KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Kritēriju piemērošana attiecībā uz līdzekļu sadalījumu starp dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Ārējo robežu fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Atgriešanās fondu /* COM/2011/0448 galīgā redakcija */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Kritēriju piemērošana attiecībā uz līdzekļu sadalījumu starp dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Ārējo robežu fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Atgriešanās fondu ŠĀ ZIŅOJUMA PRIEKŠVĒSTURE Šā ziņojuma mērķis Eiropas Savienība izveidoja Vispārīgo programmu „Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība” 2007.–2013. gada laikposmam, tai kopā piešķirot 4020 miljonus euro. Vispārīgās programmas, kuru veido četri fondi, mērķis ir risināt jautājumu par atbildības taisnīgu sadalījumu starp dalībvalstīm attiecībā uz finanšu slogu, ko rada Savienības ārējo robežu integrētas pārvaldības ieviešana un kopējas patvēruma un imigrācijas politikas īstenošana[1]. Fondi atšķiras no vairuma pārējo ES finanšu instrumentu tajā ziņā, ka ar tiem izveido mehānismu, lai ik gadus piešķirtu dalībvalstīm fondu līdzekļus. Tāpēc pamataktos, ar kuriem izveido Eiropas Ārējo robežu[2], Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu[3] (turpmāk ,,Integrācijas fonds”) un Eiropas Atgriešanās fondu[4], ir noteikts, ka Komisijas pienākums ir iesniegt Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai ziņojumu par kritēriju piemērošanu attiecībā uz līdzekļu piešķiršanu dalībvalstīm un pārskatīt, vai ir vajadzīgs grozīt šos kritērijus. Šis pienākums neattiecas uz Eiropas Bēgļu fondu, ceturto Vispārīgās programmas fondu. 2000. gadā pieņemtajā pamataktā ir konsolidēta agrākā pieredze, tostarp pieredze saistībā ar kritērijiem. Ziņojumā ir izklāstīta pieeja par līdzekļu sadalījuma kritēriju piemērošanu, savukārt pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā ir sīki izklāstīti rezultāti pa dalībvalstīm. Izklāstot datus, izmantoto metodiku un kritēriju piemērošanas rezultātus, dokumenti varētu sniegt dalībvalstīm, citām iestādēm un ieinteresētajām personām informāciju, uz kuru balstīties, spriežot par turpmāku ES finansējumu migrācijas plūsmu pārvaldības jomā nākamās daudzgadu finanšu shēmas ietvaros. Fondu līdzekļu piešķiršanas mehānismi Fondus galvenokārt īsteno dalībvalstis, piemērojot kopīgo īstenošanas metodi. Izmantojot dalībvalstu gada programmas, ar ES budžetu atbalsta strukturētas darbības (spēju veidošanu) dalībvalstīs, kā arī darbības, kuras atbilst valsts vai vietējiem apstākļiem tajā attiecīgajā politikas jomā, kas ir saskaņā ar pamataktos izklāstīto darbības jomu. Visas darbības tiek līdzfinansētas vienotās sistēmas (ES stratēģiskās pamatnostādnes) ietvaros. No katra fonda pieejamo ES finanšu līdzekļu gada sadalījums starp dalībvalstīm balstās uz konkrētiem un objektīviem kritērijiem, kas atspoguļo dalībvalsts situāciju attiecībā uz pienākumiem, ko tā ir uzņēmusies konkrētajā politikas jomā Savienības vārdā vai tās kopējā ieguvuma labad. Šie kritēriji attiecas, piemēram, uz aizsargājamo ārējo robežo garumu un šīs robežas šķērsojošo personu skaitu, to trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kuri dalībvalstī uzturas legāli un ir jāintegrē sabiedrībā, un īstenojamo atgriešanas lēmumu skaitu. Kritēriju noteikšana ir fondu pamatā esošā solidaritātes principa viskonkrētākā izpausme, proti, tādā ziņā, ka dalībvalstīm, kuras visvairāk skar migrācijas plūsmu pārvaldība, ir paredzēta lielākā daļa no ES finansējuma. Aprēķinu veikšanai Komisija katru gadu izmanto gan EUROSTAT apkopotos ES statistikas datus, gan dalībvalstu iesniegtos ad hoc datus. Kolīdz N-1 gadā aprēķini tiek paziņoti dalībvalstīm[5], tām ir zināms ES ieguldījums gada programmā un tās var nopietni uzsākt atlasīt darbības, kas jālīdzfinansē attiecīgo programmu ietvaros. Tās ir provizoriskas summas (,,pagaidu piešķīrumi”), kas tiks apstiprinātas vai mainītas tad, kad budžeta lēmējinstitūcija N-1 gadā būs pieņēmusi ES budžetu. Šā ziņojuma struktūra un saturs Šajā ziņojumā galvenā uzmanība ir veltīta aprēķiniem par 2007.–2011. finanšu gadu . Aprēķini ir galīgi. Kā paredzēts diskusijās, kuru rezultātā tika pieņemti pamatakti, datu vākšanas procesu pastiprināja, stājoties spēkā Regulai Nr. 862/2007 [6] (turpmāk ,,Migrācijas statistikas regula”). Pateicoties Migrācijas statistikas regulas piemērošanai attiecībā uz datiem, kurus izmanto fondu līdzekļu sadalījumam, ir uzlabojusies datu ticamība un salīdzināmība. Kritēriju piemērošanā gūtā pieredze tiks izvērtēta attiecībā uz katru fondu. Sīkāka informācija par metodiku un datu vākšanu, kā arī pārskats un salīdzinoša analīze par datu piemērošanas rezultātiem fondu ietvaros ir iekļauti Komisijas dienestu darba dokumentā. APRĒĶINU VISPĀRĒJAIS PAMATS Datu iesniegšanas un dalībvalstu un Komisijas sadarbības svarīgākie principi Lai nodrošinātu noteikumu par pamataktos izklāstītajām sadales shēmām optimālu piemērošanu, attiecībā uz visiem fondiem jau no paša sākuma ir ievēroti šādi principi sadarbībā starp dalībvalstīm un Komisiju, tostarp EUROSTAT . 1. Galvenokārt dalībvalstis ir atbildīgas par to, lai sniegtu precīzus un ticamus datus, kas attiecas uz līdzekļu piešķiršanu dalībvalstīm. Saskaņā ar pamataktiem atsauces dati ir ,,jaunākie statistikas dati, ko Komisija ( EUROSTAT ) ieguvusi saskaņā ar datiem, kurus dalībvalstis iesniegušas atbilstīgi Kopienas tiesību aktiem”. Turklāt attiecībā uz fondiem, par kuriem Komisijai ( EUROSTAT ) nav iesniegti dati vai Komisija ( EUROSTAT ) vispār nav sagatavojusi statistiku, dalībvalstu pienākums ir ,,pēc iespējas drīz nodrošināt provizoriskus datus”, kā arī vajadzīgo informāciju, lai Komisija varētu šos datus izvērtēt[7]. 2. Šo noteikumu neievērošanas gadījumā, proti, neiesniedzot konkrētu datu kategoriju saskaņā ar attiecīgo pamataktu, sekas beigās būs tādas, ka līdzekļu sadalījumam aizpildāmais lauks tabulā paliks tukšs, izņemot gadījumus, kad tas nāktu par labu kādai dalībvalstij. Attiecībā uz ES statistiku notiek statistiskās kvalitātes būtiskas pārbaudes. EUROSTAT īsteno kvalitātes nodrošināšanas programmu un sadarbojas ar datu piegādātājiem dalībvalstīs, lai novērtētu pareizu Migrācijas statistikas regulas piemērošanu un to nodrošinātu; EUROSTAT sadarbība ar datu piegādātājiem ir daļa no EUROSTAT plašāka mēroga centieniem, kuru mērķis ir nodrošināt to, ka dalībvalstis izpilda ES tiesību aktu prasības statistikas jomā. Pastāvīga darba metožu un datu kvalitātes uzlabošana Komisija un dalībvalstis jau no paša sākuma ir sadarbojušās, lai nodrošinātu datu pieejamību un salīdzināmību. Tika izveidots vispārīgs sadarbības pamats, un kopīgi tika izvērtēti pašreizējā datu vākšana un avoti. 2007. gada vasarā dalībvalstīm paziņoja rezultātus par 2007. un 2008. finanšu gadiem. Šī pirmā gūtā pieredze tika izvērtēta un veikti daži uzlabojumi. Tika nolemts strādāt pēc iespējas vairāk, izmantojot iepriekš aizpildītus EUROSTAT paraugus, un formalizēt darba attiecības (statistikas kontaktpunktu tīkls). Tādējādi tika stabilizētas darba metodes, un dalībvalstis ar tām ir pilnībā iepazinušās. Kopš 2010. finanšu gada tika izmantoti pirmie datu kopumi (2008. atsauces gads), kas savākti saskaņā ar Migrācijas statistikas regulas nosacījumiem. KONKRĒTAIS APRĒĶINU PAMATS KATRA FONDA GADĪJUMĀ Ārējo robežu fonds Kritēriji pamataktā Lēmuma 574/2007/EK (turpmāk ĀRF pamatakts) 14. un 15. pantā ir noteikti kritēriji fonda gada līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm. Lai paustu solidaritāti ar dalībvalstīm, kas ES labā uzņemas ilgstošu un smagu finansiālo slogu, noteikumos ir izklāstīti objektīvi kritēriji atbilstīgi robežu veidam, ņemot vērā plūsmu un apdraudējuma pakāpi pie dalībvalstu ārējām robežām. Lēmuma 14. pantā ir noteikts, ka pieejamo fonda līdzekļu kopsumma starp dalībvalstīm ir jāsadala šādi: 3. 30 % ārējām sauszemes robežām; 4. 35 % ārējām jūras robežām; 5. 20 % lidostām; 6. 15 % konsulārajiem dienestiem. Par 1. un 2. punktu – ārējo sauszemes un jūras robežu gadījumā 70 % no līdzekļiem piešķir atbilstīgi ārējās robežas garumam, un vajadzības gadījumā šo summu var palielināt uz vērtēšanas koeficientu pamata. Atlikušie 30 % tiek piešķirti atbilstīgi darba slodzei, kas radusies robežas pārvaldības rezultātā (darba slodzi nosaka, pamatojoties uz iepriekšējo divu gadu vidējiem rādītājiem, proti, personu skaits, kuras šķērso robežu oficiālās robežšķērsošanas vietās, trešo valstu valstspiederīgo skaits, kuriem atteikta ieceļošana uz ārējās robežas, un trešo valstu valstspiederīgo skaits, kuri aizturēti pēc ārējās robežas nelikumīgas šķērsošanas). Jūras robežas garums ir definēts kā dalībvalstu teritoriālo ūdeņu ārējās robežas, kā noteikts saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvenciju. Tomēr šīs ārējās robežas var paplašināt gadījumos, kad ir vajadzīgas regulāras tālas distances darbības, lai novērstu nelikumīgu migrāciju/nelikumīgu ieceļošanu augsta apdraudējuma zonās. Par 3. punktu – lidostu gadījumā līdzekļu piešķīrumu aprēķina atbilstīgi darba slodzei, kas radusies gaisa robežas pārvaldības rezultātā (darba slodzi nosaka, pamatojoties uz iepriekšējo divu gadu vidējiem rādītājiem, proti, personu skaits, kuras šķērso robežu oficiālās robežšķērsošanas vietās, un trešo valstu valstspiederīgo skaits, kuriem atteikta ieceļošana uz ārējās robežas). Par 4. punktu – konsulāro dienestu gadījumā piešķīrumu aprēķina atbilstīgi konsulāro dienestu skaitam un vīzu pieteikumu skaitam (darba slodze). Lēmuma 15. pantā ir noteikts pamats, lai aprēķinātu vērtēšanas koeficientus ārējām sauszemes un jūras robežām . Aģentūrai Frontex ir uzticēts pienākums noteikt apdraudējuma pakāpi katrā ārējās robežas sektorā (augsta, vidēja un normāla apdraudējuma pakāpe pie sauszemes robežām un augsta, vidēja, normāla un minimāla apdraudējuma pakāpe pie jūras robežām). Ziņojumu pamatā ir dati, kurus dalībvalstu robežkontroles iestādes ir nosūtījušas Frontex aģentūrai Frontex riska novērtējuma tīkla ( FRAN ) ietvaros. Svarīgākie avoti ir ĀRF pamataktā minētās datu kategorijas. Datu vākšana Fonda līdzekļu sadalījuma aprēķināšana ir sarežģīta, jo no dažādiem avotiem ik gadus ir jāvāc daudzas dažādas datu kategorijas. Dažādo ievācamo datu sarežģītības dēļ Komisija sagatavoja dalībvalstīm paredzētas sīki izstrādātas īpašas vadlīnijas. Regulāri tika izstrādātas jaunas vadlīnijas, ņemot vērā juridiskās un operatīvās sistēmas izmaiņas un iepriekšējos gados iegūto informāciju. Komisija pieprasīja ne tikai datus, kas obligāti vajadzīgi piešķīruma aprēķināšanai, bet arī papildu datus, kurus izmanto, lai apstiprinātu šos obligāti vajadzīgos datus. ĀRF pamataktā ir atzīts, ka atsauces dati var būt ES statistika tikai attiecībā uz noteiktiem datiem par darba slodzi un ka šajā izpratnē situācija saistībā ar Ārējo robežu fondu būtiski atšķiras no pārējiem fondiem, kuru gadījumā lielākā daļa datu vai pat visi dati ir savākti kā ES statistika. Dati tika savākti šādā veidā. - Attiecībā uz ārējo robežo garumu un lidostu skaitu datus tieši iesniedza dalībvalstis, un tos apstiprināja Komisija, pārbaudot dažādus avotus (cita starpā dalībvalstu ministriju tīmekļa vietnes, Šengenas izvērtējuma ziņojumus u. tml.). - Attiecībā uz vīzu pieteikumiem dati par Šengenas vīzām (t. i., īstermiņa vīzām, tranzīta vīzām, lidostas tranzīta vīzām) tika iegūti no Padomes datu apkopojuma, savukārt konsulāro dienestu skaitu paziņoja dalībvalstis, un tas tika apstiprināts, izmantojot Padomes sniegto informāciju. - Dati par ieceļošanas atteikumiem un aizturēšanām balstījās uz datu apkopojumu par tiesībaizsardzības pasākumiem pret nelegālu imigrāciju. - Datus par ārējās robežas šķērsojošo personu skaitu tieši iesniedza dalībvalstis. Saistībā ar dažām dalībvalstīm – svarīgākajām datu sniedzējām fonda ietvaros – datu interpretācija un mērījumi dažkārt bija sarežģīti. Dažreiz bija grūti noteikt gadījumus, kad patiešām tika konstatēta ,,ārējās jūras robežas šķērsošana” atbilstoši fonda izpratnei, un bija grūti interpretēt, ko nozīmē ,,personu skaits, kuras aizturētas pēc robežas nelikumīgas šķērsošanas”. Citos gadījumos dažām dalībvalstīm, pat ja tās pilnībā saprata faktoru, bija grūtības iesniegt precīzus skaitļus, jo dati vai nu netika ievākti vispār vai arī tie netika ievākti saskaņā ar ĀRF pamataktā izklāstītajiem kritērijiem, kā rezultātā šīs dalībvalstis varēja iesniegt tikai aplēses. Turklāt nācās saskarties ar grūtībām, interpretējot ,,tālas distances darbību” definīciju un ,,paplašinātas jūras robežas” definīciju. Kritēriju piemērošanas vispārējais novērtējums Noslēgumā var secināt, ka, neraugoties uz dažām grūtībām, kas radās, piemērojot visus līdzekļu sadalījuma nolūkā definētos faktorus, tomēr bija iespējams ievākt vajadzīgos datus, lai piemērotu kritērijus saskaņā ar ĀRF pamataktu, un iesniegt dalībvalstīm aprēķinu par pagaidu piešķīrumiem tik savlaicīgi, lai tās spētu to izmantot savu gada programmu sagatavošanā. Kritēriju piemērošanas rezultāti ir izklāstīti SEC dokumentā. Galīgais līdzekļu sadalījums liecina, ka galvenās fonda līdzekļu saņēmējas bija dalībvalstis ar lielāko atbildību par kopējās politikas īstenošanu ārējo robežu pārvaldības jomā. - Spānija, Grieķija un Itālija saņem 48 % no fonda līdzekļiem 2007.–2011. gada laikposmā. - Turklāt, ja Franciju, Maltu un Kipru pieskaita trim galvenajiem līdzekļu saņēmējiem, tad fonda līdzekļu sadalījums liecina, ka 60 % no finansiālās palīdzības ir koncentrēti uz dalībvalstīm, kas robežojas ar Vidusjūru un Kanāriju salu reģionu. - Vienlaikus dalībvalstis ar garām sauszemes robežām austrumos (Polija, Ungārija, Somija, Slovēnija, Rumānija, Lietuva, Igaunija, Bulgārija, Latvija un Slovākija) saņem 25 % no kopējiem piešķīrumiem. - Rezultāti apstiprina fonda nolūku, proti, fonds ir finansiālas solidaritātes instruments integrētas robežu pārvaldības jomā Eiropas Savienībā. Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds Kritēriji pamataktā Pamatakta (turpmāk ,,IF pamatakts”)[8] 12. pantā ir noteikti kritēriji fonda gada līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm. Saskaņā ar 12. panta 1. punktu katra dalībvalsts no fonda gada apropriācijas saņem fiksētu summu EUR 500 000 apmērā. IF pamatakta 12. panta 2. punktā ir noteikti kritēriji atlikušo gadā pieejamo līdzekļu sadalei starp dalībvalstīm, proti: 7. 40 % – proporcionāli dalībvalstīs likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo vidējam kopskaitam iepriekšējos trīs gados (Integrācijas fonds 1, ,,likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo kopums ”) un 8. 60 % – proporcionāli to trešo valstu valstspiederīgo skaitam, kuri iepriekšējos trīs gados ir ieguvuši dalībvalsts izsniegtu atļauju uzturēties tās teritorijā (Integrācijas fonds 2, ,,likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo plūsmas ”). Saistībā ar pamatdatiem ņem vērā skaitļus, kas atspoguļo datus par četriem atsauces gadiem, lai tādējādi aprēķinātu vidējo iedzīvotāju skaitu trīs gadu laikposmā. Lai veiktu IF pamatakta 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto aprēķinu, saskaņā ar 12. panta 3. punktu aprēķinā neiekļauj šādas personu kategorijas: - sezonas darbiniekus atbilstīgi definīcijai attiecīgas valsts tiesību aktos; - trešo valstu valstspiederīgos, kuri uzņemti sakarā ar studijām, skolēnu apmaiņu, praksi vai stažēšanos, nesaņemot atalgojumu, vai brīvprātīga darba nolūkā saskaņā ar Padomes Direktīvu 2004/114/EK; - trešo valstu valstspiederīgos, kuri uzņemti zinātniskās pētniecības nolūkā saskaņā ar Padomes Direktīvu 2005/71/EK; - trešo valstu valstspiederīgos, kuriem ir atjaunota dalībvalsts izsniegtā atļauja vai veikta statusa maiņa , tostarp trešo valstu valstspiederīgos, kuri ieguvuši pastāvīgā iedzīvotāja statusu saskaņā ar Padomes Direktīvu 2003/109/EK. Visbeidzot, pamataktā ir noteikts, ka izņēmums attiecas arī uz datiem par patvēruma meklētājiem, bēgļiem, personām ar papildu aizsardzības statusu saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK un personām, kurām ir dubulta pilsonība, tostarp kādas dalībvalsts pilsonība. Datu vākšana Komisija sniedza dalībvalstīm sīki izstrādātas pamatnostādnes par datu definīcijām. Atsevišķo valstu avoti un definīcijas migrācijas jomā būtiski atšķiras, un nepieciešamība izslēgt dažas atšķirīgas datu kategorijas ir grūts uzdevums tad, ja datu avots vairāk balstās uz demogrāfiskiem apsvērumiem un nevis uz attiecīgo personu administratīvo statusu (t. i., uz faktu, vai šīs personas likumīgi uzturas dalībvalstī un kāda veida atļauja tām ir). Attiecībā uz 2007.–2009. finanšu gadu IF pamataktā paredzētie dati tika iegūti, no vienas puses, neformāli, bet regulāri apkopojot datus par trešo valstu valstspiederīgo kopumu (apkopojumu veica EUROSTAT saskaņā ar 12. panta 2. punkta a) apakšpunktu), un, no otras puses, nosūtot dalībvalstīm saistībā ar izmēģinājuma datubāzi par uzturēšanās atļaujām ad hoc pieprasījumus, kas attiecas uz datu vākšanu par trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ieguvuši atļauju uzturēties dalībvalstīs (atbilstoši 12. panta 2. punkta b) apakšpunktam). Migrācijas statistikas regulas pieņemšana un stāšanās spēkā ir izraisījusi ievērojamu ietekmi. Darba metodes tika pielāgotas. Pareizā veidā ievācot datus par uzturēšanas atļaujām saskaņā ar Migrācijas statistikas regulas 6. pantu, tagad principā visus IF pamataktā pieprasītos datus (t. i., gan par kopumu, gan par plūsmām) var balstīt uz ES statistiku. Ievērojot Migrācijas statistikas regulā noteikto obligāto termiņu statistikas par uzturēšanās atļaujām iesniegšanai (t. i., līdz katra gada jūnija beigām) un datu apstiprinājumam vajadzīgo laiku, praksē ir pieņemts atkārtoti pārbaudīt datus, kas izmantoti attiecībā uz paziņotajiem pagaidu piešķīrumiem, un vajadzības gadījumā pārskatīt pagaidu piešķīrumus, lai ņemtu vērā jaunākos datus, kurus apstiprinājis EUROSTAT . Savu datu avotu īpatnību dēļ dažām dalībvalstīm bija grūtības izslēgt datus par patvēruma meklētājiem un starptautiskās aizsardzības saņēmējiem. Dažos gadījumos bija jāizmanto aplēses, kuru pamatā bija savstarpējas atsauces uz apkopojumiem par patvēruma datiem. Dažām dalībvalstīm papildu darbu sagādāja uzturēšanās atļauju atjaunināšanas izslēgšana. Dažām citām dalībvalstīm bija jāpielāgo dati, ņemot vērā ,,uzturēšanās atļaujas” definīciju. Visbeidzot, tikai ļoti nedaudzas dalībvalstis izpildīja EUROSTAT lūgumu un jau iepriekš brīvprātīgi iesniedza datus par uzturēšanās atļaujām. Pirms Migrācijas statistikas regulas piemērošanas Komisija ciešā sadarbībā ar datu piegādātājiem veica daudzas papildu pārbaudes. Migrācijas statistikas regulas piemērošanas rezultātā ir pienācīgi nodrošināta datu salīdzināmība un kvalitāte. Turklāt dažos īpašos gadījumos, piemēram, saistībā ar noteiktu datu kategoriju izslēgšanu, arī turpmāk ir jāveic papildu pārbaudes, lai nodrošinātu dalībvalstu iesniegto datu ticamību. Kritēriju piemērošanas vispārējais novērtējums Noslēgumā var secināt, ka bija iespējams ievākt vajadzīgos datus, lai piemērotu kritērijus saskaņā ar IF pamataktu, un iesniegt dalībvalstīm aprēķinu par pagaidu piešķīrumiem tik savlaicīgi, lai tās spētu to izmantot savu gada programmu sagatavošanā. Tomēr, ņemot vērā datu sniegšanas grafiku saskaņā ar Migrācijas statistikas regulu, dažos gadījumos nevar izslēgt pārskatīšanas iespēju. Kritēriju piemērošanas rezultāti ir izklāstīti SEC dokumentā. Piecas lielākās līdzekļu saņēmējas ir Itālija, Apvienotā Karaliste, Spānija, Vācija un Francija, kas saņem gandrīz 70 % no piešķīrumiem. Ņemot vērā imigrācijas apmēru šajās dalībvalstīs un problēmas, ar kurām ES saskārās šajā jomā 2007.–2010. gada laikposmā, rezultāti apstiprina fonda nolūku, proti, fonds ir finansiālas solidaritātes instruments attiecībā uz integrācijas politikas izstrādi Eiropas Savienībā. Eiropas Atgriešanās fonds Kritēriji pamataktā Pamatakta (turpmāk ,,AF pamatakts”) 14. pantā ir noteikti kritēriji gada līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm. Saskaņā ar 14. panta 1. punktu katra dalībvalsts no fonda gada piešķīruma saņem fiksētu summu EUR 300 000 apmērā. Dalībvalstīm, kuras Eiropas Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā un pēc tam, šo summu palielina līdz EUR 500 000. AF pamatakta 14. panta 2. punktā ir noteikti kritēriji atlikušo gadā pieejamo līdzekļu sadalei starp dalībvalstīm, proti: 9. 50 % – proporcionāli trešo valstu valstspiederīgo skaitam, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem dalībvalsts teritorijā un par kuriem ir izdots atgriešanas lēmums saskaņā ar attiecīgās valsts un/vai Kopienas tiesību aktiem, t. i., administratīvs vai tiesas lēmums vai akts, kurā ir konstatēts vai paziņots, ka uzturēšanās ir nelikumīga, un uzlikts pienākums atgriezties (,,trešo valstu valstspiederīgie, uz kuriem attiecas atgriešanas lēmums”); 10. 50 % – proporcionāli to trešo valstu valstspiederīgo skaitam, kuri ir faktiski atstājuši dalībvalstu teritoriju brīvprātīgi vai piespiedu kārtā saskaņā ar administratīvu vai tiesas izdotu izbraukšanas rīkojumu (,,faktiskie atgriešanas gadījumi”). AF pamataktā ir noteikts, ka šajās kategorijās nav ietverti trešo valstu valstspiederīgie, kuriem, atrodoties dalībvalsts tranzīta zonā, ir atteikta ieceļošana, kā arī trešo valstu valstspiederīgie, kuri vienai dalībvalstij ir jānogādā uz citu dalībvalsti, jo īpaši saskaņā ar ,,Dublinas regulu” par patvēruma meklētājiem[9]. AF pamataktā ir noteikts, ka attiecībā uz abām kategorijām ir jāvāc dati par trim atsauces gadiem. Datu vākšana Dalībvalstis tika aicinātas sniegt pieejamos datus, ievērojot Komisijas pamatnostādnes un jo īpaši šādus punktus. 11. Saistībā ar trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem attiecas atgriešanas lēmums, skaitīt visus trešo valstu valstspiederīgos, uz kuriem konkrētajā gadā attiecās lēmums par piespiedu izraidīšanu (un nevis dalībvalstī palikušo trešo valstu valstspiederīgo kopumu, uz kuriem gada beigās attiecās atgriešanas lēmums), un skaitīt tikai vienu lēmumu uz personu, lai tādējādi noteiktu dalībvalsts darba slodzi, kas izteikta kā gada laikā reģistrētā individuālā darba slodze negatīvu patvēruma un imigrācijas lēmumu rezultātā. 12. Saistībā ar faktiskiem atgriešanas gadījumiem skaitīt visus trešo valstu valstspiederīgos, kuri uz izbraukšanas rīkojuma pamata faktiski tika atgriezti uz trešo valsti, ieskaitot atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās un piespiedu izraidīšanas gadījumus, bet neskaitot spontānus brīvprātīgas atgriešanās gadījumus. Attiecībā uz 2008. un 2009. finanšu gadu AF pamataktā paredzētie dati tika iegūti, no vienas puses, neformāli, bet regulāri apkopojot statistikas datus par tiesībaizsardzības pasākumiem pret nelegālu imigrāciju (apkopojumu veica EUROSTAT ), un, no otras puses, nosūtot dalībvalstīm ad hoc pieprasījumus, lai iegūtu datus, kas nav iekļauti minētajā datu apkopojumā. Datu apkopojums attiecās tikai uz datiem par faktiskiem atgriešanas gadījumiem, savukārt ad hoc pieprasījumi bija paredzēti, lai vāktu datus par trešo valstu valstspiederīgajiem, uz kuriem attiecas atgriešanas lēmums. Sākoties 2010. finanšu gadam, darba metodes tika pielāgotas. Bija iespējams piemērot Migrācijas statistikas regulu, jo tur ir paredzēta datu vākšana, sākot ar 2008. atsauces gadu. Migrācijas statistikas regulas 7. pants lielā mērā aptver tās divas datu kategorijas, kuras jānosūta saskaņā ar AF pamataktu. Atšķirība starp datiem, kas savākti atbilstoši Migrācijas statistikas regulas 7. pantam, un datiem, kas jānosūta saskaņā ar AF pamataktu, ir novērsta, pievienojot brīvprātīgi aizpildāmu tabulu, kas iekļauta regulārajā EUROSTAT datu apkopojumā. Migrācijas statistikas regulā nav noteikts, ka dalībvalstīm ir obligāti jāiesniedz dati par trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kuri ir atgriezti uz trešām valstīm . Tajā ir tikai noteikts, ka jāpaziņo kopējais trešo valstu valstspiederīgo skaits, kuri ir atgriezti uz izbraukšanas rīkojuma pamata (kaut arī gadījumi, uz kuriem attiecas Dublinas regula, netiek ņemti vērā). Brīvprātīgi aizpildāmā papildu tabula, kas iekļauta datu apkopojumā saskaņā ar statistikas regulu, aptver datus par faktiskajiem atgriešanas gadījumiem uz trešām valstīm . 2011. finanšu gada ietvaros visas dalībvalstis brīvprātīgi nosūtīja šo papildu tabulu. Tādējādi papildu ad hoc pieprasījumi attiecībā uz Atgriešanās fondu nebija vajadzīgi. Dažām dalībvalstīm bija zināmas grūtības ar datu nosūtīšanu. Bieži vien iemesls ir valsts datu avotu īpatnības. Bieži bija vajadzīgas papildu pārbaudes, lai nodrošinātu, ka netiek pieskaitīti patvēruma meklētāji un trešo valstu valstspiederīgie, kuri atrodas tranzīta zonās. Turklāt izrādījās, ka atgriešanas lēmumu skaits dažās dalībvalstīs bija mazāks nekā faktisko atgriešanas gadījumu skaits. Saskaņā ar attiecīgo dalībvalstu sniegto informāciju šī principā neloģiskā situācija radās tādēļ, ka konkrēti trešo valstu valstspiederīgie tika atgriezti bez iepriekš izsniegta atgriešanas lēmuma, balstoties uz īpašiem divpusējiem nolīgumiem vai režīmiem, kurus šīs dalībvalstis bija noslēgušas ar trešām valstīm. Lai spētu pareizi novērtēt šos datus, dalībvalstis tika lūgtas iesniegt Komisijai paskaidrojumā iekļautu visu būtisko informāciju par šādiem divpusējiem nolīgumiem vai režīmiem, tostarp atgriezto trešo valstu valstspiederīgo skaitu, sniedzot sadalījumu pēc minēto personu pilsonības. Atkarībā no migrācijas plūsmu atsevišķo lietu pārvaldības tika konstatētas svārstības. Migrācijas statistikas regulas piemērošanas rezultātā ir pienācīgi nodrošināta datu salīdzināmība un kvalitāte. Turklāt dažos īpašos gadījumos, piemēram, tajā gadījumā, kad atgriešanas lēmumu skaits bija lielāks nekā faktisko atgriešanas gadījumu skaits, tika veiktas papildu pārbaudes, lai nodrošinātu dalībvalstu iesniegto datu ticamību. Kritēriju piemērošanas vispārējais novērtējums Noslēgumā var secināt, ka, neraugoties uz dažām nelielām grūtībām, kas radās, nodrošinot AF pamataktā izklāstīto definīciju vienotu piemērošanu, bija iespējams ievākt vajadzīgos datus, lai piemērotu kritērijus saskaņā ar AF pamataktu, un iesniegt dalībvalstīm aprēķinu par pagaidu piešķīrumiem tik savlaicīgi, lai tās spētu to izmantot savu gada programmu sagatavošanā. Kritēriju piemērošanas rezultāti ir izklāstīti SEC dokumentā. Trīs lielākās līdzekļu saņēmējas ir Grieķija, Apvienotā Karaliste un Spānija. Kopā ar Franciju, Itāliju un Vācija šīs valstis saņem gandrīz 67 % no piešķīrumiem. Ņemot vērā lielo migrācijas spiedienu uz šīm dalībvalstīm un paturot prātā gadu laikā notikušo nelegālas ieceļošanas plūsmu pārbīdi no Spānijas piekrastes (Kanāriju salas) uz maršrutu caur Vidusjūras centrālo daļu un pēc tam uz Grieķijas robežām ar Albāniju un Turciju, rezultāti apstiprina fonda nolūku, proti, fonds ir finansiālas solidaritātes instruments attiecībā uz atgriešanas pārvaldību Eiropas Savienībā. NOSLĒGUMA PIEZĪMES Minēto četru fondu izveides pamatakti stājās spēkā 2007. gada vasarā, t. i., tikai nedaudzas nedēļas pirms tam, kad bija jāiesniedz pirmie aprēķini par līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm. Pateicoties sagatavošanas darbam, ko pirms pamataktu stāšanās spēkā Komisija kopā ar dalībvalstīm veica piešķīrumiem vajadzīgo datu iegūšanai, Komisija atbilstoši prasībām spēja līdz 2007. gada jūlijam iesniegt dalībvalstīm informāciju par piešķīrumiem 2007. un 2008. gadā. Kopā ar ekstrapolācijām 2009.–2013. gada laikposmam šie skaitļi kalpoja dalībvalstīm kā orientācija, lai izstrādātu indikatīvo finanšu shēmu, uz kuras balstās daudzgadu stratēģija fondu īstenošanai. Pakāpeniski ieviestie un katru gadu definētie datu vākšanas principi un darba metodes sāka dot rezultātus 2007.–2011. finanšu gadu laikā; pēdējās budžeta procedūras gaitā ir apliecinājies, ka tie arvien lielākā mērā ir vienkāršojuši un atvieglinājuši aprēķinu veikšanu. Izmantotā metodika ir izrādījusies efektīva. Tādējādi Komisija parasti spēja iesniegt aprēķinus dalībvalstīm savlaicīgi. Migrācijas statistikas regula arvien lielākā mērā kļūst par pamatu datu vākšanas sistēmai Atgriešanās fonda un Integrācijas fonda ietvaros. Lai gan sistēma, kas izstrādāta datu vākšanai Ārējo robežu fonda ietvaros, ir atšķirīga, arī tā ir izrādījusies piemērota. Kaut arī katrā atsevišķā sistēmā ieviestās pārbaudes ne vienmēr ir optimālas datu analīzei Eiropas Savienībā (datu avotu, apstiprināšanas instrumentu un administratīvās spējas objektīvo ierobežojumu dēļ), tomēr tās veido stabilu pamatu, lai veiktu aprēķinus turpmākajiem finanšu gadiem. Attiecībā uz datu vākšanas definīcijām ir minams, ka, iespējams, arī turpmāk paliks dažas atšķirības starp Migrācijas statistikas regulu un pamataktos noteiktajiem kritērijiem. Praksē ir atrasti risinājumi uz divpusēja pamata, un tiks turpināti centieni, lai vēl vairāk uzlabotu sadarbību un datu apmaiņu starp dalībvalstīm un Komisiju, tostarp EUROSTAT . EUROSTAT uzrauga atsauces skaitļu apkopošanai izmantoto datu kvalitāti – neatkarīgi no tā, vai šie dati ir iesniegti atbilstoši konkrētiem tiesību aktiem statistikas jomā vai uz brīvprātīgu nolīgumu pamata. Tomēr šī uzraudzība un kvalitātes kontrole attiecas tikai uz parasto statistikas praksi un atspoguļo pienākumu un atbildības pierasto sadalījumu starp EUROSTAT un valsts datu piegādātājiem. Jānorāda, ka Eiropas statistikas apkopošana ir sadarbības process, kas lielā mērā ir atkarīgs no valsts iestāžu iesniegto datu ticamības. Ņemot vērā, ka ir ļoti svarīgi nodrošināt tās statistikas kvalitāti, ko izmanto četru fondu līdzekļu piešķīrumiem, EUROSTAT ir ieviesis īpašu kvalitātes nodrošināšanas programmu, un darbs tiks turpināts, lai vēl vairāk uzlabotu kvalitāti. Kaut arī Komisija, pateicoties visiem šiem faktoriem, parasti spēja savlaicīgi iesniegt galīgos aprēķinus, ir jāatzīst, ka ik gadus ievācamo un apstiprināmo datu apjoms un sarežģītība regulāri rada administratīvo slogu dalībvalstīm un Komisijai. Iespējams, ka ir rentablāki veidi, lai nodrošinātu, ka tiek piemērotas sadales shēmas, kas atspoguļo fondu pamatā esošo solidaritātes principu. Kritēriju piemērošanas rezultāti, kas sīki izklāstīti šim paziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā, kopumā ir uzskatāmi par apmierinošiem. Kritēriju piemērošanas rezultātā ir izpildīti mērķi, kurus Eiropas Parlaments un Padome ir noteikuši pamataktos, ar kuriem izveido Vispārīgās programmas „Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība” fondus, proti, lielāko daļu pieejamo ES līdzekļu ir saņēmušas tās dalībvalstis, kuras visvairāk skar problēmas, kas rodas, pārvaldot trešo valstu valstspiederīgo migrācijas plūsmas uz Eiropas Savienību. Ņemot vērā minēto, nav vajadzīgs iesniegt priekšlikumus par kritēriju grozīšanu. [1] COM(2005) 123 galīgā redakcija [2] Lēmuma Nr. 574/2007/EK 52. panta 3. punkta a) apakšpunkts (OV L 144, 6.6.2007., 22. lpp.). [3] Padomes Lēmuma Nr. 435/2007/EK 48. panta 3. punkta a) apakšpunkts (OV L 168, 28.6.2007., 18. lpp.). [4] Lēmuma Nr. 575/2007/EK 50. panta 3. punkta a) apakšpunkts (OV L 144, 6.6.2007., 45. lpp.). [5] Norādītie piešķīrumi ir aptuveni, jo fonda apropriāciju kopsumma ir atkarīga no tā, vai Eiropas Savienības budžeta lēmējinstitūcija līdz gada beigām apstiprina ES galīgo budžetu. Turklāt norādītajiem piešķīrumiem ir pagaidu raksturs, jo Komisijai tie ir oficiāli jāapstiprina. [6] Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 862/2007 par Kopienas statistiku attiecībā uz migrāciju un starptautisko aizsardzību, kā arī lai atceltu Padomes Regulu (EEK) Nr. 311/76 attiecībā uz statistikas vākšanu par ārvalstu darba ņēmējiem (OV L 199, 31.7.2007., 23. lpp.). [7] Integrācijas fonda 12. pants, Eiropas Bēgļu fonda 13. pants un Ārējo robežu fonda un Atgriešanās fonda 14. pants. [8] Padomes Lēmums 2007/435/EK (OV L 168, 28.6.2007., 18. lpp.). [9] Padomes 2003. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 343/2003, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm (OV L 50, 25.2.2003., 1. lpp.).