EIROPAS KOMISIJA Briselē, 4.4.2019 COM(2019) 149 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI EMPTY Vides politikas īstenošanas 2019. gada pārskats:





Eiropa, kas aizsargā savus pilsoņus un uzlabo viņu dzīves kvalitāti









{SWD(2019) 111 final} - {SWD(2019) 112 final} - {SWD(2019) 113 final} - {SWD(2019) 114 final} - {SWD(2019) 115 final} - {SWD(2019) 116 final} - {SWD(2019) 117 final} - {SWD(2019) 118 final} - {SWD(2019) 119 final} - {SWD(2019) 120 final} - {SWD(2019) 121 final} - {SWD(2019) 122 final} - {SWD(2019) 123 final} - {SWD(2019) 124 final} - {SWD(2019) 125 final} - {SWD(2019) 126 final} - {SWD(2019) 127 final} - {SWD(2019) 128 final} - {SWD(2019) 129 final} - {SWD(2019) 130 final} - {SWD(2019) 131 final} - {SWD(2019) 132 final} - {SWD(2019) 133 final} - {SWD(2019) 134 final} - {SWD(2019) 135 final} - {SWD(2019) 136 final} - {SWD(2019) 137 final} - {SWD(2019) 138 final} - {SWD(2019) 139 final}



1.Vides politikas īstenošanas nepilnības eiropiešiem izmaksā aptuveni 55 miljardus EUR gadā ES vides politikas un tiesību aktu īstenošanai ir svarīga nozīme veselīgas vides radīšanā. Lai nodrošinātu labus vidiskos rezultātus iedzīvotājiem, kā arī saglabātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus ekonomikas dalībniekiem un radītu iespējas sociālajai un tehnoloģiskajai inovācijai un ekonomiskajai attīstībai, ir svarīgi novērst neatbilstību starp to, kas ir ticis nolemts, un to, kas ir faktiski īstenots. Jaunā pētījumā aplēsts, ka pašlaik ar vides politikas īstenošanu saistīto nepilnību dēļ sabiedrībai katru gadu rodas izmaksas, kuru kopējais apmērs ir aptuveni 55 miljardi EUR . Vides politikas īstenošanas pārskata mērķis ir uzlabot ES vides politikas un šajā jomā pieņemto tiesību aktu īstenošanu, identificējot īstenošanas nepilnību cēloņus un novēršot sistēmiskus šķēršļus vidiskajai integrācijai dažādās politikas jomās. Tajā ir iezīmētas katras dalībvalsts galvenās problēmas, kā arī esošie labākās prakses un izcilības piemēri. Pirmā vides politikas īstenošanas pārskata pakete tika pieņemta 2017. gada februārī . Kopš tās pieņemšanas daudzas dalībvalstis ir organizējušas dialogus saistībā ar valsts vides politikas īstenošanas pārskatu par prioritārajām tēmām, kas identificētas to ziņojumos. Daudzos gadījumos tika iesaistītas reģionālās un vietējās iestādes, kā arī galvenās ieinteresētās personas. Ir organizēti arī vairāki īpaši dialogi pa nozarēm. Neilgi pēc minētās pirmās paketes pieņemšanas darbu sāka jauns rīks — TAIEX-EIR Peer to Peer (TAIEX-EIR P2P), kura mērķis ir veicināt dalībvalstu, reģionu un pašvaldību mācīšanos no līdzbiedriem par to, kā uzlabot savu īstenošanas praksi . Šajā paketē ietilpst šis paziņojums, pielikums, kurā uzskaitītas svarīgākās prioritārās darbības, politikas pamatojuma dokuments un 28 valstu ziņojumi, kuros izklāstīts stāvoklis saistībā ar ES vides noteikumos definēto galveno jomu un mērķu īstenošanu, kā arī katras dalībvalsts galvenās grūtības un iespējas. Svarīgs instruments, kas nodrošina juridisko saistību pienācīgu īstenošanu, joprojām ir pārkāpuma procedūras , tāpēc šis vides politikas īstenošanas pārskats neskar izpildes panākšanas darbības, kuras Komisija saskaņā ar Līgumiem veic Eiropas Savienības Tiesas uzraudzībā . Vides politikas īstenošanas pārskats ļauj uzlabot atbilstību ES vides tiesību aktiem, novēršot cēloņus, kuri ir vājas īstenošanas pamatā, un veicinot efektīvāku piemērošanu, ja vien dalībvalstis ātri un izlēmīgi veic vismaz prioritārās darbības. Šī pakete raksturo situāciju vides politikas īstenošanas jomā 2019. gada janvārī, un tās mērķis ir veicināt sadarbību starp valsts iestādēm un ieinteresētajām personām nolūkā rast pielāgotus risinājumus, kā efektīvāk novērst īstenošanas nepilnības. Valstu 2019. gada ziņojumi aptver arī vairākas jaunas tēmas, salīdzinot ar 2017. gadu, jo īpaši reaģējot uz dalībvalstu, Eiropas Parlamenta, Ekonomikas un sociālo lietu komitejas, Reģionu komitejas un dažādu ieinteresēto personu atsauksmēm par pirmo ciklu: klimata pārmaiņas, invazīvās svešzemju sugas, rūpnieciskās emisijas un ķimikālijas, kā arī ietver jaunu informāciju. Tomēr to struktūra joprojām ir līdzīga 2017. gada vides politikas īstenošanas pārskata ziņojumu struktūrai.



2.Īstenošanā panāktais un galvenās prioritātes 2.1. ES pārveide par resursu ziņā efektīvu, zaļu un konkurētspējīgu mazoglekļa ekonomiku – aprites ekonomiku Pāreja no lineārās ekonomikas uz aprites ekonomiku sniedz iespēju pārveidot mūsu ekonomiku un padarīt to ilgtspējīgāku, pārslēdzoties uz modeli, kurā ražojumus, materiālus un resursus saglabā un izmanto, cik ilgi vien iespējams. Pārdomāta atkritumu rašanās novēršana un atkritumu apsaimniekošana ir būtisks elements, kas veido aprites ekonomiku, jo tas gan palīdz novērst atkritumu negatīvo ietekmi uz vidi un veselību, gan novirza tos efektīvai izmantošanai. Kopš 2017. gada Komisija turpina īstenot savu rīcības plānu pārejai uz aprites ekonomiku , kas ietver ES stratēģijas attiecībā uz plastmasu aprites ekonomikā publicēšanu 2018. gada aprites ekonomikas paketes ietvaros un līdztiesīgo likumdevēju pieņemtos grozījumus tiesību aktos atkritumu jomā . Komisija pieņēma arī aprites ekonomikas uzraudzības satvaru — jaunu instrumentu, kas ļaus politikas veidotājiem identificēt labāko praksi un kā prioritāras noteikt jomas, kurās ir nepieciešama turpmāka rīcība. 2018. gada oktobrī tika publicēts jauns paziņojums par ilgtspējīgu bioekonomiku Eiropai , kura mērķis ir stiprināt ekonomikas, sabiedrības un vides saistību. 2018. gada priekšlikums samazināt atsevišķu plastmasu ietekmi uz vidi vēl labāk ilustrē ES kopīgos centienus efektīvāk cīnīties ar vides problēmām, kas saistītas ar plastmasas produkcijas izstrādi, ražošanu un utilizēšanu; tā īstenošana tiks izvērtēta turpmākajos vides politikas īstenošanas pārskata ciklos. Turklāt Komisija nesen ir ierosinājusi dažādas prasības, kas veicinās ražojumu dzīves cikla pagarināšanu . Patērētāju tiesību aizsardzības iestādes aizvien vairāk pievēršas ražojumu priekšlaicīgas novecošanās problēmai. Šo notikumu attīstību Komisija turpinās uzraudzīt patērētāju tiesību aizsardzības jomā notiekošās sadarbības ietvaros . Progress ir tāds, ka ir uzlabojusies ES atkritumu apsaimniekošanas prasību ievērošana. ES līmenī reciklēšanas rādītāji ir pieauguši no 43,7 % 2014. gadā līdz 46,4 % 2017. gadā, un atkritumu izgāztuvēs nogādāto sadzīves atkritumu daudzums laikposmā no 2013. gada līdz 2017. gadam ir samazinājies par 20,6 % . Taču situācija dažādās dalībvalstīs ir ļoti atšķirīga. Atkritumu apstrādes prasības joprojām nav pilnībā izpildītas, turklāt ES valstu rezultāti ir ļoti atšķirīgi. Valstīm, kuras varētu nesasniegt savus 2020. gadam izvirzītos mērķrādītājus attiecībā uz sadzīves atkritumu sagatavošanu atkalizmantošanai/reciklēšanai, Komisija ir sagatavojusi agrīnā brīdinājuma ziņojumus ar rīcības plāniem, kā atgūt nokavēto saistībā ar ES tiesību aktiem par atkritumiem. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Kopumā politikas regulējums attiecībā uz aprites ekonomiku kopš 2017. gada ir nostiprināts. Tomēr dažām dalībvalstīm ir labāk jāīsteno aprites ekonomikas principi dažādās jomās, piemēram, saistībā ar ūdens un enerģijas taupīšanu, atkritumu rašanās novēršanu, materiālu reciklēšanu, atkalizmantošanas un remonta veicināšanu, kā arī otrreizējo izejvielu izmantošanu.

·Dažām dalībvalstīm būtu vēl vairāk jāstimulē resursu efektivitātes pasākumi, jāuzlabo ekoinovācijas rezultāti, jāpalielina informētība un jāveicina brīvprātīgu instrumentu, piemēram, ES ekomarķējuma un vides vadības un audita sistēmu, apguve, jāpaplašina reciklēšanas un aprites pakalpojumi MVU nozarē un/vai jāatvieglo zaļie ieguldījumi un piekļuve finansējuma saņemšanai. ·Atkritumu rašanās novēršana joprojām ir būtiska problēma visās dalībvalstīs, arī valstīs, kurās ir augsti reciklēšanas rādītāji. Sešās dalībvalstīs sadzīves atkritumu daudzums uz vienu iedzīvotāju vismaz divreiz pārsniedz attiecīgo rādītāju dalībvalstī ar mazāko radīto sadzīves atkritumu daudzumu . Turklāt vidējais ES saražoto sadzīves atkritumu daudzums kopš 2014. gada ir pieaudzis, un tikai deviņas dalībvalstis laikposmā no 2014. līdz 2016. gadam ir samazinājušas saražoto daudzumu uz vienu iedzīvotāju . ·Saskaņā ar Komisijai paziņotajiem datiem tikai dažas dalībvalstis jau ir sasniegušas sadzīves atkritumu reciklēšanas mērķrādītāju, proti, 50 % līdz 2020. gadam , savukārt vairākām dalībvalstīm ir identificēts risks, ka šo mērķrādītāju sasniegt neizdosies . Pastāv iespējas ieviest vai uzlabot politiku, arī ekonomikas instrumentus (piem., ieviest atkritumu poligonu nodokļus, paplašinātu ražotāja atbildību, shēmas “maksā par izmešanu”), un padarīt atkalizmantošanu un reciklēšanu ekonomiski pievilcīgāku. ·Daudzām dalībvalstīm ir jāuzlabo atkritumu dalītās vākšanas efektivitāte. Tas ir priekšnoteikums, lai varētu panākt uzlabojumus attiecībā uz reciklēšanas apjomu un/vai kvalitāti. Vēl viena problēma ir pārstrādājamo atkritumu incinerācija vai apglabāšana poligonā. Gandrīz visas dalībvalstis tiek mudinātas īstenot jaunus pasākumus ar mērķi aizvirzīt atkārtoti izmantojamus un pārstrādājamus atkritumus projām no to incinerācijas un apglabāšanas poligonā, kā arī uzlabot un paplašināt to dalītās savākšanas sistēmas. Joprojām bažas rada tas, ka ir daudz atkritumu poligonu, kas neatbilst Atkritumu poligonu direktīvas prasībām. Veiksmīgas prakses piemēri Slovēnija ir piemērs tam, kā aprites ekonomikas politiku un uzlabotu atkritumu apsaimniekošanu var īstenot īsā laikposmā. Dalītu savākšanu un reciklēšanu ir stimulējusi visaptveroša aprites stratēģija, izmantojot palīdzību, ko sniedz ES fondu finansējums. Dānija ir labs piemērs atvērtai sadarbībai pievienotās vērtības veidošanas ķēdēs un inovācijai, kas atbalsta aprites ekonomiku. To MVU procentuālais skaits, kuri piedāvā videi draudzīgus ražojumus vai pakalpojumus, ir ievērojami augstāks nekā ES vidējais rādītājs. Francija 2018. gadā pieņēma vērienīgu ceļvedi attiecībā uz aprites ekonomiku , izklāstot darbības, kuru mērķis ir līdz 2030. gadam samazināt resursu izmantošanu par 30 %. Francija uzstādīja vērienīgu mērķi — līdz 2025. gadam simtprocentīgi reciklēt plastmasu, lēšot, ka tiks radītas 300 000 jaunas zaļās darbvietas.



2.2.Klimata pārmaiņas un vide Daudzas ekosistēmas un daļu no pakalpojumiem, kurus tās nodrošina, jau ir skārušas globālās sasilšanas izraisītas izmaiņas , un mainīgie klimatiskie apstākļi tās apdraud vēl vairāk. Rīcībai klimata politikas jomā ir svarīga loma daudzu tādu vides problēmu risināšanā kā, piemēram, gaisa piesārņojums, bioloģiskā daudzveidība, ūdens resursi vai invazīvās sugas. Un pretēji, rīcība daudzās vides jomās var tieši labvēlīgi ietekmēt klimatu, arī lauksaimniecību un zemes izmantošanu, piesārņojumu, ko rada atkritumi, vai gaisa piesārņojumu. Komisijas stratēģiskais ilgtermiņa redzējums par pārticīgu, modernu, konkurētspējīgu un klimatneitrālu ekonomiku apstiprina Eiropas apņemšanos ieņemt vadošo lomu globālajā rīcībā klimata politikas jomā un ir tāds, kas varētu ļaut līdz 2050. gadam panākt, lai siltumnīcefekta gāzu neto emisijas būtu nulles līmenī. 2018. gadā ES pieņēma tiesību aktus, kuru mērķis ir līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par vismaz 40 %, salīdzinot ar 1990. gadu . ES regulējums pirmoreiz aptver gan emisijas, gan to piesaisti. Tas ir arī izvirzījis augstākus mērķus attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju un energoefektivitāti. Tiek lēsts, ka tad, kad pieņemtie ES tiesību akti būs pilnībā īstenoti, ES emisiju samazinājums līdz 2030. gadam sasniegs aptuveni 45 %. Līdz 2018. gada beigām dalībvalstīm bija jāiesniedz valsts enerģētikas un klimata plānu projekti, kā arī jāstrādā pie valsts gaisa piesārņojuma kontroles programmu projektiem un pie plāniem, kā aprēķināt siltumnīcefekta gāzu emisijas un to piesaisti zemes izmantošanā, zemes izmantošanas maiņā un mežsaimniecībā. Šiem plāniem būtu jāpalielina klimata, gaisa un enerģijas politikas savstarpējā konsekvence, tādēļ tie varētu kļūt par labiem piemēriem, kā sasaistīt nozaru politiku, piemēram, lauksaimniecības/dabas/ūdens un transporta/gaisa/veselības jomā, lai risinātu kopīgas problēmas. Komisijas pieejas nolūks attiecībā uz pielāgošanos klimata pārmaiņām ir veicināt pret klimata pārmaiņām noturīgāku Eiropu, labāk sagatavojoties klimata pārmaiņu radītajai ietekmei vietējā, reģionālajā, valsts un ES līmenī un spējot labāk reaģēt uz to. Komisija ir izvērtējusi 2013. gada ES pielāgošanās stratēģiju, ierosinot, kurās jomās ir jāpaveic vairāk, lai sagatavotu mazāk aizsargātos reģionus un nozares . Ir vajadzīga sinerģija starp pielāgošanos, ilgtspējīgu attīstību un katastrofu riska mazināšanas centieniem, lai izvairītos no turpmāka kaitējuma. Kopumā dalībvalstis ir panākušas labu progresu nacionālo pielāgošanās stratēģiju un/vai nacionālo pielāgošanās plānu izstrādē. Šis progress liecina, ka sagatavošanās un pielāgošanās politikas veidošanas bāzes līnija ir būtiski augstāka nekā 2013. gadā. Pielāgošanās mērķi tiks iekļauti arī valstu enerģētikas un klimata plānos enerģētikas savienības pārvaldības regulējuma ietvaros . Konstatējumi saistībā ar politiku ·Kopumā klimata jomā tiesību aktu īstenošanas līmenis ES ir augsts, tādēļ 2020. gada mērķi varētu tikt sasniegti. ·Visas dalībvalstis ir ievērojušas savas saistības saskaņā ar Kopīgo centienu lēmumu 2013.–2015. gadam. Dažām dalībvalstīm ir jāaktivizē tiesību aktos paredzētie elastīgie mehānismi, lai izpildītu savas pašreizējās saistības. ·ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmai (ETS) ir ļoti augsts atbilstības rādītājs, jo katru gadu aptuveni 99 % no iekārtu emisijām tiek nosegtas ar vajadzīgo kvotu skaitu. ·Līdz 2018. gada oktobrim 25 dalībvalstis jau ir izstrādājušas valsts pielāgošanās stratēģijas, savukārt pārējās 3 valstis vēl strādā pie savu stratēģiju pabeigšanas.

·Pielāgošanās centieni katrā dalībvalstī un ES līmenī ir jāpastiprina, jo adekvāta rīcība klimata pārmaiņu varbūtēji izraisītā kaitējuma novēršanai un/vai mazināšanai ietver būtiskus ekonomiskos un sociālos ieguvumus. Veiksmīgas prakses piemēri Saskaņā ar Kopīgo centienu lēmumu Zviedrija neizmantoja visu savu emisijas kvotu un atcēla pāri palikušo iedalīto ikgadējo emisijas apjomu, lai stiprinātu sistēmas kopējo ekoloģisko integritāti. ES stratēģijā Donavas reģionam īpaša uzmanība tiek pievērsta tam, lai pielāgotos ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem, un tā nodrošina svarīgu platformu Austrijas, Bulgārijas, Horvātijas, Čehijas, Vācijas, Ungārijas, Rumānijas un Slovākijas sadarbības veicināšanai kopīgas uzraudzības un plūdu pārvaldības jomā . Darbojas arī starptautiskās konvencijas attiecībā uz Alpiem un Karpatiem . Ziemeļeiropā notiek arī pārrobežu sadarbība ar trešām valstīm bioloģiskās daudzveidības un pielāgošanās jautājumos. Iniciatīva “Fennoskandijas zaļā josla” sniedz atbalstu kopīgai sadarbībai dabas aizsardzības jomā starp Somiju, Norvēģiju un Krieviju līdztekus citiem aspektiem saistībā ar ekosistēmu pakalpojumu apdraudējumu klimata pārmaiņu rezultātā. 2.3.Dabas kapitāla aizsardzība, saglabāšana un uzlabošana Eiropas unikālā un daudzveidīgā daba ir vērtība pati par sevi, kā arī vērtīgu resursu avots un nodrošina ieguvumus gan iedzīvotājiem, gan ekonomikai. ES ir izstrādājusi visaptverošu noteikumu sistēmu, kas aptver dabas, bioloģiskās daudzveidības, kā arī sauszemes un jūras vides aizsardzības aspektus un kurai ir svarīga loma virzībā uz to, lai tiktu sasniegts 2020. gada bioloģiskās daudzveidības stratēģijas pamatmērķis — bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmu pakalpojumu zuduma apturēšana un atjaunošana, cik vien iespējams. Lai panāku aizsargājamo sugu un biotopu labvēlīgu saglabāšanās stāvokli, ir pilnībā jāīsteno Biotopu direktīva un Putnu direktīva . Rīcības plāns dabai, cilvēkam un ekonomikai ir paredzēts ar mērķi strauji uzlabot minēto dabas aizsardzības direktīvu praktisko īstenošanu un paātrināt virzību uz ES 2020. gada mērķa — apturēt bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmu pakalpojumu izzušanu un tos atjaunot — sasniegšanu . Pārskatu par šajā ziņā sasniegto progresu dalībvalstis sniedz ik pēc sešiem gadiem, tādēļ jauna informācija šajā vides politikas īstenošanas pārskata ciklā nav pieejama. Ziņojumi, kuru iesniegšanas termiņš ir vēlāk 2019. gadā, tiks atspoguļoti Komisijas 2020. gada ziņojumā par dabas stāvokli. Kopumā, lai gan joprojām saglabājas atsevišķas būtiskas nepilnības, ir turpinājusies Natura 2000 tīkla paplašināšanās jūras teritorijās un ES jau ir sasniegusi 2020. gada Aiči mērķrādītāju — lai aizsargājamas teritorijas aptvertu 10 % no piekrastes un jūras teritorijām. Ir panākts progress arī attiecībā uz nepieciešamo saglabāšanas pasākumu (piem., teritoriju pārvaldības plānu) pieņemšanu, lai gan tie joprojām aptver tikai 70 % no Natura 2000 teritorijām. Joprojām ir vajadzīgi būtiski centieni, lai nodrošinātu šādu pasākumu īstenošanu uz vietas, arī finansēšanu, un tajos paredzēto saglabāšanas mērķu sasniegšanu. Tas attiecas arī uz pasākumiem atsevišķos tālākajos reģionos un aizjūras zemēs un teritorijās. Eiropas bioloģisko daudzveidību arvien vairāk apdraud invazīvu svešzemju sugu ievešana un izplatīšanās. Invazīvo svešzemju sugu regulā ir noteikts to pasākumu kopums, kuri ir jāveic visā ES attiecībā uz sugām, kas iekļautas Savienības nozīmes sarakstā . Pieejamā informācija liecina, ka jūras un sauszemes ekosistēmas un augsni turpina ietekmēt dažāda veida noslodzes, sākot ar neatbilstīgu lauksaimniecības praksi, zemes pamešanu, klimata pārmaiņām, infrastruktūras attīstību, pilsētu teritoriju izplešanos, gaisa, augsnes un ūdens piesārņojumu un beidzot ar pastāvīgi pieaugošo ietekmi, ko rada invazīvās svešzemju sugas. Lai sekmīgi reaģētu uz tik daudzveidīgām noslodzēm, cita starpā ir vajadzīgs, lai bioloģiskās daudzveidības mērķi tiktu efektīvi integrēti citās politikas jomās, jo īpaši tajās, kas saistītas ar finansējumu, un lai tiktu veicināts dialogs starp iesaistītajām personām. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Centienus aizsargāt Eiropas ekosistēmas ietekmē būtiskas nepilnības īstenošanas, izpildes panākšanas, finansēšanas un politikas integrācijas jomā. Eiropā turpinās bioloģiskās daudzveidības zudums, pat ja vietējā līmenī ir sasniegts zināms progress. ·Neraugoties uz to, ka kopš 2017. gada ir panākts zināms progress saistībā ar Natura 2000 tīkla pabeigšanu un pārvaldību, vairumam dalībvalstu ir jāpaātrina centieni pabeigt savus tīklus, jo īpaši jūras vidē, un ir jāpabeidz īpaši aizsargājamu dabas teritoriju noteikšanas process, vienlaikus izstrādājot un īstenojot efektīvākus saglabāšanas pasākumus. Dažām dalībvalstīm ir arī jāizstrādā un jāveicina viedāka un racionalizētāka īstenošanas pieeja, lai nodrošinātu atbilstību. Lai novērstu stāvokļa pasliktināšanos un nodrošinātu Natura 2000 teritoriju labu pārvaldību, ir vajadzīgs labāks sniegums valsts pārvaldē un pienācīgs finansējums . ·Ekosistēmu un to pakalpojumu kartēšana kopš 2017. gada kopumā ir uzlabojusies, tomēr dažas dalībvalstis joprojām atpaliek. ·Dažām dalībvalstīm ir jāuzlabo meža un pļavas biotopu aizsardzība, izmantojot stimulus mežsaimniekiem un lauksaimniekiem saskaņā ar ES 2013. gada Meža stratēģiju . Lai varētu īstenot dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, būtiski ir nodrošināt meža ilgtspējīgu apsaimniekošanu un biomasas efektīvu izmantošanu. ·Dažas dalībvalstis nav pieņēmušas valsts tiesību aktus, lai izpildītu Invazīvo svešzemju sugu regulas prasības, un/vai nav savlaicīgi paziņojušas Komisijai par izskaušanas pasākumiem . ·Jūras teritoriju aizsardzības pasākumu izvērtēšanu ietekmē tas, ka nav pietiekamu datu, kā arī netiek īstenota pietiekama uzraudzība un ziņošanas kārtība. Dažas valstis nav noteiktajā termiņā iesniegušas ziņojumus , savukārt daudzām citām valstīm ir jāuzlabo savas sadarbības un uzraudzības programmas. Veiksmīgas prakses piemēri Rumānijā LIFE projekta “Savienojot Karpatus” mērķis ir uzlabot ainavu savienojamību Rietumrumānijas Natura 2000 teritoriju ekoloģiskajos koridoros. Tās ir teritorijas, kurās pamatsugu pārstāvji, piemēram, lāči un vilki, var pārvietoties bez draudiem tikt nomedītiem vai nejauši nogalinātiem. Šo projektu papildina vairākas darbības administratīvās spējas uzlabošanai, vietējo ieinteresēto personu iesaistei un zemes iegūšanai nolūkā attīstīt saiknes koridorus. Kipra ir viena no tādām valstīm, kurās ES Kokmateriālu regulu īsteno padziļināti. Neraugoties uz to, ka Kipra teritorijas ziņā ir neliela, tā ir veikusi vairāk iekšzemes un ārvalstu kokmateriālu operatoru pārbaužu nekā jebkura cita dalībvalsts. Valsts operatori 100 % apmērā ir apmācīti par to juridiskajiem pienākumiem, un naudas sodi, kurus piemēro par pārkāpumiem, ir vieni no augstākajiem ES. 2.4. Iedzīvotāju veselības un dzīves kvalitātes nodrošināšana Gaisa kvalitāte un troksnis

Pateicoties ES un valstu, reģionu un pašvaldību iestāžu kopīgiem centieniem, gaisa kvalitāte Eiropā pēdējās desmitgadēs ir uzlabojusies . Kopš 2000. gada ES iekšzemes kopprodukts ir pieaudzis par 32 %, turpretī biežāk sastopamo gaisu piesārņojošo vielu emisijas ir samazinājušās par 10–70 % atkarībā no piesārņojošās vielas. Pēdējos gados ir samazinājusies arī vairuma gaisu piesārņojošo vielu koncentrācija apkārtējā vidē. Tomēr lielākajā daļā dalībvalstu iedzīvotāju dzīves kvalitāte joprojām ir apdraudēta, jo dažu gaisu piesārņojošo vielu koncentrācija pārsniedz ES gaisa kvalitātes standartus. Īpaši nelabvēlīga situācija ir pilsētvidē, kur dzīvo lielākā daļa eiropiešu. 2018. gadā Komisija nāca klajā ar paziņojumu “Eiropa, kas aizsargā: tīru gaisu ikvienam”, kurā tika izklāstīti pasākumi, kas pieejami dalībvalstīm kā palīdzība cīņā ar gaisa piesārņojumu, un ar kuru tika ieviesti augstāka līmeņa dialogi starp valstīm — tā sauktie “gaisa tīrības dialogi” . Pašlaik norisinās abu ES Gaisa kvalitātes direktīvu derīguma pārbaude, kurā izvērtē to nozīmīgumu, efektivitāti, lietderību, saskaņotību un pievienoto vērtību . Dalībvalstis ir sākušas sastādīt savas valsts gaisa piesārņojuma kontroles programmas, un šis darbs ir jāpaveic 2019. gadā. Turklāt ir sāktas pētniecības un inovācijas iniciatīvas, lai palīdzētu valsts un vietējām iestādēm izprast gaisa piesārņojuma aspektus un apkarot šo piesārņojumu . Saistībā ar centieniem apkarot trokšņa radīto piesārņojumu ES ir pieņemta vienota pieeja vides trokšņa iedarbības kaitīgo seku novēršanai vai samazināšanai. Šī pieeja balstās uz kopīgu metožu izmantošanu trokšņa kartēšanā, sabiedrības informēšanu, kā arī pielāgotu rīcības plānu pieņemšanu un īstenošanu vietējā līmenī. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Pastāv risks, ka gaisa piesārņojums dažos gadījumos tiek aplēsts pārāk optimistiski, jo monitorings, iespējams, ne vienmēr tiek veikts pareizajās vietās . Paraugu ņemšanas vietām ir jāatrodas gan tur, kur “ir lielākā koncentrācija”, gan arī citās vietās, kuras “raksturo piesārņojošās vielas iedarbību uz iedzīvotājiem kopumā”, lai mērītu gaisa kvalitāti arī lielu rūpniecisku iekārtu vai pilsētu automaģistrāļu tuvumā. ·Lai gan situācija dažās no šīm valstīm jau ir uzlabojusies, 18 dalībvalstīm joprojām ir jāpaātrina slāpekļa oksīdu (NOx) emisiju un slāpekļa dioksīda (NO2) koncentrācijas samazināšana, vēl vairāk samazinot transporta emisijas, jo īpaši pilsētu teritorijās. Šim nolūkam var būt nepieciešams arī samērīgi un mērķtiecīgi ierobežot transportlīdzekļu piekļuvi pilsētu teritorijām un/vai paredzēt finansiālus stimulus. Gadījumos, kad normu pārsniegšana saglabājas, Komisija ir sākusi pārkāpuma procedūras, to vidū pret vairākām dalībvalstīm ir uzsākta tiesvedība Eiropas Savienības Tiesā. ·Savukārt 15 ES dalībvalstīm ir jāpasteidzina daļiņu (PM2,5 un PM10) koncentrāciju samazināšana, arī veicinot tīrākas enerģijas ražošanu un efektīvu un tīru centralizēto siltumapgādi. Šajā sakarā izskatīšanā ir vairākas pārkāpumu lietas. Pret dažām no minētajām dalībvalstīm ir uzsākta tiesvedība Eiropas Savienības Tiesā par pastāvīgi augstu daļiņu (PM10) līmeni, un Tiesa divās no šīm lietām jau ir pasludinājusi spriedumu. ·Lai samazinātu amonjaka (NH3) emisijas, 6 dalībvalstīs ir jāsamazina lauksaimniecības nozares emisijas. To var sasniegt, ieviešot zemu emisiju lauksaimniecības paņēmienus, arī mājlopu, kūtsmēslu un mēslošanas līdzekļu pārvaldībā. ·Trokšņa pārvaldības rīcības plāna joprojām nav 13 dalībvalstīs , bet 7 valstīm joprojām ir jāpielāgo nepieciešamās trokšņa kartes. Veiksmīgas prakses piemēri Kopš 2017. gada dalībvalstis un Komisija ir piedalījušās vairākās dialoga kārtās par gaisa kvalitāti. Līdz 2018. gada beigām tika organizēti seši “tīra gaisa dialogi”, lai risinātu konkrētas problēmas Čehijā, Ungārijā, Īrijā, Luksemburgā, Slovākijā un Spānijā. Šos centienus papildināja tematisku darbsemināru organizēšana, ko atbalsta Eiropas Komisijas TAIEX-EIR P2P mehānisms. Polijā, īstenojot LIFE projektu “Mazpolijas reģions” , tiek sniegts atbalsts un konsultatīvie pakalpojumi, lai īstenotu pasākumus, kas vērsti pret būtisku gaisa piesārņojumu reģionā. Rūpnieciskās emisijas Rūpniecības nozare veido 24 % no ES iekšzemes kopprodukta un 50 miljonus darbvietu, tādējādi sniedzot būtisku ieguldījumu mūsu kontinenta ekonomiskajā labklājībā un attīstībā . Tomēr rūpniecisko darbību rezultātā radītais piesārņojums var negatīvi ietekmēt cilvēku un vidi. Tādēļ ir svarīgi, lai rūpniecības nozare būtu “tīra”. Izmantojot visaptverošu pieeju, kuras avangardā ir Rūpniecisko emisiju direktīva , ES mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa aizsardzību cilvēka veselībai un videi, vienlaikus uzlabojot inovāciju un konkurētspēju. Pašlaik rūpniecība emitē 40 % no kopējā gaisa piesārņojuma un 20 % no kopējā ūdens piesārņojuma . Rūpniecisko emisiju direktīva vēršas pret šīm emisijām, uzraugot 50 tūkstošu lielāko rūpniecisko iekārtu ietekmi uz vidi un nosakot emisiju robežvērtības attiecībā uz vairāk nekā 80 gaisu un ūdeni piesārņojošām vielām. Rūpniecības ietekmi uz vidi samazina arī veiktspējas standarti. Direktīvā ir noteikti iekārtu atļauju un kontroles galvenie principi, balstoties uz integrētu pieeju un labāko pieejamo tehnisko paņēmienu lietošanu, lai panāktu augstu vides aizsardzības līmeni, ņemot vērā izmaksas un ieguvumus. Jau tiek pielietotas daudzas revolucionāras tehnoloģijas – nereti kopā ar aprites rūpniecības tehnoloģijām–, kas spēj panākt siltumnīcefekta gāzu un piesārņotāju koncentrāciju būtisku samazināšanu. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Visām ES dalībvalstīm ir jāpārskata piešķirtās atļaujas, ņemot vērā to atbilstību nesen pieņemtajiem labākajiem pieejamajiem tehniskajiem paņēmieniem, kā arī ir jāstiprina kontroles un izpildes panākšanas pasākumi uz vietas. ·11 ES dalībvalstīs galvenais piesārņojuma avots ir gaisa un/vai ūdens piesārņojums, kas ir saistīts ar enerģētikas nozares iekārtu emisijām; 7 valstīs lielāko daļu no emisijām veido emisijas, ko rada intensīvas mājputnu un cūku audzēšanas nozares. Turklāt būtiskas bažas rada pašreizējā situācija 2 dalībvalstīs saistībā ar gaisu piesārņojošu vielu emisijām no dzelzs un tērauda rūpnīcām. Emisijas no atkritumu apstrādes darbībām joprojām rada problēmas 3 dalībvalstīs . Ūdens kvalitāte, plūdi un ūdens resursu apsaimniekošana Svarīgs Eiropas vides aizsardzības komponents ir ūdens resursu, saldūdens un jūras ūdens ekosistēmu, kā arī dzeramā ūdens un peldūdeņu aizsardzība. Ar esošo ES tiesību aktu kopumu ūdens jomā ir izveidots saldūdens un jūras ūdeņu apsaimniekošanas regulējums, kā arī tiek risinātas problēmas saistībā ar konkrētiem piesārņojuma avotiem. Kopējās zivsaimniecības politikas mērķis ir ierobežot zvejniecības ietekmi līdz tādam līmenim, kas ļauj pienācīgi ilgtspējīgi nozvejot krājumu produktīvo potenciālu, vienlaikus ierobežojot ietekmi uz ekosistēmām. Eiropas ūdeņus arvien vairāk ietekmē klimata pārmaiņas. ES tiesību aktu izpilde ūdens jomā jau palīdz pārvaldīt klimata pārmaiņu sekas, paredzot lielāku skaitu sausuma periodu un plūdu. ES ūdens politikai ir ievērojams potenciāls mazināt klimata pārmaiņas, ja vien jau tagad tiek īstenota efektīva rīcība. Turklāt ES ūdens politika ir palīdzējusi izstrādāt dinamisku, pasaules mērogā vadošo ūdenssaimniecības nozari, kas ietver 9000 mazo un vidējo uzņēmumu un nodrošina vairāk nekā pusmiljonu pilnslodzes darbvietu . Komisijas veiktajā izvērtēšanā par dalībvalstu otrajiem upju baseinu apsaimniekošanas plāniem saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu tika secināts, ka zināšanas un ziņošana saistībā ar Ūdens pamatdirektīvu ir būtiski uzlabojusies. Komisijas veiktajā izvērtēšanā par dalībvalstu pirmajiem plūdu riska pārvaldības plāniem saskaņā ar Plūdu direktīvu tika secināts, ka ir veikti svarīgi pasākumi, pat ja praktiskais izstrādes līmenis ir atšķirīgs. Komisija ir ņēmusi vērā rezultātus, kas gūti 2018. gada ES Ūdens konferencē Vīnē , kurā daudzām ieinteresētajām personām un dalībvalstīm bija iespēja paust viedokli par to, kā tiek īstenoti ES tiesību akti ūdens jomā, un pavērās neviennozīmīga aina.

Konstatējumi saistībā ar politiku ·Balstoties uz dalībvalstu otrajiem upju baseinu apsaimniekošanas plāniem , Komisija izvērtēja atbilstību Ūdens pamatdirektīvai un secināja, ka tā pakāpeniski pieaug. Tomēr šajā posmā šķiet, ka virzība uz pilnīgu atbilstību Ūdens pamatdirektīvas mērķiem līdz 2027. gadam, pēc kura iespējas izmantot atbrīvojumus ir ierobežotas, būs ļoti sarežģīta. ·Vēl daudz ir jāpaveic, lai pilnībā sasniegtu Ūdens pamatdirektīvas un citu saistīto direktīvu mērķus. Šo mērķu sasniegšanai ir svarīgi, lai tiktu palielināti ieguldījumi. Dalībvalstis iegūs no visu attiecīgo tirgus un pilsoniskās sabiedrības pārstāvju ciešākas iesaistīšanās, lai nodrošinātu principa “piesārņotājs maksā” labāku piemērošanu. ES fondi turpinās atbalstīt šos īstenošanas centienus. ·Lai gan vairākas dalībvalstis ir īstenojušas labus politikas pasākumus, to vidū ieguldījumus, ūdens kvalitātes uzlabošanās daudzos upju baseinos tik un tā prasīs zināmu laiku. ·Lai gan attiecībā uz lielu daļu no pazemes ūdeņiem ir sasniegts labs stāvoklis, mazāk nekā puse no virszemes ūdensobjektiem ir labā stāvoklī. Tomēr attiecībā uz vairākiem pamatā esošiem kvalitātes elementiem un vielām tendences ir pozitīvākas. ·Lai sasniegtu Plūdu direktīvas mērķi – samazināt lielu plūdu radītās varbūtējās nelabvēlīgās sekas –, turpmākajos ciklos būs nepieciešamas pastāvīgas dalībvalstu pūles. ·Komunālie notekūdeņi daudzās dalībvalstīs joprojām netiek attīrīti tā, kā tas būtu jādara, tādēļ lielākajai daļai no tām joprojām jāsaskaras ar pārkāpuma procedūru, bet pret dažām ir piemērotas finansiālas sankcijas. Progress ir atkarīgs no tā, vai dalībvalstis par prioritāriem noteiks ieguldījumus pilsētu notekūdeņu attīrīšanas iekārtās un, kad iespējams, efektīvi izmantos kohēzijas politikas finansējumu un Eiropas Investīciju bankas aizdevumus. ·Nitrātu radītais ūdens piesārņojums, ko izraisījusi intensīva lauksaimniecības prakse, Eiropā pēdējās divās desmitgadēs ir samazinājies. Tomēr, neraugoties uz šo kopējo pozitīvo tendenci, piesārņojums ar nitrātiem un eitrofikācija joprojām izraisa problēmas daudzās dalībvalstīs , jo lauksaimniecības radītā ūdens kvalitātes noslodze dažos reģionos vēl aizvien turpina pieaugt. Dalībvalstīm ir jāpastiprina centieni risināt problēmas, kas saistītas ar nitrātu un fosfātu radīto difūzo piesārņojumu. Veiksmīgas prakses piemēri Beļģijā zaļo infrastruktūru finansē, izmantojot SIGMA II plānu Šeldas estuāram. Luksemburga un Portugāle nesen ir sasniegušas apmierinošu līmeni attiecībā uz atbilstību Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas prasībām, neraugoties uz iepriekšējām grūtībām. Minētie ir labi piemēri, kā, veicot izlēmīgus publiskos ieguldījumus nolūkā risināt ar atbilstību saistītas problēmas, var samazināt risku videi un aizsargāt iedzīvotājus viņu ikdienas dzīvē. Ķimikālijas ES tiesību akti ķimikāliju jomā galvenokārt ir vērsti uz ķimikāliju apsaimniekošanu videi drošā veidā un drošu lietošanu vienotajā tirgū. Šo tiesību aktu avangardā ir Ķimikāliju reģistrēšanas, vērtēšanas, licencēšanas un ierobežošanas (REACH) regula un regula par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu (CLP) . Tomēr uz konkrētām ražojumu grupām, piemēram, biocīdiem, pesticīdiem, zālēm un kosmētikas līdzekļiem , attiecas to īpašie tiesību akti. Tieši piemērojamie tiesību akti nodrošina vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, vienlaikus palielinot konkurētspēju un veicinot inovāciju. 2018. gada jūnijā pienāca termiņš esošo vielu pēdējās partijas reģistrācijai saskaņā ar REACH, proti, attiecībā uz vielām, kuru ražošanas vai importēšanas apmērs ir 1 tonna vai lielāks. Tas nozīmē, ka REACH pilnībā sāka darboties tikai 2018. gadā un pirmais īstenošanas ziņojums, kas sniegs pilnīgu pārskatu par īstenošanu dalībvalstīs, ir gaidāms 2021. gadā. Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) regulāri veic mērķtiecīgas pārbaudes, lai nodrošinātu reģistrācijas dokumentācijas atbilstību informācijas prasībām. Tomēr Komisijas paziņojumā “Ziņojums par REACH darbību” ir identificētas nepilnības šajā procesā un ECHA ir uzdots līdz 2019. gadam ar dažādām darbībām būtiski palielināt izvērtēšanas procedūru efektivitāti. Lai gan dati par minēto vielu īpašībām ir pieejami ES līmenī, iepriekš minētajā paziņojumā ir secināts arī tas, ka nepieciešams efektīvāk panākt, “lai visi dalībnieki, to vidū reģistrētāji, pakārtotie lietotāji un jo īpaši importētāji, izpildītu savus pienākumus”. Lai koordinētu un izvērtētu saskaņotus izpildes panākšanas projektus un kopīgas pārbaudes, dalībvalstis REACH ietvaros sadarbojas ieviešanas informācijas apmaiņas forumā. Svarīgs nākotnes uzdevums būs panākt labāku muitas robežkontroles integrāciju, lai novērstu aizliegtu vielu nokļūšanu iekšējā tirgū gan atsevišķi, gan gatavos izstrādājumos. Turpmākajos vides politikas īstenošanas pārskata ciklos mērķis būs iekļaut vairāk informācijas par atbilstību dalībvalstu līmenī, pievēršoties tādām problēmām kā valstu iestāžu veikto muitas pārbaužu skaits un kvalitāte, kā arī valsts inspekciju spējas. Veiksmīgas prakses piemēri Itālija izmanto Komisijas Eiropas Biznesa atbalsta tīklu, lai uzlabotu uzņēmumu informētību par to REACH uzdevumiem un saistībām, kas ir īpaši sarežģīts uzdevums, ņemot vērā mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu lielo skaitu šīs valsts ķīmisko produktu nozarē. Nīderlandes valdība izstrādā “Drošu ķimikāliju inovācijas nacionālo darba kārtību” (SCIA) — iniciatīvu, kas paredzēta, lai popularizētu drošus materiālus un ražojumus, ar kuriem varētu aizvietot bīstamas ķimikālijas. Šā pētniecības darba mērķis ir izveidot vadlīnijas attiecībā uz pētniecības un izstrādes politiku ES un dalībvalstu līmenī . 2.5. Zaļie nodokļi, zaļais publiskais iepirkums un finansējums vides jomā Finansiālie stimuli un ekonomikas instrumenti ir efektīvs un lietderīgs veids, kā sasniegt vides politikas mērķus. Valstu ziņojumos ir analizēti vides nodokļi, videi kaitīgu subsīdiju pakāpeniska izbeigšana un zaļais publiskais iepirkums. Komisija šādu ekonomikas instrumentu izmantošanu apspriež plašākā Eiropas pusgada kontekstā, tādēļ šeit nav iekļauta nekāda informācija par konkrētām jaunām prioritārajām darbībām. Lai sasniegtu vidiskos mērķus, bieži vien ir nepieciešams īpašs finansējums. Šis finansējums var nākt no ES un valsts publiskajiem līdzekļiem, kā arī no EIB un valsts banku aizdevumiem, un var papildināt nepieciešamos privātos ieguldījumus. Ar valstu ziņojumos doto analīzi ir mēģināts atspoguļot dažādos publisko ieguldījumu avotus un aplūkot tos perspektīvā, piemēram, izsakot procentos no IKP .

Konstatējumi saistībā ar politiku ·Vides nodokļi, izsakot procentos no IKP, atbilst aptuveni 1,7–4 %. Vairākas dalībvalstis 2017. gadā ir ieviesušas ar vidi saistītus nodokļus, arī palielinājušas maksu par dīzeļdegvielu , vai samazinājušas videi kaitīgas subsīdijas. Tomēr dažās dalībvalstīs joprojām pastāv nodokļu atvieglojumi par uzņēmuma automobiļu izmantošanu personiskām vajadzībām, un tas apgrūtina progresu cīņā ar satiksmes sastrēgumiem un gaisa piesārņojumu . ·12 dalībvalstīs no Eiropas strukturālajiem un investīciju (ESI) fondiem 2014.–2020. gada laikposmā visaugstākais piešķīrums bija “vides aizsardzībai un resursu efektivitātei”. Turklāt 11 dalībvalstīs ES piešķīrums videi bija lielāks par šo valstu valdību publiskajiem izdevumiem vides jomā 2014.–2018. gada laikposmā . Veiksmīgas prakses piemēri Atkritumu poligonu nodoklis Apvienotajā Karalistē ir sācis nepārprotami ietekmēt un samazināt apglabāšanu poligonā. Arvien augošais atkritumu poligonu nodoklis, kas pašlaik ir viens no augstākajiem Eiropā, ir efektīvi samazinājis atkritumu apglabāšanu, tādējādi maksimāli palielinot sauso materiālu un pārtikas atkritumu reciklēšanu. Austrija ir izveidojusi platformu un palīdzības dienestu, lai atvieglotu pieredzes apmaiņu starp dažāda valdības līmeņa amatpersonām, kas nodarbojas ar zaļā publiskā iepirkuma jautājumiem. Polijā ir ieviesta notekūdeņu nodeva, no kuras gūtos ienākumus izmanto ieguldījumiem vides aizsardzībā. Zviedrijā ir ieviesti NOx un SO2 nodokļi, kuru rezultātā šo gaisu piesārņojošo vielu koncentrācijas ir samazinājušās, un 2018. gadā ir ieviesti nodokļi attiecībā uz ķimikālijām un aviopārvadājumiem, kā arī vides nodokļu indeksācijas sistēma. Horvātijā pastāv meža sabiedriskā labuma funkcijas nodeva, kas uzliek uzņēmumiem pienākumu finansiāli līdzdarboties meža apsaimniekošanā. Bādene-Virtemberga (Vācija) lauksaimniekiem atlīdzina par to, ka viņu pļavās aug savvaļas sugu puķes. ·Vairākās dalībvalstīs galvenā vides finansēšanas problēma ir nodrošināt, ka šis finansējums arī turpmāk tiek saglabāts pienācīgā līmenī . Dažās dalībvalstīs pastāv problēmas saistībā ar ES līdzekļu efektīvu izmantošanu , kuru iemesls dažreiz ir nepietiekamas pārvaldes spējas. Pārvirzot līdzekļus ar vidi nesaistītiem projektiem, var izvairīties no naudas zaudēšanas, bet tas var kavēt vides politikas īstenošanu. 2.6. Atbalsts daudzpusējai rīcībai ES ir apņēmusies stiprināt vides tiesības un to īstenošanu visā pasaulē, arī atbalstot Pasaules Vides pakta procesu, kuru 2018. gada maijā apstiprināja Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) Ģenerālā asambleja. Ļoti svarīgs ir arī Parīzes nolīgums par klimata pārmaiņām, un gan Komisija, gan dalībvalstis aktīvi strādā pie tā pilnīgas īstenošanas. Turklāt ES savu starptautisko saistību kontekstā, ņemot vērā vides problēmu un iespēju globālo būtību, ir apņēmusies atbalstīt vides aizsardzību partnervalstīs, izmantojot savus starptautiskās sadarbības un attīstības mehānismus. Vides politikas īstenošanas pārskats ir viens no rīkiem, ar kuru nodrošināt, ka dalībvalstis rāda labu piemēru, ievērojot Eiropas vides politiku un tiesības un starptautiskos nolīgumus šajā jomā, tādēļ tiek turpināta starptautisko nolīgumu ratifikācijas statusa un īstenošanas uzraudzība. Jaunajos valstu ziņojumos ir aplūkots arī administratīvais regulējums rīcībai attiecībā uz starptautisko tirdzniecību ar tropu kokmateriāliem, piekļuvi ģenētiskajiem resursiem un starptautisko tirdzniecību ar savvaļas augiem un dzīvniekiem. ES Kokmateriālu regula ir piemērs, kas raksturo konkrētu Eiropas Komisijas atbalstu; 2018. gadā tika organizēti divi daudzvalstu darbsemināri par to, kā uzlabot regulas īstenošanu, izmantojot TAIEX-EIR 2P2 instrumentu, kuros piedalījās 12 dalībvalstis. Labai vides politikas īstenošanai ES ir svarīga loma, lai pilnībā tiktu sasniegti ilgtspējīgas attīstības mērķi (IAM), par kuriem vienošanās tika panākta 2015. gadā. Minētais jo īpaši attiecas uz mērķiem par ūdens ekosistēmu aizsardzību pret piesārņojumu un ilgtspējīgu ūdens izmantošanu (6. IAM), ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu (12. IAM), rīcību klimata politikas jomā (13. IAM), jūras ekosistēmu aizsardzību (14. IAM) un cīņu ar Eiropas dabas kapitāla noslodzēm (15. IAM). Lai novērstu nepilnības vides politikas īstenošanas jomā, ir svarīgi, lai būtu efektīvas iestādes un pārvaldība (16. IAM) un lai tiktu uzlabota politikas saskaņotība un stimulētas daudzpusēji ieinteresēto personu partnerattiecības (17. IAM). Ilgtspējīgas attīstības mērķi stimulē arī vides integrāciju, jo sasaista vides, sociālo un ekonomikas politiku saskaņotā regulējumā. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Daudzām dalībvalstīm joprojām ir jāparaksta un jāratificē viens vai vairāki daudzpusējie starptautiskie vides nolīgumi . ·Dažām dalībvalstīm ir jāuzlabo tas, kā tās īsteno ES noteikumus par ģenētisko resursu izmantošanu, un vairākas valstis vēl pilnībā neīsteno noteikumus par tropu kokmateriāliem. Veiksmīgas prakses piemēri 3.Vides pārvaldības stiprināšana 3.1. Vides pārvaldība Dalībvalstu publiskās pārvaldes kvalitāte būtiski ietekmē ES politikas rezultātus. Kā liecina 2018. gadā veikts pētījums , valsts publisko pakalpojumu kvalitāte korelē ar uzticēšanos valsts pārvaldei, darījumdarbības atvieglošanu un sabiedrības labjutību. 2017. gada vides politikas īstenošanas pārskatā tika identificēti vairāki kopīgi cēloņi, kādēļ pastāv ar pārvaldību saistītas īstenošanas problēmas , taču bija nepieciešama sistemātiskāka analīze. Kā pirmais solis ceļā uz savstarpēju mācīšanos un pielāgotu risinājumu rašanu ir uzsākta dalībvalstu vides pārvaldības rezultātu izvērtēšana . Komisija Vidiskās atbilstības un pārvaldības forumā un vides politikas īstenošanas pārskatu ekspertu grupā apspriedīs, kā šā projekta ietvaros apkopotos rezultātus un datus var izmantot un atjaunināt izmantošanai turpmāko vides politikas īstenošanas pārskatu ciklu pamatā. Kas attiecas uz progresu kopš 2017. gada, ar Orhūsas konvenciju noteiktie svarīgie pārredzamības, sabiedrības līdzdalības un tiesu pieejamības standarti vēl visur ES nav pilnībā īstenoti. No turpmākiem centieniem šajās jomās iegūtu iedzīvotāji, uzņēmumi un pārvalde. Arvien biežāk tiek atzītas ieinteresēto personu tiesības ierosināt tiesvedību valsts tiesā, nereti — balstoties uz Eiropas Savienības Tiesas spriedumiem. Lai atvieglotu tiesvedību fiziskām un juridiskām personām, 2017. gadā tika pieņemts skaidrojošs paziņojums par tiesu pieejamību vides jautājumos .

Turklāt 2018. gada sākumā pieņemtais rīcības plāns atbilstības nodrošināšanai ietver labāko praksi un norādījumus, kā rīkoties saistībā ar sūdzībām, apkarot noziegumus pret vidi un nodrošināt atbilstību lauku apvidos, kā arī plašāku regulējumu izvērtēšanai par to, kā dalībvalstis sasniedz vidisko atbilstību. Regula par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību stājās spēkā 2018. gada decembrī un būtiski stiprinās enerģētikas, klimata un vides politikas savstarpējo integrāciju, jo īpaši paredzot, ka dalībvalstīm ir jāizstrādā valstu enerģētikas un klimata plāni . Nepieciešamība pievērsties jautājumiem par noziegumiem pret vidi, jo īpaši savvaļas augu un dzīvnieku, kā arī atkritumu tirdzniecību, ir atzīta par prioritāru saistībā ar ES politiku cīņai ar organizēto noziedzību 2018.–2021. gadā . Tā rezultātā dalībvalstu izpildiestāžu vadībā ar Eiropola un ES finansējuma atbalstu visā ES pret dažāda veida pārkāpumiem vides jomā ir īstenotas konkrētas darbības. Ne mazāk svarīgi ir tas, ka būtiska loma ir profesionāļu tīkliem (piem., IMPEL ), un Komisija plāno to lomu vēl vairāk stiprināt. Arī digitalizācija un e-pārvaldes pakalpojumi var palīdzēt radīt efektīvāku un labāk integrētu izpildes panākšanas pārvaldi. Vairākas ES iniciatīvas šajā ziņā sniedz atbalstu dalībvalstīm. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Spēcīgāka vides pārvaldība dalībvalstīs uzlabo vides politikas īstenošanu. Dalībvalstis var vēl vairāk uzlabot savu kopējo vides pārvaldību. ·Lielāka pārredzamība neapšaubāmi palīdz īstenošanā. Tā uzlabo zināšanas, atbildību, sabiedrības iesaisti un atbalstu. Dalībvalstīm ir labāk jāizmanto digitālās iespējas pārredzamības uzlabošanai, labāk informējot sabiedrību par faktisko vides stāvokli vietējā un reģionālajā līmenī, tā stimulējot uzvedības izmaiņas. ·Neraugoties uz kopējo progresu, dalībvalstīm joprojām ir jāuzlabo piekļuve vidiskajai informācijai, jo īpaši telpiskajiem datiem un pakalpojumiem, lai tos varētu viegli un bez maksas atkalizmantot (atbilstīgi INSPIRE , Vides informācijas pieejamības un Publiskā sektora informācijas direktīvām) . ·Vairākām dalībvalstīm ir jānodrošina, lai vides NVO būtu tiesības vērsties tiesā ar prasībām vides jautājumos un lai prasītājiem vides lietās vairs nebūtu jāsaskaras ar šķēršļiem, piemēram, pārmērīgi augstām izmaksām. ·26 dalībvalstīm ir jāuzlabo Direktīvas par atbildību vides jomā piemērošana vienā vai vairākās no šādām jomām: finansiālā drošība, vadlīnijas, informācijas par kaitējumu videi apkopošana un publicēšana. 3.2. Vidiskā integrācija Vidisko un klimata mērķu sasniegšana ir atkarīga ne tikai no vides tiesību aktu īstenošanas; nepieciešams arī tas, lai vidiskie apsvērumi tiktu integrēti citās politikas jomās, kā tas pastāvīgi ir uzsvērts Komisijas vides rīcības programmās . Minēto var ilustrēt ar kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) piemēru, ņemot vērā to, ka lauksaimniecības zeme aizņem aptuveni pusi no Savienības teritorijas. Kopējā lauksaimniecības politika var būtiski palīdzēt vidisko un klimata mērķu sasniegšanā, piemēram, apturot bioloģiskās daudzveidības zudumu, samazinot zemes un augsnes degradāciju, nodrošinot ūdens kvalitāti, samazinot amonjaka emisijas, kā arī pārvaldot un samazinot siltumnīcefekta gāzu emisijas. Nesenās kopējās lauksaimniecības politikas reformas ir nesušas daudzsološas izmaiņas politikas regulējumā, proti, labāku saskaņotību ar vidiskajiem un klimata mērķiem. Juridiskie priekšlikumi par kopējo lauksaimniecības politiku pēc 2020. gada šo saskaņotību stiprinās vēl vairāk. Arī aktualizētā bioekonomikas stratēģija ir mēģinājums savstarpējā politikā saskaņoti integrēt vidiskos, sociālos un ekonomiskos mērķus. Dažādu iestāžu dažādās nozarēs pieņemtajai politikai un tiesībām ir jābūt saskaņotām un ir jābalstās uz kopīgu loģiku, zinātniskajiem pierādījumiem un pieejamo tehnoloģiju pareizu izmantošanu. Tas uzsvērts arī Līguma par Eiropas Savienības darbību 11. pantā. Vidiskā integrācija prasa efektīvu sadarbību starp iestādēm, taču praksē dažādas ministrijas un pašvaldību iestādes joprojām mēdz darboties izolēti. Nepietiekama politikas un iestāžu saskaņotība ir viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ ES vides politikas un tiesību mērķu sasniegšanā rodas īstenošanas nepilnības. Politikas un iestāžu saskaņotības veicināšana ir pastāvīgs uzdevums. Valstu ziņojumi liecina, ka vidiskās noslodzes daudzās dalībvalstīs ir cieši saistītas ar ekonomikas nozarēm (to vidū ar lauksaimniecību, transportu, rūpniecību, pārtikas nozari un enerģētiku). Kā piemēru var minēt aprites ekonomikas atkarību no ražojumu inovācijas, efektīvas atkritumu apsaimniekošanas un stimulēšanas, izmantojot ilgtspējīgu publisko iepirkumu. ES līmenī veikta analīze par sakarībām lauksaimniecības un ūdens nozaru saskares punktā parādīja, ka ir iespējama integrētāka pieeja . Daudzos gadījumos turpmāk labāk būtu izmantot uz sadarbību orientētu pieeju, ievērojot atšķirīgās intereses, nevis pieņemt jaunus tiesību aktus. Turklāt starpnozaru sanāksmes politiskā līmenī (piem., kopīgas Padomes sastāvu sanāksmes) un kopīgas projektu ekspertu grupas nodrošina iespēju identificēt, analizēt un atrisināt vājas vidiskās integrācijas gadījumus. Savstarpējās mācības izrādījās svarīgs vides politikas īstenošanas uzlabošanas instruments. TAIEX-EIR P2P rīku, kas tika ieviests pirmajā vides politikas īstenošanas pārskata ciklā, ir atzinīgi uzņēmušas vides iestādes. 2018. gadā — šā rīka pirmajā darbības gadā — visas dalībvalstis bija iesaistītas vismaz vienā notikumā un vairāk nekā 50 % šo notikumu bija daudzvalstu darbsemināri. 2018. gadā īstenotajos 19 projektos šo rīku galvenokārt ir izmantojušas vides iestādes, bet tas varētu vairāk noderēt integrācijai, ja tiktu ietvertas citas attiecīgās iestādes, kā liecina konstatējumi saistībā ar politiku. Konstatējumi saistībā ar politiku ·Visas dalībvalstis var vēl vairāk uzlabot savu kopējo vides pārvaldību. Vairāku dalībvalstu vides iestādēs ļoti trūkst personāla, un šis spēju un resursu deficīts ietekmē to īstenošanas un izpildes panākšanas iespējas. Nozaru pārvalžu un dažāda līmeņa koordinācijas struktūras pastāv vairumā dalībvalstu, taču to efektivitāte ir atšķirīga. Trim dalībvalstīm būtu ļoti aktuāli reģionālās un vietējā līmeņa fragmentācijas problēmu risināt, izstrādājot labākus vides koordinācijas mehānismus.