Regula nosaka, kuri statistikas dati dalībvalstīm jāiesniedz un kādai jābūt šo datu kvalitātei. Definīcijas ir izklāstītas Direktīvā 2008/98/EK par atkritumiem (Atkritumu pamatdirektīva). Dalībvalstis var izvēlēties konkrēto metodi atkritumu statistikas sagatavošanai. Tādējādi tās var lietot esošas datu vākšanas sistēmas, samazinot administratīvo slogu, kas veidojas, izpildot Regulas prasības. Regulā paredzēta primārā statistika, tas ir, tieši vai no administratīviem avotiem savākti dati, nevis dati, kas atvasināti no citas statistikas.

Dažas valstis sniedz konfidenciālus datus, kurus Komisija (Eurostat) nedrīkst publicēt. Tad jāievēro sekundārā konfidencialitāte, proti, turpmākus datus nepublicē, lai novērstu to, ka jebkurš lietotājs var atvasināt vai izsecināt konfidenciālus valsts datus. Lai samazinātu to datu daļu, kurus sekundārās konfidencialitātes dēļ nevar publicēt, Komisija (Eurostat) pārtrauca publicēt vairākus apkopotos statistikas datus, piemēram, par dzīvnieku vai augu izcelsmes atkritumiem.

Salīdzinot ar 2010. pārskata gadu, 2018. gada datos par atkritumu radīšanu ievērojami samazinājās anketās nenorādīto vērtību skaits, kā arī to dalībvalstu un EBTA valstu skaits, kuras sniedza šādas daļēji nepilnīgas atbildes. Sniedzot 2010. pārskata gada datus, par trūkstošām vērtībām ziņoja astoņas valstis, bet 2018. pārskata gadā tā darīja vairs tikai viena valsts. Kopējais trūkstošo vērtību skaits samazinājās no 1668 2010. pārskata gadā līdz tikai vienai 2018. pārskata gadā.

Validācijas rezultāti rāda, ka ekonomikas nozare atkritumu radīšanas datos tiek norādīta pietiekami precīzi. Gadījumi, kad norādīta maz ticama nozare, ir reti. Tādus gadījumus parasti atklāj validēšanas laikā, līdz ar to tie būtu izskaidroti vai izlaboti. Izņēmums ir nolietoti transportlīdzekļi. Mājsaimniecības un mazie uzņēmumi bieži neveic sava nolietotā transportlīdzekļa reģistrācijas atcelšanu; to drīzāk veic autoserviss vai automobiļu tirgotājs, un līdz ar to dati ir par saimnieciskās darbības kategoriju (NACE 2. red. klase), kas atšķiras no automašīnas īpašnieka kategorijas. Šī problēma mazinās ļoti lēni, jo vairums dalībvalstu paļaujas uz administratīvajiem datiem par nolietotajiem transportlīdzekļiem.

·Kategorijā “veselības aprūpes un bioloģiskie atkritumi” atšķirība starp bīstamajiem un nebīstamajiem atkritumiem ir atkarīga no valsts tiesību aktiem. Piemēram, mirstīgās atliekas vai zāles jāapstrādā citādi, un šīs atšķirības nav iespējams atbilstoši novērtēt, līdz ar to rodas problēmas salīdzināt šo atkritumu kategoriju dažādās dalībvalstīs.

Dalībvalstīm jāvāc statistika par atkritumu radīšanu visās ekonomikas nozarēs un mājsaimniecībās. Šajā statistikā jāiekļauj dati par reģenerācijas un apglabāšanas darbībās radītajiem atkritumiem jeb tā dēvētajiem sekundārajiem atkritumiem. Statistikai jāaptver arī dati par mazo uzņēmumu (mazāk nekā 10 darbinieki) radītajiem atkritumiem, lai gan atbilstoši Regulas 3. panta 2. punktam šādi mazie uzņēmumi būtu pēc iespējas jāatbrīvo no dalības apsekojumos, ja vien tie nerada būtisku daudzumu atkritumu. Ja netiek aptaujāti mazie uzņēmumi, datus vai nu vāc no administratīviem avotiem, vai veic novērtējumus.

Līdz ar to atkritumu radīšanas un atkritumu apstrādes atšķirības nerada šo abu kategoriju statistikas datu atšķirīgā kvalitāte. Tā vietā šie dati atspoguļo abu kategoriju atšķirības mērķa un izmantoto jēdzienu ziņā. Tomēr atkarībā no atkritumu klases atšķirībai būtu jāietilpst noteiktās robežvērtībās. Ja šīs robežvērtības pārsniedz, Komisija (Eurostat) pieprasīs dalībvalstij skaidrojumu.

·Par nolietotiem transportlīdzekļiem vai nolietotām iekārtām tiek ziņots tikai saistībā ar atkritumu radīšanas statistiku. Transportlīdzeklis sastāv no dažādiem materiāliem, piemēram, metāla un plastmasas. Par šiem materiāliem tad arī tiek ziņots atkritumu apstrādes statistikas datos. Atkritumu apstrādi mēra apstrādes ķēdes beigās, t. i., pēc atbrīvošanās no atkritumiem un atkritumu šķirošanas. Tādējādi par transportlīdzekļiem un līdzīgām iekārtām atkritumu apstrādes statistikas datos ziņo tikai izņēmuma gadījumos.

·Nozīme ir arī ūdens saturam atkritumos. Ziņojumos visu atkritumu kategoriju svars, izņemot dūņas, tiek mērīts pēc svara mitrā veidā. Priekšapstrādes procesa laikā, piemēram, pirms atkritumu apglabāšanas (šķidro atkritumu apstrāde, piemēram, infiltrāts vai emulsija no eļļas/ūdens), tiek zaudēts liels šķidruma daudzums, līdz ar to pēdējā apstrādes fāzē atkritumi nonāk daudz vieglāki.

8.Uzlabošanas pasākumi

Rokasgrāmatas par atkritumu statistiku 2013. gada versiju pārskatīja 2022. gadā. 2022. gada redakciju padarīja pieejamu dalībvalstīm 2022. gadā īstenotās datu vākšanas vajadzībām. 2023. gadā rokasgrāmatu atjauninās, iekļaujot norādes par to, kā salāgot atkritumu radīšanas un atkritumu apstrādes datus. Tiklīdz to pabeigs, pārskatītā rokasgrāmata tiks publicēta. Svarīgākie līdz 2022. gada martam veiktie atjauninājumi attiecās uz šādiem jautājumiem:

·Ticami un maz ticami atkritumu plūsmu apstrādes veidi. Validējot dažkārt atklājas maz ticami atkritumu apstrādes veidi, piemēram, nolietoto transportlīdzekļu aizbēršana vai metāla atkritumu sadedzināšana, un šādi dati ir jālabo. Pārskatītā rokasgrāmata paātrinās validēšanu un datu publicēšanu, samazinot vajadzīgo labojumu daudzumu.

·Nolietoto transportlīdzekļu attiecināšana uz saimnieciskām darbībām un mājsaimniecībām.

·Sausās un mitrās masas aprēķināšana.

·Tika pieņemti konkrēti kritēriji par atkritumu cikla beigām attiecībā uz stiklu, dzelzi, tēraudu, alumīnija un vara lūžņiem, un tos vajadzēja iestrādāt rokasgrāmatā.

·Precīzāks aizbēršanas, apglabāšanas un pastāvīgas uzglabāšanas nodalījums.

·Tika integrēti juridiskie labojumi, kas veikti pēc 2010. gada versijas.

Lielāko daļu labojumu dalībvalstis jau bija ieviesušas. Tos izstrādāja kā vadlīnijas un apsprieda Eurostat atkritumu statistikas ekspertu grupā. Šīs vadlīnijas iekļāva pārskatītajā rokasgrāmatā, apkopojot visu metodiku vienā dokumentā.

9.Izmaksas un slogs



Dalībvalstis, sagatavojot kvalitātes ziņojumus, apņemas pēc iespējas nenoslogot uzņēmumus ziņošanas jomā. Par to liecina pieaugošais to valstu skaits, kuras vāc informāciju par ziņošanas slogu. Informācija tiek savākta no respondentiem, izmantojot anketas, vai arī noteikta īpašos pētījumos. Aptuveni puse dalībvalstu izmanto administratīvos datus kā galveno avotu atkritumu statistikas ieguvei, līdz ar to neapgrūtinot datu sniedzējus ar papildu anketām. Citas valstis izmanto administratīvos datus kā vienu no daudziem datu avotiem. Mazie uzņēmumi ir atbrīvoti no apsekojumiem dažādos veidos.

Arvien vairāk dalībvalstu ir ieviesušas vai plāno ieviest elektroniskās ziņošanas sistēmas. Šādās sistēmās atkritumu jomas tiesību aktos prasītos datus automātiski nosūta no atkritumu apstrādes iekārtām uz valstu statistikas iestādēm.

10.Panāktais un turpmākā rīcība

Dalībvalstu iesniegto datu pilnīgums gadu gaitā ir ievērojami uzlabojies. Valstu atkritumu statistika par atkritumu kategorijām un nozarēm ir kļuvusi ievērojami salīdzināmāka. Ir panākts pilnīgs datu aptvērums dalībvalstīs un EBTA valstīs. Kopumā dalībvalstu un EBTA valstu dati ir kvalitatīvi. Divu Rietumbalkānu valstu sniegtie dati ir atbilstošas kvalitātes; pārējo Rietumbalkānu valstu dati vēl jāuzlabo.

Atkritumu jomas tiesību akti, kas pārskatīti aprites ekonomikas rīcības plāna ietvaros, ietver precīzākus noteikumus par atkritumu apstrādes darbību mērījumiem un precīzākas definīcijas. Atkritumu pamatdirektīvas 2018. gada grozījumam paredzama ierobežota ietekme uz atkritumu statistikas datu vākšanu, kura šobrīd norisinās par 2020. pārskata gadu.