Oficiālais Vēstnesis 201 E , 18/08/2005 Lpp. 0115 - 0119



P6_TA(2004)0065 Eiropas ombuds — 2003. gada ziņojums Eiropas Parlamenta rezolūcija par gada ziņojumu par Eiropas ombuda darbību 2003. gadā (2004/2091(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā gada ziņojumu par Eiropas ombuda darbību 2003. gadā, - ņemot vērā EK līguma 195.pantu, - ņemot vērā Parlamenta 1993.gada 17.novembra rezolūciju par demokrātiju, pārredzamību un subsidiaritāti, kā arī Iestāžu nolīgumu par subsidiaritātes principa īstenošanas procedūrām [1]; noteikumus un vispārīgos nosacījumus, kas regulē ombuda pienākumu izpildi; EK līguma 189.b pantā noteikto izskatīšanas kārtību Samierināšanas komitejā,itīpašitodaļu,kasattiecasuznoteikumiem un vispārīgiem nosacījumiem, kuri regulē ombuda pienākumu izpildi, - ņemot vērā Parlamenta 1994.gada 9. marta Lēmumu 94/262/EOTK, EK, Euratom par noteikumiem un vispārīgiem nosacījumiem, kas reglamentē ombuda pienākumu izpildi [2], it īpaši tā 3. panta 8. punktu, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 43. pantu, - ņemot vērā Reglamenta 112.panta 1. punktu un 195.panta 2. punktu, - ņemot vērā Lūgumrakstu komitejas ziņojumu (A6-0030/2004), A. tā kā Pamattiesību harta ir 2004. gada 29. oktobrī Romā Eiropas Savienības 25 dalībvalstu valdību pārstāvju Starpvaldības konferencē parakstītā Līguma par Konstitūciju Eiropai sastāvdaļa; B. tā kā Hartas V sadaļas (Pilsoņu tiesības) 41.pants (Tiesības uz labu pārvaldību) paredz, ka ikvienam ir tiesības uz objektīvu, godīgu un saprātīgos termiņos veiktu jautājumu izskatīšanu Eiropas Savienības iestādēs un struktūrās; C. tā kā Hartas 42. pants (Tiesības piekļūt dokumentiem) paredz, ka ikvienam Savienības pilsonim un jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kas pastāvīgi dzīvo kādā dalībvalstī, vai juridiskai personai, kuras juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī, ir tiesības piekļūt Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem; D. tā kā Hartas 43. pants (Eiropas ombuds) paredz, ka "ikvienam Savienības pilsonim un jebkurai fiziskai personai, kas dzīvo kādā dalībvalstī, vai juridiskai personai, kuras juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī, ir tiesības vērsties pie Eiropas ombuda ar sūdzībām par Savienības iestāžu vai struktūru pieļautām administratīvām kļūmēm, izņemot kļūmes, ko, pildot tiesu iestādes pienākumus, pieļāvusi Eiropas Tiesa un Pirmās instances tiesa"; E. tā kā Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs ar ombuda gada ziņojumu oficiāli ir iepazīstināts 2004. gada 19.aprīlī un ombuds Nikiforos Diamandouros Lūgumrakstu komiteju ar ziņojumu iepazīstināja 2004. gada 26. aprīlī; F. tā kā 2003. gadā atkal ir būtiski palielinājies ombudam adresēto sūdzību skaits un pēc nesenās paplašināšanās ir paredzams turpmāks palielinājums; G. tā kā daudzās ombudam adresētās sūdzības, kurās pilsoņi minējuši pamatotus iemeslus iesniegt pārsūdzības par atklātības un pārredzamības trūkumu Eiropas iestādēs, ir pamats bažām par demokrātisko atbildību Savienībā; H. tā kā gada ziņojumā ir minēti atsevišķu gadījumu piemēri, kad kļūdas pārvaldē nav konstatētas, kad Eiropas iestādes, tiklīdz tās ir informētas par sūdzību, ir piekritušas izpildīt ombuda ieteikumus vai ir panākts mierizlīgums, tomēr ziņojumā ir norādīts arī uz daudzām sūdzībām, kuru izskatīšanas beigās ombudam nācās izteikt aizrādījumu; I. tā kā ombuds arī ir darbojies aktīvi, ierosinot izmeklēšanu pēc savas iniciatīvas; J. tā kā 2001.gada 6. septembra rezolūciju par Eiropas ombuda īpašo ziņojumu Eiropas Parlamentam par izmeklēšanas pēc savas iniciatīvas veikšanu par Labas administratīvās prakses kodeksa esamību un publisko pieejamību dažādās Eiropas Kopienas iestādēs un struktūrvienībās, Eiropas Parlaments [3] vienbalsīgi pieņēma; un tā kā Komisija kodeksu nav pieņēmusi; K. tā kā Līgums par Konstitūciju Eiropai ietver juridisko pamatu turpmākam tiesību aktam par labu administratīvo praksi; L. tā kā Konventam 2003. gada 23. janvārī iesniegtajā rakstā ombuds norādīja, ka "Līguma aizstāšana ar Konstitūciju, īpaši ar tādu Konstitūciju, kurā iekļautas pamattiesības, prasa nopietni apsvērt Līguma uzraudzības lomu, kāda ir Komisijai"; M. tā kā ombuds savā lēmumā par sūdzību Nr. 995/98/OV jau ir uzsvēris, ka, pat ja Komisija izmanto pilnvaras rīkoties pēc sava ieskata attiecībā uz pārkāpumu procedūru sākšanu, uz šīm tiesībām nekādā gadījumā "neattiecas juridiskie ierobežojumi, kā noteikts Eiropas Kopienu Tiesas tiesu praksē, kas, piemēram, izvirza prasību, ka administratīvajām iestādēm jārīkojas konsekventi un godprātīgi, jāizvairās no diskriminācijas, jārīkojas atbilstīgi proporcionalitātes, vienlīdzības un likumiskās paļāvības principiem, kā arī jāievēro cilvēktiesības un pamatbrīvības"; N. tā kā Eiropas Parlaments jau 1999. gada decembrī saņēma Eiropas ombuda pieprasījumu grozīt ombuda statūtu noteikumus par viņa tiesībām piekļūt dokumentiem un uzklausīt lieciniekus; tā kā, kaut gan Eiropas Parlaments ieteica šos noteikumus grozīt, tie vēl aizvien nav grozīti Komisijas un Padomes iebildumu dēļ; O. tā kā ombuds, izsakot nožēlu par negatīvajiem viedokļiem attiecībā uz šo priekšlikumu, 2002. gada 17.decembra vēstulē Eiropas Parlamenta priekšsēdētājam ierosināja ombuda un Eiropas Parlamenta dienestiem kopīgi apspriest jautājumu par ombuda statūtu pārskatīšanu; P. tā kā gada ziņojums liecina, ka ombuds ir centies turpināt dalībvalstu un reģionālo ombudu tīkla izveidi, īpašu uzmanību pievēršot kandidātvalstīm; Q. tā kā gada ziņojumā ir minēts, ka gan iepriekšējais ombuds Jacob Söderman, gan pašreizējais ombuds Nikiforos Diamandouros ir pieprasījuši Konstitūcijā nepārprotami atzītu ombudu lomu un citus ārpustiesas aizsardzības līdzekļus; 1. apstiprina Eiropas ombuda iesniegto 2003. gada ziņojumu, kas sniedz visaptverošu pārskatu par gada laikā veikto darbību un ierosināto lietu aprakstu; 2. apsveic pirmo Eiropas ombudu Jacob Södermanar sekmīgā un sarežģītā pilnvaru laika pabeigšanu 2003. gada 31.martā; septiņarpus gadus atrazdamies amatā, viņš pilnībā nostiprināja iestādes darbības pamatprincipus un palīdzēja iegūt kompensāciju vairāk nekā 11000 pilsoņiem; 3. augstu novērtē Nikiforos Diamandouros paveikto, kurš kopš stāšanās amatā 2003. gada aprīlī ir veiksmīgi īstenojis mērķus palielināt Eiropas ombuda biroja efektivitāti un veicināt labu valsts pārvaldi, tiesiskuma un cilvēktiesību ievērošanu; 4. uzskata, ka ombuda loma, palielinot atklātību un atbildību Eiropas Savienības lēmumu pieņemšanas procesos un administrēšanā, ir būtisks ieguldījums ceļā uz Savienību, kurā lēmumu pieņemšana patiešām ir "cik vien iespējams atklāta un cik vien iespējams tuvināta pilsoņiem", kā prasa Eiropas Savienības Līguma 1. panta 2. punkts; 5. izsaka atzinību par ombuda paveikto, lai, izmantojot iespējas izplatīt informatīvos materiālus, apmeklējot dalībvalstis un konferences, šo iestādi padarītu pazīstamu sabiedrībā un informētu pilsoņus par viņu tiesībām; 6. norāda, ka Komisija ir pozitīvi atbildējusi uz ombuda priekšlikumu sistemātiski informēt par personām, kas ir iesniegušas pieteikumus dotāciju un subsīdiju saņemšanai, un personām, kuras tās jau saņēmušas, un attiecībā uz iespēju iesniegt sūdzību par kļūdām pārvaldē; 7. norāda, ka sūdzību skaits ir būtiski palielinājies, kas liecina par ombuda sasniegtajiem panākumiem, mudinot pilsoņus, kuriem ir saskarsme ar ES iestādēm, arvien biežāk apzināties savas tiesības; 8. norāda, ka tomēr sabiedrība vēl precīzi neizprot ombuda atbildības jomu, jo apmēram 75 % sūdzību neatbilst viņa pilnvarām; taču ar gandarījumu atzīmē, ka šādos gadījumos ombuds cenšas palīdzēt sūdzību iesniedzējiem, nododot tās izskatīšanai citām iestādēm, it īpaši Lūgumrakstu komitejai, dalībvalstu vai vietējiem ombudiem, turpinot uzsvērt, ka pilsoņi pienācīgi jāinformē, izmantojot dažādus iepriekš minētos līdzekļus; 9. ar gandarījumu norāda, ka daudzos gadījumos Eiropas iestādes, apzinoties attiecīgo problēmu, ir veikušas pasākumus, lai apmierinātu sūdzību, kam tās devušas pamatu, un ka citos gadījumos ir panākts mierizlīgums; mudina arī turpmāk attiecīgās ES iestādes izpildīt ombuda ieteikumu projektus, lai novērstu kļūdas pārvaldē, kuras varētu rasties pēc izmeklēšanas, un ievērotu ombuda turpmākos aizrādījumus, lai izvairītos no līdzīgām pārvaldes kļūdām nākotnē; 10. ar gandarījumu norāda, ka četros gadījumos ombuds ir bijis sekmīgs vidutājs un panācis mierizlīgumus, piedāvājot pozitīvu risinājumu, kas apmierina abas puses, un ka gada beigās tika izskatīti nākamie septiņi mierizlīguma priekšlikumi; 11. norāda arī, ka 2003. gadā ombuds iepazīstināja iestādes, īpaši Padomi, ar aizrādījumiem attiecībā uz sūdzībām par apgrūtinātu piekļuvi dokumentiem; atgādina, ka Lūgumrakstu komiteja šo problēmu izskatīja ziņojumā par sūdzību, ko iesniedza NVO "Statewatch" un ka Padome šajā kontekstā deva garantiju, ka turpmāk tā ievēros noteikumus par piekļuvi dokumentiem; 12. aicina visas ES iestādes un struktūras pilnībā īstenot Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr.1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem [4], atzīstot, ka saskaņā ar Pamattiesību hartas 42. pantu un godprātīgu mērķi pieņemt lēmumus "cik iespējams atklāti un ciešā saistībā ar pilsoņiem" piekļuve Eiropas iestāžu un struktūru rīcībā esošajiem dokumentiem ir viena no pamattiesībām; uzsver, ka ES iestādēm un struktūrām katrs pieprasījums jāizskata ārkārtīgi uzmanīgi un katrā gadījumā atsevišķi, pirms varbūt piemērot noteikumus par brīvas piekļuves principa izņēmumiem; 13. ar gandarījumu apsveic ombuda lēmumu par publisku piekļuvi Prezidija darba kārtībām un protokoliem, kuru tas pieņēma pēc Eiropas Konventa darba pabeigšanas; kaut gan Regula (EK) Nr.1049/2001 nav piemērojama, ombuds sekmīgi nodrošina, ka ievēro labas administratīvās prakses principu; 14. atgādina Parlamenta 2002. gada 14. marta rezolūciju par Regulas (EK) Nr.1049/2001 īstenošanu [5], kurā tas izsaka nožēlu, ka Komisija joprojām neļauj Parlamentam pārbaudīt visu pārkāpuma procedūru, tostarp neļauj piekļūt Komisijas un dalībvalstu sarakstei, mazinot Kopienas tiesību aktu efektivitāti; 15. atbalsta Komisijai izteikto aicinājumu iesniegt priekšlikumus grozīt Regulu (EK) Nr.1049/2001, it īpaši attiecībā uz piekļuvi normatīvajiem dokumentiem; 16. norāda, ka, tāpat kā 2003. gadā, bija daudz sūdzību par atklātības un pārredzamības trūkumu iestāžu darbinieku pieņemšanas konkursos — jomā, ko ombuds daudzus gadus ir uzskatījis par īpaši prioritāru, jo tik daudzi pilsoņi ar iestādēm saskaras saistībā ar darbā pieņemšanas procedūru; norāda, ka dažas šo sūdzību lietas ir beigušās ar ombuda izteiktu aizrādījumu; 17. ar gandarījumu norāda, ka Padome pēc divām ombudam adresētām sūdzībām nolēma ievērot ombuda ieteikumus un kandidātiem, kas piedalījās darbinieku pieņemšanas konkursā, deva iespēju piekļūt izlabotajiem pārbaudes darbiem, tādējādi ieviešot tādu pašu praksi kā Parlamentā un Komisijā; 18. pieprasa, lai starpiestāžu struktūra Eiropas Personāla atlases birojs (EPSO), kas turpmāk organizēs lielāko daļu ES iestāžu darbinieku pieņemšanas konkursu, ievērotu šo konkursu atklātības un pārredzamības noteikumus un praksi, kura gadu gaitā ir sasniegta, pateicoties galvenokārt ombudam iesniegtajām sūdzībām un ombuda ieteikumiem; 19. norāda, ka daudzas sūdzības, kuras izskatot ombuds ir izteicis aizrādījumus, attiecas uz sarakstē novilcinātām atbildēm, atbilžu trūkumu, nepilnīgām vai nelaipnām atbildēm; tāpēc atgādina iestādēm un struktūrām, ka viņu pašu interesēs ir pienācīgi un korekti sazināties ar pilsoņiem; 20. ar gandarījumu norāda, ka 2003. gadā ir sāktas piecas pēc ombuda iniciatīvas ierosinātas izmeklēšanas, no kurām viena attiecās uz invalīdiem, lai nodrošinātu, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 26. pantu invalīdus nediskriminē attiecībās ar Eiropas iestādēm; 21. atgādina, ka Parlaments pieņēma iepriekšminēto rezolūciju par ES iestāžu Labas administratīvās prakses kodeksu un ka Parlaments kopš tā laika vairākkārt ir uzsvēris, ka šis kodekss jāpiemēro visām iestādēm un struktūrām; izsaka nožēlu, ka līdz šim Komisijai nav izdevies kodeksu pilnībā pieņemt un piemērot; 22. atgādina, ka 2003. gada 25. septembrī, kad apsprieda ombuda 2002. gada ziņojumu, Komisijas priekšsēdētāja vietniece Loyola De Palacio norādīja, ka Konstitūcijas Eiropai projekts ietvēra juridisko pamatu turpmākajam tiesību aktam par labu administratīvo praksi jomā, kas obligāti jāpiemēro visām Savienības iestādēm un struktūrām; piekrīt ombudam, ka Komisijai jāsāk sagatavošanas darbs, lai panāktu šāda tiesību akta pieņemšanu; 23. aicina ombudu, īstenojot tiesību aktu par labu administratīvo praksi, darboties kopā ar Lūgumrakstu komiteju, lai turpinātu pilnveidot labas administratīvās prakses kritēriju attiecībā uz pārkāpuma procedūru, kas noteikta ombuda Lēmumā par sūdzību 995/98/OV, un nodrošinātu, ka to īsteno Komisija; 24. uzskata, ka ombudam ir jābūt neierobežotai piekļuvei dokumentiem izmeklēšanas gaitā; norāda, ka ir pagājuši gandrīz seši gadi, kopš ombuds ierosināja grozīt ombuda Statūtu 3. panta 2. punktu par ombuda piekļuvi dokumentiem un liecinieku uzklausīšanu, attiecībā uz ko Eiropas Parlaments 2001.gada 6. septembrī pieņēma rezolūciju [6]; izsaka nožēlu, ka Padomes kvalificētais vairākums nav spējis apstiprināt šo rezolūciju [7]; 25. atbalsta nepieciešamību pārskatīt 1994.gada 9. martā pieņemtos ombuda Statūtus atbilstoši sasniegumiem pēdējos desmit gados, starp kuriem, kā Jacob Söderman minēja 2002. gada 17.decembra vēstulē Parlamenta priekšsēdētājam Pat Cox, ir Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) izmeklēšanas tiesības un pieņemtā Regula (EK) Nr.1049/2001 par piekļuvi dokumentiem; 26. izsaka atzinību par ombuda biroja un Lūgumrakstu komitejas labo sadarbību, ieskaitot lietu savstarpējo apmaiņu, kad tas ir lietderīgi, kā rezultātā sešas sūdzības šai komitejai nodeva tieši un citiem 142 sūdzību iesniedzējiem ieteica iesniegt lūgumrakstus; 27. augstu novērtē ombuda izveidoto dalībvalstu un vietējo ombudu tīklu, kā arī citas struktūras, kurām pārsūta sūdzības, kas neatbilst ombuda pilnvarām; uzskata, ka lietderīgi būtu nodrošināt Lūgumrakstu komitejas piekļuvi šim tīklam un izveidot līdzīgu lūgumrakstu komiteju tīklu sadarbībai ar ombuda biroju; 28. mudina ombudu turpināt centienus sadarbībā ar dalībvalstu un vietējiem ombudiem izveidot visaptverošu un efektīvu ārpustiesas aizsardzības līdzekļu sistēmu, kas darbotos Eiropas Savienības pilsoņu interesēs un kas ņemtu vērā, ka ES tiesību aktos paredzētās pilsoņu tiesības tiek pārkāptas; 29. uzdod Parlamenta priekšsēdētājam šo rezolūciju un ziņojumu nosūtīt Padomei, Komisijai, Eiropas ombudam, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, kā arī dalībvalstu ombudiem vai līdzīgām struktūrām. [1] OV C 329, 06.12.1993., 132. lpp. [2] OV L 113, 04.05.1994., 15. lpp. [3] OV C 72 E, 21.03.2002., 331. lpp. [4] OV L 145, 31.05.2001., 43. lpp. [5] OV C 47 E, 27.02.2003., 483. lpp. [6] OV C 72 E, 21.03.2002., 336. lpp. [7] Padomes 2002. gada 26. novembra piezīme 14782/02 OMBUDS 29. --------------------------------------------------