LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 376/1

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Atjaunojamo energoresursu veicināšana un Eiropas kaimiņattiecību politika – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstis” (izpētes atzinums)

2011/C 376/01

Ziņotājs: Pierre Jean COULON kgs

Līdzziņotājs: Stéphane BUFFETAUT kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 262. pantu 2011. gada 28. janvārī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Atjaunojamo energoresursu veicināšana un Eiropas kaimiņattiecību politika – Eiropas un Vidusjūras reģiona valstis”

(izpētes atzinums).

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2011. gada 8. septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 474. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 21. un 22. septembrī (21. septembra sēdē), ar 164 balsīm par, 2 balsīm pret un 9 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi – no kakofonijas līdz simfonijai

1.1 Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja aicina atjaunot mieru Vidusjūras reģiona valstīs un nodrošināt stabilitāti Eiropas un Vidusjūras reģionā.

1.2 Nesenie notikumi Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu valstīs apstiprina, ka “brīvais” (laisser-faire) scenārijs vairs nav iespējams un jāveido ilgtspējīgāka nākotne, kurā galvenā uzmanība pievērsta iedzīvotāju labklājībai un sociālajai attīstībai.

1.3 Tādēļ ir svarīgi, lai atjaunojamo energoresursu, īpaši saules enerģijas, veicināšana būtu orientēta uz reģionālo sadarbību, kuras mērķis ir līdzattīstība.

1.4 Mēs atzinīgi vērtējam reģionālās iniciatīvas plašai atjaunojamo energoresursu attīstībai Vidusjūras reģionā (PSM, Dii, Medgrid u.c.) un stingri aicinām nekavējoties, efektīvi un koordinēti īstenot minētās iniciatīvas.

1.5 Papildus minētajām iniciatīvām EESK aicina ieviest reģionā ierosmi “Jauns zaļais kurss” (New Green Deal), kas vērsts uz energotaupību un mūsu patēriņa un ražošanas modeļu radikālu pārveidi.

1.6 Vidusjūras reģionam ir ievērojams enerģijas un oglekļa emisijas ietaupījuma potenciāls. Tas atkarīgs daļēji no tehnoloģiju un daļēji no jaunas prakses veicināšanas. Energoefektivitātes paaugstināšana ir būtiska atjaunojamo energoresursu attīstības sastāvdaļa.

1.7 Zema oglekļa patēriņa energosistēmu efektīva ieviešana nav tikai katras valsts enerģētikas nozares uzdevums. Vajadzīga arī abos Vidusjūras krastos esošajām valstīm izdevīga cieša reģionālā sadarbība un liels finansējums.

1.8 Vidusjūras reģiona valstīm faktiski ir kopīgi, taču diferencēti uzdevumi, ņemot vērā dažādās valstīs atšķirīgo situāciju pieejamo resursu, vajadzību līmeņa un siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas līmeņa ziņā. Tāpēc ir vajadzīgs reģionāls redzējums, kas atspoguļojas pielāgotās un stabilās valstu stratēģijās.

1.9 Vidusjūras dienvidu valstu nacionālajā plānā jāievieš programmas (likumdošana, nodokļu atvieglojumi, standarti), lai radītu labvēlīgus nosacījumus atjaunojamo energoresursu attīstībai. Minētajā plānā jāiekļauj arī ilgtermiņa programma, kas vērsta uz fosilajam kurināmajam paredzēto kaitīgo subsīdiju atcelšanu.

1.10 Mēs atzinīgi vērtējam Eiropas Komisijas iniciatīvu, kurā ir pārskatīta tās pieeja attiecībā uz Vidusjūras reģionu un kurā svarīga nozīme piešķirta strukturētai un pastiprinātai sadarbībai, kuras pamatelements ir atjaunojamie energoresursi (1).

1.11 Mēs tomēr uzskatām, ka šāda vēlme sadarboties steidzami jāīsteno darbībās un programmās. EESK uzsver, ka ikvienā uzsāktajā dialogā jau no paša sākuma jāiekļauj sadaļa, kurā apskatīti sociālie aspekti.

1.12 Mēs apstiprinām EESK 2011. gada marta publicētajā atzinumā “Energoapgāde. Kādai jābūt mūsu kaimiņattiecību politikai” (2) ietverto aicinājumu atbalstīt Enerģētikas kopienas paplašināšanu (Dienvidaustrumeiropas Enerģētikas kopiena, kuras sastāvā ir Balkānu valstis), iekļaujot tajā Vidusjūras reģiona dienvidu valstis, un īpašo uzdevumu veicināt energoefektivitāti, atjaunojamos energoresursus, tīklu savienošanu un to savietojamību.

1.13 Sākot ar Magribas valstīm, šādā kopienā būtu jāiekļauj vairāki atbilstīgi Eiropas Savienības tiesību aktu aspekti. Bez tam jaunās kopienas mērķim jābūt šādam: popularizēt jauno Enerģētikas hartu un jauno protokolu par energoefektivitāti un atjaunojamo energoresursu attīstību.

1.14 Tādēļ Komiteja norāda, ka ir svarīgi ir izveidot sociālo forumu, līdzīgi tam, kāds jau ir izveidots saistībā ar Dienvidaustrumeiropas Enerģētikas kopienu. Atjaunojamo energoresursu attīstību nevajadzētu aprobežot tikai ar rūpnieciskiem projektiem.

1.15 EESK uzskata, ka ir vajadzīga tehniskā palīdzība vietējās kompetences veidošanai atjaunojamo energoresursu un energoefektivitātes jomā, kas veicinātu atjaunojamo energoresursu attīstību, kā arī Dienvidu-Dienvidu sadarbība. Vispirms jānosaka apmācības vajadzības saistībā ar atjaunojamas enerģijas tehnoloģijām un pēc tam jāizstrādā pielāgots Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu rīcības plāns.

1.16 Mēs stingri iesakām palielināt atbalstu pētniecībai un izstrādei, lai veicinātu atjaunojamo energoresursu projektu saimniecisko rentabilitāti. Tehnoloģijas tālāknodošanu varētu īstenot kopēja reģionāla pētniecības un izstrādes forums, kurā iekļautas universitātes un pētniecības centri.

1.17 Ņemot vērā iepriekšminēto, EESK ierosina izveidot Vidusjūras reģionā enerģētikas jomas ERASMUS, kas dotu iespēju studentiem no visa reģiona (ziemeļiem, dienvidiem, austrumiem un rietumiem) apgūt metodes, kas saistītas ar atjaunojamiem un ilgtspējīgiem energoresursiem.

1.18 Vajadzīgi arī jauni atjaunojamo energoresursu atbalsta un veicināšanas pasākumi. To mērķis ir nodrošināt projektu, tai skaitā ES direktīvas par atjaunojamo energoresursu izmantošanu 9. pantā paredzēto projektu (3), finansiālo līdzsvarotību.

1.19 EESK atbalsta projektu par Eiropas un Vidusjūras reģiona investīciju bankas izveidi, kā arī Eiropas Parlamenta un Savienības Vidusjūrai parlamentārās asamblejas nesenos paziņojumus par minēto tematu.

1.20 EESK uzskata, ka jāizstrādā novatoriski un pielāgoti mehānismi atjaunojamu energoresursu atbalstam. Minētie mehānismi jānosaka Eiropas un Vidusjūras reģiona ietvarā, un pēc tam ar Eiropas un Vidusjūras reģiona investīciju bankas atbalstu jāuzsāk izmēģinājuma projekti, lai sekmētu ierosmes “Jauns zaļais kurss” īstenošanu.

1.21 Svarīgi ir arī tirdzniecības sarunās iekļaut jautājumus par atjaunojamus energoresursus veicinošu preču un pakalpojumu tirgus liberalizāciju.

1.22 Eiropas kaimiņattiecību politikas (EKP) rīcības plāni ir galvenais instruments, lai divpusējās attiecībās veicinātu valstu un reģionāla mēroga mērķus enerģētikas jomā.

1.23 EESK arī uzsver, ka gadījumā, ja Komisija neuzsāks sarunas ar trešām valstīm, kā tas paredzēts direktīvā, jaunā Emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas direktīva (4) saistībā ar oglekļa emisiju finansēšanu varētu apdraudēt daļu Vidusjūras dienvidu reģionā uzsākto projektu finansējuma.

1.24 Jāsecina, ka Vidusjūras reģiona saules enerģijas izmantošanas plāna uzsākšana ir rosinājusi vairākas atjaunojamo energoresursu attīstības iniciatīvas reģionā, un šī attīstība vērtējama atzinīgi. Taču ja nebūs pienācīgas koordinācijas starp dažādajām iniciatīvām — arī starp iestādēm, kas tās pārvalda un atbalsta (Eiropas Komisija, Savienība Vidusjūrai u.c.),— gaidītos rezultātus nevarēs sasniegt. Ar ES tehniskās palīdzības programmām dienvidu valstīm un šo iniciatīvu atbalstam varētu veicināt efektīvu un saskaņotu atjaunojamo energoresursu izplatīšanu reģionā un pārvērst pašreizējo kakofoniju simfonijā.

1.25 Attiecībā uz enerģētikas tīkliem decentralizēta saules enerģijas ražošana varētu būt efektīvs un saimnieciski izdevīgs risinājums izolētos apgabalos, kuros nav tīklu. Saules enerģijas decentralizēta ražošana ir īpaši noderīga plašās teritorijās ar zemu iedzīvotāju blīvumu.

1.26 Būtu vēlams ES līmenī izstrādāt politiskā riska garantijas instrumentu Vidusjūras reģiona dienvidu valstīs (piemēram, emitējot ES garantētas obligācijas). Vajadzētu panākt, lai turpmāk dalībvalstis uzņemtos saistības pirkt elektroenerģijas minimālu daudzumu no dienvidu valstīm.

1.27 Ir ļoti svarīgi palielināt visu iesaistīto pušu, tostarp pilsoniskās sabiedrības, izpratni par visām attiecīgajām iniciatīvām. Valstu programmās atjaunojamo energoresursu veicināšanai vajadzētu iekļaut sabiedrības informēšanas kampaņas par energoefektivitāti un atjaunojamiem energoresursiem. Būtisks atbalsts šādai mobilizēšanai varētu būt sociālo kontaktu tīkli un jaunas informācijas un komunikācijas tehnoloģijas.

2. Ievads

2.1 Jau vairākus gadu desmitus reģionā ir spēcīga sociāli ekonomiskā izaugsme un strauja urbanizācija, jo īpaši piekrastes teritorijās. Paredzams, kas šī tendence turpināsies. Visu minēto faktoru dēļ Vidusjūras ekosistēma ir kļuvusi trausla, un tās stāvoklis pasliktinās (5).

2.2 Vidusjūras reģionam enerģētikas jomā raksturīga divu veidu acīmredzama un liela nevienlīdzība: nevienlīdzība starp reģiona ziemeļu valstīm, kuras ir bagātākās un vairāk patērē enerģiju, un reģiona dienvidu valstīm; un nevienlīdzība energoresursu ziņā.

2.3 Neraugoties uz panākto progresu, pašreizējās tendences enerģētikas jomā reģionā nav ilgtspējīgas. Minētās tendences ir jāmaina, veicot saskaņotus pasākumus, lai nepieļautu tādu attīstību, kam raksturīgs liels oglekļa patēriņš un enerģijas izšķērdēšana. Nākotnē var radīt darba vietas jaunās, specializētās jomās, piemēram, energoefektivitāte, ekobūvniecība, piekļuve pamatpakalpojumiem, atjaunojamu energoresursu nozares un tehnoloģijas.

2.4 Var minēt tādus veiksmīgus labas prakses piemērus kā Alžīrija pieņemtais likums atjaunojamu energoresursu atbalstam, vairāki īstenotie projekti, galvenokārt, saules un vēja enerģijas jomā Ēģiptē, Marokā un Tunisijā, tomēr pašreizējie centieni, lai padarītu šādu praksi ilgtspējīgu un plašāk ieviestu to, vairumā gadījumu, diemžēl, nav pietiekami.

2.5 Taču jāsecina, ka pēc ilga skepticisma vai vienaldzības perioda ilgtspējīga enerģētikas attīstība Vidusjūras reģionā pašreiz sāk vairāk vai mazāk konkrēti ietekmēt uzņēmumu, vietējo pašvaldību, valstu un sadarbības praksi.

3. Enerģijas perspektīvas Vidusjūras reģionā: atjaunojamo energoresursu potenciāls un priekšrocības un augstāka energoefektivitāte

3.1 Energoatkarība Vidusjūras reģionā un Eiropas Savienībā, iespējams, būtiski palielināsies. Reģiona energoatkarības līmenis 2007. gadā bija 42 %. Vidusjūras Enerģētikas novērošanas centra (OME) pētījums liecina, ka līdz 2030. gadam šis līmenis nostabilizēsies un pat samazināsies līdz 40 % (40 % naftai, 30 % gāzei un 70 % oglēm), bet ziemeļu valstīs tas sasniegs 97 %. Taču Vidusjūras reģiona enerģijas novērošanas centra alternatīvais scenārijs liecina, ka šo spriedzi būtu iespējams mazināt un līdz 2030. gadam pazemināt reģiona energoatkarības līmeni līdz 18 %. Tomēr pat tādā gadījumā valstu starpā joprojām saglabāsies būtiskas atšķirības. Ar piegādes izmaksu pieaugumu un tā ietekmi uz valstu, mājsaimniecību un uzņēmumu enerģijas rēķiniem saistītais sociālais un saimnieciskais apdraudējums, iespējams, būtiski palielināsies.

3.2 Jebkurā gadījumā CO2 emisijas, ko rada fosilo energoresursu patēriņš reģionā, vismaz par 30 % pārsniegs attiecīgo 1990. gada līmeni. Turklāt 2030. gadā Vidusjūras reģiona dienvidu un austrumu valstu emisiju apjoms uz vienu iedzīvotāju, kaut arī par 40 % mazāks nekā Vidusjūras reģiona ziemeļu valstīs, iespējams, veidos 55 % no Vidusjūras baseina emisiju kopapjoma salīdzinājumā ar 36 % 2007. gadā.

3.3 Arvien lielāku risku rada arvien lielāks ūdens resursu trūkums reģionā. Ūdens atsāļošana, kas daudzās valstīs jau ir ļoti attīstīta, ir gandrīz nenovēršama, un tas var palielināt spriedzi, kas saistīta ar ūdens resursu un enerģijas savstarpējo atkarību.

3.4 Ekonomikas un sociālās attīstības mērķis ir pamatots; lai to sasniegtu, ir vajadzīga enerģija. Enerģijas faktors vien var būtiski apdraudēt ekonomikas un sociālo attīstību un ne tikai “visneaizsargātākajās” valstīs.

3.5 Jaunā enerģijas paradigma nozīmē, ka jāizstrādā “energosistēma”, kas ietver ne tikai enerģētikas nozari (piedāvājums), bet arī energopatēriņu (pieprasījums), bet arī jāpanāk šīs sistēmas attīstība tā, lai nodrošinātu energopakalpojumu ar labākajiem iespējamajiem nosacījumiem attiecībā uz resursiem, saimnieciskajām un sociālajām izmaksām un vietēja un pasaules mēroga vides aizsardzību. Tādējādi priekšplānā tiek izvirzīti jauni dalībnieki — uzņēmumi, kopienas, mājsaimniecības, būvniecības nozare, transports, rūpnieciskā vai lauksaimnieciskā ražošana un pakalpojumu nozare.

3.6 Vidusjūras reģionam ir ievērojams enerģijas un oglekļa emisijas ietaupījuma potenciāls. Pamatojoties uz vairākām ticamām aplēsēm, nākamajos divdesmit gados enerģijas patēriņu iespējams samazināt par 20 % (un vairāk, ja enerģijas cenas turpinās pieaugt).

3.7 Energoefektivitātes paaugstināšana ir atjaunojamo energoresursu attīstības būtiska sastāvdaļa. Jāatzīmē, ka energoefektivitāte un energotaupība galvenokārt ir atkarīga no iedzīvotāju, uzņēmumu un darba ņēmēju rīcības un viņu attieksmes maiņas (6).

3.8 Taču šā potenciāla attīstību kavē vairāki šķēršļi. Tie ir saistīti ar institucionāliem, reglamentējošiem, tehniskiem, finansiāliem aspektiem vai saistīti ar apmācību, informēšanu u.c. Jāatzīst, ka lielākajā daļā gadījumu atjaunojamie energoresursi ir mazāk konkurētspējīgi nekā tradicionālie energoresursi, jo īpaši pašreizējos apstākļos, kad netiek veikta ārējo izmaksu internalizācija.

3.9 Lai novērstu minētos trūkumus, valstu plānos jāparedz programmas, kuru mērķis ir radīt labvēlīgus apstākļus atjaunojamo energoresursu attīstībai un kuras orientētas uz valstu tiesību aktiem atjaunojamo energoresursu attīstības atbalstam, nodokļu atvieglojumiem un standartiem. Lai veicinātu atjaunojamo energoresursu attīstību, ir jāizstrādā arī valstu ilgtermiņa plāni, kuru mērķis pastāvīgi samazināt vai pat atcelt fosilajam kurināmajam paredzētās kaitīgās subsīdijas. Plānos jāņem vērā neaizsargātāko sabiedrības grupu stāvoklis.

3.10 Vajadzīga arī skaidra normatīvā sistēma un jauni atjaunojamo energoresursu atbalsta un veicināšanas pasākumi, kas nodrošinātu projektu finansiālo līdzsvarotību, kā tas paredzēts ES direktīvas par atjaunojamo energoresursu izmantošanu 9. pantā.

3.11 Galvenais aspekts atjaunojamo energoresursu attīstībā ir atbalsts elektroenerģijas decentralizētai ražošanai, jo īpaši saules enerģijas ražošanai, ar atbilstīgu tiesību aktu, finansējuma un apmācības starpniecību.

3.12 Būtisks šķērslis ir dažādo ieinteresēto pušu izpratne par atjaunojamiem energoresursiem. Būtiska nozīme ir visu iesaistīto pušu, tostarp pilsoniskās sabiedrības, izpratnes veicināšanai. Valstu programmās atjaunojamo energoresursu veicināšanai varētu iekļaut sabiedrības informēšanas kampaņas gan par energoefektivitāti, gan par turpmāk attīstāmiem atjaunojamiem energoresursiem.

4. Enerģētika, vide, sadarbība Vidusjūras reģiona valstīs: reģionālā dimensija

4.1 Ņemot vērā atšķirīgos apstākļus dažādās valstīs, Vidusjūras reģiona valstīm ir kopīgi, bet diferencēti uzdevumi. Kopīgs uzdevums ir plānot ilgtspējīgu enerģētikas nākotni, noteikt galvenos darbības virzienus un kopīgi veidot kopēju pamatu (resursi, finansēšanas mehānismi, labas prakses apmaiņa, apmācība, veiktspējas uzlabošana, tehnoloģiju tālāknodošana u. c.). Diferencēti uzdevumi saistīti ar īstenošanu, kurā jāņem vērā katras valsts īpatnības (bez tehnoloģijas iepriekšējas pārņemšanas). Tāpēc ir vajadzīgs reģionāls redzējums, kas atspoguļojas pielāgotās un stabilās valstu stratēģijās.

4.2 Enerģijas pieprasījuma straujā pieauguma tendence reģionā, ilgtspējīgas sociāli ekonomiskās attīstības problēmu apjoms, bažas par apgādes drošību un vajadzība pāriet uz ekonomiku ar zemu oglekļa emisijas līmeni, lai pielāgotos klimata pārmaiņām, vēl jo vairāk uzsver steidzamo nepieciešamību plašāk izvērst energotaupības politikas īstenošanu reģionā.

4.3 Minēto mērķi varēs sasniegt tikai tad, ja tiks izveidota Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu sadarbība, kuras pamatā ir uz ilgtspējīgu attīstību orientētu energosistēmu jauns modelis, lai tādējādi apmierinātu pašreizējās vajadzības, neliedzot iespēju nākamajām paaudzēm apmierināt viņu vajadzības. Lai izveidotu konkurētspējīgu videi nekaitīgas enerģijas tirgu, reģionālajā līmenī izšķiroša nozīme būs tiesību aktu saskaņošanai un elastīgu instrumentu pieņemšanai.

4.4 EESK pauž gandarījumu, ka Eiropas Komisija saistībā ar kaimiņattiecību politiku svarīgu nozīmi piešķir sadarbības potenciālam atjaunojamo energoresursu ražošanas un pārvaldības jomā, un atzinīgi vērtē tās izteikto vēlmi, lai sadarbība enerģētikas jomā būtu plašāka, veidojot ciešāku dialogu ar Vidusjūras reģiona valstīm.

4.5 EESK tomēr uzskata, ka minētā vēlme sadarboties steidzami jāatspoguļo iniciatīvās un programmās, kas paredzētas šādas sadarbības veicināšanai. Komiteja uzsver, ka ikvienā uzsāktajā dialogā jau no paša sākuma jāiekļauj sociālie aspekti, lai nodrošinātu, ka atjaunojamo energoresursu attīstība ir iekļauta plašākā saimnieciskās un sociālās attīstības plānā. Lai minētais process noritētu sekmīgi, lielāka nozīme jāpiešķir sociālajiem partneriem. Tāpat būtu vēlams iesaistīt plašas pilsoniskās sabiedrības aprindas, kā arī plašsaziņas līdzekļus, lai nodrošinātu iedzīvotāju atbalstu turpmākiem pasākumiem ziemeļu un dienvidu valstu “īpašo kopīgo interešu” īstenošanā.

4.6 EESK atkārto 2011. gada martā publicētajā atzinumā “Energoapgāde. Kādai jābūt mūsu kaimiņattiecību politikai, lai energoapgāde būtu nodrošināta” (7) pausto aicinājumu un atbalsta Komisijas priekšlikumu nodrošināt reālas iespējas Vidusjūras reģiona dienvidu valstu pakāpeniskai un diferencētai integrācijai ES iekšējā enerģijas tirgū un izveidot ES un Vidusjūras reģiona dienvidu valstu “enerģētikas kopienu” vai līgumu par enerģētikas kopienas izveidi attiecināt arī uz tām kaimiņvalstīm, kas vēl nav pievienojušās minētajam līgumam.

4.7 EESK uzskata, ka minētās jaunās enerģētikas kopienas mērķim jābūt šādam: popularizēt jauno Enerģētikas hartu un jauno protokolu par energoefektivitāti un atjaunojamo energoresursu attīstību. Tādēļ Komiteja atgādina arī, cik svarīgi ir izveidot sociālo forumu, līdzīgi tam, kāds jau ir izveidots saistība ar Dienvidaustrumeiropas enerģētikas kopienu (Balkānu valstis).

4.8 EESK aicina ieviest Vidusjūras reģionā “Jaunu zaļo kursu”, kas vērsts uz energotaupību un radikālām pārmaiņām mūsu patēriņa un ražošanas modeļos.

4.9 Īpaši svarīgs ir jautājums par finansējumu. Lai veicinātu privāto finansējumu, ir jāatrisina, piemēram, jautājums par politisko risku. Piemēram, Vidusjūras reģiona saules enerģijas izmantošanas plāna ietvaros, būtu vēlams ES līmenī izstrādāt politiskā riska garantijas instrumentu (piemēram, emitējot ES garantētas obligācijas).

4.10 EESK atbalsta projektu par Eiropas un Vidusjūras reģiona investīciju bankas izveidi, kā arī Eiropas Parlamenta (8) un Savienības Vidusjūrai parlamentārās asamblejas (9) nesenos paziņojumus par minēto tematu. Komiteja pauž cerību, ka Eiropas Investīciju banka sadarbībā ar Vidusjūras reģiona dienvidu valstu finanšu iestādēm uzņemsies iniciatīvu veidot minēto Eiropas un Vidusjūras reģiona banku.

5. Pētniecības, tehnoloģiju tālāknodošanas, veiktspējas uzlabošanas, apmācības, tirdzniecības un pilsoniskās sabiedrības līdzdalības aspekti

5.1 Būtiskās izmaiņas enerģijas paradigmā, kurā prioritāte tiek piešķirta nevis piedāvājumam, bet gan pieprasījumam, būtiski maina arī iedzīvotāju attieksmi pret energosistēmām. Tādēļ Komiteja aicina izveidot Vidusjūras abos krastos esošo valstu universitāšu tīklu un vēlas, lai tiktu atbalstītas iniciatīvas, kas dotu iespēju visām ieinteresētajām pusēm dalīties pieredzē un labas prakses piemēros, par paraugu izmantojot Vidusjūras reģiona valstu vasaras skolu, kuras temats ir ilgtspējīga enerģētikas nozare Vidusjūras reģionā.

5.2 Mēs stingri iesakām palielināt atbalstu pētniecības un izstrādes darbībai, lai, veicinot tehnoloģiju inovāciju, varētu ievērojami paaugstināt produktivitāti, tādējādi paaugstinot atjaunojamo energoresursu projektu saimniecisko rentabilitāti līdz tādam līmenim, kas spēj piesaistīt investorus. Jāveicina tehnoloģiju tālāknodošana visā Vidusjūras reģionā; to varētu realizēt kopējs reģionāls pētniecības un izstrādes forums, kurā iesaistītas universitātes un pētniecības centri un kurā ņemti vērā dažādi iekārtu uzstādīšanas un ekspluatācijas aspekti.

5.3 Ņemot vērā iepriekšminēto, EESK ierosina izveidot Vidusjūras reģionā enerģētikas nozares ERASMUS, kas dotu iespēju studentiem no visa reģiona (ziemeļiem, dienvidiem, austrumiem un rietumiem) apgūt metodes saistībā ar atjaunojamiem un ilgtspējīgiem energoresursiem.

5.4 Visi šie savstarpēji saistītie faktori kopā a priori apliecina, ka jāstrādā pie alternatīviem risinājumiem un turpmākajās stratēģijās par ilgtspējīgu enerģētikas attīstību Vidusjūras reģionā prioritāte pakāpeniski jāpiešķir uzņēmumu/teritoriju/apmācības partnerattiecībām.

5.5 EESK uzskata, ka ir vajadzīga tehniskā palīdzība vietējās kompetences veidošanai, kas veicinātu atjaunojamo energoresursu attīstību un Dienvidu-Dienvidu sadarbību. Vispirms jānosaka apmācības vajadzības un pēc tam jāizstrādā pielāgots Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu rīcības plāns.

5.6 Atjaunojamo energoresursu attīstība varētu radīt pienācīgas darba vietas, bet būs vajadzīga arī sākotnēja apmācība un tālākizglītība reģionālajā un starpreģionālajā līmenī. To varēs efektīvi īstenot tikai ar organizēta sociālā dialoga starpniecību.

5.7 Lai pašreiz notiekošajās un turpmākajās tirdzniecības sarunās plašāk pievērstos jautājumam par atjaunojamiem energoresursiem, jāpanāk atjaunojamos energoresursus veicinošu preču un pakalpojumu tirdzniecības liberalizācija.

5.8 Eiropas kaimiņattiecību politikas rīcības plāns ir galvenais instruments, lai divpusējās attiecībās sekmētu valstu un reģionālā mēroga mērķus enerģētikas jomā. EESK aicina Komisiju aktualizēt minētos rīcības plānus, lai atjaunojamo energoresursu attīstībai pavērtos labvēlīgākas perspektīvas. Šajā saistībā jānodrošina, lai rīcības plāni atjaunojamo energoresursu jomā būtu savstarpēji saskaņoti.

5.9 Svarīga nozīme atjaunojamo energoresursu veicināšanas programmās ir pilsoniskās sabiedrības iesaistei (NVO, apvienības, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, arodbiedrības u.c.). Minēto programmu veiksmīga īstenošana būs atkarīga ne tikai no sabiedrības izpratnes, bet arī no plašākas informācijas, lai sekmētu sabiedriskās domas un visu ieinteresēto pušu piesaisti.

6. Reģionālas iniciatīvas atjaunojamo energoresursu attīstības atbalstam

6.1. Saules enerģijas izmantošanas plāns Vidusjūras reģionam — reģiona ilgtspējīgu attīstību veicinošs faktors

6.1.1 Saules enerģijas izmantošanas plāna galvenais mērķis ir apmierināt dienvidu valstu enerģijas pieprasījumu un daļu saražotās elektroenerģijas transportēt uz Eiropas valstīm, kas ir projektu saimnieciskās un finansiālās rentabilitātes svarīgs papildu faktors. “Zaļās elektroenerģijas” eksports uz Eiropu ir iespējams, pamatojoties uz ES direktīvas par atjaunojamo energoresursu izmantošanu 9. pantu. Taču priekšnoteikums šādam eksportam ir savstarpēji savienojumi, un jāparedz īpaša regula, lai nepieļautu oportūnistisku rīcību un tirgus kropļošanu.

6.1.2 Vidusjūras reģiona saules enerģijas izmantošanas plāna kvantitatīvais mērķis ir līdz 2020. gadam uzstādīt 20 GW jaunas atjaunojamo energoresursu (galvenokārt saules un vēja) ražošanas jaudas un attīstīt elektrotīklus un Ziemeļu-Dienvidu un Dienvidu-Dienvidu savstarpējos savienojumus. Neraugoties uz iepriekš uzsvērto potenciālu un problēmām reģionā, energoefektivitāte un tehnoloģiju tālāknodošana diemžēl pašreiz tiek uzskatītas par papildpasākumiem. Salīdzinājumā ar Vidusjūras reģiona enerģijas novērošanas centra prognozēm 2020. gadam Saules enerģijas izmantošanas plāna mērķis paredz papildus uzstādīt 11 GW jaunas atjaunojamo energoresursu ražošanas jaudas “brīvā” scenārija gadījumā un tikai 1 GW jaudas alternatīvā scenārija gadījumā. Tādēļ būtu vēlams nodrošināt, ka dalībvalstis uzņemas saistības pirkt garantētu minimālu elektroenerģijas daudzumu no dienvidu valstīm, lai atbalstītu minēto projektu.

6.1.3 Saules enerģijas izmantošanas plānu raksturo divas problēmas: pirmkārt, projektu rentabilitātes veicināšana, izmantojot vietējās un eksporta elektroenerģijas iepirkuma cenas, kā arī koncesijas līdzekļus, subsīdijas un oglekļa kredītus; otrkārt, projektiem nepieciešamā finansējuma nodrošināšana, izmantojot pašu kapitālu, kas iegūstams, ja ir nodrošināta pietiekama rentabilitāte un riska kontrole, un aizņemoties iesākumā no attīstību veicinošām finanšu iestādēm (EIB, AFD, KfW, ERAB, Pasaules Banka, Āfrikas Attīstības banka, Islāmiskā Attīstības banka) un pēc tam no komercbankām.

6.1.4 Saules enerģijas izmantošanas plāna iniciatīva ir plašāka nekā līdz šim īstenotā sadarbība. Tā apvienos Savienības Vidusjūrai dalībvalstis, Eiropas Komisiju, uzņēmumus, pētniecības iestādes, nozares NVO, daudz publisko un privāto investoru, kā arī finanšu iestādes.

6.1.5 EESK aicina Eiropas Komisiju cieši sadarboties ar Savienības Vidusjūrai sekretariātu, kas pilnvarots īstenot minēto plānu un jo īpaši tā ģenerālplānu. Lai sekmētu minētā ģenerālplāna īstenošanu, jāizstrādā kopēji pamatprincipi. Ir svarīgi īstenot kopēju pieeju galvenajiem jautājumiem, piemēram, attiecībā uz finanšu instrumentiem un tehnoloģiju tālāknodošanu.

6.2. Medgrid — Līdzattīstības projekts elektroenerģijas tirdzniecībai Vidusjūras reģionā

6.2.1 Kā jau minēts iepriekš, viens no galvenajiem uzdevumiem ir vajadzība pilnveidot un nostiprināt Vidusjūras abos krastos esošo valstu elektrotīklu savstarpējo savienojumu; šobrīd vienīgais šāds savienojums ir starp Spāniju un Maroku ar pārvades jaudu 1 400 MW. Saskaņā ar MEDELEC (Vidusjūras reģiona elektroenerģijas ražošanas uzņēmumu apvienība) informāciju maksimālā elektroenerģijas pārvades jauda, ko tīklā var sasniegt, balstoties uz pašreizējiem investīciju plāniem, ir aptuveni 5 GW. Lai sasniegtu saules enerģijas izmantošanas plāna mērķus, ir vajadzīgi būtiski pasākumi savienojumu jaudas palielināšanai gan starp Vidusjūras reģiona dienvidu valstīm, gan Vidusjūras reģiona dienvidu un ziemeļu valstīm.

6.2.2 Medgrid mērķis ir noteikt Vidusjūras reģiona tīkla attīstības plānu 2020. gadam, veicināt elektroenerģijas tirdzniecības institucionālo un normatīvo sistēmu, novērtēt ieguldījumu tīkla infrastruktūrā ienesīgumu, attīstīt tehnisko un tehnoloģisko sadarbību ar Vidusjūras dienvidu un austrumu valstīm, kā arī veicināt elektroenerģijas pārvades progresīvās tehnoloģijas.

6.3. Dii GmbH — atjaunojamie energoresursi, kas savieno kontinentus (Renewable energy bridging continents)

6.3.1 Salīdzinājumā ar saules enerģijas izmantošanas plānu Dii ir tālāka perspektīva, proti, 2050. gads. Dii balstīts uz mērķi līdz 2050. gadam panākt, lai 15 % Eiropas valstu elektroenerģijas pieprasījuma tiktu nodrošināts ar saules enerģijas ražošanas iekārtām, kas uzstādītas Vidusjūras reģiona dienvidu valstu tuksnešos. Taču kopš Dii uzsākšanas 2009. gadā, tā mērķis ir pārorientēts uz līdzattīstību, pievēršoties vispārīgai atjaunojamo energoresursu attīstībai un nevis tikai saules enerģijai un eksportam starp dienvidu un ziemeļu valstīm. Dii faktiski atbilst Saules enerģijas izmantošanas plāna redzējumam, taču tālākā perspektīvā un bez kvantitatīviem mērķiem.

6.4. Citas iniciatīvas

6.4.1 Jāatzīmē arī citas iniciatīvas, piemēram, ES tehniskās palīdzības projekts (“Ceļā uz Vidusjūras reģiona saules enerģijas izmantošanas plānu” (Paving the Way for the Mediterranean Solar Plan)) atjaunojamo energoresursu attīstībai reģionā, Eiropas finansējums Vidusjūras dienvidu valstīm — Kaimiņattiecību politikas ieguldījumu mehānisms (FIV) un Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu investīciju un partnerattiecību programma (FEMIP), — ko var izmantot atjaunojamo energoresursu projektu finansēšanai, un Komisijas paziņojums “Enerģētikas infrastruktūras prioritātes 2020. gadam un pēc tam. Projekts integrētam Eiropas enerģētikas tīklam” (COM(2010) 677 galīgā redakcija), kurā iekļauti jautājumi gan par “zaļās” elektroenerģijas tirdzniecību starp dienvidiem un ziemeļiem, gan par šādu tirdzniecību atvieglojošu starpsavienojumu pastiprināšanu. Vairākas valstis ir arī uzsākušas īstenot nacionālos plānus, piemēram, Marokas saules enerģijas izmantošanas plāns un Tunisijas saules enerģijas izmantošanas plāns, kas ietver virkni valsts līmeņa projektu atjaunojamo energoresursu attīstībai.

Briselē, 2011. gada 21. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) COM(2011) 200 galīgā redakcija un COM(2011) 303 galīgā redakcija.

(2) OV C 132, 03.05.2011., 15. lpp.

(3) OV L 140, 05.06.2009., 16.-62. lpp.

(4) OV L 140, 05.06.2009., 63.-87. lpp (11.a) panta 5. punkts).

(5) EESK informatīvais ziņojums par tematu “Klimata pārmaiņas un Vidusjūras reģions: uzdevumi vides un enerģētikas jomā”, CESE 682/2009, 2009. gada 30. septembris.

(6) OV C 318, 29.10.2011., 155. lpp.

(7) OV C 132, 03.05.2011., 15. lpp.

(8) EP 2011. gada 17. februāra rezolūcija - P7_TC1-COD(2010)0101

(9) Savienības Vidusjūrai Parlamentārās asamblejas Politisko lietu, drošības un cilvēktiesību komisijas ieteikums, 2011. gada 4. martā Romā.