EIROPAS KOMISIJA Briselē, 2.12.2015 SWD(2015) 265 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS



IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS

Pavaddokuments dokumentam Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz produktu un pakalpojumu pieejamības prasībām {COM(2015) 615 final}

{SWD(2015) 264 final}

{SWD(2015) 266 final}



KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS



IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS

Pavaddokuments dokumentam Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz produktu un pakalpojumu pieejamības prasībām 1.Problēmas izklāsts Pašlaik spēkā esošās pieejamības valstu prasības, kas attiecas uz konkrētiem produktiem un pakalpojumiem, atšķiras dalībvalstu starpā un dažreiz pat vienas dalībvalsts ietvaros (ja pieejamības prasības ir spēkā reģionālā/vietējā līmenī). Tā rezultātā notiek vienotā tirgus sadrumstalošanās, tādējādi nozarei radot grūtības pieejamus produktus un pakalpojumus darīt pieejamus patērētājiem. Pieejamības valstu prasības atšķiras pēc to darbības jomas (kam tās piemēro), detalizācijas pakāpes un arī pēc to tehniskās informācijas kā tādas. Atšķirība darbības jomā nozīmē arī to, ka attiecībā uz dažiem produktiem vai pakalpojumiem dažas dalībvalstis var būt paredzējušas sīki izstrādātus noteikumus, turpretim citās šādu noteikumu var nebūt. Pašreizējās valstu tiesību aktu atšķirības nākotnē, visticamāk, palielināsies, jo dalībvalstis ir apņēmušās īstenot Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām vispārīgos noteikumus; minētās Konvencijas puse ir arī ES. Dalībvalstis šos noteikumus nacionālā līmenī īsteno dažādi. Šobrīd nenotiek ES mēroga koordinēšana attiecībā uz valstu tiesību aktiem par produktu un pakalpojumu pieejamību. Turklāt nav vienotas definīcijas tam, kā produkti un pakalpojumi būtu jādara pieejami. Dažu ES tiesību aktu noteikumi, saskaņā ar kuriem konkrētiem produktiem vai pakalpojumiem jābūt pieejamiem, ietver to, ka dalībvalstis, lai ievērotu šos noteikumus, izstrādās pieejamības prasības, un, ja nebūs koordinētas rīcības, pastāvēs risks, ka tiek izstrādātas atšķirīgas pieejas un prasības. Uzņēmējiem, kas vēlas pārdot savus produktus vai pakalpojumus citās dalībvalstīs, var rasties papildu izmaksas, kas saistītas gan ar dažādo piemērojamo noteikumu izprašanu, gan arī, vēl jo būtiskāk, ar produktu/pakalpojumu pielāgošanu, lai tie atbilstu attiecīgajām valstu vai pat reģionālo tirgu prasībām. Līdz ar to uzņēmēji nevar gūt lielāko labumu no apjomradītiem ietaupījumiem, kā arī pilnībā izmantot vienotā tirgus lielumu. Produkti un pakalpojumi, kas ražoti ierobežotam patērētāju skaitam, ir dārgāki, jo uzņēmējiem nav iespējas gūt labumu no lieliem tirgiem, kas tiem ļautu absorbēt pieejamības elementu fiksētās izmaksas. Izmaksas produktu vai pakalpojumu pielāgošanai atšķirīgām valstu prasībām var būt īpaši apgrūtinošas maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). Lielākais skaits ziņoto problēmu attiecas uz būvēto vidi, transportu un IKT, tostarp tīmekli. Šīs jomas ir galvenie pakalpojumu pieejamības elementi. Pamatojoties uz pārbaudes pasākumu, kurā atspoguļotas ES kompetences, un ievērojot metodiku, kas sīkāk aprakstīta ietekmes novērtējumā, tika izveidots prioritāšu saraksts. Tajā noteikti produkti un pakalpojumi, kuriem pieejamības elementi ir vajadzīgi visvairāk, produktu un pakalpojumu jomas, kurās ir visvairāk tiesību aktu atšķirību un lielākā tirgus sadrumstalotība (vai pastāv ļoti liela iespējamība, ka tā varētu parādīties) ar no tā izrietošiem riskiem vienotā tirgus darbībai: datori un operētājsistēmas; ciparu televīzijas pakalpojumi un iekārtas; telefonijas pakalpojumi un saistītās galiekārtas; e-grāmatas;

pašapkalpošanās termināli, tostarp bankomāti, biļešu automāti un reģistrācijas automāti; e-komercija; banku pakalpojumi; sabiedriskā transporta pakalpojumi, tostarp gaisa, dzelzceļa, autobusu un jūras transporta pakalpojumi; viesnīcu pakalpojumi. Vēl viena problēma – trūkst ES koordinācijas attiecībā uz to, kā īstenot pienākumus nodrošināt pieejamību tādās jomās kā publiskie iepirkumi vai Eiropas strukturālie un investīciju fondi. Pašreizējā situācija kavē pārrobežu dalību publiskajos iepirkumos. Jaunākie pētījumi liecina, ka pašreizējais pārrobežu publisko iepirkumu līmenis ir ļoti zems un ka atšķirības valstu tiesiskajās prasībās un atšķirības līgumslēdzēju iestāžu izmantotajās praksēs, tostarp attiecībā uz pieejamību, rada šķēršļus pārrobežu publiskajā iepirkumā. Šī situācija Eiropas uzņēmējos var radīt nenoteiktību par to, kādas faktiski ir līgumslēdzējas iestādes prasības un kā konkurēt ar citiem uzņēmumiem, kas piedāvā līdzīgus produktus un pakalpojumus. Ir sagaidāms, ka pieaugs šī pieejamības tiesību aktu atšķirība un aktualizēsies ar to saistītie vienotā tirgus jautājumi tādās jomās kā publiskais iepirkums un Eiropas strukturālie un investīciju fondi. Lai gan pieejamības prasības jaunajā Eiropas satvarā ir kļuvušas obligātas, attiecīgajos ES tiesību aktos nav noteikts, ko nozīmē pieejamība un ko tā ietver, ļaujot to definēt valsts vai nozarei specifiskos noteikumos. Ir svarīgi norādīt, ka ES finansējums no tādām programmām kā Eiropas strukturālie un investīciju fondi vai Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments bieži tiek izmantots publiskos iepirkumos. Sagaidāms, ka pārrobežu konkurences trūkumam, kas veidojas sakarā ar atšķirīgiem publiskā iepirkuma procesu pieejamības standartiem un to turpmāku ieviešanu, būs negatīva ietekme uz publiskā sektora budžetu, jo cenas, visticamāk, pieaugs. 2.Subsidiaritātes analīze Pamatojoties uz LESD 114. pantu, Eiropas Savienībai ir tiesības rīkoties, lai uzlabotu pieejamu produktu un pakalpojumu vienotā tirgus izveides un darbības apstākļus. Šis pants ļauj ES līmenī saskaņot pieejamības prasības, kā arī ļauj novērst šķēršļus, kas uzņēmējiem traucē pilnībā izmantot vienotā tirgus priekšrocības. Pašreizējās atšķirības tiesību aktos par produktu un pakalpojumu pieejamību rada juridisku nenoteiktību un augstākas darījumu izmaksas, un var atturēt uzņēmumus no investēšanas jaunos un inovatīvākos pieejamos produktos un pakalpojumos. Šī iniciatīva pilnībā atbilst subsidiaritātes principam, jo tā pievēršas tikai tādiem produktiem un pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem ir pierādīts, ka pastāv problēma vienotā tirgus darbībā, un tādēļ ir nepieciešama rīcība ES līmenī – vai nu tāpēc, ka atšķirīgas valstu prasības rada faktisku šķērsli tirdzniecībai, vai arī tāpēc, ka attiecīgie produkti un pakalpojumi jau ietilpst ES tiesību aktu darbības jomā. Tā kā dalībvalstis vienas pašas šo problēmu nevar atrisināt, ir nepieciešams izveidot saskaņotu tiesisko regulējumu, kas nodrošinās pieejamu produktu un pakalpojumu brīvu apriti iekšējā tirgū. Dalībvalstis paliktu atbildīgas par tādu produktu un pakalpojumu pieejamības reglamentēšanu, attiecībā uz kuriem nav pierādījumu par problēmu iekšējā tirgū. Turklāt, piešķirot dalībvalstīm brīvību izlemt, kā sasniegt ES mēroga mērķus, un pieļaujot pakāpenisku īstenošanu, šī darbība atbilstu proporcionalitātes principam. Iekļaujot konkrētus aizsardzības pasākumus attiecībā uz pienākumu samērīgumu, šis princips tiktu ievērots arī attiecībā uz uzņēmējiem. Šī iniciatīva atbilst citiem ES un starptautiskajiem politikas virzieniem un tai būtu labvēlīga ietekme uz vairākām Eiropas Savienības Pamattiesību hartā noteiktajām tiesībām. 3.Šīs ES iniciatīvas mērķi Lai novērstu pašreizējo un iespējamo vienotā tirgus sadrumstalotību, šīs iniciatīvas vispārējie mērķi ir uzlabot konkrētu pieejamu produktu un pakalpojumu vienotā tirgus darbību, vienlaikus apmierinot nozares un patērētāju vajadzības, un palīdzēt īstenot stratēģiju "Eiropa 2020", Eiropas stratēģiju invaliditātes jomā (2010–2020) un ANO Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām. Konkrētie mērķi ir samazināt šķēršļus pārrobežu tirdzniecībai un palielināt konkurenci atsevišķu pieejamu produktu un pakalpojumu un publiskā iepirkuma jomās. Darbības mērķi būtu noteikt tādas ES mēroga pieejamības prasības atsevišķiem produktiem un pakalpojumiem, ko izmantotu arī, īstenojot ES tiesību aktos, piemēram, ES publiskā iepirkuma noteikumos, paredzētos vispārējos pienākumus nodrošināt pieejamību, un uzlabot pieejamības prasību izpildi. 4.Politikas risinājumi Pieci politikas risinājumi tika noraidīti jau agrīnā ietekmes novērtējuma procedūras posmā kā nereāli, kā tādi, kas nespēj sasniegt mērķus, vai kā nesamērīgi. Tie bija: horizontāls regulējums, ko piemēro visiem attiecīgajiem produktiem un pakalpojumiem; pieejamības prasību noteikšana visām privātā sektora tīmekļa vietnēm; nozares pašregulācija;

tikai brīvprātīga Eiropas standartizācija, un regula, ar ko nosaka kopīgas pieejamības prasības visās dalībvalstīs. Sākotnēja izpēte liecināja, ka šai ES iniciatīvai būtu jāattiecas tikai uz izraudzītām prioritārām jomām, kurās bija redzami šķēršļi vienotā tirgus darbībai un tie, visticamāk, palielināsies un kurās Eiropas mēroga rīcība dotu lielāku pievienoto vērtību. Regulatīvi pasākumi, nodrošinot dalībvalstīm elastību īstenošanā, šķiet visefektīvākais ES iejaukšanās veids, lai risinātu pašreizējās un gaidāmās vienotā tirgus darbības problēmas. Direktīva jo īpaši atbilstu iepriekšējos Komisijas paziņojumos un instrumentos izmantotajai pieejai un nodrošinātu pieejamu produktu un pakalpojumu netraucētu apriti, neparedzot vairāk kā nepieciešams. Turpmākam ietekmes novērtējumam tika saglabāti šādi četri risinājumi. Risinājums Nr. 1. Turpmāka rīcība ES līmenī netiek veikta (bāzes scenārijs). Risinājums Nr. 2. ES ieteikums, ar ko nosaka kopīgas pieejamības prasības atsevišķiem produktiem un pakalpojumiem, kā arī publiskā iepirkuma jomā. Šis risinājums risina bāzes scenārija problēmu, ietverot pieejamības prasības, ko varētu piemērot noteiktam produktu un pakalpojumu sarakstam un publiskā iepirkuma procesiem. Risinājums Nr. 3. ES direktīva, ar ko nosaka kopīgas pieejamības prasības atsevišķiem produktiem un pakalpojumiem, kā arī publiskā iepirkuma jomā, – piemērojama dalībvalstīm, kad tās reglamentē pieejamību. Šī risinājuma ietvaros dalībvalstīm nebūs līdz noteiktam datumam jāpieņem tiesību akti par pieejamības prasībām, bet, ja tās pieņems vai būs jau pieņēmušas šādus tiesību aktus, tām būs jāievēro ES noteikumi, lai nodrošinātu konsekvenci visā vienotajā tirgū. Visām dalībvalstīm būs jānodrošina brīva pieejamu produktu un pakalpojumu apgrozība pat tad, ja tās nereglamentē pieejamību, un publiskā iepirkuma procesos tām būs jāizmanto kopīgas pieejamības prasības. Risinājums Nr. 4. ES direktīva, ar ko nosaka kopīgas pieejamības prasības atsevišķiem produktiem un pakalpojumiem, kā arī publiskā iepirkuma jomā – tūlītēji piemērojama visām dalībvalstīm. Šajā risinājumā visām dalībvalstīm, tostarp tām, kas vēl nav pieņēmušas tiesību aktus par pieejamību, jāievieš jauni tiesību akti par pieejamību saskaņā ar ierosinātajiem ES noteikumiem. Tādējādi pieejamības noteikumi tiktu pilnībā saskaņoti visās dalībvalstīs. 5.Ietekmes novērtējums Ir veikti atsevišķi ietekmes novērtējumi attiecībā uz katru produktu un pakalpojumu, un attiecībā uz katru no tiem varētu izmantot dažādus politikas risinājumus. Katrs no četriem politikas risinājumiem tika izvērtēts attiecībā uz tā sociālo, ekonomisko un vidisko ietekmi un ciktāl tas atbilst politikas mērķiem un plašākiem ES mērķiem. "Rezultativitātes" un "efektivitātes" izvērtēšanas kritērijos ņemts vērā tas, kā attiecīgais risinājums uzlabotu atsevišķu produktu un pakalpojumu pārrobežu tirdzniecību un publisko iepirkumu un kā minētais risinājums palielinātu konkurenci nozarē attiecībā uz atsevišķiem produktiem un pakalpojumiem un attiecībā uz publisko iepirkumu. Ekonomisko ietekmi izvērtēja attiecībā uz uzņēmumu izmaksām, kas veidojas, lai bāzes scenārijā panāktu atbilstību dažādām produktu un pakalpojumu pieejamības valstu prasībām, un attiecībā uz iespējamiem tādiem minēto izmaksu ietaupījumiem katrā politikas risinājumā, kas izriet no ES līmeņa prasību saskaņošanas. Izvērtējot iespējamo ietekmi uz dažādām sociālām grupām, īpaša uzmanība tika pievērsta ietekmei uz gados vecākiem patērētājiem un patērētājiem ar invaliditāti. Neatņemama izvērtēšanas sastāvdaļa bija apsvērt katra risinājuma ietekmi uz pamattiesībām, un tādēļ šī iespējamā ietekme tiek izvērtēta visā novērtējuma laikā. Turklāt tika veikts īpašs ietekmes uz MVU un mikrouzņēmumiem ("MVU tests") novērtējums, tostarp konsultējoties ar MVU darba grupu. MVU lieluma un ierobežoto resursu dēļ atšķirības pieejamības valstu prasībās rada tiem nesamērīgas problēmas. Tāpēc sagaidāms, ka MVU jo īpaši iegūs no pieejamības prasību atšķirību likvidēšanas. Ietekmes novērtējumā nav konstatēts, ka attiecībā uz MVU būtu nepieciešami īpaši pasākumi. 5.1. Risinājuma Nr. 1 novērtējums Ja netiek veikti turpmāki pasākumi, sagaidāms, ka konstatētās problēmas pieaugs, jo, lai izpildītu savas saistības saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām, arvien lielāks skaits dalībvalstu ievieš nesaskaņotas pieejamības prasības. Balstoties uz pamatā esošu pieņēmumu kopumu, tostarp tirgus apjomu, pārrobežu tirdzniecības īpatsvaru un izstrādes izmaksu īpatsvaru, naudas izteiksmē tika novērtēta paredzamā tirgus situācija 2020. gadā. Tiek lēsts, ka bāzes scenārija kopējo gada izmaksu summa 2020. gadā būs aptuveni EUR 20 miljardi.