Ieteikums

PADOMES IETEIKUMS

par Zviedrijas 2014. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Zviedrijas 2014. gada stabilitātes programmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 121. panta 2. punktu un 148. panta 4. punktu,

ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo īpaši tās 9. panta 2. punktu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību[2], un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,[3]

ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas[4],

ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

ņemot vērā Nodarbinātības komitejas atzinumu,

ņemot vērā Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

ņemot vērā Sociālās aizsardzības komitejas atzinumu,

ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

tā kā:

(1) Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Komisijas priekšlikumam sākt jaunu nodarbinātības un izaugsmes stratēģiju – "Eiropa 2020" –, kam pamatā ir ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju.

(2) Padome 2010. gada 13. jūlijā, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.), un 2010. gada 21. oktobrī – lēmumu par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm, kas kopā veido "integrētās pamatnostādnes". Dalībvalstis tika aicinātas ņemt vērā šīs integrētās pamatnostādnes savā ekonomikas un nodarbinātības politikā.

(3) Valstu vai to valdību vadītāji 2012. gada 29. jūnijā pieņēma lēmumu par Izaugsmes un nodarbinātības paktu, kas ir saskaņots pamats rīcībai valstu, ES un eurozonas līmenī, izmantojot visas iespējamās sviras, instrumentus un politikas jomas. Viņi pieņēma lēmumu par dalībvalstu līmenī veicamo rīcību, jo īpaši paužot pilnīgu apņemšanos sasniegt stratēģijas "Eiropa 2020" mērķus un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus.

(4) Padome 2013. gada 9. jūlijā pieņēma ieteikumu par Zviedrijas 2013. gada valsts reformu programmu un sniedza atzinumu par Zviedrijas atjaunoto konverģences programmu 2012.-2016. gadam.

(5) Komisija 2013. gada 13. novembrī pieņēma gada izaugsmes pētījumu[5], iezīmējot 2014. gada Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada sākumu. Tajā pašā dienā, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. 1176/2011, Komisija pieņēma arī brīdinājuma mehānisma ziņojumu[6], kurā tā noteica Zviedriju kā vienu no dalībvalstīm, par kurām tiks izstrādāts padziļināts pārskats.

(6) Eiropadome 2013. gada 20. decembrī apstiprināja prioritātes, lai nodrošinātu finanšu stabilitāti, fiskālo konsolidāciju un rīcību izaugsmes sekmēšanai. Tā uzsvēra vajadzību īstenot diferencētu, uz izaugsmi vērstu fiskālo konsolidāciju, atjaunot normālus aizdevumu nosacījumus ekonomikai, sekmēt izaugsmi un konkurētspēju, risināt bezdarba problēmu, novērst krīzes sociālās sekas un modernizēt valsts pārvaldi.

(7) Komisija 2014. gada 5. martā publicēja saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu sava padziļinātā pārskata rezultātus par Zviedriju[7]. Komisijas veiktā analīze ļauj secināt, ka Zviedrijā joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība, kurai nepieciešama uzraudzība un politiska rīcība. Uzmanība joprojām jāpievērš jo īpaši tam, kā notiek mājsaimniecību parādsaistību attīstība apvienojumā ar neefektivitāti mājokļu tirgū. Lai gan lielais tekošā konta pārpalikums nerada riskus, kas ir līdzīgi lieliem deficītiem, un daļēji ir saistīts ar nepieciešamību pēc aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas, Komisija Eiropas pusgada kontekstā uzraudzīs tekošā konta attīstību Zviedrijā.

(8) Zviedrija 2014. gada 16. aprīlī iesniedza savu 2014. gada valsts reformu programmu un 2014. gada konverģences programmu. Abas programmas izvērtētas vienlaikus, lai ņemtu vērā to savstarpējo saistību.

(9) 2014. gada konverģences programmā izklāstītās budžeta stratēģijas mērķis ir nodrošināt, ka uzņēmējdarbības ciklā vispārējās valdības budžeta pārpalikums ir vidēji 1 % no IKP, kā to paredz Zviedrijas fiskālā politika. Programmā ir saglabāts iepriekšējā programmā noteiktais vidēja termiņa mērķis, proti, strukturālais deficīts 1 % apmērā no IKP, kas atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Pamatojoties uz (pārrēķinātu) strukturālo budžeta bilanci, konverģences programmā paredzēts iznākums, kas vairāk nekā pietiekami izpilda vidēja termiņa mērķi visā programmas periodā. Saskaņā ar programmu ir paredzēts, ka valsts parāds, kas joprojām ir krietni zem atsauces vērtības 60 % no IKP, samazināsies no 41,5 % no IKP 2014. gadā līdz 35 % 2017. gadā. Kopumā programmā izklāstītā budžeta stratēģija atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Attiecībā uz valsts finanšu stabilitāti ilgtermiņā liela daļa no IKP tiek tērēta ilgtermiņa aprūpei, un ilgtermiņā ir paredzēta izdevumu būtiska palielināšanās, lai pienācīgi ņemtu vērā sabiedrības novecošanu, tādējādi izdevumi Zviedrijā 2060. gadā sasniegs 6,4 % no IKP. Zviedrijai šis jautājums būtu jārisina, nodrošinot pietiekamu primāro pārpalikumu un vēl vairāk ierobežojot ar novecošanu saistītu izdevumu pieaugumu, lai nodrošinātu ilgtermiņa fiskālo stabilitāti. Pamatojoties uz 2014. gada konverģences programmas izvērtējumu un Komisijas prognozi, Padome saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97 uzskata, ka Zviedrijas programmā ir izpildīti Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi un riski, kas apdraud budžeta mērķu sasniegšanu, ir ierobežoti.

(10) Lielās privātā sektora un jo īpaši Zviedrijas mājsaimniecību parādsaistības joprojām ir iemesls satraukumam. Turklāt finanšu sektora (pretēji uzņēmumiem) atkarība no mājsaimniecībām ir palielinājusies atbilstīgi mājsaimniecību nozares parādam, kas šobrīd ir 83 % no IKP jeb aptuveni 160 % no izmantojamiem ienākumiem. Parādsaistību rašanos veicina nepārtraukts kredītu pieaugums un lēns hipotekāro kredītu amortizācijas temps. Ja procentu likmes palielinātos, mājokļu cenas kristos un/vai makroekonomikas attīstība būtu negatīva, mājsaimniecības sektora lielās parādsaistības būtu pakļautas riskam. Šāda notikumu attīstība ietekmētu mājsaimniecības un to patēriņa modeļus. Tai varētu būt arī negatīva netiešā ietekme uz banku nozari, palielinot ienākumus nenesošo aizdevumu īpatsvaru un tirgus finansējuma izmaksas. Zviedrija nav ne paziņojusi par kādiem pasākumiem, ne arī tādus ir pieņēmusi, lai risinātu jautājumu saistībā ar parādu kropļojošo ietekmi uz mājokļu nodokļu sistēmu, ko varētu izdarīt nodokļu pārdales kontekstā, nepalielinot kopējo nodokļu slogu. Tomēr Zviedrija ir rīkojusies, lai sekmētu piesardzīgu aizdevumu politiku, ieviešot hipotēku riska darījumiem 2013. gada maijā 15 % minimālo riska pakāpi, par kuru ir ziņots, ka tā palielināsies. Taču amortizācijas prakse joprojām ir ļoti pielaidīga — ar ļoti ilgiem amortizācijas periodiem, kas ir mazāk par 75 % no aizdevuma apjoma pret ieķīlāto vērtību, — un šajā saistībā nav īstenoti stingri pasākumi, ņemot vērā 2013. gada oktobra ieteikuma par individuāliem amortizācijas plāniem brīvprātīgo raksturu. Zviedrijas Banku asociācija 2014. gada martā savu ieteikumu padarīja stingrāku, aicinot amortizāciju samazināt līdz 70 % no no aizdevuma apjoma pret ieķīlāto vērtību. Visbeidzot, Zviedrija jautājumu par uzņēmumu nodokļu parādu kropļojošo ietekmi ir risinājusi, nosakot vēl stingrākus ierobežojumus attiecībā uz procentu atskaitāmību, sākot no 2013. gada janvāra attiecinot tos uz visu veidu grupas iekšējiem aizdevumiem un ieviešot tā dēvētos ieguldītāju atskaitījumus, kas varētu atvieglot parādu kropļojošo ietekmi uz nodokļu sistēmu. Uzņēmumu ienākuma nodoklis, sākot no 2013. gada sākuma, tika samazināts no 26,3 % līdz 22 %.

(11) Zviedrijas mājokļu tirgus, ko raksturojis straujš cenu pieaugums pēdējo divu desmitgažu laikā, joprojām ir potenciāls nestabilitātes avots. Piedāvājuma ziņā mājokļu tirgu joprojām raksturo efektivitātes zudums, kas jo īpaši skaidrojams ar sarežģītu plānošanas procesu, ierobežotu konkurenci celtniecības nozarē un augstu īres maksas uzraudzības pakāpi. Kopā ar parādus veicinošu nodokļu sistēmu šis efektivitātes zudums mēdz radīt mājokļu cenu palielinājuma tendenci. Zviedrija ir īstenojusi dažus pasākumus mājokļu īres tirgū, taču šie pasākumi izrādās nepietiekami, lai risinātu pamatā esošo strukturālo problēmu saistībā ar īres sistēmas augsto neelastības pakāpi. Zviedrijas valdības 2014. gada 9. aprīlī iesniegtajā pavasara likumprojektā nebija iekļauti nekādi pasākumi, ar kuriem tiktu risināts īres tirgus jautājums. Zviedrija ir pieņēmusi pasākumus, lai novērstu zonējuma un plānošanas procesa efektivitātes zudumu, kā arī pašvaldību plānošanas monopolu, aicinot pašvaldības mājokļu vajadzību noteikšanā ņemt vērā reģionālo perspektīvu. Šie pasākumi ir vērsti pareizajā virzienā, taču ne visi no tiem jau ir īstenoti, un pašvaldībām, kuras tos neīsteno, nav noteikti nekādi sodi.

(12) Lai arī finansējums ir apjomīgs, veicot skolēnu starptautisko novērtējumu, ir gūts pierādījums, ka mācību rezultāti obligātajā skolā ir sliktāki nekā 21. gadsimta sākumā, un šobrīd Zviedrijā rezultāti ir zemāki par vidējiem rezultātiem ES un ESAO visās trīs jomās, kurās notika testi (lasīšana, matemātika un zinātne). Turklāt saikne starp sociālekonomiskajiem apstākļiem un rezultātiem ir kļuvusi ciešāka, un atšķirības skolu vidū ir palielinājušās. Lai arī valdības ierosinātie pasākumi ir solis pareizajā virzienā, izrādās, ka būs nepieciešamas radikālākas strukturālās izmaiņas. Šajā nolūkā Zviedrija plāno veikt skolu sistēmas efektivitātes pārskatīšanu, lai atjaunotu labus rezultātus.

(13) Jauniešu, mazkvalificētu darbinieku un personu ar migrantu izcelsmi situācija darba tirgū joprojām ir vāja. Jauniešu bezdarba līmenis joprojām ir virs vidējā rādītāja ES. Lai arī Zviedrijas valdība ir veikusi pasākumus šo jautājumu risināšanai, izrādās, ka grūtības var būt saistītas ar problēmām izglītības jomā, kur Zviedrijas izglītības sistēma noteiktai daļai jauniešu nenodrošina prasmes, kas nepieciešamas viņu sekmīgai integrēšanai darba tirgū. Attiecībā uz integrāciju darba tirgū, izglītību un apmācību Zviedrija ir pieņēmusi pasākumus, lai sekmētu pāreju no skolas uz darba tirgu (māceklības reforma, kas ietver "mācekļa algu") un palīdzētu jauniešiem gūt darba pieredzi ("darbs iepazīstināšanai ar arodu"). Šī pāreja de facto ir stiprināta, ieviešot agrīnus pasākumus tiem, kuriem tie ir visvairāk nepieciešami. Tomēr shēmas tvērums un to iedzīvotāju iesaistīšana, kuri nav reģistrējušies valsts nodarbinātības dienestā un kuri nav ne nodarbināti, ne iesaistīti izglītībā vai apmācībā, ir vāja. Zviedrija strādā arī pie tā, lai paātrinātu personu ar migrantu izcelsmi integrāciju, taču problēmas ir jo īpaši ar personām ar migrantu izcelsmi, kuras nāk no valstīm ārpus ES. Visbeidzot, Zviedrija šobrīd izvērtē, cik efektīva ir pašlaik samazinātā PVN likme restorāniem un ēdināšanas uzņēmumu pakalpojumiem, lai sekmētu darbavietu radīšanu. Galīgo vērtējumu ir paredzēts pabeigt 2016. gada janvārī.

(14) Eiropas pusgada kontekstā Komisija ir vispusīgi izanalizējusi Zviedrijas ekonomikas politiku. Tā ir izvērtējusi konverģences programmu un valsts reformu programmu. Vērtējumā Komisija ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas izveidē Zviedrijā, bet arī atbilstību ES noteikumiem un norādēm, ņemot vērā, ka ir jānostiprina Eiropas Savienības vispārējā ekonomikas pārvaldība, kas panākams, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot ES līmeņa ieguldījumu. Komisijas ieteikumi saskaņā ar Eiropas pusgadu ir atspoguļoti 1.–4. ieteikumā.

(15) Ņemot vērā šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi Zviedrijas konverģences programmu, un tās atzinums[8] ir atspoguļots jo īpaši 1. ieteikumā.

(16) Ņemot vērā Komisijas padziļināto pārskatu un šo izvērtējumu, Padome ir izskatījusi valsts reformu programmu un konverģences programmu. Tās ieteikumi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 6. pantu ir atspoguļoti 2. un 3. ieteikumā,

AR ŠO IESAKA Zviedrijai laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam rīkoties šādi.

1. Arī turpmāk īstenot uz izaugsmi vērstu fiskālo politiku un saglabāt stabilu fiskālo stāvokli, konverģences programmas darbības periodā izpildot vidēja termiņa budžeta mērķi, arī ņemot vērā problēmas, kādas sabiedrības novecošana rada attiecībā uz valsts finanšu stabilitāti ilgtermiņā.

2. Samazināt mājsaimniecības sektora kredītu pieaugumu un privātā sektora parādsaistības. Šajā nolūkā samazināt parādu kropļojošo ietekmi uz iedzīvotāju ienākumu nodokļiem, pakāpeniski ierobežojot nodokļu atskaitījumu no hipotekārajiem procentu maksājumiem un/vai palielinot regulārus īpašuma nodokļus. Veikt turpmākus pasākumus, lai palielinātu hipotekāro aizdevumu amortizāciju.

3. Vēl vairāk uzlabot mājokļu tirgus efektivitāti, turpinot īres tiesību noteikšanas sistēmas reformu. Jo īpaši ļaut uz tirgu orientētas īres maksas, atsakoties no lietderīguma sistēmas un vēl vairāk liberalizējot noteiktus īres tirgus segmentus, un ļaut lielāku brīvību slēgt līgumu starp atsevišķiem īrniekiem un īpašniekiem. Samazināt plānošanas un pārsūdzību procesu ilgumu un sarežģītību, pazeminot un apvienojot administratīvās prasības, pašvaldībās saskaņojot celtniecības prasības un standartus un attiecībā uz zemes piešķiršanas procedūrām uzlabojot pārredzamību. Aicināt pašvaldības savā rīcībā esošo zemi darīt pieejamu jauniem dzīvojamo māju kompleksiem.

4. Veikt atbilstošus pasākumus, lai uzlabotu pamatprasmes un atvieglotu pāreju no izglītības uz darba tirgu, tostarp plašākā mērā izmantojot apmācību darbavietā un māceklības iespējas. Stiprināt centienus darba tirgus un izglītības pasākumus efektīvāk virzīt uz jauniešiem ar zemu izglītības līmeni un personām ar migrantu izcelsmi. Palielināt agrīnas iejaukšanās pasākumus un to jauniešu iesaistīšanu, kas nav reģistrēti valsts pārvaldē.

Briselē,

Padomes vārdā –

priekšsēdētājs

[1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp.

[2] OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp.

[3] C(2014) 428 final.

[4] P7_TA(2014)0128 un P7_TA(2014)0129.

[5] COM(2013) 800 final.

[6] COM(2013) 790 final.

[7] SWD(2014) 90 final.

[8] Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1466/97 9. panta 2. punktu.