SATURS Kopsavilkums 4 Ievads… 6 1. Paziņotie krāpšanas un citu pārkāpumu gadījumi 8 1.1. Dalībvalstu un Komisijas dienestu 2010. gada ziņojumu par krāpšanu un citiem pārkāpumiem analīze 8 1.2. Ieņēmumi 11 1.2.1. Tradicionālie pašu resursi (TPR) 11 1.2.2. PVN 13 1.3. Izdevumi 13 1.3.1. Lauksaimniecības izdevumi 13 1.3.2. Kohēzijas politika 15 1.3.3. Pirmspievienošanās fondi 17 1.3.4. Komisijas tieši pārvaldītie izdevumi 19 2. Pārkāpumu summu atgūšana 2010. gadā 21 2.1. Tradicionālie pašu resursi 22 2.2. Lauksaimniecība 22 2.3. Kohēzijas politika 23 2.4. Pirmspievienošanās fondi 23 2.5. Komisijas tieši pārvaldītie izdevumi 24 3. Rezultāti aptaujas anketai par sadarbību ar dalībvalstīm attiecībā uz projektu divkārša finansējuma risku kohēzijas politikas jomā 25 4. Krāpšanas apkarošanas politika 26 4.1. Krāpšanas apkarošanas politikas iniciatīvu īstenošana 2010. gadā 26 4.1.1. Programma Hercule II 26 4.1.2. Muita 26 4.1.3. Konvencijas par ES finanšu interešu aizsardzību ratifikācijas statuss 27 4.1.4. Komisijas krāpšanas apkarošanas politika paplašināšanās kontekstā 27 4.1.5. Komisijas krāpšanas apkarošanas politika Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros 27 4.1.6. Nelikumīgas tabakas izstrādājumu tirdzniecības apkarošana 28 4.2. Jaunas krāpšanas apkarošanas politikas iniciatīvas 28 4.2.1. OLAF reforma 28 4.2.2. Komisijas daudzgadu stratēģija krāpšanas apkarošanai (CAFS) 29 4.2.3. Paziņojums par ES finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu 29 4.2.4. Paziņojums par korupcijas apkarošanu ES 29 4.2.5. ES Zaļā grāmata par noteikumiem attiecībā uz publiskajiem iepirkumiem 29 4.2.6. Rīcības plāns cigarešu un alkohola kontrabandas apkarošanai pie ES austrumu robežas 30 Vispārīgi secinājumi 30 KOPSAVILKUMS Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm sniedz šo gada ziņojumu par ES finanšu interešu aizsardzību saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. pantu. Šā ziņojuma mērķis ir novērtēt, kāds ir risks, ka ES līdzekļi varētu tikt izmantoti neatbilstīgi pārkāpumu (tostarp krāpšanas) dēļ, un paskaidrot, kā šī problēma tiek risināta. Tajā aplūkoti gan Eiropas Savienības budžeta izdevumi, gan ieņēmumi. Jaunākās iniciatīvas ES finanšu interešu aizsardzības jomā Komisija nesen īstenojusi vairākas iniciatīvas, lai pilnveidotu tiesisko regulējumu un administratīvo sistēmu ES finanšu interešu aizsardzībai: - grozīts priekšlikums par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) reformēšanu; - Komisijas stratēģija krāpšanas apkarošanai (CAFS) ; - Paziņojums par Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu. Pārkāpumi, kas ietekmē budžetu Šajā ziņojumā ietvertā analīze ir balstīta uz dalībvalstu sniegtajiem datiem, izņemot to daļu, kurā tiek aplūkoti izdevumi, kurus tieši pārvalda Eiropas Komisija (EK). Kontroles sistēmu konstatēto pārkāpumu kopējā finansiālā ietekme[1] izdevumu jomā uzskaites gadā sasniedza 1,8 miljardus euro (1,27 % piešķirto līdzekļu apjoma) salīdzinājumā ar 1,4 miljardiem euro (1,13 % no kopējā piešķirto līdzekļu apjoma) 2009. gadā. Attiecībā uz ieņēmumiem pārkāpumu kopējā finansiālā ietekme arī ir lielāka nekā 2009. gadā – 393 miljoni euro (1,88 % no kopējiem iekasētajiem tradicionālajiem pašu resursiem (bruto)) salīdzinājumā ar 357 miljoniem euro (1,84 % no kopējiem iekasētajiem tradicionālajiem pašu resursiem (bruto)). Kopējie 2010. gada rādītāji liecina, ka paziņoto pārkāpumu skaits ir palielinājies visās nozarēs, izņemot pirmspievienošanās fondu un tradicionālo pašu resursu jomu. Galvenie šā pieauguma iemesli ir kohēzijas fondu plānošanas cikliskums, īpaši 2000.–2006. gada īstenošanas perioda noslēgums, kā arī dalībvalstu ziņojumu apjoma un ziņošanas ātruma vispārēja palielināšanās pēc uzlabotās ziņošanas sistēmas – Pārkāpumu pārvaldības sistēmas (IMS) – ieviešanas. Dalībvalstīm ir pienākums ziņot par konstatētajiem pārkāpumiem un norādīt, kuros gadījumos šie pārkāpumi varētu būt krāpšana. Ziņošanas sistēmas ir modernizētas un uzlabotas, tāpēc ir vispārēji uzlabojusies ziņošanas kvalitāte. Šā iemesla dēļ savukārt ir palielinājies analīzes aptvērums un uzticamība. Lai gan kopaina ir samērā iedrošinoša un apliecina, ka Komisijas rīcībā ir struktūras pārkāpumu novēršanai, ir skaidrs, ka dalībvalstu pieejas ziņošanai par pārkāpumiem ievērojami atšķiras. Dažos gadījumos šīs pieejas liek šaubīties, vai attiecīgās valstu ziņošanas sistēmas ir adekvātas. Šie gadījumi ir detalizēti aplūkoti ziņojumā un Komisijas dienestu darba dokumentā “Pārkāpumu statistiska novērtēšana”. Krāpšanas riska analīze arī skaidri liecina, ka vajadzība apkarot noziedzīgu krāpšanu joprojām ir ļoti aktuāla un prioritāra. Ir arī ļoti būtiski, lai tās dažas dalībvalstis, kuras elektronisko ziņošanas sistēmu vēl neizmanto pilnā apmērā, pēc iespējas ātrāk sāktu to darīt. Krāpšanas apkarošanas sistēmu uzlabošana Kopējā pārkāpumu ietekmētā izdevumu apjoma ietvaros iespējamās krāpšanas aplēstā finansiālā ietekme izdevumu jomā ir palielinājusies no 180 miljoniem euro 2009. gadā (0,13 % piešķirto līdzekļu) līdz 478 miljoniem euro 2010. gadā (0,34 % piešķirto līdzekļu). Atsevišķas dalībvalstis joprojām ziņo par ļoti zemiem iespējamas krāpšanas rādītājiem. Šīs dalībvalstis tiek aicinātas ziņot par to, kādā veidā kontroles sistēmas ir īpaši pielāgotas jomām, kurās ir augsts krāpšanas un pārkāpumu risks. Komisija plāno analizēt pārkāpumu un krāpšanas apkarošanas sistēmas, ko dalībvalstis ir ieviesušas kohēzijas politikas jomā. Šīs analīzes sākotnējie rezultāti tiks publicēti gada ziņojumā par ES finanšu interešu aizsardzību 2011. gadā. Atgūšanas procedūru efektivitātes uzlabošana Nepieciešams uzlabot atgūšanas procesa efektivitāti, jo īpaši pirmspievienošanās fondu jomā. Komisija mudina dalībvalstis un valstis ar zemiem atgūšanas rādītājiem paātrināt procedūru norisi, izmantot pieejamos juridiskos instrumentus un garantijas, ja ir konstatēti pārkāpumi, un apķīlāt aktīvus, ja netiek samaksāti parādi. IEVADS Šajā ziņojumā ir sniegta informācija gan par nepareizu finanšu pārvaldību, gan par noziedzīgu krāpšanu, lai lasītājs varētu gūt izpratni par kopainu. Plašākā izpratnē tajā aplūkoti arī pasākumi nepareizas pārvaldības un krāpšanas apkarošanai un sistēmu uzlabošanai gan ES, gan dalībvalstu līmenī. Līgums skaidri nosaka, ka ES un dalībvalstis kopīgi atbild par ES finanšu interešu aizsardzību un krāpšanas apkarošanu. Valstu iestādes pārvalda četras piektdaļas ES izdevumu un iekasē tradicionālos pašu resursus[2]. Komisija šajās jomās īsteno vispārēju uzraudzību, nosaka standartus un veic atbilstības pārbaudes. Ļoti būtiska ir cieša sadarbība starp Komisiju un dalībvalstīm. Tāpēc svarīgs šā ziņojuma mērķis ir novērtēt, kādā mērā šī sadarbība ir panākta saskaņā ar pieejamajiem datiem un kā šo sadarbību varētu pilnveidot. Tāpat kā iepriekšējo gadu ziņojumi, arī šis ziņojums ietver gan jaunāko informāciju par kontroles sistēmu konstatētajiem pārkāpumiem un iespējamu krāpšanu, gan par pasākumiem to novēršanai, kā arī īpašās tēmas vienreizēju analīzi. Šā gada ziņojuma īpašā tēma, par kuru Komisija un dalībvalstis vienojās iepriekš, ir “Divkārša finansējuma risks kohēzijas politikas jomā”. Dalībvalstis ir sniegušas ieguldījumu analīzē, aizpildot aptaujas veidlapu. Šajā ziņojumā ir ietverta informācija, kuras pamatā ir pārkāpumi un gadījumi, kuros ir aizdomas par krāpšanu, par ko ziņojušas dalībvalstis. Tajā nav aplēsts pārkāpumu un krāpšanas faktiskais līmenis atsevišķi katrā dalībvalstī, kā lūdzis Eiropas Parlaments[3]. Tas tādēļ, ka, ņemot vērā pieejamās informācijas un no dalībvalstīm saņemto datu apjomu un raksturu, Komisijai nav iespēju novērtēt pārkāpumu vai krāpšanas faktisko līmeni. Taču Komisija ir gatava apspriest ar dalībvalstīm iespēju izmērīt pārkāpumu un krāpšanas faktisko līmeni, jo īpaši tad, ja tās jau veic šādas darbības savām vajadzībām. Ziņojumu nosūta Eiropas Parlamentam un Padomei, un tas tiek publicēts[4]. Ziņojumam ir četras daļas. Pirmajā daļā ir analizēti ziņojumi par dalībvalstu konstatētajiem pārkāpumiem attiecībā uz jomām, kurās dalībvalstis īsteno budžeta izpildi (lauksaimniecības politikas, kohēzijas politikas un pirmspievienošanās fondu jomā), un attiecībā uz ES tradicionālo pašu resursu iekasēšanu. Tajā analizēti arī pārkāpumi izdevumos, kurus tieši pārvalda Komisija. Otrajā daļā ir aplūkota pārkāpumu summu atgūšana 2010. gadā. Trešajā daļā ir iztirzāta šā gada īpašā tēma, proti, “Divkārša finansējuma risks kohēzijas politikas jomā”. Tajā aplūkoti arī iepriekšējo krāpšanas apkarošanas ziņojumu pēcpasākumi. Ziņojuma pēdējā daļā ir sniegts pārskats par 2010. gadā īstenoto krāpšanas apkarošanas politiku un jaunajām iniciatīvām, kas īstenotas, lai nodrošinātu ES finanšu interešu efektīvu aizsardzību pret krāpšanu un citām pretlikumīgām darbībām. Ziņojumam ir pievienoti trīs Komisijas dienestu darba dokumenti[5]. Paziņotie krāpšanas un citu pārkāpumu gadījumi Lai izprastu datus, ir būtiski nošķirt krāpšanu no citiem pārkāpumiem. Pārkāpums ir ES tiesību normas pārkāpums, ko izraisa kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība, kura kaitē vai varētu kaitēt ES finanšu interesēm[6]. Krāpšana ir tāds tīši izdarīts pārkāpums nolūkā nelikumīgi gūt labumu, kas ir noziedzīgs nodarījums[7]. Dalībvalstīm ir pienākums norādīt, kuru paziņoto pārkāpumu gadījumā tām ir aizdomas par krāpšanu. Konstatēta krāpšanas gadījuma faktisko finansiālo ietekmi var izvērtēt tikai tiesvedības beigās. Eiropas Revīzijas palāta (ERP) izmanto konstatētās kļūdas , lai noteiktu kļūdu rādītājus, pamatojoties uz darījumu izlasi. “Kļūda” nav krāpšanas apkarošanas jomā definēts termins[8]. Šajā gada ziņojumā sniegtā statistika atspoguļo to pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu skaitu, par kuriem dalībvalstis ziņojušas Komisijai vai kurus konstatējusi Komisija. Tāpēc Komisijas pieeju un ERP pieeju nevar savstarpēji salīdzināt. Šajā ziņojumā sniegtie dati jāinterpretē uzmanīgi. Pārkāpumu faktiskie līmeņi nav zināmi un nav aplēsti, tāpēc tie nav sniegti, taču tie ir augstāki nekā paziņoto pārkāpumu līmeņi, kas ir norādīti. Līdzīgā kārtā nav zināmi vai nav aplēsti arī krāpšanas gadījumu faktiskie līmeņi. Sniegtie rādītāji attiecas uz dalībvalstu paziņotajiem iespējamas krāpšanas gadījumu līmeņiem (kas ietver arī apstiprinātos krāpšanas gadījumus). Šie iespējamas krāpšanas gadījumu līmeņi neatbilst krāpšanas gadījumiem, kas apstiprināti kriminālprocesā noslēgumā, bieži vien – pēc daudziem gadiem. Šajā ziņojumā nav konkrētu datu par apstiprinātajiem gadījumiem. Uz visiem paziņotajiem pārkāpumiem attiecas dažādu veidu pēcpasākumi, kurus veic Komisija un dalībvalstis. Dalībvalstu un Komisijas dienestu 2010. gada ziņojumu par krāpšanu un citiem pārkāpumiem analīze ES tiesību akti nosaka dalībvalstīm pienākumu ziņot par iespējamas krāpšanas gadījumiem un citiem konstatētiem pārkāpumiem, kas ietekmē ES finanšu intereses jomās, kurās dalībvalstis īsteno budžeta izpildi, un attiecībā uz ES tradicionālo pašu resursu iekasēšanu. Galvenās attiecīgās izdevumu jomas ir lauksaimniecības politikas un kohēzijas politikas joma. Komisijai jāziņo par visiem pārkāpumiem, kas attiecas uz ES līdzekļiem vairāk nekā 10 000 euro apmērā[9]. Ziņošanai par pārkāpumiem ir divas elektroniskas sistēmas – Pašu resursu datu bāze (OWNRES) , kas aptver tradicionālos pašu resursus, un Pārkāpumu pārvaldības sistēma (IMS) , kas aptver budžeta izdevumu daļu, ja budžetu kopīgi pārvalda Komisija un dalībvalstis. OWNRES datu bāze ir arī nozīmīgs rīks datu ieguvei krāpšanas un pārkāpumu vispārējas analīzes vajadzībām. IMS sekmīga ieviešana ir būtiski uzlabojusi ziņošanas kvalitāti, jo tā ir racionalizējusi ar ziņošanas pienākumiem saistītās darba slodzes sadalījumu, paātrinājusi ziņošanas procesu un uzlabojusi ziņojumu pilnīgumu un vispārējo kvalitāti. Pārkāpumu ziņošanas kvalitāte kopumā ir uzlabojusies, lai gan joprojām pastāv zināma nekonsekvence attiecībā uz lietu klasificēšanu pārkāpumos un iespējamas krāpšanas gadījumos. Lai atrisinātu šīs grūtības, Komisijas dienesti sagatavos darba dokumentu par pārkāpumu paziņošanas praksi. Visbeidzot, datus par pārkāpumiem to izdevumu jomā, kurus tieši pārvalda Komisija, iegūst no Komisijas ABAC (uzkrājumu grāmatvedības) sistēmas. Lai iegūtu vairāk informācijas par ziņošanas sistēmām un metodoloģiju, sk. šā ziņojuma Komisijas dienestu darba dokumentu “Pārkāpumu statistiska novērtēšana”[10]. 1. tabula. Pārkāpumu skaits un summas 2010. gadā Joma | Paziņoto pārkāpumu skaits | Pārkāpumu, tostarp iespējamas krāpšanas gadījumu, kopējā aplēstā finansiālā ietekme (miljonos euro) | Tikai iespējamas krāpšanas gadījumu aplēstā finansiālā ietekme (miljonos euro) | Atgūtās summas (miljonos euro) | 2009.[11] | 2010. | 2009.[12] | 2010. | 2009. | 2010. | 2010. | Lauksaimniecība | 1621 | 1825 | 125 (~0,24 % piešķirto līdzekļu) | 131 (~0,23 % piešķirto līdzekļu) | 13,3 (0,03 % piešķirto līdzekļu) | 69 (0,12% piešķirto līdzekļu) | 175[13] | Kohēzijas politika | 4737 | 7062 | 1183 (~2,44 % piešķirto līdzekļu) | 1550 (~3,15% piešķirto līdzekļu) | 109 (~0,23 % piešķirto līdzekļu) | 364 (0,74% piešķirto līdzekļu) | 611[14] | Pirmspievienošanās fondi | 706 | 424 | 117 (~3,8 % piešķirto līdzekļu) | 83 (~5,26 % piešķirto līdzekļu) | 57 (~0,78 % piešķirto līdzekļu) | 41 (2,6% piešķirto līdzekļu) | 14[15] | Tiešie izdevumi | 705 | 1021 | 27,5 (~0,17 % piešķirto līdzekļu) | 43 (~0,27 % piešķirto līdzekļu) | 1,5 (~0,01 % piešķirto līdzekļu) | 4 (0,02% piešķirto līdzekļu) | 25[16] | Kopējie izdevumi | 7769 | 10332 | 1452,5 (~1,13 % piešķirto līdzekļu) | 1807 (~1,27 % piešķirto līdzekļu) | 180,8 (0,13 % piešķirto līdzekļu) | 478 (0,34 % piešķirto līdzekļu) | 825 | Kopējie ieņēmumi (tradicionālie pašu resursi)[17] | 5204 | 4744 | 357 (~1,84 % kopējās 2009. gadā iekasētās TPR (bruto) summas) | 393 (~1,88 % kopējās 2010. gadā iekasētās TPR (bruto) summas) | 103 (~0,53 % kopējās 2009. gadā iekasētās TPR (bruto) summas) | 139 (~0,67 % kopējās 2010. gadā iekasētās TPR (bruto) summas) | 180 | Ieņēmumi Tradicionālie pašu resursi (TPR) Vairāk nekā 97% visu noteikto TPR summu iekasē bez īpašām grūtībām. 2010. gadā Komisijai paziņoto pārkāpumu (tostarp iespējamas krāpšanas gadījumu) skaits ir mazāks nekā iepriekšējā gadā, savukārt paziņotā pārkāpumu summa ir lielāka (sk. 1. diagrammu). Komisijas dienestu darba dokuments “Pārkāpumu statistiska novērtēšana” ietver paziņoto pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu detalizētu analīzi šajā jomā. 1. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie pārkāpumi, tostarp iespējamas krāpšanas gadījumi, un ar tiem saistītās pārkāpumu summas [pic] To gadījumu proporcija, attiecībā uz kuriem dalībvalstis norādīja aizdomas par krāpšanu, ir saglabājusies nemainīga. Būtiskās atšķirības dalībvalstu paziņotajos rādītājos sniedz nopietnu pamatu domāt, ka pārkāpumu un krāpšanas klasifikācija OWNRES datu bāzē vēl nav pilnīgi uzticama, jo attiecīgās definīcijas tiek interpretētas dažādi. Kā jau minēts, Komisijas dienesti sagatavos darba dokumentu par praktisko kārtību, kādā ziņo par pārkāpumiem. 2. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie iespējamas krāpšanas gadījumi un ar tiem saistītās summas [pic] Atšķirības starp dalībvalstīm parādās, arī analizējot 2010. gadā paziņotās noteiktās un aplēstās pārkāpumu summas. Šīs atšķirības ietekmē vairāki faktori, tostarp aprites un tirdzniecības veids, tas, kādā mērā saimnieciskās darbības subjekti izpilda prasības, un ģeogrāfiskā atrašanās vieta. Šie rādītāji var būtiski atšķirties arī gadu no gada. Atsevišķi lielāka mēroga krāpšanas gadījumi, kas konstatēti konkrētā gadā, var ievērojami ietekmēt gada rādītājus, jo īpaši dalībvalstīs, kurās iekasē mazāku daļu TPR. Vēl viens mainīgais faktors ir tas, cik efektīvi dalībvalsts muitas kontroles stratēģijas ir pielāgotas augsta riska importam un ar TPR saistītas krāpšanas un pārkāpumu konstatēšanai[18]. Pēdējo gadu laikā Komisija, veicot TPR pārbaudes, ir īpaši uzsvērusi dalībvalstu muitas kontroles stratēģijas. Komisija rūpīgi uzrauga, kā dalībvalstis rīkojas, reaģējot uz Komisijas pārbaužu konstatējumiem[19]. Turpmākie pasākumi Dalībvalstu muitas kontroles stratēģijās joprojām būtu jāvelta īpaša uzmanība augsta riska importam, tādējādi papildus uzlabojot pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu konstatēšanas rādītāju TPR jomā. PVN Nodokļu jomā dalībvalstīm jāuzrauga gan esošās, gan jaunās krāpšanas gadījumu tendences, kā arī jāreaģē uz tām. Tas ietver gan tiesiskus, gan ar darbību saistītus apsvērumus, piemēram, administratīvu sadarbību un informācijas apmaiņu, prasību izpildes politiku, risku analīzi un kontroles stratēģijas attiecībā uz visiem nodokļu veidiem, kā arī tiesību aktu aizsardzību pret krāpšanu. Komisija dalībvalstīm ir nodrošinājusi tiesisko regulējumu, kas nepieciešams sadarbības veicināšanai PVN jomā. Tas ir arī juridiskais pamats izveidot EUROFISC – operatīvu tīklu, kas dalībvalstīm ļauj ātri un mērķtiecīgi apmainīties ar informāciju par krāpšanas gadījumiem, jo īpaši “karuseļveida” krāpniecību ar PVN. Dalībvalstu eksperti sadarbojas noteiktās jomās, nosūtot savlaicīgus brīdinājumus par iespējamiem krāpšanas gadījumiem un saskaņojot valstu īstenotos pasākumus. Dalībvalstu iestādēm no 2013. gada janvāra būs automātiska piekļuve noteiktiem datiem, kas ir citu dalībvalstu rīcībā; tādējādi informācijas apmaiņa būs vēl ātrāka. Visbeidzot, Komisija ir ierosinājusi izstrādāt jaunu pieeju, kuras pamatā ir brīvprātīga prasību izpilde, risku novērtēšana un uzraudzība nolūkā samazināt nodokļu iestāžu iesaistīšanos un mazināt administratīvo slogu uzņēmējdarbībai. Zaļā grāmata par PVN nākotni dod jaunu stimulu šīm pārdomām, apkopojot informāciju par potenciāliem konkrētiem pasākumiem[20]. Izdevumi Lauksaimniecības izdevumi Lauksaimniecības jomā paziņoto pārkāpumu skaits un ar tiem saistītās summas attiecībā pret kopējām izdevumu summām būtiski atšķiras gan dalībvalstu starpā, gan atsevišķu dalībvalstu ietvaros. Pagājušajā gadā Komisija aicināja Somiju, Austriju un Nīderlandi uzlabot ziņošanas prasību ievērošanu. Šīs dalībvalstis ir apliecinājušas savu apņēmību ziņot par pārkāpumiem un savas pūles uzlabot ziņošanas procesu. Katru gada ceturksni Komisija (OLAF) veic kvalitātes pārbaudes un sniedz dalībvalstīm atsauksmes par ziņošanas kvalitāti un trūkstošajiem datiem. Komisija uztur ciešus sakarus ar dalībvalstu ieceltajiem sadarbības koordinatoriem lauksaimniecības nozarē, lai sniegtu dalībvalstīm vajadzīgo atbalstu un informētu tās par jaunākajām tendencēm un situācijas attīstību. Paziņoto pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu skaits palielinājās, tāpat arī to finansiālā ietekme. Iespējamas krāpšanas gadījumu finansiālā ietekme palielinājās no 13 miljoniem euro 2009. gadā līdz 69 miljoniem euro 2010. gadā. Iespējamas krāpšanas gadījumu skaita pieaugumu 2010. gadā (sk. 4. diagrammu) var izskaidrot ar ziņošanas kvalitātes uzlabošanos, izmantojot IMS ziņošanas sistēmu, kā arī apstākli, ka par šo nozari ir sākušas ziņot ES-10 un ES-2 dalībvalstis. 3. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie pārkāpumi, tostarp iespējamas krāpšanas gadījumi, un ar tiem saistītās pārkāpumu summas [pic] Itālija un ES-12 dalībvalstis 2010. gadā vairāk nekā 90 % paziņoto gadījumu ir kvalificējušas kā "iespējamu krāpšanu". Dažas dalībvalstis, kurās izdevumu līmenis ir augsts, piemēram, Francija, Vācija, Spānija un Apvienotā Karaliste, joprojām ziņo par ļoti mazu iespējamas krāpšanas gadījumu skaitu. Francija 2010. gadā nevienu gadījumu nekvalificēja kā iespējamu krāpšanu. Tas rada jautājumu, vai iemesls, kādēļ ir tik maz paziņojumu par iespējamas krāpšanas gadījumiem, ir tas, ka netiek ievēroti ziņošanas principi, vai arī vietējo kontroles sistēmu spēja konstatēt krāpšanu dalībvalstīs. 4. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie iespējamas krāpšanas gadījumi un ar tiem saistītās summas [pic] Komisijas dienestu darba dokuments “Pārkāpumu statistiska novērtēšana” ietver paziņoto pārkāpumu detalizētu analīzi saistībā ar finanšu gadu, uz kuru tie attiecināmi. Īpaša uzmanība pievērsta 2004. un 2005. finanšu gadam, kurus uzskata par “noslēgtiem”, respektīvi, ir izpildīti revīzijas plāni, ir sākta atgūšanas procedūru izpilde un ir paziņoti pārkāpumi. Turpmākie pasākumi Apvienotā Karaliste, Francija, Spānija un Vācija tiek aicinātas paskaidrot, kādēļ ir tik maz paziņojumu par iespējamas krāpšanas gadījumiem, kā arī iesniegt ziņojumu par to, kā kontroles sistēmas ir īpaši pielāgotas jomām, kurās ir augstāks krāpšanas un pārkāpumu risks. Nīderlandei, Polijai un Somijai būtu jānodrošina augstāka ziņošanas konsekvence, jo īpaši attiecībā uz to indivīdu personas datiem, kuri izdarījuši pārkāpumus un krāpšanu. Kopumā dalībvalstīm būtu jāturpina uzlabot ziņošanas kvalitāte, ievērojot, ka dalībvalstis 2010. gadā pieļāva soli atpakaļ attiecībā uz pārkāpumu laicīgu ziņošanu. Kohēzijas politika Paziņotie pārkāpumi, kas skar kohēzijas politiku, veido vislielāko daļu no visiem paziņotajiem pārkāpumiem, kuri attiecas uz ES budžeta izdevumu daļu (aptuveni 70 % 2010. gadā paziņoto gadījumu). 2010. gadā apstiprinājās iepriekšējā gadā jau novērotā pieaugošā tendence gan attiecībā uz paziņotajiem pārkāpumiem, gan pārkāpumu summām (sk. 5. diagrammu). Šim pieaugumam varētu būt vairāki iemesli, taču visbūtiskākie ir kontroles pasākumu palielinājums saistībā ar 2000.–2006. gada plānošanas perioda noslēgumu un pilnīga 2007.–2013. gada plānošanas perioda programmu īstenošana, kā arī IMS ieviešana. Pārkāpumu konstatēšanas metožu detalizēta analīze liecina, ka šobrīd kontroles sistēmas funkcionē efektīvāk. To pārkāpumu kategoriju analīze, kurās ziņo par vislielāko skaitu pārkāpumu, liecina, ka pārkāpumi visbiežāk tiek konstatēti projekta cikla īstenošanas posmā. Taču vislielākā ietekme līdzekļu vērtības (finansiālās ietekmes) ziņā ir atlases vai iepirkuma posmā. Analīze apliecina, ka nepieciešams pārskatīt ES noteikumus par publiskajiem iepirkumiem, lai palielinātu pārskatāmību un uzlabotu īstenošanas apstākļus[21]. 5. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie pārkāpumi, tostarp iespējamas krāpšanas gadījumi, un ar tiem saistītās pārkāpumu summas [pic] Paziņoto iespējamas krāpšanas gadījumu ziņā ir apstiprinājusies iepriekšējos gados novērotā tendence – par lielāko daļu gadījumu ziņo Itālija, Vācija un Polija. Attiecībā uz procedūru izpildi krāpšanas konstatēšanai saistībā ar 2000.–2006. gada plānošanas periodu vissekmīgākā dalībvalsts ir Vācija, tai seko Polija un Itālija. 6. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie iespējamas krāpšanas gadījumi un ar tiem saistītās summas [pic] Ne par vienu šādu gadījumu 2010. gadā neziņoja šādas valstis: Dānija, Francija, Malta, Nīderlande, Slovēnija un Zviedrija. Tas liecina, ka pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu klasifikācija IMS vēl nav pilnīgi uzticama. Pamatojoties uz 2010. gadā saņemtajiem ziņojumiem, vislielākais krāpšanas rādītājs bija Zivsaimniecības virzības finansēšanas instrumentam (ZVFI) [22]. Komisijas dienestu darba dokuments “Pārkāpumu statistiska novērtēšana” ietver paziņoto pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu detalizētu analīzi šajā jomā. Turpmākie pasākumi Komisija atbalsta Spānijas un Francijas centienus pabeigt IMS ieviešanu līdz 2011. gada beigām un aicina Īriju ieviest sistēmu pilnībā. Komisija analizēs krāpšanas apkarošanas sistēmas, ko dalībvalstis ir ieviesušas kohēzijas politikas jomā. 2011. gada jūnijā dalībvalstīm tika nosūtīta aptaujas veidlapa par šo tēmu. Aptaujas rezultāti tiks publicēti 2012. gadā kopā ar nākamo gada ziņojumu par ES finanšu interešu aizsardzību. Pirmspievienošanās fondi Paziņotie krāpšanas un citu pārkāpumu gadījumi Pirmspievienošanās palīdzības jomā būtisks progress tika panākts 2010. gadā, kad tika ieviesta ziņošana, izmantojot IMS . Lielākajai daļai dalībvalstu, kuras iepriekš saņēmušas pirmspievienošanās palīdzību, tagad ir iespēja iesniegt ziņojumu par pārkāpumiem, izmantojot šo ziņošanas sistēmu. Saņemto paziņojumu par pārkāpumiem kvalitāte ir apmierinoša gan pilnīguma, gan prasību izpildes ziņā. Paziņoto pārkāpumu skaits un saistītais līdzekļu apmērs lielākās daļas fondu gadījumā attiecībā uz 2009. gadu ir ievērojami sarucis. Izņēmums ir PHARE , kura gadījumā paziņoto pārkāpumu skaits ir nemainīgs, lai gan līdzekļu apmērs ir sarucis. Šķiet, tam par iemeslu ir ES-10 un ES-2 valstu pirmspievienošanās palīdzības posma pakāpeniska noslēgšana. 7. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie pārkāpumi, tostarp iespējamas krāpšanas gadījumi, un ar tiem saistītās pārkāpumu summas [pic] Tāpat kā 2009. gadā, lielākā daļa no jauna paziņoto gadījumu ir saistīti ar SAPARD fondu Rumānijā un Bulgārijā. Tomēr ir apstiprināts, ka nozīmīgs solis ir sperts Bulgārijā, kur pārkāpumus un iespējamas krāpšanas gadījumus šobrīd galvenokārt konstatē valsts dienesti. Situācija Rumānijā ir atšķirīga; lielu daļu pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu konstatē pēc ES dienestu pārbaudēm vai pārbaudēm, kas veiktas pēc ES dienestu pieprasījuma. Komisijas dienestu darba dokuments “Pārkāpumu statistiska novērtēšana” ietver paziņoto pārkāpumu un iespējamas krāpšanas gadījumu detalizētu analīzi šajā jomā. 8. diagramma. 2006.–2010. gadā paziņotie iespējamas krāpšanas gadījumi un ar tiem saistītās summas [pic] Turpmākie pasākumi Komisija arī turpmāk atbalstīs jauno saņēmēju valstu (Turcijas, Horvātijas, Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas un Melnkalnes) centienus ieviest IMS ziņošanas kvalitātes uzlabošanai. Komisijas tieši pārvaldītie izdevumi Šis punkts attiecas uz datiem par iekasēšanas rīkojumiem[23], kurus Komisijas dienesti izdevuši saistībā ar “centralizēti tieši pārvaldītiem” izdevumiem[24]. Iekasēšanas rīkojumu dati vedina domāt, ka, lai gan ir palielinājusies tā tieši pārvaldīto izdevumu daļa, par ko vēlāk izdoti iekasēšanas rīkojumi, konstatēto pārkāpumu rādītājs ir nemainīgi zems (no 0,17 % 2009. gadā līdz 0,27 % 2010. gadā). Komisijas dienesti uz iespējamu krāpšanu attiecinājuši tikai 2,1 % no izdotajiem iekasēšanas rīkojumiem (aptuveni 0,02 % no piešķīrumiem). PāRKāPUMU SUMMU ATGūšANA 2010. GADā Šajā nodaļā ietverto datu pamatā ir dalībvalstu paziņojumi par pārkāpumiem, un tajā galvenokārt aplūkoti rezultāti, ko devuši pasākumi, kurus valstu iestādes īsteno saņēmējiem (t. i., saimnieciskās darbības subjektiem) nepamatoti izmaksāto summu atgūšanai. Analīzē nav ietvertas atgūtās summas, kas ir mazākas par 10 000 euro, izņemot lauksaimniecības nozari, attiecībā uz kuru atgūtās summas attiecas uz visām nenokārtotajām summām. Tāpēc šim ziņojumam ir atšķirīgs aptvērums nekā citiem Komisijas dokumentiem, kuri attiecas uz līdzekļiem, ko Komisija atgūst no dalībvalstīm, piemēram, izmantojot finanšu korekcijas vai grāmatojumu noskaidrošanas procedūras[25]. Svarīgi norādīt, ka atgūšanas rādītāji nav salīdzināmi starp nozarēm, jo tiek piemēroti dažādi tiesiskie regulējumi un atgūšanas mehānismi (kā izskaidrots 2. tabulā). Turklāt daži mehānismi, kas ir ieviesti, lai paātrinātu atgūšanas procesu, ir piemēroti īsāku laiku (proti, lauksaimniecības nozarē). 2. tabula. Atgūšanas rādītāji pa nozarēm — 2009. –2010. gads BUDŽETA NOZARE | KONTEKSTS | ATGŪŠANAS RĀDĪTĀJS | 2009 | 2010 | TPR | Tā kā atgūšana turpinās, kopējais atgūšanas rādītājs visu laiku mainās. Pašlaik kopējais atgūšanas rādītājs visiem gadiem (1989.-2010. g.) ir 47 %. | 50 % | 46 % | Lauksaimniecība | Šajā ailē norādītos skaitļus Komisijai (Lauksaimniecības ĢD) ir tieši paziņojušas dalībvalstis, un tie ir aprēķināti, pamatojoties uz summām, kas ir reāli atgūtas no galīgajiem saņēmējiem gadījumos, kas ir konstatēti pēc jaunā noskaidrošanas mehānisma ieviešanas (2007. gadā), un ietver arī atgūtās summas, kas ir mazākas par 10 000 euro. | 39 % | 42 % | Kohēzijas politika | Šajā ailē norādītie skaitļi balstās uz dalībvalstu pašu paziņojumiem tieši OLAF, izmantojot IMS[26]. Rādītāji attiecas uz plānošanas periodu no 2000. gada līdz 2006. gadam (programmu noslēgums sākts 2010. gadā), un tajos ir ņemti vērā arī nepamatotie maksājumi, kurus dalībvalstis ir izslēgušas no ES finansējuma (atņemšanas), ne vienmēr šīs summas atgūstot no saņēmējiem. | 53 % | 67 % | Pirmspievienošanās fondi | Šajā ailē norādītos skaitļus dalībvalstis ir tieši paziņojušas OLAF, izmantojot IMS, un tie attiecas uz summām, kas atgūtas no galīgajiem saņēmējiem. Plānošanas periods ir no 2002. gada līdz 2006. gadam (programmas noslēgtas 2010. gadā). | 27 % | 30 % | Tiešie izdevumi | Atgūšanas rādītājs tiek aprēķināts katru gadu. | 56 % | 59 % | Tradicionālie pašu resursi Attiecībā uz tradicionālajiem pašu resursiem dalībvalstīm ir pienākums atgūt noteiktās summas, kuras tās reģistrē OWNRES datu bāzē. Attiecībā uz 2010. gadā konstatētajiem pārkāpumiem noteiktā atgūstamā summa ir 393 miljoni euro (aptuveni 1,88 % no 2010. gadā iekasēto TPR bruto kopējās summas). Dalībvalstis jau ir atguvušas 180 miljonus euro. Publicēšanas laikā atgūšanas rādītājs par 2010. gadu ir 46 %. Dalībvalstu atgūšanas pasākumus TPR jomā uzrauga, izmantojot TPR pārbaudes un procedūru, kas paredz ziņot Komisijai par visām summām, kuras pārsniedz 50 000 euro un kuras izrādās neatgūstamas. Dalībvalstis finansiāli atbild par TPR zaudējumiem, kas radušies to atgūšanas pasākumos konstatētu trūkumu dēļ. Lauksaimniecība Lauksaimniecības jomā dalībvalstis 2010. finanšu gadā atguva 175 miljonus euro. Noskaidrošanas mehānisms (“50/50” noteikums, kas tika ieviests ar Regulu (EK) Nr. 1290/2005[27]) rada spēcīgu stimulu dalībvalstīm cik iespējams ātri atgūt no saņēmējiem nepamatotos maksājumus. Tā rezultātā līdz 2010. finanšu gada beigām dalībvalstis jau bija atguvušas 42 % no jaunā Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) 2007. gada un nākamo gadu parāda. Tomēr kopējā nesamaksātā summa, kas valstu iestādēm vēl bija jāatgūst līdz 2010. finanšu gada beigām, bija 1,2 miljardi euro[28], no kuriem aptuveni 0,3 miljardus euro dalībvalstis jau iemaksājušas ES budžetā saskaņā ar “50/50” noteikumu. Laikposmā no 2008. līdz 2010. gadam Komisija veica jaunā noskaidrošanas mehānisma revīziju, veicot pārbaudes uz vietas valstu iestādēs, kas ir atbildīgas par 16 maksājumu aģentūrām 12 dalībvalstīs, un aptverot 89 % kopējā nesamaksātā parāda 2010. finanšu gada beigās. Kopumā valstu iestādes izmanto pienācīgas atgūšanas procedūras. Šajās kontroles pārbaudēs atklātie trūkumi tiek uzraudzīti saistībā ar atbilstības pārbaudes procedūrām. Kohēzijas politika Kohēzijas politikai 2010. gadā bija visaugstākais atgūšanas rādītājs izdevumu jomā (virs 60 %). Kohēzijas politikas pamatā ir daudzgadu programmas, tāpēc daļas atgūšanas procedūru izpilde aizkavējas līdz plānošanas perioda beigām. Pēc 1994.–1999. plānošanas cikla beigām radās vērā ņemamas grūtības. Procedūras, kuras saistītas ar vienu trešdaļu finansiālās ietekmes, ko radījuši pārkāpumi, par kuriem dalībvalstis ziņojušas attiecībā uz šo periodu, vēl nav pabeigtas (ES ieguldījums, 0,5 miljardi euro). Komisijas dienesti veic saskaņošanas procedūras, lai šīs lietas slēgtu[29]. Šobrīd atgūšanas rādītājs par 1994.–1999. gada plānošanas ciklu ir 67 %. To, cik sekmīgi funkcionē uzlabotās procedūras, kas ieviestas attiecībā uz 2000.–2006. plānošanas periodu, apliecina apstāklis, ka tikai vienu gadu pēc tam, kad dalībvalstis Komisijai iesniegušas slēgšanas dokumentus, ir atgūti (vai atskaitīti no izdevumu segšanas pieprasījumiem) 70 % no 2,9 miljardiem euro nepamatoti samaksāto ES ieguldījumu[30]. Ungārijas, Čehijas Republikas un Slovēnijas atgūšanas rādītāji ir aptuveni 20 % vai pat mazāk. Šīs dalībvalstis tiek aicinātas paskaidrot šo rādītāju iemeslus un pastiprināt centienus tos uzlabot. Pirmspievienošanās fondi 2002.–2006. plānošanas periodā atgūto summu analīze apstiprina, ka šajā jomā jāpanāk uzlabojumi. Pirmspievienošanās fondu jomā ir viszemākie izdevumu atgūšanas rādītāji. 2010. gada izdevumu atgūšanas rādītājs ir 10 % – ievērojami mazāk nekā iepriekšējā gadā (27 %). Pat ja tiek ņemti vērā par pagājušajiem gadiem atgūtie līdzekļi, atgūšanas rādītājs ir zems (aptuveni 30 % par 2002.–2006. gadu kopā), un tas ir jo īpaši zems Bulgārijas, Turcijas, Lietuvas, Latvijas un Slovēnijas gadījumā. Iespējamas krāpšanas gadījumos procedūras kļūst arvien garākas un sarežģītākās, kā liecina zemais atgūšanas rādītājs (vidēji 14 % par to pašu periodu kopā). Līdztekus garajām procedūrām saistībā ar iespējamas krāpšanas gadījumiem vēl viens zemo rādītāju iemesls varētu būt apstāklis, ka saņēmējas valstis neatjaunina informāciju par pārkāpumu līdzekļu atgūšanu. Saņēmējas valstis tiek aicinātas paskaidrot zemo atgūšanas rādītāju iemeslus, uzlabot līdzekļu atgūšanas rādītājus un atjaunināt trūkstošo informāciju par noslēgtajām atgūšanas procedūrām. Komisijas tieši pārvaldītie izdevumi Attiecībā uz 2010. gadā izdotajiem atgūšanas rīkojumiem gandrīz katrā no 791 gadījumiem tika reģistrēta pilnīga vai daļēja līdzekļu atgūšana, kopā veidojot gandrīz 25 miljonus euro. Vispārējais atgūšanas rādītājs palielinājās līdz 58,5 %, un atgūšanas rādītājs saistībā ar iespējamas krāpšanas gadījumiem ir augsts (82,4 %). Komisija turpinās veikt atgūšanas procedūras. REZULTāTI APTAUJAS ANKETAI PAR SADARBīBU AR DALīBVALSTīM ATTIECīBā UZ PROJEKTU DIVKāRšA FINANSēJUMA RISKU KOHēZIJAS POLITIKAS JOMā Komisija un dalībvalstis katru gadu izvēlas īpašu tēmu, kuru iztirzā ziņojumā, pamatojoties uz atbildēm, ko sniegušas dalībvalstsi īpašā aptaujas veidlapā. Šā gada īpašā tēma aptver projektu divkārša finansējuma risku kohēzijas politikas jomā. Lai iepazītos ar pilnām dalībvalstu atbildēm uz aptaujas jautājumiem un valstu prakses rūpīgāku analīzi, sk. šā ziņojuma Komisijas dienestu darba dokumentu “Dalībvalstu veiktā 325. panta īstenošana 2010. gadā”. Valstu tiesiskais regulējums Visas dalībvalstis ir apstiprinājušas, ka nav atļauta vienu un to pašu izdevumu finansēšana no diviem vai vairākiem dažādiem avotiem. “Divkāršas finansēšanas” aizliegums ir pienācīgi definēts valstu tiesiskajā regulējumā un citos valstu tiesību aktos. Konstatējot projektu divkāršas finansēšanas gadījumus, dalībvalstis piemēro administratīvus sodus un kriminālsodus, atgūst ES līdzekļus un sāk tiesvedību pret līdzekļu saņēmējiem. Lielākā daļa dalībvalstu[31] izmanto divkārša finansējuma riska indikatorus. Dalībvalstis parasti atbalsta šādas finansēšanas novēršanu, paplašinot riska analīzi saskaņā ar Komisijas ieteikumiem un apmainoties ar informāciju par finansējuma saņēmējiem, izmantojot kopīgas datu bāzes. Informācijas apmaiņa Visas dalībvalstis ziņoja par regulāru informācijas apmaiņu un valstu iestāžu operatīvu sadarbību, lai novērstu un samazinātu projektu divkāršas finansēšanas risku. Divkāršas finansēšanas mēģinājumu konstatēšana sākas pieteikumu iesniegšanas un apstiprināšanas posmā. Iestādes, kas pārvalda ES līdzekļu izmantojumu valsts, reģionālajā un vietējā līmenī, var izmantot datu bāzes, kas sniedz vispārēju un finanšu informāciju par projektiem, kurus līdzfinansē ES, kā arī tiem piešķirto līdzekļu saņēmējiem. Informāciju var iegūt arī citas iestādes, piemēram, policija un prokuratūra. Daļa informācijas ir pieejama arī sabiedrībai. Lielākā daļa[32] dalībvalstu ir izstrādājušas arī citus elektroniskus rīkus, kas ļautu iegūt un analizēt datus par ES līdzfinansētiem projektiem; šos datus var apvienot ar datiem no ārējiem avotiem (piemēram, publiskām interneta vietnēm, publiskām datu bāzēm). Projektu publicēšanas, līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas un projekta īstenošanas posmos informāciju pārsūta dažādas valstu iestādes un ar darba grupu un informācijas sistēmu starpniecību notiek informācijas apmaiņa ar Eiropas Komisiju. Centrālo izslēgšanas datu bāzi (CED) , kuras izmantošana paredzēta Finanšu regulas 95. pantā, dalībvalstis joprojām izmanto ļoti ierobežotā apmērā. Dažas dalībvalstis[33] izmanto valsts mēroga izslēgšanas datu bāzes. Visbiežākais iemesls dalības liegšanai iepirkuma procedūrās ir apstāklis, ka saņēmējs nav samaksājis sociālās iemaksas vai nodokļus[34]. Aptaujas secinājumi. Informācija, ko dalībvalstis sniegušas ziņojuma sakarā, liecina, ka to rīcībā ir pasākumi, kuriem vajadzētu novērst divkāršu finansēšanu. Šie pasākumi ietver tiesību normas, risku analīzi, administratīvas procedūras, kā arī sadarbību starp valstu iestādēm, informācijas apmaiņu un elektronisku rīku izmantošanu. Tomēr lielāks progress ir jāpanāk risku konstatēšanas jomā. Visas dalībvalstis tiek aicinātas sākt izmantot CED . KRāPšANAS APKAROšANAS POLITIKA Krāpšanas apkarošanas politikas iniciatīvu īstenošana 2010. gadā Programma Hercule II Programma Hercule II ir Komisijas (OLAF) pārvaldīts finanšu instruments ES finanšu interešu aizsardzībai un saistītu kriminālu darbību, tostarp cigarešu kontrabandas, novēršanai. Programmas Hercule II starpposma novērtējums apstiprināja šo izdevumu lietderīgumu[35]. Ir ieteicams, lai programma, kas nomainīs programmu Hercule II , turpinātu uzlabot dalībvalstu tehnisko aprīkojumu, finansētu piekļuvi datu bāzēm, kas nepieciešamas dalībvalstu iestāžu un OLAF izmeklēšanu veikšanai, kā arī atbilstoši juridiski saistošajiem nolīgumiem ar tabakas ražotājiem apkarotu cigarešu kontrabandu un viltošanu. Muita Komisija ir izstrādājusi vairākus IT rīkus, kas atvieglo riska novērtēšanu un pārkāpumu un krāpšanas konstatēšanu muitas jomā (informācijas apmaiņas rīki, sadarbības sistēmas un datu bāzes). Galvenais jauninājums 2010. gadā bija platformas “Savstarpējās palīdzības brokeris” (MAB) ieviešana; šī platforma nodrošina kopīgu saskarni ar valstu sistēmām. Komisija un dalībvalstis veic kopīgas muitas operācijas[36] . Īstenojot kopīgu muitas operāciju ar kodēto nosaukumu SIROCCO , ko 2010. gada jūnijā koordinēja OLAF , tika konfiscēti aptuveni 40 miljoni cigarešu, 1,2 tonnas ar rokām uztītas tabakas, 7000 litru alkohola un astoņi miljoni citu viltotu preču. Šīs operācijas ietvaros tika aizturēti arī trīs iespējami cigarešu kontrabandisti[37]. 2010. gada beigās Savienība atsāka muitas sadarbību ar Ķīnu un Krieviju. Tika apstiprināta stratēģiska sistēma muitas sadarbībai ar abām valstīm. Ievērojot abpusējo ieinteresētību nodrošināt ekonomisko integrāciju, muitas modernizāciju un konverģenci atbilstoši starptautiskiem standartiem, sistēmu pamatā ir trīs plašas prioritātes: 1) droši un netraucēti tirdzniecības ceļi, 2) riska pārvaldība un krāpšanas apkarošana un 3) ieguldījumi muitas modernizācijā. ES–Krievijas darba grupas par muitas robežu jautājumiem sanāksmē 2011. gada 6. maijā tika panākta vienošanās par praktiskiem sākotnējiem pasākumiem stratēģiskās sistēmas ieviešanai, tostarp savlaicīgas brīdināšanas mehānisma ieviešanu, lai novērstu sastrēgumus uz robežām, un kopīgu ekspertu grupu izveidi, lai apzinātu sadarbības iespējas konkrētās jomās. Konvencijas par ES finanšu interešu aizsardzību ratifikācijas statuss Malta konvenciju ratificēja 2011. gada 20. janvārī. Komisija atkārto savu aicinājumu Čehijas Republikai pievienoties visām pārējām dalībvalstīm, ratificējot konvenciju, un aicina Igauniju ratificēt 1996. gada 29. novembra protokolu par interpretāciju Eiropas Kopienu Tiesā ar prejudiciālu nolēmumu palīdzību. Komisijas krāpšanas apkarošanas politika paplašināšanās kontekstā 2010. gadā Komisija turpināja nodrošināt, lai krāpšanas apkarošanas politika būtu pilnībā atspoguļota pievienošanās sarunās, jo īpaši ar Horvātiju un Turciju. Komisija uzraudzīja Horvātijas krāpšanas apkarošanas stratēģijas ieviešanu ES finanšu interešu aizsardzībai 2010.–2012. gadā, kā arī 2010. gada janvārī apstiprinātā Horvātijas rīcības plāna īstenošanu[38]. Attiecībā uz Turciju 2010. gadā – tāpat kā iepriekšējos gados – Komisijas centieni galvenokārt ir veltīti pārkāpumu analīzes un ziņošanas uzlabošanai, kā arī valsts krāpšanas apkarošanas stratēģijas sagatavošanai. Pēc Turcijas Premjerministra biroja kontroles pārvaldes (PMIB) noteikšanas par krāpšanas apkarošanas kontaktpunktu 2009. gada decembrī OLAF ir organizējis papildu apspriedes ar Turciju par institucionāliem un likumdošanas pasākumiem krāpšanas apkarošanas jomā. Komisija ir līdzfinansējusi ES projektu par Starptautisko Tiesībaizsardzības koordinācijas vienību (ILECU) [39] izveidi Rietumbalkānu kandidātvalstīs (Horvātijā, Bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā, Melnkalnē) un potenciālajās kandidātvalstīs (Albānijā, Bosnijā un Hercegovinā, Serbijā). ES finanšu interešu aizsardzības jomā Komisija gaida aktīvāku sadarbību no Islandes un Melnkalnes puses, kuras 2011. gadā ieguva kandidātvalsts statusu. Komisijas krāpšanas apkarošanas politika Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros Austrumu partnerība ir jauns solis Eiropas kaimiņattiecību politikas izstrādē attiecībā uz Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Gruziju, Moldovu un Ukrainu. Tās mērķis ir radīt vajadzīgos apstākļus, lai paātrinātu politisko asociāciju un sekmētu ekonomisko integrāciju starp ES un partnervalstīm. ES kopš 2009. gada Austrumu partnerības ietvaros piedalās sarunās par jauniem asociācijas nolīgumiem ar šīm valstīm (izņemot Baltkrieviju). Lai panāktu spēcīgu tiesisko regulējumu un partnervalstu skaidru apņemšanos nodrošināt no ES saņemto līdzekļu pareizu finansiālu pārvaldību, Komisija šo nolīgumu finanšu sadarbības sadaļās ir ierosinājusi ietvert jaunus kontroles un krāpšanas apkarošanas nosacījumus. 2010. gadā, pēc tam, kad 2009. gadā tika noslēgtas sarunas ar Ukrainu par finanšu sadarbības sadaļu, Komisija vienojās par finanšu sadarbības sadaļu ar Moldovu. Abās sadaļās ir ietverti šie jaunie kontroles un krāpšanas apkarošanas nosacījumi. Kopš 2011. gada 1. janvāra sarunas ciešā sadarbībā ar Eiropas Komisiju veic Eiropas Ārējās darbības dienests (EĀDD). Kad 2012. gadā sāksies sarunas ar Armēniju, Azerbaidžānu un Gruziju par finanšu sadarbības sadaļu, Komisija un EĀDD mudinās iekļaut šos nosacījumus jaunajos nolīgumos ar šīm valstīm. Nelikumīgas tabakas izstrādājumu tirdzniecības apkarošana Lai apkarotu tabakas izstrādājumu viltošanu un kontrabandu, 2010. gadā tika parakstīti divi sadarbības nolīgumi starp ES un 26 ES dalībvalstīm[40] un British American Tobacco un Imperial Tobacco Limited . Iepriekš attiecīgi 2004. un 2007. gadā nolīgumi tika noslēgti ar Philip Morris International un Japan Tobacco International . Šie juridiski saistošie nolīgumi paredz īstenot tādu visaptverošu pasākumu kopumu, kuru mērķis ir ierobežot šo uzņēmumu izstrādājumu klātbūtni nelegālās tabakas tirgū[41] un kuri atbilst Pasaules Veselības organizācijas (PVO) Pamatkonvencijas par tabakas kontroli (PVO PTK) kontrabandas apkarošanas nosacījumiem; tie ir arī pamatā ES centieniem atbalstīt spēcīgu šīs konvencijas protokolu par nelikumīgas tabakas izstrādājumu tirdzniecības novēršanu. PVO PTK ir pirmais līgums, par kuru sarunas norisinājušās Pasaules Veselības organizācijas paspārnē. Pasaules Veselības asambleja to pieņēma 2003. gadā, un tas stājās spēkā 2005. gada februārī. PVO Pamatkonvencijas par tabakas kontroli līgumslēdzēju pušu konferences (COP) pirmajā sanāksmē 2007. gada jūlijā COP izveidoja Starpvaldību sarunu struktūru (INB) , lai vestu sarunas par protokolu par nelikumīgas tabakas izstrādājumu tirdzniecības novēršanu, pamatojoties uz PTK 15. pantu. Komisija (OLAF) ir koordinējusi ES nostāju un kopā ar Padomes prezidentvalsti pārstāvēja ES sarunu procesā. Ir notikušas četras INB sanāksmes, visnesenākā no tām – 2010. gadā. Lai gan ir panākts progress, joprojām papildus jāapspriež atsevišķi protokola pamatelementi. Nākamā INB sanāksme notiks 2012. gadā. Eiropas Komisija pilnībā atbalsta pasaules mēroga līguma (protokola) noslēgšanu par tabakas izstrādājumu nelikumīgas tirdzniecības novēršanu; šāda nostāja atbilst Komisijas pienākumam aizsargāt ES finanšu intereses, tostarp – apkarojot cigarešu kontrabandu un viltošanu. Jaunas krāpšanas apkarošanas politikas iniciatīvas OLAF reforma Komisija pieņēma grozītu priekšlikumu, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un atceļ Regulu Nr. 1074/1999 par izmeklēšanu, ko veicis Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) . Sagatavojot grozīto priekšlikumu, Komisija ir ņēmusi vērā Eiropas Parlamenta un Padomes pausto nostāju un secinājumus, kas izteikti pārdomu dokumentā[42], kuru pieņēma 2010. gada jūlijā un kurā ieskicēja iespējamos risinājumus pašreizējā likumdošanas procesa attīstīšanai. Sarunas par priekšlikumu notika, kad Padomes prezidentvalsts bija Ungārija, un turpinās Polijas prezidentūras laikā. Komisija sniegs palīdzību likumdevējam, lai panāktu pieņemšanu galīgajā variantā līdz 2011. gada beigām. Komisijas daudzgadu stratēģija krāpšanas apkarošanai (CAFS) 2011. gada 24. jūnijā Komisija pieņēma Paziņojumu par Komisijas stratēģiju krāpšanas apkarošanai (CAFS) [43]. Šī stratēģija nodrošina regulējumu ES finanšu interešu efektīvākai aizsardzībai dažādās politikas jomās, galvenokārt pievēršoties krāpšanas novēršanai un konstatēšanai. Viens no galvenajiem CAFS mērķiem ir nozaru krāpšanas apkarošanas stratēģiju izstrāde Komisijas ģenerāldirektorātu līmenī. Paziņojums par ES finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu 2011. gada 26. maijā Komisija pieņēma Paziņojumu par Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu; tā ir integrēta politika nodokļu maksātāju līdzekļu aizsardzībai[44]. Paziņojumā ir ieteikts apzināt jaunus likumdošanas pasākumus ES finanšu interešu aizsardzībai Lisabonas līguma kontekstā. Tiek apsvērti kriminālprocesu un administratīvo procesu, institucionālās sistēmas ( Eurojust iespēju modernizācija, specializētas Eiropas prokuratūras izveide, pielāgojot OLAF lomu jaunai institucionālajai kārtībai) un materiālā krimināltiesiskā regulējuma uzlabojumi. Paziņojums par korupcijas apkarošanu ES Pamatojoties uz Padomes Stokholmas programmu, Komisija 2011. gada 6. jūnijā pieņēma Paziņojumu par korupcijas apkarošanu ES[45]. Tā izveidoja arī jaunu mehānismu – ES pretkorupcijas ziņošanas mehānismu –, lai uzraudzītu un novērtētu dalībvalstu centienus apkarot korupciju. Tam vajadzētu sekmēt politisku iesaisti un palīdzēt dalībvalstīm efektīvāk nodrošināt pašreizējo tiesību aktu ievērošanu, kā arī pilnībā izpildīt savas starptautiskās saistības. Līdztekus Komisija pieņēma Ziņojumu, kas balstīts uz Padomes Pamatlēmumu 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā, un Ziņojumu par Eiropas Savienības dalības nosacījumiem Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupā (GRECO) . ES Zaļā grāmata par noteikumiem attiecībā uz publiskajiem iepirkumiem 2011. gada 27. janvārī Komisija sāka sabiedrisko apspriešanu (attiecībā uz zaļo grāmatu)[46] par to, kā atjaunināt un uzlabot tiesību aktus par iepirkumiem. Tajā aplūkoja tādus jautājumus kā noteikumu vienkāršošana, birokrātijas ierobežošana, jo īpaši attiecībā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, cīņa pret favorītismu, korupciju un interešu konfliktu. Novērtējuma ziņojums par šo apspriešanu tika pieņemts 2011. gada jūnija beigās[47]. Komisija izmantos apspriešanas datus, sagatavojot turpmāko tiesību akta priekšlikumu par ES publisko iepirkumu noteikumu reformu. Rīcības plāns cigarešu un alkohola kontrabandas apkarošanai pie ES austrumu robežas Eiropas Savienībai būtiska problēma ir kontrabanda un īpaši cigarešu kontrabanda, kas rada lielus zaudējumus gan valstu budžetiem, gan ES budžetam. Šajā sakarā īpaši problemātiska ir ES austrumu robeža. Komisija ir sagatavojusi rīcības plānu kontrabandas apkarošanai pie ES austrumu robežas[48]. Tas tika publicēts 2011. gada jūnijā un ietver strukturētu un vispusīgu pārskatu par pašreizējiem pasākumiem Komisijas un dalībvalstu līmenī un par joprojām konstatējamiem trūkumiem un nepilnībām, kā arī Komisijas ieteikumus par to, kādus papildu pasākumus varētu īstenot Komisijas vai ES līmenī. Komisija cer, ka rīcības plānam būs arī plašāka ietekme visā ES teritorijā un ka tas sekmēs kriminālu darbību apkarošanu globālā līmenī. Plānā paredzētie pasākumi ietver kapacitātes palielināšanu un tehniskās palīdzības pasākumus, šķēršļus un informētības veicināšanas pasākumus, kā arī priekšlikumu operatīvās sadarbības stiprināšanai un starptautiskās sadarbības sekmēšanai. Vispārīgi secinājumi Šis paziņojums liecina, ka pēdējā gada laikā ir panākts progress attiecībā uz pārkāpumu ziņošanu – galvenokārt tāpēc, ka dalībvalstis ir ieviesušas efektīvākas ziņošanas sistēmas. Saņemtie dati arī skaidri parāda, ka vēl ir jāpanāk progress, īpaši līdzekļu atgūšanas jomā, kurai joprojām ir raksturīgas salīdzinoši garas atgūšanas procedūras. Visbeidzot, 2010. gadā un 2011. gada pirmajā daļā Komisija ir pieņēmusi un īstenojusi vairākas politikas iniciatīvas, kas labvēlīgi ietekmēs ES finanšu interešu aizsardzību. Šo iniciatīvu īstenošana praksē jau ir sākusies, un šajā nolūkā būs nepieciešama cieša sadarbība starp ES iestādēm un dalībvalstīm. Šo politikas iniciatīvu pirmie rezultāti tiks sniegti nākamajā ziņojumā – par 2011. gadu. [1] Finansiālā ietekme ir pārkāpumu ietekmētā publiskā ieguldījuma summa. [2] Tie ir galvenokārt muitas un lauksaimniecības nodokļi, taču var ietvert arī antidempinga maksājumus un cukura nodevas. [3] Piemēram, Eiropas Parlamenta 2011. gada 6. aprīļa rezolūcija par Kopienu finanšu interešu aizsardzību – Krāpšanas apkarošana – 2009. gada pārskats (2010/2247(INI)), 3. punkts. [4] Iepriekšējo gadu ziņojumi: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html. [5] Atsauces sk. ziņojuma titullapā. [6] Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 1. panta 2. punkts (OV L 312, 23.12.1995.). [7] 1995. gada 26. jūlija Konvencijas par Kopienu finanšu interešu aizsardzību 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts (OV C 316, 27.11.1995.). [8] Jēdziena “kļūda” lietojumu sk. Eiropas Revīzijas palātas gada pārskatā par budžeta izpildi 2009. finanšu gadā, OV C 303/02, 9.11.2010. Tā kā dati tiek iegūti ar dažādām metodēm, Eiropas Revīzijas palāta un Komisija ir vienisprātis, ka Eiropas Revīzijas palātas kļūdu rādītājus un Komisijas rādītājus par pārkāpumiem un finanšu korekcijām nevar jēgpilni salīdzināt (OV C 303/02, 9.11.2010., 1.50. punkts, 32., 33. lpp.). Palātas metodoloģiju sk. 1.1. pielikumā (“Revīzijas pieeja un metodoloģija”), OV C 303/02, 9.11.2010., 34. lpp. [9] Attiecībā uz juridiskajiem pamatiem un atkāpēm sk. Komisijas dienestu darba dokumentu “Pārkāpumu statistiska novērtēšana”. [10] Komisijas dienestu darba dokuments “Pārkāpumu statistiska novērtēšana”. [11] Kopš 2009. gada ziņojuma ir atjaunināti rādītāji par noteiktām nozarēm. [12] Kopš 2009. gada ziņojuma ir atjaunināti rādītāji par noteiktām nozarēm. [13] Šis skaitlis balstās uz informāciju, ko Komisijai (Lauksaimniecības ĢD) sniegušas dalībvalstis, un tajā ietverti visi nepamatotie maksājumi, kurus dalībvalstis 2010. gadā atguvušas no galīgajiem saņēmējiem. [14] Šis skaitlis balstās uz informāciju, ko dalībvalstis IMS ietvaros sniegušas OLAF , un tajā iekļautas summas, ko dalībvalstis ir izslēgušas no ES finansējuma saistībā ar projektiem, kas atzīti par neatbilstīgiem, (atņemšanas) un piešķīrušas citiem projektiem, kam ir tiesības tās saņemt, šajos gadījumos šīs summas ne vienmēr ir tikušas atgūtas no saņēmējiem. [15] Šis skaitlis balstās uz informāciju, ko dalībvalstis IMS ietvaros sniegušas OLAF , un tajā ietverti visi nepamatotie maksājumi, kurus dalībvalstis 2010. gadā atguvušas no galīgajiem saņēmējiem. [16] Šis skaitlis atspoguļo iekasēšanas rīkojumus, kas reģistrēti ABAC . [17] Šis rādītājs attiecas uz summām, kuras dalībvalstis norādījušas kā nepamatoti izmaksātas summas OWNRES datu bāzē. [18] Vairāk informācijas sk. Komisijas dienestu darba dokumentā “Pārkāpumu statistiska novērtēšana”. [19] Tematisks ziņojums par dalībvalstu muitas kontroles stratēģijām, ietverot 2009. un 2010. gadā visās dalībvalstīs veikto pārbaužu rezultātus, tika prezentēts Pašu resursu padomdevējas komitejas sanāksmē 2011. gada 7. jūlijā. [20] COM(2010)695. Sabiedriskā apspriešana beidzās 2011. gada 31. maijā. [21] Komisija šo procesu sāka 2011. gadā ar Zaļo grāmatu par publiskā iepirkuma noteikumiem, COM(2011)15, sk. arī 4. punktu turpmāk. [22] Šis fonds ir viens no 2000.–2006. plānošanas perioda struktūrfondiem. [23] Saskaņā ar Finanšu regulas 72. pantu atgūšanas pilnvarojums ir akts, ar kuru atbildīgais kredītrīkotājs, kam tieši vai pastarpināti deleģētas pilnvaras, izdodams iekasēšanas rīkojumu, dod norādījumu grāmatvedim atgūt debitoru parādu, kuru konstatējis kredītrīkotājs, kam tieši vai pastarpināti deleģētas pilnvaras. [24] Centralizētā tiešā pārvaldība neietver ES izdevumus no fondiem, kurus pārvalda ES iestādes (piemēram, iestāžu administratīvos izdevumus, tādas programmas kā Leonardo , Erasmus , Septīto pamatprogrammu pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai, Eiropas Attīstības fondu utt.). Saskaņā ar Finanšu regulas 53. pantu (Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002) šo budžeta daļu var izpildīt centralizēti, īstenojot Komisijas dienestu tiešu vadību vai deleģējot īstenošanas uzdevumus trešām valstīm (decentralizēta vadība) vai starptautiskām organizācijām (kopēja vadība). [25] Sk., piemēram, “Eiropas Savienības gada pārskati – 2009. finanšu gads” un jo īpaši 6. piezīmi finanšu pārskatiem “Finanšu korekcijas un atgūšana pēc pārkāpumu konstatēšanas”. http://ec.europa.eu/budget/library/biblio/documents/2009/EU_final_accounts_2009_en.pdf . [26] Skaitļi attiecas uz pārkāpumiem, kas ietver ES finansējumu vairāk nekā 10 000 euro apmērā. Turklāt esošie mehānismi ļauj dalībvalstīm izslēgt no ES finansējuma projektus, kas tiek atzīti par neatbilstīgiem (atņemšanas) un piešķirt šos līdzekļus citiem projektiem, kam ir tiesības tos saņemt. [27] Ja dalībvalsts četros gados pēc pirmās administratīvās vai tiesas konstatācijas (vai – gadījumā, kad atgūšanu veic tiesvedības ceļā attiecīgās valsts tiesā – astoņos gados pēc tās) no saņēmēja neatgūst nepamatoti izmaksāto summu, 50 % neatgūtās summas sedz no attiecīgās dalībvalsts budžeta ELVGF un ELFLA ikgadējo finanšu grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros. [28] Šo nesamaksāto summu veido summas, kas jāatgūst par visiem finanšu gadiem. [29] Komisija 2010. gadā pieņēma 12 lēmumus par to, kā rīkoties saistībā ar 107 pārkāpumiem, attiecībā uz kuriem iesaistītās dalībvalstis lūdza Komisiju amortizēt neatgūstamo summu finansiālo ietekmi. [30] Šajā atgūšanas rādītājā nav ietvertas summas, kuras Komisija no dalībvalstīm atguvusi, veicot finanšu korekcijas. [31] BE, BG, CZ, DE, EE, IE, EL, ES, FR, IT, LV, LT, LU, HU, MT, NL, AT, PL, PT, SE. [32] BE, BG, EE, IE, ES, FR, IT, LT, LU, MT, AT, PL, PT, RO, SI, SK, SE. [33] DK, IE, ES, HU, SI, SE. [34] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru, 45. panta 2. punkta e) un f) apakšpunkts. [35] COM(2011)500, galīgā redakcija. [36] Noteikumi par “īpašu uzraudzību” savstarpējās palīdzības ietvaros – Regula Nr. 515/1997. [37] http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/Sirocco/i_en.html. [38] Sk. Komisijas 2010. gada progresa ziņojumu par Horvātiju, COM (2010) 660. [39] CARDS reģionālās darbības programma, EUROPAID/126164/C/ACT/Multi. [40] Izņemot Zviedriju. [41] Sīkākai informācijai skatīt http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/2010/2010_en.html [42] SEC(2010)859, galīgā redakcija. [43] COM(2011)376, galīgā redakcija. [44] COM(2011)293, galīgā redakcija. [45] COM(2011)308, galīgā redakcija. [46] COM(2011)15, galīgā redakcija. [47] SEC(2011)853, galīgā redakcija. [48] SEC(2011)791, galīgā redakcija.