KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Ārējo robežu fonda ex-post izvērtējumu attiecībā uz laikposmu no 2007. gada līdz 2010. gadam (ziņojums iesniegts saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 23. maija Lēmuma Nr. 574/2007/EK 52. panta 3. punkta c) apakšpunktu) /* COM/2014/0235 final */





1. ZIŅOJUMA DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶIS[1] Ārējo robežu fonds[2] (ĀRF) tika izveidots laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam un tam tika piešķirts budžets EUR 1858 miljonu apmērā. ĀRF ir daļa no vispārīgās programmas “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība”[3], kuras kopējais budžets ir EUR 4032,23 miljoni. ĀRF mērķis ir veicināt noturīgas sistēmas izveidi migrācijas plūsmu pārvaldībai un vienotu robežkontroles un vīzu pārvaldības standartu piemērošanai visā Šengenas zonā. Tas tika izveidots, lai sekmētu solidaritāti starp dalībvalstīm[4], sniedzot tām finansiālu atbalstu to migrācijas plūsmu pārvaldībai un veicinot kopējas integrētas robežu pārvaldības sistēmas izveidi. ĀRF īsteno 28 valstis[5], un tā darbību paredz stratēģiska daudzgadu programma, kas aptver visu plānošanas periodu. Ikgadējos finanšu piešķīrumus atrunā atsevišķi un nosaka gada programmās. Lēmums, ar ko izveido ĀRF, paredz, ka Komisijai līdz 2012. gada 31. decembrim ir jāiesniedz ex-post izvērtējuma ziņojums par ĀRF īstenošanu laikposmā no 2007. gada līdz 2010. gadam[6]. Šā ziņojuma pamatā jābūt valstu ziņojumiem, kuros izvērtēti ĀRF līdzfinansēto valstu darbību rezultāti un efektivitāte[7]. Sākotnēji bija noteikts, ka dalībvalstīm jāiesniedz ziņojumi līdz 2012. gada 30. jūnijam. Taču šis termiņš sakrita ar 2010. gada programmas darbību atbilstības perioda beigām, tāpēc to pagarināja līdz 2012. gada 31. oktobrim, lai ziņojumos varētu iekļaut minēto darbību kopējos rezultātus. Šajā ziņojumā ir izklāstīti 26 iesaistīto valstu galvenie ex-post secinājumi[8]. Kopumā tās aptver finanšu piešķīrumu EUR 630 miljonu apmērā jeb 40 % no ĀRF kopējā piešķīruma. Lai nodrošinātu dalībvalstu datu salīdzināmību, tām tika sniegtas iepriekš izveidotas ziņošanas veidnes, kuras izskatīja un izlaboja vispārīgās programmas “Solidaritātes un migrācijas plūsmu pārvaldība” apvienotā komiteja[9]. Valstu ex-post izvērtējuma ziņojumu kopsavilkumu ir izstrādājis privāts līgumslēdzējs. Turpmākajās nodaļās ir apspriesta ĀRF nozīme, lietderība, efektivitāte, papildināmība un pievienotā vērtība laikposmā no 2007. gada līdz 2010. gadam. ĀRF NOZĪME EIROPAS SAVIENĪBAI UN IESAISTĪTAJĀM VALSTĪM ĀRF nozīme ES tā izveides laikā Līdz ar ES paplašināšanos 2004. un 2007. gadā vēl neredzēti daudz ES pilsoņu cerēja baudīt iespēju dzīvot brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Vienlaikus ES saskārās ar jauniem izaicinājumiem savu ārējo robežu nodrošināšanas jomā. 2007. un 2008. gadā, kad Šengenas acquis stājās spēkā vēl desmit valstīs, Austrijas, Čehijas Republikas, Vācijas, Polijas un Slovākijas ārējās robežas kļuva par iekšējām robežām. Nedz valstu pasākumi, nedz ES līmeņa pasākumi nebija pietiekami, lai pārvaldītu migrācijas plūsmu. Turklāt, ja viena Šengenas valsts nebūtu efektīvi nosargājusi ES ārējās robežas, visas Šengenas valstis būtu jutušas sekas. ĀRF ir pirmais ES instruments, kas veltīts ārējo robežu pārvaldības finansēšanai. Tas ir daļa no politikas instrumentu kopuma, kas ietver arī aģentūru Frontex, Šengenas Robežu kodeksu un topošo Šengenas izvērtēšanas mehānismu. ĀRF vispārējais mērķis ir sekmēt solidaritāti starp dalībvalstīm, sadalot ārējo robežo aizsardzības slogu un stiprinot dalībvalstu spēju izpildīt savus pienākumus saskaņā ar Šengenas acquis. Piešķirot finansējumu dalībvalstu gada programmām, ĀRF ņem vērā pienākumus, ko tās uzņemas visas Šengenas zonas interesēs. Tas arī apskata katras valsts konkrēto situāciju, piemēram, to, cik garas ir ārējās robežas, ko valsts apsargā, kā arī robežšķērsošanas gadījumu, izsniegto vīzu un ieceļošanas atteikumu skaitu. 2011. gadā tika veikts novērtējums par SOLID fondu līdzekļu gada sadalījumu dalībvalstīs[10]. Ziņojumā secināts, ka kritēriju piemērošana kopumā atzīta kā apmierinoša un tādēļ nav nepieciešams šos kritērijus mainīt. Lielākām valstīm, kas pieradušas pie lielākas migrācijas plūsmas, ĀRF ir papildinājums jau esošiem budžeta līdzekļiem, turpretim mazākām valstīm, kam ir ierobežoti līdzekļi, ĀRF nodrošina ievērojamus ieguldījumus, kas citādā veidā nebūtu iespējami. ĀRF tiek īstenots saskaņā ar dalītās pārvaldības principu, izmantojot valstu gada programmas. Katra dalībvalsts ir noteikusi iestādi, kura ir atbildīgā iestāde un kurai Komisija piešķir finansējumu valsts pasākumiem. Atbildīgās iestādes izvēlas un pārvalda konkrētus projektus. ĀRF atbalsta valstu darbības, kas ietilpst piecās prioritātēs[11]: - kopējas integrētas robežu pārvaldības sistēmas izveide attiecībā uz personu pārbaudēm pie ārējām robežām un ārējo robežu uzraudzību; - valstu elementu izveide un ieviešana Eiropas ārējo robežu uzraudzības sistēmā un pastāvīgajā Eiropas patruļu tīklā pie dienvidu jūras robežām; - vīzu izsniegšana un cīņa pret nelikumīgo migrāciju; - tādu IT sistēmu izveide, kas nepieciešamas ES robežu un vīzu jomas tiesību aktu īstenošanai; - ES robežu un vīzu jomas tiesību aktu efektīva un lietderīga piemērošana. ĀRF finansē gan valstu programmas, gan Šengenas zonas mēroga darbības. “Kopienas darbības” galvenokārt ir paredzētas starpvalstu darbību atbalstīšanai, lai stiprinātu robežkontroli un vīzu politiku un reaģētu uz ārkārtas situācijām pie ārējām robežām. Katru gadu 2007.–2010. gada plānošanas periodā ĀRF paredzēja šīm darbībām līdz pat 6 % no fonda pieejamiem līdzekļiem. Papildinot finansējumu, ko piešķir, piemērojot dalītās pārvaldības principu, vairāki projekti, kuriem sniedz atbalstu saskaņā ar Kopienas darbībām, tiek izveidoti, piemērojot tiešas centralizētas pārvaldības principu. ĀRF finansējums šajos projektos veidoja līdz pat 90 % no katra projekta kopējām attiecināmām izmaksām. ĀRF katru gadu arī rezervēja līdz pat EUR 10 miljoniem “īpašajām darbībām”. Pretēji programmām, kam būtībā ir lielāka stratēģiskā nozīme, šīs īpašās darbības ir paredzētas, lai novērstu trūkumus, ko Frontex konstatējusi konkrētās robežšķērsošanas vietās. Maksimālais finansējuma apjoms bija 80 % no katras darbības kopējām attiecināmām izmaksām laikposmā, kas nepārsniedz sešus mēnešus. Lietuvas valsts programmu ietvaros ĀRF finansēja īpašās tranzīta shēmas (STS)[12] īstenošanu; tā ir paredzēta Krievijas Federācijas pilsoņiem, kas šķērso ES teritoriju ceļā uz Kaļiņingradas apgabalu un no tā. STS kompensēja nesaņemtos maksājumus un papildu izmaksas, kas radušās, izpildot prasības, kuras noteiktas protokolos aktiem par pievienošanos ES, un pamataktā noteiktās īpašās prioritātes. 2007.–2010. gada plānošanas periodā katram gadam tika novirzīti EUR 15 miljoni. Šis ex-post izvērtējuma ziņojums aptver lielāko daļu ĀRF līdzekļu, kas piešķirti valstu programmām, piemērojot dalītās pārvaldības principu. ĀRF nozīme visā Šengenas zonā un dalībvalstīs pirmajos īstenošanas gados 2007.–2010. gada programmu īstenošanas periods ilga no 2007. gada līdz 2012. gada vidum. Šajā laikposmā dalībvalstis veica būtiskas izmaiņas savās valsts politikas nostādnēs, tiesību aktos un institucionālajās struktūrās, lai stiprinātu pārvaldību pārrobežu migrācijas jomā. Vienlaikus tika izstrādāti liela mēroga projekti Šengenas zonas līmenī, lai atbalstītu dalībvalstu centienus uzlabot pārvaldību attiecībā uz vīzu procedūrām un pārrobežu migrāciju. Šiem ES un Šengenas valstu kopīgi izstrādātajiem projektiem vajadzēja lielu personālu un ievērojamus finanšu līdzekļus, lai nodrošinātu, ka visas ieinteresētās personas ir laikus gatavas projekta sākšanai. ĀRF prioritāri atbalstīja otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmu (SIS-II), vīzu informācijas sistēmu (VIS) un citus modernus IST rīkus robežu aizsardzībai. Ekonomikas krīze sakrita ar iekšējo robežkontroļu atcelšanu, kā rezultātā samazinājās migrācijas plūsmas. Nevienmērīgi samazinājās kopējais to trešo valstu valstspiederīgo skaits, kurus aizturēja, tiem mēģinot nelikumīgi iekļūt Šengenas zonā, jo īpaši Čehijas Republikā, Austrijā un Igaunijā. Tomēr līdz ar sacelšanās gadījumiem, kas 2011. gadā norisinājās Ziemeļāfrikā, pieauga migrācijas spiediens, jo īpaši Vidusjūras reģiona valstīs. Grieķijā, Itālijā, Spānijā un Portugālē aizturēja ļoti daudz nereģistrētu migrantu; Grieķijā gadā vidēji aizturēja 227 420 personas jeb vienu trešdaļu no visām personām, ko aizturēja ES. Centrāleiropā un Ziemeļeiropā ieceļošanas atteikumu skaits kopumā samazinājās, jo īpaši Zviedrijā, Dānijā, Latvijā un Čehijas Republikā. No 2009. gada līdz 2011. gadam divpadsmit dalībvalstīs[13] palielinājās ieceļošanas atteikumu skaits. Šajā laikposmā ieceļošanas atteikumu skaits Spānijā pastāvīgi veidoja aptuveni 80 % no visiem ieceļošanas atteikumiem Šengenas zonā. Vairumā gadījumu ieceļošana tika atteikta Seūtas un Meliļas robežšķērsošanas punktos. Ņemot vērā šādu notikumu attīstību, dalībvalstis uzskatīja, ka ĀRF ir būtisks to valstiskajām vajadzībām. Septiņas dalībvalstis[14] ziņoja, ka to valsts programmu mērķi ļoti atbilst to vajadzībām, bet četrpadsmit dalībvalstis[15] ziņoja, ka to valsts programmu mērķi ir pietiekami atbilstoši. Dažas dalībvalstis arī ziņoja, ka migrācijas plūsmas, jo īpaši pēdējo gadu lielais migrantu pieplūdums uz Vidusjūras reģiona dienvidu robežas, būtiski ietekmēja to, kā ĀRF tika īstenots valsts līmenī[16]. ĀRF KĀ PAPILDINĀJUMS VALSTU BUDŽETIEM UN CITIEM FINANŠU INSTRUMENTIEM Trīspadsmit dalībvalstis[17] ziņoja, ka, izņemot ĀRF, tām nav citu finansējuma avotu ārējo robežu pārvaldībai, bet citas dalībvalstis uzskatīja, ka ĀRF ir papildinājums tādiem esošiem instrumentiem kā Eiropas Reģionālās attīstības fonds, Frontex, Eiropas Sociālais fonds un Norvēģijas Finanšu mehānisms. Dažām jaunākām ES dalībvalstīm bija pieejama ES pirmspievienošanās finansiālā palīdzība, ko nodrošināja pirmās paaudzes Šengenas Informācijas sistēma (2004.–2006.)[18], otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēma (2007.–2009.)[19], Kaļiņingradas Tranzīta speciālā programma (2004.–2006.)[20] un Phare programma. ĀRF nodrošina iesaistītajām valstīm finansējumu, lai papildinātu pašu valstu ieguldījumus robežu pārvaldības jomā. Fonda, kā arī iesaistītās valsts finansējuma apjoms ir dažāds. Piemēram, Portugālē ĀRF nodrošināja vairāk nekā 50 % no valsts ieguldījumu kopapjoma, Kiprā — 29 %, bet Dānijā, Igaunijā, Zviedrijā un Slovēnijā — mazāk nekā 10 %. ĀRF finansējums valstu programmām galvenokārt tika novirzīts investīcijām IST sistēmu jomā (vairāk nekā 40 % no valsts izdevumiem vismaz deviņās dalībvalstīs[21]) un vīzu procedūru jomā (vairāk nekā 40 % no valsts izdevumiem vismaz piecās dalībvalstīs[22]). ĀRF finansējums citu pamatinstrumentu, piemēram, konsulāro un mācību pasākumu, īstenošanai bija salīdzinoši mazāks. Viens no tā iemesliem varētu būt ĀRF finansēšanas struktūra. ES ieguldījuma apmērs ir noteikts 50 % apmērā no katras darbības kopējām izmaksām un 75 % apmērā īpašām prioritārām darbībām un darbībām valstīs, kuras saņem Kohēzijas fonda atbalstu. Lai varētu pretendēt uz līdzfinansējumu 75 % apmērā, dalībvalstis var finansēt īpašas prioritātes, kas parasti paredzētas jaunu ES iniciatīvu īstenošanai. Valstīm, kuras valsts budžeta līdzekļus jau bija novirzījušas noteiktām politikas jomām, bija lielākas iespējas attiecībā uz jaunām investīcijām saistībā ar ES prioritātēm. ĀRF LIETDERĪBA Izdevumi ĀRF kopējais piešķīrums dalībvalstīm 2007.–2010. gada programmu ietvaros bija aptuveni EUR 630 miljoni. Spānija, Itālija un Grieķija saņēma aptuveni 48 % no visa finansējuma laikposmā no 2007. gada līdz 2010. gadam. Arī Lietuva saņēma lielu piešķīrumu, no kura EUR 60 miljoni tika novirzīti īpašajai tranzīta shēmai (STS). ĀRF finansējuma sadalījums pa dalībvalstīm 2007.–2010. gada programmu ietvaros (tūkstošos euro)[23]. Vidējais īstenošanas rādītājs[24] pirmajos plānošanas perioda gados bija 86,7 %, ko veidoja paziņotie izdevumi EUR 546,5 miljonu apmērā (no piešķirtajiem EUR 630 miljoniem). Programmas ietvaros īstenošanas līmenis bija robežās no 46 % Čehijas Republikā (līdzīgi rādītāji arī Dānijā, Nīderlandē un Grieķijā) līdz 100 % četrās dalībvalstīs[25]. Kopumā septiņpadsmit dalībvalstīs īstenošanas līmenis bija lielāks par 80 %, bet trīspadsmit no šīm valstīm[26] tas pārsniedza 90 %. Lielākā daļa darbību tika īstenotas saskaņā ar 1. prioritāti, bet atlikušās attiecīgi saskaņā ar 4., 2., 3. un 5. prioritāti. Vērtējot pēc izdevumiem, uzsvars tika likts uz 2. prioritāti, bet pārējie izdevumi attiecīgi tika novirzīti 1., 4., 5. un 3. prioritātei. Visas dalībvalstis, izņemot Dāniju un Islandi, ziņoja, ka ir īstenojušas darbības saskaņā ar 1. prioritāti — robežu pārvaldības un kontroles stiprināšana; dažas no šīm valstīm ziņoja tikai par divām līdz trim darbībām[27], bet citas ziņoja vairāk nekā par četrdesmit darbībām[28]. Trīs valstis[29] iztērēja 2. prioritātei (ES ārējo robežu uzraudzība) no 75 % līdz 90 % no tām piešķirtā ĀRF finansējuma kopapjoma. Vēl deviņas valstis[30] īstenoja darbības saskaņā ar 2. prioritāti. Itālija un Spānija kopā īstenoja 55 % no 2. prioritātes darbību kopskaita. Lielākā daļa dalībvalstu īstenoja darbības saskaņā ar trešo prioritāti — vīzu izsniegšana un cīņa pret nelikumīgo migrāciju. Tā nerīkojās tikai astoņas dalībvalstis[31]. Kopumā tika īstenotas 95 darbības, kas veidoja izdevumus EUR 20,35 miljonu apmērā. Visas dalībvalstis īstenoja darbības saskaņā ar 4. prioritāti — IST sistēmu izveide un pilnveidošana ārējo robežu kontroles un vīzu jomā. Tika īstenotas 212 darbības, kas veidoja izdevumus EUR 104 miljonu apmērā. Vairums dalībvalstu ieguldīja Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) valsts elementa izstrādē (EUR 24,5 miljoni) un vīzu informācijas sistēmas (VIS) izstrādē (EUR 51,1 miljons). Dalībvalstis, kas vislielākajā mērā bija atkarīgas no ĀRF, lai izstrādātu valsts SIS (NSIS), bija Ungārija, Vācija, Igaunija, Francija un Itālija. Austrija, Portugāle, Lietuva un Somija izmantoja ĀRF finansējumu, lai finansētu vairāk nekā 40 % no valsts SIS ieviešanas izmaksām. Saskaņā ar pieejamiem datiem[32] vairākas valstis[33], izmantojot ĀRF līdzfinansējumu, finansēja vairāk nekā 70 % no valsts VIS (NVIS) ieviešanas izmaksām, bet citas — no 30 % līdz 50 %[34]. Piektās prioritātes (ES ārējo robežu un vīzu jomas tiesību aktu piemērošana) ietvaros EUR 33 miljoni tika veltīti atbalstam mācību, riska analīzes un paraugprakses izstrādes jomā. Tā ir diezgan maza summa. Divdesmit dalībvalstis izmantoja ĀRF līdzfinansējumu personāla mācībām, kopumā mācību pasākumiem iztērējot EUR 13,5 miljonus no ĀRF līdzekļiem. Pārskatīšana Pārskata perioda ietvaros vairums dalībvalstu[35] ieviesa izmaiņas savās gada programmās, lai pilnvērtīgāk izmantotu tām piešķirtos ES līdzekļus. Dalībvalstis galvenokārt mainīja sākotnēji plānotās izmaksas vairāk nekā par 10 % no kopējā piešķīruma (40 % no pārskatīšanas), finansēja jaunas darbības (30,36 %) un mainīja darbību saturu (19,64 %). Programmu pārvaldības izmaksas Lai pārvaldītu 2007.–2010. gada programmas, dalībvalstis lielākoties izmantoja tehnisko atbalstu, ko Komisija sniedza katras gada programmas ietvaros, lai gan daudzas no tām programmu pārvaldībai piešķīra līdzekļus natūrā, piemēram, nodrošināja personālu vai aprīkojumu. Lielākā daļa no EUR 18,1 miljona, kas tika atvēlēts tehniskajam atbalstam un veido 3,31 % no pārskata periodā izdotajiem ĀRF līdzekļiem, tika novirzīta personāla izmaksām. Pretēji vairumam pārējo dalībvalstu Rumānija un Grieķija visu finansējumu izmantoja, attiecīgi, uzraudzības un projektu pārvaldības jomā un IT un aprīkojuma jomā. Francija tai piešķirto tehnisko atbalstu pārsvarā izmantoja uzraudzības un projektu pārvaldības jomā. Lielākā daļa dalībvalstu secināja, ka tehniskais atbalsts tām būtiski palīdzējis efektīvi īstenot programmas, jo īpaši, kompensējot personāla izmaksas. Pēc Austrijas domām, programmas bez šā atbalsta nebūtu bijis iespējams īstenot. Vispārējā lietderība Visas dalībvalstis ziņoja, ka valstīm piešķirto ĀRF līdzekļu īstenošana noritējusi ļoti labi[36], labi[37] vai apmierinoši[38]. Tas loģiski izriet no vispārējā īstenošanas līmeņa (86,7 %) un tā, ka ĀRF finansējuma saņēmējas parasti ir valsts iestādes, kas nozīmē, ka īstenošanas procesi ir diezgan vienkārši. Tomēr daudzas dalībvalstis[39] arī ziņoja par grūtībām attiecībā uz konkrētu projektu īstenošanu un darbību pārvaldību. Projekti netika īstenoti vai tika atcelti dažādu iemeslu dēļ, piemēram, aizkavēšanās, neveiksmīgu iepirkumu un ES projektu pārvaldības pieredzes trūkuma dēļ. Ņemot vērā, ka gada programmas nevarēja sākt, pirms Komisija tās nebija apstiprinājusi, iepirkumi attiecīgi aizkavējās. Kā iemeslus tam, ka projekti netika īstenoti vai tika atcelti, minēja arī aizkavēšanos attiecībā uz centrālās SIS un VIS ieviešanu un ĀRF elastības trūkumu, jo fonds pieprasa īstenot formālu pārskatīšanas procedūru, lai gada programmās ieviestu būtiskas izmaiņas. ĀRF EFEKTIVITĀTE Iznākums un rezultāti, kas panākti 2007.–2010. gada programmu ietvaros, ir sadalīti 12 pamatkategorijās, kuru pamatā ir ĀRF prioritātes[40]. Integrēta robežu pārvaldība un valstu robežu uzraudzības stiprināšana (1. un 2. prioritāte) Šo prioritāšu ietvaros tika sasniegti dažādi rezultāti, sākot no iegādātiem un modernizētiem sauszemes, gaisa un ūdens transportlīdzekļiem, līdz pat modernizētām un izstrādātām plaša mēroga uzraudzības sistēmām un infrastruktūrām robežkontrolei. Tie ietvēra mazāka izmēra uzraudzības aprīkojuma iegādi, robežšķērsošanas vietu ikdienas pārvaldību, personāla mācības un tīklu un sakaru sistēmu izstrādi. Darbības kategorija || IZNĀKUMS || REZULTĀTI Transportlīdzekļi || Iegādāti vai modernizēti 3153 sauszemes, gaisa un ūdens transportlīdzekļi || Veiktas 3,6 miljoni patruļas Ar ĀRF atbalstu modernizēti 3–100 % dalībvalstu flotes Vidējais reaģēšanas laiks (no trauksmes līdz nonākšanai notikuma vietā): 67 minūtes Robežu uzraudzības sistēmas || Iegādātas vai modernizētas 545 sistēmas Savienotas 169 struktūras || Ārējās robežas aprīkotas 8279 km garumā Vidējais reaģēšanas laiks: 32 minūtes Darba aprīkojums robežu uzraudzībai || Iegādāti vai modernizēti 22 347 aprīkojuma elementi || Atjaunoti 11–100 % dalībvalstu aprīkojuma Vidējais reaģēšanas laiks: 52 minūtes Papildus uzraudzītas ārējās robežas 3482 km garumā. Darba aprīkojums robežpārbaudēm || Iegādāts vai modernizēts 212 881 aprīkojuma elements || 27–100 % robežšķērsošanas vietu aprīkotas ar modernizētu aprīkojumu Ceļotāju pārbaudei vajadzīgais laiks: no 15 sekundēm līdz 4 minūtēm Robežu infrastruktūra || Izveidotas vai modernizētas 108 robežšķērsošanas vietas Izveidotas 710 jaunas vietas aizturēšanas telpās pie ārējām robežām Papildus izstrādāts vai modernizēts 61 infrastruktūras elements || 4129 darbinieku strādā jaunā vai modernizētā infrastruktūrā Uzlabotas 24 robežšķērsošanas vietas un punkti, sniedzot priekšrocības robežsargiem un ceļotājiem Laiks, kas vajadzīgs ceļotāju pārbaudei ārējo robežu šķērsošanas vietās: no 8 līdz 90 minūtēm Sešpadsmit dalībvalstis[41] iegādājās transportlīdzekļus robežpārbaudēm un uzraudzībai. Šie transportlīdzekļi bija automašīnas, galvenokārt Itālijā un Grieķijā (2629), motocikli (172, no kuriem 148 Grieķijā), laivas (61), patruļkuģi (43), helikopteri (34) un lidmašīnas (5). Norvēģija izmantoja ĀRF, lai modernizētu visu tās sniega motociklu (8), visurgājēju transportlīdzekļu (7) un treileru (3) parku. Lietuva iegādājās 100 divriteņus, un Rumānija —12 traktorus ārējās robežas uzturēšanai. Kopumā tika veiktas 3,6 miljoni robežkontroles patruļu, galvenokārt deviņās dalībvalstīs[42]. Piemēram, Grieķija vairumu patruļu veica ar transportlīdzekļiem, kas modernizēti vai no jauna iegādāti, izmantojot ĀRF finansējumu. Spānija iegādājās visvairāk uzraudzības sistēmu sastāvdaļu (386), galvenokārt, lai paplašinātu ārējo robežu uzraudzības integrēto sistēmu (Sistema Integrado de Vigilancia Exterior (SIVE))[43]. Tāpēc Spānija varēja pārtvert 5279 nelikumīgos migrantus un uzlabot jūras robežas drošību, samazinot nelikumīgo migrāciju uz Kanāriju salām par 17,5 %. Ungārija ieviesa vadības un kontroles centru un dažādas tālvadības stacijas robežu uzraudzībai, Itālija paplašināja Eiropas patruļu tīkla valsts elementus, un Nīderlande izveidoja centralizētas vadības telpas jūras ostu policijai un jūras robežsargiem. Bulgārija izbūvēja integrētas uzraudzības moduli 13 km garumā gar tās ārējo robežu un izveidoja automatizētu tehniskās uzraudzības sistēmu. Francija modernizēja jūras uzraudzības sistēmu SPATIONAV, kas tagad aptver 95 % valsts jūras robežu. Malta palielināja jūras patruļas gaisa kuģu darbības pārklājumu. Papildus šīm sistēmām tika iegādātas 22 347 lielizmēra un mazizmēra darba aprīkojuma vienības robežu uzraudzībai. Lielizmēra aprīkojums bija helikopteriem paredzēta termiskās attēlveidošanas sistēma, ko iegādājās Austrija, helikopteru videonovērošanas aprīkojums, ko iegādās Beļģija, un satelītuzņēmumu apstrādes aprīkojums, ko iegādājās Bulgārija. Mazāka izmēra aprīkojums bija nakts redzamības kameras, nakts redzamības brilles, optoelektroniskās sistēmas, pārnēsājamas kameras un sensoru sistēmas, ko iegādājās Igaunija, kā arī maskēšanās un aizsardzības līdzekļi, ko iegādājās Rumānija. Dažas dalībvalstis[44] modernizēja visu darba aprīkojumu, bet citas to uzlaboja mazākos apmēros, piemēram, Zviedrija (15 %) un Slovākija (12,36 %). Kopumā Ungārija ziņoja, ka tās robežuzraudzības spējas ir būtiski palielinājušās, proti, ka uzraudzītās ārējās robežas garums ir pieaudzis par 40 %. Grieķija norādīja, ka 2011. gadā bija nedaudz mazāk aizturēšanas gadījumu un ka daļēji to nodrošināja jauns novērošanas aprīkojums, transportlīdzekļi patruļām un infrastruktūra, kam tika saņemts ĀRF līdzfinansējums. Aprīkojums, kas tika iegādāts vai modernizēts, bija ļoti dažāds. Itālija, Lietuva un Grieķija visvairāk iztērēja, lai modernizētu aprīkojumu, kas paredzēts robežpārbaudēm, piemēram, dokumentu pārbaudei. Dažas valstis ieguldīja mazizmēra aprīkojumā, lai, piemēram, izgatavotu tūkstošiem vietējās pierobežas satiksmes atļauju (Lietuva), un optisko šķiedru savienojumos, lai dokumentu pārbaudes sistēmas padarītu efektīvākas (Itālija). Citas valstis ieguldīja noteiktos lielos objektos, piemēram, viltojumu izmeklēšanas un analīzes centrā (Bulgārija). Daudzas dalībvalstis[45] ieguldīja dokumentu pārbaudes aprīkojumā, piemēram, videospektrālās iekārtās[46] un pirkstu nospiedumu lasītājos[47]. Dažas dalībvalstis[48] iegādājās aprīkojumu, kas ir saistīts ar automatizētās robežkontroles izejām[49] vai ICAO Publiskās atslēgas direktoriju, kas atbalsta tādas informācijas apmaiņu starp dažādām valstīm, kura attiecas uz elektronisko pasu autentiskumu[50]. Visās Austrijas, Maltas, Norvēģijas un Slovākijas robežšķērsošanas vietās tika modernizēts aprīkojums, Lietuvas robežšķērsošanas vietās — 50 % aprīkojuma, un Beļģijas robežšķērsošanas vietās — 27 % aprīkojuma. Francijā gandrīz visas robežšķērsošanas vietas (97,5 %) tika aprīkotas ar dokumentu pārbaudes iekārtām. Robežu infrastruktūras kategorijas ietvaros Malta modernizēja visas robežšķērsošanas vietas, uzlabojot apstākļus robežsargiem un ceļotājiem, Slovākija — 75 % robežšķērsošanas vietu, Slovēnija — 23,8 % robežšķērsošanas vietu, un Polija — 5 % robežšķērsošanas vietu. Norvēģija modernizēja vienu robežšķērsošanas vietu. Dažas dalībvalstis[51] izmantoja ĀRF finansējumu, lai paplašinātu vai modernizētu aizturēšanas vietas. Grieķija modernizēja sešas aizturēšanas vietas pie ārējām robežām un uzlaboja infrastruktūru 17 robežšķērsošanas vietās. Rumānija atjaunoja vairāku robežpolicijas nodaļu galvenās mītnes. Lielākā daļa dalībvalstu[52] ziņoja, ka šo prioritāšu ietvaros īstenotās darbības bija efektīvas daudzgadu un gada programmu mērķu sasniegšanai un sekmēja robežu pārvaldības uzlabošanos kopumā. Neliels skaits dalībvalstu[53] ziņoja, ka dažu gada programmu mērķi netika sasniegti vai tika sasniegti tikai daļēji, jo bija grūtības un kavēšanās ar iekārtu iegādi, kā arī projekti aizkavējās citu iemeslu dēļ vai tika atcelti. Tomēr ieguldījumi nodrošināja, ka tiek sasniegti vairāki pamatmērķi: plašāka un labāka robežu infrastruktūra un vairāk efektīva personāla, investīcijas inovatīvos instrumentos efektīvākai robežu ikdienas uzraudzībai, Eiropas Savienības dienvidu robežas lietderīgāka un efektīvāka kontrole un labāka lēmumu pieņemšana. Vīzu procedūras un cīņa pret nelikumīgo migrāciju (3. prioritāte) Vairums dalībvalstu, kas īstenoja darbības šīs prioritātes ietvaros, konstatēja, ka tās viņām ļoti palīdzējušas racionalizēt vīzu izsniegšanas procesus un novērst nelikumīgo ieceļošanu[54]. Ziņojot par galvenajiem sasniegtajiem mērķiem, dalībvalstis norādīja, ka ir modernizējušas IST sistēmas konsulātos, norīkojušas darbā imigrācijas sadarbības koordinatorus (ILO), vairāk nekā 280 vietās uzstādījušas jaunu vīzu izsniegšanas aprīkojumu un atjaunojušas konsulātu vīzu nodaļas. Dažas dalībvalstis saskārās ar īstenošanas problēmām, un tām bija jāatceļ vai jāierobežo noteiktas darbības, kā rezultātā šīs dalībvalstis nespēja sasniegt visus savus sākotnējos mērķus. Darbības kategorija || IZNĀKUMS || REZULTĀTI Konsulārā infrastruktūra || Jaunuzceltas vai atjaunotas 210 vīzu nodaļas Iegādātas 257 aprīkojuma vienības, lai palielinātu drošību un uzlabotu apkalpošanu konsulātos. || Vairāk nekā 1,8 miljoni vīzu izsniegtas jaunās vai atjaunotās telpās[55] Mazāk draudu drošībai Vīzu izsniegšanas aprīkojums || Iegādātas vai modernizētas 4905 aprīkojuma vienības 682 vietas aprīkotas ar jaunu vai modernizētu aprīkojumu || Vidējais gaidīšanas laiks, kas nepieciešams vīzas pieteikuma iesniegšanai: no 15 līdz 30 minūtēm Attiecībā uz konsulāro infrastruktūru un vīzu izsniegšanas aprīkojumu kopumā tika atjaunotas, modernizētas vai uzlabotas 210 vīzu nodaļas deviņu dalībvalstu[56] konsulātos. Kipra aprīkoja konsulātus ar arkveida metāla detektoriem un rentgena caurskates sistēmām, kurās izmantota multienerģijas metode. Ungārija bija plānojusi atjaunot vairāk konsulātu, taču atjaunoja tikai aptuveni 10 %. Spānija atjaunoja ieceļošanas inspekcijas zonas, uzgaidāmās telpas un teritorijas vadības zāles un ziņoja, ka drošības līmenis tās konsulātos ir palielinājies par 80 %. Atjaunošanas darbu ietvaros dažas dalībvalstis arī sasaistīja savus konsulātus ar NSIS un NVIS, modernizēja IST sistēmas[57] un uzstādīja vīzu izsniegšanas aprīkojumu vairāk nekā 650 vietās. Lielākā daļa dalībvalstu konstatēja, ka šī prioritāte ir ļoti palīdzējusi racionalizēt vīzu izsniegšanas procesus un novērst nelikumīgo ieceļošanu. Norādot galvenos rezultātus, tās pieminēja, ka ir uzlabojušas konsulāro dienestu pārvaldību, racionalizējušas vīzu procedūras, paaugstinājušas konsulātu ēku un elektronisko datu drošību, palielinājušas IST veiktspēju konsulātos, pilnveidojušas konsulāro darbinieku prasmes atklāt krāpnieciskus pieteikumus un pastiprinājušas pārbaudes pirms iekāpšanas lidmašīnās augsta riska lidostās. IST sistēmu atbalsts ES robežu un vīzu jomas tiesību aktu īstenošanai (4. prioritāte) 4. prioritāte attiecas uz jauninājumiem un uzlabojumiem VIS, SIS-II un citu IST sistēmu jomā. Ievērojams skaits dalībvalstu[58] atzina, ka darbības ir palīdzējušas attīstīt IT sistēmas, kas nepieciešamas ES instrumentu attīstībai ārējo robežu un vīzu jomā. Tomēr dažas dalībvalstis[59] novērtēja darbības tikai kā daļēji efektīvas galvenokārt tādēļ, ka bija grūtības tās īstenot. Viena no tām bija Ungārija, kas šīs prioritātes ietvaros īstenoja visvairāk darbību. Darbības kategorija || IZNĀKUMS || REZULTĀTI SIS || ĀRF finansējums veidoja no 0,41 % līdz 92,82 % no dalībvalstu kopējiem ieguldījumiem NSIS izstrādē || 81–100 % savienojuma testu bija veiksmīgi 3–1407 CSIS (centrālā Šengenas informācijas sistēma) paplašinātie atbilstības testi Paplašināta SIS, tajā iekļaujot 120 ieinteresētās personas — iestādes VIS || ĀRF finansējums veidoja no 0,27 % līdz 100 % no dalībvalstu kopējiem ieguldījumiem NVIS izstrādē || 378 konsulāti savienoti ar CVIS (centrāla vīzu informācijas sistēma) 407 robežšķērsošanas vietas savienotas ar CVIS 253 citas ieinteresētās personas savienotas ar CVIS Gaidīšanas laiks, kas nepieciešams vīzas pieteikuma iesniegšanai, samazināts līdz 15–30 minūtēm Citas IST sistēmas || Izstrādātas vai modernizētas 1272 citas IST sistēmas || Savienota 121 ieinteresētā persona — iestāde Samazināts vidējais IST atbildes laiks Vienpadsmit dalībvalstis[60] ziņoja, ka šīs prioritātes ietvaros ir veikušas SIS-II atbilstības testus. Gandrīz visas dalībvalstis ziņoja, ka šie testi bija 100 % sekmīgi, izņemot Franciju un Somiju, kuru sekmīguma līmeņi bija attiecīgi 99,2 % un 81–93 %. Somijā, Francijā, Grieķijā un Norvēģijā finansējumu galvenokārt izmantoja, lai robežšķērsošanas vietas savienotu ar SIS-II, savukārt Latvijā, Lietuvā, Maltā, Portugālē un Spānijā to lielākoties novirzīja konsulātu savienošanai. Vācija un Dānija lielāko daļu finansējuma ieguldīja, lai savienotu citas oficiālās iestādes, piemēram, imigrācijas iestādes. Itālija nodrošināja personālu VIS palīdzības dienestam un telefoniski un ar datorsistēmu starpniecību sniedza atbalstu, lai atrisinātu tehniskas problēmas, tādējādi izvairoties no pārtraukumiem un traucējumiem vīzu izsniegšanas sistēmas darbībā. Vairākas dalībvalstis[61] arī modernizēja citas IST sistēmas un aprīkojumu, tostarp klēpjdatorus, robežu uzraudzības aprīkojumu, biometrisko pasu lasītājus un citas dokumentu pārbaudes iekārtas. Divas dalībvalstis — Francija un Zviedrija — ziņoja, ka to jaunais aprīkojums ir samazinājis vidējo gaidīšanas laiku, kas nepieciešams vīzas pieteikuma iesniegšanai, attiecīgi līdz 15 un 30 minūtēm. Ziņojot par trim galvenajiem mērķiem, kas sasniegti šīs prioritātes ietvaros, dalībvalstis norādīja, ka ir modernizējušas vai izstrādājušas NSIS-II, NVIS un citas lietderīgas IST sistēmas (piemēram, pasažieru iepriekšējās informācijas sistēmas (APIS), automatizētās robežkontroles sistēmas un FADO). ES ārējo robežu un vīzu jomas tiesību aktu efektīva piemērošana (5. prioritāte) Vairums dalībvalstu[62], kas šīs prioritātes ietvaros īstenoja darbības, atzina tās par efektīvām. Turklāt aptuveni divas trešdaļas dalībvalstu[63] konstatēja, ka darbības ir būtiski atvieglojušas ES standartu piemērošanu un vispārējās stratēģijas īstenošanu šajā jomā. Darbības kategorija || IZNĀKUMS || REZULTĀTI Mācības un riska analīze || Apmācīti 32 594 darbinieki Izveidoti vai modernizēti 1515 procesi un rīki (programmatūra, statistika) || Sagatavoti 49 ziņojumi Valstīs apmācīti 8–94,03 % darbinieku Ungārija, Polija, Francija un Lietuva (un mazākā mērā Čehijas Republika, Spānija un Slovēnija) šīs prioritātes ietvaros apmācīja visvairāk darbinieku. Zviedrijā tika apmācīti 80 % no visa attiecīgā personāla, un Austrijā, Maltā un Norvēģijā — no 29 % līdz 35 %. Bulgārija gaisa telpas uzraudzības jomā apmācīja sešus pilotus, desmit helikopteru mehāniķus un vairākus robežpolicistus. Tā arī nodrošināja kādai amatpersonai mēnesi ilgu praksi konsulātā Turcijā. Neviena dalībvalsts nesāka kopīgas darbības riska analīzes jomā, lai gan Itālija par šo tēmu organizēja mācības. Mācībās ietilpa gan obligātas pamatmācības robežsargiem[64], gan speciālistu mācības, piemēram, attiecībā uz viltotiem dokumentiem[65], gan mācības, kurās galvenā uzmanība pievērsta prakses saskaņošanas uzlabošanai konsulātos[66]. Tas, ka Latvija saņēma mazāk sūdzību par vīzu procedūrām, parādīja ka tās divi tiešsaistes mācību līdzekļi, kas attiecas uz vīzu izsniegšanu un NVIS lietošanu, dod pozitīvus rezultātus. Jaunas mācību metodes Čehijas Republikā un jauni mācību moduļi Bulgārijā palīdzēja padarīt šīs darbības ilgtspējīgākas. Norādot galvenos mērķus, kas sasniegti šīs prioritātes ietvaros, dalībvalstis ziņoja, ka ES standarti tiek labāk piemēroti[67], ārējo robežu un vīzu jomas tiesību akti tiek efektīvāk piemēroti[68] un darbinieki, kas strādā vīzu jomā, ir efektīvāki[69]. ĀRF PIEVIENOTĀ VĒRTĪBA UN ILGTERMIŅA IETEKME Pievienotā vērtība un ietekme Visas dalībvalstis, kas iesniedza ziņojumus, novērtēja 2007.–2010. gada programmu vispārējos rezultātus un sasniegumus kā pozitīvus vai ļoti pozitīvus[70]. Apjoms: tas, cik lielā mērā ĀRF finansējums ir veicinājis robežu pārvaldības darbību kopumā Vairums valstu ziņoja, ka ĀRF ir sniedzis būtisku atbalstu robežu pārvaldības un kontroles jomā (1. un 2. prioritāte), vīzu procedūru un nelikumīgās migrācijas jomā (3. prioritāte) un VIS un SIS jomā (4. prioritāte). ĀRF ļāva tām risināt konkrētus valsts līmeņa trūkumus un nepilnības pie ārējām robežām saistībā ar IST sistēmām, robežu uzraudzību, valsts reaģēšanas spēju, transportlīdzekļiem un konsulāro sadarbību. ĀRF arī palielināja valstu spējas robežu pārvaldības jomā un sekmēja inovatīvu un modernu tehnoloģiju izpēti, izstrādi, testēšanu un to ieviešanu pie robežām un konsulātos. Vairāk nekā puse dalībvalstu[71] ziņoja, ka ĀRF būtiski palīdzēja risināt konkrētus valsts līmeņa trūkumus un/vai nepilnības pie ārējām robežām. Tomēr Francija, Latvija un Zviedrija ziņoja, ka ĀRF nozīme konkrētu valsts līmeņa vajadzību risināšanā bija ierobežota, jo lielākā daļa darbību vēl nebija pilnībā īstenotas. Francija norādīja, ka, lai gan ĀRF sniedza atbalstu valsts jūras robežu uzraudzības jomā, tā devums migrācijas plūsmu pārvaldības un sauszemes robežu aizsardzības jomā bija mazs. Vairākas valstis ziņoja, ka ĀRF palīdzēja radīt priekšstatu par drošām robežām, turpretī citas dalībvalstis uzskatīja, ka to ir grūti novērtēt. Iesaistītās valstis plaši ziņoja par to, ka, no vienas puses, ĀRF ir palielinājis valsts, reģionālā un vietējā līmeņa programmu un politikas ietekmi un ka, no otras puses, tas ir palielinājis to esošo fondu ietekmi, kas attiecas uz jomām, kurām piesaistīts ĀRF finansējums. Līdzīgi ziņoja valstis, kas iegulda integrētās, savstarpēji savietojamās Eiropas uzraudzības sistēmās, piemēram, EUROSUR (Eiropas Robežu uzraudzības sistēma), vai konsulārās sadarbības jomā. Darbības joma: vai ir darbības, kas bez ĀRF līdzfinansējuma nebūtu īstenotas? Vairums dalībvalstu atzina, ka bez ĀRF daudzas darbības nebūtu bijis iespējams īstenot vai arī tās nebūtu bijušas tik efektīvas. Piecas dalībvalstis uzskatīja, ka būtu varējušas sasniegt tādus pašus rezultātus bez ĀRF[72], bet citas dalībvalstis ziņoja, ka ar valsts budžeta līdzekļiem tās būtu varējušas īstenot tikai dažas darbības vai nebūtu varējušas īstenot nevienu no tām[73] vai ka bez ĀRF tādus pašus rezultātus būtu sniegušas tikai dažas darbības vai nebūtu sniegusi neviena darbība[74]. Valstīs, kurās robežu pārvaldībai novirzīts vairāk valsts budžeta līdzekļu, piemēram, Francijā, ĀRF finansējuma apjoms bija relatīvi mazāks. Taču valstīm, kurām ir mazāk budžeta līdzekļu, ĀRF bija nozīmīgs, jo ļāva veikt lielus ieguldījumus, kas citādāk nebūtu veikti, jo īpaši pašreizējā izdevumu samazināšanas kontekstā. Cik lielā mērā ĀRF ir palīdzējis dalībvalstīm pārvaldīt migrācijas plūsmas? Dažas dalībvalstis konstatēja, ka ĀRF tām ir būtiski[75] vai zināmā mērā[76] palīdzējis pārvaldīt migrācijas plūsmas, lai gan lielākā daļa dalībvalstu nenorādīja vai nespēja norādīt migrācijas tendenču izmaiņas, ko varētu attiecināt uz ĀRF. ĀRF ir palīdzējis pārvaldīt lielākas pasažieru plūsmas lidostās un jūras ostās[77] un pastiprināt kontroli un uzraudzību. Labākas kontroles un uzraudzības rezultātā bija mazāk nelikumīgas robežšķērsošanas gadījumu, vairāk vīzu pieteikumu[78] un mazāk aizturēšanu[79]. Itālija ziņoja, ka pēc moderna aprīkojuma iegādes un esošā aprīkojuma modernizācijas, kam tika izmantots ĀRF finansējums, tā veic stingrākas ārējo robežu pārbaudes. Tādējādi bija lielākas spējas cīnīties pret nelikumīgo migrāciju un tika izglābtas dzīvības daudzām personām, kuras citādāk būtu izmantojušas bīstamus jūras ceļus, cerot ieceļot nelikumīgi. Paraugprakse un gūtā pieredze No paveiktā darba var gūt vairākus paraugprakses piemērus. Tie varētu palīdzēt robežu pārvaldības un projektu un programmu pārvaldības jomā. Programmu un projektu pārvaldības jomā dažas dalībvalstis[80] konstatēja, ka, izstrādājot mazāk, bet apjomīgākas darbības, tika samazināts administratīvais slogs un nodrošināta savlaicīga īstenošana. Citas valstis[81] konstatēja, ka, izveidojot jaunas iestādes, tās var efektīvāk pārvaldīt ĀRF. Vairākas valstis[82] uzskatīja, ka to savstarpējā sadarbība ĀRF īstenošanas nolūkā ir īpaši laba prakse. Tās sadarbojās dažādi, piemēram, organizējot darbu grupās, par pamatu ņemot ģeogrāfiskās zonas. Šāda sadarbība var būt katalizators turpmākiem kopīgiem projektiem. Tika gūta pieredze, proti, vairākas valstis[83] racionalizēja sadarbību un saziņu starp valsts iestādēm un saņēmējaģentūrām. Tas šim valstīm ļāva ātrāk apzināt un īstenot projektus, ko atbalsta ĀRF, un nodrošināt, ka darbības tiek īstenotas saskaņā ar grafiku. Valstis risināja sākotnējās sarunas, apmācīja potenciālos atbalsta saņēmējus projektu plānošanā un pārvaldībā[84] un vajadzības gadījumā tika apmeklētas atbalsta saņēmēju telpas[85]. Lai nodrošinātu labākus panākumus un novērstu kļūdas, kā pamatā ir izpratnes trūkums par publiskā iepirkuma procedūrām, Ungārija pirms iesniegšanas nolēma pārbaudīt, vai atbalsta saņēmēju dokumentācija atbilst kritērijiem un ir pilnīga[86]. Kipras iestādes veica uzraudzības apmeklējumus uz vietas, lai informētu atbalsta saņēmējus par atbilstības noteikumiem, savukārt Nīderlandes iestādes pirms gada programmu pabeigšanas mēģināja gūt pilnīgu pārskatu par visām izmaksām. Dažas dalībvalstis[87] ieviesa īpašas procedūras, lai novērstu piešķirto līdzekļu zaudējumu. Vairumam dalībvalstu bija jāpārskata gada programmas, lai maksimāli efektīvi izmantotu pieejamos līdzekļus. NOBEIGUMA PIEZĪMES Pēc dalībvalstu ziņojumu un citos avotos pieejamās informācijas analīzes Komisija secina, ka, lai gan ir daži kavējumi īstenošanas ziņā, ĀRF sasniedz tam izvirzītos mērķus. ĀRF ir ļoti apmierinošs vidējais īstenošanas līmenis — 86,7 %, tādējādi tas izpilda savu uzdevumu kā ES instruments tādu investīciju līdzfinansēšanai, kas paredzētas ārējām robežām un iesaistīto valstu konsulātiem. Līdz ar to ĀRF darbojas visas Šengenas zonas interesēs un sasniedz redzamus un paliekošus rezultātus. Izmantojot ĀRF līdzekļus, kas investēti pārskata perioda ietvaros, ir veikti 3,6 miljoni patruļu, kopumā ir samazināts vidējais reaģēšanas laiks un ir uzstādītas uzraudzības sistēmas 8279 km garumā gar ārējām robežām. Dalībvalstis ir modernizējušas aprīkojumu vienā trešdaļā līdz visās robežšķērsošanas vietās, samazinot gaidīšanas laiku ceļotājiem, kam veic pārbaudes. Vairāk nekā 1,8 miljoni vīzu tika izsniegts jaunos vai atjaunotos konsulātos, un 378 konsulāti tika savienoti ar centrālo VIS (CVIS). SIS tika paplašināta, lai tajā papildus iekļautu 120 ieinteresētās personas — iestādes. ĀRF panākumu pamatā daļēji ir tā specifiskais raksturs. Galveno uzmanību pievēršot ārējo robežu pārvaldībai un vīzu izsniegšanai, ĀRF nepieļauj, ka tā līdzekļi tiek izkliedēti. Šķiet, ka izdevumi tikuši diezgan vienmērīgi sadalīti pa ĀRF prioritātēm. Tomēr dalībvalstis novirzīja mazāk līdzekļu konsulātu un vīzu izsniegšanas modernizācijai (3. prioritāte). No tiem pārsvarā gūst labumu dalībvalstu ārlietu ministrijas, kas nav tieši atbildīgas par robežu pārvaldību. Būtu lietderīgi izveidot elastīgu mehānismu, kas ļautu attiecīgajām iestādēm pilnvērtīgāk līdzdarboties. Ņemot vērā, ka šis bija pirmais mēģinājums kopīgi pārvaldīt fondu, kas atbalsta tik neparedzamu darbības jomu, no dažām grūtībām nevarēja izvairīties. Situāciju vēl vairāk sarežģīja tas, ka finansējums bija jāaprēķina un jāpiešķir ik gadu, kā rezultātā tika ietekmēts īstenošanas grafiks. Tomēr vairumā gadījumu grūtības tika pārvarētas, dalībvalstīm izmantojot efektīvo un inovatīvo pieeju, kas aprakstīta sadaļā par paraugpraksi un gūto pieredzi. Komisija savukārt pastāvīgi sniedza norādījumus, vienkāršoja īstenošanas noteikumus un atvēlēja finansējumu tā aprīkojuma apkopei, kas jau iegādāts, izmantojot ĀRF atbalstu. Gūtā pieredze un dalībvalstu konstatētās nepilnības tika ņemtas vērā, sagatavojot daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam. Vispārīgais mērķis ir paplašināt Savienības finansējuma piemērošanas jomu, atbalstot iekšējo drošību un tās ārējo dimensiju, un vienlaikus turpināt vienkāršot izpildes mehānismus un palielināt elastību, jo īpaši reaģēšanai ārkārtas situācijās. Attiecīgās Savienības aģentūras, piemēram, Eiropolu un Frontex, var izmantot pilnvērtīgāk. Dalītā pārvaldība ir jāturpina, taču jāpāriet uz daudzgadu programmām. Topošais Iekšējās drošības fonds nodrošinās finansējumu vīzu un robežu pārvaldībai, bet ieviesīs arī jauninājumu, integrējot policijas sadarbību noziedzības novēršanas un krīžu pārvarēšanas jomā. Dalītā finansējuma pārvaldībā ietverot policijas sadarbību, tiks veicināts mērķtiecīgāks un visaptverošāks atbalsts. [1] Saistību atruna: šā ziņojuma pamatā galvenokārt ir iesaistīto dalībvalstu sniegtie dati. Kaut arī Komisija ir darījusi visu iespējamo, lai tos pārbaudītu, tā nevar pilnīgi izslēgt neatbilstību vai neprecizitāšu esības iespējamību, taču uzskata, ka, visticamāk, šādas neatbilstības vai neprecizitātes nemazinātu secinājumu ticamību. [2] Lēmums Nr. 574/2007/EK, OV L 144, 6.6.2007., 22. lpp. [3] COM(2005) 123 galīgā redakcija. Vispārīgā programma ietver vēl trīs fondus: Eiropas Atgriešanās fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Bēgļu fondu. [4] Pamatojoties uz pastāvīgo praksi, ar terminu “dalībvalstis” saprot Šengenas nolīgumu parakstījušās valstis neatkarīgi no tā, vai šīs valstis ir ES dalībvalstis vai asociētās valstis. [5] Laikposmā no 2007. gada līdz 2010. gadam ĀRF piedalījās ES dalībvalstis, izņemot Apvienoto Karalisti un Īriju, un Šengenas asociētās valstis: Islande, Norvēģija un Šveice. Lihtenšteina dod ieguldījumu ĀRF, bet nepiedalās tajā. Asociētās valstis — Bulgārija un Rumānija — pievienojās ĀRF 2010. gadā. [6] Lēmuma Nr. 574/2007/EK 52. panta 3. punkta c) apakšpunkts. [7] Lēmuma Nr. 574/2007/EK 52. panta 2. punkta b) apakšpunkts. [8] Luksemburga neiesniedza izvērtējuma ziņojumu. Šveice iesniedza savu ziņojumu pārāk novēloti, lai to varētu ņemt vērā apvienotajā kopsavilkuma ziņojumā, un tādēļ Šveices sniegto informāciju nevarēja iekļaut šajā ex-post izvērtējuma ziņojumā. [9] SOLID komiteja. [10] Paziņojums par kritēriju piemērošanu attiecībā uz līdzekļu sadalījumu starp dalībvalstīm saskaņā ar SOLID fondiem (COM(2011)448). [11] Komisijas Lēmums 2007/599/EK, ar kuru Lēmumu Nr. 574/2007/EK īsteno attiecībā uz stratēģisko pamatnostādņu pieņemšanu 2007.–2013. gadam. [12] 6. pants Lēmumā Nr. 574/2007/EK, ar ko izveido Ārējo robežu fondu: “No Fonda finansē nesaņemto maksājumu summas par tranzīta vīzām un papildu izmaksas, kas rodas, īstenojot vienkāršotā tranzīta dokumenta (FTD) un vienkāršotā dzelzceļa tranzīta dokumenta (FRTD) režīmus saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 693/2003 (1) un Padomes Regulu (EK) Nr. 694/2003”. [13] BE, DK, EL, FI, HU, IT, LT, LV, NL, NO, SE, SI. [14] AT, BG, CY, EL, LV, PL, SI. [15] BE, DE, DK, EE, ES, FI, IT, LT, MT, NO, PT, RO, SE, SK. [16] BG, EL, IT. [17] AT, BE, BG, CZ, DE, EE, EL, HU, LT, LV, RO, SE, SI. [18] EE, HU, LT, LV, PL, SI, SK. [19] BG, RO. [20] LT. [21] CY, MT, PT, HU, ES, EL, SI, LT, BE. [22] CY, MT, HU, IT, BG. [23] Islande, Norvēģija un Šveice sāka veikt iemaksas ĀRF 2009. gadā un pieņēma savas pirmās gada programmas 2010. gadā. Bulgārija un Rumānija pievienojās ĀRF 2010. gadā. [24] Īstenošanas rādītājs tika aprēķināts, pamatojoties uz dalībvalstu sniegtajiem datiem. Šajā informācijā iekļauti īstenošanas rādītāji par gada programmām, kuras Komisija jau noslēgusi, un dalībvalstu prognozes attiecībā uz gada programmām, kuras vēl jānoslēdz valsts ex post novērtējuma ziņojumu iesniegšanas laikā. Jānorāda, ka Dānija un Polija neiesniedza datus par 2010. gada programas īstenošanu. Kipras un Čehijas Republikas īstenošanas rādītāji nebija galīgi. [25] DE, CY, NO, EE. [26] AT, CY, DE, EE, ES, FI, IT, LT, LV, MT, NO, PL, SK. [27] AT, CZ, MT, RO, SE. [28] EL, LT. [29] ES, IT, MT. [30] BG, FR, HU, LT, PL, PT, RO, SE, SI. [31] EE, IS, IT, LV, LT, NL, PT, SK. [32] Informācija par ĀRF kopējiem izdevumiem NVIS jomā ir pieejama par 17 dalībvalstīm. Trīs no dalībvalstīm, kas šajā jomā īstenoja darbības, neiesniedza datus (Spānija, Somija, Nīderlande), lai gan Spānija un Somija iesniedza informāciju par ĀRF līdzekļu daļu savu NVIS jomā veikto investīciju kopapjomā. [33] BE, CY, DE, EL, FR, PT, IT, HU. [34] ES, FI, NO, MT, AT. [35] Visas dalībvalstis, izņemot Bulgāriju, Dāniju, Igauniju, Islandi, Maltu, Nīderlandi un Norvēģiju. [36] AT, EE, MT, SI, SK. [37] BE, BG, DE, DK, ES, FI, FR, IT, LT, LV, NO, PL, PT, RO. [38] CZ, EL, HU, IS, NL, SE. [39] AT, BE, BG, CY, CZ, DK, EE, FI, FR, HU, IT, MT, NL, NO, PL, PT, RO, SE, SI, SK. [40] Dažas dalībvalstis savus rezultātus klasificēja citādāk. Šajā ziņojumā tie ir sagrupēti pa ĀRF prioritātēm, kuras tika uzskatītas par visatbilstošākajām. [41] CY, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, MT, NO, PT, RO, SE, SI, SK. [42] CY, EE, EL, ES, HU, IT, MT, PT, SK. 3,14 miljonus patruļu veica ar automašīnām un 432 000 — ar motocikliem. [43] Šie izdevumi pārsniedza EUR 44 miljonus, veidojot 37,33 % no Spānijas kopējiem izdevumiem 2. prioritātes ietvaros. [44] EE, ES, NO, SI. [45] CZ, FR, HU, MT, NO, PT. [46] Tostarp FR, RO. [47] DE, HU, NO. [48] Tostarp DE, PT. [49] DE, ES. [50] AT, HU, NO. [51] EL, FR, HU. [52] AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HU, NL, NO, RO, SK. [53] EE, IT, LT, PL, SE, SI. [54] AT, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT, NO, SI. [55] Tostarp Šengenas vīzas. [56] AT, CY, CZ, ES, FR, HU, LT, MT, NL, RO. [57] BE, RO, SI. [58] AT, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT, NO, SI. [59] CZ, DK, EE, FI, HU, NL SE. [60] AT, DE FI, FR, HU, IT, LV, PT, RO, SE, SK. [61] BE, CZ, EL, ES, HU, LV, LT, PL, RO, SI, SK. [62] AT, BG, CZ, DE, ES, FI, FR, HU, IT, LV, LT, NO, SE, SK. [63] AT, BG, CZ, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, PL, SI. [64] SI. [65] DE, FR. [66] ES, HU. [67] DE, ES, SI. [68] LT. [69] HU, LV. [70] Valstis, kas novērtēja rezultātus kā ļoti pozitīvus: AT, BE, BG, CY, DK, ES, FR, HU, IT, LV, MT, PL, PT, RO, SI, SK. [71] Kopumā četrpadsmit: BG, BE, CY, CZ, DE, EE, EL, HU, IT, LT, NL, PL, PT, SI. [72] DE, DK, FI, IS, NL. Jāņem vērā, ka Islande pirmās gada programmas pieņēma 2010. gadā. [73] BE, BG, CY, EE, DK, LV, MT, PT, PL. [74] AT, BG, CZ, ES, IT. [75] BG, DE, ES, LT. [76] BE, CY, EE, EL, FR, IT, MT. [77] DE. [78] ES. [79] EL. [80] CY, DK, IT. [81] DK, HU, IT, NO. [82] AT, BE, BG, CZ, DE, DK, FI, FR, IS, NO, NL, PL, PT, SE, SK. [83] AT, BE, ES, FI, FR, HU, IT, NL, NO, LT, PT. [84] ES, HU, IT. [85] FR. [86] BG, CY, EE, FR, HU, NL, PL, SK. [87] AT, EL, PL, SE.