LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 198/26

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “ES politika Arktikas reģionam globālo uzdevumu risināšanai šajā reģionā – pilsoniskās sabiedrības viedoklis” (pašiniciatīvas atzinums)

2013/C 198/04

Ziņotājs: HAMRO-DROTZ kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 11. un 12. jūlijā, nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“ES politika Arktikas reģionam globālo uzdevumu risināšanai šajā reģionā — pilsoniskās sabiedrības viedoklis”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2013. gada 27. martā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 489. plenārajā sesijā, kas notika 2013. gada 17. un 18. aprīlī (17. aprīļa sēdē), ar 163 balsīm par, 1 balsi pret un 6 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Kopsavilkums

1.1. Arktikas reģionā pašlaik notiek ievērojamas pārmaiņas. Klimata pārmaiņām ir būtiska ietekme uz globālo sasilšanu un ledus kārtas samazināšanos šajā reģionā, kas savukārt ietekmē meteoroloģiskos apstākļus un vides pārmaiņas visā pasaulē. Vienlaikus tas ietekmē pasaules ekonomiku, radot jaunas iespējas saimnieciskajai darbībai šajā resursiem bagātajā reģionā. Pasaules uzmanība ir pievērsta Arktikas reģionam, kura iedzīvotāji un trauslā ekosistēma prasa atbilstošu aizsardzību un uzmanību. Šīm pārmaiņām var būt ģeopolitiskas sekas.

1.2. EESK aicina ES sniegt skaidru Arktikas reģiona stratēģiju un parādīt uzticamu apņemšanos īstenot sadarbību ar Arktikas reģiona valstīm. Eiropas Savienībai Arktikas reģions ir īpaši nozīmīgs, un ES var sniegt nozīmīgu ieguldījumu Arktikas reģiona sadarbībā. Komiteja aicina sekmēt ieguldījumus atbildīgā saimnieciskajā darbībā, kas balstīta uz aukstiem klimatiskajiem apstākļiem atbilstošu pieredzi, un attīstīt infrastruktūru. EESK arī aicina turpināt sadarbību klimata pārmaiņu pētniecības jomā un īstenot mērķtiecīgus centienus, lai aizsargātu šā reģiona trauslo vidi.

1.3. Būtu jānostiprina Arktikas Padomes nostāja, kā arī ES nostāja minētajā Padomē. Arktikas reģiona sadarbībā būtu plaši jāiesaista pilsoniskā sabiedrība. Ir vajadzīga lielāka atvērtība un apņēmīgi centieni uzlabot saziņu Arktikas reģiona sadarbībā.

1.4. Atklātā uzklausīšanas sanāksme, ko EESK rīkoja Somijas ziemeļos (Rovaniemi) sadarbībā ar Lapzemes universitātes Arktikas centru (1), Komitejai bija ļoti lietderīga. Komitejas mērķis ir veicināt Arktikas reģiona sadarbību un ES politiku Arktikas reģionam, kā arī stiprināt saikni ar pilsonisko sabiedrību šajā reģionā.

2. Pilsoniskās sabiedrības galvenie viedokļi un ieteikumi

Šajā atzinumā ir sniegti ES pilsoniskās sabiedrības organizāciju galvenie viedokļi un ieteikumi ES Arktikas reģiona politikas jomā, ar īpašu atsauci uz Komisijas un Augstā pārstāvja ārlietās 2012. gada jūnija kopīgo paziņojumu un ar to saistīto kopīgo dienestu darba dokumentu (2).

2.1. Arktikas reģiona stratēģiskā nozīme ir ievērojami palielinājusies, un visā pasaulē ir būtiski pieaugusi interese par šo reģionu. Tāpēc Eiropas Savienībai ir īpaši svarīgi pēc iespējas ātrāk pabeigt savas Arktikas reģiona politikas izstrādi, lai tā Arktikas reģiona sadarbībā varētu piedalīties kā uzticama un konstruktīva dalībniece un iniciatīvu virzītāja. ES ir jāparāda sava apņēmība risināt ar Arktikas reģionu saistītos jautājumus un sekmēt sadarbību. Vispirmām kārtām uzmanība būtu jāpievērš ES Arktikas reģiona dalībvalstu ziemeļu apgabaliem un sadarbības stiprināšanai ar Arktikas reģiona valstīm, jo īpaši ar Eiropā esošajām kaimiņvalstīm (tostarp Grenlandi). Situācija prasa pilnībā izstrādātu ES stratēģiju Arktikas reģionam. Lai nodrošinātu ES Arktikas reģiona politikas/stratēģijas uzticamu īstenošanu, nepieciešams Arktikas reģionam piešķirtos ES resursus koncentrēt vienuviet, tos efektīvi koordinēt un ES budžetā izveidot Arktikas reģionam paredzētu pozīciju.

2.2. ES Arktikas reģiona politikai/stratēģijai un Arktikas reģiona valstu stratēģijām vajadzētu būt savstarpēji saskanīgām; Arktikas reģiona pārvaldība būtu jāizstrādā un jāīsteno, pamatojoties uz konstruktīvu sadarbību ar šīm valstīm un galvenajiem partneriem. Arktikas reģiona sadarbībai un līdzāspastāvēšanai pēc iespējas vajadzētu būt balstītai uz starptautiskiem nolīgumiem un uz sadarbību starptautiskās organizācijās (tostarp ANO, Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā, ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijā un Starptautiskajā Darba organizācijā). Sadarbību atvieglotu tas, ja iesaistītās valstis būtu ratificējušas svarīgākos nolīgumus, kuriem ir ietekme uz Arktikas reģionu.

2.3. Nedrīkst pieļaut, ka sacensība, kas patlaban notiek Arktikas reģionā, pāraugtu konfliktā. ES vajadzētu veicināt dialogu par starptautisku juridisku mehānismu strīdu izšķiršanai, kas būtu saistošs visām iesaistītajām pusēm. Tas ir viens no iemesliem, lai ar Arktikas Padomes atbalstu pēc iespējas ātrāk organizētu jau 2010. gadā ierosināto un Eiropas Parlamenta atbalstīto (3) Arktikas reģiona sammitu, kas sniegtu galvenajiem dalībniekiem, kas ir ieinteresēti šajā reģionā un ar to saistītajā sadarbībā, iespēju apspriest reģiona nākotni un meklēt kopīgu sapratni par sadarbības principiem šajā jomā. Būtu lietderīgi arī turpmāk regulāri rīkot šādus sammitus, un veiksmīgai sadarbībai starp Arktikas reģionā iesaistītajiem dalībniekiem būs nepieciešami efektīvi instrumenti, piemēram, kopīgs komunikācijas un uzraudzības tīkls, balstīts uz mūsdienīgām tehnoloģijām.

2.4. EESK piekrīt, ka būtu jāstiprina Arktikas Padomes pozīcija un ka tai vajadzētu būt pilnvarotai darboties kā starptautiskam forumam, kurā risina sarunas par galvenajiem Arktikas reģiona jautājumiem. Veiksmīga sadarbība Arktikas Padomes ietvaros ir atkarīga no vienlīdzīgas attieksmes pret visām Arktikas reģiona valstīm. ES vajadzētu ieņemt stingrāku pozīciju Arktikas Padomē, jo tas ļautu labāk veicināt minētās Padomes darbu un ar savu līdzdalību tajā palielināt Padomes ietekmi. ES var sniegt nozīmīgu ieguldījumu Arktikas reģiona sadarbībā. Viens no iespējamiem veidiem nostiprināt ES stāvokli ir noteikt tai novērotājas statusu, un Arktikas reģiona ES dalībvalstīm būtu jāņem vērā arī ES viedoklis minētajā Padomē. ES būtu arī jācenšas stiprināt sadarbību Barenca–Eiroarktikas padomē (un Barenca Reģionālajā padomē), jo tām ir īpaši svarīga loma pārrobežu sadarbībā starp 13 Barenca jūras reģioniem (Norvēģijā, Zviedrijā, Somijā un Krievijā), kas ir bagāti ar resursiem. ES vajadzētu veicināt sadarbību dažādos reģionālajos sadarbības forumos, tai skaitā tādos 4. iedaļā minētajos forumos kā Ziemeļvalstu Ministru padome, Baltijas jūras valstu padome un Ziemeļvalstu–Baltijas valstu astotnieks, un izmantot to kompetenci.

2.5. EESK piekrīt, ka ir nepieciešams vairāk visaptverošu un ticamu datu par klimata pārmaiņām, kas notiek pasaulē un Arktikas reģionā, kura vides apstākļi ir unikāli un ekosistēma ir trausla. Būtu jāturpina koncentrēties uz zinātnisko pētniecību un monitoringu saistībā ar klimata pārmaiņām un ekoloģijas, vides un meteoroloģijas jautājumiem. Sadarbību pētniecības jomā Arktikas reģionā var veicināt Arktikas klimata ietekmes novērtējums (ACIA), Novērtējums par klimata pārmaiņu ietekmi uz ūdens, ledus un mūžīgā sasaluma līmeni Arktikā (SWIPA), Ice2sea programma, ES Arktikas izmantošanas ietekmes un politikas novērtējuma projekts, kā arī dalība Ilgtspējīgas Arktikas novērošanas tīklos (SAON). ES izveidotie un labi darbojošies pētniecības un monitoringa sadarbības tīkli būtu jāpadara efektīvāki, lai padziļinātu zināšanas un palielinātu veiktspēju.

2.5.1. Līdz šim pētniecība vairāk bija vērsta uz to, kā mazināt un pārvaldīt klimata pārmaiņas dažādās pasaules daļās, taču klimata pārmaiņas un to sekas, šķiet, jau ir sasniegušas lūzuma punktu, pēc kura tās būs ļoti grūti apturēt (4). Tāpēc pētniecībai vajadzētu vairāk koncentrēties uz Arktikas vides saglabāšanu un dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu, kā arī uz to, kā pielāgoties klimata pārmaiņu sociālajām un ekonomiskajām sekām. Pētījumiem un to rezultātiem vajadzētu būt publiski pieejamiem, pētījumos jāiekļauj visi attiecīgās problēmas aspekti, tiem jābūt atklātiem un pilsonisko sabiedrību un pētniekus no visām ES dalībvalstīm iekļaujošiem (sk. arī 2.9. punktu).

2.5.2. ES pētniecības programmās būtu jāpievērš lielāka uzmanība Arktikas reģiona izpētei, un tai būtu jāparedz atsevišķa apropriācija ES finanšu shēmā 2014.–2020. gadam.

2.6. Arktikas reģionam ir ievērojama ekonomiskā nozīme vietējiem iedzīvotājiem, Eiropai kopumā un arī plašākā mērogā. Uzņēmējdarbība reģionā, tai skaitā pārstrādes rūpniecība un lauku uzņēmējdarbība, būtu jāveicina dažādos veidos, piemēram, izmantojot tādas iniciatīvas kā ArcticStartup un apmācības. Būtu jāveicina investīcijas. Attiecībā uz resursu ieguvi un citu saimniecisko darbību, Eiropas Savienībai vajadzētu investēt Arktikas apstākļiem pielāgotās tehnoloģijās un darbībai auksta klimata apstākļos nepieciešamo īpašo zināšanu attīstībā un ieviešanā. Tas ietver jūras dziļūdens urbšanas, raktuvju un kuģniecības nozares, kuģu un iekārtu projektēšanu un būvi, kā arī ostu, kuģu būvētavu un transporta tehnoloģijas.

2.6.1. Arī infrastruktūras attīstībai, īpaši dzelzceļa, autoceļu, gaisa un jūras transporta un arī enerģijas transporta tīklu jomā, vajadzētu būt balstītai uz tehnoloģijām un īpašajām zināšanām, kas piemērotas Arktikas reģiona skarbajiem vides apstākļiem. Labi funkcionējošas infrastruktūras/loģistikas radīšanai (gan ziemeļu–dienvidu, gan rietumu–austrumu virzienā) ir būtiska nozīme, lai veicinātu Arktikas reģiona attīstību.

2.6.2. Kā citas svarīgas reģiona attīstības jomas, kurām ir nepieciešams finansējums, var minēt dzīvojamo centru būvniecību, IT lietošanu mazapdzīvotos apgabalos (tālmācība, e-veselība) un tūrismu.

2.6.3. Attīstot pārvadājumus pa Ziemeļu jūras ceļu, kas būtu rentabla un dažos aspektos drošāka alternatīva dienvidu maršrutam cauri Suecas kanālam, ES būtu pienācīgi jāņem vērā ekoloģiskie apsvērumi. ES vajadzētu sekmēt jaunus kuģošanas maršrutus Arktikas reģionā, kas būtu pieejami “miermīlīgai caurbraukšanai” saskaņā ar starptautiskajiem nolīgumiem (UNCLOS), tostarp, ja šādi maršruti šķērso dažādu valstu ekskluzīvas ekonomiskās zonas. Tas ir īpaši svarīgi gan kravu, gan pasažieru pārvadājumu attīstībai reģionā.

2.6.4. ES būtu vairāk jādara, lai šīs prioritātes integrētu stratēģijā “Eiropa 2020” izaugsmei un citās programmās, tostarp programmās “Inovācijas savienība” un “Apvārsnis 2020”. ES reģionālās un kohēzijas politikas un INTERREG un EKPI programmas ir ļoti nozīmīgas ES galējo ziemeļu reģioniem, un ir īpaši svarīgi, lai tās arī turpmāk varētu efektīvi izmantot minētajos reģionos un to kaimiņu reģionos, veicinot ekonomiku un sabiedrisko aktivitāti un sekmējot pārrobežu sadarbību.

2.6.5. ES arī vajadzētu investēt reģiona sadarbības iniciatīvās, kas saskaņotas ar tās partneriem. Ziemeļu dimensijas transporta partnerības projekts prasa īpašu uzmanību un pietiekamus resursus, jo tas var veicināt transporta maršrutu attīstību no resursiem bagātā Barenca jūras reģiona, tostarp uz Eiropas tirgiem. Piemēram, ir ļoti svarīgi nekavējoties izveidot sauszemes savienojumus starp tādām ES un Arktikas reģiona galvenajām ostām kā Murmanskas un Narvikas osta. Šādi projekti būtu uzskatāmi par ļoti steidzamiem (sk. arī 2.6.1. un 2.6.3. punktu). Resursu novirzīšana uz ekonomiskās aktivitātes veicināšanu reģionā varētu tur pozitīvi ietekmēt nodarbinātību, ekonomikas izaugsmi un iedzīvotāju labklājību.

2.7. Ir svarīgi nodrošināt ilgtspējīgu līdzsvaru starp vides aizsardzību un saimniecisko darbību Arktikas reģionā. ES ir apņēmīgi jātiecas sniegt palīdzību Arktikas reģiona valstīm, lai sasniegtu šo līdzsvaru, jo reģiona ekosistēma ir īpaši trausla. Arktikas reģiona apstākļu dēļ, saimnieciskajai darbībai jāatbilst visaugstākajiem starptautiskajiem ilgtspējīgas attīstības standartiem. Īpaši svarīga nozīme ir uzņēmumu sociālajai atbildībai, kā arī ESAO Pamatnostādnēm starptautiskiem uzņēmumiem. Uzņēmumiem būtu jādarbojas ar atbildīgu piesardzību, jo īpaši vietās, kurām ir īpaša dabas vērtība vai kas pamatiedzīvotājiem ir svētas. Arī zivsaimniecības jomā vajadzētu ievērot to pašu atbildīgo piesardzību, rūpējoties, lai dziļjūras zivju krājumus izmantotu ilgtspējīgā veidā, vadoties no ES tiesību aktiem attiecībā uz tāljūras zveju, attiecīgajām FAO pamatnostādnēm, Kopīgā paziņojuma JOIN(2012) 19 final un to papildinošā darba dokumenta SWD(2012) 182 final un, iespējams, arī Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisijas (NEAFC/CPANE) (5) nolīguma. Tas ir īpaši svarīgi, lai aizsargātu dzīvotspēju un labklājību Arktikas reģionā.

2.7.1. ES pamatnostādnes par ietekmes uz vidi novērtējumu, ar to saistītā pieredze, kā arī jūrniecības politika būtu aktīvi jāizmanto Arktikas reģiona sadarbības īstenošanā. Papildus saimnieciskās darbības ietekmes uz vidi novērtēšanai vienmēr būtu jāizvērtē arī tās ekonomiskā ietekme.

2.7.2. ES būtu jāveic viss nepieciešamais, lai nodrošinātu, ka tiek pilnībā īstenota Arktikas Padomes jaunā vienošanās par naftas noplūžu novēršanu un ka tiek sāktas sarunas par urbšanas principiem.

2.7.3. Īpaši svarīgi ir arī veiksmīgi pabeigt sarunas par IMO kuģniecības kodeksu, ko piemēro polārajiem reģioniem (Polāro kodeksu). Attiecībā uz Arktikas kuģošanas maršrutiem ES vajadzētu nodrošināt savu Galileo satelītu uzraudzības pakalpojumu pieejamību, lai uzlabotu navigāciju un drošību, kombinējot šo sistēmu ar tai līdzīgām tur, kur tas ir iespējams.

2.8. EESK stingri atbalsta ES uzsākto dialogu ar sāmiem un citiem pamatiedzīvotājiem, kā arī ar interešu grupām Arktikas reģionā. Ir vajadzīgi apņēmīgi centieni uzturēt un stiprināt šo dialogu. Pamatiedzīvotāju kultūras mantojums un tradicionālais dzīvesveids (t. sk. ziemeļbriežu audzēšana) būtu jārespektē. Taču reģiona iedzīvotāji galvenokārt ir piederīgi nevietējas izcelsmes grupām (aptuveni 90 %), un tāpēc dialogam vienlaikus vajadzētu aptvert visus iedzīvotājus. EESK arī ir vienisprātis ar 2012. gada jūnija paziņojumā teikto par to, ka “Arktika nozīmē gan problēmas, gan iespējas, kas būtiski ietekmēs Eiropas iedzīvotāju turpmāko paaudžu dzīvi”. Pārmaiņas Arktikas reģionā ietekmēs iedzīvotāju dzīves apstākļus ne tikai tur un kaimiņu reģionos, bet arī citās pasaules daļās (piemēram, ekonomiskais potenciāls, aizvien biežākas ārkārtēju laika apstākļu radītas klimata pārmaiņas, okeāna straumju pārvirzes, jūras līmeņa celšanās, sausums, stiprs lietus un daudz sniega).

2.8.1. Līdzās pamatiedzīvotājiem, arī pilsoniskā sabiedrība ir plaši un regulāri jāiesaista ar Arktikas reģionu saistīto jautājumu risināšanā. Dažādas sociālo jomu pārstāvošas ieinteresētās personas, tostarp uzņēmēji, darba ņēmēji un vides aizsardzības aktīvisti, būtu jāiesaista gan daudzpusējās, gan ES darbībās, kas saistītas ar Arktikas reģionu. Būtu jāveido dialogs un jārīko apaļā galda diskusijas un uzklausīšanas sanāksmes ar dažādu pilsoniskās sabiedrības grupu līdzdalību.

2.8.2. EESK iesaka šādas ES darbības, lai uzlabotu pilsoniskās sabiedrības līdzdalību vairākos līmeņos: — katrai Arktikas reģiona valstij vajadzētu savā ar Arktikas jautājumiem saistītajā darbā iesaistīt galvenos pilsoniskās sabiedrības partnerus; — jautājumos, kas attiecas uz pilsonisko sabiedrību, Arktikas Padomē un Barenca–Eiroarktikas padomē lielāka konsultatīvā loma būtu jāpiešķir galvenajiem pilsoniskās sabiedrības partneriem; — ES savā turpmākajā Arktikas reģiona politikā/stratēģijā būtu jāiekļauj dialogs ar galvenajiem ES pilsoniskās sabiedrības partneriem.

2.8.3. EESK mērķis ir piedalīties šajā darbā, izklāstot Eiropas Savienības organizētās pilsoniskās sabiedrības viedokļus un priekšlikumus. EESK arī plāno stiprināt savas saiknes ar Arktikas reģiona pilsonisko sabiedrību gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās robežām. Šās darbības nolūks ir atbalstīt Arktikas reģiona valstu organizētās pilsoniskās sabiedrības viedokļa uzklausīšanu un pārstāvību. Ir jāveic arī pasākumi, lai nodrošinātu, ka tiek radīta iespēja apakšreģionālā un vietējā līmeņa dalībniekiem paust savu viedokli ES līmenī.

2.9. EESK piekrīt viedoklim, ka ir nepieciešama daudz lielāka pārredzamība un sabiedrības informēšana par Arktikas jautājumiem un sadarbību šajā reģionā. Tāpēc ES būtu jārosina izveidot efektīvu komunikācijas stratēģiju Arktikas reģiona sadarbībai. Šajā sakarā EESK pilnībā atbalsta priekšlikumu, ko Komisija iesniedza 2008. gadā (6) un ko Ministru Padome 2009. gadā (7) un vēlāk Eiropas Parlaments (8) pieņēma zināšanai, proti, izveidot ES Arktikas informācijas centru. Minētā informācijas centra pārziņā vispirmām kārtām būtu informācijas sniegšana par rezultātiem, ko devuši pētījumi un citas darbības, kas saistītas ar Arktikas reģiona sadarbību. Šī iniciatīva ir īpaši nozīmīga lielākas pārredzamības nodrošināšanā. Atzinīgi vērtējams ir tas, ka Eiropas Komisija ir uzdevusi Lapzemes universitātes Arktikas centram veikt sagatavošanas darbus, lai izveidotu informācijas centru. Šis informācijas centrs varētu darboties kā tīkls, kurā piedalās gan Eiropā, gan citviet pasaulē darbojošās Arktikas pētniecības un komunikācijas struktūras. Arī šeit sava loma būtu pilsoniskajai sabiedrībai.

3. Vispārīga informācija

3.1. Arktikas reģiona būtiskākās iezīmes

Par Arktikas reģionu dēvē starp Ziemeļpolu un Ziemeļu polāro loku (platums 66° 33′ 44″) esošo teritoriju, kas ir laba definīcija.

3.1.1. Šā reģiona lielāko daļu veido Ziemeļu Ledus okeāns, ko galvenokārt pārklāj ledus kārta — Ziemeļpols atrodas minētā okeāna vidū. Barenca jūra, Karas jūra, Grenlandes jūra, Norvēģu jūra, Boforta jūra, Laptevu jūra un vairāki citi jūras reģioni ir Ziemeļu Ledus okeāna sastāvdaļas. Ziemeļu Ledus okeānu ieskauj kontinentālie šelfi. Astoņas Arktikas reģiona valstis — Kanāda, Dānija (ieskaitot Grenlandi), Somija, Norvēģija (ieskaitot Svālbaru), Krievija, Zviedrija un Amerikas Savienotās Valstis (ieskaitot Aļasku) — daļēji atrodas ziemeļos aiz polārā loka, un tām ir lielas platības Arktikas teritorijā. Islande tikai saskaras ar Ziemeļu polāro loku. Vismaz piecām no šīm valstīm — Norvēģija, Krievija, Kanāda, Dānija/Grenlande un Amerikas Savienotās Valstis (“Arktikas piecinieks”) — ir sauszemes daļa, kas robežojas ar Ziemeļu Ledus okeānu. Starp Arktikas reģiona valstīm ir trīs ES dalībvalstis: Somija, Zviedrija un Dānija. Norvēģija un Islande ir EEZ, bet ne ES dalībvalstis, savukārt Islande ir pieteikusies dalībai ES. ASV, Krievija un Kanāda ir ES stratēģiskie partneri. Grenlande ir Dānijas sastāvdaļa, taču tai ir plaša pašpārvalde kopš 2009. gada, un tā neietilpst ES sastāvā, bet tās saista partnerības līgums.

3.1.2. Arktikas reģiona platība ir 14,5 milj. km2, un to apdzīvo aptuveni 4 milj. cilvēku (vairums no tiem Krievijā), no kuriem aptuveni 10 % pieder pamatiedzīvotāju grupām (piemēram, sāmi, inuīti, ņenci, aleuti, atabaski un gvičini). Somijas un Zviedrijas sāmi ir vienīgie šā reģiona pamatiedzīvotāji, kas dzīvo ES teritorijā. Murmanska, kas atrodas Krievijas ziemeļrietumos, ir Arktikas reģiona lielākā osta (9). Reģionā ir funkcionējošas pašvaldību struktūras un tiek īstenota teritoriālā plānošana; kā vienu šādu piemēru var minēt Lapzemes reģionālās padomes lauku attīstības programmu 2014.–2020. gadam (10). Šajā reģionā tiek praktizēta arī lauksaimniecība, mežsaimniecība, zvērkopība un dažādi uzņēmējdarbības veidi, kas ir piemēroti Arktikas reģiona skarbajam klimatam (11).

3.2. Būtiskākās problēmas Arktikas reģionā

3.2.1. Arktikas reģionā līdz šim valdījusi stabilitāte, un šā reģionu valstu līdzāspastāvēšanas pamatā ir konstruktīva sadarbība un uzticēšanās. Arktikai ir liela ģeopolitiska nozīme, un Arktikas reģiona valstīs, Eiropā un visā pasaulē pēdējās desmitgadēs būtiski pieaugusi interese par šo reģionu. Dažādu iemeslu dēļ reģionā pašlaik notiek ievērojamas pārmaiņas.

3.2.2. Pasaulē vērojamās antropogēnās klimata pārmaiņas, it īpaši globālā sasilšana, sevišķi izteikti un strauji izpaužas Arktikā. Globālā sasilšana izraisa ledus un mūžīgā sasaluma slāņa kušanu, kas savukārt palielina siltumnīcefektu pasaulē (viens no cēloņiem ir metāna izdalīšanās). Siltumnīcefekta dēļ arvien biežāk vērojami ārkārtēji laika apstākļi, mainās vēja un okeāna straumju virziens, paaugstinās jūras līmenis, arvien biežāk vērojami ilgstoša sausuma periodi, spēcīgs lietus un sniegs dažādos pasaules reģionos. Ledus kušana, it īpaši Antarktikā un Grenlandē, var izraisīt jūras līmeņa paaugstināšanos par 1–2 metriem. 2012. gada septembrī Arktikas ledus slānis bija nepieredzēti samazinājies (3,41 miljons km2). Virszemes ledus slānis kūst īpaši strauji (kopš 1980. gada tas sarucis par 70 %), un to aizstājusi plāna ledus kārta, kas katru gadu atkal izkūst. 2008. gada vasarā ledus neklāja 65 % no Ziemeļu Ledus okeāna virsmas, un liela daļa atlikušā ledus dažās turpmākajās desmitgadēs var izkust (12).

3.2.3. Reģionā — gan okeānā, gan sauszemē — atrodami milzīgi un neizmantoti dabas resursu krājumi. Tā kā ledus slānis atmosfēras sasilšanas dēļ kļūst plānāks un samazinās un tiek izstrādātas un izmantotas jaunas tehnoloģijas, paveras arvien vairāk iespēju piekļūt jauniem ogļūdeņražu (naftas, gāzes) un citiem dziļjūras izejvielu krājumiem. Piemēram, 25 % no pasaulē atrastajiem gāzes krājumiem un 80 % no Krievijā atrastajiem dabiskajiem gāzes krājumiem atrodas Arktikā. Aplēsts, ka 13 % no pasaulē vēl neatklātajiem naftas krājumiem, 30 % no vēl neatklātajiem gāzes krājumiem un 20 % no sašķidrinātās gāzes krājumiem atrodas šajā reģionā.

3.2.4. Vairums pasaules lielāko naftas un gāzes ieguves uzņēmumu darbojas Arktikas reģionā, atklātajā jūrā jau daudzviet notiek naftas urbšanas darbi un tiek meklētas un apsvērtas iespējas izveidot šādus urbumus vēl tālāk ziemeļos (piemēram, Norvēģija izveidojusi 89 urbumus Barenca jūrā un drīz urbšanas darbi sāksies deviņās jaunās vietās). Tā kā palielinās no slānekļa gāzes un naftas iegūtās enerģijas nozīme, interese par minētajiem enerģijas avotiem nemazinās.

3.2.5. Jau vairākas desmitgades dažādās Arktikas vietās norit plaša metālu un minerālu ieguve, jo tur atrodas lieli un vēl neizmantoti krājumi. Piemēram, 90 % no visas Eiropas Savienībā iegūtās dzelzsrūdas un aptuveni 20 % no pasaulē iegūtā niķeļa nāk no Arktikas, galvenokārt no Barenca reģiona. Arktikā ir arī lielas meža platības, un tie ir nozīmīgi dabas resursi, kas neizsīkst.

3.2.6. Arktikas reģionā atrodas aptuveni ceturtā daļa pasaules zivju krājumu. Ūdens temperatūras paaugstināšanās ietekmē zivju pārvietošanos, kas savukārt ietekmē zvejniecību. Zvejniecība norit arvien tālāk ziemeļos, līdz šim neizmantotos ūdeņos.

3.2.7. Tā kā ledus slānis kļūst arvien trauslāks un atmosfēras temperatūra paaugstinās, paveras arī iespējas izveidot un attīstīt jaunus kuģošanas maršrutus (Ziemeļrietumu jūras koridors un Ziemeļu jūras ceļš), kas virzās cauri Ziemeļu Ledus okeānam uz Austrumāziju un atpakaļ un kas ir par 40 % īsāki nekā pašlaik izmantotie maršruti starp valstīm Atlantijas okeāna piekrastē un piekrastes valstīm Āzijā. Jaunie maršruti ļaus būtiski samazināt tranzīta pārvadājumu izmaksas un to radītās oglekļa dioksīda emisijas. ES dalībvalstu kuģi pārvadā lielu daļu no pasaules jūras frakta kopapjoma, un aptuveni 90 % no pasaules jūras frakta kopapjoma pašlaik pārvadā pa ierastajiem dienvidu jūru maršrutiem. Pa Ziemeļu jūras ceļu no Barenca jūras uz Bēringa šaurumu 2012. gadā devās 46 kuģi. Kravu pārvadājumi šajā maršrutā pieaug, taču šī maršruta izmantošana joprojām ir saistīta ar neskaidrību galvenokārt tādās jomās kā navigācijas noteikumi, izmaksas, drošība un ārkārtējie laika apstākļi šajā reģionā.

3.2.8. Ekonomiskais potenciāls ir milzīgs, un tā kā Arktikas reģionā ir energoresursi un izejvielu krājumi un izveidoti jauni jūras transporta maršruti, tas varētu kļūt par nozīmīgu pasaules tautsaimniecības reģionu.

3.2.9. Arktikas vide ir unikāla, un tās ekosistēma ir trausla un neaizsargāta. Centieni labāk pielāgoties vides pārmaiņām un novērst cilvēku saimnieciskās darbības izraisītas ekoloģiskās katastrofas (naftas noplūde utt.) ir reģionālās sadarbības galvenā prioritāte.

3.2.10. Šīs pārmaiņas ietekmē pamatiedzīvotāju, kā arī citu Arktikas un tās kaimiņreģionu iedzīvotāju dzīves apstākļus. Klimata un vides pārmaiņas, iespējas, kas paveras ekonomikā, arvien pieaugošās ģeopolitiskās un drošības politikas intereses arī ietekmē cilvēku dzīvi citviet Eiropā un pasaulē.

3.2.11. Visas pasaules turpmāko attīstību būtiski ietekmēs centieni rast stratēģisku līdzsvaru starp apdraudējumiem un iespējām Arktikas reģionā.

4. Nozīmīgākās politiskās struktūras Arktikas reģionā

4.1. Katrai no astoņām Arktikas reģiona valstīm ir sava stratēģija attiecībā uz Arktikas reģionu (13). To prioritātes kopumā ir līdzīgas un saistītas ar Arktikas reģiona politisko un ekonomisko nozīmību attiecīgajai valstij, tās vietu reģionā, dabas apstākļiem un ekosistēmu, kā arī nepieciešamību sadarboties, lai veidotu reģiona ilgtspējīgu pārvaldību. Visās stratēģijās pamatpieņēmums ir Arktikas reģiona potenciāla — energoresursu, izejvielu un jaunu tranzīta maršrutu — izmantošana. Valstis ir izveidojušas arī divpusējas attiecības, lai aizsargātu un atbalstītu to kopējās intereses Arktikas reģionā. NATO Parlamentārā asambleja 2012. gada oktobrī pieņēma rezolūciju par Arktikas reģionu (14).

4.2. Ziemeļos darbojas četri reģionālās sadarbības forumi. Arktikas Padome (15) ir nozīmīgākais reģionālās sadarbības forums, ko veido astoņi locekļi (Arktikas reģiona valstis, tostarp no Dānijas atkarīgās Fēru Salas un Grenlande), seši pastāvīgie dalībnieki (Arktikas reģiona valstu pamatiedzīvotāju sadarbības forumi) (16) un daudzi novērotāji (Nīderlande, Spānija, Apvienotā Karaliste, Polija, Francija, Vācija un 18 starpvalstu un nevalstiskās organizācijas). ES, Itālija, Ķīna, Indija, Dienvidkoreja un Singapūra iesniegušas lūgumu piešķirt tām pastāvīgā novērotāja statusu. Pēdējos gados Ķīna daudz aktīvāk pievēršas jautājumiem par Arktikas reģionu un tā valstīm. Arktikas Padomes dalībvalstis noslēgušas dažādus nolīgumus, piemēram, nolīgumu par cilvēku meklēšanu un glābšanu jūrā. Vērojami centieni piešķirt padomei lielāku lomu un plašākas pilnvaras un palielināt tās kā starptautiskās sadarbības instrumenta nozīmi.

4.3. Barenca–Eiroarktikas Padome (17) aptver Eiropas arktiskos un subarktiskos reģionus. Tā veicina sadarbību Barenca jūras reģionā, kas ir bagāts ar resursiem un kam vajadzīgi labāki transporta maršruti uz Eiropas un citiem tirgiem. Padomei ir septiņi locekļi: Somija, Norvēģija, Zviedrija, Dānija, Islande, Krievija un Eiropas Komisija. Padomes paspārnē darbojas arī Barenca Reģionālā padome (18), kurā ietilpst 13 Barenca jūras reģiona teritorijas un kuras mērķis ir sekmēt praktisku sadarbību.

4.4. Ziemeļu Ministru padomei (19) (un Ziemeļu Padomei) ir sava stratēģija attiecībā uz Arktikas reģionu. Jau ilgi piecas ziemeļvalstis cieši un tālejoši sadarbojas, tās izprot ziemeļu apstākļus, un tām ir īpašas zināšanas šajā jomā. Šajā sadarbībā Grenlande iesaistīta kā pilntiesīga locekle.

4.5. Baltijas jūras valstu padome (20) ir astoņu Baltijas jūras valstu sadarbības forums. Eiropas Savienība īsteno savu Baltijas jūras makroreģiona stratēģiju.

4.6. Ziemeļu dimensija (21) ir kopēja politika, ko īsteno ES, Islande, Norvēģija un Krievija un kas aptver lielu ģeogrāfisku teritoriju, kura stiepjas no austrumiem, proti, Eiropas arktiskajiem un subarktiskajiem reģioniem Krievijas ziemeļrietumos, līdz rietumiem, proti, Islandei un Grenlandei. Sadarbības pamatā ir četras tematiskas partnerības (Ziemeļu dimensijas vides partnerība, Ziemeļu dimensijas partnerība sabiedrības veselības un labklājības jomā, Ziemeļu dimensijas transporta un loģistikas partnerība, Ziemeļu dimensijas partnerība kultūras jomā) un īpaša politika “Arktiskais logs”. Ar Arktikas reģionu saistītajai sadarbībai nozīmīga ir Ziemeļu dimensijas transporta un loģistikas partnerība, kuras ietvaros pašlaik izstrādā priekšlikumu par reģiona transporta tīklu. Arktikas reģionam būtiska ir arī Ziemeļu dimensijas vides partnerība, arī tādēļ, ka tā veido satvaru radioaktīvo atkritumu efektīvai savākšanai Kolas pussalā. Ziemeļu dimensijas valstu ārlietu ministru trešā sanāksme 2013. gada februārī notika Briselē (22). Ziemeļu dimensijas Uzņēmējdarbības padome (23) galvenokārt cenšas reģionā radīt ieguldījumiem labvēlīgus apstākļus un uzlabot tā konkurētspēju. ASV un Kanādai Ziemeļu dimensijas sanāksmēs ir novērotāju statuss.

4.7. Arktikas reģiona valstu parlamentārieši piedalās visos iepriekš minētajos forumos un arī regulāri sadarbojas, piedaloties Arktikas reģiona valstu parlamenta deputātu konferencēs.

4.8. Seši reģiona pamatiedzīvotāju forumi pastāvīgi sadarbojas.

4.9. Starptautiskais Polārais fonds nodrošina starptautiskas sadarbības iespējas personām, kas ieinteresētas ar Arktikas reģionu saistīto jautājumu risināšanā, un 2012. gada septembrī fonds Reģionu komitejas galvenajā ēkā rīkoja simpoziju par Arktikas reģiona nākotni (Arctic Future Symposium 2012).

5. Reģionālās sadarbības pamatnostādnes

5.1. Sadarbību ar Arktikas reģionu saistīto jautājumu risināšanā, cik iespējams, cenšas organizēt uz starptautisku nolīgumu pamata un starptautiskos forumos.

5.2. Vissvarīgākais starptautiskais nolīgums, kas skar Arktikas reģionu, ir Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencija (UNCLOS) (24), kura attiecas uz okeāna un jūras ūdeņiem, kas nav neatkarīgu valstu teritoriālie ūdeņi. Saskaņā ar minēto konvenciju izveidoja Kontinentālā šelfa robežu komiteju.

5.3. Ar šiem nolīgumiem valstis, kas robežojas ar Ziemeļu Ledus okeānu, mēģināja panākt vienotu izpratni par savu teritoriālo ūdeņu un ekskluzīvo ekonomisko zonu robežām (arī par teritorijām, kas atrodas tālāk nekā 200 jūras jūdzes no kontinentālā šelfa). Valstis cenšas izvairīties no teritoriāliem strīdiem, taču daži ģeogrāfiski problēmjautājumi vēl nav atrisināti. Pastāv šo strīdu eskalācijas draudi. Piekrastes valstis 2008. gadā Ilulisatā (Grenlande) pieņēma kopīgu deklarāciju, kurā uzsvērtas deklarāciju parakstījušo valstu suverēnās tiesības regulēt darbību to ekskluzīvajā ekonomikas zonā.

5.4. Dažādos sadarbības forumos pašlaik plaši analizē un apspriež jaunu kuģniecības maršrutu iespējamo attīstību — Ziemeļrietumu jūras koridoru (tas šķērso Kanādas ekskluzīvo ekonomikas zonu) un Ziemeļu jūras ceļu (tas šķērso Krievijas ekskluzīvo ekonomikas zonu) — un aspektus, kas saistīti ar šo maršrutu izmantošanai vajadzīgo infrastruktūru, nosacījumiem un drošību. Sarunās iesaistīto pušu mērķis ir panākt pēc iespējas vienotāku izpratni par principiem, kas jāievēro šo maršrutu un to izmantošanas pārvaldībā. Šajā jomā spēkā ir starptautiski nolīgumi, piemēram, UNCLOS, Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) (25) nolīgums par miermīlīgas caurbraukšanas tiesībām. Pašlaik tiek izstrādāts SJO Polārais kodekss.

5.5. Arktikas reģionam īpaši nozīmīgi ir jautājumi, kas saistīti ar klimata pārmaiņām un ilgtspējīgu attīstību. Svarīgs starptautisko attiecību pīlārs ir ANO Vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām (UNFCCC) (26). Tās ievērošana būtiski ietekmētu arī Arktikas reģionu. Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programma ( UNEP ) (27) paredzējusi īsteno savu Arktikas monitoringa programmu.

5.6. Šajā darbā aktīvi iesaistās vides aizsardzības organizācijas. Greenpeace ierosinājusi, ka Arktikā beznosacījumu saimniecisko darbību nedrīkst pieļaut un, lai reģionu pasargātu, vispirms jāvienojas par tās principiem.

6. ES darbība un Arktikas politikas veidošana

6.1. Eiropas Savienībai ir visaptverošas ģeopolitiskas, ekoloģiskas un ekonomiskas intereses Arktikas reģionā, un šo interešu nozīme arvien palielinās. ES iesaistās reģionā notiekošajā sadarbībā jau tādēļ vien, ka dažas ES dalībvalstis ir arī Arktikas reģiona valstis.

6.2. ES joprojām veido savu Arktikas politiku. Būtisku impulsu šis process guva 2008. gadā, un tā bija galvenokārt Eiropas Parlamenta iniciatīva (28). Komisija publicējusi divus paziņojumus (2008. un 2012. gadā) par šo jautājumu (skatīt 2. un 7. zemsvītras piezīmi). ES Padome pieņēmusi divas rezolūcijas (2008. un 2009. gadā) (29). Pašreizējo stāvokli Padome apsprieda sanāksmē, kas notika 2013. gada 31. janvārī.

6.3. ES 2008. gadā un 2012. gada jūnijā paziņoja, ka Arktikas politikā tā vēlas īstenot visaptverošu pieeju, kurai ir trīs pamatmērķi: — sadarbībā ar Arktikas reģiona iedzīvotājiem aizsargāt tā vidi, — veicināt dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, — veicināt starptautisku sadarbību, uzsverot starptautisko nolīgumu nozīmību. Patlaban politikā galvenā uzmanība tiek pievērsta trim jomām: zināšanām, atbildībai un iesaistei.

6.4. ES divpusējās attiecībās ar trešajām valstīm Arktikas reģionā uzmanība tiek veltīta arī sadarbībai šajā reģionā. ES noslēgusi atsevišķu nolīgumu ar Grenlandi. Arktikas reģionam nozīmīga ir daudzpusējā Ziemeļu dimensijas politika.

6.5. Daudzas ES programmas varētu izmantot, lai īstenotu pasākumus arī Arktikas reģionā. No 2007. gada līdz 2013. gadam ES ieguldījusi aptuveni 1,4 miljardus euro, lai veicinātu ilgtspējīgu attīstību Arktikas reģionā un tā kaimiņreģionos. Īpaši atbalstīta sadarbība zinātniskās izpētes jomā: Sestajā pētniecības pamatprogrammā, ko sāka īstenot 2002. gadā, bija paredzēti ar Arktikas reģionu saistīti projekti. Pēdējos gados vairāk nekā 200 miljonus euro ES ieguldījusi pētījumos, kas saistīti ar Arktikas reģionu, un tā piedalās daudzos kopīgos pētniecības projektos, kurus īsteno galvenokārt saskaņā ar Septīto pētniecības pamatprogrammu (30). Izveidots efektīvs tīkls, kas atvieglo dažādu pētniecības institūtu sadarbību (gan Eiropas Savienībā, gan citviet). Sarakstā apkopoti nozīmīgākie pētniecības projekti no 2008. gada līdz 2012. gadam un reģionālās sadarbības finansēšanas programmas no 2007. gada līdz 2013. gadam (31). Saskaņā ar ES reģionālo politiku, Kopienas iniciatīvu Eiropas pārrobežu sadarbībai (Interreg), Eiropas teritoriālās sadarbības programmu un ES Reģionālā atbalsta pamatnostādnēm, kā arī, izmantojot Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumentu (EKPI), Arktikas reģionā īstenoti vairāki projekti. Arktikas reģions neietilpst Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta un Eiropas transporta tīkla (TEN-T) darbības jomā. Eiropas Komisija nesen nolēma analizēt, kā Eiropas Savienībā būtu apstrādājama informācija par pētniecību, kas saistīta ar Arktikas reģionu. Tiek apsvērta iecere Eiropas Savienībā izveidot Arktikas reģiona informācijas centru.

6.6. ES ir Ziemeļu dimensijas dalībniece un Barenca–Eiroarktikas Padomes locekle. Eiropas Savienībai ir ad hoc novērotāja statuss Arktikas Padomē, un ES ir lūgusi piešķirt tai pastāvīgā novērotāja statusu. ES jau vairākus gadus aktīvi piedalās dažādās Arktikas Padomes izveidotajās darba grupās.

6.7. Eiropas Parlamenta deputāti apmeklē Arktikas reģiona valstu parlamenta deputātu konferences (skatīt 3.3.7. punktu) un iesaistās gan četru ziemeļu reģionālo padomju parlamentu sadarbībā, gan sadarbībā Ziemeļu dimensijas ietvaros. Eiropas Parlaments pieņēmis divas rezolūcijas (2008. un 2011. gadā) par Arktikas reģionu (skatīt 9. zemsvītras piezīmi un P6_TA(2008)0474).

6.8. ES sākusi regulāru dialogu ar reģiona organizācijām, kas pārstāv pamatiedzīvotājus un citas pilsoniskās sabiedrības grupas, un piedalās Starptautiskā Polārā fonda pasākumos.

6.9. EESK ir pieņēmusi sadarbībai Arktikas reģionā nozīmīgus atzinumus, tostarp atzinumus par Ziemeļu dimensiju, reģionālo politiku, jūrlietu politiku, ilgtspējīgu attīstību un attiecībām ar kaimiņvalstīm. EESK izveidojusi institucionālas attiecības ar Norvēģijas, Islandes un Krievijas pilsonisko sabiedrību (Eiropas Ekonomikas zonas Konsultatīvā komitejā (EEZ-KK), ES un Islandes apvienotā konsultatīvā komitejā un sadarbībā ar Krievijas Federācijas Pilsonisko palātu), turklāt Komiteja (2002. un 2006. gadā) sarīkoja divus Ziemeļu dimensijas forumus ar pilsoniskās sabiedrības pārstāvju līdzdalību un organizēja ieinteresēto personu sanāksmi, kas bija saistīta ar Ziemeļu dimensijas valstu ministru tikšanos 2013. gada februārī.

Briselē, 2013. gada 17. aprīlī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Henri MALOSSE

(1) Lapzemes universitāte ir vistālāk ziemeļos esošā ES universitāte, www.ulapland.fi; www.arcticcentre.org.

(2) Eiropas Komisijas un ES Augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos kopīgais paziņojums “Eiropas Savienības politikas izstrāde saistībā ar Arktikas reģionu: kopš 2008. gada panāktais progress un turpmākie pasākumi”, Brisele, JOIN(2012) 19 final, 26.6.2012.

(3) Eiropas Parlamenta 2011. gada 20. janvāra rezolūcija par ilgtspējīgu ES politiku attiecībā uz Tālajiem Ziemeļiem, P7_TA(2011)0024, 52. lpp.

(4) Norsk Polarinstitutt, www.npolar.no, un Matthews, J.A. “The Encyclopedia of Environmental Change”, Sage, Londona, 2013.

(5) EESK atzinums OV C 133, 09.5.2013., 41. lpp..

(6) Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei “Eiropas Savienība un Arktikas reģions”, COM(2008) 763 final, 20.11.2008.

(7) Padomes secinājumi par Arktikas reģiona jautājumiem, Ārlietu padomes 2985. sanāksme, 2009. gada 8. decembris.

(8) Eiropas Parlamenta rezolūcija par ilgtspējīgu ES politiku attiecībā uz Tālajiem Ziemeļiem, 20.1.2011.

(9) Lai iepazītos ar pārskatu par pašreizējo situāciju Arktikas reģionā un tās pārvaldību, sk. “Arctic Governance: balancing challenges and development”, Regional Briefing, European Parliament, DG for External Policies of the Union, Policy Department. Fernando Garcés de los Fayos, DG EXPO/B/polDep/Note/2012_136, June 2012.

(10) www.lapinliitto.fi.

(11) Piemēram, http://www.arcticbusinessforum.org.

(12) Arctic Impact Assessment (ACIA).

(13) Norvēģija: The High North: visions and strategies, 2011. gads; Krievija: The Russian Federation’s main state policy in the Arctic until 2020 and beyond, 2008. gads; Kanāda: Canada’s Northern Strategy: Our North, Our Heritage, Our Future, 2009. gads; Zviedrija: The Arctic: Sweden's strategy for the region, 2012. gads; ASV: US: Arctic Region Policy, 2009. gads; Somija: Finland’s Strategy for the Arctic Region, 2010. gads, stratēģiju paredzēts pārskatīt 2013. gada aprīlī; Dānija, Grenlande un Fēru Salas: Kingdom of Denmark Strategy for the Arctic 2011–2020, 2011. gads; Islande: http://www.utanrikisraduneyti.is.

(14) NATO Parlamentārās asamblejas Rezolūcija Nr. 396.

(15) www.arctic-council.org.

(16) Arktikas Padomes Pamatiedzīvotāju lietu sekretariāts, www.arcticpeoples.org.

(17) www.beac.st.

(18) www.beac.st.

(19) www.norden.org.

(20) www.cbss.org.

(21) http://eeas.europa.eu/north_dim/index_en.htm.

(22) www.consilium.europa.eu, dok. Nr. 6597/13.

(23) http://www.northerndimension.info/component/content/article/10-innerpage/9-ndbc.

(24) www.UN.org.

(25) www.imo.org.

(26) www.UN.org.

(27) www.unep.org.

(28) Rezolūcija P6 TA(2008)0474, 9.10.2008.

(29) Padomes secinājumi par Arktikas reģiona jautājumiem, Ārlietu padomes 2985. sanāksme, 2009. gada 8. decembris. Skatīt arī 9. zemsvītras piezīmi.

(30) Septītā pētniecības pamatprogramma.

(31) SWD(2012) 182, I pielikums, un Eiropas teritoriālā sadarbība, II pielikums.