Lai no vienprātības pārietu uz kvalificēta vairākuma balsošanu, ne vienmēr ir vajadzīga līguma grozīšana; to var izdarīt arī ar tā sauktajām “pārejas klauzulām” pašreizējos līgumos, tās apstiprinot Padomei vai Eiropadomei.

-energoefektivitātes un energotaupības veicināšanu, kā arī jaunu un neizsīkstošu enerģijas veidu attīstību;

-enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību veicināšanu.

Šajā kontekstā Līgumā arī skaidri atzītas dalībvalstu tiesības paredzēt nosacījumus savu energoresursu izmantošanai, izvēlēties kādu no energoavotiem, kā arī noteikt savas energoapgādes struktūru.

Turklāt Līgumā noteikts, ka enerģētikas jomā, ja pieņemamie noteikumi ir galvenokārt fiskāli, Padomei pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu lēmums jāpieņem vienprātīgi .

Tāpat Līgumā noteikts, ka vides aizsardzības jomā Padomei jārīkojas vienprātīgi, pieņemot i) noteikumus, kam ir galvenokārt fiskāla iedaba; ii) pasākumus, kas ietekmē pilsētu un lauku plānojumu, ūdens resursu apsaimniekošanu vai zemes izmantojumu un iii) pasākumus, kas būtiski ietekmē dalībvalstu izvēli saistībā ar enerģijas avotiem un energoapgādes vispārējo struktūru .

2.2. Nepieciešamība pēc efektīvākām lēmumu pieņemšanas procedūrām nodokļu pasākumu jomā

Savienība ir apņēmusies sasniegt savus enerģētikas un klimata mērķus 2030. gadam un turpināt pārveidi un modernizāciju virzībā uz klimatneitrālu ekonomiku nākotnē. Viena no pamatprasībām ir tāda, ka regulatīvajai, finanšu un nodokļu politikai enerģētikas un klimata jomā ir jābūt pilnībā saskaņotām un vienai otru jāpastiprina.

Nodokļu politika ir svarīgs instruments, ar ko nodrošināt enerģētikas savienības mērķu sasniegšanu un, jo īpaši, ar ko veicināt pāreju uz tīru enerģiju, vienlaikus ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus.

Patlaban notiek virzība uz vienotā enerģijas tirgus izveides pabeigšanu, un enerģijas nodokļiem ir svarīga nozīme. Nodokļiem un nodevām ir ievērojams īpatsvars enerģijas cenās, un to īpatsvars dažās valstīs ir turpinājis pieaugt tādos svarīgos produktos kā elektroenerģija. Tas palielina nodokļu sistēmas nozīmību iekšējā tirgus darbībā un ar to saistītos izaugsmes ieguvumos.

Pašreizējā enerģijas nodokļu sistēma pamatojas uz LESD 113. pantu, kas paredz īpašu likumdošanas procedūru un vienprātīgu lēmuma pieņemšanu Padomē. Šī sistēma nav pielāgota Savienības centieniem enerģētikas un klimata jomā. Tajā nav paredzēta politikas saskaņotība starp nodokļu sistēmu un enerģētikas un klimata politiku un mērķiem. Pašreizējā nodokļu politika atspoguļo dalībvalstu nodokļu sistēmas, kas galvenokārt pamatojas uz ieņēmumu radīšanas vajadzībām, tomēr tā nespēj sistemātiski integrēt kurināmā un elektroenerģijas patēriņa ietekmi uz ES enerģētikas un klimata mērķu, kā arī veselības un vides aizsardzības mērķu sasniegšanu. Šajā sakarā Komisija vairākos gadījumos ir ierosinājusi izmantot fosilo kurināmo nodokli atbilstoši oglekļa emisijām, kas saistītas ar to izmantošanu. Dalībvalstis nespēja vienprātīgi vienoties par šo priekšlikumu noteikumiem. Vienprātība būtu vajadzīga arī dažu dalībvalstu nesenajam aicinājumam izmantot plašākus oglekļa dioksīda nodokļa pielāgojumus.

2.3. Status quo un enerģijas nodokļu nākotne

Pašreizējā Eiropas enerģijas nodokļu sistēma ir nav mainījusies kopš 2003. gada un ir novecojusi. Tā ir mazrezultatīva attiecībā uz svarīgu mērķu sasniegšanu, piemēram, energoresursu diversifikāciju vai ražošanas un patēriņa energoefektivitātes uzlabošanu, jo nodokļi nav balstīti uz enerģijas saturu , bet gan uz patērēto enerģijas produktu tilpumu/masu.

Tas, ka ES līmenī vairāk nekā desmit gadus nav paaugstinātas minimālās likmes, ir vājinājis nodokļu radīto cenu signālu, kurš bija paredzēts, lai veicinātu ieguldījumus energoefektīvās tehnoloģijās un rīcībā. Turklāt, tā kā dažas dalībvalstis kopš tā laika ir palielinājušas savu nodokļu līmeni, bet citas nav, pastāv risks, ka vienotajā tirgū palielināsies konkurences kropļojumi un mazināsies nodokļu bāze valstīs ar augstu nodokļa likmi, jo īpaši attiecībā uz motoru degvielām, ko var viegli un likumīgi pārvadāt pāri robežām. Neraugoties uz atkārtotiem aicinājumiem uz izmaiņām nodokļu jomā, kopējā ES vides nodokļu ieņēmumu procentuālā daļa pēdējā desmitgadē ir saglabājusies relatīvi nemainīga.

Turklāt atbrīvojumi no nodokļiem vai to samazināšana konkrētās nozarēs, jo īpaši aviācijas, jūras un autopārvadājumu nozarē, lauksaimniecības/zivsaimniecības nozarē un energoietilpīgās nozarēs, kopumā ievērojami vājina stimulus ieguldīt energoefektīvākā pamatkapitālā un ražošanas procesos šajās nozarēs. Šie atbrīvojumi no nodokļiem vai to samazināšana rada slogu citām nozarēm un/vai privātām mājsaimniecībām, kam jākompensē to radītā ieņēmumu nepietiekamība. Turklāt tie var kropļot konkurenci starp rūpniecības nozarēm un var veicināt neefektīvus un piesārņojošus transporta veidus.

Degvielu aplikšana ar nodokli atbilstoši tilpumam, nevis atkarībā no to enerģijas satura, attiecībā pret atjaunojamo degvielu ir diskriminējoša par labu tradicionālajām degvielām, jo īpaši dīzeļdegvielai, bet tas ir pretrunā enerģētikas politikai, kuras mērķis ir degvielas maiņa un atjaunojamo un citu tīro energoresursu izmantošanas veicināšana. Tas arī neveicina dīzeļdegvielas piedāvājuma un pieprasījuma līdzsvara atjaunošanu Eiropas degvielas tirgū.

Komisija 2011. gadā ierosināja grozīt Direktīvu 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, un ierosināja iekļaut CO2 komponentu ES enerģijas nodokļu sistēmā. Uz CO2 balstīta nodokļa noteikšanu bija paredzēts piemērot nozarēm, uz kurām neattiecas ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, un tādējādi visā ES piemērot saskaņotu oglekļa cenas signālu. Turklāt tika ierosināts energoproduktus aplikt ar nodokli, pamatojoties uz to enerģijas saturu, un vienkāršot nodokļu samazinājumu un atbrīvojumu sistēmu. Tomēr izrādījās neiespējami panākt vajadzīgo vienprātību starp dalībvalstīm par priekšlikuma galvenajiem elementiem un jo īpaši uz CO2 balstīta nodokļu komponenta ieviešanu. Tāpēc Komisija 2015. gadā nolēma atsaukt savu priekšlikumu. Tādējādi novecojusī 2003. gada sistēma ir saglabājusies līdz pat šodienai.

Komisija patlaban izvērtē Enerģijas nodokļu direktīvu tās iespējamas pārstrādāšanas nolūkā. Izvērtēšanā tiks aplūkota dažādu noteikumu īstenošana, apsvērts tās iedarbīgums, skaidrība, tas, cik lielā mērā tā sasniegusi savus mērķus, un tiks apzinātas iespējamās nepilnības. Tajā tiks aplūkota arī saskaņotība ar citām ES rīcībpolitikas jomām (piemēram, enerģētikas, vides, konkurences un transporta jomā), iniciatīvām un pasākumiem.

Jaunajam enerģijas nodokļu režīmam būtu jāpapildina un jāpastiprina ES enerģētikas tiesību akti, kā arī veicinošais (finanšu/tehnoloģiskais/sociālais) satvars gan dalībvalstu, gan ES līmenī. Šajā kontekstā Komisija par ārkārtīgi svarīgiem uzskata šādus trīs aspektus.

Enerģijas nodokļiem būtu jāatbalsta pāreja uz tīru enerģiju

Enerģijas nodokļi būtu jāizstrādā tā, lai tie jo īpaši nodrošinātu atbilstīgus stimulus laika gaitā samazināt emisijas un uzlabot resursefektivitāti, arī izmantojot tādas nodokļu likmes dažādiem enerģijas nesējiem un kurināmajam, kas ir konsekventas attiecībā pret vidi. Tie var arī virzīt konkrētu rīcību tādā veidā, kas atbilst plašākām sociālajām vajadzībām un mērķiem saistībā ar pāreju uz tīru enerģiju un saistībā ar klimata pārmaiņām.