Eiropas Parlamenta ieteikums Eiropadomei un Padomei par kritisku infrastruktūru aizsardzību saistībā ar terorisma apkarošanu (2005/2044(INI))



Oficiālais Vēstnesis 124 E , 15/05/2006 Lpp. 0250 - 0253



P6_TA(2005)0221 Kritisko infrastruktūru aizsardzība Eiropas Parlamenta ieteikums Eiropadomei un Padomei par kritisku infrastruktūru aizsardzību saistībā ar terorisma apkarošanu (2005/2044(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā ieteikuma priekšlikumu par kritisku infrastruktūru aizsardzību saistībā ar terorisma apkarošanu (B6-0085/2005), ko Padomei iesniedzis Stavros Lambrinidis PSE grupas vārdā, - ņemot vērā Konstitucionālo līgumu un it īpaši tā III-284. pantu par civilo aizsardzību un I-43. pantu, kur noteikts, ka "Savienība un tās dalībvalstis darbojas kopīgi un, ievērojot solidaritāti, ja dalībvalsts ir teroristu uzbrukuma vai arī dabas vai cilvēku izraisītas katastrofas upuris," - ņemot vērā deklarāciju par solidaritāti cīņā pret terorismu, ko valstu un valdību vadītāji pieņēma 2004. gada 25. martā, - ņemot vērā 2004. gada 5. novembrī pieņemto "Hāgas programmu" [1], saskaņā ar ko "…efektīva pārrobežu krīžu vadība Eiropas Savienībā prasa ne tikai stiprināt pašreizējās darbības civilās aizsardzības un vitālās infrastruktūras jomā, bet arī efektīvi pievērsties sabiedriskajai kārtībai un drošības aspektiem šādu krīžu gadījumos… Tādēļ Eiropadome aicina Padomi un Komisiju izstrādāt… integrētus ES krīžu vadības pasākumus…, kas jāievieš vēlākais līdz 2006. gada 1. jūlijam. Šiem pasākumiem jāietver vismaz šādi jautājumi: dalībvalstu iespēju detalizēts novērtējums, krājumi, apmācība, kopīgas mācības un darbības plāni civilo krīžu vadībai", - ņemot vērā Komisijas paziņojumus: a) Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālajai komitejai un Reģionu komitejai par Eiropas Savienības civilās aizsardzības spēju pastiprināšanu (KOM(2004)0200), kurā novērtē līdz šim sasniegtos rezultātus, vājās vietas un iespējamos uzlabojumus Eiropas Savienības civilajā aizsardzībā, kas galvenokārt ir pirmais krīzes novēršanas instruments un kas dibināts uz brīvprātības pamatiem, b) Padomei un Eiropas Parlamentam par teroraktu novēršanu, sagatavotību un reaģēšanu uz tiem (KOM(2004)0698), kas uzsver vajadzību pēc saskaņotas Kopienas pieejas, kam cita starpā jāpievērš uzmanība atbilstīgai iestāžu komunikācijai ar sabiedrību krīzes gadījumā, par Eiropola lomu tiesībaizsardzības trauksmes mehānisma izveidošanā cīņai pret terorismu un par Eiropas programmas izveidošanu kritiskās infrastruktūras aizsardzībai (EPCIP) drošības pētniecības un privātā sektora attiecīgo daļu iesaistīšanai strukturētā veidā, c) Padomei un Eiropas Parlamentam par sagatavotību un seku pārvaldību cīņā pret terorismu (KOM(2004)0701), kas ierosina apvienot Komisijas vadītās ārkārtas sistēmas drošā vispārējā ātrās reaģēšanas sistēmā (ARGUS), kas saistīta ar Centrālo krīžu centru, kurš apvienotu visu atbilstīgo Komisijas dienestu pārstāvjus un nodrošinātu pastāvīgu saikni starp dalībvalstīm un Eiropas iestādēm, d) Padomei un Eiropas Parlamentam par kritisko infrastruktūru aizsardzību cīņā pret terorismu (KOM(2004)0702), kas ierosina izveidot EPCIP sadarbībā ar dalībvalstīm un attiecīgām privātā sektora daļām un kas noteiks iespējamos trūkumus un veicamos korektīvos pasākumus (juridiskus vai cita veida), - ņemot vērā tā 2003. gada 4. septembra rezolūciju par vasaras karstuma viļņa sekām [2], kurā aicināja izveidot Eiropas Civilās aizsardzības spēkus, - ņemot vērā atbilstīgo tiesisko pamatu līgumos, kas pilnvaro Kopienu un Eiropas Savienību noteikt un īstenot politiku dalībvalstu rīcības atbalstam Eiropas pilsoņu veselības, drošības un aizsardzības nodrošināšanā, - ņemot vērā Reglamenta 114. panta 3. punktu un 94. pantu, - ņemot vērā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas ziņojumu (A6-0161/2005), A. apzinoties Eiropas pilsoņu pastāvīgo vajadzību būt aizsargātiem pret riskiem saistībā ar teroristu uzbrukumiem (tādiem kā kodolieroči, radioloģija, ķīmiskie un bioloģiskie ieroči, uzbrukumi sabiedriskās vietās u. c.), kā arī saistībā ar dabas katastrofām (tādām kā zemestrīces, plūdi, ugunsgrēki, mežu ugunsgrēki), tehnoloģiskām katastrofām (tādām kā Seveso, kuģu avārijas, transporta negadījumi) un veselības un citām krīzēm (piemēram, pandēmijas) vienotas Eiropas stratēģijas kontekstā, ņemot vērā, ka šādiem notikumiem nereti ir ne vien būtiskas pārrobežu sekas Eiropas mērogā, bet tie dalībvalstīm liek arī parādīt savstarpēju solidaritāti, un tāpēc ir vajadzīga konsekventa un savstarpēji izmantojama reaģēšanas sistēma, B. atzīmējot, ka efektīvai stratēģijai jāvērš uzmanība uz gatavību (kritisko infrastruktūru riska un apdraudējuma novērtējumi, paaugstinātas drošības pasākumi, kopēju drošības standartu un pieredzes apmaiņas veicināšana, ES mēroga sadarbības un saskaņotas rīcības veicināšana) un uz uzbrukumu un katastrofu seku vadību (zināšanu un pieredzes apmaiņa, scenāriju izstrāde un mācību uzdevumi, kā arī atbilstīgas krīžu vadības, ātrās brīdināšanas un civilās aizsardzības mehānismu izveide), C. izsakot pārliecību, ka it īpaši terorisma gadījumā, ja profilakse un novēršana nav izdevusies un uzbrukums notiek, tikai labi organizēta un efektīva reaģēšanas sistēma var nodrošināt ātru atgriešanos normālā stāvoklī; tikai uzlabojot specializētas iemaņas, cieši sadarbojoties, apvienojot resursus, nodrošinot riska novērtējumu, informāciju, apmācību, saziņu, preventīvu analīzi un analīzi pēc negadījuma, nodrošinot ātru atgriešanos normālā stāvoklī un visbeidzot, palielinot finansējumu un sniedzot upuriem nepieciešamo palīdzību, dalībvalstis un ES var labāk sagatavoties pilsoņu aizsardzībai tādu katastrofu gadījumā gan Savienības teritorijā, gan ārpus tās, kas ir izraisījušas vai draud izraisīt sekas ES pilsoņiem, D. atzīmējot, ka ievērojami palielinās ES kritiskās infrastruktūras savstarpējā saistība un atkarība, līdz ar to palielinot arī tās sagraušanas vai izpostīšanas iespēju, E. atzīstot, ka kritiskās infrastruktūras aizsardzība prasa pastāvīgu, saskaņotu sadarbību starp šādas infrastruktūras īpašniekiem un operatoriem, kā arī dalībvalstu iestādēm; atzīmējot, ka visu infrastruktūru riska analīze un pārvaldīšana jābalsta uz ES stingri noteiktiem procesiem un standartiem; atzīmējot, ka par riska vadību attiecībā uz fiziskajām iekārtām, piegādes ķēdēm, informācijas tehnoloģijām un sakaru tīkliem atbildīgi galu galā ir īpašnieki un operatori, kas rūpējas par šo infrastruktūru darbību ikdienā; tomēr atzīmējot, ka ES un dalībvalstīm visos publisku iestāžu līmeņos ir jāpalīdz, jāinstruē, jāatbalsta un jāuzrauga nozaru darbība, tostarp ar finanšu un citiem pasākumiem, savu pienākumu izpildei vajadzīgajā veidā un laikā; šajā sakarā atzīmējot, ka operatoriem jābūt iespējai viņu rīcībā esošo informāciju nodot iestādēm un tām savukārt jāuzņemas atbildība analizēt informāciju un sadarbībā ar operatoriem sagatavot piemērotus drošības risinājumus; tā kā ir būtiski, lai tiesības uz datu aizsardzību kā vienu no pamattiesībām tiktu nodrošinātas Eiropas un dalībvalstu līmenī katrā atsevišķā gadījumā saistībā ar šīm darbībām, F. izsakot pārliecību, ka arvien sarežģītāko draudu dēļ sadarbībā ar Eiropas (piemēram, ENISA) un dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jāpilnveido datorizētās aizsardzības sistēmas, pielietojot visjaunākos sasniegumus informācijas tehnoloģiju jomā, 1. iesniedz Eiropadomei un Padomei šādus ieteikumus: a) pilnībā īstenot Eiropadomes priekšlikumu izstrādāt "vienotus ES krīzes vadības pasākumus" kā būtisku elementu, lai nostiprinātu saikni starp pilsoņiem un ES iestādēm un palielinātu mijiedarbību un solidaritāti starp dalībvalstīm; b) nodrošināt, lai integrēta Eiropas stratēģija īpašu uzmanību pievērstu apdraudējumiem, kas vērsti pret kritisku infrastruktūru, tostarp datoru iekārtām, kuru darbības pārtraukums vai iznīcināšana nopietni ietekmētu pilsoņu veselību, drošību vai ekonomisko stāvokli, un izveidot saskaņotu ES metodi, lai dalībvalstis un operatori pēc kopējiem standartiem un izmantojot par drošību atbildīgo organizāciju un personu palīdzību varētu identificēt kritiskās infrastruktūras, analizēt to neaizsargātību, savstarpējo atkarību un krīžu pārrobežu ietekmi, kā arī veikt atbilstīgu risku novērtēšanu; un izstrādāt risinājumus, lai aizsargātu šādu infrastruktūru, sagatavotu to pret jebkādiem riskiem un pienācīgi reaģētu uzbrukuma vai katastrofas gadījumā; c) pēc Komisijas priekšlikuma un saņemot Parlamenta apstiprinājumu izveidot Eiropas programmu kritiskas infrastruktūras aizsardzībai (EPCIP), kas jāfinansē dalībvalstīm un/vai īpašniekiem un operatoriem, pamatojoties uz atbilstīgiem finansiāliem vai cita veida atvieglojumiem; dalībvalstīm, kuras piedalās, ir jānodrošina sadarbība, tostarp valsts un privātā sektora sadarbība, un informācijas, cilvēku un loģistikas resursi, kas vajadzīgi dažādās projekta stadijās, lai izpildītu proporcionalitātes un subsidiaritātes prasības, it īpaši attiecībā uz civiltiesībām, datu aizsardzību un drošības prasībām; d) ņemt vērā, ka EPCIP ir jāizskata dalībvalstu tiesībaizsardzības iestādēm un tām iestādēm, kas atbildīgas par valsts civilās aizsardzības mehānismiem, papildus nacionālai plānošanai un informētības paaugstināšanai; ka EPCIP panākumu vērtējumam jābūt neatkarīgam un tas jāveic saskaņā ar īpašiem standartiem; un ka Padomei pēc Komisijas priekšlikuma jāievieš EPCIP, pamatojoties uz identificējamu un sasniedzamu pakāpeniskas īstenošanas plānu, kur ir konkrēti un precīzi definēti soļi un mērķi; un atzīt, ka, lai gūtu panākumus, Eiropas kritiskās informācijas agrās brīdināšanas informācijas tīklam jāpiedalās informācijas apmaiņas veicināšanā par kopīgiem draudiem un savstarpējo apdraudētību, kā arī atbilstīgu pasākumu un stratēģiju izstrādāšanā riska mazināšanai, tādējādi atbalstot kritiskās infrastruktūras aizsardzību; e) ņemt vērā, ka: - Eiropas riska analīzes sistēma jāveido, paturot prātā datu aizsardzības vajadzības Eiropas un dalībvalstu līmenī, sadarbībā ar Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāju, lai nodrošinātu savietojamību; - visām attiecīgajām iestādēm valstu, Eiropas un starptautiskā līmenī, kas izmanto kritiski svarīgu informāciju, ieskaitot par datu aizsardzību katrā attiecīgajā līmenī atbildīgās iestādes, jāveic savstarpēja koordinācija; - ar attiecīgo informāciju neatkarīgi no tās avota (militārā vai civilā izlūkošana, policijas sadarbība) jārīkojas rūpīgi, uzmanīgi un vajadzības gadījumā konfidenciāli; ja tiek skarti Eiropas iekšējās drošības jautājumi, ar īpaši šim nolūkam paredzētu starpiestāžu nolīgumu jānodrošina atbilstīga parlamentārā izpēte; - Komisijai jāizveido Eiropas krīžu agrās brīdināšanas sistēma, kas saistītu pašreizējās Eiropas, dalībvalstu un starptautiskās specializētās ārkārtas gadījumiem paredzētās agrās brīdināšanas sistēmas, lai ar centrālā tīkla (ARGUS) palīdzību efektīvi nodotu visu svarīgo informāciju, saistībā ar kuru varētu būt nepieciešama rīcība Eiropas līmenī; - gadījumos, kad nepastāv sektoru standarti vai vēl nav noteiktas starptautiskās normas, vēlams piesaistīt Eiropas Standartizācijas komiteju (CEN); f) nodrošināt, lai EPCIP: - Eiropas un dalībvalstu līmenī atrodas pastāvīgā parlamentārā uzraudzībā, - ir būtisks turpmākās attīstības elements kontinenta un pasaules līmenī [3]; g) kā papildu pasākumu veikt Eiropas Solidaritātes fonda (pasākumiem Eiropas Savienībā) un Eiropas Kopienas Humānās palīdzības biroja (pasākumiem ārpus Eiropas Savienības) darbības uzlabošanu; h) pārņemt iepriekšminētajā rezolūcijā minēto priekšlikumu, izveidojot Eiropas Civilās aizsardzības spēkus, kas spētu novērot dabas katastrofu apdraudētas teritorijas nolūkā novērst milzīgus cilvēku upurus katastrofās, komandas, kas iesaistītos tādos notikumos kā nesenā cunami katastrofa un valkātu kopīgu simboliku, lai uzlabotu Eiropas solidaritātes atpazīstamību; i) stiprināt sociālās partnerattiecības, koordinējot nevalstiskās organizācijas, pilsonisko sabiedrību un vietējās iestādes; j) nodrošināt, lai brīdinājumus, padomus un informācijas ziņojumus, kuru mērķis ir palīdzēt valsts un privātajām iesaistītajām pusēm aizsargāt svarīgākās infrastruktūras sistēmas, kā arī jebkādus brīdinājumus un padomus, kas paredzēti sabiedrībai saistībā ar civilās aizsardzības ārkārtas pasākumiem, izdod tikai absolūtas nepieciešamības gadījumā un atbilstīgā veidā, lai bez vajadzības neizjauktu pilsoņu un uzņēmumu ierasto ikdienu vai neizraisītu nevajadzīgas bailes un nedrošību iedzīvotāju vidū; k) nodrošināt privātīpašuma tiesību ievērošanu, lai patērētāji un operatori varētu būt pārliecināti, ka informācijas apstrāde notiek konfidenciāli, precīzi un droši un ka ar uzņēmumiem saistītā slepenā informācija tiek pienācīgi izskatīta un aizsargāta no nesankcionētas izmantošanas vai izpaušanas; l) vienlaicīgi nodrošināt pēc iespējas ātrāku izstrādi Eiropas datu aizsardzības un saglabāšanas sistēmai, kuras noteikumi ir stingri jāievēro visās jomās, un pamattiesību aizsardzības garantēšanu; m) nodrošināt, lai Eiropas Savienības civilās aizsardzības un kritiskās infrastruktūras aizsardzības spēju palielināšanai paredzēto apmācības uzdevumu scenāriji būtu reālistiski un mūsdienīgi, pamatojoties uz atbilstīgu dalībvalstu speciālistu pieredzi un zināšanām civilās aizsardzības un kritiskās infrastruktūras aizsardzības jomā (piemēram, civilās aizsardzības un kritiskās infrastruktūras aizsardzības speciālisti un scenāriji no 2004. gada Olimpiskajām spēlēm Atēnās); 2. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Eiropadomei un Padomei, kā arī informēšanas nolūkā Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, Eiropas Padomei, ANO un tās specializētajām aģentūrām. [1] Atjaunināta 2004. gada 17. decembrī saistībā ar īpašu jautājumu par terorisma apkarošanu. [2] OV C 76 E, 25.3.2004., 382. lpp. [3] Skatīt priekšlikumu stratēģijas reformai par civilo aizsardzību un ķīmiskiem, bioloģiskiem, radioloģiskiem draudiem un kodoldraudiem, kas apspriests ANO līmenī. --------------------------------------------------