par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Bāzeles konvencijas par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu Pušu konferences 15. sanāksmē attiecībā uz dažiem grozījumiem konvencijas 6. panta 2. punktā

Bāzeles konvencijas Pušu konferences 15. sanāksme (CoP15) ir sadalīta divos segmentos: pirmais tiešsaistes segments notika 2021. gada 26.–30. jūlijā, un sanāksme tiks atsākta klātienes segmentā Ženēvā no 2022. gada 6. līdz 17. jūnijam.

Konvencijas kontroles sistēma attiecas uz bīstamajiem atkritumiem, kuri ir definēti konvencijas 1. pantā un uzskaitīti VIII pielikumā, un uz II pielikumā uzskaitītajiem atkritumiem, kuri ietver no mājsaimniecībām savāktos atkritumus, mājsaimniecības atkritumu incinerācijas atlikas un dažu plastmasas veidu atkritumus. Turklāt konvencijas IX pielikumā ir uzskaitīti atkritumi, kas tās darbības jomā neietilpst un uz ko kontroles sistēma neattiecas, ja vien šādi atkritumi nesatur materiālus, kas pieder kādai I pielikumā norādītajai kategorijai, tādā mērā, ka atkritumi uzrāda kādu III pielikumā norādītu bīstamo īpašību.

Konvencijas centrā ir atsevišķu atkritumu eksporta, importa un tranzīta kontroles sistēma, kura balstīta uz iepriekš norunātas piekrišanas procedūru. Par to atkritumu eksportu, uz kuriem konvencija attiecas, iepriekš paziņo importētāju valstu un tranzīta valstu kompetentajām iestādēm. Paziņojumus nosūta rakstiski, un tajos iekļauj konvencijas V.A pielikumā norādītās deklarācijas un informāciju. Atkritumus eksportēt var tikai tad, ja visas attiecīgās valstis devušas rakstisku piekrišanu (konvencijas 6. pants).

Bāzeles Konvencija par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu (“konvencija”) tika pieņemta 1989. gada 22. martā un stājās spēkā 1992. gadā. Eiropas Savienība, kā arī tās dalībvalstis ir konvencijas Puses. Konvencijai ir 188 Puses.

2.1.Bāzeles Konvencija par kontroli pār kaitīgo atkritumu robežšķērsojošo transportēšanu un to aizvākšanu

Kas attiecas uz Savienību, vienīgās praktiskās sekas, kas izrietētu no Krievijas Federācijas priekšlikumā ierosinātajām izmaiņām, būtu saistītas ar procedūru paziņoto atkritumu eksportam uz valstīm, kas nav ESAO valstis. Tā kā VIII un II pielikumā uzskaitīto atkritumu eksports uz valstīm, kas nav ESAO valstis, saskaņā ar ASR ir aizliegts, Krievijas priekšlikuma izraisītās izmaiņas attiektos tikai uz “sarakstā neiekļautajiem atkritumiem” (t. i., saskaņā ar Krievijas priekšlikumu valstīm, kas nav ESAO valstis, kuras no ES importē sarakstā neiekļautus atkritumus, 30 dienu laikā būtu jāsniedz atbilde paziņojuma iesniedzējam), uz ko saskaņā ar ASR 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) un iv) punktu attiecas iepriekš norunātas piekrišanas procedūra. Krievijas Federācijas ierosinātais grozījums nozīmētu, ka šādos gadījumos importētājai valstij 30 dienu laikā būtu jāatbild paziņotājam par sūtījumu no Savienības uz valsti, kas nav ESAO valsts.

Konvencijas grozīšanas kārtību reglamentē konvencijas 17. pants. Ikviens šāds grozījums ir jāpieņem Pušu konferences sanāksmē. Grozījums kļūst saistošs tām Pusēm, kas deponējušas savus ratifikācijas, atbalsta, oficiāla apstiprinājuma vai pieņemšanas instrumentus saskaņā ar konvencijas 17. panta 5. punktu, kurā noteikts: “Depozitārijam tiek nodoti glabāšanā atbilstošie ratifikācijas goda raksti par atbalstu, oficiālu apstiprinājumu vai labojumu pieņemšanu. Labojumi, kurus pieņem atbilstoši 3. un 4. punktam, stājas spēkā tām Pusēm, kuras tām piekritušas, deviņdesmitā dienā pēc tam, kad Depozitārijs saņēmis ratifikācijas goda rakstu vai dokumentu par to atbalstu, oficiālu apstiprinājumu vai pieņemšanu no vismaz trim ceturtdaļām Pušu, kuras tos pieņēmušas, vai vismaz divām trešdaļām Pušu, kuras pieņēmušas labojumus dotajam protokolam, ja tikai šim protokolam nav paredzēts kas cits Jebkurai citai Pusei labojumi stājas spēkā deviņdesmitā dienā pēc tam, kad šī Puse nodevusi glabāšanā ratificēšanas goda rakstu vai dokumentu par atzīšanu, oficiālu apstiprinājumu vai šo labojumu pieņemšanu.” Tādēļ, lai konvencijas grozījums stātos spēkā, ir jāpanāk, ka to ratificē, atbalsta, oficiāli apstiprina vai pieņem trīs ceturtdaļas konvencijas Pušu (tātad 141 Puse).

Līdz šim konvencijas pamatteksts ir grozīts vienu reizi, pievienojot 4.A pantu, kam sekoja VII pielikuma pievienošana konvencijai (“Bāzeles aizlieguma grozījums”). Par šo grozījumu Pušu konference vienojās savā trešajā sanāksmē 1995. gadā, un tas stājās spēkā 2019. gadā tām Pusēm, kuras to ir ratificējušas.

3.SAVIENĪBAS VĀRDĀ IEŅEMAMĀ NOSTĀJA

(1)Savienībai Krievijas Federācijas ierosinātais grozījums konvencijas 6. panta 2. punkta nebūtu jāatbalsta.

(2)Grozījuma pirmā daļa (30 dienu termiņš, kurā importētājai valstij jāsniedz atbilde paziņojuma iesniedzējam) Savienībai un tās dalībvalstīm nenestu nekādas būtiskas pārmaiņas, jo ierosinātajā grozījumā paredzētais 30 dienu termiņš, kurā importētājām valstīm jāatbild paziņojuma iesniedzējam, jau ir piemērojams lielākajai daļai sūtījumu, par kuriem ES un tās dalībvalstis paziņo saskaņā ar Savienības tiesību aktiem (izņēmums ir sarakstā neiekļautu atkritumu eksports uz valstīm, kas nav ESAO valstis). Tas arī nemainītu ES un tās dalībvalstu pienākumus, kas tām piemērojami, saņemot paziņojumus, jo 30 dienu termiņš atbildes sniegšanai Savienības tiesību aktos jau ir paredzēts.

(3)Grozījuma otrā daļa (komata aizstāšana ar “vai”) nešķiet nepieciešama, un tā radītu juridisku nenoteiktību. Pašreizējais formulējums ir pietiekami skaidrs, proti, importētāja valsts paziņotājam var sniegt trīs veidu atbildi (piekrist pārvietojumam, liegt atļauju šādam pārvietojumam vai pieprasīt papildu informāciju). Tāpēc grozīt šo teikumu nav vajadzības.

(4)Konvencijas grozīšanas process ir ļoti sarežģīts un laikietilpīgs, jo īpaši tāpēc, ka katrai Pusei ir jāsāk iekšējs ratifikācijas process, un grozījums var stāties spēkā tikai pēc tam, kad to ir ratificējušas trīs ceturtdaļas visu Pušu. Turklāt šim grozījumam galu galā varētu būt ierobežota ietekme, jo grozījumi ir saistoši tikai tām Pusēm, kas tos ir ratificējušas. Tāpēc ierosinātais grozījums nav efektīvs veids, kā uzlabot konvencijas iedarbīgumu, jo tas konvencijas satvarā un konvencijas Pusēm prasītu uzsākt ilgstošu un apgrūtinošu procesu.

(5)Lai arī Savienība ierosinātos grozījumu neatbalsta, tai būtu jāuzsver, ka Pusēm Bāzeles konvencijas satvarā būtu jāveicina labāka paziņošanas procedūras funkcionēšana. Piemēram, varētu noteikt citu termiņu, kādā, jo īpaši tranzīta valstīm, jāsniedz atbilde paziņotājiem, kā arī varētu veicināt elektronisko datu apmaiņas sistēmu izmantošanu vai Bāzeles konvencijas satvarā iekļaut jēdzienu “iepriekšēju piekrišanu saņēmuši kompleksi”, kas izriet no ESAO lēmuma par atkritumu pārrobežu pārvietošanu. Šo jautājumu sakarā konvencijas satvarā jau ir sākti vairāki procesi, kas ir lietderīgi, tomēr līdz šim tie nav devuši lielus rezultātus. Savienībai būtu jāuzsver šo jautājumu nozīmīgums un jāizpēta, vai tos varētu risināt ar esošām vai jaunām iniciatīvām, kas neprasītu izmaiņas konvencijā. Savienībai būtu jāparāda, ka tā ir atvērta šādām iespējamām iniciatīvām.

(6)Visbeidzot, jāatzīmē, ka, lai gan ierosinātā grozījuma pieņemšanai nav skaidras pievienotās vērtības, tomēr Savienības interesēm pieņemšana nekaitētu.

4.JURIDISKAIS PAMATS

4.1.Procesuālais juridiskais pamats

4.1.1.Principi

Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 218. panta 9. punktā paredzēti lēmumi, ar kuriem nosaka “nostāju, kas Savienības vārdā jāapstiprina kādā ar nolīgumu izveidotā struktūrā, ja šāda struktūra ir tiesīga pieņemt lēmumus ar juridiskām sekām, izņemot lēmumus, kas papildina vai groza attiecīgajā nolīgumā noteikto iestāžu sistēmu”.

Jēdziens “lēmumi ar juridiskām sekām” ietver aktus, kam ir juridiskas sekas saskaņā ar starptautisko tiesību normām, kuras reglamentē attiecīgo struktūru. Tas ietver arī instrumentus, kas nav saistoši saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, bet kas “var būtiski ietekmēt Savienības likumdevēja pieņemtā tiesiskā regulējuma saturu”.

4.1.2.Piemērošana konkrētajā gadījumā

Bāzeles konvencijas Pušu konference ir konvencijas izveidota struktūra.

Aktam, kuru Pušu konference tiek aicināta pieņemt, būs juridiskas sekas. Paredzētais akts saskaņā ar konvencijas 18. pantu būs saistošs starptautisko tiesību nozīmē. Tas spēj ietekmēt ES tiesību aktu saturu, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1013/2006 (2006. gada 14. jūnijs) par atkritumu sūtījumiem. Regula īsteno konvenciju, cita starpā nosakot procedūras eksportam no Savienības un importam Savienībā, kā arī sūtījumiem starp dalībvalstīm.