LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 56/2

Komisijas Lēmums paziņojumam par lietu nodošanu attiecībā uz koncentrācijām

(2005/C 56/02)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

1. Šī paziņojuma mērķis ir vispārīgi aprakstīt lietu nodošanas sistēmas loģisko pamatojumu, kas dots Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulas (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās regula) (1) 4. panta 4. un 5. punktā, 9. un 22. pantā, ieskaitot nesenās izmaiņas sistēmā, kataloģizēt juridiskos kritērijus, kuri jāizpilda, lai lietu nodošana būtu iespējama, un izklāstīt faktorus, kurus var ņemt vērā, izlemjot par lietu nodošanu. Paziņojumā ir arī praktiski norādījumi par lietu nodošanas sistēmas mehānismu, jo īpaši attiecībā uz pirmspaziņošanas lietu nodošanas mehānismu, kas paredzēts Apvienošanās regulas 4. panta 4. un 5. punktā. Šajā paziņojumā sniegtie norādījumi attiecas, mutatis mutandis, uz lietas nodošanas noteikumiem, kas ietverti EEZ Līgumā (2).

I. IEVADS

2. Kopienas jurisdikciju apvienošanās kontroles jomā nosaka ar apgrozījumu saistītu kritēriju piemērošanu, ko ietver Apvienošanās regulas 1. panta 2. un 3. punkts. Izskatot koncentrācijas jautājumus, Komisijas un dalībvalstu jurisdikcija nesakrīt. Drīzāk, Apvienošanās regula nosaka kompetences skaidras robežas. Koncentrācijas “Kopienas mērogā”, t.i. tās, kuru apgrozījums ir virs Apvienošanās regulas 1. pantā noteiktās robežvērtības, ietilpst ekskluzīvā Komisijas jurisdikcijā; pamatojoties uz Apvienošanās regulas 21. pantu, dalībvalstīm nav pieļauts piemērot šādām koncentrācijām valsts tiesību aktus konkurences jomā. Koncentrācijas, kas nepārsniedz robežvērtību, paliek dalībvalstu kompetencē; saskaņā ar Apvienošanās regulu Komisijai nav jurisdikcijas to izskatīšanai.

3. Jurisdikcijas noteikšana, vadoties tikai no fiksētiem ar apgrozījumu saistītiem kritērijiem, uzņēmumiem, kas apvienojas, sniedz juridisku noteiktību. Lai gan finansiālie kritēriji vispārēji kalpo kā efektīvs līdzeklis darījumu kategorijai, attiecībā uz kuru Komisija ir vispiemērotākā iestāde, Regula (EEK) Nr. 4064/89 papildināja šo skaidri izstrādāto juridisko shēmu, lai pēc pieprasījuma un ar noteikumu, ka izpildīti konkrēti kritēriji, būtu iespēja, ka Komisija pāradresē lietas dalībvalstīm un otrādi.

4. Kad regula (EEK) Nr. 4064/89 tika pirmo reizi ieviesta, Padome un Komisija paredzēja, ka lietu nodošana tiks pielietota tikai “ārkārtējos gadījumos” un ja intereses attiecībā uz attiecīgās dalībvalsts konkurenci nevarētu pienācīgi aizsargāt citādā veidā (3). Tomēr kopš regulas (EEK) Nr. 4064/89 pieņemšanas ir bijuši vairāki notikumi. Pirmkārt, gandrīz visās dalībvalstīs ir ieviesti tiesību akti apvienošanās kontroles jomā. Otrkārt, saskaņā ar 9. pantu Komisija ir izmantojusi savu diskrēciju vairākas lietas nodot dalībvalstīm, kad bija skaidrs, ka attiecīgā dalībvalsts var labāk veikt izmeklēšanu nekā Komisija (4). Līdzīgi, daudzos gadījumos (5) vairākas dalībvalstis nolēma veikt kopēju lietas nodošanu saskaņā ar 22. pantu apstākļos, kad bija skaidrs, ka Komisija ir iestāde, kas atrodas labākā pozīcijā, lai veiktu izmeklēšanu (6). Treškārt, ir palielinājies to darījumu skaits, kas neatbilst Apvienošanās regulas 1.pantā noteiktajām robežvērtībām un par ko vajadzīgs iesniegt iesniegumu vairākās dalībvalstu jurisdikcijās, šī ir tendence, kas varētu turpināties līdz ar dalībvalstu skaita Kopienā palielināšanos. Daudzi no šiem darījumiem ietekmē konkurenci ārpus atsevišķu dalībvalstu teritorijām (7).

5. Pārskatīšana, kas veikta attiecībā uz lietu nodošanas sistēmu Apvienošanās regulā, ir paredzēta, lai atvieglotu lietu pāradresēšanu starp Komisiju un dalībvalstīm atbilstīgi subsidiaritātes principam tā, lai principā lietu izskatītu visatbilstošākā iestāde vai iestādes konkrēta apvienošanās gadījuma izmeklēšanas veikšanai. Tai pašā laikā pārskatīšanas pasākumi arī domāti, lai saglabātu 1989. gadā ieviestās Kopienas apvienošanās kontroles sistēmas pamatiezīmes, it īpaši noteikumu par “vienas institūcijas apstiprinājumu” konkurences rūpīgai pārbaudei gadījumos, kad ir apvienošanās ar pārrobežu ietekmi, un alternatīvu daudzajiem apvienošanās kontroles paziņojumiem ES (8). Bieži šie daudzie iesniegumi ietver vērā ņemamas izmaksas gan konkurences iestādēm, gan uzņēmumiem.

6. Lietu pāradresēšanas sistēma pašlaik paredz, ka lietu nodošanu var arī uzsākt pirms oficiāla iesnieguma kādā no dalībvalstu jurisdikcijām, tādā veidā pēc iespējas agrāk sniedzot uzņēmumiem, kas apvienojas, iespēju noskaidrot, kurā jurisdikcijā viņu darījums beidzot tiks rūpīgi izskatīts. Šādai pirmspaziņošanas lietu nodošanai ir tāds labums, ka tā samazina papildizmaksas, īpaši termiņa nokavējuma sakarā, kas saistīts ar lietu nodošanu pēc iesnieguma.

7. Regulas (EK) Nr. 139/2004 lietu nodošanas sistēmas pārskatīšanas pasākumi tika veikti, lai tā darbotos kā juridiski elastīgs mehānisms (9), kas tai pašā laikā nodrošina efektīvu konkurences aizsardzību un, cik vien iespējams, ierobežo “forum shopping” apjomu. Tomēr, ņemot vērā jo īpaši juridiskās noteiktības svarīgumu, jāuzsver, ka lietu nodošana ir izņēmums no tiem vispārējiem noteikumiem, kas nosaka jurisdikciju, pamatojoties uz objektīvi nosakāmu apgrozījuma robežvērtību. Turklāt saskaņā ar 4. panta 4. un 5. punktu, 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 22. pantu, Komisija un dalībvalstis saglabā zināmu rīcības brīvību, izlemjot vai nodot tās lietas, kas ietilpst viņu “sākotnējā jurisdikcijā”, vai akceptēt lietas izskatīšanai, kas pēc piekritības nav viņu “sākotnējā jurisdikcijā” (10). Tiktāl šī Paziņojuma mērķis ir sniegt tikai vispārējus norādījumus attiecībā uz konkrētu lietu vai lietu kategoriju piemērotību to nodošanai.

II. LIETU NODOŠANA

Galvenie principi

8. Ar Apvienošanās regulu iedibinātā apvienošanās kontroles sistēma, ieskaitot šeit iekļauto lietu pāradresēšanas mehānismu starp Komisiju un dalībvalstīm, ir atbilstīga EK Līgumā paredzētajam subsidiaritātes principam (11). Lēmumos par lietu nodošanu ir jāņem vērā subsidiaritātes principa piemērošanas visi aspekti šajā kontekstā, it īpaši to, kas ir visatbilstošākā iestāde izmeklēšanas viekšanai, “vienas institūcijas apstiprinājuma” sistēmai raksturīgie ieguvumi un juridiskās noteiktības svarīgums attiecībā uz jurisdikciju (12). Šie faktori ir savstarpēji saistīti un, attiecīgi, uz katru no tiem liktais svars būs atkarīgs no katras lietas specifikas. Galvenokārt, apsverot, vai izmantot savu diskrēciju veikt lietas nodošanu jeb tai piekrist, Komisijai un dalībvalstīm jāpatur prātā nepieciešamība nodrošināt konkurences efektīvu aizsardzību visos tirgos, kurus šis darījums ietekmē (13).

Atbilstošā iestāde

9. Principā jurisdikcija jāpāradresē uz citu konkurences iestādi tikai tajos gadījumos, kad pēdējā ir labāk piemērota tam, lai nodarbotos ar apvienošanos, ņemot vērā lietas īpašās iezīmes, kā arī iestādei pieejamos līdzekļus un speciālās zināšanas. Sevišķa uzmanība jāpievērš šīs apvienošanās ietekmes uz konkurenci iespējamo lokalizāciju. Tāpat jāņem vērā ar jebkuru iecerēto lietu nodošanu saistītos sarežģījumus administratīvo pasākumu kontekstā (14).

10. Jurisdikcijas pāradresēšanas vajadzība varētu būt pārliecinoša, ja izrādās, ka konkrētais darījums var būtiski ietekmēt konkurenci, un tādēļ ir rūpīgi jāpārbauda.

Vienas institūcijas apstiprinājums

11. Lēmumos par lietu nodošanu, jāņem vērā arī tie ieguvumi, ko dod “vienas institūcijas apstiprinājums”, kas ir Apvienošanās regulas pamatā (15). Vienas institūcijas apstiprinājuma noteikumi ir labvēlīgi gan konkurences iestādēm, gan uzņēmumiem. Parasti administratīvā efektivitāte pieaug, ja apvienošanos izskata viena konkurences iestāde, tādējādi izvairoties no ieviešanas pasākumu dubultošanās un sadrumstalojumu piemērošanas, kā arī daudzo iestāžu iespējamas nesaskaņotas rīcības (attiecībā uz izmeklēšanu, novērtējumu un iespējamiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem). Tas arī parasti dod priekšrocības uzņēmējdarbībai, it sevišķi uzņēmumiem, kas apvienojas, samazinot izmaksas un grūtības, kas saistītas ar daudzajiem iesniegšanas pienākumiem, un novēršot tādu konfliktējošu lēmumu pieņemšanas risku, kas rodas no viena un tā paša darījuma vienlaicīgas vērtēšanas vairākās konkurences iestādēs, kuras darbojas dažādos tiesiskajos režīmos.

12. Tādēļ, kur vien tas iespējams, jāizvairās no lietu fragmentācijas nodošanas rezultātā (16), ja vien nav skaidrs, ka daudzas iestādes labāk nodrošinās visu to tirgu efektīvu konkurences aizsardzību, kurus darījums ietekmē. Tādējādi, kaut gan saskaņā ar 4.panta 4.punktu ir iespējamas daļējas lietu nodošanas, parasti būtu atbilstīgi vienai iestādei izskatīt visu lietu (vai vismaz tās saistītās daļas) (17).

Juridiskā noteiktība

13. Vajadzīgā uzmanība jāpievērš arī juridiskās noteiktības svarīgumam attiecībā uz to, kurā jurisdikcijā atrodas konkrētā koncentrācija, ņemot vērā visu iesaistīto pušu intereses (18). Līdz ar to, lietu nodošana jāveic tikai tajā gadījumā, ja ir pārliecinošs iemesls novirzīties no attiecīgās lietas “sākotnējās jurisdikcijas”, it īpaši pēcpaziņošanas posmā. Līdzīgi, ja lietas nodošana ir notikusi pirms paziņojuma, tad tajā pašā lietā, cik vien iespējams, jāizvairās no pēcpaziņošanas lietas nodošanas (19).

14. Juridiskās noteiktības svarīgums jāpatur prātā arī attiecībā uz lietas nodošanas juridiskajiem kritērijiem, un īpaši – ņemot vērā stingrus termiņus – pirmspaziņošanas posmā. Līdz ar to, par lietu nodošanu pirms iesnieguma jālemj principā tajos gadījumos, kad vairāk vai mazāk ir no paša sākuma skaidrs tirgus ģeogrāfiskais apjoms un/vai iespējama ietekme uz konkurenci, lai pēc šādiem pieprasījumiem varētu ātri pieņemt lēmumus.

Lietu nodošana: juridiskās prasības un citi vērā ņemami faktori

Pirmspaziņošanas lietu nodošana

15. Pirmspaziņošanas lietu nodošanas sistēma tiek uzsākta koncentrācijā iesaistītajām pusēm iesniedzot pamatotu iesniegumu. Apsverot šādu pieprasījumu, koncentrācijā iesaistītajām pusēm, pirmkārt, jāpārbauda vai Apvienošanās regulā noteiktās attiecīgās juridiskās prasības ir izpildītas, un otrkārt, vai pirmspaziņošanas lietu nodošana ir atbilstīga iepriekš izklāstītajiem galvenajiem principiem.

Lietu nodošana no Komisijas dalībvalstīm saskaņā ar 4. panta 4. punktu

Juridiskās prasības

16. Lai saskaņā ar 4. panta 4. punktu Komisija veiktu lietu nodošanu vienai vai vairākām dalībvalstīm, jāizpilda divas juridiskās prasības: i) jābūt norādēm, ka koncentrācija var būtiski ietekmēt konkurenci tirgū vai tirgos, un ii) attiecīgajam tirgum (-iem) jāatrodas dalībvalstī un jāatbilst visiem atsevišķa tirgus raksturlielumiem.

17. Kas attiecas uz pirmo kritēriju, tad pieprasījumu iesniedzējām pusēm būtībā jāpierāda, ka darījums iespējams var potenciāli ietekmēt konkurenci atseviķā dalībvalsts tirgū, kas var izrādīties būtiski, tādējādi rūpīgi jāpārbauda. Šādas norādes var būt tikai sākotnēja rakstura, kas neskar izmeklēšanas rezultātu. Lai gan puses netiek lūgtas pierādīt, ka ietekme uz konkurenci varētu būt negatīva (20), tām ir jānorāda tie rādītāji, kas kopumā liecina par iespējamu ietekmi uz konkurenci šī darījuma rezultātā (21).

18. Kas attiecas uz otro kritēriju, tad pieprasījumu iesniedzējām pusēm ir jāpierāda, ka ģeogrāfiski tirgus, kuros darījums ietekmē konkurenci tādā veidā, kā tikko aprakstīts (17. punkts), ir valsts mēroga vai mazāks nekā valsts mēroga tirgus (22).

Citi vērā ņemamie faktori

19. Ne tikai atbilstība juridiskām prasībām, bet arī, lai pēc iespējas labāk paredzētu varbūtējo iznākumu par lietas nodošanas pieprasījumu, apvienošanās pusēm, kas ieplāno iesniegt šo pieprasījumu, arī jāapsver, vai lietas nodošana varētu tikt uzskatīta par piemērotu. Tas ietver iepriekš minēto pārbaudi par galveno principu piemērošanu (8. līdz 14. punkts) un jo īpaši, pieprasot lietas nodošanu, vai iecerētā konkurences iestāde vai iestādes būs atbilstošākās iestādes lietas izskatīšanai. Šajā sakarā ir jāapsver darījuma ietekmes uz konkurenci iespējamā lokalizācija un cik atbilstoša būs valsts konkurences iestāde (VKI) darījuma pārbaudei.

20. Kopienas mēroga koncentrācijas, kuras varētu ietekmēt konkurenci valsts vai mazāka mēroga tirgos, un kuru sekas varētu robežoties ar vienu dalībvalsti vai to galvenais ekonomiskais iespaids varētu skart vienu dalībvalsti (23), ir visatbilstošākie lietu nodošanas piemēri uz minēto dalībvalsti. Īpaši tas attiecas uz gadījumiem, kur tiek ietekmēts atsevišķs tirgus, kurš neveido būtisku kopējā tirgus daļu. Ja lietas nodošana tiek veikta tikai uz vienu dalībvalsti, tad ņem vērā “vienas institūcijas apstiprinājuma” ieguvumu.

21. To, cik lielā mērā Kopienas mēroga koncentrācija, kura, lai gan iespējams būtiski ietekmēs konkurenci valsts mēroga tirgū, tomēr potenciāli izraisa ievērojamu pārrobežu ietekmi (piemēram, tāpēc ka koncentrācijas sekas vienā ģeogrāfiskajā tirgū var izraisīt būtiskas sekas citu dalībvalstu ģeogrāfiskajos tirgos, vai tāpēc ka tā var ietvert ierobežotas pieejas tirgum potenciālās sekas un tai sekojošu kopējā tirgus fragmentāciju (24)) var būt atbilstīga lietas nodošanai, būs atkarīgs no īpašiem lietas apstākļiem. Tā kā gan Komisija, gan dalībvalstis var būt vienādi sagatavotas vai var atrasties vienādi labās pozīcijās, lai izskatītu šādas lietas, ir jāsaglabā zināma izvēles brīvība, izlemjot vai šādas lietas nodot vai nenodot.

22. To, cik lielā mērā Kopienas mēroga koncentrācijas, kuras potenciāli ietekmētu konkurenci virknē valsts vai mazāka mēroga tirgos vairāk nekā vienā dalībvalstī, ir visatbilstošākie lietu nodošanas piemēri uz dalībvalsti, būs atkarīgs no no specifiskiem katras individuālās lietas faktoriem, tādiem kā iespējami būtiski ietekmēto valsts tirgu skaits, iespējas risināt jebkādas iespējamās problēmas proporcionālā, nekonfliktējošā veidā, un izmeklēšanas pasākumi, kas var būt vajadzīgi lietā. Tas, kādā mērā lieta var izraisīt bažas par konkurenci vairākās dalībvalstīs un prasīt koordinētu izmeklēšanu un korektīvu rīcību, var būt apgrūtinājums Komisijas labā, kura patur jurisdikciju pār visu attiecīgo lietu (25). No otras puses, ja lieta izraisa bažas par ietekmi uz konkurenci, kas, neskatoties uz to, ka ietver valsts tirgus vairāk nekā vienā dalībvalstī, neprasa koordinētu izmeklēšanu un/vai korektīvu rīcību, tās nodošana var būt atbilstīga. Ierobežotā skaitā lietu (26), ņemot vērā nozīmīgas atšķirības konkurences nosacījumos, kas raksturoja ietekmētos tirgus attiecīgajās dalībvalstīs, Komisija ir pat uzskatījusi par lietderīgu nodot koncentrācijas lietas vairāk nekā vienai dalībvalstij. Lai arī šādos gadījumos lietas izskatīšanas fragmentācija liedz apvienošanās pusēm vienas pieturas institūcijas apstiprinājuma ieguvumus, šis apsvērums pirmspaziņošanas posmā ir mazsvarīgs, ja lietas nodošana ir uzsākta ar apvienošanās pušu brīvprātīgu pieprasījumu.

23. Cik vien iespējams, ir jāapsver arī tas, vai VKI(-s), kam iecerēts lietu nodot, varētu būt speciālās zināšanas par vietējiem tirgiem (27), un vai tā-(s) pārbauda, vai gatavojas pārbaudīt citus darījumus attiecīgajā sektorā (28).

Lietu nodošana no dalībvalstīm Komisijai saskaņā ar 4. panta 5. punktu

Juridiskās prasības

24. Saskaņā ar 4. panta 5. punktu jāizpilda tikai divas juridiskās prasības, lai darījuma puses varētu pieprasīt lietas nodošanu Komisijai: darījumam jābūt koncentrācijai Apvienošanās regulas 3.panta nozīmē, un jābūt iespējām koncentrāciju pārskatīt vismaz trīs dalībvalstīs saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkurences jomā apvienošanās kontrolei. (Skatīt arī 65. et seq un 70. et seq punktu.)

Citi vērā ņemamie faktori

25. Ne tikai atbilstība juridiskajām prasībām, bet arī, lai pēc iespējas labāk paredzētu varbūtējo iznākumu par lietas nodošanas pieprasījumu, apvienošanās pusēm, kas ieplāno iesniegt šo pieprasījumu, arī jāapsver, vai lietas nodošanu varētu uzskatīt par atbalstīgu. Tas ietver iepriekš minēto galveno principu piemērošanas pārbaudi un, jo īpaši, vai Komisija ir visatbilstīgākā iestāde lietas izskatīšanai.

26. Šajā sakarā Apvienošanās regulas 16. apsvērums nosaka, ka “pirmspaziņošanas lietas nodošana izskatīšanai Komisijai ir īpaši piemērota situācijās, ja koncentrācija ietekmē konkurenci vairāk kā vienas dalībvalsts teritorijas mērogā”. Sevišķa uzmanība tāpēc jāpievērš šī darījuma ietekmes uz konkurenci iespējamo lokalizāciju, un cik atbilstīgi būs Komisijai pārbaudīt darījumu.

27. Īpaši jāizvērtē, vai lieta pēc būtības patiešām ir pārrobežu, ņemot vērā tādus elementus kā tās varbūtējā ietekme uz konkurenci, izmeklēšanas un izpildes pilnvarām, kas varētu būt vajadzīgas, lai risinātu jebkādu tādu ietekmi. Ņemot to vērā, īpaši jāapsver, vai šī lieta varētu potenciāli ietekmēt konkurenci vienā vai vairākos tirgos, ko skar koncentrācija. Jebkurā gadījumā norādēm par iespējamu konkurences ietekmi nav citāds, kā tikai sākotnējs raksturs (29), un tās neskar izmeklēšanas rezultātus. Pusēm nav vajadzīgs pierādīt, ka varbūtējais iespaids uz konkurenci varētu būt negatīvs.

28. Gadījumi, kur tirgus(-i), kuros iespējamā ietekme uz konkurenci ģeogrāfiskā mērogā, ir plašāka nekā valsts (30), vai kur daži no potenciāli skartajiem tirgiem ir plašāki nekā valsts un galvenā koncentrācijas ekonomiskā ietekme ir saistīta ar šādiem tirgiem, ir vispiemērotākās lietas nodošanai Komisijai. Šādos gadījumos, kad konkurences dinamika paplašinās ārpus vienas valsts teritorijas, un var tāpēc būt vajadzīgi izmeklēšanas pasākumi vairākās valstīs, kā arī attiecīgas izpildes pilnvaras, Komisija varētu vislabāk veikt izmeklēšanu.

29. Komisija var būt visatbilstošākā iestāde, lai izskatītu lietas (ieskaitot izmeklēšanu, novērtējumu un iespējamu korektīvu rīcību), kas rada iespējamas bažas par konkurenci vairākos valsts vai mazāka mēroga tirgos, kuri atrodas vairākās dalībvalstīs (31). Ņemot vērā vēlamību nodrošināt saskaņotu un efektīvu rūpīgu pārbaudi vairākās valstīs, Komisija vislabāk varētu veikt izmeklēšanu šādos gadījumos, piemērojot attiecīgas izmeklēšanas pilnvaras un risinot jebkādas ar konkurenci saistītas bažas ar saskaņotiem paņēmieniem.

30. Līdzīgi, kā jau tika minēts iepriekš saistībā ar 4. panta 4. punktu, lai arī koncentrācijām ir potenciāli būtiska ietekme uz konkurenci visas valsts tirgū, tomēr tās potenciāli arī rada nozīmīgu pārrobežu ietekmi, koncentrācijas lietu nodošanas atbilstību noteiks lietas īpašie apstākļi. Tā kā gan Komisija, gan dalībvalstis var būt vienādi labā pozīcijā, lai izskatītu šādas lietas, ir jāpatur pietiekama izvēles brīvība, izlemjot par to, vai nodot vai nenodot šādas lietas.

31. Cik iespējams, jāapsver arī tas, vai Komisija ir pietiekami labi sagatavota, lai pienācīgi veiktu lietas pārbaudi, jo īpaši ņemot vērā vērā tādus faktorus kā speciālās zināšanas vai iepriekšējo pieredzi attiecīgajā sektorā. Jo lielāka ir apvienošanās iespēja ietekmēt konkurenci ārpus vienas dalībvalsts teritorijas, jo lielāka varbūtība, ka Komisija būs labāk sagatavota veikt izmeklēšanu, jo īpaši attiecībā uz faktu konstatāciju un izpildes pilnvarām.

32. Visbeidzot, neskatoties uz to, ka nav acīmredzamas ietekmes uz konkurenci, iesaistītās puses koncentrācijā var paziņot, ka ir pārliecinošs gadījums, lai darījumu izskatītu Komisija, īpaši ņemot vērā tādus faktorus kā izmaksas un termiņa nokavējumu saistībā ar daudziem dalībvalsts iesniegumiem (32).

Pēcpaziņošanas lietu nodošana

Lietu nodošana no Komisijas dalībvalstīm saskaņā ar 9. pantu

33. Saskaņā ar 9. pantu dalībvalstij, kas vēlas pieprasīt lietas nodošanu pēc tās paziņojuma Komisijai, ir divi varianti: attiecīgi 9. panta 2. punkta a) apakšpunkts un 9. panta 2. punkta b) apakšpunkts.

9. panta 2. punkta a) apakšpunkts

Juridiskās prasības

34. Lai saskaņā ar 9. panta 2. punkta a) apakšpunktu lieta tiktu nodota dalībvalstij vai dalībvalstīm, jāizpilda šādas juridiskas prasības: i) koncentrācijai būtiski jāapdraud konkurence tirgū, un ii) attiecīgajam tirgum jāatrodas pieprasījumu iesniegušajā dalībvalstī un tam piemīt visi atsevišķa tirgus raksturlielumi.

35. Kas attiecas uz pirmo kritēriju, tad būtībā pieprasījumu iesniegušajai dalībvalstij ir jāpierāda, ka, pamatojoties uz iepriekšēju analīzi, pastāv reāls risks, ka darījumam var būt ievērojami negatīva ietekme uz konkurenci, un tādēļ tas ir rūpīgi jāpārbauda. Šādas iepriekšējas norādes var būt pēc dabas prima facie pierādījums par šādu iespējamu negatīvo ietekmi, bet tas neskar pilnīgas izmeklēšanas rezultātus.

36. Kas attiecas uz otro kritēriju, tad dalībvalstij jāpierāda, ka ģeogrāfiskais tirgus(-i), kuros darījums ietekmē konkurenci tādā veidā, kā tikko aprakstīts (35. punkts), ir valsts vai mazāka mēroga tirgus (33).

Citi vērā ņemamie faktori

37. Bez atbilstības juridiskajām prasībām, jāapsver arī citi faktori, izvērtējot vai lietas nodošana varētu būt uzskatāma par atbilstīgu. Tas ietver iepriekš minēto galveno principu piemērošanas pārbaudi un jo īpaši, vai konkurences iestāde vai iestādes, kas pieprasa lietas nodošanu, varēs izskatīt lietu vislabāk. Šajā nolūkā jāapsver gan darījuma ietekmes uz konkurenci iespējamā lokalizācija, gan tas, cik atbilstoši sagatavota ir VKI, lai veiktu darījuma pārbaudi. (Skatīt augstāk 19. līdz 23. punktu).

9. panta 2. punkta b) apakšpunkts

Juridiskās prasības

38. Lai saskaņā ar 9. panta 2. punkta b) apakšpunktu lieta tiktu nodota dalībvalstij vai dalībvalstīm, jāizpilda šādas juridiskas prasības: i) koncentrācijai jāietekmē konkurence tirgū, un ii) attiecīgajam tirgum jāatrodas pieprasījumu iesniegušajā dalībvalstī, un tam jāpiemīt visi atsevišķa tirgus raksturlielumi, un tas neveido nozīmīgu kopējā tirgus daļu.

39. Kas attiecas uz pirmo kritēriju, pieprasījumu iesniegušajai dalībvalstij, pamatojoties uz iepriekšēju analīzi, ir jāpierāda, ka koncentrācija, iespējams, varētu ietekmēt konkurenci tirgū. Šādas iepriekšējas norādes var būt pēc dabas prima facie pierādījums par iespējamu negatīvu ietekmi, bet tas neskar pilnīgas izmeklēšanas rezultātus.

40. Kas attiecas uz otro kritēriju, pieprasījumu iesniegušajai dalībvalstij jāpierāda ne tikai tas, ka tirgus, kurā šis darījums ietekmē konkurenci tādā veidā, kā tikko aprakstīts (38. punkts), veido atsevišķu tirgu dalībvalstī, bet arī to, ka attiecīgais tirgus neveido nozīmīgu kopējā tirgus daļu. Šajā sakarā, pamatojoties uz pagātnes praksi un precedentu tiesībām (34), skaidrs, ka šādas situācijas kopumā attiecas tikai uz šaura ģeogrāfiska mēroga tirgiem dalībvalstī.

41. Ja šie nosacījumi ir ievēroti, tad Komisijai ir pienākums nodot lietu.

Lietu nodošana no dalībvalstīm Komisijai saskaņā ar 22. pantu

Juridiskās prasības

42. Lai saskaņā ar 22. pantu viena vai vairākas dalībvalstis veiktu lietu nodošanu Komisijai, jāizpilda divas juridiskās prasības: i) koncentrācijai jāietekmē tirdzniecība starp dalībvalstīm, un ii) tai būtiski jāapdraud konkurence to dalībvalstu teritorijā, kas iesniedz pieprasījumu.

43. Kas attiecas uz pirmo kritēriju, tad koncentrācija izpilda šo prasību tiktāl, ciktāl tā iespējams rada jūtamu ietekmi uz tirgus attiecībām starp dalībvalstīm (35).

44. Kas attiecas uz otro kritēriju, kā norādīts 9. panta 2. punkta a) apakšpunktā, pieprasījumu iesniegušajai dalībvalstij vai dalībvalstīm būtībā jāpierāda, ka pamatojoties uz iepriekšēju analīzi, pastāv reāls risks, ka darījumam var būt negatīva ietekme uz konkurenci, un tādēļ tas prasa rūpīgu pārbaudi. Šādas iepriekšējas norādes var būt pēc dabas prima facie pierādījums šādai iespējami nozīmīgai negatīvai ietekmei, bet tas neskar pilnīgas izmeklēšanas rezultātus.

Citi vērā ņemamie faktori

45. Tā kā pēcpaziņošanas lietu nodošana Komisijai var ietvert apvienošanās pusēm papildus izmaksas un termiņa nokavējumu, tās parasti jāattiecina tikai uz tiem gadījumiem, kas rada reālu risku negatīvai ietekmei uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, un kurus, vislabāk risināt Kopienas līmenī (36). Saskaņā ar 22. pantu lietu kategorijas, kuras parasti ir visatbilstošākās nodošanai Komisijai ir šādas: — Lietas, kuras rada pamatu nopietnām bažām par konkurenci vienā vai vairākos tirgos, kuri ģeogrāfiski pārsniedz valsts mērogus, vai kur kāds no potenciāli ietekmētiem tirgiem ir lielāks nekā valsts tirgus, un kur koncentrācijas galvenā ekonomiskā ietekme ir saistīta ar šādiem tirgiem. — Lietas, kuras rada pamatu nopietnām bažām par konkurenci vairākos valsts vai mazāka mēroga tirgos, kas atrodas vairākās dalībvalstīs, gadījumos, kad lietas saskaņota izskatīšana (attiecībā uz iespējamo risinājumu līdzekļiem, kā arī attiecīgos gadījumos, izmeklēšanas pasākumiem kā tādiem) ir uzskatāma par vēlamu, un kur koncentrācijas galvenā ekonomiskā ietekme ir saistīta ar šādiem tirgiem.

III. LIETU NODOŠANAS SISTĒMAS MEHĀNISMS

A. LIETU NODOŠANAS SISTĒMAS APSKATS

46. Apvienošanās regula izklāsta attiecīgos juridiskos nosacījumus lietu nodošanas sistēmas darbībai. Nosacījumi, kas doti Regulas 4. panta 4., 5. punktā, 9. un 22. pantā, sīki izklāsta dažādos etapus, kas vajadzīgi, lai lietu no Komisijas nodotu dalībvalstīm un otrādi.

47. Katrs no četriem attiecīgajiem nodošanas noteikumiem veido pašpietiekamu mehānismu noteiktas kategorijas koncentrācijas lietu nodošanai. Noteikumus var iedalīt šādi: a) Pirmspaziņošanas lietu nodošana: i) No Komisijas uz dalībvalstīm (4. panta 4. punkts) ii) No dalībvalstīm uz Komisiju (4. panta 5.punkts) b) Pēcpaziņošanas l ietu nodošana: i) No Komisijas uz dalībvalstīm (9. pants) ii) No dalībvalstīm uz Komisiju (22. pants)

48. Šī paziņojuma I pielikuma shēmās grafiskā veidā ir parādīti dažādi 4. panta 4., 5. punktā, 9. un 22. pantā noteiktie lietu nodošanas mehānisma dažādie procedūras etapi.

Pirms paziņošanas lietu nodošana

49. Pirmspaziņošanas lietu nodošanu var pieprasīt tikai attiecīgie uzņēmumi (37). Attiecīgajam uzņēmumam pašam jāpārbauda, vai koncentrācija atbilst 4. panta 4. punkta (ka koncentrācijai ir Kopienas mērogs, bet var būtiski ietekmēt konkurenci atsevišķā tirgū dalībvalstī) vai 4. panta 5. punkta kritērijiem (ka koncentrācijai nav Kopienas mērogs, bet to var izskatīt saskaņā ar vismaz triju dalībvalstu tiesību aktiem konkurences jomā). Tādā gadījumā attiecīgie uzņēmumi var izlemt pieprasīt lietas nodošanu Komisijai vai no tās, iesniedzot pamatotu pieprasījumu uz RS veidlapas. Pieprasījumu Komisija bez kavēšanās nosūta visām dalībvalstīm. Pārējais process atšķiras un notiek saskaņā ar 4. panta 4., vai 5. punktu. — Saskaņā ar 4. panta 4. punktu attiecīgā(-s) dalībvalsts(-is) (38) 15 darba dienu laikā no iesnieguma saņemšanas dienas var izteikt piekrišanu vai nepiekrišanu pieprasījumam. Dalībvalsts klusuciešanu uzskata par piekrišanu (39). Ja attiecīgā dalībvalsts vai dalībvalstis piekrīt lietas nodošanai, Komisijai ir vēl papildus apmēram 10 darba dienas (25 darba dienas kopš Komisija saņēmusi RS veidlapu), kuru laikā tā var izlemt nodot lietu. Komisijas klusuciešanu uzskata par piekrišanu. Ja Komisija piekrīt, lietu (vai vienu vai vairākas tās daļas) saskaņā ar attiecīgo uzņēmumu pieprasījumu nodod dalībvalstij vai dalībvalstīm. Ja lietas nodošana ir notikusi, attiecīgā dalībvalsts vai dalībvalstis attiecībā uz nodotās lietas daļu piemēro savus valsts tiesību aktus (40). Piemēro 9. panta 6. līdz 9. punktu. — Saskaņā ar 4. panta 5. punktu attiecīgās dalībvalstis (41), 15 darba dienu laikā no iesnieguma saņemšanas dienas var izteikt savu piekrišanu vai nepiekrišanu pieprasījumam. Minētā laika posma beigās Komisija pārbauda, vai kāda no dalībvalstīm, kura ir kompetenta izskatīt koncentrāciju saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem konkurences jomā, nav izteikusi nepiekrišanu. Ja neviena no šādām kompetentajām dalībvalstīm nepiekrišanu nav izteikusi, tiek uzskatīts, ka lieta iegūst Kopienas mērogu un tādējādi ir nodota Komisijas ekskluzīvā kompetencē. Šādā gadījumā, aizpildot veidlapu CO, iesaistītajām pusēm jāpaziņo Komisijai par lietu. Savukārt, ja viena vai vairākas kompetentās dalībvalstis ir izteikušas nepiekrišanu, Komisija nekavējoties informē visas dalībvalstis un attiecīgos uzņēmumus par šādu nepiekrišanu un lietas nodošanas process beidzas. Pusēm tad jāizpilda visi piemērojamie valsts paziņošanas noteikumi.

Pēcpaziņošanas lietu nodošana

50. Saskaņā ar 9. panta 2. punktu un 22. panta 1. punktu pēcpaziņošanas lietu nodošanu uzsāk dalībvalstis vai nu pēc savas iniciatīvas vai saskaņā ar 9. panta 2. punktu un 22. panta 5. punktu pēc Komisijas uzaicinājuma. Procedūras atšķiras atkarībā no tā, vai lietu nodošana notiek no Komisijas vai uz Komisiju. — Saskaņā ar 9. pantu dalībvalsts var lūgt Komisijai nodot tai tādu koncentrāciju Kopienas mērogā vai tās daļu, kas bijusi Komisijai paziņota, un kas draud nozīmīgi ietekmēt konkurenci atsevišķā tirgū minētajā dalībvalstī (9. panta 2. punkta a) apakšpunkts) vai, kas ietekmē šādu atsevišķu tirgu, kurš neveido nozīmīgu kopējā tirgus daļu (9. panta 2. punkta b) apakšpunkts). Pieprasījums ir jāiesniedz 15 darba dienu laikā no brīža, kad dalībvalsts saņem CO veidlapas kopiju. Komisijai vispirms jāpārbauda, vai ir izpildīti minētie juridiskie kritēriji. Pēc tam, realizējot savu administratīvo diskrēciju, tā var izlemt nodot lietu vai tās daļu. Ja pieprasījums par lietas nodošanu veikts saskaņā ar 9. panta 2. punkta b) apakšpunktu un, ja izpildīti juridiskie kritēriji, Komisijai jāveic (t.i nav diskrēcijas) lietas nodošana. Lēmums jāpieņem 35 darba dienu laikā no paziņojuma dienas vai, ja procedūru uzsākusi Komisija, 65 darba dienu laikā (42). Ja veikta lietas nodošana, attiecīgā dalībvalsts, ievērojot tikai 9. panta 6. un 8. punktu, piemēro savus valsts tiesību aktus konkurences jomā. — Saskaņā ar 22. pantu, dalībvalsts var pieprasīt, lai Komisija pārbauda koncentrāciju, kam nav Kopienas mēroga, bet, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un draud ievērojami ietekmēt konkurenci tās teritorijā. Pieprasījums jāiesniedz 15 darba dienu laikā no valstij iesniegtā paziņojuma dienas vai, ja šāds paziņojums netiek prasīts, no dienas, kad koncentrāciju attiecīgajai dalībvalstij “dara zināmu” (43). Komisija pieprasījumu pārsūta visām dalībvalstīm. Jebkura cita dalībvalsts(-is) 15 darba dienu laikā no sākotnējā pieprasījuma kopijas saņemšanas var izlemt pievienoties pieprasījumam (44). Termiņš visām valstīm attiecībā uz koncentrāciju tiek atlikts līdz lēmuma pieņemšanai par lietas izskatīšanas vietu; dalībvalsts šo valsts termiņu var atjaunot 15 darba dienu laikā, informējot Komisiju un apvienošanās puses, ka tā nevēlas pievienoties pieprasījumam. Vēlākais 10 darba dienās pēc šī 15 darba dienu termiņa beigām Komisijai jāpieņem lēmums, vai pieņemt lietu no pieprasījumu iesniegušās dalībvalsts(-īm). Ja Komisija lietu pārņem savā jurisdikcijā, lietas nodevējā dalībvalstī(-īs) valsts procedūras tiek pārtrauktas, un Komisija pieprasījumu iesniegušās valsts(-u) vārdā pārbauda lietu saskaņā ar Apvienošanās regulas 22. panta 4. punktu (45). Pieprasījumu neiesniegušās valstis var turpināt piemērot valsts tiesību aktus.

51. Nākamā paziņojuma iedaļā apskatītas vairākas sīkas sistēmas komponentes, lai jo īpaši sniegtu tālākus norādījumus uzņēmumiem, kas apsver veikt pieprasījumus pirmspaziņošanas posmā, vai kas varētu būt darījumu puses, ņemot vērā pēcpaziņošanas lietu nodošanas iespēju.

B. LIETU NODOŠANAS MEHĀNISMA DETAĻAS

52. Šī paziņojuma iedaļa sniedz norādījumus par lietu nodošanas sistēmas darbības konkrētiem aspektiem, kas izklāstīti Apvienošanās regulas 4. panta 4. un 5. punktā, un 9. un 22. pantā.

1. Konkurences iestāžu tīkls

53. Apvienošanās regulas 19. panta 2. punkts paredz, ka Komisija veic minētajā regulā paredzētās procedūras ciešā un nepārtrauktā sadarbībā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm (VKI). Sadarbība un dialogs starp Komisiju un VKI, kā arī VKI pašu starpā, ir sevišķi svarīgs koncentrāciju gadījumos, uz ko attiecas Apvienošanās regulā noteiktā lietu nodošanas sistēma.

54. Saskaņā ar Apvienošanās regulas 14. apsvērumu “Komisija un dalībvalstu kompetentās iestādes kopā veido valsts iestāžu tīklu, īstenojot savas atbilstošās pilnvaras ciešā sadarbībā, izmantojot efektīvus pasākumus informācijas apritei un apspriešanai, ar mērķi nodrošināt, ka lietu izskata atbilstošākā iestāde, ņemot vērā subsidiaritātes principu, un ar mērķi nodrošināt vairākkārtējas paziņošanas par attiecīgo koncentrāciju iespējamības samazināšanu līdz minimumam.”

55. Tīklam jānodrošina efektīva koncentrāciju pāradresācija saskaņā ar iepriekš minētajā II iedaļā aprakstītajiem principiem. Tas ietver pirmspaziņošanas lietu nodošanas mehānisma nevainojamu darbību, kā arī iespēju robežās sistēmas nodrošināšanu pēc kuras potenciālos pēcpaziņošanas lietu nodošanas pieprasījumus identificē cik drīz vien iespējams (46).

56. Saskaņā ar 4. panta 4. un 5. punktu Komisijai pamatotie attiecīgo uzņēmumu pieprasījumi jānosūta “nekavējoties” (47). Komisija cenšas šādus dokumentus nosūtīt nākamajā darba dienā pēc tam, kad tie saņemti vai izdoti. Informācijas apmaiņa tīklā notiek izmantojot dažādus līdzekļus atkarībā no apstākļiem: e-pasts, pasts, kurjerpasts, fakss, telefons. Jāatzīmē, ka sensitīvas vai konfidenciālas informācijas apmaiņa starp šiem kontaktpunktiem jāveic ar aizsargātu e-pastu vai ar jebkuriem citiem ar aizsardzību nodrošinātiem saziņas līdzekļiem.

57. Visiem tīkla dalībniekiem, ieskaitot Komisiju, gan visas VKI, to amatpersonām un citiem darbiniekiem, kā arī citām personām, kas darbojas minēto iestāžu pārraudzībā, ieskaitot arī dalībvalstu citu iestāžu amatpersonām un ierēdņiem, jāievēro dienesta noslēpuma glabāšanas pienākums, kas noteikts Apvienošanās regulas 17. pantā. Tās nedrīkst atklāt sabiedrībai neparedzētu informāciju, ko tās ieguvušas, piemērojot Apvienošanās regulu, ja vien fiziska vai juridiska persona, kura minēto informāciju sniegusi, piekrīt attiecīgās informācijas izpaušanai.

58. Konsultācijas un informācijas apmaiņa tīklā ir jautājums, ko risina sabiedriskās uzraudzības iestāžu starpā, bet tas nemaina no Kopienas vai dalībvalstu tiesību aktiem izrietošās tiesības vai pienākumus uzņēmumiem. Katra konkurences iestāde paliek pilnā mērā atbildīga par to, ka lietās, ko tā izskata, tiek ievēroti atbilstīgi procesuālie noteikumi.

2. Pirmspaziņošanas lietu nodošanas sistēmas ieviešana;informācija, ko sniedz pieprasījuma iesniedzējas puses

59. Lai lietu nodošanas sistēma darbotos ātri un nevainojami, ir būtiski, lai pieprasījumu iesniedzējas puses sniegtu pilnīgu un precīzu informāciju, kad vien nepieciešams, laicīgi un visefektīvākajā veidā. Juridiskās prasības par to, kāda informācija sniedzama un sekas gadījumā, ja sniedz nepareizu, nepilnīgu vai maldinošu informāciju, ir noteiktas Apvienošanās regulā, Apvienošanās regulas īstenošanas regulā (EK) Nr. 802/2004 un veidlapā RS (48).

60. Veidlapa RS nosaka, ka, pamatotajā iesniegumā norādītajai informācijai jābūt pareizai un pilnīgai. Ja puses iesniedz nepareizu vai nepilnīgu informāciju, Komisijai ir tiesības vai nu pieņemt lēmumu, pamatojoties uz Apvienošanās regulas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu (ja izmeklēšanas laikā tās uzmanības lokā nokļuvusi informācija par 4. panta 5. punkta nosacījumu neizpildi), vai atcelt jebkuru lēmumu, ko tā pieņem saskaņā ar 6. vai 8.pantu, sakarā ar 4. panta 5. punktā minēto lietas nodošanu, ievērojot Apvienošanās regulas 6. panta 3. punkta a) apakšpunktu vai 8. panta 6. punkta a) apakšpunktu. Pēc lēmuma pieņemšanas saskaņā ar 6. panta 1. punkta a) apakšpunktu vai pēc atcelšanas darījumam atkal piemērojami valsts tiesību akti konkurences jomā. Gadījumā, ja saskaņā ar 4. panta 4. punktu veiktā lietu nodošana notikusi pamatojoties uz nepareizu vai nepilnīgu informāciju, Komisija var prasīt paziņošanu saskaņā ar 4. panta 1. punktu. Bez tam Komisijai saskaņā ar Apvienošanās regulas 14. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir tiesības uzlikt naudas sodus. Visbeidzot pusēm jāapzinās, ka, ja lietu nodošana ir veikta, pamatojoties uz veidlapā RS ietverto nepareizo vai nepilnīgo informāciju, Komisija un/vai dalībvalstis var apsvērt veikt pēcpaziņošanas lietas nodošanu, lai atgrieztu atpakaļ lietu, kas bija nodota pirms paziņošanas dēļ šādas nepareizas vai nepilnīgas informācijas (49).

61. Norādot informāciju veidlapā RS vai vispār veicot pieprasījumu pirmspaziņošanas lietu nodošanai, nav paredzēts vai nepieciešams attiecīgajiem uzņēmumiem pierādīt, ka to koncentrācija novedīs pie kaitējošiem konkurences kropļojumiem (50). Viņiem tomēr jāsniedz pēc iespējas vairāk informācijas, kas skaidra parāda kādā veidā koncentrācija atbilst attiecīgajiem 4. panta 4. un 5. punktā noteiktajiem juridiskajiem kritērijiem, kā arī kāpēc koncentrāciju būtu vispiemērotāk izskatīt pieprasījumā norādītajai konkurences iestādei vai iestādēm. Apvienošanās regula neprasa publicēt faktu par veidlapas RS iesniegšanu, un nav arī paredzēts to darīt. Uz darījumu, kas nav publiskots, var rezultātā attiekties pirmspaziņošanas lietas nodošanas pieprasījums.

62. Kaut arī saskaņā ar Apvienošanās regulas īstenošanas regulu (EK) Nr. 802/2004 Komisija pieņem veidlapas RS jebkurā oficiālajā Kopienas valodā, attiecīgajiem uzņēmumiem, kas sniedz tīklā izplatāmu informāciju, tiek stingri ieteikts lietot valodu, kuru saprastu visi informācijas adresāti. Tas dalībvalstij atvieglotu šādu pieprasījumu apstrādi. Bez tam, kas attiecas uz pieprasījumiem lietas nodošanai dalībvalstij vai dalībvalstīm, pieprasījumu iesniedzējām pusēm tiek stingri ieteikts pievienot pieprasījuma kopiju tās dalībvalsts vai dalībvalstu valodā (-ās), attiecībā uz kurām tiek pieprasīta lietu nodošana.

63. Bez veidlapā RS norādītajām juridiskajām prasībām, attiecīgajiem uzņēmumiem jābūt gataviem sniegt papildus informāciju, ja tāda tiek prasīta, kā arī atklāti un godīgi jautājumu pārrunāt ar Komisiju un VKI, lai Komisijai un VKI dotu iespēju izvērtēt, vai uz attiecīgo koncentrāciju jāattiecina lietas nodošana.

64. Tiek aktīvi veicināti neformāli kontakti starp apvienošanās pusēm, kas iecerējušas iesniegt pirms iesnieguma lietas nodošanas pieprasījumu, no vienas puses, un Komisiju un/vai dalībvalsts iestādēm, no otras puses, pat pēc veidlapas RS iesniegšanas. Komisija ir apņēmusies sniegt uzņēmumiem, kuri vēlas izmantot Apvienošanās regulas 4. panta 4. un 5. punktā paredzēto pirmspaziņošanas lietu nodošanas sistēmu, neformālus un savlaicīgus norādījumus (51).

3. Koncentrācijas, kas atbilst lietu nodošanai

65. Tikai tās koncentrācijas, kas atbilst Apvienošanās regulas 3. panta nozīmei, atbilst arī lietu nodošanai saskaņā ar 4. panta 5. punktu un 22. pantu. Tikai tādas koncentrācijas, kas ietilpst attiecīgo valsts konkurences tiesību aktu apvienošanās kontrolei regulēšanas jomā, atbilst lietu nodošanai saskaņā ar 4. panta 4. punktu un 9. pantu (52).

66. Lietu nodošanas pieprasījumiem pirms iesnieguma, saskaņā ar Apvienošanās regulas 4. panta 4. un 5.punktu jābūt par koncentrācijām, attiecībā uz kurām ir ir pietiekami konkrēti plāni. Šajā sakarā vismaz jābūt labas ticības nodomam no attiecīgo uzņēmumu puses apvienoties, vai, publiska piedāvājuma gadījumā, vismaz publiskam paziņojumam par nodomu veikt šādu piedāvājumu (53).

4. Jēdziens “pirms paziņošanas” 4. panta 4. un 5. punkta izpratnē

67. 4. panta 4. un 5. punkts attiecas tikai uz pirmspaziņošanas posmu.

68. 4. panta 4. punktā precizēts, ka attiecīgie uzņēmumi var veikt lietas nodošanas pieprasījumu, iesniedzot pamatotu iesniegumu (veidlapa RS), “pirms koncentrācijas 1. punkta nozīmē paziņošanas”. Tas nozīmē, ka pieprasījumu var veikt tikai tad, ja, saskaņā ar 4. panta 1. punktu, nav iesniegta veidlapa CO.

69. Līdzīgi 4. panta 5. punktā noteikts, ka pieprasījumu var veikt “pirms jebkāda paziņojuma kompetentajām [valsts] iestādēm”. Tas nozīmē, ka, lai piemērotu šo noteikumu, par attiecīgo koncentrāciju nevar būt bijis nekādu formālu paziņojumu nevienā dalībvalsts jurisdikcijā. Pat viens paziņojums kaut kur Kopienā nepieļaus attiecīgajiem uzņēmumiem uzsākt 4. panta 5. punkta mehānismu. Saskaņā ar Komisijas viedokli, sods nav jāuzliek par darījuma nepaziņošanu valsts līmenī laikā kamēr pieprasījums saskaņā ar 4. panta 5. punktu vēl ir izskatāms.

5. Jēdziens “ koncentrācija, ko var izskatīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkurences jomā” un jēdziens “kompetenta dalībvalsts ” 4. panta 5. punktā

70. Regulas 4. panta 5. punkts ļauj attiecīgajiem uzņēmumiem pieprasīt tādas koncentrācijas, kurai nav Kopienas mēroga, pirmspaziņošanas lietas nodošanu un ko “var izskatīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkurences jomā vismaz trijās dalībvalstīs”.

71. “Var izskatīt” vai “izskatāms” jāsaprot kā koncentrācija, uz ko attiecas dalībvalsts jurisdikcija saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem konkurences jomā, kas regulē apvienošanās kontroli. Nav nepieciešama prasība obligāti paziņot, t.i., nav nepieciešams, ka par koncentrāciju jāpaziņo saskaņā ar valsts tiesību aktiem (54).

72. Saskaņā ar 4. panta 5. punkta trešo un ceturto daļu, gadījumā, ja vismaz viena dalībvalsts “kas ir kompetenta[s] izskatīt šo koncentrāciju saskaņā ar” tās “tiesību aktiem konkurences jomā ” ir izteikusi savu nepiekrišanu lietas nodošanai, lietu nenodod. “Kompetenta” dalībvalsts ir tāda dalībvalsts, kurā izskatāma koncentrācija un kurai tāpēc ir tiesības izskatīt koncentrāciju saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem konkurences jomā.

73. Veidlapas RS kopiju saņem visas dalībvalstis, ne tikai tās, kas “kompetentas” izskatīt attiecīgo lietu. Tomēr tikai dalībvalstis, kas ir “kompetentas” izskatīt lietu, tiek ņemtas vērā 4.panta 5. punkta trešās un ceturtās daļas nolūkiem. Saskaņā ar 4. panta 5. punkta trešo daļu, “kompetentām” dalībvalstīm ir 15 darba dienas laika no veidlapas RS saņemšanas brīža, lai izteiktu sava piekrišanu vai nepiekrišanu lietas nodošanai. Ja tās visas piekrīt, uzskata, ka lieta saskaņā ar 4. panta 5. punkta piekto daļu iegūst Kopienas mērogu. Un otrādi, ja saskaņā ar 4. panta 5. punkta ceturto daļu pat tikai viena “kompetentā” dalībvalsts nepiekrīt, ne no vienas dalībvalsts lietu nodošana nenotiek.

74. Ņemot vērā iepriekš minēto mehānismu, nevainojamai 4. panta 5. punkta darbībai ir būtiski, lai visas dalībvalstis, kurās lieta ir izskatāma saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkurences jomā, un kuras ir tāpēc “kompetentas” izskatīt lietu saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkurences jomā, būtu pareizi noteiktas. Tāpēc veidlapā RS prasīts attiecīgiem uzņēmumiem sniegt pietiekamu informāciju, kas katrai un visām dalībvalstīm ļautu noteikt, vai tā ir vai nav kompetenta pārbaudīt koncentrāciju saskaņā ar saviem valsts tiesību aktiem konkurences jomā.

75. Situācijās, kad veidlapa RS aizpildīta pareizi, sarežģījumiem nevajadzētu rasties. Attiecīgajiem uzņēmumiem pareizi jānorāda visas dalībvalstis, kas ir kompetentas izskatīt lietu. Tomēr situācijās, kad attiecīgie uzņēmumi nav pareizi aizpildījuši veidlapu RS, vai kad starp dalībvalstīm patiesi nav īstas vienošanās attiecībā uz to, kuras dalībvalstis ir “kompetentas” izskatīt lietu, var rasties sarežģījumi. — Ceturtā 4. panta 5. punkta trešajā daļā paredzētajā 15 darba dienu laikā dalībvalsts, kas veidlapā RS nav norādīta kā “kompetenta”, var informēt Komisiju par to, ka tā ir “kompetenta” un, tāpat kā citas “kompetentās” dalībvalstis, izteikt savu piekrišanu vai nepiekrišanu lietu nodošanai. — Līdzīgi, 4. panta 5. punkta trešajā daļā paredzētajā 15 darba dienu laikā dalībvalsts, kura veidlapā RS norādīta kā “kompetenta”, var Komisiju informēt, ka tā nav “kompetenta”. Minētā dalībvalsts tad tiek ignorēta 4. panta 5. punkta nolūkā.

76. Tiklīdz 15 darba dienu termiņš ir beidzies un nepiekrišana nav izteikta, lietas nodošanu uzskata par spēkā esošu. Tas nodrošina saskaņā ar Apvienošanas regulas 6. vai 8. pantu pieņemto to Komisijas lēmumu spēkā esamību, kas pieņemti pēc 4. panta 5. punktā noteiktās lietas nodošanas.

77. Tas tomēr nenozīmē, ka attiecīgie uzņēmumi var sistēmu izmantot neuzmanīgi, vai ar nolūku veidlapā RS sniegt nepareizu informāciju, ieskaitot to, kas attiecas uz koncentrācijas izskatāmību dalībvalstīs. Kā atzīmēts iepriekš 60. punktā, Komisija var veikt pasākumus, lai labotu situāciju un novērst šādus pārkāpumus. Attiecīgajiem uzņēmumiem jāapzinās arī, ka šādos apstākļos, kad lietu nodošana notikusi, pamatojoties uz nepareizu vai nepilnīgu informāciju, dalībvalsts, kura tic, ka tā bijusi kompetenta izskatīt lietu, bet tai nebija iespējas uzlikt veto lietu nodošanai nepareizas informācijas iesniegšanas dēļ, var pieprasīt pēcpaziņošanas lietu nodošanu.

6. Paziņošana un lēmumu publicēšana

78. Saskaņā ar 4. panta 4. punkta ceturto daļu, 4. panta 5. punkta ceturto daļu, 9. panta 1.punktu un 22. panta 3. punkta otro daļu Komisijai ir pienākums informēt attiecīgos uzņēmumus vai personas un visas dalībvalstis par visiem lēmumiem, kas pieņemti koncentrācijas lietu nodošanas sakarā, ievērojot minētos noteikumus.

79. Informāciju sniedz attiecīgajiem uzņēmumiem adresētā vēstulē (vai attiecībā uz lēmumiem, kas pieņemti saskaņā 9. panta 1. punktu vai 22. panta 3. punktu,vēstulē, kas adresēta attiecīgajai dalībvalstij). Visas dalībvalstis saņem attiecīgās vēstules kopiju.

80. Nepastāv prasība šādus lēmumus publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (55). Komisija tomēr šādiem lēmumiem, ievērojot prasības par konfidencialitātes ievērošanu, piešķir vajadzīgo publicitāti Konkurences ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē.

7. Līguma 9. panta 6. punkts

81. Regulas 9. panta 6. punkts paredz, ka gadījumos, ja Komisija nodod paziņotu koncentrāciju dalībvalstij saskaņā ar 4. panta 4. punktu vai 9. panta 3. punktu, attiecīgajai VKI lieta jāizskata “bez [nevajadzīgas] kavēšanās”. Attiecīgi, kompetentajai iestādei saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem lieta jāizskata pēc iespējas ātrāk.

82. Bez tam, 9. panta 6. punktā paredzēts, ka kompetentā valsts iestāde 45 darba dienu laikā pēc tam, kad Komisija lietas nodevusi, vai pēc tam, kad valsts līmenī saņemts paziņojums, informē attiecīgos uzņēmumus par “sākotnējā konkurences novērtējuma” rezultātiem un to, kādas “turpmākas darbības”, ja tādas paredzētas, tā iesaka veikt. Tādējādi 45 darba dienu laikā, attiecīgi, pēc lietu nodošanas vai pēc paziņojuma, apvienošanās puses jānodrošina ar pietiekamu informāciju, lai ļautu tām saprast jebkādu sākotnēju ar konkurenci saistītu bažu iedabu, kuras iestādei varētu rasties, kā arī, lai puses būtu informētas par izmeklēšanas iespējamo apjomu un ilgumu. Tikai izņēmuma kārtā attiecīgā dalībvalsts šo termiņu drīkst apturēt, ja uzņēmumi nav snieguši nepieciešamo informāciju, kā tas prasīts saskaņā ar minētās valsts tiesību aktiem konkurences jomā.

IV. NOBEIGUMA PIEZĪMES

83. Šis paziņojums regulāri tiks pārskatīts, jo īpaši pēc lietu nodošanas noteikumu visa veida pārskatīšanas Apvienošanās regulā. Šajā sakarā jāatzīmē tas, ka, saskaņā ar Apvienošanās regulas 4. panta 6.punktu, Komisijai līdz 2009. gada 1. jūlijam, jādara zināms Padomei par pirmspaziņošanas lietu nodošanas noteikumu 4. panta 4. un 5. punktā darbību.

84. Šis paziņojums neskar Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas vai Eiropas Kopienu Tiesas veikto piemērojamā Līguma un regulatīvo normu interpretāciju.

(1) OV L 24, 29.1.2004., 1. lpp. Ar šo Regulu pārstrādāta Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 30.12.1989., 1. lpp.). Labotā versija OV L 257, 21.9.1990., 13. lpp.

(2) Skatīt EEZ Apvienotās komitejas 2004. gada 8.jūnija Lēmumu Nr.78/2004 (OV L 219, 8.6.2004., 13. lpp.).

(3) Skatīt piezīmes Padomes Regulai (EEK) Nr. 4064/89 [“Apvienošanās kontrole Eiropas Savienībā”, Eiropas Komisija, Brisele-Luksemburga, 1998.g., 54.lpp.]. Skatīt arī Lietu T-119/02 Philips/ Komisija, Rec., 2003, II-1433.lpp. (Lieta M.2621 SEB/Moulinex) 354.punktā.

(4) Tas ir fakts, ka dažas Kopienas mēroga koncentrācijas ietekmē konkurenci valsts vai vietējos tirgos vienā vai vairākās dalībvalstīs.

(5) M.2698 Promatech/Sulzer; M.2738 GE/Unison; M.3136 GE/AGFA.

(6) Tāpat Eiropas Konkurences iestāžu (EKI) asociācijas kontekstā dalībvalstu konkurences iestādes ir izdevušas ieteikumu, kas domāts, lai sniegtu norādījumus par principiem, pēc kuriem valstu konkurences uzraudzības iestādes izskatītu lietas, kas atbilst kopējai lietu nodošanai saskaņā ar Apvienošanās regulas 22. pantu – EK Apvienošanās regulas 22.panta piemērošanas principi, ko veic valstu konkurences iestādes EKI tīklā.

(7) Lai gan ar 1. panta 3. punkta ieviešanu 1997. gadā daži šādi gadījumi atbilst Apvienošanās regulas jurisdikcijai, bet daudzi ir ārpus tās. Skatīt 21. punktu et seq Komisijas 2001. gada 11. decembra Zaļajā grāmatā, KOM (2001)745 galīgs.

(8) Skatīt Apvienošanās regulas 11., 12. un 14. apsvērumu.

(9) Skatīt Apvienošanās Regulas 11. apsvērumu.

(10) Skatīt tomēr, infra, 14. atsauci. Bez tam ir jāatzīmē, ka saskaņā ar 4.panta 5.punktu Komisijai nav diskrēcijas pieņemt vai nepieņemt lietu, uz ko neattiecas tās sākotnējā jurisdikcija.

(11) Skatīt EK Līguma 5. pantu

(12) Skatīt Apvienošanās regulas 11. un 14. apsvērumu.

(13) Skatīt Apvienošanās regulas 9. panta 8. punktu; skatīt arī Philips/Komisija (343. punkts), kur Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesa apgalvo, ka “lai gan saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 4064/89 9. panta 3. punkta pirmo daļu Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz koncentrācijas lietu nodošanu, tā nevar izlemt veikt šādu lietas nodošanu gadījumā, ja izskatot dalībvalsts pieprasījumu par lietas nodošanu, ir skaidrs, ka, pamatojoties uz precīzu un saskanīgu pierādījumu kopumu, šāda lietas nodošana nevar attiecīgā tirgū nodrošināt efektīvu konkurenci.”; skatīt arī T-346/02 un T-347/02 Cableuropa SA /Komisija, 2003. gada 30. septembris, lieta nav vēl izziņota (215. punkts). Komisijas vērtējumam svarīgie nosacījumi ietver, inter alia, faktu, ka dalībvalstī: i) ir īpaši tiesību akti koncentrācijas kontrolei konkurences aspektā un specializētas struktūras, lai nodrošinātu, ka šie tiesību akti tiek īstenoti valsts tiesu iestāžu uzraudzībā; ii) ir precīzi identificētas kompetences bažas, ko radījusi koncentrācija attiecīgajos tirgos minētajā dalībvalstī (skatīt augstāk citēto Philips/ Komisija 346-347. punktu).

(14) Tas var ietvert apsvērumus par salīdzinošajām izmaksām, termiņa nokavējumu, juridisko nenoteiktību un pretrunīga vērtējuma risku, kas var tikt saistīta ar izmeklēšanu, vai tās daļu, un ko veic daudzas iestādes.

(15) Skatīt Apvienošanās regulas 11. apsvērumu.

(16) Pirmās instances tiesa lietā Philips / Komisija ieņēma nostāju, obiter dictum, ka lietu “fragmentācija”, kaut arī iespējama 9. panta piemērošanas rezultātā, ir “nevēlama raugoties no “vienas institūcijas apstiprinājuma” principa, uz kuru balstās Regula (EEK) Nr. 4064/89”. Turklāt, Tiesa, atzīstot, ka “nekonsekventu, vai pat nesavietojamu” lēmumu pieņemšanas risks no Komisijas un dalībvalstu puses “ir raksturīgs ar 9. pantu iedibinātajai lietu nodošanas sistēmai, skaidri darīja zināmu, ka pēc tās uzskatiem, tas nav vēlams. (Skatīt 350. un 380. punktu).

(17) Tas atbilst Komisijas lēmumam lietās M.2389 Shell/DEA un M.2533 BP/E.ON nodot uz Vāciju visas lietas par pakārtotiem naftas produktu tirgiem. Komisija paturēja to lietu daļas, kas saistītas ar iepriekšējā posma tirgiem Līdzīgi lietā M.2706 P&O Princess/Carnival Komisija izmantoja savu diskrēciju, lai nenodotu daļu lietas uz Apvienoto Karalisti, tāpēc ka tā vēlējās izvairīties no lietas fragmentācijas (Skatīt Komisijas 11. aprīlī 2002 paziņojumu presei, IP/02/552).

(18) Skatīt Apvienošanās regulas 11. apsvērumu.

(19) Skatīt Apvienošanās regulas 14. apsvērumu. Tas, protams, ir darījuma pušu ziņā, kuras ir pilnībā un godīgi ir atklājušas visus attiecīgos faktus to pieprasījumā par lietas nodošanu pirms iesnieguma.

(20) Skatīt 16. apsvērumu, kas nosaka, ka attiecīgajiem uzņēmumiem … nav vajadzīgs pierādīt, ka koncentrācijas sekas būtu konkurencei kaitējošas”.

(21) “Ietekmēto tirgu” pastāvēšana RS veidlapas nozīmē vispār būtu jāuzskata par pietiekamu, lai izpildītu 4. panta 4. punkta prasības. Tomēr puses var norādīt uz jebkādiem faktoriem, kas var būt svarīgi konkurences analīzei lietā (tirgu pārklāšanās, vertikālā integrācija utt.).

(22) Šajā nolūkā pieprasījuma iesniedzējām pusēm jāapsver tie faktori, kuri parasti liecina par valsts mēroga vai mazāka mēroga tirgiem, tādi kā, pirmkārt, produkcijas raksturojums (piemēram, zema produkcijas vērtība pretstatā ievērojamām transporta izmaksām), pieprasījuma īpašas iezīmes (piemēram, gala patērētāju iepirkšanās to darbības apkaimē) un piedāvājums, ievērojamas cenu un tirgus akciju atšķirības dažādās valstīs, vietējo patērētāju tradīcijas, dažādi regulatīvie režīmi, nodokļi un citi tiesību akti. Tālāki norādījumi atrodami Komisijas paziņojumā par attiecīgā tirgus definīciju Kopienas konkurences tiesību aktos (OV C 372, 9.12.1997., 5. lpp.).

(23) Skatīt, piemēram, dažu atsevišķu naftas uzglabāšanas tirgu lietas nodošanu no Komisijas izvērtēšanai Francijas iestādēm lietās M.1021 Compagnie Nationale de Navigation-SOGELF, M.1464 Total/Petrofina, un lietā M.1628 Totalfina/Elf Aquitaine, lietā M.1030 Lafarge/Redland, lietā M.1220 Alliance Unichem/Unifarma, lietā M.2760 Nehlsen/Rethmann/SWB/Bremerhavener Energiewirtschaft, un lietā M.2154 C3D/Rhone/Go-ahead; lieta M.2845 Sogecable/Canal Satelite Digital/Vias Digital.

(24) Skatīt lietu M.580 ABB/Daimler Benz, kur Komisija nepiekrita Vācijas pieprasījumam par lietas nodošanu saskaņā ar 9.pantu apstākļos kur, lai gan bažas par konkurenci bija ierobežotas ar Vācijas tirgiem, darījumam (kurš radītu lielāko dzelzceļa iekārtu piegādātāju pasaulē) būtu ievērojama atbalss visā Eiropā. Skatīt arī lietu M.2434 Hidroelectrica del Cantabrico/EnBW/Grupo Vilar Mir, kur, neskatoties uz Spānijas pieprasījumu nodot lietu saskaņā ar 9.pantu, Komisija turpināja lietas izmeklēšanu un pieņēma 8. panta 2. punktā paredzēto lēmumu.

(25) Dažus no piemēriem skatīt M. 1383 Exxon/Mobil, kur Komisija, neskatoties uz Apvienotās Karalistes pieprasījumu, lai daļa no koncentrācijas lietas, kas attiecās uz auto degvielas mazumtirdzniecību Skotijas ziemeļrietumos, tiktu tai nodota, turpināja izmeklēšanu, jo lieta prasīja vienotu un saskaņotu pasākumu paketi, kas bija izstrādāta, lai risinātu visus problemātiskos jautājumus attiecīgajā nozarē; skatīt arī M.2706 P&O Princess/Carnival, kur neskatoties uz to, ka Apvienotās Karalistes iestādes bija novērtējušas konkurējošu piedāvājumu no Royal Caribbean, Komisija nepiekrita daļējas lietas nodošanas pieprasījumam, lai izvairītos no lietas fragmentācijas un nodrošinātu dažādu darījuma ietekmēto valsts tirgu vienotu izmeklēšanu.

(26) Skatīt M. 2898, Le Roy Merlin/Brico, M.1030, Redland/Lafarge, M. 1684, Carrefour/Promodes.

(27) Lietā M.330 MacCormick/CPC/Rabobank/Ostmann, Komisija nodeva lietu Vācijai, tāpēc, ka tā varēja labāk izmeklēt vietējos apstākļus 85 000 tirdzniecības vietās Vācijā; lietas nodošana Nīderlandei notika lietā M.1060 Vendex/KBB, jo tā varēja labāk novērtēt vietējo patērētāju gaumi un tradīcijas; Skatīt arī lietu M.1555 Heineken/Cruzcampo, lietu M.2621 SEB/Moulinex (kur patērētāju izvēle un tirdzniecības un mārketinga prakse bija raksturīga Francijas tirgum); lietu M.2639 Compass/Restorama/Rail Gourmet/Gourmet, un lietu M.2662 Danish-Crown/Steff-Houlberg.

(28) Lietā M.716 Gehe/Lloyds Chemists, piemēram, Komisija nodeva lietu, jo uz Lloyds attiecās arī cits piedāvājums, kas neietilpa EKAR robežvērtībās, bet ko rūpīgi pārbaudīja Apvienotās Karalistes iestādēs: lietas nodošana ļāva abiem piedāvājumiem tikt rūpīgi pārbaudītiem vienā un tajā pašā iestādē; lietā M.1001/M.1019 Preussag/Hapag-Lloyd/TUI notika divu darījumu lietas nodošana Vācijai, kuras kopā ar trešo, par kuru paziņoja Vācijā, radītu bažas par konkurenci: nodošana nodrošināja, ka visi trīs darījumi tika izskatīti vienādā veidā; lietā M.2044 Interbrew/Bass Komisija nodeva lietu Apvienotās Karalistes iestādēm, tāpēc ka tās tajā pašā laikā izvērtēja Interbrew alus darītavas Whitbread pārņemšanu, un sakarā ar to nesenās izmeklēšanas pieredzi tajos pašos tirgos; līdzīgi, skatīt arī lietas M.2760 Nehlsen/Rethmann/SWB/Bremerhavener Energiewirtschaft, M.2234 Metsaliitto Osuuskunta/Vapo Oy/JV, M.2495 Haniel/Fels, M.2881 Koninklijke BAM NBM/HBG, un M.2857/M.3075-3080 ECS/IEH un sešas citas lietas par Electrabel vietējo izplatītāju pārņemšanu. Lietā M.2706 P&O Princess/Carnival tomēr, neskatoties uz to, ka Apvienotās Karalistes iestādes bija jau novērtējušas konkurējošo piedāvājumu no Royal Caribbean, Komisija nepiekrita pieprasījumam par daļēju lietas nodošanu. Komisija identificēja konkurences sākotnējās bažas citu valstu tirgos, kurus ietekmētu apvienošanās, un tādējādi vēlējās izvairīties no lietas sfragmentācijas (Skatīt Komisijas 11.4.2002 paziņojumu presei, IP/02/552).

(29) “Ietekmēto tirgu” esamība veidlapas RS nozīmē visumā uzskata par pietiekamu. Tomēr puses var norādīt uz jebkādiem faktoriem, kas var būt svarīgi analīzē par lietas ietekmi uz konkurenci (tirgu pārklāšanās, vertikālā integrācija utt).

(30) Skatīt septiņu dalībvalstu kopēju lietas nodošanu Komisijai saistībā ar darījumu, kas ietekmēja visas pasaules tirgus lietā M.2738 GE/Unison, un septiņu dalībvalstu kopēju lietas nodošanu Komisijai saistībā ar darījumu, kas ietekmēja Rietumeiropas tirgu lietā M.2698 Promatech/Sulzer; skatīt arī EK Apvienošanās regulas 22. panta piemērošanas principi, ko veic valstu konkurences iestādes EKI tīklā, darbu, ko publicējušas Eiropas konkurences iestādes (EKI), 11. punktu.

(31) Tas, piemēram, var būt gadījumos saistībā ar darbībām ietekmētos tirgos, lai arī valsts tirgu (vai pat mazāka mēroga nekā valsts tirgu konkurences novērtējuma nolūkiem) tomēr raksturo kopējie visEiropas vai visas pasaules zīmoli, kopējās visEiropas un visas pasaules intelektuālās īpašuma tiesības, vai centralizēta ražošana vai izplatīšana - vismaz tiktāl ciktāl šāda centralizēta ražošana vai izplatīšana varētu ietekmēt visus tirgus uzlabošanas pasākumus.

(32) Skatīt Apvienošanās regulas 12. un 16. apsvērumu.

(33) Skatīt Komisijas paziņojumu par attiecīgā tirgus definīciju Kopienas konkurences tiesību aktos (OV C 372, 9.12.1997, 5.lpp.).

(34) Skatīt saskaņā ar 9. panta 2. punkta b) apakšpunktu Komisijas nodotās lietas: M.2446, Govia/Connex South Central, kur darījums atsevišķos dzelzceļa posmos Apvienotajā Karalistē Londonas/Getvikas-Braitonas rajonā ietekmēja konkurenci; M.2730, Connex/DNVBVG, kur darījums ietekmēja vietējā sabiedriskā transporta pakalpojumu konkurenci Riesas rajonā (Saksijā, Vācijā); un M. 3130, Arla Foods/Express Diaries, kur darījums ietekmēja tirgus konkurenci Apvienotajā Karalistē Londonas, Jorkšīras un Lankšīras rajonos pudelēs fasētā piena piedāvājumā piena piegādātājiem. Lai definētu kopējā tirgus nenozīmīgo daļu, daži norādījumi atrodami precedentu tiesībās, kas saistītas ar EK Līguma 82.panta piemērošanu. Šajā kontekstā Eiropas Kopienu Tiesa ir formulējusi diezgan plašu jēdzienu par to, kas var būt kopējā tirgus nozīmīga daļa, atsaucoties, inter alia, uz empīriskiem pierādījumiem. Precedentu tiesībās, piemēram, atrodamas norādes, kas lielā mērā balstās uz tādiem praktiskiem kritērijiem kā “ražošanas veids un apjoms, šī ražojuma patēriņš, kā arī pārdevēju un pircēju paradumi un ekonomiskās iespējas”. Skatīt lietu 40/73, Suiker Unie/Commission, Rec.,1975., 1663. lpp. Skatīt arī lietu C-179/90, Porto di Genova, Rec.,1991., 5889. lpp., kur Dženovas osta tika uzskatīta par kopējā tirgus nozīmīgu sastāvdaļu. Sevis radītajās precedenta tiesībās Tiesa ir arī noteikusi, ka virkne atsevišķu tirgu kopā var tikt uzskatīta kā nozīmīga kopējā tirgus daļa. Skatīt, piemēram, lietu C-323/93, Centre d'insémination de la Crespelle, Rec., 1994., I-5077. lpp., 17. punktu, kur Tiesa paziņoja, ka “Šajā gadījumā, darot apsēklošanas centru darbību atkarīgu no atļaujas saņemšanas, un paredzot, ka ikvienam centram ir ekskluzīvas tiesības apkalpot noteiktu rajonu, valsts tiesību akti piešķīra šiem apsēklošanas centriem ekskluzīvas tiesības. Tādējādi, izveidojot par labu šiem uzņēmumiem monopoluzņēmumu virkni, kas ir teritoriāli ierobežota, bet kopā aptver visas dalībvalsts teritoriju, minētie valsts noteikumi Līguma 86.panta izpratnē rada dominējošu stāvokli kopējā tirgus nozīmīgā daļā”.

(35) Skatīt arī pēc analoģijas Komisijas paziņojumu - Pamatnostādnes par ietekmi uz tirdzniecību jēdzienu, kas ietverts Līguma 81. un 82. pantā (OV C 101, 27.4.2004., 81. lpp.).

(36) Skatīt septiņu dalībvalstu kopēju lietas nodošanu Komisijai saistībā ar darījumu, kas ietekmēja visas pasaules tirgus lietā M.2738 GE/Unison, un septiņu dalībvalstu kopēju lietas nodošanu Komisijai saistībā ar darījumu, kas ietekmēja Rietumeiropas tirgu lietā M.2698 Promatech/Sulzer; skatīt arī EK Apvienošanās regulas 22. panta piemērošanas principi, ko veic valstu konkurences iestādes EKI tīklā, darbu, ko publicējušas Eiropas konkurences iestādes (EKI), 11. punkts.

(37) Termins “attiecīgie uzņēmumi” ietver “personas” 3.panta 1.punkta b) apakšpunkta izpratnē.

(38) Attiecīgā dalībvalsts vai dalībvalstis ir tās, kuras norādītas veidlapā RS, un kam, kam tiks nodota lieta, ja pieļauts pieprasījums.

(39) Šis mehānisms ir būtiska visu Apvienošanās regulā noteikto lietu nodošanas procedūru iezīme. Mehānismu iespējams apzīmēt kā “pozitīvu klusumu” jeb opozīcijas trūkumu: respektīvi, ja Komisija vai dalībvalsts nepieņem lēmumu, to uzskata kā pozitīva lēmuma pieņemšanu. Šis mehānisms bija jau Regulas (EEK) Nr. 4064/89 9. panta 5. punkta iezīme. Tas tagad ietverts Apvienošanās regulas 4. panta 4. punktā (otrajā un ceturtajā daļā), 4. panta 5. punktā (ceturtā daļa), 9. panta 5. punktā un 22. panta 3. punkta pirmās daļas pēdējā teikumā. Pozitīvā klusuma mehānismu tomēr nepiemēro attiecībā uz dalībvalstu lēmumiem par pievienošanos pieprasījumam saskaņā ar 22. panta 2. punktu.

(40) 4. panta 4.punkts ļauj apvienošanās pusēm pieprasīt pilnu vai daļēju lietu nodošanu. Komisijai un dalībvalstīm vai nu jāatbalsta, vai jānoraida pieprasījums, bet tās nedrīkst mainīt tā būtību, piemēram, nodot tikai daļu lietas, ja nodošana pieprasīta visai lietai. Daļējas lietu nodošanas gadījumā attiecīgā dalībvalsts piemēro savus tiesību aktus konkurences jomā attiecībā uz nodoto lietas daļu. Uz pārējo lietas daļu turpina attiekties Apvienošanās regula kā parasts, tas ir, attiecīgajiem uzņēmumiem, saskaņā ar Apvienošanās regulas 4.panta 1. punktu, ir pienākums paziņot par koncentrācijas lietas nenodoto daļu uz veidlapas CO . Un otrādi, ja dalībvalstij tiek nodota visa lieta, 4. panta 4. punkta pēdējā daļa precizē, ka nav pienākums par lietu ziņot Komisijai. Šo lietu tādējādi Komisija neizskatīs. Attiecīgā dalībvalsts visai lietai izskatīšanā piemēro savus valsts tiesību aktus; neviena cita dalībvalsts nevar piemērot attiecībā uz attiecīgo koncentrāciju valsts tiesību aktus.

(41) Tas ir, tās, kas būtu kompetentas izskatīt lietu saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem konkurences jomā, ja lietas nodošana nenotiek. Attiecībā uz jēdzienu “kompetentas izskatīt” lietu, skatīt zemāk iedaļu B. 5.

(42) Kas attiecas uz gadījumiem, kad Komisija 65 darba dienu laikā veic sagatavošanās darbības, skatīt 9.panta 4.punkta b) apakšpunktu un 9. panta 5. punktu.

(43) Jēdziens “darīt zināmu”, kas izriet no 22. panta formulējuma, šajā kontekstā interpretējams kā tāda informācija, kas pietiekama, lai veiktu sākotnēju novērtējumu par to, vai pastāv kritēriji pieprasījumam lietu nodot saskaņā ar 22. pantu.

(44) Jāatzīmē, ka 22. pants ļauj dalībvalstij pievienoties sākotnējam pieprasījumam, pat ja par koncentrāciju tai vēl nav paziņots. Tomēr dalībvalstis to nevar izdarīt, ja tās brīdī, kad Komisija tās informējusi, ka pieprasījumu par lietu nodošanu jau iesniegusi kāda cita dalībvalsts, vēl nav saņēmušas nepieciešamo informāciju no apvienošanās pusēm. Neatkarīgi no dalībvalsts spējas sazināties ar apvienošanās pusēm, lai pārbaudītu, vai tā kompetenta izskatīt jebkuru konkrētu darījumu, paziņojumus iesniegušajām pusēm tiek stingri ieteikts savus paziņojumus, ja tas iespējams, iesniegt visām kompetentajām dalībvalstīm vienlaicīgi.

(45) Ja Komisija saskaņā ar 22. pantu koncentrāciju pārbauda vienas vai vairāku dalībvalstu vārdā, tā var pieņemt visus būtiskos lēmumus, kādi paredzēti Apvienošanās regulas 6. un 8. pantā. Tas paredzēts minētās regulas 22. panta 4. punktā. Jāatzīmē, ka Komisija koncentrāciju pārbauda pēc dalībvalstu pieprasījuma un to vārdā. Šis pants tāpēc jāinterpretē kā prasība Komisijai pārbaudīt koncentrācijas ietekmi minēto dalībvalstu teritorijā. Komisija nepārbaudīs koncentrācijas ietekmi to dalībvalsts teritorijā, kuras nav pievienojušās pieprasījumam, ja vien šāda pārbaude nav nepieciešama, lai izvērtētu koncentrācijas ietekmi pieprasījumu iesniegušās dalībvalsts teritorijā (piemēram, kur ģeogrāfiskais tirgus sniedzas ārpus pieprasījumu iesniegušās dalībvalsts teritorijas/vai teritorijām).

(46) Jaunāko informāciju par iespējamu pieprasījumu nodot lietu, piemēram, Komisija var ņemt vērā, nolemjot nepiekrist pieprasījumam par atkāpi no apturēšanas sekām, kā tas paredzēts Apvienošanās regulas 7. panta 3. punktā.

(47) Jāatzīmē, ka, saskaņā ar Apvienošanās regulas 19. panta 1. punktu Komisijai ir arī pienākums VKI nosūtīt paziņojumu un Komisijā iesniegto vai sagatavoto svarīgāko dokumentu kopijas.

(48) Veidlapa RS pievienota 2004. gada 7. aprīļa Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regulai (EK) Nr. 802/2004 ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju, OV L 133, 30.4.2004., 1. lpp.).

(49) Tas būtu atbilstīgs “risinājums”, ja pieprasījuma iesniedzējas puses ir iesniegušas nepareizu vai nepilnīgu informāciju, kas neietekmē 4. panta 5. punkta nosacījumu izpildi, un kas izmeklēšanas laikā nonāk Komisijas uzmanības lokā.

(50) Skatīt Apvienošanās regulas 16. apsvērumu.

(51) Pieprasījums atkāpei no apturēšanas sekām, kā tas paredzēts Apvienošanās regulas 7. panta 3. punktā, parasti būtu neatbilstīgs nodomam veikt pirmspaziņošanas lietu nodošanas pieprasījumu saskaņā ar 4. panta 4. punktu.

(52) Un otrādi, atsauci uz savas “ valsts konkurences jomas tiesību aktiem” 21. panta 3. punktā un 22. panta 3. punktā jāsaprot kā atsauci uz visiem valsts tiesību aktu konkurences jomā aspektiem.

(53) Skatīt Apvienošanās regulas 34. apsvērumu un 4. panta 1. punktu.

(54) Pat tādos apstākļos, kad paziņojums ir voluntārs de jure, praktiski puses var vēlēties vai no tām tiek sagaidīts, ka tās iesniedz paziņojumu.

(55) Saskaņā ar Apvienošanās regulas 20. pantu, šī prasība noteikta tikai lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar 8. panta 1. līdz 6. punktu, 14. un 15. pantu.