KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Komisijas atzīto organizāciju kontroli un civiltiesiskās atbildības režīma ietekmi saskaņā ar Direktīvu 94/57/EK /* COM/2006/0588 galīgā redakcija */





LV Briselē, 11.10.2006 COM(2006) 588 galīgā redakcija KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Komisijas atzīto organizāciju kontroli un civiltiesiskās atbildības režīma ietekmi saskaņā ar Direktīvu 94/57/EK KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Komisijas atzīto organizāciju kontroli un civiltiesiskās atbildības režīma ietekmi saskaņā ar Direktīvu 94/57/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) 1. Ievads Kopienas tiesiskā regulējuma reforma attiecībā uz atzīto organizāciju darbību saskaņā ar „Erika I” [1] paketi ieviesa būtiskas izmaiņas, reaģējot uz Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas bažām, ka atzīto organizāciju darba rezultāti ne vienmēr atbilst vajadzīgajiem standartiem. Tādā veidā pastiprināja Padomes 1994. gada 22. novembra Direktīvu 94/57/EK par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā [2] (šeit turpmāk “direktīva”), lai panāktu privāto organizāciju, kurām ir izšķirošā loma jūras drošībā un piesārņojuma novēršanā, lielāku kontroli. Ar jaunajiem noteikumiem jo īpaši ieviesa šādus pasākumus: – bargas sankcijas — Kopienas apstiprinājuma atņemšana uz gadu, kas var novest pie pilnīgas apstiprinājuma atsaukšanas, ja turpina pastāvēt trūkumi, kas izraisīja apstiprinājuma atņemšanu; – prasību labi veikt drošības un piesārņojuma novēršanas kontroli pirms Kopienas apstiprinājuma piešķiršanas; – stingrākus neatkarības un kvalitātes kritērijus, kā arī lielāku pārredzamību attiecībā uz informācijas paziņošanu par šīs klases kuģiem; – īpašu obligātās civiltiesiskās atbildības līmeni atzītajām organizācijām. Šī ziņojuma nolūks ir šāds: (1) sniegt pārskatu par Komisijas veikto atzīto organizāciju kontroli, tostarp pamudinošajiem rezultātiem, kādi sasniegti, pievēršoties jūras drošību un jūras vidi potenciāli apdraudošām situācijām; (2) izpētīt saskaņā ar 6. panta 5. punktu ieviestā jaunā civiltiesiskās atbildības režīma ekonomisko ietekmi. Komisija turpina pārbaudīt direktīvas piemērošanu dalībvalstīs attiecībā uz jautājumiem, kas nav izskatīti šajā dokumentā, un vēlāk iesniegs atsevišķu ziņojumu saskaņā ar 16. panta 4. punktu. 2. Atzītās organizācijas No Starptautiskās jūras organizācijas (IMO) dalībvalstu apmēram sešdesmit atzītajām klasifikācijas sabiedrībām tikai divpadsmit saskaņā ar direktīvu atzinusi Kopiena. Tās ir šādas: · American Bureau of Shipping · Bureau Veritas · China Recognised organisation · Det Norske Veritas · Germanischer Lloyd · Korean Register · Lloyd’s Register of Shipping · Nippon Kaiji Kyokai · Registrecognised organisation Italiano Navale (RINA) · Russia Maritime Register of Shipping · Hellenic Register of Shipping · Registro Internacional Naval (RINAVE) RINAVE atzīšanu, ko sākotnēji Komisija piešķīra 2000. gadā [3] saskaņā ar 4. panta 3. punktu [tagad 4. panta 2. punktu] 2005. gada 18. aprīlī pagarināja par trīs gadiem un tikai attiecībā uz Portugāli [4], kad Komisija pārbaudīja, ka organizācija joprojām atbilst direktīvas kritērijiem, kā arī informāciju par RINAVE apmierinošo darbību. Hellenic Register of Shipping atzīšanu, ko sākotnēji Komisija piešķīra 2001. gadā [5] saskaņā ar 4. panta 3. punktu [tagad 4. panta 2. punkts] 2005. gada 2. augustā pagarināja par trīs gadiem tikai attiecībā uz Grieķiju un Kipru [6] kad a) Komisija pārbaudīja, ka organizācija joprojām atbilst direktīvas kritērijiem un ka b) Hellenic Register of Shipping izvirzīja mērķi panākt, lai dati par tās darbību atbilstu atzīto organizāciju vidējiem rādītājiem. Šo atzīšanas piešķiršanu pēc tam 2006. gada 22. maijā attiecināja uz Maltu [7]. Polijas iestādes 2004. gada martā saskaņā ar 4. panta 2. punktu iesniedza oficiālu pieprasījumu par Polish Register of Shipping ierobežotu atzīšanu. Malta, Kipra, Lietuva, Čehija un Slovākija vēlāk pievienojās Polijas prasībai. Gandrīz pēc diviem intensīva korektīva darba gadiem tagad pēc Komisijas novērtējuma šī organizācija atbilst visiem direktīvas kritērijiem un prasībām. Šī ziņojuma izstrādāšanas laikā tiek sagatavots attiecīgs lēmuma projekts, ar ko Polish Register of Shipping piešķir ierobežotu Kopienas atzīšanu. 3. Atzīto organizāciju novērtēšana 3.1. Vispārīgs pārskats Saskaņā ar 4. panta 5. punktu „organizācijas, kuras 2002. gada 22. janvārī jau ir atzītas, pamatojoties uz šo direktīvu, tiek uzskatītas par atzītām arī turpmāk. Šīm organizācijām tomēr ir jāatbilst jaunajiem noteikumiem, kas izklāstīti šajā direktīvā, un to atbilstību izvērtē 11. pantā minētajā pirmajā pārbaudē.” Saskaņā ar 11. panta 3. punktu „Komisija kopā ar dalībvalsti, kas iesniegusi attiecīgo atzīšanas pieprasījumu, regulāri un ne retāk kā vienreiz divos gados novērtē visas atzītās organizācijas, lai pārliecinātos, ka tās atbilst pielikumā iekļautajiem kritērijiem.“ Kopš grozītās direktīvas stāšanās spēkā [8], Komisija vismaz vienreiz ir novērtējusi visas atzītās organizācijas un mērķis novērtēt tās reizi divos gados 2005. gadā ir sasniegts. Prioritāte ir piešķirta tam, lai pārbaudītu atbilstību direktīvai, ar kuru izdara grozījumus. Komisija ir veikusi plašu novērtējumu, pamatojoties uz abu sistēmu analīzi un atsevišķu gadījumu izskatīšanu. Novērtējumā ietvēra gan katras novērtētās organizācijas galvenā biroja, gan viena vai vairāku reģionālo biroju apmeklējumus. Vairākos gadījumos novērtējumā ietvēra arī kuģu būvētavu un pašlaik būvēto kuģu apmeklējumus. Šajā sakarā Komisija 2005. gada februārī veica īpašu novērtējumu virkni, jo īpaši koncentrējoties uz jauno būvniecību, lai pārbaudītu atzīto organizāciju reakciju uz ārkārtīgo spriedzi, kādai pašlaik pakļauts šis tirgus. Attiecīgās dalībvalstis regulāri piedalījās šajā novērtēšanā, kas ievērojami paaugstināja šī darba lietderīgumu. Lielākā daļa novērtēšanas kopā ar iesaistītās dalībvalsts norīkotiem ekspertiem tika kopīgi plānota sagatavošanas sanāksmēs; novērtēšanas laikā dalībvalstis varēja tālāk nodarboties ar īpašiem karoga valsts jautājumiem un šajā darbā ņēma vērā karoga valstu viedokli; visbeidzot, vērtētāji apsprieda savus atzinumus ar klātesošo dalībvalsts ekspertu pirms ziņot par tiem Komisijai – kas informēja iesaistīto dalībvalsti par saviem secinājumiem un turpmākajiem pasākumiem. Atzīto organizāciju novērtēšanā Komisijai no 2004. gada februāra palīdzēja Eiropas Jūras drošības aģentūra (EMSA). · Aģentūras nodrošinātās īpašās zināšanas ļāva Komisijai palielināt novērtējumu biežumu un paplašināt to vērienu, kas izrādījās galvenais, lai sasniegtu iepriekšminētos mērķus. · EMSA izveidoja grupu no inspektoriem ar atbilstošu prasmju kopumu dažādos aspektos, uz kuriem attiecas direktīva, un izstrādāja īpašu metodoloģiju darbam uz vietas. Tā rezultātā novērtēšanas sagatavošana bija pilnīgāka, un ievērojami paaugstinājās Komisijas spēja saskatīt vājās vietas atzīto organizāciju sistēmās un procedūrās, kur nepieciešams rīkoties. 3.2. Galvenie konstatējumi un vērtējumi 3.2.1. Vispārīgi Līdz šim veiktie novērtējumi atzīto organizāciju vidū parādīja vispārēju atbilstību, izņemot konstatējumus, kas izklāstīti nākamajos punktos. Komisija tomēr uzskata, ka dominējoša tendence ir formāla atbilstība ar labi izstrādātām sistēmām un procedūrām, bet pārāk bieži kaitējot savlaicīgai kontrolei un efektīvai risku vadībai. 3.2.2. Klases noteikumu un normatīvu prasību ievērošana Komisija pārbaudīja ievērojamu kuģu skaitu vai nu pēc nejaušas izvēles un apmeklējot kuģu būvētavas, vai pēc nelaimes gadījumiem un aizturēšanas, ko veikusi ostas valsts kontrole. Šajā pārbaudē dažreiz atklājās diezgan drūma aina, ar gadījumiem, kad inspektori pieļāvuši nozīmīgas kļūdas vai noteiktas pārbaudes vai testi vienkārši izlaisti, savukārt iekšējā kontrole pēc tam reizēm nav atklājusi acīmredzamas vai nodrošinājusi atbilstošus turpmākus pasākumus. · Vērojama atkārtota tendence, ka visnopietnākie negadījumi iespējams ietekmē organizācijas ar vissliktāko pieejamo resursu relatīvo koeficientu [9]. · Tā vienas organizācijas klases un normatīvu prasību pārkāpumu var izsekot līdz pilnvarām, kas inspektoriem piešķirtas ar organizācijas reglamentu [10] ļoti ierobežotu resursu kontekstā [11]. Turpmāki pētījumi, ko Komisijas vārdā veica organizācija, noteica vairākas citas jomas, kur pareizi netiek piemērotas klases un tiesību aktos noteiktās prasības. · Cita gadījumā pēc nelaimes gadījumā iesaistīta kuģa dokumentācijas izpētes konstatēja, ka nav atklātas nopietnas inspektora kļūdas, piemērojot organizācijas noteikumus, kad viņa darbu pēc tam izskatīja pirms iesniegšanas galvenajam birojam, lai gan tās bija viegli pamanāmas minētajā dokumentācijā. · Šī organizācija uzraudzīja savus inspektorus pareizi un veica pasākumus sliktas darba izpildes gadījumā, iekaitot sertifikāta anulēšanu. Tomēr tā nepārbaudīja kuģus, kurus bija apsekojuši šie inspektori, lai noteiktu un reaģētu uz potenciālajiem riskiem. Diemžēl kuģis, ko bija apsekojis viens no inspektoriem, kuram anulēja sertifikātu, neilgi pēc tam cieta smagus bojājumus, un, pārbaudot kuģa dokumentāciju, radās ievērojamas šaubas par pietiekamu bojāto vietu apsekošanu. · Tika atklāti gadījumi, kad vairākas atzītas organizācijas iespējams nav veikušas īpašu apsekošanu, kas noteikta ar starptautiskām konvencijām (piem. stūres iekārtas pārbaude pilnībā piekrautam kuģim). 3.2.3. “Elastīguma klauzulas” Kuģu būvētavu kvalitātes sistēmu novērtējumam, ko veic atzītās organizācijas, iespējams ir arvien nozīmīgāka loma sertifikācijas procesā. Komisija pilnībā atbalsta šādu novērtēšanu kā pamatinstrumentu, lai atbilstoši papildinātu apsekošanas darbu. Tomēr tā nav nekļūdīga. · Kā minēts iepriekš, tika konstatēts, ka vienas atzītās organizācijas noteikumi bez vadības kontroles ļauj inspektoriem neiekļaut uz kuģu būvētavu kvalitātes sistēmas novērtējuma balstītu apsekošanu (“elastīguma klauzula”). · Papildu atbilstošas vadības kontroles nepieciešamībai bez izņēmuma jāveic visas tiesību aktos paredzētās pārbaudes. Minētajā gadījumā organizācijas procedūrās un pārbaudes punktu sarakstos nebija skaidri nodalītas tiesību aktos noteiktās un klases pārbaudes, kā rezultātā netika veiktas abas. · Pat attiecībā uz klases pārbaudēm nopietni jāapšauba elastīguma klauzulas piemērošanas robežas — tiek prasīts, lai atzītās organizācijas sertificētu kuģus, nevis kuģu būvētavas, un tām vienmēr jābūt pietiekamām tiešām zināšanām, lai to veiktu. · Turklāt Komisija ir atturīga attiecībā uz iespēju, kas izteikta presē, ka atzītās organizācijas varētu “palīdzēt” kuģu būvētavām izveidot to kvalitātes sistēmas – vai nu tieši, vai ar filiāļu un kopuzņēmumu starpniecību. Saistībā ar elastīguma klauzulām vai bez šādas saistības tas varētu novest pie interešu konflikta. Papildus atsevišķos gadījumos veiktiem pasākumiem Komisija paredz veikt padziļinātu kopējās situācijas novērtējumu un attiecīgi rīkoties. 3.2.4. Resursi Vairākos gadījumos Komisija konstatēja pietiekamu resursu trūkumu, lai tiktu galā ar konkrētās organizācijas darba slodzi, jo īpaši attiecībā uz pašreizējo jaunās būvniecības intensīvo pieaugumu. · Komisija galvenokārt izmantoja divus indikatorus, lai novērtētu resursu kopējo atbilstību, proti, kuģu un inspektoru attiecību [12], kas dod iespēju kopumā novērtēt organizācijas resursus, un jauno konstrukciju un inspektoru attiecību [13], nolūkā novērtēt papildu slodzi organizācijas resursiem, kura rodas no saspringtākas apsekošanas un sertifikācijas darbības saistībā ar kuģu būvniecību. Šie koeficienti ir ļoti izteiksmīgi indikatori, kurus tomēr jāapsver, ņemot vērā citus faktorus, piemēram, flotes sastāvu un vecumu. Komisija pārbaudīja arī, vai resursi ir pietiekami noteiktās darba vietās. Iegūtos rezultātus izmantoja kā instrumentu, lai novērtētu būtiskus novērtējuma atzinumus. · Novērtējot darbu, kādu viena atzītā organizācija veic lielā kuģu būvētavā, Komisija varētu tieši noteikt skaidru, konsekventu neatbilstību starp pieejamo darbaspēku (viens īpaši pilnvarots inspektors, kam laiku pa laikam palīdz otrs inspektors) un pārbaudāmo jauno konstrukciju skaitu (četras jebkurā noteiktā laikā vairākus mēnešus). Tas radīja vairākus gan klases, gan tiesību aktos noteikto prasību pārkāpumus. · Citā gadījumā Komisija atklāja negodprātīgu griešanos pēc palīdzības pie ārējā personāla palīdzēt atzīto organizāciju inspektoriem lielās jaunās būvniecības vietās. Konstatēja, ka šāds ārējais personāls veic apskates, kuras var uzskatīt par galveno darbību jaunas būvniecības laikā un kuras parasti jāveic organizācijas īpaši pilnvarotajiem inspektoriem. · Kā norādīts 3.2.2. punktā, liekas, ka parādās savstarpēja saistība starp visnozīmīgākajiem faktu konstatējumiem un iepriekšminēto indikatoru visaugstākajiem mērījumiem. Šīs problēmas cēlonis nav pilnībā skaidrs, to varētu izraisīt vai nu sīva konkurence, kvalificēta personāla trūkums un/vai atzīto organizāciju vājums attiecībā uz kuģu būvētavām, ņemot vērā strauji pieaugošo pieprasījumu un tā rezultātā saspringtos ražošanas apstākļus. Jebkurā gadījumā Komisija ir jo īpaši norūpējusies par šīs problēmas potenciālo vidēji ilgo un ilgstošo ietekmi uz kuģu drošību un veikusi nepieciešamos pasākumus, aktīvi sadarbojoties ar attiecīgajām organizācijām. 3.2.5. Kvalitātes politika un kvalitātes sistēma Atzītās organizācijas kopumā ir izveidojušas diezgan sarežģītas kvalitātes sistēmas ar sīki izklāstītām un rūpīgi dokumentētām procedūrām. Tomēr Komisijas novērtējumi parādījuši, ka vai nu gandrīz sistemātiski nav noteikti nozīmīgi galvenie darba izpildes indikatori, vai vēl biežāk tie nav apkopoti pārdomātā sistēmā, kas varētu palīdzēt vadībai novērtēt organizācijas darba izpildi un savlaicīgi pieņemt uz profilaksi orientētu nostāju. · Kopumā Komisijai radies iespaids, ka, risinot šo jautājumu atzītajām organizācijām neizbēgami būs vajadzīgs zināms laiks pārdomām un izmēģinājumiem, lai mācītos no kļūdām, bet, lai to pareizi atrisinātu atzītajām organizācijām normālos apstākļos būs vajadzīgs vidēji ilgs laiks. 3.2.6. Neatkarība Šis bez šaubām ir vissarežģītākā novērtējuma kritērijs. Tas ir tā, lielā mērā pateicoties atzīto organizāciju ļoti dažādajam statusam, — dažas no tām ir fondi vai tamlīdzīgas organizācijas, viena pilnībā pieder fondam, savukārt citas ir bezpeļņas sabiedrības vai tamlīdzīgas organizācijas, un pārējās ir akciju sabiedrības. Komisija centās noteikt iestādes un personālu, kas faktiski nosaka organizācijas darba jomu un darbu, un panākt tādu situāciju, kad ir skaidrs, ka pielikumā uzskaitītajām interešu kategorijām (“ierobežotās kategorijas”) [14] nespēj noteicoši ietekmēt Attiecībā uz akciju sabiedrībām, neskatoties uz korporatīvo struktūru, vienādi ņēma vērā īpašumtiesības uz akcijām. · Analizējot tādēļ dažreiz bija jāpārbauda struktūras, kuras, lai gan nav saistītas ar uzņēmuma vadību, ietekmē lēmumus par noteikumiem, klases apstiprināšanu/pārtraukšanu/atsaukšanu un tiesību aktos paredzēto sertifikātu izdošanu, – piemēram, klasifikācijas un tehniskās komitejas. · Kopumā atzītās organizācijas ir pielikušas ievērojamas pūles, lai panāktu atbilstību direktīvas prasībām. · Tomēr vienā gadījumā atzītai organizācijai pieprasīja mainīt valdes sastāvu, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību direktīvas prasībām. Attiecībā uz inspektora neatkarību stāvoklis kopumā ir apmierinošs, un visas novērtētās organizācijas ir iekļāvušas atbilstošus aizsardzības klauzulas savos ētikas kodeksos, darba līguma noteikumos utt. · Tomēr lielāko daļu šo klauzulu jākoriģē, lai precīzi atspoguļotu direktīvas noteikumus attiecībā uz atbilstību ierobežotajām kategorijām un personīgām, darba vai ģimenes saitēm ar tām. · Kopumā Komisija ieteica atzītajām organizācijām īstenot sistēmu, ar kuru inspektoru stāvokli varētu pārbaudīt pirms darbu uzdošanas. 3.2.7. Citas direktīvas prasības (1) Kopumā īpaši nepilnvarotu inspektoru izslēgšana no tiesību aktos paredzētā darba liekas labi noteikta, izņemot dažus atsevišķus gadījumus. Ja dažas atzītās organizācijas ir beigušas nodarbināt īpaši nepilnvarotus inspektorus, citas joprojām saglabā tos diezgan lielā skaitā. Komisija pievērš īpašu uzmanību, lai pārbaudītu, vai inspektori, kas nav īpaši pilnvaroti šim darbam, saņem atbilstošu apmācību un tiek uzraudzīti, bet jebkurā gadījumā nopietni jāapšauba, vai būtu jāsaglabā šāds nenormāls stāvoklis, kad inspektori, kas izslēgti no tiesību aktos paredzētajiem uzdevumiem, tomēr var veikt klases pārbaudes. (2) Dominē tendence, ka atzītās organizācijas virzās uz decentralizētāku struktūru. Tomēr zināmi trūkumi liek domāt, ka atzītajām organizācijām, kas izvēlas šo pieeju, jānosaka papildu pārbaudes, un tām jāpanāk līdzsvars, lai tiktu galā ar jauniem riskiem, ko rada decentralizācija (jo īpaši lielāka pakļautība darba un klientu prasību radītajam spiedienam). (3) Tā visraksturīgākajā gadījumā vienas organizācijas decentralizācija noveda pie tā, ka reģionālie vadītāji de facto ieguva plašu kontroli par darbu uzticēšanu inspektoriem, viņu apmācību un uzraudzību. To atbalstīja plaša datu bāze, kas nodrošināja reģionālos vadītājus ar visu attiecīgo informāciju par inspektoru statusu, kvalifikāciju utt., kamēr galvenais birojs realizēja savu kontroli galvenokārt ar revīzijām reizi divos gados. Tomēr bija vairāki gadījumi, kad darbu uzticēja inspektoriem bez vajadzīgā statusa un kvalifikācijas. Šis gadījums pašlaik tiek izskatīts. (4) Kopumā kvalifikāciju un apmācību liekas labi nodrošina visas atzītās organizācijas. Komisija tomēr ir piesardzīga attiecībā uz joprojām biežiem aizkavētu kvalifikācijas celšanas mācību gadījumiem. 3.3. Atzīto organizāciju darba izpilde Novērtējot ar klasi saistīto Paris MoU, Tokyo MoU un ASV krasta apsardzes izdarīto aizturēšanu proporciju gadā, divpadsmit Kopienas atzīto organizāciju veikums pēdējos gados ir ievērojami uzlabojies – kā to var redzēt turpmāk iekļautajās tabulās. (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) | | Komisija priecājas par šo uzlabošanos, kas lielā mērā mazina zināmu satraukumu, ko rada līdz šim veiktie novērtējumi. Sarežģītāka sistēma atzīto organizāciju veikuma novērtēšanai pašlaik tiek gatavota. Jaunajā sistēmā būs iekļauta gan gada, gan vairāku gadu aizturēšanu proporcija (kas novērtēta statistiskā nozīmīguma izteiksmē) un ņemti vērā citi faktori, piemēram, nelaimes gadījumi un attiecīgās flotes kuģu karoga valstis. 3.4. Komisijas veiktie pasākumi Lai reaģētu uz atklātajiem trūkumiem, Komisija piešķīra absolūtu prioritāti jebkādu drošības apdraudējumu noteikšanai un novēršanai. Kopumā atzītās organizācijas labprāt sadarbojās un ir veikušas pasākumus, lai grozītu savu reglamentu, kā arī kvalitātes sistēmu, ja atklājās, ka tā neatbilst direktīvas prasībām un/vai netika pareizi piemērota. Tomēr vairākos nopietnos gadījumos Komisija prasīja attiecīgajām organizācijām spert vienu soli tālāk un nodrošināt, lai: (1) jebkuru trūkumu potenciālās sekas būtu zināmas tik precīzi, cik nepieciešams. · Tā tika pieprasīts visaptverošs risku novērtējums saistībā ar atklātajām sistēmas kļūdām. Vienā gadījumā šajā riska novērtējumā iekļāva visu organizāciju un līdz 1500 kuģus, kuru būvniecība bija uzraudzīta pēdējos gados; (2) ar kuģiem, kurus atzina par tādiem, kas rada potenciālu risku, attiecīgi rīkotos. · Tika pieprasīti vairāku kuģu atkārtotas apsekošanas plāni, lai pārbaudītu, vai novērtējumos atklātie trūkumi ir izraisījuši faktiskas apsekošanas kļūdas. Šā ziņojuma sagatavošanas laikā septiņus kuģus atkārtoti apsekoja un vēl diviem paredzēta tūlītēja atkārtota apsekošana, un vēl vairāk vajadzētu nākt klāt pašreiz notiekošā riska novērtējuma rezultātā; (3) noteikumi un gan pašreizējās, gan tikko pieņemtās tiesību aktu prasības tiktu turpmāk pareizi piemērotas. · Tika pieprasīti visaptveroši apmācību plāni, daži attiecībā uz visu organizāciju; (4) organizācijai būtu pietiekami resursi, lai izpildītu savus uzdevumus. · Tika pieprasīti gan viena, gan vairāku gadu personāla komplektēšanas plāni. Vienā gadījumā tas nozīmēja inspektoru darbaspēka pieaugumu par vairāk nekā 10%; (5) pilnībā būtu garantēta organizācijas neatkarība. · Kā minēts iepriekš, vienai organizācijai tika pieprasīts mainīt savas valdes sastāvu, lai panāktu pārliecinošu neierobežoto kategoriju vairākumu. Daži no šiem pasākumiem joprojām turpinās, bet Komisija ir pārliecināta, ka tie ieviesuši pilnīgi jaunu, savlaicīgu veidu, kā tikt galā ar atzīto organizāciju vājajām pusēm. Daži no tiem ļoti daudz prasījuši no attiecīgajām organizācijām, kas pierāda gan saistību apzināšanos attiecībā uz drošību, gan Komisijas rīcības pievienoto vērtību šajā jomā, un abu lietderīgie rezultāti sniedzas tālu pāri Eiropas flotei. 3.5. Secinājums Eiropas Komisija uzskata par prioritāti, ka Kopienas atzītajām organizācijām vienmēr jānodrošina visaugstāko darba kvalitāti. Vienmēr jāpatur prātā, ka jebkurai kļūdai ir nozīme un tai var kādu dienu būt postošas sekas. No šī skata punkta Komisijas konstatējumi parāda, ka vēl daudz kas jādara, lai panāktu pieņemamu riska līmeni. Komisija uzskata, ka problēma nav ne pašās sistēmās, ne pašreizējos atzīto organizāciju standartos, bet ka galvenie uzlabojumi jāveic šo organizāciju kontroles vidē kopumā, kas vēl nenodrošina to darbībā iesaistīto faktisko risku līdzsvarošanu. Pēdējos gados nepieredzēti jaunās būvniecības aktivitātes līmeņi uzliek ārkārtīgu slodzi ražošanas nozarei, kas tuvojas jaudas robežai. Ir svarīgi nodrošināt, ka atzītās organizācijas var adekvāti reaģēt, lai ilgtermiņā drošība netiktu upurēta. Komisija nevilcināsies, ja nepieciešams, atsaukt atzīšanu vienai vai vairākām atzītajām organizācijām, tomēr vispirms izmantojot visus līdzekļus, lai nodrošinātu, ka kuģi, kurus tās sertificē, ir un joprojām paliek droši. To Komisija paveikusi ar atzīstamiem rezultātiem, pateicoties arī labprātīgai dalībvalstu un atzīto organizāciju sadarbībai. Komisija ar pastāvīgu EMSA tehnisko palīdzību turpinās rīkoties tik pat stingri un savlaicīgi pārliecībā, ka veiktie pasākumi dos lielu ieguldījumu, lai padarītu mūsu jūras drošākas. Iepriekšminētie atzinumi ir pilnībā ņemti vērā Komisijas priekšlikumā pārstrādāt Direktīvu 94/57/EK 3. „Jūras drošības” paketes ietvaros. Tādejādi · pastiprināta, pārredzamāka un neatkarīga kvalitātes sistēmas sertifikācijas sistēma ir būtiska profilaktiskai politikai, lielāku uzsvaru liekot uz atzīto organizāciju adekvātu riska vadību; · finansiālu sodu ieviešana par neatbilstību direktīvas kritērijiem (tostarp gan lielas soda naudas, gan periodiskus soda naudas maksājumus) ne tikai palielina sistēmas samērīgumu, bet arī ievērojami paaugstinās Kopienas rīcības efektivitāti šajā jomā un dos ieguldījumu, lai sasniegtu mērķi izlabot trūkumus jau pirmsākumā; · No līdz šim veiktajiem novērtējumiem gūtā mācība ļauj Komisijai ierosināt vairākas direktīvas kritēriju pielāgojumus, lai uzlabotu gan to lietderīgumu, gan skaidrību, piemēram, attiecībā uz resursu pietiekamību. 4. Civilatbildība Komisija ar EMSA palīdzību ir izpētījusi direktīvas 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā izklāstītā civilatbildības režīma ekonomisko ietekmi. Attiecīgā pētījuma rezultāti apkopoti pielikumā. Pētot šo tēmu, ir svarīgi paturēt prātā, ka direktīva reglamentē tikai atlīdzību, ko dalībvalsts administrācija var prasīt no atzītās organizācijas gadījumā, ja tā tiesā vai arbitrāžas tiesā savas kļūdas rezultātā atzīta par atbildīgu. 4.1. Īstenošana dalībvalstīs Iepriekšminētais pētījums ir pierādījis, ka: (1) neierobežota atbildība par nopietnu nolaidību, kā noteikts 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta) i) daļā, ir pieņemta un nav apstrīdēta; (2) attiecībā uz 6. panta 2 punkta b apakšpunkta ii) un iii) daļā minētajiem nolaidības gadījumiem tie atbildības līmeņi, kas bija paredzēti kā vismazākie atbildības līmeņi (minimālie līmeņi), vispār kļuvuši par vislielākās iespējamās atbildības līmeņiem (griesti), jo vairums dalībvalstis noteikušas limitus atbilstoši vai nedaudz augstāk par summām, kas minētas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā. Tomēr jāņem vērā svarīgs izņēmums, jo piecas dalībvalstis ir izmantojušas iespēju vienoties par neierobežotu atbildību arī attiecībā uz šiem gadījumiem; (3) neviens zināms gadījums līdz šim nav izraisījis 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā minētā mehānisma piemērošanu, un tādēļ nav precedenta, lai varētu sniegt ieteikumus. 4.2. Atzītās organizācijas Nekas nenorāda uz to, ka atzīto organizāciju finansiālo stabilitāti būtu ietekmējusi 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošana. Ja notika apspriešanās ar atzītām organizācijām, tās galvenokārt: (1) uzstāja, ka nav iespējams „apdrošināt neierobežotu atbildību”. Tas ir acīmredzams – apdrošināšanas segumam vienmēr būs ierobežojums, bet jārēķinās, ka šim segumam jābūt proporcionālam riskiem, ko faktiski uzņemas. Svarīgi atzīmēt, ka pētījums parādīja, ka atzītās organizācijas nav palielinājušas savu apdrošināšanas segumu, jo saskaņā ar direktīvu stājies spēkā pašreizējais atbildības režīms – lai gan šī apdrošināšana parasti tiek uzskatīta par pietiekamu direktīvā noteiktajiem sliekšņiem. Savos nolīgumos ar dalībvalstīm, kas tām piešķir pilnvaras, dažas atzītās organizācijas pieņēmušas neierobežotu atbildību arī neuzmanības gadījumā. Tika apgalvots, ka tas darbotos kā tirgus barjera, jo tās organizācijas, kuras nav gatavas pieņemt šādus noteikumus, nespētu darboties tās dalībvalsts tirgū, kura to pieprasa. Tomēr – katras puses ziņā ir sarunās pieņemt nolīguma nosacījumus, ieskaitot neierobežotu atbildību, saskaņā ar kuriem tās vēlas strādāt. Izrādītos arī, ka katra puse šādās sarunās būtu vienādi spēcīga, – argumentam, ka to varētu izmantot diskriminējoši, pētījumā nav rasts pamatojums, jo visām dalībvalstīm ir nolīgumi ar vairākām atzītajām organizācijām atkarībā no to karoga flotes lieluma un rakstura; (2) izteica bažas, ka direktīva varētu radīt jaunas tiesības panākt zaudējumu atlīdzināšanu. Tās baidījās, ka formulējums 6. pantā un jo īpaši frāze: “…ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, ... administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas…” rada cerības, ka trešām pusēm tagad ir jaunas likumīgas tiesības panākt finansiālu atlīdzināšanu par finanšu zaudējumiem no attiecīgās jūras administrācijas un netieši no attiecīgās atzītās organizācijas, pateicoties 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietvertajiem garantijas noteikumiem. – Tomēr tas noteikti tā nav — nekas direktīvā nemaina valstu administrāciju atbildības režīmu. – Atzītās organizācijas tomēr ziņoja par ievērojamu apdrošināšanas un tiesāšanās izdevumu pieaugumu pēc šo noteikumu ieviešanas. Neliekas, ka tam bijusi ievērojama ietekme uz noteiktajām maksām. – Lai situācija kļūtu skaidrāka, atzītās organizācijas ierosina iekļaut noteikumu, ka 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts nerada jaunas tiesības panākt zaudējumu atlīdzināšanu , lai mazinātu jebkādu tiesāšanās gadījumu skaita palielināšanos. Domājams, ka dažas valstis savos nolīgumos ar atzītajām organizācijām ir pieņēmušas šādas klauzulas (piem., Dānija, Latvija, Nīderlande). Šīs klauzulas tiks pārbaudītas, lai nodrošinātu, ka tām nav pretējs rezultāts, t.i., ka tās traucē administrācijas spēju iegūt atlīdzību saskaņā ar direktīvu; (3) ierosināja, ka 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļa jāgroza, lai tās atbilstu iespējami visaugstākajiem atbildības limitiem. Saistībā ar šo scenāriju atzītās organizācijas norādīja, ka tās vēlētos pieņemt augstākus atbildības limitus. 4.3. Secinājums Komisija atzīmē, ka, lai gan visas dalībvalstis ir paziņojušas par attiecīgiem īstenošanas pasākumiem, Saushemptonas universitātes veiktais pētījums [15] liek domāt, ka daži direktīvas elementi var nebūt pareizi transponēti visās valstu tiesību aktu sistēmās. Nepieciešamās pārbaudes veiks kā daļu no Komisijas atbilstības novērtējuma programmas šajā jomā [16]. Komisija neredz iemeslu grozīt status quo, ņemot vērā jebkādu pierādījumu trūkumu par atzīto organizāciju finansiālās stabilitātes (līdzsvara) graušanu vai ietekmi uz to. Jo īpaši Komisija neuzskata par vajadzīgu iekļaut direktīvā jaunu noteikumu, lai 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts neradītu jaunas tiesības panākt zaudējumu atlīdzināšanu, kā to prasa atzītās organizācijas [17]. Turklāt pašreizējie noteikumi par atbildību piemēroti tikai kopš 2003. gada 22. jūlija, un varbūt ir pārāk agri izdarīt jebkādus noteiktus secinājumus par to pārskatīšanas nepieciešamību jo īpaši tādēļ, ka nav nekādu atbilstīgu tiesas lēmumu. Komisija turpinās uzraudzīt 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanu, vajadzības gadījumā ziņojot likumdevējam. PIELIKUMS. SAGATAVOŠANAS PĒTĪJUMS ATTIECĪBĀ UZ ATBILDĪBAS REŽĪMU, KAS NOTEIKTS GROZĪTĀS DIREKTĪVAS 94/57/EK 6. PANTA 2. PUNKTA B) APAKŠPUNKTĀ 1. Izejas dati Grozītās Direktīvas 94/57/EK 6. panta 5 punktā noteikts, ka „Komisija ne vēlāk kā 2006. gada 22. jūlijā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā dots novērtējums tam, kādu saimniecisku ietekmi šajā pantā [6. panta 2. punkta b) apakšpunktā] paredzētajam atbildības režīms ir atstājis uz ieinteresētajām pusēm un jo īpaši uz atzīto organizāciju finansiālo līdzsvaru. Šo ziņojumu gatavo sadarbībā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un ieinteresētajām pusēm, pirmām kārtām ar atzītajām organizācijām/klasificēšanas sabiedrībām. Komisija vajadzības gadījumā, balstoties uz šo novērtējumu, iesniedz priekšlikumu grozīt šo direktīvu, iekļaujot tajā konkrētāku norādi uz atbildības principu un atbildības maksimālo apmēru.” Komisija šajā sakarā 2005. gada septembrī lūdza EMSA veikt sagatavošanas pētījumu kā ieguldījumu Komisijas ziņojumā. Pēc konkursa procedūras EMSA piešķīra Saushemptonas universitātes Jūras tiesību institūtam (Institute of Maritime Law) līgumu veikt šo pētījumu. Tā radās ziņojums, ko sagatavoja Saushemptonas universitātes Jūras tiesību institūta neatkarīga zinātnieku grupa, par „Pētījumu par atbildības režīma ekonomisko ietekmi uz attiecīgajām personām un atzīto organizāciju finansiālo līdzsvaru – Direktīvas 94/57/EK 6. panta 5. punkts”, kas datēts ar 2006. gada 15. februāri. Pētījuma vispārējais mērķis ir parādīt Direktīvas 94/57/EK (kas grozīta ar Direktīvu 2001/105/EK) 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā ietverto atbildības noteikumu īstenošanas ietekmi. Pētījumā īpaši aplūkotas atzītās organizācijas, kas pilnvarotas 25 Eiropas Savienības dalībvalstīs, Norvēģijā un Islandē, bet bija vajadzīgi daži pētījumi par citām valstīm, kas nav Eiropas kuģniecības valstis, lai nodrošinātu izejas datus, pēc kuriem varētu novērtēt komerciālās priekšrocības vai zaudējumus. Pētījumā sniegts pārskats par atbildības monetārajiem limitiem, par ko vienojušās, no vienas puses, 25 ES dalībvalstis, Norvēģija un Islande un, no otras puses, atzītās organizācijas saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) un iii) daļu. Ja valsts tiesību akti nosaka neierobežotu atbildību, tika pētīta iespēja, kā attiecīgās valsts tiesību akti var piedāvāt alternatīvas aizsardzības formas. Saushemptonas universitātes pētījumu un datus izmantoja kā izejas datus un ieguldījumu šajā ziņojumā. 2. Izejas dati 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta noteikumiem par atbildību Priekšlikums izdarīt izmaiņas Direktīvā 94/57/EK, kā rezultātā to grozīja ar Direktīvu 2001/105/EK [18], bija viens no galvenajiem priekšlikumiem pēc ERIKA avārijas 1999. gada decembrī un veidoja daļu no tā saucamās ERIKA I paketes. Viens no galvenajiem jautājumiem diskusijām Komisijas priekšlikumā bija noteikumu īstenošana 6. pantā attiecībā uz atbildību. Komisijas priekšlikums bija balstīts uz tā saucamās Gēteborgas grupas darbu, kur bija iekļautas dažas ES karoga administrācijas un dažas starptautiskas atzītās organizācijas, kas apsprieda un sagatavoja standarta noteikumus par atbildību un mēģināja vienoties par atbildības ierobežojumiem neuzmanības gadījumos. Komisijas priekšlikumā (COM2000)142, galīgais) bija teksts, kas iekļāva neierobežotu atbildību par rupju neuzmanību vai tīšām darbībām un atbildības ierobežojumus par neuzmanīgām vai vieglprātīgām darbībām. Ierosinātie limiti bija 5 miljoni EUR par cilvēku traumām vai nāvi un 2,5 miljoni EUR par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītiem bojājumiem. Koplēmuma procedūrā, samierinot Padomi un Eiropas Parlamentu, priekšlikumu izmainīja, un visaugstākos limitus (vai griestus) pārvērta par viszemākajiem (vai minimālajiem). Summas izmainīja attiecīgi uz 4 un 2 miljoniem EUR. Direktīvas 94/57/EK 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā prasīts iekļaut instrumentā, kas regulē darba attiecības starp valstu administrācijām un atzītajām organizācijām, šādus noteikumus: – ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem un cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās struktūrvienību, darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, tīšas darbības vai bezdarbības vai rupjas neuzmanības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu, bojājumus, traumas vai nāvi; – ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minētās cilvēku traumas vai nāvi; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tā tomēr nedrīkst būt mazāka par 4 miljoniem EUR; – ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu vai bojājumus; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tā tomēr nedrīkst būt mazāka par 2 miljoniem EUR. Ir svarīgi atšķirt, ka: (1) Tiesību aktos paredzēto darbu (apsekošanu) atzītās organizācijas veic karoga flotē, lai noteiktu reģistrēto kuģu atbilstību piemērojamajām starptautisko (IMO) konvenciju prasībām, kodeksiem, ES direktīvām un valsts tiesību aktiem. Attiecības starp karoga administrāciju un atzītajām organizācijām varētu noteikt ar nolīgumu starp divām personām. (2) Nekas neuzliek par pienākumu karoga valstij atļaut tiesību aktos paredzēto darbu veikt kādai atzītai organizācijai. Ir pilnīgi likumīgi veikt šo darbu pašām, tāpat kā ir pilnīgi likumīgi pilnvarot atzītās organizācijas veikt tiesību aktos paredzēto darbu. Prakse ir tāda, ka, ka vairums dalībvalstu cenšas lielākā vai mazākā mērā pilnvarot atzītās organizācijas veikt tiesību aktos paredzēto darbu. (3) Noteikumos par atbildību reglamentētā situācija ir attiecības starp karoga administrāciju un atzīto organizāciju, ja karoga valsts ir pilnvarojusi atzīto organizāciju veikt tiesību aktos paredzētos uzdevumus savā vārdā. Ja šādā situācijā tiesas ceļā tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, šī administrācija par piespriesto naudas var panākt zaudējumu atlīdzināšanu sodu no atzītās organizācijas, kas veikusi darbu tās vārdā. (4) Rupjas neuzmanības gadījumos (6. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļa) ir neierobežota atbildība, piemēram, neskatoties uz to, ko nolemj tiesa attiecībā atlīdzību, kas jāmaksā administrācijai, tai ir tiesības pilnībā panākt zaudējumu atlīdzināšanu no atzītās organizācijas. (5) Neuzmanības gadījumos (6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļa) tā var panākt zaudējumu atlīdzināšanu, kas nav lielāka kā tā, par ko vienojusies karoga valsts administrācija un atzītā organizācija, bet nevar būt zemāka par attiecīgi 4un 2 miljoniem EUR. Tādejādi, ja starp personām nav vienošanās par ierobežojumiem attiecībā uz šīm summām, bet tiesa nolemtu piespriest lielāku summu, attiecīgai karoga valsts administrācijai būtu pašai (vai attiecīgā gadījumā ar apdrošināšanu) jāsedz viss, kas pārsniedz un ir virs 2 un 4 miljoniem EUR. (6) Direktīva tomēr atstāj to divu personu – karoga valsts administrācijas un atzītās organizācijas – ziņā, ko tās vēlas pilnvarot veikt tiesību aktos paredzētos darbus savā vārdā, kā arī vest sarunas un vienoties par jebkuru summu, kas ir lielāka par 2 un 4 miljoniem EUR, tostarp arī par neierobežotu atbildību. Direktīva tomēr nenosaka neierobežotu atbildību par neuzmanības gadījumiem (6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļa). (7) Ja personas nevar panākt vienošanos, tad administrācija nevar izmantot vai deleģēt nekādus tiesību aktos noteiktos darbus šai atzītajai organizācijai un tai būs jāveic šie uzdevumi kā karoga valstij, kurai ir pilnīgas tiesības to darīt. Noteikumi 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā par atbildību stājās spēkā 2003. gada 22. jūlijā, un ziņojuma mērķis saskaņā ar 6. panta 5. punktu ir novērtēt atbildības noteikumu īstenošanas ietekmi. Ir interesanti novērtēt atbildības līmeni, par kādu dalībvalstis vienojušas ar atzītajām organizācijām, jo īpaši gadījumos, kad dalībvalstis vedušas sarunas un vienojušās par neierobežotu atbildību arī attiecībā uz neuzmanības gadījumiem. Šajos gadījumos pētīja jautājumu, vai attiecīgajām atzītajām organizācijām ir jebkāda cita aizsardzība. 3. ATBILDĪBAS LĪMEŅI – KOPSAVILKUMA PĀRSKATS 3.1. Atbildības līmeņu stāvokļa apskats ES/EEZ karoga valstīs Direktīva nosaka, ka attiecībā uz rupjas neuzmanības gadījumiem (6. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļa) jābūt neierobežotai atbildībai, un tas netiek apstrīdēts, un tā ir visās ES dalībvalstīs, kuras īstenojušas direktīvu. Pieņemtie atbildības līmeņi attiecībā uz neuzmanības gadījumiem (6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļa) ES/EEZ valstīs atšķiras. · Astoņām dalībvalstīm (Kipra, Ungārija, Latvija, Lietuva, Polija, Slovēnija, Zviedrija, Apvienotā Karaliste) atbildības limiti ir attiecīgi 4 vai 2 miljoni euro saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļu. · Piecām dalībvalstīm un Norvēģijai ir nedaudz augstāki limiti nekā direktīvā noteiktās summas – 5 vai 2,5 miljoni euro (Beļģija, Dānija, Grieķija, Malta, Portugāle un Norvēģija), kas piemērojami attiecīgās 6.panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā paredzētajās situācijās. · Trīs dalībvalstīm (Somija, Īrija un Nīderlande) atbildības limiti ir 5 vai 2,5 miljoni ASV dolāru [19]. · Piecas ES dalībvalstis, proti, Francija, Vācija, Itālija un Spānija, ir pieņēmušas neierobežotu atbildību saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļu. (Pastāv iespēja, ka Polijas standarta nolīgumā arī var noteikt neierobežotu atbildību). · Par pārējām četrām dalībvalstīm [20], nebija vai bija ļoti maz informācijas. Tādejādi 17 dalībvalstis un Norvēģija ir ieviesušas ierobežotu atbildību par neuzmanības gadījumiem. Summas lielā mērā atbilst direktīvā noteiktajām summām, pārvēršot “minimumu” par “griestiem”. Piecas dalībvalstis izmantojušas iespēju saskaņā ar 6. punktu, un ar atzītajām organizācijām, kuras tās pilnvaro, vienojušās par neierobežotu atbildību arī par neuzmanības gadījumiem. Attiecībā uz trim dalībvalstīm un Islandi stāvoklis nav skaidrs informācijas trūkuma dēļ. 1. tabulā sniegts apkopojošs pārskats par stāvokli 2006. gada februārī, pamatojoties uz katras valsts analīzi, ko veica Saushemptonas universitāte, izmantojot atbildes uz anketām [21]. 1. tabula. 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošanas stāvoklis ES dalībvalsts | Īstenošanas metode | Jauni nolīgumi | Īstenošanas grūtības | (i) Atbildība par rupju neuzmanību | (ii)NeuzmanībaVieglprātībaCilvēku traumas vai nāve(miljoni EUR) | (iii) NeuzmanībaVieglprātībaKaitējums īpašumam(miljoni EUR) | Naudas vienība | Dalībvalsts pilnvarotas atzītās organizācijas, neskatoties uz pilnvarojuma pakāpi | Austrija | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Beļģija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro | ABS, BV, GL, LR, NKK, DNV | Kipra | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Numerācija | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | ABS, BV, DNV, HRS, GL, KR, LR, NKK, RINA, RS | Čehija | Nav zināms | Nē | Nav īstenots | Standarta noteikumi un nosacījumi | Standarta noteikumi un nosacījumi | Standarta noteikumi un nosacījumi | Nav zināms | | Dānija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Igaunija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Nav zināms | Nav īstenots | Standarta noteikumi | Standarta noteikumi | Standarta noteikumi | | | Somija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | USD | ABS, BV, GL, LR, RINA, DNV, RS | Francija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | | ABS, BV, GL | Vācija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | | ABS, BV, Gl, LR, DNV | Grieķija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro | ABS, BV, DNV, GL, KR, LR, NKk, RINA, RS | Ungārija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Nav zināms | Formulējums | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | RINA | Īrija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | USD | BV, GL, LR, DNV | Itālija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | | RINA, ABS, BV, GL | Latvija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Formulējums | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | ABS, BV, GL, LR, DNV, RS | Lietuva | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Nav | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | BV, LR, DNV, RS | Luksemburga | Ierobežota īstenošana | Jā | Nav | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Malta | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Numerācija | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro/vietējā valūta | ABS, BV, DNV, GL, RINA un RS | Nīderlande | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Nav | Neierobežota | 5 | 2.5 | USD | ABS, BV, DNV, GL, LR, NKK, RINA | Polija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Notiek sarunas | Formulējums | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | Nav informācijas | Portugāle | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro | LR, BV, DNV, RINA, ABS, GL, RINAVE, NKK | Slovākija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | | ABS, GL?? | Slovēnija | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | BV, GL, RINA | Spānija | Ierobežota īstenošana | Jā | Nav | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | | BV, GL, RINA | Zviedrija | Nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | ABS,BV, GL, LR, DNV | Apvienotā Karaliste | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 4 | 2 | Euro | ABS, BV, DNV, GL, LR, RINA, NKK | EEZ VALSTIS | | | | | | | | | Islande | Ierobežota īstenošana un nolīgums | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | Nav zināms | STC/SDR 200,000 | Nav informācijas | Norvēģija | Nolīgums | Jā | Nav | Neierobežota | 5 | 2,5 | Euro | DNV, LR, BV, GL, ABS | 3.2. Neierobežota atbildība par neuzmanību Direktīva 94/57/EK atļauj Eiropas valstīm un atzītajām organizācijām vienoties par augstākiem atbildības limitiem attiecībā uz neuzmanību, nenosakot šādas lielākas summas augšējo robežu. Šīs izvēles rezultāts ir bijis divējāds: no vienas puses, noteiktas valstis izvēlējās vienoties par augstāku maksimālo summu (galvenokārt EUR 2,5 un EUR 5), no otras puses, dažas valstis uzstāja un vienojās par neierobežotām finansiālas atlīdzības saņemšanas tiesībām attiecībā uz to teritorijā atzītajām organizācijām. Šīs valstis ir Francija, Vācija, Itālija, Luksemburga un Spānija. Kā redzams 2. tabulā, šīs dalībvalstis parakstījušas nolīgumus ar ES atzītām organizācijām. 2. tabula ES dalībvalsts | 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļa | 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļa | 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļa | Atzītās organizācijas | Francija | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | ABS, BV, GL | Vācija | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | ABS, BV, GL, LR, DNV | Itālija | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | ABS, BV, GL, RINA | Luksemburga | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | ABS, BV, GL, DNV, LR, NKK, RINA | Spānija | Neierobežota | Neierobežota | Neierobežota | BV, GL, RINA | Šajās valstīs darbuzņēmējs bija nolīdzis neatkarīgus tieslietu ekspertus un izpētīja jautājumu par neierobežoto atbildību un potenciālo aizstāvēšanos pret to. Kopējos šādas izpētes rezultātus var apkopot šādi. Lielākajā daļā tieslietu sistēmās ir vispārējs princips, ka neatkarīgai valstij jāpilda savus tiesību aktos paredzētos pienākumus, ar vajadzīgo uzcītību pildot ar tiem saistītos uzdevumus, un neuzmanības gadījumā to var atzīt par atbildīgo, kam jāmaksā par kaitējumu visām aizskartajām personām. Francijas, Vācijas, Itālijas, Luksemburgas un Spānijas tieslietu sistēmas ir spēcīgi ietekmējušas viena otru un kopumā nenodrošina administrāciju ar aizsardzību pret savu pilsoņu ierosinātiem tiesu procesiem. Pretēji tam konstitūcijas noteikumi garantē pilsoņiem taisnīgas tiesas iespēju, lai panāktu zaudējumu atlīdzināšanu par šādu kaitējumu [22]. Dažās valstīs ir īpaši izveidota tiesa, kas nodarbojas tikai ar šādām prasībām [23], savukārt citās jurisdikcija nodota civiltiesai. [24] Šādā situācijā, ja atbildība par tiesību aktos paredzēto sertifikātu izdošanu gulstas uz administrāciju [25] un administrācija nevar atbrīvoties no šādas atbildības tikai ar deleģēšanu [26], rodas jautājums, vai jebkādi tiesību aktos noteikti ierobežojumi vai prasības attur administrāciju pilnībā panākt zaudējumu atlīdzināšanu no atzītās organizācijas, kas ir vainīga. Pamatojoties uz savākto informāciju, atbilde uz šo jautājumu ir negatīva [27]. Vienīgā Eiropas valsts, kur nav iespējams veikt pārliecinošu analīzi, ir Vācija, kas apgalvoja, ka konstitucionāls noteikums, kas ļauj administrācijai uzsākt prasību par atlīdzību pret saviem darbiniekiem tikai rupjas neuzmanības gadījumā, neļautu panākt zaudējumu atlīdzināšanu visos vienkāršas neuzmanības gadījumos. Tomēr liekas, ka Vācijas administrācija ir bijusi uzmanīga, nekvalificējot atzītās organizācijas kā valsts darbiniekus, un tas var padarīt šo argumentu vispār nederīgu. Tādejādi pētījums neatklāja nevienu atbilstošu valsts tiesību aktu sistēmu, kas ļautu atzītajām organizācijām, kuras pilnvarotas valstīs, kur noteikta neierobežota atbildība par neuzmanību, izvairīties no šādas neierobežotas pakļaušanas [atbildībai] vai ierobežot to. Vienīgā valsts, kur tas varētu būt iespējams, ir Vācija, bet nav bijis neviens gadījums, par ko būtu lēmusi tiesa attiecībā uz šo jautājumu. Tas, ka dažas ES karoga valstis pieprasa neierobežotu atbildību arī par neuzmanības gadījumiem, varētu izraisīt to, ka vairākas atzītas organizācijas neprasītu pilnvarojumu no šīm valstīm (skat. 3.3. punktu tālāk). Tas varētu izvirzīt jautājumu, vai iespēja vienoties par neierobežotu atbildību arī attiecībā uz neuzmanības gadījumiem varētu darboties kā līdzeklis, lai samazinātu piekļūšanu tirgum? 3.3. Direktīva 94/57/EK un konkurence Dažas atzītās organizācijas izteica viedokli, ka dažu ES dalībvalstu pieprasītā neierobežotā atbildība par neuzmanības gadījumiem un ar to saistītie neapdrošināmie riski darbojas kā protekcijas līdzeklis, lai izkropļotu tirgu un neļautu tām strādāt šādās valstīs. Pēc to domām, faktiskais rezultāts pieejamo [pakalpojumu] sniedzēju izvēles ierobežošana ar tiem, kas vēlas riskēt ar neierobežotu atbildību par parastu neuzmanību. Dažas atzītās organizācijas uzskata, ka ierosinātās direktīvas teksts atbalsta netiešu valsts organizāciju protekciju. Liekas tomēr, ka šajā viedoklī nav pilnībā ņemta vērā situācija, kad dažas atzītās organizācijas, kā to var redzēt 2. tabulā, ir parakstījušas nolīgumus par neierobežotu atbildību arī attiecībā uz neuzmanības gadījumiem. Apgalvojumu, ka to dalībvalsts varētu izmantot, lai “aizsargātu” “savu” atzīto organizāciju, neatbalsta pētījums, jo visām dalībvalstīm ir nolīgumi ar vairākām atzītām organizācijām (atkarībā no lieluma, kuģu īpašnieku pieprasījuma un karoga flotes rakstura). Direktīva nosaka iespēju vienoties par neierobežotu atbildību, bet saskaņā ar abu personu – ES dalībvalsts un atzītās organizācijas – sarunām un vienošanos. To nenosaka direktīva un tas nenotiek pēc vienas personas ieskatiem. Kā minēts iepriekš, jāatzīmē, ka tad, ja ES dalībvalsts pieprasa neierobežotu atbildību par visiem neuzmanības gadījumiem, bet nav tādas atzītās organizācijas, kas vēlētos parakstīt nolīgumu ar šādiem noteikumiem, šai dalībvalstij būs jāveic tiesību aktos paredzēto darbu savā karoga flotē pašai. 3.4. Atbildības līmeņi dažās karoga valstīs (ārpus ES) Ārpus ES atbildības limiti ievērojami variējas diapazonā, kas pašlaik konstatēts ES. Pētījums analizēja dažas lielas pasaules karoga valstis, Bahamu salas, Panamu, Kanādu, Ķīnu, Japānu, Jaunzēlandi un ASV, lai nodrošinātu bāzi, pret kuru varētu novērtēt direktīvas īstenošanas priekšrocības un trūkumus. Ir trīs valstis, kur piemērojamie atbildības limiti balstīti uz katras atzītās organizācijas standarta noteikumiem un nosacījumiem. Citas valstis ievēro IMO standarta nolīgumu, kas nozīmē neierobežotu atbildību par rupju neuzmanību un ierobežota atbildība par darbību, kā izklāstīts 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļā un 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļā. ASV atzīto organizāciju atbildība vispār nav ierobežota ar līgumu. Tomēr ASV (un Vācijā) atzītajām organizācijām pieejamās juridiskās konsultācijas liek domāt, ka prasības, kas balstītas uz neuzmanību pret attiecīgo jūras administrāciju, ir ierobežotas. Neierobežotas atbildības pastāvēšana starp jūras administrāciju un atzīto organizāciju tādēļ nedarbojas praksē. Tādejādi, pamatojoties uz Saushemptonas universitātes pētījumu liekas nav norādījumu, ka atbildības noteikumi direktīvā būtu ietekmējuši ārpus ES karoga valstis, lai tās ieviestu neierobežotu atbildību par neuzmanības gadījumiem. 3.5. Atbilstoši tiesas precedenti Sauthemptonas universitātes veiktais pētījums atklāja, ka līdz šim brīdim [28] pret atzīto organizāciju nav bijusi vai nav ierosinātas lieta, kurā būtu pieņemts lēmums vai varētu pieņemt lēmumu par zaudējuma atlīdzināšanu karoga valstij saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunktu. 3.6. Apdrošināšanas ietekme Atzītajām organizācijām ir profesionāls zaudējumu segums no 10 līdz 100 miljonu dolāru apjomā gan attiecībā uz tiesību aktos paredzētajiem, gan vispārējiem pakalpojumiem. Tomēr tās apgalvo, ka apdrošināšanas nolīgumus noslēdz kopumā drīzāk ar kopēju atbildības segumu nekā segumu “uz katru gadījumu”. Pamatojoties uz atzīto organizāciju sniegto informāciju, Direktīvas 94/57EK īstenošanas ietekmi uz apdrošināšanu var apkopot šādi: · atzītās organizācijas 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošana nerosināja vienoties par palielinātu vai papildu apdrošināšanas segumu; · tomēr apdrošināšanas prēmijas pieauga līdz slieksnim, kad apdrošinātāji un pārapdrošinātāji atkārtoti novērtēja iesaistītos riskus; · neierobežota atbildība nav apdrošināma. Tā atzītās organizācijas, kas darbojas valstīs, kur ir neierobežota atbildība, uzņemas risku, ka tās nespēs pildīt saistības attiecībā uz katastrofāliem negadījumiem, neskatoties uz to, cik lielu apdrošināšanas segumu tās iegādājušās; · pārapdrošinātāji izteica bažas par neierobežotās atbildības potenciālu saskaņā ar šo direktīvu; · apdrošināšanas līgumos tika ieviesti nelabvēlīgi līguma noteikumi; · pretēji tam neliekas, ka būtu ievērojami paaugstinājušās maksas par apskati. Tādejādi, iespējams, ka 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošana nerosina atzītās organizācijas noslēgt līgumus par palielinātu vai papildu apdrošināšanas segumu, tomēr apdrošināšanas prēmijas varētu būt palielinājušās. Maksas, ko prasa atzītās organizācijas, kas darbojas saskaņā ar sistēmām, kuras nosaka vai nu neierobežotu, vai ierobežotu atbildību par neuzmanīgām darbībām vai nolaidību, ievērojami neatšķiras. 3.7. Atzīto organizāciju finansiālā stabilitāte (līdzsvars) Pamatojoties uz pieejamo informāciju [29] liekas nav pārliecinošu faktu, ka atzīto organizāciju finansiālā stabilitāti līdz šim ietekmējusi 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošana. Interesanti noskaidrot, vai ES/EEZ nodrošina konkurētspējīgu darba vidi salīdzinājumā ar citām lielām kuģniecības valstīm pasaulē. Pamatojoties uz veikto pētījumu, galvenā atšķirība iespējams nav starp ES valstīm un valstīm ārpus ES, bet drīzāk starp valstīm ar ierobežotu un neierobežotu atbildību attiecībā uz prasībām par vieglprātīgām vai neuzmanīgām darbībām. Atbildības ierobežojums nodrošina drošāku un stabilāku finansiālo vidi atzīto organizāciju darbībai. Neierobežotu atbildību par rupju neuzmanību atzītās organizācijas pieņem kā parastu un zināmā mērā pamatotu kompromisu. Tomēr neierobežotas atbildības pieņemšana par vienkāršu neuzmanību parasti uzskata par tādu, kas draud ar finansiālu un komerciālu pašnāvību, kādēļ dažas atzītās organizācijas nav gatavas sniegt savus pakalpojumus ar tādiem noteikumiem. Noslēgumā: pētījums parādīja, ka tiktāl, ciktāl tas attiecas uz neierobežotas atbildības izvēles komerciālām priekšrocībām un trūkumiem, nav pārliecinošu faktu, ka pēc direktīvas īstenošanas radušās kādas nozīmīga tirgus izmaiņas. Saskaņā ar atbildēm, kas saņemtas no atzītajām organizācijām, maksas par apskatēm ir konsekventi pieaugušas atbilstoši attiecīgajiem tirgiem un neliekas, ka tās ietekmējušas dažādā pakļautība riskam. 4. Konsultācijas Saushemptonas universitātes pētījumu veica, izmantojot aptaujas par noteiktajiem jautājumiem un, ņemot vērā, ka vajadzīgo informāciju saņēma no virknes dažādu avotu ar dažādām interesēm un darba pieredzi, izmantoja piecas dažādas aptaujas un adresēja tās Eiropas Savienības dalībvalstu valdībām, valstu, kas nav dalībvalstis, valdībām, atzītajām organizācijām, tieslietu ekspertiem Eiropas Savienībā un attiecīgi tieslietu ekspertiem ārpus Eiropas Savienības. Gandrīz visos gadījumos aptaujas papildināja ar telefoniskām pārrunām. Ar dažiem nozīmīgiem izņēmumiem, no valdībām saņemtās rakstiskās atbildes bija īsas un kodolīgas un tālākai izpētei bija vajadzīgi turpmāki pasākumi. Daudz plašāku informāciju savāca ar turpmāku aicinājumu palīdzību, pat tad, ja tie bieži bija saistīti ar skaidri izteiktām konfidencialitātes prasībām. No tieslietu ekspertiem saņemtās atbildes bija ļoti vērtīgas pat tad, ja nebija visaptverošas. Tiktāl, ciktāl tas attiecas uz atzītajām organizācijām, visiem Starptautiskās klasificēšanas organizāciju apvienības (IACS) dalībniekiem lūdza piedalīties pētījumā, un septiņi no tiem atbildēja. Sazinājās arī ar divām citām atzītajām organizācijām, kuras ierobežoti atzītas ES (Hellenic Register of Shipping un RINAVE). Saushemptonas universitātes pieeju atbalstīja ar vēstuli no EMSA, kur izskaidrots EMSA uzdotais darbs. Prasība 6. panta 5. punktā nosaka, ka “šo ziņojumu gatavo sadarbībā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un ieinteresētajām pusēm, pirmām kārtām ar atzītajām organizācijām/klasificēšanas sabiedrībām”. Izmantotā pieeja lielā mērā atbilst šai prasībai. Vairākums IACS dalībnieku deva vērtīgu ieguldījumu līgumslēdzējiem un viņu viedokļus iekļāva ziņojumā (skat. 4.1. punktu tālāk). Ne visas dalībvalstis bija aktīvas vai reaģēja uz pētījumu. 4.1. Atzīto organizāciju nostāja Atzīto organizāciju nostāja attiecībā uz direktīvu ir publiskota ar Starptautiskās klasifikācijas organizāciju apvienības (IACS) pasākumu palīdzību (IACS) [30] Savā dokumentā “Virzībā uz Savienības nākotnes jūras politiku. Eiropas redzējums attiecībā uz okeāniem un jūrām. Straptautiskās klasificēšanas organizāciju apvienības (IACS) ieguldījums./Towards a Future Maritime Policy for the Union: A European vision for the ocean and the seas Contribution by International Association of Classification Societies (IACS)/ [31], IACS izteica atbalstu ES iniciatīvām attiecībā uz jūras drošību. Tomēr attiecībā uz atzīto organizāciju IACS izvirzīja vairākus jautājumus, kas pēc tās domām ir Direktīvas 94/57/EK vājās puses un trūkumi. Tās nostāju var apkopot šādi: „... Klasifikācija un ar to saistītie tiesību aktos paredzētie pakalpojumi, ko sniedz IACS dalībnieki vai nu klasifikācijas sabiedrības vai atzītās organizācijas statusā, ir būtiska kopējo jūras drošības un piesārņojuma novēršanas režīmu sastāvdaļa. Šie pakalpojumi dod ievērojamu ieguldījumu dzīvības un īpašuma drošībā, kā arī jūras vides aizsardzībā. Šo būtisko pakalpojumu turpmāku sniegšanu apdraud pašreizējā klasifikācijas sabiedrību pakļaušana potenciāli neierobežotai atbildībai par to kļūdām vai nolaidību, kas neveido rupju neuzmanību. IACS dalībnieki godbijīgi lūdz, lai Jūras policijas uzdevumu vienība pienācīgi apsvērtu atbilstošu paplašinātu juridisko aizsardzību klasifikācijas sabiedrībām, kas darbojas ES dalībvalstīs un ir atzītas saskaņā ar ES Padomes Direktīvu 94/57/EK, ar grozījumiem, par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā. Šāda aizsardzība neattiektos uz rupjas neuzmanības gadījumiem. Šāda aizsardzība būtu būtiskā ieguldījuma, ko klasifikācijas sabiedrības dod kopējai ekonomiskai izaugsmei, vietējām nodarbinātības iespējām, jūras drošībai un vides aizsardzībai, atzīšana. Šāda aizsardzība būtu objektīva, pārredzama un ļautu iesniegt apelāciju. . […] Kā starptautiska organizācija, kas apkalpo visinternacionālāko no ražošanas nozarēm, jūras klasifikācijas sabiedrības paļaujas uz brīvas konkurences un tirdzniecības principiem, lai efektīvi sniegtu pakalpojumus kuģniecības un krasta ražošanas nozarēm. Šādi principi ir balstīti uz neatkarīgu nāciju savstarpējas sadarbības koncepciju. IACS godbijīgi lūdz Jūras policijas uzdevumu vienību glabāt kā dārgumu šos principus un koncepcijas ES jūras policijā, lai nodrošinātu konkurētspēju brīvā un godīgā tirgū” [32]. No iepriekšminētās nostājas izriet šādi jautājumi: · IACS neaicina grozīt 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļu, kas piemērojama rupjas neuzmanības gadījumos. · IACS dalībnieki ir nobažījušies, ka viņu pakalpojumu nodrošināšanu apdraud iespēja ES dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvu 94/57/EK noteikt neierobežotu atbildību par kaitējumu, ko rada neuzmanības gadījumi. · Tās lūdz aizsardzību, grozot atbildības noteikumus, kas ietverti direktīvas 6. panta 2. punkta ii) daļā un 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļā. Šis atzītās organizācijas ierosina grozīt 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā noteiktos limitus uz visaugstākajiem atbildības limitiem un ielikt noteikumu ar nozīmi, ka 6. panta 2. punkta b) apakšpunkts nerada jaunas tiesības panākt zaudējumu atlīdzināšanu, lai samazinātu pieaugošu tiesāšanos. Saskaņā ar iepriekšminēto scenāriju atzītās organizācijas norādīja, ka tās vēlētos pieņemt augstākus atbildības limitus ar noteikumu, ka tiem ir robeža. Tās arī izsaka bažas [33] attiecībā uz pieaugošu kriminālatbildības draudu ietekmi uz to personālu un jūrniekiem, komplektējot piemērotus inspektorus. No saņemtajām atbildēm izriet, ka Direktīvas 94/57EK 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta īstenošana ir ietekmējusi atbildības jautājumu, un jo īpaši: (1) Iespējams tā ietekmējusi sarunu procesu ar dažādām valstīm; un (2) Tā atzīto organizāciju klientiem devusi impulsu apspriest augstākus atbildības apjomus. Atzītās organizācijas sagaida nozīmīgas tiesāšanās izmaiņas pēc Direktīvas 94/57/EK 6. panta 2 punkta atbildības noteiktumu īstenošanas. Jo īpaši: · Formulējums 6. pantā: “ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju,…administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas” liekas var radīt cerības, ka trešām pusēm tagad ir ar tiesību aktiem noteiktas tiesības saņemt finansiālu atlīdzību par finanšu zaudējumiem no attiecīgas jūras administrācijas un netieši no attiecīgās atzītās organizācijas, pateicoties noteikumiem par zaudējumu atlīdzību 6. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) un iii) daļā. · Atzītās organizācijas apgalvo, ka prasītājam tiesvedībā pret atzīto organizāciju ir iespēja pievienot prasības pret valsts administrāciju, cerībā izraisīt šīs administrācijas prasības pret atzīto organizāciju, lai atbalstītu to privātās intereses. · Atzītās organizācijas ziņoja par pieaugošu finansiālu prasību skaitu attiecībā uz to apsekojumiem. Papildu tam tās ziņoja par ievērojamu prasīto summu pieaugumu. [34] Tās saista to ar iedrošinājumu, ko prasītāji saņēmuši līdz ar formulējumu 6. panta 2. punkta b) apakšpunktā. · Atzītās organizācijas baidās, ka atšķirība starp neuzmanību un rupju neuzmanību var kļūt neskaidra, ja ir ievērojami dzīvības zaudējumi vai kaitējums, kas radies no kuģu satiksmes nelaimes gadījuma, tādā veidā “liels" kaitējums un publicitāte var novest pie tā, ka iespējams viegli pierādīt rupju neuzmanību. · Dažas atzītās organizācijas ziņoja, ka tiesāšanās pieaugums iespējams ietekmē veidu, kādā jūras inspektori veic savus pienākumus, tā iespaida dēļ, kāds liela mēroga tiesāšanās varbūtībai ir gan uz inspektoru, gan atzīto organizāciju, gan attiecīgo valsts administrāciju ierēdņu morāli un attieksmi. Tika apgalvots arī, ka darba efektivitāti var ietekmēt prasību draudi no kuģu īpašniekiem, kuru kuģi jāaiztur pēc apsekošanas. Pēdējos gados tiek norādīts uz arvien lielāku šādu draudu un prasību skaitu. Turklāt atzītās organizācijas apgalvo, ka, pateicoties potenciālam tiesāšanās pieaugumam, kļūst arvien grūtāk iegūt atbilstošu segumu apdrošināšanas tirgū, un tas, kas ir pieejams, saistīts ar augstākām prēmiju likmēm un augstākiem atskaitījumiem. [1] COM(2000) 142, galīgā redakcija [2] OV L 319, 12.12.1994., 20. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/84/EK (OV L 324, 29.11.2002., 53. lpp.). [3] Komisijas Lēmums 2000/481/EK, OV L 193, 29.7.2000., 91. lpp. [4] Komisijas Lēmums 2005/311/EK, OV L 99, 19.4.2005., 15. lpp. [5] Komisijas Lēmums 2001/890/EK, OV L 329, 14.12.2001., 72. lpp. [6] Komisijas Lēmums 2005/623/EK, OV L 219, 24.8.2005., 43. lpp. [7] Komisijas Lēmums 2006/382/EK, OV L 151, 6.6.2006., 31. lpp. [8] 2002. gada 22. janvāris [9] Sal. 3.2.4. punktu. [10] Sal. 3.2.3. punktu. [11] Sal. 3.2.4. punktu. [12] Atzīto organizāciju klasificēto kuģu, uz kuru attiecas direktīva, skaits dalīts ar īpašo inspektoru skaitu. [13] Pašlaik būvēto atzītās organizācijas klasei atbilstošo kuģu, uz kuriem attiecas direktīva, skaits, kas dalīts ar īpašo inspektoru skaitu. [14] Kuģu īpašnieki vai kuģu būvētāji, vai citi, kas komerciāli iesaistīti kuģu ražošanā, aprīkošanā vai ekspluatācijā. [15] Sal. 1. tabulu pielikumā. [16] Šā ziņojuma sagatavošanas laikā pārkāpumu izmeklēšanas procedūra uzsākta pret Slovākijas Republiku, bet ne saistībā ar direktīvas noteikumiem par atbildību (pienākumu nepildīšana saskaņā ar 3. pantu). [17] Saprotams, ka Komisija, novērtējot katru atzīto organizāciju, tomēr pārbauda, vai to apdrošināšanas segums ir pietiekams. [18] OV L 324, 29.11.2002., 53. lpp. [19] Pēc februāra maiņas kursu, šīs summas izsakāmas kā attiecīgi 4,2 vai 2,1 miljoni EURO. [20] Austrija, Čehija, Igaunija un Slovēnija. [21] Neskatoties uz visām pūlēm savākt pieejamo informāciju no valdības un citiem oficiāliem avotiem, sniegtās informācijas precizitāti un pilnīgumu nevar garantēt. [22] Piemēram, Vācijā — § 34 GG, Itālijā — Art. 28 Cost. [23] Piemēram, Francijas Tribunal Administratif. [24] Piemēram, Itālijā. [25] Pienākumu izdot tiesību aktos paredzētos sertifikātus parasti ar starptautiskām konvencijām uzliek karoga valstīm. Liekas, tā ir arī šajā gadījumā vismaz tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Eiropas tiesību aktiem, ņemot vērā izrietošo no diviem direktīvas apsvērumiem, kas atsaucas gan uz dalībvalstu pienākumu izdot starptautiskos sertifikātus attiecībā uz drošību un piesārņošanu, gan ciešāku valstu administrāciju iesaistīšanu šādu sertifikātu izsniegšanā. [26] Vai nu juridisko noteikumu dēļ šajā sakarā vai tāpēc, ka atzītās organizācijas pašas ir kvalificētas kā administrācijas aģenti. [27] Spānijā Dekrēts 90/2003 skaidri uzliek šādu atbildību, un tajā nav izslēgšanas, izņēmumu vai ierobežojumu. [28] 2006. gada februāris [29] Atzītā organizācija, kas atbildēja uz anketu, nav radījusi nekādas saistības valsts administrācijai, veicot tiesības aktos paredzēto jūras darbu šai valsts administrācijai. [30] American Bureau of Shipping, Bureau Veritas, China Classification Society, Det Norske Veritas, Germanischer Lloyd, Korean Register of Shipping, Lloyd's Register, Nippon Kaiji Kyokai, Registro Italiano Navale, Russian Maritime Register of Shipping, Indian Register of Shipping (Associate). [31] IACS, Towards a Future Maritime Policy for the Union: A European vision for the ocean and the seas Contribution by International Association of Classification Societies (IACS), 2005. gada 13. oktobris. [32] Turpat, 6.1-6.7 punkts. [33] „…IACS lūdz Jūras policijas uzdevumu vienību apsvērt ļoti negatīvo ietekmi uz nepieciešamā kvalificētā klasifikācijas personāla piesaistīšanu un saglabāšanu, ko veicinātu tālāka tiesību aktu paplašināšana, kas padarītu par kriminālām darbības, kuras varētu dot ieguldījumu nejaušā piesārņošanā, bet kuras neveido rupju neuzmanību vai indivīda pienākumu nepildīšanu.” Šis jautājums tieši neattiecas uz civilatbildības noteikšanu un ierobežošanu, bet ir saistīts ar cerībām iegūt civilo finansiālo atlīdzību atbilstošos gadījumos, ja tiek noteikta kriminālatbildība. [34] Netika sniegta statistika vai sīka informācija. --------------------------------------------------