Direktīva dalībvalstu tiesību aktos bija jātransponē līdz 2013. gada 13. decembrim, lai to visās dalībvalstīs sāktu piemērot no 2014. gada 13. jūnija.

Komisija visās dalībvalstīs veica plašu DPT transponēšanas pārbaudi un rezultātā uzsāka 21 divpusēju strukturēto dialogu ar attiecīgajām valstu iestādēm (tā sauktās EU Pilot sistēmas lietas). Šajā transponēšanas pārbaudē atklājās, ka lielākā daļa dalībvalstu pirmām kārtām nebija savos tiesību aktos transponējušas vairākas direktīvas definīcijas un pamatterminus. Attiecīgās dalībvalstis ir ieviesušas vai ierosinājušas būtiskas izmaiņas savos transponēšanas tiesību aktos, lai risinātu minētās problēmas un saskaņotu savus tiesību aktus ar direktīvu, bet Komisija turpina savu divpusējo dialogu ar lielāko daļu no šīm dalībvalstīm, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību. Lai gan nepietiekamas vai nepareizas transponēšanas gadījumi nepārprotami ietekmē direktīvā noteikto mērķu sasniegšanu, Eiropas Komisijai ir pieejams neliels daudzums datu par šādas kavētas un/vai nepareizas transponēšanas konkrēto ietekmi praksē, jo visas minētās EU Pilot sistēmas lietas (izņemot vienu) tika uzsāktas ex officio, nevis uz sūdzību pamata.

Komisija 2015. gadā koordinēja pārbaudes veikšanu 26 dalībvalstīs, Norvēģijā un Islandē, lai pārbaudītu, vai tirgotāji ievēro DPT prasības par informācijas sniegšanu pirms līgumu noslēgšanas attiecībā uz tiešsaistē piedāvātām precēm. Pirms pārbaudes tikai 37 % tīmekļa vietņu atzina par atbilstīgām, savukārt pēc pārbaudes par atbilstīgām atzina 88 % tīmekļa vietņu.

Laikposmā no 2014. gada pavasara līdz 2016. gada pavasarim Komisija organizēja patērētāju tiesību informatīvo kampaņu, kuras mērķis bija vairot tirgotāju un patērētāju vispārējās zināšanas par ES mēroga patērētāju tiesībām, kas izriet no vairākām ES patērētāju aizsardzības tiesību direktīvām, tostarp atteikuma tiesībām saskaņā ar DPT.

4. Galvenie novērtēšanas rezultāti

4.1. Lietderīgums

Valstu tiesību aktu izskatīšanā dalībvalstīs pirms direktīvas īstenošanas atklājās būtiskas atšķirības patērētāju aizsardzības noteikumos saistībā ar tirgotāju un patērētāju noslēgtajiem līgumiem. Izņemot dažas jomas, kurās joprojām ir paredzētas valstu regulatīvās iespējas, DPT ir lielā mērā novērsusi šādas atšķirības starp dalībvalstīm, tādējādi palīdzot stiprināt juridisko noteiktību tirgotājiem un patērētājiem, it sevišķi pārrobežu kontekstā.

Arī salīdzinošā analīze par visu dalībvalstu tiesību aktu situāciju pirms un pēc direktīvas transponēšanas ir parādījusi, ka patērētāju aizsardzība ir nostiprināta lielākajā daļā dalībvalstu vai pat visās dalībvalstīs. Tas, visticamāk, veicinās patērētāju pārliecību gan par iekšzemes, gan pārrobežu pirkumiem, it sevišķi tiešsaistē, kā jau paredz direktīvas mērķi. Eurostat analīze parāda tiešsaistes pārrobežu pirkumu pieaugumu laikposmā no 2012. līdz 2016. gadam . Turklāt, runājot par patērētāju uzticības un tiesību stiprināšanu, pieejamie Eirobarometra apsekojumu dati liecina, ka to patērētāju īpatsvars, kuri piekrīt, ka kopumā mazumtirgotāji un pakalpojumu sniedzēji ievēro patērētāju aizsardzības tiesību aktu noteikumus un normas, 2016. gadā ir 76 %, kas ir 14 procentpunktu pieaugums salīdzinājumā ar 2006. gadu.

Tomēr novērtējumā tika izcelti daži faktori, kas ierobežo DPT lietderību. Šie faktori ietver:

·patērētāju un tirgotāju informētības trūkumu par direktīvas noteikumiem;

·sarežģījumus, kas rodas, interpretējot dažus noteikumus, piemēram, cita starpā „pamata tarifa” definīciju (21. pants); jēdzienu ārpus “uzņēmuma telpām” saistībā ar ārpus uzņēmuma telpām noslēgtiem līgumiem (2. panta 8. punkts); atšķirību starp digitālā satura līgumu un līgumu par maksas tiešsaistes pakalpojumiem; brīdi, kad sākas 14 dienu atteikuma termiņš saistībā ar līgumiem, kuros ir gan pārdošanas, gan pakalpojumu līgumu elementi (9. pants); un preču vērtības samazināšanās aprēķināšanu, ja patērētājs izmanto savas atteikuma tiesības pēc preču izmantošanas ilgāk nekā vajadzīgs, lai konstatētu šo preču veidu, īpašības un darbību (14. panta 2. punkts);

·tirgotāju neatbilstību;

·problēmas saistībā ar piemērošanu, it sevišķi ņemot vērā valstu piemērošanas darbību zemo līmeni un atšķirības noteikumu piemērošanā; un

·problēmas varētu radīt arī dažādie sankciju līmeņi, ko dalībvalstis ir noteikušas par direktīvas pārkāpumiem, jo maksimālās sankcijas vairākās dalībvalstīs nešķiet pietiekami iedarbīgas, samērīgas un atturošas (24. pants) nekāda veida tirgotājiem.

4.2. Efektivitāte

Joprojām nav skaidra skatījuma par direktīvas vispārējo ietekmi uz uzņēmumu izmaksām, jo nav bijis iespējams apkopot kvantitatīvas aplēses par direktīvas īstenošanas izmaksām un ieguvumiem. It sevišķi ieinteresētās personas, ar kurām notika apspriešanās novērtējuma ietvaros, nesniedza nekādas kvantitatīvas aplēses par DPT ietekmi un nevarēja noteikt tiešu cēloņsakarību starp pārdošanas apjomu pieaugumu un DPT stāšanos spēkā. Arī dati par faktiskajām izmaksām un ieguvumiem ir ļoti ierobežoti, jo direktīva ir bijusi transponēta tikai īsu laiku. Tādēļ analīzes pamatā ir izmantota kvalitatīva informācija. Ierobežoto pieejamo datu dēļ nav iespējams izdarīt galīgus secinājumus par izmaksām, ar ko uzņēmumi saskārās, lai nodrošinātu atbilstību direktīvai. Apsekojumā iesaistītie uzņēmumi nevēlējās sniegt finansiālas aplēses par šādām izmaksām, un bija pieejamas ierobežotas monetārās liecības. Tomēr, runājot par kvalitatīviem novērtējumiem, ir saņemta informācija, it sevišķi no MVU, par dažiem konkrētiem slogiem. Tie galvenokārt attiecas uz prasībām par informācijas sniegšanu pirms līgumu noslēgšanas, it sevišķi saistībā ar informācijas prasību pārklāšanos, un atteikuma tiesībām. Ieinteresētās personas cita starpā norādīja uz zaudējumiem saistībā ar atpakaļ atdotām precēm, kas ir izmantotas ilgāk nekā vajadzīgs, lai konstatētu šo preču veidu, īpašības un darbību, jo tirgotājiem bija grūti novērtēt atpakaļ atdoto preču vērtības samazināšanos un tās pārdot atkārtoti. Bažas paustas arī par to, ka tirgotājiem ir patērētājiem jāatmaksā samaksātais bez iespējas pārbaudīt atpakaļ atdotās preces pēc tam, kad patērētājs ir iesniedzis pierādījumus par to nosūtīšanu atpakaļ tirgotājam (13. panta 1. punkts).

4.3. Saskaņotība

Kopumā var uzskatīt, ka direktīva atbilst citiem ES tiesību aktiem, un nav atklātas nekādas lielas problēmas. Tomēr starp direktīvu un citiem patērētāju aizsardzības un tirgvedības tiesību aktiem, citiem horizontāliem un nozaru tiesību aktiem (jo īpaši E-komercijas direktīvu un Pakalpojumu direktīvu), kā arī jauniem priekšlikumiem pastāv mijiedarbība, ko nākotnē varētu papildus racionalizēt un precizēt. Piemēram, konkrētas informācijas prasības saistībā ar „uzaicinājumu veikt pirkumu” (Negodīgas komercprakses direktīvas 7. panta 4. punkts) pārklājas ar DPT prasībām par informācijas sniegšanu pirms līgumu noslēgšanas. To varētu risināt iespējamās turpmākās likumdošanas darbībās saistībā ar REFIT atbilstības pārbaudi un DPT novērtējumu. Saistībā ar jebkādiem iespējamiem grozījumiem DPT noteikumos, kas attiecas uz digitālo saturu, būtu arī jāņem vērā sarunu par ierosināto digitālā satura piegādes direktīvu rezultāts (skatiet arī 5. iedaļu turpmāk).

4.4. Nozīme

Novērtējumā secināja, ka direktīvas sākotnējie mērķi šobrīd ir tikpat aktuāli, cik aktuāli tie bija direktīvas sākotnējās ierosināšanas laikā. It sevišķi mērķis nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni un vienlīdzīgus konkurences apstākļus uzņēmumiem tiešsaistes līgumos starp uzņēmumiem un patērētājiem joprojām ir ļoti nozīmīgs, it īpaši saistībā ar digitālā vienotā tirgus politiku. Noteikumi par distances līgumiem, visticamāk, nākotnē kļūs vēl nozīmīgāki, jo patērētāju pirkumu skaits tiešsaistē turpina pieaugt.

Tika atzīts, ka DPT noteikumi par informācijas prasībām joprojām ir nozīmīgi, izņemot prasību saskaņā ar 6. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kas paredz, ka ir jānorāda tirgotāja faksa numurs un e-pasta adrese, ja citi modernāki saziņas līdzekļi (piemēram, tīmeklī bāzētas veidlapas) arī ļautu patērētājam efektīvi sazināties ar tirgotāju un saglabāt pierādījumu par šo saziņu pastāvīgā informācijas nesējā. Novērtējums arī parāda, ka ir iespējams izskatīt, kā varētu vienkāršot informācijas sniegšanu pirms līgumu noslēgšanas un standarta noteikumus un nosacījumus. Turklāt, pieaugot tiešsaistes platformu nozīmei, ir pausts aicinājums (it sevišķi no patērētāju aizsardzības apvienību un dažu uzņēmumu apvienību puses) ieviest īpašas pārredzamības prasības tiešsaistes tirdzniecības vietām. Šādu prasību mērķis būtu nodrošināt, lai patērētāji ir informēti par piegādātāja identitāti un kvalitāti (tirgotājs vai patērētājs), par patērētāju aizsardzības līmeņa atšķirībām, kādas pastāv, slēdzot līgumu ar tirgotāju, nevis ar citu patērētāju, un par noklusējuma sarindošanas kritērijiem, kas ir spēkā brīdī, kad tiek izteikti piedāvājumi.

4.5. ES pievienotā vērtība