KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Komisijas ieteikumi par to, kā tiek īstenoti ES noteikumi par neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanas definēšanu un novēršanu

(2020/C 323/01)

1. Ievads

ES ir izstrādājusi visaptverošu daudzdisciplīnu politikas satvaru migrantu kontrabandas novēršanai, tostarp izstrādājot un īstenojot pirmo ES rīcības plānu (2015-2020) šīs noziedzīgās darbības apkarošanai (1). Tā galvenais mērķis ir sagraut to noziedzīgo organizāciju uzņēmējdarbības modeli, kuras apdraud migrantu dzīvību un mūsu sabiedrības drošību, tajā pašā laikā izvairoties no riska noteikt kriminālatbildību tiem, kuri sniedz palīdzību briesmās nonākušiem migrantiem. Šis mērķis arī turpmāk būs svarīga ES politiskā prioritāte.

“Atbalstītāju pakete” (2) ir tiesiskais regulējums, ko ES pieņēma 2002. gadā, lai definētu noziedzīgu nodarījumu – neatļautas ieceļošanas, tranzīta vai uzturēšanās atbalstīšanu ES – un noteiktu ar to saistītos kriminālsodus.

Proti, Direktīva 2002/90/EK (Atbalstīšanas direktīva) uzliek dalībvalstīm pienākumu noteikt atbilstošu sodu personām, kas, pārkāpjot likumus, tīši palīdz ieceļot dalībvalsts teritorijā vai šķērsot to tranzītā personai, kura nav dalībvalsts pilsonis, vai peļņas gūšanas nolūkā tīši palīdz uzturēties dalībvalsts teritorijā personai, kas nav dalībvalsts pilsonis.

Tajā pašā laikā, definējot nodarījumu, direktīvā dalībvalstīm ir paredzēta iespēja nenoteikt kriminālatbildību par humānās palīdzības sniegšanu.

2017. gadā Komisija veica Atbalstītāju paketes pirmo visaptverošo novērtējumu (“novērtējums”) (3). Atzīstot bažas, kas saistītas ar iespējamu kriminālatbildības noteikšanu par humāno palīdzību, novērtējumā jo īpaši tika norādīts uz šķietamo juridiskās noteiktības trūkumu un pienācīgas saziņas trūkumu starp iestādēm un personām, kas darbojas uz vietas. Komisija gan atzina, ka tiesību akta juridiska pārskatīšana tobrīd nav nepieciešama, tomēr rosināja prokurorus, tiesībsargājošās iestādes un pilsonisko sabiedrību efektīvāk apmainīties ar zināšanām un paraugpraksi, lai cīnītos ar šo trūkumu praktiskajām sekām.

Pēc šā novērtējuma Komisija 2018. gadā sāka regulāru apspriešanos ar pilsonisko sabiedrību un ES aģentūrām, tostarp Pamattiesību aģentūru un Eurojust, lai iegūtu zināšanas un apkopotu pierādījumus nolūkā apzināt problēmas, kas saistītas ar Atbalstīšanas direktīvas interpretāciju un piemērošanu. Eiropas Parlaments 2018. gada jūlijā pieņēma rezolūciju par dalībvalstīm paredzētām pamatnostādnēm par to, lai nepieļautu kriminālatbildības noteikšanu par humānās palīdzības sniegšanu (4), aicinot Komisiju “pieņemt dalībvalstīm paredzētas pamatnostādnes, kurās precizēts, kuri atbalstīšanas veidi nebūtu jākriminalizē, lai nodrošinātu skaidrību un vienotību pašreizējā acquis īstenošanā [..]”.

Šis apspriešanās process un dažādas viedokļu apmaiņas ar ieinteresētajām personām kopš 2018. gada liecina, ka NVO un indivīdiem kļūst arvien sarežģītāk palīdzēt migrantiem, tostarp veicot meklēšanas un glābšanas operācijas jūrā. Jaunākie pētījumi, ko Komisija ir apspriedusi ar NVO, liecina, ka kopš 2015. gada par darbībām, ko veic ar humāniem mērķiem, arvien biežāk tiek noteikta kriminālatbildība (5). Savāktie dati apstiprināja, ka kopš 2015. gada Eiropas Savienībā ir pieaugusi kriminālvajāšana un izmeklēšana pret indivīdiem tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar apsūdzībām atbalstīšanā. Pētījumā tika konstatētas 60 izmeklēšanas un kriminālvajāšanas lietas – galvenokārt par ieceļošanas atbalstīšanu – 10 dalībvalstīs no 2015. līdz 2019. gadam, bet visvairāk lietu konstatēts 2018. gadā. Pētījumā analizētās lietas galvenokārt attiecas uz brīvprātīgajiem, cilvēktiesību aizstāvjiem, jūrā meklēšanas un glābšanas operācijās iesaistīto kuģu apkalpēm, taču arī uz parastiem sabiedrības locekļiem, ģimenes locekļiem, žurnālistiem, mēriem un reliģiskajiem līderiem. Tomēr, kā norādīts novērtējumā un Eiropas Parlamenta rezolūcijā, joprojām aktuāls jautājums ir uzticamas un salīdzināmas valstu kriminālās statistikas trūkums, jo īpaši attiecībā uz neatbilstīgas migrācijas nodarījumu atbalstīšanu (6).

Ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūciju un apspriešanās procesa rezultātus, Komisija uzskata, ka ir nepieciešami ieteikumi par Atbalstīšanas direktīvas interpretāciju, lai padarītu skaidrāku tās piemērošanas jomu. Saprotams, ka šie ieteikumi neietekmē Eiropas Savienības Tiesas kompetenci, kura ir atbildīga par ES tiesību aktu galīgo interpretāciju.

2. Tiesiskais regulējums cīņai pret migrantu kontrabandu starptautiskā un Eiropas līmenī

2.1. Starptautisko tiesību regulējums: Apvienoto Nāciju Organizācijas Protokols par migrantu nelikumīgu ievešanu

ANO Konvencijas pret transnacionālo organizēto noziedzību Protokols par migrantu nelikumīgas ievešanas pa zemes, jūras un gaisa ceļiem apkarošanu (7) (“Protokols”), tika pieņemts 2000. gadā un stājās spēkā 2004. gadā. Tas ir pirmais starptautiskais instruments, kurā noteikta vienota migrantu kontrabandas definīcija. ES pievienojās Protokolam 2006. gadā (8), un visas ES dalībvalstis, izņemot Īriju, ir to ratificējušas.

Protokola 3. pantā migrantu kontrabanda ir definēta kā “nodrošināšana, nolūkā tieši vai netieši iegūt kādu finansiālu vai citādu labumu, lai kādā dalībvalstī varētu nelikumīgi iebraukt persona, kas nav tās pilsonis vai arī pastāvīgais iedzīvotājs”.

Apvienoto Nāciju Organizācijas Narkotiku un noziedzības novēršanas birojs (UNODC) savā 2017. gada dokumentā par migrantu kontrabandas protokola “finansiāla vai cita labuma” jēdzienu (9) raksta, ka šāds finansiāls vai citāds labums ir migrantu kontrabandas īstais mērķis, "iemesls, kāpēc organizētās noziedzības grupas arvien vairāk iesaistās darbībās, kas bieži vien apdraud neaizsargāto migrantu dzīvību”. UNODC norāda, ka “finansiālie vai citādi labumi, kas saistīti ar migrantu kontrabandu, veicina tirdzniecību, kura cilvēku ciešanas un gatavību uzņemties pārmērīgas grūtības pārvērš milzīgā un negodīgi iegūtā peļņā”. (10) UNODC dokumentā turklāt “nelikumīgas ieceļošanas atbalstīšanas fakts bez labuma gūšanas motīva” ir aprakstīts kā “rīcība, kas neietilpst protokola darbības jomā” (11).

UNODC secina, ka, pat ja “Protokols neliedz valstīm noteikt noziedzīgus nodarījumus ārpus tā darbības jomas, piemēram, par nelikumīgas ieceļošanas vai nelikumīgas uzturēšanās atbalstīšanu”, tas “nav paredzēts un nevar tikt izmantots kā juridiskais pamats humānās palīdzības sniedzēju kriminālvajāšanai” (12). Tas atgādina, ka Likumdošanas rokasgrāmatā Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas pret transnacionālo organizēto noziedzību un tās protokolu īstenošanai (13) ir “sīkāk iztirzāta šī tēma, apstiprinot, ka atsauce uz “finansiālu vai citādu labumu” patiešām bija paredzēta, lai izslēgtu grupas, kuru motīvi ir tīri politiski vai sociāli”. Pamatojoties uz to, UNODC mudina valstis “iekļaut aizsardzības pasākumus, lai panāktu, ka uz reliģiskām organizācijām, pilsonisko sabiedrību un indivīdiem, kas rīkojas bez jebkāda mērķa gūt finansiālu vai citādu labumu, netiek attiecināts kontrabandas nodarījums, vienlaikus nodrošinot, ka šādu neattiecināšanu nevar izmantot kā nepilnību, kas ļauj izvairīties no juridiskās atbildības” (14).

2.2. ES tiesiskais regulējums: Atbalstītāju pakete

Migrantu kontrabanda arvien vairāk tiek saistīta ar nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem un cilvēku bojāeju, sevišķi tad, ja tā notiek jūrā (15). Neatbilstīgas migrācijas atbalstīšana izpaužas dažādos veidos, piemēram, kā:

— tādas personas reāla transportēšana vai transportēšanas organizēšana, kurai nav tiesību iebraukt vai tranzītā doties cauri valstij, kuras valstspiederīgā šī persona nav,

— viltotu dokumentu izgatavošana un/vai izsniegšana,

— fiktīvu laulību organizēšana.

Šīs darbības veic organizēti noziedzīgi tīkli vai indivīdi, tādējādi gūstot ievērojamu peļņu. Turklāt, palielinoties to neatbilstīgo migrantu skaitam, kuri ierodas ES, saglabājas pieprasījums ne tikai pēc darbībām, kas atvieglo ieceļošanu ES, bet arī pēc darbībām, kas saistītas ar nelikumīgu uzturēšanos. Par nelikumīgas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu (ja tā veikta peļņas gūšanas nolūkā) tiek piemērotas sankcijas saskaņā ar Atbalstītāju paketi.

Atbalstītāju paketes vispārējais mērķis ir palīdzēt cīnīties gan pret neatbilstīgu migrāciju, sodot par atbalstu neatļautai robežas šķērsošanai, gan pret organizētās noziedzības tīkliem, kas pakļauj migrantu dzīvību briesmām. Saskaņā ar Atbalstīšanas direktīvas 1. panta 1. punktu ir jāsoda ikviena persona, kas tīši palīdz trešās valsts valstspiederīgajam ieceļot, tranzītā šķērsot vai (ja tas tiek darīts peļņas gūšanas nolūkā) uzturēties ES, pārkāpjot imigrācijas tiesību aktus.

Kā sīkāk izklāstīts novērtējumā, Protokols un Atbalstītāju pakete par spīti dažām atšķirībām tomēr ir savstarpēji saskaņoti (16). Novērtējumā atgādināts, ka “gan ES, gan tās dalībvalstīm kā Protokola līgumslēdzējām pusēm ir pienākums to piemērot, tostarp pieņemot vai īstenojot tiesību aktus tā darbības jomā” un ka “Protokols nostiprināja ES pozīcijas cīņā pret migrantu kontrabandu kā organizētās noziedzības veidu”.

Atbalstīšanas direktīvas 1. panta 1. punktā atbalstīšanas nodarījums patiešām ir definēts plašāk nekā Protokolā, jo direktīvas tekstā peļņas gūšanas nolūks nav nelikumīgas ieceļošanas vai tranzīta atbalstīšanas nodarījuma sastāvdaļa. Peļņas gūšanas nolūks kopā ar līdzdalību noziedzīgā organizācijā vai noziedzīgā nodarījumā iesaistīto personu dzīvības apdraudēšanu ir iekļauts Pamatlēmuma 2002/946/TI 1. panta 3. punktā izklāstītajos atbildību pastiprinošajos apstākļos.

Tomēr direktīvas 1. panta 2. punktā ir paredzēta iespēja atbrīvot no kriminālatbildības par neatļautu ieceļošanas un tranzīta atbalstīšanu, ja to veic humānās palīdzības nolūkos. Tur noteikts, ka “Jebkura dalībvalsts var izlemt nepiemērot sankcijas par darbībām, kas definētas 1. punkta a) apakšpunktā, piemērojot tās tiesību aktus un ieražas gadījumos, ja darbības veiktas, lai sniegtu humāno palīdzību attiecīgajai personai.”

Ja neņem vērā atsauces uz vispārējām krimināltiesību normām, piemēram, par darbībām, kas bija jāveic, lai novērstu bīstamu situāciju (17), tikai astoņas dalībvalstis savos tiesību aktos paredz atbrīvojumu no soda par neatļautas ieceļošanas un/vai tranzīta atbalstīšanu nolūkā sniegt humāno palīdzību (18). Šo dalībvalstu tiesību aktu izpēte atklāj direktīvas dažādas valstu interpretācijas; katra no tām ņem vērā attiecīgās valsts tiesisko regulējumu.

Beļģija un Spānija gandrīz burtiski ir pārņēmušas direktīvas formulējumu par humānās palīdzības iekļaušanu kā iemeslu nesaukšanai pie kriminālatbildības, savukārt citas dalībvalstis to ir formulējušas citādi.

Horvātija paredz skaidrus izņēmumus:

— par ieceļošanas atbalstīšanu – lai glābtu dzīvību, novērstu ievainojumus, sniegtu neatliekamo medicīnisko palīdzību un humāno palīdzību saskaņā ar īpašiem tiesību aktiem, un

— par uzturēšanās atbalstīšanu – humānu apsvērumu dēļ bez nodoma novērst vai kavēt pasākumus, kam jānodrošina atgriešanās.

Grieķijā kuģu un gaisa kuģu kapteiņi, kā arī jebkuru transportlīdzekļu vadītāji netiek apsūdzēti par palīdzības sniegšanu, glābjot personu jūrā vai pārvadājot personu, kurai saskaņā ar starptautiskajām tiesībām nepieciešama starptautiska aizsardzība.

Itālija pieņēma skaidru noteikumu ar atsauci uz Itālijas Kriminālkodeksa 54. pantu – vispārēju klauzulu, kas neparedz kriminālatbildību par darbībām, kuru mērķis ir:

— nepieļaut, ka darbībā iesaistītajām personām tiek nodarīts nopietns kaitējums,

— glābt un/vai piedāvāt humāno palīdzību ārvalstniekiem, kas atrodas Itālijas teritorijā.

Somija ņem vērā personas humanitāros vai tuvu ģimenes attiecību motīvus, kā arī apstākļus, kas saistīti ar ārvalstnieka drošību viņa mītnes valstī vai pastāvīgās dzīvesvietas valstī.

Francijā pēc Konstitucionālās padomes sprieduma (19) un vēlāka attiecīgo tiesību aktu grozījuma radinieki un ikviena persona, kas sniedz juridiskas, lingvistiskas vai sociālas konsultācijas vai jebkāda veida palīdzību vienīgi humānos nolūkos, ir atbrīvoti no kriminālatbildības par tranzīta vai uzturēšanās atbalstīšanu, bet ne par ieceļošanas atbalstīšanu.

Ja Maltā kāds palīdz personai, kura ir tiešās briesmās, nokļūt tās teritorijā un/vai šķērsot to tranzītā, ir iespējams necelt apsūdzību, ja šādas darbības ir veiktas nolūkā sniegt humāno palīdzību (20).

Pilnvaras novērtēt, vai uz darbību attiecas valsts tiesībās paredzētais izņēmums, ņemot vērā lietas apstākļus, ir tiesu iestādēm, kurām ir jārod pareizais līdzsvars starp dažādām interesēm un vērtībām (21).

3. Atbalstīšanas direktīvas 1. panta piemērošanas joma

Ņemot vērā Atbalstīšanas direktīvas vispārējo garu un mērķi, ir skaidrs, ka to nevar interpretēt kā iespēju noteikt kriminālatbildību par humānās palīdzības darbībām, kas ir atļautas ar likumu, piemēram, meklēšanas un glābšanas operācijām jūrā neatkarīgi no tā, kā Atbalstīšanas direktīva tiek piemērota saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

Saskaņā ar starptautiskajām jūras tiesībām valstīm ir pienākums pieprasīt, lai to kuģu kapteiņi, kas kuģo ar šo valstu karogu, sniedz palīdzību personām vai kuģiem, kas jūrā atrodas briesmās, ciktāl tas iespējams, nopietni neapdraudot savu kuģi, apkalpi vai pasažierus. Šis princips ir nostiprināts:

— Apvienoto Nāciju Organizācijas Jūras tiesību konvencijā (22),

— Starptautiskajā konvencijā par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS) (23); kā arī

— Starptautiskajā konvencijā par meklēšanu un glābšanu uz jūras (24) (SAR).

Turklāt piemērojamais tiesiskais regulējums ietver līgumus, kas saistīti ar jūras satiksmi, un Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) rezolūcijas (25).

Turklāt valstu pienākums noteikt, ka kuģu kapteiņiem obligāti jāpalīdz jebkurai personai, kuģim vai lidaparātam, kas jūrā atrodas briesmās, ir atzīts starptautisko paražu tiesību princips. Tādējādi tas ir saistošs visām valstīm.

Ikvienam, kas iesaistīts meklēšanas un glābšanas darbībās, jāievēro no koordinējošās iestādes saņemtie norādījumi saskaņā ar starptautisko jūras tiesību un cilvēktiesību vispārējiem principiem un piemērojamiem noteikumiem. Kriminālatbildības noteikšana nevalstiskām organizācijām vai jebkuriem citiem nevalstiskiem dalībniekiem, kas veic meklēšanas un glābšanas operācijas, ievērojot attiecīgo tiesisko regulējumu, ir starptautisko tiesību pārkāpums, un tāpēc ES tiesību akti to neatļauj.

Visbeidzot, kad Atbalstīšanas direktīvas 1. pantā ir noteikta kriminālatbildība par neatļautas ieceļošanas un tranzīta atbalstīšanu, vienlaikus dodot dalībvalstīm iespēju nepiemērot sankcijas gadījumos, kad darbības mērķis ir sniegt humāno palīdzību, tas neattiecas uz likumā paredzētu humāno palīdzību, jo par to kriminālatbildību noteikt nevar.

4. Ieteikumi

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisija uzskata, ka Atbalstīšanas direktīvas 1. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka:

i) par likumā paredzētu humāno palīdzību nevar un nedrīkst noteikt kriminālatbildību;

ii) jo īpaši, kriminālatbildības noteikšana nevalstiskām organizācijām vai jebkuriem citiem nevalstiskiem dalībniekiem, kas veic meklēšanas un glābšanas operācijas uz jūras, ievērojot attiecīgo tiesisko regulējumu, ir starptautisko tiesību pārkāpums, un tāpēc ES tiesību akti to neatļauj;

iii) nepieciešamības gadījumā novērtējums par to, vai uz darbību attiecas direktīvas 1. panta 2. punktā minētais jēdziens “humānā palīdzība” (jēdziens, kuru nevar interpretēt tādā veidā, kas ļautu noteikt kriminālatbildību par likumā paredzētu darbību), būtu jāveic katrā gadījumā atsevišķi, ņemot vērā visus attiecīgos apstākļus.

5. Politikas ieteikumi

NVO un indivīdi ES, kas sniedz humāno palīdzību migrantiem, pēdējos gados ir pauduši arvien lielākas bažas (26). Tiek ziņots, ka glābšanas operācijas jūrā, kā arī atbalsts migrantiem, kas pārvietojas, neatkarīgi no tā, vai tas notiek uz dalībvalsts robežām vai tās teritorijā, rada saspīlētas situācijas ar valsts vai vietējām iestādēm, un glābēji un brīvprātīgie baidās tikt pakļauti nevajadzīgam administratīvajam spiedienam un sankcijām (27).

Rezolūcijā (28) par šo jautājumu Eiropas Parlaments aicināja dalībvalstis “transponēt Atbalstīšanas direktīvā paredzēto humānās palīdzības izņēmumu”.

Atgādinot, ka ES tiesību aktu mērķis nav noteikt kriminālatbildību par humāno palīdzību, Komisija ir vērtējusi situāciju kopš Atbalstītāju paketes novērtējuma. Ņemot to vērā, Komisija aicina dalībvalstis, kas to vēl nav izdarījušas, izmantot iespēju, kura paredzēta Atbalstīšanas direktīvas 1. panta 2. punktā, kas tām ļauj nošķirt darbības, kuras tiek veiktas humānās palīdzības nolūkā, no darbībām, kuru mērķis ir atbalstīt nelikumīgu ieceļošanu vai tranzītu, un ļauj izslēgt pirmās minētās no kriminālatbildības noteikšanas.

(1) COM(2015) 285 final, 27.5.2015.

(2) Padomes Direktīva 2002/90/EK (2002. gada 28. novembris), ar ko definē neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu (OV L 328, 5.12.2002., 17. lpp.), un Padomes Pamatlēmums 2002/946/TI (2002. gada 28. novembris) par krimināltiesiskās sistēmas stiprināšanu, lai novērstu neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu (OV L 328, 5.12.2002., 1. lpp). Šie instrumenti tika pieņemti kopā, un tos parasti dēvē par “Atbalstītāju paketi”.

(3) Pret neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu vērstā ES tiesiskā regulējuma REFIT izvērtējums: Atbalstītāju pakete (Direktīva 2002/90/EK un Pamatlēmums 2002/946/TI), SWD(2017) 117 final.

(4) 2018/2769(RSP).

(5) Lina Vosyliūtė & Carmine Conte, ‘Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants’, Research Social Platform on Migration and Asylum (ReSOMA), Final Synthetic Report, 2019. gada jūnijs, 32. lpp. Uzraudzību veica Migrācijas politikas grupa, izmantojot ReSOMA sadarbības un līdzdalības procesu, kurā piedalījās NVO eksperti, pētnieki un citas ieinteresētās personas. Šā pasākuma pamatā bija lietu uzraudzība, ko jau veica Open Democracy, Rasu attiecību institūts, un atjauninātais Eiropas politikas pētījumu centra 2018. gada pētījums par Atbalstīšanas direktīvu. Projekts ReSOMA saņēma finansējumu no ES pētniecības un inovācijas programmas “Apvārsnis 2020”.

(6) Pēc novērtējuma Eurostat savāca datus par migrantu kontrabandas nodarījumiem no dalībvalstīm par 2015., 2016. un 2017. gadu eksperimentālās datu vākšanas ietvaros, savukārt dati par 2018. gadu tika iekļauti ikgadējā anketā, ko Eurostat nosūtīja, lai no dalībvalstīm vāktu noziedzības statistiku.

(7) https://www.unodc.org/documents/middleeastandnorthafrica/smuggling-migrants/SoM_Protocol_English.pdf

(8) Sk.: i) Padomes Lēmumu 2006/616/EK (2006. gada 24. jūlijs), ar ko Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Protokolu pret migrantu nelikumīgu ievešanu pa zemes, jūras un gaisa ceļiem, kas papildina Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju pret transnacionālo organizēto noziedzību attiecībā uz Protokola noteikumiem, ciktāl uz šā protokola noteikumiem attiecas Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 179. pants un 181. a pants (OV L 262, 22.9.2006., 24. lpp.); ii) Padomes Lēmumu 2006/617/EK (2006. gada 24. jūlijs), ar ko Eiropas Kopienas vārdā noslēdz Protokolu pret migrantu nelikumīgu ievešanu pa zemes, jūras un gaisa ceļiem, kas papildina Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju pret transnacionālo organizēto noziedzību attiecībā uz Protokola noteikumiem, ciktāl uz šā protokola noteikumiem attiecas Eiropas Kopienas dibināšanas līguma III daļas IV sadaļa (OV L 262, 22.9.2006., 34. lpp.).

(9) https://www.unodc.org/documents/human-trafficking/Migrant-Smuggling/Issue-Papers/UNODC_Issue_Paper_The_Profit_Element_in_the_Smuggling_of_Migrants_Protocol.pdf

(10) Priekšvārds, iii.

(11) Sk. 9. piezīmi.

(12) Sk. 9. piezīmi 14. lpp.; UNODC arī atgādina, ka “saskaņā ar Travaux Préparatoires autoru nodoms bija izslēgt to personu darbības, kuras sniedza atbalstu migrantiem humānu apsvērumu dēļ vai pamatojoties uz ciešām radniecības saitēm. Saskaņā ar attiecīgajam noteikumam pievienoto skaidrojošo piezīmi “Protokola nolūks nebija noteikt kriminālatbildību par radinieku vai tādu atbalsta grupu kā reliģiskās vai nevalstiskās organizācijas darbībām””.

(13) UNODC, Legislative Guides for the Implementation of the United Nations Convention against Transnational Organized Crime and the Protocols thereto, UN Sales No. E.05.V.2 (2004), 13. lpp., 26. punkts.

(14) Sk. 13. piezīmi 71. lpp.

(15) Pret neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu vērstā ES tiesiskā regulējuma REFIT izvērtējums, cit. 4. lpp.

(16) Sk. 15. piezīmi 31. lpp.

(17) Sk. Criminalisation of migrants in an irregular situation and of persons engaging with them, Pamattiesību aģentūra (2014), 10. lpp.

(18) Beļģija, Grieķija, Spānija, Somija, Francija, Horvātija, Itālija un Malta, REFIT novērtējums par ES tiesisko regulējumu pret neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu cit. 15. lpp., kā arī L622-4. pants Francijas Ārvalstnieku kodeksā, kas grozīts ar 2018. gada 10. septembra Likumu Nr. 2018-778, un 43. panta 2. punkta 2. apakšpunkts Horvātijas Ārvalstnieku likumā, kas pieņemts 2017. gadā.

(19) Francijas Konstitucionālā padome savā 2018. gada 6. jūlija Lēmumā Nr. 2018-717/718 QPC lēma, ka iespēja humānos nolūkos palīdzēt cilvēkiem izriet no konstitucionālā brālības principa neatkarīgi no šo cilvēku juridiskā statusa valstī. Turklāt tā uzskatīja, ka valsts tiesību norma, kas atbrīvo noteiktus rīcības veidus, ir interpretējama tikai kā tāda, kas attiecas arī uz jebkāda cita veida palīdzību, ko sniedz humānos nolūkos. Tomēr tā neattiecināja savu nolēmumu uz ieceļošanas atbalstīšanu, kas pretēji tranzīta atbalstīšanai “nepieciešami ietver nelikumīgu situāciju”.

(20) Pret neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu vērstā ES tiesiskā regulējuma REFIT izvērtējums cit., 14.–15. lpp.

(21) Par vajadzību rast pareizo līdzsvaru starp nepieciešamību aizsargāt sabiedrisko kārtību un novērst noziegumus, no vienas puses, un ņemt vērā darbības humāno mērķi, no otras puses, sk., piemēram, Eiropas Cilvēktiesību tiesas 2011. gada 10. novembra spriedumu, Nr. 29681/08, lietā Mallah pret Franciju, ar atsauci uz Francijas Ārvalstnieku ieceļošanas un uzturēšanās kodeksa L. 622-1. pantu un Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 8. pantu.

(22) https://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/texts/unclos/unclos_e.pdf

(23) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-for-the-Safety-of-Life-at-Sea-(SOLAS),-1974.aspx

SOLAS konvencijā (V nodaļa “Kuģošanas drošība”) ir noteikts, ka kuģa kapteinim, kurš var sniegt palīdzību, saņemot informāciju no jebkura avota par to, ka personas jūrā atrodas briesmās, ir pienākums pēc iespējas ātrāk sniegt palīdzību. Šis pienākums sniegt palīdzību darbojas neatkarīgi no šādu personu valstspiederības vai statusa vai apstākļiem, kādos tās ir atrastas. Ja kuģis, kas saņem briesmu signālu, nespēj sniegt palīdzību vai, ņemot vērā lietas īpašos apstākļus, uzskata to par nepamatotu vai nevajadzīgu, kapteinim kuģa žurnālā jāieraksta iemesls, kāpēc nav sniegta palīdzība personām, kuras nonākušas briesmās. Ņemot vērā organizācijas ieteikumu, viņam pēc vajadzības jāinformē attiecīgais meklēšanas un glābšanas dienests. Konvencija pilnvaro līgumslēdzējas valdības koordinēt savas darbības un sadarboties, palīdzot kapteinim nogādāt jūrā izglābtos cilvēkus drošā vietā. Tajā arī paredzēts, ka ne kuģa īpašnieks, ne fraktētājs, ne uzņēmums, kas ekspluatē kuģi, ne jebkura cita persona nedrīkst kavēt vai traucēt kuģa kapteinim pieņemt vai izpildīt nevienu lēmumu, kas saskaņā ar kapteiņa profesionālo viedokli ir nepieciešams dzīvības glābšanai uz jūras.

(24) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-on-Maritime-Search-and-Rescue-(SAR).aspx

Saskaņā ar SAR konvenciju (pielikums) Pusēm ir pienākums palīdzēt kapteinim nogādāt jūrā izglābtos cilvēkus drošā vietā, un jūras glābšanas koordinācijas centriem ir jābūt atbilstošām darbības procedūrām, lai uzsāktu tādu vietu noteikšanu, kas ir vispiemērotākās, lai cilvēki, kuri jūrā bijuši briesmās, varētu izkāpt krastā.

(25) SJO Kuģošanas drošības komiteja savā 78. sesijā (MSC 78, 2004. gadā) pieņēma būtiskus grozījumus SOLAS konvencijas V nodaļā un SAR konvencijas pielikuma 2., 3. un 4. nodaļā. Minētie grozījumi stājās spēkā 2006. gada 1. jūlijā. Tajā pašā sesijā Kuģošanas drošības komiteja pieņēma darbības pamatnostādņu kopumu. Šo grozījumu un pašreizējo pamatnostādņu mērķis ir palīdzēt nodrošināt, ka briesmās nonākušie cilvēki saņem palīdzību, vienlaikus līdz minimumam samazinot neērtības kuģiem, kuri sniedz palīdzību, un nodrošinot meklēšanas un glābšanas dienestu turpmāku darbošanās spēju.

(26) Konkrēti sk. i) tematisku pētījumu Eiropas Padomes Starptautisko NVO konferences Ekspertu padomes jautājumos par NVO tiesībām vārdā, “Using criminal law to restrict the work of NGOs supporting refugees and other migrants in Council of Europe member states”, 2019. gada decembris; ii) Lina Vosyliūtė & Carmine Conte, “Crackdown on NGOs and Volunteers assistance refugees and other migrants”, ReSOMA, cit.; Sergio Carrera, Lina Vosyliūtė, Stephanie Smialowski, Jennifer Allsopp un Gabriella Sanchez, ‘Update Study "Fit for purpose?” The Facilitation Directive and the criminalisation of humanitarian assistance to irregular migrants’, pētījums EP Lūgumrakstu komitejai (PETI), Eiropas Parlaments, 2018. gada decembris; iii) Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA), “Fundamental Rights Considerations: NGO Ships Involved in Search and Rescue in the Mediterranean and Criminal Investigations”, 2018. gada oktobris; iv) FRA, “2019 update - NGO ships involved in search and rescue in the Mediterranean and criminal investigations”, 2019. gada jūnijs; v) “Punishing Compassion. Solidarity on trial in fortress Europe”, Amnesty International, 2020. gada marts.

(27) Pret neatļautas ieceļošanas, tranzīta un uzturēšanās atbalstīšanu vērstā ES tiesiskā regulējuma REFIT izvērtējums, cit.

(28) 2018/2769(RSP), cit.