Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA , ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un Regulu [...] par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu /* COM/2011/0883 galīgā redakcija - 2011/0435 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS UN MĒRĶIS 1.1. Vispārīgais konteksts Eiropas Savienībā ir zems kvalificētu profesionāļu mobilitātes līmenis. Tomēr šķiet, ka ir pieejams liels un neizmantots mobilitātes potenciāls, proti, Eirobarometra 2010. gada apsekojums[1] liecina, ka 28 % ES pilsoņu apsver iespēju strādāt ārvalstīs. Profesionālo kvalifikāciju atzīšana ir būtiskākais elements, kas nodrošinātu iekšējā tirgus pamatbrīvību efektīvu darbību ES pilsoņu labā. Tajā pašā laikā mobilitāti nedrīkst nodrošināt uz patērētāju rēķina — it sevišķi uz pacientu rēķina, kuri no veselības aprūpes profesionāļiem sagaida atbilstīgas valodas zināšanas. Turklāt profesionālo pakalpojumu jomā joprojām nav izmantots integrētāka pakalpojumu tirgus potenciāls; lai gan 2006. gada Pakalpojumu direktīva[2] nodrošināja jaunas iespējas, tomēr 2005. gada Profesionālo kvalifikāciju direktīvā[3] galveno uzmanību pievērsa 15 spēkā esošu direktīvu konsolidēšanai vienotā instrumentā. Direktīvas modernizēšana arī nodrošinātu to dalībvalstu vajadzības, kas saskaras ar pieaugošu kvalificēta darbaspēka nepietiekamību. Šajā saistībā svarīgs jautājums ir ES pilsoņu mobilitāte vienotajā tirgū. Darbaspēka trūkums ne tikai turpinās pastāvēt, bet, kā tiek prognozēts, arī palielināsies, it sevišķi veselības aprūpes nozarē, izglītības nozarē, kā arī tādās izaugsmes nozarēs kā celtniecības vai uzņēmējdarbības pakalpojumi. Stratēģijā gudrai, ilgtspējīgai un iekļaujošai izaugsmei (turpmāk — stratēģija „Eiropa 2020”) Komisija jau uzsvēra nepieciešamību veicināt ES iekšējo mobilitāti. Jaunu prasmju un darba vietu programmā[4] tika brīdināts, ka ES darba tirgū turpina pastāvēt nesaskaņotība un ka netiek pietiekami izmantots darbaspēka mobilitātes potenciāls. Arī 2010. gada ziņojumā par pilsonību[5] uzsvērts, ka ES pilsoņu interesēs ir nepieciešams modernizēt šo jomu. Savā 2011. un 2012. gada izaugsmes pētījumā[6], kā arī Aktā par vienoto tirgu[7] Komisija norādīja, ka profesionālo kvalifikāciju atzīšana ir ļoti būtisks jautājums. Aktā par vienoto tirgu tika uzsvērts, ka nepieciešams modernizēt spēkā esošo regulējumu saistībā ar divpadsmit mehānismiem, kuru mērķis ir veicināt izaugsmi un vairot pilsoņu uzticēšanos. Eiropadome[8] 2011. gada 23. oktobrī aicināja iestādes darīt visu iespējamo, lai panāktu politisku vienošanos par šīm 12 iniciatīvām, ko paredz Akts par vienoto tirgu, tostarp par Komisijas priekšlikumu šīs direktīvas modernizēšanai. Arī Eiropas Parlaments savā 2011. gada 15. novembra ziņojumā[9] aicināja uz steidzamu rīcību. 1.2. Priekšlikuma mērķis Komisija ierosina nevis jaunu direktīvu, bet gan spēkā esošo noteikumu mērķtiecīgu modernizēšanu, pamatojoties uz šādiem mērķiem: · procedūru sarežģītības samazināšana, izmantojot Eiropas profesionālo karti, kas ļautu turpināt izmantot jau sekmīgās Iekšējā tirgus informācijas sistēmas (turpmāk — IMI) nodrošinātos ieguvumus (Skatīt 4.1. sadaļu); · to vispārīgo noteikumu reforma, kuri reglamentē uzņēmējdarbības veikšanu citā dalībvalstī vai pagaidu pārcelšanos (Skatīt 4.2., 4.3. un 4.4. sadaļu); · automātiskās atzīšanas sistēmas modernizācija, it sevišķi attiecībā uz māsām, vecmātēm, farmaceitiem un arhitektiem (Skatīt 4.5., 4.6. un 4.7. sadaļu); · tiesiskā regulējuma ietveršana direktīvā, kurš attiektos uz daļēji kvalificētiem profesionāļiem un uz notāriem (Skatīt 4.8. sadaļu); · tiesisko garantiju precizēšana pacientiem, kuru bažas saistībā ar valodas prasmēm un pārkāpumiem būtu labāk jāatspoguļo tiesiskajā regulējumā (Skatīt 4.9. sadaļu); · juridiskas prasības noteikšana sniegt lietotājiem viegli uztveramu un uz saturu vērstu informāciju par noteikumiem, kas reglamentē kvalifikāciju atzīšanu, izmantojot vispusīgas e-pārvaldes iespējas visam atzīšanas procesam (Skatīt 4.10. sadaļu); · sistēmiskas izvērtēšanas un savstarpējas novērtēšanas sākšana attiecībā uz visām reglamentētajām profesijām dalībvalstīs (Skatīt 4.11. sadaļu). 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA REZULTĀTI Iniciatīva izstrādāta pēc direktīvas ex-post novērtējuma veikšanas un pēc plašas apspriešanās ar visām svarīgākajām ieinteresētajām personām, tostarp ar kompetentajām iestādēm, profesionālajām organizācijām, akadēmiskajām struktūrām un pilsoņiem. 2.1. Novērtējums Ex-post novērtējumu īstenoja laikposmā no 2010. gada marta līdz 2011. gada maijam. Eiropas Komisija saistībā ar direktīvu vērsās pie kompetentajām iestādēm un valstu koordinatoriem un saņēma aptuveni 200 pieredzes ziņojumu, ko publicēja Komisijas tīmekļa vietnē[10]. Turklāt tika pasūtīts GHK Consulting pētījums[11], kurā uzmanību koncentrēja uz neseno izglītības reformu ietekmi uz profesionālo kvalifikāciju atzīšanu. 2.2. Sabiedriskā apspriešana Komisija 2010. gada 7. janvārī sāka sabiedrisko apspriešanu par direktīvu. Komisijas dienesti saņēma 370 komentārus[12]. Komisija 2010. gada 22. jūnijā pieņēma Zaļo grāmatu „Profesionālo kvalifikāciju direktīvas modernizēšana”[13]. Tika saņemti aptuveni 420 komentāri. Komisija arī organizēja divas publiskas konferences par direktīvas pārskatīšanu. 2.3. Apspriešanās rezultāti Visas ieinteresētās personas atzina, ka nepieciešams nodrošināt labāku piekļuvi informācijai par kvalifikāciju atzīšanu. Lielākā daļa pilsoņu un profesionālo organizāciju atbalstīja atzīšanas procedūru vienkāršošanu, savukārt veselības aprūpes nozares pārstāvji arī uzsvēra nepieciešamību aizsargāt pakalpojumu kvalitāti. Liela daļa ieinteresēto personu no visām kategorijām pauda pozitīvus viedokļus par domu izveidot Eiropas profesionālo karti. Daudzas profesionālās organizācijas atbalstīja kopīgo platformu jēdziena pārskatīšanu. Lielākā daļa kompetento iestāžu un profesionālo organizāciju, kas pārstāv profesijas, uz kurām attiecas automātiskā atzīšana, piekrita, ka šī sistēma ir jāmodernizē. 2.4. Eiropas profesionālās kartes vadības grupa Eiropas Komisija 2011. gada janvārī izveidoja vadības grupu ar ārējiem ekspertiem, lai apspriestu nepieciešamību ieviest Eiropas profesionālo karti un to, cik tas būtu reāli iespējams. Grupa apvienoja dažādu profesionālo asociāciju un kompetento iestāžu pārstāvjus un veica vairākas gadījumu izpētes[14], ar kurām iepazīstināja Vienotā tirgus forumā, kas notika 3. un 4. oktobrī Krakovā, Polijā. Savā deklarācijā foruma dalībnieki atzinīgi novērtēja domu par Eiropas profesionālo karti. 2.5. Ietekmes novērtējums Komisija veica ietekmes novērtējumu par dažādām politikas alternatīvām. Šajā analīzē noteica astoņas problēmu grupas, kuras konstatēt galvenokārt palīdzēja novērtējuma rezultāti un komentāri par Zaļo grāmatu. Šīs problēmu grupas ietver piekļuvi informācijai par atzīšanas procedūrām, atzīšanas procedūru efektivitāti, automātiskās atzīšanas sistēmas darbību, uzņēmējdarbības veikšanai un pagaidu mobilitātei piemērojamos nosacījumus, kā arī direktīvas darbības jomu. Tā kā sabiedrības veselība novērtējumā tika izvirzīta kā īpašs jautājums, pacientu aizsardzība ir minēta arī problēmu definēšanā. Pēdējā problēma ir saistīta ar pārredzamības un kvalifikācijas prasību pamatojuma trūkumu attiecībā uz reglamentētām profesijām. Analīzē noteica trīs vispārīgos mērķus: profesionāļu mobilitātes un pakalpojumu tirdzniecības ES veicināšana, augsti kvalificētu darbinieku nepietiekamības problēmu risināšana un lielāku iespēju piedāvāšana darba meklētājiem. Šos mērķus sadalīja konkrētos mērķos, ņemot vērā kontekstu un noteiktās problēmas. Saistībā ar katru problēmu grupu izskatīja virkni variantu, ko novērtēja, pamatojoties uz šādiem kritērijiem: efektivitāte, iedarbīgums, konsekvence un ietekme uz ieinteresētajām personām (ieguvumi un izmaksas mobilitātē iesaistītiem profesionāļiem, dalībvalstīm, patērētājiem un pacientiem, kā arī darba devējiem). Attiecībā uz piekļuvi informācijai ietekmes novērtējumā izskatīja dažādus variantus, kas atvieglotu kompetento iestāžu un ar dokumentiem saistīto prasību noteikšanu, kā arī veicinātu elektronisko procedūru izmantošanu. Par izraudzīto variantu uzskatīja vienoto kontaktpunktu (šos kontaktpunktus izveidoja saskaņā ar Pakalpojumu direktīvu) darbības jomas paplašināšanu. Tā kā tiktu turpināta esošo struktūru izstrāde, šis variants neradītu būtiskus izmaksu pieaugumus. Saistībā ar atzīšanas procedūru efektivitāti uzskatīja, ka vairāki varianti samazina procedūru ilgumu un nodrošina kompensācijas pasākumu labāku izmantošanu. Izraudzītais variants bija Eiropas profesionālās kartes izveide, pamatojoties uz izcelsmes dalībvalsts plašāku iesaistīšanos, jo tā rada labvēlīgus nosacījumus atzīšanas procedūras paātrināšanai. Šis variants konkrētām dalībvalstīm varētu būt saistīts ar nelielām administratīvajām izmaksām, bet profesionāļiem nodrošinātu ātrākas atzīšanas procedūras. Turklāt tika noteikts pasākumu kopums, lai uzlabotu kompensācijas pasākumu izmantošanu un organizēšanu. Visbeidzot, analīzē norādīja, ka jāpārskata „kopīgu platformu” jēdziens, lai turpinātu veicināt konkrētu profesiju atzīšanu. Attiecībā uz automātisko atzīšanas sistēmu tika izskatīti dažādi varianti, lai racionalizētu jaunu diplomu paziņošanas un izskatīšanas procedūru. Valsts atbilstības funkcijas izveide šķita efektīvākais un lietderīgākais variants. Tika izskatīti dažādi variantu kopumi, lai obligātās apmācības prasības pielāgotu nozaru profesijām — it sevišķi ārstiem, māsām, vecmātēm, farmaceitiem un arhitektiem — un lai modernizētu saimniecisko darbību klasifikāciju, kas ietverta direktīvas IV pielikumā. Šie varianti ir izklāstīti ietekmes novērtējuma kopsavilkumā. Vairākus variantus izskatīja arī nolūkā vienkāršot nosacījumus, kas attiecas uz pastāvīgu uzņēmējdarbību. Ietekmes novērtējumā secināja, ka par atsauces punktu ir jāsaglabā 11. pantā noteiktie kvalifikāciju līmeņi, lai salīdzinātu kvalifikācijas, bet tos vairs nevajadzētu izmantot pieteikumu atbilstības novērtēšanai. Daļējas piekļuves principa ieviešanu direktīvā uzskatīja par vēl vienu risinājumu, kas varētu samazināt mobilitātes ierobežojumus. Par nevajadzīgām uzskatīja īpašās prasības, kuras saskaņā ar uzņēmējdarbības veikšanas režīmu piemēro profesionāļiem, kas ir no dalībvalstīm, kurās nav regulējuma. Saistībā ar pagaidu mobilitāti ietekmes novērtējumā analizēja dažādus variantus, kas varētu veicināt šādu mobilitāti un uzlabot tiesisko noteiktību profesionāļiem. Viens no izraudzītajiem variantiem paredz to prasību vienkāršošanu, kuras piemēro profesionāļiem, kas ir no dalībvalstīm, kurās nav regulējuma, un kas pavada patērētājus. Turklāt ietekmes novērtējumā secināja, ka katrai dalībvalstij ir jāsagatavo to profesiju saraksts, kas skar veselību un drošību (un kam ir vajadzīga kvalifikāciju iepriekšēja pārbaude). Ietekmes novērtējumā izskatīja dažādus politikas variantus, lai precizētu un paplašinātu direktīvas darbības jomu, ietverot jaunas profesionāļu kategorijas. Ietekmes novērtējumā secināja, ka priekšroka jādod direktīvas darbības jomas paplašināšanai saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem, ietverot nepilnīgi kvalificētus profesionāļus un notārus. Attiecībā uz trešo valstu kvalifikācijām izraudzījās variantu, kas paredz status quo saglabāšanu. Tomēr direktīvā paredzētais režīms, ko piemēro Savienības pilsoņiem, dalībvalstīm ir jāpaplašina, lai ietvertu trešo valstu valstspiederīgos, ciktāl to paredz starptautiski nolīgumi par profesionālajiem pakalpojumiem. Attiecībā uz pacientu aizsardzību novērtēja dažādus variantus, lai nodrošinātu lielākas garantijas saistībā ar profesionāļu statusu un viņu valodas prasmēm. Izraudzītie varianti šajā jomā ietver brīdināšanas mehānisma ieviešanu kopā ar lielāku pārredzamību starp dalībvalstīm saistībā ar nepārtrauktu profesionālo attīstību un to noteikumu precizēšanu, ko piemēro valodas prasmju kontrolei. Tika uzskatīts, ka vairāki varianti uzlabo reglamentēto profesiju pārredzamību un pamatojumu. Ietekmes novērtējumā noteiktais izraudzītais variants ietver savstarpēju novērtēšanu attiecībā uz valstu tiesību aktiem, kas reglamentē piekļuvi konkrētām profesijām. Uzskatīja, ka dažādo izraudzīto variantu savstarpējā sinerģija nodrošina iniciatīvas iekšējo saskaņotību. Ietekmes novērtējuma projektu rūpīgi pārbaudīja Ietekmes novērtējuma padome (turpmāk — INP), un tās ieteikumus par uzlabojumiem iekļāva galīgajā ziņojumā. INP atzinums ir publicēts kopā ar šo priekšlikumu, tāpat kā galīgais ietekmes novērtējums un tā kopsavilkums. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 3.1. Juridiskais pamats Šā priekšlikuma pamatā ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk — LESD) 46. pants, 53. panta 1. punkts, 62. pants un 114. pants. 3.2. Subsidiaritāte un proporcionalitāte Subsidiaritātes principu piemēro, ciktāl priekšlikums nav ES ekskluzīvā kompetencē. Direktīvas mērķi nevarētu pietiekamā mērā sasniegt ar dalībvalstu rīcību, kas neizbēgami izraisītu pretrunīgas prasības un procedūru režīmus, kuri palielinātu regulējuma sarežģītību un radītu nepamatotus ierobežojumus profesionāļu mobilitātei. Turklāt spēkā esošā režīma izmaiņas nozīmē, ka ir jāgroza spēkā esošā direktīva, ko var īstenot tikai ar Savienības tiesību aktu. Tādējādi priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam. Saskaņā ar proporcionalitātes principu visām intervencēm jābūt mērķtiecīgām un tās nedrīkst būt plašākas, nekā tas ir vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus. Ierosinātie grozījumi attiecas tikai uz to, kas vajadzīgs, lai nodrošinātu profesionālo kvalifikāciju atzīšanas noteikumu labāku darbību un tādējādi atbilstību šim principam. 3.3. Juridiskā instrumenta izvēle Priekšlikuma pamatā ir Līguma 46. pants, 53. panta 1. punkts, 62. pants un 114. pants, kas paredz direktīvas izmantošanu kvalifikāciju savstarpējai atzīšanai. Turklāt direktīva ir piemērotākais instruments šim uzdevumam, jo nodrošina dalībvalstīm elastību, kas vajadzīga, lai īstenotu paredzētos noteikumus, ņemot vērā katras valsts administratīvo un juridisko specifiku. Tomēr, tā kā dalībvalstīm ir jāgroza ievērojams skaits valsts tiesību aktu, ir svarīgi, lai paziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem tās pievienotu vienu vai vairākus dokumentus, paskaidrojot attiecības starp direktīvas elementiem un valsts transponēšanas instrumentu attiecīgo daļu. 3.4. Eiropas Ekonomikas zona Ierosinātais akts attiecas uz Eiropas Ekonomikas zonas jautājumu, un tāpēc tas jāattiecina uz Eiropas Ekonomikas zonu. 4. SĪKĀKS PRIEKŠLIKUMA SKAIDROJUMS Direktīvai 2005/36/EK ierosinātie grozījumi ir izklāstīti saskaņā ar 1.2. sadaļā noteiktajiem mērķiem. 4.1. Eiropas profesionālā karte un Iekšējā tirgus informācijas sistēma 4.1.1. Eiropas profesionālā karte Eiropas profesionālā karte būs alternatīvs instruments, ko var īstenot attiecībā uz profesijām, kuras atbilst vairākiem mērķiem: profesijas pārstāvju augšupējs pieprasījums, ievērojama mobilitāte un labāka sadarbība starp kompetentajām iestādēm ar IMI starpniecību. Eiropas profesionālā karte arī nodrošina iespēju tām profesijām, kuru pārstāvjus galvenokārt interesē pagaidu mobilitāte. Kopumā Eiropas profesionālās kartes ieviešana būs atkarīga no tā, vai profesiju pārstāvji pieprasīs tās ieviešanu. Tomēr kartes priekšrocības nodrošinās, ka to pieņems aizvien vairāk profesiju pārstāvju. Eiropas profesionālās kartes mērķis ir atvieglot un paātrināt atzīšanas procedūru, vienlaikus padarot to pārredzamāku. Tāpēc saistībā ar karti ir nepieciešama izcelsmes dalībvalsts plašāka iesaistīšanās, kas nozīmē, ka konkrētas izmaksas un administratīvie slogi no uzņēmējas dalībvalsts pāries uz izcelsmes dalībvalsti. Tomēr IMI izmantošanai jāsamazina šīs izmaksas, un jauno procedūru var īstenot izveidotās kompetentās iestādes, kas jau pašlaik nereti ir iesaistītas valstu profesionāļu atzīšanas dokumentu sagatavošanā. Ciktāl Eiropas profesionālo karti ieviesīs attiecībā uz konkrētu profesiju pēc profesionāļa pieprasījuma, izcelsmes dalībvalsts novērtēs profesionāļa dokumentu pabeigtību un — pieprasījuma par uzņēmējdarbības veikšanu gadījumā — izveidos Eiropas profesionālo karti. Izcelsmes dalībvalsts nozīme ir vēl svarīgāka pagaidu mobilitātes gadījumā, jo tad tā gan izveidos, gan apstiprinās profesionālo karti. Iekšējā tirgus informācijas sistēmas izmantošana būs obligāta, jo šī sistēma būs Eiropas profesionālās kartes noformējuma nodaļa. Gan izcelsmes dalībvalsts iesaistīšanās, gan IMI izmantošana veicinās izmaksu samazināšanos, kā arī laika samazināšanos, kurš vajadzīgs, lai apstrādātu atzīšanas pieprasījumu. Tas nodrošinās nosacījumus pieteikuma apstrādes termiņa samazināšanai, pamatojoties uz Eiropas profesionālo karti, salīdzinājumā ar pašreizējo procedūru, kas turpinās darboties profesionāļiem, kuri nevēlas izmantot Eiropas profesionālo karti. 4.1.2. Obligāta IMI izmantošana saskaņā ar direktīvu Kopš IMI secīgajām paplašināšanas procedūrām, lai ietvertu visus direktīvā paredzētos atzīšanas mehānismus, ievērojams skaits kompetento iestāžu regulāri izmanto IMI ar labiem rezultātiem. Tomēr ir apdraudēts sistēmas potenciāls, ja kompetentā iestāde nav reģistrējusies vai atsakās apstrādāt informācijas pieprasījumus, jo IMI izmantošana nav obligāta. Turklāt Eiropas profesionālās kartes darbība ir atkarīga no IMI sistemātiskas izmantošanas. Tāpēc priekšlikumā ir paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāizmanto IMI tādas informācijas apmaiņai, kas attiecas uz profesionālo kvalifikāciju atzīšanu. 4.2. Brīva pakalpojumu sniegšana Ar Direktīvu 2005/36/EK tika ieviests īpašs režīms pagaidu pakalpojumu brīvai sniegšanai. Šis režīms paredz ne pārāk stingrus noteikumus pagaidu pakalpojumu sniedzējiem: viņi var sniegt pakalpojumus bez profesionālo kvalifikāciju iepriekšējas pārbaudes (izņemot pakalpojumus, kas skar veselību un drošību), kuru paredz uzņēmējdarbības veikšanai vajadzīgie atzīšanas mehānismi. Ir ierosināti vairāki grozījumi, lai precizētu noteikumus, kas attiecas uz pakalpojumu brīvu sniegšanu. Priekšlikuma mērķis ir labāk nodrošināt to robežas šķērsojošo patērētāju vajadzības, atceļot profesionālās pieredzes prasību, kuru piemēro pakalpojumu sniedzējiem, kas ir no dalībvalstīm, kurās nav regulējuma, ja pakalpojumu sniedzējs pavada pakalpojumu saņēmēju. Ja joprojām tiek piemērota prasība par profesionālo pieredzi, priekšlikumā ir paredzēts, ka to var pieprasīt vienā vai vairākās dalībvalstīs, kas nodrošina vairāk iespēju pakalpojumu sniedzējiem salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju. Attiecībā uz profesijām, kas skar veselību un drošību, dalībvalstis atšķirīgi īstenoja kvalifikāciju iepriekšēju pārbaudi, kā rezultātā radās tiesiskā nenoteiktība pakalpojumu sniedzējiem. Priekšlikumā šis jautājums ir risināts, pieprasot dalībvalstīm ne tikai sagatavot visu to profesiju sarakstu, kuras tās uzskata par piederīgām šai kategorijai, bet arī pamatot iemeslus, kādēļ tās ietver katru šo profesiju. Tas ļaus pakalpojumu sniedzējiem jau iepriekš būt informētiem par konkrētajām prasībām, kas tiem jāizpilda, lai brīvi sniegtu pakalpojumus, un lielāka pārredzamība mazinās nesamērīgu vai nevajadzīgu pienākumu risku. Visbeidzot, priekšlikumā ir precizēts to dokumentu saraksts, kurus dalībvalsts var pieprasīt pirms pakalpojumu pirmās sniegšanas reizes. Tajā ir arī skaidri noteikts, ka deklarācijai, ko no pakalpojumu sniedzējiem var pieprasīt pirms pakalpojumu sniegšanas, jābūt derīgai visā dalībvalsts teritorijā. 4.3. Vispārējā sistēma Priekšlikuma pirmais elements attiecas uz iespēju no direktīvas darbības jomas izslēgt konkrētas kvalifikācijas, pamatojoties uz 11. pantu, ja starp profesionāļu apmācību un uzņēmējas dalībvalsts prasībām ir divu vai vairāku līmeņu atšķirība. Principā kvalifikācijas līmeņi ir jāizmanto tikai kā līdzeklis kritēriju noteikšanai, nevis kā pamats profesiju izslēgšanai no direktīvas darbības jomas. Vienīgais izņēmums attiecas uz personām, kuru kvalifikāciju pamatā ir profesionālā pieredze un kuri vēlas piekļūt profesijai, kam vajadzīgs universitātes grāds. Priekšlikumā ir arī nostiprināts dalībvalstu pienākums labāk pamatot kompensācijas pasākumus. Turklāt priekšlikumā dalībvalstīm ir paredzēts pienākums regulāri organizēt zināšanu pārbaudes. 4.4. Daļēja piekļuve Saskaņā ar Tiesas judikatūru[15] ir ierosināts direktīvā ieviest daļējas piekļuves jēdzienu. Tas profesionāļiem nodrošinās lielāku tiesisko noteiktību, kā arī ļaus profesionāļiem, kas atbilst daļējas piekļuves nosacījumiem, veikt uzņēmējdarbību vai sniegt pakalpojumus situācijās, kurās iepriekš tie bija izslēgti no direktīvas nodrošinātajiem ieguvumiem. Tomēr dalībvalstis nedrīkst šo principu piemērot, ja pastāv svarīgāki iemesli, piemēram, kā tas ir veselības aprūpes profesiju gadījumā. 4.5. Automātiskā atzīšana, pamatojoties uz profesionālo pieredzi Šajā jomā ierosinātā grozījuma mērķis ir sniegt lielāku elastību Komisijai, lai tā varētu pielāgot IV pielikumā ietverto darbību sarakstu. Šis saraksts vairs neatspoguļo saimniecisko darbību pašreizējo struktūru. Tas var radīt sarežģījumus un nenoteiktību profesionāļiem, nosakot profesijas, uz kurām attiecas šī automātiskās atzīšanas sistēma. Tāpēc šķiet, ka ir jāmodernizē šī klasifikācija. Tomēr jebkurš pašreizējās klasifikācijas grozījums ir rūpīgi jānovērtē, jo tas var ietekmēt režīma darbības jomu. Tādēļ ierosinātais grozījums Komisijai nodrošina iespēju veikt pārskatīšanu, nesamazinot to darbību jomu, uz kurām attiecas automātiskā atzīšana. Komisija arī ir paredzējusi 2012. gadā sākt pētījumu, iesaistot ieinteresētās personas. 4.6. Automātiskā atzīšana, pamatojoties uz obligātajām apmācības prasībām Ieinteresētās personas norādīja uz nepietiekamu pārredzamību saistībā ar dalībvalstu apmācības prasībām, kas ir pamatā nozaru profesiju automātiskās atzīšanas sistēmai. Lai palielinātu pārredzamību ES līmenī, priekšlikumā dalībvalstīm tiek prasīts paziņot par juridiskiem, regulatīviem un administratīviem noteikumiem, kas saistīti ar jaunu vai mainītu kvalifikāciju izdošanu. Dalībvalstīm arī būs jāiesaista atbilstīga esoša iestāde vai struktūra, piemēram, akreditācijas valde vai ministrija, lai ziņotu par kvalifikācijas atbilstību direktīvā noteiktajām obligātajām apmācības prasībām. Direktīvas novērtējums ir arī parādījis, ka ir jāprecizē ārstu, vispārējās aprūpes māsu un vecmāšu apmācības obligātais ilgums. Turklāt, ņemot vērā progresu saistībā ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmas (turpmāk — ECTS) īstenošanu, priekšlikumā ir paredzēts konkrēts ECTS kredītpunktu skaits kā iespējamais ilguma kritērijs profesijām, kuru apmācībai ir jābūt universitātes līmenī. Lai uzlabotu to ārstu mobilitāti, kas jau ir ieguvuši medicīnas speciālista kvalifikāciju un kas pēc tam vēlas apgūt citas specialitātes apmācību, saskaņā ar priekšlikumu dalībvalstīm ir atļauts piešķirt daļējus atbrīvojumus no dažiem apmācības elementiem, ja ārsts šos elementus ir jau pabeidzis savas iepriekšējās medicīnas speciālista apmācības programmas laikā šajā dalībvalstī. Priekšlikumā ir atspoguļotas jaunas profesionālās prasības, kas saistītas ar vispārējās aprūpes māsas profesiju un vecmātes profesiju un kas dalībvalstīm prasa paaugstināt šo profesiju apmācību uzņemšanas prasību, paredzot nosacījumu, ka jābūt pabeigtai 12 gadus ilgai vispārējai izglītībai, nevis tikai 10 gadus ilgai vispārējai izglītībai. Tā tas ir jau 24 dalībvalstīs. Automātiskās atzīšanas organizēšana māsām jaunu dalībvalstu pievienošanās laikā 2004. un 2007. gadā ir bijusi sarežģīta. Komisijas dienesti 2012. gadā sāks tehnisku novērtējumu attiecībā uz Polijas un Rumānijas māsu kvalifikāciju, kuru formālās kvalifikācijas piešķīra — vai kuru apmācība sākās — pirms 2004. gada 1. maija, lai analizētu, vai joprojām ir pamatoti piemērot papildu prasības attiecībā uz Polijas un Rumānijas māsām saskaņā ar 33. panta 2. punktu. Ir jāatjaunina arhitektu apmācības obligātais ilgums, lai labāk atspoguļotu arhitektūras izglītībā vispārpieņemtos standartus, it sevišķi nepieciešamību akadēmisko izglītību papildināt ar profesionālo pieredzi kvalificētu profesionāļu uzraudzībā. Tādējādi priekšlikumā ir paredzēts, ka arhitektu apmācības obligātajām ilgumam jābūt vismaz 6 gadiem: vai nu vismaz 4 gadiem pilna laika studiju universitātes līmeņa iestādē un vismaz 2 gadiem apmaksātas prakses, vai vismaz 5 gadiem pilna laika studiju universitātes līmeņa iestādē un vismaz 1 gadam apmaksātas prakses. Attiecībā uz farmaceitiem priekšlikumā ir paredzēts viņu darbību saraksta paplašinājums, kā arī 21. panta 4. punktā noteiktā izņēmuma svītrošana dalībvalstīm, kurš ļauj liegt farmaceitiem ar ārvalstīs iegūtu kvalifikāciju atvērt jaunas aptiekas. Šo izņēmumu neizmanto aizvien lielāks skaits dalībvalstu (piemēram, Nīderlande, Īrija un Apvienotā Karaliste). Turklāt Tiesa pieļauj teritoriālus ierobežojumus tikai tiktāl, cik tie nav saistīti ar diskrimināciju. 4.7. Kopēji apmācības principi — jauns automātiskās atzīšanas režīms „Kopīgu platformu” jēdzienu, ko paredzēja 2005. gada direktīva, aizstāj ar kopējiem apmācības principiem: kopējs apmācības regulējums vai kopējas apmācības pārbaudes. To mērķis ir padarīt automātiskāku to kvalifikāciju atzīšanu, uz ko pašlaik attiecas vispārējā sistēma, tādējādi labāk reaģējot uz profesiju vajadzībām. Kopīgās platformas nodrošināja vienīgi iespēju saskaņot kompensācijas pasākumus, savukārt kopējie apmācības principi ļauj pilnībā atbrīvot profesionāļus no kompensācijas pasākumiem. Saskaņā ar šo režīmu iegūtās kvalifikācijas ir automātiski jāatzīst dalībvalstīs, kas tomēr var arī izmantot uz tām attiecinātos izņēmumus. Turklāt izpildīt kopējo apmācības principu noteikšanas nosacījumus ir vieglāk nekā kopīgu platformu izveidošanas nosacījumus. Lai gan kopējie apmācības principi neaizstātu valstu apmācības programmas, profesionāļi ar atbilstīgi šim režīmam iegūtām kvalifikācijām varētu izmantot tās pašas priekšrocības, kas attiecas uz profesijām, kuru obligātās apmācības prasības ir noteiktas direktīvā. 4.8. Direktīvas darbības jomas paplašināšana pēc vajadzības 4.8.1. Nepilnīgi kvalificēti profesionāļi Ar šo priekšlikumu tiek paplašināta direktīvas darbības joma, ietverot profesionāļus, kuriem ir diploms, bet kuriem vēl jāpabeidz apmaksāta prakse, ko var paredzēt tās dalībvalsts tiesību akti, kurā viņi ir absolvējuši (tas, piemēram, var attiekties uz advokātiem, arhitektiem un skolotājiem). Šis grozījums nodrošinātu lielāku tiesisko noteiktību šai profesionāļu kategorijai, uz kuru pašlaik attiecas Līguma noteikumi par brīvu pārvietošanos, bet uz kuru neattiecas direktīvā noteiktās procesuālās garantijas. Tā pamatā ir Tiesas judikatūra[16]. 4.8.2. Notāri Tiesa 2011. gada maijā pieņēma lēmumu[17], ka notāriem nevar piemērot pilsonības prasības. Attiecībā uz direktīvas piemērošanu Tiesa pauda nostāju, ka nav pamata sagaidīt, lai attiecīgās dalībvalstis pamatota atzinuma perioda beigās uzskatītu, ka direktīva jātransponē attiecībā uz notāriem. Tiesa neizslēdza, ka ir pienākums īstenot direktīvu, bet uzskatīja, ka šis pienākums nav pietiekami skaidrs saistību neizpildes procedūru laikā. Tāpēc ir jāprecizē direktīvas darbības joma. Ņemot vērā šīs profesijas specifiku, ir rūpīgi jāpielāgo noteikumi par uzņēmējdarbības veikšanu un pakalpojumu brīvu sniegšanu: pirmajā gadījumā dalībvalstīm jābūt iespējai piemērot vajadzīgās zināšanu pārbaudes, lai izvairītos no diskriminācijas valsts atlases un nominācijas procedūrās. Pakalpojumu brīvas sniegšanas gadījumā notāriem nedrīkst atļaut sagatavot tādus apliecinājuma aktus un īstenot tādas apliecināšanas darbības, kam vajadzīgs uzņēmējas dalībvalsts zīmogs. 4.9. Pacientu un profesionālo pakalpojumu patērētāju garantiju precizēšana 4.9.1. Valodas prasības Priekšlikumā ir paskaidrots, ka valodas zināšanu pārbaude ir jāveic tikai pēc tam, kad uzņēmēja dalībvalsts ir atzinusi kvalifikāciju. Attiecībā uz veselības aprūpes profesionāļiem tajā ir arī norādīts, ka lēmums, vai kompetentajām iestādēm jāveic valodas pārbaude, ja tas ir absolūti vajadzīgs, ir valstu veselības aprūpes sistēmu un pacientu organizāciju ziņā. 4.9.2 Brīdināšanas mehānisms Ņemot vērā atbildes, kas saņemtas saistībā ar sabiedrisko apspriešanu, priekšlikumā paredzēts valstu kompetento iestāžu pienākums brīdināt citai citu gadījumos, kad veselības aprūpes profesionālim, uz kuru saskaņā ar direktīvu attiecas automātiskā atzīšana, tiek aizliegts — kaut vai tikai uz laiku — praktizēt savā profesijā. Citu profesionāļu gadījumā, uz kuriem neattiecas Pakalpojumu direktīva, dalībvalstīm arī ir citai cita jāinformē, kad tas ir vajadzīgs. 4.10. E-pārvaldība: piekļuve informācijai un elektroniskās procedūras Lai būtu iespējams viegli noteikt kompetento iestādi un vajadzīgos dokumentus saistībā ar atzīšanas pieprasījumu, priekšlikumā ir paredzēts, ka vienotajiem kontaktpunktiem, kas izveidoti saskaņā ar Pakalpojumu direktīvu, jākļūst par centrālajiem tiešsaistes piekļuves punktiem visām profesijām, uz kurām attiecas Profesionālo kvalifikāciju direktīva. Tāpēc ir paplašināta vienoto kontaktpunktu darbības joma, iekļaujot profesionāļu kategorijas, uz kurām neattiecas Pakalpojumu direktīva (veselības aprūpes profesionāļi un darba meklētāji). Piemērojot šo jauno noteikumu, profesionāļi varētu vērsties pie vienotas struktūras saistībā ar visām administratīvajām procedūrām, kuras attiecas uz uzņēmējdarbības veikšanu vai pakalpojumu sniegšanu attiecīgajā dalībvalstī. Priekšlikumā ir paredzēts, ka valstu kontaktpunkti, kas darbojas saskaņā ar spēkā esošo direktīvu, kļūst par atbalsta centriem, tādējādi izvairoties no informācijas struktūru dublēšanās. Šie atbalsta centri koncentrēs uzmanību uz atsevišķiem gadījumiem, sniedzot konsultācijas un palīdzību pilsoņiem, piemēram, telefoniski vai pat tiekoties personīgi. Vajadzības gadījumā tie varētu sadarboties ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm un atbalsta centriem. 4.11. Pārredzamība un savstarpēja novērtēšana Divdesmit septiņās dalībvalstīs Profesionālo kvalifikāciju direktīva attiecas uz aptuveni 800 reglamentēto profesiju kategorijām. Trūkst pārredzamības saistībā ar regulējuma darbības jomu un pamatojumu, un tas ierobežo mobilitāti. Tāpēc šajā priekšlikumā ir paredzēts ieviest pienākumu dalībvalstīm paziņot savu reglamentēto profesiju sarakstu un novērtēt savus tiesību aktus, kas attiecas uz piekļuvi reglamentētām profesijām, piemērojot vajadzības (sabiedriskās intereses), proporcionalitātes un nediskriminācijas principus. Katrai dalībvalstij būtu jāziņo Komisijai par šā novērtējuma rezultātiem. Šī savstarpējā novērtēšana ļautu dalībvalstīm salīdzināt savas regulatīvās pieejas un vajadzības gadījumā vienkāršot savus valstu tiesiskos regulējumus, ko piemēro reglamentētām profesijām. 5. IETEKME UZ BUDŽETU Paredzams, ka priekšlikums zināmā mērā ietekmēs ES budžetu, jo gaidāmās Eiropas profesionālās kartes (turpmāk — EPK) darbības pamatā tiks izmantota Iekšējā tirgus informācijas sistēma. IMI būs jāpielāgo EPK procesiem un glabāšanas prasībām, kā arī jāpapildina ar dažām papildu funkcijām, proti, īpašu saskarni, brīdināšanas mehānismu un deklarāciju mehānismu. Ietekme uz ES budžetu jau ir ietverta plānotajos piešķīrumos un būs diezgan mērena, ņemot vērā to, ka IMI izmantošana EPK darbības pamatā nodrošinās būtiskus apjomradītus ietaupījumus. Turklāt galvenās esošās un pašlaik izstrādes stadijā esošās IMI spējas lielā mērā atbilst EPK vajadzībām. Tādējādi tiks būtiski samazinātas pielāgošanas un izstrādes izmaksas. 2011/0435 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA , ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un Regulu [...] par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 46. pantu, 53. panta 1. punktu, 62. pantu un 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[18], ņemot vērā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja atzinumu[19], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu[20] tika konsolidēta savstarpējas atzīšanas sistēma, kuras pamatā sākotnēji bija 15 direktīvas. Tā paredz automātisko atzīšanu ierobežotam skaitam profesiju, pamatojoties uz saskaņotām obligātajām apmācības prasībām (nozaru profesijas), vispārēju sistēmu apmācības apliecinājumu atzīšanai un profesionālās pieredzes automātisku atzīšanu. Direktīvā 2005/36/EK ir arī noteikta jauna sistēma pakalpojumu brīvai sniegšanai. Jāatgādina, ka Savienības pilsoņu ģimenes locekļiem no trešām valstīm piemēro vienlīdzīgu attieksmi saskaņā ar Direktīvas 2004/38/EK 24. pantu. Trešo valstu valstspiederīgie var arī saņemt vienlīdzīgu attieksmi saistībā ar diplomu, sertifikātu un citu profesionālo kvalifikāciju atzīšanu atbilstīgi attiecīgajām valsts procedūrām saskaņā ar konkrētiem Savienības tiesību aktiem, piemēram, tiesību aktiem par ilgtermiņa uzturēšanos, bēgļiem, „zilās kartes turētājiem” un zinātniskajiem pētniekiem. (2) Paziņojumā „Akts par vienoto tirgu. Divpadsmit mehānismi, kā veicināt izaugsmi un vairot uzticēšanos „Kopīgiem spēkiem uz jaunu izaugsmi””[21] Komisija noteica nepieciešamību modernizēt Savienības tiesību aktus šajā jomā. Savos 2011. gada 23. oktobra secinājumos Eiropadome atbalstīja šādu modernizēšanu un aicināja vienoties līdz 2012. gada beigām. Savā 2011. gada 15. novembra rezolūcijā Eiropas Parlaments arī aicināja Komisiju iesniegt priekšlikumu. Savukārt 2010. gada ziņojumā par ES pilsonību „Likvidējot šķēršļus ES pilsoņu tiesību īstenošanai”[22] tika uzsvērta nepieciešamība samazināt administratīvo slogu, kas saistīts ar profesionālo kvalifikāciju atzīšanu. (3) Lai veicinātu profesionāļu brīvu pārvietošanos, vienlaikus nodrošinot efektīvāku un pārredzamāku kvalifikāciju atzīšanu, ir jāievieš Eiropas profesionālā karte. Šī karte it sevišķi ir vajadzīga, lai atvieglotu pagaidu mobilitāti un atzīšanu saskaņā ar automātiskās atzīšanas sistēmu, kā arī lai veicinātu vienkāršotu atzīšanas procesu atbilstīgi vispārējai sistēmai. Karte jāizdod pēc profesionāļa pieprasījuma un pēc tam, kad iesniegti visi vajadzīgie dokumentu un kompetentās iestādes ir īstenojušas saistītās pārskatīšanas un pārbaužu procedūras. Kartes darbība jāatbalsta Iekšējā tirgus informācijas sistēmai (turpmāk — IMI), kas izveidota saskaņā ar Regulu (ES) Nr. [..] par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu[23]. Šim mehānismam jāpalīdz uzlabot sinerģiju un uzticēšanos starp kompetentajām iestādēm, vienlaikus novēršot administratīvā darba dublēšanos iestādēm un nodrošinot lielāku pārredzamību un noteiktību profesionāļiem. Kartes piemērošanas un izdošanas procesa struktūrai jābūt skaidrai un jāietver tiesiskās garantijas, kā arī atbilstīgas apelācijas tiesības pretendentam. Kartei un attiecīgajai darba plūsmai IMI jānodrošina glabāto datu integritāte, autentiskums un konfidencialitāte, kā arī jānovērš nelikumīga un neatļauta piekļuve tajā glabātajai informācijai. (4) Direktīvu 2005/36/EK piemēro tikai tiem profesionāļiem, kas vēlas darboties tajā pašā profesijā citā dalībvalstī. Ir gadījumi, kad attiecīgās darbības ietilpst profesijā, kam uzņēmējā dalībvalstī ir lielāka darbību joma. Ja atšķirības starp darbību jomām ir tik lielas, ka realitātē ir vajadzīga pilna izglītības un apmācības programma, lai profesionālis kompensētu trūkumus, un ja profesionālis to pieprasa, uzņēmējai dalībvalstij šajos konkrētajos apstākļos ir jāpiešķir daļēja piekļuve. Tomēr, ja pastāv svarīgāki iemesli, kas attiecas uz vispārējām interesēm, piemēram, kā tas ir medicīnas ārstu vai citu veselības aprūpes profesionāļu gadījumā, dalībvalstij jābūt iespējai nepiešķirt daļēju piekļuvi. (5) Pakalpojumu pagaidu un neregulārai sniegšanai dalībvalstīs jāpiemēro tiesiskās garantijas, it sevišķi prasība par divu gadu iepriekšēju profesionālo pieredzi, uzņēmējas dalībvalsts vietējo patērētāju aizsardzības interesēs, ja izcelsmes dalībvalstī šī profesija netiek reglamentēta. Taču šīs tiesiskās garantijas nav vajadzīgas, ja patērētāji, kuru pastāvīgā dzīvesvieta ir dalībvalstī, kurā savu uzņēmējdarbību veic profesionālis, jau ir izvēlējušies šādu profesionāli un ja netiek skarta trešo personu veselība vai drošība uzņēmējā dalībvalstī. (6) Direktīva 2005/36/EK ļauj dalībvalstīm pārbaudīt pakalpojumu sniedzēja profesionālās kvalifikācijas pirms pirmās pakalpojumu sniegšanas tādu reglamentētu profesiju gadījumā, kas skar sabiedrības veselību un drošību. Tas ir radījis tiesisko nenoteiktību, jo lēmums par šādas iepriekšējas pārbaudes nepieciešamību ir bijis kompetentās iestādes ziņā. Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību, profesionāļiem jau no paša sākuma ir jāzina, vai ir vajadzīga kvalifikāciju iepriekšēja pārbaude un kad var sagaidīt lēmumu. (7) Direktīvai 2005/36/EK jāattiecas arī uz notāriem. Attiecībā uz atzīšanas pieprasījumiem uzņēmējdarbības veikšanai dalībvalstīm jābūt iespējai piemērot vajadzīgo zināšanu pārbaudi vai adaptācijas periodu, lai izvairītos no diskriminācijas valsts atlases un nominācijas procedūrās. Pakalpojumu brīvas sniegšanas gadījumā notāriem nedrīkst atļaut sagatavot tādus apliecinājuma aktus un īstenot tādas apliecināšanas darbības, kam vajadzīgs uzņēmējas dalībvalsts zīmogs. (8) Lai piemērotu vispārējā sistēmā paredzēto atzīšanas mehānismu, atšķirīgās valstu izglītības un apmācības shēmas ir jāsagrupē dažādos līmeņos. Šie līmeņi, kas noteikti tikai vispārējās sistēmas darbības vajadzībām, nedrīkst ietekmēt ne valstu izglītības un apmācības struktūras, ne dalībvalstu kompetenci šajā jomā, tostarp valsts politiku Eiropas kvalifikāciju sistēmas īstenošanai. Tas var būt instruments kvalifikāciju pārredzamības un salīdzināmības veicināšanai, kā arī var būt lietderīgs informācijas papildu avots kompetentajām iestādēm, kas izskata citu dalībvalstu izdoto kvalifikāciju atzīšanu. Vispārējās sistēmas darbībai noteiktos līmeņus principā vairs nedrīkst izmantot kā kritēriju Savienības pilsoņu izslēgšanai no Direktīvas 2005/36/EK darbības jomas, ja tas būtu pretrunā mūžizglītības principam. (9) Atzīšanas pieteikumi, ko iesnieguši profesionāļi no dalībvalstīm, kurās nav regulējuma, jāapstrādā tāpat kā pieteikumi, ko iesnieguši profesionāļi no dalībvalstīm, kurās ir regulējums. Viņu kvalifikācijas ir jāsalīdzina ar kvalifikācijām, kas ir pieprasītas uzņēmējā dalībvalstī, pamatojoties uz Direktīvā 2005/36/EK noteiktajiem kvalifikāciju līmeņiem. Būtisku atšķirību gadījumā kompetentajai iestādei jābūt iespējai piemērot kompensācijas pasākumus. (10) Ja nav saskaņoti obligātie apmācības nosacījumi piekļuvei profesijām, ko reglamentē vispārējā sistēma, uzņēmējai dalībvalstij joprojām jābūt iespējai piemērot kompensācijas pasākumu. Šim pasākumam jābūt samērīgam un it sevišķi jāņem vērā pretendenta zināšanas, prasmes un kompetence, kuras iegūtas viņa profesionālās pieredzes vai mūžizglītības laikā. Lēmums piemērot kompensācijas pasākumu detalizēti jāpamato, lai pretendents varētu labāk izprast savu situāciju un vērsties valstu tiesās juridiskas pārbaudes veikšanai saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK. (11) Direktīvas 2005/36/EK pārskatīšana ir atklājusi nepieciešamību atjaunināt un precizēt (ieviešot lielāku elastību) rūpniecisku, komerciālu un amatniecības darbību sarakstus IV pielikumā, vienlaikus šīm darbībām saglabājot automātiskās atzīšanas sistēmu uz profesionālās pieredzes pamata. Direktīvas IV pielikuma pamatā pašlaik ir 1958. gada Starptautiskā standartizētā visu ekonomiskās darbības veidu klasifikācija (turpmāk — ISIC), un šis pielikums vairs neatspoguļo saimniecisko darbību pašreizējo struktūru. Kopš 1958. gada ISIC klasifikācija ir vairākkārt pārskatīta. Tāpēc Komisijai jābūt iespējai pielāgot IV pielikumu, lai automātiskās atzīšanas sistēmu saglabātu neskartu. (12) Automātiskās atzīšanas sistēma, kuras pamatā ir saskaņotas obligātās apmācības prasības, ir atkarīga no jaunu vai mainītu formālo kvalifikācijas liecību laicīgas paziņošanas, kas jāveic dalībvalstīm, un publicēšanas, kura jāveic Komisijai. Pretējā gadījumā šādu kvalifikāciju turētājiem nav nekādu garantiju, ka viņi var izmantot automātisko atzīšanu. Lai palielinātu pārredzamību un atvieglotu no jauna paziņotu specialitāšu izskatīšanu, dalībvalstīm jānorīko atbilstīga struktūra, piemēram, akreditācijas valde vai ministrija, lai izskatītu visus paziņojumus un sagatavotu Komisijai paredzētu ziņojumu par atbilstību Direktīvai 2005/36/EK. (13) Lielā daļā Savienības augstākās izglītības iestāžu jau izmanto Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmas (turpmāk — ECTS) kredītpunktus, kā arī tos aizvien biežāk izmanto kursos, kuros saņem kvalifikācijas, kas vajadzīgas, lai darbotos reglamentētās profesijās. Tāpēc ir jāievieš iespēja izteikt programmas ilgumu arī ECTS. Tas nedrīkst skart citas automātiskās atzīšanas prasības. Viens ECTS kredītpunkts atbilst 25–30 mācību stundām, ja parasti ir vajadzīgi 60 kredītpunkti, lai pabeigtu vienu akadēmisko gadu. (14) Lai uzlabotu to medicīnas speciālistu mobilitāti, kas jau ir ieguvuši medicīnas speciālista kvalifikāciju un pēc tam piedalās citas specialitātes apmācībās, dalībvalstīm jātiek nodrošinātai iespējai piešķirt atbrīvojumu no daļas apmācību, ja šie apmācības elementi jau ir pabeigti iepriekšējās medicīnas speciālista apmācības programmā tajā dalībvalstī, uz kuru attiecas automātiskās atzīšanas režīms. (15) Pēdējo trīs desmitgažu laikā ir ievērojami attīstījusies māsu un vecmāšu profesija: uz kopienu pamatota veselības aprūpe, sarežģītāku terapiju izmantošana un tehnoloģiju nepārtraukta attīstība nosaka māsu un vecmāšu lielākas atbildības spēju. Lai šo profesiju pārstāvjus sagatavotu šādu sarežģītu veselības aprūpes vajadzību nodrošināšanai, māsu un vecmāšu profesijās studējošajiem jābūt stabilam vispārējās izglītības pamatam, pirms viņi uzsāk apmācību. Tāpēc uzņemšanas nosacījums šajās apmācībās jāpalielina līdz nosacījumam par 12 gadus ilgu vispārējo izglītību vai līdzvērtīga līmeņa eksāmena nokārtošanu. (16) Lai vienkāršotu medicīnas un zobārstniecības specialitāšu automātiskās atzīšanas sistēmu, šīm specialitātēm jāpiemēro Direktīva 2005/36/EK, ja tās ir kopējas vismaz vienai trešdaļai dalībvalstu. (17) Automātiskās atzīšanas sistēmas darbība ir atkarīga no apmācības nosacījumiem, kas ir pamatā profesionāļu kvalifikācijām. Tāpēc ir svarīgi, lai arhitektu obligātie apmācības nosacījumi atspoguļotu arhitektūras izglītības jaunāko attīstību, it sevišķi attiecībā uz atzīto nepieciešamību papildināt akadēmisko apmācību ar profesionālo pieredzi kvalificētu arhitektu uzraudzībā. Tajā pašā laikā obligātajiem apmācības nosacījumiem jābūt pietiekami elastīgiem, lai izvairītos no tā, ka tiek neatbilstīgi ierobežota dalībvalstu spēja organizēt savas izglītības sistēmas. (18) Direktīvai 2005/36/EK jāpadara kvalifikācijas atzīšana automātiskāka profesijām, kam to pašlaik nepiemēro. Šeit jāņem vērā dalībvalstu kompetence pieņemt lēmumu par kvalifikācijām, kas vajadzīgas, lai darbotos konkrētās profesijās to teritorijā, kā arī par savu izglītības un profesionālās apmācības sistēmu saturu un organizāciju. Profesionālajām asociācijām un organizācijām, kas savus biedrus pārstāv valstu un Savienības līmenī, jābūt iespējai ierosināt kopējus apmācības principus. Tiem jābūt kopējas pārbaudes veidā — kā nosacījumam profesionālās kvalifikācijas iegūšanai — vai apmācības programmu veidā, pamatojoties uz zināšanu, prasmju un kompetences kopīgu kopumu. Kvalifikācijas, kas iegūtas saskaņā ar šādiem kopējiem apmācības regulējumiem, ir dalībvalstīm automātiski jāatzīst. (19) Direktīvā 2005/36/EK jau ir skaidri noteikts, ka profesionāļiem jābūt vajadzīgajām valodas prasmēm. Šā pienākuma pārskatīšana ir atklājusi, ka ir jāprecizē kompetento iestāžu un darba devēju nozīme, it sevišķi pacientu drošības interesēs. Tomēr valodas pārbaudēm jābūt saprātīgām un jāatbilst konkrētajām darbavietām, kā arī tās nedrīkst būt pamatā profesionāļu izslēgšanai no uzņēmējas dalībvalsts darba tirgus. (20) Absolventiem, kas vēlas strādāt apmaksātu praksi citā dalībvalstī, kur šāda prakse ir iespējama, jāpiemēro Direktīva 2005/36/EK, lai veicinātu viņu mobilitāti. Ir arī jāparedz viņu prakses atzīšana izcelsmes dalībvalstī. (21) Direktīvā 2005/36/EK ir paredzēta valstu kontaktpunktu sistēma. Saistībā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū[24] stāšanos spēkā un saistībā ar vienoto kontaktpunktu izveidi, kas noteikta minētajā direktīvā, ir radies pārklāšanās risks. Tāpēc valstu kontaktpunktiem, kuri izveidoti saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK, jākļūst par atbalsta centriem, kam uzmanība jākoncentrē uz savām darbībām, sniedzot konsultācijas pilsoņiem, arī personīgas tikšanās, lai nodrošinātu, ka valsts līmenī tiek uzraudzīta iekšējā tirgus noteikumu piemērošana atsevišķos gadījumos, ar kuriem saskaras pilsoņi. (22) Lai gan direktīvā jau ir sīki izklāstīts dalībvalstu pienākums nodrošināt informācijas apmaiņu, šis pienākums ir jānostiprina. Dalībvalstis nedrīkst tikai reaģēt uz informācijas pieprasījumu, bet tām ir arī proaktīvi jābrīdina citas dalībvalstis. Šādai brīdināšanas sistēmai jābūt līdzīgai tai, kāda paredzēta Direktīvā 2006/123/EK. Tomēr ir vajadzīgs īpašs brīdināšanas mehānisms veselības aprūpes profesionāļiem, kam piemēro automātisko atzīšanu saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK. Tam jāattiecas arī uz veterinārārstiem, ja vien dalībvalstis nav jau sākušas brīdināšanas mehānisma darbību, kā paredzēts Direktīvā 2006/123/EK. Ir jābrīdina visas dalībvalstis, ja profesionālim disciplinārpārkāpuma vai sprieduma krimināllietā dēļ vairs nav atļauts pārcelties uz citu dalībvalsti. Šis brīdinājums jāaktivizē ar IMI starpniecību neatkarīgi no tā, vai profesionālis ir izmantojis kādas tiesības saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK vai ir iesniedzis savu profesionālo kvalifikāciju atzīšanas pieteikumu Eiropas profesionālās kartes izdošanai vai citas metodes izmantošanai, kā paredzēts minētajā direktīvā. Brīdināšanas procedūrai jāatbilst Savienības tiesību aktiem par personas datu aizsardzību un citām pamattiesībām. (23) Viens no lielākajiem sarežģījumiem pilsonim, kas ir ieinteresēts strādāt citā dalībvalstī, ir izpildāmo administratīvo procedūru sarežģītība un nenoteiktība. Direktīvā 2006/123/EK jau ir paredzēts dalībvalstu pienākums nodrošināt vieglu piekļuvi informācijai un procedūru īstenošanai ar vienoto kontaktpunktu starpniecību. Pilsoņi, kas vēlas panākt savu kvalifikāciju atzīšanu saskaņā ar Direktīvu 2005/36/EK, var jau tagad izmantot vienotos kontaktpunktus, ja uz viņiem attiecas Direktīva 2006/123/EK. Tomēr darba meklētāji un veselības aprūpes profesionāļi nav ietverti Direktīvas 2006/123/EK darbības jomā, un joprojām nav pieejama pietiekama informācija. Tāpēc ir jāprecizē šī informācija no lietotāju perspektīvas, kā arī jānodrošina, ka šī informācija ir viegli pieejama. Ir arī svarīgi, lai dalībvalstis ne tikai uzņemas atbildību valsts līmenī, bet arī sadarbojas cita ar citu un ar Komisiju, lai nodrošinātu, ka profesionāļi Savienībā var viegli piekļūt bez pūlēm uztveramai un daudzvalodu informācijai, kā arī procedūru īstenošanai ar vienoto kontaktpunktu starpniecību. Saites jāiekļauj arī citās tīmekļa vietnēs, piemēram, portālā Your Europe. (24) Lai papildinātu vai grozītu konkrētus nebūtiskus Direktīvas 2005/36/EK elementus, saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu Komisijai jāpiešķir pilnvaras pieņemt aktus attiecībā uz I pielikuma atjaunināšanu, nosakot kritērijus ar Eiropas profesionālo karti saistīto maksu aprēķināšanai, nosakot dokumentācijas datus, kas vajadzīgi Eiropas profesionālajai kartei, attiecībā uz pielāgojumiem darbību sarakstā, kurš ietverts IV pielikumā, un pielāgojumiem V pielikuma 5.1.1.–5.1.4., 5.2.2., 5.3.2., 5.3.3., 5.4.2., 5.5.2., 5.6.2. un 5.7.1. punktā, precizējot medicīnas ārstu, vispārējās aprūpes māsu, zobārstu, veterinārārstu, vecmāšu, farmaceitu un arhitektu zināšanas un prasmes, pielāgojot speciālistu medicīniskās un zobārstniecības apmācību obligātos periodus, attiecībā uz jaunu medicīniskās aprūpes specialitāšu iekļaušanu V pielikuma 5.1.3. punktā un grozījumiem sarakstā, kas ietverts V pielikuma 5.2.1., 5.3.1., 5.4.1., 5.5.1. un 5.6.1. punktā, kā arī attiecībā uz jaunu zobārstniecības specialitāšu iekļaušanu V pielikuma 5.3.3. punktā, norādot kopējo apmācības regulējumu piemērošanas nosacījumus un kopējo apmācības pārbaužu piemērošanas nosacījumus. Īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, atbilstīgi apspriestos, proti, arī ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, jānodrošina attiecīgo dokumentu vienlaicīga, laicīga un atbilstīga nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. (25) Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus Direktīvas 2005/36/EK īstenošanai, īstenošanas pilnvaras jāpiešķir Komisijai. Šīs pilnvaras jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[25]. (26) Konsultēšanās procedūra ir jāizmanto, pieņemot īstenošanas aktus, lai paredzētu kopējus un vienotus noteikumus attiecībā uz Eiropas profesionālās kartes specifikācijām konkrētām profesijām, Eiropas profesionālās kartes formātu, tulkojumus, kas vajadzīgi pieteikumam par Eiropas profesionālās kartes izdošanu, Eiropas profesionālās kartes pieteikumu novērtēšanas kritērijus, tehniskās specifikācijas un pasākumus Eiropas profesionālajā kartē un IMI dokumentā ietvertās informācijas integritātes, konfidencialitātes un precizitātes nodrošināšanai, nosacījumus un procedūras, kuras vajadzīgas, lai piekļūtu Eiropas profesionālajai kartei, piekļuves nosacījumus IMI dokumentam, tehniskos līdzekļus un procedūras Eiropas profesionālās kartes autentiskuma un derīguma pārbaudīšanai, kā arī brīdināšanas mehānisma īstenošanu šo īstenošanas aktu tehniskās būtības dēļ. (27) Pēc pozitīvās pieredzes saistībā ar savstarpējo novērtēšanu saskaņā ar Direktīvu 2006/123/EK līdzīga novērtēšanas sistēma jāietver Direktīvā 2005/36/EK. Dalībvalstīm jāpaziņo, kuras profesijas tās reglamentē un kādēļ, kā arī savstarpēji jāapspriež konstatējumi. Šāda sistēma veicinātu lielāku pārredzamību profesionālo pakalpojumu tirgū. (28) Tā kā īstenojamās darbības mērķus, proti, profesionālo kvalifikāciju atzīšanas noteikumu racionalizāciju, vienkāršošanu un uzlabošanu, dalībvalstis nevar sasniegt pietiekamā mērā, jo tas neizbēgami nozīmētu pretrunīgas prasības un procedūru režīmus, kas palielinātu regulējuma sarežģītību un radītu nepamatotus ierobežojumus profesionāļu mobilitātei, un tā kā šos mērķus saskaņotības, pārredzamības un atbilstības apsvērumu dēļ var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. (29) Saskaņā ar dalībvalstu un Komisijas [datums] kopīgo politisko deklarāciju par paskaidrojuma dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās pamatotos gadījumos paziņojumam par saviem transponēšanas pasākumiem pievienot vienu vai vairākus dokumentus, paskaidrojot saistību starp direktīvas elementiem un valstu transponēšanas instrumentu atbilstīgajām daļām. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota. (30) Tādēļ Direktīva 2005/36/EK ir jāgroza, IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Grozījumi Direktīvā 2005/36/EK Direktīvu 2005/36/EK groza šādi. (1) Direktīvas 1. pantam pievieno šādu otro daļu: „Šajā direktīvā ir arī paredzēti noteikumi par daļēju piekļuvi reglamentētai profesijai un par piekļuvi apmaksātai praksei citā dalībvalstī, kā arī par šādas prakses atzīšanu.” (2) Direktīvas 2. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Šī direktīva attiecas uz visiem dalībvalsts pilsoņiem, kuri vai nu kā pašnodarbinātas personas, vai kā darbinieki vēlas veikt darbību reglamentētā profesijā vai apmaksātā praksē konkrētā dalībvalstī, tostarp brīvajās profesijās, kas nav profesijas, kurā viņi ieguvuši savu profesionālo kvalifikāciju.” (3) Direktīvas 3. pantu groza šādi. a) Panta 1. punktu groza šādi: i) punkta f) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu — „f) „profesionālā pieredze”: faktiskā un likumīgā pilna laika vai līdzvērtīga laika darbība attiecīgajā profesijā konkrētā dalībvalstī;”; ii) pievieno šādus apakšpunktus — „j) „apmaksāta prakse”: apmaksātu darbību veikšana kādas personas uzraudzībā, lai piekļūtu reglamentētai profesijai, ja šādu piekļuvi piešķir pēc eksāmena nokārtošanas; k) „Eiropas profesionālā karte”: elektronisks sertifikāts, kas izdots profesionālim, apliecinot viņa kvalifikāciju atzīšanu uzņēmējdarbības veikšanai uzņēmējā dalībvalstī vai to, ka viņš atbilst visiem vajadzīgajiem nosacījumiem, lai uz pagaidu laiku vai neregulāri sniegtu pakalpojumus uzņēmējā dalībvalstī; l) „mūžizglītība”: visa vispārējā izglītība, profesionālā izglītība un apmācība, neformālā izglītība un neformālā mācīšanās dzīves laikā, uzlabojot zināšanas, prasmes un kompetenci.”. b) Panta 2. punkta trešo daļu aizstāj ar šādu daļu: „Ikvienā gadījumā, kad dalībvalsts atzīst kādu no šā punkta pirmajā daļā minētajām asociācijām vai organizācijām, tā informē Komisiju. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz I pielikuma atjaunināšanu, ja šāda atzīšana atbilst šai direktīvai. Ja Komisija uzskata, ka trešajā daļā minētā atzīšana neatbilst šai direktīvai, tā sešu mēnešu laikā pēc visas vajadzīgās informācijas saņemšanas pieņem īstenošanas lēmumu par šo neatbilstību.” (4) Direktīvas 4. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Profesionālās kvalifikācijas atzīšana uzņēmējā dalībvalstī ļauj attiecīgajai personai šajā dalībvalstī piekļūt vai — 4.f pantā minētajos gadījumos — daļēji piekļūt tai pašai profesijai, kurā šī persona ir kvalificēta izcelsmes dalībvalstī, un veikt to uzņēmējā dalībvalstī atbilstīgi tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piemēro uzņēmējas dalībvalsts pilsoņiem.” (5) Pievieno šādu 4.a–4.f pantu: „4.a pants Eiropas profesionālā karte 1. Dalībvalstis profesionālo kvalifikāciju ieguvējam izsniedz Eiropas profesionālo karti pēc viņa pieprasījuma un ar nosacījumu, ka Komisija ir pieņēmusi attiecīgos īstenošanas aktus, kā paredzēts 6. punktā. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas profesionālās kartes turētājs var izmantot visas 4.b–4.e pantā noteiktās tiesības, kad karti ir apstiprinājusi attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, kā paredzēts šā panta 3. un 4. punktā. 3. Ja kvalifikācijas ieguvējs plāno sniegt II sadaļā noteiktos pakalpojumus, kas nav pakalpojumi, uz kuriem attiecas 7. panta 4. punkts, izveido Eiropas profesionālo karti, ko apstiprina izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde saskaņā ar 4.b un 4.c pantu. 4. Ja kvalifikācijas ieguvējs plāno veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī saskaņā ar III sadaļas I–IIIA nodaļu vai sniegt pakalpojumus saskaņā ar 7. panta 4. punktu, izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde izveido Eiropas profesionālo karti, ko apstiprina uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde saskaņā ar 4.b–4.d pantu. 5. Dalībvalstis norīko kompetentās iestādes, kas izdod Eiropas profesionālās kartes. Šīs iestādes nodrošina Eiropas profesionālās kartes pieteikumu objektīvu, taisnīgu un laicīgu apstrādi. Direktīvas 57.b pantā minētie atbalsta centri arī var būt kompetentā iestāde, kas izdod Eiropas profesionālo karti. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes informē pilsoņus, tajā skaitā iespējamos pretendentus, par Eiropas profesionālās kartes priekšrocībām, ja pastāv iespēja saņemt šo karti. 6. Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot Eiropas profesionālās kartes konkrētām profesijām, Eiropas profesionālās kartes formātu, tulkojumus, kas vajadzīgi pieteikumam par Eiropas profesionālās kartes izdošanu, un pieteikumu novērtēšanas kritērijus, ņemot vērā katras konkrētās profesijas īpatnības. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 58. pantā minēto konsultēšanās procedūru. 7. Maksas, ko piemēro pretendentiem saistībā ar administratīvām procedūrām, lai izdotu Eiropas profesionālo karti, ir saprātīgas, samērīgas un proporcionālas izmaksām, ar kurām saskaras izcelsmes un uzņēmējas dalībvalstis, kā arī šīs maksas nav apstāklis, kas demotivē pieteikties uz Eiropas profesionālo karti. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz maksu aprēķināšanas un sadalījuma kritēriju noteikšanu. 8. Kvalifikāciju atzīšana ar Eiropas profesionālo karti ir alternatīva procedūra profesionālo kvalifikāciju atzīšanai saskaņā ar šīs direktīvas II un III sadaļā noteiktajām procedūrām. Eiropas profesionālās kartes pieejamība konkrētai profesijai neliedz šīs profesijas profesionālo kvalifikāciju ieguvējam iespēju pieprasīt savu kvalifikāciju atzīšanu, piemērojot šajā direktīvā noteiktās procedūras, nosacījumus, prasības un termiņus, kas neattiecas uz Eiropas profesionālo karti. 4.b pants Eiropas profesionālās kartes pieteikums un IMI dokumenta izveide 1. Dalībvalstis nodrošina, ka profesionālo kvalifikāciju ieguvējs var izcelsmes dalībvalsts kompetentajai iestādei iesniegt Eiropas profesionālās kartes pieteikumu dažādos veidos, tostarp ar tiešsaistes rīka starpniecību. 2. Pieteikumiem pievieno 7. panta 2. punktā un VII pielikumā noteikto dokumentāciju pēc vajadzības. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz šajā dokumentācijā ietveramo datu noteikšanu. 3. Izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde apstiprina pieteikuma saņemšanu un tūlīt pēc tā saņemšanas informē pretendentu par trūkstošajiem dokumentiem. Kompetentā iestāde Iekšējā tirgus informācijas sistēmā (turpmāk — IMI), kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. [..] (*), izveido pieteikuma dokumentu, kurā ietver visus pavaddokumentus. Tā paša pretendenta turpmāku pieteikumu gadījumā izcelsmes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes nedrīkst pieprasīt to dokumentu atkārtotu iesniegšanu, kas jau ir ietverti IMI dokumentā un kas joprojām ir derīgi. 4. Komisija var pieņemt īstenošanas aktus, nosakot tehniskās specifikācijas, pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Eiropas profesionālajā kartē un IMI dokumentā ietvertās informācijas integritāti, konfidencialitāti un precizitāti, kā arī nosakot nosacījumus un procedūras piekļuves nodrošināšanai Eiropas profesionālajai kartei tās turētājam, tostarp iespēju to lejupielādēt vai iesniegt dokumenta atjauninājumus. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 58. pantā minēto konsultēšanās procedūru. 4.c pants Eiropas profesionālā karte tādu pakalpojumu pagaidu sniegšanai, kas nav 7. panta 4. punktā ietvertie pakalpojumi 1. Izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde pārbauda pieteikumu un divu nedēļu laikā pēc tam, kad ir saņemts pilnīgs pieteikums, izveido un apstiprina Eiropas profesionālo karti. Tā informē pretendentu un dalībvalsti, kurā pretendents plāno sniegt pakalpojumus, par Eiropas profesionālās kartes apstiprināšanu. Apstiprinājuma informācijas nosūtīšana attiecīgajai uzņēmējai dalībvalstij ietver 7. pantā paredzēto deklarāciju. Nākamos divus gadus uzņēmēja dalībvalsts nedrīkst pieprasīt papildu deklarāciju saskaņā ar 7. pantu. 2. Saskaņā ar valsts tiesību aktiem var apstrīdēt izcelsmes dalībvalsts pieņemto lēmumu vai to, ka tā 1. punktā minēto divu nedēļu laikā nav pieņēmusi lēmumu. 3. Ja Eiropas profesionālās kartes turētājs vēlas sniegt pakalpojumus dalībvalstīs, kas sākotnēji nav informētas saskaņā 1. punktu, vai vēlas turpināt sniegt pakalpojumus pēc tam, kad ir beidzies 1. punktā minētais divu gadu periods, viņš drīkst turpināt izmantot 1. punktā minēto Eiropas profesionālo karti. Šādos gadījumos 7. pantā paredzēto deklarāciju sagatavo Eiropas profesionālās kartes turētājs. 4. Eiropas profesionālā karte ir derīga tik ilgi, cik ilgi tās saņēmējs saglabā tiesības praktizēt izcelsmes dalībvalstī, pamatojoties uz IMI dokumentā ietvertajiem dokumentiem un informāciju. 4.d pants Eiropas profesionālā karte uzņēmējdarbības veikšanai un pakalpojumu pagaidu sniegšanai saskaņā ar 7. panta 4. punktu 1. Pēc Eiropas profesionālas kartes pilnīga pieteikuma saņemšanas izcelsmes dalībvalsts kompetentā iestāde divu nedēļu laikā pārbauda un apstiprina iesniegto pavaddokumentu autentiskumu un derīgumu, izveido Eiropas profesionālo karti, nosūta to apstiprināšanai uzņēmējas dalībvalsts kompetentajai iestādei un informē šo iestādi par atbilstīgo IMI dokumentu. Izcelsmes dalībvalsts informē pretendentu par procedūras statusu. 2. Direktīvas 16., 21. un 49.a pantā minētajos gadījumos uzņēmēja dalībvalsts pieņem lēmumu par Eiropas profesionālās kartes apstiprināšanu saskaņā ar 1. punktu viena mēneša laikā, sākot no datuma, kad ir saņemta izcelsmes dalībvalsts nosūtītā Eiropas profesionālā karte. Pamatotu šaubu gadījumā uzņēmēja dalībvalsts var izcelsmes dalībvalstij pieprasīt papildu informāciju. Šis pieprasījums neaptur viena mēneša perioda uzskaiti. 3. Direktīvas 7. panta 4. punktā un 14. pantā minētajos gadījumos uzņēmēja dalībvalsts divu mēnešu laikā, sākot no datuma, kad no izcelsmes dalībvalsts ir saņemts Eiropas profesionālas kartes apstiprinājums, pieņem lēmumu par to, vai atzīt saņēmēja kvalifikācijas vai piemērot viņam kompensācijas pasākumus. Pamatotu šaubu gadījumā uzņēmēja dalībvalsts var izcelsmes dalībvalstij pieprasīt papildu informāciju. Šis pieprasījums neaptur divu mēneša perioda uzskaiti. 4. Ja uzņēmēja dalībvalsts pretendentam piemēro 7. panta 4. punktā paredzēto zināšanu pārbaudi, pretendents var sniegt pakalpojumu viena mēneša laikā pēc lēmuma pieņemšanas saskaņā ar 3. punktu. 5. Ja uzņēmēja dalībvalsts nepieņem lēmumu 2. un 3. punktā noteiktajos termiņos vai nepieprasa papildu informāciju viena mēneša laikā pēc Eiropas profesionālās kartes saņemšanas no izcelsmes dalībvalsts, uzskata, ka uzņēmēja dalībvalsts ir apstiprinājusi Eiropas profesionālo karti un ka šī karte apliecina attiecīgās reglamentētās profesijas profesionālās kvalifikācijas atzīšanu uzņēmējā dalībvalstī. 6. Izcelsmes dalībvalsts īstenotās darbības saskaņā ar 1. punktu aizstāj profesionālo kvalifikāciju atzīšanas pieteikumu saskaņā ar uzņēmējas dalībvalsts tiesību aktiem. 7. Izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts lēmumus saskaņā ar 1.–5. punktu vai to, ka izcelsmes dalībvalsts nav pieņēmusi lēmumu, var apstrīdēt saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem. 4.e pants Eiropas profesionālās kartes datu apstrāde un piekļuve tiem 1. Izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes laikus atjaunina atbilstīgo IMI dokumentu ar informāciju par disciplinārpārkāpumu vai par piemērotām kriminālsankcijām, vai par citiem nopietniem un īpašiem apstākļiem, kas varētu ietekmēt Eiropas profesionālās kartes turētāja darbību veikšanu atbilstīgi šai direktīvai. Šādi atjauninājumi ietver vairs nevajadzīgas informācijas dzēšanu. Eiropas profesionālās kartes turētājs un kompetentās iestādes, kas iesaistītas atbilstīgajā IMI dokumentā, tiek informētas par visiem attiecīgo kompetento iestāžu veiktajiem atjauninājumiem. 2. Piekļuve informācijai IMI dokumentā ir ierobežota, un tai var piekļūt tikai izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes, kā arī Eiropas profesionālās kartes turētājs saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (**). 3. Informāciju par atsevišķiem pretendentiem drīkst apstrādāt tikai izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts attiecīgās kompetentās iestādes saistībā ar Eiropas profesionālo karti saskaņā ar sabiedrības drošības un veselības aizsardzības noteikumiem un Direktīvu 95/46/EK. 4. Eiropas profesionālajā kartē ietver tikai to informāciju, kas vajadzīga, lai noteiktu tās turētāja tiesības darboties profesijā, par kuru šī karte ir izdota, proti, vārdu, uzvārdu, dzimšanas datumu un vietu, profesiju, piemērojamo režīmu, iesaistītās kompetentās iestādes, kartes numuru, drošības nosacījumus un atsauci uz identitāti apliecinošu derīgu dokumentu. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas profesionālas kartes turētājam ir tiesības jebkurā laikā pieprasīt sava dokumenta labojumus, dzēšanu un bloķēšanu IMI sistēmā pēc pieprasījuma, ka viņš par šīm tiesībām tiek informēts Eiropas profesionālās kartes izdošanas laikā un ka viņam par to atgādina reizi divos gados pēc viņa Eiropas profesionālās kartes izdošanas. 6. Saistībā ar personas datu apstrādi Eiropas profesionālās kartes un visu IMI ietverto dokumentu vajadzībām dalībvalstu attiecīgās kompetentās iestādes uzskata par personas datu apstrādātājām Direktīvas 95/46/EK izpratnē. Saistībā ar Komisijas pienākumiem, kas noteikti 1.–4. punktā, un ar tiem saistīto personas datu apstrādi Komisiju uzskata par personas datu apstrādātāju Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 (***) izpratnē. 7. Dalībvalstis nodrošina, ka darba devēji, klienti, pacienti un citas ieinteresētās personas var pārbaudīt Eiropas profesionālās kartes, ko tiem uzrāda tās turētājs, autentiskumu un derīgumu, neskarot 2. un 3. punktu. Komisija pieņem īstenošanas aktus, norādot piekļuves nosacījumus IMI dokumentam, kā arī tehniskos līdzekļus un procedūras pirmajā daļā minētās pārbaudes veikšanai. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 58. pantā minēto konsultēšanās procedūru. 4.f pants Daļēja piekļuve 1. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde piešķir daļēju piekļuvi profesionālai darbībai tās teritorijā, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: a) atšķirības starp profesionālo darbību, ko likumīgi īsteno izcelsmes dalībvalstī, un attiecīgo reglamentēto profesiju uzņēmējā dalībvalstī ir tik lielas, ka realitātē kompensācijas pasākumu piemērošana nozīmētu to, ka pretendentam ir jāpabeidz pilna izglītības un apmācības programma uzņēmējā dalībvalstī, lai tajā pilnībā piekļūtu reglamentētajai profesijai; b) profesionālo darbību var objektīvi nošķirt no citām darbībām, kas ietilpst reglamentētajā profesijā uzņēmējā dalībvalstī. Šā punkta b) apakšpunktā darbību uzskata par nošķiramu, ja to uzņēmējā dalībvalstī īsteno kā autonomu darbību. 2. Daļēju piekļuvi var nepiešķirt, ja šādu noraidījumu pamato svarīgi iemesli, kas attiecas uz vispārējām interesēm, piemēram, sabiedrības veselību, ja tas nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu un ja tas nebūtu plašāks pasākums, nekā absolūti vajadzīgs. 3. Uzņēmējdarbības veikšanas pieteikumus uzņēmējā dalībvalstī izskata saskaņā ar III sadaļas I un IV nodaļu, ja uzņēmējdarbību veiks uzņēmējā dalībvalstī. 4. Pieteikumus par pakalpojumu pagaidu sniegšanu uzņēmējā dalībvalstī saistībā ar profesionālajām darbībām, kas skar sabiedrības veselību un drošību, izskata saskaņā ar II sadaļu. 5. Neskarot 7. panta 4. punkta sesto daļu un 52. panta 1. punktu, profesionālo darbību īsteno, izmantojot izcelsmes dalībvalsts noteikto profesionālo nosaukumu, tiklīdz ir piešķirta daļēja piekļuve.” ------------- (*) OV [IMI regula]. (**) OV L 281, 23.11.1995., 31. lpp. (***) OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.”. (6) Direktīvas 5. pantu groza šādi. (a) Panta 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu: „b) ja pakalpojumu sniedzējs pārceļas un ja viņš vismaz divus gadus pēdējo 10 gadu laikā pirms pakalpojumu sniegšanas, kad šī profesija nebija reglamentēta dalībvalstī, kurā veic uzņēmējdarbību, ir darbojies šajā profesijā vienā vai vairākās dalībvalstīs. Šā punkta pirmās daļas b) apakšpunktā nosacījumu par darbošanos profesijā nepiemēro attiecībā uz šādiem gadījumiem: a) profesija vai izglītība vai apmācība, pēc kuras iegūst šo profesiju, ir reglamentēta; b) pakalpojumu sniedzējs pavada pakalpojumu saņēmēju — ja pakalpojumu saņēmēja pastāvīgā dzīvesvieta ir dalībvalstī, kurā pakalpojumu sniedzējs veic uzņēmējdarbību, un profesija nav ietverta 7. panta 4. punktā minētajā sarakstā.” (b) Pievieno šādu 4. punktu: „4. Notāru gadījumā no pakalpojumu sniegšanas izslēdz tādu apliecinājuma aktu sagatavošanu un tādu apliecināšanas darbību īstenošanu, kam vajadzīgs uzņēmējas dalībvalsts zīmogs.” (7) Direktīvas 7. pantu groza šādi. (a) Šā panta 2. punktu groza šādi — i) punkta e) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu: „e) profesijām drošības un veselības aprūpes nozarē, ja dalībvalsts to prasa no saviem pilsoņiem, — liecības par to, ka nav piemērota pagaidu vai galīga atstādināšana no darbības profesijā, kā arī nav pieņemts spriedums krimināllietā;”; ii) pievieno šādu f) apakšpunktu: „f) direktīvas 21. panta 1. punktā minēto oficiālo kvalifikāciju apliecinošo dokumentu gadījumā un 23., 26., 27., 30., 33., 33.a, 37., 39. un 43. pantā minēto iegūto tiesību sertifikātu gadījumā — liecības, kas pierāda uzņēmējas dalībvalsts valodas zināšanas.”. (b) Pievieno šādu 2.a punktu: „2.a Pakalpojumu sniedzēja nodrošināta deklarācija ir derīga visā attiecīgās dalībvalsts teritorijā.” (c) Panta 4. punktu aizstāj ar šādu punktu: „4. Pirmo reizi sniedzot pakalpojumus, tādas reglamentētas profesijas gadījumā, kas skar sabiedrības veselību vai drošību un kam nepiemēro automātisko atzīšanu saskaņā ar III sadaļas II vai III nodaļu, uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde var pārbaudīt pakalpojumu sniedzēja profesionālās kvalifikācijas pirms pakalpojumu pirmās sniegšanas reizes. Šāda iepriekšēja pārbaude ir iespējama tikai tad, ja pārbaudes mērķis ir izvairīties no būtiska kaitējuma pakalpojumu saņēmēja veselībai vai drošībai pakalpojumu sniedzēja nepietiekamas profesionālās kvalifikācijas dēļ un ja tas nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šādam nolūkam. Dalībvalstis nosūta Komisijai to profesiju sarakstu, kurām saskaņā ar valsts tiesību aktiem un noteikumiem vajadzīga kvalifikāciju iepriekšēja pārbaude, lai izvairītos no būtiska kaitējuma pakalpojumu saņēmēja veselībai vai drošībai. Dalībvalstis Komisijai sniedz konkrētu pamatojumu, kādēļ katra minētā profesija ir iekļauta šajā sarakstā. Ne vēlāk kā pēc viena mēneša pēc deklarācijas un pavaddokumentu saņemšanas kompetentā iestāde informē pakalpojumu sniedzēju vai nu par savu lēmumu nepārbaudīt viņa kvalifikācijas, vai par šādas pārbaudes rezultātu. Ja rodas sarežģījumi, kas varētu aizkavēt šo procesu, kompetentā iestāde informē pakalpojumu sniedzēju pirmā mēneša laikā par kavējuma iemeslu. Sarežģījumus atrisina viena mēneša laikā pēc šāda paziņojuma, un lēmumu pieņem otrā mēneša laikā pēc sarežģījumu atrisināšanas. Ja pastāv būtiskas atšķirības starp pakalpojumu sniedzēja profesionālajām kvalifikācijām un apmācību, kas vajadzīga uzņēmējā dalībvalstī, ciktāl šādas atšķirības var kaitēt sabiedrības veselībai vai drošībai un ciktāl šādas atšķirības nevar kompensēt šā pakalpojumu sniedzēja profesionālā pieredze vai mūžizglītība, uzņēmēja dalībvalsts dod pakalpojumu sniedzējam iespēju — it sevišķi zināšanu pārbaudē — parādīt, ka viņš ir ieguvis trūkstošās zināšanas vai kompetenci. Jebkurā gadījumā jābūt iespējai sniegt pakalpojumu viena mēneša laikā pēc lēmuma pieņemšanas saskaņā ar trešo daļu. Ja kompetentā iestāde nereaģē trešajā un ceturtajā daļā noteiktajos termiņos, pakalpojumu var sniegt. Tajos gadījumos, kad kvalifikācijas ir pārbaudītas saskaņā ar pirmo līdz piekto daļu, pakalpojumu var sniegt, izmantojot uzņēmējas dalībvalsts noteikto profesionālo nosaukumu.” (8) Direktīvas 8. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Šaubu gadījumā uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var pieprasīt tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību, sniegt visu informāciju, kas attiecas uz pakalpojumu sniedzēja uzņēmējdarbības likumību un viņa reputāciju, kā arī informāciju par to, ka nav piemērotas disciplināras vai kriminālas sankcijas saistībā ar profesionālo darbību. Kvalifikāciju pārbaudes gadījumā uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes var pieprasīt tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā veic uzņēmējdarbību, informāciju par pakalpojumu sniedzēja apmācības kursiem, ciktāl tas vajadzīgs, lai novērtētu būtiskas atšķirības, kas varētu kaitēt sabiedrības veselībai vai drošībai. Tās dalībvalsts kompetentās iestādes, kurā veic uzņēmējdarbību, sniedz šo informāciju saskaņā ar 56. pantu.” (9) Direktīvas 11. pantu groza šādi. (a) Pirmās daļas ievadteikumu aizstāj ar šādu ievadteikumu: „Direktīvas 13. pantā un 14. panta 6. punktā profesionālās kvalifikācijas grupē šādos līmeņos:”. (b) Šās daļas c) apakšpunkta ii) daļu aizstāj ar šādu daļu: „ii) reglamentēta izglītība vai apmācība vai — reglamentēto profesiju gadījumā — profesionālā apmācība ar īpašu struktūru, ar kompetencēm, kas pārsniedz b līmenī paredzēto, kura atbilst i) daļā paredzētajam apmācības līmenim, ja šāda apmācība nodrošina salīdzināmu profesionālo standartu un sagatavo apmācāmo personu salīdzināmam pienākumu un funkciju līmenim ar nosacījumu, ka diplomam ir pievienots izcelsmes dalībvalsts izsniegts sertifikāts;”. (c) Šās daļas d) un e) apakšpunktu aizstāj ar šādu apakšpunktu: „d) diploms, kas apliecina to, ka sekmīgi pabeigta apmācība pēcvidusskolas līmenī, kuras ilgums ir vismaz trīs gadi un nav ilgāks kā četri gadi, vai līdzvērtīga ilguma daļlaika apmācība, vai — ja to piemēro izcelsmes dalībvalstī — iegūts līdzvērtīgs skaits Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmas (turpmāk — ECTS) kredītpunktu universitātē vai augstskolā, vai citā mācību iestādē, kas nodrošina tādu pašu apmācības līmeni, kā arī — attiecīgā gadījumā — ka ir sekmīgi pabeigta profesionālā apmācība, kura vajadzīga papildus šādam pēcvidusskolas kursam; e) diploms, kas apliecina to, ka sekmīgi pabeigts pēcvidusskolas kurss, kura ilgums ir vismaz četri gadi, vai līdzvērtīga ilguma daļlaika apmācība, vai — ja to piemēro izcelsmes dalībvalstī — iegūts līdzvērtīgs skaits ECTS kredītpunktu universitātē vai augstskolā, vai citā mācību iestādē, kas nodrošina tādu pašu apmācības līmeni, kā arī — attiecīgā gadījumā — ka ir sekmīgi pabeigta profesionālā apmācība, kura vajadzīga papildus šādam pēcvidusskolas kursam.”. (d) Otro daļu svītro. (10) Direktīvas 12. panta pirmo daļu aizvieto ar šādu daļu: „Oficiālo kvalifikāciju apliecinošu dokumentu vai dalībvalsts kompetentās iestādes izdotu oficiālo kvalifikāciju apliecinošu dokumentu kopumu, kas apliecina, ka ir sekmīgi pabeigta pilna laika vai daļlaika apmācība Savienībā oficiālo programmu ietvaros vai ārpus tām, kuru šī dalībvalsts atzīst par līdzvērtīgu, un kas šo dokumentu ieguvējam piešķir tādas pašas piekļuves tiesības profesijai vai darbībai profesijā vai kas sagatavo viņu šīs profesijas veikšanai, uzskata par 11. pantā ietverto oficiālo kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem, ietverot attiecīgo līmeni.” (11) Direktīvas 13. pantu aizstāj ar šādu pantu: „13. pants Atzīšanas nosacījumi 1. Ja piekļuve reglamentētai profesijai vai darbībai šādā profesijā uzņēmējā dalībvalstī ir atkarīga no tā, vai personai ir konkrētas profesionālās kvalifikācijas, šīs dalībvalsts kompetentā iestāde atļauj pretendentiem, kam ir kompetences apliecinājums vai oficiālo kvalifikāciju apliecinoši dokumenti, kā minēts 11. pantā, kurus prasa cita dalībvalsts, lai piekļūtu profesijai vai darbotos profesijā tās teritorijā, piekļūt šai profesijai un darboties tajā saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus piemēro tās pilsoņiem. Kompetences apliecinājumus vai oficiālo kvalifikāciju apliecinošus dokumentus izdod dalībvalsts kompetentā iestāde, kas norīkota saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktu, regulatīviem vai administratīviem noteikumiem. 2. Sākt un veikt darbību profesijā, kā minēts 1. punktā, atļauj arī pretendentiem, kam ir kompetences apliecinājums vai oficiālo kvalifikāciju apliecinošs dokuments, kā minēts 11. pantā, ko izdevusi cita dalībvalsts, kura nereglamentē šo profesiju. Kompetences apliecinājumi un oficiālo kvalifikāciju apliecinošie dokumenti atbilst šādiem nosacījumiem: a) tos ir izsniegusi dalībvalsts kompetentā iestāde, kas norīkota saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesību aktu, regulatīviem vai administratīviem noteikumiem; b) tie apliecina, ka dokumentu ieguvējs ir sagatavots veikt darbību attiecīgajā profesijā. 3. Šā panta 1. un 2. punktā minētā kompetences apliecinājuma vai oficiālo kvalifikāciju apliecinošo dokumentu gadījumā, vai tāda sertifikāta gadījumā, kas apliecina reglamentētu izglītību vai apmācību vai profesionālo apmācību ar īpašu struktūru, kura ir līdzvērtīga 11. panta c) apakšpunkta i) daļā paredzētajam līmenim, uzņēmēja dalībvalsts pieņem izcelsmes dalībvalsts apliecināto līmeni. 4. Neskarot šā panta 1. un 2. punktu, uzņēmējas dalībvalsts kompetentā iestāde var neļaut sākt un veikt darbību profesijā kompetences apliecinājuma ieguvējiem, ja valsts kvalifikācija, kas vajadzīga darbībai šajā profesijā šīs dalībvalsts teritorijā, ir ietverta 11. panta d) vai e) apakšpunkta klasifikācijā.” (12) Direktīvas 14. pantu groza šādi. (a) Panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Direktīvas 13. pants neliedz uzņēmējai dalībvalstij pieprasīt pretendentam pabeigt adaptācijas periodu, kas var ilgt līdz trim gadiem, vai veikt zināšanu pārbaudi, ja viņa iegūtā apmācība ietver būtiski atšķirīgus profesionālo darbību jautājumus salīdzinājumā ar uzņēmējas dalībvalsts apmācībā ietvertajiem jautājumiem.” (b) Panta 2. punkta trešo daļu aizstāj ar šādu daļu: „Ja Komisija uzskata, ka otrajā daļā minētais izņēmums ir nepiemērots vai ka tas neatbilst Savienības tiesību aktiem, tā pieņem īstenošanas lēmumu sešu mēnešu laikā pēc visas vajadzīgās informācijas saņemšanas, lai pieprasītu attiecīgajai dalībvalstij nepiemērot paredzēto pasākumu. Ja Komisija nav reaģējusi šajā termiņā, izņēmumu var piemērot.” (c) Šā panta 3. punktā pievieno šādu daļu pēc pirmās daļas: „Attiecībā uz notāra profesiju uzņēmēja dalībvalsts var, nosakot kompensācijas pasākumu, ņemt vērā šīs profesijas konkrētās darbības savā teritorijā, it sevišķi attiecībā uz piemērojamiem tiesību aktiem.” (d) Panta 4. un 5. punktu aizstāj ar šādiem punktiem: „4. Šā panta 1. un 5. punktā „būtiski atšķirīgi jautājumi” ir jautājumi, kuru pārzināšana ir būtiska darbības veikšanai attiecīgajā profesijā un attiecībā uz kuriem ieceļotāja saņemtā apmācība tās ilguma vai satura nozīmē būtiski atšķiras no apmācības, kas vajadzīga uzņēmējā dalībvalstī. 5. Šā panta 1. punktu piemēro, atbilstīgi ņemot vērā proporcionalitātes principu. Jo īpaši, ja uzņēmēja dalībvalsts paredz prasīt, lai pretendents pabeidz adaptācijas periodu vai veic zināšanu pārbaudi, tad tai vispirms jāpārliecinās par to, vai zināšanas, prasmes un kompetences, ko pretendents apguvis savas profesionālās pieredzes un mūžizglītības gaitā dalībvalstī vai trešā valstī, ir tādas zināšanas, prasmes un kompetences, kuras pilnīgi vai daļēji aptver 4. punktā minētos būtiski atšķirīgos jautājumus.” (e) Pievieno šādu 6. un 7. punktu: „6. Lēmums par adaptācijas perioda vai zināšanu pārbaudes piemērošanu ir atbilstīgi pamatots. Tas it sevišķi ietver šādu pamatojumu: a) norādi par kvalifikācijas līmeni, kas vajadzīgs uzņēmējā dalībvalstī, un par pretendenta kvalifikācijas līmeni atbilstīgi 11. pantā noteiktajai klasifikācijai; b) norādi par priekšmetu vai priekšmetiem, kam konstatētas būtiskas atšķirības; c) paskaidrojumu par būtiskām atšķirībām saturā; d) paskaidrojumu, kādēļ šo būtisko atšķirību dēļ pretendents nevar atbilstīgi veikt darbību savā profesijā uzņēmējas dalībvalsts teritorijā; e) paskaidrojumu, kādēļ šīs būtiskās atšķirības nevar kompensēt ar pretendenta zināšanām, prasmēm un kompetencēm, kas iegūtas viņa profesionālās pieredzes un mūžizglītības gaitā. 7. Šā panta 1. punktā minēto zināšanu pārbaudi rīko vismaz divreiz gadā, un pretendentiem ir tiesības vismaz vienu reizi atkārtoti veikt pārbaudi, ja viņi nav nokārtojuši pirmo pārbaudi.” (13) Direktīvas 15. pantu svītro. (14) Direktīvas 20. pantu aizstāj ar šādu pantu: „20. pants IV pielikumā izklāstīto darbību sarakstu korekcijas Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz IV pielikumā izklāstīto to darbību sarakstu korekcijām, kurām piemēro profesionālās pieredzes atzīšanu atbilstīgi 16. pantam, lai atjauninātu vai precizētu nomenklatūru, ja tas nav saistīts ar atsevišķu kategoriju darbību jomas sašaurināšanu.” (15) Direktīvas 21. panta 4., 6. un 7. punktu svītro. (16) Pievieno šādu 21.a pantu: „21.a pants Paziņošanas procedūra 1. Katra dalībvalsts informē Komisiju par tiesību aktu, regulatīvajiem un administratīvajiem noteikumiem, ko tā pieņem attiecībā uz oficiālo kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem šajā nodaļā ietvertajās jomās. Tādu oficiālo kvalifikāciju apliecinošo dokumentu gadījumā, kuri minēti 8. iedaļā, pirmajā daļā paredzēto paziņojumu adresē arī citām dalībvalstīm. 2. Šā panta 1. punktā minētajam paziņojumam pievieno ziņojumu, kas parāda oficiālo kvalifikāciju apliecinošo dokumentu atbilstību šīs direktīvas attiecīgajām prasībām. Ziņojumu izdod atbilstīga iestāde vai struktūra, ko ir norīkojusi dalībvalsts un kas var novērtēt oficiālo kvalifikāciju apliecinošo dokumentu atbilstību šai direktīvai. 3. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai koriģētu V pielikuma 5.1.1.–5.1.4., 5.2.2., 5.3.2., 5.3.3., 5.4.2., 5.5.2., 5.6.2. un 5.7.1. punktu, uzskaitot un atjauninot dalībvalstu pieņemtos nosaukumus oficiālo kvalifikāciju apliecinošajiem dokumentiem un — attiecīga gadījumā — nosakot struktūru, kas izdod oficiālo kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, tiem pievienoto sertifikātu un atbilstīgo profesionālo nosaukumu. 4. Ja Komisija uzskata, ka 1. punktā minētie paziņotie tiesību akti neatbilst šai direktīvai, tā sešu mēnešu laikā pēc visas vajadzīgās informācijas saņemšanas pieņem īstenošanas lēmumu par šo neatbilstību.” (17) Direktīvas 22. pantam pievieno šādu otro daļu: „Saistībā ar pirmās daļas b) apakšpunktu — no [ievietojiet datumu — nākamā diena pēc 3. panta 1. punkta pirmajā daļā noteiktā datuma] un reizi piecos gados pēc tam — dalībvalstu kompetentās iestādes Komisijai un citām dalībvalstīm iesniedz publiski pieejamus ziņojumus par savām tālākizglītības un tālākapmācības procedūrām, kas saistītas ar medicīnas ārstiem, medicīnas speciālistiem, vispārējās aprūpes māsām, zobārstiem, specializētiem zobārstiem, veterinārārstiem, vecmātēm un farmaceitiem.” (18) Direktīvas 24. pantu groza šādi. (a) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu: „2. Ārsta pamatapmācība ir kopā vismaz piecus gadus ilgas studijas, ko var izteikt arī līdzvērtīgā skaitā ECTS kredītpunktu, un 5500 stundas teorētiskās un praktiskās apmācības, ko nodrošina vai pārrauga universitāte. Attiecībā uz personām, kuras sākušas studijas pirms 1972. gada 1. janvāra, pirmajā daļā minētais apmācību kurss var ietvert sešus mēnešus ilgu pilna laika praktisko apmācību universitātes līmenī kompetentu iestāžu uzraudzībā.” b) Pievieno šādu 4. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) šā panta 3. punkta a) apakšpunktā minēto zinātņu zināšanu atbilstību saskaņā ar zinātnes un tehnoloģiju progresu, kā arī vajadzīgās kompetences, ar ko būtu saistītas šādas zināšanas; b) šā panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto jautājumu izpratnes pietiekamības līmeni, kā arī šādai izpratnei vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam un izglītības attīstībai dalībvalstīs; c) atbilstīgas zināšanas par klīniskajām disciplīnām un praksi, kā minēts 3. punkta c) apakšpunktā, un vajadzīgās kompetences, kas jāiegūst ar šādām zināšanām, ņemot vērā zinātnes un tehnoloģiju progresu; d) šā panta 3. punkta d) apakšpunktā minētās klīniskās pieredzes piemērotību un vajadzīgās kompetences, ar ko jābūt saistītai šādai pieredzei, ņemot vērā zinātnes un tehnoloģiju progresu, kā arī izglītības attīstību dalībvalstīs.” (19) Direktīvas 25. pantu groza šādi. (a) Panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Uz specializētā ārsta apmācības sākšanu attiecas nosacījums, ka jābūt pabeigtai un apstiprinātai ārstu pamatapmācībai, kā minēts 24. panta 2. punktā, kuras gaitā apmācāmā persona ir apguvusi atbilstīgās zināšanas medicīnas pamatdisciplīnās.” (b) Pievieno šādu 3.a punktu: „3.a Dalībvalstis savos tiesību aktos nosaka daļējus atbrīvojumus no specializētā ārsta apmācības daļām, ja šīs apmācības daļas ir apgūtas jau citā speciālista apmācības programmā, kas minēta V pielikuma 5.1.3. punktā, un ja profesionālis šajā dalībvalstī jau bija iepriekš ieguvis speciālista kvalifikāciju. Dalībvalstis nodrošina, ka piešķirtais atbrīvojums neveido vairāk par vienu trešdaļu no specializētā ārsta apmācības kursu obligātā ilguma, kā minēts V pielikuma 5.1.3. punktā. Katra dalībvalsts informē Komisiju un citas dalībvalstis par saviem attiecīgajiem tiesību aktiem kopā ar šādu daļēju atbrīvojumu detalizētu pamatojumu.” (c) Panta 5. punktu aizstāj ar šādu punktu: „5. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz V pielikuma 5.1.3. punktā minēto apmācības obligāto ilgumu korekcijām atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam.” (20) Direktīvas 26. panta otro daļu aizstāj ar šādu daļu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai V pielikuma 5.1.3. punktā ietvertu jaunas medicīnas specialitātes, kas ir kopējas vismaz vienai trešdaļai dalībvalstu, un lai atjauninātu šo direktīvu, ņemot vērā izmaiņas valstu tiesību aktos.” (21) Direktīvas 28. panta pirmo daļu aizvieto ar šādu daļu: „1. Uz vispārējās prakses ārstu specifiskās apmācības sākšanu attiecas nosacījums, ka jābūt pabeigtai un apstiprinātai ārstu pamatapmācībai, kā minēts 24. panta 2. punktā.” (22) Direktīvas 31. pantu groza šādi. (a) Panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Uz vispārējās aprūpes māsas apmācības sākšanu attiecas nosacījums, ka jābūt pabeigtai 12 gadus ilgai vispārējai izglītībai, ko apliecina vai nu dalībvalsts kompetento iestāžu vai struktūru izsniegts diploms, sertifikāts vai cita veida apliecinošs dokuments, vai arī sertifikāts par līdzvērtīga eksāmena sekmīgu nokārtošanu, lai iestātos māsu skolā.” (b) Panta 2. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz grozījumiem V pielikuma 5.2.1. punktā iekļautajā sarakstā, lai to pielāgotu izglītības, zinātnes un tehnoloģiju progresam.” (c) Panta 3. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu daļu: „Vispārējās aprūpes māsas apmācība ir vismaz trīs gadus ilgas studijas, kas ietver vismaz 4600 stundu ilgu teorētisko un klīnisko apmācību, kurā teorētiskās apmācības ilgums ir vismaz viena trešdaļa un klīniskās apmācības ilgums — vismaz puse no apmācības obligātā ilguma. Dalībvalstis var attiecināt daļējus atbrīvojumus uz personām, kas daļu apmācības saņēmušas kursos, kuru līmenis ir vismaz līdzvērtīgs šādai apmācībai.” d) Pievieno šādu 7. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) šā panta 6. punkta a) apakšpunktā minēto vispārējās aprūpes māsas zinātnes zināšanu atbilstību saskaņā ar zinātnes un tehnoloģiju progresu, kā arī vajadzīgās kompetences, ar ko būtu saistītas šādas zināšanas, ņemot vērā zinātnes un tehnoloģiju progresu, kā arī izglītības jaunāko attīstību; b) b) šā panta 6. punkta a) apakšpunktā minēto jautājumu izpratnes pietiekamības līmeni, kā arī šādai izpratnei vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam un izglītības jaunākajai attīstībai; c) b) šā panta 6. punkta b) apakšpunktā minēto jautājumu zināšanu pietiekamības līmeni, kā arī šādām zināšanām vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes progresam un izglītības jaunākajai attīstībai; d) b) šā panta 6. punkta c) apakšpunktā minētās klīniskās pieredzes atbilstību, kā arī šādai atbilstīgai klīniskajai pieredzei vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam un izglītības jaunākajai attīstībai.” (23) Direktīvas 33. pantu groza šādi. (a) Pievieno šādu 1.a punktu: „1.a Dalībvalstis automātiski atzīst tās vispārējās aprūpes māsu kvalifikācijas, ja pretendents ir apmācību sācis pirms [ievietojiet datumu — grozītās direktīvas spēkā stāšanās datums] un ja uzņemšanas prasība bija 10 gadus ilga vispārējā izglītība vai līdzvērtīga izglītība, taču ja kvalifikācija visādi citādi atbilst visām 31. pantā noteiktajām apmācības prasībām.” (b) Panta 3. punktu aizstāj ar šādu punktu: „3. Dalībvalstis atzīst māsas oficiālo kvalifikāciju apliecinošos dokumentus, kuri Polijā piešķirti māsām, kas līdz 2004. gada 1. maijam pabeigušas apmācību, kura neatbilst 31. pantā noteiktajām obligātajām apmācības prasībām un kuru apliecina bakalaura diploms, kas iegūts, pamatojoties uz īpašu kvalifikācijas celšanas programmu, kura paredzēta 11. pantā 2004. gada 20. aprīļa Aktā par grozījumiem Aktā par māsas un vecmātes profesiju un par dažiem citiem normatīvajiem aktiem (Polijas Republikas Oficiālais Vēstnesis, 2004. gada 30. aprīlis, Nr. 92, 885. poz.), un pamatojoties uz veselības ministra 2010. gada 12. aprīļa Noteikumiem, ar kuriem groza veselības ministra 2004. gada 11. maija Noteikumus par sīki izstrādātiem nosacījumiem studiju nodrošināšanai māsām un vecmātēm, kurām ir vidusskolas atestāts (gala eksāmens — matura) un kuras ir beigušas medicīnas liceju un medicīnas skolu, kas apmāca māsas un vecmātes profesijā (Polijas Republikas Oficiālais Vēstnesis, 2010. gada 21. aprīlis, Nr. 65, 420. poz.), lai tādējādi pārliecinātos, vai attiecīgajai personai ir zināšanu un kompetences līmenis, kas salīdzināms ar to māsu zināšanu un kompetences līmeni, kurām ir kvalifikācija, kas attiecībā uz Poliju noteikta V pielikuma 5.2.2. punktā.” (24) Direktīvas 34. pantu groza šādi. (a) Panta 2. punkta pirmo un otro daļu aizstāj ar šādām daļām: „Zobārsta pamatapmācība ir kopā vismaz piecus gadus ilgas pilna laika teorētiskās un praktiskās studijas, ko var izteikt arī ar līdzvērtīgu skaitu ECTS kredītpunktu, kuras aptver vismaz V pielikuma 5.3.1. punktā aprakstīto programmu un kuras nodrošina universitāte vai augstskola, kas nodrošina apmācību, kuras līmenis atzīts par līdzvērtīgu universitātes līmenim, vai kuras nodrošina universitātes pārraudzībā. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz korekcijām V pielikuma 5.3.1. punktā iekļautajā sarakstā, lai to pielāgotu zinātnes un tehnoloģiju progresam.” b) Pievieno šādu 4. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) zobārstniecības zinātnes zināšanu atbilstību un zinātnisko metožu izpratnes līmeni, kā minēts 3. punkta a) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu un izpratnes līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam un izglītības jaunākajai attīstībai; b) šā panta 3. punkta a) apakšpunktā minēto jautājumu zināšanu atbilstību, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam un izglītības jaunākajai attīstībai; c) šā panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto jautājumu zināšanu atbilstību, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; d) atbilstīgas zināšanas par klīniskajām disciplīnām un metodēm, kā minēts 3. punkta d) apakšpunktā, kā arī šādām zināšanām vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; e) šā panta 3. punkta e) apakšpunktā minētās klīniskās pieredzes piemērotību atbilstoši izglītības jaunākajai attīstībai.” (25) Direktīvas 35. pantu groza šādi. (a) Panta 2. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu: „Specializētā zobārsta pilna laika kursi ir vismaz trīs gadus ilgi kursi, ko var izteikt arī ar līdzvērtīgu skaitu ECTS kredītpunktu un ko nodrošina kompetento iestāžu vai struktūru uzraudzībā. Tie ietver apmācāmā specializētā zobārsta personisku dalību attiecīgās iestādes darbībā un pienākumos.” (b) Panta 2. punkta trešo daļu svītro. (c) Pievieno šādu 4. punktu: „4. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz korekcijām 2. punktā noteiktajā apmācības obligātajā periodā, lai to pielāgotu zinātnes un tehnoloģiju progresam. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai V pielikuma 5.3.3. punktā iekļautu jaunas zobārstniecības specialitātes, kas ir kopējas vismaz vienai trešdaļai dalībvalstu, lai atjauninātu šo direktīvu, ņemot vērā izmaiņas valstu tiesību aktos.” (26) Direktīvas 38. pantu groza šādi. a) Panta 1. punkta pirmo un otro daļu aizstāj ar šādām daļām: „Veterinārārsta apmācība ir kopā vismaz piecus gadus ilgas pilna laika teorētiskās un praktiskās studijas, ko var izteikt arī ar līdzvērtīgu skaitu ECTS kredītpunktu, kuras aptver vismaz V pielikuma 5.4.1. punktā minēto studiju programmu un kuras nodrošina universitāte vai augstskola, kas nodrošina apmācību, kuras līmenis atzīts par līdzvērtīgu universitātes līmenim, vai kuras nodrošina universitātes pārraudzībā. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz korekcijām V pielikuma 5.4.1. punktā ietvertajā sarakstā, lai to pielāgotu zinātnes un tehnoloģiju progresam.” b) Pievieno šādu 4. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) šā panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto zinātnes zināšanu atbilstību, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; b) atbilstīgas zināšanas par veselu dzīvnieku ķermeni un funkcijām, kā noteikts 3. punkta b) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; c) atbilstīgas zināšanas par dzīvnieku uzvedību, aizsardzību un slimībām, kā noteikts 3. punkta c) un d) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; d) atbilstīgas zināšanas profilaktiskajā medicīnā, kā minēts 3. punkta e) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; e) atbilstīgas zināšanas par 3. punkta f) apakšpunktā minētajiem jautājumiem, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; f) atbilstīgu klīnisko vai citu praktisko pieredzi, kā minēts 3. punkta h) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši izglītības jaunākajai attīstībai.” (27) Direktīvas 40. pantu groza šādi. (a) Panta 1. punkta otro daļu aizstāj ar šādu daļu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz grozījumiem V pielikuma 5.5.1. punktā iekļautajā sarakstā, lai to pielāgotu izglītības, zinātnes un tehnoloģiju progresam.” (b) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu: „2. Attiecībā uz vecmāšu apmācības sākšanu piemēro vienu no šādiem nosacījumiem: a) jābūt pabeigtiem vismaz 12 gadiem vispārējās izglītības vai jābūt sertifikātam, kas apliecina līdzvērtīga līmeņa eksāmena nokārtošanu uzņemšanai vecmāšu skolas I virzienā; b) jābūt vispārējās aprūpes māsas oficiālo kvalifikāciju apliecinošam dokumentam, kā minēts V pielikuma 5.2.2. punktā, uzņemšanai II virzienā.” c) Pievieno šādu 4. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) atbilstīgas zināšanas tajās zinātnēs, kas ir vecmāšu darbības pamatā, kā noteikts 3. punkta a) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; b) atbilstīgu zināšanu līmeni par 3. punkta c) apakšpunktā minētajiem jautājumiem, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; c) šā panta 3. punkta d) apakšpunktā minētās klīniskās pieredzes atbilstību, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši izglītības jaunākajai attīstībai, kā arī zinātnes un tehnoloģiju progresam; d) attiecīgu izpratni par veselības aprūpes personāla apmācību un pieredzi darbā ar šādu personālu, kā minēts 3. punkta e) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši izglītības jaunākajai attīstībai, kā arī zinātnes un tehnoloģiju progresam.” (28) Direktīvas 41. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Uz V pielikuma 5.5.2. punktā minētajiem vecmātes oficiālo kvalifikāciju apliecinošajiem dokumentiem attiecas automātiskā atzīšana saskaņā ar 21. pantu, ciktāl šie dokumenti atbilst vienam no šādiem kritērijiem: a) vecmātes pilna laika apmācība, kuras ilgums ir vismaz trīs gadi; b) vismaz divus gadus vai 3600 stundas ilga vecmātes pilna laika apmācība, uz kuras sākšanu attiecas nosacījums, ka vajadzīgi V pielikuma 5.2.2. punktā minētie vispārējās aprūpes māsas oficiālo kvalifikāciju apliecinošie dokumenti; c) vismaz 18 mēnešus vai 3000 stundas ilga vecmātes pilna laika apmācība, uz kuras sākšanu attiecas nosacījums, ka vajadzīgi V pielikuma 5.2.2. punktā minētie vispārējās aprūpes māsas oficiālo kvalifikāciju apliecinošie dokumenti, un pēc kuras ir pabeigta vienu gadu ilga profesionālā prakse, par ko izsniegts sertifikāts saskaņā ar 2. punktu.” (29) Direktīvas 43. pantam pievieno šādu 1.a punktu: „1.a Attiecībā uz vecmāšu oficiālo kvalifikāciju apliecinošiem dokumentiem dalībvalstis automātiski atzīst šīs kvalifikācijas, ja pretendents ir apmācību sācis pirms [ievietojiet datumu — grozītās direktīvas spēkā stāšanās datums] un ja uzņemšanas prasība bija 10 gadus ilga vispārējā izglītība vai līdzvērtīga izglītība I virzienam vai pabeigta vispārējās aprūpes māsas apmācība, kas ilgusi 10 gadus, vai līdzvērtīga uzņemšanas prasība pirms vecmāšu apmācības sākšanas II virzienā.” (30) Direktīvas 44. pantu groza šādi. (a) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu: „2. Farmaceita oficiālo kvalifikāciju apliecinošais dokuments apliecina apmācību, kuras ilgums ir vismaz pieci gadi, ko var izteikt arī ar līdzvērtīgu skaitu ECTS kredītpunktu, un kurā ietilpst vismaz: a) četrus gadus ilga pilna laika teorētiskā un praktiskā apmācība universitātē vai augstskolā, kuras līmenis atzīts par līdzvērtīgu universitātes līmenim, vai universitātes pārraudzībā; b) pēc teorētiskās un praktiskās apmācības beigām — sešus mēnešus ilgs mācekļa darbs publiski pieejamā aptiekā vai slimnīcā šīs slimnīcas farmaceitiskās nodaļas pārraudzībā. Šajā punktā minētais apmācību cikls ietver vismaz V pielikuma 5.6.1. punktā aprakstīto programmu. Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz grozījumiem V pielikuma 5.6.1. punktā ietvertajā sarakstā, lai to pielāgotu zinātnes un tehnoloģiju progresam. Otrajā daļā minētie grozījumi nevienai dalībvalstij nedrīkst būt saistīti ar grozījumiem spēkā esošos tiesību aktu principos, kas attiecas uz profesiju struktūru saistībā ar fizisku personu apmācību un piekļuves nosacījumiem.” b) Pievieno šādu 4. punktu: „Saskaņā ar 58.a pantu Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) atbilstīgas zināšanas par medikamentiem un vielām, ko izmanto zāļu ražošanā, kā noteikts 3. punkta a) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; b) atbilstīgas zināšanas par 3. punkta b) apakšpunktā minētajiem jautājumiem, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; c) atbilstīgas zināšanas par 3. punkta c) apakšpunktā minētajiem jautājumiem, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam; d) atbilstīgas zināšanas, lai novērtētu zinātniskos datus, kā minēts 3. punkta d) apakšpunktā, kā arī šādam zināšanu līmenim vajadzīgās kompetences atbilstoši zinātnes un tehnoloģiju progresam.” (31) Direktīvas 45. panta 2. punktam pievieno šādu h) apakšpunktu: „h) ziņošana kompetentajām iestādēm par farmaceitisku izstrādājumu negatīvu reakciju.” (32) Direktīvas 46. pantu aizstāj ar šādu pantu: „46. pants Arhitektu apmācība 1. Arhitekta apmācībai jābūt vismaz 6 gadus ilgām pilna laika studijām, ko var izteikt arī ar līdzvērtīgu skaitu ECTS kredītpunktu. Apmācība dalībvalstī ietver: a) vai nu vismaz 4 gadus pilna laika studiju universitātes līmeņa vai salīdzināmā mācību iestādē, sekmīgi nokārtojot universitātes līmeņa eksāmenu, un vismaz 2 gadus apmaksātas prakses, b) vai vismaz 5 gadus pilna laika studiju universitātes līmeņa vai salīdzināmā mācību iestādē, sekmīgi nokārtojot universitātes līmeņa eksāmenu, un vismaz 1 gadu apmaksātas prakses. 2. Apmācībai, kurai jābūt unive