KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Norādījumi par izmaksu un ieguvumu sadali atjaunīgās enerģijas pārrobežu sadarbības projektos

(2022/C 495/01)

SATURS

1. Ievads 2

2. Sadarbības struktūrelementi un finansējuma iespējas 5

3. Izmaksu un ieguvumu analīze kā izmaksu un ieguvumu sadales pamats 8

4. Izmaksu un ieguvumu sadales pieejas 9

Izmaksu un ieguvumu sadales principi 10

Izmaksu un ieguvumu sadales praktiskā īstenošana 12

Sadarbības piemēri 15

5. Kopsavilkums ar ieteikumiem par CBA un izmaksu un ieguvumu sadali 18

6. Starpvaldību nolīguma paraugs 20

7. Pielikums 22

1. IEVADS

Šo norādījumu mērķis ir atbalstīt dalībvalstis, kas vēlas iesaistīties pārrobežu sadarbības projektos atjaunīgās enerģijas ražošanas jomā, lai rastu abpusēji izdevīgu risinājumu saistīto izmaksu un ieguvumu sadalīšanai. Tajos ir izklāstītas izmaksu un ieguvumu sadalīšanas iespējas atjaunīgo energoresursu pārrobežu sadarbības projektos un sniegti ieteikumi un labākā prakse, vienlaikus nodrošinot elastību dalībvalstīm (1). Norādījumus var izmantot saistībā ar Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) logu pārrobežu projektiem atjaunīgās enerģijas jomā, kā arī atjaunīgo energoresursu (AER) projektiem, kuros tiek izmantoti sadarbības mehānismi vispārīgākā nozīmē. Tas attiecas uz atjaunīgās elektroenerģijas, kā arī atjaunīgās siltumenerģijas un atjaunīgās gāzes projektiem.

Tiesiskais regulējums

Pārskatītā Direktīva (ES) 2018/2001 par no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas izmantošanas veicināšanu (turpmāk — Direktīva) nosaka tiesisko regulējumu atjaunīgās enerģijas attīstībai Eiropas Savienībā. Kā noteikts Direktīvas 3. panta 1. punktā, dalībvalstis kopīgi sasniedz saistošo vispārējo Savienības mērķrādītāju nodrošināt no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas enerģijas daļu Savienības 2030. gada enerģijas bruto galapatēriņā. Šis kolektīvais mērķrādītājs tiek sasniegts ar valsts iemaksām, kas visām dalībvalstīm jānosaka savos integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos (NEKP). Direktīvā ir arī atzīta atjaunīgās enerģijas izmantošanas pārrobežu dimensija, un dalībvalstis tiek mudinātas sadarboties šajā jomā, cita starpā izmantojot pieejamos sadarbības mehānismus, piemēram, statistiskus pārvedumus, kopīgus projektus starp dalībvalstīm, kā arī kopīgus projektus starp dalībvalstīm un trešām valstīm vai kopīgas atbalsta shēmas (2).

Daudzgadu finanšu shēmas 2021.–2027. gadam ietvaros EISI enerģētikas programma ir papildināta ar instrumentu, kura mērķis ir atbalstīt atjaunīgo energoresursu pārrobežu projektu izvēršanu. Atjaunīgo energoresursu pārrobežu projektu jēdzienā, kas definēts EISI regulā (3), ir ietverta norāde uz sadarbības mehānismiem, kas izveidoti saskaņā ar Direktīvu (.

Sadarbības motīvi

Pārrobežu sadarbība var atvieglot Savienības mērķrādītāja sasniegšanu, kā arī valstu ieguldījumu veikšanu rentablākā veidā, palielinot projektu plūsmu un vienlaikus nodrošinot dalībvalstīm papildu elastību to mērķrādītāju sasniegšanā. Turklāt pārrobežu reģioni veic būtisku “Eiropas integrācijas laboratorijas” (4) funkciju. Tā kā dalībvalstīm ir atšķirīgi ģeogrāfiskie un dabas resursi atjaunīgās enerģijas izmantošanai, ražošanas izmaksas dažādās valstīs ievērojami atšķiras. Dalībvalsts (turpmāk — uzņēmējvalsts), kas saražo atjaunīgās enerģijas pārpalikumu, t. i., vairāk, nekā nepieciešams, lai sniegtu savu ieguldījumu, var izvēlēties sadarboties ar citu dalībvalsti (turpmāk — patērētāja valsts), kas ir gatava līdzfinansēt šos centienus. Abas valstis būs ieguvējas no šādas sadarbības. Uzņēmējvalsts iegūs papildu finansējumu un nemonetārus ieguvumus, kas saistīti ar jaunās iekārtas būvniecību un darbību (piem., uzlabotu piegādes drošību, darbvietu radīšanu, pozitīvu netiešo ietekmi, ko rada intensīvāka inovācija), savukārt patērētāja valsts sasniegs savu mērķrādītāju rentablāk nekā iekšzemes robežās. Sadarbības mehānismi veicina arī paraugprakses apmaiņu, normatīvo regulējumu saskaņošanu un administratīvās procedūras racionalizāciju dalībvalstīs.

Motīvi, kādēļ izvēlēties sadarboties atjaunīgās enerģijas jomā, dažādos projektos atšķiras. Tipiskākie sadarbības iemesli ir mērķrādītāju sasniegšana ar mazākiem izdevumiem, atjaunīgās enerģijas izmantojuma palielināšana, ieguldījumi infrastruktūras uzlabošanā, energoapgādes drošības palielināšana, noteiktas tehnoloģijas akceptēšanas sabiedrībā uzlabošana, novatorisku tehnoloģiju vai infrastruktūras risinājumu (kopīga) testēšana, kā arī atjaunīgo energoresursu integrācijas tirgū veicināšana, lai uzlabotu ES iekšējo enerģijas tirgu.

Turklāt atjaunīgās enerģijas tirgus vērtības dažādās dalībvalstīs var būtiski atšķirties, cita starpā atkarībā no dažādām energoavotu struktūrām, esošajām iekārtu jaudām, starpsavienojumu apjoma un iekšējā tīkla transporta jaudas. Sadarbojoties savā starpā, dalībvalstis ar zemāku tirgus vērtību var piekļūt projektiem, kuru tirgus vērtība ir augstāka nekā pašu tirgus vērtība, un tas samazina atbalsta maksājumus.

Sadarbība var notikt starp divām vai vairākām valstīm/reģioniem vai pārrobežu teritorijām (5), un sarežģītības un koordinācijas prasības parasti palielinās līdz ar iesaistīto dalībnieku skaitu.

Pārrobežu sadarbības piemērs: savstarpēji atklātas izsoles starp Vāciju un Dāniju (6) 2016. gadā Vācija un Dānija īstenoja divas pārrobežu fotoelementu (FE) izsoles, kurās varēja piedalīties otrā valstī esošo projektu pārstāvji. Savstarpēji atklāto izsoļu pamatā bija divpusēji noslēgts sadarbības nolīgums. Katras atklātās izsoles pamatā bija attiecīgās valsts FE atbalsta sistēma. Turklāt sadarbības nolīgums ietvēra arī pasākumus attiecībā uz vietēja mēroga ierobežojumiem, datu apmaiņu un ieguldījumu atjaunīgo energoresursu mērķrādītāju sasniegšanā. Attiecībā uz izdevumu sadali izsoli rīkojošā valsts izmaksā atbalsta maksājumus visām iekārtām, kurām tie piešķirti, un saņem pilnīgu AER statistiku. Cenā nav iekļautas papildu izmaksas vai ieguvumi. Pārrobežu izsoļu rezultātā visi sekmīgie projekti tika izvietoti Dānijā. Vācijas atklātajā izsolē tika sasniegtas piešķirtās cenas, kas bija ievērojami zemākas par cenām iepriekšējās Vācijas valsts izsolēs. Dānijā tajā pašā laikposmā netika rīkotas valsts izsoles. Dānijas izsolē nepiedalījās neviens vācu projekts. Tas cita starpā bija saistīts ar zemo maksimālo jaudu, kas paredzēta Vācijā esošajiem projektiem (tikai 2,4 MW no kopējā izsoles apjoma 20 MW), ar to, ka nacionālā izsole Vācijā notika tikai dažas dienas vēlāk, ar darījumu izmaksām, kas saistītas ar izpratni par Dānijas izsoles sistēmu, kā arī ar Dānijā izmantoto fiksēto piemaksu, kas pakļāva staciju operatorus ilgtermiņa elektroenerģijas cenas riskiem. Projektiem, kas atrodas Dānijā, dalība Vācijas izsolē bija pievilcīga, jo 2016. gadā nenotika FE valsts mēroga izsoles. Iemesli konkurētspējīgākiem Dānijas piedāvājumiem nav skaidri, taču, visticamāk, tie ietvers labākus FE resursus objektos, kas piedalās izsolēs, iespēju būvēt FE stacijas lauksaimniecības zemēs (nav iespējams Vācijā), kā arī citu iespēju trūkumu vietējā atbalsta saņemšanai un tādējādi agresīvākus piedāvājumus. Šīs savstarpēji atklātās izsoles ir parādījušas, ka dalībvalstu sadarbības pieeja var palielināt efektivitāti salīdzinājumā ar valsts izsolēm. Turklāt tajos ir arī skaidri norādīts, ka, plānojot sadarbības nolīguma laiku un veidojot šo nolīgumu, jāņem vērā valsts atbalsta shēmas un izsoļu grafiki. Turklāt valstīm jāņem vērā arī tirgus pasākumi un citi projektu izmaksas ietekmējošie faktori, lai novērstu pārsteigumus saistībā ar piešķīrumu sadali starp valstīm. Pārrobežu sadarbības piemērs: Zviedrijas un Norvēģijas kopīgā sertifikātu shēma 2012. gadā darbību uzsāka pārrobežu zaļās elektroenerģijas atbalsta shēma starp Zviedriju un Norvēģiju ar mērķi veicināt atjaunīgo energoresursu pieaugumu abās valstīs. Līdz šim tā ir vienīgā kopīgā atbalsta shēma, kas tiek īstenota saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvā (RED) paredzētajiem sadarbības mehānismiem. Pirms shēmas darbības uzsākšanas starp abām valstīm noritēja ilgs sarunu posms. Īpaši grūti izrādījās vienoties par atbilstošu izmaksu un ieguvumu sadali. Politiska vienošanās par sloga sadali proporcijā 50:50 pavēra ceļu uz galīgo vienošanos. Shēmā lietderīgi tika izmantota Zviedrijas gadu ilgā pieredze, kas gūta, darbojoties salīdzināmā iekšzemes sertifikātu tirgū. Tirgū balstīts instruments, proti, shēma, atlīdzina atjaunīgās enerģijas ražošanas iekārtām abās valstīs, piešķirot zaļo sertifikātu par katru saražotās atjaunīgās elektroenerģijas MWh, ko pēc tam var pārdot tirgū. Zviedrijas un Norvēģijas elektroenerģijas piegādātājiem (un dažiem galalietotājiem) jāiegādājas sertifikāti, kas ir proporcionāli viņu elektroenerģijas ražošanas/patēriņa daļai. Ņemot vērā shēmas panākumus, proti, tika sasniegts (pārsniegts) mērķis saistībā ar atjaunīgo energoresursu avotu, galvenokārt vēja un hidroenerģijas, izmantojumu, sistēma tika slēgta jauniem dalībniekiem 2022. gada janvārī. Lai gan shēmas galvenie raksturlielumi abās valstīs bija vienādi un Zviedrija un Norvēģija izstrādāja kopīgu ražošanas mērķi, kas izteikts TWh, šīs valstis arī saglabāja zināmu elastību attiecībā uz shēmas parametriem. Nav arī kopīgas iestādes, kas būtu atbildīga par ieviešanu un uzraudzību, bet katra valsts ir iecēlusi savu struktūru. Tas parādīja, ka var būt noderīgi apzināties, cik nepieciešama ir elastība kopīgas shēmas izstrādē. Turklāt relatīvi līdzīgais atjaunīgo energoresursu potenciāls, kā arī salīdzināmas izmaksu struktūras atviegloja vienošanos par shēmas galvenajām iezīmēm. Tas attiecas arī uz sarunām par izmaksu un ieguvumu sadali, kas mēdz būt sarežģītākas, ja sadarbības valstīs izmaksas un ieguvumi būtiski atšķiras.

Šķēršļi sadarbībai

Lai gan ir konstatēti un labi izpētīti sadarbības ieguvumi ES atjaunīgo energoresursu mērķu sasniegšanā, kopš 2009. gada ir faktiski īstenoti tikai daži sadarbības projekti, izmantojot sadarbības mehānismus (7), un šādu mehānismu izmantošana joprojām ir zemā līmenī. Pierādījumi (8) liecina, ka joprojām pastāv šķēršļi sadarbības mehānismu izmantošanā, kas var būt politiski, tehniski, juridiski un reglamentējoši, kā arī sociālekonomiska un vides aizsardzības rakstura jautājumi. Dalībvalstis un citas ieinteresētās personas ziņo arī par administratīvajiem šķēršļiem saistībā ar sadarbības projekta plānošanai un īstenošanai nepieciešamajām procesuālajām darbībām un saistībā ar izmaksu un ieguvumu kvantitatīvo noteikšanu un sadali. Tomēr pēdējos gados ir saasinājušās diskusijas starp dalībvalstīm par sadarbības mehānismu izmantošanu, kā arī tiek apspriesti vairāki iespējamie projekti (9). Pastiprināts spiediens uz strauju dekarbonizāciju saskaņā ar Eiropas zaļo kursu, paketi “Gatavi mērķrādītājam 55 %” un plānu REPowerEU liek biežāk izmantot sadarbības mehānismus.

Darbības joma

Šo norādījumu mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm plānot, izstrādāt un īstenot pārrobežu sadarbības projektus, izmantojot sadarbības mehānismus (10). Viešot skaidrību par izmaksu un ieguvumu sadalei pieejamajām iespējām un struktūrelementiem, šo norādījumu mērķis ir atvieglot attiecīgā šķēršļa pārvarēšanu, lai turpinātu izmantot sadarbības mehānismus.

Iepriekšējie norādījumi par izmaksu un ieguvumu sadali attiecās tikai uz izmaksu un ieguvumu analīzes (CBA) metodiku, ko elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls (ENTSO-E) sagatavoja tīkla attīstības projektiem saskaņā ar Regulu (ES) 2022/869, un nebija neviena norādījuma, kas būtu vērsts uz ražošanas aktīvu izmaksu un ieguvumu sadali. Tādēļ šo norādījumu mērķis ir sniegt skaidrību par pieejamajām iespējām un brīvības pakāpēm, lai analizētu un sadalītu izmaksas un ieguvumus, kas attiecas uz dažādām atjaunīgās enerģijas tehnoloģijām. Lai gan norādījumu mērķis ir kopumā aprakstīt sadarbību atjaunīgo energoresursu jomā attiecībā uz visām atjaunīgās enerģijas tehnoloģijām, tajos ir ņemti vērā aspekti, kas raksturīgi (radiāliem) atkrastes vēja projektiem, jo šāda sadarbība kļūst arvien nozīmīgāka, vienlaikus saskaroties ar īpašām tehniskām un praktiskām īstenošanas problēmām. Atkrastes hibrīdprojektu izmaksu un ieguvumu analīze un koplietošanas aspekti tiks plaši aplūkoti 2024. gadā gaidāmajos norādījumus par to, kā koordinēt izmaksu un ieguvumu sadali vienā jūras baseinā atkrastes enerģijas pārvades projektiem apvienojumā ar atjaunīgās enerģijas ražošanas projektu izstrādi, kā arī izmaksu un ieguvumu sadali atsevišķiem hibrīdprojektiem (11).

Šie norādījumi ir strukturēti šādi. Pirmkārt, ir izklāstīti svarīgākie atjaunīgās enerģijas atbalsta shēmu struktūrelementi, galveno uzmanību pievēršot būtiskiem izmaksu un ieguvumu sadales aspektiem pārrobežu sadarbības projektos. Nākamajā sadaļā ir aprakstītas CBA vispārīgās pieejas un principi, kas ir galvenais instruments, lai novērtētu atjaunīgo energoresursu projektu vispārējos sociālos ieguvumus un izmaksu un ieguvumu sadales priekšnoteikumus. Turpmāk norādījumos ir sniegta informācija par to, kādu pieeju izmantot izmaksu un ieguvumu sadalei starp sadarbības pusēm, izklāstot ieteikumus, piemērus un paraugpraksi. Sadarbības nolīguma projektu var atrast 6. sadaļā.

2. SADARBIBAS STRUKTURELEMENTI UN FINANSEJUMA IESPEJAS

Vienojoties par sadarbības projektu, dalībvalstīm būs jāsaskaņo vairāki aspekti, tostarp galvenie sadarbības mērķi un principi, sadarbības mehānisms(-i), ko var izmantot attiecīgo mērķu sasniegšanai, kā arī sadarbības joma un nosacījumi. Attiecībā uz pēdējo no minētajiem aspektiem dalībvalstīm, iespējams, būs jāizvēlas atbalsta shēma un jāvienojas par projekta radīto izmaksu un ieguvumu sadali. Dažādi sadarbības mehānisma(-u) un atbalsta shēmas (attiecīgā gadījumā) struktūrelementi var radīt atšķirīgus rezultātus izmaksu un ieguvumu ziņā.

Kā izklāstīts iepriekš, dalībvalstis, vienojoties par sadarbības projektu, var vēlēties sasniegt dažādus mērķus. Tomēr jebkurā gadījumā tās vēlēsies nodrošināt, lai sadarbība būtu abpusēji izdevīga un lai izmaksas un ieguvumi tiktu sadalīti tādā veidā, kas atspoguļo attiecīgo mērķi. Vispārējā loģika ir tāda, ka patērētāja dalībvalsts veiks ieguldījumus atbalsta izmaksu segšanai, pretī saņemot AER statistiku. Dalībvalstu izvirzītie apakšmērķi var ietvert, piemēram, mērķi samazināt AER integrācijas izmaksas, pārceļot ieviešanu uz valstīm ar zemākām sistēmu integrācijas izmaksām. No otras puses, uzņēmējas dalībvalstis arī ņems vērā šīs izmaksas, kā arī to, cik lielā mērā tās atspoguļojas atbalsta maksājumos, proti, vai nu tās sedz atjaunīgo energoresursu projektu izstrādātāji vai arī citas ieinteresētās personas, piemēram, pārvades sistēmu operatori (PSO) vai galapatērētāji. Tā kā sistēmu integrācijas izmaksas var būt ievērojamas, uzņēmējas dalībvalstis var iekļaut atbilstošu kompensāciju.

Sadarbības mehānisma izvēle

Sadarbības mehānisma izvēle ir atkarīga no konkrētajiem dalībvalstu izvirzītajiem mērķiem. Kopumā var teikt, ka, ja vienīgais mērķis ir panākt īstermiņa mērķrādītāju sasniegšanu ar zemākām izmaksām vai ātri novērst atlikušo iztrūkumu līdz mērķrādītāju sasniegšanai, veltot ierobežotas pūles vietējā mērogā, statistiski pārvedumi ir vispiemērotākā izvēle, jo tiem ir viszemākās darījumu izmaksas un tie mēdz būt mazāk sarežģīti. No otras puses, statistisks pārvedums nenodrošina papildu atjaunīgās enerģijas jaudas izvietošanu, ja vien pārdevēja valsts nenovirza ieņēmumus jauniem atjaunīgo energoresursu projektiem.

Kopīgus projektus var īstenot arī gadījumos, kad mērķis ir izstrādāt vai testēt (jaunas) tehnoloģijas. Kopīgas atbalsta shēmas ir vissarežģītākais sadarbības mehānisms un rada vislielākās darījumu izmaksas. Tomēr kopīgas atbalsta shēmas var uzlabot izmaksu efektivitāti un palielināt ilgtermiņa tirgus stabilitāti, kā arī likviditāti. Jo lielāks sadarbības apjoms atjaunīgās elektroenerģijas projektos, kas tiks realizēti laika gaitā, jo pamatotāka ir sarežģīta mehānisma izvēle.

Jāņem vērā arī tas, ka sadarbības mehānismi cits citu neizslēdz un ka dalībvalstis var brīvi apvienot vairāk nekā vienu mehānismu viena nolīguma ietvaros. Attiecībā uz izmaksu un ieguvumu sadali ieteicams stingri nodalīt izmaksas un ieguvumus katram projektam un tos neskaitīt kopā projektu kombinācijās.

Atbalsta veida izvēle

Lai gan atjaunīgās enerģijas izmantošanas tirgus pieaug, tā pamatā joprojām galvenokārt ir atbalsta shēma, — tas attiecas arī uz pārrobežu sadarbību. Būtībā dalībvalstīm ir izvēle starp uzņēmējas dalībvalsts atbalsta shēmas izmantošanu, ieguldītājas dalībvalsts atbalsta shēmas atvēršanu vai jaunas, īpaši pielāgotas kopīgas atbalsta shēmas izveidi. Jādefinē šādas shēmas struktūrelementu klāsts. Tāpat arī jāņem vērā tas, ka atbalsta shēma ne vienmēr ietver reālus atbalsta maksājumus, jo tie var kļūt novecojuši situācijā, kad ir pieejami nulles cenas piedāvājumi, t. i., attīstītāji vēlas turpināt projektu bez subsīdijām.

Uzņēmējvalsts atbalsta shēmas izmantošanas priekšrocība ir tāda, ka tiek nodrošināta netraucēta integrēšana valsts regulējuma kontekstā. Turpretim, izvēloties ieguldītājas dalībvalsts atbalsta shēmu, dalībvalstī, kurā atrodas iekārta, paralēli pastāvēs divas shēmas, radot situāciju, kas var būt pretrunā tās regulējuma kontekstam. No otras puses, jaunas kopīgas atbalsta shēmas izveide rada lielākas darījumu izmaksas, bet tās priekšrocība ir tāda, ka shēma atbilst mērķim un ir efektīvāka plašākas sadarbības plāniem. Tādā gadījumā jānosaka valsts vai reģionālās iestādes, kas pārvalda shēmu. Dalībvalstis kā sākumpunktu var izvēlēties arī uzņēmējas vai ieguldītājas valsts shēmu, bet vienoties par struktūrelementu novirzēm atsevišķu aspektu labā.

Nosakot atbalsta shēmu, jāņem vērā turpmāk aprakstītie elementi, ņemot vērā, ka precīzā uzbūve un specifika katrā konkrētā gadījumā var atšķirties.

Iepriekšēja izmeklēšana, vietas izvēle, atļauju izsniegšana un iepriekšējā izstrāde

Kopumā var nošķirt centralizētu (valdības vadītu) un decentralizētu (izstrādātāju vadītu) pieeju iepriekšējai izmeklēšanai, vietas izvēlei, atļauju izsniegšanai un iepriekšējai izstrādei. Centralizētās pieejas ietvaros valsts vai valstij piederoša iestāde, kas ir atbildīga par attiecīgajiem procesiem, virza tos uz priekšu un uzņemas ar tiem saistītos izdevumus un riskus (12). Savukārt decentralizētā modelī vietas izvēlas un iepriekšēju izmeklēšanu un izstrādi veic projektu izstrādātāji iepriekš noteiktā zonā. Atkarībā no tā, kurš sākotnēji sedz izmaksas par iepriekšējo izmeklēšanu, vietas izvēli un iepriekšējo izstrādi, var būt nepieciešama kompensācija.

Tīkla izmaksu sadales režīms

Dalībvalstīm, kuras sadarbojas, būs arī jālemj par saskarni starp atjaunīgās enerģijas risinājumu izstrādātājiem un PSO, ciktāl tas attiecas uz tīkla režīmu. Izmantojot vienkāršās izmaksu sadales pieeju, atjaunīgo energoresursu projektu attīstītāji sedz izmaksas par pieslēgumu tuvākajam piemērotajam pieslēguma punktam jau esošajā tīklā, parasti apakšstacijā, un PSO sedz jebkuras nepieciešamās tīkla jaudas palielināšanas izmaksas. Vienkāršā izmaksu pieeja ir zemāko izmaksu risinājums projektu izstrādātājiem (jo tīkla jaudas palielināšanu parasti sedz pārvades sistēmas operators (PSO) / sadales sistēmas operators (SSO)), un tā nodrošina labu izmaksu pārredzamību un konsekvenci. Tomēr projektu īstenošana var aizkavēties, jo PSO/SSO var būt nepieciešama jaudas palielināšana pirms pieslēguma izveides.

Izmantojot dziļās izmaksu sadales pieeju, atjaunīgo energoresursu projektu izstrādātājiem jāsedz visas pieslēguma izmaksas, kā arī visas turpmākās jaudas palielināšanas izmaksas, kas saistītas ar jaunās iekārtas integrēšanu sistēmā. Dziļās izmaksu sadales režīma būtisks trūkums ir tāds, ka sākotnējās pieslēguma izmaksas var būt ļoti augstas un tīkla jaudas palielināšanas izmaksas parasti ir neskaidras un grūti prognozējamas projektu izstrādātājiem (13). Tomēr saskaņā ar šo pieeju projektu izstrādātājiem bieži vien nav jāmaksā par sistēmu izmantošanu jau notiekošai tīkla jaudas palielināšanai.

Ir iespējami arī hibrīdi atbalsta veidi. Atkarībā no to precīzās specifikācijas hibrīdmodeļiem var būt abiem režīmiem piemītošie trūkumi/priekšrocības.

Finansiālā atbalsta veidi

Galvenie finansiālā atbalsta veidu risinājumi ir “darbības atbalsts” un “ieguldījumu atbalsts” (iepriekšējais vai atkārtots, piemēram, ikgadējs). Būtiskākie darbības atbalsta veidi ir fiksēti prēmiju maksājumi, vienpusēji progresīvi prēmiju maksājumi un divpusēji progresīvi prēmiju maksājumi (cenu starpības līgumi) (14).

Fiksēto prēmiju maksājumu gadījumā kopējais atbalsts nav atkarīgs no elektroenerģijas cenām. Turklāt fiksētie prēmiju maksājumi ir vienkāršāk administrējami, taču ir neizdevīgi izstrādātājiem, jo ir pakļauti potenciāli augstiem tirgus ieņēmumu riskiem un stimulē ražošanu arī gadījumos, kad nav nepieciešama papildu ražošana. Ilgtermiņa tirgus ieņēmumu risku var novērst, izmantojot progresīvos prēmiju maksājumus, kas tomēr var rasties tādēļ, ka kopējās atbalsta izmaksas ir pakļautas elektroenerģijas cenām, kuras ir zemākas par realizācijas cenu, ko maksā patērētāji. Sākotnējā vai ikgadējā ieguldījumu atbalsta gadījumā iekārtas būtībā ir pakļautas pilniem elektroenerģijas tirgus ieņēmumu riskiem.

Ieguldījumu atbalsts atšķiras no darbības atbalsta ar to, ka nodrošina daļu no projekta ieguldījumu izmaksām, pirms projekts faktiski tiek nodots ekspluatācijā un sāk ražošanu. Lai gan ieguldījumu atbalsts ir reti sastopams dalībvalstu līmenī, gaidāms, ka tas kļūs svarīgāks saistībā ar ES finansēšanas mehānismiem, piemēram, jauno finansējuma apjomu pārrobežu projektiem saskaņā ar Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu (EISI).

Lemjot par finansiālā atbalsta plānu, ieteicams sākt diskusiju, pamatojoties uz iesaistītajās dalībvalstīs pastāvošajiem atbalsta shēmu projektiem, ja vismaz vienai no sadarbības pusēm ir ieviesta vietēja shēma attiecīgajai tehnoloģijai. Ja valstīs, kuras sadarbojas, nav ieviesta šāda shēma, par piemēru varētu kalpot to dalībvalstu pieredze, kurām ir līdzīgas iezīmes un mērķi. Lemjot par struktūrelementiem, valstīm, kuras sadarbojas, jācenšas nodrošināt jaunās iekārtas regulāru darbību un apkopi, līdz minimumam samazināt nepieciešamās atbalsta izmaksas iekārtas darbmūža laikā, ierobežot pārmērīgas vai nepietiekamas kompensācijas risku, samazināt finanšu riskus kopumā un ņemt vērā atbalsta shēmas ietekmi uz patērētājiem.

Pārrobežu sadarbības gadījumā dalībvalstis var izmantot progresīvu prēmijas maksājumu (vienpusēju vai divpusēju), piemēram, cenu starpības līgumus. Cenu starpības līgumi īpaši nodrošina cenu stabilitāti, vienlaikus ierobežojot negaidītu papildu peļņu, kas var tikt gūta ļoti augstu tirgus cenu gadījumā. Jāatzīmē, ka, ja ir iesaistīti divi elektroenerģijas tirgi ar divām dažādām elektroenerģijas cenām, tas apgrūtina atbalsta maksājumu aprēķināšanu regulatoram(-iem) un, iespējams, palielina riskus atjaunīgās enerģijas jomas investoriem. Tas palielina administratīvās un darījumu izmaksas, un var būt nepieciešami kompensācijas maksājumi, kurus nevar vienkārši novērtēt iepriekš. Tādēļ, lai mazinātu šos riskus, dalībvalstīm būtu iepriekš jāvienojas par atsauces tirgu. Pārvarot šādus šķēršļus, kopīgās atbalsta shēmas var nodrošināt efektīvākus un mazākus atbalsta apmērus, lai segtu nepieciešamos atjaunīgo energoresursu projektu ieguldījumu iztrūkumus, nekā valstu atbalsta shēmas, tādējādi samazinot kopējās atbalsta summas, ko finansē katras dalībvalsts nodokļu maksātāji.

Lai gan tas neietilpst tajās darbībās, ko var veikt dalībvalstis, kuras plāno izvērst atjaunīgo energoresursu pārrobežu sadarbības projektus, ir svarīgi atzīmēt, ka atjaunīgo energoresursu projektu virzītājiem var būt pieejami citi konkurētspējīga finansējuma avoti, piemēram, izmantojot EIB instrumentus vai vienojoties par elektroenerģijas pirkuma līgumiem (EPL) ar patērētājiem.

Iepirkuma/izsoles kārtība

Kopumā, ja runa ir par atbalstu atjaunīgajiem energoresursiem ES, administratīvi noteiktu tarifu vai kvotu nozīme mazinās, savukārt arvien biežāk tiek rīkotas izsoles. Veidojot iepirkumus/izsoles, lai piešķirtu atbalstu atjaunīgās enerģijas ražošanai, ir pieejami vairāki risinājumi. Svarīgākie struktūrelementi ir izsoles tehnoloģija, apjoms, laiks, piedāvājuma apmērs, izmaksātā atbalsta veids, priekškvalifikācijas un piešķiršanas kritēriji un tas, vai tiek izmantoti vienas vai vairāku pozīciju iepirkumi.

Sadarbības gadījumā izsoles var tikt organizētas dažādos veidos, proti, tās var būt vienpusējas, savstarpējas un kopīgas izsoles. Izvēlētais izsoles veids savukārt ietekmēs atbalsta mehānismu, piem., vienpusējās izsolēs tiks piemērota patērētājas vai ieguldītājas dalībvalsts atbalsta shēma, t. i., kas atbilst vienpusējai atbalsta shēmas atvēršanai uzņēmējas dalībvalsts projektiem. Savstarpējās izsolēs abas valstis atver savas attiecīgās atbalsta shēmas, savukārt kopīgās izsolēs sadarbības puses izstrādā individuāli pielāgotu atbalsta shēmu, lai tā atbilstu visiem sadarbības projekta aspektiem. Parasti dalībvalstij, kas maksā atbalsta izmaksas, jāsaņem atbilstošā AER statistika. Dalībvalstis var arī noslēgt dažādas vienošanās par laikposmu mērķa sasniegumu pārvešanai un par to, vai daļu pārvešana ieguldītājai dalībvalstij turpināsies pēc atbalsta perioda beigām līdz iekārtas ekspluatācijas laika tehniskajām beigām. Tas ietekmēs izrietošo izmaksu un ieguvumu sadali. Dalībvalstis var, piemēram, vienoties, ka iekārta sāks veicināt uzņēmējvalsts mērķa sasniegšanu pēc atbalsta perioda beigām, lai kompensētu vietas nodrošināšanu un attiecīgajai valstij radušās sistēmu integrācijas izmaksas.

Sadarbības finansēšana

Papildus sadarbības mehānisma izvēlei un (attiecīgā gadījumā) atbalsta shēmas struktūrelementu saskaņošanai dalībvalstīm būs jāvienojas arī par to, kā finansēt sadarbību un, iespējams, kā atgūt atbalsta izmaksas (15). Galvenās finansēšanas iespējas ir publiskie finansējuma avoti (valstu budžeti, ES finansēšanas mehānismi un fondi), atbalsta nodevas patērētājiem vai hibrīdi veidi, t. i., veidu kombinācijas. Publiskie finansējuma avoti būtībā nozīmē līdzekļu pārdalīšanu no visiem nodokļu maksātājiem uz enerģijas patērētājiem, savukārt ar nodevām tiek pārdalītas atjaunīgās enerģijas izmaksas uz elektroenerģijas patērētājiem, paaugstinot elektroenerģijas cenu. Dalībvalstis var arī izvēlēties daļu izmaksu finansēt no viena avota, bet pārējās segt no cita avota. Pamatnostādnes par valsts atbalstu klimata, vides aizsardzības un enerģētikas pasākumiem (2022) (16) nodrošina valsts iestādēm sistēmu, lai efektīvi un ar minimāliem konkurences izkropļojumiem atbalstītu Eiropas zaļā kursa mērķus.

3. IZMAKSU UN IEGUVUMU ANALĪZE KĀ IZMAKSU UN IEGUVUMU SADALES PAMATS

Sadarbības projektu kontekstā ar CBA tiek sistēmiski identificētas un salīdzinātas visas konkrētā sadarbības projekta pozitīvās vai negatīvās, paredzētās vai neparedzētās un tiešās vai netiešās sekas. CBA principā aptver projekta ietekmi visās iesaistītajās dalībvalstīs.

Lai noteiktu, vai plānotais sadarbības projekts rada neto sabiedriskus ieguvumus, jānosaka izmaksas un ieguvumi, tie jāaprēķina kvantitatīvi un jāizsver viens pret otru. Ja ieguvumi ir lielāki par izmaksām noteiktā laika periodā, diskontējot tos līdz šim brīdim, sadarbības projektam ir pozitīva neto pašreizējā vērtība (NPV), un tas tiek uzskatīts par izdevīgu no sabiedriskā, holistiskā viedokļa.

Turklāt projekta NPV jāsalīdzina ar tāda alternatīva projekta NPV, kurā atjaunīgie energoresursi tiek izmantoti bez sadarbības (hipotētisks scenārijs). Hipotētiskam projektam vispirms reālistiski jāatveido projekta virzītāju iespējamais alternatīvais projekts, kas izveidots, lai sasniegtu to mērķus saskaņā ar Eiropas un valsts klimata un enerģētikas mērķiem gadījumā, ja sadarbība neīstenosies. Ja sadarbības projekta NPV ir augstāka par hipotētiskā projekta NPV, sadarbības projekts tiek uzskatīts par izdevīgu no sistēmiskā viedokļa un var tikt uzsākti turpmāki pasākumi.

Visaptveroša CBA ir neaizstājama, lai izlemtu, vai turpināt sadarbības projektu vai ne.

Lai veiktu izmaksu un ieguvumu analīzi, sadarbībā iesaistītās dalībvalstis var sākotnēji pamatoties uz esošo metodiku un praksi. Tas kopumā ietver Ceļvedi par 2014.–2020. gada investīciju projektu izmaksu un ieguvumu analīzi kohēzijas politikas jomā (17) un citas pieejas, piemēram, Eiropas Investīciju bankā (EIB) izmantoto pieeju investīciju projektu ekonomiskajam novērtējumam (18). Attiecīgi norādījumi par AER ražošanas aktīviem ir sniegti dokumentā par CBA principiem pārrobežu AER projektiem saskaņā ar EISI, iesakot visaptverošu, taču pārvaldāmu rādītāju kopumu (19). Tīkla attīstības un investīciju projektiem visatbilstošākais resurss ir energosistēmas izmaksu un ieguvumu analīzes metodika, ko izmanto tīkla investīciju projektos saskaņā ar Regulu (ES) 2022/869 (TEN-E) (20). Pamatojoties uz to, ENTSO-E veic izmaksu un ieguvumu analīzi tīkla attīstības desmit gadu plāna (Ten-Year Network Development Plan, TYNDP) procesa ietvaros. Pārrobežu elektroenerģijas infrastruktūrai kā sākumpunkts tiek izmantota ENTSO-E izstrādātā un Eiropas Komisijas apstiprinātā CBA metodika.

CBA rādītāji ražošanas aktīviem

Lai darījumu izmaksas būtu pēc iespējas zemākas, sadarbības puses CBA ietvaros galveno uzmanību pievērš nozīmīgākajām tiešo un netiešo izmaksu un ieguvumu kategorijām, kas izriet no to iespējamās sadarbības. Lai gan ir noteikti rādītāji, kas, visticamāk, tiks iekļauti visos izmaksu un ieguvumu novērtējumos, piemēram, enerģijas ražošanas izmaksas, dalībvalstīm ir zināma brīvība kopīgi vienoties par tām izmaksu un ieguvumu kategorijām, kuras tās vēlas ņemt vērā. Parasti jo progresīvāks ir plānošanas process, jo visaptverošāks ir CBA un vērā ņemamo rādītāju saraksts. Būtībā sadarbības pusēm ir ieteicams sākt ar vienkāršu un ne tik visaptverošu CBA, kuru pēc tam procesa gaitā var pakāpeniski paplašināt, pievienojot vairāk rādītāju.

Kopumā, pārejot no “vienkāršas sadarbības” uz sarežģītākiem veidiem, piem., infrastruktūras un ražošanas aktīvu apvienošanas projektos, arī sadarbības izmaksu un ieguvumu novērtēšanas pieeja kļūs visaptverošāka un aptvers papildu un atšķirīgus rādītājus.

Atbalsta izmaksas nav jāiekļauj CBA, jo tās veido neto sabiedriska rakstura statistisku pārvedumu, tomēr to kvantitatīva noteikšana ir ļoti ieteicama jau CBA posmā (21).

CBA ierobežojumi

Lai gan izmaksu un ieguvumu analīze ir neaizstājama, lai izlemtu, vai turpināt sadarbības projektu vai ne, jāņem vērā, ka tai ir daži būtiski ierobežojumi, kas sadarbības pusēm jāievēro. Kā minēts iepriekš, veicot CBA, jārod līdzsvars starp sarežģītības ierobežošanu un darījumu izmaksām, nosakot tās pārvaldāmā līmenī un vienlaikus cenšoties iekļaut visus attiecīgos faktorus. Tas var būt sarežģīts darbs, jo īpaši, ja projekts vēl ir sākuma stadijā. Tādējādi pieņēmumu un vērtējošu spriedumu izmantošana kļūst neaizstājama.

Visbeidzot, CBA arī nesniegs nekādu ieskatu par projekta ietekmi uz dažādām ieinteresēto personu grupām. Neatkarīgi no pozitīvas NPV ir iespējams un pat ticams, ka ne visiem ietekmes skartajiem dalībniekiem projekts dos lielāku labumu. Tas ir īpaši svarīgi, ja runa ir par nākamo soli — izmaksu un ieguvumu sadali.

4. IZMAKSU UN IEGUVUMU SADALES PIEEJAS

Pārrobežu sadarbības projektiem parasti būs unikāls izmaksu un ieguvumu klāsts, kas ir sadalīts asimetriski. Izmantojot CBA pieeju, sadarbības puses var noteikt, vai projekts ir izdevīgs no sabiedrības viedokļa un vai tādējādi būtībā to ir vērts turpināt. Tomēr CBA neļauj spriest par sadales ietekmi starp iesaistītajām valstīm, kā arī atsevišķām ieinteresētajām personām.

Sadarbības mehānismu izmantošana rada priekšrocības, piemēram, samazina mērķrādītāja sasniegšanas izmaksas. Tomēr šīs priekšrocības var sadalīties nevienmērīgi starp iesaistītajām dalībvalstīm. Tas būtībā rada ieguvumu sadales problēmu, un uzdevums ir rast tādu sadales problēmas risinājumu, lai visas iesaistītās dalībvalstis varētu saņemt sadarbības priekšrocības un sadale attiektos tikai uz sadarbībā iesaistītajām pusēm, atspoguļojot katras puses ieguldījumu. Tā kā šādai sadalei nav centrāla tirgus, sadarbības pusēm jāvienojas par izmaksu sadales pieeju vai jāpieņem ieguvumu sadales mehānisms saskaņā ar iepriekš saskaņotiem kritērijiem, noteikumiem vai formulām.

Kopumā sadarbībā iesaistītajām valstīm jāatbild uz diviem galvenajiem jautājumiem. Pirmkārt, ar kādu finanšu mehānismu un par kādu cenu patērētāja valsts segs daļu no projekta atbalsta izmaksām? Otrkārt, vai un ar kādu mehānismu patērētāja valsts kompensēs uzņēmējvalstij iekšzemē radušās izmaksas? Abiem šiem jautājumiem ir tieša ietekme uz izrietošo izmaksu un ieguvumu sadali, kuras ietvaros parasti viena puse kompensē otru.

Tomēr kompensācijas pamatā esošā loģika ir vienkārša, norādot, ka ieinteresētajām personām, kuras sedz izmaksas, bet nesaņem (pietiekamus) ieguvumus no sadarbības projekta, būtu attiecīgi jāsaņem kompensācija. Līdz šim lielākā daļa izmaksu sadales vai kompensācijas gadījumu ir attiekusies tikai uz tīkla infrastruktūru, par ko ir pieejami ieteikumi un norādījumi, kurus sniegusi Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER) (22), bet ar ražošanas aktīviem saistīto ieguvumu un izmaksu sadale ir bijusi pamatota uz selektīvu un pragmatisku pieeju, lai noteiktu galvenās vērā ņemamās izmaksas un ieguvumus. Galvenie aplūkotie elementi parasti ir atbalsta izmaksas un AER statistika dalībvalstu līmenī. Pēc tam par iegūto kompensāciju vienojas sarunu procesā, kurā piedalās galvenās iesaistītās puses un/vai to pārstāvji.

Izmaksu un ieguvumu sadales principi

Izmaksu un ieguvumu sadales pamatā jābūt taisnīgumam, t. i., neviena puse nesaņem nesamērīgu labumu / nesedz nesamērīgas izmaksas sadarbības nolūkā, ko var panākt, kompensējot visas puses proporcionāli to ieguldījumam, praktiskumam, t. i., tiek samazināta sarežģītība un tādējādi arī darījumu izmaksas līdz pārvaldāmai summai, ierobežojot puses, kā arī izmaksu un ieguvumu kategorijas līdz vissvarīgākajām, un tai jāatspoguļo faktiskās izmaksas un ieguvumi (vienojoties par iespējamiem pasākumiem, no kuriem atkāpes tiek veiktas tikai vēlākā posmā).

Papildus tam, ka tiek ņemti vērā trīs iepriekš minētie principi, ieinteresētajām pusēm ideālā gadījumā vajadzētu pieņemt ilgtermiņa perspektīvu un novērtēt ne tikai īstermiņa, bet arī ilgtermiņa sadarbības rezultātus.

Ietekmētās ieinteresētās personas

Parasti kopējais impulss sadarbības projektiem nāktu no valdībām. Tāpēc tās galu galā vēlēsies gūt vispārēju neto labumu no sadarbības (tai skaitā visus aktīvu komponentus). Attiecībā uz lielāko daļu pārrobežu sadarbības projektu var arī pieņemt, ka dalībvalstis vai trešās valstis ir tās, kuras sedz lielākās izmaksas un saņem lielāko daļu ieguvumu. Tādējādi tās ir dabiskās sarunu puses un pēc noklusējuma pārstāvēs savas ieinteresētās personas.

Lai gan sadarbības projekts varētu ietekmēt lielāku skaitu ieinteresēto personu, iespējams, ka tikai dažas no tām skars būtiska ietekme. Galvenās ieinteresētās personas, kuras ietekmē sadarbības projekti, ir dalībvalstis / trešās valstis (kas pārstāv savus pilsoņus, t. i., elektroenerģijas patērētājus), ražošanas līdzekļu izstrādātāji, PSO vai citi infrastruktūras projektu virzītāji (piem., hibrīdu projektu, kā arī dažkārt radiālu atkrastes projektu gadījumā) un valstu regulatīvās iestādes (VRI). Ieteicams arī proaktīvi un savlaicīgi iesaistīt pilsonisko sabiedrību sadarbības projektu sagatavošanā.

Lai vienkāršotu sarunas un saglabātu zemas darījumu izmaksas, sadarbības pusēm tomēr jānodrošina pēc iespējas mazāks faktiskajās sarunās iesaistīto pušu skaits, jo īpaši mazāk sarežģītos apstākļos. Parasti jāiesaista valstu valdību pārstāvji. Citas valsts ieinteresētās personas sarunās vai paralēlos procesos valsts līmenī var iesaistīt tiešā veidā.

Savukārt citas ieinteresētās personas var tikt iesaistītas, piemēram, ja tās sasniedz noteiktu robežvērtību — tostarp noteiktu procentuālo daļu no kopējām neto izmaksām. Dažos gadījumos sadarbības projekts var ietekmēt ieinteresētās personas trešo pušu valstīs, un tās var būt jāiekļauj procesā.

Apsvērumi par atbalsta izmaksu un AER statistikas sadali

Sadarbībā iesaistītajām pusēm galu galā būs jāvienojas par sadales mehānismu, kas sadala ieguvumus no sadarbības. Izmaksu un ieguvumu sadales modeļi galvenokārt atšķirsies atkarībā no tā, kā šie modeļi attiecas uz atbalsta izmaksām.

Lielākajā daļā sadarbības gadījumu atbalsta izmaksas tiks sadalītas starp patērētāju valsti vai ieguldītāju valsti un uzņēmējvalsti, tomēr var būt arī gadījumi, kad atbalsta izmaksas vienpusēji sedz ieguldītāja valsts. Ja uzņēmēja valsts ir ieinteresēta saglabāt daļu no AER statistikas tās mērķrādītāja sasniegšanai, ieguldītāja un uzņēmēja valsts varētu vienoties par abu valstu ieguldījumu atbalsta izmaksu segšanā. Lai kompensētu uzņēmējvalstij jebkādas vietējā mērogā radušās izmaksas, piem., sistēmu integrācijas izmaksas, tās saņemtajām AER daļām būtu jāatsver atbalsta izmaksu daļa, ko tā ieguldīja. No otras puses, var ņemt vērā arī vietējā līmenī radušos ieguvumus, piemēram, ieguvumus no piegādes drošības.

Proporcionāla pieeja

Tas, cik lielā apmērā ieguldītāja puse veic ieguldījumu atbalsta maksājumos, nosaka pārvestās AER statistikas daļu. Saskaņā ar šo proporcionālo pieeju dalībvalstij, kas sedz pusi no atbalsta izmaksām, tiktu pārvesta arī puse no AER mērķrādītāja statistikas. To var koriģēt, ja ir citi izmaksu vai ieguvumu rādītāji, ko sadarbības puses uzskata par būtiskiem.

Fiksēta pārvešanas prēmijas maksājumu pieeja

Alternatīvi, sadarbībā iesaistītajām valstīm varētu būt ērtāk vienoties par transfertcenu. Tas nozīmētu, ka uzņēmēja dalībvalsts pievienotu fiksētu prēmijas maksājumu par katru pārvesto atjaunīgās enerģijas statistikas vienību, piem., € par kWh, lai atgūtu tās (netiešās) izmaksas. Prēmijas maksājums būtu jāsedz vai nu patērētājai dalībvalstij, vai tiešā veidā projekta attīstītājam, un tā veikšanai varētu būt nepieciešama konkrēta tehnoloģija.

Salīdzinājums starp fizisku un virtuālu elektroenerģijas pārvadi sadarbības projektu ietvaros Sadarbības projektus var atšķirt arī pēc tā, vai to ietvaros ir vai nav nepieciešama saražotās elektroenerģijas fiziska pārvade. Īpaši valstīm, kuras vēlas palielināt savu ilgtermiņa energoapgādes drošību, fiziskā pārvade varētu šķist pievilcīgs risinājums. Tāpat tas varētu palielināt sabiedrības atbalstu sadarbības projektam patērētājā valstī un padarīt projektu “taustāmāku”. Tomēr fiziskā pārvade ne vienmēr var būt risinājums, jo tā rada īpašas tehniskas problēmas, kuru risināšanai nepieciešama pietiekama starpsavienojumu un tīkla infrastruktūra starp sadarbībā iesaistītajām valstīm. Elektroenerģijas fiziskas pārvades pieprasīšana var kļūt sarežģīta, ja sadarbības valstis nav kaimiņvalstis, jo sadarbības plānošanā un sarunās būs jāiekļauj citas valstis. Tāpēc daudzu valstu skatījumā ir vieglāk nepieprasīt fizisku elektroenerģijas pārvadi. Vēl viens arguments par labu fiziskas pārvades nepieprasīšanai ir tas, ka Eiropas elektroenerģijas tirgi tiek arvien vairāk savstarpēji savienoti, izmantojot tirgus sasaisti. Saskaņā ar šo loģiku fiziskā pārvade varētu traucēt ievērot iekšējā elektroenerģijas tirgus principus, t. i., visefektīvāk izmantot pārrobežu jaudu. Runājot par kopīgiem projektiem ar trešajām valstīm, jāatzīmē, ka RED 11. pants paredz, ka ir nepieciešama pietiekama starpsavienojumu jauda,lai saražoto elektroenerģiju varētu ieskaitīt dalībvalsts atjaunīgās enerģijas daļā (23).

Robežnosacījumi

Ir vairāki faktori, kuriem ir liela ietekme uz izmaksu un ieguvumu sadali AER sadarbības projektos un kuri jāņem vērā. Jāprecizē jebkādi robežnosacījumi, kuri ietekmē projekta darbību un tās iekļaušanu plašākā energosistēmā, jo tie ietekmēs izmaksu un ieguvumu rādītājus.

Sadarbības mehānisms un atbalsta maksājumi: papildus izvēlētajam sadarbības mehānismam viens no galvenajiem apsvērumiem ir atbalsta maksājumu radītās iespējamās izmaksas. Lai gan no sabiedrības perspektīvas atbalsta izmaksas var ignorēt, jo tās veido tikai pārvedumu no vienas puses uz otru (piemēram, no valdības uz attīstītāju), tās tomēr tiek ņemtas vērā, plānojot AER daļu pārvešanu.

Vietas izvēle un tīkla savienojuma režīms: vietas izvēles process un tīkla savienojuma režīms arī būtiski ietekmē sākotnējo izmaksu un ieguvumu sadali un nepieciešamību pēc kompensācijas, jo saistītās izmaksas vai nu segs PSO un tās tiks iekļautas tīkla tarifos, vai arī tiks iekļautas izsolē iesniegtā piedāvājumā un tiks finansētas no atbalsta shēmas un līdz ar to no nodevas maksātāju līdzekļiem. Minētais ietekmē to, kurai pusei jāsaņem kompensācija.

Atbalsta maksājuma veids: atkarībā no atbalsta maksājuma veida, t. i., fiksētais prēmijas maksājums vai progresīvais prēmijas maksājums, AER atbalsta izmaksas ir skaidras jau no paša sākuma, vai arī būs atkarīgas no elektroenerģijas tirgus cenu attīstības uzņēmējā valstī vai valstīs, par kurām vienojušās sadarbībā iesaistītās puses. Maksājumi var atšķirties arī atsevišķām iekārtām, kas ir daļa no kopprojekta, ja tiek piešķirtas dažādas atbalsta likmes. Šīs atšķirības jāņem vērā, piešķirot vērtības konkrētai AER statistikai.

Izmaksu un ieguvumu sadales praktiskā īstenošana

1. attēlā sniegts pārskats par konkrētām darbībām izmaksu un ieguvumu sadales īstenošanai sadarbības projektos, kas vērsti uz ražošanas aktīviem. Turpmākajās sadaļās ir sniegts minēto soļu detalizēts apraksts.

1. attēls.

Izmaksu un ieguvumu sadales darbības saistībā ar ražošanas aktīviem.

1. posms. Sākotnējās CBA pārskatīšana

Rūpīga sabiedrības izmaksu un ieguvumu analīze ir priekšnoteikums izmaksu un ieguvumu sadalei starp dalībvalstīm un citām pusēm. Tomēr ar to var nepietikt, lai vienotos par sadalījumu. Tad veiktā CBA būs attiecīgi jāpārskata un jāpaplašina. Sadarbībā iesaistītās valstis atkāpsies no CBA norādītā izmaksu un ieguvumu saraksta un pievienos atbalsta izmaksas. Tām būs jāapsver, vai pievienot papildu izmaksu un ieguvumu rādītājus, kuri ietekmēs pārskatīto izmaksu un ieguvumu sadalījumu katrai ieinteresētajai personai.

Lai saglabātu saskaņotību ar galveno identificēto ietekmi, izmaksu un ieguvumu sadalei pēc iespējas jābūt balstītai uz CBA, kā arī jāsaglabā galvenie robežnosacījumi. Tehnisku vai normatīvu iemeslu un projekta realizēšanas nianšu dēļ izmaksas un ieguvumi sākotnēji tiks attiecināti uz vienu vai otru pusi. Attiecīgās CBA norādītās neto izmaksas un ieguvumi uz vienu ieinteresēto personu kalpos kā sākumpunkts turpmākiem apsvērumiem. Pēc tam, kad gūta izpratne par izmaksu un ieguvumu sākotnējo sadali, visām iesaistītajām pusēm būs jāvienojas par saskaņotu pieeju to pārdalei, katrai sadarbības valstij atvēlot brīvību pārdalīt valsts izmaksas atbilstoši valsts īpatnībām.

Turpmākajā tabulā ir uzskaitīti izmaksu un ieguvumu rādītāji, skartās puses un norādīts, kā šos aspektus varētu pielāgot vai ieviest, pārejot no CBA pie izmaksu un ieguvumu sadales. Vienkāršākā pieeja ir atkāpties no sākotnējās CBA un tikai aizstāt ražošanas izmaksas ar atbalsta izmaksām.

Izmaksu un ieguvumu rādītājs Skartā puse Iznākums Ražošanas kapitālizdevumi un pamatdarbības izdevumi (CAPEX/OPEX) Ražošanas aktīvu izstrādātāji Ražošanas CAPEX/OPEX sākotnēji sedz ražošanas aktīvu izstrādātājs, un tos parasti refinansē, izmantojot tirgus ieņēmumus un/vai atbalsta shēmas maksājumus. Tirgus ieņēmumi Ražošanas aktīvu izstrādātāji Atkarībā no tirgus nosacījumiem izstrādātājs gūs ieņēmumus no elektroenerģijas tirgus. Atbalsta maksājumi Valstis / ražošanas aktīvu izstrādātāji Atjaunīgās enerģijas iekārtas parasti gūst labumu no atbalsta maksājumiem. Principā tiek piemērota tās valsts finansēšanas sistēma, kurā atrodas iekārta. Iespējamā atbalsta maksājumu sadale starp valstīm nav uz tirgu balstīts pārdales efekts, bet gan fundamentāls lēmums sadarbības pieejas ietvaros. AER mērķrādītāju sasniegšana Dalībvalstis Vispirms AER mērķrādītāju sasniegumi tiek piešķirti dalībvalstij, kurā atrodas iekārta. Līdzīgi kā ar atbalsta maksājumiem, arī AER mērķrādītāju sasniegumu sadale AER statistikas veidā būs dalībvalstu sarunu rezultāts. Elektroenerģijas cenas ietekme (vairumtirdzniecības tirgus cena) Valstis Sadarbības projekti var ietekmēt elektroenerģijas cenas attiecīgajās tirdzniecības zonās. Tas savukārt ietekmē elektroenerģijas cenas patērētājiem. Lai gan maz ticams, ka šīs sekas tiks kompensētas, šis jautājums varētu būt iekļauts sadarbības projekta politiskajos apsvērumos. CO2 un citas emisijas Valstis CO2 emisiju un emisiju, kas nav CO2, līmeņu izmaiņas sadarbības projekta dēļ AER potenciāla izmantošana Valstis Valstij, kurā atrodas sadarbības mehānisms, varētu būt pieejams mazāks potenciāls iekšzemes mērķrādītāju sasniegšanai. Papildu ieguldījumu atlikšana AER ražošanas jaudas jomā Valstis Pārējo (iekšzemes) projektu atlikšana sakarā ar iesaistīšanos sadarbības projektā Papildu ietekme Valstis Var būt arī cita ietekme, piemēram, ietekme uz darba tirgu, ietekme uz vidi, ietekme uz inovāciju utt. Atkarībā no tās rakstura šī papildu ietekme var būt grūti izmērāma, taču tai var būt nozīme politiskajās sarunās. Infrastruktūras kapitālizdevumi un pamatdarbības izdevumi (CAPEX/OPEX) PSO Vairumā gadījumu PSO atbild par infrastruktūras aktīva priekšfinansēšanu, tostarp savienojumu ar krasta un atkrastes infrastruktūru jaudas palielināšanu. Infrastruktūras CAPEX/OPEX ietver starpsavienotāju un, iespējams, tīkla pieslēguma izmaksas. Sākotnēji vienam vai vairākiem PSO sadalītie izdevumi tiek refinansēti, izmantojot pārslodzes rentes un tīkla maksas attiecīgajās tirdzniecības zonās / valstīs. Pārslodzes rentes PSO Atkarībā no tirgus nosacījumiem var tikt gūti ieņēmumi pārslodzes rentes maksājumu veidā. Papildu pārdispečēšana vai pārdispečēšanas rezerves PSO Sadarbības projekta rezultātā PSO var palielināt vai samazināt pārdispečēšanu. PSO atgūst pārdispečēšanas izmaksas, izmantojot tīkla tarifus. Papildu ietekme, piemēram, ietekme uz sistēmas elastību vai infrastruktūras ieguldījumu atlikšana PSO Pozitīva vai negatīva ietekme uz sistēmas elastību vai tāda ietekme kā infrastruktūras jaudas palielināšanas atlikšana

Lai vienkāršotu sarunas par izmaksu un ieguvumu sadali, sarunu pusēm jācenšas saglabāt izmaksu un ieguvumu sadalē vērā ņemamo rādītāju sarakstu pārvaldāmā līmenī. Sadarbībā iesaistītajām valstīm svarīgākie rādītāji ir atbalsta izmaksas, kā arī AER statistika. Sadarbībā iesaistītās puses var brīvi iekļaut papildu ietekmi vai padarīt to par tēmu sarunās, ja valstis sagaida, ka tā būs nozīmīga seku vai politiskā svarīguma izteiksmē.

2. posms. Izmaksu un ieguvumu sadalījums iesaistītajām valstīm

Nākamajā posmā sadarbības valstis savstarpēji sadala visas izmaksas un ieguvumus, tai skaitā atbalsta izmaksas, saskaņā ar CBA rezultātiem un galvenokārt atkarībā no tā, kur tiek realizētas/izvietotas AER iekārtas (lielāko daļu netiešo izmaksu sedzot uzņēmējvalstij). Jāņem vērā, arī citas valstis, kas nav ne uzņēmējvalstis, ne patērētājas valstis, var saskarties ar ietekmi, piem., tīkla sastrēgumu problēmām. Šādos gadījumos izmaksu un ieguvumu sadales līgumu varētu attiecināt arī uz minētajām valstīm.

Sadalījuma nosacījuma veidu ievērojami ietekmē atbalsta shēmas izvēle. Sadarbībā iesaistītās valstis var vienoties izveidot kopīgu fondu/shēmu vai paplašināt kādu no sadarbībā iesaistīto valstu nacionālajām atbalsta shēmām atbalsta maksājumu plūsmu administrēšanai atbilstoši sadarbības projektam un ieviest transfertcenu kā kompensācijas veidu. Kopīgas atbalsta shēmas gadījumā sadarbībā iesaistītās valstis dabiski izveidos kopīgu fondu. Turpretim statistiski pārvedumi un kopīgi projekti ir vairāk tendēti uz kompensēšanu, izmantojot transfertcenas. Valdībām visbeidzot būs jāvienojas par to, vai vispirms visas jaunās iekārtas iedalīt vienai valstij, vai arī tās “sadalīt” atkarībā no tā, kura valsts sedz atbalsta izmaksas. Papildu grūtības rodas tad, ja vēl nav izlemts par iekārtu galīgo atrašanās vietu, un tādā gadījumā galīgo sadali var veikt tikai pēc iepirkuma procedūras noslēgšanas. Jebkurā gadījumā ir ieteicams valdībām jau iepriekš vienoties par vispārējiem sadalījuma noteikumiem un veikt ex-post korekciju.

3. posms. Izmaksu sadalījums uz katru saražotās enerģijas vienību

Pamatojoties uz CBA, ar kuru ir noteikta paredzamā kopējā jauda saražotās enerģijas izteiksmē (GWh), sadarbībā iesaistītās valstis veic izmaksu sadali atbilstoši saražotās enerģijas vienībām. Pirmkārt, tām būs jāapkopo visas izmaksas un ieguvumi katrai no sadarbības pusēm, tādējādi nosakot kopējos neto ieguvumus / neto izmaksas katrai valstij. Nākamajā posmā šī summa jāsadala atbilstoši paredzamajam elektroenerģijas ražošanas apjomam, ko nodrošina iekārta(-as) katrā valstī, lai iegūtu “izmaksas” par vienu saražotās atjaunīgās enerģijas vienību. Sadarbībā iesaistītās valstis varētu uzņemties vidējās izmaksas par iekārtu.

4. posms. Līgums par atjaunīgo energoresursu statistiskajiem pārvedumiem citai valstij un transfertcenu (€/kWh)

Nākamajā posmā dalībvalstīm būtu jānosaka pārvestās elektroenerģijas apjoms un cena par vienu pārvesto kWh. Pārvešana var notikt tikai fiziski vai virtuāli, izmantojot AER statistiku. Transfertcena tiks aprēķināta, pamatojoties uz kopējo paredzamo saražotās elektroenerģijas apjomu. Transfertcenas aprēķins labi atspoguļo atbilstošo apmēru, bet sadarbībā iesaistītajām valstīm ir zināma vienošanās brīvība, ko nodrošina sadarbības neto izmaksu ietaupījumi.

Dalībvalstis, kuras iesaistās statistikas pārvedumā, var vienoties izmantot dažādu veidu līgumus, piemēram, ex-post tūlītējos līgumus, ex-ante tūlītējos līgumus vai iespēju līgumus. Šos līgumu veidus var kombinēt, un šādas kombinācijas var palīdzēt mazināt riskus abām pusēm. Jāvienojas par vienības cenu, kas atšķiras no vietējām atsauces atbalsta cenām par dažādām atjaunīgās enerģijas tehnoloģijām un jāņem vērā darījumu izmaksas, kā arī iespējamās tīkla jaudas palielināšanas izmaksas. Uzņēmējvalsts netiešos ieguvumus atskaita.

Ir arī svarīgi atzīt, ka pārrobežu sadarbības projektu ex-ante analīzei vienmēr būs zināma nenoteiktības pakāpe, ko nevar novērst. Nenoteiktību puses var risināt dažādos veidos, un to var mazināt, veicot jutīguma analīzi un noturības pārbaudes. Mazāk sarežģītos sadarbības gadījumos projektu virzītāji var vienkārši akceptēt nenoteiktību un no tās izrietošās izmaksu un ieguvumu atšķirības, un politiski vienoties par ex-ante ieguldījumu. Sarežģītākos un visaptverošākos sadarbības gadījumos tomēr ir ieteicams sadarbības nolīgumā iekļaut pārskatīšanas klauzulu, ko viena vai kāda no pusēm var piemērot, lai pārskatītu izmaksu un ieguvumu sadali būtisku noviržu gadījumā. Tā var kļūt aktuāla, piemēram, ja novirzes sasniedz saskaņotu robežvērtību. Trešā iespēja ir definēt kompensācijas sadales noteikumus, kas, piemēram, varētu būt atkarīgi no faktiskajām nepieciešamajām atbalsta izmaksām, kuras noteiktas ex post.

5. posms. Finanšu pārvedumu institucionalizācija

Visbeidzot, sadarbības pusēm būs jāvienojas par finanšu pārvedumu līdzekļiem. Kas attiecas uz “valūtu”, kompensācija var izpausties kā skaidras naudas maksājumi vai AER statistiski pārvedumi. Lai gan kompensācijas starp PSO parasti tiek veiktas kā skaidras naudas maksājumi, valstis var izvēlēties saņemt kompensāciju skaidras naudas, statistisku pārvedumu veidā vai kā abu šo veidu kombināciju.

Lai gan kopīga fonda izveide atbalsta maksājumiem ir dārga, tā var palīdzēt veikt risku sadali starp iesaistītajām valstīm un tādējādi samazināt katras valsts individuālo risku, kā arī var būt izdevīga procedūru racionalizēšanai, jo īpaši, ja sadarbojas vairāk nekā divas puses un ja turpmākajiem sadarbības projektiem ir līdzīgi parametri. Ja tiek izveidots kopīgs fonds, maksājumiem tajā jābūt samērīgiem ar AER mērķa summas sadali un izmaksu un ieguvumu sadalījumu. Jebkurā gadījumā varētu būt izdevīgi noteikt vienotus kontaktpunktus šādiem pārvedumiem.

Sadarbības piemēri

1. piemērs. Statistisks pārvedums

Tiek pieņemts, ka divas dalībvalstis (dalībvalsti A un dalībvalsti B) vienojas par statistiska pārveduma mehānisma izmantošanu. Paredzams, ka dalībvalstij A (pārdevējai valstij) būs atjaunīgās enerģijas pārpalikums tās lielā hidroenerģijas un sauszemes vēja potenciāla dēļ, un tā vēlētos pārdot paredzamo pārpalikumu. Tās galvenie mērķi ir tādējādi palīdzēt segt vietējās AER ražošanas izmaksas un samazināt slogu vietējiem elektroenerģijas patērētājiem. Valsts tiesiskais pamats statistisku pārvedumu izmantošanai ir ieviests — šī būtu pirmā reize, kad to faktiski izmantotu. Dalībvalsts B (patērētāja) nevarēs sasniegt nacionālos mērķrādītājus, izmantojot tikai savus resursus, un ir iekļāvusi statistisku pārvedumu izmantošanu valsts tiesību aktos un galvenajos stratēģiskajos dokumentos, paredzot, ka valstij vajadzēs tos izmantot savu AER mērķu sasniegšanai.

Lai paaugstinātu plānošanas drošību, abas dalībvalstis izvēlas iepriekš noteikt transfertcenu, kā arī minimālo tirgojamo atjaunīgās enerģijas apjomu. Dalībvalsts A vēlas noslēgt šo nolīgumu, jo tā varēs ievērojami pārsniegt savu iekšzemes AER mērķrādītāju un noteikti sasniegs AER pārpalikumu.

Attiecībā uz izmaksu un ieguvumu sadali galvenās vērā ņemamās izmaksas ir atbalsta izmaksas. Vērā ņemamo atbalsta izmaksu līmenis ir atkarīgs no tā, vai tiek izmantotas vidējās izmaksas vai robežizmaksas un kuras atsauces tehnoloģijas tiek izmantotas.

No sadarbības izriet arī darījumu izmaksas. Tā kā sagaidāms, ka šīs izmaksas būs salīdzinoši mazas, kā arī vienādi sadalītas starp dalībvalsti A un B, izmaksu un ieguvumu sadalē tās var neņemt vērā. Kas attiecas uz netiešo ietekmi, uzņēmējvalsti varētu skart vairāki šādas ietekmes veidi, piemēram, SEG emisiju ietaupījumi, sistēmu integrācijas izmaksas un piegādes drošība, tomēr var strīdēties, vai tos var piedēvēt sadarbības mehānismam, jo dalībvalsts A jau bija radījusi AER pārpalikumu, pirms noslēdza vienošanos ar dalībvalsti B par statistisko pārvedumu. Tādējādi dalībvalstis A un B vienojas atteikties ņemt vērā šādus ietekmes veidus izmaksu un ieguvumu sadalē un koncentrējas tikai uz atbalsta izmaksām.

Dalībvalstīm A un B vispirms būs jāvienojas par transfertcenas zemāko un maksimālo robežvērtību. Lai noteiktu sarunās piedāvāto minimālo cenu, dalībvalstij A būtu jāņem vērā valsts atbalsta līmenis dažādām tehnoloģijām. Ja pastāv vienošanās balstīt statistisko pārvedumu uz tehnoloģiju, tad jāizvēlas atbalsta cena šai konkrētajai tehnoloģijai. Ja šādas vienošanās nav, ir iespēja aprēķināt AER vidējo atbalsta cenu dalībvalstī A. Šī aprēķinātā cena kalpotu kā zemākā cena. Kas attiecas uz maksimālo cenu, to nosaka cena par vietēju AER izvēršanu dalībvalstī B. Teorētiski maksimālo cenu, ko dalībvalsts B ir gatava maksāt, ietekmē arī transfertcena, ko citas dalībvalstis piedāvā statistiskiem pārvedumiem. Kad ir panākta vienošanās par teorētisko cenu koridoru, sadarbībā iesaistītajām dalībvalstīm būtu jāturpina sarunas par faktisko transfertcenu, kas visdrīzāk ietilps koridorā. Tām būs jāatrod vidusceļš, nodrošinot pietiekami lielus ieņēmumus dalībvalstij A un pietiekami zemu cenu dalībvalstij B un tādējādi radot ieguvumus abām pusēm.

2. piemērs. Kopīgs projekts un statistisks pārvedums, ņemot vērā radiāli savienotu atkrastes vējparku (bez elektroenerģijas fiziskas pārrobežu pārvades)

Tiek pieņemts, ka trīs dalībvalstis (dalībvalsts A, dalībvalsts B un dalībvalsts C) vienojas par liela mēroga kopīgu projektu, izmantojot attiecīgo sadarbības mehānismu. Kopīgais projekts ietver atkrastes vējparku, kas tiks uzbūvēts un atradīsies dalībvalsts A ekskluzīvajā ekonomiskajā zonā (EEZ) (turpmāk “uzņēmējvalsts”), dalībvalstij B (turpmāk “patērētāja valsts”) veicot ieguldījumus atbalsta izmaksās. Turklāt patērētāja valsts un dalībvalsts C vienojas par papildu statistisku pārvedumu, kas atbilst 10 % no kopīgā projekta ietvaros saražotās atjaunīgās elektroenerģijas ieguvumiem, kam noteikta saskaņotā cena. Dalībvalsts C ir tikai ieinteresēta iegādāties iepriekš noteiktu AER statistikas apjomu, lai ātrāk sasniegtu tās iekšzemes AER mērķrādītājus, bet dalībvalstij nav citas īpašas intereses attiecībā uz kopīgo projektu.

Patērētāja valsts ir projekta virzītājspēks, un tā koordinē pārējo pušu iesaisti. Šai nolūkā nav nepieciešams fizisks elektroenerģijas imports, un projekts neietver starpsavienotāja funkcionalitāti, un vējparks tiks radiāli savienots ar uzņēmējvalsts krastu. Sadarbojoties šajā kopīgajā projektā, uzņēmējvalsts un patērētāja valsts cer rentablāk sasniegt savas AER trajektorijas līdz 2030. gadam un pēc tam, vienlaikus saņemot ekonomiskus, vides un sociālos ieguvumus darbvietu radīšanas un piegādes drošības uzlabošanas jomās.

Tā kā gan uzņēmēja, gan patērētāja dalībvalsts vēlas saņemt no projekta AER statistiku, kas tiek ieskaitīta to nacionālo mērķrādītāju sasniegšanā, tās piekrīt veikt ieguldījumus atbalsta maksājumos. Tiek pieņemts, ka tās neizveido kopīgu atbalsta shēmu, bet tā vietā piekrīt izmantot savas jau esošās vietējās shēmas atkrastes vēja enerģijas ražošanai, kas nozīmē, ka katra dalībvalsts attieksies pret atkrastes vējparku tā, it kā tas būtu daļa no atjaunīgās enerģijas atbalsta shēmas. Projekts tiek piešķirts kopīga iepirkuma kārtībā. Tiek panākta vienošanās, ka tiks piemērota uzņēmējas dalībvalsts atsauces cena, t. i., patērētāja dalībvalsts savā atbalsta sistēmā pieņems uzņēmējas dalībvalsts atsauces cenu kā pamatu prēmijas maksājumu noteikšanai. Tā kā projekts darbojas kā pirmais virzītājspēks, tiek piešķirts izņēmums saskaņā ar patērētājas valsts nacionālo atbalsta shēmu, kas parasti to nepieļautu.

Uzņēmēja dalībvalsts un patērētāja dalībvalsts paraksta sadarbības nolīgumu par kopīgo projektu. Augsta līmeņa politiskā vienošanās paredz, ka katrai dalībvalstij no projekta tiks piešķirts tāds AER statistikas apjoms, kas atbilst šīs valsts atbalstītajam elektroenerģijas apjomam. Tā kā atkrastes vējparks atrodas uzņēmējvalsts EEZ, tam pēc noklusējuma tiks piešķirta AER statistika, kas pēc tam būtu jāpārdala saskaņā ar vienošanos.

Uzņēmējvalsts un patērētāja valsts veic izmaksu un ieguvumu analīzi, nosakot visatbilstošākās izmaksu un ieguvumu pozīcijas un to ietekmi. Dalībvalstis nolemj savā izmaksu un ieguvumu analīzē koncentrēties uz enerģijas ražošanas izmaksām, sistēmu integrācijas izmaksām, SEG emisijām, gaisa un citu vietējo piesārņojumu, piegādes drošību un inovācijas ietekmi. Lai noteiktu šo aspektu ietekmi uz izmaksu un ieguvumu sadali, dalībvalstis ietver un novērtē arī atbalsta izmaksas, kā arī ietekmi uz AER statistiku.

Dalībvalsts A (uzņēmēja) Dalībvalsts B (patērētāja) Dalībvalsts C (statistisks pārvedums) Saražotā atjaunīgā enerģija 40 % 60 % Neattiecas AER statistika 40 % 50 % 10 % Atbalsta izmaksas 40 % 60 % Neattiecas Sistēmu integrācijas izmaksas (24) 100 % Neattiecas Neattiecas SEG emisiju aiztaupījumi 40 % 60 % Neattiecas Gaisa un cits vietējais piesārņojums 40 % 60 % Neattiecas Piegādes drošība 40 % 60 % Neattiecas

Nākamajā posmā uzņēmējvalsts un patērētāja valsts sāk summēt visas izmaksas un ieguvumus katrai no tām, tādējādi iegūstot kopējos neto ieguvumus/izmaksas katrai dalībvalstij.

Tā kā uzņēmējvalsts sedz visas sistēmu integrācijas izmaksas, tai rodas neto izmaksas, un sistēmu integrācijas izmaksas jāiekļauj transfertcenā.

Kopumā vidi sarunām par transfertcenu nosaka sadarbībā iesaistīto dalībvalstu relatīvais ieguldījums atbalsta izmaksās. Atkarībā no tā, vai atbalsta izmaksas ir augstākas uzņēmējā vai patērētājā dalībvalstī, tās savstarpēji salīdzinot, viena vai otra gūs labumu no sadarbības, ciktāl tā attiecas uz atbalsta maksājumiem. Parasti transfertcenas zemāko vērtību nosaka papildu atbalsta izmaksas, kas radušās vai nu dalībvalstij A, vai B, un maksimālā robežvērtība ir kopējie atbalsta izmaksu ietaupījumi.

Pieņemsim, ka ar tehnoloģijām saistītās atbalsta izmaksas ir augstākas patērētājā dalībvalstī nekā uzņēmējā dalībvalstī. Tādējādi sadarbība ļauj ietaupīt izmaksas patērētājā dalībvalstī, savukārt atbalsta izmaksas uzņēmējā dalībvalstī var pieaugt (salīdzinot ar nesadarbošanās gadījumu). Tomēr sadarbība rada neto izmaksu ietaupījumu, jo kopējās atbalsta izmaksas sadarbības gadījumā ir zemākas nekā nesadarbošanās gadījumā. Konkrētajā piemērā uzņēmējai dalībvalstij rodas lielākas atbalsta izmaksas, nekā tās būtu nesadarbošanās gadījumā, kā rezultātā tiktu saņemta finansiāla kompensācija, pārvedot to uz uzņēmēju dalībvalsti. Transfertcenas līmenis tiks noteikts sarunu ceļā, taču šis līmenis jānosaka tā, lai tas abām valstīm sniegtu pietiekamu stimulu uzskatīt sadarbību par izdevīgu, t. i., uzņēmējai dalībvalstij šim cenu līmenim jābūt vismaz tikpat augstam kā vai, ideālā gadījumā, augstākam nekā radītajām papildu atbalsta izmaksām, bet patērētājai dalībvalstij tam jābūt zemākam par tās kopējiem izmaksu ietaupījumiem. Neapšaubāmi valstīm var būt arī nefinansiāli motīvi turpināt sadarbību, kas varētu ietekmēt to vēlmi pieņemt zemāku/augstāku transfertcenu.

Atkāpjoties no kopējā perspektīvā saražotās atjaunīgās enerģijas apjoma un izmaksām, kas radušās abām valstīm, valstis aprēķina transfertcenu (€/kWh), ņemot vērā arī sistēmu integrācijas izmaksu vienādu sadalījumu.

3. piemērs. Kopīgs projekts, plānojot saules FE iekārtas un fizisku elektroenerģijas pārsūtīšanu

Tiek pieņemts, ka divas dalībvalstis (dalībvalsts A un dalībvalsts B) vienojas par liela mēroga kopīgu projektu, izmantojot attiecīgo sadarbības mehānismu. Kopīgais projekts ietver lielu uz zemes uzstādītu saules elektrostaciju, kas atrodas dalībvalstī A (turpmāk “uzņēmējvalsts”), dalībvalstij B (turpmāk “patērētāja valsts”) sedzot atbalsta izmaksas. Uzņēmējvalstij ir pieejamas daudzas vietas saules FE izvietošanai un augsts saules enerģijas potenciāls. Tā varēs ievērojami pārsniegt savus valsts AER mērķrādītājus un ir ieinteresēta sadarboties ar citām dalībvalstīm, lai izmantotu savu pārmērīgo potenciālu, kā arī veicinātu vietējo darba tirgu. Turpretim dalībvalsts B nevarēs sasniegt savu mērķrādītāju un ir ieinteresēta izmantot sadarbības mehānismus, lai sasniegtu savu AER mērķrādītāju ar zemākām izmaksām. Politiskajā līmenī tā jau ir radījusi priekšnosacījumus sadarbības mehānismu izmantošanai, ļaujot atvērt savu vietējo tehnoloģiju ziņā neitrālu AER atbalsta shēmu ārvalstu projektiem. Dalībvalsts A nav ieinteresēta paturēt sev nekādu ar sadarbības projektu saistīto AER statistiku, kas nozīmē, ka atbalsta izmaksas pilnībā segs dalībvalsts B, kas integrēs iekārtu savā vietējā shēmā.

Dalībvalsts A pieprasa fizisku elektroenerģijas pārsūtīšanu, lai nodrošinātu, ka projekts neietekmē vietējā tirgus līdzsvarošanu. Tas rada nepieciešamību nodrošināt pietiekamu pārrobežu pārvades un starpsavienotāja jaudu starp sadarbībā iesaistītajām dalībvalstīm. Sadarbības projektu izmaksu un ieguvumu analīzei tas ir būtiski, jo nepieciešamība pēc saražotās elektroenerģijas fiziska eksporta, visticamāk, radīs ievērojamas izmaksas.

Uzņēmējvalsts un patērētāja valsts paraksta sadarbības nolīgumu par kopīgo projektu un veic CBA. Savā izmaksu un ieguvumu analīzē tās nolemj koncentrēties uz enerģijas ražošanas izmaksām, sistēmu integrācijas izmaksām, SEG emisijām, gaisa un citu vietējo piesārņojumu, piegādes drošību un inovācijas ietekmi. Savukārt attiecībā uz izmaksu un ieguvumu sadali tās nolemj koncentrēties tikai uz vissvarīgākajiem aspektiem, t. i., atbalsta izmaksām (sedz tikai dalībvalsts B), fizisku enerģijas pārsūtīšanu (jāsedz dalībvalstij B), ietekmi uz nodarbinātību (dalībvalstī A) un sistēmu integrācijas izmaksām (arī dalībvalstij A). Kas attiecas uz dalībvalsti A, galvenais ieguvums, ko tā vēlas saņemt no sadarbības, ir vietējā darba tirgus stimulēšana, savukārt dalībvalsts B galvenā interese ir samazināt atbalsta maksājumus, kas nepieciešami tās iekšzemes AER mērķrādītāju sasniegšanai. Tā kā abas dalībvalstis ir pārliecinātas, ka ir iespējama abpusēji izdevīga situācija, lielām izmaksām un ieguvumiem savstarpēji izlīdzinoties, tās vienojas ņemt vērā tikai atbalsta izmaksas.

Valstīm būs jāvienojas arī par atsauces tirgus cenu. Tā kā vienošanās paredz, ka dalībvalsts B iekļaus iekārtu savā vietējā atbalsta shēmā, varētu izmantot dalībvalsts B atsauces tirgus cenu. Kas attiecas uz elektroenerģijas pārvades izmaksām, visvienkāršākais veids, kā risināt šo jautājumu, ir likt izstrādātājiem ņemt vērā šīs izmaksas to piedāvājumos, kas nozīmē, ka atbalsta izmaksas attiecīgi pieaugs.

Lai noteiktu iespējamo transfertcenu, ko dalībvalsts B maksās dalībvalstij A, pirmais apsvērums ir aprēķināt ietaupījumus, ko dalībvalsts B var gūt, pateicoties sadarbības projektam, t. i., atbalsta izmaksu ietaupījumus. Tas nozīmē, ka jāaprēķina tiešās atbalsta izmaksas attiecībā uz saules FE (25) dalībvalstī A, kā arī dalībvalstī B. Atšķirība starp tām veido pamatu, lai vienotos par transfertcenu.

5. KOPSAVILKUMS AR IETEIKUMIEM PAR CBA UN IZMAKSU UN IEGUVUMU SADALI

Rezumējot iepriekš izklāstīto, dalībvalstīm un trešām valstīm ir dažādas iespējas un brīvības pakāpes izmaksu un ieguvumu analizēšanai un sadalei, iesaistoties sadarbības projektos atjaunīgās enerģijas jomā un tādējādi gūstot savstarpēju labumu.

Kopumā sadarbībā iesaistītajām valstīm jāatbild uz diviem galvenajiem jautājumiem. Pirmkārt, ar kādu finanšu mehānismu un par kādu cenu patērētāja valsts segs daļu no projekta atbalsta izmaksām? Otrkārt, vai un ar kādu mehānismu patērētāja valsts kompensēs uzņēmējvalstij iekšzemē radušās izmaksas? Parasti dalībvalstij, kas maksā atbalsta izmaksas, jāsaņem atbilstošā AER statistika.

Nākamajās sadaļās ir apkopoti galvenie izmaksu un ieguvumu sadales posmi un ieteikumi , pamatojoties uz izmaksu un ieguvumu analīzi. Šis saraksts un kritēriji neskar CBA kritērijus saskaņā ar EISI regulu, kuri attiecas uz pieteikumiem atjaunīgo energoresursu pārrobežu projekta statusa saņemšanai.

Vispārējā pieeja un nepieciešamās darbības sākotnējās CBA veikšanai

Veicot izmaksu un ieguvumu analīzi, projektu virzītājiem ieteicams vadīties pēc šāda neizsmeļoša darbību saraksta:

— Noteikt attiecīgās ieinteresētās personas

— Precizēt pārrobežu sadarbības projekta izveidi — Sadarbības puses un subjekti — Citas attiecīgās iestādes un ieinteresētās personas, kuras var ietekmēt izmaksas vai ieguvumi, piemēram, izstrādātāji, PSO, SSO utt. — Projekta īstenošanas vieta — Izmantotās tehnoloģijas un konstrukcija — Citas atbilstošastehniskās iezīmes vai raksturlielumi — Jauda / projekta apjoms — Laikposms — Iznākuma veids un paredzētie pakalpojumi — Attiecīgie papildu komponenti

— Definēt atbilstošu hipotētisku projektu, ieskaitot tā izveidi (tie paši aspekti, kas minēti iepriekš)

— Uzskaitīt visas iekļaujamās izmaksas un ieguvumus

— Vienoties par CBA rādītāju aprēķināšanas pieeju un metodikām

— Apkopot jaunākos datus no pārbaudītiem valsts, Eiropas un starptautiskajiem avotiem

— Izteikt rādītājus kvantitatīvi un monetizēt kvantitatīvi izteiktos rādītājus, ja tas nav pārāk resursietilpīgi, un mutiski aprakstīt nemonetizētu rādītāju ietekmi

— Aprēķināt pārrobežu sadarbības projekta delta un tā hipotētiskā scenārija NPV delta rādītāju

— Rakstiski noformēt analīzi un pievienot paskaidrojumus

— Pārbaudīt rezultātus, konsultējoties ar attiecīgajām iestādēm un citiem (neatkarīgiem) ekspertiem

— Ja nepieciešams, precizēt analīzi, koriģējot datus un/vai metodiku

Darbības ne vienmēr ir secīgā kārtībā, un dažos gadījumos var būt iteratīvas. Dalībvalstis var apsvērt iespēju izveidot vienotus kontaktpunktus, lai atbalstītu projektu virzītājus iepriekš aprakstītajos posmos, jo īpaši nosakot specifikācijas pārrobežu sadarbības projektu projektu izveidei.

CBA kā pamatojuma izmantošana, cik vien iespējams

Rūpīga sabiedrības izmaksu un ieguvumu analīze ir priekšnoteikums izmaksu un ieguvumu sadalei starp dalībvalstīm un citām pusēm. Tomēr ar to var nepietikt, lai vienotos par sadalījumu. Tad veiktā CBA būs attiecīgi jāpārskata un jāpaplašina.

Sadarbības pusēm būtu pēc iespējas vairāk jābalstās uz CBA rezultātiem, lai saglabātu saskaņotību ar galvenajiem konstatētajiem ietekmes veidiem. Projekta definīciju, izmantotos datus, pamatscenāriju un robežnosacījumus nedrīkst mainīt, un ar CBA aprēķinātās neto vērtības jāizmanto kā sākumpunkts turpmākām diskusijām. Jāprecizē jebkādi robežnosacījumi, kuri ietekmē projekta darbību un tās iekļaušanu plašākā energosistēmā, jo tie ietekmēs izmaksu un ieguvumu rādītājus.

Izmaksu un ieguvumu sadales nosacījumi galu galā būs sadarbības pušu sarunu procesa rezultāts. Tiem jābūt elastīgiem, lai varētu vienoties par iekļaujamajām izmaksām un ieguvumiem. Veicot CBA jārod līdzsvars starp sarežģītības ierobežošanu un darījumu izmaksām, nosakot tās pārvaldāmā līmenī un vienlaikus cenšoties iekļaut visus attiecīgos faktorus.

Izmaksu un ieguvumu sadales principi

Izmaksu un ieguvumu sadalei jābūt balstītai uz taisnīgumu, t. i., neviena puse nesaņem nesamērīgu labumu / nesedz nesamērīgas izmaksas sadarbības nolūkā, ko var panākt, kompensējot visas puses proporcionāli to ieguldījumam, uz praktiskumu, t. i., samazinot sarežģītību un līdz ar to darījumu izmaksas līdz pārvaldāmai summai, ierobežojot puses, kā arī izmaksu un ieguvumu kategorijas līdz vissvarīgākajām, un atspoguļojot faktiskās izmaksas un ieguvumus (un vienojoties par iespējamiem pasākumiem, no kuriem atkāpes tiek veiktas tikai vēlākā posmā).

Sarežģītības mazināšana

Iepriekšējā pieredze saistībā ar sadarbības mehānismiem ir parādījusi, ka sarežģītība var kļūt par šķērsli un ka ļoti sarežģītai sarunu struktūrai ar vairāku ieinteresēto personu iesaisti ir lielāka neizdošanās iespējamība. Tomēr to var mazināt, ja sadarbības valstis vispirms vienojas par sadarbības pamatprincipiem un nosacījumiem un tikai pēc tam pārrunā nianses. Tāpat var būt noderīgas augsta līmeņa politiskas vienošanās par izmaksu un ieguvumu sadali, kā tas bija Zviedrijas un Norvēģijas gadījumā, apspriežot kopīgo atbalsta shēmu.

Nenoteiktības problēmas risināšana un tās iekļaušana lēmumu pieņemšanā

Tā kā informāciju par izmaksām, ieguvumiem un riskiem nevar droši zināt, nenoteiktība ir procesa dabiska sastāvdaļa, un tā attiecīgi jāņem vērā. To var mazināt, veicot jutīguma analīzi un noturības pārbaudes.

Sabiedrības attieksme

Ja runa ir par sabiedrības attieksmi, īstenojot sadarbības projektu, ieteicams pievērsties sabiedrības iesaistei jau agrīnā stadijā un darīt to aktīvi, lai novērstu turpmākus šķēršļus. Visas ar sadarbību saistītās tiešās un netiešās izmaksas un ieguvumi, kā arī vispārējā pieeja to sadalei starp sadarbības partneriem, skaidri jāapraksta un jāpaziņo sabiedrībai.

6. STARPVALDIBU NOLIGUMA PARAUGS

I daļa. Mērķis un definīcijas

Pants par mērķi

— Dalībvalstīm būtu jāņem vērā starpvaldību nolīguma (IGA) mērķis. Piemērs Ziemeļu jūru enerģētiskās sadarbības satvara (NSEC) kontekstā var būt papildu atjaunīgās enerģijas ražošanas jaudas veidošana Ziemeļjūrā. Mērķi nosaka sadarbībā iesaistītās dalībvalstis.

Pants par definīcijām

— Dalībvalstīm būtu jādefinē svarīgākie starpvaldību nolīgumā ietvertie termini. Tas nodrošina iesaistīto pušu vienotu izpratni un uzlabo līguma juridisko stabilitāti.

II daļa. Sadarbības mehānisms

Pants par sadarbības mehānismu

— Šajā elementā būtu jāapraksta sadarbības juridiskā integrēšana RED kontekstā, t. i., vai tiek izvēlēts statistisks pārvedums, kopīgs projekts (ar citu ES dalībvalsti vai trešo valsti) vai kopīga atbalsta shēma.

III daļa. Sadarbības specifikācijas

Pants par sadarbības jomu

— Dalībvalstīm būtu jāprecizē sadarbības joma: 1) tikai AER izmantojuma izvēršana, 2) infrastruktūras pievienošana sadarbības ietvaros, 3) inovācijas aspektu pievienošana sadarbības ietvaros (piemēram, uzglabāšanas, pārveidošanas iekārtas utt.).

Pants par izvēlēto atbalsta shēmu

— Dalībvalstīm būtu jāprecizē atbalsta shēma, kuru tās piemēro (uzņēmējas dalībvalsts, ieguldītājas dalībvalsts shēma vai jauna atbalsta shēma). Ja izmanto esošu shēmu, dalībvalstīm būtu jāiekļauj atsauce uz attiecīgo juridisko pamatu.

Pants par jauno atbalsta shēmu (attiecas tikai uz kopīgām atbalsta shēmām)

— Dalībvalstīm būtu jāprecizē atbalsta shēmas tehniskie elementi. Elementi, kas jāņem vērā: a. Sadarbība viena vai vairāku projektu ietvaros b. Maksimālā jauda/apjoms (uzstādīto MW vai pārsūtāmo MWh apjoms) c. Atbilstoša tehnoloģija (tehnoloģijas) d. Vietas izvēles un iepriekšējās izstrādes vieta vai process e. Tīkla pieslēguma režīms f. Atbalsta veids g. Iepirkuma/izsoles noformējums h. Līgums par valsts atbalsta paziņošanu

Pants par attiecīgajiem tirgus nosacījumiem

— Dalībvalstīm būtu jānorāda attiecīgie tirgus nosacījumi (piemēram, izvēlētais atsauces tirgus) sadarbības projektam un visi saistītie papildu noteikumi, ko tie var ietvert.

Pants par izmaksu un ieguvumu analīzi un pārrobežu izmaksu sadalījumu

— Dalībvalstīm būtu jāvienojas par izmaksu un ieguvumu analīzi un pārrobežu izmaksu sadalījumu. — Vienkāršas sadarbības gadījumā AER statistiku var pārsūtīt par saskaņoto transfertcenu. Šajā sadarbības gadījumā izmaksu un ieguvumu analīzei jābūt pēc iespējas vienkāršākai, tādējādi samazinot darījumu izmaksas. — Sarežģītākam sadarbības veidam (vai arī cenšoties iegūt piekļuvi pārrobežu AER finansējumam no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta un/vai infrastruktūras finansējuma) var būt nepieciešama visaptverošāka CBA. Starpvaldību nolīgumā šajā sadaļā būtu jāatsaucas uz pieejamajiem CBA aprēķiniem un rezultātā iegūto CBCA pieeju. — Neto sociālā ieguvuma noteikšana — Galveno izmaksu un ieguvumu sadalījums starp pusēm — Izrietošie kompensāciju maksājumi starp dalībvalstīm (tostarp katra sadarbības partnera finansētā atbalsta izmaksu daļa, izrietošais AER statistikas sadalījums, lai veiktu ieguldījumus mērķu sasniegšanā) — Maksājumu kārtība — Paziņojums Eiropas Komisijai saskaņā ar RED prasībām

Pants par pušu saistībām

— Šajā gadījumā sadarbībā iesaistītajām dalībvalstīm būtu jānosaka pienākumi atbilstoši izvēlētajam sadarbības veidam, kā arī procedūras un sistēma, kas ļauj pārraudzīt, izsekot un izdot pierādījumus un noteikt pārbaudes (tai skaitā attiecībā uz datu pārsūtīšanu: saturs, formāts un laiks).

Pants par atbildīgo iestādi (attiecas uz kopīgiem projektiem vai kopīgām atbalsta shēmām)

— Šajā elementā būtu jāapraksta atbildīgā iestāde (piemēram, aģentūra vai vienots kontaktpunkts) un tās pienākumi. Pienākumi var ietvert projektu identificēšanu, iepirkuma procedūras noteikšanu, pretendenta atlasi, piešķirto projektu īstenošanas uzraudzību, atbalsta maksājumu veikšanu un ziņošanu sadarbībā iesaistītajām valstīm.

Pants par paziņošanu Eiropas Komisijai

— Saskaņā ar RED pārdevējai/uzņēmējai dalībvalstij jāpaziņo Eiropas Komisijai par līgumu un izrietošā statistiskā pārveduma precīzo summu.

7. PIELIKUMS

Pieejamie sadarbības mehānismi un sadarbības pamatprincipi

Saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvas 8., 9., 11. vai 13. pantu ir pieejami trīs galvenie sadarbības mehānismi, kurus dalībvalstis var izvēlēties izmantot.

Statistiskie pārvedumi (8. pants). Statistisko pārvedumu gadījumā ne vairāk kā divas dalībvalstis vienojas sadarboties un faktiski attiecināt uz otru valsti noteiktu vienā dalībvalstī saražotās atjaunīgās enerģijas apjomu. Tas tiek darīts ex-post, izmantojot transfertcenu, par kuru panākta vienošanās. Vienas dalībvalsts “nopirktā” enerģija saskaņā ar direktīvu tiks ieskaitīta tās valsts ieguldījumā. Nav iesaistīta fiziskas enerģijas pārsūtīšana vai piegāde. Statistiskie pārvedumi parasti nav saistīti ar konkrētiem projektiem, lai gan dalībvalstis var nolemt slēgt šādu nolīgumu, ja to uzskata par abpusēji izdevīgu. Tāpat arī statistiskie pārvedumi būtībā ir tehnoloģiju ziņā neitrāli. Dalībvalstīm, kas veic statistiskos pārvedumus, jāpaziņo Komisijai ne vēlāk kā 12 mēnešus pēc tā gada beigām, kurā pārvešana ir spēkā. Statistisko pārvedumu darījumu izmaksas ir salīdzinoši zemas, jo tos ir salīdzinoši viegli izveidot un apspriest, un tas ļauj dalībvalstīm uzsākt ierobežotu sadarbību, neveicot nekādas izmaiņas to vietējos atbalsta instrumentos. Tā kā statistiskie pārvedumi ir mazāk sarežģīti, attiecībā uz tiem nav nepieciešams sniegt daudz norādījumu, taču sabiedrības attieksme var būt problemātiska, jo apmaiņā pret samaksu netiek nodoti nekādi saražotie atjaunīgie energoresursi. Privātie dalībnieki ir izslēgti no dalības statistikas pārvedumos, t. i., šie pārvedumi attiecas tikai uz valsts iestādēm.

Kopīgi projekti starp dalībvalstīm (9. pants). Dalībvalstis var arī uzsākt savstarpējus kopīgus projektus, lai sadarbotos atjaunīgo energoresursu projektos attiecībā uz elektroenerģijas, siltumenerģijas un aukstumenerģijas ražošanu no atjaunīgiem avotiem. Kopīgie projekti ir plašāki par vienkāršiem statistiskiem pārvedumiem, un sadarbība vienmēr notiek saistībā ar konkrētu jaunu projektu. Kopīgā projektā var paredzēt vai neparedzēt fizisku elektroenerģijas pārvadi. Papildus atsevišķiem sadarbības projektiem, piem., liela mēroga atkrastes vēja enerģijas projektiem, ir iespējama arī vienošanās par vairākiem projektiem, ja tiek veikta mazu vai vidēju iekārtu atkārtota uzstādīšana. Tomēr šīs vienošanās par vairākiem projektiem jānošķir no kopīgām atbalsta shēmām to ierobežotā rakstura dēļ. Projekti var attiekties vai nu uz esošo iekārtu atjaunošanu, vai uz jaunām iekārtām. Ieguvumi un izmaksas no šiem projektiem tiek sadalītas starp sadarbības pusēm, pamatojoties uz saskaņotajiem noteikumiem. Dalībvalstis var vienoties īstenot projektu, izmantojot jebkuras sadarbības puses esošu atbalsta shēmu, vai arī izveidojot individuāli pielāgotu shēmu.

Kopīgi projekti var būt piemēroti arī kopīgiem ieguldījumiem jaunās tehnoloģijās un pieredzes gūšanai par tām. Sadarbības pakāpe un darījumu izmaksu līmenis ir augstāks, salīdzinot ar statistiskajiem pārvedumiem, bet parasti zemāks nekā kopīgajām atbalsta shēmām, jo sadarbība aprobežojas ar saskaņotu projektu skaitu. Atšķirībā no statistiskajiem pārvedumiem kopīgos projektos var būt iesaistīti arī privātie operatori.

Dalībvalstu un trešo valstu kopīgie projekti (11. pants). Dalībvalstis drīkst arī īstenot kopīgus projektus ar trešām valstīm, kas varētu kļūt īpaši svarīgi, sadarbojoties ar Enerģētikas kopienas valstīm vai Apvienoto Karalisti. Tomēr kopīgie projekti ar trešām valstīm attiecas tikai uz elektroenerģiju no atjaunīgiem avotiem (neietver siltumenerģiju un aukstumenerģiju), un nepieciešams izveidot faktisku fizisku saikni ar trešo valsti. Lai nodrošinātu ievadi ES elektroenerģijas sistēmā, attiecīgā starpsavienotāja jauda jārezervē savlaicīgi. Izņemot iekārtai piešķirto ieguldījumu atbalstu, attiecībā uz saražotās un eksportētās elektroenerģijas apjomu nedrīkst saņemt atbalstu no trešās valsts atbalsta shēmas.

Kopīgas atbalsta shēmas (13. pants). Dalībvalstu rīcībā ir vēl viens iespējamais sadarbības mehānisms — kopīgas atbalsta shēmas. Tas nozīmē divu vai vairāku dalībvalstu valsts atbalsta shēmu daļēju vai pilnīgu saskaņošanu un/vai apvienošanu. Tā kā kopīgās atbalsta shēmas var radīt ievērojamas darījumu izmaksas, tās parasti aptver vairākus projektus. Tomēr tās var izmantot arī lieliem atsevišķiem projektiem ar ļoti specifisku izveidi. Kopīgās atbalsta shēmas var attiekties arī tikai uz vienu valsts atjaunīgo energoresursu tirgus segmentu, piemēram, uz konkrētu tehnoloģiju vai ģeogrāfisku apgabalu, piem., pierobežas reģionu. Ja vien nav norādīts citādi, saskaņotā kopīgā atbalsta shēma neaizstāj esošās valsts atbalsta shēmas, kas turpina pastāvēt paralēli. Kopīgās atbalsta shēmas parasti ir prasīgākas un sarežģītākas nekā kopīgi projekti, kā arī attiecībā uz tām parasti ir nepieciešamas izmaiņas valsts tiesību aktos un/vai noteikumos.

Principi sadarbībai atjaunīgās enerģijas jomā

Kopumā dalībvalstu sadarbību atjaunīgās enerģijas jomā nosaka tālāk aprakstītie principi.

Izvēles iespējas: divas vai vairākas dalībvalstis, kuras uzsāk sadarbību viena ar otru vai ar trešo valsti, dara to brīvprātīgi. Turklāt, ja dalībvalstis izvēlas apvienot spēkus atjaunīgās enerģijas jomā, tās var brīvi noteikt šādas sadarbības nianses un nosacījumus.

Sociāli ekonomisku ieguvumu radīšana: pārrobežu sadarbības projektiem jārada vērtība no holistiskas sabiedrības perspektīvas. Kopumā projekta radītajiem sociālekonomiskajiem ieguvumiem jāatsver tā izmaksas, salīdzinot to ar atjaunīgo energoresursu izvēršanu bez sadarbības.

Abpusēji izdevīgas sadarbības veidošana: papildus neto sabiedrisko ieguvumu radīšanai pārrobežu sadarbības projekti īstenosies tikai tad, ja projekti nodrošinās vispusīgus ieguvumus visām iesaistītajām valstīm un galvenajām ieinteresētajām personām valstīs. Kopumā ir maz ticams, ka projekts būs izdevīgs visām ieinteresētajām pusēm, tāpēc valstīm jāvienojas, kurām ieinteresētajām personām būtu jāsaņem kompensācija un kurām nē.

Vienošanās par sadarbības noteikumiem: dalībvalstīm, kuras plāno īstenot sadarbību, jānoslēdz sadarbības nolīgums, kurā ir izklāstīti noteikumi un nosacījumi.

Pielāgošanās vietējiem specifiskajiem apstākļiem: lai gan sadarbībā iesaistītās valstis cenšas pēc iespējas saskaņot attiecīgos noteikumus un nosacījumus, tam var būt dabiski ierobežojumi. Šādi ierobežojumi jo īpaši attieksies uz atrašanās vietai raksturīgiem nosacījumiem, piem., par licencēšanu un nodokļiem. Tāpēc pēc noklusējuma ir piemērojami tās valsts noteikumi, kurā projekts fiziski atrodas, ja vien sadarbības valstis nav vienojušās un norādījušas citādi.

Taustāmas ietekmes nodrošināšana: dalībvalstis var izvēlēties strukturēt sadarbību tā, lai tai būtu taustāma ietekme uz to energosistēmām un tirgiem. Sadarbībā iesaistītās dalībvalstis, var, piem., pieprasīt fizisku elektroenerģijas importu (kas ir obligāta prasība kopīgos projektos ar trešām valstīm).

Izmaksu un ieguvumu sadale: saskaņā ar direktīvu saražotā atjaunīgā enerģija būtu jāieskaita valstī, kura finansē iekārtas uzstādīšanu. Atkarībā no tehnoloģijas papildus atbalsta izmaksām būs svarīgas arī citas izmaksas un ieguvumi. Tīkla pieslēguma un sistēmu integrācijas izmaksas ir īpaši svarīgas atkrastes vēja enerģijas projektiem, savukārt atbalsta izmaksu atbilstība parasti samazinās līdz ar tehnoloģiju nobriešanu un tirgus integrācijas pakāpi. Ir iespējams izmantot dažādus grāmatvedības risinājumus. Partnervalstis var brīvi noteikt detalizētāku informāciju sadarbības nolīgumā.

(1) Norādījumu pamatā ir iepriekšējie “Norādījumi par sadarbības mehānisma izmantošanu atjaunīgās enerģijas jomā”, SWD(2013) 440 final, kas pieejami šeit: https://energy.ec.europa.eu/system/files/2014-10/com_2013_public_intervention_swd05_en_0.pdf.

(2) Sadarbības mehānismu sīkāks apraksts sniegts pielikumā. Autoritatīva Savienības tiesību aktu interpretācija ir vienīgi Eiropas Savienības Tiesas kompetencē.

(3) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/1153 (2021. gada 7. jūlijs), ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu (OV L 249, 14.7.2021., 38. lpp.).

(4) COM(2021) 393: “ES pierobežas reģioni — Eiropas integrācijas “dzīvās laboratorijas””.

(5) Pierobežas reģioni ir teritorijas, kas atrodas vienas robežas abās pusēs (definīcija pieejama šeit: https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=Glossary:Border_region).

(6) Šā gadījuma apraksta pamatā ir ziņojums “Pārrobežu izsoļu izveides iespējas”, kas izstrādāts AURES II atjaunīgās enerģijas atbalsta izsoļu projektā. Pilnu ziņojumu var izgūt šeit: http://aures2project.eu/wp-content/uploads/2019/06/AURES_II_D6_1_final.pdf.

(7) Šobrīd ir īstenoti/saskaņoti divpadsmit sadarbības projekti (no tiem desmit statistisku pārvedumu projekti, viens kopīgs projekts un viena kopīga atbalsta shēma). Lai gan tas norāda, ka īstenošana varētu paātrināties, sadarbības mehānismu izmantošana joprojām ir zemākā līmenī par prognozēto. Ir īstenoti un/vai saskaņoti šādi projekti: statistiski pārvedumi starp Luksemburgu un Lietuvu, Luksemburgu un Igauniju, Maltu un Igauniju, Nīderlandi un Dāniju, Īriju un Dāniju, Īriju un Igauniju, Dāniju un Beļģiju, Somiju un Beļģiju, Čehiju un Slovēniju un Lietuvu un Beļģiju; Vācijas un Dānijas kopīgs projekts un Zviedrijas un Norvēģijas kopīga atbalsta shēma. Aplūkojot dalībvalstu nacionālos atjaunīgās enerģijas rīcības plānus (NREAP) 2020. gadam, ir acīmredzams, ka mehānismu novitātes un īstenoto projektu trūkuma dēļ sadarbības mehānismu izmantošanas plāni joprojām bija neskaidri, piesardzīgi, vai arī to pat nebija. Dažus gadus vēlāk dalībvalstu sadarbības mehānismu izmantošanas plāni jau bija konkrētāki, jo īpaši pateicoties apspriešanām starp dalībvalstīm, kas tiek organizētas divpusēji vai daudzpusēji, individuāli vai ar dažādu grupu un forumu starpniecību. Šajā saistībā būtu jāuzsver darbs, kas paveikts reģionālajos enerģētikas forumos, tostarp Ziemeļu jūru enerģētiskās sadarbības satvara (North Seas Energy Cooperation, NSEC) augsta līmeņa grupās, Baltijas enerģētikas tirgus starpsavienojuma plāna (Baltic Energy Market Interconnection Plan, BEMIP), Centrāleiropas un Dienvidaustrumeiropas energosavienojuma (Central and South Eastern Europe Energy Connectivity, CESEC) vai Dienvidrietumeiropas starpsavienojumu (Interconnections for South-West Europe, SWE), vai arī Piecpusējā foruma ietvaros. Forumiem ir izdevies sapulcināt galvenās ieinteresētās personas un veicināt dialogu. Tomēr joprojām trūkst konkrētu paziņotu plānu, kuros atspoguļotas sadarbības mehānismu piemērošanas grūtības.

(8) Pētījumi un projekti cita starpā ietver sadarbības mehānismu projektu starp ES dalībvalstīm un mijiedarbību ar atbalsta shēmām saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvu (2009/28/EK) (https://res-cooperation.eu/), Saskaņotās rīcības attiecībā uz atjaunīgajiem energoresursiem (CA-RES) projektu (https://www.ca-res.eu/) vai projektu Saules siltuma elektroenerģijas ieviešanai tirgū sadarbības ceļā (Market Uptake of Solar Thermal Electricity through Cooperation, MUSTEC) (https://mustec.eu/). Sk. arī pētījumu “Sadarbība starp ES valstīm saskaņā ar AER direktīvu” (2014), kas pieejams šeit: https://energy.ec.europa.eu/topics/renewable-energy/renewable-energy-directive-targets-and-rules/cooperation-mechanisms_en#documents.

(9) Zināmi piemēri ir saprašanās memorands par vienu vai vairākiem ārzonas enerģētikas centriem starp Dāniju un Nīderlandi, saprašanās memorands starp Latviju un Igauniju par kopīgu ārzonas projektu, nodomu protokols attiecībā uz kopīgo un hibrīdo ārzonas projektu analīzi starp Dāniju un Vāciju un saprašanās memorands par iespēju izpēti attiecībā uz enerģijas salām starp Dāniju un Beļģiju.

(10) Attiecībā uz lielāko daļu pārrobežu sadarbības projektu var pieņemt, ka dalībvalstis vai trešās valstis ir tās, kuras sedz lielākās izmaksas un saņem lielāko daļu ieguvumu. Tādējādi tās ir dabiskās sarunu puses un pēc noklusējuma pārstāvēs savas ieinteresētās personas.

(11) Atzīstot, ka arvien pieaugošāka uzmanība tiek pievērsta sarežģītiem sadarbības veidiem atjaunīgās enerģijas jomā, piemēram, saistībā ar hibrīdajiem atkrastes vējparkiem, jāsniedz “norādījumi par to, kā koordinēt izmaksu un ieguvumu pārrobežu sadali enerģijas pārvades projektiem apvienojumā ar enerģijas ražošanas projektu izstrādi”. Šie norādījumi ir saistīti ar TEN-E regulas 15. panta 1. punktu (Regula (ES) 2022/869), kā arī ar Komisijas paziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “ES stratēģija atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciāla atraisīšanai klimatneitrālas nākotnes vārdā” (COM(2020) 741 final), kas pieejams šeit: https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/offshore_renewable_energy_strategy.pdf.

(12) Centralizētā modeļa elementi ir daļa no Komisijas 2022. gada 18. maija priekšlikuma pārskatīt Atjaunojamo energoresursu direktīvā (COM(2022) 222 final) noteikumus, kas saistīti ar atļauju izsniegšanu AER projektiem.

(13) To galvenokārt nosaka tīkla efekts, taču neskaidrības var būt saistītas arī ar izmaiņām regulējumā.

(14) Vienpusējo prēmiju maksājumu sistēmā, ja tirgus cena ir zemāka par izsoles realizācijas cenu, ražotāji saņem atbalstu, kas sedz starpību, un, ja tirgus cena ir augstāka, tie var paturēt ieņēmumu pārpalikumu. Divpusējais prēmiju maksājums darbojas līdzīgi, taču ražotājam jāatmaksā ieņēmumu pārpalikums. Fiksēto prēmiju maksājumu shēmā ražotāji saņem fiksētu ieņēmumu pārpalikuma summu papildus tirgus cenai.

(15) Par to, kā atgūt atbalsta izmaksas, katra sadarbībā iesaistītā valsts var lemt arī valsts līmenī, izņemot kopīgu atbalsta shēmu gadījumā.

(16) 2022/C 80/01.

(17) Sk. https://op.europa.eu/en/publication-detail/-/publication/120c6fcc-3841-4596-9256-4fd709c49ae4.

(18) “EIB investīciju projektu ekonomiskais novērtējums. 2013. gada marta versija — tiek pārskatīta”, pieejams šeit: https://www.eib.org/attachments/thematic/economic_appraisal_of_investment_projects_en.pdf.

(19) “Metodikas, lai novērtētu pārrobežu projektu ieguldījumu atbilstoši vispārīgajiem kritērijiem un sagatavotu izmaksu un ieguvumu analīzi, kas noteikta Regulas (ES) 2021/1153, ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu, pielikuma IV daļā”, pieejams šeit: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/?uri=CELEX:52021SC0429&qid=1564520971474.

(20) Sk. https://tyndp.entsoe.eu/cba.

(21) Ja atjaunīgo energoresursu projekta īstenošanai ir nepieciešams valsts atbalsts, finansējuma deficīta analīzei, kas tiek veikta saskaņā ar Pamatnostādnēm par atbalstu klimata, enerģētikas un vides aizsardzības pasākumiem (CEEAG), jāatbilst CBA galvenajiem pieņēmumiem.

(22) Attiecībā uz infrastruktūru ACER publicētajā ceturtajā uzraudzības ziņojumā par pārrobežu izmaksu sadales (CBCA) lēmumiem bija norādīts, ka lielākajai daļai Eiropas enerģētikas projektu, kas saistīti ar pārrobežu infrastruktūru, izvēlas “tradicionālas” izmaksu sadales metodes. Lielākajā daļā sauszemes projektu tiek ievērots tā sauktais “teritoriālais princips”, kur katra valsts sedz izmaksas, kas saistītas ar projekta īstenošanu tās teritorijā neatkarīgi no jebkādiem ieguvumiem, ko projekts var sniegt starp valstīm, savukārt atkrastes projektos dominē princips “izmaksu sadale 50/50”. Šī pieeja var izrādīties neefektīva tādos gadījumos kā jauni atkrastes tīkli, kas var ietekmēt lielāku pušu skaitu.

(23) Jo īpaši skatīt nosacījumus, kas izklāstīti Direktīvas (ES) 2018/2001 11. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktā.

(24) Abas sadarbības puses vienojas koncentrēties uz atbalsta izmaksām, AER statistiku un sistēmu integrācijas izmaksām tikai izmaksu un ieguvumu sadales nolūkā un atmest visus pārējos izmaksu un ieguvumu elementus.

(25) Aprēķiniem var izmantot alternatīvu tehnoloģiju, ja tieša salīdzināšana nav iespējama vai nav reāla.