Eiropas Parlamenta rezolūcija: Tematiska stratēģija atkritumu pārstrādei (2006/2175(INI))



Oficiālais Vēstnesis 287 E , 29/11/2007 Lpp. 0168 - 0174



P6_TA(2007)0030 Atkritumu pārstrāde Eiropas Parlamenta rezolūcija: Tematiska stratēģija atkritumu pārstrādei (2006/2175(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai "Ceļā uz resursu ilgtspējīgu izmantošanu. Tematiska stratēģija atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei" (COM(2005)0666), - ņemot vērā EK līguma 2. un 6. pantu saskaņā ar kuriem vides aizsardzības prasības ir jāietver dažādās Kopienas politikas jomā, lai veicinātu ilgtspējīgu saimnieciskās darbības attīstību vides jomā, - ņemot vērā EK līguma 175. pantu, - ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 22. jūlija Lēmumu Nr. 1600/2002/EK, ar ko nosaka Sesto Kopienas vides rīcības programmu [1](6. EAP), it īpaši tā 8. pantu, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Tematiskā stratēģija dabas resursu ilgtspējīgai izmantošanai" (COM(2005)0670) (Resursu stratēģija), - ņemot vērā Parlamenta 2004. gada 20. aprīļa rezolūciju par Komisijas paziņojumu "Ceļā uz tematisku stratēģiju atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei" [2], - ņemot vērā 2003. gada 19. novembra rezolūciju par paveiktā darba pārbaudes ziņojumu saistībā ar Padomes Direktīvu 75/442/EEK (Atkritumu pamatdirektīva) [3], - ņemot vērā Parlamenta 1996. gada 14. novembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu par pārskatīto Kopienas stratēģiju par atkritumu apsaimniekošanu un Padomes rezolūcijas projektu par atkritumu politiku [4], kā arī Padomes 1997. gada 24. februāra rezolūciju par Kopienas atkritumu apsaimniekošanas stratēģiju [5], - ņemot vērā Eiropas Kopienu tiesas spriedumus, it īpaši lietās C-203/96, C-365/97, C-209/98, C-418/99, C-419/99, C-9/00, C-228/00, C-458/00, C-416/02 un C-121/03, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas ziņojumu (A6-0438/2006), Ievads A. tā kā Sestās Kopienas vides rīcības programmas 8. pantā ir ļoti skaidri noteikti ES atkritumu politikas uzdevumi, mērķi un principi; B. tā kā Sestās vides rīcības programmas 8. panta 2. punkta iv) apakšpunktā noteikta direktīvu pilnīgošana vai pārskatīšana saistībā ar celtniecības atkritumiem un būvgružiem, notekūdeņu dūņām un bioloģiski noārdāmiem atkritumiem; Pašreizējā situācija C. tā kā neskatoties uz 30 gadu laikā panāktajiem nelielajiem sasniegumiem ES atkritumu politikā joprojām nav atrisinātas šādas problēmas: 1. atkritumu daudzums turpina pieaugt gan bīstamo, gan nebīstamo atkritumu veidā; 2. atkritumu rašanās novēršanas un atkritumu pārstrādes iespējas netiek pilnībā izmantotas; 3. joprojām palielinās nelikumīgi (pārrobežu) atkritumu sūtījumi; 4. atkritumu apsaimniekošana rada emisijas atmosfērā, ūdenī un augsnē; 5. joprojām nav tiesību aktu attiecībā uz konkrētām svarīgām atkritumu plūsmām; 6. tiesību aktus atkritumu jomā daudzos gadījumos īsteno neapmierinoši; 7. dalībvalstīm ir atšķirīga pieeja atkritumu problēmu risināšanā; 8. Kopienas atkritumu tiesību aktu pašreizējais formulējums rada grūtībās to interpretācijā; D. tā kā ekonomikas ir līdzīgas ekosistēmām — abas sistēmas enerģiju un materiālus pārvērš produktos un procesos, atšķiroties tikai tādējādi, ka ekonomikā ir lineāras resursu plūsmas, turpretim daba ir cikliska; un tā kā ekosistēmas veic funkcijas, kuras pārvērš atkritumus resursos ar saules gaismas enerģijas palīdzību, un tā kā to nespēj paveikt rūpnieciskie procesi; tā kā apstākļos, kad notiek strauja ekonomiku izaugsme un iedzīvotāju skaita palielināšanās, ražošana un produkti, kas rada tādas atkritumu plūsmas, kuras daba nespēj absorbēt un pārvērst jaunos resursos, rada aizvien lielākas problēmas ilgtspējības ziņā; E. tā kā nekavējoties ir nepieciešams pārveidot pašreizējo ražošanas un patēriņa sistēmu; tā kā galvenais mērķis ir patēriņu pārveidot ilgstpējības virzienā un iespējami vairāk saskaņot ar dabas procesiem un plāniem izejvielu ieguves, ražošanas un produktu izstrādāšanas procesus; F. tā kā labāka izpratne par to, kā darbojas dabas sistēmas un kā plānot uzņēmējdarbību saskaņā ar bioloģiskiem principiem, var uzlabot gan vidi, gan palīdzēt noteikt vissvarīgāko; G. tā kā viens no veidiem, kā novērst atkritumu rašanos, ir veicināt labāk integrētas un uz sistēmām pamatotas metodes, kā, piemēram, ražošanas apvienošana, funkcionālā domāšana (ražojumu pārvēršana pakalpojumos), dematerializēšana un tehnoloģiju attīstīšana, imitējot dabu; Mērķi ES atkritumu politikas attīstībai H. tā kā vairumā dalībvalstu atkritumu likvidēšana, it īpaši apglabāšana poligonos, joprojām ir visizplatītākais atkritumu apstrādes veids; I. tā kā atkritumu rašanās novēršana, atkārtota izmantošana, pārstrāde un enerģijas reģenerēšana no atkritumiem, kas minēti dilstošā secībā pēc svarīguma, var palīdzēt taupīt dabas resursus; J. tā kā Kopienas un dalībvalstu mērķi atkritumu rašanās novēršanā netika sasniegti, kaut gan tā joprojām ir vissvarīgākais uzdevums; K. tā kā Kopienas obligātie standarti, kas attiecas uz daudzām reģenerēšanas un pārstrādes iekārtām nav atbilstīgi, radot atšķirības dalībvalstu vides aizsardzības līmenī, kā arī ekodempingu un konkurences traucējumus, 1. atzīst, ka Komisijas paziņojums "Ceļā uz resursu ilgtspējīgu izmantošanu. Tematiska stratēģija atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei" ir pamats diskusijām par turpmāko atkritumu politiku; 2. uzsver, ka svarīgs mērķis atkritumu apsaimniekošanā ir augsta vides un cilvēku veselības aizsardzības līmeņa panākšana, bet ne iekšējā tirgus veicināšana atkritumu reģenerācijā; 3. norāda, ka jāņem vērā ne tikai ietekme uz vidi Eiropas Savienībā, bet arī ietekme ārpus ES; 4. uzsver atkritumu apstrādes vispārīgo principu nozīmi, kā, piemēram, piesardzības princips, princips "maksā piesārņotājs", princips par atkritumu ģeneratora atbildību, kā arī attiecībā uz specifiskām atkritumu plūsmām, konkrētā ražotāja atbildības princips un pašpietiekamības un tuvuma princips; Galvenās darbības 5. uzsver, ka galvenā prioritāte ir spēkā esošo Kopienas atkritumu tiesību aktu pilnīga īstenošana un vienāda piemērošana visās dalībvalstīs; 6. pauž neizprati par to, kādēļ neraugoties uz priekšlikumu pārskatīt Atkritumu pamatdirektīvu, trūkst daudzu konkrētu īstenošanas pasākumu un instrumentu (kuri bija paredzēti Sestajā vides rīcības programmā); Spēkā esošo tiesību aktu vienkāršošana un modernizēšana 7. uzsver, ka definīcijas jāmaina tikai skaidrības labad, bet ne, lai vājinātu vides aizsardzības noteikumus vai lai panāktu, ka sabiedrība pieņem kādu jēdzienu (piemēram, mīkstinot negatīvo konotāciju vārdam "atkritumi" vai "apglabāšana"); 8. uzsver, ka politiski lēmumi, piemēram, atkritumu, reģenerācijas un apglabāšanas definīcijas ir jāpieņem nevis izmantojot komitejas, bet gan koplēmuma procedūru; 9. uzsver, ka komitejas procedūru būtu jāizmanto tikai nepolitisku lēmumu pieņemšanai, it īpaši tehnisku un zinātnisku lēmumu gadījumā; 10. pauž pretestību vispārīgai atkritumu deklasificēšanai, kura varētu radīt neatbilstīgu ietekmi uz vidi un atkritumu plūsmu neizsekojamību; uzsver, ka atkritumu deklasificēšanas procedūras varētu apsvērt tikai īpašos viendabīgu atkritumu plūsmu gadījumos, kā, piemēram, komposts, pārstrādātas pildvielas, pārstrādāts papīrs un pārstrādāts stikls; 11. uzsver, ka atkritumu stadijas beigu statusu būtu jāpiešķir tikai pēc tam, kad attiecīgā atkritumu plūsma ir atkārtoti izmantota, pārstrādāta vai pakļauta reģenerācijas darbībai — kas neizslēdz iespēju, ka reģenerācijas darbība rada jaunus atkritumus — un atbilst saskaņotajiem Eiropas standartiem, kļūstot piemērota attiecīgajam nolūkam un pēc izsekojamības noteikumu pieņemšanas un to piemērošanas uzsākšanas; 12. pieprasa, lai visa veida atkritumi, kuri ir paredzēti enerģijas reģenerācijai vai sadedzināšanai, joprojām paliktu atkritumu statusā, attiecībā uz kuru ir jāattiecina Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 4. decembra Direktīva 2000/76/EK [6] (atkritumu sadedzināšanas direktīva); 13. uzsver, ka reģenerācijas un apglabāšanas saraksti Atkritumu pamatdirektīvas pielikumos ir jāpārskata un jāpiemēro pašreizējām atkritumu apsaimniekošanas metodēm saskaņā ar koplēmuma procedūru; 14. pauž dziļas bažas par ierosināto energoefektivitātes aprēķināšanas metodi un to, ka šo metodi ir jāpiemēro tikai sadzīves atkritumu sadedzināšanas krāsnīm; aicina Komisiju pārskatīt atkritumu sadedzināšanas direktīvu, lai noteiktu vienlīdzīgus vides standartus (emisijām un energoefektivitātei) gan atkritumu sadedzināšanai, gan līdzsadedzināšanai; Aprites cikla skatījuma ieviešana atkritumu politikā 15. uzsver atkritumu hierarhijas lielo nozīmi, kas nosaka darbības prioritātes dilstošā secībā: - atkritumu rašanās novēršana; - atkārtota izmantošana; - materiāla pārstrāde; - citas reģenerācijas darbības, piemēram, enerģijas reģenerācija; - apglabāšana; kā atkritumu apsaimniekošanas pamatlikumu, panākot, lai samazinātos atkritumu radīšana, kā arī atkritumu radīšanas un apsaimniekošanas nelabvēlīgā ietekme uz veselību un vidi; 16. uzskata, ka aprites cikla skatījums ir vērtīgs jēdziens atkritumu ietekmes novērtēšanai saistībā ar vidi un cilvēku veselību; uzsver, ka hierarhija pati par sevi pamatojas šajā jēdzienā, taču atzīst, ka aprites ciklu un citus analīzes veidus ārkārtējos gadījumos var izmantot, atkāpjoties no atkritumu hierarhijas, lai gan tikai gadījumos, kad pastāv skaidri pierādījumi, ka cita iespēja ir labāka vides vai veselības aspektu ziņā, vai arī, lai izvairītos no nepamatoti lieliem izdevumiem; Zināšanu bāzes uzlabošana 17. atbalsta zināšanu bāzes uzlabošanu saistībā ar ES atkritumu politiku, bet uzsver, ka svarīgāk ir īstenot konkrētas darbības; Atkritumu rašanās novēršana 18. pauž nožēlu par kvantitatīvu un kvalitatīvu atkritumu samazināšanas mērķu trūkumu, aptverot visus attiecīgos atkritumu veidus, kas bija norādīts kā viens no Sestās vides rīcības programmas prioritārajām darbībām; aicina Eiropas Komisiju sagatavot mērķu priekšlikumu tās Sestās vides rīcības programmas galīgajā novērtējumā; 19. aicina Komisiju sagatavot konkrētus atkritumu rašanās novēršanas pasākumus produktu politikas, ķīmisku vielu politikas un ekodizaina jomās, lai iespējami samazinātu gan atkritumu rašanos, gan bīstamu vielu klātbūtni tajos, un tādējādi veicināt drošu un vides ziņā pareizu atkritumu apstrādi; uzsver, ka ir svarīgi veicināt produktus un tehnoloģijas, kuras ir nekaitīgākas videi, kā arī produktus, kuri ir piemēroti atkārtotai lietošanai un pārstrādei; 20. vērš uzmanību uz mijiedarbību starp atkritumu stratēģijām un citām stratēģijām, jo īpaši, dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, ilgtspējīgu attīstību un ražojumu integrētu politiku; 21. aicina Komisiju līdz 2008. gadam izstrādāt rādītāju kopumu, kā tas tika paziņots resursu stratēģijā; 22. uzsver, ka pareiza ražotāja atbildības jēdziena īstenošana ir spēcīgs instruments atkritumu rašanās novēršanai; 23. vērš uzmanību uz to, ka liela nozīme ir informācijas kampaņām par atkritumu politiku, it īpaši par profilaksi un sabiedrības izpratnes palielināšanu par ilgtspējīgas atkritumu apsaimniekošanas radītiem ieguvumiem; 24. aicina Komisiju pastiprināt atkritumu rašanās novēršanas aspektus vislabāko pieejamo metožu atsauces dokumentos (BREF), kurus izstrādāja saskaņā ar Padomes 1996. gada 24. septembra Direktīvu 96/61/EK par piesārņojuma integrētu novēršanu un kontroli [7](IPPC direktīva) un iekļaut minētajos dokumentos atbilstīgas vadlīnijas; Atkārtota izmantošana 25. aicina Komisiju sagatavot konkrētus pasākumus, lai veicinātu atkārtotas izmantošanas un remonta darbības: - izstrādājot akreditāciju atkārtotas izmantošanas centriem; - ieviešot PVN likmes samazinājumu ražojumiem, kurus pārdod akreditēti atkārtotas izmantošanas centri; - izstrādājot plānu ES līmeņa atkārtotas izmantošanas standartu sagatavošanai; - nodrošinot atkārtotas izmantošanas darbību uzraudzību un ziņošanu par tām; Ceļā uz pārstrādājošu sabiedrību Eiropā 26. uzsver, ka ir svarīgi panākti kopējus minimālos standartus ES līmenī reģenerācijai un pārstrādei un uzsver, ka līdzvērtīgi konkurences apstākļi būs nodrošināti tikai tad, kad ekonomisko instrumentu izmantošanas tuvināšana būs panākta visā ES; 27. uzsver, ka liela nozīme ir atkritumu nošķiršanai pie to izcelsmes avota, kā arī pārstrādes mērķiem un ražotāja atbildībai, lai paaugstinātu atkritumu plūsmu pārstrādes līmeni; 28. atzīst, ka vajadzīga labāka ES sadarbība pārvaldot pārrobežu atkritumu problēmas; 29. norāda, ka ikvienai pārstrādes veicināšanas pieejai, kas pamatojas uz materiālu, ir vajadzētu būt cieši saistītai ar pieeju, kas balstās uz atkritumu plūsmu; aicina Eiropas Komisiju turpināt pētīt šādas stratēģijas īstenošanas iespējas un ekonomisko dzīvotspēju; 30. vēlreiz aicina Komisiju ierosināt atsevišķas direktīvas par bioloģiski noārdāmiem atkritumiem, celtniecības atkritumiem un būvgružiem, un notekūdeņu dūņām saskaņā ar norādīto Sestajā vides rīcības programmā; 31. aicina Komisiju veikt turpmākos pasākumus saistībā ar Zaļo grāmatu par PVC vides jautājumiem (COM(2000)0469); 32. prasa, lai likvidējamo atkritumu daudzums tiktu samazināts līdz minimumam; vēlreiz aicina Komisiju ierosināt pārskatīt Padomes 1999. gada 26. aprīļa direktīvu 1999/31/EK par atkritumu poligoniem [8], tostarp arī laika grafiku: - no 2010. gada aizliegt apglabāt poligonos iepriekš neapstrādātus atkritumus ar fermentējošiem komponentiem; - no 2015. gada aizliegt apglabāt poligonos papīru, kartonu, stiklu, tekstilpreces, koku, plastmasu, metālu, gumiju, korķi, mālu, betonu, ķieģeļus un flīzes; - no 2020. gada aizliegt apglabāt poligonos visus pārstrādājamos atkritumus; - no 2025. gada aizliegt apglabāt poligonos visus atliekvielu atkritumus, izņemot gadījumus, kad no tā nevar izvairīties vai tie ir bīstami (piemēram, filtra pelni); 33. uzskata, ka Eiropas Parlamenta 2006. gada 14. jūnija Regula (EK) Nr. 1013/2006 par atkritumu pārvadāšanu [9] īsteno saistības, kas paredzētas ANO Bāzeles Konvencijā [10] un ESAO lēmumos [11]; atbalsta ekodempinga un krāpnieciskas reģenerācijas novēršanu un uzsver, ka atkritumu pārvadāšanas reglamentēšanas mērķis ir palielināt atkritumu otrreizēju izmantošanu un pārstrādi, nodrošinot augstu vides un cilvēku veselības aizsardzības līmeni; 34. uzsver dalībvalstu tiesības piemērot pašpietiekamības un tuvuma principu saistībā ar jauktu sadzīves atkritumu reģenerāciju vai likvidāciju, lai veicinātu dalībvalstu atkritumu apsaimniekošanas plānošanu un atkritumu sadedzināšanas kapacitāti; * * * 35. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem. [1] OV L 242, 10.9.2002., 1. lpp. [2] OV C 104 E, 30.4.2004., 401. lpp. [3] OV C 87 E, 7.4.2004., 400. lpp. [4] OV C 362, 2.12.1996., 241. lpp. [5] OV C 76, 11.3.1997., 1. lpp. [6] OV L 332, 28.12.2000., 91. lpp. [7] OV L 257, 10.10.1996., 26. lpp. [8] OV L 182, 16.7.1999., 1. lpp. [9] OV L 190, 12.7.2006., 1. lpp. [10] 1989. gada 22. marta Bāzeles konvencija par bīstamo atkritumu starptautisko pārvadājumu un to apglabāšanas kontroli (Padomes Lēmums 93/98/EEK,OV L 39, 16.2.1993., 1. lpp.). [11] ESAO Padomes 2001. gada 14. jūnija Lēmums C(2001)107/GALĪGAIS attiecībā uz Lēmuma C(92)39/GALĪGAIS par kontroli attiecībā uz reģenerācijai paredzēto atkritumu pārvietošanu pāri robežām pārskatīšanu. --------------------------------------------------