LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 89/3

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Pamatnostādnes par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta piemērošanu tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem

2014/C 89/03

SATURS

1. IEVADS

2. VISPĀRĪGIE PRINCIPI

2.1. Līguma 101. pants un intelektuālā īpašuma tiesības

2.2. Līguma 101. panta piemērošanas vispārīgie principi

2.3. Tirgus definēšana

2.4. Konkurentu un nekonkurējošo pušu nošķīrums

3. TNGAR PIEMĒROŠANA

3.1. TNGAR ietekme

3.2. TNGAR darbības joma un darbības ilgums

3.2.1. Tehnoloģiju nodošanas nolīgumu jēdziens

3.2.2. Nodošanas jēdziens

3.2.3. Divpusēji nolīgumi

3.2.4. Nolīgumi par līguma produktu ražošanu

3.2.5. Darbības ilgums

3.2.6. Saikne ar citām grupu atbrīvojuma regulām

3.2.6.1. Grupu atbrīvojuma regulas par specializācijas, pētniecības un izstrādes nolīgumiem

3.2.6.2. Grupu atbrīvojuma regula par vertikāliem nolīgumiem

3.3. “Drošības zonas” tirgus daļu robežlielumi

3.4. Grupu atbrīvojuma regulā ietvertie konkurences stingrie ierobežojumi

3.4.1. Vispārīgie principi

3.4.2. Konkurentu nolīgumi

3.4.3. Nekonkurējošu pušu nolīgumi

3.5. Izslēgtie ierobežojumi

3.6. Grupu atbrīvojuma regulas piemērošanas atsaukšana un tās nepiemērošana

3.6.1. Atsaukšanas procedūra

3.6.2. Grupu atbrīvojuma regulas nepiemērošana

4. LĪGUMA 101. PANTA 1. UN 3. PUNKTA PIEMĒROŠANA ĀRPUS TNGAR DARBĪBAS JOMAS

4.1. Vispārīgā analīzes sistēma

4.1.1. Vērā ņemamie faktori

4.1.2. Ierobežojošu licences nolīgumu negatīvā ietekme

4.1.3. Ierobežojošu licences nolīgumu pozitīvā ietekme un tās analīzes sistēma

4.2. Līguma 101. panta piemērošana dažādiem licencēšanas ierobežojumu veidiem

4.2.1. Pienākums maksāt licences atlīdzību

4.2.2. Izņēmuma licenču izsniegšana un pārdošanas ierobežojumi

4.2.2.1. Izņēmuma un vienīgās licences

4.2.2.2. Pārdošanas ierobežojumi

4.2.3. Ražošanas apjoma ierobežojumi

4.2.4. Pielietojuma jomas ierobežojumi

4.2.5. Ierobežojumi attiecībā uz izmantošanu paša vajadzībām

4.2.6. Sasaistīšana un komplektēšana

4.2.7. Nekonkurēšanas pienākumi

4.3. Izlīguma nolīgumi

4.4. Tehnoloģiju kopfondi

4.4.1. Tehnoloģiju kopfondu izveides un darbības novērtējums

4.4.2. Individuālu ierobežojumu novērtējums kopfonda un tā licenciātu nolīgumos

1. IEVADS

1. Šajās pamatnostādnēs ir izklāstīti tehnoloģiju nodošanas nolīgumu novērtējuma principi saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. pantu (1) (turpmāk “101. pants”). Tehnoloģiju nodošanas nolīgumi attiecas uz tehnoloģiju tiesību licencēšanu gadījumos, kad licenciārs atļauj licenciātam izmantot licencētās tehnoloģiju tiesības preču ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai, kā noteikts 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā Komisijas (2014. gada 21. marts), Regulā (ES) Nr. 316/2014 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu tehnoloģiju nodošanas nolīgumu kategorijām (“TNGAR”) (2).

2. Šo pamatnostādņu mērķis ir sniegt norādījumus par TNGAR piemērošanu, kā arī par Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 101. panta piemērošanu tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem, uz kuriem TNGAR neattiecas. TNGAR un šīs pamatnostādnes neskar iespēju tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem paralēli piemērot Līguma 102. pantu (3).

3. Šajās pamatnostādnēs noteiktie standarti ir jāpiemēro, ņemot vērā katra konkrētā gadījuma apstākļus. Tas izslēdz mehānisku piemērošanu. Katrs gadījums ir jāizvērtē, ņemot vērā attiecīgos faktus, un šīs pamatnostādnes ir jāpiemēro saprātīgi un elastīgi. Minētie piemēri ir tikai ilustratīvs materiāls un nav domāti kā izsmeļošs uzskaitījums.

4. Šīs pamatnostādnes neskar 101. panta un TNGAR interpretāciju Tiesā un Vispārējā tiesā.

2. VISPĀRĪGIE PRINCIPI

2.1. Līguma 101. pants un intelektuālā īpašuma tiesības

5. Līguma 101. panta mērķis kopumā ir aizsargāt tirgus konkurenci, lai veicinātu patērētāju labklājību un resursu efektīvu sadali. Ar 101. panta 1. punktu ir aizliegti visi nolīgumi un saskaņotas darbības uzņēmumu starpā un uzņēmumu apvienību lēmumi (4), kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (5) un kuru mērķis vai sekas ir nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci (6). Izņēmums šim noteikumam ir 101. panta 3. punkts, kurā paredzēts, ka 101. panta 1. punktā noteikto aizliegumu var nepiemērot, ja uzņēmumu noslēgtie nolīgumi palīdz uzlabot produktu ražošanu vai izplatīšanu vai veicina tehnisko vai saimniecisko attīstību, reizē ļaujot patērētājiem baudīt pienācīgu daļu no iegūtajiem labumiem, un neuzliek ierobežojumus, kuri nav obligāti vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai, un nedod attiecīgajiem uzņēmumiem iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz konkrēto ražojumu būtisku daļu.

6. Intelektuālā īpašuma tiesību akti paredz izņēmuma tiesības patentu, autortiesību, tiesību uz dizainparaugiem, preču zīmju un citu juridiski aizsargātu tiesību īpašniekiem. Intelektuālā īpašuma īpašniekam saskaņā ar intelektuālā īpašuma tiesību aktiem ir tiesības liegt sava intelektuālā īpašuma neatļautu izmantošanu, kā arī izmantot to, piemēram, izsniedzot licences trešām personām. Tiklīdz tiesību īpašnieks produktu, uz kuru attiecināmas intelektuālā īpašuma tiesības, izņemot izpildījuma tiesības (7), ir laidis tirgū Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) valstīs, vai tas ir darīts ar īpašnieka piekrišanu, šīs intelektuālā īpašuma tiesības ir izsmeltas tādā ziņā, ka īpašnieks vairs nevar tās izmantot, lai kontrolētu produkta pārdošanu (Savienības tiesību izsmelšanas princips) (8). Saskaņā ar intelektuālā īpašuma tiesību aktiem tiesību īpašniekam nav tiesību neļaut licenciātam vai pircējiem pārdot produktus, kuros iekļauta licencētā tehnoloģija. Savienības tiesību izsmelšanas princips atbilst intelektuālā īpašuma tiesību pamatfunkcijai – dot īpašniekam tiesības liegt citiem izmantot tā intelektuālo īpašumu bez tā piekrišanas.

7. Tas, ka intelektuālā īpašuma tiesību akti paredz izmantošanas izņēmuma tiesības, nenozīmē, ka intelektuālā īpašuma tiesības būtu atbrīvotas no konkurences tiesību aktu piemērošanas. Konkrēti, ja tiesību īpašnieks ar nolīgumu dod citam uzņēmumam licenci izmantot tā intelektuālā īpašuma tiesības, šim nolīgumam ir piemērojams Līguma 101. pants (9). Tomēr tas nenozīmē, ka starp intelektuālā īpašuma tiesībām un Savienības konkurences noteikumiem pastāv konflikts. Abiem tiesību kopumiem ir viens un tas pats pamatmērķis – veicināt patērētāju labklājību un resursu efektīvu sadali. Inovācija ir atvērtas un konkurētspējīgas tirgus ekonomikas būtiska un dinamiska sastāvdaļa. Intelektuālā īpašuma tiesības veicina dinamisku konkurenci, rosinot uzņēmumus ieguldīt jaunu vai uzlabotu produktu un procesu izstrādē. To veicina arī konkurence, piespiežot uzņēmumus nodarboties ar inovāciju. Tādējādi, lai veicinātu inovāciju un nodrošinātu tās konkurētspējīgu izmantošanu, ir vajadzīgas gan intelektuālā īpašuma tiesības, gan konkurence.

8. Novērtējot licences nolīgumus saskaņā ar Līguma 101. pantu, ir jāpatur prātā, ka intelektuālā īpašuma tiesību radīšana bieži ir saistīta ar ievērojamiem ieguldījumiem un bieži ir riskanta. Lai nevājinātu dinamisku konkurenci un uzturētu stimulu nodarboties ar inovāciju, novatorus nedrīkst pārmērīgi ierobežot tādu intelektuālā īpašuma tiesību izmantošanā, kas izrādās vērtīgas. Šo iemeslu dēļ novatoram būtu jānodrošina iespēja pieprasīt tādu atlīdzību par sekmīgajiem projektiem, ar kuru pietiktu, lai saglabātos ieguldījumu stimuli, ņemot vērā arī neizdevušos projektus. Turklāt tehnoloģiju tiesību licencēšana arī licenciātam var prasīt veikt ievērojamus neatgūstamos ieguldījumus (t.i., licenciātam pārtraucot darbību konkrētajā jomā, viņš šos ieguldījumus nevar izmantot citiem darbības veidiem un tos var pārdot, neciešot ievērojamus zaudējumus) licencētajā tehnoloģijā un ražošanas līdzekļos, kas nepieciešami tās izmantošanai. 101. pantu nevar piemērot, neņemot vērā šos pušu veiktos sākotnējos ieguldījumus un ar tiem saistītos riskus. Tādējādi, ievērojot riskus, kas pusēm jāuzņemas, un vajadzīgos neatgūstamos ieguldījumus, var gadīties, ka ieguldījumu atpelnīšanas periodā nolīgumam attiecīgi vai nu 101. panta 1. punkts nav piemērojams, vai arī tas atbilst 101. panta 3. punkta nosacījumiem.

9. Esošā analīzes sistēma licences nolīgumu novērtēšanai saskaņā ar Līguma 101. pantu ir pietiekami elastīga, lai būtu iespējams ņemt vērā tehnoloģiju tiesību licencēšanas dinamiskos aspektus. Netiek iepriekš pieņemts, ka intelektuālā īpašuma tiesības un licences nolīgumi kā tādi izraisītu konkurences problēmas. Vairums licences nolīgumu neierobežo konkurenci, bet gan rada efektivitātes uzlabojumus, kas sekmē konkurenci. Licencēšana kā tāda ir konkurencei labvēlīga, jo tā veicina tehnoloģiju izplatīšanos un veicina inovāciju no licenciāra un licenciāta(-u) puses. Turklāt pat tādi licences nolīgumi, kas ierobežo konkurenci, bieži vien var radīt konkurenci veicinošus efektivitātes uzlabojumus, kas ir jāņem vērā saskaņā ar 101. panta 3. punktu un jāsamēro ar negatīvo ietekmi uz konkurenci (10). Tādēļ vairums licences nolīgumu ir saderīgi ar 101. pantu.

2.2. Līguma 101. panta piemērošanas vispārīgie principi

10. Ar Līguma 101. panta 1. punktu ir aizliegti nolīgumi, kuru mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana. 101. panta 1. punkts attiecas gan uz konkurences ierobežojumiem starp nolīguma pusēm, gan uz konkurences ierobežojumiem starp nolīguma pusēm un trešām personām.

11. Tas, vai licences nolīgums ierobežo konkurenci, ir jāvērtē, ņemot vērā reālos apstākļus, kuros konkurence būtu notikusi, ja nebūtu noslēgts nolīgums ar tajā ietvertajiem iespējamiem ierobežojumiem (11). Veicot šo novērtējumu, jāņem vērā nolīguma iespējamā ietekme uz konkurenci starp tehnoloģijām (proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kas izmanto konkurējošas tehnoloģijas) un uz konkurenci tehnoloģijas ietvaros (proti, konkurenci starp uzņēmumiem, kuri izmanto vienu un to pašu tehnoloģiju) (12). Ar 101. panta 1. punktu ir aizliegts ierobežot gan konkurenci starp tehnoloģijām, gan konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros. Tāpēc ir jāizvērtē, kādā mērā nolīgums ietekmē vai varētu ietekmēt šos divus tirgus konkurences aspektus.

12. Noderīgu ievirzi šā vērtējuma veikšanai dod divi turpmāk minētie jautājumi. Pirmais jautājums attiecas uz nolīguma ietekmi uz konkurenci starp tehnoloģijām, savukārt otrais jautājums attiecas uz nolīguma ietekmi uz konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros. Tā kā ierobežojumi var vienlaikus ietekmēt gan konkurenci starp tehnoloģijām, gan konkurenci vienas tehnoloģijas ietvaros, var būt nepieciešams konkrēto ierobežojumu analizēt, ņemot vērā abus jautājumus a) un b) punktā, pirms izdara secinājumus par to, vai konkurence 101. panta 1. punkta nozīmē tiek ierobežota: a) Vai licences nolīgums ierobežo faktisko vai potenciālo konkurenci, kas būtu pastāvējusi, ja attiecīgā nolīguma nebūtu? Ja atbilde ir apstiprinoša, uz nolīgumu var attiekties 101. panta 1. punkts. Veicot šo novērtējumu, jāņem vērā pušu savstarpējā konkurence un konkurence, ko rada trešās personas. Piemēram, ja divi dažādās dalībvalstīs darbojošies uzņēmumi viens otram piešķir konkurējošu tehnoloģiju licences un apņemas netirgot produktus viens otra iekšējā tirgū, tiek ierobežota (potenciālā) konkurence, kas pastāvēja pirms nolīguma. Līdzīgi, ja licenciārs nosaka licenciātiem pienākumu neizmantot konkurējošas tehnoloģijas un šo pienākumu dēļ trešo personu tehnoloģijām ir liegta piekļuve tirgum, tiek ierobežota faktiskā vai potenciālā konkurence, kas būtu pastāvējusi, ja nolīguma nebūtu. b) Vai licences nolīgums ierobežo faktisko vai potenciālo konkurenci, kas būtu pastāvējusi tad, ja nebūtu ar līgumu noteikto ierobežojumu? Ja atbilde ir apstiprinoša, uz nolīgumu var attiekties 101. panta 1. punkts. Piemēram, ja licenciārs ierobežo savu licenciātu, kuri pirms nolīguma noslēgšanas nebija faktiskie vai potenciālie konkurenti, tiesības konkurēt vienam ar otru, tiek ierobežota (potenciālā) konkurence, kas būtu pastāvējusi starp licenciātiem, ja ierobežojumu nebūtu. Šādi ierobežojumi ir vertikāla cenu noteikšana un licenciātiem noteikti pārdošanas ierobežojumi attiecībā uz teritoriju vai klientiem. Tomēr uz dažiem ierobežojumiem 101. panta 1. punkts var neattiekties gadījumos, kad ierobežojums ir objektīvi nepieciešams šāda veida vai rakstura nolīgumam (13). Šādu izņēmumu no 101. panta 1. punkta piemērošanas var izdarīt tikai uz objektīvu faktoru pamata, kas ir ārpus pušu ietekmes, nevis balstoties uz subjektīviem pušu viedokļiem un raksturojumu. Jautājums nav par to, vai puses savā konkrētajā situācijā nebūtu piekritušas noslēgt mazāk ierobežojošu nolīgumu, bet gan par to, vai, ņemot vērā nolīguma būtību un tirgus iezīmes, līdzīgos apstākļos darbojošies uzņēmumi nebūtu noslēguši mazāk ierobežojošu nolīgumu (14). Nepietiek ar apgalvojumu, ka tad, ja ierobežojumu nebūtu, piegādātājs būtu izmantojis vertikālo integrāciju. Lēmumi par to, vai veikt vertikālo integrāciju, ir atkarīgi no dažādiem sarežģītiem ekonomiskiem faktoriem, no kuriem daudzi ir paša uzņēmuma ietekmē.

13. Šo pamatnostādņu 12. punktā izklāstītās analīzes sistēmas piemērošanā būtu jāņem vērā, ka Līguma 101. panta 1. punktā ir paredzēts nošķīrums starp nolīgumiem, kuru mērķis ir ierobežot konkurenci, un nolīgumiem, kuru sekas ir konkurences ierobežošana. Nolīgums vai līgumisks ierobežojums ir aizliegts ar 101. panta 1. punktu tikai tad, ja tā mērķis vai sekas ir konkurences ierobežošana starp tehnoloģijām un/vai tehnoloģijas ietvaros.

14. Mērķtiecīgi konkurences ierobežojumi ir tie, kas jau pēc savas būtības ierobežo konkurenci. Tie ir ierobežojumi, kuriem, ievērojot Savienības konkurences noteikumu mērķus, piemīt tik liels potenciāls negatīvi ietekmēt konkurenci, ka, lai piemērotu 101. panta 1. punktu, nav jāpierāda faktiska ietekme uz tirgu (15). Turklāt mērķtiecīgu ierobežojumu gadījumā 101. panta 3. punkta nosacījumu izpilde ir maz ticama. Novērtējot, vai nolīguma mērķis ir vai nav ierobežot konkurenci, ir jāņem vērā vairāki faktori. Šie faktori ir jo īpaši nolīguma saturs un tā objektīvie mērķi. Var būt nepieciešams izvērtēt arī kontekstu, kādā tas tiek (tiktu) piemērots, un pušu faktisko rīcību un izturēšanos tirgū (16). Citiem vārdiem, pirms iespējams secināt, vai konkrētais ierobežojums ir konkurences ierobežojums, var būt nepieciešams izpētīt nolīguma pamatfaktus un īpašos apstākļus, kuros tas darbojas. Veids, kādā nolīgums faktiski tiek pildīts, var atsegt mērķtiecīgu ierobežojumu, pat ja pašā nolīgumā nav nepārprotamu tāda veida noteikumu. Pierādījumi par pušu subjektīvo nolūku ierobežot konkurenci ir vērā ņemams faktors, bet nav nepieciešams nosacījums. Nolīgumu var uzskatīt par tādu, kuram ir ierobežojošs mērķis, pat tad, ja konkurences ierobežošana nav tā vienīgais mērķis, bet tam ir arī citi leģitīmi mērķi (17). Attiecībā uz licences nolīgumiem Komisija uzskata, ka ierobežojumi, kas minēti TNGAR 4. pantā sniegtajā konkurences stingro ierobežojumu sarakstā, ir mērķtiecīgi ierobežojumi (18).

15. Ja nolīguma mērķis nav ierobežot konkurenci, jāpārbauda, vai tam nav konkurenci ierobežojošu seku. Ir jāņem vērā gan faktiskā, gan potenciālā ietekme (19). Citiem vārdiem, ir jānoskaidro, vai nolīgumam ir iespējama negatīva ietekme uz konkurenci. Lai atzītu, ka licences nolīgumam ir konkurenci ierobežojoša ietekme, faktiskā vai potenciālā konkurence tam ir jāietekmē tādā mērā, ka konkrētajā tirgū pietiekami pamatoti var sagaidīt negatīvu ietekmi uz cenām, izlaidi, inovāciju vai uz preču un pakalpojumu daudzveidību vai kvalitāti. Iespējamai negatīvajai ietekmei uz konkurenci ir jābūt būtiskai (20). Būtiska negatīva ietekme uz konkurenci ir iespējama, ja vismaz vienai no pusēm ir zināma tirgus vara vai tā iegūst šādu varu, un nolīgums veicina šīs varas radīšanu, uzturēšanu vai nostiprināšanu vai rada iespēju pusēm izmantot šo tirgus varu. Tirgus vara ir spēja ievērojamu laiku uzturēt cenas virs konkurences līmeņa vai arī izlaidi produktu daudzuma, kvalitātes un daudzveidības vai inovācijas ziņā uzturēt zem konkurences līmeņa (21). Parasti tirgus varas pakāpe, kas ir vajadzīga, lai konstatētu 101. panta 1. punkta pārkāpumu, ir mazāka par tirgus varas pakāpi, kas vajadzīga, lai konstatētu dominējošu stāvokli saskaņā ar 102. pantu (22).

16. Lai konkurences ierobežojumus analizētu pēc to ietekmes, parasti ir nepieciešams definēt konkrēto tirgu un jo īpaši izpētīt un novērtēt attiecīgo produktu un tehnoloģiju būtību, pušu stāvokli tirgū, konkurentu stāvokli tirgū, pircēju stāvokli tirgū, potenciālo konkurentu esību un šķēršļu līmeni ieiešanai tirgū. Tomēr dažos gadījumos negatīvo ietekmi uz konkurenci var būt iespējams pierādīt tieši, analizējot nolīguma pušu rīcību tirgū. Piemēram, var būt iespējams konstatēt, ka nolīgums ir izraisījis cenu paaugstināšanos.

17. Tomēr licences nolīgumiem var arī būt ievērojams konkurenci veicinošs potenciāls, un lielākā daļa minēto nolīgumu patiešām veicina konkurenci. Licences nolīgumi var veicināt inovāciju, dodot novatoriem iespēju nopelnīt un segt vismaz daļu no pētniecības un izstrādes izmaksām. Licences nolīgumi arī veicina tehnoloģiju izplatīšanos, kas var radīt pievienoto vērtību, samazinot licenciāta ražošanas izmaksas vai dodot tam iespēju ražot jaunus vai uzlabotus produktus. Licenciāta līmenī efektivitātes uzlabojumi bieži rodas no tā, ka licenciāra tehnoloģija tiek apvienota ar licenciāta aktīviem un tehnoloģijām. Šāda savstarpēji papildinošu aktīvu un tehnoloģiju integrēšana var radīt izmaksu un izlaides konfigurācijas, kādas citādi nebūtu iespējamas. Piemēram, licenciāra uzlabotu tehnoloģiju apvienojot ar licenciāta efektīvākiem ražošanas vai izplatīšanas līdzekļiem, var samazināt ražošanas izmaksas vai saražot kvalitatīvākus produktus. Licencēšana var arī veicināt konkurenci, likvidējot šķēršļus pašam licenciātam piederošas tehnoloģijas attīstīšanai un izmantošanai. Īpaši nozarēs, kurās ir raksturīgs liels patentu skaits, licencēšana bieži notiek, lai radītu projektēšanas brīvību, novēršot risku, ka licenciārs ceļ prasību par tiesību pārkāpumu. Ja licenciārs piekrīt neizmantot savas intelektuālā īpašuma tiesības, lai novērstu licenciāta produktu pārdošanu, nolīgums novērš šķēršļus licenciāta produktu pārdošanai un tādējādi kopumā veicina konkurenci.

18. Gadījumos, kad uz licences nolīgumu attiecas Līguma 101. panta 1. punkts, šā nolīguma konkurenci veicinošā ietekme ir jāsamēro ar tā ierobežojošo ietekmi, ņemot vērā 101. panta 3. punktu. Ja ir izpildīti visi četri 101. panta 3. punkta nosacījumi, attiecīgais ierobežojošais licences nolīgums ir spēkā un piemērojams, un nav jāpieņem iepriekšējs lēmums (23). Attiecībā uz stingrajiem ierobežojumiem maz iespējams, ka tie atbilstu 101. panta 3. punkta nosacījumiem. Šādi nolīgumi parasti neatbilst (vismaz) vienam no 101. panta 3. punkta pirmajiem diviem nosacījumiem. Parasti tie nerada objektīvus ekonomiskos ieguvumus vai ieguvumus patērētājiem. Turklāt šāda veida nolīgumi parasti neatbilst obligātās vajadzības kritērijam (paredzēts trešajā nosacījumā). Piemēram, ja puses nosaka cenu, par kādu ir jāpārdod uz licences pamata izgatavotie produkti, tas principā novedīs pie izlaides samazināšanās, resursu neracionālas sadales un augstākām cenām patērētājiem. Tāpat cenu ierobežošana nav obligāti vajadzīga, lai nodrošinātu iespējamos efektivitātes uzlabojumus, kas rodas no abu tehnoloģiju pieejamības abiem konkurentiem.

2.3. Tirgus definēšana

19. Komisijas pieeja konkrētā tirgus definēšanai ir izklāstīta Komisijas Paziņojumā par jēdziena “konkrētais tirgus” definīciju Kopienas konkurences tiesībās (24). Šajās pamatnostādnēs ir aplūkoti tikai tie tirgus definēšanas aspekti, kas ir īpaši svarīgi tehnoloģiju tiesību licencēšanas jomā.

20. Tehnoloģija ir resurss, ko integrē vai nu produktā, vai ražošanas procesā. Tādēļ tehnoloģiju tiesību licencēšana var ietekmēt konkurenci gan augšupējos – resursu tirgos, gan lejupējos – produktu tirgos. Piemēram, ja nolīgumu noslēdz divas puses, kas pārdod konkurējošus produktus lejupējā tirgū un savstarpēji licencē ar šo produktu ražošanu saistītas tehnoloģiju tiesības augšupējā tirgū, nolīgums var ierobežot konkurenci attiecīgo preču vai pakalpojumu lejupējā tirgū. Pretlicencēšana var ierobežot konkurenci arī augšupējā – tehnoloģiju – tirgū un, iespējams, arī citos augšupējos resursu tirgos. Tādēļ, lai novērtētu licences nolīgumu ietekmi uz konkurenci, var būt nepieciešams definēt gan konkrētā produkta tirgu(-s), gan konkrētās tehnoloģijas tirgu(-s) (25).

21. Konkrētais produktu tirgus ietver līguma produktus (kuros ietverta licencētā tehnoloģija) un produktus, kurus pircēji uzskata par savstarpēji aizstājamiem ar līguma produktiem, ņemot vērā to īpašības, cenas un paredzēto izmantojumu. Līguma produkti var piederēt galaproduktu un/vai starpproduktu tirgum.

22. Konkrētie tehnoloģiju tirgi ietver licencētās tehnoloģiju tiesības un tās aizstājējus, tas ir, citas tehnoloģijas, kuras licenciāti uzskata par savstarpēji aizstājamām ar licencēto tehnoloģiju tiesībām, ņemot vērā tehnoloģiju īpašības, licences atlīdzību un paredzēto izmantojumu. Vispirms analizē licenciāra piedāvāto tehnoloģiju, pēc tam nepieciešams apzināt pārējās tehnoloģijas, uz kurām licenciāti varētu pāriet, ja nedaudz, taču pastāvīgi palielinātos relatīvās cenas, tas ir, licences atlīdzība. Alternatīva pieeja ir tirgū apzināt produktus, kuru ražošanā izmantotas licencētās tehnoloģiju tiesības (skatīt 25. punktu).

23. Termins “konkrētais tirgus”, kas ir lietots TNGAR 3. pantā un definēts 1. panta 1. punkta m) apakšpunktā, attiecas gan uz konkrētā produktu tirgus un konkrētā tehnoloģiju tirgus produktu, gan ģeogrāfisko dimensiju.

24. “Konkrētais ģeogrāfiskais tirgus”, kā definēts TNGAR 1. panta 1. punkta l) apakšpunktā, ir teritorija, kurā attiecīgie uzņēmumi piedāvā vai pieprasa produktus vai tehnoloģiju licences, kurā ir pietiekami viendabīgi konkurences apstākļi un kuru var nošķirt no blakus esošajām teritorijām ievērojami atšķirīgu konkurences apstākļu dēļ. Konkrētā(-o) tehnoloģiju tirgus(-u) ģeogrāfiskais tirgus var atšķirties no konkrēto produktu tirgu ģeogrāfiskā tirgus.

25. Kad konkrētie tirgi ir definēti, dažādajiem tirgus konkurences avotiem var noteikt tirgus daļas un izmantot tās kā tirgus dalībnieku relatīvās ietekmes rādītājus. Tehnoloģiju tirgu gadījumā viena iespēja ir aprēķināt tirgus daļas, pamatojoties uz katras tehnoloģijas daļu kopējos licencēšanas ienākumos no atlīdzības, kas atspoguļo attiecīgās tehnoloģijas daļu tirgū, kurā licencē konkurējošas tehnoloģijas. Tomēr šī metode bieži vien var izrādīties tikai teorētiski, bet ne praktiski izmantojama, jo trūkst skaidras informācijas par licences atlīdzību. Otra pieeja, kas tiek izmantota “drošības zonas” aprēķinam, kā skaidrots TNGAR 8. panta d) apakšpunktā, ir aprēķināt tirgus daļas tehnoloģiju tirgū, pamatojoties uz produktu, kuros izmantota licencētā tehnoloģija, noietu lejupējos produktu tirgos (sīkāk skatīt 85. un turpmākajos punktos). Atsevišķos gadījumos, uz kuriem neattiecas TNGAR “drošības zona”, var būt nepieciešams – ja tas ir praktiski iespējams – piemērot abas aprakstītās pieejas, lai tādējādi precīzāk novērtētu licenciāra ietekmi tirgū un ņemtu vērā citus pieejamos faktorus, kas dod labu ieskatu par pieejamo tehnoloģiju relatīvo ietekmīgumu (papildu faktorus skatīt (157). punktā un (159). un turpmākajos punktos) (26).

26. Daži licences nolīgumi var ietekmēt konkurenci inovācijas jomā. Tomēr, analizējot šādu ietekmi, Komisija parasti izvērtē tikai nolīguma ietekmi uz konkurenci esošajos produktu un tehnoloģiju tirgos (27). Konkurenci šādos tirgos var ietekmēt nolīgumi, kas aizkavē tādu uzlabotu vai jaunu produktu ieviešanu tirgū, kas laika gaitā aizstātu pašreizējos produktus. Šādos gadījumos inovācija ir potenciālas konkurences avots, kas ir jāņem vērā, novērtējot nolīguma ietekmi uz produktu un tehnoloģiju tirgiem. Tomēr dažos gadījumos var būt lietderīgi un nepieciešami atsevišķi analizēt arī ietekmi uz konkurenci inovācijas jomā. Tas īpaši attiecas uz gadījumiem, kad nolīgums ietekmē inovāciju, kuras mērķis ir radīt jaunus produktus, un kad jau agrīnā stadijā ir iespējams apzināt pētniecības un izstrādes centrus (28). Tādos gadījumos var analizēt, vai pēc nolīguma noslēgšanas paliks pietiekami daudz konkurējošu pētniecības un izstrādes centru, lai saglabātos efektīva konkurence inovācijas jomā.

2.4. Konkurentu un nekonkurējošo pušu nošķīrums

27. Vispārīgā gadījumā nolīgumi starp konkurentiem rada lielāku risku konkurencei nekā nolīgumi starp nekonkurējošām pusēm. Taču konkurence starp uzņēmumiem, kuri izmanto vienu un to pašu tehnoloģiju (licenciātu konkurence tehnoloģijas ietvaros), ir nozīmīgs papildinājums konkurencei starp uzņēmumiem, kuri izmanto konkurējošas tehnoloģijas (konkurence starp tehnoloģijām). Piemēram, konkurence vienas tehnoloģijas ietvaros var izraisīt cenu pazemināšanos produktiem, kuru ražošanā izmantota attiecīgā tehnoloģija, tādējādi radot ne tikai tiešu un tūlītēju ieguvumu šo produktu patērētājiem, bet arī veicinot turpmāku konkurences attīstību starp uzņēmumiem, kas izmanto konkurējošas tehnoloģijas. Licencēšanas kontekstā ir jāņem vērā arī tas, ka licenciāti pārdod paši savus produktus. Tie nenodarbojas ar cita uzņēmuma piegādāta produkta tālākpārdošanu. Tādējādi starp licenciātiem var būt lielāka iespēja produktu diferenciācijai un uz kvalitāti balstītai konkurencei nekā vertikālu nolīgumu gadījumā par produktu tālākpārdošanu.

28. Lai raksturotu pušu attiecības no konkurences viedokļa, ir jānoskaidro, vai puses būtu bijušas faktiski vai potenciāli konkurenti, ja nolīgums nebūtu noslēgts. Ja bez nolīguma puses nebūtu bijušas faktiski vai potenciāli konkurenti nevienā nolīguma konkrētajā tirgū, tās uzskata par nekonkurējošām pusēm.

29. Principā nolīguma puses neuzskata par konkurentiem, ja tās atrodas vienpusēji vai abpusēji bloķējošā situācijā. Vienpusēji bloķējoša situācija pastāv, ja tehnoloģiju tiesības nevar izmantot, nepārkāpjot derīgas tiesības uz kādu citu tehnoloģiju, vai ja viena puse nevar darboties konkrētajā tirgū komerciāli dzīvotspējīgā veidā, nepārkāpjot derīgas tiesības uz otras puses tehnoloģiju. Tas notiek, piemēram, ja vienas tehnoloģijas tiesības attiecas uz uzlabojumu citām tehnoloģijas tiesībām, un šo uzlabojumu nevar likumīgi izmantot bez pamata tehnoloģiju tiesību licences. Abpusēji bloķējoša situācija pastāv, ja nevienu no abām tehnoloģiju tiesībām nevar izmantot, nepārkāpjot derīgas tiesības uz otru tehnoloģiju, vai, ja neviena no pusēm nevar darboties konkrētajā tirgū komerciāli dzīvotspējīgā veidā, nepārkāpjot derīgas tiesības uz otras puses tehnoloģiju, un ja tādējādi pusēm vienai no otras jāiegūst licence vai jāatsakās no savām tiesībām (29). Tomēr praksē ir gadījumi, kad nav skaidrs, vai konkrētas tehnoloģiju tiesības ir derīgas un ir pārkāptas.

30. Puses ir faktiski konkurenti konkrētā produkta tirgū, ja pirms minētā nolīguma noslēgšanas tās abas jau darbojās vienā un tajā pašā konkrētā produkta tirgū. Tas, ka abas puses jau darbojas vienā un tajā pašā konkrētā produkta tirgū, nenoslēdzot licences nolīgumu, ir skaidrs apliecinājums, ka puses viena otru nebloķē. Šādā situācijā var uzskatīt, ka puses ir faktiskie konkurenti, ja vien un līdz nav pierādīts (proti, ar galīgu tiesas spriedumu), ka pastāv bloķējoša situācija.

31. Licenciātu var uzskatīt par potenciālu konkurentu produktu tirgū, ja iespējams, ka, nepastāvot nolīgumam, tas neliela, taču pastāvīga produktu cenu kāpuma gadījumā būtu veicis vajadzīgos papildu ieguldījumus, lai ieietu konkrētajā tirgū. Iespējamā ienākšana tirgū ir jāvērtē reālistiski, t.i., pamatojoties uz konkrētā gadījuma faktiem. Ieiešana tirgū ir reālāka, ja licenciāta rīcībā ir aktīvi, kurus viegli var izmantot ieiešanai tirgū bez ievērojamām neatgūstamajām izmaksām, vai ja tas jau ir izstrādājis plānus ieiešanai tirgū vai sācis citāda veida investīcijas. Jābūt reālām konkrētām iespējām licenciātam ieiet konkrētajā tirgū un konkurēt ar uzņēmumiem, kas jau veic uzņēmējdarbību šajā tirgū (30). Tādēļ licenciātu nevar uzskatīt par potenciālu konkurentu, ja tā ienākšana tirgū nav ekonomiski dzīvotspējīga stratēģija (31).

32. Jo īpaši saistībā ar intelektuālā īpašuma tiesībām papildu faktors, lai noteiktu, vai puses ir potenciāli konkurenti kādā konkrētā tirgū, jāizsver, vai starp to intelektuālā īpašuma tiesībām pastāv bloķējoša situācija, proti, ka licenciāts nevar iekļūt konkrētajā tirgū, nepārkāpjot otras puses intelektuālā īpašuma tiesības.

33. Ja nav skaidrības, piemēram, galīga tiesas lēmuma veidā, ka bloķējoša situācija pastāv, pusēm, lai noteiktu, vai tās ir potenciāli konkurenti, būs jābalstās uz visiem tobrīd pieejamajiem pierādījumiem, tostarp arī uz iespējamību, ka intelektuālā īpašuma tiesības ir pārkāptas, un, lai noteiktu, vai pastāv reālas iespējas rast efektīvus risinājumus, neizmantojot esošās intelektuālā īpašuma tiesības. Pat ja nevar izslēgt, ka pastāv bloķējoša situācija, ievērojamie ieguldījumi, kas jau ir veikti, vai plāni, kas veicina ieiešanu konkrētā tirgū, var būt pamatā pieņēmumam, ka puses ir vismaz potenciāli konkurenti. Īpaši pārliecinoši pierādījumi par bloķējošas situācijas pastāvēšanu var būt nepieciešami, ja puses ir abpusēji ieinteresētas apgalvot, ka pastāv bloķējoša situācija, lai tās tiktu kvalificētas kā nekonkurējošas puses, piemēram, ja apgalvojums par abpusēji bloķējošu situāciju attiecas uz savstarpēji aizstājošām tehnoloģijām (skatīt 22. punktu) vai ja no licenciāra vai licenciāta puses pastāv finansiāla stimulēšana.

34. Lai atzītu, ka ieiešana tirgū rada reālistisku konkurences spiedienu, tai jābūt iespējamai īsā laika periodā (32). Vispārīgā gadījumā par pieņemamu ir uzskatāms viena līdz divu gadu periods. Taču dažos gadījumos var būt izmantojams ilgāks laika periods. Lai noteiktu šā perioda ilgumu, par kritēriju var izmantot laiku, kāds vajadzīgs, lai savas jaudas pielāgotu uzņēmumi, kas jau darbojas attiecīgajā tirgū. Piemēram, puses visticamāk tiks uzskatītas par potenciāliem konkurentiem produktu tirgū, ja licenciāts vienā ģeogrāfiskajā tirgū ražošanai izmanto pats savu tehnoloģiju un citā ģeogrāfiskajā tirgū uzsāk ražošanu, izmantojot licencētu konkurējošu tehnoloģiju. Šādā gadījumā ir iespējams, ka licenciāts būtu varējis ieiet otrā ģeogrāfiskajā tirgū, izmantojot pats savu tehnoloģiju, izņemot, ja to neizslēdz objektīvi faktori, tostarp bloķējošu intelektuālā īpašuma tiesību pastāvēšana.

35. Puses ir faktiski konkurenti tehnoloģiju tirgū, ja tās abas vai nu jau licencē savstarpēji aizstājošu tehnoloģiju tiesības, vai ja licenciāts jau licencē savu tehnoloģiju tiesības un licenciārs ieiet tehnoloģiju tirgū, licenciātam izsniedzot licenci uz konkurējošu tehnoloģiju tiesībām.

36. Puses ir uzskatāmas par potenciāliem konkurentiem tehnoloģiju tirgū, ja tām pieder savstarpēji aizstājamas tehnoloģijas un licenciāts nelicencē pats savu tehnoloģiju, ar nosacījumu, ka tas to, iespējams, darītu neliela, taču pastāvīga tehnoloģiju cenu kāpuma gadījumā. Attiecībā uz tehnoloģiju tirgiem parasti ir sarežģītāk noteikt, vai puses ir potenciāli konkurenti. Tāpēc, piemērojot TNGAR, potenciālā konkurence tehnoloģiju tirgū netiek ņemta vērā (skatīt 83. punktu) un attiecīgās puses tiek uzskatītas par nekonkurējošām pusēm.

37. Dažos gadījumos turklāt var būt iespējams secināt, ka, lai gan licenciārs un licenciāts ražo konkurējošus produktus, tie nav konkurenti konkrētajā produktu tirgū un konkrētajā tehnoloģiju tirgū, jo licencētā tehnoloģija ir tik krass jauninājums, ka licenciāta tehnoloģija izrādās novecojusi vai konkurētnespējīga. Šādos gadījumos licenciāra tehnoloģija vai nu rada jaunu tirgu, vai arī izslēdz licenciāta tehnoloģiju no esošā tirgus. Taču bieži vien nolīguma noslēgšanas laikā šādu secinājumu nav iespējams izdarīt. Parasti tikai tad, kad tehnoloģija vai produkti, kuros tā izmantota, ir bijuši pieejami patērētājiem jau kādu laiku, kļūst acīmredzams, ka agrākā tehnoloģija ir novecojusi vai kļuvusi konkurētnespējīga. Piemēram, kad tika izstrādāta CD tehnoloģija un tirgū parādījās diski un atskaņotāji, nebija acīmredzams, ka šī jaunā tehnoloģija aizstās plates. Tas kļuva acīmredzams tikai pēc vairākiem gadiem. Tāpēc puses tiks uzskatītas par konkurentiem, ja nolīguma noslēgšanas brīdī nav acīmredzams, ka licenciāta tehnoloģija ir novecojusi vai kļuvusi konkurētnespējīga. Tomēr, tā kā gan Līguma 101. panta 1. punkts, gan 101. panta 3. punkts ir jāpiemēro, ņemot vērā faktiskos apstākļus, kādos nolīgums noslēgts, vērtējums ir atkarīgs no būtiskām izmaiņām faktos. Līdz ar to, ja licenciāta tehnoloģija attiecīgajā tirgū vēlāk izrādās novecojusi vai konkurētnespējīga, pušu attiecību statuss mainīsies, un tās tiks uzskatītas par nekonkurējošām pusēm.

38. Dažos gadījumos puses var kļūt par konkurentiem pēc nolīguma noslēgšanas, ja licenciāts pats izstrādā vai iegādājas un sāk izmantot konkurējošu tehnoloģiju. Šādos gadījumos tas, ka puses nolīguma noslēgšanas brīdī nebija konkurenti un ka nolīgums tika noslēgts šādā kontekstā, ir jāņem vērā. Tāpēc Komisija galvenokārt pievērsīs uzmanību tam, kā nolīgums ietekmē licenciāta spēju izmantot savu (konkurējošo) tehnoloģiju. Šādiem nolīgumiem nepiemēros stingro ierobežojumu sarakstu, ko piemēro nolīgumiem starp konkurentiem, ja vien attiecīgais nolīgums vēlāk kādā būtiskā aspektā netiek grozīts pēc tam, kad puses ir kļuvušas par konkurentiem (skatīt TNGAR 4. panta 3. punktu).

39. Uzņēmumi, kas ir nolīguma puses, var kļūt par konkurentiem pēc nolīguma noslēgšanas arī tad, ja pirms licences iegūšanas licenciāts jau ir darbojies konkrētajā tirgū, kurā pārdod līguma produktus, un licenciārs vēlāk ienāk konkrētajā tirgū, izmantojot licencētu tehnoloģiju tiesības vai jaunu tehnoloģiju. Arī šajā gadījumā uz nolīgumu turpinās attiekties stingro ierobežojumu saraksts, kas piemērojams nolīgumiem starp nekonkurējošām pusēm, ja vien nolīgums pēc tam nav grozīts kādā būtiskā aspektā (skatīt TNGAR 4. panta 3. punktu). Pie būtiskiem grozījumiem ir pieskaitāma jauna tehnoloģiju nodošanas nolīguma noslēgšana starp pusēm attiecībā uz konkurējošu tehnoloģiju tiesībām, kuras var izmantot ar līguma produktiem konkurējošu produktu ražošanai.

3. TNGAR PIEMĒROŠANA

3.1. TNGAR ietekme

40. Tehnoloģiju nodošanas nolīgumu kategorijām, kas atbilst TNGAR ietvertajiem nosacījumiem, ir piemērojams atbrīvojums no aizlieguma, kurš paredzēts Līguma 101. panta 1. punktā. Grupu atbrīvojuma nolīgumi ir juridiski spēkā esoši un piemērojami. Tādus nolīgumus var aizliegt vienīgi nākotnē un tikai tad, ja Komisija un dalībvalsts konkurences iestādes atsauc šo grupu atbrīvojumu. Valstu tiesas privātas tiesvedības ietvaros nevar saskaņā ar 101. pantu aizliegt grupu atbrīvojuma nolīgumus.

41. Grupu atbrīvojums tehnoloģiju nodošanas nolīgumu kategorijām balstās uz pieņēmumu, ka minētie nolīgumi – ja uz tiem attiecas Līguma 101. panta 1. punkts – atbilst visiem četriem nosacījumiem, kas paredzēti 101. panta 3. punktā. Tādējādi tiek pieņemts, ka šie nolīgumi rada ekonomiskās efektivitātes uzlabojumus, nolīgumos ietvertie ierobežojumi ir obligāti nepieciešami šo uzlabojumu īstenošanai, patērētāji attiecīgajos tirgos saņem taisnīgu daļu no efektivitātes uzlabojumiem un nolīgumi nedod attiecīgajiem uzņēmumiem iespēju likvidēt konkurenci attiecībā uz konkrēto produktu būtisku daļu. TNGAR paredzēto tirgus daļu robežlielumu (3. pants), stingro ierobežojumu saraksta (4. pants) un izslēgto ierobežojumu (5. pants) mērķis ir nodrošināt, ka grupu atbrīvojumu attiecina vienīgi uz tādiem ierobežojošiem nolīgumiem, par kuriem var pamatoti pieņemt, ka tie atbilst visiem četriem 101. panta 3. punkta nosacījumiem.

42. Kā skaidrots šo pamatnostādņu 4. iedaļā, uz daudziem licences nolīgumiem Līguma 101. panta 1. punkts neattiecas vai nu tāpēc, ka tie vispār neierobežo konkurenci, vai tāpēc, ka konkurences ierobežojums nav būtisks (33). Tā kā uz šādiem nolīgumiem TNGAR attiektos jebkurā gadījumā, nav vajadzības noteikt, vai uz tiem attiecas 101. panta 1. punkts (34).

43. Ārpus grupu atbrīvojuma darbības jomas ir jāizvērtē, vai konkrētā gadījumā uz nolīgumu attiecas Līguma 101. panta 1. punkts, un, ja attiecas, tad jānosaka, vai ir izpildīti 101. panta 3. punkta nosacījumi. Netiek pieņemts, ka uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem, uz kuriem grupu atbrīvojums neattiecas, attiektos 101. panta 1. punkts vai ka tie neatbilstu 101. panta 3. punkta nosacījumiem. Piemēram, tas vien, ka pušu tirgus daļas pārsniedz TNGAR 3. pantā noteiktos tirgus daļas robežlielumus, nav pietiekams pamats, lai konstatētu, ka uz nolīgumu attiecas 101. panta 1. punkts. Šādā gadījumā ir jāveic nolīguma iespējamās ietekmes individuāls novērtējums. Tikai tad, ja nolīgumos ir ietverti stingrie konkurences ierobežojumi, parasti var pieņemt, ka tie ir aizliegti ar 101. pantu.

3.2. TNGAR darbības joma un darbības ilgums

3.2.1. Tehnoloģiju nodošanas nolīgumu jēdziens

44. TNGAR un šīs pamatnostādnes attiecas uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem. Saskaņā ar TNGAR 1. panta 1. punkta b) apakšpunktu jēdzienā “tehnoloģiju tiesības” ir ietverta zinātība, kā arī patenti, funkcionālie modeļi, dizainparauga tiesības, pusvadītāju izstrādājumu topogrāfijas, papildu aizsardzības sertifikāti medicīnas produktiem vai citiem produktiem, attiecībā uz kuriem iespējams saņemt šādus papildu aizsardzības sertifikātus, augu selekcionāru sertifikāti un programmatūras autortiesības vai minēto kombinācija, kā arī šo tiesību pieteikumi un šo tiesību reģistrācijas pieteikumi. Licencētām tehnoloģiju tiesībām būtu jādod licenciātam iespēja ar vai bez citiem ražošanas līdzekļiem ražot līgumā paredzētos produktus. TNGAR ir piemērojama vienīgi dalībvalstīs, kurās licenciāram pieder konkrētās tehnoloģiju tiesības. Pretējā gadījumā nav nekādu tehnoloģiju tiesību, kas nododamas TNGAR nozīmē.

45. Zinātība TNGAR 1. panta 1. punkta i) apakšpunktā ir definēta kā praktiskas informācijas kopums, kas rodas pieredzes un testēšanas rezultātā un kas ir slepens, būtisks un precizēts. a) “Slepens” nozīmē, ka zinātība nav vispārzināma vai viegli pieejama. b) “Būtisks” nozīmē, ka zinātība ietver informāciju, kas ir svarīga un noderīga licences nolīgumā paredzēto produktu ražošanai vai licences nolīgumā paredzētā procesa pielietošanai. Citiem vārdiem, šai informācijai ir ievērojami jāveicina vai jāatvieglo līguma produktu ražošana. Gadījumos, kad licencētā zinātība attiecas uz produktu, nevis procesu, šis nosacījums nozīmē, ka zinātība ir noderīga līguma produktu ražošanai. Šis nosacījums nav izpildīts, ja līguma produktu ir iespējams ražot, pamatojoties uz brīvi pieejamu tehnoloģiju. Tomēr šis nosacījums nenozīmē, ka līguma produktam ir jābūt vērtīgākam nekā produktiem, kas ražoti, izmantojot brīvi pieejamu tehnoloģiju. Ja tehnoloģijas attiecas uz procesu, šis nosacījums nozīmē, ka zinātība ir noderīga tādā nozīmē, ka nolīguma noslēgšanas brīdī bija pamatoti uzskatīt, ka zinātība ļaus ievērojami uzlabot licenciāta konkurētspēju, piemēram, samazinot tā ražošanas izmaksas. c) “Precizēts” nozīmē, ka ir iespējams pārbaudīt, vai licencētā zinātība atbilst slepenības un būtiskuma kritērijiem. Šis nosacījums ir izpildīts, ja licencētā zinātība ir aprakstīta rokasgrāmatās vai citādi fiksēta rakstveidā. Tomēr dažos gadījumos tas nav reāli iespējams. Licencētā zinātība var sastāvēt no praktiskām zināšanām, kuras ir licenciāra darbiniekiem. Piemēram, licenciāra darbiniekiem var būt slepenas un būtiskas zināšanas par noteiktu ražošanas procesu, kuras tiek nodotas licenciātam, apmācot tā darbiniekus. Šādos gadījumos pietiek ar to, ja nolīgumā apraksta zinātības vispārīgo raksturu un iekļauj to darbinieku sarakstu, kuri būs vai ir bijuši iesaistīti zinātības nodošanā licenciātam.

46. Uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumos ietvertajiem noteikumiem par produktu iegādi, ko veic licenciāts, TNGAR attiecas tikai tad, ja un ciktāl minētie noteikumi ir tieši saistīti ar līguma produktu ražošanu vai pārdošanu. Tādējādi TNGAR neattiecas uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem vai nolīgumu daļām par resursiem un/vai iekārtām, ko neizmanto līguma produktu ražošanai. Piemēram, ja pienu pārdod kopā ar siera ražošanas tehnoloģijas licenci, TNGAR attieksies tikai uz tiem piena daudzumiem, kas izmantoti siera ražošanai ar licencēto tehnoloģiju.

47. Uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumos ietvertiem noteikumiem par cita veida intelektuālā īpašuma, piemēram, preču zīmju un autortiesību, izņemot programmatūras autortiesību (attiecībā uz programmatūras autortiesībām skatīt (44) un (62). punktus), licencēšanu TNGAR attiecas tikai tad, ja un ciktāl minētie noteikumi ir tieši saistīti ar līguma produktu ražošanu vai pārdošanu. Šis nosacījums nodrošina, ka noteikumiem par cita veida intelektuālā īpašuma tiesībām grupu atbrīvojumu piemēro, ja šīs citas intelektuālā īpašuma tiesības dod iespēju licenciātam labāk izmantot licencēto tehnoloģiju tiesības. Piemēram, ja licenciārs atļauj licenciātam izmantot tā preču zīmi uz produktiem, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, šī preču zīmes licence dod iespēju licenciātam labāk izmantot licencēto tehnoloģiju, ļaujot patērētājiem tieši sasaistīt produktu ar raksturīgajām īpašībām, ko tam nodrošina licencētās tehnoloģiju tiesības. Licenciātam noteiktais pienākums izmantot licenciāra preču zīmi var arī veicināt tehnoloģijas izplatību, ļaujot licenciāram tikt identificētam kā attiecīgās tehnoloģijas avotam. TNGAR attiecas uz tehnoloģijas nodošanas nolīgumiem šajā situācijā, pat ja puses pirmām kārtām interesē šo preču zīmju, nevis licencētās tehnoloģijas izmantošana (35).

48. Izņemot programmatūras autortiesības, TNGAR uz autortiesību licencēšanu neattiecas (izņemot 47. punktā minētajā situācijā). Komisija, novērtējot šādu autortiesību licencēšanu saskaņā ar Līguma 101. pantu, vispārīgā gadījumā piemēros TNGAR un šajās pamatnostādnēs noteiktos principus.

49. No otras puses, tiek uzskatīts, ka ar autortiesībām aizsargātu iznomāšanas tiesību un publiska izpildījuma tiesību licencēšana, īpaši attiecībā uz filmām vai mūziku, rada specifiskas problēmas, un šādas licencēšanas novērtējumu, iespējams, nav pamatoti veikt, balstoties uz šajās pamatnostādnēs izklāstītajiem principiem. Piemērojot 101. pantu, ir jāņem vērā darba specifika un tā izmantošanas veids (36). Tādēļ Komisija TNGAR un šīs pamatnostādnes pēc analoģijas nepiemēros šo citu tiesību licencēšanai.

50. TNGAR un šajās pamatnostādnēs ietvertos principus Komisija neattiecinās arī uz preču zīmju licencēšanu (izņemot 47. punktā minētajā situācijā). Preču zīmju licencēšana bieži notiek ar mērķi izplatīt un tālākpārdot preces un pakalpojumus un parasti ir radniecīgāka izplatīšanas nolīgumiem nekā tehnoloģiju licencēšanai. Ja preču zīmes licence ir tieši saistīta ar preču un pakalpojumu izmantošanu, pārdošanu vai tālākpārdošanu un nav nolīguma galvenais priekšmets, uz licences nolīgumu attiecas Komisijas Regula (ES) Nr. 330/2010 (37).

3.2.2. Nodošanas jēdziens

51. Jēdziens “nodošana” nozīmē, ka tehnoloģijai ir jāpāriet no viena uzņēmuma uz otru. Šī nodošana parasti izpaužas kā licencēšana, t.i., licenciārs dod licenciātam tiesības izmantot savas tehnoloģiju tiesības, pretī saņemot licences atlīdzību.

52. Kā noteikts TNGAR 1. panta 1. punkta c) apakšpunktā, par nodošanas nolīgumiem uzskata arī tehnoloģiju tiesību nodošanu gadījumā, ja uz nodevēju turpina gulties daļa riska, kas saistīts ar tehnoloģiju tiesību izmantošanu. Jo īpaši gadījumā, kad maksājamā summa ir atkarīga no pārņēmēja apgrozījuma, kas gūts, pārdodot produktus, kas saražoti, izmantojot pārņemto tehnoloģiju, no šādu izgatavoto produktu daudzuma vai no operāciju skaita, kas veiktas, izmantojot minēto tehnoloģiju.

53. Nolīgumu, ar ko licenciārs apņemas neizmantot savas tehnoloģiju tiesības pret licenciātu, arī var uzskatīt par tehnoloģiju tiesību nodošanu. Tīras patenta licences būtība ir tiesības darboties patenta izņēmuma tiesību ietvaros. No tā izriet, ka TNGAR attiecas arī uz tā sauktajiem nepieprasīšanas nolīgumiem un izlīguma nolīgumiem, ar kuriem licenciārs ļauj licenciātam patenta ietvaros nodarboties ar ražošanu (38).

3.2.3. Divpusēji nolīgumi

54. Saskaņā ar TNGAR 1. panta 1. punkta c) apakšpunktu regula attiecas tikai uz “divu uzņēmumu starpā” noslēgtiem tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem. TNGAR neattiecas uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem (39). Noteicošais faktors, lai nošķirtu divpusējus nolīgumus un daudzpusējus nolīgumus, ir tas, vai konkrētais nolīgums ir noslēgts starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem.

55. TNGAR attiecas uz divu uzņēmumu noslēgtiem nolīgumiem pat tad, ja nolīgumā ir paredzēti nosacījumi vairāk nekā vienam tirdzniecības līmenim. Piemēram, TNGAR ir piemērojama licences nolīgumam, kas attiecas ne tikai uz ražošanas posmu, bet arī uz izplatīšanas posmu, nosakot pienākumus, kas licenciātam jāuzliek vai kurus tas var uzlikt saskaņā ar licenci ražoto produktu tālākpārdevējiem (40).

56. Nolīgumi, ar ko izveido tehnoloģiju kopfondus un licencēšanu no tehnoloģiju kopfondiem, parasti ir daudzpusēji nolīgumi, un tādējādi uz tiem TNGAR neattiecas (41). Tehnoloģiju kopfonda jēdziens attiecas uz nolīgumiem, ar kuriem divas vai vairākas puses vienojas apvienot savas attiecīgās tehnoloģijas un licencēt tās kā tehnoloģiju paketi. Tehnoloģiju kopfonda jēdzienā ietilpst arī vienošanās, ar ko divi vai vairāki uzņēmumi piešķir licenci trešai personai un pilnvaro to izsniegt licences uz šo tehnoloģiju paketi.

57. Licences nolīgumi, kas noslēgti starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem, bieži rada tādas pašas problēmas kā tāda paša veida licences nolīgumi, kas noslēgti starp diviem uzņēmumiem. Individuāli izvērtējot licences nolīgumus, kas ir tāda paša veida kā tie, uz kuriem attiecas grupu atbrīvojums, bet kas ir noslēgti starp vairāk nekā diviem uzņēmumiem, Komisija pēc analoģijas piemēros TNGAR noteiktos principus. Tomēr tehnoloģiju kopfondi un tehnoloģiju kopfonda licenču piešķiršana ir īpaši aplūkoti 4.4. iedaļā.

3.2.4. Nolīgumi par līguma produktu ražošanu

58. No 1. panta 1. punkta c) apakšpunkta izriet, ka, lai uz licences nolīgumiem attiektos TNGAR, to mērķim ir jābūt “līgumu produktu ražošana”, tas ir, produktu ražošana, kuros ietvertas licencētās tehnoloģiju tiesības, vai kas ražoti, izmantojot licencētās tehnoloģiju tiesības. Ar licenci ir jāļauj licenciātam un/vai tā apakšuzņēmējam(-iem) izmantot licencēto tehnoloģiju preču ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai (skatīt arī TNGAR preambulas 7. apsvērumu).

59. Ja nolīguma mērķis nav ražot līguma produktus, bet, piemēram, tikai bloķēt konkurējošās tehnoloģijas izstrādi, uz licences nolīgumu neattiecas TNGAR un šīs pamatnostādnes var arī nebūt piemērotas nolīguma izvērtēšanai. Vispārīgi runājot, ja puses atturas izmantot licencētās tehnoloģiju tiesības, nenotiek efektivitāti veicinoša saimnieciskā darbība, un līdz ar to zūd grupu atbrīvojuma loģiskais pamats. Tomēr tehnoloģijas izmantošanai nav noteikti jāizpaužas aktīvu integrēšanas veidā. Izmantošana notiek arī tad, ja licence licenciātam nodrošina projektēšanas brīvību, dodot tam iespēju izmantot savu tehnoloģiju un novēršot risku, ka licenciārs varētu celt prasību par tiesību pārkāpumu. Ja licencēšana notiek starp konkurentiem, fakts, ka puses neizmanto licencēto tehnoloģiju, var norādīt uz to, ka vienošanās ir slēpts kartelis. Šo iemeslu dēļ Komisija ļoti rūpīgi izskatīs tehnoloģijas neizmantošanas gadījumus.

60. TNGAR attiecas uz licences nolīgumiem, kuru mērķis ir dot licenciātam un/vai tā apakšuzņēmējam(-iem) iespēju ražot līguma produktus. Tādējādi TNGAR neattiecas uz tehnoloģiju nodošanas nolīgumiem (vai tām nolīgumu daļām), ar ko atļauj apakšlicencēšanu. Tomēr Komisija TNGAR un šajās pamatnostādnēs ietvertos principus pēc analoģijas piemēros “licencēšanas pamatnolīgumiem” starp licenciāru un licenciātu (tas ir nolīgums, ar ko licenciārs ļauj licenciātam izsniegt apakšlicenci uz tehnoloģiju). TNGAR attiecas uz licenciāta un apakšlicenciātu nolīgumiem par līguma produktu ražošanu.

61. Termins “līguma produkti” ietver preces, kas ražotas, un pakalpojumus, kas sniegti, izmantojot licencētās tehnoloģiju tiesības. Tas vienlīdz attiecas uz gadījumiem, kad licencēto tehnoloģiju izmanto ražošanas procesā, un uz gadījumiem, kad tā ir ietverta pašā produktā. Šajās pamatnostādnēs formulējums “produkti, kuros ietverta licencētā tehnoloģija” apzīmē abus gadījumus. TNGAR ir piemērojama visos gadījumos, kad tehnoloģiju tiesības tiek licencētas ar mērķi ražot preces vai sniegt pakalpojumus. TNGAR un šo pamatnostādņu pamatā ir pieņēmums, ka pastāv tieša saikne starp licencētām tehnoloģiju tiesībām un līguma produktu. Ja šīs saiknes nav, t.i., nolīguma galvenais mērķis nav dot iespēju ražot līguma produktu, TNGAR un šo pamatnostādņu analīzes struktūra var nebūt piemērota.

62. Programmatūras autortiesību licencēšanu tikai aizsargātā darba reproducēšanas un izplatīšanas nolūkā, tas ir, lai ražotu kopijas tālākpārdošanai, neuzskata par “ražošanu” TNGAR nozīmē, un tādējādi uz to nav attiecināma ne TNGAR, ne šīs pamatnostādnes. Tā vietā uz šādu reproducēšanu izplatīšanas nolūkā pēc analoģijas attiecas Komisijas Regula (ES) Nr. 330/2010 (42) un Pamatnostādnes vertikālo ierobežojumu jomā (43). Reproducēšana izplatīšanas nolūkā notiek, ja licenci piešķir programmatūras reproducēšanai uz nesēja neatkarīgi no programmatūras izplatīšanas tehniskajiem līdzekļiem. Piemēram, TNGAR un šīs pamatnostādnes neattiecas uz programmatūras autortiesību licencēšanu, ja licenciātam nodrošina programmatūras paraugeksemplāru, lai šo programmatūru reproducētu un pārdotu galalietotājiem. Tāpat šie noteikumi neattiecas ne uz programmatūras autortiesību licencēšanu un programmatūras izplatīšanu, izmantojot licenci “plēves apvalkā”, t.i., nosacījumu kopu, kas iekļauta cietās kopijas paketē un par ko uzskata, ka, atverot paketes iepakojumu, galalietotājs piekrīt šiem nosacījumiem, ne uz programmatūras autortiesību licencēšanu un programmatūras izplatīšanu, izmantojot lejupielādi tiešsaistē.

63. Tomēr, ja licenciāts licencēto programmatūru iestrādā līguma produktā, to vairs neuzskata tikai par reproducēšanu, bet gan par ražošanu. Piemēram, TNGAR un šīs pamatnostādnes attiecas uz programmatūras autortiesību licencēšanu tādā gadījumā, ja licenciātam ir tiesības reproducēt programmatūru, iestrādājot to ierīcē, ar kuru programmatūra mijiedarbojas.

64. TNGAR attiecas arī uz “apakšlīgumiem” – ja licenciārs licencē tehnoloģiju tiesības licenciātam, un tas apņemas, izmantojot šo tehnoloģiju, ražot noteiktus produktus vienīgi licenciāram. Apakšlīgumi var paredzēt arī to, ka licenciārs nodrošina iekārtas, kuras izmantojamas nolīgumā paredzēto preču ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai. Lai uz pēdējo minēto apakšlīgumu veidu tehnoloģiju nodošanas nolīguma ietvaros būtu attiecināma TNGAR, nodrošinātajām iekārtām ir jābūt tieši saistītām ar līguma produktu ražošanu. Uz apakšlīgumiem attiecas arī Komisijas Paziņojums par apakšlīgumiem (44). Saskaņā ar minēto paziņojumu, kas joprojām ir spēkā, Līguma 101. panta 1. punkts parasti neattiecas uz apakšlīgumiem, ar kuriem apakšuzņēmējs apņemas ražot noteiktus produktus vienīgi galvenajam uzņēmējam. Turklāt 101. panta 1. punkts parasti neattiecas arī uz apakšlīgumiem, ar kuriem galvenais uzņēmējs nosaka līguma starpproduktu iekšējo cenu apakšuzņēmējiem, kas iesaistīti apakšlīguma pievienotās vērtības ķēdē, ja vien līguma produktus ražo vienīgi galvenajam uzņēmējam. Tomēr 101. pants var attiekties uz citiem apakšuzņēmējam noteiktiem ierobežojumiem, piemēram, pienākumu neveikt pašam savus pētniecības un izstrādes pasākumus vai neizmantot to rezultātus (45).

65. TNGAR attiecas arī uz nolīgumiem, saskaņā ar kuriem licenciātam, pirms iegūt komerciālai izmantošanai gatavu produktu vai procesu, ir jāveic izstrādes darbs, ar noteikumu, ka līguma produkts ir skaidri identificēts. Pat ja ir nepieciešams šāds papildu darbs un ieguldījumi, nolīguma mērķis ir ražot identificētu līguma produktu, tas ir, produktu, kura ražošanā izmantojamas licencētās tehnoloģiju tiesības.

66. TNGAR un šīs pamatnostādnes neattiecas uz nolīgumiem, ar kuriem tehnoloģiju tiesības tiek licencētas ar mērķi dot iespēju licenciātam veikt turpmāku pētniecību un izstrādi dažādās jomās, tostarp pilnveidot šādas pētniecības un izstrādes rezultātā radītus produktus (46). Piemēram, TNGAR un pamatnostādnes neattiecas uz tehnoloģiskās izpētes instrumentu licencēšanu, ko izmanto turpmākās izpētes darba procesā. Tāpat arī tie neattiecas uz pētniecības un izstrādes apakšlīgumiem, ar kuriem licenciāts apņemas veikt pētniecību un izstrādi licencētās tehnoloģijas jomā un nodot uzlaboto tehnoloģiju paketi atpakaļ licenciāram (47). Šādu nolīgumu galvenais mērķis ir pētniecības un izstrādes pakalpojumu sniegšana nolūkā uzlabot tehnoloģiju, nevis preču ražošana vai pakalpojumu sniegšana, balstoties uz licencēto tehnoloģiju.

3.2.5. Darbības ilgums

67. Ievērojot TNGAR darbības ilgumu (līdz 2026. gada 30. aprīlim), grupu atbrīvojums ir piemērojams tik ilgi, kamēr licencētajām īpašuma tiesībām nav beidzies termiņš vai tās nav zaudējušas spēku vai atzītas par spēkā neesošām. Zinātības gadījumā grupu atbrīvojums ir piemērojams tik ilgi, kamēr licencētā zinātība ir slepena, izņemot gadījumus, kad licenciāta darbības rezultātā zinātība kļūst publiski zināma – tad atbrīvojumu piemēro līdz nolīguma termiņa beigām (skatīt TNGAR 2. pantu).

68. Grupu atbrīvojums ir piemērojams visām licencētajām tehnoloģiju tiesībām, uz kurām attiecas nolīgums, un tā piemērojamība beidzas dienā, kad pēdējām “tehnoloģijas” tiesībām TNGAR nozīmē beidzas termiņš, tās ir atzītas par spēkā neesošām vai kļūst publiskas.

3.2.6. Saikne ar citām grupu atbrīvojuma regulām

69. TNGAR attiecas uz divu uzņēmumu starpā noslēgtiem nolīgumiem par tehnoloģiju tiesību licencēšanu ar mērķi ražot līguma produktus. Tomēr tehnoloģiju tiesības var būt elements arī citu veidu nolīgumos. Turklāt produktus, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, pēc tam pārdod tirgū. Tāpēc ir jāaplūko saskares punkti starp TNGAR un Komisijas Regulu (ES) Nr. 1218/2010 (48) attiecībā uz specializācijas nolīgumiem, Komisijas Regulu (ES) Nr. 1217/2010 par pētniecības un izstrādes nolīgumiem (49) un Komisijas Regulu (ES) Nr. 330/2010 (50) par vertikāliem nolīgumiem.

3.2.6.1. Grupu atbrīvojuma regulas par specializācijas, pētniecības un izstrādes nolīgumiem

70. TNGAR nav piemērojama licencēšanai specializācijas nolīgumu ietvaros, uz kuriem attiecas Regula (ES) Nr. 1218/2010, un licencēšanai pētniecības un izstrādes nolīgumu ietvaros, uz kuriem attiecas Regula (ES) Nr. 1217/2010 (skatīt TNGAR 7. apsvērumu un 9. pantu).

71. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1218/2010 par specializācijas nolīgumiem 1. panta 1. punkta d) apakšpunktu minētā regula cita starpā attiecas uz kopīgas ražošanas nolīgumiem, ar ko divas vai vairākas puses vienojas ražot dažus produktus kopīgi. Regula attiecas arī uz noteikumiem par intelektuālā īpašuma tiesību nodošanu vai izmantošanu, ja vien šie noteikumi nav nolīguma galvenais priekšmets, bet ir tieši saistīti ar nolīguma izpildi un tai nepieciešami.

72. Ja uzņēmumi izveido ražošanas kopuzņēmumu un piešķir šim kopuzņēmumam tā produktu ražošanā izmantojamās tehnoloģijas licenci, uz šādu licencēšanu attiecas Regula (ES) Nr. 1218/2010 par specializācijas nolīgumiem, nevis TNGAR. Tādējādi licencēšana ražošanas kopuzņēmuma kontekstā parasti ir izskatāma saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1218/2010. Taču, ja kopuzņēmums licencē tehnoloģiju trešām personām, šī darbība nav saistīta ar kopuzņēmuma veikto ražošanu, tādēļ uz to minētā regula neattiecas. Šādi licences nolīgumi, kas apvieno pušu tehnoloģijas, ir uzskatāmi par tehnoloģiju kopfondiem, kas ir aplūkoti šo pamatnostādņu 4.4. iedaļā.

73. Regula (ES) Nr. 1217/2010 par pētniecības un izstrādes nolīgumiem attiecas uz nolīgumiem, ar kuriem divi vai vairāki uzņēmumi vienojas kopīgi veikt pētniecību un izstrādi un kopīgi izmantot gūtos rezultātus. Saskaņā ar minētās regulas 1. panta 1. punkta m) apakšpunktu pētniecība un izstrāde un rezultātu izmantošana ir kopīga, ja attiecīgo darbu veic apvienota komanda, organizācija vai uzņēmums, ja to kopīgi uztic kādai trešai personai vai sadala starp pusēm, specializējoties saistībā ar pētniecību, izstrādi, ražošanu un izplatīšanu, tostarp licencēšanu. Minētā regula attiecas arī uz maksas pētniecības un izstrādes nolīgumiem, ar kuriem divi vai vairāki uzņēmumi vienojas, ka viena puse veic pētniecību un izstrādi un otra puse to finansē neatkarīgi no tā, vai attiecīgo rezultātu kopīga izmantošana ir vai nav paredzēta (skatīt Regulas (ES) Nr. 1217/2010 1. panta 1. punkta a) apakšpunkta vi) daļu).

74. No tā izriet, ka Regula (ES) Nr. 1217/2010 par pētniecības un izstrādes nolīgumiem attiecas uz licencēšanu starp pusēm un pušu veikto licencēšanu kopīgai struktūrai pētniecības un izstrādes nolīguma ietvaros. Uz šādu licencēšanu attiecas vienīgi Regula (ES) Nr. 1217/2010, nevis TNGAR. Šādu nolīgumu ietvaros puses var arī noteikt nosacījumus, saskaņā ar kuriem pētniecības un izstādes nolīguma rezultātus licencē trešām personām. Tomēr, tā kā licenciāti, kas ir trešās personas, nav attiecīgā pētniecības un izstrādes nolīguma puses, Regula (ES) Nr. 1217/2010 neattiecas uz individuālo licences nolīgumu, kas noslēgts ar trešām personām. Uz minēto licences nolīgumu TNGAR noteiktais grupu atbrīvojums attiecas, ja tas atbilst minētās regulas nosacījumiem.

3.2.6.2. Grupu atbrīvojuma regula par vertikāliem nolīgumiem

75. Komisijas Regula (ES) Nr. 330/2010 par vertikāliem nolīgumiem attiecas uz nolīgumiem starp diviem vai vairākiem uzņēmumiem, kas katrs attiecīgā nolīguma mērķiem darbojas citā ražošanas vai izplatīšanas ķēdes posmā, un kuri attiecas uz nosacījumiem, ar kādiem puses drīkst pirkt, pārdot vai tālākpārdot konkrētas preces vai pakalpojumus. Tādējādi tā attiecas uz piegādes un izplatīšanas nolīgumiem (51).

76. Tā kā TNGAR attiecas tikai uz divu pušu starpā noslēgtiem nolīgumiem un licenciāts, kas pārdod licencēto tehnoloģiju ietverošus produktus, Regulas (ES) Nr. 330/2010 izpratnē ir piegādātājs, abas grupu atbrīvojuma regulas ir savstarpēji cieši saistītas. Uz licenciāra un licenciāta nolīgumu attiecas TNGAR, savukārt uz licenciāta un līguma produktu pircējiem noslēgtiem nolīgumiem attiecas Regula (ES) Nr. 330/2010 un Pamatnostādnes vertikālo ierobežojumu jomā (52).

77. TNGAR arī ir paredzēts atbrīvojums licenciāra un licenciāta nolīgumiem, ja tajos ir noteikti licenciāta pienākumi attiecībā uz veidu, kādā tam ir jāpārdod produkti, kuros ietverta licencētā tehnoloģija. Konkrētāk, licenciātam var uzlikt pienākumu izveidot noteikta veida izplatīšanas sistēmu, piemēram, ekskluzīvu vai selektīvu izplatīšanu. Tomēr, lai uz izplatīšanas nolīgumiem, kuri noslēgti šādu pienākumu izpildes nolūkā, attiektos grupu atbrīvojums, tiem jāatbilst Regulai (ES) Nr. 330/2010. Piemēram, licenciārs var likt licenciātam izveidot sistēmu, kas balstīta uz ekskluzīvu izplatīšanu saskaņā ar īpašiem noteikumiem. Tomēr no Regulas (ES) Nr. 330/2010 4. panta b) punkta izriet, ka parasti izplatītājiem ir jādod tiesības brīvi nodarboties ar pasīvo pārdošanu citu licenciāta ekskluzīvo izplatītāju teritorijās.

78. Turklāt, ievērojot Regulu (ES) Nr. 330/2010 par vertikāliem nolīgumiem, izplatītājiem principā ir jādod iespēja gan aktīvi, gan pasīvi nodarboties ar pārdošanu teritorijās, kurās darbojas citu piegādātāju izplatīšanas sistēmas, tas ir, to licenciātu sistēmas, kuri ražo paši savus produktus, izmantojot licencētās tehnoloģiju tiesības. Tas ir tādēļ, ka Regulas (ES) Nr. 330/2010 izpratnē katrs licenciāts ir atsevišķs piegādātājs. Tomēr piemērošanas iemesli, kādi ir minētajā regulā paredzētajam grupu atbrīvojumam, kas attiecas uz aktīvās pārdošanas ierobežojumiem piegādātāja izplatīšanas sistēmā, var attiekties arī uz situāciju, kad produktus, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, dažādi licenciāti pārdod ar kopīgu zīmolu, kas pieder licenciāram. Ja licencēto tehnoloģiju ietverošos produktus pārdod, nodrošinot kopīgu zīmola identitāti, konkrētu ierobežojumu piemērošanai licenciātu izplatīšanas sistēmām var būt tādi paši efektivitātes nodrošināšanas iemesli, kādi ir vienotas vertikālās izplatīšanas sistēmas gadījumā. Tādos gadījumos Komisija, visticamāk, neapšaubītu attiecīgos ierobežojumus, ja pēc analoģijas ir izpildītas Regulas (ES) Nr. 330/2010 prasības. Lai uzskatītu, ka pastāv kopīga zīmola identitāte, produkti ir jāpārdod un jālaiž tirgū ar kopīgu zīmolu, kam ir noteicoša nozīme kvalitātes un citas patērētājam būtiskas informācijas nodošanā. Nepietiek ar to, ka papildus licenciātu zīmoliem uz produkta ir norādīts licenciāra zīmols, kas identificē to kā licencētās tehnoloģijas avotu.

3.3. “Drošības zonas” tirgus daļu robežlielumi

79. Saskaņā ar TNGAR 3. pantu ierobežojošo nolīgumu grupu atbrīvojums jeb, citiem vārdiem, TNGAR “drošības zona” ir atkarīga no tirgus daļas robežlielumiem, kas ierobežo grupu atbrīvojuma piemērojamību, pieļaujot nolīgumus, kurus, kaut arī tie var ierobežot konkurenci, vispārīgā gadījumā var uzskatīt par atbilstīgiem Līguma 101. panta 3. punkta nosacījumiem. Ārpus “drošības zonas”, kas noteikta ar tirgus daļu robežlielumiem, ir nepieciešams individuāls novērtējums. Ja tirgus daļas pārsniedz noteiktos robežlielumus, netiek automātiski pieņemts, ka uz nolīgumu attiecas 101. panta 1. punkts vai ka nolīgums neatbilst 101. panta 3. punkta nosacījumiem. Ja vien nav noteikti TNGAR 4. pantā minētie stingrie ierobežojumi, ir jāveic tirgus analīze.

Piemērojamie tirgus daļas robežlielumi

80. Tirgus daļas robežlielums, kas piemērojams TNGAR “drošības zonas” noteikšanai, ir atkarīgs no tā, vai nolīgums ir noslēgts starp konkurentiem vai nekonkurējošām pusēm.

81. Tirgus daļas robežlielumi ir piemērojami gan licencēto tehnoloģiju tiesību konkrētajam (-iem) tirgum (-iem), gan līguma produktu konkrētajam (-iem) tirgum (-iem). Ja piemērojamais tirgus daļas robežlielums vienā vai vairākos produktu vai tehnoloģiju tirgos ir pārsniegts, grupu atbrīvojums attiecīgajam nolīgumam šajā(-os) konkrētajā(-os) tirgū(-os) netiek piemērots. Piemēram, ja licences nolīgums attiecas uz diviem dažādiem produktu tirgiem, ir iespējams, ka uz vienu tirgu grupu atbrīvojums attiecas, bet uz otru neattiecas.

82. Saskaņā ar TNGAR 3. panta 1. punktu TNGAR 2. pantā paredzēto atbrīvojumu piemēro konkurentu nolīgumiem ar nosacījumu, ka pušu kopējā tirgus daļa nevienā no konkrētajiem tirgiem nepārsniedz 20 %. TNGAR 3. panta 1. punktā paredzēto tirgus daļas robežlielumu piemēro, ja puses ir faktiski vai potenciāli konkurenti produktu tirgū(-os) un/vai faktiski konkurenti tehnoloģiju tirgū (par konkurentu un nekonkurējošo pušu nošķīrumu skatīt 27. un turpmākos punktus).

83. Potenciāla konkurence tehnoloģiju tirgū netiek ņemta vērā ne tirgus daļas robežlieluma, ne stingro ierobežojumu saraksta saistībā ar konkurentu nolīgumiem piemērošanā. Ārpus TNGAR “drošības zonas” potenciālu konkurenci tehnoloģiju tirgū ņem vērā, taču tā neizraisa uz konkurentu nolīgumiem attiecināto stingro ierobežojumu saraksta piemērošanu.

84. Ja licences nolīguma puses nav konkurējoši uzņēmumi, piemēro TNGAR 3. panta 2. punktā paredzēto tirgus daļas robežlielumu. Nekonkurējošu pušu nolīgums ir aptverts, ja nevienas puses tirgus daļa skartajos konkrētajos tehnoloģiju un produktu tirgos nepārsniedz 30 %.

85. Ja puses par konkurentiem TNGAR 3. panta 1. punkta nozīmē kļūst vēlāk, piemēram, ja licenciāts konkrētajā produktu tirgū, kurā pārdod līguma produktus, jau darbojās pirms licences izsniegšanas, un licenciārs pēc tam kļūst par faktisku vai potenciālu piegādātāju tajā pašā konkrētajā tirgū, 20 % tirgus daļas robežlielumu sāk piemērot no tā brīža, kad puses kļuva par konkurentiem. Tomēr tādā gadījumā šim nolīgumam joprojām būs piemērojams stingro ierobežojumu saraksts, kurš attiecas uz nekonkurējošu pušu nolīgumiem, ja vien nolīgumu pēc tam negroza kādā būtiskā aspektā (skatīt TNGAR 4. panta 3. punktu un šo pamatnostādņu 39. punktu).

“Drošības zonas” piemērošana – tirgus daļu aprēķināšana tehnoloģiju tirgiem

86. Saskaņā ar TNGAR, aprēķinot tirgus daļas konkrētajos tirgos, kuros licencē attiecīgo tehnoloģiju tiesības, pieeja šo pamatnostādņu 87. punktā minēto iemeslu dēļ atšķiras no parastās prakses. Attiecībā uz tehnoloģiju tirgiem no TNGAR 8. panta d) punkta izriet, ka konkrētajos tirgos gan produktu, gan ģeogrāfiskajai dimensijai licenciāra tirgus daļa ir jāaprēķina, pamatojoties uz licenciāra un visu tā licenciātu pārdošanas datiem par produktiem, kuros ietverta licencētā tehnoloģija. Saskaņā ar šo pieeju licenciāra un tā licenciātu pārdoto līguma produktu kopējo vērtību izsaka attiecībā pret konkurējošo produktu kopējo noietu neatkarīgi no tā, vai konkurējošie produkti ir ražoti, izmantojot licencēto tehnoloģiju.

87. Šī pieeja aprēķināt licenciāra tirgus daļu tehnoloģiju tirgū kā tās “atspoguļojumu” produktu tirgū ir izvēlēta, ņemot vērā praktiskās grūtības, ko rada licenciāra tirgus daļas aprēķināšana pēc ienākumiem no licences atlīdzības (skatīt 25. punktu). Papildus vispārējai problēmai, ka ir grūti iegūt uzticamus licences atlīdzības ienākumu datus, reālo ienākumu dati turklāt var nozīmēt, ka gadījumā, ja atlīdzības maksājumi ir samazināti pretlicencēšanas vai sasaistīto produktu piegādes dēļ, tehnoloģijas ietekmi tirgū novērtē stipri par zemu. Šāds risks tiek novērsts, ja licenciāra tirgus daļu tehnoloģiju tirgū aprēķina, ņemot vērā produktus, kas saražoti ar šo tehnoloģiju, salīdzinājumā ar produktiem, kas saražoti ar konkurējošām tehnoloģijām. Šāds ietekmes atspoguļojums produktu tirgus līmenī parasti ir labs tehnoloģijas tirgus ietekmes rādītājs.

88. Ideālā gadījumā minētajā atspoguļojumā no produktu tirgus būtu jāizslēdz produkti, kas ražoti ar pašu tehnoloģijām, kuras nav licencētas citiem, jo šīs pašu tehnoloģijas rada tikai netiešu spiedienu uz licencēto tehnoloģiju. Tomēr, tā kā praksē licenciāram un licenciātiem var būt sarežģīti noskaidrot, vai citi produkti tajā pašā produktu tirgū ir ražoti, izmantojot licencētas vai pašu tehnoloģijas, TNGAR piemērošanas nolūkā tirgus daļu tehnoloģiju tirgū aprēķina, par pamatu ņemot produktus, kas saražoti ar licencēto tehnoloģiju, salīdzinot ar visu produktu noietu attiecīgajā produktu tirgū. Var sagaidīt, ka ar šo pieeju, kas pamatojas uz tehnoloģijas ietekmes atspoguļojumu kopējā produktu tirgū(-os), samazinās aprēķināto tirgus daļu, jo ir iekļauti ar pašu tehnoloģijām saražotie produkti, taču kopumā tā tomēr nodrošina labu attiecīgās tehnoloģijas ietekmīguma rādītāju. Pirmkārt, tā ietver potenciālo konkurenci, ko rada uzņēmumi, kuri ražo, izmantojot paši savu tehnoloģiju, un kuri varētu sākt licencēšanu neliela, bet pastāvīga licenču cenu pieauguma gadījumā. Otrkārt, pat ja ir maz ticams, ka citi tehnoloģiju īpašnieki varētu sākt licencēšanu, licenciāram ne obligāti ir tirgus vara tehnoloģiju tirgū, kaut arī tas saņem lielu daļu no licencēšanas ienākumiem. Ja lejupējā produktu tirgū ir konkurence, tā šajā līmenī var radīt reālu spiedienu uz licenciāru. Licences atlīdzības palielināšanās augšupējā tirgū ietekmē licenciāta izmaksas, tādējādi padarot to mazāk konkurētspējīgu un tādējādi izraisot noieta kritumu. Tehnoloģijas tirgus daļa produktu tirgū uzrāda arī šo elementu un tādēļ parasti ir labs rādītājs licenciāra tirgus varai tehnoloģiju tirgū.

89. Lai novērtētu tehnoloģijas ietekmīgumu, ir jāņem vērā arī tehnoloģiju tirgus ģeogrāfiskā dimensija. Dažos gadījumos tā var atšķirties no attiecīgā lejupējā produktu tirgus ģeogrāfiskās dimensijas. Piemērojot TNGAR, konkrētā tehnoloģiju tirgus ģeogrāfisko dimensiju arī nosaka, ņemot vērā produktu tirgu(-us). Tomēr ārpus TNGAR drošības zonas var būt vērts aplūkot, iespējams, plašāku ģeogrāfisko teritoriju, kurā konkurējošo tehnoloģiju licenciārs un licenciāti licencē šīs konkurējošās tehnoloģijas un kurā konkurences apstākļi ir pietiekami viendabīgi, un kuru var nodalīt no kaimiņos esošajām teritorijām, jo konkurences apstākļi minētajās teritorijās ievērojami atšķiras.

90. Jaunu tehnoloģiju gadījumā, kuras iepriekšējā kalendārajā gadā neradīja nekādu noietu, tiek piešķirta nulles tirgus daļa. Kolīdz tiek uzsākta pārdošana, šī tehnoloģija sāk uzkrāt savu tirgus daļu. Ja pēc tam tirgus daļa pārsniedz attiecīgi 20 % vai 30 % robežlielumu, “drošības zonu” turpina piemērot divus turpmākos kalendāros gadus pēc gada, kad pirmoreiz pārsniegts attiecīgais robežlielums (skatīt TNGAR 8. panta e) apakšpunktu).

“Drošības zonas” piemērošana – tirgus daļu aprēķins produktu tirgiem

91. Attiecībā uz konkrētajiem tirgiem, kuros pārdod līguma produktus, licenciāta tirgus daļa ir jāaprēķina, ņemot vērā licenciāta pārdotos produktus, kuros ietverta licenciāra tehnoloģija, un tā pārdotos konkurējošos produktus, tas ir, ņemot vērā licenciāta kopējo noietu attiecīgajā produktu tirgū. Ja licenciārs ir arī produktu piegādātājs konkrētajam tirgum, ir jāņem vērā arī licenciāra noiets attiecīgajā produktu tirgū. Tomēr, aprēķinot tirgus daļas produktu tirgos, licenciāta un/vai licenciāra tirgus daļas aprēķinā neņem vērā citu licenciātu noietu.

92. Tirgus daļas būtu jāaprēķina, pamatojoties uz iepriekšējā gada datiem par pārdoto produktu vērtību, ja šāda informācija ir pieejama. Šādi dati parasti precīzāk parāda tehnoloģijas ietekmīgumu nekā dati par pārdotajiem apjomiem. Taču, ja dati par pārdoto produktu vērtību nav pieejami, var izmantot aprēķinus, kas pamatojas uz citu uzticamu tirgus informāciju, tostarp tirgū pārdoto produktu apjomu.

93. Šo pamatnostādņu 3.3. iedaļā izklāstītos principus var ilustrēt ar turpmāk sniegtajiem piemēriem.

Licencēšana starp nekonkurējošām pusēm

1. piemērs

Uzņēmums A specializējas biotehnoloģijas produktu un tehnisko paņēmienu izstrādē un ir izstrādājis jaunu produktu Xeran. Uzņēmums nenodarbojas ar Xeran ražošanu, jo tam nav ne vajadzīgo ražošanas iekārtu, ne izplatīšanas iespēju. Uzņēmums B ir viens no konkurējošo produktu ražotājiem un ražo tos, izmantojot brīvi pieejamas nepatentētas tehnoloģijas. 1. gadā produktus, kas ražoti ar brīvi pieejamām tehnoloģijām, B pārdod EUR 25 miljonu vērtībā. 2. gadā A izsniedz uzņēmumam B licenci Xeran ražošanai. Minētajā gadā produktus, kuru ražošanā izmantotas brīvi pieejamas tehnoloģijas, B pārdod EUR 15 miljonu vērtībā un Xeran – EUR 15 miljonu vērtībā. 3. un turpmākajos gados B ražo un pārdod tikai Xeran – katru gadu 40 miljonu euro vērtībā. Turklāt 2. gadā A izdod licenci arī uzņēmumam C, kurš iepriekš šajā produktu tirgū nav darbojies. C ražo un pārdod tikai Xeran – EUR 10 miljonu vērtībā 2. gadā un 15 miljonu vērtībā 3. gadā un turpmākajos gados. Ir noteikts, ka Xeran un tā aizstājēju tirgum, kurā darbojas B un C, kopējā ikgadējā vērtība ir EUR 200 miljoni.

2. gadā, kad tiek noslēgti licences nolīgumi, A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 0 %, jo tirgus daļa ir jāaprēķina, pamatojoties uz Xeran kopējo noietu iepriekšējā gadā. 3. gadā A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 12,5 %, kas atspoguļo uzņēmumu B un C iepriekšējā (2.) gadā saražotā Xeran vērtību. 4. gadā un turpmāk A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 27,5 %, kas atspoguļo uzņēmumu B un C iepriekšējā gadā saražotā Xeran vērtību.

2. gadā B tirgus daļa produktu tirgū ir 12,5 %, kas atspoguļo B 1. gada noietu, kurš bija EUR 25 miljoni. 3. gadā B tirgus daļa ir 15 %, jo tā noiets 2. gadā pieauga līdz EUR 30 miljoniem. 4. gadā un turpmāk B tirgus daļa ir 20 %, jo tā noiets ik gadu ir EUR 40 miljoni. C tirgus daļa produktu tirgū 1. un 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 5 % un turpmāk 7,5 %.

Tā kā gan A un B, gan A un C licences nolīgumi ir noslēgti starp nekonkurējošām pusēm un A, B un C individuālās tirgus daļas katru gadu ir zem 30 %, abi nolīgumi ir TNGAR “drošības zonā”.

2. piemērs

Situācija ir tāda pati kā 1. piemērā, taču šajā gadījumā B un C darbojas dažādos ģeogrāfiskajos tirgos. Ir konstatēts, ka Xeran un tā aizstājēju kopējā ikgadējā tirgus vērtība katrā ģeogrāfiskajā tirgū ir EUR 100 miljoni.

Šajā gadījumā A tirgus daļa konkrētajos tehnoloģiju tirgos ir jāaprēķina atsevišķi, ņemot vērā produktu noieta datus par katru no šiem diviem ģeogrāfiskajiem tirgiem. Tirgū, kurā darbojas B, A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir uzņēmuma B Xeran noiets. Tirgū, kurā darbojas B, A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir uzņēmuma B Xeran noiets. Tā kā šajā piemērā tiek pieņemts, ka tirgus kopējā vērtība ir 100 miljoni euro, tas ir, puse no 1. piemēra tirgus apjoma, A tirgus daļa 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 15 % un turpmāk – 40 %. B tirgus daļa 2. gadā ir 25 %, 3. gadā 30 % un turpmāk – 40 %. 2. un 3. gadā ne A, ne B tirgus daļa nepārsniedz 30 % robežlielumu. Taču, sākot no 4. gada, šis robežlielums tiek pārsniegts, un tas nozīmē, ka saskaņā ar TNGAR 8. panta e) punktu pēc 6. gada uzņēmumu A un B licences nolīgumam vairs nevar piemērot atbrīvojumu, un nolīgums ir jāvērtē individuāli. Tirgū, kurā darbojas C, uzņēmuma A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir uzņēmuma C Xeran noiets.

Tirgū, kurā darbojas C, uzņēmuma A tirgus daļa ir atkarīga no tā, kāds ir uzņēmuma C Xeran noiets. Līdz ar to A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū, pamatojoties uz uzņēmuma C iepriekšējā gada noietu, 2. gadā ir 0 %, 3. gadā 10 % un turpmāk – 15 %. C tirgus daļa produktu tirgū ir tāda pati: 2. gadā 0 %, 3. gadā 10 % un turpmāk – 15 %. Tādējādi uzņēmumu A un C licences nolīgums visu laiku ir “drošības zonā”.

Licencēšana starp konkurentiem

3. piemērs

Uzņēmumi A un B, pārdodot ķīmisku produktu, darbojas vienā un tajā pašā konkrētajā produktu un ģeogrāfiskajā tirgū. Katram no šiem uzņēmumiem ir savstarpēji atšķirīgas tehnoloģijas patents, ko izmanto šā produkta ražošanai. 1. gadā A un B paraksta savstarpēju licences nolīgumu, ar kuru tie viens otram izsniedz licenci par savas tehnoloģijas izmantošanu. 1. gadā A un B ražo, izmantojot tikai katrs savu tehnoloģiju, un A pārdod produktu EUR 15 miljonu vērtībā, bet B – EUR 20 miljonu vērtībā. Sākot no 2. gada, abi uzņēmumi izmanto gan katrs savu, gan otra uzņēmuma tehnoloģiju. Kopš tā laika produktu, kas ražots ar savu tehnoloģiju, A pārdod EUR 10 miljonu vērtībā un produktu, kas ražots ar uzņēmuma B tehnoloģiju, – EUR 10 miljonu vērtībā. Sākot no 2. gada, produktu, kas ražots ar savu tehnoloģiju, B pārdod EUR 15 miljonu vērtībā un produktu, kas ražots ar uzņēmuma A tehnoloģiju, – EUR 10 miljonu vērtībā. Ir noteikts, ka produkta un tā aizstājēju kopējā ikgadējā tirgus vērtība ir EUR 100 miljoni.

Lai licences nolīgumu novērtētu saskaņā ar TNGAR, ir jāaprēķina A un B tirgus daļas gan tehnoloģiju tirgū, gan produktu tirgū. A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir atkarīga no iepriekšējā gadā pārdotā produkta apjoma, ko A un B saražoja, izmantojot uzņēmuma A tehnoloģiju. Tādējādi 2. gadā A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 15 %, kas atspoguļo šā uzņēmuma 1. gadā realizēto ražošanas un pārdošanas vērtību 15 miljonu euro apmērā. Sākot no 3. gada, A tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 20 %, kas atspoguļo ar A tehnoloģiju saražotā produkta, ko ražojuši un pārdevuši A un B, noietu EUR 20 miljonu vērtībā (katram uzņēmumam – EUR 10 miljoni). Līdzīgi 2. gadā B tirgus daļa tehnoloģiju tirgū ir 20 % un pēc tam – 25 %.

A un B tirgus daļas produktu tirgū ir atkarīgas no attiecīgā produkta noieta iepriekšējā gadā neatkarīgi no izmantotās tehnoloģijas. A tirgus daļa produktu tirgū 2. gadā ir 15 % un pēc tam – 20 %. B tirgus daļa produktu tirgū 2. gadā ir 20 % un pēc tam – 25 %.

Tā kā nolīgums ir noslēgts starp konkurentiem, tad, lai tiem būtu piemērojams atbrīvojums, to kopējai tirgus daļai gan tehnoloģiju, gan produktu tirgū ir jābūt zem noteiktā tirgus daļas robežlieluma, kas ir 20 %. Ir skaidrs, ka šajā gadījumā tas tā nav. Kopējā tirgus daļa tehnoloģiju tirgū un produktu tirgū 2. gadā ir 35 % un pēc tam – 45 %. Tāpēc šis konkurentu noslēgtais nolīgums ir jāvērtē individuāli.

3.4. Grupu atbrīvojuma regulā ietvertie konkurences stingrie ierobežojumi

3.4.1. Vispārīgie principi

94. TNGAR 4. pantā ir ietverts konkurences stingro ierobežojumu saraksts. Ierobežojuma iekļaušana konkurences stingro ierobežojumu skaitā pamatojas uz ierobežojuma raksturu un pieredzi, kas liecina, ka šādi ierobežojumi gandrīz vienmēr negatīvi ietekmē konkurenci. Atbilstoši Tiesas un Vispārējās tiesas judikatūrai (53) šāds ierobežojums var izrietēt no nolīgumā skaidri izvirzītā mērķa vai no konkrētā gadījuma apstākļiem (skatīt 14. punktu). Stingrie ierobežojumi izņēmuma kārtā var būt objektīvi vajadzīgi konkrēta veida vai rakstura nolīgumam (54), un tādēļ nebūt Līguma 101. panta 1. punkta darbības jomā. Turklāt uzņēmumi vienmēr var saskaņā ar 101. panta 3. punktu atsaukties uz efektivitātes argumentu (55).

95. No TNGAR 4. panta 1. un 2. punkta izriet, ka, a tehnoloģiju nodošanas nolīgumā ir kāds no konkurences stingrajiem ierobežojumiem, viss šis nolīgums nokļūst ārpus grupu atbrīvojuma piemērošanas jomas. Saskaņā ar TNGAR stingros ierobežojumus nevar nodalīt no pārējā nolīguma. Turklāt Komisija uzskata, ka individuālā novērtējuma kontekstā maz ticams, ka konkurences stingrie ierobežojumi varētu atbilst visiem četriem 101. panta 3. punkta nosacījumiem (skatīt 18. punktu).

96. TNGAR 4. pantā ir paredzēts nošķīrums starp konkurentu nolīgumiem un nekonkurējošu pušu nolīgumiem.

3.4.2. Konkurentu nolīgumi

97. TNGAR 4. panta 1. punktā ir uzskaitīti stingrie ierobežojumi attiecībā uz licencēšanu starp konkurentiem. Saskaņā ar 4. panta 1. punktu TNGAR neattiecas uz nolīgumiem, kuru mērķis tieši vai netieši, atsevišķi vai kopā ar citiem faktoriem, ko puses var ietekmēt, ir kāds no turpmāk minētajiem: a) ierobežot kādas puses spēju noteikt cenas, pārdodot produktus trešām personām; b) ierobežot ražošanas apjomu, izņemot līguma produktu ražošanas apjoma ierobežojumus, kas licenciātam noteikti nesavstarpējā nolīgumā vai kas savstarpējā nolīgumā noteikti tikai vienam licenciātam; c) sadalīt tirgus vai klientus, izņemot, ja: i) licenciāram un/vai licenciātam nesavstarpējā nolīgumā ir noteikts pienākums, izmantojot licencētās tehnoloģiju tiesības, neražot ekskluzīvā teritorijā, kas rezervēta otrai pusei, un/vai neveikt aktīvo un/vai pasīvo pārdošanu ekskluzīvajā teritorijā vai ekskluzīvajai klientu grupai, kas rezervēta otrai pusei; ii) licenciātam nesavstarpējā nolīgumā ir noteikts ierobežojums veikt aktīvo pārdošanu ekskluzīvajā teritorijā vai ekskluzīvajai klientu grupai, kuru licenciārs iedalījis citam licenciātam, ja vien šis cits licenciāts licences līguma noslēgšanas brīdī nebija ar licenciāru konkurējošs uzņēmums; iii) licenciātam ir noteikts pienākums ražot līguma produktus vienīgi savām vajadzībām ar nosacījumu, ka licenciāts var bez ierobežojumiem aktīvi un pasīvi pārdot līguma produktus kā savu produktu rezerves daļas; iv) licenciātam nesavstarpējā nolīgumā ir noteikts pienākums ražot līguma produktus vienīgi konkrēta klienta vajadzībām, ja licence izdota, lai minētajam klientam nodrošinātu alternatīvu sagādes avotu; d) ierobežot licenciāta iespējas izmantot savu tehnoloģiju tiesības vai ierobežot jebkuras nolīguma puses iespējas nodarboties ar pētniecību un izstrādi, izņemot, ja šis pēdējais ierobežojums nepieciešams, lai novērstu licencētās zinātības izpaušanu trešām personām.

Konkurentu savstarpējo un nesavstarpējo nolīgumu nošķīrums

98. Attiecībā uz vairākiem stingrajiem ierobežojumiem TNGAR ir nošķirti savstarpēji un nesavstarpēji nolīgumi. Konkurentu savstarpējiem nolīgumiem stingro ierobežojumu sarakstā ir paredzētas stingrākas prasības salīdzinājumā ar nesavstarpējiem nolīgumiem. Savstarpēji nolīgumi ir pretlicencēšanas nolīgumi, kuros licencētās tehnoloģijas ir konkurējošas tehnoloģijas vai tādas, kuras var izmantot konkurējošu produktu ražošanai. Nesasvstarpējs nolīgums ir nolīgums, ar kuru tikai viena no pusēm licencē savas tehnoloģiju tiesības otrai pusei vai ar kuru pretlicencēšanas gadījumā licencētās tehnoloģijas nav konkurējošas tehnoloģijas un licencētās tiesības nevar tikt izmantotas konkurējošu produktu ražošanai. Tas vien, ka nolīgumā ir iekļauts atpakaļnodošanas pienākums vai ka licenciāts nodod atpakaļ licenci par saviem licencētās tehnoloģijas uzlabojumiem, nenozīmē, ka nolīgums TNGAR nozīmē uzskatāms par savstarpēju. Ja nesavstarpējs nolīgums vēlāk kļūst par savstarpēju nolīgumu, jo to pašu pušu starpā ir noslēgts otrs licences nolīgums, tām var būt jāpārskata pirmā licence, lai novērstu, ka nolīgumā ir iekļauts kāds stingrais ierobežojums. Vērtējot individuālus gadījumus, Komisija ņems vērā laiku, kas pagājis starp pirmā un otrā licences nolīguma noslēgšanu.

Cenu ierobežojumi konkurentu starpā

99. Konkurences stingrais ierobežojums, kas minēts TNGAR 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecas uz tiem konkurentu nolīgumiem, kuru mērķis ir cenu noteikšana produktiem, ko tirgo trešām personām, tostarp produktiem, kuros ietverta licencētā tehnoloģija. Cenu noteikšana starp konkurentiem ir mērķtiecīgs konkurences ierobežojums. Cenu noteikšana var izpausties kā tiešs nolīgums par konkrētu pieprasāmo cenu vai par cenrādi ar pieļaujamām maksimālajām atlaidēm. Nav svarīgi, vai nolīgums attiecas uz fiksētām, minimālajām, maksimālajām vai ieteicamajām cenām. Cenu noteikšana var tikt īstenota arī netieši, izmantojot nosacījumus, kas mazina motivāciju novirzīties no saskaņotā cenu līmeņa, piemēram, paredzot, ka licences atlīdzība palielināsies, ja produktu cenas tiks samazinātas zem noteikta līmeņa. Tomēr licenciātam noteikts pienākums maksāt noteiktu minimālo licences atlīdzību pats par sevi nav uzskatāms par cenu noteikšanu.

100. Ja licences atlīdzību aprēķina, balstoties uz konkrētā produkta noietu, licences atlīdzības lielums tieši ietekmē produkta robežizmaksas un līdz ar to tiešā veidā ietekmē produkta cenas (56). Konkurenti tādējādi var izmantot pretlicencēšanu ar savstarpējām mainīgajām licences atlīdzībām, ko izmanto kā līdzekli cenu koordinēšanai un/vai celšanai lejupējos produktu tirgos (57). Tomēr Komisija par cenu noteikšanu uzskatīs tikai tādus pretlicencēšanas nolīgumus ar savstarpējām mainīgajām licences atlīdzībām, ja nolīgumam nav nekāda konkurenci veicinoša mērķa un tas līdz ar to nav uzskatāms par labticīgu licences nolīgumu. Šādos gadījumos, kad nolīgums nerada nekādu papildu vērtību un tādējādi tam no uzņēmējdarbības viedokļa nav pamatota attaisnojuma, attiecīgā vienošanās ir neīsta un uzskatāma par karteli.

101. Stingrais ierobežojums, kas minēts TNGAR 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecas arī uz nolīgumiem, saskaņā ar kuriem licences atlīdzību aprēķina, balstoties uz visu produktu noietu neatkarīgi no tā, vai ir izmantota licencētā tehnoloģija. Uz šādiem nolīgumiem attiecas arī 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts, saskaņā ar kuru nedrīkst ierobežot licenciāta iespējas izmantot savu tehnoloģiju tiesības (skatīt šo pamatnostādņu 116. punktu). Vispārīgā gadījumā šādi nolīgumi ierobežo konkurenci, jo tie paaugstina izmaksas par konkurējošās paša licenciāta tehnoloģiju tiesību izmantošanu un ierobežo konkurenci, kas pastāvēja tad, kad nolīgums nebija noslēgts (58). Tas attiecas gan uz savstarpējiem, gan nesasvstarpējiem nolīgumiem.

102. Tomēr izņēmuma gadījumos nolīgums, kas paredz licences atlīdzības aprēķināšanu, pamatojoties uz visu produktu noietu, individuālā vērtējumā var atbilst 101. panta 3. punkta nosacījumiem, ja uz objektīvu faktoru pamata var secināt, ka ierobežojums ir nepieciešams, lai notiktu konkurenci veicinoša licencēšana. Tas var būt gadījums, kad bez ierobežojuma noteikšanas būtu neiespējami vai pārlieku sarežģīti aprēķināt un uzraudzīt licenciāta maksāto licences atlīdzību, piemēram, tāpēc, ka licenciāra tehnoloģija neatstāj redzamas pēdas galaproduktā un citu praktiski izmantojamu uzraudzības metožu nav.

Ražošanas apjoma ierobežojumi konkurentu starpā

103. Stingrais konkurences ierobežojums, kas minēts TNGAR 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, attiecas uz pušu savstarpējiem ražošanas apjoma ierobežojumiem. Ražošanas apjoma ierobežojums ir nosacījums attiecībā uz to, cik daudz konkrētā puse drīkst saražot un pārdot. 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts neattiecas uz ražošanas apjoma ierobežojumiem, kas licenciātam noteikti nesavstarpējā nolīgumā, un uz ražošanas apjoma ierobežojumiem, kas vienam no licenciātiem noteikti savstarpējā nolīgumā, ar nosacījumu, ka ražošanas apjoma ierobežojums attiecas tikai uz produktiem, kas ražoti, izmantojot licencēto tehnoloģiju. Tādējādi 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā kā stingrie ierobežojumi ir noteikti pušu savstarpējie ražošanas apjoma ierobežojumi un licenciāra ražošanas apjoma ierobežojumi attiecībā uz paša tehnoloģiju. Ja konkurenti vienojas par savstarpēju ražošanas apjoma ierobežojumu piemērošanu, nolīguma mērķis un iespējamās sekas ir tirgus ražošanas apjoma samazināšana. Tas pats attiecas uz nolīgumiem, kas samazina pušu stimulu palielināt ražošanas apjomu, piemēram, ja savstarpēja mainīgā licences atlīdzība par katru vienību palielinās līdz ar ražošanas apjoma palielināšanos vai ja katrai pusei tiek noteikts pienākums maksāt par noteikta ražošanas apjoma pārsniegšanu.

104. Nesavstarpēju daudzuma ierobežojumu labvēlīgākais traktējums ir balstīts uz apsvērumu, ka vienpusējs ierobežojums ne obligāti izraisa ražošanas apjoma samazināšanos tirgū, savukārt nesavstarpēja ierobežojuma gadījumā risks, ka nolīgums nav labticīgs licences nolīgums, ir arī mazāks. Ja licenciāts ir gatavs piekrist vienpusējam ierobežojumam, ir iespējams, ka nolīgums nodrošinātu reālu savstarpēji papildinošu tehnoloģiju integrāciju vai arī licenciāra augstvērtīgākās tehnoloģijas integrēšanu ar licenciāta ražošanas aktīviem, uzlabojot efektivitāti. Tāpat arī savstarpējā nolīgumā noteikts ražošanas apjoma ierobežojums tikai vienam no licenciātiem, iespējams, atspoguļo vienas puses licencētās tehnoloģijas augstāku vērtību un var kalpot, lai sekmētu konkurenci veicinošu licencēšanu.

Tirgu un klientu sadale starp konkurentiem

105. Konkurences stingrais ierobežojums, kas minēts TNGAR 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā, attiecas uz tirgu un klientu sadali. Nolīgumiem, ar kuriem konkurenti sadala tirgus un klientus, mērķis ir konkurences ierobežošana. Nolīgums, ar kuru konkurenti savstarpējā nolīgumā vienojas noteiktās teritorijās produktu neražot vai nenodarboties ar aktīvo un/vai pasīvo pārdošanu noteiktās teritorijās vai noteiktiem klientiem, kas rezervēti otrai pusei, uzskatāms par stingru ierobežojumu. Tādējādi, piemēram, savstarpēju izņēmuma licencēšanu starp konkurentiem uzskata par tirgus sadali.

106. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir piemērojams neatkarīgi no tā, vai licenciāts var brīvi izmantot savas tehnoloģiju tiesības. Ja licenciāts ir sagādājis iekārtas, kas nepieciešamas licenciāra tehnoloģijas izmantošanai attiecīgā produkta ražošanā, var būt dārgi uzturēt atsevišķu ražošanas līniju, kurā tiek izmantota cita tehnoloģija, lai apkalpotu klientus, uz kuriem attiecas ierobežojumi. Turklāt, ņemot vērā ierobežojumu potenciālu vājināt konkurenci, licenciātam var zust stimuls ražošanā izmantot pašam savu tehnoloģiju. Tāpat arī maz ticams, ka šādi ierobežojumi varētu būt nepieciešami, lai notiktu konkurenci veicinoša licencēšana.

107. Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) daļu stingrā ierobežojuma nav, ja licenciārs nesavstarpējā nolīgumā piešķir licenciātam izņēmuma licenci ražot noteiktā teritorijā, izmantojot licencēto tehnoloģiju, un tādējādi apņemas pats neražot līguma produktus šajā teritorijā un nepiegādāt līguma produktus no šīs teritorijas. Uz šādām izņēmuma licencēm grupu atbrīvojums attiecas neatkarīgi no teritorijas lieluma. Ja licence attiecas uz visu pasauli, tās izņēmuma raksturs nozīmē, ka licenciārs atturēsies no ieiešanas vai palikšanas tirgū. Grupu atbrīvojums attiecas arī uz gadījumiem, ja licenciātam nesavstarpējā nolīgumā nav atļauts ražot ekskluzīvā teritorijā, kas rezervēta licenciāram. Šādu nolīgumu mērķis var būt dot licenciāram un/vai licenciātam stimulu ieguldīt licencētajā tehnoloģijā un to pilnveidot. Tādējādi nolīguma mērķis ne obligāti ir tirgu sadale.

108. Saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) daļu un tā paša iemesla dēļ grupu atbrīvojums attiecas arī uz nesasvstarpējiem nolīgumiem, ar kuriem puses vienojas neveikt aktīvo vai pasīvo pārdošanu ekskluzīvā teritorijā vai ekskluzīvai klientu grupai, kas rezervēta otrai pusei. Piemērojot TNGAR, Komisija “aktīvās” un “pasīvās” pārdošanas jēdzienus interpretē saskaņā ar definīciju Pamatnostādnēs vertikālo ierobežojumu jomā (59). Licenciātam vai licenciāram noteiktajiem ierobežojumiem nodarboties ar aktīvo un/vai pasīvo pārdošanu otras puses teritorijā vai otras puses klientu grupai grupu atbrīvojums ir piemērojams tikai tad, ja šī teritorija vai klientu grupa ir ekskluzīvi rezervēta šai otrai pusei. Tomēr dažos konkrētos gadījumos nolīgumi, kuros ietverti šādi tirdzniecības ierobežojumi, individuālā gadījumā var atbilst 101. panta 3. punkta nosacījumiem, ja izņēmuma kārtā ekskluzivitāte tiek dalīta, piemēram, ja tas nepieciešams, lai novērstu īslaicīgu ražošanas apjoma nepietiekamību, kas radusies licenciāram vai licenciātam, kuram ekskluzīvi iedalīta attiecīgā teritorija vai klientu grupa. Šādos gadījumos licenciārs vai licenciāts, visticamāk, tik un tā ir pietiekami aizsargāts pret aktīvo un/vai pasīvo pārdošanu, lai tam būtu stimuls licencēt savu tehnoloģiju vai veikt darbam ar licencēto tehnoloģiju vajadzīgos ieguldījumus. Šādi ierobežojumi, pat ja tie ierobežo konkurenci, sekmētu konkurenci veicinošu tehnoloģijas izplatīšanu un šīs tehnoloģijas integrēšanu licenciāta ražošanas līdzekļos.

109. Tas, ka licenciārs noteiktā teritorijā ieceļ licenciātu par savu vienīgo licenciātu, kas nozīmē, ka trešām personām konkrētajā teritorijā netiks piešķirta licence nodarboties ar ražošanu, izmantojot licenciāra tehnoloģiju, arī nav stingrs ierobežojums. Šādas individuālas licencēšanas gadījumā grupu atbrīvojums ir piemērojams neatkarīgi no tā, vai nolīgums ir savstarpējs, jo nolīgums neietekmē pušu iespējas savās attiecīgajās teritorijās pilnībā izmantot savas tehnoloģiju tiesības.

110. Ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) daļu no stingro ierobežojumu saraksta ir izslēgti licenciātam nesavstarpējā nolīgumā noteikti ierobežojumi veikt aktīvo pārdošanu tādā teritorijā vai tādai klientu grupai, ko licenciārs iedalījis citam licenciātam, tādējādi uz šiem ierobežojumiem, ievērojot attiecīgo tirgus daļas robežlielumu, attiecas grupu atbrīvojums. Taču priekšnoteikums tam ir, ka nolīguma noslēgšanas brīdī aizsargātais licenciāts nebija licenciāra konkurents. Šādus ierobežojumus minētajā situācijā nav pamata uzskatīt par stingriem ierobežojumiem. Atļaujot, ka licenciārs licenciātam, kurš iepriekš nedarbojās tirgū, nodrošina aizsardzību pret aktīvo pārdošanu, ko veic licenciāti, kas ir licenciāra konkurenti un tādējādi jau bija nostabilizējušies attiecīgajā tirgū, iespējams, ka šādi ierobežojumi pamudinās licenciātu efektīvāk izmantot licencēto tehnoloģiju. No otras puses, ja licenciāti savā starpā vienojas aktīvi vai pasīvi nepārdot produktu noteiktās teritorijās vai noteiktām klientu grupām, šāds nolīgums radītu licenciātu karteli. Tā kā šāds nolīgums neietver tehnoloģijas nodošanu, TNGAR darbības joma uz to neattiektos.

111. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) daļā ir paredzēts vēl viens izņēmums no 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētā stingrā ierobežojuma, proti, ierobežojumi saistībā ar izmantošanu paša vajadzībām, tas ir, prasība, lai produktus, kuros ietverta licencētā tehnoloģija, licenciāts ražotu tikai savām vajadzībām. Ja līguma produkts ir sastāvdaļa, licenciāts tādējādi var būt spiests ražot šo sastāvdaļu tikai iestrādāšanai savos produktos un nepārdot šīs sastāvdaļas citiem ražotājiem. Tomēr licenciātam ir jādod iespēja pārdot šīs sastāvdaļas kā savu produktu rezerves daļas un tādējādi piegādāt tās trešām personām, kas nodarbojas ar šo produktu pēcpārdošanas apkalpošanu. Ierobežojumiem saistībā ar izmantošanu paša vajadzībām ir piemērojams grupu atbrīvojums, jo tie var būt nepieciešami, lai veicinātu tehnoloģijas izplatīšanos, jo īpaši starp konkurentiem. Šādi ierobežojumi ir apskatīti arī 4.2.5. iedaļā.

112. Visbeidzot, ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļu no stingro ierobežojumu saraksta ir izslēgts licenciātam nesavstarpējā nolīgumā noteikts pienākums ražot līguma produktus vienīgi konkrēta klienta vajadzībām, lai šim klientam nodrošinātu alternatīvu sagādes avotu. Tādējādi 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļas piemērošanas nosacījums ir tāds, ka licence vienīgi rada alternatīvu sagādes avotu konkrētajam klientam. Taču nav nosacījuma, ka var piešķirt tikai vienu šādu licenci. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļa attiecas arī uz situācijām, kad licence viena un tā paša klienta apgādāšanai ir piešķirta vairāk nekā vienam uzņēmumam. 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iv) daļa ir piemērojama neatkarīgi no licences nolīguma darbības ilguma. Piemēram, šis izņēmums ir piemērojams vienreizējai licencei ar mērķi izpildīt konkrēta klienta projekta prasības. Šādu nolīgumu potenciāls sadalīt tirgu ir ierobežots, ja licence ir izsniegta tikai ar mērķi apgādāt kādu konkrētu klientu. Jo īpaši šādos apstākļos nevar pieņemt, ka nolīgums liks licenciātam pārtraukt pašam savas tehnoloģijas izmantošanu.

113. Par stingriem ierobežojumiem nav uzskatāmi konkurentu nolīgumos ietvertie ierobežojumi, kas ļauj licenci izmantot tikai vienā vai vairākos produktu tirgos vai vienā vai vairākās tehniskā pielietojuma jomās (60). Uz šādiem ierobežojumiem grupu atbrīvojums līdz tirgus daļas 20 % robežlielumam attiecas neatkarīgi no tā, vai nolīgums ir savstarpējs. Attiecībā uz šādiem ierobežojumiem netiek uzskatīts, ka to mērķis ir sadalīt tirgus vai klientus. Taču, lai piemērotu grupu atbrīvojumu, ir izvirzīts nosacījums, ka pielietošanas jomas ierobežojumi drīkst attiekties vienīgi uz licencētajām tehnoloģijām. Piemēram, ja licenciāti tiek ierobežoti arī tehniskajās jomās, kurās tie var izmantot savas tehnoloģiju tiesības, attiecīgais nolīgums izraisa tirgus sadali.

114. Grupu atbrīvojumu piemēro neatkarīgi no tā, vai pielietojuma jomas ierobežojums ir simetrisks vai asimetrisks. Asimetrisks pielietojuma jomas ierobežojums savstarpējā licences nolīgumā nozīmē, ka abas puses drīkst izmantot attiecīgās licencētās tehnoloģijas tikai atšķirīgās pielietojuma jomās. Ja vien pusēm nav noteikti ierobežojumi savu tehnoloģiju izmantošanā, netiek pieņemts, ka nolīgums liek pusēm izbeigt vai nesākt ražošanu tām pielietojuma jomām, uz kurām attiecas otrai pusei izdotā licence. Pat ja licenciāti ir sagādājuši iekārtas licencētās tehnoloģijas izmantošanai licences pielietojuma jomā, var nebūt nekādas ietekmes uz aktīviem, ko izmanto ražošanai ārpus licences darbības jomas. Šajā ziņā ir svarīgi, ka ierobežojums attiecas uz skaidri noteiktiem produktu tirgiem, rūpniecības nozarēm vai pielietojuma jomām, nevis uz tajā pašā produktu tirgū vai tehniskā pielietojuma jomā ietilpstošo produktu pircējiem, kas sadalīti pa teritorijām vai klientu grupām. Pēdējā minētajā gadījumā tirgus sadales risks ir ievērojami lielāks (skatīt106. punktu iepriekš). Turklāt pielietojuma jomas ierobežojumi var būt vajadzīgi, lai sekmētu konkurenci veicinošu licencēšanu (skatīt (212. punktu).

Ierobežojumi attiecībā uz pušu iespējām nodarboties ar pētniecību un izstrādi

115. Konkurences stingrais ierobežojums, kas minēts 4. panta 1. punkta d) apakšpunktā, attiecas uz ierobežojumiem jebkuras puses iespējām nodarboties ar pētniecību un izstrādi. Abām pusēm jābūt iespējai brīvi veikt neatkarīgu pētniecību un izstrādi. Šis noteikums ir piemērojams neatkarīgi no tā, vai ierobežojums attiecas uz licencē ietvertu jomu vai citām jomām. Tomēr tas vien, ka puses vienojas nodrošināt viena otrai savu attiecīgo tehnoloģiju turpmākos uzlabojumus, nav uzskatāms par neatkarīgas pētniecības un izstrādes ierobežošanu. Šādu nolīgumu ietekme uz konkurenci ir jānovērtē, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus. 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts neattiecas arī uz vienai pusei noteiktiem ierobežojumiem nodarboties ar pētniecību un izstrādi kopā ar trešām personām, ja šis ierobežojums ir nepieciešams, lai nodrošinātu licenciāra zinātības neizpaušanu. Lai uz tiem attiektos izņēmums, ierobežojumiem, kas noteikti, lai aizsargātu licenciāra zinātību pret izpaušanu, ir jābūt nepieciešamiem šīs aizsardzības nodrošināšanai un samērīgiem. Piemēram, ja ar nolīgumu ir nozīmēti konkrēti licenciāta darbinieki, kas apmācāmi izmantot licencēto zinātību un būs atbildīgi par to, var pietikt ar to, ka licenciātam nosaka pienākumu neļaut šos darbiniekus iesaistīt pētniecībā un izstrādē kopā ar trešām personām. Tikpat piemēroti var būt citi drošības pasākumi.

Licenciāta paša tehnoloģijas lietošanas ierobežojumi

116. Saskaņā ar 4. panta 1. punkta d) apakšpunktu nedrīkst ierobežot arī licenciāta iespējas izmantot pašam savu konkurējošo tehnoloģiju tiesības ar nosacījumu, ka, to darot, tas neizmanto licenciāra licencēto tehnoloģiju tiesības. Attiecībā uz savu tehnoloģiju tiesībām licenciātam nedrīkst uzlikt ierobežojumus, ar ko nosaka, kur tas drīkst ražot vai pārdot, tehniskā pielietojuma jomas vai produktu tirgus, kuros tas drīkst ražot, cik daudz tas drīkst ražot vai pārdot un par kādu cenu. Tāpat tam nedrīkst pieprasīt maksāt licences atlīdzību par produktiem, kas ražoti, izmantojot paša tehnoloģiju tiesības (skatīt 100. punktu). Turklāt licenciātu nedrīkst ierobežot licencēt savas tehnoloģiju tiesības trešām personām. Ja licenciātam ir noteikti ierobežojumi izmantot savas tehnoloģiju tiesības vai tiesības veikt pētniecību un izstrādi, tiek samazināta licenciāta tehnoloģijas konkurētspēja. Rezultātā samazinās konkurence esošajos produktu un tehnoloģiju tirgos un vājinās licenciāta motivācija ieguldīt līdzekļus savas tehnoloģijas attīstīšanā un uzlabošanā. 4. panta 1. punkta d) apakšpunkts neattiecas uz licenciātam noteiktiem ierobežojumiem izmantot trešo personu tehnoloģiju, kas konkurē ar licencēto tehnoloģiju. Kaut arī šādas nekonkurēšanas saistības var bloķēt trešās personas tehnoloģiju (skatīt 4.2.7. iedaļu), to parasti ietekmē netiek vājināta licenciātu motivācija ieguldīt līdzekļus savu tehnoloģiju attīstīšanā un uzlabošanā.

3.4.3. Nekonkurējošu pušu nolīgumi

117. TNGAR 4. panta 2. punktā ir uzskaitīti stingrie ierobežojumi licencēšanai nekonkurējošu pušu starpā. Šis noteikums paredz, ka TNGAR neattiecas uz nolīgumiem, kuru mērķis tieši vai netieši, atsevišķi vai kopā ar citiem faktoriem, ko puses var ietekmēt, ir kāds no turpmāk minētajiem: a) ierobežot kādas puses spēju noteikt cenas, pārdodot produktus trešām personām, neskarot iespēju noteikt maksimālo pārdošanas cenu vai ieteikt pārdošanas cenu, ja vien tā jebkuras puses spiediena vai piedāvāto stimulu dēļ nekļūst par fiksēto vai minimālo pārdošanas cenu; b) ierobežot teritoriju, kurā, vai klientu loku, kuram licenciāts var pasīvi pārdot līguma produktus, izņemot: i) pasīvās pārdošanas ierobežojumu ekskluzīvā teritorijā vai ekskluzīvai klientu grupai, kas rezervēta licenciāram; ii) pienākumu ražot līguma produktus tikai savām vajadzībām ar nosacījumu, ka licenciāts var bez ierobežojumiem aktīvi un pasīvi pārdot līguma produktus kā savu produktu rezerves daļas; iii) pienākumu ražot līguma produktus vienīgi konkrēta klienta vajadzībām, ja licence izdota, lai minētajam klientam nodrošinātu alternatīvu sagādes avotu; iv) ierobežojumu pārdot galalietotājiem, kurš noteikts licenciātiem, kas darbojas vairumtirdzniecības līmenī; v) ierobežojumu pārdot nepilnvarotiem izplatītājiem, kurš noteikts selektīvās izplatīšanas sistēmas dalībniekiem; c) ierobežot tāda licenciāta aktīvo vai pasīvo pārdošanu galalietotājam, kurš ir selektīvās izplatīšanas sistēmas dalībnieks un darbojas mazumtirdzniecības līmenī, neskarot iespēju aizliegt minētās sistēmas dalībniekam darboties neapstiprinātā vietā.

Cenu noteikšana

118. 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā minētais konkurences stingrais ierobežojums attiecas uz cenu noteikšanu, pārdodot produktus trešām personām. Konkrētāk, minētais noteikums attiecas uz ierobežojumiem, kuru tiešais vai netiešais mērķis ir noteikt fiksētu vai minimālu pārdošanas cenu vai fiksētu vai minimālu cenu līmeni, kas ir jāievēro licenciāram vai licenciātam, pārdodot produktus trešām personām. Attiecībā uz nolīgumiem, kas tiešā veidā nosaka pārdošanas cenu, ierobežojums ir acīmredzams. Tomēr pārdošanas cenu noteikšanu var panākt arī netiešā veidā. Kā piemērus var minēt nolīgumus, ar ko nosaka peļņas normas,