Ieteikums

PADOMES IETEIKUMS

par eurozonas ekonomikas politiku

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu,

ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

tā kā:

(1)Ekonomikas izaugsme eurozonā turpinās, un tā skar arvien vairāk valstu. Atlabšanu lielākoties veicina iekšzemes pieprasījums kopā ar privāto patēriņu — tie ir galvenie virzītājspēki, kas stimulē izaugsmi un ieguldījumu pieaugumu. Visu 2016. gadu un 2017. gada pirmajā pusē nodarbinātība turpināja palielināties. Bezdarba līmenis ir ievērojami samazinājies, lai gan tas joprojām ir augstāks nekā 2008. gadā. Tomēr atlabšanai eurozonā ir raksturīgas dažas netipiskas iezīmes — neliela pamata inflācija un algu pieaugums, kas neatspoguļo darba tirgus uzlabojumus, kā liecina standarta darba tirgus rādītāji, liels tekošā konta pārpalikums un pastāvīgs, lai gan krītošs, ieguldījumu trūkums. Tieši mērenais algu pieaugums, šķiet, ir saistīts ar joprojām raksturīgo darba tirgus panīkumu dažās valstīs, zemas inflācijas gaidām, kas ietekmē sarunas par algām, un mazo ražīguma pieaugumu. Mājsaimniecību reālie ienākumi daudzās valstīs ir pieauguši, taču joprojām ir zem 2008. gada līmeņiem. Joprojām ir vērojamas atšķirības starp eurozonas valstīm, ņemot vērā IKP uz vienu iedzīvotāju un bezdarba līmeni. Ilgstoša bezdarba un jauniešu bezdarba līmenis joprojām ir augsts, bet nabadzība, sociālā atstumtība un nevienlīdzība joprojām ir nopietna problēma vairākās dalībvalstīs.

(2)Kopumā, pamatojoties uz ekonomikas rādītājiem, eurozonā, šķiet, pastāv nepieciešamība vēl vairāk veicināt pieprasījumu, ieguldījumus un algu pieaugumu, neradot risku izraisīt inflācijas spiedienu un vienlaikus veicinot iekšējo un ārējo līdzsvarošanu un ekonomisko un sociālo konverģenci. Tajā pašā laikā rūpīgi jāuzrauga jauni nelīdzsvarotības procesi, piemēram, dažu dalībvalstu mājokļu tirgū.

(3)Eurozonā joprojām ir raksturīga ievērojama nelīdzsvarotība. Lai gan ir panākts liels progress neto debitorvalstīs, koriģējot to ārējās bilances, dažās kreditorvalstīs saglabājas lieli tekošā konta pārpalikumi, atspoguļojot vispārēju kopējā pieprasījuma trūkumu. 2016. gadā tie radīja pārpalikumu eurozonā 3,3 % apmērā no IKP, kas saskaņā ar prognozēm 2019. gadā samazināsies līdz 2,9 % no IKP. Neto starptautisko ieguldījumu pozīcija dalībvalstīs, kurām ir vislielākie parādi, uzlabojas lēni, un joprojām nepieciešams noturīgi veicināt līdzsvarošanu. Valstīs, kurās ilgstoši bija liels tekošā konta deficīts, joprojām ir apjomīgas un negatīvas neto starptautisko ieguldījumu pozīcijas, kas parasti ir saistītas ar lielu privātā vai valsts sektora parādu un rada neaizsargātību. Tajā pašā laikā arī valstīs, kurās ir liels tekošā konta pārpalikums, ir jāpieliek pūles, lai atbalstītu iekšzemes pieprasījumu un tādējādi līdzsvarošanu eurozonā.

(4)Algu pieaugums veicina ekonomikas atlabšanu eurozonā, atbalstot kopējo pieprasījumu, samazina nevienlīdzību un nodrošina augstus dzīves standartus eurozonā. Efektīviem algu noteikšanas mehānismiem būtu jānodrošina, ka algas ir diferencētas atkarībā no valstī pastāvošajiem nosacījumiem un pienācīgi tiek ņemtas vērā ražīguma izmaiņas. Īstenojot strukturālās reformas, kas palielina ražīgumu visās valstīs, uzlabojot publisko izdevumu kvalitāti un struktūru, lai atbalstītu ieguldījumus, veicinot algu pieaugumu un lielāku pieprasījuma dinamiku neto kreditorvalstīs un īstenojot pasākumus, kas ietver darbaspēka vienības izmaksu pieaugumu neto debitorvalstīs, tiks paātrināts līdzsvarošanas process eurozonā.

(5)Konsekvencei un līdzsvaram vispārējā makroekonomikas politikas pasākumu kopumā eurozonā, aptverot monetāro, fiskālo un strukturālo politiku, ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu spēcīgāku un ilgtspējīgāku ekonomikas atlabšanu. Pēdējos gados šis politikas pasākumu kopums bija orientēts uz monetāro politiku, kurā, lai sasniegtu ECB vidēja termiņa inflācijas mērķi, tādējādi veicinot izaugsmi un darbavietu radīšanu, tika izmantoti jauni netradicionāli instrumenti. ECB paziņoja, ka no 2018. gada janvāra sāks pārkalibrēt aktīvu iegādi. Tam nepieciešams citu politikas jomu atbalsts tajās dalībvalstīs, kur ir pieejamas iespējas politikas pasākumiem.