no pakalpojumiem, ko nodrošina sabiedrības veselības sistēma katrā konkrētajā valstī.

4.2.2.2.4. Ar iepriekš minēto saistīts ir arī jautājums par apjomu, proti, produkta pielāgošana ārvalstīs dzīvojoša klienta pieprasītajiem nosacījumiem teorētiski ir iespējama, taču šādā gadījumā nevar panākt apjomradītus ietaupījumus. Produkts būtu pārāk lielā mērā pielāgots konkrētā klienta situācijai, un uzņēmums, kas piedāvā šo produktu, būtu mazāk konkurētspējīgs nekā vietējie pakalpojumu sniedzēji. Labākais risinājums šajā gadījumā būtu veicināt tādu apdrošināšanas sabiedrību sadarbību, kuras ir pārstāvētas dažādās Eiropas valstīs.

4.2.2.3. Apdrošināšanas produkti, kas nodrošina pakalpojumu sniegšanu, ir arī mājokļa un automobiļa apdrošināšana. Lai piedāvātu produktus, kas nodrošina kaitējuma novēršanu vai ir saistīti ar autoavārijām, apdrošināšanas sabiedrībai ir jāslēdz līgumi ar pakalpojumu sniedzējiem attiecīgajā valstī, turklāt jāsasniedz zināms apjoms, lai šāda darbība būtu komerciāli izdevīga. Tomēr ir iespējams risinājums – veicināt sadarbību ar vietējām [apdrošināšanas] sabiedrībām, lai piedāvātu šādu pakalpojumu citās valstīs.

4.2.2.4. Piekļuves veicināšana un profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas pārrobežu atzīšana

16. Ko var darīt ES līmenī, lai veicinātu piekļuvi profesionālās darbības obligātās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas pakalpojumu sniedzējiem un šo pakalpojumu pārrobežu atzīšanu?

4.2.3. Viena no iespējām, kā nodrošināt pārrobežu piekļuvi obligātajai profesionālās darbības apdrošināšanai, būtu obligātās profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas summu un nosacījumu saskaņošana.

4.2.3.1. Uzticēšanās un paļāvības vairošana kā faktors, kas ļauj izmantot iespējas citviet Eiropā

4.2.3.2. Vieglāka piekļuve profesionālās darbības apdrošināšanai un tās pārrobežu atzīšana

17. Vai ir nepieciešama turpmāka ES līmeņa rīcība, lai uzlabotu finanšu produktu pārredzamību un salīdzināmību (jo īpaši, izmantojot digitālos risinājumus) nolūkā stiprināt patērētāju uzticību?

4.2.3.2.1. EESK uzskata, ka viena no labām informētības uzlabošanas iespējām ir izveidot neatkarīgas tīmekļa vietnes, kurās tiktu sniegta informācija un nodrošināta iespēja salīdzināt konkrētus produktus un pakalpojumus, ko piedāvā dažādi pakalpojumu sniedzēji dažādās dalībvalstīs. Komiteja stingri atbalsta ideju izveidot speciālu oficiālu tīmekļa vietni, kuru uzturētu ar tiesību aktu iecelts administrators un kurā būtu paredzēts pienākums pakalpojumu sniedzējiem pašiem atjaunināt informāciju konkrētos laika intervālos, vai arī vietnes darbību nodrošinātu ar tāda tīkla palīdzību, ko izveidotu dalībvalstu patērētāju aizsardzības organizācijas. Dažādas tīmekļa vietnes varētu arī apvienot decentralizētā un savstarpēji saistītā sistēmā. Ja salīdzināšanai izmanto digitālos risinājumus, platformām būtu jānodrošina skaidri saprotama informācija par to, kāds ir līdzvērtīgu produktu salīdzināšanas mērķis, kā arī par riskiem, ar ko patērētāji varētu saskarties, izmantojot šādus produktus. Ja pastāv vairāk atšķirību, nekā platforma spēj salīdzināt (platformās parasti uzsvars tiek likts uz cenu), būtu skaidri jānorāda nesalīdzinātās produktu īpašības. Būtu jānorāda arī visi būtiskie nosacījumi, kas saistīti ar produktu diferenciāciju. Patērētāji būtu skaidri jābrīdina par risku, kas saistīts ar salīdzināšanas platformu izmantošanu (piemēram, ar savu personas datu norādīšanu).

4.2.3.2.2. Salīdzinājumā būtu jāietver svarīgie parametri, turklāt tas nedrīkstētu būt maldinošs. Personas datu izmantošana būtu jāierobežo līdz absolūtajam minimumam, kas nepieciešams, lai piedāvātu patērētājiem kādas priekšrocības, savukārt informācija būtu jāsniedz skaidrā un viegli saprotamā veidā.

4.2.3.3. Tiesiskās aizsardzības uzlabošana finanšu pakalpojumos privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem

18. Vai būtu jāveic kādi pasākumi, lai palielinātu patērētāju izpratni par FIN-NET un tā efektivitāti saistībā ar Alternatīvas strīdu izšķiršanas direktīvas īstenošanu?

4.2.3.3.1. Ārpustiesas strīdu izšķiršana ir ievērojami elastīgāka procedūra nekā tiesvedība – lētāka, ātrāka un ietver daudz mazāk formalitāšu. Šāda procedūra ir īpaši noderīga starptautiskā darbībā, un, ņemot vērā vēlmi palielināt finanšu pakalpojumu pārrobežu piedāvājumu un pieprasījumu, būtu jāpaplašina FIN-NET funkcijas. Diemžēl patlaban patērētāju zināšanas par FIN-NET iespējām ir salīdzinoši nelielas, un būtu jāveic pasākumi, lai situāciju uzlabotu. Turklāt ne visas ES dalībvalstis – tikai 22 no 28 – ir FIN-NET (29) dalībnieces. Ja šāda situācija saglabāsies arī turpmāk, ir skaidrs, ka nebūs iespējams FIN-NET izmantot kā infrastruktūru, lai veicinātu finanšu pakalpojumu vienotā tirgus izveidi. Ņemot to vērā, būtu rūpīgi jāizvērtē iespējas ieviest regulatīvas prasības šajā jomā.

19. Vai patērētājiem ir atbilstoša piekļuve finanšu kompensācijai, ja finanšu produkti privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem vai apdrošināšana tikuši pārdoti maldinoši? Ja nav, ko varētu darīt, lai to nodrošinātu šādā gadījumā?

4.2.3.3.2. Vairumā gadījumu šādas piekļuves nav. Maldinošas pārdošanas jēdziens joprojām lielākoties nav saprasts un netiek praktiski izmantots, jo tā formulējums ir neskaidrs un regulatīvajām iestādēm trūkst attiecīgās pieredzes (30). Daudzviet pārbaudes, ko veic, lai noteiktu finanšu produktu piemērotību klientiem, ir tikai formālas, un to rezultātā netiek atlasīti klientiem piemērotākie produkti.

4.2.3.3.3. Būtu iespējams nodrošināt piekļuvi finansiālai kompensācijai, ja tiktu ieviesta vienota, precīza un praktiska termina “maldinoša pārdošana” definīcija, kā arī, ja tiktu īstenota Eiropas mēroga regulatīvā prakse sankciju piemērošanai šādas pārdošanas gadījumā (31).

4.2.3.4. Cietušo aizsardzība, ja sauszemes transporta apdrošinātāji ir maksātnespējīgi

20. Vai ir nepieciešama rīcība, lai nodrošinātu, ka autoavārijā cietušajiem apdrošināšanas izmaksas tiek segtas no garantiju fondiem citās dalībvalstīs, ja apdrošināšanas sabiedrība kļūst maksātnespējīga?

4.2.3.5. Spānijā ir kāds paraugprakses piemērs. Spānijas organizācija Consorcio de Compensación de Seguros darbojas kā apdrošinātājs gadījumā, kad nav apdrošināšanas sabiedrības, kas uzņemtos risku, vai apdrošināšanas sabiedrības neesamības gadījumā, piemēram, ja tā kļuvusi maksātnespējīga, turklāt Consorcio de Compensación de Seguros vienmēr darbojas saskaņā ar subsidiaritātes principu. Šīs organizācijas sniegtās garantijas attiecas tikai uz Spānijas sabiedrībām. Lai nodrošinātu vienādu apdrošināšanas segumu autoavārijās cietušajiem, Eiropas Komisijai būs jāpieprasa ieviest līdzīgu garantiju shēmu visās dalībvalstīs. Iespējams, būtu jāparedz paplašināt līdzīgu instrumentu Eiropas mērogā, attiecinot to arī uz valstīm, kur šāda instrumenta nav.

4.2.3.6. Palielinot papildu apdrošināšanas pārredzamību un salīdzināmību

21. Kādus vēl pasākumus varētu veikt, lai uzlabotu papildu apdrošināšanas produktu pārredzamību un nodrošinātu to, ka patērētāji varētu pieņemt apzinātus lēmumus iegādāties šos produktus? Runājot par autonomas nozari, kādi īpaši pasākumi, jūsuprāt, ir nepieciešami saistībā ar palielināta patēriņa produktiem?

4.2.3.6.1. Jaunā Direktīva par apdrošināšanas izplatīšanu (32) ir stiprinājusi pārredzamības prasības attiecībā uz informāciju, ko sniedz apdrošināšanas izplatītājiem, tostarp – ar zināmiem ierobežojumiem (robežvērtība) – papildu apdrošināšanas starpniekiem. Turklāt 2015. gadā pieci vadošie autonomas uzņēmumi apņēmās uzlabot savas tīmekļa vietnes, lai labāk informētu patērētājus par brīvprātīgu atteikšanos no atlīdzības un par apdrošināšanas produktiem. Tie ir atzinīgi vērtējami pasākumi progresa virzienā. Direktīva par apdrošināšanas izplatīšanu dalībvalstīm jātransponē līdz 2018. gada 23. februārim, tādēļ ir pāragri spriest par to, vai būs nepieciešami papildu pasākumi. Vienlaikus Komisijai būtu ieteicams uzraudzīt, vai ir izpildītas autonomas uzņēmumu saistības, kas attiecas ne tikai uz apdrošināšanas produktiem, kā arī izvērtēt, kādi turpmākie pasākumi būtu veicami, lai uzlabotu pārredzamību un novērstu negatīvu ietekmi uz patērētājiem.

4.2.3.6.2. Saistībā ar autonomas nozari ir svarīgi ņemt vērā, ka prasības, ko piemēro papildu apdrošināšanas produktiem, bieži vien tiek diferencētas atkarībā no nomnieka riska profila (parasti saistībā ar kredītkartes ierobežojumu) vai atkarībā no transportlīdzekļu apdrošināšanas prasību apjoma vai citām dalībvalsts tirgus īpatnībām. Tomēr katrā ziņā pirms līguma slēgšanas sniegtā informācija un centieni panākt dažādu piedāvājumu salīdzināmību patērētājiem ir ļoti svarīgi, tādēļ būtu vēlams nogaidīt, līdz šīs direktīvas prasības ir pilnībā stājušās spēkā, un tad analizēt turpmāko pasākumu nepieciešamību.

4.3. Jaunu tirgus iespēju radīšana piegādātājiem

4.3.1. Saskaroties ar problēmām un iespējām, ko sniedz digitalizācija

4.3.1.1. Palīdzot uzņēmumiem labāk izmantot digitalizāciju

22. Ko var darīt ES līmenī, lai atbalstītu uzņēmumus radīt un sniegt inovatīvus digitālos finanšu pakalpojumus visā Eiropā, nodrošinot pienācīgu drošību un patērētāju aizsardzību?

4.3.1.1.1. EESK atzinīgi vērtē inovatīvu digitālo finanšu pakalpojumu veicināšanu Eiropā. Tomēr EESK atzīst, ka bankas ir lielākās finanšu pakalpojumu sniedzējas un ka arī tās būtu jāmudina aktīvi izmantot iespējas, ko sniedz digitālā revolūcija. Šai nolūkā bankām būtu jāpiemēro tādi paši noteikumi, kādus piemēro to konkurentiem, kuri sniedz līdzīgus pakalpojumus, un tādēļ būtu jāpārskata banku regulējuma būtiskākie noteikumi daudzās jomās, lai nodrošinātu vienādus konkurences nosacījumus attiecībā uz šādiem aspektiem: — prudenciālās prasības, — maksājumu pakalpojumu sniegšana, — prasības “pazīsti savu klientu” piemērošana un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas procedūru piemērošana, — ieteikumi attiecībā uz maksājumu veikšanas drošību, — mūsdienīga elektroniskā drošība.

4.3.1.2. Elektroniskā paraksta un identitātes pārbaudes veicināšana

23. Vai ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai uzlabotu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas tiesību aktu piemērošanu ES līmenī, jo īpaši, lai nodrošinātu, ka pakalpojumu sniedzēji varētu identificēt klientus no attāluma, vienlaikus saglabājot pašreizējās sistēmas standartus?

4.3.1.2.1. Joprojām pastāv atšķirības noteikumos par elektronisku identifikāciju, kā arī atšķirības prasībā “pazīsti savu klientu” un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas prasībās. Spēkā esošie noteikumi prasa identificēt un izvērtēt personu, pirms tā var kļūt par pastāvīgu klientu. Šādas prasības ierobežo pilnīgi digitālu finanšu pakalpojumu attīstību, radot ievērojamus šķēršļus jaunu klientu ieguvei un palielinot izmaksas.

4.3.1.2.2. Ir jārīkojas, lai tiktu izveidots Eiropas mēroga elektroniskās identifikācijas un elektronisko parakstu lietošanas mehānisms; šāda mehānisma nav tāpēc, ka dalībvalstīs izmanto atšķirīgu praksi. Lai gan noteikumi paredz dalībvalstīm kopīgus standartus attiecībā uz digitālajiem parakstiem, tas, kā dalībvalstu vietējie uzņēmumi piemēro šos noteikumus, kavē digitālo parakstu pārrobežu atzīšanu. Vietējie digitālie operatori nav savstarpēji savienoti, un tas ierobežo viņu iespējas piedāvāt Eiropas patērētājiem pilnīgi digitalizētus finanšu pakalpojumus.

24. Vai ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai veicinātu e-ID un e-paraksta ieviešanu un izmantošanu finanšu pakalpojumu privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem jomā, tostarp attiecībā uz drošības standartiem?

4.3.1.2.3. Jā, turpmāka rīcība ir nepieciešama, lai veiktu šādas darbības: — atbalstītu neatkarīgu sertifikācijas iestāžu izveidi, kas pārbaudītu digitālās vides klientu identitāti un veiktu izmeklēšanu personu atpazīšanai, — precizētu pretrunīgos elementus noteikumos, kas saistīti ar digitālo identifikāciju un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas un “pazīsti savu klientu” procedūrām, — veidotu sadarbību starp finanšu uzņēmumiem un Eiropas un dalībvalstu regulatīvajām iestādēm nolūkā izstrādāt kopīgus standartus parakstu digitālajai identifikācijai, lai tos piemērotu arī valsts iestādēm un finanšu uzņēmumiem, — apsvērtu iespēju pieņemt vienotu Eiropas digitālās identifikācijas un parakstu sistēmu, kas galu galā veidotu pamatu klientu identifikācijai finanšu iestādēs.

4.3.1.3. Finanšu datu pieejamības un lietojamības uzlabošana

25. Jūsuprāt, kāda veida dati ir nepieciešami kredītspējas novērtējumam?

4.3.1.3.1. Lai gan pastāv vispārēja vienprātība par klienta finansiālās situācijas aspektiem, kas būtu jāizmanto kredītspējas novērtējumam, aizdevēji izmanto savu ekspertu novērtējumus un iekšējās metodes, lai izvērtētu un pārvaldītu katru konkrēto gadījumu. Tādēļ būtu jāizvairās no iniciatīvām, kas uzliktu pienākumu bankām vai citām kredītiestādēm apmainīties ar apstrādāto informāciju, ko tās iegūst par savu klientu kredītspēju. Tomēr vienlaikus varētu pastāvēt iespēja apmainīties ar sākotnējiem (neapstrādātiem) datiem – ar attiecīgā klienta atļauju un ievērojot ES datu aizsardzības standartus. Tādējādi tiktu uzlabota kredītspējas novērtējuma salīdzināmība.

26. Vai attiecībā uz plašāku personas finanšu un nefinanšu datu izmantošanu, ko veic uzņēmumi (tostarp tradicionāli nefinanšu uzņēmumi), ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai veicinātu pakalpojumu sniegšanu vai nodrošinātu patērētāju aizsardzību?

4.3.1.3.2. Finanšu iestādes cenšas labāk iepazīt klientu paradumus, lai veiksmīgāk varētu dažādot un personalizēt savus produktus un pakalpojumus. Taču nav skaidru noteikumu par to, kā izmantot savāktos datus, pat ja klienti ir devuši savu piekrišanu. EESK uzskata, ka būtu labi ieviest lielāku skaidrību par noteikumu piemērošanu šajā jomā, lai nodrošinātu patērētāju aizsardzību un vienlaikus sniegtu tiem iespēju gūt labumu no inovācijām finanšu nozarē.

27. Vai ir jānostiprina prasības attiecībā uz apdrošināšanas atlīdzības prasību vēstures formu, saturu vai pieejamību (piemēram, par apdrošināšanas periodu vai saturu), lai nodrošinātu, ka uzņēmumi spēj sniegt pārrobežu pakalpojumus?

4.3.1.3.3. Apdrošināšanas vēsture ietver sensitīvus klientu personas datus. Mājokļu apdrošināšanas sabiedrība nevar nodot attiecīgo informāciju nevienai citai ieinteresētajai personai, izņemot faktisko klientu. Tikai klients var nodot savu apdrošināšanas vēsturi jaunai apdrošināšanas sabiedrībai. Šis nosacījums nerada šķērsli pārrobežu pakalpojumu sniegšanai, jo klients var izpaust savu apdrošināšanas vēsturi valstī pēc savas izvēles. Tajā pašā laikā Komisijai ar EAAPI palīdzību būtu jāizpēta iespējas sekmēt standartizāciju attiecībā uz prasību vēstures apmaiņu starp apdrošināšanas iestādēm un veicināt piešķiršanas un atņemšanas sistēmu (bonus-malus) atzīšanu.

4.3.1.4. Pēcpārdošanas pakalpojumu sniegšanas veicināšana

28. Vai ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai atbalstītu uzņēmumus, kas sniedz pakalpojumus pēc līguma noslēgšanas citā dalībvalstī, kurā tam nav ne meitasuzņēmuma, ne filiāles?

4.3.1.4.1. Pēcpārdošanas pakalpojumiem citā dalībvalstī nevajadzētu atšķirties no pakalpojumiem valstī, kurā attiecīgie produkti ir pieejami. Tas nozīmē, ka finanšu produktu pārrobežu sniegšanas nolūkā attiecīgais produkts un saistītie pēcpārdošanas pakalpojumi būtu uzskatāmi par vienu vienību. Šā principa piemērošana ir jāgarantē – pretējā gadījumā patērētājiem tiks sniegti pakalpojumi ar nevienlīdzīgiem nosacījumiem. Ir svarīgi, lai atbildīgās regulatīvās iestādes uzraudzītu šā principa piemērošanu.

4.3.1.4.2. Platformās, kas atbalsta uzņēmumus (sabiedrības), tiem piedāvājot savus produktus pāri robežām, būtu jāietver arī sadaļas par pakalpojumiem pēc līgumu noslēgšanas. Praktisks risinājums, kā piedāvāt šādus pakalpojumus pēc līgumu noslēgšanas, ir rosināt uzņēmumus veidot grupas un sadarboties, lai panāktu pietiekamu darbības apjomu.

4.3.1.5. Saskaņotas procedūras saistībā ar fizisko personu maksātnespēju, īpašuma vērtēšanu un nodrošinājuma īstenošanu

29. Vai ir nepieciešama turpmāka rīcība, lai mudinātu aizdevējus sniegt pārrobežu hipotēkas vai aizdevumus?

4.3.1.5.1. Galvenās problēmas šajā jomā ir saistītas ar parādu piespiedu atgūšanu, ja aizņēmēji nepilda savus pienākumus saskaņā ar kredītlīgumu. Ņemot to vērā, aizdevēji patlaban neuzskata, ka pārrobežu hipotekārā kreditēšana būtu pievilcīgs pakalpojums, tāpēc nepieciešama turpmāka rīcība, lai attīstītu ES iekšējo tirgu šajā jomā.

4.3.1.5.2. Hipotēkas un aizdevumi ir finanšu produkti, kuru pārrobežu mārketingā nākas saskarties ar daudziem grūti pārvaramiem šķēršļiem. Iespējams, ka no visa finanšu pakalpojumu klāsta šie būs produkti, ar kuriem saistīto šķēršļu pārvarēšanai būs nepieciešams visilgākais laiks. Tāpēc šajā posmā ir lietderīgāk koncentrēt sākotnējos centienus uz citiem finanšu pakalpojumiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem, proti, tādiem, ko neierobežo tik daudz šķēršļu, un iegūt praktisku pieredzi, kā arī uzkrāt zināšanas, aktīvi strādājot ar tiem.

4.3.2. Atbilstība atšķirīgām normatīvajām prasībām uzņēmējā dalībvalstī

4.3.2.1. Atvieglojot uzņēmumiem panākt atbilstību tiesību aktu prasībām, kas piemērojamas citās dalībvalstīs

30. Vai ir nepieciešami pasākumi ES līmenī, lai darītu pieejamu praktisku palīdzību, ko sniedz dalībvalstu valdības vai valstu kompetentās iestādes (piemēram, izmantojot vienotus kontaktpunktus) nolūkā veicināt finanšu pakalpojumu pārrobežu tirdzniecību, jo īpaši attiecībā uz inovatīviem uzņēmumiem vai produktiem?

4.3.2.1.1. Eiropas tiesību aktu piemērošana daudzās jomās, tostarp, bet ne tikai, ieguldījumu produktu piedāvājuma jomā, dažādās dalībvalstīs ir nekonsekventa un pretrunīga. Tādēļ jāvēršas pie valsts iestādēm pēc palīdzības, lai novērstu pārmērīgu reglamentēšanu. Vēl viena laba iniciatīva ir SOLVIT tīkls, kas sniedz ES mēroga palīdzību uzņēmumiem, kad tiem rodas problēmas ar valsts iestādēm, kuras ES tiesību aktus nepiemēro pareizi, un “vienotie kontaktpunkti”, kas palīdz uzņēmumiem atbilstīgi izpildīt to pienākumus, sniedzot pārrobežu pakalpojumus (33).

4.3.2.1.2. Izmantojot SOLVIT pieredzi, būtu noderīgi īstenot centienus, lai rastu risinājumu, kas attiektos tieši uz finanšu produktiem, uz labāku sadarbību un koordināciju starp dalībvalstu regulatīvajām iestādēm, kā arī uz regulatīvo iestāžu palīdzību novatoriskiem uzņēmumiem izprast savus pienākumus.

31. Kādi pasākumi būtu visnoderīgākie, lai uzņēmumiem būtu vieglāk izmantot brīvību veikt uzņēmējdarbību vai brīvību sniegt pakalpojumus inovatīvu produktu jomā (piemēram, koordinēta sadarbība starp vietējiem un uzņēmējvalsts uzraudzītājiem)?

4.3.2.2. Pilnībā izmantojot brīvību veikt uzņēmējdarbību Apdrošinātājiem nereti ir nepieciešama klātbūtne uz vietas, lai gūtu labākas zināšanas par aktuālo risku un par patērētājiem, uz kuriem attiecināms apdrošināšanas segums. Tāpēc tādiem apdrošinātājiem kā, piemēram, savstarpējās apdrošināšanas sabiedrības, ir vajadzīga brīvība veikt uzņēmējdarbību uz vietas. Tas, ka Eiropas Savienībā nepastāv atzīšanas sistēma sociālās ekonomikas uzņēmumiem, tostarp savstarpējās apdrošināšanas sabiedrībām, traucē šāda veida uzņēmumiem darboties dalībvalstīs, kurās tie nav atzīti, kas savukārt kavē šo uzņēmumu pārrobežu darbības attīstību, kā arī tirgu attīstību un konkurenci. EESK aicina Komisiju, Eiropas Savienības Padomi, Eiropas Parlamentu un dalībvalstis paātrināt savstarpējā modeļa atzīšanu Eiropas Savienībā.

4.3.2.3. Autonomu vai vairāk saskaņotu ES mēroga režīmu izveide

32. Attiecībā uz kuriem finanšu pakalpojumu produktiem privātpersonām, vidējiem un mazajiem uzņēmumiem standartizācija vai izvēles (“opt-in”) režīmi varētu būt visefektīvākie, lai pārvarētu dalībvalstu tiesību aktu atšķirības?

4.3.2.3.1. Saistībā ar produktu pārrobežu izplatīšanu uzmanība būtu jāpievērš šādiem jautājumiem: — klienta identificēšana ar elektroniskā sertifikāta palīdzību. EESK uzskata: ja tiek sniegti attālinātie finanšu pakalpojumi, ir vajadzīgs elektronisko sertifikātu atzītu izdevēju reģistrs, kas tiek uzturēts ES līmenī (piemēram, to varētu veikt Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestāde), — iespēja finanšu pakalpojumu sniedzējiem noskaidrot klientu kredītvēsturi. ES līmeņa kredītu reģistra uzturēšanai ir izšķiroša nozīme pārrobežu finanšu pakalpojumu piedāvāšanā; it īpaši tas attiecas uz pakalpojumiem, kas saistīti ar kredīta paplašināšanu, — procedūras, kuras izmanto, lai atsavinātu nodrošinājumu, ko pieprasa aizdevuma izsniegšanai. Būtu jākoncentrē resursi un centieni, lai pārrobežu finanšu pakalpojumu sniegšanā izveidotu vienotu ES tiesisko satvaru nodrošinājuma īstenošanai, — saistībā ar apdrošināšanas produktiem jānorāda, ka tie produkti, kuri nodrošina atlīdzību, ir vieglāk standartizējami. Klients saņem naudas summu neatkarīgi no tā, kur viņš atrodas. Uzņēmumam tikai jāspēj novērtēt risku. Dzīvības apdrošināšana ir labs piemērs. Savukārt tie apdrošināšanas produkti, kuri nodrošina pakalpojumu (piemēram, kaitējuma izlabošanu), nav nedz standartizējami, nedz arī pārnesami. Tas jo īpaši attiecas uz tādiem produktiem kā veselības apdrošināšana.

33. Vai nepieciešama turpmāka rīcība ES līmenī saistībā ar “riska atrašanās vietas” principu apdrošināšanas tiesību aktos un lai precizētu noteikumus par “vispārējo labumu” apdrošināšanas nozarē?

4.3.2.3.2. Riska atrašanās vieta parasti ir apdrošinātās personas pastāvīgā dzīvesvieta – ar dažiem izņēmumiem nekustamā īpašumā jomā, kur riska atrašanās vieta ir ēkas atrašanās vieta. Šo principu parasti standartizē visā pasaulē, un tam ir juridiskas un nodokļu sekas attiecībā uz iesaistītajām pusēm. EESK uzskata, ka “riska atrašanās vietas” princips apdrošināšanas jomā atbilst tā mērķim. Taču EESK saprot, ka noteikumi par “vispārējo labumu” ir jāpārskata, jo tie paver dalībvalstīm iespējas pieņemt tādus tiesību aktus, kas var kavēt apdrošināšanas produktu izplatīšanu pāri robežām.

Briselē, 2016. gada 27. aprīlī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Georges DASSIS

(1) OV C 133, 14.4.2016., 17. lpp.

(2) OV C 181, 21.6.2012., 93. lpp., un OV C 181, 21.6.2012., 99. lpp. Situācijai būtu jāuzlabojas arī patlaban, kad dalībvalstīm vajadzētu būt transponējušām Direktīvu par strīdu alternatīvu izšķiršanu – OV L 165, 18.6.2013., 63. lpp., un OV L 165, 18.6.2013., 1. lpp.

(3) COM(2016) 56 final; COM(2016) 57 final; OV L 173, 12.6.2014., 1. lpp.; OV L 257, 28.8.2014., 1. lpp.

(4) OV C 191, 29.6.2012., 80. lpp.

(5) COM(2007) 226 final.

(6) OV C 151, 17.6.2008., 1. lpp.

(7) OV L 257, 28.8.2014., 214. lpp.; OV L 60, 28.2.2014., 34. lpp.; OV L 337, 23.12.2015., 35. lpp.; OV L 26, 2.2.2016., 19. lpp.; OV L 173, 12.6.2014., 349. lpp.

(8) OV C 318, 29.10.2011., 24. lpp.

(9) OV L 337, 23.12.2015., 35. lpp.; OV L 60, 28.2.2014., 34. lpp.

(10) COM(2015) 468 final.

(11) Sk. 2. zemsvītras piezīmi.

(12) Finanšu lietpratības līmenis Eiropas Savienībā ievērojami atšķiras. Vidēji 52 % pieaugušo ir lietpratīgi finanšu jomā, – augstākie rādītāji (vismaz 65 %) reģistrēti Dānijā, Vācijā, Nīderlandē un Zviedrijā. Dienvideiropas valstīs līmenis ir daudz zemāks: Grieķijā – 45 %, Spānijā – 49 %, Itālijā – 37 % un Portugālē – 26 %. Zemi rādītāji ir arī valstīs, kuras Savienībai pievienojās 2004. gadā un vēlāk: Bulgārijā – 35 %, Kiprā – 35 % un Rumānijā – 22 %. Globālā mērogā Eiropas vidējie rādītāji atpaliek no ASV (57 %), Kanādas (68 %) un Austrālijas (64 %). Datu avots: Klapper, L., Lusardi, A., Van Oudheusden, P., “Financial Literacy Around the World” (Finanšu pratība pasaulē), 2015.

(13) Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde (EAAPI) atzinumā par patērētāju aizsardzību un apdrošināšanas un pensiju produktu tirdzniecību norāda, ka patērētāji pirms produktu iegādes tiešsaistē neveic pietiekamu izpēti (EIOPA-BoS-14/198, EIOPA Opinion on sales via the Internet of insurance and pension products (EAAPI Atzinums par apdrošināšanas un pensiju produktu tirdzniecību tiešsaistē, 2015. gada 28. janvāris)).

(14) Lusardi, A., Tufano, P., “Debt Literacy, Financial Experiences, and Overindebtedness” (Pratība parādsaistību jomā, finansiālā pieredze un pārmērīgas parādsaistības), Journal of Pension Economics and Finance, 14. sējums, 4. speciālais izdevums, 2015. gada oktobris, 332.–368. lpp.

(15) Behrman, Jere R., Mitchell, O. S., Soo, C. K., Bravo, D., “The Effects of Financial Education and Financial Literacy: How Financial Literacy Affects Household Wealth Accumulation” (Finanšu izglītības un finanšu pratības ietekme. Kā finanšu pratība ietekmē mājsaimniecību uzkrājumus?), American Economic Review: Papers & Proceedings, 2012. gads, 102.(3) sējums, 300.–304. lpp.

(16) Abreu, M., Mendes, V., “Financial Literacy and Portfolio Diversification” (Finanšu pratība un portfeļa diversifikācija), Quantitative Finance, 2010. gads, 10.(5) sējums, 515.–528. lpp.

(17) Jappelli, T., Padula, M., “Investment in financial literacy and saving decisions” (Ieguldījums finanšu pratības uzlabošanā un lēmumi par ietaupījumiem), CFS darba dokuments Nr. 2011/07.

(18) http://ec.europa.eu/consumers/consumer_evidence/consumer_scoreboards/10_edition/docs/cms_10_factsheet_en.pdf

(19) The European Federation of Investors and Financial Services Users, “Pension Savings: The Real Return” (Eiropas Ieguldītāju un finanšu pakalpojumu lietotāju federācija, “Pensiju uzkrājumi: reālā atdeve”), 2015. gada izdevums, Better Finance izpētes ziņojums.

(20) European Insurance and Occupational Pensions Authority (EIOPA), “Consultation Paper on the creation of a standardised PanEuropean Personal Pension product (PEPP)” (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestāde (EAAPI), Konsultāciju dokuments par standartizēta Eiropas privāto pensiju produkta (EPPP) izveidi)), 2015.

(21) Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 20. janvāra Direktīva (ES) 2016/97 par apdrošināšanas izplatīšanu (OV L 26, 2.2.2016., 19. lpp.).

(22) Kā aprakstīts, piemēram, EESK pašiniciatīvas atzinuma “Finanšu izglītība un atbildīgs finanšu produktu patēriņš” 1. pielikumā (OV C 318, 29.10.2011., 24. lpp.).

(23) Savā paziņojumā “Labāks regulējums labāku rezultātu sasniegšanai – ES programma” (COM(2015) 215 final, 7. lpp.) Komisija “pārmērīgu reglamentēšanu” definē šādi: “Dalībvalstis bieži vien pārsniedz ES tiesību aktu prasības, īstenojot ES tiesību aktus valsts līmenī (pārmērīga reglamentēšana).” Tajā pašā punktā Komisija norāda: “Tas var palielināt ieguvumus, bet var arī radīt nevajadzīgas izmaksas uzņēmumiem un valsts iestādēm, kas ir kļūdaini saistītas ar ES tiesību aktiem.”INT specializētā nodaļa patlaban izstrādā informatīvu paziņojumu “Transponēšanas prakse”, kurā aplūkota tieši ES direktīvu papildināšana ar dalībvalstu noteikumiem. Arī Eiropas Parlaments veic pētījumu “Pārmērīga reglamentēšana Eiropas strukturālajos un investīciju fondos”.

(24) OV C 82, 3.3.2016., 1. lpp.

(25) Tas tika darīts bez jebkādas patērētājiem sedzamas maksas, un tagad katru gadu simtiem un tūkstošiem mājsaimniecību un MVU izmanto šo iespēju atkārtoti apspriest savu hipotekāro aizdevumu noteikumus, tādējādi ietaupot vairākus tūkstošus euro. Šis piemērs rosinājis arī pieņemt Hipotekāro kredītu direktīvu – Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 4. februāra Direktīvu 2014/17/ES par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV L 60, 28.2.2014., 34. lpp.).

(26) OV L 266, 9.10.2009., 11. lpp.

(27) OV L 319, 5.12.2007., 1. lpp.

(28) OV L 271, 9.10.2002., 16. lpp.; OV L 176, 27.6.2013., 338. lpp.; OV L 267, 10.10.2009., 7. lpp.; OV L 319, 5.12.2007., 1. lpp.; (COM(2013) 547 final – C7-0230/2013 – 2013/0264 (COD)). Skatīt 59. pantu un 60. panta 3. punktu.

(29) FIN-NET pašlaik ir 56 dalībnieki no 22 dalībvalstīm, un dalībai nepārtraukti piesakās arvien jaunas organizācijas; šī procesa temps varētu pieaugt, kad būs pieņemta ADR direktīva – Large Business and International Directive on Information Document Requests Enforcement Process (“Lielu uzņēmumu un starptautiskas informācijas dokumentu pieprasījumu direktīvas īstenošanas process”), 2014. gada 28. februāris.

(30) Maldinošas pārdošanas jēdziens sīkāk paskaidrots 3.7. punktā. Šī problēma daļēji tiks atrisināta, piemērojot Finanšu instrumentu tirgu direktīvu un īstenojot tajā paredzēto stabilitātes testu attiecībā uz dažiem produktu veidiem. Sk. 3. zemsvītras piezīmi.

(31) OV C 271, 19.9.2013., 61. lpp., un OV C 18, 19.1.2011., 24. lpp.

(32) OV L 26, 2.2.2016., 19. lpp.

(33) http://ec.europa.eu/internal_market/eu-go/index_lv.htm.