[pic] | EIROPAS KOMISIJA |

Briselē, 11.11.2010

COM(2010) 661 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

Rietumu ūdeņos īstenotās zvejas piepūles pārvaldības izvērtējums

SEC(2010) 1367

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

Rietumu ūdeņos īstenotās zvejas piepūles pārvaldības izvērtējums

IEVADS

Izvērtējuma mērķis un pamats

Rietumu ūdeņos[1] piemērojamo zvejas piepūles režīmu, kas izveidots 2003. gadā[2], Komisijai ir jāizvērtē trīs aspektos: tā īstenošana dalībvalstīs, noteikumi par piekļuvi Ziemeļaustrumu Atlantijas attālākajiem reģioniem un apgabalā uz rietumiem un dienvidiem no Īrijas, t. i., tā sauktajā “bioloģiski jutīgajā zonā”[3], piemērojamo īpašo zvejas piepūles noteikumu lietderīgums.

Šis izvērtējums balstās galvenokārt uz Komisijas veikto zvejas piepūles režīma uzraudzību un politikas kontekstā notikušajām izmaiņām, dalībvalstu atbildēm uz tehniskās anketas jautājumiem, ZZTEK veiktu novērtējumu[4] un zinātnisko ieteikumu, ko ICES sniegusi saistībā ar bioloģiski jutīgo zonu[5].

Šā izvērtējuma rezultāti tiks izmantoti, pieņemot lēmumus par režīma turpmāko attīstību, kura būs atkarīga no kopējās zivsaimniecības politikas 2012. gada reformas politiskajām ievirzēm.

Zvejas piepūles regulējums rietumu ūdeņos

Zvejas piepūles režīms rietumu ūdeņos tika izveidots 1995. gadā ar mērķi saglabāt pastāvošo līdzsvaru laikā, kad Spānija un Portugāle pilnībā iekļāvās kopējā zivsaimniecības politikā, un nepieļaut zvejas piepūles palielināšanos salīdzinājumā ar rādītājiem pirms šīs iekļaušanās[6]. 1995. gada regulu vēlāk atcēla un aizstāja ar Regulu (EK) Nr. 1954/2003. Turpinājumā ir apkopotas secīgi piemēroto režīmu galvenās iezīmes.

Parametrs, kam noteikts limits | Apgabali un zvejniecības | Sākotnējās iedalīšanas metode |

Spānijas un Portugāles pievienošanās nosacījumi | Kuģu skaits, apgabalā vienlaikus esošo kuģu skaits | Īrijas četrstūra zona: zona ap Īriju, kurai piekļuve ir aizliegta EK ūdeņi ICES VI, VII, VIIIabd zonā Spānijas ūdeņi ICES VIIIc un IXa zonā Portugāles ūdeņi ap Azoru salām un Madeiru Spānijas ūdeņi ap Kanāriju salām Grunts zvejas kuģi, specializētā zveja (vairāki zvejas veidi) | Pievienošanās sarunas ar mērķi licenču izdošanas sistēmu ārvalstu kuģiem aizstāt ar citu sistēmu, lai nepieļautu traucējumus zvejas modeļos |

1995. gada zvejas piepūles režīms | Kilovatdienas gadā Tikai Spānijai noteikts kuģu skaits divos apakšapgabalos pie Īrijas Zvejas piepūles pilnīga sadalīšana starp dalībvalstīm | 16 apgabali (ICES rajons vai CECAF apgabals)[7] Bentisko sugu, dziļūdens sugu, ķemmīšgliemeņu un ēdamo krabju/zirnekļkrabju zveja Stacionāri zvejas rīki un velkami zvejas rīki, kuģi, kuru garums ir lielāks par 15 m | Dalībvalstu deklarētā zvejas piepūle, kas vajadzīga zvejas (arī nelimitēto sugu zvejas) iespēju izmantošanai, neizjaucot pastāvošo līdzsvaru un relatīvo stabilitāti |

2003. gada zvejas piepūles režīms | Kilovatdienas gadā Zvejas piepūles pilnīga sadalīšana starp dalībvalstīm | Deviņi apgabali (ICES apgabals vai CECAF apgabals) Bentisko sugu, izņemot dziļūdens sugas, ķemmīšgliemeņu un ēdamo krabju/zirnekļkrabju zveja Kuģi, kuru garums ir lielāks par 15 m, un apgabalā uz dienvidiem un rietumiem no Īrijas — kuģi, kuru garums ir lielāks par 10 m | Vidējā zvejas piepūle, kas deklarēta piecu gadu laikposmā (1998–2002) |

1. tabula. Pārskats par secīgi piemērotajiem zvejas piepūles režīmiem rietumu ūdeņos

PAšREIZēJAIS REžīMS UN SAISTīTā POLITIKA

Pašreizējā režīma raksturojums

Ieviešot 2003. gada zvejas piepūles režīmu, tika ievērojami samazināta dalībvalstīm iedalītā maksimāli pieļaujamā zvejas piepūle. Viens no iemesliem bija stingrāka kritērija ieviešana maksimālās piepūles noteikšanā: to noteica laikposmā no 1998. līdz 2002. gadam īstenotās gada vidējās zvejas piepūles apmērā. Spānija apstrīdēja šo lēmumu, taču nesekmīgi[8]. Režīma piemērošana tika vienkāršota, jo apgabali un zvejas veidi[9] vairs nebija tik sīki iedalīti. Turklāt dziļūdens sugu zvejniecības tika izslēgtas no šā režīma, un turpmāk tām tika piemērots īpašs režīms, kurā nebija noteikti reģionāli ierobežojumi[10]. 2003. gada zvejas piepūles režīmu un tā priekštečus vieno būtiska pazīme, ar ko tie atšķiras no daudzgadu pārvaldības plānos izveidotajiem zvejas piepūles režīmiem, proti, iedalītā zvejas piepūle ir stingri noteikta, un tā nemainās katru gadu atkarībā no pārvaldības mērķiem vai attiecīgo krājumu nozvejas kvotām.

No flotes parametriem režīmā noteikts tikai kuģu minimālais garums (15 m, bioloģiski jutīgajā zonā 10 m). Galvenās sekas ir divējādas. Pirmkārt, no pārvaldības ir izslēgti mazi kuģi, kuru zvejas reisi ilgst tikai vienu dienu. Izņēmums ir bioloģiski jutīgā zona, taču arī tur mazu kuģu nelielās darbības zonas dēļ pārvaldības režīmā praktiski ir iekļauti tikai mazākie kuģi no Īrijas. Otrkārt, kontroles vajadzībām var izmantot elektroniskus reāllaika datus, jo kuģiem, kuru garums ir lielāks par 15 m, jābūt savienotiem ar kuģu satelītnovērošanas sistēmu ( VMS ), un no 2011. gada jūlija tiem katru dienu būs jāziņo par nozveju, izmantojot elektroniskus zvejas žurnālus.

Tā kā teritorija, kurā piemēro 2003. gada zvejas piepūles režīmu, ir sadalīta lielos apgabalos, katrs no tiem aptver daudzas dažādas zvejas vietas. Arī zvejas darbību iedalījums nav pārāk izvērsts, jo tiek nošķirtas tikai trīs mērķsugu grupas: bentiskie resursi, izņemot dziļūdens sugas, ķemmīšgliemenes un ēdamie krabji/zirnekļkrabji. Tam ir četras svarīgas sekas. Pirmkārt, bentisko sugu zvejas pārvaldībā netiek nodalīti faktiski ļoti atšķirīgi nozvejas sastāvi (mencas/pikšas/merlangi; saidas; heki/jūrasvelni/megrimi; Norvēģijas omāri). Otrkārt, pārvaldības nolūkos ir jānošķir dziļūdens sugu zveja un parasta bentisko sugu zveja; šis aspekts tiks sīkāk izvērtēts Regulas (EK) Nr. 2347/2002 uzsāktās pārskatīšanas gaitā. Treškārt, pārvaldībā netiek ņemta vērā dažādu zvejas metožu ietekme uz izmantotajiem krājumiem. Visbeidzot, režīms neattiecas uz tādu pelaģisko sugu kā makreļu, siļķu, stavridu, garspuru tunzivju un zobenzivju zveju.

Parametrs, uz kuru ir attiecināts aktivitātes ierobežojums, ir jūrā pavadāmu dienu skaits, kas reizināts ar attiecīgā kuģa jaudu. Galvenās sekas ir divējādas. Pirmkārt, lai gan šis parametrs ir saistīts ar kuģa reālo aktivitāti, tas tomēr ir un paliek “nomināls” aktivitātes parametrs, jo netiek nošķirts pārgājienā pavadītais un zvejā pavadītais laiks. Otrkārt, kuģa kapacitāte tiek ņemta vērā, bet tikai tādā aspektā, ka spēcīgāks dzinējs atbilst lielākai zvejas piepūlei.

Režīms neattiecas uz trešo valstu zvejas kuģiem, tāpēc režīma noteikumi tiem nav saistoši.

Saistītie uzraudzības un kontroles noteikumi

Dalībvalstis uztur un atjaunina sarakstus ar kuģiem, kuri ir tiesīgi zvejot saskaņā ar 2003. gada zvejas piepūles režīmu. Tiklīdz stāsies spēkā jaunās kontroles regulas[11] īstenošanas noteikumi, šiem kuģiem būs vajadzīga zvejas atļauja, un attiecīgais saraksts tiks glabāts centralizētās oficiālās dalībvalstu tīmekļa vietnēs. Zvejai starptautiskos ūdeņos ir vajadzīga papildu zvejas atļauja[12].

Kontroles regulā ir sīki noteikts, kā aprēķina zvejas piepūli, ko katrā apgabalā īstenojuši kuģi, kuri atradušies ārpus ostas. Datus var iegūt, pamatojoties uz zvejas žurnāliem un VMS reģistrētajām atrašanās vietām. Ja dalībvalsts ir pārsniegusi zvejas piepūles limitu, Komisija var veikt atvilkumus no turpmākiem laikposmiem iedalītās maksimāli pieļaujamās zvejas piepūles. Ir paredzēta kuģu dzinēja jaudas sertificēšana un kontrole.

Zvejas iespēju un krājumu pārvaldība

Dalībvalstīm iedalītā zvejas piepūle nav tieši saistīta ar zivju krājumu pārvaldību. Tomēr ir izveidoti divi mehānismi. Kad dalībvalstis apmainās ar zvejas iespējām, tās var apmainīties arī ar attiecīgo zvejas piepūli; nav doti sīkāki norādījumi par to, kā aprēķināma nododamā piepūle. Turklāt Komisija var palielināt iedalīto zvejas piepūli vai atļaut pārvietot zvejas piepūli no viena apgabala uz citu, lai dalībvalsts varētu pilnībā izmantot savas kvotas vai izmēģināt ar kvotām neregulētu sugu zveju, ja vien to ļauj krājuma zinātniskais novērtējums. Līdz šim šādi Komisijas lēmumi nav pieņemti.

Bentisko sugu zvejniecības, uz kurām attiecas 2003. gada zvejas piepūles režīms, lielā mērā paralēli tiek pārvaldītas, nosakot kopējo pieļaujamo nozveju (KPN). Teiktais konkrēti attiecas uz heka, jūrasvelnu, megrimu, mencas, pikšas, merlanga, pollaka, saidas, jūras līdakas, jūrasmēles, jūras zeltplekstes, raju dzimtas zivju un Norvēģijas omāra zveju. Kaut gan režīma piemērošanas laikā daudzu minēto sugu krājumu KPN ir samazinājusies, maksimālā zvejas piepūle nav mainījusies. Vairākām citām šajās zvejniecībās iegūtām sugām, kam ir papildu komerciālā vērtība, KPN netiek noteikta, piemēram, kalmāram, sarkanajai plekstei, mazmutes plekstei, limandai, svītrainajai jūras barbei, franču menciņai, jūrasasarim (labrakam), gludajam rombam, akmeņplekstei, jūrasgaiļiem.

KPN netiek noteikta arī tām bentiskajām sugām, kuras pārvalda, iedalot konkrētu zvejas piepūli, proti, ķemmīšgliemenēm un ēdamajiem krabjiem/zirnekļkrabjiem. To pārvaldība tiek īstenota valsts, reģionālā un vietējā līmenī. Vērtīgo ķemmīšgliemeņu zveja tiek stingri regulēta, nosakot zvejas sezonas un izmantojamos zvejas rīkus, jo īpaši Francijai piederošajos Atlantijas okeāna reģionos un Velsā. Ļoti bieži ir izveidota piekrastes zvejas pašpārvaldības kārtība, kuras mērķis ir nepieļaut pārmērīgu piedāvājumu tirgū vai gādāt par resursu atjaunošanos zvejas vietās. Minēto bentisko sugu zvejniecības lielā mērā neietilpst 2003. gada zvejas piepūles režīma darbības jomā, jo tajās darbojas mazi kuģi.

Saskaņā ar 2003. gada režīmu zvejas piepūli iedala, neskarot daudz stingrākos zvejas piepūles noteikumus, kas paredzēti pārvaldības plānos. Rietumu ūdeņos patlaban spēkā ir trīs pārvaldības plāni, kuros noteikti zvejas piepūles ierobežojumi, kas mainās līdz ar krājumu stāvokli: mencas krājumu pārvaldības plāns ūdeņos uz rietumiem no Skotijas un Īrijas jūrā, jūrasmēles krājumu pārvaldības plāns Lamanša rietumu daļā un dienvidu heka un Norvēģijas omāra krājuma atjaunošanas plāns Pireneju pussalas ūdeņos[13].

ZVEJAS PIEPūLES REžīMA īSTENOšANA DALīBVALSTīS

Visas attiecīgās dalībvalstis ir izstrādājušas datu ieguves, uzraudzības un ziņošanas instrumentus zvejas piepūles pārvaldībai saskaņā ar 2003. gada režīmu. Piepūles izmantojuma noteikšanai galvenokārt tiek izmantotas zvejas žurnāla lapas un VMS dati (izņemot Īrijas kuģus, kuru garums ir mazāks par 15 m un kuri darbojas bioloģiski jutīgajā zonā). Komisija — lielākoties laikus — saņem mēneša ziņojumus par piepūles izmantojumu. Kad iedalītā zvejas piepūle ir pilnībā izmantota, dalībvalstis nosaka darbības aizliegumu zvejniecībās, un dažreiz tās cenšas izvairīties no šādiem aizliegumiem vai novilcināt to noteikšanu, iegūstot papildu zvejas piepūli no citām dalībvalstīm. Beļģija, Nīderlande un Īrija ir īpaši aktīvi iesaistījušās apmaiņā ar zvejas piepūli.

Zvejas piepūles aprēķināšana praksē vēl nav pilnībā saskaņota. Jo konsekventāka būs metode, jo vieglāk būs izmantot arī zvejas piepūles izmaiņu zinātnisko analīzi, tāpēc ka tā pamatojas uz saskaņotām metodēm, ko izmanto kopējās zivsaimniecības politikas datu vākšanas sistēmā[14].

VēRTēJUMS

Zvejas piepūles režīmam tā pašreizējā formā ir priekšrocība, ka tas darbojas kā drošības līdzeklis pret piepūles pārvietošanu no viena apgabala uz citu un pret jaunu zvejniecību izpēti bez zinātniska ieteikuma saņemšanas. Piemērošanas jomā ir ietverti tikai lieli kuģi — šā ierobežojuma pamatā ir proporcionalitātes un kontroles iespējamības princips. Kontroles noteikumi ir attīstījušies. No 2012. gada kuģi, kuru garums ir lielāks par 12 m, būs jāaprīko ar VMS . Mazāku kuģu izslēgšanai no režīma ir faktiska ietekme uz režīma piemērošanas teritoriju, jo mazāki kuģi, visticamāk, lielāko daļu gada darbosies 12 jūras jūdžu zonā. Šīs zonas robežās piekrastes dalībvalsts principā pati var regulēt zvejniecības[15], taču starptautisko un vietējo režīmu piemērošanas teritorija nav skaidri nodalīta.

Teritoriālās pieejas priekšrocība ir tās vienkāršība un saderība ar ekoreģionu koncepciju, izņemot attiecībā uz Lamanša austrumu daļu, kuru mūsdienās uzskata par piederīgu Ziemeļjūras, nevis Ķeltu jūras ekoreģionam.

2003. gada zvejas piepūles režīmu statiskuma dēļ nevar izmantot zivju krājuma pārvaldībai vai jauktas dažādu sugu zvejas pārvaldībai, jo tas netika izstrādāts šādam nolūkam. Tā kā ir definēta tikai viena vienīga bentisko sugu zvejniecība un piemērošanas teritorija ir sadalīta lielos apgabalos, pašreizējais režīms ir pārāk smagnējs, lai būtu iespējams tajā iestrādāt tiešu saikni ar krājumu pārvaldību vai zvejas veidu pārvaldību. Turklāt zvejas piepūles režīma apgabali ne vienmēr sakrīt ar svarīgākajiem KPN pārvaldības apgabaliem[16]. Tomēr vispārējs zvejas piepūles režīms potenciāli varētu būt saistīts ar bioloģiskiem parametriem un tādējādi arī ar turpmākiem pārvaldības apsvērumiem, ja vien šie parametri var atspoguļot daudzu dažādu krājumu stāvokli vienā un tajā pašā laikā.

Režīmam varētu būt lielāka nozīme ķemmīšgliemeņu un krabju zvejniecības pārvaldībā, jo šīm sugām nenosaka KPN. Tomēr krabju zvejniecības pārvaldībai parametrs “kilovatdienas” nav pietiekami nozīmīgs, jo zvejas radītā slodze lielā mērā ir atkarīga no izmantoto murdu skaita[17] un šā parametra korelācija ar dzinēja jaudu ir nebūtiska. Turklāt režīmā netiek izmantotas vietējās un reģionālās pārvaldības pieejas, kas varētu attiekties gan uz mazākiem, gan lielākiem kuģiem. Savukārt vietējās politikas attīstību reizēm kavē tas, ka tā ir atkarīga no sadarbības ar kaimiņvalstu flotēm, kuras izmanto tos pašus krājumus.

VMS datu un dienas nozvejas datu ierakstu pieejamībai ar elektronisku zvejas žurnālu palīdzību būtu jānodrošina labāka pārredzamība režīma piemērošanā. VMS datus pa pārvaldības apgabaliem piekrastes valstis tagad var iegūt arī attiecībā uz citu dalībvalstu kuģiem, kuri darbojas to ūdeņos, un kontroles reformas īstenošanas gaitā ir plānots ieviest līdzīgu mehānismu attiecībā uz zvejas žurnāla informāciju.

Zvejas piepūles datu pārbaude nav tik pārliecinoša kā nozveju uzraudzība, jo nav iespējams veikt datu kontrolpārbaudes, izmantojot tirgus datus. Tas rosina par pārvaldības sākumpunktu izmantot VMS informāciju, kura līdz ar tehnisko standartu attīstību kļūst arvien ticamāka un precīzāka, un pēc tam izveidot pārredzamības mehānismu zvejas piepūles aprēķināšanai valsts mērogā.

Labāku pārredzamību zvejas piepūles aprēķināšanā netieši veicina arī to zvejas piepūles datu zinātniskā analīze, kas savākti saskaņā ar datu vākšanas sistēmu, kuru rietumu ūdeņos īsteno kopš 2009. gada.

Ieviešot dzinēja jaudas sertificēšanu un kontroli, nākotnē tiks mazināta nepatiesu dzinēja jaudas datu paziņošana, tāpēc parametrs “kilovatdienas” kļūs ticamāks.

ZVEJAS PIEPūLES REžīMS ZIEMEļRIETUMU ūDEņOS UN DIENVIDRIETUMU ūDEņOS

Ziemeļrietumu ūdeņi

Vislielākā zvejas piepūle bentisko sugu zvejai ICES V–VI apgabalā (ūdeņi uz rietumiem no Skotijas) un VII apgabalā (Ķeltu jūra) tiek iedalīta Francijai un Apvienotajai Karalistei, nākamās lielākās zvejas piepūles saņēmējas ir Spānija un Īrija (sk. 1.a tabulu šim paziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā). Attiecībā uz dalībvalstu paziņoto zvejas piepūles izmantojumu šķiet, ka tikai Vācija, Spānija un Nīderlande izmanto vairāk nekā pusi no gadam iedalītās zvejas piepūles, turklāt Spānija (ūdeņos uz rietumiem no Skotijas) un Nīderlande (Ķeltu jūrā) dažos gados ir pilnībā izmantojušas tām iedalīto maksimālo piepūli.

Kā piemērs nākamajos attēlos ir parādīts, kā ir attīstījusies piepūle bentisko sugu zvejniecībās un attiecīgo svarīgāko, ar kvotām regulēto sugu nozvejas, ko Spānijas kuģi guvuši V–VI un VII apgabalā un Lielbritānijas kuģi V–VI apgabalā. Lai gan zvejas piepūles un ar kvotām regulēto sugu nozvejas attiecība dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras, var redzēt, ka piepūles izmantojums jau vairākus gadus ir nemainīgs, Spānijas gadījumā pat tad, ja ar kvotām regulēto sugu nozveja samazinās.

[pic] 1. attēls. Spānijas paziņotās zvejas piepūles un ar kvotām regulēto sugu nozvejas[18] salīdzinājums V−VI un VII apgabalā kopā

[pic] 2. attēls. Apvienotās Karalistes paziņotās zvejas piepūles un ar kvotām regulēto sugu nozvejas[19] salīdzinājums V−VI apgabalā

Kuģus, kas zvejo bentiskās sugas ūdeņos uz rietumiem no Skotijas, patlaban daudz lielākā mērā ietekmē mencas krājumu pārvaldības plāns. Jo īpaši tas sakāms par Īrijas un Apvienotās Karalistes kuģiem. Nākamajā tabulā, piemēram, ir salīdzināti šīm dalībvalstīm attiecīgi piemērojamie zvejas piepūles režīmi. Jānorāda, ka abu režīmu aptvertā teritorija un flote nav identiskas, taču lielā mērā pārklājas.

Salīdzināmā vienība | Zvejai rietumu ūdeņos iedalītā piepūle | Paziņotais piepūles izmantojums rietumu ūdeņos | Mencas pārvaldības plānā sākotnēji iedalītā piepūle[20] | Paziņotais mencas pārvaldības plānā iedalītās piepūles izmantojums |

Īrija, kilovatdienas 2009. gadā ūdeņos uz rietumiem no Skotijas | 2 324 932 | 818 595 (35 %) | 826 543 | 636 462 (77 %) |

Apvienotā Karaliste, kilovatdienas 2009. gadā ūdeņos uz rietumiem no Skotijas | 24 017 229 | 6 209 268 (26 %) | 7 140 713 | 8 208 153 (115 %) |

2. tabula . Zvejas piepūles režīmi, kurus ūdeņos uz rietumiem no Skotijas piemēro Apvienotās Karalistes un Īrijas bentisko sugu zvejniecībām

Tā kā mencas krājumu pārvaldības plānā ir atļauts no zvejas piepūles režīma izslēgt kuģu grupas, kas nezvejo mencas, rietumu ūdeņu režīms joprojām pilda vispārējas pamatsistēmas funkciju.

Attiecībā uz ķemmīšgliemeņu un krabju zveju (sk. 1.b tabulu Komisijas dienestu darba dokumentā) jānorāda, ka Īrija ir nodevusi kuģus sadalīšanai, lai garantētu ķemmīšgliemeņu maksimālās zvejas piepūles pastāvīgu ievērošanu.

Dienvidrietumu ūdeņi, izņemot attālākos reģionus

Vislielākā bentisko sugu zvejas piepūle ICES VIII un IX apgabalā tiek iedalīta Spānijai un Francijai, nākamā lielākā — Beļģijai (sk. 2. tabulu Komisijas dienestu darba dokumentā). Dalībvalstu paziņotie zvejas piepūles izmantojuma dati liecina, ka Spānijas un Beļģijas kuģi gandrīz pilnībā izmanto tiem noteiktos limitus, savukārt Francijas kuģu īstenotā zvejas piepūle, šķiet, ir ievērojami samazinājusies. ICES IX apgabalā (no Dienvidgalisijas līdz Kadisas līcim) bentiskās sugas ir atļauts zvejot tikai Spānijas un Portugāles kuģiem. Spānijas kuģi, kā redzams, darbojas tuvu noteiktajam limitam, savukārt Portugāles kuģi, šķiet, ir samazinājuši zvejas piepūli.

Ķemmīšgliemeņu un krabju zvejas piepūle šajos apgabalos ir iedalīta tikai Francijai (VIII apgabalā) un Spānijai (VIII un IX apgabalā). Arī šajā gadījumā acīmredzot tikai Spānijas kuģi gandrīz pilnībā izmanto noteiktos limitus.

ZVEJAS PIEPūLE UN NOSACīJUMI ZVEJAS DARBīBāM ūDEņOS AP AZORU SALāM, KANāRIJU SALāM UN MADEIRU

Pamatinformācija

Ar Spānijas un Portugāles 1985. gada pievienošanās līgumu tika ieviests mehānisms ikgadēju Padomes lēmumu pieņemšanai, lai regulētu savstarpējo piekļuvi ekskluzīvām ekonomikas zonām ap Azoru salām, Madeiru un Kanāriju salām. Sekojošajos Padomes lēmumos tika saglabāta attiecīgās valsts kuģu ekskluzīva piekļuve katram apgabalam un paredzēti tikai daži izņēmumi saistībā ar konkrētām tunzivju zvejniecībām. Nākamais zvejas piepūles režīms, kuru izveidoja 1995. gadā un kurā moderniem tunzivju zvejas kuģiem aizliedza piekļuvi un noteica katrā attālākajā reģionā maksimāli pieļaujamo zvejas piepūli, praktiski darbojās kā iepriekšējā režīma turpinājums. Ieviešot 2003. gada zvejas piepūles režīmu, tika mazināta ekskluzivitātes pakāpe, ņemot vērā principu par brīvu piekļuvi Kopienas ūdeņiem. Pirmkārt, tika izveidots īpašs vietējām flotēm labvēlīgs piekļuves režīms attiecīgo salu ūdeņos 100 jūras jūdžu zonā un, otrkārt, dziļūdens sugu zvejniecības tika izslēgtas no salām piemērojamā zvejas piepūles regulējuma. Azoru salu valdība vēlāk apstrīdēja šos lēmumus, taču nesekmīgi[21].

2003. gada režīmā noteikts, ka ūdeņos līdz 100 jūras jūdžu attālumā no Azoru salu, Madeiras un Kanāriju salu bāzes līnijām attiecīgās dalībvalstis var ierobežot zveju, atļaujot to veikt tikai šo salu ostās reģistrētiem kuģiem, izņemot kuģus, kas tradicionāli zvejojuši minētajos ūdeņos. Komisijai nav zināms, ka būtu pieņemti valsts tiesību akti, ar kuriem būtu ierobežota to kuģu piekļuve, kas nav vietējie kuģi. Tomēr ir pamats domāt, ka minētais ierobežojums tiek ņemts vērā. Turklāt Spānija un Portugāle 2008. gadā parakstīja divpusēju vienošanos[22], kurā, nosakot vairākas tehniskas specifikācijas, salu flotu savstarpējā piekļuve tika ierobežota līdz 38 kuģiem.

Zvejas piepūles pārvaldība

Saskaņā ar 2003. gada režīmu bentisko sugu zvejas piepūli iedala tikai Portugālei Azoru salu apgabalos un Spānijai un Portugālei pārvaldības apgabalos, kas aptver gan Madeiru, gan Kanāriju salas. Pastāvīga nozīme ir tikai bentisko sugu zvejai Kanāriju salu ūdeņos. Ķemmīšgliemeņu zveja nav iespējama nevienā no minētajiem apgabaliem, un krabju zveja ūdeņos ap Kanāriju salām ir atļauta tikai Spānijai (sk. 4. tabulu Komisijas dienestu darba dokumentā). Ņemot vērā to, ka vislielākā nozīme ir dziļūdens sugu zvejai un tālu migrējošo lielo pelaģisko sugu zvejai, uz kurām šis režīms vairs neattiecas, zvejas piepūles režīma ietekme un nozīme ir ļoti neliela. Gan Azoru salu, gan Kanāriju salu valdība ir izteikušas ieinteresētību KZP reformas satvarā pārskatīt piekļuves režīma saturu, tostarp tā piemērošanas teritoriju.

ZVEJAS PIEPūLES REžīMS BIOLOģISKI JUTīGAJā ZONā

Pamatinformācija

Bioloģiski jutīgā zona ir Ķeltu jūras apakšapgabals, kas atrodas Īrijas un Apvienotās Karalistes ekskluzīvajās ekonomikas zonās un izdalīts vienīgi tādēļ, lai no 2004. gada piemērotu atsevišķu zvejas piepūles pārvaldību. Šīs zonas robežas tika noteiktas, pamatojoties uz zinātnisko informāciju par heka mazuļu lielo koncentrāciju. Bioloģiski jutīgā zona pārklājas ar tehnisko pasākumu apgabalu, kurā jāizmanto zvejas rīki ar lielāku linuma acs izmēru heka ziemeļu krājuma atjaunošanas pasākumu[23] sakarā. Zonas robežas ir attēlotas Komisijas dienestu darba dokumentā. Spānija apstrīdēja šīs četrstūra zonas izveidi, taču nesekmīgi[24].

Zvejas piepūles pārvaldība

Vislielākā piepūle bentisko sugu zvejai bioloģiski jutīgajā zonā tiek iedalīta Francijai, nākamās lielākās zvejas piepūles saņēmējas ir Īrija, Spānija un Apvienotā Karaliste (sk. 3. tabulu Komisijas dienestu darba dokumentā). Analizējot dalībvalstu paziņoto zvejas piepūles izmantojumu, šķiet, ka visaktīvākie šajā zonā ir Spānijas kuģi un nākamie aktīvākie — Īrijas kuģi. Attiecīgi tikai Spānijas kuģi gandrīz pilnībā izmanto iedalītos piepūles limitus.

Ķemmīšgliemeņu zvejā patlaban darbojas tikai Īrijas kuģi, lai gan zvejas piepūle ir iedalīta arī Francijai. Kā redzams, krabju zvejā visaktīvākā ir Īrija, kuras kuģi gandrīz pilnībā izmanto iedalīto piepūles limitu, savukārt Francija acīmredzami ir uzkrājusi milzīgu zvejas piepūles rezervi.

Bioloģiskais novērtējums

Komisija ir lūgusi ICES sniegt zinātnisku ieteikumu par zvejas piepūles regulējuma ietekmi bioloģiski jutīgajā zonā citu saglabāšanas pasākumu kontekstā. ICES ieteica nodrošināt, lai bioloģiski jutīgā zona sakristu ar heku un jūrasvelnu mazuļu galvenajām uzturēšanās vietām un ar megrimu, mazākā mērā arī heku, nārsta vietām. Turklāt teritorija pārklājas ar svarīgām pikšu un merlangu nārsta un mazuļu uzturēšanās vietām, lai gan tas vairāk attiecas uz piekrastes apgabaliem un attiecīgi mazāk uz starptautiskajām flotēm, kuras galvenokārt darbojas bioloģiski jutīgās zonas dienvidu un rietumu daļā. ICES norāda, ka bioloģiski jutīgās zonas izveides ietekme uz heka krājumu stāvokļa uzlabošanos ir neskaidra, taču uzskata, ka kopā ar tehniskajiem pasākumiem bioloģiski jutīgās zonas izveide varētu būt nākusi par labu megrimu un jūrasvelnu krājumiem. ICES uzsver, ka zvejas piepūles ierobežojumi neskar lielāko daļu valstu, taču iesaka saglabāt šo pasākumu, lai nepieļautu nevēlamas izmaiņas zvejas modeļos. Tāpēc Savienībai būtu jānosaka skaidri saglabāšanas mērķi bioloģiski jutīgajā zonā, kuru īstenošana būtu cieši un pārredzami jākontrolē.

SECINāJUMI

Ar 2003. gada zvejas piepūles režīmu izdevās radīt priekšnoteikumus, lai Spānija un Portugāle pilnībā iekļautos galvenajos KZP noteikumos. Režīma statiskuma dēļ tas vairs neierobežo vairuma dalībvalstu flotes aktivitāti ievērojamā skaitā apgabalu, ņemot vērā kopējās flotes kapacitātes nemitīgo sarukumu[25] un ar kvotām regulēto sugu zvejas iespēju samazināšanos. Turklāt vēlāk vairākiem apgabaliem tika izstrādāti zvejas piepūles režīmi, kas piemērojami konkrētām zvejniecībām un saistīti ar ikgadējo atzinumu par krājumu stāvokli. Nākotnē varētu izveidot saikni starp visaptverošu zvejas piepūles režīmu un regulāriem ieteikumiem par krājumu stāvokli jauktā dažādu sugu zvejā, tomēr tad zvejniecību definīcijas būtu jāizstrādā sīkāk. Attiecībā uz bioloģiski jutīgo zonu režīms ir iestrādāts tehnisko pasākumu kontekstā, un kopā tie ir veicinājuši dažu svarīgu krājumu stāvokļa uzlabošanos. Zinātniskajā ieteikumā norādīts, ka turpmākiem ierobežojumiem vajadzētu būt skaidrāk saistītiem ar resursu pārvaldības mērķiem.

Zvejas piepūles pārvaldība varētu būt svarīgs instruments ķemmīšgliemeņu un krabju zvejā, jo tā netiek ierobežota ar KPN. Tomēr parametri, kurus tagad izmanto pārvaldībā, nav pietiekami precīzi, jo īpaši krabju zvejai, un režīmam būtu jāspēj reaģēt uz ieinteresēto aprindu iniciatīvām pārvaldības jomā — patlaban tas tā nenotiek.

Atlantijas okeāna austrumu daļas attālākajos reģionos režīms veido visaptverošu pamatsistēmu, kura tikai daļēji ir papildināta ar valsts tiesību aktiem. Svarīgākās zvejniecības (lielās pelaģiskās sugas un dziļūdens sugas) netiek regulētas reģionu līmenī.

[1] Rietumu ūdeņi aptver Ziemeļaustrumu Atlantiju uz rietumiem no Ziemeļjūras un Norvēģu jūras, ieskaitot Portugāles un Spānijas attālāko reģionu ekskluzīvās ekonomikas zonas.

[2] Padomes Regula (EK) Nr. 1954/2003 (OV L 289, 7.11.2003., 1. lpp.); Padomes Regula (EK) Nr. 1415/2004 (OV L 258, 5.8.2004., 1. lpp.).

[3] Sk. Padomes Regulas (EK) Nr. 1954/2003 3. panta 4. punktu, 5. panta 2. punktu un 6. panta 3. punktu.

[4] ZZTEK, ziņojums, ko sagatavojusi SGMOS 09-05 darba grupa zvejas piepūles režīma jautājumos, 3. daļa, 2010. gada jūlijs.

[5] Starptautiskās Jūras pētniecības padomes ( ICES ) ieteikums 2009. gadam, 5. sējums, 5.3.3.1. punkts.

[6] Sk. Regulas (EK) Nr. 685/95 4. un 5. apsvērumu (OV L 71, 31.3.1995., 5. lpp.).

[7] CECAF — Vidusatlantijas austrumu daļas zvejniecības komiteja. Rietumu ūdeņi atrodas ICES apgabalos (Ziemeļaustrumu Atlantija) un — attiecībā uz ekskluzīvām ekonomikas zonām (to daļām) ap Portugāles un Spānijas attālākajiem reģioniem — CECAF apgabalos (Vidusatlantijas austrumu daļa).

[8] Sk. Tiesas lietas C-36/04 un C-442/04.

[9] Zvejas veids ir zvejas darbību kopums, kurām raksturīgas līdzīgas mērķsugas (vai mērķsugu grupas), kurās izmanto līdzīgus zvejas rīkus, kuras veic vienā un tajā pašā gada laikā un/vai vienā un tajā pašā apgabalā, un kurām raksturīgs līdzīgs izmantojuma modelis.

[10] Padomes Regula (EK) Nr. 2347/2002 (OV L 351, 28.12.2002., 6. lpp.).

[11] Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009, OV L 343, 22.12.2009., 1. lpp. (sk. jo īpaši 7.−15., 26.−32., 39.−41., 106., 114.−116. un 124. pantu); sk. arī Padomes Regulu (EK) Nr. 2103/2004 (OV L 365, 10.12.2004., 12. lpp.).

[12] Sk. Padomes Regulas (EK) Nr. 1006/2008 3. pantu (OV L 286, 29.10.2008., 33. lpp.).

[13] Padomes Regula (EK) Nr. 1342/2008 (OV L 348, 24.12.2008., 20. lpp.), Regula (EK) Nr. 2166/2005 (OV L 345, 28.12.2005., 5. lpp.) un Regula (EK) Nr. 509/2007 (OV L 122, 11.5.2007., 7. lpp.).

[14] Padomes Regula (EK) Nr. 199/2008 (OV L 60, 5.3.2008., 1. lpp.).

[15] Sk. Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002 9. un 17. pantu (OV L 358, 31.12.2002., 59. lpp.).

[16] Konkrēti, Kantabrijas jūra ietilpst ICES VIII zvejas piepūles pārvaldības apgabalā, savukārt heka, jūrasvelnu un megrimu KPN noteikšanas vajadzībām šos ūdeņus pārvalda kopā ar Portugāles piekrastes ūdeņiem.

[17] Samērā liela nozīme ir arī kuģiem zvejai ar tīkliem un traleriem, kuri Francijā iegūst ēdamos krabjos (piezvejā), kuģiem zvejai ar tīkliem, kuri Francijā un Apvienotajā Karalistē zvejo zirnekļkrabjus.

[18] Vērā ņemtās sugas ir heks, jūrasvelni, megrimi un Norvēģijas omārs. Tikpat svarīgas sugas, t. i., jūras līdaka un rajas, nevarēja ņemt vērā apgabalu nesakritības vai laikrindas datu trūkuma dēļ.

[19] Vērā ņemtās sugas ir menca, pikša, merlangs, saida, jūrasvelni un Norvēģijas omārs.

[20] Sākotnēji iedalīto zvejas piepūli gada gaitā pielāgo, jo īpaši zvejas piepūli var palielināt par pasākumiem, kuru mērķis ir nepieļaut mencu nozveju.

[21] Sk. Tiesas lietas T-37/04 un C-444/08.

[22] Vienošanās par Azoru salu, Madeiras un Kanāriju salu tradicionālo zvejas flotu darbību, parakstīta Bragā 2008. gada 21. janvārī.

[23] Komisijas Regula (EK) Nr. 494/2002 (OV L 77, 20.3.2002., 8. lpp.).

[24] Sk. Tiesas lietas C-36/04 un C-442/04.

[25] Sk. Komisijas gada ziņojumu par 2008. gadā īstenotajiem dalībvalstu centieniem panākt ilgtspējīgu līdzsvaru starp zvejas jaudu un zvejas iespējām (COM(2010) 60 galīgā redakcija).