LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 232/1

Reģionu komitejas Atzinums “Solidaritāte veselības aprūpē – nevienlīdzības mazināšana veselības aprūpes jomā ES”

(2010/C 232/01)

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Ievads

1. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas apņemšanos atbalstīt un papildināt dalībvalstu un vietējo un reģionālo pašvaldību centienus pievērsties veselības aprūpes nevienlīdzības jautājumam Eiropas Savienībā. Svarīgi atzīt, cik būtiska problēma ir dalībvalstu savstarpējās un arī iekšējās atšķirības veselības aprūpes jomā. Komiteja piekrīt Komisijai un atbalsta tās viedokli, ka nevienlīdzība veselības aprūpes jomā var apdraudēt ES apņemšanos nodrošināt solidaritāti, sociālo un ekonomisko kohēziju, cilvēktiesību ievērošanu un iespēju vienlīdzību. Tomēr vairāk uzmanības Komisijai bija jāvelta Lisabonas līgumā iekļautajam “teritoriālās kohēzijas” mērķim;

2. atzīst un arī pati lieto PVO veselības definīciju — “veselība ir ne tikai slimības un fiziskā vājuma neesamība, bet gan pilnīgas garīgās un fiziskās labklājības stāvoklis”;

3. atgādina Komisijai, ka Lisabonas līguma 3. pantā ietverta prasība izveidot iestādes, kuru uzdevums ir veicināt Eiropas iedzīvotāju labklājību;

4. vērš Komisijas uzmanību uz PVO pārstāvja sera Michael Marmot publikāciju “Novērst nevienlīdzību vienas paaudzes laikā — vienlīdzība veselības aprūpē, ietekmējot veselības stāvokli noteicošos sociālos faktorus” (“Closing the Gap in a Generation — Health Equity through action on the social determinants of health”). RK uzskata, ka tam jābūt galvenajam ES instrumentam, risinot veselības aprūpes nevienlīdzības jautājumu;

5. piekrīt gan Komisijas sniegtajam vērtējumam, ka nevienlīdzība veselības jomā ir ļoti sarežģīta problēma un nevienlīdzība rodas dažādu faktoru ietekmē, gan jo īpaši šādām atziņām: nevienlīdzība pastāv visos līmeņos — gan Eiropas, gan arī vietējā; sociālā stāvokļa nozīme, veselības un labklājības ciešā saistība; mazāk aizsargātu un sociāli atstumtu grupu nelabvēlīgā stāvokļa ietekme uz viņu veselību un sociālās politikas lēmumu atšķirīgā ietekme uz veselības aprūpes un sociālā atbalsta nodrošināšanu;

6. atzinīgi vērtē izskatāmajā dokumentā lielā mērā ievēroto līdzsvaru starp Eiropas līmeņa sadarbību un subsidiaritāti atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 168. panta noteikumiem; tomēr šajā saistībā vēlas norādīt, ka nevienlīdzības mazināšana veselības aprūpē dalībvalstu teritorijā, arī saskaņā ar Lisabonas līgumu, ir dalībvalstu veselības aprūpes politikas kompetence.

ES politikas ieguldījums nevienlīdzības veselības aprūpes jomā mazināšanā

7. atzīst ES atbalsta rīcībpolitiku iespējamo vispārējo ieguldījumu saskaņā ar LESD 168. pantā un ES Pamattiesību hartas 35. pantā izvirzīto mērķi, proti, “nosakot un īstenojot visu Savienības politiku un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis”;

8. atgādina, ka ES Pamattiesību hartas 35. pantā ikvienai personai paredzētas “[..] tiesības uz profilaktisko veselības aprūpi un ārstniecību saskaņā ar nosacījumiem, kuri paredzēti valstu tiesību aktos un praksē”;

9. atzinīgi vērtē ES veselības stratēģijā, kurā pausts atbalsts veselības aprūpes pieejamībai, slimību profilaksei un veselīga dzīvesveida veicināšanai, izvirzītos visaptverošos mērķus;

10. aicina Komisiju atkārtoti apliecināt Reģionu komitejai, ka, ieviešot priekšlikumu direktīvai par pacienta tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē, Komisija pilnībā ņems vērā nevienlīdzības veselības aprūpē ietekmi;

11. ņemot vērā LESD 168. pantā uzsvērto veselības aprūpes pakalpojumu kvalitātes uzlabošanu pārrobežu reģionos, Reģionu komiteja aicina sniegt atbalstu dažādu dalībvalstu kaimiņu reģioniem, lai tādējādi veicinātu brīvprātīgas vienošanās nevienlīdzības mazināšanai veselības aprūpes jomā pārrobežu līmenī. Reģionu komiteja tādēļ uzsver Eiropas teritoriālās sadarbības grupas (ETSG) instrumenta piedāvātās iespējas, ko dažādas grupas jau ir izmantojušas. Reģionu komiteja tomēr apzinās, ka vienošanās par plašāku pārrobežu veselības aprūpi ir rūpīgi jāizvērtē, lai nodrošinātu, ka pacientu pārrobežu kustība nesniedz priekšrocības tādām grupām, kuras jau gūst labumu no veselības aprūpes, vienlaicīgi pasliktinot citu personu stāvokli; līdz ar to nevienlīdzība veselības aprūpes jomā vēl vairāk palielināsies. Visiem reģioniem būtu jāapliecina apņemšanās ar pārrobežu vienošanos starpniecību nodrošināt pienācīgas iespējas uzlabot mazāk aizsargāto un atstumto grupu veselības stāvokli gadījumos, kad minēto grupu tiesības konkurē attiecībā uz veselības aprūpē pieejamajiem resursiem. Pārrobežu veselības aprūpei jābūt pieejamai tikai tad, ja saņemta iepriekšēja atļauja, tādējādi arī personām ar zemiem ienākumiem nodrošinot vienlīdzīgu pieeju pakalpojumiem;

12. atzinīgi vērtē kopējās lauksaimniecības politikas lomas atzīšanu veselības aizsardzības jautājumu risināšanā un atzīmē tādu programmu kā, piemēram, “Skolas piena programma”, “Pārtika vismazāk nodrošinātajiem” un “Skolas augļu programma”, ieguldījumu pilnvērtīga uztura un veselīga dzīvesveida atbalstā. Nodrošinot ēdināšanu publiskajās iestādēs, piemēram, skolās un slimnīcās, ja tas iespējams, jāizmanto galvenokārt veselīga, uzturvielām bagāta un vietējo ražotāju piegādāta pārtika. Komiteja atzinīgi vērtē arī to, ka ir atzīta KLP un citu rīcībpolitiku iespējamā ietekme uz veselības aprūpi lauku reģionos, pievēršoties veselības stāvokli noteicošajiem sociālajiem faktoriem. RK atzīst, ka veselības aprūpē lauku reģionos ir īpašas problēmas: dažās dalībvalstīs nevienlīdzību veselības aprūpes jomā var izraisīt nevienlīdzīga pieeja veselības aprūpes pakalpojumiem lauku reģionos; savukārt uz lauksaimniecību balstītas ekonomikas un migrācijas saistība var veicināt tādu apdzīvoto vietu veidošanos, kurās ir īpašas vajadzības un nevienlīdzība veselības aprūpes jomā. Abos minētajos gadījumos KLP var palīdzēt uzlabot dzīves apstākļus un tādēļ ir ļoti svarīga;

13. nepiekrīt, ka pietiek ar ES vides politikas un kopējās lauksaimniecības politikas tirgus rīcībpolitiku atbalstu virknei pasākumu, ar kuru palīdzību var uzlabot veselības aprūpi. Lai arī KLP var dot zināmu ieguldījumu, būtībā KLP nav veidota tā, lai tās galvenās prioritātes būtu veselības aizsardzības pasākumu rezultāti vai nevienlīdzība veselības aprūpes jomā, un pamatots ir viedoklis, ka rezultātus veselības aizsardzības jomā var nelabvēlīgi ietekmēt nelīdzsvarota pieeja piena un gaļas produktu ražošanai salīdzinājumā ar augļu un dārzeņu ražošanu. Pieminētās nelīdzsvarotības jautājumu var risināt KLP reformas laikā, un katrā reformu procesa posmā būtu jāapliecina, cik svarīgi ir sniegt atbalstu labu un pienācīgu rezultātu sasniegšanai veselības aizsardzības jomā.

Nevienlīdzība veselības aprūpes jomā un ekonomikas jautājumi

14. pauž nožēlu, ka Komisija nav pilnībā pievērsusies jautājumam par pārmērīgu alkohola un citu narkotisku vielu lietošanu, kas pasliktina veselības stāvokli un saasina nevienlīdzības problēmas veselības aizsardzības jomā. Attiecībā uz alkoholu RK apzinās, īpašo problēmu, ka politikas veidotājiem jāņem vērā tā ietekme uz vietējo un reģionālo ekonomiku un šādas ietekmes publiskie un privātie aspekti. Tādēļ jāatzīst, ka centieni regulēt alkohola patēriņu ir saistīti ar grūtībām, kas tomēr nav iemesls ignorēt tā ietekmi uz veselību vai atslābināt vēršanos pret alkohola un citu psihoaktīvu vielu pārmērīgu lietošanu;

15. apzinās, ka dalībvalstis visā ES piedzīvo dziļu finanšu un ekonomikas krīzi, kas nenoliedzami ietekmēs to iedzīvotāju veselību un labklājību. Lai arī nevar noliegt, ka ekonomikas stāvoklis var palielināt sabiedrības veselības stāvokļa atšķirības, to nedrīkst izmantot par attaisnojumu rīcībpolitiku nepielāgošanai tā, lai varētu labāk risināt nevienlīdzības jautājumu. Finanšu iestāžu neveiksmes visā pasaulē rada pienākumu dalībvalstīm, vietējām un reģionālajām pašvaldībām pārskatīt ilgtspējīgas sabiedrības veidošanā izmantotās pieejas. Uz saimniecisko labklājību pārlieku vērsta politika var veicināt nevienlīdzību veselības aprūpes jomā. Lai arī saimnieciskās grūtības var izraisīt labklājības līmeņa pazemināšanos, tas nav šķērslis vairāk uzmanības veltīt ekonomiskās un sociālās nevienlīdzības, kā arī nevienlīdzības veselības aizsardzības jomā mazināšanai. Komisijai šobrīd, strādājot pie 7. PP un plānojot budžetu, ir iespēja pārskatīt prioritātes un vairāk uzmanības veltīt nevienlīdzības mazināšanas pasākumiem;

16. uzskata, ka pašreizējās saimnieciskās grūtības liecina, ka aizvien svarīgāks kļūst veselības aprūpes pakalpojumu saimnieciskais aspekts un palielinās sabiedrības veselības ietekme uz ekonomiku. Veselības aprūpes pakalpojumi nodrošina daudz darba vietu un līdz ar tādām saistītajām nozarēm kā medicīniskie pētījumi un jauninājumi rada labklājību, turklāt sevišķi daudz iespēju ir jaunās tirgus ekonomikas valstīs. Tomēr tajā pašā laikā darbaspēka skaitliskās kapacitātes samazināšanās priekšlaicīgas nāves un invaliditātes gadījumu dēļ nozīmē ražīguma pazemināšanos un spiediena uz sociālā nodrošinājuma sistēmām palielināšanos;

17. piekrīt atziņai, ka, ņemot vērā sabiedrības novecošanu, ļoti svarīga ir labāka veselības aprūpe visām iedzīvotāju grupām. Demogrāfisko izmaiņu sekas jau ir jūtamas sociālās aizsardzības sistēmās. Dzīves ilguma palielināšanās, protams, jāvērtē atzinīgi, tomēr, lai sociālās aizsardzības sistēmu kvalitāti saglabātu Eiropas iedzīvotāju vēlmēm atbilstošā līmenī, ir jārīkojas izlēmīgāk pakalpojumu pieprasījuma vadības jomā. Tādēļ prioritārs jautājums ir laba veselības stāvokļa iespējami ilgāka saglabāšana tiem cilvēkiem, kuru izredzes šajā ziņā ir vissliktākās. Ievērojot lielās sociālekonomiskās pārmaiņas, ko Eiropas Savienībā izraisīs iedzīvotāju novecošana, RK vēlas uzsvērt to pētniecības un izstrādes iniciatīvu nozīmi, kuru mērķis ir uzlabot veselības aprūpi vecāka gadagājuma cilvēkiem;

ES kohēzijas politikas ieguldījums nevienlīdzības mazināšanā veselības aprūpes jomā

18. piekrīt apgalvojumam, ka ES kohēzijas politika ir īpaši svarīga, lai varētu sasniegt ES–2020 mērķus — ekonomisko un sociālo kohēziju —, un ka tā var būt efektīvs instruments nevienlīdzības veselības aprūpes jomā mazināšanai. ES–2020 stratēģijas izstrāde un vienošanās par to 2010. gadā ir lieliska izdevība apsvērt struktūrfondu finansējuma iezīmēšanu laikposmam pēc 2013. gada. Komiteja vēlētos, lai svarīga ES–2020 stratēģijas prioritāte būtu atstumtības apkarošana, kas savukārt būtu cieši saistīta ar nevienlīdzības mazināšanu veselības aprūpes jomā;

19. uzskata, ka ES struktūrfondu līdzekļus varētu izmantot, lai, īstenojot reģionālās attīstības stratēģiju, paplašinātu veselības aprūpes iespējas vietējā līmenī. Visiem Eiropas iedzīvotājiem nav pieejamas vienādas — tai skaitā ar veselības aprūpi saistītas — iespējas, kas ir viens no ES kohēzijas politikas un struktūrfondu pamatmērķiem;

20. atzinīgi vērtē to, ka Komisija apzinājusi trīs jomas, kurās varētu panākt uzlabojumus: informētība par iespējām izmantot fondu finansējumu minētajiem mērķiem, valstu rīcībpolitiku departamentu darbības koordinācija, kā arī tehniskā kapacitāte, lai palielinātu investīcijas šajā nozarē. Tomēr nevar apgalvot, ka tieši minētajās trīs jomās uzlabojumi vajadzīgi visvairāk. Svarīgāka var būt to reģionālo un vietējo aģentūru darba koordinēšana, kuras ir tieši atbildīgas par pakalpojumu sniegšanu. Turklāt valsts līmenī var būt pietiekama tehniskā kapacitāte, taču tā var nebūt reģionālajās vai vietējās veselības aģentūrās, tādēļ, lai varētu sasniegt vēlamos rezultātus, pasākumi būtu jāīsteno atbilstošajā līmenī.

Datu vākšana, uzraudzība un analīze

21. atbalsta ierosinājumu, ka ES–2020 programmas īstenošanas novērtējumu varētu pilnveidot, lai atspoguļotu nevienlīdzības veselības aprūpes jomā mazināšanas nozīmīgumu. Veselīgas dzīves gadu rādītājs ir viens kritērijs veselības aizsardzības jomā sasniegto rezultātu vērtējumam, taču tas būtu jāpapildina ar citiem kritērijiem, kas parādītu, cik svarīgi ir mazināt visveselīgāko un visneveselīgāko iedzīvotāju veselības stāvokļa atšķirības;

22. piekrīt vērtējumam, ka dalībvalstu datu vākšanas un analīzes prakse ir atšķirīga. Lietderīga ir Eurostat īstenotā veselību raksturojošu rādītāju izstrāde. Komiteja arī uzskata, ka dalībvalstu savstarpējais atbalsts, nododot zinātību par to, kā uzlabot iedzīvotāju veselības aprūpi, ir efektīvs līdzeklis, lai mazinātu atšķirības starp dalībvalstīm;

23. aicina Komisiju atzīt, ka īpaša problēma ir migrantu veselības stāvokļa un migrantu kopienās veselības aprūpes jomā sasniegto rezultātu uzraudzība. Migrējošu vai kādā teritorijā uz laiku apmetušos iedzīvotāju veselības stāvoklis visai reti ir labs, un viņiem var būt īpašas grūtības saņemt sociālo atbalstu. Migranti paziņojumā atzīti par neaizsargātu iedzīvotāju grupu. Lai datu uzraudzība būtu efektīva, jāņem vērā īpašās problēmas, kas var rasties, uzraugot migrējošu vai kādā teritorijā uz laiku apmetušos iedzīvotāju veselības stāvokli;

24. rosina Komisiju atzīt, ka dzimumu nevienlīdzība veselības jomā nav novērsta, un atbalstīt informācijas par sieviešu un vīriešu veselības stāvokli un abu dzimumu stāvokli raksturojošu statistikas datu vākšanu, uzraudzību un analīzi. Īpaša uzmanība jāvelta sieviešu un vīriešu tiesībām uz profilaktisko veselības aprūpi, lai efektīvi mazinātu atšķirības starp dalībvalstīm un pašās dalībvalstīs;

Reģionālo un vietējo pašvaldību loma

25. atzinīgi vērtē to, ka ir atzīta vietējo un reģionālo pašvaldību loma gan rezultātu veselības aizsardzības jomā uzlabošanā, gan tādu pakalpojumu sniegšanā, kas ietekmē veselības stāvokli noteicošos sociālos faktorus;

26. ierosina vairāk uzmanības veltīt vietējā līmeņa pasākumiem, lai tādējādi veicinātu veselīgu dzīvesveidu un nepieļautu veselības stāvokli pasliktinošus apstākļus. Daži reģioni patstāvīgi jau izstrādājuši stratēģijas, kas vērstas uz paziņojumā izvirzītajiem mērķiem un veido pamatu, lai īstenotu vispārēju veselības veicināšanas politiku. Komiteja uzsver, ka skolās apgūstamajām izglītības programmām ir īpaša nozīme, lai popularizētu veselīgu uzturu un veselīgu dzīves veidu. Daudzām aģentūrām ir iespējas veicināt plašākus profilaktiskos pasākumus, taču bieži vien efektīvai profilaksei būs vajadzīgi īpaši vietēja rakstura pasākumi, kas pielāgoti konkrētu apdzīvoto vietu vajadzībām. Lai arī būtībā veselības stāvokli nelabvēlīgi ietekmējošās problēmas visās dalībvalstīs ir līdzīgas, veselīga dzīvesveida popularizēšanai bieži vien ir vajadzīgi uz vietējo apstākļu izpratni balstīti neliela mēroga pasākumi. Šādi pasākumi var būt lietderīgi apdzīvotajās vietās daudzās dalībvalstīs, jo ģeogrāfiski dažādās teritorijās var būt līdzīgas problēmas, piemēram, smagās rūpniecības sabrukuma izraisītais augstais bezdarba līmenis. Ar turpmākajiem pasākumiem visā ES teritorijā jācenšas veidot tādu nelielu apdzīvoto vietu saikne, kas saskaras ar vienādām problēmām, kuras ir atšķirīgas no to tuvāko kaimiņu reģionu problēmām. Valsts līmeņa sadarbība var būt neefektīva, cenšoties izmantot ļoti mazās apdzīvotajās vietās efektīvas pieejas;

27. katrā ziņā atbalsta Komisijas viedokli, ka līdz ar informācijas apmaiņas un dažādu pārvaldes līmeņu un nozaru rīcībpolitiku koordinācijas uzlabošanu var sekmēt efektīvāku rīcību un nodrošināt lielāku un saskaņotāku ietekmi. Komiteja ierosina šādu viedokli uzsvērt pārliecinošāk, proti, ka ar šādu koordināciju un apmaiņu var ne tikai paaugstināt pasākumu efektivitāti un palielināt to ietekmi, bet arī, ka tas ir svarīgs priekšnoteikums nevienlīdzības mazināšanai veselības aprūpes jomā. Apņemšanās mazināt nevienlīdzību veselības aprūpes jomā dalībvalstīm ir laba izdevība apsvērt iekšējās sadarbības līmeņus un mācīties no dalībvalstīm, kurām ir vissekmīgāk izdevies īstenot dažāda līmeņa pārvaldes un nozaru partnerības.

ES līmeņa sadarbības struktūras

28. apstiprina Reģionu komitejas iepriekš pausto vēlmi īpašu uzmanību reģionālajā sadarbībā veselības aizsardzības jomā veltīt nevienlīdzībai veselības aprūpē. Reģionu komiteja atbalsta tās locekļu īstenoto strukturētās mijiedarbības principu. Komiteja arī ir ieinteresēta strukturēto mijiedarbību izmantot, lai veicinātu sadarbību ar Veselības un patērētāju ĢD un gūtu pieredzi no paveiktā nevienlīdzības mazināšanā veselības aprūpes jomā;

29. uzskata, ka Reģionu komitejas īstenotā strukturētā mijiedarbība jāpapildina ar tās pārstāvību par veselības jautājumiem atbildīgajās ES komitejās un darba grupās. Lai arī ir atzīts, ka dalībvalstīm ir tiesības iecelt savus pārstāvjus darbībai minētajās darba grupās, būtu lietderīgi izvērtēt panākumus, ko vietējā un reģionālajā līmenī izdevies sasniegt cīņā ar nevienlīdzību veselības aprūpes jomā.

Mazāk aizsargātās grupas

30. atzinīgi vērtē to, ka ir atzītas mazāk aizsargāto grupu vajadzības un ka sevišķa uzmanība jāvelta nabadzīgiem cilvēkiem, migrantiem nelabvēlīgā situācijā un mazākumtautību pārstāvjiem, cilvēkiem ar invaliditāti, nabadzībā dzīvojošiem vecākiem cilvēkiem un bērniem;

31. aicina pievērsties citu mazāk aizsargāto iedzīvotāju grupu — īpaši to, kurās nevienlīdzība veselības aprūpes jomā var izpausties laika gaitā, — vajadzībām. Lai varētu izvairīties no nevienlīdzības, ļoti svarīga ir izpratne par sabiedrības struktūras izmaiņām un par šādu izmaiņu izraisīto nevienlīdzību. Tas var iekļaut ģimenes iziršanas dēļ vientuļu pieaugušo, ieslodzīto, aprūpējamu personu vai lauku teritorijās ar vāju ekonomiku dzīvojošu personu vajadzības. Jāatzīst arī, cik svarīgi ir izprast dažādās iedzīvotāju grupās dominējošo sociālo un kultūras faktoru ietekmi, jo tie var būtiski ietekmēt atsevišķu personu uzvedību;

32. uzsver, ka, izstrādājot mazāk aizsargāto grupu atbalsta pasākumus, jāatzīst jēdziena “migrants” nenoteiktība. Jebkāda iedzīvotāju dzīvesvietas maiņa neatkarīgi no tā, vai tā notiek ES robežās vai ārpus tām, var radīt sociālas problēmas, nepietiekamu sociālā atbalsta pieejamību un līdz ar to arī nevienlīdzību veselības aprūpes jomā. ES teritorijā dzīvesvietu mainījušo personu grupām nav vienlīdzīgi pieejami, piemēram, mājokļi, un šādas personas var kļūt par bezpajumtniekiem. Bezpajumtniecība var smagi ietekmēt veselību. Būtu jāīsteno īpaši pasākumi veselības aprūpes pakalpojumu nodrošināšanai personām, kuras maina dzīvesvietu ES teritorijā.

Vietējā un reģionālā līmeņa loma finansējuma un pakalpojumu nodrošināšanā

33. uzskata, ka gadījumos, kad piešķirtais finansējums ir paredzēts veselības aprūpei, vietējām un reģionālajām pašvaldībām jābūt rīcības brīvībai izlemt, vai par prioritāti izvēlēties prasmju, zināšanu un kapacitātes pilnveidošanu speciālajās aģentūrās, vai arī veselības aprūpes infrastruktūras attīstību. Investīcijas veselības aprūpes infrastruktūrā var būt prioritārs jautājums dažās dalībvalstīs un reģionos vai apvidos ar slikti attīstītu infrastruktūru, savukārt citos apgabalos, kuros ir būtiska nevienlīdzība veselības aprūpes jomā, attiecīgā infrastruktūra jau ir pietiekami attīstīta. Šādos apgabalos investīcijas, iespējams, jānovirza zemākajā vietējā līmenī, lai pilnveidotu kā veselības aprūpes aģentūru, tā arī vietējo iedzīvotāju prasmes, zināšanas un kapacitāti;

34. uzskata: lai arī nenoliedzama ir valsts līmeņa loma nevienlīdzības veselības aprūpes jomā mazināšanā, ieviešot Kopienas tiesību aktus arodveselības un darba drošības jomā un tādējādi aizsargājot darbinieku veselību, tomēr ieguldījumu, modelējot paraugpraksi nodarbinātībā, var sniegt arī pašvaldības. Pašvaldību iestādes to var nodrošināt, pildot divējādas funkcijas, pirmkārt, tās ir svarīgas darba devējas attiecīgajos reģionos un apvidos un, otrkārt, tās var ietekmēt arī citu organizāciju un iesaistīto pušu nodarbinātības praksi;

35. atgādina savu aicinājumu nodrošināt lielāku tiesisko paļāvību vispārējas nozīmes sociālo pakalpojumu sniedzējiem ES konkurences tiesiskajā regulējumā un aicina Komisiju šo priekšlikumu iekļaut tās 2010. gada darba programmā. Šajā sakarā atzīmē Eiropas Komisijas priekšsēdētāja apņemšanos izstrādāt sabiedrisko pakalpojumu kvalitātes pamatsistēmu.

Ieteikumi

Reģionu komiteja iesaka:

36. ES–2020 stratēģijā vairāk uzmanības veltīt veselības aizsardzības un labklājības jautājumiem, jo tas ir īpaši svarīgi atstumtības apkarošanā;

37. paredzēt, ka struktūrfondu līdzekļus var izmantot, lai risinātu nevienlīdzības problēmas veselības aprūpes jomā;

38. lai novērtētu Lisabonas programmas izpildē sasniegto, līdzās veselīgas dzīves gadu rādītājam iekļaut specifiskus rādītājus, kas atspoguļo dažādu iedzīvotāju grupu veselības stāvokļa atšķirības;

39. atzīt, ka pašreizējā finanšu krīze vēl vairāk saasinās to ES iedzīvotāju nelabvēlīgo situāciju veselības aprūpes jomā, kuriem kuri ir bez darba, bez pajumtes vai dzīvo nabadzībā. Komiteja aicina vairāk investēt tādu programmu kā 7. PP un PROGRESS finansējumā, lai vietējām un reģionālajām pašvaldībām palīdzētu mazināt nevienlīdzību veselības aprūpes jomā kā īstermiņā, beidzoties pašreizējo programmu darbības termiņam, tā arī ilgākā termiņā, mazinot atšķirības veselības aizsardzībā;

40. ES atzīt un izplatīt PVO komisijas par veselību noteicošajiem sociālajiem faktoriem pausto viedokli, kā arī iepazīstināt ar valstu valdību minētajai PVO komisijai sniegtajām atbildēm;

41. atklāto koordinācijas metodi apņemties izmantot kā paraugprakses un salīdzinošo kritēriju apmaiņas instrumentu, lai visās dalībvalstīs apkarotu nevienlīdzību veselības aprūpes jomā, neietekmējot vietējā un reģionālajā līmenī jau īstenotos centienus.