Datu plūsmas ir globālas. ES jāpilda Līgumi un Eiropas Savienības Pamattiesību harta, kas aizsargā visas personas ES. ES ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu tiesību uz privātumu un personas datu aizsardzību ievērošanu visās apstrādes darbībās, tostarp datu pārsūtīšanā. Kopš 2013. gadā atklātībā nonāca informācija par novērošanas pasākumiem, ES un tās stratēģiskā partnere Amerikas Savienotās Valstis ir centušās noteikt jaunu standartu kopumu personas datu pārsūtīšanai no ES uz ASV komerciālos nolūkos, pamatojoties uz pašsertifikācijas sistēmu. EDAU tāpat kā Eiropas Savienības valstu datu aizsardzības iestādes atzīst, ka globālu, acumirklīgu un neparedzamu datu plūsmu laikmetā būtisks ir ilgtspējīgs tiesiskais regulējums datu pārsūtīšanai komerciālos nolūkos starp ES un ASV, kuras veido lielāko tirdzniecības partnerību pasaulē. Tomēr šajā regulējumā ir pilnībā jāatspoguļo kopīgās demokrātiskās un individuālās uz tiesībām balstītās vērtības, ko ES ir izklāstījusi Lisabonas līgumā un Pamattiesību hartā, bet ASV – ASV konstitūcijā. Privātuma vairoga projekts var būt solis pareizajā virzienā, bet, mūsuprāt, pašreizējā redakcijā tajā nav pienācīgi ietverti visi atbilstošie drošības pasākumi, lai aizsargātu ES iedzīvotāju tiesības uz privātumu un datu aizsardzību, kā arī attiecībā uz tiesisko palīdzību. Ir jāveic būtiski uzlabojumi, ja Eiropas Komisija vēlas pieņemt pietiekamības lēmumu. Konkrētāk, ES ir jāpanāk papildu garantijas attiecībā uz nepieciešamību un proporcionalitāti, nevis jāleģitimē ASV iestāžu ikdienas piekļuve pārsūtītajiem datiem, pamatojoties uz kritērijiem, kam ir juridisks pamats saņēmējvalstī, bet ne ES, kur tie ir apstiprināti Līgumos, ES nolēmumos un dalībvalstu kopējās konstitucionālajās tradīcijās. Turklāt ļoti augstas savienojamības un dalīto tīklu laikmetā privāto organizāciju pašregulācija, kā arī amatpersonu apliecinājumi un saistības var būt būtiskas īstermiņā, bet ilgtermiņā ar to nepietiktu, lai aizsargātu personu tiesības un intereses, kā arī pilnībā apmierinātu tādas globalizētas digitālās pasaules vajadzības, kurā daudzas valstis patlaban ir ieviesušas datu aizsardzības noteikumus. Tāpēc transatlantiskajā dialogā ir vēlams panākt ilgāka termiņa risinājumu, lai nodrošinātu, ka arī saistošos federālajos tiesību aktos ir skaidri un kodolīgi noteikti vismaz tiesību galvenie principi, kā tas ir citās ES nepiederīgās valstīs, par kurām veiktajā stingrajā novērtējumā ir atzīts, ka tās nodrošina pietiekamu aizsardzības līmeni, kuru Eiropas Savienības Tiesa (EST) savā spriedumā lietā Schrems skaidroja kā “būtībā ekvivalentu” standartiem, kas piemērojami saskaņā ar ES tiesību aktiem, un kuru 29. panta darba grupa definēja kā tādu, kas ietver datu aizsardzības “pamatprincipu būtību”. Mēs pozitīvi vērtējam, ka ASV iestādes ir uzlabojušas pārredzamību attiecībā uz gadījumiem, kad tiek piemērots izņēmums no privātuma vairoga principiem tiesībaizsardzības un valsts drošības vajadzībām un sabiedrības interesēs. Tomēr, lai arī 2000. gada Lēmumā par “drošības zonu” valsts drošības garantēšanai nepieciešamā piekļuve formāli tika uzskatīta par izņēmumu, uzmanība, kas privātuma vairoga lēmuma projektā veltīta tiesībaizsardzības iestāžu un izlūkdienestu piekļuvei komerciālos nolūkos pārsūtītajiem personas datiem un šo iestāžu veiktai minēto datu filtrēšanai un analīzei, norāda, ka izņēmums var kļūt par normu. Konkrētāk, EDAU saistībā ar lēmuma projektu un tā pielikumiem norāda, ka, neskatoties uz jaunākajām tendencēm pāriet no neselektīvas vispārējas novērošanas uz mērķorientētākām un selektīvākām pieejām, sakaru izlūkošanas apmērs un to no ES pārsūtīto datu apjoms, kuri varētu tikt vākti un izmantoti pēc pārsūtīšanas un, jo īpaši, tranzīta posmā, joprojām var būt augsts un tādējādi tas paliek atklāts jautājums. Lai gan šāda prakse var būt saistīta arī ar izlūkošanu citās valstīs un mēs atzinīgi vērtējam ASV iestāžu nodrošināto pārredzamību saistībā ar šo jauno parādību, ar pašreizējo lēmuma projektu šo ikdienas kārtību var padarīt par likumīgu. Tāpēc mēs aicinām Eiropas Komisiju raidīt spēcīgāku signālu, ka, ņemot vērā pienākumus, kas ES ir pildāmi saskaņā ar Lisabonas līgumu, valsts iestādēm ir jāatļauj piekļūt komerciāliem nolūkiem pārsūtītiem datiem un izmantot tos, tostarp tad, kad tie ir tranzītā, tikai izņēmuma gadījumos un tad, ja tas ir nepieciešams noteiktiem sabiedriskas nozīmes mērķiem. Runājot par noteikumiem attiecībā uz datu pārsūtīšanu komerciāliem nolūkiem, nav jācer, ka datu pārziņi pastāvīgi mainīs atbilstības modeļus. Un tomēr lēmuma projekts ir izstrādāts, pamatojoties uz spēkā esošo ES tiesisko regulējumu, kas 2018. gada maijā tiks aizstāts ar Regulu (ES) 2016/679 (Vispārīgo datu aizsardzības regulu (VDAR)) – mazāk nekā vienu gadu pēc tam, kad datu pārziņi pilnībā būs ieviesuši privātuma vairogu. Ar VDAR datu pārziņiem paredz un uzliek pienākumus, kas ir plašāki par privātuma vairogā izstrādātajiem deviņiem principiem. Neatkarīgi no galīgajām izmaiņām projektā, mēs iesakām Eiropas Komisijai vispusīgi izvērtēt nākotnes perspektīvas kopš tās pirmā ziņojuma, laikus noteikt attiecīgos pasākumus ilgāka termiņa risinājumiem, ar ko aizstāt privātuma vairogu, ja tāds ir, ar spēcīgākiem un stabilākiem tiesiskajiem regulējumiem transatlantisko attiecību uzlabošanai. Tāpēc EDAU ir sagatavojis īpašus ieteikumus attiecībā uz privātuma vairogu.