LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 68/28

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – Intelektuālā īpašuma tiesību vienotais tirgus. Radošuma un inovācijas veicināšana, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, kvalitatīvas darbavietas un augstas kvalitātes produktus un pakalpojumus Eiropā”

COM(2011) 287 galīgā redakcija

2012/C 68/05

Ziņotājs: MEYNENT kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2011. gada 24. maijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai — Intelektuālā īpašuma tiesību vienotais tirgus. Radošuma un inovācijas veicināšana, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, kvalitatīvas darbavietas un augstas kvalitātes produktus un pakalpojumus Eiropā”

COM(2011) 287 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 19. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 477. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. janvārī (2012. gada 18. janvāra sēdē), ar 160 balsīm par, 3 balsīm pret un 7 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Intelektuālā īpašuma tiesībām (IĪT) arī turpmāk jāpilda to tradicionālā loma inovācijas un izaugsmes veicināšanā. Intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzības sistēmā, kuru Komisija plāno attīstīt, jāsaglabā šis tradicionālais aspekts, tomēr tā, lai sistēma nebūtu tikai un vienīgi uz īpašumu un finansēm vērsta pieeja, turklāt nedrīkst aizmirst, ka turpmāk lielo starptautisko uzņēmumu tirgus kapitalizācija galvenokārt balstīsies uz to nemateriālo tiesību un licenču portfeli, kura vērtība jānorāda bilancē saskaņā ar IFRS grāmatvedības standartiem.

1.2 Komisijas stratēģija attiecībā uz IĪT vienotajā tirgū ir stratēģijas “Eiropa 2020”, Vienotā tirgus akta un Digitālās programmas Eiropai būtiska un papildinoša sastāvdaļa. Stratēģija šajā jomā ir nepieciešama, jo arvien pieaug ekonomikas nemateriālā un finansializēšanas daļa; tomēr jāpatur prātā, ka pašreizējās attīstības pamatā ir cilvēku izglītība un arvien būtiskākas prasmes, kā arī zināšanas par jaunās ekonomikas izaugsmi; cilvēka faktoram un sabiedrības interesēm jābūt stratēģijas neatņemamai sastāvdaļai, taču Komiteja uzskata, ka priekšlikumos un novērtējumos tas nav skaidri norādīts.

1.3 Komiteja savos iepriekšējos atzinumos vienmēr ir uzsvērusi, ka prioritāte ir nodrošināt MVU iespēju aizsargāt savus izgudrojumus un jaunradi un vienlaikus dot tiem iespēju piekļūt zināšanu potenciālam, ko rada patentu iesniegšana un komerciālās un reklāmas stratēģijas, kas zināšanu un informācijas sabiedrībā kļūst arvien daudzveidīgākas.

1.4 Komiteja jau sen gaida vienota Eiropas patenta ieviešanu un iespēju vienotā tirgus ietvaros saskaņot valstu tiesu prakses un cer, ka tas beidzot īstenosies gan Eiropas tautsaimniecības, gan uzņēmumu interesēs, jo tie salīdzinājumā ar ārējiem konkurentiem ir neizdevīgākā situācijā. Komiteja sagaida, ka Komisijas iniciatīvas ievērojami samazinās darījumu izmaksas, jo īpaši izgudrojumu patentu jomā.

1.5 Komisija 2012. gadā iesniegs tiesību akta priekšlikumu par autortiesībām attiecībā uz mūzikas izplatīšanu tiešsaistē; Komiteja uzsver, ka vispirms neformāli jākonsultējas ar organizācijām, kas pārstāv attiecīgās tiesības un intereses, tostarp lietotāju un algoto radošo darbinieku tiesības un intereses; Komiteja uzsver, ka svarīga nozīme ierosinātajā atlīdzības saņemšanas sistēmā ir autortiesību un blakustiesību pārvaldības iestāžu pārredzamībai un kontrolei. Komiteja uzskata, ka privātas kopijas nodeva ir netaisnīga, jo privāta kopija ir “taisnīgas lietošanas” neatņemama sastāvdaļa. Šo nodevu nekādā ziņā nevajadzētu piemērot cietajiem diskiem, ko uzņēmumi izmanto rūpnieciskām un tirdzniecības vajadzībām.

1.6 Turklāt ar IĪT saistītos jautājumus nevar risināt tāpat kā jautājumus saistībā ar vērtspapīriem, kurus, iespējams, var pārdot specializētā Eiropas biržā, jo mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un ražotājiem nebūs tādas pašas piekļuves iespējas kā lielajiem starptautiskajiem uzņēmumiem, tāpēc varētu izveidoties situācija, ka Eiropas izgudrojumi aizplūst uz citiem kontinentiem. Komiteja nepacietīgi gaida konkrētus Komisijas priekšlikums šajā jautājumā.

1.7 Jaunajā saskaņotajā politikā IĪT jomā jāņem vērā arī vispārējās intereses un patērētāju tiesības, kā arī visu sabiedrības grupu aktīva līdzdalība visaptverošas un līdzsvarotas stratēģijas apspriešanā un izstrādes procesā. Šādi aizsargātu inovāciju un jaunradi jāiekļauj kopējā sabiedrības zināšanu fondā un ar to palīdzību jāveicina kultūras, informācijas, izglītības un apmācības attīstība, un plašākā nozīmē – kolektīvās pamattiesības dalībvalstīs.

1.8 Vienotajā tirgū jāīsteno ar nemateriālo tiesību aizsardzību saistīto valstu tiesību aktu tuvināšana un cīņa pret viltošanu, lai tādējādi vienkāršotu administratīvo un muitas sadarbību, un vajadzības gadījumā — arī policijas un tiesu iestāžu sadarbību izmeklēšanas un sodīšanas gadījumos, kad rupji pārkāptas aizsargātās tiesības, ja pārkāpumiem ir komerciāls raksturs un it īpaši, ja tie apdraud patērētāju veselību un drošību.

1.9 Viltošana lielos apmēros un nelikumīga kopēšana komerciālā nolūkā bieži vien ir tieši saistīta ar organizēto noziedzību, bet iespējas, ka vainīgais tiks pieķerts, ir nelielas un piespriestie sodi par šāda veida bandītismu nav pietiekami bargi.

1.10 Tāpēc Komiteja atbalsta Komisijas stratēģiju, kuras mērķis ir kā uzņēmumu, tā arī vispārējās interesēs veicināt saskaņotu politiku un rīcību un efektīvu administratīvo sadarbību, kas ir minētās stratēģijas pamatā.

1.11 Mūsdienās Apple, Amazon, Google un Deezer piemēri, tiešsaistē izplatot audiovizuālos produktus par maksu, apliecina, ka autortiesību vērtības noteikšana nav saistīta ar kriminālatbildības noteikšanu jauniešiem, jo ja cenas būs saprātīgas un pieņemamas, nelikumīgu kopiju izmatošana privātām vajadzībām zaudēs savu pievilkšanas spēku.

1.12 Lielākajā daļā gadījumu minēto nemateriālo tiesību pārkāpumi ir civiltiesas kompetencē, bet tiesvedības process parasti ir ļoti lēns un MVU uzliktais pierādīšanas pienākums nereti ir pārmērīgi liels, it īpaši gadījumos, kad pārkāpums noticis citā valstī; tāpēc vienotā tirgus ietvaros būtu jāievieš īpašas procedūras attiecībā uz izmeklēšanu, konfiskāciju, administratīvo un juridisko dokumentu savstarpēju atzīšanu un pierādīšanas pienākuma pāreju.

1.13 Starptautiskajā līmenī zaudējumu atlīdzināšana prasītājam var būt sarežģīta, tāpēc būtu nepieciešama iesaistīto valstu sadarbība, lai tiesību subjekts saņemtu tādu atlīdzību, kas maksimāli atbilst nodarītajam kaitējumam, neatkarīgi no tā, kādus kriminālsodus vai citus sodus tiesas piespriedīs.

1.14 Ir vajadzīgs skaidrs tiesiskais regulējums attiecībā uz privātiem “risinājumiem” (kodi u.c.) un, galvenais, šādu iniciatīvu aizstāšana ar tiesas uzraudzību un procesuālām un individuālo tiesību ievērošanas garantijām, proti, tiesības uz informāciju, privātās dzīves neaizskaramību, vārda un saziņas brīvību, kā arī interneta neitralitātes nodrošināšana.

1.15 Vienlaikus jāpiemēro vispārējs princips par noziedzīgu nodarījumu un sodu samērīgumu; šajā aspektā ir jāpārskata atsevišķu valstu tiesību akti, kuros paredzēta nopietna represīva iejaukšanās gadījumos, kad privātpersonas nelielos apjomos un nekomerciālos nolūkos no interneta nelegāli kopē audiovizuālos produktus. Nevajadzētu radīt iespaidu, ka tiesību akti tiek pieņemti pakļaujoties lobiju spiedienam, nevis ievērojot krimināltiesību pamatprincipu.

1.16 Komiteja ar interesi gaida Komisijas priekšlikumus par preču zīmju tiesību atjaunošanu, to saskaņošanu un atjaunināšanu vienotajā tirgū. Komiteja uzskata, ka šāda tiesību atjaunināšana un to aizsardzības pilnveidošana ir vajadzīga, ņemot vērā to nozīmi uzņēmumu darbības veicināšanā.

2. Komisijas priekšlikumi

2.1 Ja runa ir par nemateriālām vērtībām, pirmais, kas nāk prātā, ir pētniecība, patenti un tehnoloģiskā inovācija vispārīgā nozīmē. Lai arī minētie elementi ir būtiski konkurētspēju veicinoši faktori, pastāv arī cita nemateriālo īpašumu kategorija — nemateriālo īpašumu kopums, kas saistīts ar iztēli. Tas attiecināms uz dažādām darbībām, koncepcijām un nozarēm, kas ietver kultūras un mākslas jaunradi visplašākajā izpratnē, dizainu, reklāmu, preču zīmes utt. Visiem minētajiem elementiem ir kopīga iezīme — to pamatā ir jaunrades un radošuma jēdzieni.

2.2 Komisija 2009. gada priekšlikumos vēl nebija ņemtas vērā jaunākās norises, proti, ka Eiropas Savienība un dalībvalstis ratificējušas Pasaules intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) “interneta līgumus” (WCT un WPPT). Izskatāmajā paziņojumā ņemta vērā ne vien minētā jaunā realitāte, bet arī tirdzniecības nolīgums viltojumu novēršanas jomā (ACTA).

2.3 Nemateriālo (vai intelektuālo) īpašumu var iedalīt divās kategorijās: rūpnieciskais īpašums un literāro un mākslas darbu īpašums.

2.4 Izgudrotāju un radošu personu tiesību aizsardzības divus galvenos virzienus veido divi vēsturiski izveidojušies aizsardzības veidi — izgudrojumus, kurus var izmantot rūpniecībā, aizsargā ar patentiem, bet publikācijas un cita veida literāros, audiovizuālos vai mākslas darbus visplašākajā nozīmē — ar autortiesībām (vai ar copyright, kas ir vēl ierobežojošāks autortiesību variants, kas noteikts Common Law).

2.5 Šajā paziņojumā ir izklāstīts Komisijas vispārējais stratēģiskais redzējums par to, kā izveidot īstu intelektuālā īpašuma vienoto tirgu, kura Eiropā patlaban nav, proti, nākotnes ekonomikai pielāgotu Eiropas IĪT sistēmu, kas atalgo inovācijas un radošo darbību, rada stimulus inovācijas veicināšanai Eiropas Savienībā un sekmē kultūras daudzveidību, nodrošinot jaunus atvērtus un konkurētspējīgus satura noieta tirgus.

2.6 Tas ir priekšlikumu kopums; daži no tiem attiecas uz politikas jomām, ko īsteno jau sen, bet tagad tās ir jāsaskaņo un jāpielāgo, savukārt jaunie priekšlikumi attiecas uz intelektuālā īpašuma tiesību iekļaušanu un integrāciju Eiropas vienotajā tirgū.

2.7 Daži priekšlikumi nav precīzi formulēti, tomēr turpmākajos mēnešos tiks izvirzīti konkrēti priekšlikumi par Eiropas IĪT tirgus organizēšanu un preču zīmju aizsardzības pārskatīšanu saskaņošanas nolūkā. Komisija 2012. gadā iesniegs priekšlikumus par tiesību pārvaldību attiecībā uz mūziku tiešsaistē.

2.8 Citi priekšlikumi ierosināti jau sen, piemēram, darbs pie priekšlikuma par vienotu patentu pēc 30 gadus ilgušām pūlēm, šķiet, drīz būs pabeigts, darbs tiesību aktu saskaņošanas un tādu konkrētu pasākumu īstenošanas jomā, kurus izmanto cīņai pret produktu viltošanu un pirātismu vai preču zīmju parazītisku izmantošanu; minētie priekšlikumi turpmāk būs iekļauti saskaņotā un atbilstīgā regulējumā, lai kopā ar citiem priekšlikumiem sekmētu ierosinātās stratēģijas efektivitāti.

3. Komitejas vispārīgas piezīmes

3.1 Komiteja uzskata, ka mūsdienīga un integrēta Eiropas IĪT sistēma dos svarīgu ieguldījumu izaugsmes, ilgtspējīgu darbavietu radīšanas un Eiropas ekonomikas konkurētspējas veicināšanā, kas ir stratēģijas “Eiropa 2020” galvenie mērķi. Komiteja jau agrāk ir izvirzījusi priekšlikumus par rūpniecisko īpašumu un literāro un mākslas īpašumu vienotajā tirgū (1).

3.2 Intelektuālā īpašuma tiesībās ietilpst izmantošanas tiesības rūpnieciskiem un komerciāliem mērķiem, piemēram, patenti un funkcionālie modeļi, preču zīmes, augu šķirnes, tiesības uz datubāzēm un elektroniskajām shēmām, dizainparaugi, ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, autortiesības un blakustiesības, ražošanas noslēpumi u.c.

3.3 Uz zināšanām balstītajās rūpniecības nozarēs Eiropā strādā 1,4 miljoni MVU, tajās ir 8,5 miljoni darba vietu, un atšķirībā no citām ekonomikas nozarēm tajās vērojama strauja un pastāvīga izaugsme, kas sekmē ekonomikas atveseļošanu.

3.4 Komisija norāda, ka “IĪT ir īpašuma tiesības”. Tās pielīdzināmas īpašuma tiesībām, bet būtībā tās ir nemateriālās tiesības, kas tiesību subjektu aizsargā pret kopēšanu un konkurenci. IĪT kā pagaidu monopols ir izņēmums brīvās konkurences apstākļos; to aizsargā nosaukums vai sertifikāts, ko izsniegusi kompetenta valsts iestāde (patenti …), vai arī tas atzīts valsts tiesību aktos (autortiesības un blakustiesības).

3.5 Tā kā tiesību subjekti var šīs tiesības nodot vai licences veidā pārdot vienīgi reproducēšanas tiesības, tās var pielīdzināt nemateriālajām tiesībām, taču praksē to aizsardzība ir daudz nedrošāka nekā materiālā īpašuma tiesību aizsardzība, jo to pamats ir atšķirīgs. Pagaidu monopolus būtībā var atzīt un aizsargāt tikai vispārējās interesēs, lai palielinātu zināšanu un tehnoloģiju potenciālu rūpniecības un kultūras attīstības veicināšanai.

3.6 Programmatūras jomā vairs nav vispārējo interešu dimensijas, jo tajā vairs nav obligāti jāpublicē programmatūras avoti, ja saņemts patents šo avotu aizsardzībai. Savukārt Eiropas Savienības tiesību akti neparedz patentu piešķiršanu programmatūrai (Eiropas patentu konvencija) un ar autortiesību blakustiesībām aizsargā nevis avotu, bet patentētās programmatūras radīto rezultātu. Tas rada zināmas problēmas, jo līdzīgu rezultātu var panākt ar atšķirīgām programmatūrām; turklāt programmatūras autortiesību aizsardzība saistīta ar īpašiem pienākumiem dažādo programmu savstarpējas izmantojamības nodrošināšanai, tāpēc ir pieļaujama dekompilācija. Parastais piecdesmit gadu aizsardzības termiņš šķiet pārmērīgi ilgs tādā jomā, kur atjaunošana un inovācija norit īpaši strauji un kur “uzvarētājs iegūst visu” (winner takes all) tirgū, kurā tehnoloģijas un programmas nepārtraukti attīstās un mainās.

3.7 Turpretī iebildumi tiek celti pret tradicionālajām aizsardzības formām, kuras īsteno ar brīvām publiskām licencēm, piemēram, “Général Public Licence” programmatūrai un “Creative Commons” literārajiem un mākslas darbiem; šie iebildumi attiecas uz tradicionālajām aizsardzības formām, kuras tiek uzskatītas par šķēršļiem zināšanu un informācijas sabiedrības veidošanā. Brīvās licences veido ievērojamu globālā tirgus daļu, un tās būtu jāatzīst un jāaizsargā tādā pašā veidā kā citas īpašuma tiesību licences.

3.8 Atbrīvojumi var ietekmēt pagaidu aizsardzību vispārējo interešu labā (obligātas licences piemērošana gadījumos, kad tiesību subjekti atsakās piešķirt licences atsevišķās valstīs vai attiecībā uz medikamentiem epidēmijas vai epizootijas gadījumā). Kamēr ar TRIPS nolīgumiem un WIPO neseniem līgumiem nemateriālajām tiesībām, kas saistītas ar starptautisko tirdzniecību, nav piešķirta plašāka vai pat universāla dimensija, daudzās valstīs (Japānā, dažās Eiropas valstīs u.c.) līdz šim nav bijusi nodrošināta reāla un pietiekama aizsardzība, turklāt tās ir pieļāvušas rūpnieciskā un literārā īpašuma tiesību pārkāpumus rūpnieciskā pamata izveidošanas un zināšanu pilnveidošanas nolūkā. Šāda prakse vērojama arvien retāk, tomēr faktiski valstis pret viltošanu reaģē vairāk vai mazāk represīvi vai toleranti (Ķīna, Indija u.c.).

3.9 Nemateriālo aktīvu (preču zīmju) attīstīšana dod uzņēmumam iespēju atšķirties no konkurentiem, laist tirgū jaunus produktus un koncepcijas, un plašākā nozīmē – palielināt ar cenu nesaistītu konkurētspēju un tādējādi piesaistīt klientus, gūt papildu peļņu un radīt jaunas darba vietas. Viltošana un bandītisms attīstās un apdraud ne tikai darbavietas un ieguldījumus, bet arī patērētāju veselību un drošību, kā arī uzticēšanos tām preču zīmēm, kuras tiek viltotas vai kopētas, samazinot licenzēšanas iespējas, kā arī plānoto ienākumu un nodokļu apmēru.

3.10 Nosakot nemateriālās ekonomikas lielo uzņēmumu tirgus vērtību šīs ekonomikas finansializēšanas kontekstā, šo aktīvu radīto vērtību ņem vērā arvien vairāk. Tādu uzņēmumu kā Microsoft, Apple, IBM (40 000 patentu), Google vai Facebook galveno kapitalizācijas vērtību tirgū līdz pat 90 % veido nemateriālie aktīvi; šī procentuālā daļa dažādās ekonomikas nozarēs ir atšķirīga, tomēr vērā ņemama — no 40 % līdz 90 % uzņēmumu tirgus kapitalizācija vērtības. Saskaņā ar jaunajiem grāmatvedības standartiem nemateriālās vērtības ir jāiekļauj bilancē, taču to novērtēšana rada nopietnas problēmas.

3.11 Tāda mēroga izmaiņas tieši ietekmē intelektuālā īpašuma jēdzienu, kas ir mainījies kopš laika, kad jēdziens ietvēra tradicionālo izpratni par patentiem un autortiesībām, un šī realitāte ir atspoguļota jaunākajos WIPO līgumos. Komisija aicināja WIPO iekļaut nākamās konferences darba kārtībā datubāzu aizsardzības jautājumu, lai pēc tam noslēgtu starptautisku līgumu.

3.12 Tas izskaidro arī tirdzniecības nolīgumu viltojumu novēršanas jomā (ACTA) un apstākļus, kādos tas tika pieņemts (neattaisnojot šos apstākļus); šā nolīguma mērķis ir īstenot pārrobežu pasākumus, lai aizsargātu patentu īpašumtiesības un autortiesības, kas noteiktas PTO TRIPS nolīgumos. Ženēvā atsevišķas valstis, piemēram, Ķīna un Indija, bloķē TRIPS nolīgumu īstenošanas pasākumu pieņemšanu, kavējot tādējādi nemateriālo tiesību efektīvu aizsardzību starptautiskajā tirdzniecībā.

3.13 Principā ar ACTA nolīgumu nav paredzētas izmaiņas Kopienas acquis; tā kā šis nolīgums orientēts vienīgi uz tiesību subjekta tiesību aizsardzības stiprināšanu, izmantojot muitas, policijas un administratīvās sadarbības pasākumus, tajā joprojām priekšroka dota īpašam skatījumam uz īpašuma tiesībām; tajā nav pietiekami ņemtas vērā citas cilvēktiesības, kas bez šaubām ir pamattiesības, piemēram, tiesības uz informāciju, veselības aprūpi, pienācīgu pārtiku, lauksaimnieku tiesības uz sēklu izvēli, tiesības uz kultūru, un tas ietekmēs turpmākos ES tiesību aktus, kas tiks pieņemti, lai saskaņotu dalībvalstu tiesību aktus. Koncepcija, kurā noteikts, ka intelektuālā īpašuma tiesības ir individuālas un ekskluzīvas tiesības, kurām ir pagaidu izņēmuma statuss attiecībā uz brīvo konkurenci, noteikti ietekmēs gan zināšanu un informācijas sabiedrības nākotni, gan Eiropas Savienības Pamattiesību hartā noteikto trešās paaudzes cilvēktiesību nākotni.

3.14 Jāatzīmē, ka izgudrojumi, kurus var patentēt, īpaši jauno tehnoloģiju jomā, dažādās valstīs attīstās atšķirīgi; programmatūrai ir sava specifika un, piemēram, ASV tās aizsargā patenti, bet Eiropā — īpašas autortiesības, taču pretrunīgās aizsardzības sistēmas rada ne vien būtiskus šķēršļus inovācijai, bet, piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs, arī nesamērīgas izmaksas juridiskās aizsardzības jomā. Parastu patentu izsniegšana rada nopietnu tiesisko nedrošību; ASV nesen īstenoja Patentu un preču zīmju biroja (USPTO) reformu un pārskatīja jauno tehnoloģiju, it īpaši programmatūras, aizsardzības sistēmu, lai varētu izsniegt kvalitatīvus patentus un tādējādi veicinātu inovāciju un tiesisko drošību.

3.15 Jaunā vienotā patenta izstrādē svarīga nozīme ir prasību pārbaudes procedūrai, kuras kvalitātei jābūt nevainojamai un atzītai, lai nostiprinātu tā vērtību un pēc iespējas izvairītos no to apstrīdēšanas un tiesāšanās. Eiropas Patentu organizācijā strādā kvalificēti darbinieki, tomēr viņiem vajadzīgs pietiekams laiks katras lietas izskatīšanai, lai nodrošinātu kvalitāti, kas būtu Eiropas inovācijas raksturīga iezīme. Tas pats attiecināms arī uz tulkojumu kvalitāti no valstu valodām uz Londonas konvencijā apstiprinātajām saziņas valodām, tāpēc ir vajadzīgi tehnisku tekstu tulkošanas speciālisti; Komiteja uzskata, ka pašreiz pieejamie tiešsaistes tulkošanas rīki vēl nav pietiekami attīstīti, lai nodrošinātu specializētu tehniski juridisku tekstu un patentu tulkojumu atbilstošu kvalitāti (2).

4. Komitejas īpašas piezīmes

4.1 Izgudrojumu aizsardzība ar patentiem

4.1.1 Minhenes konvencijā noteikts, ka attiecībā uz jauniem izgudrojumiem, kas varētu būt rūpnieciski izmantojami, var iesniegt pieteikumu par to aizsardzību ar patentu; programmatūru, uzņēmējdarbības metodes, algoritmus un vienādojumus, zinātniskus atklājumus nevar patentēt; šo principu apšaubīšana, ja runa ir par programmatūrām (kas ir algoritmi) un ģenētiskiem atklājumiem (cilvēka genoms, gēnu nozīme), tiek plaši apspriesta, jo šajā jautājumā izteikts daudz iebildumu. ASV (atbilstoši Augstākās tiesas judikatūrai) patentus piešķir arī tajās jomās, kas Eiropas Savienībā ir izņēmumi. Tas rada ne vien nopietnas problēmas, bet arī nesamērīgi augstas aizsardzības izmaksas strīdu gadījumā.

4.2 Programmatūras aizsardzība

4.2.1 “Padomes Direktīva 91/250/EEK nosaka datorprogrammu tiesisko aizsardzību, pielīdzinot tās literāriem darbiem Bernes Konvencijas par literatūras un mākslas darbu aizsardzību izpratnē (Parīze, 1971. gads). Jautājums par autora statusu lielā mērā ir ES dalībvalstu ziņā. Darba devēji drīkst izmantot ekonomiskās tiesības, kas saistītas ar darba ņēmēju radītajām programmām. Direktīvā nav aplūkots morālo tiesību aspekts” (3). Ar direktīvu netiek atrisināta algotu radošo darbinieku tiesību aizsardzības problēma ne autortiesību, ne patentu aspektā.

4.2.2 Komiteja ierosina Komisijai izvērtēt iespēju piešķirt īpašu, īslaicīgu aizsardzību programmatūrai; Direktīvu 91/250/EEK (4) varētu pārskatīt, lai būtiski samazinātu aizsardzības termiņu, piemēram, līdz pieciem gadiem, un pēc tam kā obligātu prasību noteikt avota publicēšanu, ņemot vērā inovācijas un lielo izdevēju programmu atjaunošanas straujo attīstību.

4.3 Datubāzu aizsardzība

4.3.1 Uz datubāzu aizsardzību attiecas “sui generis” aizsardzība, kas līdzīga literārā un mākslas īpašuma aizsardzībai, vienīgi termiņš ir piecpadsmit gadi, taču uz darbiem, uz kuriem datubāzes atsaucas vai kurus citē, arvien vēl attiecas autortiesības. Eiropas tiesību akti ir vieni no nedaudzajiem pasaulē, kas nosaka aizsardzību datubāzu jaunradītājiem.

4.4 Datorshēmu aizsardzība

4.4.1 Marrākešas nolīgums (1994), ar kuru izveido PTO, nosaka, ka uz elektroniskām kartēm un informātikas procesoriem attiecas vispārīgā ad hoc aizsardzība pret kopiju izgatavošanu.

4.5 Literārā un mākslas īpašuma aizsardzība

4.5.1 Uz autortiesībām (shematiski t.i. copyright un autora morālās tiesības) un mākslinieku īpašuma tālākpārdošanas tiesībām Eiropā attiecas vispārīgā aizsardzība.

4.5.2 Daiļdarbu, tostarp grāmatu, filmu un skaņdarbu aizsardzību apgrūtina modernie digitālās reproducēšanas līdzekļi un pārraidīšanas iespējas internetā. Izmantojot šādus līdzekļus var ne vien viegli izgatavot darbu kopijas tādā pašā kvalitātē, kāda ir oriģinālam, bet arī tās pārdot. Eiropā šāda prakse ir nelikumīga, tomēr valstu tiesību akti atšķiras; Komiteja atbalsta tiesību aktu efektīvu saskaņošanu, lai nodrošinātu kontroles un piemērojamo sankciju proporcionalitāti un līdzsvarotību.

4.5.3 Šajā jomā ļoti efektīvi ir Eiropas tiesību akti, ar kuriem aizsargā autortiesību un blakustiesību subjektus. Līdzīga situācija ir arī ASV. Tas lielā mēra izskaidro gan tirdzniecības nolīgumu viltojumu novēršanas jomā (ACTA), gan tā izstrādāšanas “slepenību”, tajā iesaistot vien atsevišķas valstis, un it īpaši — tā “izpildes” mērķus, ņemot vērā to, ka tā praktiskās procedūras un pienākumus neizdevās pieņemt PTO, jo tam nepieciešams vienprātīgs balsojums, bet dažas valstis, piemēram, Ķīna un Indija, bloķēja šī jautājuma tālāku virzību.

4.5.4 Tomēr Komiteja uzskata, ka ACTA piemērošanas mērķis ir pastāvīgi nostiprināt tiesību subjekta pozīcijas attiecībā pret “sabiedrību”, kuras atsevišķu pamattiesību (privātā dzīve, informācijas brīvība, korespondences privātums, nevainīguma prezumpcija) aizsardzību arvien vairāk vājina tiesību akti, kas galvenokārt orientēti uz satura izplatītajiem.

4.5.5 “Profesionālie” krāpnieki lieliski prot izvairīties no jebkāda veida kontroles pār datu plūsmu internetā, un “parauga” sankcijas pret dažiem pusaudžiem nevar noslēpt reālo situāciju, t.i., audiovizuālo preču ražotāji par desmit gadiem nokavējuši jaunajām informācijas un komunikācijas tehnoloģijām atbilstoša uzņēmējdarbības modeļa radīšanu. Lai samazinātu tiesvedības izmaksas un atlīdzības saņemšanas laiku, dažās valstīs, paklausot valdības mudinājumam, ir ieviests rīcības kodekss, kas nosaka, ka interneta pakalpojumu sniedzējiem jāsniedz audiovizuālā un mūzikas satura nodrošinātājiem (nozarei ar augstu koncentrācijas pakāpi) to personu vārds un adrese, kas nodarbojas ar pirātismu, izmantojot internetā nelegāli iegūtu saturu. Taču šādā situācijā var kļūdīties. Šādas denonsēšanas rezultātā iespējamajiem viltotājiem var tikt liegts interneta pieslēgums. Pat ja šāda rīcība atvieglo pārslogoto tiesu darbu un likumdevējiem nav jārīkojas un jāierosina veidot oficiālas iestādes cīņai pret viltošanu, pašreizējos ierobežota budžeta apstākļos šāda privāta prakse var radīt negatīvas sekas tāpat kā tiesību akti, kas dažās valstīs pieņemti pēc filmu un mūzikas izplatītāju lobija spiediena; turklāt parasti rezultāti nav pārliecinoši, tiek pārkāptas patērētāju tiesības, patērētāji tiek ignorēti un kopumā uzskatīti par potenciāliem krāpniekiem.

4.5.6 Protams, ir jāpanāk, lai tiktu ievēroti tiesību akti viltošanas apkarošanai, jo vairumā gadījumu tie aizsargā patērētājus pret veselības un drošības apdraudējumu, kā arī kvalificētas darba vietas, kurās ievēro darba ņēmēju tiesības, tomēr būtu vēlams precizēt literārā un mākslas īpašuma vispārējo koncepciju, lai līdzsvarotu saskaņojamos tiesību aktus, vienlaikus ņemot vērā gan patērētāju un lietotāju, gan darba ņēmēju tiesības un iesaistot visu ieinteresēto pušu pārstāvības organizācijas attiecīgo standartu izstrādē.

4.5.7 Direktīvā (5) noteikti satelītu apraides un kabeļu retranslācijas nosacījumi. Eiropā šo jomu regulē vēl arī citi dokumenti, proti,

— direktīva par nenosakāmu autoru darbiem (likumdevējs to pašlaik izskata) (6),

— direktīva par nomas tiesībām un patapinājuma tiesībām (7),

— autortiesību izņēmumi (8).

Par minētajiem tiesību aktiem regulāri tiek izstrādāti ziņojumi. Jēdzieni “izņēmumi” un “pielaides” būtu jāpārskata, izvērtējot, vai lietotāju tiesības ir skaidri noteiktas tiesību aktos, kas aizsargā viņu pamattiesības un vai izņēmumi ir obligāti, piemēram, lietotāju invaliditātes gadījumā (9).

4.6 Komisijas priekšlikums par intelektuālā īpašuma tiesību vienoto tirgu un Komitejas piezīmes

4.6.1 Ir vērojama un pastiprinās pastāvīgā tendence pagaidu tiesības pielīdzināt aizsardzībai ar patentu, autortiesības un citas “sui generis” sistēmas tiesības (elektroniskās shēmas, dizainparaugi, augu šķirnes u.c.) īpašumtiesībām, kas līdzīgas kustama un nekustama īpašuma tiesībām. Nav zināms, vai šāda tendence būs ilgstpējīga, taču Komisija to ir ņēmusi vērā, un tā būtiski ir ietekmējusi ierosināto stratēģiju.

4.6.2 Ja šāds pagaidu izņēmumu un īpašumtiesību, kuru saknes meklējamas romiešu tiesību sistēmā, sajaukums arī rada kādas priekšrocības, tad tikai tiesību subjektiem. Taču konkurences tiesību apturēšana un to pakļaušana kārtībai, kurā lietošanas atļauju ar licenču palīdzību nosaka tiesību subjekts, neveido īstas īpašumtiesības, kas aptver visus aspektus. Sabiedrības interešu labā pastāv zināmi aizsardzības ierobežojumi (obligātās licences), piemēram, patentu teritoriālie ierobežojumi un atšķirības valstu likumdošanā, tai skaitā Eiropā, kā arī citi ierobežojumi.

4.6.3 Tomēr pašreizējā tendence ir uzskatīt, ka patenti un licences ir pielīdzināmi vērstpapīriem un ieguldījumu garantijām, un dažkārt tie tiek pārvērsti vērtspapīros finanšu spekulācijas nolūkos. To izraisījusi ekonomikas finansializēšanas un nemateriālās ekonomikas izveidošanās saistībā ar jaunajām informācijas un komunikācijas tehnoloģijām, kā arī ar jaunajiem starptautiskajiem finanšu pārskatu standartiem (IFRS). Paredzams, ka Komisija patentu tirgus jomā drīzumā sāks īstenot stratēģiju ar “intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanas rīku” (Eiropas vērtspapīru tirgus?). Lielākā problēma “jauniem novatoriskiem uzņēmumiem” Eiropā ir nepietiekama saikne starp fundamentālajiem, lietišķiem pētījumiem un universitāšu un uzņēmumu sadarbību, kā arī izteikti nepietiekama riska kapitāla nodrošināšana novatoriskiem uzņēmumiem. Komiteja vērš uzmanību uz augsto tehnoloģiju nozares starptautiskajiem uzņēmumiem, kuri neiegādājas vis licences, kuras var iegādāties arī konkurējoši uzņēmumi, bet gan piesaista mazos un vidējos uzņēmumus un inženierus, kuriem ir inovatīvu uzņēmumu patentu portfeļi; šādas rīcības mērķis ir izmantot patentus un citus rūpnieciskā īpašuma aizsardzības veidus, lai īstenotu monopola stratēģiju un pret konkurenci vērsu stratēģiju.

4.6.4 Stratēģijas otrs svarīgākais aspekts ir vienota Eiropas patenta ieviešana un augstākās instances tiesas izveidošana Eiropā tiesu prakses saskaņošanai, lai, pirmkārt, tādējādi risinātu būtiskas problēmas, ar kurām saskaras uzņēmumi, jo īpaši problēmas, kas kavē MVU piekļuvi rūpnieciskā īpašuma aizsardzībai, un, otrkārt, lai sekmētu labāku izpratni par tehnoloģiju attīstību vienotajā tirgū.

4.6.5 Komiteja vienmēr ir atbalstījusi Komisijas rīcību vienota patenta ieviešanai, tomēr arī paudusi bažas par Eiropas Patentu organizācijas (OEB) praksi, kurā netiek pilnībā ievērotas Eiropas patentu konvencijas klauzulas attiecībā uz patentu piešķiršanu programmatūrām; turklāt valstu tiesas atcēlušas visus programmatūras un uzņēmējdarbības metožu patentus, ja par tiem bijusi iesniegta prasība; šāda prakse apdraud juridisko noteiktību, kas saistīta ar patentu saņemšanu, turklāt patenta saņemšana tās pieprasītājam izmaksā dārgi (maksa par pārbaudēm un tulkošanu, ikgadējais maksājums, patentu aģentu nodarbināšana). Minēta prakse nedrīkst apdraudēt gaidāmo patentu.

4.6.6 Attiecībā uz Komisijas ierosinājumu izstrādāt Eiropas autortiesību kodeksu un apsvērt, cik lietderīgi būtu izveidot fakultatīvas “vienotas” autortiesības, Komiteja uzskata, ka vienotā tirgus saskaņošanas un īstenošanas aspektā šis ir ļoti tālejošs priekšlikums; taču vienlaikus norāda, ka vēl ir pāragri paust nostāju, balstoties vienīgi uz pieņēmumiem, un aicina Komisiju turpināt izpēti un ierosināt konkrētus priekšlikumus, kuros ņemta vērā šīs jomas attīstība dažādās dalībvalstīs.

4.6.7 Komiteja uzskata, ka visiem elektroniskajiem un magnētiskajiem datu nesējiem piemērotā privātas kopēšanas nodeva ir balstīta uz vainojamības prezumpciju. Taču Komiteja uzskata, ka privātā kopēšana ir likumīga prakse, kas ļauj izmantot dažādus datu nesējus un aparatūru, un ka šī prakse jāatzīst kā izmatošanas licences turētāja likumīgas tiesības un godīgas lietošanas sastāvdaļa (10).

Briselē, 2012. gada 18. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) OV C 18, 19.01.2011., 105. lpp.

OV C 116, 28.04.1999., 35. lpp.

OV C 32, 05.02.2004., 15. lpp.

OV C 77, 31.03.2009., 63. lpp.

(2) Eiropas Patentu organizācija piedāvā tulkošanas rīkus, bet tikai trim oficiālajām valodām.

(3) Skatīt COM(2000) 199 galīgā redakcija.

(4) OV L 122, 17.05.1991., 42. lpp.

(5) Direktīva 93/83/EEK, OV L 248, 06.10.1993., 15. lpp.

(6) EESK atzinums OV C 376, 22.12.2011, 66. lpp.

(7) Direktīva 2006/115/EK, OV L 376, 27.12.2006., 28. lpp.

(8) Direktīva 2001/29/EK, OV L 167, 22.06.2001., 10. lpp.

(9) EESK atzinums OV C 228, 22.09.2009., 52. lpp.

(10) Spriedumā Padawan lietā Eiropas Savienības Tiesa piekrīt šim viedoklim.