Eiropas Parlamenta 2007. gada 13. marta rezolūcija par Ceļvedi sieviešu un vīriešu līdztiesībā 2006-2010 (2006/2132(INI))



Oficiālais Vēstnesis 301 E , 13/12/2007 Lpp. 0056 - 0063



P6_TA(2007)0063 Ceļvedis dzimumu līdztiesībai 2006.—2010. g. Eiropas Parlamenta 2007. gada 13. marta rezolūcija par Ceļvedi sieviešu un vīriešu līdztiesībā 2006—2010 (2006/2132(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Ceļvedis sieviešu un vīriešu līdztiesībā 2006—2010" (COM(2006)0092), - ņemot vērā Padomes 2000. gada 20. decembra lēmumu 2001/51/EK, ar ko izveido Kopienas Programmu, kura attiecas uz Kopienas pamatstratēģiju dzimumu līdztiesības jomā (2001—2005) [1], un Parlamenta 2002. gada 15. novembra nostāju par šo pašu jautājumu [2], - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas juridiskos dokumentus cilvēktiesību, īpaši sieviešu tiesību jomā, īpaši Konvenciju par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu (CEDAW), kā arī citus ANO instrumentus vardarbības pret sievietēm jomā, piemēram, Vīnes Rīcības plānu un programmu, kas pieņemti 1993. gada 14.— 25. jūnijā Vīnē notikušajā Pasaules Cilvēktiesību konferencē, ANO Ģenerālās asamblejas 1993. gada 20. decembra rezolūciju par vardarbības pret sievieti izskaušanu [3], 2004. gada 19. februāra rezolūciju par vardarbības pret sievieti ģimenē izskaušanu [4], 2004. gada 20. decembra rezolūciju par noziegumiem pret sievieti goda vārdā [5], 1998. gada 2. februāra rezolūciju par pasākumiem noziegumu novēršanā un krimināltiesību jomā vardarbības pret sievieti izskaušanai [6], - ņemot vērā Pekinas deklarāciju un rīcības platformu, kas pieņemta 1995. gada 15. septembrī Pekinā notikušajā Ceturtajā pasaules konferencē par sievietēm un Eiropas Parlamenta 2000. gada 18. maija rezolūciju par Pekinas platformas [7] uzraudzību, kā arī 2005. gada 10. marta rezolūciju par Ceturtās pasaules konferences sievietēm rīcības platformas (Pekina + 10) [8] uzraudzību, - ņemot vērā ANO ģenerālsekretāra 2006. gada 6. jūlija ziņojumu "Visaptverošs pētījums par vardarbības veidiem pret sievietēm" [9], - ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas Sieviešu stāvokļa komisijas 49. sesijas 2005. gada marta galīgo ziņojumu, - ņemot vērā Āfrikas Cilvēktiesību un tautu tiesību protokolu par Āfrikas Sieviešu tiesībām, pazīstamu arī kā Maputo Protokolu, kas stājās spēkā 2005. gada 25. novembrī un kurā īpaši minēts visa veida ģenitāliju kropļošanas aizliegums, - ņemot vērā ANO Drošības padomes 2000. gada 31. oktobrī pieņemto Rezolūciju Nr. 1325 par sievietēm, mieru un drošību [10], kas aicina vairāk iesaistīt sievietes bruņotu konfliktu novēršanā un miera veicināšanā; - ņemot vērā Komisijas konsultatīvās komitejas par vienlīdzīgām iespējām sievietēm un vīriešiem 2003. gada maija ziņojumu par dzimuma dimensijas iekļaušanu valstu budžetos, - ņemot vērā Lisabonas Ārkārtas Eiropadomes 2000. gada 23. un 24. marta, Stokholmas 2001. gada 23. un 24. marta, Barselonas 2002. gada 15. un 16. marta, Briseles 2003. gada 20. un 21. marta un Briseles 2004. gada 25. un 26. marta Eiropadomes secinājumus, - ņemot vērā Padomes 2005. gada 12. jūlija Lēmumu 2005/600/EK par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm [11], - ņemot vērā tā 2006. gada 19. janvāra rezolūciju par Lisabonas stratēģijas nākotni saistībā ar dzimumu līdztiesību [12], - ņemot vērā 2004. gada 9. marta rezolūciju par profesionālās, ģimenes un privātās dzīves apvienošanu [13], - ņemot vērā 2004. gada 11. februāra rezolūciju par darba laika organizēšanu (grozījums direktīvā 93/104/EK) [14], - ņemot vērā tā 2006. gada 2. februāra rezolūciju par pašreizējo situāciju, apkarojot vardarbību pret sievietēm, un par turpmāko rīcību [15], - ņemot vērā tā 2006. gada 17. janvāra rezolūciju par sieviešu un bērnu, kas ir neaizsargāti pret seksuālo izmantošanu, tirdzniecības apkarošanas stratēģijām [16], - ņemot vērā 2006. gada 24. oktobra rezolūciju par sieviešu imigrāciju: imigranšu loma un vieta Eiropas Savienībā [17], - ņemot vērā 2005. gada 4. februārī Luksemburgā pieņemto ES ministru kopējo deklarāciju par dzimumu līdztiesību, - ņemot vērā Eiropas Dzimumu līdztiesības paktu, ko Briseles Eiropas Padome ir apstiprinājusi 2006. gada 23. un 24. martā, - ņemot vērā Nāciju sadraudzības pieņemto rīcības plānu dzimumu līdztiesībai 2005—2015, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas, Nodarbinātības un sociālo lietu Komitejas, Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komitejas, kā arī Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas atzinumus (A6-0033/2007), A. tā kā ANO 1993. gada 25. jūnijā pasaules konferencē pieņemtajā Vīnes deklarācijā nosaka, ka Sieviešu un meiteņu cilvēktiesības ir vispārējo cilvēktiesību neatņemama, integrāla un neatdalāma sastāvdaļa, tā kā sieviešu un vīriešu līdztiesība ir Eiropas Savienības pamattiesības un pamatprincips, kas atzīts Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā un Eiropas Savienības pamattiesību hartā; tā kā par spīti nozīmīgiem panākumiem šajā jomā, joprojām ir dažāda veida nevienlīdzība starp vīriešiem un sievietēm; B. tā kā vardarbība pret sievieti ir visizplatītākais cilvēktiesību pārkāpums, kam nav ne ģeogrāfisku, ne ekonomisku, ne sociālu robežu, kā arī par spīti pūliņiem valstu, Kopienas un starptautiskajā līmenī, to sieviešu, kas ir vardarbības upuri, skaits ir satraucošs [18]; C. tā kā ar terminu "vardarbība pret sievieti" ir jāsaprot jebkura vardarbība, kuras rezultātā publiski vai privāti tiek vai, iespējams, tiks nodarīts fizisks, seksuāls vai psiholoģisks kaitējums vai ciešanas sievietēm, tostarp, draudi pielietot vardarbību, ietekmēšana vai patvaļīga brīvības atņemšana; D. tā kā nabadzības risks vairumā gadījumu skar sievietes, tostarp arī tās, kuras strādā [19], un jo īpaši vecākas sievietes, sievietes, kuras ir ģimenes galva nepilnajās ģimenēs, pusaudžu mātes un sievietes, kuras strādā ģimenes uzņēmumos, tāpēc, ka joprojām pastāv diskriminācija, kā arī nevienlīdzība apmācībā, cilvēkiem sniegto pakalpojumu jomā, piekļuvē darbavietām, atbildībā ģimenē, tiesībās uz pensiju, kā arī atšķirības juridiskajā aizsardzībā vai šķiršanās gadījumā, īpaši saistībā ar ekonomiski atkarīgajām sievietēm; E. tā kā ES un tās dalībvalstu kultūras un sociālo principu un vērtību kopums, kas ir Eiropas Savienības un dalībvalstu pamats, proti, cilvēktiesību ievērošana, cilvēka cieņa, vienlīdzība, dialogs, solidaritāte un līdzdalība ir visu ES pilsoņu un iedzīvotāju mantojums, kā arī šo vērtību apgūšana ir ES prioritāte, kā arī faktors, kas sniedz ieguldījumu emancipācijā un integrācijā, īpaši attiecībā uz sievietēm un meitenēm, kuras ir izolētas valodas, kultūras vai reliģisku barjeru dēļ; F. tā kā vairāk jāapsver dzimuma aspekta iekļaušana valstu budžetos, lai spētu efektīvi pārvaldīt vienādu iespēju politiku, tā kā zināšanas un pieredze Eiropas, reģionālajā vai vietējā līmenī šajā jautājumā ļautu jau tagad nekavējoties to piemērot attiecībā uz Kopienas budžetu un programmām to izstrādes, ieviešanas un novērtēšanas posmā [20]; G. tā kā Līguma 3. panta 2. punktā, kā arī 13. un 152. pantā noteikta Kopienas loma dzimumu vienlīdzības īstenošanā cilvēku veselības aizsardzības politikā; H. tā kā Lisabonas mērķu sasniegšanai saistībā ar sieviešu nodarbinātību turpmākas darbības jāveic atbilstīgi atvērtajai koordinācijas metodei, kas balstīta uz paraugpraksi valstu vai reģionālajā līmenī, īpaši ņemot vērā apmācības politikas un piekļuves nodarbinātībai, apvienošanas politikas, pakalpojumu un sieviešu līdzdalības sekmēšanas lēmumu pieņemšanā mijiedarbību; tā kā šajā kontekstā īpaši jācenšas nodrošināt sociālo un tautsaimniecības kohēziju, izbeigt dalīšanu pēc dzimuma digitālajā jomā, kā arī veicināt sieviešu lomu zinātnē; I. tā kā, neskatoties uz Kopienas tiesību aktiem un valstu noteikumiem par vienlīdzīgu darba samaksu, pastāv lielas atšķirības vīriešu un sieviešu darba samaksā, sievietēm ES nopelnot vidēji par 15 % mazāk nekā vīriešiem, atšķirības, kuras samazinās daudz lēnāk nekā atšķirības abu dzimumu nodarbinātības līmenī; J. tā kā sievietēm bieži ir mazāks pensijas apmērs nekā vīriešiem vai nu mazākas darba samaksas dēļ, vai tāpēc, ka viņu profesionālā karjera ir īsāka un tikusi pārtraukta tāpēc, ka viņām ir lielāki pienākumi ģimenē; K. tā kā ģimenes un darba dzīves apvienošanas politikai jāvēršas gan pie sievietēm, gan vīriešiem, kā arī šai politikai nepieciešama visaptveroša pieeja, kas ņemtu vērā sieviešu diskrimināciju un uzskatītu jauno paaudzi par priekšrocību sabiedrībai kopumā; L. tā kā no visa Eiropas iedzīvotāju skaita 52 % ir sievietes, taču šī proporcija neatspoguļojas varas iestādēs, ne piekļuves, ne līdzdalības līmenī; tā kā visas sabiedrības pārstāvniecība kopumā ir faktors, kas stiprina pārvaldību un politikas atbilstību iedzīvotāju gaidām, tā kā turklāt ir vesels komplekss risinājumu valsts līmenī (likumi, vienošanās vai politiskā iniciatīva), lai nodrošinātu sieviešu pārstāvniecību lēmumu pieņemšanas struktūrās; M. tā kā stratēģiskā pamata i2010 (Eiropas informācijas sabiedrība izaugsmei un nodarbinātībai 2010), kas piedāvāts Komisijas paziņojumā (COM(2005)0229) mērķis ir cita starpā uzlabot dzīves kvalitāti, izmantojot visu cilvēku līdzdalību informācijas sabiedrībā, 1. atzīmē Komisijas gribu turpināt stratēģiju iespēju vienlīdzības jomā daudzgadu perspektīvā, jo tā padara iespējamu ilgtermiņa stratēģiju, sekmēt vienlīdzību ES līmenī, taču uzsver, ka ceļvedī nav norādīta Komisijas un dalībvalstu atbildība saistībā ar ieviešanu un pilsoņu informēšanu, kā arī nav norādīts, kāds finansējums tiks piešķirts šo ieteikumu īstenošanai; 2. atzīst, ka pieeja vienlīdzības veicināšanai ir duāla, tā kā visās politikas jomās ir jāintegrē vienlīdzības aspekts, un tajā pašā laikā jāveic īpaši vienlīdzības veicināšanas pasākumi; 3. aicina Komisiju noteikt vispārēju pamatu dzimumu līdztiesības politikas un programmu novērtēšanai, tostarp no tās izrietošo valstu politiku; īpaši prasa padziļināti izvērtēt Kopienas pamatstratēģiju sieviešu un vīriešu līdztiesības jomā (2000—2005) [21], kā arī direktīvu par iespēju vienlīdzību, īpaši Direktīvas 86/613/EEK [22], Direktīvas 89/391/EEK [23], Direktīvas 92/85/EEK [24], kā arī Direktīvas 2003/41/EK [25] ieviešanas novērtēšanu, lai noteiktu uzticamus statistikas datus, izveidotu šī ceļveža saskaņotu plānošanas, ieviešanas, kontroles un novērtēšanas ciklu; uzskata šjā sakarā, ka drīza Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta izveide ir nepieciešama pastāvīgai Ceļveža panākumu uzraudzībai; 4. aicina Komisiju uzskatīt dzimumu līdztiesības politiku ne vien par ES prioritāru pieeju, bet arī jo īpaši par pamatprasību cilvēka tiesību ievērošanas jomā; šai pieejai jāizpaužas sieviešu un bērnu valstu juridiskās aizsardzības pasākumu saskaņošanā un stiprināšanā, īpaši: - gadījumos, kad sievietes tiek pakļautas verdzībai, vai noziegumu gadījumos, kas izdarīti goda vai tradīciju vārdā, vardarbībai, cilvēktirdzniecībai, dzimumorgānu kropļošanai, piespiedu laulībām, poligāmijai, vai darbībām, kas atņem identitāti (piemēram, kad sievietes tiek piespiestas valkāt burqa, čadras vai maskas), kuru mērķis ir nulles līmeņa iecietība, kā arī aicina Komisiju: - veikt pētījumus par iemesliem, kas izraisa uz dzimumu balstītu vardarbību, izstrādājot rādītājus attiecībā uz upuru skaitu, kā arī, ja tiesiskais pamats ir noteikts, iesniegt priekšlikumu direktīvai par vardarbības pret sievietēm apkarošanai, - pēc iespējas drīzāk savākt salīdzināmus un ticamus datus par cilvēku tirdzniecību, ar mērķi samazināt upuru skaitu, kā arī veikt pētījumu par cēloņu un seku sakarību starp tiesību aktiem un prostitūciju un cilvēku tirdzniecību seksuālai izmantošanai, kā arī par labākās prakses izplatīšanu, tostarp attiecībā uz darbībām, kas attiecas uz pieprasījumu, kā arī aicina dalībvalstis: - ieviest obligātu sieviešu ģenitāliju kropļošanas gadījumu reģistrāciju, ko veic personas, kas saistītas ar veselības aprūpi, un atņemt licenci ārstiem, kas to veic; 5. aicina tās dalībvalstis, kuras to vēl nav izdarījušas, nekavējoties ratificēt Protokolu par cilvēku tirdzniecības, īpaši tirdzniecības ar sievietēm un bērniem, novēršanu, apkarošanu un sodīšanu, kas papildina Apvienoto Nāciju Organizācijas 2003. gada Konvenciju pret transnacionālo organizēto noziedzību (viens no Palermo protokoliem) un Eiropas Padomes Konvenciju par pasākumiem pret cilvēku tirdzniecību un īstenot Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/81/EK par uzturēšanās atļauju, ko izdod trešo valstu valstspiederīgām personām, kuras ir cilvēku tirdzniecības upuri vai kurām ir palīdzēts nelegāli imigrēt un kuras sadarbojas ar kompetentajām iestādēm [26]; 6. uzskata, ka sieviešu tiesību ievērošana ir ļoti svarīga prasība, tikpat svarīga, cik citu cilvēktiesību ievērošana saistībā ar sarunām par kandidātvalstu pievienošanos; tāpēc prasa Komisijai uzraudzīt un ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei datus par diskriminācijas un vardarbības aktiem, kuru upuri šajās valstīs ir sievietes, kā arī aktīvi sekmēt to valstu, kuras ir ceļā uz pievienošanos, aktīvu līdzdalību Kopienas programmās PROGRESS un DAPHNE; 7. uzsver, ka sieviešu tiesību ievērošanai ir jābūt būtiskam noteikumam ES kaimiņvalstu politikā, ārpolitikā un attīstības politikā; šajā kontekstā: - iesaka ES saistībā ar šīs politikas pamatnostādnēm izrādīt lielāku iesaistīšanos politiskajā dialogā ar trešām valstīm, kā arī piešķirot finansiālu atbalstu attīstībai līdztiesības veicināšanai, - uzsver nabadzības feminizēšanās īpašo dabu, uzsver, ka Tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) sasniegšana ir atkarīga no dzimumu līdztiesības sekmēšanas visās vecuma grupās, - prasa, lai īpaša uzmanība tiktu veltīta Tūkstošgades attīstības 2. un 3. mērķim un meiteņu izglītības veicināšanai visos līmeņos, kā arī vienādas piekļuves nodrošināšanai apmācību programmām, attīstot sieviešu uzņēmējdarbību, īpaši MVU, kas ir veids, kā samazināt nabadzību, uzlabot veselību un labklājību, kā arī veicināt patiesu un ilgtspējīgu attīstību, - aicina veikt pasākumus, lai novērstu sieviešu marginalizāciju attiecībā uz attīstības programmām, nodrošinot viņām vienlīdzīgu piekļuvi darba tirgiem, pastāvīgam un kvalitatīvam darbam un ražošanas līdzekļiem, piemēram, zemei, kredītiem un tehnoloģijām, - mudina Komisiju un dalībvalstis saistībā ar sadarbības attīstībai politiku veikt atbilstošus pasākumus, lai sekmētu labāku sieviešu pārstāvniecību, nodrošinot viņām tādas pašas iespējas kā vīriešiem un atbalstot viņu dalību profesionālajās apvienībās un politiskās plānošanas, kā arī lēmumu pieņemšanas struktūrās, - aicina Komisiju un dalībvalstis savās attīstības programmās apsvērt seksuālās vardarbības un seksuālai izmantošanai paredzētas cilvēku tirdzniecības apkarošanas preventīvās metodes, lai izskaustu un novērstu vardarbību pret sievietēm un nodrošinātu medicīnisku, sociālo, juridisku un psiholoģisku palīdzību gan sievietēm, kas pārvietotas konfliktu rezultātā, gan attiecībā uz citām sieviešu migrantu kategorijām, - aicina Komisiju veikt kvantitatīvu un kvalitatīvu palīdzības attīstībai izdevumu un trešo valstu programmu novērtējumu; 8. prasa Komisijai veikt pasākumus, lai nodrošinātu sievietēm tiesības uz veselību, tostarp seksuālo un reproduktīvo veselību; atkārtoti apstiprina, īpaši saistībā ar HIV/AIDS apkarošanu, ka ir ļoti svarīgi paplašināt piekļuvi informācijai par seksuālo un reproduktīvo veselību, kā arī piekļuvi ar veselību saistītajiem pakalpojumiem; 9. atzīst, ka meitenes ir īpaši pakļautas vardarbībai un diskriminācijai, un prasa, lai tiktu pieliktas lielākas pūles meiteņu aizsardzībai pret visa veida vardarbību, tostarp izvarošanu, seksuālu izmantošanu un piespiedu iesaukšanu armijā, kā arī lai atbalstītu to politiku un programmas, kuru mērķis ir meiteņu tiesību aizsardzība konflikta un pēckonflikta zonās; 10. prasa Komisijai ievērot savu apņemšanos 2006. gadā nākt klajā ar paziņojumu par Eiropas skatījumu uz dzimumu līdztiesību sadarbībā attīstības jomā; 11. aicina Komisiju nodrošināt sadarbību starp ES un ANO vienādu iespēju politikas un meiteņu tiesību jautājumos; atkārtoti apliecina, ka ir ļoti svarīgi sekmēt Eiropas, starptautisko, reģionālo un/vai divpusējo, tostarp ANO struktūru, ciešu sadarbību, lai saskaņotu pieeju dzimumu jautājumos sadarbības attīstībai un humānās palīdzības jomā, īpaši stiprinot saikni starp Pekinas un Kairas rīcības programmu, CEDAW un tās Fakultatīvo protokolu, kā arī Tūkstošgades attīstības mērķiem; 12. prasa Komisijai nodrošināt, ka Āfrikas politika un Āfrikas valstu attīstības stratēģija veicina Maputo Protokola ratifikāciju un īstenošanu visās Āfrikas valstīs, jo īpašu uzmanību pievēršot 5. pantam, kurā nosoda un aizliedz dzimumorgānu visa veida kropļošanu; 13. atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos veicināt iepriekš minētās ANO Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325 īstenošanu, kā arī 2006. gadā izstrādāt pamatnostādnes integrētai pieejai dzimumu līdztiesībā apmācībā krīžu pārvarēšanā; 14. prasa dalībvalstīm un Komisijai pieņemt konkrētus pasākumus imigranšu emancipācijai un ekonomiskai un sociālai integrēšanai, īpaši saistībā ar kopējo pamatprogrammu par trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kā arī atbalsta pasākumus valodu apmācībā, izglītošanā par pienākumiem un tiesībām, kas atvasināti no acquis communautaire, starptautiskām konvencijām, no uzņēmējā valstī pastāvošajiem principiem un spēkā esošās likumdošanas (piemēram, poligāmijas aizliegums saistībā ar ģimeņu atkalapvienošanos) un ES pamatvērtībām, izstrādājot īpašas apmācības politiku saistībā ar dzimumu līdztiesību, nediskriminēšanu pēc dzimuma un rīcību, kurā tiek ņemts vērā dzimuma aspekts, izmantojot diskriminācijas izskaušanas programmas saistībā ar piekļuvi nodarbinātībai un darbavietās, izmantojot atbalstu tādiem imigranšu uzņēmumu projektiem, kuri veicina viņu izcelsmes valstu kultūras bagātību saglabāšanu un izplatīšanu, veidojot un atbalstot līdzdalības publisko telpu imigrantēm, kurā tās aktīvi pārstāvētas; 15. iesaka dalībvalstīm un Komisijai paredzēt finansējumu tām programmām, kas domātas informācijas izplatīšanai izcelsmes valstīs par prasībām, kas jāievēro pirms imigrantu ierašanās un uzturēšanās Eiropas Savienībā, kā arī par risku imigrējot nelegāli; 16. aicina Komisiju uzsākt pirmos izpētes projektus par dzimuma aspekta iekļaušanu vispārējā Eiropas Savienības budžetā un Kopienas programmās, īpaši struktūrfondos, Septītajā pamatprogrammā pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem (no 2007. līdz 2013. gadam), Kopienas rīcības programmā veselības un patērētāju aizsardzības jomā (no 2007. līdz 2013. gadam) un Kopienas rīcības programmā sabiedrības veselības jomā (no 2003. līdz 2008. gadam); uzskata, ka šajos izpētes projektos jāparedz Eiropas Savienības vispārējā budžeta ietekme uz dzimumu līdztiesību (daudzdimensiju pieeja), kvotu un speciālu atrunu attiecībā uz sievietēm efektivitāte vai arī tiem jābūt sieviešu piedāvātiem projektiem un tajos jāiekļauj to grūtību analīze, ar kurām sastopas sievietes saistībā ar līdzdalību šajās programmās (specifiskā pieeja); 17. aicina dalībvalstis savās nodarbinātības un sociālās integrācijas rīcības programmās iekļaut vai stiprināt pasākumus, kas domāti piekļuves vienādi cienījamam darba tirgum sekmēšanai sievietēm un vienādai samaksai par vienādu darbu, kā arī sieviešu uzņēmējdarbības veicināšanai, jaunu nodarbinātības iespēju noteikšanai un sekmēšanai sociālajā un veselības aprūpes, kā arī cilvēkiem un ģimenēm domātu pakalpojumu jomā, kurā nodarbinātas galvenokārt sievietes, uzsverot šo darbu tautsaimniecisko un sociālo nozīmi un paredzot normatīvu pamatu, kas ļauj nodrošināt pakalpojumu kvalitāti, pakalpojumu sniedzēju sociālās tiesības un pašcieņu, kā arī pasākumus nabadzības riska mazināšanai; uzskata — tā kā sociālajā un ekonomikas jomā sievietes ir neizdevīgākā situācijā nekā vīrieši, jo sieviešu bezdarba līmenis ir augstāks un algas ir zemākas — sievietes ir vairāk pakļautas ekspluatācijai, 18. aicina dalībvalstis īstenot konkrētu stratēģiju sieviešu uzņēmējdarbības palielināšanai, izmantojot, piemēram, IKT iespējas, kā arī pasākumus, lai veicinātu sieviešu uzņēmēju piekļuvi bankas aizdevumiem, jo īpaši attiecībā uz mikrofinansējumu, kā arī pasākumus sieviešu uzņēmēju tīklu atbalstīšanai; 19. atzīmē, ka dzimumu līdztiesības problēmas, ar kurām ir saskārušās dalībvalstis un ES, turpina saasināties pieaugošas konkurences pasaules ekonomikā un ar to saistītās prasības pēc arvien elastīgāka un mobilāka darbaspēka dēļ; uzsver, ka sievietes vēl joprojām cieš no sociālās, profesionālas un cita veida diskriminācijas, kā arī šādas prasības sievietes ietekmē vairāk nekā vīriešus; uzskata, ka šādu situāciju nedrīkst pieļaut, lai nemazinātu dzimumu līdztiesību un neierobežotu sieviešu reproduktīvās tiesības; 20. prasa dalībvalstīm norīkot par dzimumu līdztiesību atbildīgo personu valstī saistībā ar Lisabonas stratēģijas īstenošanu, kuras pienākums ir piedalīties dažādu nacionālo programmu izveidē un pārskatīšanā un kontrolēt to īstenošanu, lai sekmētu dzimuma aspekta iekļaušanu un budžeta izstrādāšanu tajā politikā un mērķos, kas noteikti šajās programmās; 21. pauž nožēlu par to, ka atšķirība vīriešu un sieviešu darba apmaksā joprojām ir apmēram 15 %; prasa Komisijai pirmām kārtām pārskatīt Direktīvu 75/117/EEK [27] īpaši attiecībā uz punktiem par darba inspekcijām un pieejamajiem palīdzības veidiem diskriminācijas gadījumā; aicina Komisiju arī rīkoties, lai ieviešot šo direktīvu sievietes netiktu diskriminētas tāpēc, ka viņu profesionālā pieredze ir īsāka bērnu audzināšanas dēļ; 22. aicina Komisiju sadarbībā ar dalībvalstīm un sociālajiem partneriem sekmēt tādas politikas izveidi, kas ļautu apvienot ģimenes dzīvi ar darbu, īpaši: - nodrošinot, ka maternitātes un paternitātes izmaksas sedz sabiedrība kopumā, lai izskaustu diskriminējošu uzvedību darbā un celtu dzimstības līmeni, kā arī atvieglotu sieviešu nodarbinātību, - īstenojot izpratnes veicināšanas kampaņas, kā arī ieviešot izpētes projektus, lai atvieglotu sieviešu un vīriešu līdzsvarotu dalību profesionālajā un ģimenes dzīvē, - atbilstīgi Barselonas mērķiem padarot aprūpes pakalpojumus un palīdzību tiem, kuri par sevi nespēj rūpēties (bērni, invalīdi, cilvēki ar hroniskām saslimšanām, kā arī gados vecāki cilvēki), pieejamāku un elastīgāku, izstrādājot obligātas aprūpes un palīdzības prasības, tostarp naktī atvērtas iestādes, lai nodrošinātu vajadzības, kas saistītas ar ģimenes un darba dzīvi; - aktīvi sekmējot, ka tēvi un partneri izmanto pieejamo elastīgo darba laiku, piedalās mājas rūpēs un ģimenes dzīvē, piemēram, izstrādājot sākuma formu bērnu kopšanas atvaļinājumam tēviem, kā arī uzsākot gaidīto Padomes Direktīvas 96/34/EK [28] pārskatīšanu, - nosakot alternatīvas metodes, lai nodrošinātu, ka pensijas sievietēm tiek segtas gadījumos, kad viņu profesionālā karjera nenodrošina atbilstošu pensiju, jo šī karjera bija pārāk īsa vai pārtraukta, tāpēc ka pieauga viņu rūpes par ģimeni; 23. aicina Komisiju nodrošināt, ka ietekmes analīze uz sieviešu un vīriešu līdztiesību tiek pienācīgi ņemta vērā, pārskatot un izstrādājot EK tiesību aktus, piemēram, Direktīvu 93/104/EK; kā arī atbilstoši rīkoties gadījumos, kad ir iespējama negatīva ietekme kā, piemēram, minētās direktīvas gadījumā; prasa Padomei izbeigt iespēju atkāpties no šīs direktīvas, jo tā sievietes ietekmē negatīvāk nekā vīriešus un viņām ir grūtāk apvienot darbu ar ģimenes dzīvi; 24. aicina Komisiju ņemt vērā Eiropas Savienības Somijas prezidentūras organizētās konferences par dzimumu līdztiesību iznākumu, kā arī vīriešu lomu dzimumu līdztiesības īstenošanā; 25. prasa Komisijai, pamatojoties uz Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta darbiem un datubāzē reģistrētajām izmaiņām saistībā ar lēmuma pieņemšanu [29], novērtēt paraugprakses starptautiskajā, valstu un reģionālajā līmenī, kas ļauj sievietēm piedalīties lēmumu pieņemšanas procesos, kā arī turpmāk sekmēt šo lēmumu izplatīšanu un piemērošanu, īpaši atbalstot to sieviešu tīklu, kas iesaistītas lēmumu pieņemšanā; 26. mudina dalībvalstis izstrādāt un īstenot skaidrus mērķus un grafikus sieviešu līdzdalības palielināšanai lēmumu pieņemšanā un stiprināt viņu pārstāvniecību politiskajā dzīvē; 27. uzskata par svarīgu veicināt sieviešu dalību zinātnes un pētniecības profesijās; uzskata, ka šim nolūkam ir jāparedz politikas un instrumenti, kas kopā nodrošinātu dzimumu līdzsvaru un izcilību šajās profesijās; 28. uzskata, ka jāveicina sieviešu dalība zinātniskajās profesijās, īpaši paredzot līguma risinājumus, piemēram, mācību stipendijas vai nepilnu darba laiku, lai palīdzētu apvienot ģimenes dzīvi ar darbu; 29. uzskata, ka plašsaziņas līdzekļiem jāpublicē pozitīvie piemēri gan par sievietes lomu sabiedrībā un viņas sasniegumiem visās nozarēs, kas ir jāuzsver, lai radītu pozitīvu sievietes tēlu un mudinātu citas sievietes un vīriešus piedalīties dzimumu līdztiesības īstenošanā un ģimenes un darba dzīves apvienošanā, tas lielā mērā palīdzētu apkarot negatīvos stereotipus, ar kuriem saskaras sievietes; tāpēc prasa Komisijai sagatavot pasākumus saistībā ar programmu "Media 2007", piemēram, lai veicinātu izpratni medijos, izveidojot pastāvīgus konsultēšanās forumus ar konkrētās nozares locekļiem par medijos atspoguļotajiem stereotipiem, kā arī veicināt iespēju vienlīdzību, īpaši lai informētu un veicinātu izpratni jaunu vīriešu un sieviešu vidū; 30. mudina dalībvalstis veikt pasākumus, lai novērstu ar dzimumu saistītus stereotipus, jo īpaši darba tirgū, un lai veicinātu vīriešu dalību nozarēs un amatos, kuros galvenokārt strādā sievietes, piemēram, pamatskolās un aprūpes struktūrās; 31. mudina Komisiju saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas jaunākajiem spriedumiem iekļaut Ceļvedī transseksuālo personu tiesības un problēmas, ar kurām šīs personas saskaras; 32. aicina Komisiju izstrādāt integrēto pieeju dzimumu līdztiesībai un dzimumu līdztiesības apzināšanās mācības komisāriem, augsta līmeņa ierēdņiem un vispārējas vadībzinības mācības Eiropas Savienības ierēdņiem; 33. aicina Komisiju sekmēt tādu dzimumu līdztiesībai atbilstošu terminu izmantošanu visos oficiālajos ES dokumentos, kā arī mutiskajos tulkojumos visās oficiālajās valodās, kuri būtu saprotami visām iesaistītajām kultūrām; 34. aicina Eiropas Savienības iestādes un aģentūras veicināt dzimumu līdztiesību administratīvā līmenī un censties sasniegt sieviešu un vīriešu vienlīdzību, pieņemot viņus darbā un ieceļot amatos, it īpaši augsta līmeņa amatos; 35. prasa Komisijai veltīt atsevišķu gada ziņojuma par sieviešu un vīriešu iespēju vienlīdzību Eiropas Savienībā nodaļu Ceļvedim un šajā nodaļā ziņot par sasniegtajiem panākumiem saistībā ar Ceļvedi; 36. prasa Komisijai regulāri informēt Eiropas Parlamenta kompetento (-ās) komiteju (-as) par Ceļveža progresa pārraudzību, cita starpā ar publiskiem valstu ziņojumiem; 37. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, Reģionu komitejai, kā arī izpildinstitūcijām un vēlētajām institūcijām, kas kompetentas iespēju vienlīdzības jomā vietējā, reģionu un valstu līmenī. [1] OV L 17, 19.1.2001., 22. lpp. [2] OV C 223, 8.8.2001., 149. lpp. [3] ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija Nr. A/RES/48/104. [4] ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija Nr. A/RES/58/147. [5] ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija Nr. A/RES/59/165. [6] ANO Ģenerālās asamblejas rezolūcija Nr. A/RES/52/86. [7] OV C 59, 23.2.2001., 258. lpp. [8] OV C 320, 15.12.2005., 247. lpp. [9] A/61/122/Add.1. [10] Drošības padomes Rezolūcija Nr. 1325(2000). [11] OV L 205, 6.8.2005., 21. lpp. [12] OV C 287 E, 24.11.2006., 323. lpp. [13] OV C 102, 28.4.2004., 492. lpp. [14] OV C 97 E, 22.4.2004., 566. lpp. [15] OV C 288 E, 25.11.2006., 66. lpp. [16] OV C 287 E, 24.11.2006., 75. lpp. [17] Minētajā datumā pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0437. [18] Pēc ANO Attīstības fonda sievietēm (UNIFEM) datiem, vismaz viena sieviete no trim savā dzīvē ir pārdzīvojusi kādu vardarbības veidu. [19] Ņemot vērā arī to, ka 85 % gadījumu ģimenes galva nepilnajās ģimenēs ir sieviete. [20] Sk. cita starpā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (OCDE), UNIFEM, Pasaules Bankas, Nāciju sadraudzības darbi iespēju vienlīdzības jomā. kā arī Eiropas Padomes un Ziemeļvalstu Ministru padomes pētījumi un projekti vai arī Nīderlandes nodarbinātības un sociālo lietu ministrijas pētījumi un projekti. [21] Padomes 2000. gada 20. decembra Lēmums 2001/51/EK, ar ko izveido programmu attiecībā uz Kopienas pamatstratēģiju par dzimumu līdztiesību (2001—2005) (OV L 17, 19.1.2001., 22. lpp.). [22] Padomes 1986. gada 11. decembra Direktīva 86/613/EEK par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu pret pašnodarbinātiem vīriešiem un sievietēm, to skaitā lauksaimniecībā nodarbinātiem, un par pašnodarbinātu grūtnieču un māšu aizsardzību (OV L 359, 19.12.1986., 56. lpp.). [23] Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīva 89/391/EEK par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.). [24] Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (OV L 348, 28.11.1992., 1. lpp.). [25] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/41/EK par papildpensijas uzkrāšanas institūciju darbību un uzraudzību (OV L 235, 23.9.2003., 10. lpp.). [26] OV L 261, 6.8.2004., 19. lpp. [27] Padomes 1975. gada 10. februāra Direktīva 75/117/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu, ievērojot principu par vienlīdzīgu atalgojumu vīriešiem un sievietēm (OV L 45, 19.12.1975., 19. lpp.). [28] Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīva 96/34/EK par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu (OV L 145, 19.6.1996., 4. lpp.). [29] Komisijas Nodarbinātības un sociālo lietu ģenerāldirektorāta projekts, kas vāc un analizē sieviešu līdzdalību lēmuma pieņemšanas procesos (politiskās institūcijas, valsts pārvalde, sociālie partneri un galvenās nevalstiskās organizācijas).url adrese: http://ec.europa.eu/employment_social/women_men_stats/index_en.htm. --------------------------------------------------