[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 29.3.2007 COM(2007) 170 galīgā redakcija 2005/0260 (COD) Grozīts priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, AR KO GROZA PADOMES DIREKTĪVU 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos („Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi bez robežām”) (iesniegusi Komisija) 2005/0260 (COD) Grozīts priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, AR KO GROZA PADOMES DIREKTĪVU 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos („Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi bez robežām”) 1. Vispārēja informācija Priekšlikuma nosūtīšana Padomei un Eiropas ParlamentamRef. COM (2005)646 - 2005/0260(COD) 2005. gada 15. decembris Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums 2006. gada 13. septembris Reģionu komitejas atzinums 2006. gada 11. oktobris Eiropas Parlamenta atzinums – pirmais lasījums 2006. gada 13. decembris 2. KOMISIJAS PRIEKšLIKUMA MēRķIS Priekšlikuma mērķis ir padziļināt nelineāro audiovizuālo pakalpojumu/audiovizuālo pakalpojumu pēc pieprasījuma iekšējo tirgu (obligāta saskaņošana attiecībā uz nepilngadīgo aizsardzību, naida izpausmēm, komerciālajiem paziņojumiem), pamatojoties uz reģistrācijas valsts principu, un atjaunināt noteikumus, jo īpaši noteikumus par reklāmu, attiecībā uz lineārajiem/apraides pakalpojumiem. 3. Komisijas atzinums par Eiropas Parlamenta pieņemtajiem grozījumiem 3.1. Komisijas atzītie grozījumi Komisija var atzīt vairākus grozījumus, kuri ir saskaņā ar Komisijas priekšlikumu, kā arī atbilst Padomes 2006. gada 13. novembra vispārējai pieejai. Šo iemeslu dēļ Komisija var atzīt turpmāk minētos pieņemtos grozījumus pilnībā : 6, 11, 12, 14, 16, 20, 25, 30, 32, 41, 42, 43, 49, 56, 62, 67, 78, 79, 81, 84, 85, 89-92, 99, 115, 117, 120-125, 133, 138, 144, 199[1], 213, 221, 222, 224, 226. 3.2. Komisijas daļēji vai principā atzītie grozījumi Apsvērumi Attiecībā uz apsvērumiem Komisija var atzīt turpmākos grozījumus, tos pārformulējot. Šīs izmaiņas galvenokārt radušās rezolutīvajā daļā izdarīto izmaiņu rezultātā, un to mērķis ir vienkāršot grozījumus un padarīt tos saskaņotākus. 1. grozījums (1. apsvērums) „(1) Ar Direktīvu 89/552/EEK koordinē dažus tādus raidījumu veidošanas un apraides noteikumus, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos. Tomēr jaunās tehnoloģijas audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu pārraidīšanā rada vajadzību pielāgot tiesisko regulējumu, lai ņemtu vērā strukturālo pārmaiņu, informācijas un sakaru tehnoloģiju (IST) izplatības un tehnoloģiju attīstības ietekmi uz uzņēmējdarbības modeļiem, jo īpaši komerciālo raidījumu finansēšanu, un lai nodrošinātu Eiropas informācijas tehnoloģiju un plašsaziņas līdzekļu nozarei un pakalpojumiem optimālus konkurētspējas nosacījumus un juridisko noteiktību, kā arī kultūras un valodu daudzveidības ievērošanu.” 3. grozījums (3. apsvērums) „(3) Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi vienlīdz ir kultūras un ekonomikas pakalpojumi. To pieaugošā nozīme attiecībā uz sabiedrību, demokrātiju, jo īpaši nodrošinot informācijas brīvību, viedokļu dažādību un plašsaziņas līdzekļu plurālismu, kā arī uz izglītību un kultūru attaisno īpašu noteikumu piemērošanu šiem pakalpojumiem.” 4. grozījums (3.a apsvērums) „Eiropas Parlaments 2005. gada 1. decembra, 2006. gada 4. aprīļa un 27. aprīļa rezolūcijā uzsvēra audiovizuālo pakalpojumu starptautisko dimensiju un to, ka kultūras darbībām, precēm un pakalpojumiem ir gan ekonomiska, gan kultūras iedaba.” 7. grozījums (5. apsvērums) „(5) Direktīvas 89/552/EEK pamatprincipi, proti, raidītājas valsts princips un kopēji obligātie standarti, ir attaisnojušies, un tāpēc tie jāsaglabā arī turpmāk. Tomēr Eiropas uzņēmumiem, kas sniedz audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumus, nākas saskarties ar juridisko nenoteiktību un nevienlīdzīgiem konkurences apstākļiem attiecībā uz tiesisko režīmu, ar ko regulē jaunos pakalpojumus pēc pieprasījuma. Tādēļ, lai novērstu konkurences traucējumus, uzlabotu juridisko noteiktību, palīdzētu pilnībā izveidot iekšējo tirgu un sekmētu vienotas informācijas telpas attīstību, visiem audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumiem, gan lineāriem, gan nelineāriem, ir jāpiemēro vismaz saskaņotu noteikumu pamatnosacījumi.” 8. grozījums (6. apsvērums) „(6) Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par Eiropas reglamentējošās audiovizuālās politikas nākotni, kurā tā uzsver, ka reglamentējošai politikai šajā nozarē ir jānodrošina noteiktas sabiedrības intereses, piemēram, kultūras daudzveidība, tiesības saņemt informāciju, plašsaziņas līdzekļu plurālisma nozīmīgums, nepilngadīgo aizsardzība un patērētāju aizsardzība, kā arī pasākumi plašsaziņas līdzekļu lietotprasmes vairošanai.” 10. grozījums (6.b apsvērums) [2] „(6.a) Lai varētu izveidoties un turpmāk attīstīties Viseiropas audiovizuālais tirgus un spēcīgi uzņēmumi, kas ražotu Eiropas nozīmes saturu, izcelsmes valsts principam ir izšķiroša nozīme. Turklāt šis princips aizsargā skatītāju tiesības izvēlēties no lielas Eiropas raidījumu dažādības un tādējādi veicina plašsaziņas līdzekļu plurālismu.” 13. grozījums un 110. grozījums[3] (9. apsvērums) „(9) Ar šo direktīvu palielināta atbilstība pamattiesībām, un tā pilnībā atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši tās 11. pantā, ietvertajiem principiem, tiesībām un brīvībām. Šajā sakarā dalībvalstīm jāizveido neatkarīgi regulatori nozarēs, uz kurām attiecas šī direktīva, ja tas vēl līdz šim nav izdarīts. Dalībvalstis pašas nosaka, vai ir lietderīgāk uzticēt visus audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumus vienam regulatoram vai atsevišķiem regulatoriem katram savu pakalpojumu veidu (lineāros vai nelineāros pakalpojumus). Turklāt šī direktīva nekādi neliedz dalībvalstīm piemērot to konstitucionālos noteikumus par preses brīvību un vārda brīvību plašsaziņas līdzekļos.” 17. grozījums (12. apsvērums) „(12) Nevienā no šīs direktīvas noteikumiem nav ietverta prasība vai aicinājums dalībvalstīm noteikt jaunas licencēšanas vai administratīvo atļauju sistēmas kādam audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu veidam.” 18. grozījums (13. apsvērums) „(13) Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu definīcija attiecas tikai uz audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumiem – gan pēc programmas, gan pēc pieprasījuma –, kas ir sabiedrības saziņas līdzekļi, tas ir, tie paredzēti publiskai uztveršanai un var nepārprotami ietekmēt ievērojamu daļu plašas sabiedrības. Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumus veido raidījumi. Raidījumi ir, piemēram, pilnmetrāžas filmas, sporta pārraides, situāciju komēdijas, dokumentālās filmas, bērniem paredzēti raidījumi un oriģināldramaturģija. Darbības joma ir ierobežota uz pakalpojumiem atbilstīgi definīcijai Līgumā un tādējādi attiecas uz jebkuru saimnieciskās darbības veidu, tostarp uz sabiedrisko pakalpojumu uzņēmumiem, bet neattiecas uz darbībām, kas galvenokārt nav saistītas ar ekonomiku un nekonkurē ar televīzijas apraidi, piemēram, privātas tīmekļa vietnes un pakalpojumi, ar kuru palīdzību piedāvā vai izplata privātu lietotāju radītu audiovizuālo saturu, lai ar to dalītos un apmainītos interešu kopās. Šī definīcija izslēdz visus pakalpojumus, kas nav paredzēti audiovizuālā satura izplatīšanai, t.i., ja jebkura veida audiovizuālais saturs nav pakalpojuma galvenais nolūks, bet tam ir vienīgi gadījuma raksturs.” 23. grozījums (16. apsvērums) „(16) Šajā direktīvā termins „audiovizuāls” attiecas uz kustīgiem attēliem ar skaņu vai bez tās, tādējādi tas ietver mēmās filmas, bet neattiecas uz skaņas pārraidi, radio pakalpojumiem vai patstāvīgiem teksta pakalpojumiem. Saistībā ar televīzijas apraidi vienlaicīgas skatīšanās jēdziens attiecas arī uz gandrīz vienlaicīgu skatīšanos, jo pārraidīšanas procesam raksturīgu tehnisku iemeslu dēļ starp raidījuma pārraidīšanu un uztveršanu notiek neliela dažāda ilguma nobīde laikā.” 27. grozījums (17.b apsvērums) „(17.a) Nosacījums ir vienlaicīga atbilstība visiem audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu definīcijā noteiktajiem kritērijiem, kā paredzēts Direktīvas 89/552/EEK 1. panta a) apakšpunktā un plašāk skaidrots šīs direktīvas 13. un 17. apsvērumā.” 28. grozījums (18. apsvērums) „(18) Turklāt reklāmai un televeikalam ir ieviesta plašāka audiovizuāla komerciālā paziņojuma definīcija. Tajā ietverti attēli ar skaņu vai bez tās, kurus pārraida kā daļu no audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojuma, kuri ir raidījuma daļa vai to papildina un kuri ir paredzēti, lai tieši vai netieši reklamētu tādu fizisku vai juridisku personu, kas veic saimniecisko darbību, preces, pakalpojumus vai tēlu, un tādēļ tā neietver sabiedrisko pakalpojumu paziņojumus un bezmaksas raidījumus, kuros aicina uz labdarību.” 33. grozījums (23. apsvērums) „(23) Dalībvalstīm jādod iespēja piemērot stingrākus noteikumus šīs direktīvas koordinētajās jomās attiecībā uz to jurisdikcijā esošiem plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējiem, raugoties, lai šie noteikumi atbilstu Kopienas tiesībām. Lai novērstu ļaunprātīgu un krāpniecisku darbību, Eiropas Kopienu Tiesas tiesu prakses kodifikācija apvienojumā ar efektīvāku procedūru ir piemērots risinājums, kurā ņemtas vērā dalībvalstu intereses, neapšaubot izcelsmes valsts principa atbilstošu piemērošanu.” 34. grozījums (23.a apsvērums) „(23.a) Lai dalībvalsts katrā gadījumā atsevišķi varētu pierādīt, ka citā dalībvalstī reģistrēta plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēja apraide ir pilnībā vai galvenokārt vērsta uz tās teritoriju, pirmā dalībvalsts var atsaukties uz tādiem rādītājiem kā reklāmas izcelsme un/vai ienākumi no abonēšanas maksas, galvenā programmas valoda vai tādu raidījumu vai komerciālo paziņojumu izmantošana, kas īpaši paredzēti tās dalībvalsts auditorijai, kurā tos uztver. Turklāt saistībā ar apiešanas procedūru minētajai dalībvalstij jāpierāda citā dalībvalstī reģistrēta plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēja ļaunprātīga un krāpnieciska darbība.” 35. grozījums (24. apsvērums) „(24) Saskaņā ar šo direktīvu neatkarīgi no izcelsmes valsts principa piemērošanas dalībvalstis var turpināt to pasākumu veikšanu, kas ierobežo televīzijas apraides vai nelineāro audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu aprites brīvību, bet tikai saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem, kas uzskaitīti šīs direktīvas 2.a pantā, un saskaņā ar šajā direktīvā noteikto procedūru. Tomēr Eiropas Kopienu Tiesa ir konsekventi uzsvērusi, ka jebkurš ierobežojums brīvi sniegt pakalpojumus, piemēram, jebkura atkāpe no Līguma pamatprincipa, ir jāinterpretē attiecīgi. Attiecībā uz nelineārajiem audiovizuālajiem pakalpojumiem iespēja veikt pasākumus saskaņā ar Direktīvas 89/552/EEK 2.a pantu aizstāj iespējamos pasākumus, ko attiecīgā dalībvalsts līdz šim varēja veikt, kā noteikts Direktīvas 2000/31/EK 3. panta 4. punktā un/vai 12. panta 3. punktā, attiecībā uz jomu, ko regulē Direktīvas 89/552/EEK 3.d un 3.e pants.” 36. grozījums (25. apsvērums) „(25) Komisijas paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam „Labāks regulējums izaugsmei un darbavietām Eiropas Savienībā” uzsvērta piemērotas reglamentējošās pieejas rūpīgas analīzes nozīme, jo īpaši attiecībā uz to, vai tiesību akti ir lietderīgi attiecīgajā nozarē un problēmas risināšanā, vai arī jāņem vērā tādas alternatīvas kā kopregulējums vai pašregulējums. Tomēr pieredze rāda, ka gan kopregulējuma, gan pašregulējuma līdzekļiem, kas īstenoti saskaņā ar dalībvalstu dažādajām tiesību tradīcijām, var būt svarīga nozīme, nodrošinot patērētāju augsta līmeņa aizsardzību. Pasākumi, kuru mērķis ir īstenot sabiedrības intereses jauno audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu nozarē būs efektīvāki, ja pakalpojumu sniedzēji paši aktīvi atbalstīs tos. Tā pašregulējums ir brīvprātīgas iniciatīvas veids, kas uzņēmējiem, sociālajiem partneriem, nevalstiskām organizācijām vai apvienībām dod iespēju pašiem pieņemt savām vajadzībām kopējas vadlīnijas. Dalībvalstīm saskaņā ar to atšķirīgām tiesību tradīcijām jāatzīst nozīme, kas var būt efektīvam pašregulējumam kā tiesību aktu un esošo juridisko un/vai administratīvo mehānismu papildinājumam, un tā noderīgais ieguldījums šīs direktīvas mērķu sasniegšanā. Kaut arī pašregulējums varētu būt papildu metode, lai īstenotu šīs direktīvas atsevišķus noteikumus, tas tomēr nevar pilnībā aizstāt dalībvalstu likumdevēju pienākumus. Kopregulējums minimālajā veidā rada juridisko saikni starp pašregulējumu un valsts likumdevēju saskaņā ar dalībvalstu tiesību tradīcijām.” 39. grozījums (26.a apsvērums) „(26.a) Plašsaziņas līdzekļu lietotprasme ir iemaņas, zināšanas un izpratne, kas patērētājiem ļauj efektīvi un droši izmantot plašsaziņas līdzekļus. Cilvēki, kuri prot lietot plašsaziņas līdzekļus, spēj izdarīt informētu izvēli, saprast satura un pakalpojumu būtību un izmantot visas iespējas, ko viņiem sniedz jaunās sakaru tehnoloģijas. Tie spēj sevi un savu ģimeni labāk aizsargāt pret kaitīgu vai aizskarošu materiālu. Tāpēc jāveicina un jānovēro plašsaziņas līdzekļu lietotprasmes attīstība visās sabiedrības grupās.” 218. grozījums (27. apsvērums) „(27) Tādējādi, lai garantētu pamatbrīvību saņemt informāciju un nodrošinātu, ka pilnīgi un pienācīgi tiek aizsargātas skatītāju intereses Eiropas Savienībā, tiem, kas izmanto ekskluzīvas tiesības attiecībā uz plašu sabiedrību interesējošiem pasākumiem, jāpiešķir citām raidorganizācijām un starpniekiem, ja tie darbojas raidorganizāciju vārdā, tiesības izmantot īsus izvilkumus vispārīgos ziņu raidījumos ar godīgiem, saprātīgiem un nediskriminējošiem nosacījumiem, ņemot vērā ekskluzīvās tiesības. Šādi nosacījumi ir jāpaziņo savlaicīgi pirms sabiedrību interesējošā pasākuma, lai dotu pārējiem pietiekami daudz laika izmantot šādas tiesības. Raidorganizācijas var brīvi izvēlēties īsu izvilkumu, izmantojot raidorganizācijas pārraidīto signālu un norādot vismaz ziņu avotu, ja vien tas nav neiespējams praktisku iemeslu dēļ. Šādi īsi izvilkumi nepārsniedz 90 sekundes, un tos nepārraida pirms notikuma beigām vai – attiecībā uz sporta notikumiem – pirms tās pašas dienas spēles beigām atkarībā no tā, kas notiek ātrāk. Šos noteikumus piemēro, neskarot atsevišķu raidorganizāciju pienākumu ievērot attiecīgus Kopienas tiesību aktus un starptautiskās konvencijas par autortiesībām. Parasti dalībvalstis veicina piekļūšanu notikumiem, piešķirot piekļuvi raidorganizācijas pārraidītajam signālam. Tomēr tās var izvēlēties citus līdzvērtīgus pasākumus. Ar šādiem pasākumiem cita starpā var atļaut piekļuvi šo notikumu norises vietai. Tiesības par piekļuvi pārrobežu ziņām jāpiemēro tikai vajadzības gadījumā; attiecīgi, ja cita raidorganizācija tajā pašā dalībvalstī ir ieguvusi ekskluzīvas tiesības attiecībā uz konkrēto notikumu, piekļuve jālūdz no šīs raidorganizācijas.” 46. grozījums (32. apsvērums) „(32) Nepilngadīgo un cilvēku cieņas aizsardzībai veiktie pasākumi ir rūpīgi jāsaskaņo ar vārda brīvības pamattiesībām, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Šo pasākumu, piemēram, PIN kodu (personas identifikācijas numuru) vai marķējuma, mērķis tomēr ir nodrošināt atbilstīgu nepilngadīgo un cilvēka cieņas aizsardzības līmeni, jo īpaši attiecībā uz nelineāriem pakalpojumiem, nosakot pienākumu nepārprotami brīdināt par atsevišķu raidījumu īpašo ievirzi pirms to pārraidīšanas, saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 1. pantu un 24. pantu.” 104. grozījums [3.d panta 1.d punkts] kā jauns 32.a apsvērums „(32.a) Uz dalībvalsts jurisdikcijā esošiem audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējiem jebkurā gadījumā attiecas krimināltiesību normas, ar ko aizliedz izplatīt bērnu pornogrāfiju.” 214. grozījums (35. apsvērums) „(35) Iespējams, ka nelineārie audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi daļēji aizstās lineāros pakalpojumus. Attiecīgi, ja iespējams, tiem jāveicina Eiropas darbu izgatavošana un izplatīšana, tādējādi aktīvi veicinot kultūras daudzveidību. Eiropas darbus varētu atbalstīt, piemēram, nosakot Eiropas darbu obligāto daļu proporcionāli saimnieciskās darbības rezultātam, obligātu daļu Eiropas darbu ievietojot katalogos „video pēc pieprasījuma”, vai arī pievilcīgi demonstrējot Eiropas darbus elektroniskos programmu sarakstos. Būs svarīgi regulāri pārbaudīt, kā tiek piemēroti noteikumi attiecībā uz Eiropas darbu veicināšanu audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu jomā. Turklāt attiecībā uz 3.f panta 3. punktā minētajiem ziņojumiem dalībvalstīm īpaši jāņem vērā šādu pakalpojumu sniedzēju finansiālais ieguldījums Eiropas darbu izgatavošanā un tiesību iegūšanā, Eiropas darbu daļa audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu katalogā, kā arī tas, kā lietotāji faktiski izmanto šādu pakalpojumu sniedzēju piedāvātos Eiropas darbus.” 57. grozījums (41. apsvērums) „(41) Neatkarīgi no prakses, uz ko attiecas šī direktīva, Direktīvu 2005/29/EK piemēro attiecībā uz tādu negodīgu komercpraksi kā maldināšana un agresīva prakse, kas rodas audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumos. Turklāt, tā kā Direktīva 2003/33/EK, ar ko aizliedz cigarešu un citu tabakas izstrādājumu reklāmu un sponsorēšanu drukātajos plašsaziņas līdzekļos, informācijas sabiedrības pakalpojumos un radio apraidē, neskar Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvu 89/552/EEK par dažu tādu televīzijas raidījumu veidošanas un apraides noteikumu koordinēšanu, kas ietverti dalībvalstu normatīvajos un administratīvajos aktos, ņemot vērā audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu raksturīgās īpašības, jāsaglabā saistība starp Direktīvu 2003/33/EK un Direktīvu 89/552/EEK pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā. Direktīvas 2001/83/EK 88. panta 1. punkts, ar kuru iedzīvotājiem aizliedz reklamēt noteiktas zāles, neskar Direktīvas 89/552/EEK 14. pantu, kā norādīts minētā panta 5. punktā; jāsaglabā saistība starp Direktīvu 2001/83/EK un Direktīvu 89/552/EEK pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā. Turklāt šī direktīva neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu …/… par uzturvērtības un veselīguma norādēm uz pārtikas.” 58. grozījums (42. apsvērums) „(42) Ņemot vērā to, ka arvien palielinās jaunu tehnoloģiju, piemēram, personīgo videomagnetofonu, lietošana un pieaug kanālu izvēle, vairs nav attaisnojams detalizēts regulējums attiecībā uz reklāmas klipa ievietošanu nolūkā aizsargāt skatītājus. Ar šo direktīvu raidorganizācijām tiek dota rīcības elastība attiecībā uz reklāmas ievietošanu, ja tas pārmērīgi neietekmē raidījumu viengabalainību.” 219. grozījums (46. apsvērums) „(46) Produktu izvietošana reāli tiek izmantota kinematogrāfijas darbos un televīzijai radītajos audiovizuālajos darbos, bet dalībvalstis šo praksi regulē atšķirīgi. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un tādējādi palielinātu Eiropas plašsaziņas līdzekļu nozares konkurētspēju, ir jāpielāgo noteikumi attiecībā uz produktu izvietošanu. Ir lietderīgi sagatavot atļauto gadījumu sarakstu, ar kuru atļauj izvietot produktus tāda veida saturā, kura svarīgākā funkcija nav sabiedriskās domas ietekmēšana, un tādos gadījumos, kad netiek sniegta nekāda (vai tiek sniegta tikai niecīga) atlīdzība. Produktu izvietošanas definīcija attiecas uz jebkuru audiovizuāla komerciālā paziņojuma veidu, kurā iekļauts produkts, pakalpojums vai preču zīme vai iekļauta atsauce uz to, parādot to raidījumā, parasti par samaksu vai citādu atlīdzību. Uz to attiecināmi tie paši kvalitātes noteikumi un ierobežojumi, kas piemērojami attiecībā uz reklāmu. Turklāt tai jāatbilst īpašām prasībām. Tā nedrīkst ietekmēt plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēja redakcionālo atbildību un neatkarību. Iekļaujot kādu produktu raidījumā, jo īpaši nedrīkst radīt iespaidu, ka to atbalsta raidījums vai raidījuma vadītāji. Piedevām produktu nedrīkst pārmērīgi izcelt. Tas nozīmē izcelšanu, kuru nevar attaisnot saistībā ar raidījuma redakcionālajām prasībām vai nepieciešamību attēlot dzīves īstenību. Lai atšķirtu sponsorēšanu no produktu izvietošanas, galvenais kritērijs ir tas, ka produktu izvietošanas gadījumā atsauce uz produktu ir iekļauta raidījumā notiekošajā darbībā. Turpretī sponsorēšanas gadījumā atsauces var parādīt raidījuma laikā, bet tās nav daļa no sižeta.” 63. grozījums (47. apsvērums) „(47) Regulatoriem jābūt neatkarīgiem no valstu valdībām, kā arī no audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējiem, lai varētu veikt savu darbu taisnīgi un pārredzami un lai veicinātu plurālismu. Ir vajadzīga cieša kompetento valsts iestāžu un Komisijas sadarbība, lai nodrošinātu pareizu šīs direktīvas piemērošanu. Īpaši svarīga ir arī cieša sadarbība starp dalībvalstīm un starp dalībvalstu regulatoriem saistībā ar ietekmi, ko raidorganizācijas, kuras ir reģistrētas vienā dalībvalstī, varētu radīt citā dalībvalstī. Gadījumos, kad valsts tiesību aktos ir paredzēta atļauju piešķiršanas kārtība un ja ir iesaistīta vairāk nekā viena dalībvalsts, ir vēlams, lai attiecīgās iestādes savā starpā sazinātos, pirms izsniedz šādas atļaujas. Šai sadarbībai ir jāattiecas uz visām jomām, kuras koordinē ar Direktīvu 89/552/EEK, un jo īpaši ar tās 2., 2.a un 3. pantu.” 64. grozījums (47.a apsvērums) „(47.a) Kultūras daudzveidība, vārda brīvība un plašsaziņas līdzekļu plurālisms ir daži svarīgi Eiropas audiovizuālās nozares aspekti un demokrātijas un daudzveidības priekšnosacījums.” 65. grozījums (47.b apsvērums) „(47.b) Tiesības cilvēkiem ar īpašām vajadzībām un gados veciem cilvēkiem piedalīties un integrēties sabiedrības sociālajā un kultūras dzīvē ir nedalāmi saistītas ar pieejamu audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu izmantošanu. Audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu pieejamība ietver, bet ne tikai, žestu valodu, subtitrus, akustiskus attēlu aprakstus un viegli saprotamu izvēlnes navigāciju.” Rezolutīvā daļa Attiecībā uz definīcijām 1. pantā Komisija var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 66. grozījums , to pārformulējot šādi: „a) „audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojums” ir pakalpojums atbilstīgi Līguma 49. un 50. pantam, par kuru redakcionāli atbildīgs ir plašsaziņas līdzekļu pakalpojuma sniedzējs un kura galvenais nolūks ir nodrošināt ar programmām, lai informētu, izklaidētu vai izglītotu plašu sabiedrību, izmantojot elektronisko komunikāciju tīklus Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/21/EK 2. panta a) apakšpunkta nozīmē. Šādi audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi ir vai nu televīzijas apraide atbilstīgi šā panta c) apakšpunktam, vai pakalpojumi pēc pieprasījuma atbilstīgi šā panta e) apakšpunktam, un/vai audiovizuāli komerciālie paziņojumi;”. Grozījuma pēdējais teikums svītrots, jo kritērijs „galvenais mērķis” jau izslēdz avīžu un žurnālu elektroniskās versijas no direktīvas darbības jomas, kā nepārprotami norādīts 15. apsvērumā. 68. grozījums , to pārformulējot šādi: „c) ,,televīzijas apraide” vai „televīzijas raidījums” (t.i., lineārs audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojums) ir audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojums, ko sniedz plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs nolūkā nodrošināt raidījumu vienlaicīgu skatīšanos, pamatojoties uz raidījumu programmu;”. 205. grozījums , to pārformulējot šādi: „e) „pakalpojums pēc pieprasījuma” (t.i., nelineārs audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojums) ir audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojums, ko sniedz plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs nolūkā nodrošināt raidījumu skatīšanos lietotāja izvēlētā laikā un pēc tā individuāla pieprasījuma, pamatojoties uz plašsaziņas līdzekļu pakalpojuma sniedzēja izvēlēto raidījumu katalogu;”. 70. grozījums , to pārformulējot šādi: „f) „audiovizuāls komerciālais paziņojums” ir attēli ar skaņu vai bez tās, kas ir paredzēti, lai tieši vai netieši reklamētu saimniecisko darbību veicošas fiziskas vai juridiskas personas preces, pakalpojumus vai tēlu. Šādi attēli tiek pārraidīti kopā ar raidījumu vai ir tajā iekļauti par samaksu vai citādu atlīdzību, vai pašreklāmas nolūkā. Audiovizuāla komerciālā paziņojuma veidi cita starpā ir reklāma televīzijā, sponsorēšana, televeikals un produktu izvietošana;”. 71. grozījums , to pārformulējot šādi: „h) „aplinku audiovizuāls komerciālais paziņojums” ir preču ražotāja vai pakalpojumu sniedzēja preču, pakalpojumu, nosaukuma, preču zīmes vai darbības atveidojums vārdos vai attēlos raidījumos, ja plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs šādu atveidojumu ir paredzējis kā reklāmu un tas varētu maldināt sabiedrību savas būtības dēļ. Šāds atveidojums uzskatāms par apzinātu jo īpaši tad, ja tas ir par samaksu vai citādu atlīdzību;”. 73. grozījums , to pārformulējot šādi: „i) „sponsorēšana” ir jebkāds ieguldījums audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu vai raidījumu finansēšanā sava nosaukuma, preču zīmes, tēla, darbības vai ražojumu popularizēšanai, ko izdara valsts vai privāts uzņēmums, vai privātpersona, kas nepiedalās audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniegšanā vai audiovizuālu darbu izgatavošanā;”. 77. grozījums , to pārformulējot šādi: „aa) „raidījums“ ir kustīgu attēlu kopums ar skaņu vai bez tās, kas ir atsevišķa vienība plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēja izveidotā programmā vai katalogā un kura forma un saturs ir salīdzināmi ar televīzijas raidījuma formu un saturu;”. Ar 137. grozījumu ierosināts direktīvas 6. pantā iekļaut definīciju, kura jau ir minēta Direktīvas 97/36/EK 31. apsvērumā. Komisija principā var pieņemt šo definīciju 1. pantā, to pārformulējot šādi: „2) Definējot terminu „neatkarīgais producents”, dalībvalstis īpaši ņem vērā producentu sabiedrības īpašumtiesības un uzņēmējdarbības tiesības, kā arī vienai un tai pašai raidorganizācijai piegādāto raidījumu skaitu.” Izmaiņas definīcijās veiktas, lai grozījumus labāk saskaņotu ar Padomes vispārējo pieeju. Attiecībā uz direktīvas 2.a pantā paredzēto kārtību Komisija principā var pieņemt 82. grozījumu , to pārformulējot šādi: „2. Dalībvalstis uz laiku var pieļaut atkāpi no 1. punkta, ja a) ar audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu, kuru sniedz no citas dalībvalsts, nepārprotami, nopietni un būtiski tiek pārkāpts 22. panta 1. vai 2. punkts, 3.d pants vai 3.e pants; b) iepriekšējos 12 mēnešos plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs vismaz divas reizes ir pārkāpis a) apakšpunktā minēto(-os) noteikumu(-us); c) attiecīgā dalībvalsts rakstiski ir paziņojusi plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējam, dalībvalstij, kurā tas ir reģistrēts, un Komisijai par iespējamiem pārkāpumiem un par tās nodomu atbilstīgi rīkoties, ja šādi pārkāpumi atkal atkārtotos; d) apspriešanās ar reģistrācijas dalībvalsti un Komisiju 15 dienu laikā no c) apakšpunktā minētā paziņojuma iesniegšanas nav noslēgusies ar izlīgumu un ja iespējamais pārkāpums turpinās. Divu mēnešu laikā pēc paziņojuma par dalībvalsts veiktajiem pasākumiem Komisija izlemj, vai šie pasākumi atbilst Kopienas tiesību aktiem. Ja Komisija izlemj, ka pasākumi neatbilst, dalībvalstij prasa steidzami izbeigt attiecīgos pasākumus.” Attiecībā uz 3. panta 1. punktā paredzēto kārtību Komisija principā var pieņemt 220. grozījumu , to pārformulējot šādi: „1) Dalībvalstis patur tiesības pieprasīt, lai to jurisdikcijā esošie plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēji ievērotu sīkāk izstrādātus vai stingrākus noteikumus jomās, uz kurām attiecas šī direktīva, ja šie noteikumi atbilst Kopienas tiesību aktiem.” Attiecībā uz īsu reportāžu sniegšanu [3.b pants] Komisija principā var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 223. grozījums , to pārformulējot šādi: „1) Dalībvalstis nodrošina, ka īsu ziņu reportāžu sniegšanas nolūkā jebkura Kopienā reģistrēta raidorganizācija ir tiesīga godīgā, saprātīgā un nediskriminējošā veidā piekļūt plašu sabiedrību interesējošiem pasākumiem, kurus ar ekskluzīvām tiesībām pārraida to jurisdikcijā esoša raidorganizācija.” 97. grozījums , to pārformulējot šādi: „3) Neskarot citus šā panta punktus, dalībvalstis atbilstīgi to tiesību sistēmai un praksei nodrošina, ka ir pamatoti definēti noteikumi un nosacījumi par šādu īsu izvilkumu izmantojumu, jo īpaši attiecībā uz jebkādu vienošanos par atlīdzību.” 98. grozījums , to pārformulējot šādi: „4) Kā alternatīvu 2. punktā noteiktajam dalībvalsts var izveidot līdzvērtīgu sistēmu, lai ar citu līdzekļu palīdzību nodrošinātu piekļuvi godīgā, saprātīgā un nediskriminējošā veidā.” Attiecībā uz saskaņotu noteikumu pamatnosacījumiem Komisija var pieņemt turpmāk minēto. Lai grozījumu labāk saskaņotu ar Padomes vispārējo pieeju (3.b pants), Komisija principā var pieņemt 107. grozījumu , to pārformulējot šādi: „3.e pants Dalībvalstis ar atbilstīgiem līdzekļiem nodrošina, ka audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi, kurus piedāvā to jurisdikcijā esoši pakalpojumu sniedzēji, nesatur kūdīšanu uz naidu rases, dzimuma, reliģijas vai tautības dēļ.” Attiecībā uz Eiropas darbu veicināšanu Komisija principā var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 108. grozījums , to pārformulējot šādi: „3.f pants 1) Dalībvalstis nodrošina, ka ar pakalpojumiem pēc pieprasījuma, kurus piedāvā to jurisdikcijā esoši plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēji, ja tas ir iespējams un ar atbilstīgiem līdzekļiem veicina Eiropas darbu veidošanu un piekļuvi tiem. Šāda veicināšana cita starpā var ietvert šādu pakalpojumu sniedzēju finansiālo ieguldījumu Eiropas darbu veidošanā un tiesību iegūšanā vai Eiropas darbu daļu un/vai izcelšanu pakalpojumu sniedzēja piedāvāto raidījumu katalogā.” 109. grozījums , to pārformulējot šādi: „4) Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju un neatkarīgu pētījumu, ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par 1. punkta piemērošanu, ņemot vērā tirgus un tehnoloģiju attīstību un kultūras daudzveidības mērķi.” Attiecībā uz komerciālajiem paziņojumiem Komisija var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 114. un 225. grozījums attiecībā uz 3.g pantu , to pārformulējot šādi: „1) Dalībvalstis nodrošina, ka to jurisdikcijā esošu pakalpojumu sniedzēju piedāvātie audiovizuālie komerciālie paziņojumi atbilst šādām prasībām: a) audiovizuāliem komerciālajiem paziņojumiem jābūt nepārprotami atpazīstamiem un atšķirīgiem no redakcionālā satura. Aplinku audiovizuāli komerciālie paziņojumi ir aizliegti; b) audiovizuālos komerciālajos paziņojumos neizmanto metodes, kas iedarbojas uz zemapziņu; c) audiovizuāli komerciālie paziņojumi: i) neaizskar cilvēka cieņu; ii) neietver jebkādu diskrimināciju rases, dzimuma vai tautības dēļ; iii) neaizskar reliģisko vai politisko pārliecību; iv) nemudina uz rīcību, kas apdraud veselību vai drošību; v) nemudina uz rīcību, kas nopietni apdraud vides aizsardzību; d) jebkuri cigarešu un citu tabakas izstrādājumu audiovizuālu komerciālo paziņojumu veidi ir aizliegti; e) audiovizuāli komerciālie paziņojumi attiecībā uz alkoholiskajiem dzērieniem nav īpaši adresēti nepilngadīgajiem un neveicina šādu dzērienu pārmērīgu lietošanu; f) audiovizuāli komerciālie paziņojumi attiecībā uz zālēm un ārstniecību, kas dalībvalstī, kuras jurisdikcijā ir plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs, pieejami tikai ar ārsta recepti vai norīkojumu, ir aizliegti; g) audiovizuāli komerciālie paziņojumi nedrīkst radīt morālu vai fizisku kaitējumu nepilngadīgajiem. Tādēļ ar šādiem paziņojumiem nedrīkst tieši pārliecināt nepilngadīgos iegādāties vai nomāt preces vai pakalpojumus, izmantojot viņu pieredzes trūkumu vai lētticību, tieši iedrošināt viņus pārliecināt savus vecākus vai citus iegādāties reklamētās preces vai pakalpojumus, izmantot nepilngadīgo īpašo uzticēšanos vecākiem, skolotājiem vai citām personām vai nepamatoti parādīt nepilngadīgos bīstamās situācijās. 2) Dalībvalstīm un Komisijai ir jāmudina audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēji izveidot rīcības kodeksu attiecībā uz bērnu raidījumiem, kuros iekļauta reklāma, sponsorēšana vai jebkāda tirdzniecības veicināšana saistībā ar neveselīgiem un nepiemērotiem pārtikas produktiem un dzērieniem, piemēram, tādiem, kas satur pārāk lielu tauku, cukura un sāls daudzumu, kā arī alkoholiskajiem dzērieniem, vai kuri tiek pārtraukti, lai pārraidītu šādu reklāmu, sponsorēšanu vai tirdzniecības veicināšanas pasākumus.” Attiecībā uz produktu izvietošanu (3.i pants) Komisija var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 227. grozījums , to pārformulējot šādi: „1) Produktu izvietošana ir aizliegta. 2) Atkāpjoties no 1. punkta, ja vien dalībvalsts nenolemj citādi, produktu izvietošana ir pieļaujama: - kinematogrāfijas darbos, filmās un seriālos, kas veidoti audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu vajadzībām, izklaides un sporta raidījumos vai - gadījumā, ja netiek veikta samaksa, bet atsevišķas preces vai pakalpojumi tiek vienkārši piedāvāti par brīvu. Atkāpe pirmajā ievilkumā neattiecas uz bērniem paredzētiem raidījumiem. 3) Raidījumi, kuros ir iekļauta produktu izvietošana, atbilst vismaz visām turpmāk minētajām prasībām: a) to saturu un — televīzijas apraides gadījumā — to grafiku nekādā ziņā nedrīkst ietekmēt, iespaidojot plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzēja atbildību un redakcionālo neatkarību; b) tie tieši neveicina preču vai pakalpojumu pirkšanu vai nomu, jo īpaši iesakot šīs preces vai pakalpojumus; c) tie nedrīkst īpaši izcelt attiecīgo produktu; d) skatītājiem jābūt informētiem par to, ka notikusi produktu izvietošana. Par raidījumiem, kuros ir produktu izvietošana, pienācīgi jābrīdina raidījuma sākumā un beigās, kā arī tad, kad raidījums atsākas pēc reklāmas pauzes, lai izvairītos no jebkuras skatītāja maldināšanas. Ja plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs par produktu izvietošanu nav saņēmis samaksu vai citādu atlīdzību, dalībvalsts var izvēlēties atcelt iepriekš d) apakšpunktā noteiktās prasības. 4) Jebkurā gadījumā raidījumā neizvieto turpmāk minētos produktus: – tabakas izstrādājumi vai cigaretes, kā arī tādu uzņēmumu produkti, kuru pamatdarbība ir cigarešu un citu tabakas izstrādājumu ražošana vai pārdošana, vai – īpašas zāles vai ārstniecība, kas dalībvalstī, kuras jurisdikcijā ir plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniedzējs, ir pieejama tikai ar ārsta recepti vai norīkojumu. 5) Šā panta noteikumus piemēro tikai programmām, kuras veidotas pēc [datums: direktīvas transponēšanas termiņš].” Attiecībā uz pieejamības jautājumu Komisija var pieņemt 135. grozījumu , to pārformulējot šādi: „3.j pants 1) Dalībvalstis veic visus atbilstošos pasākumus, lai nodrošinātu, ka to jurisdikcijā esošie audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi pakāpeniski un pēc iespējas kļūst pieejami redzes vai dzirdes invalīdiem. 2) Ziņojumā atbilstīgi 26. pantam Komisija arī sniedz informāciju par panākumiem 1. punktā izklāstīto mērķu īstenošanā.” Attiecībā uz reklāmas klipa ievietošanu (11. pants) Komisija var daļēji pieņemt 228. un 208. grozījumu , to pārformulējot šādi: „11. pants 1) Ja raidījumā tiek iestarpināti reklāmas vai televeikala klipi, dalībvalstis nodrošina raidījuma vienotību, ņemot vērā dabiskās pauzes un raidījuma ilgumu un raksturu, kā arī nodrošina to, ka netiek ierobežotas tiesību īpašnieku tiesības. 2) Televīzijas filmu (izņemot daudzsēriju filmas, seriālus un dokumentālas filmas), kinematogrāfijas darbu un ziņu raidījumu pārraidīšanu drīkst pārtraukt ar reklāmu un/vai televeikalu vienu reizi vismaz 30 raidlaika minūšu laikā. Bērniem paredzētus raidījumus drīkst pārtraukt ar reklāmu un/vai televeikalu vienu reizi vismaz 30 raidlaika minūšu laikā, ja paredzētais raidījuma ilgums pārsniedz 30 minūtes. Reliģisku raidījumu pārraidīšanas laikā nedrīkst iestarpināt reklāmas vai televeikala klipus.” Attiecībā uz televeikalu Komisija var pieņemt 229. grozījumu , to pārformulējot šādi: ”18.a pants Televeikala logus nepārprotami identificē ar optiskiem un akustiskiem līdzekļiem, un tā nepārtraukts ilgums ir vismaz 15 minūtes.” Attiecībā uz regulatoriem Komisija var pieņemt 147. un 149. grozījumu , to pārformulējot šādi: „23.b pants 1) Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai izveidotu valstu regulatorus un pārvaldes iestādes atbilstīgi valsts tiesību aktiem, lai garantētu to neatkarību un lai nodrošinātu, ka tās izmanto savas pilnvaras taisnīgi un pārredzami. 2) Valstu regulatori sniedz viens otram un Komisijai informāciju, kas nepieciešama šīs direktīvas noteikumu piemērošanai. Valstu regulatori cieši sadarbojas, lai risinātu problēmas, kas rodas, piemērojot šo direktīvu.” Attiecībā uz vispārīgiem transponēšanas noteikumiem Komisija var pieņemt turpmāk minētos grozījumus. 150. grozījums , to pārformulējot šādi: „26. pants Ne vēlāk kā […] un pēc tam ik pēc trīs gadiem Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ziņojumu par šīs grozītās direktīvas piemērošanu. Minētajā ziņojumā jāraksturo vispārējais atbilstības līmenis direktīvai un tas, kādā apjomā īstenoti direktīvas mērķi, īpašu uzmanību pievēršot: - Eiropas darbiem un neatkarīgu producentu darbiem (5., 6. un 3.f pants), - piekļuves iespējām cilvēkiem ar īpašām vajadzībām (3.hc pants). Nepieciešamības gadījumā Komisija ierosinās turpmākus priekšlikumus, lai to pielāgotu audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu nozares attīstībai, jo īpaši ņemot vērā tehnoloģiju jaunumus, nozares konkurētspēju un plašsaziņas līdzekļu lietotprasmes līmeni visās dalībvalstīs.” 151. grozījums (3. pants direktīvā, ar ko izdara grozījumus), to pārformulējot šādi: ”1) Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības vēlākais līdz [divi gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā]. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu. Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce.” 3.3. Secinājums Saskaņā ar EK Līguma 250. panta 2. punktu Komisija groza savu priekšlikumu atbilstoši iepriekšminētajam. [1] Vienādais balsu sadalījums balsojumā par 199. grozījumu, kuru Komisija sākotnēji noraidīja, nozīmēja, ka 215. grozījums nav pieņemts, tomēr tā rezultātā tika pieņemts 215. grozījumam identisks grozījums, kuru Komisija atzina. [2] Principā atzīts tikai tāpēc, ka oriģinālā numerācija nebija pareiza. [3] Atsauci uz hartu EP ieteica rezolutīvajā daļā, un tāpēc to atzīst tikai principā.