Tiesu sistēmu veido divas autonomas tiesu daļas: no vienas puses, vispārējās jurisdikcijas tiesas, kuras izskata civillietas un krimināllietas, no otras puses, administratīvās tiesas. Abas daļas veido trīs līmeņu tiesas — pirmās instances tiesas, apelācijas tiesas un augstākā tiesa (attiecīgi Kasācijas tiesa un Valsts padome). Valsts padomei ir arī konsultatīvā daļa, kura sniedz atzinumus par tiesību aktu projektiem un kuras uzdevums ir vadīt administratīvās tiesas un apelācijas tiesas. Konstitucionālās padomes kompetencē ir apliecināt tiesību aktu atbilstību Konstitūcijai. Tiesu iestāžu augstajai padomei, kuras vairākumu veido kolēģu ievēlēti maģistrāti, ir svarīga loma tiesu sistēmas neatkarības nodrošināšanā. Prokuratūra ir daļa no tiesu varas, un tā atrodas tieslietu ministra pakļautībā. Viņš var dot vispārējus norādījumus par kriminālvajāšanas politiku, taču nav pilnvarots dot norādījumus par konkrētām lietām. Advokātus Francijā pārstāv vairākas juristu asociācijas.

Francijā pastāv vispāratzīts tiesiskais regulējums un iestāžu sistēma, kas atbalsta plašsaziņas līdzekļu plurālismu. Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu regulators ir neatkarīgs un rūpīgi uzrauga plašsaziņas līdzekļu tirgu. Plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību pārredzamības noteikumi nodrošina to, ka sabiedrībai tiek nodrošināta pieeja informācijai par plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesībām. Turklāt, ja attiecībā uz plašsaziņas līdzekļu īpašniekiem notiek izmaiņas, izvērtē tiešo un netiešo īpašnieku ietekmi uz konkurenci. Valsts reklāmas izvietošanu regulē un izplata dažādos plašsaziņas līdzekļu veidos. Politikas ietekmi uz plašsaziņas līdzekļiem uzskata par nelielu, tai skaitā to aizsardzības pasākumu dēļ, kuri attiecas uz amatpersonām un plašsaziņas līdzekļu regulatora dalībniekiem. Redakcionālā neatkarība ir ārkārtīgi aizsargāta, taču liela daļa šīs aizsardzības attiecas tikai uz līgumžurnālistiem. Turklāt pēdējo gadu laikā aizvien biežāk tiešsaistē un bezsaistē vērojami žurnālistiem izteikti draudi, tai skaitā fiziski uzbrukumi.

Tiesiskais regulējums paredz pasākumus žurnālistu fiziskai aizsardzībai, taču draudu skaits žurnālistiem palielinās. Varas iestādes norāda, ka tiesību aktos nav īpašu noteikumu par žurnālistu drošību un ka žurnālisti ir aizsargāti tāpat kā jebkurš cits iedzīvotājs. Pēdējo gadu laikā valsts un nevalstiskie dalībnieki ziņojuši par vairākiem fiziska apdraudējuma gadījumiem un uzbrukumiem, jo īpaši vairāku demonstrāciju laikā 2019. gadā. Turklāt vairojušies arī uzbrukumi un draudi tiešsaistē, kur noziedzīga nodarījuma izdarītāji bez pūlēm var darboties anonīmi. 2019. un 2020. gadā Eiropas Padomes Žurnālistikas un žurnālistu drošības aizsardzības veicināšanas platforma publicēja 19 brīdinājumus par Franciju. Tie bija saistīti tieši ar apsūdzībām par uzbrukumiem, fiziskās drošības apdraudēšanu, žurnālistu vajāšanu un neslavas celšanu. Ņemot vērā pierādījumus par šādiem uzbrukumiem un to, ka vairākkārt ziņots, ka žurnālistu avotu aizsardzība ir apdraudēta, žurnālistu aizsardzības standartu jomā 2020. gada MPM uzrāda vidēju risku. Ieinteresētās personas arī pauž bažas par to, ka žurnālisti piedzīvo arvien vairāk uzbrukumu, jo īpaši demonstrāciju laikā.

Žurnālistu redakcionālo brīvību nodrošina, piemērojot “apziņas brīvības klauzulu” un “izbeigšanas klauzulu”. Darba kodeksa attiecīgais punkts žurnālistiem, kuri noslēguši līgumu ar darba devēju, sniedz iespēju bez iepriekšēja paziņojuma, saglabājot sociālās priekšrocības, lauzt līgumu, ja darbs apdraud personisko morāles principu ievērošanu. Zināmā mērā tas novērš redakcionālo spiedienu uz žurnālistiem. Tomēr šis aizsardzības pasākums neattiecas uz žurnālistiem, kuri līgumu nav noslēguši. Žurnālistiem ir tiesību aktos paredzētas tiesības neatklāt savus avotus. Ar valsts drošību saistītos nolūkos pastāv atkāpe no šo tiesību īstenošanas. Vairākas ieinteresētās personas ziņo, ka uz žurnālistiem tiek izdarīts spiediens un viņi tiek iebiedēti, lai panāktu, ka tie atklāj savus avotus. Šāda rīcība varētu ietekmēt žurnālistu ikdienas darbu un atstāt baismīgas sekas. Neslavas celšanu uzskata par noziedzīgu nodarījumu, un viens no iespējamiem sodiem ir ieslodzījums (ja neslavas celšana saistīta ar rasu vai etnisko izcelsmi).

Noteikumi par pārredzamību attiecībā uz plašsaziņas līdzekļu īpašniekiem paredz, ka uzņēmumiem noteikta informācija par īpašniekiem jāpublisko. Uzņēmumiem jāpilda likumīga prasība iedzīvotājiem atklāt savus trīs lielākos īpašniekus. Turklāt tiem ir pienākums ziņot CSA, ja īpašumtiesības radio vai televīzijas uzņēmumā vai kontrole pār to sasniedz 10 % vai augstāku slieksni. CSA savā tīmekļa vietnē publicē informāciju par izdevēju kapitāla struktūru, un ar to konsultējas konkurences iestāde gadījumā, ja attiecībā uz plašsaziņas līdzekļu īpašniekiem notiek izmaiņas, saistībā ar kurām tā izvērtē plašsaziņas līdzekļa tiešos un netiešos īpašniekus.

Plašsaziņas līdzekļu regulatora neatkarību Francijā paredz tiesību akti. Audiovizuālās jomas augstā padome (Conseil Supérieur de l'Audiovisuel — CSA) ir 1989. gadā dibināta neatkarīga administratīva iestāde. CSA septiņus dalībniekus ar dekrētu izvirza uz neatjaunojamu, sešus gadus ilgu pilnvaru termiņu. Tās priekšsēdētāju izvirza valsts prezidents, un katra no abām parlamenta palātām izvirza trīs dalībniekus. Dalībnieku var uz laiku atstādināt vai atbrīvot no amata tikai nekompetences, neatbilstības pildāmajiem amata pienākumiem vai citu ar konkrēto personu saistītu, pārliecinošu iemeslu dēļ. Pastāv vispārēji noteikumi ar mērķi minimalizēt plašsaziņas līdzekļu nozares iejaukšanos un aizliegt citu publisko iestāžu norādījumu pildīšanu. Regulatora budžetu apstiprina parlaments, taču tā finanšu resursi un cilvēkresursi ir paša regulatora pārziņā, un tas arī veido tā neatkarību. Lai nodrošinātu atbilstošu un atbildīgu resursu izmantojumu, regulatoram ik gadu valdībai un parlamentam jāiesniedz finanšu pārskats. CSA ir pilnvarota piemērot sodus, kurus var apstrīdēt tiesā. Tiesību aktos noteiktais pienākums publicēt padomes sanāksmju darba kārtību un lēmumus veido CSA darbību lielo pārredzamību. 2020. gada plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instruments liecina, ka CSA neatkarības apdraudējums ir ļoti neliels. Bez CSA pastāv arī Francijas Žurnālistikas padome, kas 2019. gadā izveidota ar mērķi sekmēt ētikas standartu ievērošanu. Tā ir pašregulējoša iestāde, ko veido žurnālistu, izdevēju un iedzīvotāju pārstāvji. Balstoties uz sūdzību vai pēc pašas iniciatīvas padome var piedāvāt mediāciju starp attiecīgajām pusēm vai, ja nepieciešams, izdot atzinumus.

Valsts finanšu prokurora birojs (PNF) ir panācis kriminālvajāšanu un notiesāšanu vairākās augsta līmeņa lietās, tai skaitā politiķu un starptautisku uzņēmumu pārstāvju kriminālvajāšanu un notiesāšanu. PNF ziņo, ka ir izveidojis ciešas attiecības ar tam līdzīgām ārvalstu iestādēm un pēc kopīgas izmeklēšanas, izmantojot vienošanos ar tiesu sabiedrības interesēs, noslēdzis vairākus līgumus. Kopš 2019. gada PNF dosjē ir 582 lietas, no kurām 50 % attiecas uz profesionālās godprātības pārkāpumiem. Kopš 2020. gada 6. janvāra PNF strādā 17 maģistrāti, kā arī pieci specializētie palīgi un 15 kancelejas ierēdņi. Šis skaits uzskatīts par nepietiekamu, un GRECO ieteikusi Valsts finanšu prokurora birojam nodrošināt papildu darbiniekus. Turklāt GRECO ieteikusi — ar mērķi saglabāt profesionālo godprātību izmeklēšanā — tās neatkarību no izpildvaras nodrošināt ar papildu garantijām attiecībā uz tādas informācijas nosūtīšanu valdībai, kura attiecas uz pašreizēju tiesvedību pret izpildvaras augstākajām amatpersonām.

Korupcijas noziegumu var izmeklēt visas policijas nodaļas, taču Korupcijas un nodokļu pārkāpumu apkarošanas centrālais birojs (Office central de lutte contre la corruption et les infractions financières et fiscales — OCLCIFF) ir paredzēts tieši ārvalstu amatpersonu korupcijas un kukuļošanas lietu izmeklēšanai. Centrālo biroju (OCLCIFF) vada Valsts finanšu prokurora birojs (Parquet National Financier — PNF) — korupcijas apkarošanā augsti specializēts birojs. Tieslietu ministrija 2020. gada februārī publicēja ziņojumu par 2018. gada lietām, kas saistītas ar korupciju. Tajā norādīts, ka šādu lietu skaits kopš 2013. gada pieaudzis par 24 %. Lai cīnītos ar grūtībām, ko šis pieaugums rada, 2019. gada jūlijā tika reorganizēta finanšu policija. Lai apvienotu dažādas nodaļas, kas ir atbildīgas par šīm lietām, tika izveidots tikai finanšu noziegumu izmeklēšanai paredzēts apakšdirektorāts — Finanšu noziegumu apkarošanas apakšdirektorāts. Šajā jaunajā struktūrā OCLCIFF ir atbildīgs par korupcijas lietām, publisku līdzekļu piesavināšanās lietām un lietām, kas attiecas uz izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. OCLCIFF personālu 2020. gadā veido 90 darbinieki.

Valsts tiesību aktos paredzēta kriminālatbildība par jebkāda veida noziedzīgiem darījumiem saistībā ar kukuļdošanu un kukuļņemšanu publiskajā un privātajā sektorā. Tas ietver korupciju sporta jomā, kā arī korupciju un tirgošanos ar ietekmi publiskajā sektorā. Francija 2020. gada janvārī pieņēma pirmo daudzgadu valsts plānu korupcijas apkarošanai. To, apspriežoties ar visām attiecīgajām pārvaldes iestādēm un vietējām pašvaldībām, izstrādāja Francijas Korupcijas apkarošanas aģentūra (Agence française anticorruption — AFA), un tas attiecas uz 2020.–2022. gadu. Valsts plāns attiecas gan uz korupcijas novēršanas, gan tās apkarošanas aspektiem, un ar to paredz preventīvu pasākumu pastiprināšanu, kā arī starptautiskās sadarbības iedarbīguma palielināšanu korupcijas apkarošanā. 2021. gada beigās paredzēta sabiedriskā apspriešana ar mērķi no valsts plāna izrietošo darbību pirmo rezultātu novērtēšanā iesaistīt pilsonisko sabiedrību un visas ieinteresētās personas.

Saskaņā ar Transparency International jaunāko korupcijas uztveres indeksu Francija ar 69 no 100 punktiem ierindojas 9. vietā Eiropas Savienībā un 23. vietā pasaulē. 70 % respondentu Francijā korupciju savā valstī vērtē kā plaši izplatītu (ES — vidēji 71 % respondentu), un 10 % iedzīvotāju uzskata, ka korupcija ikdienā viņus skar personīgi. Attiecībā uz uzņēmējiem jāatzīst, ka 55 % uzņēmēju korupciju vērtē kā plaši izplatītu (ES — vidēji 63 % respondentu), un 51 % uzņēmēju uzskata, ka korupcija ir darījumdarbības jomā sastopama problēma (ES — vidēji 37 %). 26 % respondentu uzskata, ka veiksmīgas kriminālvajāšanas gadījumu ir pietiekami daudz, lai atturētu iedzīvotājus no koruptīvu darbību veikšanas (ES — vidēji 36 %), un 43 % uzņēmēju uzskata, ka iedzīvotāji un uzņēmumi, kurus pieķer augstas amatpersonas kukuļošanā, saņem atbilstošu sodu (ES — vidēji 31 %).

Likumdošanas procesā bieži īsteno ietekmes novērtējumus un apspriedes ar ieinteresētajām personām. Valdības tiesību aktu projektiem veic ietekmes novērtējumu, un tos iesniedz Valsts padomei konsultatīva atzinuma izstrādei. Turklāt varas iestādes, izstrādājot tiesību aktu, regulāri apspriežas ar ieinteresētajām personām. Šādas apspriešanās ir obligātas attiecībā uz atsevišķu jomu tiesību aktiem. Var tikt organizētas arī atklātas apspriedes plašai sabiedrībai. Nesen jaunā iedzīvotāju sanāksmē par klimatu 150 pēc nejaušības principa izvēlēti iedzīvotāji tika sapulcināti, lai apspriestu klimata pārmaiņas un sagatavotu ar tām saistītus tiesību aktu projektus. Pēc tam prezidents nolēma valdībai, parlamentam vai referenduma nolūkos iesniegt 146 no 149 priekšlikumiem. Šī nesen īstenotā iniciatīva ir inovatīvs veids, kā iesaistīt iedzīvotājus likumdošanā.

Atsevišķas neatkarīgās iestādes veicina pamattiesību aizsardzību. Neatkarīgā Valsts cilvēktiesību konsultatīvā komiteja (Commission nationale consultative des droits de l'homme — CNCDH) ir valsts cilvēktiesību iestāde, kurai Valstu cilvēktiesību aizsardzības iestāžu globālā alianse (Global Alliance of National Human Rights Institutions — GANHRI) piešķīrusi A statusu. CNCDH struktūra nodrošina to, ka tajā ir pārstāvētas dažādas cilvēktiesību jomā aktīvas organizācijas. Tā cita starpā ir pilnvarota rūpīgi izvērtēt, kā iestādēs tiek ievēroti pamattiesību standarti, un sniegt ar to saistītus padomus. GANHRI Akreditācijas apakškomiteja (SCA) mudinājusi CNCDH turpināt paplašināt tās darbību klāstu saistībā ar tās aizsardzības pilnvarām, tai skaitā ierosinot tiesību aktu grozījumus ar mērķi šīs pilnvaras padarīt nepārprotamas. SCA arī mudinājusi CNCDH turpināt stiprināt sadarbību ar citām valsts cilvēktiesību iestādēm, piemēram, Tiesību aizstāvēšanas iestādi. Šī Konstitūcijā minētā iestāde ir vēl viena ļoti svarīga līdzsvara un atsvara sistēmas iestāde, kuras uzdevums ir aizsargāt iedzīvotāju tiesības to saskarsmē ar valsts iestādēm un kuru var vadīt jebkura fiziska vai juridiska persona. Tiesību aizstāvēšanas iestādes kompetencē ir veikt izmeklēšanu, īstenot mediāciju, izdot ieteikumus un ierosināt juridiskās reformas. Nesen Tiesību aizsardzības iestāde kritizēja to, ka iestādes pēc Eiropas Cilvēktiesību tiesas sprieduma par valsts tiesas nolēmuma neizpildi neveic turpmākus pasākumus.

Saistībā ar Covid-19 pandēmiju tika ieviests ārkārtas režīms, un pieņemtos pasākumus rūpīgi izvērtēja tiesas. Martā pieņemtajā likumā cīņai ar Covid-19 pandēmiju noteica jaunu, no iepriekšējiem ārkārtas režīmiem atsevišķu ārkārtas režīmu, kas paredzēts tieši ārkārtas situācijām veselības jomā.Saistībā ar veselības jomas ārkārtas stāvokli valdība varēja ar dekrētu pieņemt vairākus pasākumus ar mērķi cīnīties ar Covid-19 pandēmiju, piemēram, ierobežot iedzīvotāju brīvu pārvietošanos. CNCDH kritizēja vairākus no šiem pasākumiem, un vairākus no tiem apstrīdēja tiesvedības ceļā. Konstitucionālā padome un Valsts padome izteica neuzticību attiecībā uz vairākiem no šiem pasākumiem, tai skaitā uz vispārēju pienākumu iegūt atļauju rīkot demonstrācijas un atsevišķiem noteikumiem par datu vākšanu, ņemot vērā Covid-19. Konstitucionālā padome apstiprināja Likumu par veselības jomas ārkārtas stāvokļa pagarināšanu.

Nesen pieņemto iniciatīvu mērķis ir uzlabot pilsoniskās sabiedrības vidi. Kaut gan tiek uzskatīts, ka Francijā ir sašaurināta pilsoniskās sabiedrības vide, nesen ieviestā digitalizācijas rīka “Association Account” mērķis ir veicināt apvienību un publisko iestāžu mijiedarbību, jo īpaši attiecībā uz subsīdiju pieteikumiem. Valdības mērķis ir arī ar specializēta fonda starpniecību veicināt pilsoniskās sabiedrības apvienību veidošanos.



I pielikums. Informācijas avotu saraksts alfabētiskā secībā*

* Saraksts ar informāciju, kas saņemta saistībā ar 2020. gada ziņojuma par tiesiskumu apspriešanu, ir pieejams (COM tīmekļa vietnē).

Plašsaziņas līdzekļu plurālisma un plašsaziņas līdzekļu brīvības centrs (2020), 2020. gada plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instruments. https://cmpf.eui.eu/media-pluralism-monitor/mpm-2020 .

CIVICUS , “Monitor tracking civic space: France”. https://monitor.civicus.org/country/france/ .

CNCDH (2020), “Etat d'urgence sanitaire et Etat de droit” [atzinums “Ārkārtas stāvoklis veselības jomā un tiesiskums”].

Konstitucionālās padomes 2020. gada 11. maija Lēmums Nr. 2020-800 DC par Likumu, ar ko pagarina veselības jomas ārkārtas stāvokli un papildina tā noteikumus.

Konstitucionālās padomes 2020. gada 3. jūlija Lēmums Nr. 2020-851/852, M. Sofiane A. u. c.

Eiropas Padomes Žurnālistikas un žurnālistu drošības aizsardzības veicināšanas platforma: Francija. https://www.coe.int/en/web/media-freedom/france .

Eiropas Padome, Ministru komiteja (2010), “Recommendation CM/Rec(2010)12 of the Committee of Ministers to member states on judges: independence, efficiency and responsibilities”.

Eiropas Padome, Ministru komiteja (2016), “Recommendation CM/Rec(2016)4 of the Committee of Ministers to member States on the protection of journalism and safety of journalists and other media actors”.

Valsts padome, 2020. gada 6. jūlija spriedumi, “Obligation d’obtenir une autorisation avant d’organiser une manifestation” [“Pienākums pirms demonstrācijas organizēšanas saņemt atļauju”], Lēmumi Nr. 441257, Nr. 441263, Nr. 441384.

Kasācijas tiesa, 2020. gada 26. maija spriedums, Nr. 974 (20-81.910).

CSA, informācija par izdevējiem. https://www.csa.fr/Reguler/Espace-juridique/Les-relations-du-CSA-avec-les-editeurs/Convention-des-editeurs .

Tiesību aizstāvēšanas iestāde (2020), vēstule Senāta un Nacionālās asamblejas priekšsēdētājam par Likumu par veselības jomas ārkārtas stāvokļa pagarināšanu.

Komunikācijas ģenerāldirektorāts (2020), “Eurobarometer: perceived independence of the national justice system in the EU among the general public”.

Komunikācijas ģenerāldirektorāts (2020), “Flash Eurobarometer 482: businesses’ attitudes towards corruption in the EU”.