C 36/111

P7_TA(2013)0094

Eiropas savstarpējās sabiedrības statūti

Eiropas Parlamenta 2013. gada 14. marta rezolūcija ar ieteikumiem Komisijai par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtiem (2012/2039(INL))

(2016/C 036/17)

Eiropas Parlaments,

C.

tā kā beidzamajos gados Parlaments ir pieņēmis vairākas rezolūcijas, kurās aicina pieņemt regulu par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtiem; tā kā ar nožēlu jāatzīst, ka Komisija pēc priekšlikuma Eiropas savstarpējo sabiedrību statūtiem atsaukšanas 2006. gadā nav sagatavojusi jaunus priekšlikumus, ar ko savstarpējām sabiedrībām tiktu nodrošināts atbilstošs juridiskais instruments to pārrobežu darbību sekmēšanai;

tā kā Komisija ir sākusi pārskatīt dažus iepriekšējos priekšlikumus par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtiem un no jauna apsvērt jauna regulējuma nepieciešamību, ņemot vērā visaptverošu ietekmes novērtējumu; tā kā Parlaments atzinīgi vērtē pētījumu, kuru Komisija pasūtījusi šajā kontekstā par pašreizējo stāvokli un savstarpējo sabiedrību perspektīvām Savienībā un kurā tiek aplūkotas grūtības, ar kurām sastopas savstarpējās sabiedrības, jo dažās dalībvalstīs trūkst tiesiska regulējuma un pastāv problēmas attiecībā uz jaunu savstarpējo sabiedrību izveidi kapitāla prasību dēļ, kā arī trūkst grupu veidošanas risinājumu; tā ka Komisijai būtu jāierosina atbilstoši risinājumi šo problēmu novēršanai, tostarp arī statūti, lai labāk varētu novērtēt savstarpējo sabiedrību ieguldījumu sociālajā ekonomikā;

tā kā savstarpējas sabiedrības ir brīvprātīgas fizisku vai juridisku personu grupas, kuru mērķis ir apmierināt savu biedru vajadzības, nevis gūt peļņu no ieguldījumiem; tā kā tās darbojas saskaņā ar brīvprātīgas un vispārējas dalības un solidaritātes principiem starp dalībniekiem un tiek pārvaldītas atbilstoši demokrātijas principiem (piemēram, principu “viens loceklis – viena balss” attiecībā uz savstarpējām sabiedrībām, kuru dalībnieki ir individuālas personas), kas veicina atbildīgu un ilgtspējīgu pārvaldību;

tā kā savas dažādības dēļ savstarpējās sabiedrības Eiropā veido ļoti daudzveidīgu sistēmu to sniegto pakalpojumu vai apjoma, vai misijas, vai to ietekmes ģeogrāfijas ziņā;

tā kā, neskatoties uz to dažādību, savstarpējās sabiedrības organizē pakalpojumus un uzkrājumus savu dalībnieku labā, pamatojoties uz solidaritāti un kolektīvu finansējumu; tā kā tās organizē savu darbību demokrātiskā veidā un līdzekļu pārpalikumu no īstenotajiem pasākumiem izmanto savu dalībnieku labā;

tā kā Savienībai saskaņā ar mērķi nodrošināt vienlīdzīgus konkurences nosacījumus un dot ieguldījumu ekonomikas attīstībā būtu jāsniedz savstarpējām sabiedrībām, kas ir atzīts organizācijas veids lielākajā daļā dalībvalstu, atbilstīgi tiesību mehānismi, kuri spētu sekmēt to pārrobežu darbības attīstību un ļautu tām gūt labumu iekšējā tirgū;

tā kā 2010. gadā aptuveni 12,3 miljoni Eiropas pilsoņu, tas ir, 2,5 % no ES ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem, strādāja kādā citā dalībvalstī;

tā kā savstarpējās sabiedrības pārstāv 25 % no apdrošināšanas tirgus un 70 % no kopējā uzņēmumu skaita nozarē; tā kā savstarpējās sabiedrības vienotajā tirgū nedrīkst turpināt ignorēt (10) un attiecībā uz tām būtu jāizveido Eiropas statūti, lai tās būtu vienādā situācijā salīdzinājumā ar citiem uzņēmumu veidiem Savienībā; tā kā uzņēmumu veidu dažādība ir priekšrocība, kas būtu visnotaļ jāatzīst un jāveicina;

tā kā veselības aprūpes un pensiju izdevumu pieaugumam varētu būt ievērojama ietekme uz pašreizējo sociālās aizsardzības shēmu nemainīgumu un segumu; tā kā savstarpējas sabiedrības veicina labklājības valsts galvenās vērtības, piemēram, solidaritāti, nediskrimināciju, vienādu piekļuvi kvalitatīviem sociālajiem pakalpojumiem privātajā sektorā; tā kā savstarpējo sabiedrību ieguldījuma palielināšana sociālajā tirgus ekonomikā nedrīkst kaitēt dalībvalstu sociālās aizsardzības pasākumiem; tā kā brīvprātīga sociālā aizsardzība tomēr nedrīkst aizstāt valsts obligāto sociālo aizsardzību; tā kā jāņem vērā sociālās aizsardzības sistēmu dažādība – tās var būt pilnībā atkarīgas no valsts vai no savstarpējām sabiedrībām vai atbildība var būt sadalīta starp abiem iepriekš minētajiem avotiem; tā kā Eiropas savstarpējo sabiedrību statūti ir nepieciešami, bet ar tiem nedrīkst uz laiku novērst trūkumus dalībvalstu sociālās aizsardzības jomā;

tā kā jācer, ka tiks sekmēta darba ņēmēju, jo īpaši to darba ņēmēju, kas strādā mazajos uzņēmumos, iespēja pievienoties savstarpējai sabiedrībai, un darba ņēmeji tiks mudināti to darīt;

tā kā salīdzinājumā ar līdzīgām struktūrām, kurās valda komerciāls aprēķins, savstarpējo sabiedrību pievienotā vērtība Savienības līmenī būs pat lielāka, ņemot vērā to ekonomisko nozīmi un pozitīvo ietekmi uz konkurences nosacījumiem visā Savienībā;

tā kā sociālajai ekonomikai un jo īpaši savstarpējām sabiedrībām ir viena no galvenajām lomām Savienības ekonomikā, jo tās apvieno ienesīgumu un solidaritāti, rada kvalitatīvas darbavietas un darbavietas uz vietas, veicina sociālo, ekonomisko un teritoriālo kohēziju, vairo sociālo kapitālu un veicina aktīvu pilsonisko darbību, uz solidaritāti balstītu sociālo aprūpi un ekonomikas veidu, kurā valda demokrātiskas vērtības, par prioritāti izvirzot cilvēku, turklāt atbalstot ilgtspējīgu attīstību, kā arī sociālas, ekoloģiskas un tehnoloģiskas inovācijas;

tā kā savstarpējās sabiedrības tiek mudinātas iesaistīties šo problēmu risināšanā kopā ar privāto sektoru un tā kā tām jāspēj darboties Savienībā tādos konkurences apstākļos, kas vienlīdzīgi ar citām uzņēmējdarbības formām nodrošinātajiem apstākļiem; tā kā pašreizējie Eiropas statūti, piemēram, Eiropas Kooperatīvās sabiedrības (SCE) un Eiropas uzņēmējsabiedrības (SE) statūti nav piemēroti savstarpējām sabiedrībām to pārvaldības modeļu atšķirību dēļ;

tā kā par nožēlu Savienības tiesību aktos ir tāda nepilnība, ka savstarpējās sabiedrības nav īpaši norādītas līgumos un to uzņēmējdarbības modeļu respektēšana nav ietverta nevienā sekundārajā tiesību aktā, kas attiecas tikai uz publiskiem un privātiem uzņēmumiem, tādējādi kaitējot savstarpējo sabiedrību statusam, to attīstībai un pārrobežu grupu izveidei;

tā kā Eiropas savstarpējo sabiedrību statūti ir svarīgi labākai integrācijai vienotajā tirgū, labākai šo sabiedrību īpatnību noteikšanai, kā arī tie ir svarīgi, lai savstarpējās sabiedrības varētu sniegt lielāku ieguldījumu to stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanā, kas vērsti uz izaugsmi un nodarbinātību; tā kā Eiropas statūti veicinātu arī Eiropas pilsoņu mobilitāti, jo ļautu savstarpējām sabiedrībām sniegt pakalpojumus vairākās dalībvalstīs, un tādējādi vienotajā tirgū tiktu izveidota lielāka saskaņotība un nepārtrauktība;

tā kā Komisijai būtu jāņemt vērā savstarpējo sabiedrību īpašās iezīmes, lai garantētu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, izvairītos no papildu diskriminācijas un nodrošinātu, ka jebkurš jauns tiesību akts ir samērīgs, kā arī garantētu tāda godīga, konkurētspējīga un noturīga tirgus pastāvēšanu;

AM.

AN.

tā kā savstarpējās sabiedrības ir pakļautas intensīvai un arvien lielākai konkurencei, jo īpaši apdrošināšanas nozarē, un tā kā dažas no tām pāriet uz savstarpējībai pretēju virzienu un finansializāciju;

tā kā vismaz sešās Savienības un Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstīs tiesību akti neparedz savstarpēju organizāciju izveidošanu; tā kā tas rada tirgus darbības traucējumus; tā kā Eiropas statūti to varētu novērst un varētu arī veicināt savstarpējo sabiedrību izveidi šajās dalībvalstīs;

tā kā savstarpējo sabiedrību rīcībā nav nepieciešamo juridisku instrumentu, lai sekmētu šo sabiedrību attīstību, kā arī to pārrobežu darbības iekšējā tirgū; tā kā, ņemot vērā citām uzņēmējdarbības formām pieejamos Eiropas statūtus, savstarpējās sabiedrības joprojām ir neizdevīgā stāvoklī; tā kā Eiropas statūtu neesamības dēļ savstarpējām sabiedrībām savu pārrobežu darbību veikšanai bieži ir jāizmanto neatbilstoši juridiskie instrumenti, un tāpēc šajās sabiedrībās tiek atcelts savstarpējības princips;

tā kā savstarpējām sabiedrībām pašām būtu jāizplata savstarpējības ideja kā sava pamatvērtība un jāpārliecina nākamie dalībnieki par to, ka tā ir izmaksu ziņā efektīva un ilgtspējīga alternatīva komerciālu pakalpojumu sniedzējiem;

AS.

AT.

tā kā savstarpējās sabiedrības, jo īpaši vidēja lieluma sabiedrības, varētu būt spiestas kļūt par lielākas organizācijas, pat par akciju sabiedrības daļu (atsakoties no savstarpējības), tādējādi palielinot nošķirtību starp attiecīgo organizāciju un apdrošinājuma ņēmējiem;

(1) OV C 297 E, 7.12.2006., 140. lpp.

(2) OV C 303 E, 13.12.2006., 114. lpp.

(3) OV C 76 E, 25.3.2010., 16. lpp.

(4) OV C 99 E, 3.4.2012., 19. lpp.

(5) OV C 199 E, 7.7.2012., 187. lpp.

(6) Pieņemtie teksti, P7_TA(2012)0259.

(7) http://www.europarl.europa.eu/committees/en/studiesdownload.html?languageDocument=EN&file=83593

(8) Padomes 2003. gada 22. jūlija Regula (EK) Nr. 1435/2003 par Eiropas kooperatīvās sabiedrības statūtiem (SCE) OV L 207, 18.8.2003., 1. lpp.).

(9) Komisijas 2011. gada 13. aprīļa paziņojums “Akts par vienoto tirgu. Divpadsmit mehānismi, kā veicināt izaugsmi un vairot uzticēšanos. “Kopīgiem spēkiem uz jaunu izaugsmi”” (COM(2011)0206).

(10) Sk. iepriekš minēto dokumentu COM(2011)0206.

PIELIKUMS

SĪKI IZSTRĀDĀTI IETEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ PIEPRASĪTĀ PRIEKŠLIKUMA SATURU

Ieteikumi par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtiem

Ieteikums Nr. 1 (par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtu mērķiem)

Eiropas Parlaments uzskata, ka uzņēmumu daudzveidībai jābūt skaidri nostiprinātai Līgumā par Eiropas Savienības darbību, un ierosina savstarpējās sabiedrības iekļaut minētā līguma 54. pantā.

Eiropas Parlaments uzskata, ka nepieciešama stratēģiju un pasākumu apvienošana, lai savstarpējām sabiedrībām radītu vienlīdzīgas konkurences apstākļus, tostarp Eiropas statūti, kas dotu tām vienlīdzīgas iespējas papildināt to statusu un darbību ar Eiropas dimensiju, un nodrošinātu savstarpējām sabiedrībām atbilstošus juridiskos instrumentus, lai sekmētu to pārrobežu un starptautiskās darbības. Šajā sakarībā savstarpējās sabiedrības varētu darboties visā Savienībā atbilstoši to konkrētajam pārvaldības modelim.

Eiropas Parlaments uzskata, ka Eiropas savstarpējās sabiedrības statūti veidos brīvprātīgu sistēmu izvēles mehānisma veidā, kas ļaus savstarpējām sabiedrībām darboties dažādās dalībvalstīs un tikt ieviestām pat tajās valstīs, kurās to pašlaik vēl nav, un tādēļ iestājas par to, lai Eiropas savstarpējo sabiedrību uzskatītu par Eiropas juridisku formu ar īpašu Savienības specifiku.

Eiropas Parlaments vienlaikus atgādina, ka jebkura likumdošanas iniciatīva atstās negrozītus dažādos valstu tiesību aktus, kas jau ir spēkā, un nevar uzskatīt, ka mērķis ir tuvināt dalībvalstu tiesību aktus, kas piemērojami savstarpējām sabiedrībām.

Eiropas Parlaments apliecina, ka regulas par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtiem pamatmērķi būs:

— novērst visus šķēršļus savstarpējo sabiedrību pārrobežu sadarbībai, vienlaikus ņemot vērā to konkrētās iezīmes, kas dziļi iesakņojušās katras attiecīgās valsts tiesību sistēmās, un ļaut savstarpējām sabiedrībām brīvi darboties Eiropas vienotajā tirgū, tādējādi tieši stiprinot vienotā tirgus principus;

— ļaut veidot Eiropas savstarpējo sabiedrību fiziskām personām, kas dzīvo dažādās dalībvalstīs, vai juridiskām struktūrām, kas izveidotas saskaņā ar dažādu dalībvalstu tiesību aktiem;

— dot iespēju izveidot Eiropas savstarpējo sabiedrību divu vai vairāku pašreizējo savstarpējo sabiedrību pārrobežu apvienošanās ceļā, ņemot vērā, ka savstarpējām sabiedrībām nav piemērojama direktīva par kapitālsabiedrību pārrobežu apvienošanos (1);

— ļaut veidot Eiropas savstarpējo sabiedrību, pārvēršot vai pārveidojot valsts savstarpējo sabiedrību jaunajā formā bez tās iepriekšējas likvidācijas, ja attiecīgās sabiedrības juridiskā adrese un galvenā biroja atrašanās vieta ir vienā un tajā pašā dalībvalstī;

— paredzēt Eiropas savstarpējo sabiedrību grupas izveidi un ļaut savstarpējām sabiedrībām izmantot Eiropas savstarpējo sabiedrību grupas priekšrocības, jo īpaši II direktīvas par maksātnespēju (2) kontekstā attiecībā uz savstarpējām sabiedrībām, kas sniedz apdrošināšanas pakalpojumus;

Ieteikums Nr. 2 (par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtu sastāvdaļām)

Eiropas Parlaments aicina Komisiju ņemt vērā, ka, dalībvalstu tiesību aktos padarot pieejamu šādu fakultatīvu regulējumu, tajos būtu jāietver savstarpējo sabiedrību pārvaldības īpatnības un principi;

Eiropas Parlaments atgādina, ka priekšlikumā par Eiropas savstarpējo sabiedrību statūtiem jāņem vērā savstarpējo sabiedrību īpašie darbības noteikumi, kas atšķiras no citiem ekonomikas dalībniekiem paredzētajiem noteikumiem:

— savstarpējās sabiedrības nodrošina plašu apdrošināšanas pakalpojumu, ar aizdevumiem saistītu pakalpojumu un citu pakalpojumu spektru savu dalībnieku labā, pamatojoties uz solidaritāti un kolektīvu finansējumu;

— savukārt dalībnieki veic iemaksu vai tai ekvivalentu darbību, kuras lielums var būt mainīgs;

— dalībnieki nevar izmantot individuālas tiesības attiecībā uz savstarpējo sabiedrību aktīviem.

Eiropas Parlaments uzskata, ka statūtos būs jānosaka precīzi un skaidri nosacījumi jauna veida – īstu un iedarbīgu – Eiropas savstarpējo sabiedrību radīšanai, un uzskata, ka saistībā ar šo ir būtiski atsaukt atmiņā iepriekšējos Eiropas struktūru paraugstatūtus, kuros dalībvalstīm piešķirtā ievērojamā elastība un pievienotās vērtības neesamība nespēja radīt nosacījumus šāda Eiropas instrumenta veiksmīgam izmantojumam.

Eiropas Parlaments aicina Komisiju ierosinātajā regulējumā, kas balstīsies uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 352. pantu, iekļaut galvenās iezīmes, kas raksturīgas personu izveidotām savstarpējām sabiedrībām, proti, nediskriminācijas principu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz risku atlasi, un demokrātisku, locekļu noteiktu profesionālo ievirzi, lai savstarpējā veidā uzlabotu vietējo kopienu un plašākas sabiedrības sociālo situāciju.

Eiropas Parlaments uzsver solidaritātes principa nozīmi savstarpējās sabiedrībās, kuru klienti ir arī to dalībnieki, un tādējādi tiem ir vienādas intereses; atgādina kopīgā kapitāla un tā nedalāmības principu; un uzsver neieinteresētās līdzekļu sadalīšanas principa nozīmi gadījumā, ja tiek veikta likvidācija, proti, aktīvi ir jāsadala starp citām savstarpējām sabiedrībām vai jāpiešķir struktūrai, kuras mērķis ir savstarpējo sabiedrību atbalsts un to darbības veicināšana.

Ieteikums Nr. 3 (par Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtu darbības un piemērošanas jomu)

Eiropas Parlaments uzsver šādus nākamās Eiropas statūtu regulas darbības un piemērošanas jomas aspektus:

— tai nebūtu jāietekmē ne obligātās, ne likumos paredzētās sociālās drošības shēmas, ko vairākās dalībvalstīs vada savstarpējās sabiedrības, ne arī dalībvalstu brīvība lemt par to, vai un ar kādiem nosacījumiem šādu shēmu vadība būtu jāuztic savstarpējām sabiedrībām;

— ņemot vērā Eiropas savstarpējai sabiedrībai raksturīgo īpašo Savienības specifiku, statūtos pieņemtajai pārvaldības kārtībai būtu jādarbojas, neskarot dalībvalstu tiesību aktus un pieļaujot izvēli attiecībā uz citiem Savienības tiesību aktiem komerctiesību jomā;

— regula nebūtu attiecināma uz citām tiesību aktu jomām, piemēram, noteikumiem par darbinieku iesaistīšanu lēmumu pieņemšanas procesā, darba tiesībām, tiesību aktiem nodokļu jomā, konkurences tiesībām, intelektuālā vai rūpnieciskā īpašuma tiesībām vai maksātnespējas un maksājumu apturēšanas noteikumiem;

— tā kā sistēma, kurā darbojas savstarpējās sabiedrības, dažādās dalībvalstīs atšķiras, regulai būtu jānodrošina, ka Eiropas savstarpējās sabiedrības spēj brīvi noteikt savus mērķus un sniegt plašu pakalpojumu klāstu saviem dalībniekiem, tostarp sociālās un veselības apdrošināšanas pakalpojumus un aizdevumu izsniegšanas pakalpojumus;

Ieteikums Nr. 4 (par Eiropas savstarpējās sabiedrības pārvaldību)

Eiropas savstarpējā sabiedrība ir jāpārvalda demokrātiski un jāfinansē kolektīvi tās dalībnieku labā. Statūtos jāparedz, ka dalībnieki ir savstarpējās organizācijas kolektīvie īpašnieki;

Eiropas savstarpējās sabiedrības statūtos jānosaka pārvaldības un vadības noteikumi, paredzot šādus aspektus: kopsapulci (tā var būt visu dalībnieku sapulce vai arī dalībnieku pārstāvju sapulce), uzraudzības struktūru un vadības jeb administratīvo struktūru atkarībā no statūtos pieņemtā veida.

Katram dalībniekam (fiziskai vai juridiskai personai) vai kopsapulces delegātam principā jābūt vienlīdzīgām balsīm.

Vadības struktūras loceklis vai locekļi amatā būtu jāieceļ un no amata jāatbrīvo uzraudzības struktūrai. Tomēr ikviena dalībvalsts var paredzēt prasību vai atļaut paredzēt statūtos, ka vadības struktūras locekli vai locekļus ieceļ dalībnieku kopsapulce.

Neviena persona nedrīkst vienlaikus būt vadības struktūras un uzraudzības struktūras loceklis.

Ļoti uzmanīgi būtu jāuzrauga tas, kā II direktīva par maksātnespēju ietekmē savstarpējo organizāciju korporatīvo pārvaldību.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīva 2005/56/EK par kapitālsabiedrību pārrobežu apvienošanos (OV L 310, 25.11.2005., 1. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/138/EK (2009. gada 25. novembris) par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II) (OV L 335, 17.12.2009., 1. lpp.).