KOPĪGS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI ES STRATĒĢIJAS AFGANISTĀNĀ ELEMENTI (2014.–2016.) /* JOIN/2014/017 final */





ES STRATĒĢIJAS AFGANISTĀNĀ ELEMENTI (2014.–2016.) 1. Nolūks Padome 2014. gada 20. janvārī secināja, ka turpmāk Afganistānā īstenojamās ES darbības galvenais stratēģiskais mērķis būtu jāformulē šādi – Afganistānas valsts iestāžu attīstīšana, lai nodrošinātu līdzšinējo sasniegumu uzturēšanai nepieciešamo izturētspēju un radīt valsts mēroga platformu iedarbīgākas un līdz ar to ilgtspējīgas Afganistānas valsts attīstībai.[1] ES ir uzņēmusies ilgtermiņa saistības pret Afganistānu un gatavojas apstiprināt savu finansiālo ieguldījumu laikposmā līdz 2020. gadam. Vairākas dalībvalstis jau ir norādījušas, ka tās turpinās sniegt savu ilgtermiņa atbalstu. Afganistāna ir valsts, kas saņem vislielāko ES finansiālo palīdzību.[2] Šajā dokumentā ir izklāstīts stratēģijas ietvars labākai ES un dalībvalstu civilās iesaistes koordinācijai Afganistānā no 2014. gada vidus līdz 2016. gadam, proti, tajā ir formulēti ES mērķi 2014.–2016. gadam un ieskicēti pasākumi, kurus plānots veikt, lai sasniegtu šos mērķus. Stratēģijai ir jābūt pietiekami elastīgai, lai gan ietekmētu, gan pienācīgi reaģētu uz dažādiem Afganistānā iespējamiem scenārijiem. Stratēģiskais mērķis un tam pakārtotie mērķi tika formulēti, vēl nezinot, kāds būs starptautiskās militārās klātbūtnes apjoms un mērogs pēc 2014. gada. Attiecībā uz progresa pakāpi un starptautiskās palīdzības sniegšanu, atbalstot Afganistānas valdības prioritātes, ļoti ierobežotas starptautiskās klātbūtnes apstākļos, būtu jārēķinās ar mērenāku sagaidāmo rezultātu. 2. Politiskais konteksts Pēdējā desmitgadē Afganistāna ir sasniegusi ievērojamu progresu politikas, drošības, ekonomikas un sabiedrības attīstības jomā. Taču šie ieguvumi lielākoties ir nestabili un nav neatgriezeniski. Valstī pastāv problēmas, kas būs neatliekami risināmas nākamo trīs gadu laikā, lai noturētu sasniegto progresu un īstenotu nepieciešamās reformas un ieviestu struktūras, kas dotu iespēju Afganistānai sasniegt savu tālākas nākotnes mērķi – pilnā mērā kļūt par ilgtspējīgu valsti. Ir grūti izteikt konkrētas prognozes par to, kas Afganistānā notiks 2016. gadā. Ir skaidrs, ka nākamo trīs gadu laikā Afganistānas iedzīvotāji arvien vairāk savā kontrolē pārņems norises valstī. Starptautiskā ietekme mazināsies. Pat visoptimistiskākajā scenārijā Afganistāna joprojām būs nestabila valsts ar vienu no pasaulē zemākajiem sabiedrības attīstības rādītājiem, būs atkarīga no starptautiskās finansiālās palīdzības, un pastāvēs augsta varbūtība, ka tiks izraisīti vardarbīgi konflikti. Valsts valdībai, lai tā varētu saglabāt ticamību un sabiedrības atbalstu, būs jāmazina draudi, kurus rada nemieri, korupcija un krimināli sodāma valsts pārvaldes izmantošana – it īpaši no narkotikām gūtu naudas līdzekļu ietekmē – un jāuztur drošība un pakalpojumu sniegšana reti apdzīvotos lauku apvidos. Afganistāna atrodas sarežģītā un nestabilā reģionā. Neraugoties uz daudzām nepilnībām, demokrātija un vārda brīvība Afganistānā ir attīstītas vairāk nekā daudzviet citur šajā reģionā. Daudzās tās kaimiņvalstīs vēl nesenā pagātnē notika iekšēji vardarbīgi konflikti, kas valsts zemās attīstības pakāpes dēļ pārsviedās uz Afganistānu un ietekmēja to, ka konflikts Afganistānā turpināja saasināties. Afganistānas miera process būtu jāuztur un jāvada pašai Afganistānai, tomēr ir skaidrs, ka visiem reģiona norišu dalībniekiem ir jāuzņemas svarīgas funkcijas, gan veidojot sekmīgu miera procesu, gan uzturot spēkā tā rezultātā noslēgtu miera nolīgumu, no kā iegūtu ne tikai Afganistāna, bet arī reģions kopumā. Padziļinātai reģionālai sadarbībai un savstarpējai atkarībai var būt svarīga nozīme politiskā procesa stiprināšanā, radot stimulu reģiona valstīm gūt labumu no stabilākas Afganistānas, it īpaši sekmējot tirdzniecības un komercdarbības apjoma pieaugumu. Īstermiņa griezumā pašreizējie nemieri un pārejas posms attiecībā uz atbildību par drošību vēl vairāk saasina sarežģīto politisko un ekonomisko situāciju. Kavēšanās pabeigt divpusējā drošības nolīguma noslēgšanu starp Afganistānas valdību un ASV, kas ir priekšnosacījums turpmākai starptautisko spēku klātbūtnei, palielina neskaidrību par situāciju pēc 2014. gada. Tā kā visaptverošs miera nolīgums nepastāv, ir iespējams, ka ievērojamo darbības apstākļu atšķirību dēļ dažādos valsts apvidos var būt nepieciešamas elastīgas un atšķirīgas pieejas – turpinot normalizētāku valsts izveides attiecību attīstīšanu stabilākos apvidos, bet dažos konfliktu skartos apvidos atgriežoties pie humāni orientētas pieejas. Konfliktu dēļ valsts teritorijas ietvaros ir tikušas pārvietotas vairāk nekā 600 000 personas. Kaimiņvalstīs, it īpaši Irānā un Pakistānā, joprojām tiek uzņemti daudzi bēgļi no Afganistānas. Tuvākajā nākotnē visneaizsargātākajām Afganistānas iedzīvotāju grupām joprojām būs vajadzīga humānā palīdzība. Tas, vai progress turpināsies, lielā mērā būs atkarīgs no jaunās valdības spējas sasniegt progresu sarunās par visaptverošu politisku noregulējumu ar visiem lielākajiem nemiernieku un paramilitāriem grupējumiem, uzturēt drošību, cīnīties pret korupciju, kā arī īstenot būtiskas ekonomiskas un politiskas reformas. Pārejas laikā gūta uzticamība un sekmes ir vienlīdz atkarīgas gan no demokrātiskas un pārskatatbildīgas Afganistānas pārvaldības stiprināšanas visos līmeņos, gan no drošības spēku spējām. Tas ir ilgtermiņa uzdevums vairākām paaudzēm, tomēr progress nākamajos trīs gados var gan novērst slīdēšanu atpakaļvirzienā, gan sniegt stabilu pamatu turpmākam progresam nākamajos gados. Pastāv liels risks, ka Afganistāna saskarsies ar nopietnu ekonomisko lejupslīdi, ja apstākļos, kad samazinās starptautiskā klātbūtne un palīdzības līgumu apjoms, valdība nespēs radīt ieguldījumu piesaistīšanai nepieciešamo pārliecību un apturēt kapitāla aizplūšanu. Īpaši nepieciešama ir darbavietu radīšana tiem Afganistānas iedzīvotājiem, kas papildina darbaspēka rindas (ik gadu apmēram 400 000 personu). Ja šis pieprasījums netiks apmierināts, pastāv risks, ka vēl viena jauniešu paaudze būs nepietiekami nodarbināta un atsvešināsies, līdz ar to papildinot to personu grupu, kuras nonāk nemiernieku vervētāju uzmanības lokā vai arī nekontrolēti un nelikumīgi imigrē uz kaimiņvalstīm vai Eiropu. 3. Stratēģiskais mērķis un pakārtotie mērķi ES stratēģijā galvenā uzmanība ir pievērsta jomām, kas ir izšķiroši svarīgas, lai līdz 2016. gadam Afganistānā sasniegtu progresu, ņemot vērā sistēmu, kas tika izveidota 2011. un 2012. gada starptautiskajās konferencēs, it īpaši Tokijas savstarpējās pārskatatbildības sistēmu (Tokyo Mutual Accountability Framework) (TMAF), kas arī šā laikposma lielākajā daļā būs pamats starptautiskās sabiedrības un Afganistānas valdības attiecībām. Sistēmisko reformu (progresa nodrošināšanai Afganistānā) izšķiroši svarīgā nozīme ir viens no iemesliem, kādēļ ES arī turpmāk atbalstīs TMAF principus, pieskaņojot palīdzību valdības prioritātēm un izmantojot ES finansējuma kolektīvo ietekmi, lai stimulētu reformas. Stratēģija būs arī platforma tam, kā īstenot sadarbības nolīgumu par partnerību un attīstību, kas būs ES ilgtermiņa līdzdalības tiesiskais regulējums – ar nosacījumu, ka tiks noslēgtas sarunas un jaunais valdības sastāvs parakstīs nolīguma projektu. Galvenais stratēģiskais mērķis ES darbībai 2014.–2016. gadā būs Afganistānas valsts iestāžu attīstīšana, lai nodrošinātu līdzšinējo sasniegumu uzturēšanai nepieciešamo izturētspēju un radīt platformu iedarbīgākas un līdz ar to ilgtspējīgas Afganistānas valsts attīstībai. Tam būs četri pakārtoti mērķi, kas ES līdzdalībā galveno uzmanību pievērš jomām, kurās tā var radīt vislielāko pievienoto vērtību un stiprināt vērtības, kas ir kopīgas eiropiešiem un Afganistānas iedzīvotājiem, tostarp demokrātiju, tiesiskumu un cilvēktiesības. Šie mērķi ir tikuši formulēti tā, lai tie būtu savstarpēji papildinoši. Piemēram, iedarbīga civilās policijas darbība noteikti ir viens no galvenajiem tiesiskuma un cilvēktiesību ievērošanas elementiem, kas vienlaikus ir atkarīga no to attīstības. Visās ES Afganistānas stratēģijas jomās cīņa pret korupciju un sieviešu tiesību veicināšana būs galvenais mūsu līdzdalības vadmotīvs. Mērķi būs šādi: a) miera, stabilitātes un drošības veicināšana reģionā, atbalstot visaptverošu vienošanos par mieru, mazinot narkotiku un organizētās noziedzības radītos draudus un atbalstot profesionāla un pārskatatbildīga civilās policijas dienesta izveidi; b) demokrātijas stiprināšana: ir jāiekļauj funkcionējoša demokrātija, izmantojot demokrātisku pārraudzību valsts, provinču un rajonu līmenī, iekļaujošas un pārskatāmas vēlēšanas un spēju veidošanu būtiskās pārvaldes iestādēs; c) ekonomiskās un sabiedrības attīstības veicināšana, tostarp izveidojot pārskatāmu ekonomisko ietvaru, kas veicinātu ieguldījumus, palielinātu ieņēmumus, attiecinātu finansējumu, stiprinātu izturētspēju un uzlabotu veselības aprūpes un izglītības pieejamību, tostarp visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām; d) tiesiskuma un cilvēktiesību, it īpaši sieviešu un bērnu tiesību, ievērošanas veicināšana, atbalstot cilvēktiesību ievērošanu (it īpaši sieviešu un meiteņu tiesību pilnīgu nostiprināšanu normatīvajos aktos), lielāku visu pilsoņu līdztiesību un palīdzot veidot visaptverošu regulējumu tieslietu nozares stiprināšanai un reformēšanai. 3. a) Miera, stabilitātes un drošības veicināšana Lai drošība būtu noturīga, būs nepieciešama visaptveroša vienošanās par mieru ar nemiernieku grupējumiem, ar kuras palīdzību valstī varētu ievērojami samazināt turpmāku konfliktu un vardarbības iespējamību. ES centīsies veicināt Afganistānas vadītu un uzturētu iekļaujošu vienošanos un reaģēs, izmantojot katru iespēju atbalstīt konfliktu noregulēšanu. Reģionālajai sadarbībai var būt svarīga nozīme, lai nodrošinātu stabilitāti, un kaimiņvalstīm būtu pilnā mērā jāpiedalās miera un stabilitātes veicināšanā. Starplaikā Afganistānas Nacionālo drošības spēku (ANSF) spējām būs būtiska nozīme nemieru ierobežošanā un drošības pamatu izveidē. Čikāgas augstākā līmeņa sanāksmē 2012. gadā tika formulēta daudzpusīga starptautiskās sabiedrības apņemšanās atbalstīt ANSF spējas. Tomēr šajā ES stratēģijā galvenā uzmanība ir pievērsta vienīgi civilās policijas izveidei. ES izmantos savu līdzdalību un atbilstošus instrumentus šādiem nolūkiem: Apakšmērķi Ø atbalstīt iekļaujošu, Afganistānas vadītu un uzturētu miera un izlīguma procesu, ar kura palīdzību varētu sasniegt politisku noregulējumu, izvairoties no vardarbības, neatzīstot saistību ar terorismu un ievērojot cilvēktiesības, it īpaši sieviešu tiesības; Ø stiprināt politisko un ekonomisko sadarbību starp Afganistānu un tās kaimiņvalstīm; Ø atbalstīt reģionāla risinājuma stratēģiju Afganistānas bēgļu reintegrēšanai, balstoties uz brīvprātīgas repatriācijas un ilgtspējības principiem; Ø stiprināt Afganistānas vadītus centienus palielināt civilās policijas darbības kvalitāti un ilgtspējību; Ø stiprināt Afganistānas un reģiona centienus mazināt organizēto noziedzību, kā arī narkotiku ražošanu, tirdzniecību un pieprasījumu. 3. b) Demokrātijas stiprināšana Funkcionējošas politikas integrēšanai būs izšķiroša nozīme, lai nodrošinātu valsts leģitimitāti. Tam būs nepieciešama funkcionējoša demokrātiska pārraudzība, kā arī valdības, likumdošanas un tiesu varas pilnvaru nodalīšana. Institucionālas pārmaiņas būtu jāpapildina ar daudzveidīgiem un neatkarīgiem plašsaziņas līdzekļiem, plurālistisku un aktīvu pilsonisko sabiedrību un sieviešu lielāku līdzdalību un pārstāvību visu līmeņu valsts iestādēs. Šie pasākumi palīdzēs nodrošināt demokrātisko institūciju stabilitāti, palielināt valsts pārskatatbildību attiecībā pret iedzīvotājiem un uzlabot iedzīvotājiem paredzēto pakalpojumu sniegšanas rezultativitāti. ES izmantos savu līdzdalību un atbilstošus atbalsta instrumentus šādiem nolūkiem: Apakšmērķi Ø stabila vēlēšanu sistēma un kārtība; Ø ticami 2015. gada parlamenta vēlēšanu rezultāti, kurus atzīst plaša Afganistānas sabiedrības daļa; Ø lielāka izpildvaras pārskatatbildība, nodrošinot parlamentāru un neatkarīgu pārraudzību; Ø samazināta korupcija un nostiprināta pārskatatbildība, veidojot reģionālā un vietējā līmeņa pārvaldes iestāžu spējas, galveno uzmanību pievēršot pakalpojumu sniegšanas un budžeta pārvaldības uzlabošanai. 3. c) Ekonomikas un sabiedrības attīstības veicināšana Lai palielinātu iedzīvotāju uzticēšanos valstij un ieguldītāju pārliecību, Afganistānai ir jācīnās pret korupciju. Ieguldījumu līmeņa noturēšanai, kā arī privātā sektora un lauku ekonomikas attīstīšanai būs izšķiroša nozīme, lai sasniegtu izaugsmes līmeni, kas vajadzīgs, lai radītu jaunas darbavietas un palielinātu iekšzemes ieņēmumus. Tie ir nepieciešami, lai samazinātu nabadzību, uzlabotu iztikas līdzekļus, sniegtu pamatpakalpojumus, it īpaši veselības aprūpes un izglītības jomā un paātrinātu sociālo un sabiedrības attīstību, kas joprojām ir krietni zemāka par reģionā pastāvošajiem standartiem. ES izmantos savu līdzdalību un atbilstošus instrumentus, lai atbalstītu šādus valdības centienus: Apakšmērķi Ø paaugstināt sabiedrības attīstības līmeni, tostarp attiecībā uz visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām, it īpaši izglītības un veselības jomā; Ø uzlabot publisko finanšu pārvaldību; Ø spēcīgāka Afganistānas valsts finanšu ilgtspējība, gūstot augstākus ieņēmumus; Ø lauku ekonomikas veicināšana. 3. d) Tiesiskuma un cilvēktiesību veicināšana Vēl ir daudz darāmā, lai nodrošinātu progresu cilvēktiesību jomā un nodrošinātu, ka pilnīgi tiek īstenotas tiesību aktu normas. Funkcionējošas un iedarbīgas tiesu sistēmas izveide būs fundamentāli svarīga, lai nodrošinātu, ka tiek ievērotas Afganistānas iedzīvotāju, it īpaši Afganistānas sieviešu un meiteņu, tiesības, un lai nostiprinātu tiesiskumu. Iedarbīgs tiesiskums nostiprinās pārskatatbildību un palielinās komersantu pārliecību, tomēr tam būs nepieciešama ievērojama institucionālā attīstība. ES izmantos savu līdzdalību un atbilstošus instrumentus šādiem nolūkiem: Apakšmērķi Ø sekmēt cilvēktiesības, it īpaši sieviešu un bērnu tiesības; Ø atbalstīt visus oficiālās tiesībaizsardzības nozares elementus, rezultatīvāk strādājot kopā neatkarīgākā, efektīvākā, mazāk korumpētā un labāku pieeju nodrošinošā veidā, labāk ievērojot tiesiskuma principus; Ø atbalstīt nesodāmības kultūras izbeigšanu (attiecībā uz nopietniem kara noziegumiem un cilvēktiesību pārkāpumiem); Ø saglabāt tiesības uz pulcēšanās brīvību un nostiprināt tiesības uz vārda brīvību. 4. Secinājumi Paši Afganistānas iedzīvotāji lielā mērā būs atbildīgi par to, vai pārejas process noritēs sekmīgi un vai tas būs pietiekams pamats Afganistānas virzībai uz savu tālākas nākotnes mērķi – valsts ilgtspējību. Tomēr starptautiskā sabiedrība vairākkārt ir uzsvērusi savu vēlmi sniegt ārkārtēji lielu tehnisko un finansiālo palīdzību, lai palīdzētu Afganistānai noturēt līdz šim sasniegto progresu. Šī stratēģija labāk koordinēs ES un dalībvalstu pasākumus Afganistānas iedzīvotāju un minēto principu atbalstam, tostarp lielāku saskaņošanu ar Afganistānas valdības mērķiem un būtisku reformu stimulēšanu. Stratēģija būs visaptverošs ietvars indikatīvam īstenošanas plānam, kurā tiks izklāstīts plānotais darba sadalījums starp ES instrumentiem un dalībvalstu pasākumiem. Lai gan stratēģiskajam mērķim un pakārtotajiem mērķiem vajadzētu būt pietiekami stabiliem, lai ņemtu vērā lielāko daļu Afganistānā iespējamo scenāriju, īstenošanas plāns, it īpaši īstenošanas temps, ļoti lielā mērā būs atkarīgs no drošības konteksta. [1] Padome arī norādīja: “ES galveno uzmanību pievērsīs jomām, kurās tā rada lielāko pievienoto vērtību. Pakārtotajiem virsmērķiem vajadzētu būt šādiem: miera, stabilitātes un drošības veicināšana Afganistānā un visā reģionā; demokrātijas nostiprināšana; ekonomiskās un sabiedrības attīstības veicināšana, tai skaitā uzlabota pieeja veselības aprūpei un izglītībai; tiesiskuma un cilvēktiesību, it īpaši sieviešu un meiteņu tiesību, ievērošanas veicināšana. Stratēģijā būtu jāņem vērā reģionālā dimensija un jāsaglabā elastība, lai atbilstoši reaģētu uz iespējamām pārmaiņām Afganistānā.” [2] Tas attiecas gan uz kopējo apjomu, gan arī uz vairākiem atsevišķiem līdzekļu piešķīrējiem, tostarp pašu ES, Vāciju, Itāliju, Zviedriju, Dāniju, Somiju un Nīderlandi.