P8_TA(2018)0325

Risinājumi attiecībā uz darba ņēmēju reintegrāciju kvalitatīvā nodarbinātībā pēc traumas vai slimības

Eiropas Parlamenta 2018. gada 11. septembra rezolūcija par risinājumiem attiecībā uz darba ņēmēju reintegrāciju kvalitatīvā nodarbinātībā pēc traumas vai slimības (2017/2277(INI))

(2019/C 433/04)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju,

— ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu,

— ņemot vērā Iestāžu kopīgo proklamāciju par Eiropas sociālo tiesību pīlāru,

— ņemot vērā 1996. gada 3. maija Eiropas Sociālo hartu,

— ņemot vērā Parlamenta 2016. gada 15. septembra rezolūciju par Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvas 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (“Nodarbinātības vienlīdzības direktīva) (1), piemērošanu,

— ņemot vērā Eiropas Hronisko slimību alianses 2017. gada novembra kopīgo paziņojumu “Improving the employment of people with chronic diseases in Europe”(Personu ar hroniskām slimībām nodarbinātības veicināšana Eiropā),

— ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par personu ar invaliditāti tiesībām (UNCRPD) un tās stāšanos spēkā ES 2011. gada 21. janvārī saskaņā ar Padomes 2009. gada 26. novembra Lēmumu 2010/48/EK,

— ņemot vērā Parlamenta 2015. gada 25. novembra rezolūciju par ES stratēģisko satvaru par drošību un veselības aizsardzību darbā laikposmam no 2014. gada līdz 2020. gadam (2),

— ņemot vērā Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūras (EU-OSHA) un Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonda (Eurofound) 2014. gada kopīgo ziņojumu “Psihosociālie riski Eiropā — izplatība un novēršanas stratēģijas”,

— ņemot vērā Parlamenta 2017. gada 30. novembra rezolūciju par Eiropas stratēģijas invaliditātes jomā īstenošanu (3),

— ņemot vērā Parlamenta 2016. gada 7. jūlija rezolūciju par ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām īstenošanu, īpašu uzmanību pievēršot UNCRPD komitejas noslēguma apsvērumiem (4),

— ņemot vērā 1944. gada 10. maija Filadelfijas deklarāciju par Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) mērķiem un uzdevumiem,

— ņemot vērā Parlamenta 2007. gada 23. maija rezolūciju par pienācīgas kvalitātes darba visiem veicināšanu (5),

— ņemot vērā Komisijas 2008. gada 2. jūlija paziņojumu par atjauninātu sociālo programmu — iespējas, pieejamība un solidaritāte 21. gadsimta Eiropā (COM(2008)0412),

— ņemot vērā Komisijas 2011. gada 24. februāra ziņojumu par Eiropas sociālo partneru pieņemtā Pamatnolīguma par stresu darbā īstenošanu (SEC(2011)0241),

— ņemot vērā Komisijas 2007. gada 21. februāra paziņojumu par darba kvalitātes un produktivitātes uzlabošanu: Kopienas stratēģija par drošību un veselības aizsardzību darbā 2007. līdz 2012. gadam (COM(2007)0062),

— ņemot vērā Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (6),

— ņemot vērā Direktīvu 2000/78/EK par diskriminācijas novēršanu un Eiropas Savienības Tiesas (EST) judikatūru, piemēram, Tiesas 2013. gada 11. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-335/11 un C-337/11 (HK Denmark), kuri kopā ievieš aizliegumu darba devējiem īstenot diskrimināciju gadījumos, kad ilgstoša slimība var izraisīt invaliditāti, kā arī pienākumu darba devējiem veikt darba apstākļu saprātīgu pielāgošanu,

— ņemot vērā 2013. gadā sākto vienoto rīcību garīgās veselības un labklājības jomā,

— ņemot vērā Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūras (EU-OSHA) kampaņu “Veselīgas darbavietas uzvar stresu”,

— ņemot vērā neseno izmēģinājuma projektu attiecībā uz gados vecāku darba ņēmēju veselību un drošību, ko īsteno EU-OSHA,

— ņemot vērā EU-OSHA 2016. gada ziņojumu „Rehabilitācija un atgriešanās darbā: analīzes ziņojums par ES un dalībvalstu politikas virzieniem, stratēģijām un programmām”,

— ņemot vērā Eurofound 2014. gada ziņojumu par nodarbinātības iespējām cilvēkiem ar hroniskām slimībām,

— ņemot vērā Eiropas Biznesa konfederācijas (Business Europe) 2012. gada ziņojumu par darba devēju praksi attiecībā uz aktīvām vecumdienām,

— ņemot vērā Reglamenta 52. pantu,

— ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas ziņojumu (A8-0208/2018),

A. tā kā ar darbu saistītais stress ir aizvien lielāka problēma un otrā visbiežāk minētā ar darbu saistībā veselības problēma Eiropā; tā kā 25 % darba ņēmēju (7) pauž viedokli, ka viņi saskaras ar stresu darbā; tā kā ar darbu saistītais stress var kaitēt indivīda tiesībām uz veselībai nekaitīgiem darba apstākļiem; tā kā ar darbu saistītais stress veicina darba kavējumus un neapmierinātību ar darbu, nelabvēlīgi ietekmē darba ražīgumu un ik gadu izraisa gandrīz pusi no visiem darbdienu kavējumiem;

B. tā kā Eiropas darbaspēka novecošana rada jaunas problēmas attiecībā uz darba vidi un pārmaiņas darba organizācijā; tā kā novecošana ir saistīta ar lielāku risku saskarties ar hroniskām garīgās un fiziskās veselības problēmām, tostarp invaliditāti un slimībām, un tādēļ profilakse, reintegrācija un rehabilitācija ir nozīmīgi politikas virzieni, kuru mērķis ir saglabāt darbvietas, kā arī pensiju un sociālā nodrošinājuma sistēmu ilgtspēju; tā kā hroniskas slimības neattiecas tikai uz gados vecākiem iedzīvotājiem;

C. tā kā ilgtermiņa darba kavējumi negatīvi ietekmē garīgo un fizisko veselību, rada augstas sociālās un ekonomiskās izmaksas un var novērst atgriešanos darbā; tā kā veselībai un labjutībai ir galvenā nozīme ilgtspējīgas ekonomikas veidošanā; tā kā ir svarīgi ņemt vērā slimību vai invaliditātes nopietnās finansiālās sekas uz ģimenēm, ja attiecīgās personas nevar atgriezties darbā;

D. tā kā, lai gan pastāv atšķirības starp invaliditāti, traumu, slimību un ar vecumu saistītu veselības stāvokli, šīs situācijas bieži vien pārklājas un to risināšanai vajadzīga visaptveroša, taču vienlaikus individuāla pieeja;

E. tā kā novecošana ir viena no lielākajām ES sociālajām problēmām; tā kā tādēļ ir vajadzīga politika, kuras mērķis ir veicināt aktīvas vecumdienas, lai ļautu cilvēkiem ilgāk saglabāt aktivitāti un nodarbinātību līdz pensionēšanās vecumam vai ilgāk, ja viņi to vēlas; tā kā vecākā paaudze un tās pieredze ir neatsverama darba tirgū; tā kā gados vecāki cilvēki, kuri vēlas turpināt strādāt, bieži vien meklē tādu darbu, kas piedāvā elastīgu vai individuālu darba režīmu; tā kā slimībai, invaliditātei un izstumšanai no darba tirgus ir būtiskas finansiālas sekas;

F. tā kā smēķēšana un pārmērīga alkohola un narkotisko vielu lietošana cita starpā ir būtiskākie veselības riska faktori darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem ES gan saistībā ar traumām, gan dažādām neinfekciozām slimībām (8); tā kā 20–25 % no visiem nelaimes gadījumiem darbā ir iesaistītas personas alkohola reibumā (9) un tā kā tiek lēsts, ka 5–20 % no darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem Eiropā ir nopietnas problēmas saistībā ar alkohola lietošanu (10); atzīst, ka tādu darba ņēmēju reintegrācija kvalitatīvā nodarbībā, kuri cietuši no reibinošo vielu pārmērīgas lietošanas izraisītiem traucējumiem, rada īpašas problēmas darba devējiem;

G. tā kā personas ar invaliditāti vai hroniskām slimībām vai personas, kas atveseļojas pēc traumas vai slimības, ir neaizsargātā situācijā un tām būtu vajadzīgs individuāli pielāgots atbalsts, atgriežoties darbā vai darba tirgū; tā kā dažas personas ar hroniskām slimībām nevēlas vai nevar atgriezties darbā;

H. tā kā profesionālās rehabilitācijas un atgriešanās darbā veicināšanas joma varētu piedāvāt vērtīgas brīvprātīgā darba iespējas, piemēram, iesaistot brīvprātīgajā darbā personas pēc pensionēšanās; tā kā brīvprātīgais darbs būtu jāatbalsta jebkurā vecumā;

I. tā kā darba devēji ir pirmie, kuriem jāveicina veselības un drošības kultūra darbavietā; tā kā brīvprātīga dalība darba aizsardzības un veselības veicināšanas pasākumos, piemēram, darba grupās, arī varētu veicināt izmaiņas minētajā kultūrā;

J. tā kā darbam ir būtiska nozīme atveseļošanās un rehabilitācijas procesa veicināšanā, ņemot vērā to, ka darbs sniedz svarīgus pozitīvus psiholoģiskos un sociālos ieguvumus darba ņēmējiem; tā kā labai darba aizsardzības praksei ir ārkārtīgi svarīga nozīme tāda produktīva un motivēta darbaspēka nodrošināšanā, kas uzņēmumiem palīdz saglabāt konkurētspēju un būt novatoriskiem, nodrošina darba ņēmēju labjutību un palīdz saglabāt vērtīgas prasmes un darba pieredzi, samazināt kadru mainību un novērst atstumtību, negadījumus un traumas; tā kā tādēļ Komisija tiek aicināta izvērtēt visu izmaksu aprēķinus aktīvas un sociālas integrācijas jomā; tā kā piemērotu un individuāli pielāgotu pieeju pieņemšana attiecībā uz to cilvēku reintegrāciju kvalitatīvā nodarbinātībā, kuri atveseļojas pēc traumas vai slimības, ir svarīgs faktors papildu darba kavējumu vai slimības prezenteisma novēršanā;

K. tā kā dažādās dalībvalstīs var atšķirties to cilvēku definīcija, kuriem ir ierobežota darbspēja;

L. tā kā MVU un mikrouzņēmumiem šajā kontekstā ir īpašas vajadzības, jo to rīcībā ir mazāk resursu, kas vajadzīgi, lai izpildītu ar veselības un nelaimes gadījumu profilaksi saistītos pienākumus, un tāpēc tiem bieži ir vajadzīgs atbalsts darba aizsardzības mērķu sasniegšanā; tā kā, no otras puses, labai darba aizsardzības praksei ir izšķiroša nozīme MVU un mikrouzņēmumos, jo īpaši to darbības ilgtspējas nodrošināšanai; tā kā dažādas ES finansētas programmas piedāvā vērtīgas inovāciju un paraugprakses apmaiņas iespējas ilgtspējīgas darba aizsardzības jomā;

M. tā kā negatīvi psihosociālie faktori darba vietā ir saistīti ne tikai ar ietekmi uz veselību, bet arī veicina darba kavējumus un zemu apmierinātību ar darbu; tā kā individuāli pielāgoti darba aizsardzības pasākumi var dot iespēju personai ar atšķirīgām darba spējām palikt darbā un sniegt ieguldījumu visu darba ņēmēju labā; tā kā prombūtne no darba dažreiz ir medicīniski nepieciešama, cilvēki, kuri ilgāku laiku nestrādā un kuriem tādēļ ir mazāk iespēju jebkad atgriezties darbā, saskaras ar papildu negatīvām psihosociālajām sekām; tā kā agrīni koordinēta aprūpe, kurā galvenā uzmanība pievērsta darbinieku labjutībai, ir būtiski svarīga, lai uzlabotu cilvēku atgriešanos darbā un nepieļautu negatīvas ilgtermiņa sekas;

N. tā kā arodslimību datu pieejamība un salīdzināmība ES līmenī bieži vien ir nepietiekama; tā kā saskaņā ar Eurofound datiem aptuveni 28 % eiropiešu ir kāda hroniska fiziskās vai garīgās veselības problēma, slimība vai invaliditāte (11); tā kā tiek lēsts, ka katrai ceturtajai personai darbspējīgā vecumā ir ilgstošas veselības problēmas (12); tā kā invaliditāte un slikta veselība vienlaikus ir gan nabadzības iemesls, gan sekas; tā kā ESAO pētījumā tika secināts, ka personu ar invaliditāti ienākumi ir vidēji par 12 % mazāki nekā pārējai sabiedrības daļai (13); tā kā dažās valstīs šīs darba samaksas atšķirības ir pat 30 %; tā kā 2013. gadā veikta pētījuma rezultāti uzskatāmi parādīja, ka 21,8 % vēža slimnieku 18–57 gadu vecumā kļuva par bezdarbniekiem tūlīt pēc diagnozes noteikšanas, savukārt 91,6 % personu šajā grupā kļuva par bezdarbniekiem 15 mēnešu laikā pēc diagnozes noteikšanas (14); tā kā 2011. gada Eurostat pētījumā (15) tika konstatēts, ka to nodarbināto cilvēku vidū, kuriem ir ierobežotas darba spējas ilgstošas veselības problēmas un/vai grūtību veikt kādu pamatdarbību dēļ, tikai 5,2 % ir pauduši, ka izmanto īpašu darba režīmu; tā kā saskaņā ar to pašu Eurostat pētījumu 24,2 % no tiem, kuri ir bezdarbnieki, ir precizējuši, ka būtu nepieciešams īpašs darba režīms, lai atvieglotu atgriešanos darbā;

O. tā kā digitalizācija var izraisīt būtiskas pārmaiņas darba organizācijā un var palīdzēt uzlabot to darba ņēmēju iespējas, kuriem, piemēram, ir ierobežotas fiziskās spējas; tā kā vecāka gadagājuma cilvēki, visdrīzāk, saskarsies ar unikālām problēmām šajā sakarā; tā kā viņiem vajadzētu arī gūt labumu no šīm izmaiņām;

P. tā kā ikviena darba ņēmēja tiesības uz veselībai nekaitīgiem, drošiem un cilvēka cieņai atbilstīgiem darba apstākļiem ir paredzētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un labiem darba apstākļiem pašiem par sevi ir pozitīva vērtība; tā kā visiem cilvēkiem ir tiesības uz tādu dzīves līmeni, kāds atbilst viņu veselībai un labjutībai, un tiesības strādāt un tiesības uz taisnīgiem un labvēlīgiem darba apstākļiem saskaņā ar Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju; tā kā darba ņēmēju veselības stāvokļa un reintegrācijas uzlabošanās palielina sabiedrības vispārējo labklājību un nodrošina ekonomiskus ieguvumus dalībvalstīm, darba ņēmējiem un darba devējiem, tostarp gados vecākiem darba ņēmējiem un personām, kurām ir medicīniskas problēmas, kā arī palīdz saglabāt prasmes, kuras citādi tiktu zaudētas; tā kā darba devēji, darba ņēmēji, ģimenes un kopienas iegūst, ja darbnespēja tiek pārveidota par darbspēju,

Profilakse un agrīna iejaukšanās

1. uzskata, ka ir būtiski uzlabot slimības atvaļinājuma pārvaldību dalībvalstīs, kā arī darba vietas labāk pielāgot cilvēkiem ar hroniskām slimībām un invaliditāti, novēršot diskrimināciju un labāk īstenojot Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju; atzīst, ka uzlabojumu panākšanai dalībvalstīs ir jānodrošina funkcionējoši tiesību akti un efektīva pārraudzība, lai nodrošinātu, ka darba devēji padara darbavietas iekļaujošākas attiecībā uz tiem, kuri cieš no hroniskām slimībām un invaliditātes, tostarp, piemēram, pielāgojot uzdevumus un aprīkojumu un sekmējot prasmju pilnveidošanu; mudina dalībvalstis atbalstīt saprātīgus pielāgojumus darbavietās, lai nodrošinātu savlaicīgu atgriešanos darbā;

2. aicina Komisiju veicināt integrācijas un rehabilitācijas pasākumus un atbalstīt dalībvalstu centienus palielināt izpratni, apzināt labu praksi un veikt tās apmaiņu tādos jautājumos kā darba vietas aprīkojums un pielāgojumi; aicina visas attiecīgās personas, kas ir ieinteresētas sekmēt atgriešanos darbā, veicināt informācijas apmaiņu par iespējamiem ar veselības stāvokli nesaistītiem šķēršļiem, kas kavē atgriešanos darbā, un koordinēt darbības to apzināšanai un risināšanai;

3. mudina Eurofound sīkāk izpētīt un analizēt nodarbinātības iespējas un nodarbināmības pakāpi cilvēkiem ar hroniskām slimībām; aicina uz pierādījumiem balstītas politikas izmantošanu padarīt par standarta praksi un šo politiku izmantot par pamatu pieejām, kuru mērķis ir veicināt atgriešanos darbā; aicina politikas veidotājus uzņemties vadību, nodrošinot to, ka darba devējiem un darba ņēmējiem ir pieejama informācija un medicīniskā aprūpe un ka šī paraugprakse tiek sekmēta Eiropas līmenī;

4. uzskata, ka nākamajā ES stratēģiskajā satvarā par drošību un veselības aizsardzību darbā laikposmam pēc 2020. gada būtu jāturpina par prioritāti uzskatīt ES līdzekļu ieguldījumus, kuru mērķis ir pagarināt un sekmēt veselīgāku dzīvi un darba mūžu, ieviest individuāli pielāgotu darba režīmu un sekmēt pieņemšanu darbā un labi pielāgotu atgriešanos darbā, ja persona to vēlas un ja to ļauj veselības stāvoklis; uzskata, ka šīs stratēģijas neatņemama daļa ir ieguldījumi primārās un sekundārās profilakses mehānismos, piemēram, nodrošinot e-veselības tehnoloģijas; aicina Komisiju un dalībvalstis par prioritāti noteikt risku un slimību novēršanu darbavietā;

5. mudina dalībvalstis pilnībā iesaistīties nākamajā 2020.–2022. gada ES mēroga kampaņā par darba izraisītu balsta un kustību aparāta slimību novēršanu, rast novatoriskus neleģislatīvus risinājumus un apmainīties ar informāciju un labu praksi ar sociālajiem partneriem; aicina dalībvalstis aktīvi iesaistīties EU-OSHA sniegtās informācijas izplatīšanā; atkārtoti aicina Komisiju nekavējoties iesniegt tiesību akta priekšlikumu attiecībā uz balsta un kustību aparāta slimībām; aicina dalībvalstis veikt pētījumus, sniedzot sadalījumu pēc dzimuma, vecuma un ekonomiskās aktivitātes, par balsta un kustību aparāta slimību izplatību, lai novērstu un apkarotu šādu traucējumu parādīšanos un izstrādātu visaptverošu ES stratēģiju hronisko slimību profilakses un agrīnās iejaukšanās jomā;

6. aicina dalībvalstis un darba devējus aktīvi rīkoties, lai EU-OSHA sniegto informāciju integrētu politikā un programmās, kas saistītas ar darba vietu; atzinīgi vērtē EU-OSHA tīmekļa vietnē nesen izveidoto sadaļu, kas veltīta ar darbu saistītām slimībām, rehabilitācijai un atgriešanās darbā jautājumiem, ar mērķi sniegt informāciju par profilakses politiku un praksi;

7. uzskata, ka sistēmiska psihosociālo risku novēršana ir svarīga mūsdienīgu darbavietu iezīme; ar bažām norāda uz to, ka pēdējos gados ir palielinājies ar garīgās veselības un psihosociālām problēmām saistīto apzināto gadījumu skaits un ka stress darbā ir aizvien lielāka problēma darbiniekiem un darba devējiem; aicina dalībvalstis un sociālos partnerus sniegt atbalstu uzņēmumiem, īstenojot saskaņotu darbavietas politiku un programmas, lai veicinātu minēto problēmu profilaksi, novērstu ar garīgo veselību saistītos stereotipus un sniegtu atbalstu personām, kurām problēmas rada pašreizējie apstākļi, nodrošinot tām piekļuvi psiholoģiskam atbalstam; lai turpmāk motivētu darba devējus rīkoties, uzsver psihosociālo risku profilakses un veselības veicināšanas ieguvumus, tostarp pierādīto ieguldījumu atdevi; norāda, ka dažādās dalībvalstīs atšķiras tiesību akti un psihosociālo risku un garīgās veselības problēmu, piemēram, hroniska stresa un izdegšanas sindroma, atzīšana;

8. uzsver, ka ir būtiski atjaunināt un nodrošināt vienotus veselības rādītājus un definīcijas ar darbu saistītajām slimībām, ieskaitot stresu darbā, un apkopot ES mēroga statistikas datus, lai noteiktu mērķus arodslimību skaita mazināšanai;

9. aicina Komisiju un dalībvalstis izstrādāt un īstenot programmu psihosociālo risku, tostarp stresa, depresijas un izdegšanas sindroma, skarto darba ņēmēju sistemātiskai uzraudzībai, pārvaldībai un atbalstam, lai cita starpā izstrādātu efektīvus ieteikumus un pamatnostādnes šo risku apkarošanai; uzsver, ka hronisks stress darbā ir atzīts par ievērojamu traucēkli darba ražīgumam un dzīves kvalitātei; norāda, ka psihosociālie riski un ar darbu saistītais stress bieži vien ir strukturāla problēma, kas saistīta ar darba organizāciju, un ka šos riskus ir iespējams novērst un pārvaldīt; uzsver, ka ir jāveic pētījumi, jāuzlabo profilakse un jāapmainās ar labāko praksi un instrumentiem skarto personu reintegrācijai darba tirgū;

10. aicina izbeigt garīgās veselības problēmu un mācīšanās traucējumu stigmatizāciju; atbalsta iniciatīvas, ar ko veicina izpratni un rosina pārmaiņas šajā jomā, uzņēmumu līmenī izstrādājot psihosociālo risku novēršanas politikas virzienus un darbības; šajā sakarībā atzinīgi vērtē sociālo partneru darbības dalībvalstīs, kas sekmē pozitīvas pārmaiņas; atgādina, ka ir svarīgi pienācīgi apmācīt darba aizsardzības pakalpojumu sniedzējus un darba inspektorus psihosociālo risku pārvaldības metožu izmantošanā; aicina īstenot ciešāku to ES iniciatīvu sadarbību un atjaunināšanu, kuru mērķis ir mazināt psihosociālos riskus darbā, un izvirzīt šo jautājumu par prioritāti nākamajā ES stratēģiskajā satvarā darba aizsardzības jomā;

11. atzīst, ka tādu darba ņēmēju reintegrācija, kuriem ir bijušas problēmas ar atkarību izraisošu vielu pārmērīgu lietošanu, rada īpašus sarežģījumus darba devējiem; šajā sakarībā kā piemēru min “Alna”modeli, ko izmanto sociālie partneri Zviedrijā ( 16 ) , lai sniegtu atbalstu darbavietām, veicot aktīvus un agrīnus intervences pasākumus un sniedzot atbalstu tādu darbinieku rehabilitācijas procesā, kuriem ir bijušas problēmas ar atkarību izraisošu vielu pārmērīgu lietošanu;

12. atzinīgi vērtē kampaņu „Drošas un veselībai nekaitīgas darbvietas uzvar stresu”; uzsver, ka iniciatīvās ar darbu saistītā stresa novēršanai ir jāiekļauj dzimuma dimensija, ņemot vērā specifiskos darba apstākļus, kādos strādā sievietes;

13. uzsver, ka ir būtiski vairāk ieguldīt risku novēršanas politikā un atbalstīt profilakses kultūru; atzīmē, ka profilakses dienestu darba kvalitāte ir ārkārtīgi svarīga uzņēmumu atbalstīšanā; aicina dalībvalstis īstenot efektīvu politiku attiecībā uz veselīgu uzturu, alkohola un tabakas patēriņu un gaisa kvalitāti, kā arī veicināt šādas politikas īstenošanu darbavietā; turklāt aicina dalībvalstis izstrādāt integrētus veselības aizsardzības pakalpojumus, kas ietver sociālos, psiholoģiskā atbalsta, ar nodarbinātību saistītus un arodmedicīnas pakalpojumus; mudina dalībvalstis nodrošināt darba ņēmēju pienācīgu piekļuvi veselības aprūpei, lai savlaicīgi konstatētu fiziskas un garīgas saslimšanas sākumu un veicinātu reintegrācijas procesu; atgādina, ka savlaicīgi ieguldījumi un profilaktiska rīcība var samazināt ilgtermiņa psihosociālo ietekmi uz cilvēkiem, kā arī vispārējās ilgtermiņa izmaksas sabiedrībai;

14. prasa nodrošināt, lai reintegrācijas politika: — būtu saskaņota ar dzīves cikla pieeju izglītības, mūžizglītības, sociālajai un nodarbinātības politikai; — būtu pielāgota, mērķtiecīga un orientēta uz vajadzībām, neizvirzot iesaistītajām personām prasības, kuras, visticamāk, nevar tikt izpildītas veselības stāvokļa dēļ, — būtu orientēta uz līdzdalību un balstīta uz integrētu pieeju, kā arī — ņemtu vērā vajadzīgos priekšnoteikumus, lai sekmētu līdzdalību, neradot nosacījumus, kuri apdraud ienākumu minimumu;

15. uzskata, ka dalībvalstīm būtu jānodrošina mērķtiecīgi papildu pabalsti personām ar invaliditāti vai hroniskām slimībām, kas sedz papildu izmaksas cita starpā saistībā ar individuālo atbalstu un palīdzību, īpašu iespēju un medicīniskās un sociālās aprūpes izmantošanu, un cita starpā jānosaka pieejams zāļu cenu līmenis nelabvēlīgākā situācijā esošajām sociālajām grupām; uzsver nepieciešamību nodrošināt pienācīgu invaliditātes un vecuma pensijas līmeni;

Atgriešanās darbā

16. atzīst, ka darbs ir svarīgs personu pozitīvas psihosociālās labjutības avots un ka ilgtermiņa bezdarbnieku integrācija darba dzīvē, izmantojot individuāli pielāgotus pasākumus, ir būtisks faktors nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanā un nodrošina arī citus preventīvus psihosociālus ieguvumus; uzsver, ka to personu integrācijai, kas atgriežas darbā pēc fiziskas vai garīgas traumas vai slimības, ir vairāku veidu pozitīva ietekme — tā sekmē attiecīgo personu labjutību, mazina valstu sociālā nodrošinājuma sistēmu un atsevišķu uzņēmumu izmaksas, nodrošina plašāku atbalstu ekonomikai, piemēram, padarot pensiju un sociālā nodrošinājuma sistēmas ilgtspējīgākas nākamajām paaudzēm; norāda uz grūtībām, ar kurām darba ņēmēji saskaras saistībā ar kompensācijas sistēmām un kuras var radīt nevajadzīgu kavēšanos saistībā ar ārstēšanas saņemšanu, kā arī dažos gadījumos var veicināt atsvešināšanos; stingri aicina piemērot uz klientu vērstu pieeju visās administratīvajās procedūrās, kas saistītas ar darba ņēmēju reintegrāciju; aicina dalībvalstis rīkoties, sadarbojoties ar Komisiju un attiecīgām ES aģentūrām, lai novērstu negatīvo ietekmi, ko rada ilgtermiņa darba kavējumi, piemēram, izolāciju, psihosociālas problēmas, sociālekonomiskās sekas un zemāku nodarbināmību;

17. uzskata, ka gan dalībvalstīm, gan darba devējiem būtu jāīsteno pozitīva un uz nodarbinātību orientēta pieeja darba ņēmējiem ar invaliditāti, gados vecākiem darba ņēmējiem un tiem, kurus skārusi garīga vai fiziska slimība vai trauma, tostarp cilvēkiem, kuriem diagnosticēta neārstējama slimība, koncentrējoties uz indivīda atlikušo spēju un gatavības strādāt agrīnu novērtējumu un agrīnā posmā organizējot psiholoģiskas, sociālas un nodarbinātības konsultācijas, ņemot vērā personas nodarbošanos un sociālekonomisko situāciju, kā arī uzņēmuma situāciju; mudina dalībvalstis uzlabot to sociālā nodrošinājuma sistēmu noteikumus, ar kuriem sekmē atgriešanos darbā, ja darba ņēmējs to vēlas un ja to ļauj veselības stāvoklis;

18. norāda uz pozitīvo ietekmi, ko ilgtermiņa bezdarbnieku reintegrēšanā darba tirgū ir radījuši darbā iekārtošanas sociālie uzņēmumi ( WISE ); aicina dalībvalstis nodrošināt šādiem uzņēmumiem nepieciešamo atzīšanu un tehnisko atbalstu;

19. šajā sakarībā mudina atsaukties uz ANO Konvenciju par UNCRDP un tās fakultatīvo protokolu (A/RES/61/106) un visos attiecīgajos pasākumos un politikas virzienos izmantot Pasaules Veselības organizācijas (PVO) Starptautisko klasifikāciju par funkcionalitāti, invaliditāti un veselību ( ICF ); piekrīt viedoklim, ka invaliditāte ir veselības pieredze, ar ko saskaras sociāli ekonomiskajā kontekstā;

20. aicina Komisiju un dalībvalstis izstrādāt un sniegt pamatnostādnes par paraugpraksi un konsultācijas, atbalstu un padomus darba devējiem par to, kā izstrādāt un īstenot reintegrācijas plānus, vienlaikus nodrošinot pastāvīgu sociālo partneru dialogu un to, ka darbinieki ir informēti par savām tiesībām, jau uzsākot atgriešanās darbā procesu; mudina apmainīties ar labu praksi starp dalībvalstīm, profesionālām kopienām, sociālajiem partneriem, NVO un politikas veidotājiem par to darba ņēmēju reintegrāciju, kuri atveseļojas pēc slimības vai traumas;

21. aicina dalībvalstis sadarbībā ar sociālajiem partneriem sniegt ārēju atbalstu, lai nodrošinātu konsultācijas un tehnisku atbalstu MVU un mikrouzņēmumiem, kuriem ir neliela pieredze profesionālās rehabilitācijas un atgriešanās darbā pasākumu veikšanā; atzīst, ka ir būtiski ņemt vērā ne tikai MVU un mikrouzņēmumu, bet arī konkrētu publisko pakalpojumu nozaru situāciju un specifiskās vajadzības, kā arī grūtības panākt atbilstību saistībā ar pasākumu īstenošanu uzņēmumu līmenī; uzsver, ka informētības uzlabošanai, labas prakses apmaiņai, konsultācijām un tiešsaistes platformām ir ārkārtīgi būtiska nozīme, palīdzot MVU un mikrouzņēmumiem šajā procesā; aicina Komisiju un dalībvalstis turpināt izstrādāt praktiskus instrumentus un pamatnostādnes, kas var palīdzēt sniegt atbalstu MVU un mikrouzņēmumiem, kuriem ir neliela pieredze profesionālās rehabilitācijas un atgriešanās darbā pasākumu veikšanā; atzīst, ka ir svarīgi ieguldīt vadošo darbinieku apmācībā;

22. norāda, ka radošāku pieeju izmantošana no darba tirgus atstumto personu reintegrācijai darba tirgū var nesaņemt finansējumu, ko drīzāk mēdz piešķirt šaurākai pieejai, kuras pamatā ir viegli izmērāmi rezultāti; tādēļ aicina Komisiju uzlabot finansējumu augšupējām pieejām saskaņā ar struktūrfondiem, jo īpaši ESF;

23. pieņem zināšanai panākumus, kas gūti, reintegrācijas programmās īstenojot atsevišķu lietu izskatīšanas pieeju, un uzsver, ka ir jānodrošina individuāli izstrādāts un integrēts atbalsts, ko sniedz sociālie darbinieki vai īpaši izraudzīti konsultanti; uzskata, ka ir svarīgi nodrošināt, lai uzņēmumi tādas darba ņēmēju prombūtnes laikā, ko izraisījusi slimība vai trauma, saglabātu ciešus kontaktus ar darba ņēmējiem vai viņu pārstāvjiem;

24. fit2work ” uzskata, ka atgriešanās darbā un reintegrācijas politika būtu jāiekļauj plašākā holistiskā pieejā, lai veicinātu veselīgu darba dzīvi, nodrošinot fiziski un garīgi drošu un veselībai nekaitīgu darba vidi visā cilvēka darba dzīves laikā un visu darba ņēmēju aktīvu un veselīgu novecošanu; uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt saziņu, speciālistu (darba palīgu) atbalstu profesionālās rehabilitācijas pārvaldībā un integrētu pieeju, iesaistot visas ieinteresētās personas darba ņēmēju sekmīgā fiziskajā un profesionālajā rehabilitācijā; uzskata, ka sistēmās, kas veicina atgriešanos darbā, uzmanības centrā jābūt darba vietai; atzinīgi vērtē Austrijas “ ( 17 ) programmas nebirokrātiskās un praktiskās pieejas panākumus, jo tajā galvenā uzmanība pievērsta vienkāršai saziņai, kas pieejama visiem darba ņēmējiem (piemēram, vienkāršotas valodas lietojums);

25. uzsver, ka ir svarīgi saglabāt to cilvēku nodarbinātību, kuriem ir ierobežota darbspēja, tostarp nodrošinot, ka MVU un mikrouzņēmumiem ir vajadzīgie resursi šā mērķa efektīvai īstenošanai; stingri atbalsta tādu darba ņēmēju reintegrāciju kvalitatīvā nodarbinātībā, kuri atveseļojas pēc slimības vai traumas, ja viņi to vēlas un ja to ļauj viņu veselības stāvoklis, izmantojot pārkvalificēšanas un kvalifikācijas celšanas pasākumus integrācijai atvērtā darba tirgū; uzsver, ka ir svarīgi politikas pasākumus vērst uz personu spēju strādāt un parādīt darba devējiem ieguvumus no darba ņēmēja pieredzes un zināšanām, kas var tikt zaudētas, darba ņēmējam dodoties ilgstošā slimības atvaļinājumā; tomēr atzīst, ka ļoti svarīgi ir tas, lai personām, kuras nevar atgriezties darbā, būtu uzticams drošības tīkls, ko nodrošina valsts sociālā nodrošinājuma sistēma;

26. aicina Komisiju un dalībvalstis ieviest aktīvu darba tirgus politiku un politikas stimulus darba devējiem, lai atbalstītu personu ar invaliditāti un hroniskām slimībām nodarbinātību, tostarp veicot piemērotus pielāgojumus un likvidējot šķēršļus darba vietā, lai atvieglotu viņu reintegrāciju; atgādina, ka ir ļoti svarīgi informēt uzņēmumus un iesaistītās personas par pieejamajiem stimuliem un tiesībām;

27. šajā sakarībā atzīst, ka elastīgam, individuāli pielāgotam un adaptīvam darba režīmam, piemēram, tāldarbam, elastīgam darba laikam, pielāgotam aprīkojumam un saīsinātam darba laikam vai samazinātai darba slodzei, ir svarīga loma, atgriežoties darbā; uzsver, ka ir svarīgi veicināt agrīnu un/vai pakāpenisku atgriešanos darbā (ja to ļauj veselības stāvoklis), ko varētu papildināt ar daļējiem slimības pabalstiem, lai nodrošinātu, ka attiecīgās personas, atgriežoties darbā, necieš no ienākumu zuduma, un vienlaikus saglabāt finanšu stimulus uzņēmumiem; uzsver, ka šādam darba režīmam, kas ietver ģeogrāfisku, laika plānošanas un funkcionālo elastību, ir jābūt īstenojamam gan no darba ņēmēju, gan darba devēju puses, sekmējot darba pārvaldības organizēšanu un ņemot vērā ražošanas ciklu atšķirības;

28. Job 4000” atzinīgi vērtē dalībvalstu programmas un iniciatīvas, kuras ir palīdzējušas veicināt personu ar hroniskām slimībām reintegrāciju kvalitatīvā nodarbinātībā, piemēram, Vācijas programmu “4000” ( 18 ) , kurā izmantota integrēta pieeja, lai uzlabotu tādu personu stabilu profesionālo integrāciju, kurām ir smaga invaliditāte un īpašas grūtības atrast darbu, vai reintegrācijas aģentūru izveidi, lai palīdzētu personām ar hroniskām slimībām atrast darbu, kas pielāgots viņu situācijai un spējām ( 19 )

29. ņem vērā nozīmīgos psiholoģiskos ieguvumus un uzlabotu darba ražīgumu, ko nodrošina augsts neatkarības līmenis darbavietā; uzskata, ka neatkarības līmenis darbavietā var būt ļoti svarīgs, lai atvieglotu reintegrācijas procesu darba ņēmējiem pēc slimības vai traumas, jo šo personu veselības stāvoklis un vajadzības ir ļoti atšķirīgas;

30. atzīst atgriešanās darbā vērtību aprūpes procesā, jo daudzām personām darbs nodrošina finansiālu neatkarību un paildzina mūžu, kā arī reizēm var būt izšķirošs faktors atveseļošanās procesā;

31. aicina dalībvalstis nepārtraukt sociālā nodrošinājuma pabalstu izmaksu, līdzko personas ar hroniskām slimībām atrod darbu, tādējādi palīdzot viņām izvairīties no tā dēvētā pabalstu slazda;

Attieksmes maiņa pret darba ņēmēju reintegrāciju

32. aicina Komisiju un dalībvalstis sadarbībā ar sociālajiem partneriem nodrošināt, lai ar to paziņojumiem, pamatnostādnēm un politikas virzieniem tiktu sekmēts tas, ka darba devēji uztver reintegrācijas procesu kā iespēju gūt labumu no darba ņēmēju prasmēm, kompetences un pieredzes; uzskata, ka darba devēji un darba ņēmēju pārstāvji ir svarīgi atgriešanās darbā procesa dalībnieki jau no paša sākuma un ir daļa no lēmumu pieņemšanas procesa;

33. atgādina par Konvencijas par UNCRPD 26. un 27. pantu, kas dalībvalstīm uzliek pienākumu organizēt, nostiprināt un paplašināt rehabilitācijas pakalpojumus un programmas, jo īpaši veselības aizsardzības, nodarbinātības, izglītības un sociālo pakalpojumu jomā, un veicināt personu ar invaliditāti karjeras virzību darba tirgū, kā arī sniegt palīdzību darba atsākšanā;

34. uzsver, ka izpratnes veidošana par profesionālās rehabilitācijas un atgriešanās darbā politikas virzieniem un programmām un labāka uzņēmējdarbības kultūra ir ļoti svarīgi veiksmes faktori atgriešanās darbā procesā un negatīvas attieksmes, kā arī stereptipu un diskriminācijas apkarošanā; uzskata, ka profesionālās rehabilitācijas jomā apmācītu tādu speciālistu kā psihologi un konsultanti grupas varētu efektīvi izmantot vairāki uzņēmumi, tādējādi ļaujot arī mazākiem uzņēmumiem gūt labumu no šo speciālistu īpašajām zināšanām; uzskata, ka šajā procesā atbalstu un papildu ieguldījumu varētu sniegt NVO un brīvprātīgie;

35. pauž atzinību uzņēmumiem, kuri īsteno iniciatīvas, lai sniegtu atbalstu cilvēkiem ar veselības problēmām, invaliditāti vai izmainītu darbspēju, īstenojot, piemēram, visaptverošas preventīvas programmas, pienākumu pielāgošanu, apmācību un pārkvalifikāciju vai citu darbinieku sagatavošanu to darba ņēmēju, kuri atgriežas darbā, izmainītajām spējām, tādējādi atvieglojot viņu reintegrāciju; stingri mudina vairāk uzņēmumu iesaistīties šādu centienu īstenošanā un nākt klajā ar šādām iniciatīvām; uzskata, ka ir svarīgi, lai pasākumi, ar ko sekmē darba ņēmēju reintegrāciju uzņēmumos, būtu daļa no uzņēmumu kultūras;

36. aicina veidot labāku izpratni par problēmām un diskrimināciju, kuras dēļ cilvēkiem ar veselības problēmām vai invaliditāti ir mazāk iespēju, jo īpaši par tādām problēmām kā sapratnes trūkums, aizspriedumi, uzskati par zemu produktivitāti un sociālie aizspriedumi;

37. uzskata, ka izglītībai un pārmaiņām uzņēmumu kultūrā, kā arī tādām ES mēroga kampaņām kā “ Vision Zero ”, ir būtiska nozīme sabiedrības uzskatu mainīšanā; aicina palielināt informētību par demogrāfiskajām problēmām, ar kurām saskaras Eiropas darba tirgi; uzskata par nepieņemamu to, ka vecāka gadagājuma cilvēki bieži vien saskaras ar diskrimināciju vecuma dēļ; uzsver, ka ir svarīgi īstenot kampaņas pret diskrimināciju, kuras pamatā ir darba ņēmēju vecums, veicinot profilakses un darba aizsardzības pasākumus; aicina dalībvalstis un Savienību ņemt vērā secinājumus, kas izdarīti, īstenojot Parlamenta izmēģinājuma projektu attiecībā uz vecāku darba ņēmēju veselību un drošību;

38. uzskata, ka dalībvalstu politikas satvaram ir izšķirīga nozīme tādas vides veidošanā, kas sekmē vecuma struktūras pārvaldību un aktīvu un veselīgu novecošanu; uzskata, ka to varētu sekmēt ar ES līmeņa pasākumiem, piemēram, politikas virzieniem, pamatnostādnēm, zināšanu apmaiņu un dažādu finanšu instrumentu, piemēram, ESF un ESI fondu, izmantošanu; aicina dalībvalstis veicināt gados vecākiem darba ņēmējiem paredzētus rehabilitācijas un reintegrācijas pasākumus, ja tas iespējams un ja attiecīgās personas to vēlas, piemēram, ņemot vērā rezultātus, kas gūti, īstenojot ES izmēģinājuma projektu attiecībā uz gados vecāku darba ņēmēju veselību un drošību;

39. atzīst, ka personām, kurām diagnosticēta neārstējama slimība, joprojām ir pamattiesības uz darbu; atzīst arī, ka šīs personas saskaras ar īpašām problēmām, kas saistītas ar viņu nodarbinātības situāciju un kas atšķiras no problēmām, ar kurām saskaras citas pacientu grupas, jo šīm personām bieži vien ir maz laika, lai pielāgotos savai mainīgajai situācijai un lai tiktu veikti darba vietas pielāgojumi; atzinīgi vērtē tādas iniciatīvas kā “ Dying to Work ”kampaņu, kuras mērķis ir palielināt izpratni par šo konkrēto problēmu kopumu; mudina darba devējus uzturēt pēc iespējas intensīvu dialogu ar darbiniekiem, kuriem diagnosticēta neārstējama slimība, lai nodrošinātu, ka var veikt visus nepieciešamos un iespējamos pielāgojumus, kas vajadzīgi, lai šādi darbinieki varētu turpināt strādāt, ja viņi to vēlas; uzskata, ka daudziem pacientiem iespēja turpināt strādāt ir ļoti svarīga personisku, psiholoģisku vai ekonomisku apsvērumu dēļ, kā arī ārkārtīgi nozīmīgs aspekts cieņas un dzīves kvalitātes saglabāšanā; aicina dalībvalstis atbalstīt darba vietu saprātīgu pielāgošanu, lai ņemtu vērā to īpašo problēmu kopumu, kas ir raksturīgas šai cilvēku grupai; aicina Komisiju rīkoties, lai novērstu datu trūkumu attiecībā uz vēža slimnieku nodarbinātības statusu, un atbalstīt labāku un salīdzināmu dalībvalstu datu apkopošanu, lai uzlabotu šādām personām sniegtos atbalsta pakalpojumus;

40. šajā sakarībā uzsver, ka ir svarīgi pilnveidot un atjaunot darba ņēmēju prasmes atbilstīgi uzņēmuma un tirgus vajadzībām, īpašu uzmanību pievēršot digitālajām prasmēm un nodrošinot darba ņēmējiem nepieciešamo apmācību un piekļuvi mūžizglītībai; uzsver, ka darba tirgū pieaug digitalizācija; norāda, ka digitālo prasmju uzlabošana var būt gatavošanās atgriezties darba dzīvē neatņemama daļa, it īpaši attiecībā uz gados vecākiem iedzīvotājiem;

41. norāda, ka gan oficiālajiem, gan neoficiālajiem aprūpētājiem ir būtiska nozīme profesionālajā rehabilitācijā; atzīst, ka 80 % no Eiropā sniegtās aprūpes nodrošina neapmaksāti aprūpētāji ( 20 ) un ka aprūpes pienākumi ievērojami samazina šīs cilvēku grupas ilgtermiņa nodarbinātības izredzes; turklāt, ņemot vērā to, ka lielākā daļa aprūpētāju ir sievietes, atzīst, ka jautājumam par aprūpētāju nodarbinātības situāciju ir izteikta dzimumu dimensija; aicina Savienību, dalībvalstis un darba devējus īpašu uzmanību pievērst aprūpētāju nodarbinātības situācijai;

o

o o

42. uzdod priekšsēdētājam šo rezolūciju nosūtīt Padomei un Komisijai.

(1) OV C 204, 13.6.2018., 179. lpp.

(2) OV C 366, 27.10.2017., 117. lpp.

(3) Pieņemtie teksti, P8_TA(2017)0474.

(4) OV C 101, 16.3.2018., 138. lpp.

(5) OV C 102 E, 24.4.2008., 321. lpp.

(6) OV L 303, 2.12.2000., 16. lpp.

(7) https://osha.europa.eu/lv/tools-and-publications/publications/reports/psychosocial-risks-eu-prevalence-strategies-prevention/view

(8) Institute for Health Metrics and Evaluation, GBD Compare Data Visualization, 2016, http://vizhub.healthdata.org/gbd-compare

(9) Eiropas foruma “Alkohols un veselība”zinātniskās grupas zinātniskais atzinums “Alcohol, Work and Productivity”(Alkohols, darbs un darba ražīgums), 2011, https://ec.europa.eu/health//sites/health/files/alcohol/docs/science_02_en.pdf

(10) Eurofound “Use of alcohol and drugs at the workplace”(Alkohola un narkotisko vielu lietošana darba vietā), https://www.eurofound.europa.eu/sites/default/files/ef_files/docs/ewco/tn1111013s/tn1111013s.pdf

(11) Eurofound Trešais Eiropas dzīves kvalitātes apsekojums 2001.–2012. gadā, https://www.eurofound.europa.eu/lv/surveys/european-quality-of-life-surveys/european-quality-of-life-survey-2012

(12) 7. lpp. ziņojumā “Health of people of working age”(Darbspējīgā vecuma iedzīvotāju veselības stāvoklis), https://ec.europa.eu/health//sites/health/files/social_determinants/docs/final_sum_ecorys_web.pdf

(13) 7. lpp., galvenie konstatējumi, https://www.oecd.org/els/emp/42699911.pdf

(14) 5. lpp. https://ec.europa.eu/health/sites/health/files/policies/docs/2017_chronic_framingdoc_en.pdf

(15) Eurostat, 2011, LFS ad hoc module (Darbaspēka apsekojuma īpašais modulis), https://ec.europa.eu/health/sites/health/files/policies/docs/2017_chronic_framingdoc_en.pdf

(16) http://www.alna.se/in-english

(17) “EU-OSHA Case Study on Austria — Fit2Work programme”, https://osha.europa.eu/en/tools-and-publications/publications/austria-fit2work/view

(18) Avots: Projekta “Pathways”5.2. mērķis, “Scoping Paper on the Available Evidence on the Effectiveness of Existing Integration and Re-Integration into Work Strategies for Persons with Chronic Conditions”(Darbības jomas dokuments par pieejamajiem pierādījumiem attiecībā uz pašreizējo stratēģiju personu ar hroniskām slimībām integrācijai un reintegrācijai darbā efektivitāti).

(19) Avots: EU-OSHA pētījums “Return to work coaching services for people with a chronic disease by certified "experts by experience”(Personām ar hroniskām slimībām paredzēti konsultāciju pakalpojumi, ko sniedz sertificēti un pieredzējuši speciālisti, lai veicinātu minēto personu atgriešanos darbā), Nīderlande

(20) http://www.ecpc.org/WhitePaperOnCancerCarers.pdf