1.Ievads

Vairāk nekā trīs gadu desmitus Produktatbildības direktīva ("direktīva") ir nodrošinājusi to, ka ražotāji patērētāju priekšā uzņemas atbildību par produktiem ar trūkumiem. Kad direktīva 1985. gadā tika pieņemta, tā bija drosmīgs un moderns instruments, kas lika izdarīt būtiskus pielāgojumus dalībvalstu civilkodeksos.

Direktīva bija viens no pirmajiem ES tiesību aktiem, kas skaidri vērsts uz patērētāju aizsardzību. Ar to tika ieviests atbildības neatkarīgi no vainas jēdziens, saskaņā ar kuru ražotāji ir atbildīgi par produktiem ar trūkumiem neatkarīgi no tā, vai tūkums ir viņu vaina. Direktīvas mērķis ir arī veicināt ekonomikas izaugsmi, nodrošinot stabilu un tiesisku vienlīdzīgas konkurences vidi, kas uzņēmumiem ļauj laist tirgū inovatīvus produktus.

Direktīva papildina ES tiesību aktus par produktu drošību un tā dēvēto "jauno pieeju" produktu drošībai. "Jauno pieeju" ieviesa vienlaikus ar direktīvu, un tās mērķis ir novērst nelaimes gadījumus, paredzot kopīgus drošības noteikumus , kas vienotajam preču tirgum ļauj raiti darboties un samazināt administratīvo slogu. Direktīva ir drošības tīkls gadījumiem, ja tomēr notiek nelaimes gadījumi.

2018. gads nav 1985. gads. ES un tās noteikumi par produktu drošību ir mainījušies, tāpat kā mainījusies ir ekonomika un tehnoloģijas. Daudziem patlaban pieejamiem produktiem ir īpašības, kas 20. gadsimta 80. gados tika uzskatītas par zinātnisko fantastiku. Izaicinājumi, ar kuriem mēs patlaban saskaramies un vēl vairāk saskarsimies nākotnē, – uzskaitot tikai dažus – ir saistīti ar digitalizāciju, lietu internetu, mākslīgo intelektu un kiberdrošību.

Straujā izaugsme attiecībā uz datošanas jaudu, datu pieejamību un progress, kas panākts attiecībā uz algoritmiem, mākslīgo intelektu jo īpaši padara par vienu no vissvarīgākajām 21. gadsimta tehnoloģijām. Komisija pieņēma paziņojumu "Maksimāli palielināt ieguvumus no mākslīgā intelekta" , lai nodrošinātu saskaņotu politikas atbildes reakciju, kurā pievēršas arī juridiskām problēmām. Produktu drošība un produktatbildība – ja tiktu nodarīts kaitējums – ir viens būtisks aspekts, meklējot tādu politikas atbildes reakciju, kas ļauj Eiropas sabiedrībai, uzņēmumiem un patērētājiem gūt labumu no mākslīgā intelekta.

Ņemot vērā to, ka direktīva kopš stāšanās spēkā nekad nav tikusi novērtēta, un ņemot vērā šo jaunāko tehnoloģiju attīstību, Komisija veica šīs direktīvas novērtējumu nolūkā izvērtēt tās darbību. Novērtējumā ir iekļauti apsvērumi par jaunāko tehnoloģiju attīstību. Konkrētāk, tajā tika analizēts, vai direktīva: i) joprojām ir efektīva sākotnējo mērķu sasniegšanā; ii) ir lietderīga; iii) atbilst attiecīgajiem ES noteikumiem; iv) joprojām saglabā savu nozīmi, ietverot nesenās tehnoloģiskās pārmaiņas; un v) vai ES tiesību akti par produktatbildību joprojām sniedz pievienoto vērtību uzņēmumiem un aizskartajām personām .

Novērtējumā arī izskatīja to, vai direktīva savā pašreizējā veidā joprojām kalpo savam mērķim. Vai tā pienācīgi risina izaicinājumus saistībā ar arvien autonomākām ierīcēm un kiberdrošību? Un kā ar ilgtspēju un aprites ekonomikas sasniegšanu? Vai šī direktīva nevajadzīgi neattur ražotājus no inovatīvu produktu laišanas tirgū? Vai gluži pretēji – vai tā attur ražotājus no bojātu un nedrošu produktu laišanas tirgū? Vai tā joprojām aizsargā aizskartās personas mainīgajā pasaulē?

Novērtējums liecina, ka, lai gan produkti patlaban ir daudz sarežģītāki nekā 1985. gadā, Produktatbildības direktīva joprojām ir atbilstošs rīks.

Tomēr ir jāprecizē juridiskā izpratne par konkrētiem jēdzieniem (piemēram, produkts, ražotājs, trūkums, kaitējums un pierādīšanas pienākums) un rūpīgi jāizskata konkrēti produkti, piemēram, zāles, kas var radīt problēmas šīs direktīvas darbībā.

Turklāt attiecībā uz topošajām digitālajām tehnoloģijām sākotnējā analīze par to, kā tās ietekmē direktīvas darbību, ir raisījusi vairākus neatbildētus jautājumus. Ņemot vērā šos konstatējumus, Komisija veiks plašas apspriešanās, lai panāktu kopīgu izpratni ar visām ieinteresētajām personām. Mērķis ir izstrādāt visaptverošus norādījumus par to, kā patlaban piemērot šo direktīvu. Turklāt tā izvērtēs, cik lielā mērā esošā direktīva var pienācīgi risināt jautājumus saistībā ar topošajām digitālajām tehnoloģijām. Šie norādījumi un novērtējums palīdzēs sagatavoties tādam produktatbildības satvaram, kas ir piemērots digitālajai industriālajai revolūcijai.

Mūsu mērķis ir nodrošināt, ka: i) ES joprojām ir tāds produktatbildības režīms, kas sekmē inovāciju; ii) ES tirgū laistie produkti ir droši ; un iii) cilvēki, kam ir nodarīts kaitējums sakarā ar produktiem ar trūkumiem, var pieprasīt kompensāciju, ja notiek nelaimes gadījumi. Mēs esam atbildīgi gan pret uzņēmumiem, gan cilvēkiem, kam nodarīts kaitējums. Šis ir mūsu darba virziens. Gaidāmās tehnoloģiskās pārmaiņas mums ir jāvirza rūpīgi un uzmanīgi, lai ievērotu katru no mērķiem.

2.Direktīvas galvenās iezīmes

Direktīva attiecas uz visiem kustamajiem produktiem, pat ja tie ir integrēti kādā citā kustamā produktā, un īpaši ietver elektrību. Tā arī ievieš ražotāju atbildības neatkarīgi no vainas jēdzienu . Saskaņā ar ES tiesību aktiem drošuma jomā ražotāji ir atbildīgi par saviem produktiem. Ja produkts ir ar trūkumiem un izraisa miesas bojājumus vai materiālus zaudējumus vairāk nekā EUR 500 vērtībā par īpašuma vienību, kas galvenokārt paredzēta personiskai lietošanai vai patēriņam, ražotāji ir atbildīgi neatkarīgi no tā, vai tie ir vainīgi. Uzskata, ka produkts ir ar trūkumiem, ja tas nenodrošina tādu drošumu, kādu personai ir tiesības sagaidīt .

Piemērs – Vadot automašīnu, personai bija jāizvairās no šķēršļa, kas parādījās negaidīti. Persona nobrauca no ceļa, un tās automašīna sāka spēcīgi kratīties. Drošības spilvena sensori to kvalificēja kā nelaimes gadījumu un atvērās. Viens no sānu drošības spilveniem atsitās pret vadītāja kaklu, saspieda artēriju un izraisīja insultu. Tiesas centās noteikt, vai ražotājs bija pareizi aprēķinājis risku attiecībā uz sensoru nepareizu darbību. Prasība divās instancēs tika noraidīta, taču tad to augstākā līmenī atzina par spēkā neesošu. Jautājums esot atrisināts ārpus tiesas.

Atbildība neatkarīgi no vainas ir spēcīgs rīks aizskarto personu aizsardzībai. Tomēr ir vairāki gadījumi, kad direktīva ļauj ražotājiem uzņemties konkrētus aprēķinātus riskus, laižot tirgū inovatīvus produktus. Ražotājs nav atbildīgs, ja tas var pierādīt, ka: i) trūkums nepastāvēja, kad produkts lika laists apritē; ii) trūkums produktam ir pieļaujams tāpēc, lai tas atbilstu noteikumiem, kurus izdevušas publiskas iestādes; vai iii) zināšanas zinātnē un tehnikā laikā, kad tas produktu laida apritē, nebija tādas, lai būtu iespējams konstatēt trūkumu. Dalībvalstīm ir iespēja no šā pēdējā izņēmuma iegūt atkāpi.

Piemērs – Persona guva smagus miesas bojājumus, kad tās vadīta lietota motocikla priekšējās bremzes pēkšņi ieķīlējās un tā no motocikla tika nomesta. Motocikls bija labi uzturēts, tam bija mazs nobraukums, un tas bija tikai divus gadus vecs. Prasītājs iesniedza sūdzību tiesā un pirmajā instancē uzvarēja. Ražotāja iesniegtā apelācijas sūdzība tika noraidīta, jo tiesa paskaidroja, ka prasītājam nav nedz jāpierāda, ka pastāv konkrēts konstrukcijas vai ražošanas trūkums, lai tādējādi varētu konstatēt trūkumu, nedz jānorāda uz trūkuma cēloni. Prasītājam ir jānorāda tikai uz to, ka attiecīgajā brīdī trūkums pastāvēja un ka tas izraisīja nelaimes gadījumu. Tiesa no ekspertu atzinuma konstatēja, ka šim konkrētajam motociklam ir bijis trūkums bremzēs. Šāda vājā vieta netika konstatēta citiem tāda paša veida motocikliem, un tāpēc tiesa varēja secināt, ka šīs konkrētās bremzes bija ar trūkumu un ka prasītājs to ir pierādījis.

No dienas, kad aizskartās personas ir uzzinājušas par trūkumu, tām ir 3 gadi, lai iesniegtu prasību par zaudējumu atlīdzību. Prasības vairs nav iespējams iesniegt 10 gadus pēc tam, kad produkts tika laists apritē. Lai uzturētu prasību, personai, kam nodarīts kaitējums, ir jāpierāda kaitējums, trūkums un cēloņsakarība starp trūkumu un kaitējumu.

3.Direktīvas īstenošana