LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 296/19

Uzklausīšanas amatpersonas nobeiguma ziņojums lietā COMP/C.39129 – Spēka transformatori

(Saskaņā ar 15. un 16. pantu Komisijas 2001. gada 23. maija Lēmumā (2001/462/EK, EOTK) par uzklausīšanas amatpersonu darba uzdevumiem dažos tiesas procesos par konkurenci – OV L 162, 19.6.2001., 21. lpp.)

2009/C 296/07

Šī konkurences lieta attiecas uz karteļa vienošanos starp spēka transformatoru ražotājiem.

No lēmuma projekta izriet šādi apsvērumi.

Iebildumu dokuments

Iebildumu dokuments tika pieņemts 2008. gada 20. novembrī un paziņots šādām septiņām uzņēmumu grupām – ABB Ltd, AREVA T&D SA, ALSTOM, Siemens AG, Fuji Electrics Holdings Co. Ltd, Hitachi Ltd un Toshiba Corporation (puses).

Iebildumu dokumentā Komisija provizoriski secināja, ka puses no 1993. līdz 2003. gadam ir pārkāpušas EK līguma 81. pantu, ievērojot mutisku vienošanos (neformālu vienošanos), saskaņā ar kuru Japānas ražotāji vienojās nepārdot spēka transformatorus Eiropā un Eiropas ražotāji vienojās nepārdot tos Japānā.

Termiņš atbilžu sniegšanai uz iebildumu dokumentu

Pusēm sākotnēji tika piešķirts sešu nedēļu termiņš, lai atbildētu uz iebildumu dokumentu. Visas puses man iesniedza lūgumus par termiņa pagarinājumu, ko es daļēji piešķīru. Visas puses atbildēja uz iebildumu dokumentu pagarinātajā termiņā.

Piekļuve lietas materiāliem

Pusēm tika dota piekļuve Komisijas veiktās izmeklēšanas lietas materiāliem, izmantojot CD-ROM. Tomēr atbrīvojuma un iecietības pieteikumu iesniedzēju sniegtie korporatīvie paziņojumi tika darīti pieejami tikai Komisijas telpās.

Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par piekļuvi lietas materiāliem (1) tika nodrošināta papildu piekļuve dažiem iesniegumiem, kurus Komisija saņēma pēc mutiskās uzklausīšanas un uz kuriem Komisija plānoja paļauties kā apsūdzoša rakstura pierādījumiem galīgajā lēmumā.

Mutiska uzklausīšana

Pēc pušu lūguma 2009. gada 17. februārī notika mutiska uzklausīšana, kurā tika pārstāvētas visas puses.

Mutiskās uzklausīšanas laikā vienai pusei tika dota iespēja atbildēt uz jautājumu rakstiski. Šī atbilde pēc tam tika izplatīta visām pusēm piezīmju sniegšanai, kas noveda pie iepriekš minētās papildu piekļuves.

Pušu ierosinātie galvenie procesuālie jautājumi

Puses izvirzīja vairākas ar aizstāvības tiesībām saistītas prasības, kuras pēc rūpīgas izskatīšanas es uzskatu par nepamatotām. Galvenās prasības bija šādas.

— Komisija paļaujas uz atbrīvojuma pieteikuma iesniedzēja sevi apsūdzošiem pierādījumiem, lai gan tā pieteikums tika noraidīts. 2002. gada Paziņojumā par iecietību paredzēts, ka atbrīvojuma pieteikuma iesniedzējs var atsaukt pierādījumus, kas sniegti tā atbrīvojuma pieteikuma nolūkā, ja tas netiek pieņemts (2). Tā kā attiecīgais pieteikuma iesniedzējs neizmantoja šo iespēju, Komisija varēja paļauties uz šiem pierādījumiem, nepārkāpjot aizstāvības tiesības,

— Komisija paļaujas uz pierādījumiem, ko tā ir ieguvusi pārbaužu laikā citā (bet saistītā) lietā. Manis veiktā izmeklēšana parādīja, ka tādi paši pierādījumi pēc tam tika brīvprātīgi sniegti saistībā ar pieteikumu par iecietību un atbildot uz informācijas pieprasījumu šajā lietā. Tādējādi tas, ka Komisija ir ieguvusi šos pierādījumus arī pārbaužu laikā citā lietā, nevar radīt aizstāvības tiesību pārkāpumu,

— Eiropas puses tika informētas par izmeklēšanas precīzo apmēru procedūras sākumposmā, turpretim Japānas puses par to tika informētas tikai ar iebildumu dokumenta paziņojumu. Šajā ziņā es atzīmēju, ka arī izmeklēšana papildus neformālai vienošanai sākotnēji bija vērsta uz atsevišķu Eiropas Savienībā veiktu darbību, kurā Japānas puses, iespējams, nepiedalījās. Tas, ka Eiropas puses tika informētas par to izmeklēšanas samazināto apjomu, nenozīmē diskrimināciju un nekādā ziņā nav Japānas pušu aizstāvības tiesību pārkāpums,

— pretēji vienlīdzīgas attieksmes principam daži lietas dokumenti pirms iebildumu dokumenta paziņošanas tika atklāti iecietības pieteikuma iesniedzējam, bet ne citām procedūrā iesaistītajām pusēm. Manuprāt, attiecīgajam Komisijas dienestam nav liegts apspriest atsevišķu informāciju ar pusēm izmeklēšanas posma laikā, lai labāk izprastu un sekmētu izmeklēšanu. Tas jo īpaši attiecas uz iecietības pieteikumu iesniedzējiem. Jebkurā gadījumā konkrētā informācija pēc tam tika darīta pieejama visām pusēm piekļuves lietas materiāliem procedūras laikā. Tādējādi šī agrīnā informācijas atklāšana nevarēja radīt vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu vai mazināt citu pušu aizstāvības tiesības,

— viena puse apgalvoja, ka tā nekad nav saņēmusi rakstisku apstiprinājumu par savu iecietības iesniegumu, kas pēc tam tika noraidīts. Šī puse arī apgalvo, ka attiecīgais Komisijas dienests savā vēstulē par iecietības pieteikuma noraidīšanu skaidri nenorādīja datumu, kurā tas veica salīdzinājumu starp sniegto informāciju un Komisijai jau pieejamo informāciju. Saskaņā ar 2002. gada Paziņojumu par iecietību (3) iecietības pieteikuma iesniedzējs saņem rakstisku apstiprinājumu, kas apliecina pieteikuma saņemšanas datumu. Tādējādi šādas informācijas trūkums ir procesuāls pārkāpums. Turklāt un jo īpaši šāda apstiprinājuma neesamības gadījumā es uzskatu arī, ka procesuāls pārkāpums ir skaidri nenorādīt salīdzinājuma datumu iecietības pieteikuma noraidījuma vēstulē. Atstājot atklātu jautājumu par to, vai salīdzinājuma datumam varētu būt izšķiroša ietekme uz pieteikuma iesniedzēja statusu saistībā ar iecietību, es tomēr neuzskatu, ka kādu no šiem procesuālajiem pārkāpumiem varētu uzskatīt par aizstāvības tiesību pārkāpumu.

Lēmuma projekts

Lēmuma projektā Komisija būtībā saglabā savus iebildumus, kas izklāstīti iebildumu dokumentā, lai gan pārkāpuma ilgums ir ievērojami samazināts.

Manuprāt, lēmuma projektā tiek skarti vienīgi tie iebildumi, attiecībā uz kuriem pusēm tika dota iespēja izteikt viedokli.

Secinājums

Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus, es uzskatu, ka šajā lietā tiesības tikt uzklausītam ir ievērotas attiecībā uz visām procedūrā iesaistītajām personām.

Briselē, 2009. gada 5. oktobrī Michael ALBERS

(1) OV C 325, 22.12.2005., 7. lappuse, 27. punkts.

(2) OV C 45, 19.2.2002., 3. lappuse, 17. punkts.

(3) OV C 45, 19.2.2002., 3. lappuse, 14. un 25. punkts.