LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 254/1

ATZINUMS Nr. 6/2011

(saskaņā ar LESD 325. pantu)

par grozīto priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un par Regulas (Euratom) Nr. 1074/1999 atcelšanu

2011/C 254/01

EIROPAS SAVIENĪBAS REVĪZIJAS PALĀTA,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 325. panta 4. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas grozīto priekšlikumu (1),

ņemot vērā, ka 2011. gada 13. maijā Palāta saņēma Eiropas Parlamenta lūgumu sniegt atzinumu par minēto priekšlikumu,

IR PIEŅĒMUSI ŠO ATZINUMU.

Ievads

1. Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai (OLAF) izveidoja 1999. gadā (2). OLAF ir Komisijas ģenerāldirektorāts, taču savu izmeklēšanas darbu tas veic neatkarīgi. Ar Regulu (EK) Nr. 1073/1999 (3) (turpmāk tekstā – “OLAF regula”) noteikts OLAF vispārējais mērķis – aizsargāt Savienības finanšu intereses – un divi galvenie uzdevumi: veikt administratīvas izmeklēšanas un sniegt palīdzību dalībvalstīm, lai aizsargātu Savienības budžetu pret krāpšanu, un tas ietver ieguldījumu to metožu izstrādē un attīstībā, ar kurām apkaro krāpšanu un citas nelikumīgas darbības, kas kaitē Savienības finanšu interesēm.

2. Turklāt Komisija ir uzticējusi OLAF sagatavot Komisijas juridiskās un reglamentējošās iniciatīvas, kuru mērķis ir krāpšanas apkarošana, kā arī citas Komisijas operatīvās darbības saistībā ar cīņu pret krāpšanu, tostarp finansēšanas programmu pārvaldību.

3. Izmeklēšanās, kuru mērķis ir apkarot krāpšanu, korupciju un jebkādu citu nelikumīgu darbību, kas kaitē Savienības finanšu interesēm, Birojs nevar balstīties tikai uz OLAF regulu. Vienmēr ir vajadzīgs papildu juridiskais pamats, lai pilnvarotu Biroju veikt izmeklēšanas pasākumus īpašos gadījumos gan ārējās izmeklēšanās dalībvalstīs, gan iekšējās izmeklēšanas ES iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās (4).

4. Turklāt Komisija ir pilnvarojusi OLAF izmeklēt jebkādu citu nodarījumu vai darbību, kas pārkāpj ES noteikumus, tostarp nopietnus pārkāpumus, kad Savienības iestāžu un struktūru darbinieki un locekļi nepilda savus pienākumus saistībā ar profesionālo darbību (5). OLAF regula neattiecas uz gadījumiem, kas neskar Savienības finanšu intereses. Šādos gadījumos OLAF jābalstās uz Civildienesta noteikumu 86. pantu un/vai uz iestāžu pieņemtajiem iekšējiem lēmumiem, kuros paredzētas šādas izmeklēšanas.

5. OLAF regulas pārskatīšana tiek apspriesta jau kopš 2003. gada (6). Šis grozītais priekšlikums ir trešais mēģinājums grozīt OLAF regulu. Par diviem iepriekšējiem priekšlikumiem vienoties neizdevās (7). Lai sagatavotu pamatu trešajam grozītajam priekšlikumam, 2010. gada jūlijā tika izdots pārdomu dokuments par OLAF reformu (8).

6. Arī grozītā Komisijas lēmuma projekts (9) ir sagatavots nolūkā saglabāt OLAF pašreizējo – Komisijas ģenerāldirektorāta – statusu.

7. Politiskās pamatnostādnes, kuras Komisijas priekšsēdētājs formulēja (10), lai piešķirtu OLAF pilnīgu neatkarību no Komisijas, nav izmantotas (11). Gluži otrādi – Komisijas lēmuma projektā pastiprināta Komisijas loma OLAF ģenerāldirektora atlasē un ierobežotas ģenerāldirektora iecēlējpilnvaras attiecībā uz Biroja darbiniekiem (12).

8. Turpmākajos apsvērumos ir ņemti vērā Palātas iepriekšējos atzinumos formulētie ieteikumi (13), kā arī Biroja revīzijas konstatējumi, kas izklāstīti Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2011 (14)

Vispārēji apsvērumi

9. Palāta ir vienisprātis ar Komisiju, ka jāuzlabo OLAF efektivitāte, produktivitāte un pārskatatbildība, vienlaikus saglabājot tā izmeklēšanu neatkarību (15).

Jāvienkāršo un jākonsolidē tiesību akti krāpšanas apkarošanas jomā

10. Palāta pauž nožēlu, ka Komisija nav ņēmusi vērā Palātas atkārtoto ieteikumu (16) vienkāršot un konsolidēt pašlaik spēkā esošos tiesību aktus krāpšanas apkarošanas jomā un saistībā ar to novērst nepilnības OLAF pilnvarās un procedūrās (17). Katrā šādā pārskatīšanā būtu jāiekļauj OLAF regula, Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (18) un Padomes Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96 par pārbaudēm un apskatēm uz vietas, ko Komisija veic, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses pret krāpšanu un citām nelikumībām (19).

11. Bez šādas pārskatīšanas juridiskā skaidrība ir apdraudēta, jo vienlaikus pastāv cits citu dublējoši, nesaskanīgi un pat nesaderīgi noteikumi, kurus ir grūti izprast un piemērot (sk. arī 22.–24. un 35. punktu).

Skaidri jādefinē, kas ir “Savienības finanšu intereses”

12. Palāta atkal atkārto savu ieteikumu (20), ka ir skaidri jādefinē “Savienības finanšu interešu” jēdziens, kurš ir galvenais visos tiesību aktos krāpšanas apkarošanas jomā.

13. Turklāt Palāta vērš uzmanību uz Tiesas praksi (21), kura 2003. gadā noraidīja jēdziena “finanšu intereses” ierobežojošu interpretāciju, balstoties uz “pārkāpuma” definīciju Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 1. panta 2. punktā. Taču Komisija nekad nav ierosinājusi grozīt šo regulu, pamatojoties uz minēto spriedumu.

14. Grozīt (22) Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 2988/95 ir īpaši svarīgi saistībā ar cīņu pret PVN krāpšanu (23). Šis krāpšanas veids ir liels drauds ne tikai dalībvalstu budžetiem, bet arī Savienības pašu resursu iekasēšanai (24).

Nepieciešama neatkarīga pašlaik notiekošo izmeklēšanu likumības kontrole

15. Palāta atzinīgi vērtē ierosinājumu ieviest procesuālo garantiju noteikumus un pievērš uzmanību priekšlikumam par iekšējās kontroles procedūru (sk. 37.–40. punktu). Taču Palāta pauž nožēlu par to, ka saskaņā ar Komisijas priekšlikumu nebūs iespējams sasniegt mērķi īstenot neatkarīgu pašlaik notiekošo izmeklēšanu likumības kontroli. Lai šāda kontrole būtu efektīva, tā jāveic no OLAF neatkarīgai struktūrai vai personai, kura ir pilnvarota sniegt saistošus atzinumus. Notiekošo izmeklēšanu kontrole ir īpaši nepieciešama tajos gadījumos, kad iesaistītās personas nav informētas par to, ka par viņām notiek izmeklēšana, lai paturētu šo procesu slepenībā.

Nepieciešama efektīva un līdzvērtīga finanšu interešu aizsardzība

16. Palāta atgādina, ka bijušais Eiropas Kopienu dibināšanas līguma 280. panta 4. punkts ir kļuvis par 325. panta 4. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, un tagad tajā ir skaidri izteikta prasība Eiropas Parlamentam un Padomei īstenot pasākumus, kas vajadzīgi, lai panāktu efektīvu un līdzvērtīgu Savienības finanšu interešu aizsardzību visās Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās. Pašlaik OLAF veic izmeklēšanas saskaņā ar dažādiem nosacījumiem, kas izklāstīti atsevišķos Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru iekšējos lēmumos (25). Lai gan Palāta saprot, ka ir apstākļi, kad jāņem vērā noteiktu Savienības iestāžu, struktūru, biroju vai aģentūru īpatnības, tā tomēr uzskata, ka šādi iekšēji lēmumi ne visos gadījumos ir attaisnojami un to dēļ var sašaurināties OLAF izmeklēšanas pasākumu tvērums, tādējādi apdraudot efektīvu un līdzvērtīgu Savienības finanšu interešu aizsardzību.

Nepieciešami skaidri noteikumi, lai izmeklētu nopietnus ar finansēm nesaistītus pārkāpumus

17. Balstoties uz 325. pantu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, OLAF regulas darbības joma aprobežojas ar to pārkāpumu izmeklēšanu, kuri skar Savienības finanšu intereses. Nepieciešami skaidri noteikumi, lai izmeklētu iekšējus nopietnus pārkāpumus, kuri neskar Savienības finanšu intereses, bet par kuriem var ierosināt disciplinārlietu un/vai kriminālprocesu, vai tiesvedību Tiesā. Pašreizējie tiesību akti šajā sakarā ir ļoti lakoniski un ir piemērojami tikai darbiniekiem, uz kuriem attiecas Civildienesta noteikumi un Eiropas Savienības Pārējo darbinieku nodarbināšanas kārtība (26). Palāta uzskata, ka likumdevējam būtu jāizsver, kuras Līgumā paredzētās iespējas var izmantot, lai nodrošinātu visu nopietno pārkāpumu pienācīgu izmeklēšanu.

Grozītajam tekstam jābūt īsam, skaidram un saskanīgam

18. Palāta uzskata, ka kopumā grozījumos nav izdevies OLAF regulas noteikumus formulēt pēc iespējas īsi, skaidri un saskanīgi. Piemēram, terminu “birojs” un “biroja ģenerāldirektors” lietojums nešķiet loģisks (27), un to vēl vairāk sarežģī īpašu noteikumu ieviešana ģenerāldirektora pilnvaru deleģēšanai citiem biroja darbiniekiem. Vēl viens piemērs ir neskaidrais jaunā 4. panta 6. punkta formulējums, kas paredz, ka “Birojs izmanto atbilstīgus alternatīvus informācijas kanālus”, lai iestādei paziņotu par gadījumiem, kad uz tās augstākās vadības vai politikas līmeni attiecas izmeklēšana.

Īpaši apsvērumi

Prioritātes piešķiršana izmeklēšanas funkcijai

19. Palāta iesaka jaunajā OLAF regulas 1. panta formulējumā skaidri izcelt OLAF pamatfunkcijas – izmeklēšanas darba – prioritāti pār citiem uzdevumiem. OLAF efektivitāte pirmām kārtām ir atkarīga no lielākas tās rīcībā esošo resursu daļas atvēlēšanas izmeklēšanas darbam.

Nepieciešams paskaidrot galvenos jēdzienus

20. Palāta atzinīgi vērtē centienus definēt vairākus galvenos jēdzienus ierosinātajā jaunajā 2. pantā. Taču priekšlikums ir nepilnīgs, jo aptver tikai tādus terminus kā “administratīva izmeklēšana”, “iesaistītā persona” un “Civildienesta noteikumi”. Būtu jāiekļauj arī citu pamatterminu definīcijas vai atsauces uz attiecīgajiem tiesību aktiem, kur šīs definīcijas jau ir iekļautas (28), proti, būtu jādefinē arī “krāpšana”, “korupcija”, “nopietns noziegums”, “pārkāpums”, “dalībvalsts kompetentā iestāde”, “skar tieši”, “skar netieši”, “liecinieks”, “ziņotājs”, “intervija” un “liecība”. Turklāt regulā būtu jādefinē, kas jāsaprot ar “dalībvalstu administratīvajām izmeklēšanām”, un būtu jālieto atšķirīga terminoloģija, lai aptvertu situācijas, kad sākotnējās apsūdzības pret iesaistīto personu nevar pamatot (29).

21. Palāta vērš uzmanību uz to, ka jēdziena “administratīvā izmeklēšana” definīcija priekšlikuma 2. pantā neatbilst ierosinātajam formulējumam 3. panta 2. punktā. Saskaņā ar 2. pantu OLAF uzdevums aprobežojas ar izmeklējamo darbību nelikumības noteikšanu (30). Birojam nav jānosaka, vai pārkāpums ir noticis tīši vai nolaidības dēļ. Priekšlikuma 3. panta 2. punktā paredzēts, ka OLAF jānosaka, vai ir notikusi krāpšana, korupcija vai cita nelikumīga darbība. Līdz ar to OLAF tādējādi būtu jāizmeklē arī ES iestādēm, struktūrām, birojiem vai aģentūrām nepiederošu fizisko personu individuālā atbildība par darbībām, kurām piemērojamas soda sankcijas.

Jāgroza Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96

22. Pašlaik OLAF regulas 3. pantā noteikts, ka ārējās izmeklēšanas vajadzībām OLAF īsteno pilnvaras, kas ar Regulu (Euratom, EK) Nr. 2185/96 uzticētas Komisijai, lai veiktu pārbaudes un apskates uz vietas pie uzņēmējiem. Ierosinātais jaunais 3. panta 2. punkts un ierosinātais 4. panta 3. punkta grozījums paredz plašāk izmantot Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/96 izklāstītās procedūras virknē gadījumu, kas minētajā regulā nav paredzēti (31).

23. Tajā pašā laikā ierosinātais jaunais 3. panta 2. punkts aptver tikai tās pārbaudes un apskates uz vietas, kas saistītas ar neattaisnotiem izdevumiem, lai gan Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96 attiecas arī uz pārkāpumiem, kuri traucē gūt ieņēmumus no pašu resursiem, ko tieši savāc Savienības vārdā.

24. Tā kā nav ne ierosināts pārformulēt tiesību aktus krāpšanas apkarošanas jomā (sk. 11. punktu), ne arī grozīt Regulu (Euratom, EK) Nr. 2185/96, šīs regulas lasītājam nav skaidrs, ka tā attiecas arī uz citiem mērķiem un nosacījumiem, kuri atšķiras no tajā noteiktajiem. Kā jau Palāta norādīja savā Atzinumā Nr. 7/2006 (32), tas ir pretrunā 1998. gada 22. decembra Iestāžu nolīgumam par kopīgām pamatnostādnēm attiecībā uz Kopienu tiesību aktu izstrādes kvalitāti, kurš paredz izstrādāt tiesību aktus, ņemot vērā personas, kurām tos paredzēts piemērot, lai tās varētu nepārprotami noteikt savas tiesības un pienākumus (33). Ja nevar vienoties par pārformulēšanu, tad saskaņā ar nolīguma 19. punktu Komisijai būtu jāierosina attiecīgi grozījumi Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/96.

Sadarbības stiprināšana ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm

25. Palāta uzsver, ka Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā ir izteikta prasība dalībvalstīm veikt visus vajadzīgos vispārējos un īpašos pasākumus, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no Savienības iestāžu aktiem. Palāta atzīmē ierosināto jauno 3. panta 3. punktu, kura mērķis ir nodrošināt, lai OLAF darbinieki ar tādiem pašiem noteikumiem un nosacījumiem kā dalībvalsts kompetentās iestādes un saskaņā ar valsts tiesību aktiem varētu piekļūt visai informācijai un dokumentiem, kas attiecas uz izmeklējamiem faktiem un kas izrādās nepieciešami, lai varētu efektīvi un produktīvi veikt pārbaudes un apskates uz vietas. Palātas izpratnē šī prasība attiecas ne tikai uz informāciju un dokumentiem, kas ir uzņēmēju rīcībā (34), bet arī uz jebkādu informāciju, kura ir Savienības līdzekļu dalītajā pārvaldībā iesaistīto iestāžu un struktūru rīcībā.

26. Ir ierosināts jauns 3. panta 4. punkts, kas prasa, lai dalībvalstis ieceltu krāpšanas apkarošanas sadarbības dienestu, kurš nodrošinās efektīvu sadarbību un informācijas apmaiņu ar Biroju. Lai gan labāka koordinācija ir vajadzīga, tikai ar vienu pašu sadarbības dienestu nepietiks, lai novērstu grūtības, ar kurām OLAF saskaras, tiešo izdevumu jomā veicot pārbaudes un apskates uz vietas. Šajā jomā problēmas rada tas, ka ne visās dalībvalstīs ir izveidotas vai ieceltas iestādes ar vajadzīgajām pilnvarām, kuras efektīvi atbalstītu OLAF izmeklēšanas pasākumus (35). Palāta iesaka grozīt ierosināto jauno 3. panta 3. punktu tā, lai Birojam varētu palīdzēt attiecīga izpildiestāde, ļaujot tam veikt pārbaudes un apskates (36).

Civildienesta noteikumu nozīmes precizēšana saistībā ar iekšējām izmeklēšanām

27. Grozītajā 4. pantā par iekšējām izmeklēšanām Palāta iesaka iekļaut skaidru atsauci uz Civildienesta noteikumiem, ņemot vērā to nozīmi OLAF iekšējās izmeklēšanās. Civildienesta noteikumu 22.a pantā prasīts nosūtīt OLAF visus pierādījumus, kas liek domāt par iespējami nelikumīgu darbību, tostarp par krāpšanu vai korupciju, un Civildienesta noteikumu IX pielikumā ir izklāstīta administratīvo izmeklēšanu kārtība disciplinārlietās.

Novērst neskaidrības saistībā ar izmeklēšanu sākšanu

28. Ierosinātajā 5. pantā par izmeklēšanu sākšanu ietverti sarežģīti un neskaidri formulēti noteikumi. 5. panta 1. punktu varētu interpretēt tā, ka Birojs var nesākt izmeklēšanu ES iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās, ja ir aizdomas par krāpšanu, korupciju vai citu nelikumīgu darbību, kas skar finanšu intereses, pat pietiekami pamatotu aizdomu gadījumā.

29. Turklāt 5. panta 4. un 5. punktā ir ieviesti grozījumi, kas papildina Civildienesta noteikumu 22.a un 22.b pantā izklāstītās procedūras gadījumos, kad informāciju saistībā ar aizdomām par krāpšanu vai nelikumību Birojam sniedz darbinieks. Skaidrības labad būtu lietderīgāk ierosināt šādus grozījumus pašos Civildienesta noteikumos, ņemot vērā arī to, ka tie attiecas uz plašāku jomu nekā OLAF regula (sk. 4. punktu).

Sākotnējā novērtējuma un lietu sekojošas izmeklēšanas paātrināšana

30. Palāta atzinīgi vērtē ierosināto jauno formulējumu 5. panta 4. punktā, kur prasīts, lai Biroja ģenerāldirektors pieņem lēmumu par izmeklēšanas sākšanu divos mēnešos, kopš Birojs ir saņēmis pieprasījumu no kādas Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras vai no attiecīgas dalībvalsts. Palāta iesaka noteikt maksimālo novērtēšanas ilgumu arī tiem gadījumiem, kad sākotnējo informāciju Birojam sniedz no citiem avotiem.

31. Jaunajā 6. panta 6. punkta formulējumā paredzēts: ja tiek secināts, ka izmeklēšanu nevar pabeigt 12 mēnešu laikā kopš tās sākšanas, Birojs ik pēc sešiem mēnešiem informē Uzraudzības komiteju par iemesliem; pašlaik šāda informācija jāsniedz tikai vienreiz – pēc deviņiem mēnešiem. Jaunā noteikuma formulējums nav skaidrs, un to var interpretēt tā, ka Uzraudzības komiteja pirmoreiz jāinformē pēc 18 mēnešiem.

32. Lai efektīvāk risinātu OLAF ilgstošo izmeklēšanu problēmu (37), būtu lietderīgi ieviest 12 mēnešu standarta termiņu, ko vienā reizē var pagarināt ne vairāk kā par sešiem mēnešiem vienā reizē tikai tad, ja Biroja ģenerāldirektors pēc Uzraudzības komitejas informēšanas ir pieņēmis lēmumu (38).

Procesuālo garantiju pastiprināšana

33. Ierosinātajā 7.a panta 2. punktā par procesuālajām garantijām ir paredzēti noteikumi liecinieku un iesaistīto personu intervēšanai. Būtu jāpaskaidro, ka intervējamajam ir tiesības neapstiprināt intervijas protokolu, ko sagatavojis Birojs. Turklāt būtu skaidri jānosaka, vai personām, kas nestrādā ES iestādēs, struktūrās, birojos vai aģentūrās, ir pienākums pieņemt OLAF uzaicinājumu uz interviju vai parakstīt šādas intervijas protokolu. Visbeidzot, pirms liecību uzklausīšanas saistībā ar pārbaudēm uz vietas intervējamās personas būtu jāinformē par to tiesībām un tām būtu jādara pieejami Biroja sagatavotie liecību protokoli.

34. Palāta uzskata, ka ierosinātajā 7.a panta 4. punktā nebūtu jāpieļauj izņēmumi no noteikuma, ka iesaistītajai personai ir tiesības intervijā ar Biroja izmeklētājiem lietot kādu no Savienības oficiālajām valodām pēc pašas izvēles.

35. Palāta norāda, ka ierosinātais 7.a panta 4. punkta formulējums ļauj plašāk izmantot iespēju atlikt pildīt pienākumu, kas paredz uzaicināt iesaistīto personu izklāstīt savu viedokli. Ierosinātais teksts paredz, ka ģenerāldirektors var pieņemt šādu lēmumu ar diviem nosacījumiem: kad ir vajadzīgi izmeklēšanas līdzekļi, kas ir valsts tiesu iestādes kompetencē, un “kad nepieciešams saglabāt izmeklēšanas konfidencialitāti”. Šis formulējums nesaskan ar Civildienesta noteikumu IX pielikuma 1. panta 2. punktu, kas šajā sakarā ierobežo daudz vairāk, jo pieļauj šīs iespējas izmantošanu tikai tad, “kad izmeklēšanas nolūkos ir nepieciešama pilnīga slepenība”.

36. Ja OLAF ir izvēlējies atlikt uzklausīšanu, tā izmeklētāji bieži vien nevar prasīt, lai iesaistītās personas paustu savu viedokli, kamēr turpinās tiesvedība valsts tiesu iestādē. Attiecīgi OLAF nevar lietu slēgt pat tad, ja Birojam nav jāveic nekādas turpmākas izmeklēšanas darbības. Tā kā šādi gadījumi nesaskan ar OLAF regulas 6. panta 5. punkta prasībām par to, ka izmeklēšanu veic nepārtraukti, jautājuma risināšanai būtu jāievieš attiecīgi noteikumi.

Iekšējās kontroles procedūra

37. Jaunajā 7.b pantā paredzēta iekšējās kontroles procedūra pēc OLAF izmeklēšanā iesaistītās fiziskas personas pieprasījuma saistībā ar procesuālo garantiju ievērošanu no OLAF izmeklētāju puses. Paredzēts, ka OLAF darbinieks (vai darbinieki), kam uzticēta kontroles procedūra, nepieņem neviena norādījumus un ka viņi var informēt Uzraudzības komiteju, ja uzskata, ka ģenerāldirektora veiktais pasākums rada šaubas par viņu neatkarību.

38. Taču Palāta uzskata, ka prasītā pilnīgā neatkarība darbā nav garantēta, jo tie, kuriem uzticēta kontroles procedūra, paliek ģenerāldirektora pakļautībā. Turklāt nav skaidrs, vai un kad Uzraudzības komiteja saņems tā atzinuma kopijas, kuru par lietas kontroli atbildīgā persona ir iesniegusi ģenerāldirektoram, un kopiju no pamatotās atbildes, kas nosūtīta iesaistītajai personai.

39. Ierosināto kontroles procedūru sāktu tikai pēc iesaistītās personas pieprasījuma. Tā neattiektos uz gadījumiem, kad iesaistītās personas nezina, ka par viņām tiek veikta OLAF izmeklēšana, jo viņu informēšana tiek atlikta, lai aizsargātu izmeklēšanas konfidencialitāti.

40. Palāta turpretī ierosina izveidot kontroles amatpienākumu. Šo amatpersonu neieceltu ģenerāldirektors, un tā nebūtu viņa pakļautībā. Kontroles amatpersona ne tikai sniegtu saistošus atzinumus pēc iesaistīto personu pieprasījuma, tā būtu arī pilnvarota sniegt šādus atzinumus visos gadījumos, kad ģenerāldirektors ir paredzējis nosūtīt informāciju valsts tiesu iestādēm, vai gadījumos, kad izmeklēšana ilgst vairāk nekā divus gadus. Tāpēc jānodrošina, lai kontroles amatpersonai būtu brīvi pieejami visi attiecīgie OLAF lietas dokumenti. Tai būtu jāadresē savi atzinumi gan ģenerāldirektoram, gan Uzraudzības komitejai.

Sadarbība ar Eurojust, Eiropolu un starptautiskām organizācijām

41. Ar ierosināto 10.a pantu ievieš noteikumus par Biroja sadarbību ar Eurojust, Eiropolu un starptautiskām organizācijām. OLAF pienākums informēt Eurojust, ja ir aizdomas par smagu noziegumu krāpšanas, korupcijas vai citas nelikumīgas darbības veidā, ir aprakstīts neskaidri. Palāta iesaka ieviest objektīvus kritērijus, lai identificētu gadījumus, kad ir jāsadarbojas, līdzīgi, kā tas jau ir izdarīts “Praktiskajā nolīgumā par Eurojust un OLAF sadarbības nosacījumiem” (39).

Uzraudzības komitejas lomas precīzāka noteikšana

42. Attiecībā uz ierosinātajiem grozījumiem 11. pantā par Uzraudzības komiteju Palāta atzinīgi vērtē priekšlikumu par to, ka komiteja turpmāk uzraudzīs viedokļu apmaiņu starp Biroju un iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām. Palāta iesaka paplašināt Komitejas uzraudzības jomu, tajā iekļaujot arī viedokļu apmaiņu starp Biroju un dalībvalstu iestādēm, tostarp viedokļu apmaiņu ar Eurojust.

43. Saskaņā ar ierosināto jauno 11. panta 1. punktu apmērs, kādā Uzraudzības komitejai ir atļauta piekļuve informācijai par izmeklēšanu un OLAF lietu dokumentiem, ir gandrīz pilnībā atstāts Biroja ģenerāldirektora ziņā. Palāta iesaka paskaidrot, ka Komitejai ir vajadzīga piekļuve OLAF lietu dokumentiem, lai tā spētu atklāt gadījumus, kad notiek iejaukšanās Biroja neatkarībā.

44. Lai pastiprinātu Uzraudzības komitejas neatkarību, Palāta iesaka ierosinātajā 11. panta 6. punktā noteikt, ka Komitejas sekretariātam jārīkojas vienīgi saskaņā ar Komitejas norādījumiem un neatkarīgi no OLAF; to nedrīkst iecelt ģenerāldirektors, un tas nedrīkst pakļauties ģenerāldirektoram (40).

45. Palāta iesaka ņemt vērā Pirmās instances tiesas 2008. gada jūlija spriedumu (41), kur uzsvērts, ka Uzraudzības komitejas svarīga funkcija ir aizsargāt personas, par kurām OLAF veic izmeklēšanu. Palāta atzīmē, ka Komitejas nozīme, visticamāk, samazināsies, jo saskaņā ar ierosināto jauno 11. panta 7. punktu OLAF ģenerāldirektoram vairs nebūs pienākuma (42) pirms nosūtīšanas informēt Komiteju par gadījumiem, kad informācija jānosūta dalībvalsts tiesu iestādēm. Palāta uzskata, ka to varētu kompensēt, ieviešot kontroles amatpienākumus, un šī kontroles amatpersona tad ziņotu Komitejai (sk. 40. punktu).

“Viedokļu apmaiņas procedūra” var mazināt izmeklēšanas neatkarību

46. Ar ierosināto jauno 11.a pantu ievieš regulāru viedokļu apmaiņu politiskā līmenī, lai apspriestu Biroja izmeklēšanas politiku, un šā panta 4. punktā ir noteikts, lai Birojs “atbilstīgi rīkojas, ņemot vērā viedokļu apmaiņā paustos atzinumus”. Šādu procedūru var uztvert kā ģenerāldirektora neatkarības ierobežošanu, kad tas identificē un definē Biroja izmeklēšanas prioritātes (43). Turklāt šāda procedūra savā ziņā var faktiski izvērsties par Biroja pārvaldības struktūru, kuras locekļiem nav noteikti skaidri pienākumi un kuras darbībai nav norādīti skaidri procedūras noteikumi.

47. Ja ar ierosināto jauno 11.a pantu ir paredzēts vairāk iesaistīt visas ES iestādes Biroja darbā, tad labāka izvēle būtu pārveidot OLAF par starpiestāžu biroju (44). Šāds risinājums arī atspoguļotu izmaiņas, kas ieviestas ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 325. pantu attiecībā uz efektīvu un līdzvērtīgu Savienības finanšu interešu aizsardzību visās Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās.

Ģenerāldirektora lomas precīzāka noteikšana

48. Palāta nesaskata pamatotus iemeslus, kāpēc Komisija ierosina svītrot no pašreizējā 12. panta 3. punkta pienākumu ziņot Revīzijas palātai par Biroja veikto izmeklēšanu konstatējumiem.

49. Palāta norāda, ka ierosinātais jaunais 12. panta 5. punkts pilnvaro ģenerāldirektoru deleģēt atsevišķas savas funkcijas citiem Biroja darbiniekiem, īpaši attiecībā uz lēmumu sākt izmeklēšanu vai pilnvarām vadīt izmeklēšanas gaitu. Palāta vērš uzmanību uz risku, ka priekšlikuma rezultātā ģenerāldirektora pamatpienākumi var izrādīties izplūduši.

50. Ierosinātais jaunais 12. panta 6. punkts nosaka, ka ģenerāldirektoram palīdz “iekšēja struktūra”, ar kuru tas apspriežas par izmeklēšanas sākšanu, pirms izmeklēšanas pabeigšanas un ikreiz, kad uzskata to par nepieciešamu. Palāta vērš uzmanību uz risku, ka šāda apspriešanās procedūra var kavēt ģenerāldirektoru ātri rīkoties steidzamās situācijās.

Šo atzinumu 2011. gada 12. jūlija sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas IV apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Igors LUDBORŽS. Revīzijas palātas vārdā – priekšsēdētājs Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

(1) COM(2011) 135, galīgā redakcija, 2011. gada 17. marts – Grozīts priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), un atceļ Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999.

(2) Komisijas 1999. gada 28. aprīļa Lēmums 1999/352/EK, EOTK, Euratom, ar ko izveido Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 31.5.1999., 20. lpp.).

(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regula (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV L 136, 31.5.1999., 1. lpp.). Regulas (Euratom) Nr. 1074/1999 noteikumi ir tādi paši kā Regulai (EK) Nr. 1073/1999, bet tiem ir cits juridiskais pamats (Atomenerģijas kopienas dibināšanas līguma 203. pants).

(4) Svarīgākos juridiskos instrumentus skatīt šā atzinuma pielikumā.

(5) Sk. 2. pantu Komisijas Lēmumā 1999/352/EK, EOTK, Euratom.

(6) Sk. Komisijas ziņojumu par OLAF darbības novērtējumu, COM(2003) 154, galīgā redakcija, 2003. gada 2. aprīlis.

(7) Pirmo priekšlikumu izdeva 2004. gada februārī (sk. COM(2004) 103, galīgā redakcija, 2004. gada 10. februāris), bet atsauca 2007. gada martā. Otro priekšlikumu izdeva 2006. gada maijā (sk. COM(2006) 244, galīgā redakcija, 2006. gada 24. maijs), un tagad tas ir aizstāts ar grozīto priekšlikumu, kas tiek apskatīts šajā atzinumā.

(8) SEC(2010) 859, 2010. gada 6. jūlijs.

(9) Sākotnējais Komisijas lēmuma priekšlikums, ar kuru groza Komisijas 1999. gada 28. aprīļa Lēmumu 1999/352/EK, EOTK, Euratom, ar ko izveido Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai, SEC(2011) 343, galīgā redakcija, 2011. gada 17. marts.

(10) “(..) es vēlētos redzēt turpmākos soļus, piemēram, finanšu pārvaldības jomā: tagad, kad OLAF ir pilnībā izveidots, tam būtu jāpiešķir pilnīga neatkarība no Komisijas.” Sk. priekšsēdētāja Barozu Politikas pamatnostādnes nākamajai Komisijai, 2009. gada 28. oktobris, 37. lpp., http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/president/pdf/press_20090903_en.pdf.

(11) Savā 2009. gada 27. gada norādījuma vēstulē priekšsēdētājs uztic komisāram atbildību par nodokļiem, muitas savienību, revīziju un krāpšanas apkarošanu, lai sagatavotu OLAF kā no Komisijas pilnīgi neatkarīga dienesta izveidi. Sk. http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/mission_letters/pdf/semeta_taxation_en.pdf.

(12) Tādā “apmērā, kas vajadzīgs, lai aizsargātu Biroja neatkarību” (ierosinātais jaunais lēmuma 6. panta 1. punkts).

(13) Atzinums Nr. 8/2005 par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai attiecībā uz savstarpēju administratīvo palīdzību Kopienas finanšu interešu aizsardzībai pret krāpšanu vai citādu nelikumīgu rīcību (OV C 313, 9.12.2005., 1. lpp.) un Atzinums Nr. 7/2006 par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV C 8, 12.1.2007., 1. lpp.).

(14) Pēcpārbaude Īpašajam ziņojumam Nr. 1/2005 par to, kā tiek vadīts Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai, http://eca.europa.eu/portal/page/portal/publications/auditreportsandopinions.

(15) Sk. grozītā priekšlikuma 2., 5., 7., 9., 11. un 19. apsvērumu un Komisijas 2011. gada 17. marta piezīmi IP/11/321, kurā sniegts grozītā priekšlikuma kopsavilkums.

(16) Sk. 36. punktu Atzinumā Nr. 8/2005, 5. punktu Atzinumā Nr. 7/2006, 112. punktu Īpašajā ziņojumā Nr. 8/2007 (OV C 20, 25.1.2008., 1. lpp.) un 71. punktu (3. ieteikums pēc pēcpārbaudes) Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2011, http://eca.europa.eu/portal/page/portal/publications/auditreportsandopinions.

(17) Eiropas Parlaments pieņēma Palātas ieteikumu jau 2006. gadā. (Sk. 28.–32. punktu Eiropas Parlamenta Rezolūcijā par Kopienu finanšu interešu aizsardzību un cīņu pret krāpšanu – 2004. gada pārskats 2006. gada 15. jūnijā (P6_TA(2006)0277), (OV C 300 E, 9.12.2006., 508. lpp.)). Arī Padome atbalstīja ieceri konsolidēt vienā reglamentējošā sistēmā krāpšanas apkarošanas jomas juridiskos instrumentus (sk. 6. punktu Padomes secinājumos par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai reformu, kurus Padome pieņēma 2010. gada 6. decembrī, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/EN/genaff/118236.pdf).

(18) OV L 312, 23.12.1995., 1. lpp.

(19) OV L 292, 15.11.1996., 2. lpp.

(20) Sk. Atzinuma Nr. 8/2005 38. punktu.

(21) Tiesas 2003. gada 10. jūlija spriedums lietā C-11/00 Eiropas Kopienu Komisija pret Eiropas Centrālo banku (Commission of the European Communities v European Central Bank), 82.–95. punkts (OV C 213, 6.9.2003., 1. lpp.).

(22) Ja vien jautājums netiek atrisināts, pārstrādājot tiesību aktus krāpšanas apkarošanas jomā.

(23) Ieņēmumi no PVN ir daļa no ES pašu resursiem. Taču jēdziena “pārkāpums” definīcija Padomes Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 neaptver ar PVN saistīto krāpšanu, jo attiecas tikai uz pārkāpumiem, kas skar pašu resursus, kurus Kopienu vārdā iekasē tieši.

(24) Sk. Īpašo ziņojumu Nr. 8/2007 par administratīvu sadarbību pievienotās vērtības nodokļa jomā (OV C 20, 25.1.2008., 1. lpp.).

(25) Sk. 4. panta 1. punktu Regulā (EK) Nr. 1073/1999.

(26) Sk. Civildienesta noteikumu 86. panta 2. punktu.

(27) Pašlaik spēkā esošajā regulā, sākot no pieņēmuma, ka ģenerāldirektors ir pilnvarots pieņemt visus lēmumus par Biroju, ir nošķirti gadījumi, kad ģenerāldirektoram ir atļauts deleģēt savas pilnvaras citiem biroja darbiniekiem, no gadījumiem, kad ģenerāldirektoram savas pilnvaras deleģēt nav atļauts. Saistībā ar to skatīt arī Eiropas Ombuda 2010. gada 9. decembra ieteikuma projektu izmeklēšanā par sūdzību 856/2008/BEH pret OLAF (92.–104. punkts).

(28) Kamēr tiek pārformulēti tiesību akti krāpšanas apkarošanas jomā.

(29) Sk. 35. punktu Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2011.

(30) Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 1. panta 2. punktā ir teikts, ka “pārkāpums” nozīmē Kopienas tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem: mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.

(31) Piemēram, lai iegūtu iekšējai izmeklēšanai vajadzīgus pierādījumus.

(32) Sk. 5. punktu.

(33) Sk. nolīguma 3. punktu. Nolīguma 16. punktā noteikts, ka tiesību aktā atsauces uz citiem tiesību aktiem jāizmanto pēc iespējas maz (OV C 73, 17.3.1999., 1. lpp.).

(34) Līdzīgs noteikums par uzņēmējiem jau ir Regulas (Euratom, EK) Nr. 2185/96 7. pantā.

(35) Sk. 40.–42. punktu Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2011.

(36) Līdzīgs noteikums ir 20. pantā Padomes 2002. gada 16. decembra Regulā (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.).

(37) Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pantā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz pieņemamā termiņā veiktu jautājumu izskatīšanu Savienības iestādēs, struktūrās, birojos un aģentūrās.

(38) Komisija šādu procedūru ierosināja atbildē uz 80. punktu Īpašajā ziņojumā Nr. 1/2005 par to, kā tiek vadīts Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) (OV C 202, 18.8.2005., 1. lpp.). Sk. arī Īpašā ziņojuma Nr. 2/2011 27. punktu.

(39) Nolīguma 5. punktā ir noteikts, ka OLAF informē Eurojust pēc iespējas drīz, ja ir lieta, kurā ir nepieciešama tieša divu vai vairāk dalībvalstu atbildīgo iestāžu sadarbība tieslietās, vai ja lieta attiecas uz dalībvalsti un Kopienu (OV C 314, 9.12.2008., 3. lpp.).

(40) Ir dažādas iespējas, sk., piemēram, noteikumus, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 11. marta Lēmumā Nr. 235/2008/EK, ar ko izveido Eiropas Statistikas pārvaldības konsultatīvo padomi (OV L 73, 15.3.2008., 17. lpp.). Lēmuma 4. panta 4. punktā noteikts, ka šai augsta līmeņa padomdevējai struktūrai, kas izveidota, lai stiprinātu Eurostat neatkarību, integritāti un atbildību, palīdz sekretariāts, ko nodrošina Komisija, bet kas darbojas neatkarīgi no tās.

(41) Lieta T-48/05 Franchet un Byk/Komisija, 2008. gada 8. jūlijs (OV C 209, 15.8.2008., 44. lpp.).

(42) Pašlaik OLAF regulas 11. panta 7. punktā paredzēts, ka Biroja ģenerāldirektors informē Uzraudzības komiteju par “par gadījumiem, kad informācija jānosūta dalībvalsts tiesu iestādēm”. Pirmās instances tiesa lietas T-48/05 sprieduma 168. punktā noteica: “Nebūtu jāapstrīd, ka prasības konsultēties ar šo komiteju pirms informācijas nodošanas valstu tiesu iestādēm mērķis ir piešķirt tiesības attiecīgajām personām.”

(43) Sk. 3. pamatprincipu, kas noteikts Rezolūcijā (97)/24 par divdesmit pamatprincipiem cīņai ar korupciju, ko 1997. gada 6. novembrī pieņēma Eiropas Padomes Ministru komiteja, https://wcd.coe.int/wcd/ViewDoc.jsp?id = 593789&.

(44) Piemēru šādam starpiestāžu birojam sk. Lēmumā par Eiropas Kopienu Personāla atlases biroja izveidi (Eiropas Parlamenta, Padomes, Komisijas, Tiesas, Revīzijas palātas, Ekonomikas un sociālo lietu komitejas, Reģionu komitejas un Eiropas Ombuda 2002. gada 25. jūlija Lēmums 2002/620/EK (OV L 197, 26.7.2002., 53. lpp.)).