LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis CE 298/1

KOPĒJĀ NOSTĀJA (EK) Nr. 17/2007,

ko Padome pieņēmusi 2007. gada 15. oktobrī

nolūkā pieņemt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. …/… (… gada …), ar ko izveido Kopienas Muitas kodeksu (Modernizēto muitas kodeksu)

(2007/C 298 E/01)

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 26., 95., 133. un 135. pantu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru (2),

tā kā:

1) Kopienas pamats ir muitas savienība. Gan Kopienas uzņēmēju, gan muitas dienestu interesēs ir ieteicams apkopot pašreizējos tiesību aktus muitas jomā Kopienas Muitas kodeksā (turpmāk “Kodekss”). Kodeksā, kura pamatā ir iekšējā tirgus princips, vajadzētu būt iekļautiem vispārējiem noteikumiem un procedūrām, kas nodrošina Kopienas līmenī pieņemtā tarifa un citu kopējās politikas pasākumu īstenošanu saistībā ar preču tirdzniecību starp Kopienu un valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ņemot vērā šo kopējo politikas jomu prasības. Tiesību aktiem muitas jomā vajadzētu būt labāk saskaņotiem ar noteikumiem, kas saistīti ar muitas maksājumu iekasēšanu, nemainot spēkā esošo nodokļu noteikumu piemērošanas jomu.

2) Saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par Kopienas finanšu interešu aizsardzību un rīcības plānu 2004.-2005. gadam ir lietderīgi pielāgot tiesisko regulējumu Kopienas finanšu interešu aizsardzībai.

3) Padomes Regulas (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (3) pamatā bija to muitas procedūru integrācija, ko attiecīgajās dalībvalstīs 1980. gados piemēroja atsevišķi. Minētā regula kopš tās ieviešanas ir vairākkārt un būtiski grozīta, lai risinātu īpašas problēmas, piemēram, godprātības aizsardzību vai drošības prasību ievērošanu. Ir vajadzīgi turpmāki Kodeksa grozījumi, jo pēdējos gados ir notikušas nozīmīgas juridiskas pārmaiņas gan Kopienas, gan starptautiskā līmenī, piemēram, Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma termiņa izbeigšanās un 2003. un 2005. gada Pievienošanās akta stāšanās spēkā, kā arī grozījumi Starptautiskajā konvencijā par muitas procedūru vienkāršošanu un saskaņošanu (turpmāk “pārskatītā Kioto konvencija”), Eiropas Kopienas pievienošanās kurai tika apstiprināta ar Padomes 2003. gada 17. marta Lēmumu 2003/231/EK (4). Ir pienācis laiks vienkāršot muitas procedūras un ņemt vērā to, ka elektroniskas deklarācijas un to elektroniska apstrāde ir norma, bet deklarācijas papīra formātā un to apstrāde — izņēmums. Ņemot vērā visus minētos iemeslus, nepietiek ar turpmākiem grozījumiem pašreizējā kodeksā; ir vajadzīga pilnīga pārstrāde.

4) Ir lietderīgi Kodeksā iekļaut tiesisku regulējumu, lai dažus tiesību aktus muitas jomā piemērotu preču tirdzniecībai starp muitas teritorijas daļām, uz kurām attiecas Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (5), un tām minētās teritorijas daļām, uz kurām šie noteikumi neattiecas, vai tirdzniecībai starp daļām, uz kurām minētie noteikumi neattiecas. Ņemot vērā, ka attiecīgās preces ir Kopienas preces un ka ar šo Kopienas iekšējo tirdzniecību saistītajiem pasākumiem ir fiskāli aspekti, ir pamatoti ar īstenošanas pasākumiem ieviest atbilstīgus vienkāršojumus muitas formalitātēs, ko piemēros šīm precēm.

5) Likumīgas tirdzniecības veicināšanai un krāpšanas apkarošanai ir vajadzīgas vienkāršas, ātras un standartizētas muitas procedūras un darbības. Tāpēc saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par vienkāršu un elektronisku muitas un tirdzniecības vidi ir lietderīgi vienkāršot tiesību aktus muitas jomā, lai varētu izmantot mūsdienīgus rīkus un tehnoloģijas, kā arī turpmāk sekmēt tiesību aktu muitas jomā vienveidīgu piemērošanu un modernizētu pieeju muitas kontrolei, tādējādi palīdzot nodrošināt pamatu efektīvām un vienkāršām muitošanas procedūrām. Muitas procedūras būtu jāapvieno vai jāsaskaņo, kā arī jāatstāj tikai ekonomiski pamatotas procedūras, lai kāpinātu uzņēmējdarbības konkurētspēju.

6) Iekšējā tirgus izveides pabeigšana, šķēršļu mazināšana starptautiskajai tirdzniecībai un ieguldījumiem, kā arī pastiprināta vajadzība nodrošināt drošību un drošumu pie Kopienas ārējām robežām ir pārveidojusi muitas dienestu lomu, piešķirot tiem galveno nozīmi piegādes ķēdē un starptautiskās tirdzniecības pārraudzībā un pārvaldībā padarot tos par valstu un uzņēmumu konkurētspējas veicinātājiem. Tālab tiesību aktiem muitas jomā būtu jāatspoguļo jaunā ekonomiskā realitāte un jaunā muitas dienestu loma un uzdevums.

7) Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošana, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā par elektronisku muitas un tirdzniecības vidi, ir galvenais faktors tirdzniecības sekmēšanai un vienlaikus arī muitas kontroles efektivitātei, tādējādi mazinot uzņēmējdarbības izmaksas un risku sabiedrībai. Tālab ar Kodeksu ir jāizveido tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru minēto lēmumu varēs īstenot, jo īpaši, nosakot tiesību principu, ka visi muitas un tirdzniecības darījumi ir jāveic elektroniski un ka informācijas un komunikācijas sistēmas muitas darbībām visās dalībvalstīs uzņēmējiem jāpiedāvā vienas un tās pašas iespējas.

8) Līdzās šādai informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanai vajadzētu būt arī saskaņotai un standartizētai dalībvalstu veiktai muitas kontrolei, lai nodrošinātu līdzvērtīgu muitas kontroles līmeni visā Kopienā un dažādos Kopienas ievešanas un izvešanas punktos neizraisītu pret konkurenci vērstu rīcību.

9) Uzņēmējdarbības vienkāršošanas interesēs, vienlaikus paredzot atbilstīgus kontroles līmeņus attiecībā uz precēm, kas ievestas Kopienas muitas teritorijā vai izvestas no tās, ir vēlams, lai muitas dienesti un citas iestādes, kuras ir iesaistītas minētajā kontrolē, piemēram, policija, robežsardze, veterinārās un vides pārvaldes iestādes, ievērojot atbilstīgos datu aizsardzības noteikumus, kopīgi lietotu uzņēmēju sniegto informāciju un lai šo dažādo iestāžu īstenotā kontrole būtu saskaņota tā, ka uzņēmējam informācija ir jāsniedz tikai vienreiz un lai šīs iestādes preces kontrolētu vienlaicīgi un vienā vietā.

10) Dažu uzņēmējdarbības veidu vienkāršošanas interesēs visām personām arī turpmāk vajadzētu būt tiesīgām iecelt sev pārstāvi attiecībās ar muitas dienestiem. Tomēr nevajadzētu vairs būt iespējai šīs pārstāvības tiesības ierobežot ar vienā dalībvalstī pieņemtu tiesību aktu. Turklāt pārstāvim muitā, kurš atbilst atzītā uzņēmēja statusa piešķiršanas kritērijiem, vajadzētu būt tiesīgam savus pakalpojumus sniegt dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā tas veic uzņēmējdarbību.

11) Atbilstīgiem un uzticamiem uzņēmējiem būtu kā “atzītajiem uzņēmējiem” jāspēj maksimāli plaši izmantot vienkāršojumus un, ņemot vērā drošības un drošuma aspektus, gūt priekšrocības no samazinātas muitas kontroles. Tādējādi viņiem var būt “muitas vienkāršojumu” atzītā uzņēmēja statuss vai “drošības un drošuma” atzītā uzņēmēja statuss. Viņiem var piešķirt vienu vai otru statusu, vai abus statusus kopā.

12) Attiecībā uz visiem lēmumiem, t.i., oficiāliem muitas dienestu aktiem, kas skar tiesību aktus muitas jomā un kam ir juridiska ietekme uz vienu vai vairākām personām, tostarp uz saistošo informāciju, ko izdevuši minētie dienesti, būtu jāparedz vieni un tie paši noteikumi. Visiem šādiem lēmumiem vajadzētu būt spēkā visā Kopienā, un vajadzētu būt iespējai katru šādu lēmumu anulēt, grozīt — ja vien nav noteikts citādi — vai atcelt, ja tie neatbilst tiesību aktiem muitas jomā vai to interpretācijai.

13) Saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu papildus tiesībām pārsūdzēt jebkuru muitas dienestu lēmumu ir jāparedz arī ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek pieņemts jebkāds lēmums, kas šo personu varētu nelabvēlīgi ietekmēt.

14) Muitas procedūru vienkāršošanai elektroniskā vidē ir vajadzīgs, lai muitas dienestiem dažādās dalībvalstīs būtu kopīga atbildība. Visā iekšējā tirgū ir jānodrošina atbilstīgs efektīvu, preventīvu un samērīgu sankciju līmenis.

15) Lai nodrošinātu līdzsvaru starp muitas dienestu vajadzību nodrošināt pareizu piemērošanu tiesību aktiem muitas jomā, no vienas puses, un uzņēmēju tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi, no otras puses, muitas dienestiem būtu jāpiešķir plašas kontroles pilnvaras, bet uzņēmējiem — pārsūdzības tiesības.

16) Lai līdz minimumam samazinātu risku Kopienai, tās pilsoņiem un tirdzniecības partneriem, dalībvalstīs veiktu saskaņotu muitas kontroles pasākumu pamatā vajadzētu būt vienotai riska pārvaldības sistēmai un elektroniskai sistēmai tās īstenošanai. Vienotas riska pārvaldības sistēmas izveidei visās dalībvalstīs nevajadzētu liegt tām veikt preču kontroli pēc izlases principa.

17) Ir jānosaka faktori, pamatojoties uz kuriem piemēro ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus un citus pasākumus saistībā ar preču tirdzniecību. Tāpat ir arī lietderīgi paredzēt skaidrus noteikumus attiecībā uz izcelsmes apliecinājumu izsniegšanu Kopienā, ja to prasa īpaši tirdzniecības apstākļi.

18) Ir vēlams izklāstīt vienkopus visus ievedmuitas parāda rašanās gadījumus, kas nav gadījumi, kad parāds rodas pēc tam, kad iesniegta muitas deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā vai par preču pagaidu ievešanu ar daļēju atbrīvojumu, lai izvairītos no grūtībām, nosakot parāda rašanās tiesisko pamatu. Tas pats jāpiemēro izvedmuitas parāda rašanās gadījumā.

19) Tā kā muitas dienestu jaunā loma paredz kopīgu atbildību un sadarbību starp iekšzemes un robežšķērsošanas muitas iestādēm, muitas parādam vairākumā gadījumu būtu jārodas vietā, kur parādnieks veic uzņēmējdarbību, jo par šo vietu atbildīgā muitas iestāde var vislabāk uzraudzīt attiecīgās personas darbības.

20) Turklāt saskaņā ar pārskatīto Kioto konvenciju ir lietderīgi paredzēt ierobežotu tādu gadījumu skaitu, kad ir vajadzīga administratīva sadarbība starp dalībvalstīm, lai noteiktu muitas parāda rašanās vietu un atgūtu nodokļus.

21) Noteikumos par īpašām procedūrām būtu jāparedz, ka var izmantot vienotu galvojumu visām īpašu procedūru kategorijām un ka šis galvojums var būt vispārējs un attiekties uz vairākiem darījumiem.

22) Lai nodrošinātu Kopienas un dalībvalstu finanšu interešu labāku aizsardzību, galvojumam būtu jāattiecas uz nedeklarētām vai nepareizi deklarētām precēm, kuras ir iekļautas sūtījumā vai attiecībā uz kurām ir iesniegta deklarācija. Šā paša iemesla dēļ galvinieka uzņēmumam būtu jāsedz arī ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas, kas jāmaksā pēc preču kontroles, kura veikta pēc preču izlaišanas.

23) Lai sargātu Kopienas un dalībvalstu finanšu intereses un ierobežotu krāpniecisku praksi, ir ieteicams paredzēt kārtību, kurā iekļauti diferencēti pasākumi vispārēja galvojuma piemērošanai. Ja ir paaugstināts krāpšanas risks, vajadzētu būt iespējai uz laiku aizliegt vispārēja galvojuma piemērošanu, ņemot vērā attiecīgo uzņēmēju konkrētos apstākļus.

24) Ir lietderīgi ņemt vērā attiecīgās personas godprātību gadījumos, kad muitas parāds ir radies saistībā ar tiesību aktu muitas jomā neievērošanu, un mazināt nolaidības ietekmi uz parādnieku.

25) Ir jānosaka princips, kā noteikt Kopienas preču statusu un apstākļus, kas saistīti ar šāda statusa zaudēšanu, kā arī jānosaka pamats, kā noteikt, kad šis statuss nemainās, ja preces uz laiku izved no Kopienas muitas teritorijas.

26) Ja uzņēmējs jau iepriekš ir iesniedzis informāciju, kas vajadzīga uz risku analīzi balstītām preču atbilstības kontrolēm, ir lietderīgi nodrošināt, ka ātra preču izlaišana šādā gadījumā ir norma. Fiskālās un tirdzniecības politikas kontrole, galvenokārt, būtu jāveic tai muitas iestādei, kas ir kompetenta par uzņēmēja telpām.

27) Noteikumi attiecībā uz muitas deklarācijām un uz muitas procedūras piemērošanu precēm būtu jāmodernizē un jāvienkāršo, jo īpaši, prasot, lai muitas deklarācijas parasti tiktu sniegtas elektroniski, un nodrošinot tikai vienu vienkāršotas deklarācijas veidu.

28) Tā kā pārskatītā Kioto konvencija atbalsta muitas deklarācijas iesniegšanu, reģistrēšanu un pārbaudi pirms preču atvešanas, kā arī to, lai vieta, kur iesniedz deklarāciju, būtu nodalīta no vietas, kur preces atrodas fiziski, ir lietderīgi nodrošināt centralizētu muitošanu tajā vietā, kur uzņēmējs veic uzņēmējdarbību. Centralizētās muitošanas kārtībā būtu jāiekļauj iespēja izmantot vienkāršotas deklarācijas, pilnās deklarācijas un prasīto dokumentu iesniegšanas termiņa atlikšana, periodiskas deklarācijas un maksājuma atlikšana.

29) Lai visā Kopienā palīdzētu nodrošināt neitrālus konkurences nosacījumus, ir lietderīgi Kopienas līmenī paredzēt noteikumus, ar kuriem reglamentē to, kā muitas dienesti var iznīcināt vai citādi atsavināt preces — tie ir jautājumi, ko iepriekš reglamentēja ar valsts tiesību aktiem.

30) Ir lietderīgi paredzēt kopējus un vienkāršus noteikumus īpašajām procedūrām (tranzītam, uzglabāšanai, īpašai izmantošanai un pārstrādei), kurus papildinātu neliels noteikumu kopums katrai īpašās procedūras kategorijai, lai uzņēmējam atvieglotu pareizās procedūras izvēli, novērstu kļūdas un mazinātu tādu gadījumu skaitu, kad nodoklis jāatgūst vai jāatmaksā pēc preču izlaišanas veiktu pārbaužu rezultātā.

31) Būtu jāatvieglo atļauju izsniegšana vairākām īpašām procedūrām ar vienu galvojumu un vienu uzraudzības muitas iestādi, kā arī būtu jāparedz vienkārši noteikumi par muitas parāda rašanos šādos gadījumos. Pamatprincipam vajadzētu būt tādam, ka preces, kam piemērota īpaša procedūra, vai no šādām precēm izgatavoti izstrādājumi ir jānovērtē brīdī, kad rodas muitas parāds. Tomēr, ja tas ir ekonomiski pamatoti, vajadzētu būt iespējai preces novērtēt arī brīdī, kad tām tika piemērota īpašā procedūra. Tie paši principi būtu jāpiemēro parastajiem apstrādes veidiem.

32) Ņemot vērā pastiprinātos ar drošību saistītos pasākumus, kas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 (2005. gada 13. aprīlis), ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (6) iekļauti Kodeksā, preču novietošanai brīvajās zonās būtu jākļūst par muitas procedūru, un preces to ievešanas brīdī, kā arī šo preču uzskaite būtu jāpakļauj muitas kontrolei.

33) Ņemot vērā, ka vairs nav vajadzīgs nodoms veikt reeksportu, ievešana pārstrādei nodokļu atlikšanas režīmā būtu jāapvieno ar pārstrādi muitas kontrolē un jāatceļ ievešana pārstrādei nodokļu atmaksāšanas režīmā. Šajā vienā procedūrā “ievešana pārstrādei” būtu jāiekļauj arī preču iznīcināšana, izņemot, ja iznīcināšanu veic muita vai ja tā tiek veikta muitas uzraudzībā.

34) Ar drošību saistītiem pasākumiem, ko piemēro attiecībā uz Kopienas precēm, kuras izved no Kopienas muitas teritorijas, tāpat būtu jāattiecas arī uz ārpuskopienas preču reeksportu. Vieniem un tiem pašiem pamatnoteikumiem būtu jāattiecas uz visiem preču veidiem, vajadzības gadījumā pieļaujot izņēmuma iespēju, piemēram, precēm, kas šķērso Kopienas muitas teritoriju tikai tranzītā.

35) Šīs regulas īstenošanai vajadzīgie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (7).

36) Ir lietderīgi paredzēt šā Kodeksa īstenošanas pasākumu pieņemšanu. Šie pasākumi būtu jāpieņem saskaņā ar vadības procedūru un regulatīvo procedūru, kas paredzētas Lēmuma 1999/468/EK 4. un 5. pantā.

37) Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro noteikt nosacījumus un kritērijus, kas vajadzīgi šā Kodeksa efektīvai piemērošanai. Tā kā šie pasākumi ir vispārēji un to mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus vai papildināt šo regulu, iekļaujot jaunus nebūtiskus elementus, tie jāpieņem saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā paredzēto regulatīvo kontroles procedūru.

38) Lai nodrošinātu efektīvu lēmumu pieņemšanas procesu, ir lietderīgi izskatīt jautājumus, kas attiecas uz nostāju, kuru Kopienai jāpieņem komitejās, darba grupās un speciālistu grupās, kuras izveidotas ar starptautiskiem nolīgumiem, kas saistīti ar tiesību aktiem muitas jomā, vai saskaņā ar šādiem līgumiem.

39) Lai vienkāršotu un racionalizētu tiesību aktus muitas jomā, vairāki noteikumi, kas pašlaik ir ietverti autonomos Kopienas aktos, pārskatāmības dēļ ir iekļauti Kodeksā. Tālab būtu jāatceļ turpmāk minētās regulas, kā arī Regula (EEK) Nr. 2913/92: Padomes Regula (EEK) Nr. 3925/91 (1991. gada 19. decembris) par pārbaužu un formalitāšu atcelšanu personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai Kopienas iekšējos lidojumos un personu bagāžai Kopienas iekšējos jūras braucienos (8), un Padomes Regula (EK) Nr. 1207/2001 (2001. gada 11. jūnijs) par procedūru, ar ko vienkāršo Kopienas izcelsmes apliecinājumu izdošanu vai sagatavošanu, kā arī noteiktu atļauju izdošanu atzītiem eksportētājiem saskaņā ar noteikumiem, ar kuriem reglamentē preferenciālo tirdzniecību starp Eiropas Kopienu un atsevišķām valstīm (9).

40) Ņemot vērā, ka šīs regulas mērķus, proti, paredzēt noteikumus un procedūras, ko piemēro precēm, kuras ieved Kopienas muitas teritorijā vai izved no tās, lai nodrošinātu muitas savienības kā iekšējā tirgus centrālā pīlāra efektīvu darbību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai,

IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

SATURA RĀDĪTĀJS

I SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI

1. NODAĻA TIESĪBU AKTU MUITAS JOMĀ DARBĪBAS JOMA, MUITAS UZDEVUMS UN DEFINĪCIJAS

2. NODAĻA PERSONU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ TIESĪBU AKTIEM MUITAS JOMĀ

1. iedaļa Informācijas sniegšana

2. iedaļa Pārstāvība muitā

3. iedaļa Atzītais uzņēmējs

4. iedaļa Lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu

5. iedaļa Sankcijas

6. iedaļa Pārsūdzība

7. iedaļa Preču kontrole

8. iedaļa Dokumentu un citas informācijas glabāšana; maksājumi un izmaksas

3. NODAĻA VALŪTAS KONVERTĀCIJA UN TERMIŅI

II SADAĻA FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻUS, KĀ ARĪ PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU

1. NODAĻA KOPĒJAIS MUITAS TARIFS UN PREČU TARIFA KLASIFIKĀCIJA

2. NODAĻA PREČU IZCELSME

1. iedaļa Nepreferenciāla izcelsme

2. iedaļa Preferenciāla izcelsme

3. NODAĻA PREČU MUITAS VĒRTĪBA

III SADAĻA MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI

1. NODAĻA MUITAS PARĀDA RAŠANĀS

1. iedaļa Ievedmuitas parāds

2. iedaļa Izvedmuitas parāds

3. iedaļa Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar importu un eksportu

2. NODAĻA GALVOJUMS IESPĒJAMAM VAI ESOŠAM MUITAS PARĀDAM

3. NODAĻA NODOKĻA ATGŪŠANA UN SAMAKSA, IEVEDMUITAS UN IZVEDMUITAS NODOKĻA SUMMAS ATMAKSĀŠANA VAI ATBRĪVOJUMS

1. iedaļa Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas noteikšana, muitas parāda paziņošana un iegrāmatošana

2. iedaļa Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksa

3. iedaļa Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas atmaksāšana un atbrīvojums

4. NODAĻA MUITAS PARĀDA DZĒŠANA

IV SADAĻA KOPIENAS MUITAS TERITORIJĀ IEVESTAS PRECES

1. NODAĻA IEVEŠANAS KOPSAVILKUMA DEKLARĀCIJA

2. NODAĻA PREČU ATVEŠANA

1. iedaļa Preču ievešana Kopienas muitas teritorijā

2. iedaļa Preču uzrādīšana, izkraušana un pārbaude

3. iedaļa Formalitātes pēc uzrādīšanas

4. iedaļa Preces, kas ir pārvietotas saskaņā ar tranzīta procedūru

V SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI PAR MUITAS STATUSU, MUITAS PROCEDŪRAS PIEMĒROŠANU PRECĒM, PREČU PĀRBAUDI, IZLAIŠANU UN ATSAVINĀŠANU

1. NODAĻA PREČU MUITAS STATUSS

2. NODAĻA MUITAS PROCEDŪRAS PIEMĒROŠANA PRECĒM

1. iedaļa Vispārēji noteikumi

2. iedaļa Standarta muitas deklarācijas

3. iedaļa Vienkāršotas muitas deklarācijas

4. iedaļa Noteikumi, kas attiecas uz visām muitas deklarācijām

5. iedaļa Citi vienkāršojumi

3. NODAĻA PREČU PĀRBAUDE UN IZLAIŠANA

1. iedaļa Pārbaude

2. iedaļa Izlaišana

4. NODAĻA PREČU ATSAVINĀŠANA

VI SADAĻA LAIŠANA BRĪVĀ APGROZĪBĀ UN ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻIEM

1. NODAĻA LAIŠANA BRĪVĀ APGROZĪBĀ

2. NODAĻA ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻIEM

1. iedaļa Atpakaļievestas preces

2. iedaļa Jūras zveja un citi no jūras iegūti produkti

3. iedaļa Īstenošanas pasākumi

VII SADAĻA ĪPAŠAS PROCEDŪRAS

1. NODAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI

2 NODAĻA TRANZĪTS

1. iedaļa Ārējais un iekšējais tranzīts

2. iedaļa Kopienas tranzīts

3. NODAĻA UZGLABĀŠANA

1. iedaļa Kopējie noteikumi

2. iedaļa Pagaidu uzglabāšana

3. iedaļa Uzglabāšana muitas noliktavā

4. iedaļa Brīvās zonas

4. NODAĻA ĪPAŠA IZMANTOŠANA

1. iedaļa Pagaidu ievešana

2. iedaļa Galapatēriņš

5. NODAĻA PĀRSTRĀDE

1. iedaļa Vispārēji noteikumi

2. iedaļa Ievešana pārstrādei

3. iedaļa Izvešana pārstrādei

VIII SADAĻA PREČU IZVEŠANA NO KOPIENAS MUITAS TERITORIJAS

1. NODAĻA PRECES, KO IZVED NO KOPIENAS MUITAS TERITORIJAS

2. NODAĻA EKSPORTS UN REEKSPORTS

3. NODAĻA ATBRĪVOJUMS NO IZVEDMUITAS NODOKĻIEM

IX SADAĻA MUITAS KODEKSA KOMITEJA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

1. NODAĻA MUITAS KODEKSA KOMITEJA

2. NODAĻA NOBEIGUMA NOTEIKUMI

PIELIKUMS KORELĀCIJAS TABULAS

I SADAĻA

VISPĀRĒJI NOTEIKUMI

1. NODAĻA

Tiesību aktu muitas jomā darbības joma, muitas uzdevums un definīcijas

1. pants

Priekšmets un darbības joma

1. Ar šo regulu izveido Kopienas Muitas kodeksu, turpmāk — “Kodekss”, ar kuru nosaka vispārējus noteikumus un procedūras, ko piemēro precēm, kuras ieved Kopienas muitas teritorijā vai izved no tās.

Neskarot starptautiskās tiesības un konvencijas un Kopienas tiesību aktus citās jomās, Kodeksu vienādi piemēro visā Kopienas muitas teritorijā.

2. Dažus tiesību aktu muitas jomā noteikumus var piemērot ārpus Kopienas muitas teritorijas atbilstīgi tādiem tiesību aktiem, ar kuriem reglamentē īpašas jomas, vai starptautiskām konvencijām.

3. Dažus tiesību aktu muitas jomā noteikumus, tostarp minētajos aktos paredzētos vienkāršojumus, piemēro preču tirdzniecībai starp Kopienas muitas teritorijas daļām, uz kurām attiecas Direktīva 2006/112/EK, un tām minētās teritorijas daļām, uz kurām šie noteikumi neattiecas, vai tirdzniecībai starp minētās teritorijas daļām, uz kurām šie noteikumi neattiecas.

Pasākumus, kas ir paredzēti, lai grozītu nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka pirmajā daļā minētos noteikumus un vienkāršotas formalitātes to īstenošanai, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru. Šajos pasākumos ņem vērā arī īpašus apstākļus, kas attiecas uz preču tirdzniecību, kurā iesaistīta tikai viena dalībvalsts.

2. pants

Muitas dienestu uzdevums

Muitas dienesti galvenokārt ir atbildīgi par Kopienas starptautiskās tirdzniecības pārraudzību, tādējādi veicinot godīgu un brīvu tirdzniecību, iekšējā tirgus ārējo aspektu īstenošanu, kopējās tirdzniecības politikas un citu Kopienas kopējo politikas jomu īstenošanu, kuras ietekmē tirdzniecību un vispārēju piegādes ķēdes drošību. Muitas dienesti veic pasākumus, kuru mērķis jo īpaši ir:

a) aizsargāt Kopienas un tās dalībvalstu finanšu intereses;

b) aizsargāt Kopienu pret negodīgu un nelikumīgu tirdzniecību, vienlaikus atbalstot likumīgu komercdarbību;

c) nodrošināt Kopienas un tās iedzīvotāju drošību un drošumu, kā arī vides aizsardzību, vajadzības gadījumā cieši sadarbojoties ar citiem dienestiem;

d) uzturēt pareizu līdzsvaru starp muitas kontroli un likumīgas tirdzniecības atvieglošanu.

3. pants

Muitas teritorija

1. Kopienas muitas teritoriju veido šādas teritorijas, tostarp to teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa:

— Beļģijas Karalistes teritorija;

— Bulgārijas Republikas teritorija;

— Čehijas Republikas teritorija;

— Dānijas Karalistes teritorija, izņemot Farēru salas un Grenlandi;

— Vācijas Federatīvās Republikas teritorija, izņemot Helgolandes salu un Bīzingenes teritoriju (Vācijas Federatīvās Republikas un Šveices Konfederācijas 1964. gada 23. novembra Līgums);

— Igaunijas Republikas teritorija;

— Īrijas teritorija;

— Grieķijas Republikas teritorija;

— Spānijas Karalistes teritorija, izņemot Seūtu un Meliļu;

— Francijas Republikas teritorija, izņemot Jaunkaledoniju, Majotu, Senpjēru un Mikelonu, Volisa un Futūnas salu, Franču Polinēziju un Francijas dienvidu un Antarktikas teritorijas;

— Itālijas Republikas teritorija, izņemot Liviņjo un Campione d'Italia pašvaldības un Itālijas teritoriālos Lugāno ezera ūdeņus starp krastu un apgabala no Pontetrēzas līdz Porto Čerezio politisko robežu;

— Kipras Republikas teritorija saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās akta noteikumiem;

— Latvijas Republikas teritorija;

— Lietuvas Republikas teritorija;

— Luksemburgas Lielhercogistes teritorija;

— Ungārijas Republikas teritorija;

— Maltas teritorija;

— Nīderlandes Karalistes teritorija Eiropā;

— Austrijas Republikas teritorija;

— Polijas Republikas teritorija;

— Portugāles Republikas teritorija;

— Rumānijas teritorija;

— Slovēnijas Republikas teritorija;

— Slovākijas Republikas teritorija;

— Somijas Republikas teritorija;

— Zviedrijas Karalistes teritorija;

— Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes teritorija, Normandijas salas un Menas sala.

2. Šādas teritorijas, tostarp to teritoriālos ūdeņus, iekšējos ūdeņus un gaisa telpu, kuras atrodas ārpus dalībvalstu teritorijas, uzskata par Kopienas muitas teritorijas sastāvdaļu, ņemot vērā konvencijas un līgumus, kas uz tām attiecas:

a) FRANCIJA Monako Firstistes teritorija, kā noteikts Muitas konvencijā, kas parakstīta Parīzē, 1963. gada 18. maijā (Journal officiel de la République française (Francijas Republikas Oficiālais Vēstnesis), 1963. gada 27. septembris, 8679. lpp.);

b) KIPRA Apvienotās Karalistes Akrotiri un Dhekelia Suverēnās bāzu teritorijas, kā noteikts Līgumā par Kipras Republikas izveidi, kas parakstīts Nikosijā, 1960. gada 16. augustā (Apvienotās Karalistes Līgumu sērija Nr. 4 (1961. gads) Cmnd. 1252).

4. pants

Definīcijas

Kodeksā izmanto šādas definīcijas:

1) “muitas dienesti” ir dalībvalstu muitas administrācijas, kas ir atbildīgas par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, un citas iestādes, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtas pilnvaras piemērot konkrētus tiesību aktus muitas jomā;

2) “tiesību akti muitas jomā” ir tiesību aktu kopums, ko veido: a) Kodekss un noteikumi, kas pieņemti Kopienas līmenī un vajadzības gadījumā valsts līmenī, lai to īstenotu; b) kopējais muitas tarifs; c) tiesību akti, ar kuriem izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem; d) starptautiski nolīgumi, kuros iekļauti muitas jomas noteikumi, ciktāl tie ir piemērojami Kopienā;

3) “muitas kontrole” ir īpašas darbības, ko veic muitas dienesti, lai nodrošinātu, ka pareizi piemēro tiesību aktus muitas jomā un citus tiesību aktus, kas reglamentē starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām pārvietotu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu, uzglabāšanu un galapatēriņu, kā arī ārpuskopienas preču un galapatēriņa procedūrai pakļauto preču atrašanos un pārvietošanu muitas teritorijā;

4) “persona” ir fiziska persona, juridiska persona vai arī jebkura personu apvienība, kam nav juridiskas personas statusa, bet kas saskaņā ar Kopienas vai valsts tiesību aktiem ir tiesīga veikt juridiskas darbības;

5) “uzņēmējs” ir persona, kas, veicot savu uzņēmējdarbību, ir iesaistīta darbībās, uz kurām attiecas tiesību akti muitas jomā;

6) “pārstāvis muitā” ir jebkura persona, ko cita persona savās attiecībās ar muitas dienestiem ir iecēlusi veikt darbības un kārtot formalitātes, kuras paredzētas tiesību aktos muitas jomā;

7) “risks” ir iespējamība, ka saistībā ar to preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu vai galapatēriņu, ko pārvieto starp Kopienas muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus šīs teritorijas, vai saistībā ar tādu preču klātbūtni, kurām nav Kopienas preču statusa, var notikt gadījums, kam būtu jebkurš no šādiem iznākumiem: a) tas liegtu pareizi piemērot Kopienas vai attiecīgas valsts pasākumus; b) tas apdraudētu Kopienas un tās dalībvalstu finansiālās intereses; c) tas apdraudētu Kopienas un tās iedzīvotāju drošību un drošumu, cilvēku, dzīvnieku vai augu veselību, vidi vai patērētājus;

8) “muitas formalitātes” ir visas darbības, kas jāveic attiecīgajām personām un muitas dienestiem, lai izpildītu tiesību aktu muitas jomā prasības;

9) “kopsavilkuma deklarācija” (ievešanas kopsavilkuma deklarācija un izvešanas kopsavilkuma deklarācija) ir darbība, ar ko pirms notikuma vai tā laikā persona noteiktā veidā un kārtībā informē muitas dienestus, ka Kopienas muitas teritorijā ievedīs vai no tās izvedīs preces;

10) “muitas deklarācija” ir darbība, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā paziņo par savu vēlmi precēm piemērot noteiktu muitas procedūru, vajadzības gadījumā norādot jebkurus īpašus pasākumus, kas būtu jāpiemēro;

11) “deklarētājs” ir persona, kas iesniedz kopsavilkuma deklarāciju vai reeksporta paziņojumu, vai sniedz muitas deklarāciju pats savā vārdā, vai persona, kuras vārdā tiek sniegta šāda deklarācija;

12) “muitas procedūra” ir jebkura no šādām procedūrām, ko saskaņā ar šo kodeksu var piemērot precēm: a) laišana brīvā apgrozībā; b) īpašas procedūras; c) eksports;

13) “muitas parāds” ir personas pienākums samaksāt tāda ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, ko piemēro konkrētām precēm saskaņā ar spēkā esošiem tiesību aktiem muitas jomā;

14) “parādnieks” ir jebkura persona, kas ir atbildīga par muitas parādu;

15) “ievedmuitas nodokļi” ir muitas nodokļi, kas jāmaksā, preces importējot;

16) “izvedmuitas nodokļi” ir muitas nodokļi, kas jāmaksā, preces eksportējot;

17) “muitas statuss” ir preču kā Kopienas vai ārpuskopienas preču statuss;

18) “Kopienas preces” ir preces, kas ietilpst jebkurā no šādām kategorijām: a) preces, kas ir pilnīgi iegūtas Kopienas muitas teritorijā un nesatur preces, kuras importētas no valstīm vai teritorijām, kas nav Kopienas muitas teritorijā. Precēm, kas ir pilnīgi iegūtas Kopienas muitas teritorijā, nav Kopienas preču muitas statusa, ja tās iegūtas no precēm, kurām piemērota ārējā tranzīta, uzglabāšanas, pagaidu ievešanas vai ievešanas pārstrādei procedūra, — gadījumos, kas noteikti saskaņā ar 101. panta 2. punkta c) apakšpunktu; b) preces, kas Kopienas muitas teritorijā ievestas no valstīm vai teritorijām, kuras nav Kopienas muitas teritorijā, un ir laistas brīvā apgrozībā; c) preces, kas iegūtas vai ražotas Kopienas muitas teritorijā vai nu tikai no precēm, kuras minētas b) apakšpunktā, vai no precēm, kuras minētas a) un b) apakšpunktā;

19) “ārpuskopienas preces” ir preces, kas nav minētas 18. punktā vai kas ir zaudējušas Kopienas preču muitas statusu;

20) “riska pārvaldība” ir sistemātiska riska apzināšana un visu to pasākumu īstenošana, kas vajadzīgi, lai ierobežotu risku. Tajā ietilpst, piemēram, datu un informācijas vākšana, riska analīze un izvērtēšana, rīcības izvēle un īstenošana, kā arī šā procesa un tā rezultātu regulāra pārraudzība un pārskatīšana, balstoties uz starptautiskiem, Kopienas un valsts avotiem un stratēģijām;

21) “preču izlaišana” ir darbība, ar kuru muitas dienesti atļauj izmantot preces mērķiem, kas norādīti muitas procedūrā, kuru tām piemēro;

22) “muitas uzraudzība” ir darbība, ko parasti veic muitas dienesti, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti tiesību akti muitas jomā un vajadzības gadījumā citi noteikumi, kas piemērojami precēm, uz kurām attiecas šāda darbība;

23) “atmaksāšana” ir jebkura samaksātā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa atlīdzināšana;

24) “atbrīvojums” nozīmē, ka tiek atcelts pienākums maksāt ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus, kas nav samaksāti;

25) “pārstrādes produkti” ir preces, kam piemērota pārstrādes procedūra un kas tikušas pakļautas pārstrādes darbībām;

26) “persona, kas veic uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā”, ir: a) fiziskas personas gadījumā — ikviena persona, kam Kopienas muitas teritorijā ir pastāvīga dzīvesvieta; b) juridiskas personas vai personu apvienības gadījumā — ikviena persona, kurai Kopienas muitas teritorijā ir juridiskā adrese, galvenā pārvalde vai pastāvīga uzņēmējdarbības veikšanas vieta;

27) “preču uzrādīšana muitai” ir paziņošana muitas dienestiem par to, ka preces ir nogādātas muitas iestādē vai citā muitas dienestu norādītā vai apstiprinātā vietā un ir pieejamas muitas kontrolei;

28) “preču valdītājs” ir persona, kas ir preču īpašnieks vai kam ir līdzīgas tiesības rīkoties ar tām, vai kas tās fiziski kontrolē;

29) “procedūras izmantotājs” ir persona, kas sniedz muitas deklarāciju vai kuras vārdā muitas deklarācija ir sniegta, vai persona, kurai ir nodotas minētās personas tiesības un pienākumi attiecībā uz muitas procedūru;

30) “tirdzniecības politikas pasākumi” ir netarifa pasākumi, kas ir saskaņā ar kopējo tirdzniecības politiku pieņemti Kopienas noteikumi, ar kuriem reglamentē preču starptautisko tirdzniecību;

31) “pārstrādes darbības” ir jebkura no šādām darbībām: a) darbības ar precēm, tostarp to uzstādīšana, montāža vai to uzstādīšana citām precēm; b) preču pārstrāde; c) preču iznīcināšana; d) preču labošana, arī to atjaunošana un sakārtošana; e) tādu preču izmantošana, kuru nav pārstrādes produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu ražošanai vai atvieglo to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnīgi vai daļēji izlietotas (ražošanas piederumi);

32) “ieguves norma” ir pārstrādes produktu daudzums vai procentuāla daļa, ko iegūst, pārstrādājot konkrētu daudzumu preču, kurām piemēro pārstrādes procedūru;

33) “ziņojums” ir noteikta formāta paziņojums, kurā ietverti dati, ko pārraida no vienas personas citai, no viena biroja vai iestādes uz citu, izmantojot informācijas tehnoloģiju un datortīklus.

2. NODAĻA

Personu tiesības un pienākumi attiecībā uz tiesību aktiem muitas jomā

1. iedaļa

Informācijas sniegšana

5. pants

Datu apmaiņa un uzglabāšana

1. Visu datu, pievienoto dokumentu, lēmumu un paziņojumu apmaiņu starp muitas dienestiem un starp uzņēmējiem un muitas dienestiem, kā paredzēts tiesību aktos muitas jomā, kā arī šādu datu uzglabāšanu, kā paredzēts tiesību aktos muitas jomā, veic, izmantojot elektroniskus datu apstrādes līdzekļus.

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka izņēmumus no pirmās daļas, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

Minētajos pasākumos paredz gadījumus, kad un ar kādiem nosacījumiem elektroniskas datu apmaiņas vietā var izmantot papīra dokumentus vai citu transakciju veidu, jo īpaši ņemot vērā:

a) ka muitas dienestu datorizētajās sistēmās iespējami īslaicīgi darbības traucējumi;

b) ka uzņēmēju datorizētajās sistēmās iespējami īslaicīgi darbības traucējumi;

c) starptautiskās konvencijas un nolīgumus, kuros paredzēta papīra dokumentu izmantošana;

d) ceļotājus, kam nav tiešas piekļuves datorizētām sistēmām un iespējas izmantot elektronisku informāciju;

e) praktisku nepieciešamību deklarācijas sniegt mutiski vai ar citiem paņēmieniem.

2. Izņemot gadījumus, kad tiesību aktos muitas jomā ir īpaši paredzēts citādi, Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus, ar ko paredz:

a) ziņojumus, ar kuriem apmainās muitas iestādes, kā tas vajadzīgs tiesību aktu muitas jomā piemērošanai;

b) vienotu datu kopu un formātu ziņojumiem, ar ko apmainās saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā.

Pirmās daļas b) apakšpunktā minētie dati ietver ziņas, kas ir vajadzīgas riska analīzei un muitas kontroles atbilstīgai piemērošanai, vajadzības gadījumā izmantojot starptautiskus standartus un komercpraksi.

6. pants

Datu aizsardzība

1. Uz visu informāciju, ko muitas dienesti ir ieguvuši, veicot savus pienākumus, un kas ir konfidenciāla vai ir sniegta konfidenciāli, attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Izņemot 26. panta 2. punktā paredzēto, kompetentās iestādes neizpauž šādu informāciju bez īpašas tās personas vai iestādes atļaujas, kas to ir sniegusi.

Tomēr šādu informāciju var izpaust bez atļaujas, ja muitas dienestiem to uzliek par pienākumu vai atļauj spēkā esošie noteikumi, jo īpaši attiecībā uz datu aizsardzību vai saistībā ar tiesvedību.

2. Konfidenciālu datu paziņošana tādu valstu vai teritoriju muitas dienestiem un citām kompetentajām iestādēm, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ir atļauta vienīgi saskaņā ar starptautisku nolīgumu, kas nodrošina atbilstīgu datu aizsardzības līmeni.

3. Izpaužot vai paziņojot informāciju, pilnīgi ievēro spēkā esošos datu aizsardzības noteikumus.

7. pants

Papildu informācijas apmaiņa starp muitas dienestiem un uzņēmējiem

1. Muitas dienesti un uzņēmēji var apmainīties ar visu informāciju, kas nav īpaši prasīta saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā, jo īpaši, lai savstarpēji sadarbotos riska identificēšanā un neitralizēšanā. Minētās informācijas apmaiņa var notikt saskaņā ar rakstisku nolīgumu un var ietvert muitas dienestu piekļuvi uzņēmēju datorsistēmām.

2. Visa informācija, kuru 1. punktā minētās sadarbības laikā viena puse sniedz otrai pusei, ir konfidenciāla, ja vien abas puses nevienojas citādi.

8. pants

Muitas dienestu sniegtā informācija

1. Ikviena persona drīkst pieprasīt no muitas dienestiem informāciju par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu. Šādu pieprasījumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz darbību, kas saistīta ar starptautisko preču tirdzniecību, kura ir faktiski paredzēta.

2. Muitas dienesti uztur regulāru dialogu ar uzņēmējiem un citām iestādēm, kas iesaistītas starptautiskajā preču tirdzniecībā. Tie sekmē pārredzamību, darot brīvi pieejamus tiesību aktus muitas jomā, vispārējos administratīvos noteikumus un pieteikuma veidlapas, kad vien praktiski iespējams- bez maksas un internetā.

9. pants

Informācijas sniegšana muitas dienestiem

1. Ikviena persona, kas tieši vai netieši ir iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā vai muitas kontroles veikšanā, pēc muitas dienestu pieprasījuma un attiecīgajā termiņā, ja tāds ir noteikts, sniedz šiem dienestiem visus vajadzīgos dokumentus un informāciju piemērotā veidā, kā arī visu vajadzīgo palīdzību, lai minētās formalitātes vai kontroli varētu pabeigt.

2. Iesniedzot kopsavilkuma deklarāciju vai muitas deklarāciju, vai paziņojumu, vai iesniedzot pieteikumu atļaujas vai jebkura cita lēmuma saņemšanai, attiecīgā persona kļūst atbildīga par:

a) deklarācijā, paziņojumā vai pieteikumā sniegtās informācijas pareizību un pilnīgumu;

b) visu to dokumentu īstumu, kas iesniegti vai darīti pieejami;

c) attiecīgā gadījumā — par visu pienākumu izpildi saistībā ar attiecīgās muitas procedūras piemērošanu konkrētajām precēm vai ar atļauto darbību veikšanu.

Pirmo daļu piemēro arī attiecībā uz jebkuru informāciju jebkurā citā veidā, ko pieprasa sniegt muitas dienesti vai kas sniegta muitas dienestiem.

Ja deklarāciju, paziņojumu vai pieteikumu iesniedz vai informāciju sniedz attiecīgās personas pārstāvis muitā, tad pirmajā daļā noteiktie pienākumi uzliek saistības arī pārstāvim muitā.

10. pants

Elektroniskas sistēmas

1. Dalībvalstis sadarbojas ar Komisiju, lai izveidotu, uzturētu un izmantotu elektroniskas sistēmas informācijas apmaiņai starp muitas iestādēm un kopējai ierakstu reģistrēšanai un uzturēšanai, jo īpaši attiecībā uz:

a) uzņēmējiem, kas tieši vai netieši ir iesaistīti muitas formalitāšu kārtošanā;

b) pieteikumiem un atļaujām attiecībā uz muitas procedūru vai atzītā uzņēmēja statusu;

c) pieteikumiem un īpašiem lēmumiem, kas piešķirti saskaņā ar 20. pantu;

d) vienotu riska pārvaldību, kā minēts 25. pantā.

2. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka:

a) reģistrējamo datu standarta formu un saturu;

b) to, kā dalībvalstu muitas dienesti uztur šos datus;

c) noteikumus, saskaņā ar kuriem datiem piekļūst; i) uzņēmēji; ii) citas kompetentas iestādes,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

2. iedaļa

Pārstāvība muitā

11. pants

Pārstāvis muitā

1. Ikviena persona var iecelt sev pārstāvi muitā.

Šāda pārstāvība var būt tieša — tad pārstāvis muitā rīkojas citas personas vārdā un tās uzdevumā, vai netieša — tad pārstāvis muitā rīkojas savā vārdā, bet citas personas uzdevumā.

Pārstāvis muitā ir persona, kas veic uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā.

2. Dalībvalstis saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem var paredzēt nosacījumus, ar kādiem pārstāvis muitā var sniegt pakalpojumus dalībvalstī, kurā tas veic uzņēmējdarbību. Tomēr, neskarot to, ka attiecīgā dalībvalsts var piemērot mazāk stingrus kritērijus, pārstāvis muitā, kurš atbilst 14. panta a) līdz d) apakšpunktā izklāstītajiem kritērijiem, ir tiesīgs šādus pakalpojumus sniegt dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā tas veic uzņēmējdarbību.

3. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem jo īpaši nosaka:

a) nosacījumus, saskaņā ar kuriem var atbrīvot no 1. punkta trešajā daļā minētās prasības,

b) nosacījumus, saskaņā ar kuriem var piešķirt un apliecināt 2. punktā minētās tiesības,

c) jebkurus papildu pasākumus šā panta īstenošanai,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

12. pants

Pilnvarojums

1. Darbībās ar muitas dienestiem, pārstāvis muitā paziņo, ka viņš rīkojas pārstāvētās personas uzdevumā, un norāda, vai pārstāvība ir tieša vai netieša.

Personu, kas nepaziņo, ka rīkojas kā pārstāvis muitā, vai kas paziņo, ka rīkojas kā pārstāvis muitā, bet tai nav attiecīga pilnvarojuma, uzskata par personu, kas rīkojas savā vārdā un savā uzdevumā.

2. Muitas dienesti var pieprasīt ikvienai personai, kas paziņo, ka rīkojas kā pārstāvis muitā, uzrādīt pierādījumus par to, ka pārstāvētā persona to ir pilnvarojusi.

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka atkāpes no pirmās daļas, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

3. iedaļa

Atzītais uzņēmējs

13. pants

Pieteikums un atzīšanas procedūra

1. Uzņēmējs, kas veic uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā un atbilst 14. un 15. pantā izklāstītajiem nosacījumiem, var lūgt tam piešķirt atzītā uzņēmēja statusu.

Muitas dienesti, vajadzības gadījumā apspriedušies ar citām kompetentām iestādēm, piešķir minēto statusu, kuru pārrauga.

2. Atzītā uzņēmēja statusam ir divu veidu sertifikāti: “muitas vienkāršojumu” atzītā uzņēmēja sertifikāts un “drošības un drošuma” atzītā uzņēmēja sertifikāts.

Pirmā veida sertifikāts ļauj uzņēmējiem izmantot dažus vienkāršojumus saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā. Saskaņā ar otra veida sertifikātu tās turētājam ir tiesības uz atvieglojumiem saistībā ar drošību un drošumu.

Abu veidu sertifikātus var turēt vienlaikus.

3. Atzītā uzņēmēja statusu, ievērojot 14. un 15. pantu, atzīst muitas dienesti visās dalībvalstīs, neskarot muitas kontroles nosacījumus.

4. Muitas dienesti, ievērojot atzītā uzņēmēja statusu, kā arī ar nosacījumu, ka prasības, kas noteiktas tiesību aktos muitas jomā saistībā ar kādu īpašu vienkāršojuma veidu, ir izpildītas, ļauj uzņēmējam izmantot šo vienkāršojumu.

5. Atzītā uzņēmēja statusu var apturēt vai atcelt saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti atbilstīgi 15. panta 1. punkta g) apakšpunktam.

6. Atzītais uzņēmējs paziņo muitas dienestiem par visiem apstākļiem, kas iestājas pēc tam, kad ir piešķirts minētais statuss, un kas var ietekmēt tā turpmāku saglabāšanu vai saturu.

14. pants

Statusa piešķiršana

Atzītā uzņēmēja statusu piešķir, ievērojot šādus kritērijus:

a) atbilstība muitas un nodokļu prasībām iepriekšējās darbības laikā;

b) apmierinoša komerciālās un, vajadzības gadījumā, transporta uzskaites sistēma, kas ļauj veikt attiecīgu muitas kontroli;

c) pierādīta maksātspēja;

d) atbilstīgi 13. panta 2. punktam, gadījumos, kad atzītais uzņēmējs vēlas izmantot vienkāršojumus, kas paredzēti saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā, praktiski kompetences vai profesionālās kvalifikācijas standarti, kas tieši saistīti ar veikto darbību;

e) atbilstīgi 13. panta 2. punktam, gadījumos, kad atzītais uzņēmējs vēlas izmantot atvieglojumus attiecībā uz muitas kontroli saistībā ar drošību un drošumu, pienācīgi drošības un drošuma standarti.

15. pants

Īstenošanas pasākumi

1 Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka noteikumus attiecībā uz:

a) atzītā uzņēmēja statusa piešķiršanu;

b) gadījumiem, kad jāveic atzītā uzņēmēja statusa pārskatīšana;

c) atļauju piešķiršanu atzītajiem uzņēmējiem vienkāršojumu izmantošanai;

d) tā muitas dienesta noteikšanu, kura kompetencē ir piešķirt šādu statusu un sertifikātus;

e) atvieglojumu veidu un apjomu, ko var piešķirt atzītajiem uzņēmējiem attiecībā uz muitas kontroli saistībā ar drošību un drošumu;

f) apspriedēm ar citiem muitas dienestiem un informācijas sniegšanu tiem;

g) nosacījumiem, saskaņā ar kuriem atzītā uzņēmēja statusu var apturēt vai atcelt;

h) nosacījumiem, saskaņā ar kuriem konkrētas atzīto uzņēmēju kategorijas var atbrīvot no prasības veikt uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā, jo īpaši, ņemot vērā starptautiskus nolīgumus,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

2. Minētajos pasākumos ņem vērā:

a) noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar 25. panta 3. punktu;

b) profesionālu iesaisti darbībās, uz kurām attiecas tiesību akti muitas jomā;

c) praktiskus kompetences vai profesionālo kvalifikāciju standartus, kas tieši saistīti ar veikto darbību;

d) vai uzņēmējam ir jebkurš starptautiski atzīts sertifikāts, kas izdots, pamatojoties uz attiecīgām starptautiskām konvencijām.

4. iedaļa

Lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu

16. pants

Vispārēji noteikumi

1. Ja kāda persona lūdz muitas dienestiem pieņemt lēmumu, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, minētā persona sniedz šiem dienestiem visu informāciju, ko minētie dienesti pieprasa, lai tie varētu pieņemt attiecīgu lēmumu.

Lēmumu var lūgt arī vairākas personas, un to var pieņemt attiecībā uz vairākām personām, saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti tiesību aktos muitas jomā.

2. Ja vien tiesību aktos muitas jomā nav paredzēts citādi, lēmumu, kas minēts 1. punktā, pieņem un par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam nekavējoties un vēlākais četrus mēnešus no dienas, kad muitas dienesti ir saņēmuši visu informāciju, kas šiem dienestiem vajadzīga, lai tie varētu pieņemt minēto lēmumu.

Tomēr, ja muitas dienesti nespēj ievērot minēto termiņu, tie pirms šā termiņa beigām par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam, izklāstot iemeslus un norādot papildu termiņu, kuru tie uzskata par vajadzīgu pieprasītā lēmuma pieņemšanai.

3. Ja vien lēmumā vai tiesību aktos muitas jomā nav noteikts citādi, lēmums stājas spēkā dienā, kad pieteikuma iesniedzējs saņem lēmumu, vai kad uzskata, ka viņš to ir saņēmis. Izņemot 24. panta 2. punktā paredzētos gadījumus, pieņemto lēmumu izpildi muitas dienesti nodrošina no minētās dienas.

4. Pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas nelabvēlīgi ietekmētu personu vai personas, kurām tas adresēts, muitas dienesti attiecīgajai personai vai personām dara zināmu pamatojumu, kādēļ tās ir paredzējušas pieņemt šo lēmumu, kā arī dod šīm personām iespēju noteiktā laikposmā no paziņojuma sniegšanas dienas izteikt savu viedokli.

Pēc šā laikposma beigām attiecīgajai personai piemērotā veidā paziņo par lēmumu, norādot tā pamatojumu. Lēmumā norāda uz pārsūdzības tiesībām, kas paredzētas 23. pantā.

5. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka:

a) kādos gadījumos un ar kādiem nosacījumiem nepiemēro 4. punkta pirmo daļu;

b) laikposmu, kas minēts 4. punkta pirmajā daļā,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

6. Neskarot citās jomās paredzētus noteikumus, kuros noteikts, kādos gadījumos un ar kādiem nosacījumiem lēmumi nav spēkā vai zaudē spēku, muitas dienesti, kas ir izdevuši lēmumu, jebkurā brīdī var to anulēt, grozīt vai atcelt, ja tas neatbilst tiesību aktiem muitas jomā.

7. Izņemot gadījumus, kad muitas dienests darbojas kā tiesu iestāde, šā panta 3., 4. un 6. punktu un 17., 18. un 19. pantu piemēro arī muitas dienestu lēmumiem, kas pieņemti bez attiecīgās personas iepriekšēja pieprasījuma, un jo īpaši attiecībā uz 67. panta 3. punktā paredzēto paziņojumu par muitas parādu.

17. pants

Lēmumu spēkā esība visā Kopienā

Ja nav pieprasīts vai norādīts citādi, muitas dienestu pieņemtie lēmumi, kas pamatojas uz tiesību aktu muitas jomā piemērošanu vai ir ar to saistīti, ir spēkā visā Kopienas muitas teritorijā.

18. pants

Labvēlīgu lēmumu anulēšana

1. Muitas dienesti anulē attiecīgajai personai adresētu labvēlīgu lēmumu, ja ir spēkā visi šie nosacījumi:

a) lēmums bija pieņemts, pamatojoties uz nepatiesu vai nepilnīgu informāciju;

b) pieprasījuma iesniedzējs zināja vai viņam būtu bijis jāzina, ka informācija ir nepatiesa vai nepilnīga;

c) ja informācija būtu bijusi patiesa vai pilnīga, lēmums būtu bijis citāds.

2. Personai, kurai lēmums bija adresēts, paziņo par lēmuma anulēšanu.

3. Anulētais lēmums nav spēkā no dienas, kad tas sākotnēji bija stājies spēkā, ja vien lēmumā saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā nav norādīts citādi.

4. Komisija saskaņā ar 184. panta 3. punktā minēto pārvaldības procedūru var pieņemt pasākumus šā panta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas adresēti vairākām personām.

19. pants

Labvēlīgu lēmumu atcelšana un grozīšana

1. Labvēlīgu lēmumu atceļ vai groza gadījumos, kas nav minēti 18. pantā, ja nav bijuši izpildīti vai vairs netiek izpildīti viens vai vairāki no lēmuma pieņemšanas nosacījumiem.

2. Ja tiesību aktos muitas jomā nav noteikts citādi, labvēlīgu lēmumu, kas adresēts vairākām personām, var atcelt vienīgi attiecībā uz personu, kas nepilda kādu no pienākumiem, kuru tai uzliek minētais lēmums.

3. Personai, kurai lēmums bija adresēts, paziņo par lēmuma atcelšanu vai grozīšanu.

4. Attiecībā uz lēmuma atcelšanu vai grozīšanu piemēro 16. panta 3. punktu.

Tomēr izņēmuma gadījumos, ja to prasa tās personas likumīgās intereses, kurai lēmums bija adresēts, muitas dienesti var atlikt termiņu, kad atceļ lēmumu vai stājas spēkā tā grozījumi.

5. Komisija saskaņā ar 184. panta 3. punktā minēto pārvaldības procedūru var pieņemt pasākumus šā panta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas adresēti vairākām personām.

20. pants

Lēmumi, kas attiecas uz saistošu informāciju

1. Muitas dienesti pēc oficiāla pieprasījuma pieņem lēmumus, kas attiecas uz saistošu informācija par tarifu, turpmāk “SIT lēmumi”, vai lēmumus, kas attiecas uz saistošu informācija par izcelsmi, turpmāk “SII lēmumi”.

Šādu pieprasījumu noraida jebkurā no šiem gadījumiem:

a) ja lēmuma turētājs vai cita persona šāda turētāja uzdevumā tajā pašā vai citā muitas iestādē iesniedz vai jau ir iesniegusi pieteikumu attiecībā uz tām pašām precēm un — attiecībā uz SII lēmumiem — tādos pašos apstākļos, kas nosaka izcelsmes iegūšanu;

b) ja pieteikums neattiecas ne uz kādu paredzētu SIT vai SII lēmuma izmantošanu, ne arī uz kādu paredzētu muitas procedūras izmantošanu.

2. SIT vai SII lēmumi ir saistoši vienīgi attiecībā uz tarifa klasifikāciju vai preču izcelsmes noteikšanu.

Šie lēmumi ir saistoši muitas dienestiem attiecībā uz lēmuma turētāju tikai attiecībā uz precēm, par kurām muitas formalitātes ir pabeigtas pēc dienas, kad lēmums stājies spēkā.

Lēmumi ir saistoši lēmuma turētājam attiecībā uz muitas dienestiem tikai no dienas, kad minētā persona saņem paziņojumu par lēmumu vai kad uzskata, ka tā to ir saņēmusi.

3. SIT vai SII lēmums ir spēkā trīs gadus no dienas, kad tas stājas spēkā.

4. Lai piemērotu SIT vai SII lēmumu saistībā ar konkrētu muitas procedūru, lēmuma turētājam jāspēj pierādīt:

a) SIT lēmuma gadījumā — ka deklarētās preces visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm;

b) SII lēmuma gadījumā — ka attiecīgās preces un apstākļi, kas nosaka izcelsmes iegūšanu, visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm un apstākļiem.

5. Atkāpjoties no 16. panta 6. punkta un 18. panta, SIT un SII lēmumus anulē, ja to pamatā ir nepatiesa vai nepilnīga informācija, ko sniedzis pieprasījuma iesniedzējs.

6. SIT vai SII lēmumus atceļ saskaņā ar 16. panta 6. punktu un 19. pantu.

Tos nevar grozīt.

7. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. līdz 5. punkta īstenošanai.

8. Neskarot 19. pantu, pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka:

a) nosacījumus, saskaņā ar kuriem, un brīdi, kad SIT vai SII lēmums pārstāj būt spēkā;

b) nosacījumus, saskaņā ar kuriem, un laikposmu, kurā a) apakšpunktā minētu lēmumu var joprojām izmantot attiecībā uz saistošiem līgumiem, kuru pamatā ir šis lēmums un kuri ir noslēgti pirms tā darbības termiņa beigām;

c) nosacījumus, saskaņā ar kuriem Komisija var pieņemt lēmumus, pieprasot dalībvalstīm atcelt vai grozīt lēmumu, kurš attiecas uz saistošu informāciju un kurā sniegta atšķirīga saistošā informācija, salīdzinot ar citiem lēmumiem par to pašu jautājumu,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

9. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem paredz to, ar kādiem nosacījumiem jāpieņem citi lēmumi, kas attiecas uz saistošu informāciju, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

5. iedaļa

Sankcijas

21. pants

Sankciju piemērošana

1. Katra dalībvalsts nosaka sankcijas par Kopienas tiesību aktu muitas jomā pārkāpumiem. Šādas sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un preventīvas.

2. Ja piemēro administratīvus sodus, tie var būt, inter alia, vienā vai abos no šādiem veidiem:

a) naudas sods, ko uzliek muitas dienesti, tostarp attiecīgā gadījumā norēķināšanās, ko piemēro kriminālsoda vietā;

b) attiecīgajai personai izsniegtas atļaujas atcelšana, apturēšana vai grozīšana.

3. Dalībvalstis sešos mēnešos no šā panta piemērošanas dienas, kā noteikts saskaņā ar 188. panta 2. punktu, Komisijai dara zināmus spēkā esošos valsts noteikumus, kā paredzēts 1. punktā, un nekavējoties ziņo tai par visiem to turpmākajiem grozījumiem.

6. iedaļa

Pārsūdzība

22. pants

Tiesu iestāžu lēmumi

Šīs regulas 23. un 24. pants neattiecas uz pārsūdzībām, kas ir iesniegtas, lai anulētu, atceltu vai grozītu ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu saistītu lēmumu, kuru pieņēmušas tiesu iestādes vai muitas dienesti, darbodamies kā tiesu iestādes.

23. pants

Pārsūdzības tiesības

1. Ikvienai personai, kuru tieši un individuāli skar muitas dienestu lēmums, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, ir tiesības šo lēmumu pārsūdzēt.

Pārsūdzības tiesības ir arī ikvienai personai, kura ir pieprasījusi muitas dienestu lēmumu un pēc minētā pieprasījuma nav to saņēmusi 16. panta 2. punkta noteiktajā termiņā.

2. Pārsūdzības tiesības var izmantot vismaz divos posmos:

a) sākotnēji — muitas dienestos, tiesu iestādē vai citā struktūrā, ko dalībvalstis ir izraudzījušas šim nolūkam;

b) pēc tam — augstākā neatkarīgā struktūrā, kas var būt tiesu iestāde vai līdzvērtīga specializēta struktūra, saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem.

3. Pārsūdzība jāiesniedz tajā dalībvalstī, kurā lēmums tika pieņemts vai pieprasīts.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu.

24. pants

Lēmuma izpildes atlikšana

1. Pārsūdzības iesniegšana neaptur apstrīdamā lēmuma izpildi.

2. Muitas dienesti tomēr pilnīgi vai daļēji atliek šāda lēmuma izpildi, ja tiem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka apstrīdamais lēmums neatbilst tiesību aktiem muitas jomā vai ka attiecīgajai personai var tikt nodarīts nelabojams kaitējums.

3. Šā panta 2. punktā minētajos gadījumos, ja apstrīdamā lēmuma darbības rezultātā ir maksājami ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi, minētā lēmuma izpildi atliek tikai tad, ja ir iesniegts galvojums, ja vien, pamatojoties uz dokumentētu novērtējumu, nav konstatēts, ka šāds galvojums iespējami izraisītu parādniekam nopietnus ekonomiskus vai sociālus sarežģījumus.

Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru var pieņemt pasākumus šā punkta pirmās daļas īstenošanai.

7. iedaļa

Preču kontrole

25. pants

Muitas kontrole

1. Muitas dienesti var veikt jebkādu kontroli, ko tie uzskata par vajadzīgu.

Muitas kontrole, konkrēti, var būt preču pārbaude, paraugu ņemšana, deklarācijas datu pārbaude un dokumentu esības un īstuma pārbaude, uzņēmēju grāmatvedības un citu uzskaites datu pārbaude, transportlīdzekļu apskate, personu nestās vai vestās bagāžas un citu mantu pārbaude, kā arī oficiālu pieprasījumu veikšana un citas līdzīgas darbības.

2. Tādas muitas kontroles pamatā, kas nav izlases veida pārbaudes, galvenokārt ir balstītas uz riska analīzi, izmantojot elektroniskus datu apstrādes līdzekļus, lai, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti valsts, Kopienas un, ja pieejams, starptautiskā līmenī, identificētu un novērtētu riskus un izstrādātu vajadzīgos pretpasākumus.

Dalībvalstis sadarbībā ar Komisiju izstrādā, uztur un izmanto kopēju riska pārvaldības sistēmu, pamatojoties uz informācijas apmaiņu starp muitas administrācijām attiecībā uz risku un tā analīzi un, inter alia, nosakot kopējus riska izvērtēšanas kritērijus, kontroles pasākumus un prioritārās kontroles jomas.

Kontroli, kas pamatojas uz šādu informāciju un kritērijiem, veic, neskarot citu kontroli, kuru veic saskaņā ar 1. un 2. punktu vai saskaņā ar citiem spēkā esošiem noteikumiem.

3. Neskarot 2. punktu, Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem īstenošanas pasākumus, ar ko nosaka:

a) kopēju riska pārvaldības sistēmu;

b) kopējus kritērijus un prioritāras kontroles jomas;

c) riska informāciju un analīzi, ar ko jāapmainās muitas administrācijām.

26. pants

Iestāžu sadarbība

1. Ja attiecībā uz vienām un tām pašām precēm kompetentām iestādēm, kas nav muitas dienesti, jāveic kontrole, kas nav muitas kontrole, tad muitas dienesti ciešā sadarbībā ar šīm citām iestādēm cenšas nodrošināt, lai minēto kontroli pēc iespējas veiktu vienlaikus ar muitas kontroli un tajā pašā vietā (vienas pieturvietas princips); muitas dienesti darbojas kā koordinators, lai to panāktu.

2. Šajā iedaļā minētajā kontroles sistēmā muitas dienesti un citas kompetentās iestādes vajadzības gadījumā riska mazināšanas un krāpšanas apkarošanas nolūkā var savstarpēji un ar Komisiju apmainīties ar saņemtajiem datiem un kontroļu rezultātiem saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu, uzglabāšanu un galapatēriņu, tostarp pasta satiksmi, ko pārvieto starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām, kā arī saistībā ar ārpuskopienas preču un galapatēriņa procedūrai pakļauto preču atrašanos un pārvietošanu muitas teritorijā. Muitas dienesti un Komisija savstarpēji var apmainīties ar šādiem datiem arī tādēļ, lai nodrošinātu, ka Kopienas tiesību akti muitas jomā tiek piemēroti vienādi.

27. pants

Kontrole pēc preču izlaišanas

Lai pārliecinātos par kopsavilkuma deklarācijas vai muitas deklarācijas datu pareizību, muitas dienesti pēc preču izlaišanas var pārbaudīt jebkuru dokumentu un jebkurus datus par darbībām saistībā ar attiecīgajām precēm vai par iepriekšējiem vai turpmākiem tirdzniecības darījumiem, kas saistīti ar šīm precēm. Šie dienesti var arī pārbaudīt šādas preces un/vai ņemt paraugus, ja tas vēl ir iespējams.

Šādas pārbaudes var izdarīt preču valdītāja vai viņa pārstāvja, vai jebkuras citas tādas personas telpās, kura savā komercdarbībā tieši vai netieši ir iesaistīta minētajos darījumos, vai jebkuras citas personas telpās, pie kuras komercdarbības vajadzībām atrodas minētie dokumenti un dati.

28. pants

Iekšējie lidojumi un jūras braucieni Kopienā

1. Muitas kontroli un formalitātes personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai iekšējos lidojumos Kopienā un iekšējos jūras braucienos Kopienā veic tikai tad, ja šāda kontrole un formalitātes ir paredzētas tiesību aktos muitas jomā.

2. Šā panta 1. punktu piemēro, neskarot:

a) drošības un drošuma pārbaudes;

b) pārbaudes saistībā ar aizliegumiem vai ierobežojumiem.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem šā panta īstenošanas pasākumus, nosakot, kādos gadījumos un ar kādiem nosacījumiem muitas kontroli un formalitātes var piemērot:

a) šādu personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai: i) personas, kuras lido ar gaisa kuģi, kas ieradies no lidostas ārpus Kopienas un pēc apstāšanās Kopienas lidostā turpina ceļu uz citu Kopienas lidostu; ii) personas, kuras lido ar gaisa kuģi, kas apstājas Kopienas lidostā un pēc tam turpina ceļu uz lidostu ārpus Kopienas; iii) personas, kuras izmanto jūras pārvadājumu pakalpojumu, ko sniedz ar vienu un to pašu kuģi un kurā ietilpst secīgi posmi, kuros šis kuģis sāk braucienu, apstājas vai beidz braucienu kādā ostā ārpus Kopienas; iv) personas uz izklaides kuģiem un uz tūrisma vai biznesa gaisa kuģiem;

b) rokas un reģistrētajai bagāžai, i) ko ieved Kopienas lidostā ar gaisa kuģi, kurš ieradies no lidostas ārpus Kopienas, un ko minētajā Kopienas lidostā pārvieto citā gaisa kuģī, kurš turpina ceļu iekšējā lidojumā Kopienā; ii) kas Kopienas lidostā iekrauta gaisa kuģī, kurš dodas iekšējā lidojumā Kopienā, un ko citā Kopienas lidostā pārvieto gaisa kuģī, kura galamērķis ir lidosta ārpus Kopienas.

8. iedaļa

Dokumentu un citas informācijas glabāšana; maksājumi un izmaksas

29. pants

Dokumentu un citas informācijas glabāšana

1. Attiecīgā persona muitas kontroles vajadzībām ar jebkuriem muitas dienestiem pieejamiem un pieņemamiem līdzekļiem glabā 9. panta 1. punktā minētos dokumentus un informāciju vismaz trīs kalendāra gadus.

Ja preces ir laistas brīvā apgrozībā apstākļos, kas nav minēti trešajā daļā, vai ja preces deklarētas eksportam, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā pieņemta muitas deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā vai eksportu.

Ja preces ir laistas brīvā apgrozībā ar atbrīvojumu no muitas nodokļa vai ar samazinātu ievedmuitas nodokļa likmi sakarā ar to galapatēriņu, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā preces pārstāj būt muitas uzraudzībā.

Ja precēm piemēro citu muitas procedūru, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā ir pabeigta attiecīgā muitas procedūra.

2. Neskarot 68. panta 4. punktu, ja muitas kontrolē attiecībā uz muitas parādu tiek konstatēts, ka attiecīgais iegrāmatojums ir jālabo, un ja attiecīgajai personai par to ir paziņots, tad dokumentus un informāciju glabā trīs gadus pēc šā panta 1. punktā noteiktā termiņa.

Ja ir iesniegts pārsūdzības pieteikums vai sākusies tiesvedība, dokumenti un informācija jāglabā tik ilgi, cik noteikts šā panta 1. punktā, vai līdz pārsūdzības procesa vai tiesvedības beigām, atkarībā no tā, kurš termiņš ir vēlāk.

30. pants

Maksājumi un izmaksas

1. Muitas dienesti neuzliek maksājumus par muitas kontroles veikšanu vai jebkādu citu tiesību aktu muitas jomā piemērošanu savu kompetento muitas iestāžu oficiālajā darba laikā.

Tomēr muitas iestādes var uzlikt maksājumus vai atgūt izmaksas, ja tiek sniegti īpaši pakalpojumi, jo īpaši šādi:

a) muitas personāla ierašanās pēc pieprasījuma ārpus oficiālā darba laika vai telpās, kas nav muitas telpas;

b) preču analīze vai eksperta ziņojums, un pasta izdevumi par preču nogādāšanu atpakaļ pieprasītājam, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, ko pieņem saskaņā ar 20. pantu, vai uz informācijas sniegšanu saskaņā ar 8. panta 1. punktu;

c) preču pārbaude vai paraugu ņemšana pārbaudes nolūkā, vai preču iznīcināšana, ja rodas citas izmaksas, kas nav saistītas ar muitas personāla iesaistīšanu;

d) ārkārtas kontroles pasākumi, ja tie ir vajadzīgi sakarā ar preču veidu vai iespējamu risku.

2. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka pasākumus 1. punkta otrās daļas īstenošanai, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

3. NODAĻA

Valūtas konvertācija un termiņi

31. pants

Valūtas konvertācija

1. Kompetentās iestādes publicē un/vai dara pieejamu internetā piemērojamo valūtas maiņas kursu, ja ir jāveic valūtas konvertācija sakarā ar kādu no šādiem iemesliem:

a) preču muitas vērtības noteikšanai izmantotie elementi ir izteikti valūtā, kas nav tās dalībvalsts valūta, kurā tiek noteikta muitas vērtība;

b) lai noteiktu preču tarifa klasifikāciju un izvedmuitas un ievedmuitas nodokļa summu, tostarp vērtības robežas noteikšanai Kopienas muitas tarifā, euro vērtība ir jāizsaka valstu valūtās.

2. Ja valūtas konvertācija ir jāveic tādu iemeslu dēļ, kuri nav minēti 1. punktā, euro vērtību valstu valūtās, kas jāpiemēro saistībā ar tiesību aktiem muitas jomā, nosaka vismaz reizi gadā.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus šā panta īstenošanai.

32. pants

Termiņi

1. Ja tiesību aktos muitas jomā ir paredzēts laikposms, datums vai termiņš, šādu laikposmu nedrīkst pagarināt vai saīsināt un šādu datumu vai termiņu nedrīkst atlikt vai pārcelt, izņemot gadījumus, kad attiecīgajos noteikumos tas ir īpaši paredzēts.

2. Piemēro noteikumus, kas attiecībā uz laikposmiem, datumiem un termiņiem paredzēti Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1182/71 (1971. gada 3. jūnijs), ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus (10), ja vien Kopienas tiesību aktos muitas jomā nav īpaši paredzēti citi noteikumi.

II SADAĻA

FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻUS, KĀ ARĪ PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU

1. NODAĻA

Kopējais muitas tarifs un preču tarifa klasifikācija

33. pants

Kopējais muitas tarifs

1. Maksājamo ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu pamatā ir kopējais muitas tarifs.

Citus pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas, attiecīgos gadījumos piemēro saskaņā ar šo preču tarifa klasifikāciju.

2. Kopējā muitas tarifā ietilpst:

a) preču kombinētā nomenklatūra, kas izklāstīta Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (11);

b) jebkura cita nomenklatūra, kas pilnīgi vai daļēji balstīta uz kombinēto nomenklatūru vai papildina to ar sīkākiem apakšiedalījumiem un kas izveidota ar Kopienas noteikumiem, kuri reglamentē īpašas jomas, lai piemērotu tarifa pasākumus saistībā ar preču tirdzniecību;

c) konvencionālie vai parastie autonomie muitas nodokļi, ko piemēro kombinētajā nomenklatūrā iekļautajām precēm;

d) preferenciālie tarifa pasākumi, kas iekļauti nolīgumos, kurus Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu vai teritoriju grupām;

e) preferenciāli tarifa pasākumi, kurus Kopiena attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām ir noteikusi vienpusēji;

f) autonomi pasākumi, ar ko dažām precēm paredz muitas nodokļu likmju samazināšanu vai atbrīvojumu;

g) labvēlīgs tarifa režīms, kas noteikts dažām precēm to veida vai galapatēriņa dēļ saistībā ar c) līdz f) vai h) apakšpunktā minētajiem pasākumiem;

h) citi tarifa pasākumi, kuri paredzēti lauksaimniecības, tirdzniecības vai citos Kopienas tiesību aktos.

3. Ja attiecīgās preces atbilst nosacījumiem, kas iekļauti pasākumos, kuri minēti 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā, šajos apakšpunktos minētos pasākumus pēc deklarētāja lūguma piemēro tā paša punkta c) apakšpunktā minēto pasākumu vietā. Šādu pieteikumu var iesniegt retrospektīvi, ja ir ievēroti termiņi un izpildīti nosacījumi, kas paredzēti attiecīgajā pasākumā vai Kodeksā.

4. Ja 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā minēto pasākumu piemērošana vai h) apakšpunktā minētais atbrīvojums no pasākumiem attiecas tikai uz konkrētu importa vai eksporta apjomu, šādu piemērošanu vai atbrīvojumu — tarifa kvotu gadījumā — pārtrauc, tiklīdz sasniegts noteiktais importa vai eksporta apjoms.

Tarifa maksimālo likmju gadījumā šādu piemērošanu pārtrauc, pamatojoties uz Kopienas tiesību aktiem.

5. Komisija saskaņā ar 184. panta 3. punktā minēto pārvaldības procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. un 4. punkta īstenošanai.

34. pants

Preču tarifa klasifikācija

1. Lai piemērotu kopējo muitas tarifu, preču “tarifa klasifikācija” nozīmē, ka tiek noteikta viena no kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijām vai sīkākiem apakšiedalījumiem, kurā minētās preces klasificējamas.

2. Lai piemērotu netarifa pasākumus, preču “tarifa klasifikācija” nozīmē, ka tiek noteikta viena no kombinētās nomenklatūras vai jebkuras citas ar Kopienas noteikumiem izveidotas un pilnīgi vai daļēji uz kombinēto nomenklatūru balstītas vai to ar sīkākiem apakšiedalījumiem papildinošas nomenklatūras apakšpozīcijām vai sīkākiem apakšiedalījumiem, kurā minētās preces klasificējamas.

3. Saskaņā ar 1. vai 2. punktu noteikto apakšpozīciju vai sīkāku apakšiedalījumu izmanto, lai piemērotu pasākumus, kas ir saistīti ar minēto apakšpozīciju.

2. NODAĻA

Preču izcelsme

1. iedaļa

Nepreferenciāla izcelsme

35. pants

Darbības joma

Šīs regulas 36., 37. un 38. pantā ir noteikumi nepreferenciālas preču izcelsmes noteikšanai, lai piemērotu:

a) kopējo muitas tarifu, izņemot pasākumus, kas minēti 33. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktā;

b) pasākumus, kas nav tarifa pasākumi un kas paredzēti Kopienas noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas;

c) citus Kopienas pasākumus attiecībā uz preču izcelsmi.

36. pants

Izcelsmes iegūšana

1. Preces, kas pilnīgi iegūtas kādā valstī vai teritorijā, uzskata par precēm ar šīs valsts vai teritorijas izcelsmi.

2. Precēm, kuru ražošanā iesaistīta vairāk nekā viena valsts vai teritorija, par izcelsmes valsti uzskata valsti vai teritoriju, kurā ir notikusi to pēdējā nozīmīgā pārveidošana.

37. pants

Izcelsmes apliecinājums

1. Ja saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā muitas deklarācijā ir norādīta preču izcelsme, muitas dienesti var pieprasīt deklarētājam pierādīt preču izcelsmi.

2. Ja preču izcelsmes apliecinājums ir iesniegts saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā vai citiem Kopienas tiesību aktiem, kuri reglamentē īpašas jomas, muitas dienesti pamatotu šaubu gadījumā var pieprasīt jebkādus papildu pierādījumus, kas vajadzīgi, lai pārliecinātos par norādītās izcelsmes atbilstību attiecīgos Kopienas tiesību aktos paredzētajiem noteikumiem.

3. Izcelsmi apliecinošu dokumentu var izsniegt Kopienā, ja to prasa īpaši tirdzniecības apstākļi.

38. pants

Īstenošanas pasākumi

Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus 36. un 37. panta īstenošanai.

2. iedaļa

Preferenciāla izcelsme

39. pants

Preferenciāla preču izcelsme

1. Lai gūtu priekšrocības no pasākumiem, kas minēti 33. panta 2. punkta d) vai e) apakšpunktā, vai no netarifa preferenciāliem pasākumiem, precēm jāatbilst preferenciālas izcelsmes noteikumiem, kas ir minēti šā panta 2. līdz 5. punktā.

2. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri iekļauti nolīgumos, ko Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm un teritorijām, kuras atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu vai teritoriju grupām, preferenciālas izcelsmes noteikumus paredz minētajos nolīgumos.

3. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus Kopiena ir pieņēmusi vienpusēji attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu grupām vai teritorijām, kuras nav minētas 5. punktā, Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka preferenciālas izcelsmes noteikumus.

4. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus piemēro tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu, kā iekļauts 1985. gada Pievienošanās akta 2. protokolā, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar šā protokola 9. pantu.

5. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri iekļauti preferenciālos nolīgumos par labu Kopienas asociētajām aizjūras valstīm un teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar Līguma 187. pantu.

6. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem šā panta 2. līdz 5. punktā minēto noteikumu īstenošanai vajadzīgos pasākumus.

3. NODAĻA

Preču muitas vērtība

40. pants

Darbības joma

Preču muitas vērtību, lai piemērotu kopējo muitas tarifu un netarifa pasākumus, kas paredzēti Kopienas noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas, nosaka saskaņā ar 41. līdz 43. pantu.

41. pants

Muitas vērtības noteikšanas metode, pamatojoties uz darījuma vērtību

1. Preču muitas vērtības pamatbāze ir darījuma vērtība, kas ir cena, kura ir faktiski samaksāta, vai maksājamā cena par precēm, ko pārdod eksportam uz Kopienas muitas teritoriju; šī cena vajadzības gadījumā ir koriģēta saskaņā ar pasākumiem, kas pieņemti atbilstīgi 43. pantam.

2. Faktiski samaksātā vai maksājamā cena ir kopējā summa, ko pircējs par importētajām precēm ir samaksājis vai kas viņam jāmaksā pārdevējam vai trešai personai pārdevēja labā, un tā ietver visus maksājumus, kuri ir samaksāti vai jāmaksā saskaņā ar importēto preču pārdošanas nosacījumiem.

3. Darījuma vērtību piemēro, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:

a) pircējam nav nekādu ierobežojumu attiecībā uz preču atsavināšanu vai izmantošanu, izņemot jebkuru no šiem: i) ierobežojumi, ko nosaka vai prasa tiesību akti vai valsts iestādes Kopienā, ii) ierobežojumi attiecībā uz ģeogrāfisko apgabalu, kurā preces var pārdot tālāk, iii) ierobežojumi, kas būtiski neietekmē preču muitas vērtību;

b) pārdošana vai cena nav atkarīga no kāda nosacījuma vai apsvēruma, kura dēļ novērtējamo preču vērtību nav iespējams noteikt;

c) pārdevējs ne tieši, ne netieši nesaņem nekādu ienākumu daļu no tā, ka pircējs preces pārdod tālāk, atsavina vai lieto, izņemot, ja var izdarīt attiecīgu korekciju saskaņā ar pasākumiem, kas pieņemti atbilstīgi 43. pantam;

d) pircējs un pārdevējs nav saistīti vai arī to saistība nav ietekmējusi cenu.

42. pants

Pārējās muitas vērtības noteikšanas metodes

1. Ja preču muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 41. pantu, to nosaka, secīgi piemērojot šā panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktu, līdz sasniedz pirmo apakšpunktu, saskaņā ar kuru preču muitas vērtību var noteikt.

Ja deklarētājs to lūdz, c) un d) apakšpunktu piemēro apgrieztā secībā.

2. Saskaņā ar 1. punktu muitas vērtība ir:

a) darījuma vērtība identiskām precēm, kas pārdotas eksportam uz Kopienas muitas teritoriju un eksportētas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad vērtējamās preces;

b) darījuma vērtība līdzīgām precēm, kas pārdotas eksportam uz Kopienas muitas teritoriju un eksportētas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad vērtējamās preces;

c) vērtība, kas balstās uz vienas vienības cenu, par kādu importētās preces vai identiskas vai līdzīgas importētās preces tiek pārdotas Kopienas muitas teritorijā vislielākajā kopskaitā personām, kas nav saistītas ar pārdevēju;

d) aprēķinātā vērtība.

3. Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 1. punktu, to nosaka, pamatojoties uz Kopienas muitas teritorijā pieejamiem datiem, izmantojot pieņemamus līdzekļus, kas atbilst principiem un vispārīgiem noteikumiem, kuri ietverti:

a) nolīgumā par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta piemērošanu;

b) Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII pantā;

c) šajā nodaļā.

43. pants

Īstenošanas pasākumi

Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka:

a) elementus, kuri, nosakot muitas vērību, ir jāpievieno faktiski samaksātajai vai maksājamai cenai, vai kurus var neiekļaut tajā;

b) elementus, kuri jāizmanto, lai noteiktu aprēķināto vērtību;

c) metodi muitas vērtības noteikšanai īpašos gadījumos un attiecībā uz precēm, kurām muitas parāds ir radies pēc īpašas procedūras izmantošanas;

d) jebkurus papildu nosacījumus un normas, kas nepieciešamas 41. un 42. panta piemērošanai.

III SADAĻA

MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI

1. NODAĻA

Muitas parāda rašanās

1. iedaļa

Ievedmuitas parāds

44. pants

Preču laišana brīvā apgrozībā un pagaidu ievešana

1. Ievedmuitas parāds rodas, ja ar ievedmuitas nodokļiem apliekamām ārpuskopienas precēm piemēro vienu no šādām muitas procedūrām:

a) laišana brīvā apgrozībā, tostarp saskaņā ar noteikumiem par galapatēriņu;

b) pagaidu ievešana ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem.

2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.

3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir aizpildīta muitas deklarācija.

Ja muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punktā minētajām procedūrām ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kuras dēļ pilnīgi vai daļēji netiek iekasēti ievedmuitas nodokļi, persona, kas sniegusi deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zināja vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

45. pants

Īpaši noteikumi saistībā ar nezināmas izcelsmes precēm

1. Ja attiecībā uz nezināmas izcelsmes precēm, ko izmanto tādu produktu ražošanā, par kuriem izsniedz vai sagatavo izcelsmes apliecinājumu saskaņā ar preferenciālu režīmu starp Kopienu un dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām, ir spēkā aizliegums atmaksāt ievedmuitas nodokļus vai atbrīvot no tiem, ievedmuitas parāds par šīm nezināmas izcelsmes precēm rodas, pieņemot reeksporta paziņojumu attiecībā uz minētajiem produktiem.

2. Ja muitas parāds rodas atbilstīgi 1. punktam, šim parādam atbilstīgo ievedmuitas nodokļa summu nosaka saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecībā uz muitas parādu, kas rastos, ja tajā pašā dienā pieņemtu muitas deklarāciju par attiecīgo produktu ražošanā izmantoto nezināmas izcelsmes preču laišanu brīvā apgrozībā, lai pabeigtu procedūru “ievešana pārstrādei”.

3. Regulas 44. panta 2. un 3. punktu piemēro mutatis mutandis. Tomēr 179. pantā minēto ārpuskopienas preču gadījumā parādnieks ir persona, kas iesniedz reeksporta paziņojumu. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā paziņojums ir iesniegts.

46. pants

Muitas parāds, kas radies pienākumu neizpildes dēļ

1. Attiecībā uz precēm, kas apliekamas ar ievedmuitas nodokļiem, ievedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:

a) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpuskopienas preču ievešanu Kopienas muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā;

b) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču galapatēriņu Kopienas muitas teritorijā;

c) nav ievērots kāds no nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu ārpuskopienas precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

2. Muitas parāda rašanās brīdis ir viens no šiem:

a) brīdis, kad nav izpildīts vai vairs netiek pildīts pienākums, kura neizpildes dēļ rodas muitas parāds;

b) brīdis, kad tiek pieņemta muitas deklarācija par muitas procedūras piemērošanu precēm, ja pēc tam tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds no nosacījumiem, kas reglamentē minētās muitas procedūras piemērošanu precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

3. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir:

a) ikviena persona, kam bija jāpilda attiecīgie pienākumi;

b) ikviena persona, kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka kāds tiesību aktos muitas jomā paredzēts pienākums nav izpildīts, un kas darbojās tādas personas uzdevumā, kurai šis pienākums bija jāpilda, vai kas piedalījās darbībā, kā rezultātā pienākums netika izpildīts;

c) ikviena persona, kas ieguvusi attiecīgās preces vai bijusi to turētāja un kas apzinājās vai kam preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka kāds tiesību aktos muitas jomā paredzēts pienākums nav izpildīts.

4. Šā panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir persona, kurai ir jāievēro nosacījumi, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu precēm vai attiecīgo preču deklarēšanu saskaņā ar minēto procedūru, vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

Ja ir noformēta muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punktā minētajām procedūrām vai ja muitas dienestiem ir sniegta jebkāda tiesību aktos muitas jomā paredzētā informācija attiecībā uz nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu precēm, tā, ka tādēļ pilnīgi vai daļēji netiek iekasēti ievedmuitas nodokļi, persona, kas sniegusi deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zināja vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

47. pants

Jau samaksātas ievedmuitas nodokļa summas atskaitīšana

1. Ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 46. panta 1. punktam attiecībā uz precēm, kas laistas brīvā apgrozībā ar samazinātu ievedmuitas nodokļa likmi to galapatēriņa dēļ, ievedmuitas nodokļa summu, kura samaksāta, preces laižot brīvā apgrozībā, atskaita no muitas parādam atbilstīgās ievedmuitas nodokļa summas.

Pirmo daļu piemēro mutatis mutandis, ja muitas parāds ir radies attiecībā uz pārpalikumiem vai atkritumiem, kas radušies pēc šādu preču iznīcināšanas.

2. Ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 46. panta 1. punktam attiecībā uz precēm, kurām piemērota pagaidu ievešanas procedūra ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem, ievedmuitas nodokļa summu, kas samaksāta saskaņā ar daļēju atbrīvojumu no nodokļiem, atskaita no muitas parādam atbilstīgās ievedmuitas nodokļa summas.

2. iedaļa

Izvedmuitas parāds

48. pants

Eksports un izvešana pārstrādei

1. Izvedmuitas parāds rodas, piemērojot precēm, kas apliekamas ar izvedmuitas nodokļiem, eksporta procedūru vai procedūru “izvešana pārstrādei”.

2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.

3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir aizpildīta muitas deklarācija.

Ja muitas deklarācija ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kuras dēļ pilnīgi vai daļēji netiek iekasēti izvedmuitas nodokļi, persona, kas ir sniegusi deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zināja vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

49. pants

Muitas parāds, kas radies pienākumu neizpildes dēļ

1. Attiecībā uz precēm, kam uzliekami izvedmuitas nodokļi, izvedmuitas parāds rodas vienā no šādiem gadījumiem:

a) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču izvešanu;

b) nav ievēroti nosacījumi, atbilstīgi kuriem preces drīkstēja izvest no Kopienas muitas teritorijas, tās pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļiem.

2. Muitas parāda rašanās brīdis ir viens no šādiem:

a) brīdis, kad preces faktiski atstāj Kopienas muitas teritoriju bez muitas deklarācijas;

b) brīdis, kad preces sasniedz galamērķi, kas nav galamērķis, uz kuru tās drīkstēja izvest no Kopienas muitas teritorijas, tās pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļiem;

c) ja muitas dienesti nespēj noteikt b) apakšpunktā minēto brīdi — brīdis, kad beidzas termiņš pierādījumu iesniegšanai par to, ka ir izpildīti nosacījumi, kas dod tiesības precēm piemērot šādus atbrīvojumus.

3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir:

a) ikviena persona, kam bija jāpilda attiecīgais pienākums;

b) ikviena persona, kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka attiecīgais pienākums nav izpildīts, un kas darbojās tādas personas uzdevumā, kurai šis pienākums bija jāpilda;

c) ikviena persona, kas piedalījās darbībā, kuras rezultātā pienākums netika izpildīts, un kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka muitas deklarācija nav iesniegta, kaut būtu bijusi jāiesniedz.

4. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir ikviena persona, kurai jāievēro nosacījumi, atbilstīgi kuriem preces drīkstēja izvest no Kopienas muitas teritorijas, tās pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļiem.

3. iedaļa

Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar importu un eksportu

50. pants

Aizliegumi un ierobežojumi

1. Ievedmuitas vai izvedmuitas parāds rodas arī attiecībā uz precēm, kam piemēro jebkādus importa vai eksporta aizliegumus vai ierobežojumus.

2. Tomēr muitas parāds nerodas šādos gadījumos:

a) nelikumīgi ievedot Kopienas muitas teritorijā viltotu naudu;

b) ievedot Kopienas muitas teritorijā narkotiskas un psihotropas vielas, ja vien šīs vielas neieved stingrā kompetento iestāžu uzraudzībā, lai tās izmantotu medicīnas vai zinātnes vajadzībām.

3. Muitas noteikumu pārkāpumu gadījumos piemērojot sankcijas, muitas parādu tomēr uzskata par radušos, ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem muitas nodokļi vai muitas parāda esamība ir pamats sankciju noteikšanai.

51. pants

Vairāki parādnieki

Ja par vienam muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksu atbildīgas ir vairākas personas, tās ir kopīgi un atsevišķi atbildīgas par šo parādu pilnā apjomā.

52. pants

Vispārēji noteikumi ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai

1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļa summu nosaka, pamatojoties uz tiem noteikumiem par nodokļa aprēķināšanu, kas attiecīgajām precēm bija piemērojami brīdī, kad attiecībā uz šīm precēm radās muitas parāds.

2. Ja nav iespējams precīzi noteikt muitas parāda rašanās brīdi, par to uzskata brīdi, kad muitas dienesti secina, ka preces atrodas situācijā, kurā ir radies muitas parāds.

Tomēr gadījumos, kad muitas dienestiem pieejamā informācija ļauj tiem konstatēt, ka muitas parāds bija radies pirms šāda secinājuma izdarīšanas, muitas parādu uzskata par radušos visagrākajā brīdī, kad minēto situāciju var konstatēt.

53. pants

Īpaši noteikumi ievedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai

1. Ja attiecībā uz precēm, kam piemērota muitas procedūra, Kopienas muitas teritorijā rodas izmaksas saistībā ar uzglabāšanu vai parastiem apstrādes veidiem, šādas izmaksas vai vērtības palielināšanos neņem vērā, aprēķinot ievedmuitas nodokļa summu, ja deklarētājs sniedz pietiekamus pierādījumus par šādām izmaksām.

Tomēr, aprēķinot ievedmuitas nodokļa summu, ņem vērā darbībās izmantoto ārpuskopienas preču muitas vērtību, daudzumu, veidu un izcelsmi.

2. Ja precēm, kam piemērota muitas procedūra, parasto apstrādes veidu rezultātā Kopienas muitas teritorijā mainās preču tarifa klasifikācija, pēc deklarētāja lūguma precēm, kurām piemērota muitas procedūra, piemēro sākotnējo preču tarifa klasifikāciju.

3. Ja muitas parāds ir radies par pārstrādes produktiem procedūrā “ievešana pārstrādei”, šādam parādam atbilstošo ievedmuitas nodokļa summu pēc deklarētāja lūguma nosaka, pamatojoties uz to tarifa klasifikāciju, muitas vērtību, daudzumu, veidu un izcelsmi, kas precēm, kurām piemērota procedūra “ievešana pārstrādei”, bija brīdī, kad tika pieņemta muitas deklarācija attiecībā uz šīm precēm.

4. Ja tiesību aktos muitas jomā ir paredzēts labvēlīgs tarifa režīms precēm, pilnīgs vai daļējs atbrīvojums no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļiem vai šādu nodokļu nepiemērošana saskaņā ar 33. panta 2. punkta d) līdz g) apakšpunktu, 130. līdz 133. pantu vai 171. līdz 174. pantu, vai saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 918/83 (1983. gada 28. marts), ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (12), šādu labvēlīgu tarifa režīmu, atbrīvojumu no nodokļiem vai nodokļu nepiemērošanu piemēro arī gadījumos, kad muitas parāds ir radies atbilstīgi šīs regulas 46. vai 49. pantam, ar nosacījumu, ka pienākumu neizpilde, kuras dēļ radies muitas parāds, nav bijusi mēģinājums krāpt.

54. pants

Īstenošanas pasākumi

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka:

a) precēm piemērojamā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas aprēķināšanas noteikumus;

b) īpašus papildu noteikumus par īpašām procedūrām;

c) atkāpes no 52. un 53. panta, jo īpaši, lai novērstu 33. panta 2. punkta h) apakšpunktā minēto tarifa pasākumu apiešanu,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

55. pants

Muitas parāda rašanās vieta

1. Muitas parāds rodas vietā, kur ir iesniegta 44., 45. un 48. pantā minētā muitas deklarācija vai reeksporta paziņojums, vai vietā, kur jāiesniedz 110. panta 3. punktā minētā papildu deklarācija.

Visos pārējos gadījumos muitas parāda rašanās vieta ir tur, kur norisinās notikumi, kuru dēļ parāds rodas.

Ja nav iespējams noteikt minēto vietu, uzskata, ka muitas parāds ir radies vietā, kur muitas dienesti secina, ka preces atrodas situācijā, kādā rodas muitas parāds.

2. Ja precēm ir bijusi piemērota muitas procedūra, kas nav pabeigta, un vietu noteiktā laikposmā nevar noteikt saskaņā ar 1. punkta otro vai trešo daļu, uzskata, ka muitas parāds ir radies vai nu vietā, kur precēm tika piemērota attiecīgā muitas procedūra, vai vietā, kur tās saskaņā ar šo procedūru tika ievestas Kopienas muitas teritorijā.

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka šā punkta pirmajā daļā minēto laikposmu, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

3. Ja muitas dienestiem pieejamā informācija ļauj tiem konstatēt, ka muitas parāds varētu būt radies vairākās vietās, uzskata, ka muitas parāds ir radies vietā, kur tas ir radies vispirms.

4. Ja muitas dienests konstatē, ka saskaņā ar 46. vai 49. pantu ir radies muitas parāds citā dalībvalstī un šim parādam atbilstošā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa ir mazāka par EUR 10 000, tad uzskata, ka muitas parāds ir radies dalībvalstī, kurā ir veikts attiecīgais konstatējums.

2. NODAĻA

Galvojums iespējamam vai esošam muitas parādam

56. pants

Vispārēji noteikumi

1. Šo nodaļu piemēro galvojumiem gan par muitas parādiem, kas ir radušies, gan par muitas parādiem, kas var rasties, ja vien nav norādīts citādi.

2. Muitas dienesti var pieprasīt sniegt galvojumu, lai nodrošinātu muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksu. Ja to paredz attiecīgie noteikumi, pieprasītais galvojums var segt arī citus maksājumus, kā paredzēts citos attiecīgos spēkā esošos noteikumos.

3. Ja muitas dienesti pieprasa sniegt galvojumu, šādu galvojumu pieprasa parādniekam vai personai, kas var kļūt par parādnieku. Tās var arī atļaut, ka galvojumu sniedz persona, kas nav persona, kurai galvojums tiek pieprasīts.

4. Neskarot 64. pantu, attiecībā uz konkrētām precēm vai konkrētu deklarāciju muitas dienesti pieprasa sniegt tikai vienu galvojumu.

Galvojums, kas sniegts saistībā ar konkrētu deklarāciju, attiecas uz muitas parādam atbilstošo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu un citiem maksājumiem attiecībā uz visām precēm, kuras ir iekļautas šajā deklarācijā vai izlaistas, pamatojoties uz to, neatkarīgi no tā, vai šī deklarācija ir pareiza vai nav.

Ja galvojums nav atbrīvots, tad nodrošinātās summas robežās to var izmantot arī, lai atgūtu ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu un citus maksājumus, kas jāmaksā pēc preču izlaišanas veiktas kontroles rezultātā.

5. Pēc šā panta 3. punktā minētās personas lūguma muitas dienesti saskaņā ar 62. panta 1. un 2. punktu var atļaut iesniegt vispārēju galvojumu, lai segtu muitas parādam atbilstošo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu attiecībā uz divām vai vairākām darbībām, deklarācijām vai muitas procedūrām.

6. Galvojumu neprasa no valstīm, reģionālām un vietējām pašvaldības iestādēm vai citām publisko tiesību struktūrām attiecībā uz darbībām, kurās tās iesaistās kā valsts iestādes.

7. Muitas dienesti var piešķirt atbrīvojumu no prasības sniegt galvojumu, ja nodrošināmā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa nepārsniedz statistikas slieksni, kas ir noteikts deklarācijām saskaņā ar 12. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 1172/95 (1995. gada 22. maijs) par statistiku, kas attiecas uz Kopienas un tās dalībvalstu preču tirdzniecību ar ārpuskopienas valstīm (13).

8. Muitas dienestu pieņemts vai apstiprināts galvojums ir derīgs visā Kopienas muitas teritorijā mērķim, kādam tas sniegts.

9. Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka:

— šā panta īstenošanas nosacījumus;

— citus gadījumus kas nav minēti šā panta 6. punktā, kad nav jāpieprasa galvojums;

— izņēmumus no šā panta 8. punkta,

pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

57. pants

Obligāts galvojums

1. Ja galvojums ir jāsniedz obligāti un, ievērojot saskaņā ar 3. punktu pieņemtos noteikumus, muitas dienesti nosaka šāda galvojuma summu tā, lai tā būtu vienāda ar precīzu muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas un citu maksājumu summu, ja šādu summu iespējams droši noteikt galvojuma pieprasīšanas brīdī.

Ja nav iespējams noteikt precīzu summu, galvojuma summu nosaka kā maksimālo muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas un citu maksājumu summu, kas pēc muitas dienestu aprēķiniem ir radusies vai var rasties.

2. Neskarot 62. pantu, ja tiek sniegts vispārējs galvojums tādas muitas parādiem atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas un tādu citu maksājumu segšanai, kuru summa laika gaitā mainās, šāda galvojuma summu nosaka apmērā, kāds ir pietiekams muitas parādiem atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas un citu maksājumu segšanai jebkurā laikā.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. punkta īstenošanai.

58. pants

Neobligāts galvojums

Ja galvojumu sniegt nav obligāti, šādu galvojumu muitas dienesti katrā ziņā pieprasa sniegt, ja tiem nav pārliecības, ka muitas parādam atbilstošā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa un citi maksājumi tiks samaksāti noteiktajā termiņā. Galvojuma summu šie dienesti nosaka tā, lai tā nepārsniegtu 57. pantā noteikto apmēru.

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka, kad galvojums nav obligāts, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

59. pants

Galvojuma sniegšana

1. Galvojumu var sniegt vienā no šādiem veidiem:

a) ar skaidras naudas iemaksu vai ar citiem maksāšanas līdzekļiem, ko muitas dienesti atzīst par līdzvērtīgiem skaidras naudas iemaksai, euro vai tās dalībvalsts valūtā, kurā galvojumu pieprasa;

b) ar galvinieka saistībām;

c) ar citu galvojuma veidu, kas nodrošina līdzvērtīgu garantiju, ka muitas parādam atbilstošā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summa un citi maksājumi tiks samaksāti.

Pasākumus, kuru mērķis ir grozīt nebūtiskus šīs regulas elementus, to papildinot, un ar kuriem nosaka šā punkta pirmās daļas c) apakšpunktā minētos galvojuma veidus, pieņem saskaņā ar 184. panta 4. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

2. Galvojumu skaidras naudas iemaksas veidā vai tāda maksājuma veidā, ko uzskata par līdzvērtīgu skaidras naudas iemaksai, sniedz saskaņā ar noteikumiem, kas ir spēkā dalībvalstī, kurā galvojumu pieprasa.

60. pants

Galvojuma izvēle

Persona, kurai pieprasa galvojumu, var izvēlēties no 59. panta 1. punktā minētajiem galvojuma veidiem.

Tomēr muitas dienesti var atteikties pieņemt izvēlētā veida galvojumu, ja tas nav saderīgs ar attiecīgās muitas procedūras pareizu darbību.

Muitas dienesti var pieprasīt, lai izvēlētais galvojuma veids konkrētā laikposmā paliktu nemainīgs.

61. pants

Galvinieks

1. Regulas 59. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajam galviniekam ir jābūt trešai personai, kas veic uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā. Galviniekam jābūt to muitas dienestu apstiprinātam, kas pieprasa galvojumu, ja vien galvinieks nav kredītiestāde, finanšu iestāde vai apdrošināšanas sabiedrība, kas akreditēta Kopienā saskaņā ar spēkā esošiem Kopienas noteikumiem.

2. Galvinieks rakstveidā uzņemas saistības samaksāt nodrošināto muitas parādam atbilstošo ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu un citu maksājumu summu.

3. Muitas dienesti var atteikties apstiprināt galvinieku vai ierosināto galvojuma veidu, ja tiem nav pārliecības, ka minētais galvinieks vai galvojums nodrošinās muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas un citu maksājumu samaksu noteiktajā termiņā.

62. pants

Vispārējais galvojums

1. Regulas 56. panta 5. punktā minēto atļauju piešķir tikai tām personām, kas atbilst šādiem nosacījumiem:

a) tās veic uzņēmējdarbību Kopienas muitas teritorijā;

b) tās ir izpildījušas muitas un nodokļu prasības iepriekšējās darbības laikā;

c) tās regulāri izmanto attiecīgās muitas procedūras vai muitas dienestiem ir pazīstamas kā personas, kas spēj izpildīt savus pienākumus saistībā ar šīm procedūrām.

2. Ja ir jāsniedz vispārējs galvojums par muitas parādiem un citiem maksājumiem, kas var rasties, uzņēmējam var atļaut izmantot vispārēju galvojumu ar samazinātu summu vai piešķirt atbrīvojumu no galvojuma ar noteikumu, ka viņš atbilst šādiem kritērijiem:

a) apmierinoša komerciālās un, vajadzības gadījumā, transporta uzskaites sistēma, kas ļauj veikt attiecīgu muitas kontroli;

b) pierādīta maksātspēja.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem pasākumus, ar ko reglamentē šā panta 1. un 2. punktā minēto atļauju piešķiršanas procedūru.

63. pants

Papildu noteikumi saistībā ar galvojumu izmantošanu

1. Gadījumos, ja muitas parāds var rasties saistībā ar īpašām procedūrām, piemēro 2. un 3. punktu.

2. Atbrīvojumu no galvojuma, kas piešķirts saskaņā ar 62. panta 2. punktu, nepiemēro precēm, kuras tiek uzskatītas par paaugstināta krāpšanas riska precēm.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru pieņem šādus pasākumus:

a) pasākumus 2. punkta īstenošanai;

b) pasākumus, ar kuriem uz laiku aizliedz izmantot 62. panta 2. punktā minēto vispārējo galvojumu ar samazinātu summu;

c) pasākumus, ar kuriem kā ārkārtas pasākumu īpašos apstākļos uz laiku aizliedz izmantot vispārējo galvojumu attiecībā uz precēm, par kurām ir konstatēts, ka tās, kamēr tām piemēroja vispārējo galvojumu, ir bijušas liela mēroga krāpšanas objekts.

64. pants

Papildu galvojums vai jauns galvojums

Ja muitas dienesti konstatē, ka iesniegtais galvojums nenodrošina muitas parādam atbilstošās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas vai citu maksājumu samaksu noteiktajā termiņā, vai ja vairs nav pārliecības, ka tas to nodrošinās, vai ja tas nav pietiekams, lai to nodrošinātu, tie pieprasa jebkurai no 56. panta 3. punktā minētajām personām pēc pašas izvēles vai nu sniegt papildu galvojumu, vai aizstāt sākotnējo galvojumu ar jaunu galvojumu.

65. pants

Galvojuma atbrīvošana

1. Muitas dienesti atbrīvo galvojumu, tiklīdz muitas parāds vai pienākums samaksāt citus maksājumus ir dzēsts vai vairs nevar rasties.

2. Ja muitas parāds vai pienākums samaksāt citus maksājumus ir dzēsts daļēji vai var rasties tikai attiecībā uz daļu no nodrošinātās summas, atbilstīgo galvojuma daļu pēc attiecīgās personas lūguma tādēļ atbrīvo, izņemot gadījumus, kad attiecīgā summa neattaisno šādu rīcību.

3. Komisija saskaņā ar 184. panta 2. punktā minēto regulatīvo procedūru var pieņemt pasākumus šā panta īstenošanai.

3. NODAĻA

Nodokļa atgūšana un samaksa, ievedmuitas un izvedmuitas nodokļa summas atmaksāšana vai atbrīvojums

1. iedaļa

Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas noteikšana, muitas parāda paziņošana un iegrāmatošana

66. pants

Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas noteikšana

1. Maksājamā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu nosaka muitas dienesti, kas atbild par vietu, kur muitas parāds ir radies vai tiek uzskatīts par radušos saskaņā ar 55. pantu, tiklīdz tiem ir visa vajadzīgā informācija.

2. Neskarot 27. pantu, muitas dienesti var akceptēt maksājamā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, ko noteicis d