Komisijas paziņojums Padomei saskaņā ar Padomes direktīvas 2003/96/EK 19. panta 1. punktu (vietējais sabiedriskais pasažieru transports, bruņotie spēki, valsts pārvalde, ātrās medicīniskā palīdzības transports) /* COM/2006/0741 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 30.11.2006 COM(2006) 741 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI saskaņā ar Padomes Direktīvas 2003/96/EK 19. panta 1. punktu (vietējais sabiedriskais pasažieru transports, bruņotie spēki, valsts pārvalde, ātrās medicīniskā palīdzības transports) 1. IEVADS Saskaņā ar 19. panta 1. punktu Padomes Direktīvā 2003/96/EK[1], kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, (turpmāk tekstā – „Enerģētikas nodokļu direktīva” vai „direktīva”) un papildus direktīvā paredzētajiem noteikumiem, jo īpaši tās 5., 15. un 17. pantam, Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienbalsīgi pieņemtu lēmumu var atļaut ikvienai dalībvalstij (kas to lūgusi) īpašu politisku apsvērumu dēļ ieviest turpmākus nodokļu atbrīvojumus vai nodokļu samazinājumus. Komisija izskata lūgumu. Pēc tam Komisija vai nu iesniedz Padomei priekšlikumu, vai arī informē Padomi par iemesliem, kādēļ tā nav ierosinājusi atļaut šādu pasākumu. Enerģētikas nodokļu direktīvas izņēmumu, kuru darbības termiņš beidzas 2006. gada beigās, plašākas pārskatīšanas kontekstā Beļģija, Francija, Grieķija un Itālija iesniedza lūgumu no 2007. gada atļaut izņēmumus attiecībā uz Enerģētikas nodokļu direktīvas noteikumiem. Ņemot vērā Enerģētikas nodokļu direktīvas 5. panta trešajā ievilkumā paredzētos konkrētos pielietojumus, šīs dalībvalstis plāno piemērot degvielai daļēju nodokļu atbrīvojumu vai atbrīvojumu no nodokļiem pilnā apmērā. Plānotie pasākumi neatbilst vienam nosacījumam, kas noteikts 5. pantā, saskaņā ar kuru jāievēro Enerģētikas nodokļu direktīvā „noteiktie minimālie nodokļu līmeņi”. Iepriekš minētie lūgumi tika reģistrēti Nodokļu un muitas savienības ģenerāldirektorātā[2]. Šā paziņojuma mērķis ir informēt Padomi par iemesliem, kādēļ Komisija neierosina sniegt pieprasītās atļaujas. 2. LūGUMU KOPSAVILKUMS 2.1. Beļģijas lūgums Beļģija vēlas gāzeļļai (kurā sēra saturs nepārsniedz 50 mg/kg), ko izmanto kā degvielu vietējā sabiedriskā transporta līdzekļos, piemērot daļēju atbrīvojumu no nodokļa. Pasākuma mērķis ir veicināt vietējā sabiedriskā transporta attīstību un horizontālā līmenī censties sasniegt vides aizsardzības mērķi. Precīza nodokļa samazinājuma summa ir EUR 49,5787 par 1000 litriem gāzeļļas (samazinot nodokļa likmi zem direktīvā paredzētā nodokļa minimālā līmeņa). Lūgumā nav paredzēts pasākuma beigu datums. 2.2. Francijas lūgums Francija vēlas atbrīvot no nodokļa benzīnu un gāzeļļu, ko izmanto taksometros, līdz gada kvotai – 5000 litru vienam transportlīdzeklim. Tā vēlas atbrīvot no nodokļiem arī sašķidrināto naftas gāzi ( LPG ) un sašķidrināto dabasgāzi ( LNG ), ko izmanto taksometros, līdz gada kvotai – 9000 litru vienam transportlīdzeklim. Saskaņā ar Francijas viedokli pasākuma mērķis ir atbalstīt sabiedriskā transporta pakalpojumam līdzīgu darbību. Francija jo īpaši uzsver, ka taksometru darbība veicina vides politikas un teritoriālās attīstības mērķus. Lauku apvidos bez sabiedriskā transporta taksometri darbojas kā sabiedriskā transporta pakalpojumu aizstājēji, jo īpaši, pārvadājot personas, kurām nav automašīnu. Turklāt konkrētās komūnās, kurās nav nekāda sabiedriskā transporta veida, taksometri, piemēram, nodrošina transportu uz skolām. Pilsētu teritorijās taksometri palīdz samazināt apritē esošo pasažieru automašīnu kopskaitu. Francija tālāk paskaidro, ka taksometru darbība palīdz arī veselības politikai, jo atsevišķos apgabalos taksometri darbojas kā ātrās medicīniskās palīdzības transporta aizstājēji (atsevišķos lauku apgabalos šāda darbība var sasniegt līdz pat 80% no taksometra apgrozījuma). Lūgumā paredzētais pasākuma beigu datums ir 2012. gada 31. decembris. 2.3. Grieķijas lūgums Grieķija vēlas atbrīvot no akcīzes nodokļa bruņotajos spēkos izmantoto degvielu un degvielu, ko izmanto Ministru prezidenta dienesta un valsts policijas oficiālajiem transportlīdzekļiem. Pasākumi ir saistīti ar valsts aizsardzības un drošības mērķiem. Lūgumā nav paredzēts pasākuma beigu datums. 2.4. Itālijas lūgums Pirmkārt, Itālija vēlas atbrīvot no akcīzes nodokļa bruņotos spēkus. Pasākuma mērķis ir sekmēt valsts un Kopienas mērķus sabiedriskās drošības un kārtības jomā, tostarp tādās jomās kā robežkontrole un cīņa ar terorismu un nelegālo tirdzniecību ar cilvēkiem. Otrkārt, Itālija vēlas benzīnam, dīzeļdegvielai, LPG un dabasgāzei, ko izmanto taksometros, kuriem ļauts sniegt pakalpojumus vietējo iestāžu uzraudzībā, piemērot samazinātu nodokļu likmi, kas atbilst 40% no valsts likmes. Nodokļu stimuls tiek piešķirts, rēķinot pa dienām un transportlīdzekļiem, un tā apmērs samazinās līdz ar iedzīvotāju skaitu komūnā. Itālija pamato pasākumu ar sabiedriskā pakalpojuma nodrošināšanas apsvērumiem. Taksometri aizvieto sabiedrisko transportu apgabalos, kuros sabiedriskajam transportam grūti piekļūt (vēsturiskie centri, attāli apgabali), un taksometri arī sekmē pilsētu satiksmes pārslogojuma mazināšanos, jo tie samazina vajadzību pēc konkrētiem transportlīdzekļiem. Itālija apgalvo, ka shēmas pielāgošana 5. pantā paredzētajiem nosacījumiem radītu cenu pieaugumu un izmaiņas taksometru pakalpojumu cenās, kas tiek piemērotas saskaņā ar vienošanos ar komūnām. Treškārt, Itālija vēlas benzīnam, dīzeļdegvielai, LPG un dabasgāzei, ko izmanto uz bezpeļņas pamata darbojošos personu vadītos ātrās medicīniskās palīdzības transportlīdzekļos, piemērot samazinātu nodokļa likmi, kas atbilst 40% no valsts likmes. Pasākums tiek pamatots ar sociālās un veselības politikas apsvērumiem. Itālija apgalvo, ka shēmas pielāgošana 5. pantā paredzētajiem nosacījumiem radīs izmaksu pieaugumu bezpeļņas organizācijām. Visos trīs lūgumos paredzētais pasākuma beigu datums ir 2012. gada 31. decembris. 3. LūGUMU PRIEKšVēSTURE Saskaņā ar Enerģētikas nodokļu direktīvas 5. panta trešo ievilkumu, dalībvalstis var piemērot diferencētas nodokļu likmes šādiem izmantošanas veidiem: vietējam sabiedriskajam transportam (ieskaitot taksometrus), atkritumu savākšanā, bruņotajiem spēkiem un valsts pārvaldei, invalīdiem, sanitārajiem transportlīdzekļiem. Galvenais nosacījums saistībā ar šo iespēju ir tas, ka jāievēro direktīvas noteiktie minimālie nodokļu līmeņi. Šis neobligātais noteikums tika iekļauts Enerģētikas nodokļu direktīvā, pamatojoties uz 20. gadsimta deviņdesmitajos gados iegūto pieredzi ar vairākiem izņēmumiem, kas tika piešķirti ar Padomes Direktīvas 92/81/EEK 8. panta 4. punktu[3]; mērķis bija dot dalībvalstīm manevrēšanas iespējas konkrētās jomās, nodrošinot, ka apsvērumi, kas ir pamatā minimālo nodokļu līmeņu noteikšanai direktīvā, tiek ņemti vērā pilnībā. Šis nolūks ir visvairāk redzams attiecībā uz sabiedrisko transportu . Komisija 1996. gadā publicētajā ziņojumā par izņēmumiem, kas piešķirti saskaņā ar Direktīvas 92/81/EEK 8. panta 4. punktu[4], secināja, ka „izņēmumi jāsaglabā līdz brīdim, kad tiks ieviests vispārējs noteikums kā sastāvdaļa kopējai Kopienas sistēmas energoproduktu aplikšanā ar nodokļiem un vismaz līdz 1998. gada 31. decembrim”[5]. Šī pieeja atspoguļojās arī 1997. gada priekšlikumā[6], kā rezultātā 2003. gadā pieņēma Enerģētikas nodokļu direktīvu. Priekšlikuma mērķis ir sniegt dalībvalstīm zināmas pakāpes manevrēšanas iespējas to centienos sasniegt valsts politikas mērķus, vienlaikus nodrošinot, ka tiek ievērotas Kopienas intereses. Prasība ievērot minimālos nodokļu līmeņus atspoguļo ne tikai iekšējā tirgus vajadzības, bet arī vitālu nepieciešamību saglabāt stimulus, kas veicina energoefektivitāti un vides aizsardzību – vajadzību, kas attiecas arī uz sabiedrisko transportu. Padomes sarunu laikā par Enerģētikas nodokļu direktīvu konkrētā noteikuma darbības joma tika vēl vairāk izstrādāta, bet tā pamatprincips un, tādējādi, prasība ievērot minimālos nodokļu līmeņus tika saglabāta. Savā 2006. gada paziņojumā „ Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām ” (turpmāk tekstā – „2006. gada paziņojums”)[7] Komisija sniedza pārskatu par plašajām manevrēšanas iespējām, kas ietvertas Enerģētikas nodokļu direktīvā, un apstiprināja, ka izņēmumi attiecībā uz degvielu, ko izmanto iepriekš minētajos gadījumos, vairs nav nepieciešami, jo direktīvas 5. panta trešajā ievilkumā ir nepārprotami paredzēts atbilstīgs noteikums. 4. KOMISIJAS NOVēRTēJUMS Turpmāk Komisija izvērtēs lūgumus, ciktāl pieprasītāju dalībvalstu plānotos pasākumus neaptver Enerģētikas nodokļu direktīvas 15. panta 1. punkta i) apakšpunkts (sal. arī šā paziņojuma beigās minētos apsvērumus). Komisija uzskata, ka vairums dalībvalstu izvirzīto interešu, lai pamatotu pieprasītās atļaujas nepieciešamību, ir tieši tādas pašas, kuru rezultātā 5. panta trešais ievilkums tika iekļauts Enerģētikas nodokļu direktīvā. Jānorāda, ka 5. panta trešā ievilkuma formulējumā uzskaitīti konkrēti izmantošanas veidi, kuriem Padome iepriekš bija piešķīrusi izņēmumus. Tādējādi minētajā noteikumā ir pilnībā atspoguļotas pamatintereses. Tajā pašā laikā 5. pantā pausta nepieciešamība saskaņot šīs intereses ar tām, kas ir minimālo nodokļu līmeņu pamatā, proti, radīt vienādas iespējas iekšējā tirgū un uzturēt stimulu uzlabotai energoefektivitātei un vides aizsardzībai. Šie aspekti ir daļa no Kopienas interesēm un politikām, kas skaidri minētas 19. panta 3. punkta trešajā ievilkumā. Turklāt jānorāda, ka saskaņā ar 15. panta 1. punkta i) apakšpunktu atbrīvojums no nodokļa pilnā apmērā var tikt piešķirts noteiktām alternatīvām degvielām ( LPG un dabasgāze), ja tās tiek izmantotas kā dzinēja degviela. Šajos gadījumos Kopienas likumdevējs pašlaik saskata attaisnojumu tam, lai nesaglabātu stimulu energoefektivitātes labā. Kopumā Padomei, rīkojoties vienprātīgi saskaņā ar Līguma 93. pantā noteikto procedūru, jau ir bijusi iespēja radīt līdzsvaru starp politikas apsvērumiem, kas varētu veicināt labvēlīgāku nodokļu piemērošanas kārtību degvielai, ko izmanto konkrētajās jomās. Šiem nolūkiem direktīvā paredzētie nosacījumi atspoguļo intereses, kas noteiktas direktīvas 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā, un iekļauj pareizu iekšējā tirgus darbību, vajadzību nodrošināt godīgu konkurenci un Kopienas veselības, vides, enerģētikas un transporta politiku. Minētie lūgumi jāizvērtē, ņemot vērā šos apsvērumus. 4.1. Vietējais sabiedriskais pasažieru transports (tai skaitā taksometri) Kā jau norādīts 2006. gada paziņojumā, Enerģētikas nodokļu direktīvā iekļauta visaptveroša sistēma sabiedriskā transporta veicināšanai. Attiecībā uz vietējā sabiedriskā pasažieru transporta, tai skaitā jo īpaši taksometru, darbību Enerģētikas nodokļu direktīvas 5. panta trešajā ievilkumā atzīts, ka šie transportlīdzekļi ir vēlamāki par personīgo automobiļu izmantošanu. Šajā saistībā attiecībā uz taksometriem nevar attiecināt īpašu nostāju, ņemot vērā to, ka 5. pants attiecībā uz taksometriem pieļauj līdzīgas pieejas izmantošanu kā vietējam sabiedriskajam pasažieru transportam un nostāda taksometrus vienādā līmenī ar citiem tās pašas kategorijas transportlīdzekļiem. Rezultātā, ieinteresēto dalībvalstu izvirzītie politikas mērķi šajā kontekstā nav specifiski salīdzinājumā ar to, kas 5. pantā jau ir ņemts vērā. Iepriekš izklāstītais pamatojums nozīmē arī to, ka 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minētie aspekti, konkrētāk – Kopienas vides, enerģētikas un transporta politikas – neatbalstītu pieprasīto atļauju piešķiršanu. Attiecībā uz godīgas konkurences jautājumu jāatzīmē, ka taksometros izmantojamās degvielas atbrīvošana no nodokļiem vismaz dažos gadījumos varētu izkropļot konkurences attiecības šo un citu transportlīdzekļu starpā. Ciktāl pieprasītājas dalībvalstis ir minējušas noteiktas netipiskas funkcijas, ko pilda taksometri konkrētos vietējos gadījumos, arī šo funkciju dēļ nav iemesla piešķirt pieprasīto atļauju. Pirmkārt, pastāv neatbilstība starp attiecīgo situāciju specifiku un izvirzītajiem saistītajiem politikas apsvērumiem, no vienas puses, un paredzētās nodokļu priekšrocības vispārējo būtību, no otras puses. Turklāt kopumā minētās situācijas varētu daudz piemērotāk risināt, izmantojot instrumentus, kas atbilst Kopienas tiesību aktiem un kas atspoguļo minēto pārvadātāju sniegtos konkrētos pakalpojumus, nevis izmantojot atbrīvojumu no nodokļiem, kas rodas tikai no degvielas patēriņa. Šādos apstākļos minētie apsvērumi neattaisno novirzi no nepieciešamības ievērot minimālos nodokļu līmeņus, lai nodrošinātu atbilstību Kopienas vides un enerģētikas politikas mērķiem. 4.2. Bruņotie spēki un valsts pārvalde Lai gan atbilstīgi Enerģētikas nodokļu direktīvas 5. pantam valsts politikas apsvērumus saistībā ar bruņotajiem spēkiem un valsts pārvaldi var ņemt vērā, energoefektivitātes un vides aizsardzības apsvērumiem būtu jānosaka sabiedriskās darbības tādā pašā minimālā līmenī kā privātās darbības. Tādējādi izteiktie argumenti attiecībā uz vietējo sabiedrisko pasažieru transportu (vispār) ir vienlīdz piemēroti arī šajā kontekstā. 4.3. Ātrās medicīniskās palīdzības transports Iepriekš divām dalībvalstīm tika piešķirti izņēmumi, kas ļāva tām degvielu, ko izmanto ātrās medicīniskās palīdzības transportam, atbrīvot no akcīzes nodokļa. Tas, kā arī izņēmums attiecībā uz invalīdiem, bija pamatots ar sociālās un veselības politikas apsvērumiem. Pašreizējā posmā ātrās medicīniskās palīdzības transporta izmantošana to pašu iemeslu dēļ ir nepārprotami iekļauta direktīvas 5. panta trešajā ievilkumā līdzās degvielas izmantošanai invalīdu vajadzībām. Jau minēto iemeslu dēļ šajā noteikumā prasīts ievērot minimālos nodokļu līmeņus. Jebkādas vajadzības, kuras nodokļa samazinājums līdz minimālajiem nodokļu līmeņiem nekompensē, var tikt aptvertas, izmantojot piemērotus tiešā atbalsta instrumentus, kas atbilst Kopienas tiesību aktiem. Iepriekš minētie apsvērumi attiecībā uz 19. panta 1. punkta trešo ievilkumu un Kopienas vides, enerģētikas un transporta politika arī attiecas uz šo gadījumu. 5. Secinājums Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka nevienā no lūgumiem nav iekļauti konkrēti politikas apsvērumi, kas atšķirtos no tiem, kuru rezultātā Enerģētikas nodokļu direktīvā tika iekļauts 5. panta trešais ievilkums. Turklāt tieši šis noteikums parāda, ka Kopienas vides, enerģētikas un transporta politika, kā minēts 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā, neatbalsta tādu atļauju piešķiršanu, kādas pieprasījušas šajā paziņojumā minētās četras dalībvalstis. Minētajām dalībvalstīm ir bijis pietiekami daudz laika, lai pielāgotos līdzsvaram, ko iedibinājis Kopienas likumdevējs. Instrumenti, kas nav akcīzes nodokļi (un kas netraucē Enerģētikas nodokļu direktīvas minimālajām prasībām), šķiet daudz piemērotāks risinājums[8] ļoti konkrētām sociālajām un/vai vietējām vajadzībām. Tādēļ Komisija secina, ka 19. pantā izvirzītie nosacījumi nav izpildīti. Līdz ar to Komisija neierosina piešķirt četru dalībvalstu pieprasītās atļaujas . Tiktāl, cik pašreizējie lūgumi attiecas uz tādu alternatīvo degvielu izmantošanu, kam ar 15. panta 1. punkta i) apakšpunktu piešķirtas priekšrocības, jānorāda, ka dalībvalsts var piešķirt atbrīvojumus vai samazinājumus atbilstoši šim noteikumam bez Komisijas un Padomes iejaukšanās. Līdz ar to saskaņā ar 19. panta formulējumu un būtību šādi atbrīvojumi vai samazinājumi neietilpst šā noteikuma darbības jomā. Tādējādi arī iepriekšminētais secinājums uz tiem neattiecas. [1] Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.; direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/74/EK un Direktīvu 2004/75/EK (OV L 157, 30.4.2004., 87. un 100. lpp.)). [2] 2006. gada 13. oktobrī (Beļģija), 2006. gada 16. oktobrī (Francija), 2006. gada 13. oktobrī (Grieķija) un 2006. gada 17. oktobrī (Itālija). [3] Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā uz naftas produktiem (OV L 316, 31.10.1992.); kopš 2003. gada 31. decembra šī direktīva un Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/82/EEK par naftas produktiem uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu ir atceltas ar Padomes Direktīvu 2003/96/EK. [4] COM (96) 549, 1996. gada 14. novembris. [5] Ziņojuma 5.5. sadaļa. [6] COM (97) 30, 1997. gada 12. marts. Sal. īpaši 5. panta projektu. [7] COM(2006) 342, 2006. gada 30. jūnijs, Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām. [8] Neietekmējot citus Kopienas noteikumus, jo īpaši Līguma noteikumus par valsts atbalstu.