Eiropas Parlamenta rezolūcija par starptautiskā terorisma apkarošanas ārējo dimensiju (2006/2032(INI))



Oficiālais Vēstnesis 287 E , 29/11/2007 Lpp. 0524 - 0535



P6_TA(2007)0050 Starptautiskā terorisma apkarošanas ārējā dimensija Eiropas Parlamenta rezolūcija par starptautiskā terorisma apkarošanas ārējo dimensiju (2006/2032(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Līgumu par Konstitūciju Eiropai, - ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību V sadaļas 6. un 7. pantus, - ņemot vērā 1948. gada 10. decembra Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, - ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, ko parakstīja Romā 1950. gada 4. novembrī, - ņemot vērā Eiropas Padomes pieņemto Eiropas Konvenciju par terorisma apkarošanu, kas parakstīta Strasbūrā 1977. gada 27. janvārī, - ņemot vērā trīspadsmit pašreiz spēkā esošos Apvienoto Nāciju Organizācijas dokumentus starptautiskā terorisma novēršanas un izskaušanas jomā un četrus 2005. gadā pieņemtos dokumentus, kas vēl nav stājušies spēkā, Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1368 un 1373 (2001), un 1267 (1999), kā arī Ģenerālās Asamblejas 2006. gada 8. septembra Rezolūciju A/RES/60/288 par Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējo terorisma apkarošanas stratēģiju un tai pievienoto rīcības plānu, - ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūciju 1267(1999), ko ES īsteno ar Padomes 2002. gada 27. maija Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu bin Ladenu, Al-Qaeda tīklu un Taliban [1], - ņemot vērā ANO 2005. gada pasaules augstākā līmeņa sanāksmes rezultātus par terorismu (Ģenerālās Asamblejas Rezolūciju A/RES/60/1), - ņemot vērā ANO ģenerālsekretāram 2006. gada 13. novembrī iesniegto augsta līmeņa grupas ziņojumu "Civilizāciju alianse", - ņemot vērā savstarpējās aizsardzības klauzulu, kas paredzēta Vašingtonas Līguma 5. pantā un uz ko NATO dalībvalstis atsaucās 2001. gada 12. septembrī, tādējādi apzīmējot teroristu 2001. gada 11. septembra uzbrukumu Pasaules tirdzniecības centram kā ārēju uzbrukumu Amerikas Savienotajām Valstīm - ņemot vērā Eiropas drošības stratēģiju "Droša Eiropa labākā pasaulē", ko Eiropadome pieņēma 2003. gada 12. decembrī, un tajā pašā dienā pieņemto Eiropas Savienības stratēģiju cīņai pret masu iznīcināšanas ieroču izplatību, - ņemot vērā ziņojumu "Cilvēku drošības doktrīna Eiropai — Eiropas drošības iespēju darba grupas Barselonas ziņojums", kas ES Augstajam pārstāvim kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) jomā iesniegts 2004. gada 15. septembrī, - ņemot vērā Eiropadomes 2004. gada 25. un 26. marta Briseles sanāksmes secinājumus un jo īpaši 2004. gada 25. marta Eiropadomes sanāksmes deklarāciju par terorisma apkarošanu, kurā tika ietverta solidaritātes klauzula, - ņemot vērā Eiropas Savienības pārskatīto rīcības plānu terorisma apkarošanai, ko Eiropadome pieņēma 2001. gada 21. septembrī, un Padomes pārskatīto 2004. gada 15. jūnija rīcības plānu/ceļa karti, kuru Eiropadome atbalstīja tās 2004. gada 17. un 18. jūnija sanāksmē, - ņemot vērā Eiropadomes 2005. gada 14. un 15. decembra sanāksmē pieņemto Eiropas Savienības stratēģiju cīņai pret terorismu un tajā pašā dienā pieņemto Eiropas Savienības stratēģiju radikālisma un teroristu vervēšanas apkarošanas jomā, - ņemot vērā Madrides 2005. gada 8.— 11. marta starptautiskās augstākā līmeņa sanāksmes par demokrātijas, terorisma un drošības jautājumiem secinājumus, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāra 2006. gada 27. aprīļa ziņojumu "Vienoti pret terorismu — ieteikumi globālai terorisma apkarošanas stratēģijai" (A/60/825), - ņemot vērā ANO augsta līmeņa prominentu personu darba grupas draudu, izaicinājumu un pārmaiņu jomā 2004. gada 2. decembra ziņojumu "Drošāka pasaule — mūsu kopējā atbildība" un ANO ģenerālsekretāra ziņojumu "Lielākā brīvībā — ceļā uz attīstību, drošību un cilvēktiesībām visiem" 2005. gada 21. marta augstākā līmeņa sanāksmei par reformām, - ņemot vērā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Rīcības kodeksu cīņai pret terorismu, ko pieņēma Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu augstākā līmeņa sanāksmē Barselonā 2005. gada 27. un 28. novembrī, - ņemot vērā ES un Amerikas Savienoto Valstu 2004. gada 26. jūnija deklarāciju par cīņu pret terorismu un 2005. gada 20. jūnija deklarāciju sadarbības pastiprināšanu ieroču neizplatīšanas un terorisma apkarošanas jomā un 2006. gada 21. jūnija deklarāciju no Vīnes augstākā līmeņa sanāksmes, ar nopietnām bažām atzīmējot Centrālās izlūkošanas pārvaldes slepeno aizturēšanas programmu, kuras eksistenci prezidents Bušs apstiprināja 2006. gada 6. septembrī, - ņemot vērā Eiropas Savienības un Krievijas stratēģiju kopējas ārējās drošības telpas izveidei, ko 2005. gada 10. maijā parakstīja ES un Krievijas 15. augstākā līmeņa sanāksmē, - ņemot vērā nesen atklāto ļoti bīstamo teroristu organizāciju pastāvēšanu Italijā un Francijā, - ņemot vērā ES un Dienvidaustrumu Āzijas valstu apvienības (ASEAN) kopējo deklarāciju par terorismu, ko 2003. gada 27. janvārī parakstīja ES un ASEAN 14. ministru sanāksmē, - ņemot vērā 2001. gada 11. oktobrī parakstīto ES un Āfrikas Vienotības organizācijas kopīgo deklarāciju par terorismu, - ņemot vērā Starptautiskās Krimināltiesas (ICC) Romas Statūtus, ko 1998. gada 17. jūlijā pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācijas pilnvaroto pārstāvju diplomātiskajā konferencē, - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 29. novembra paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai "Teroristu finansēšanas novēršana un cīņa pret to, izmantojot pastiprinātu koordināciju un lielāku bezpeļņas sektora pārredzamību, un ieteikums dalībvalstīm" (COM(2005)0620) un Komisijas 2005. gada 1. decembra memorands "Terorisma finansēšana: jaunas vadlīnijas dalībvalstu nacionālā līmeņa koordinācijas struktūrām un bezpeļņas sektora vārīgās vietas" (MEMO/05/460), - ņemot vērā savu 2005. gada 7. jūnija ieteikumu Eiropadomei un Padomei par ES rīcības plānu terorisma apkarošanas jomā [2], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas un Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas atzinumu (A6-0441/2006), A. tā kā starptautiskais terorisms (un tā ideoloģija) pašlaik rada vislielākos draudus starptautiskās sabiedrības drošībai, mieram, stabilitātei un demokrātijas vērtībām un, jo īpaši, tiešus draudus Eiropas iedzīvotājiem, ES dalībvalstīm, demokrātijai un tiesiskumam, kā arī Eiropas Savienības pamatvērtībām; B. apzinās terorisma, teroristisko organizāciju un to valstu un personu daudzveidību, kas terorismu sponsorē, finansē un praktizē savu mērķu sasniegšanai; apzinās aizvien pieaugošo un neprognozējamo rīcību, kuras pamatideja ir izmantot izdevīgu brīdi (jo īpaši saistībā ar tādu radikālu grupu terorismu, kuras apgalvo, ka aizstāv islāmu), un to, ka Eiropas Savienībai šādas rīcības apkarošanai ir jāīsteno visaptveroša (nevis tikai atbildes) politika; C. tā kā Eiropa, kas agrāk bija galvenokārt materiāli tehniskā atbalsta bāze, ir kļuvusi par plānotu uzbrukumu galveno mērķi; D. tā kā saskaņā ar Eiropas drošības stratēģiju cīņa pret terorismu ir Eiropas Savienības prioritāte un viena no galvenajām tās ārējās rīcības sastāvdaļām; E. tā kā drošības pamatā ārpus ES robežām ir jābūt Cilvēku drošības doktrīnas principiem, t. i., cilvēktiesību prioritārai lomai, daudzpusīguma obligātai ievērošanai, decentralizētai pieejai, kuras pamatā ir zināšanas par vietējo situāciju, reģionāli mērķi un skaidri noteiktas un likumīgas politiskās varas izveide; F. tā kā Eiropas Savienībai ir sava stratēģija cīņai pret terorismu, kura ir jāiekļauj daudzpusējā stratēģijā un kuras pamatā jābūt cilvēktiesību un tiesiskas valsts pamatprincipu ievērošanai bez jebkādiem nosacījumiem, ņemot vērā to, ka terorisms ir tiešs uzbrukums šīm tiesībām un principiem un ka jebkura rīcība, kas ir pretrunā ar minēto, ir demokrātijas sakāve; G. tā kā terorisms vienmēr ir kriminālnoziegums, kas nav attaisnojams nekādos apstākļos neatkarīgi no tā, kur un kas to pastrādā, un tā kā to nekad nedrīkst izmantot politisku mērķu sasniegšanai; H. tā kā terorisma upuri ir morāls atskaites punkts mūsu sabiedrībām un demokrātijai, un tā kā valsts iestādēm ir jāuzklausa viņu viedoklis un jānodrošina, ka to ņem vērā, pieņemot lēmumus cīņai pret tiem, kuri minētās personas ir padarījuši par upuriem; I. tā kā teroristu grupas, īstenojot savu sagūstīšanas un iefiltrēšanās stratēģiju, izmanto galēju nabadzību, nespēju nodrošināt cilvēktiesību ievērošanu un konstitucionālu pārvaldību, nespēju piekļūt apmācībai, sociālo atstumtību un kolektīvu vilšanos; J. tā kā terorisms var ļoti sekmīgi attīstīties sabiedrībā, kurā ir izteikta politiskā, sociālā, ekonomiskā, etniskā, reliģiskā un cita veida diskriminācija un netiek ievēroti demokrātijas un cilvēktiesību pamatprincipi; K. tā kā, lai efektīvi cīnītos pret terorismu, ir vajadzīgas detalizētas zināšanas par apkarojamo teroristu grupu, tās ideoloģiju un sociālo, politisko, ekonomisko un reliģisko vidi, kurā tā izveidojusies un kuru izmanto tās veidotāji un atbalstītāji; L. tā kā ir jāveic īpašas darbības, lai cīnītos ar katru atsevišķu teroristu organizāciju, ņemot vērā to, ka katrai no tām ir savi mērķi, struktūra un darbības veids, un tā kā īpaši specifiskas darbības ir jāveic cīņā pret organizāciju Al-Qaeda; M. tā kā terorisma draudi skar ne tikai konkrētus ģeogrāfiskos apgabalus un tā kā teroristu organizācijas atrodas gan šaipus, gan ārpus Savienības robežām un ir vairākkārt plaši parādījušas, ka spēj veikt uzbrukumus un vardarbības aktus visos kontinentos un pret vairākām valstīm vienlaikus; N. tā kā gan atsevišķas dalībvalstis, gan Eiropas Savienība un tās institūcijas jau ir bijušas starptautiskā terorisma tieši mērķi vai var par tādiem kļūt; O. tā kā līdz šim gūtā rūgtā pieredze liecina, ka neviena dalībvalsts saviem spēkiem nevar sekmīgi stāties pretī terorismam, un tā kā tādēļ ir ļoti svarīgi, lai Eiropas Savienība īstenotu, pirmkārt, vienotu ES mēroga politiku cīņai pret terorismu, izmantojot visus tiesību instrumentus un līdzekļus, kas ir tiesisku valstu un Eiropas Savienības rīcībā, un, otrkārt, efektīvu un demokrātiski kontrolētu starptautisko sadarbību cīņā pret starptautisko terorismu; P. tā kā, lai nodrošinātu efektīvu cīņu pret terorismu, ir būtiski sekmēt transatlantisko sadarbību un koordinēt un pilnīgi īstenot iepriekš minētās ES un ASV deklarācijas par cīņu pret terorismu, un par sadarbības pastiprināšanu ieroču neizplatīšanas un terorisma apkarošanas jomā, kā arī Vīnes augstākā līmeņa sanāksmē pieņemto deklarāciju; Q. tā kā, lai cīnītos pret starptautisko terorismu, ir cieši jāsaista iekšējie un ārējie drošības aspekti, un tā kā ES ir jātiecas uz holistisku un saskaņotu pieeju šai problēmai, ietverot visus pīlārus; R. apzinās, ka terorisma globālais apmērs prasa arī globālu atbildi, ar kuras palīdzību terorismu varētu apkarot visās tā izpausmēs, tostarp drošības, politiskajā, ekonomiskajā, sociālajā un kultūras jomā; S. tā kā Eiropas Savienība ir dibināta, pamatojoties uz noteiktām vērtībām, kas formulētas, piemēram, Kopenhāgenas kritērijos, un tā kā šo vērtību ievērošana kā vienīgais ilgtermiņa līdzeklis terorisma novēršanai ir jāveicina visā pasaulē; T. apzinās, ka cīņas pret terorismu ārējā un iekšējā dimensija ir savstarpēji saistītas un nedalāmas; U. tā kā vissvarīgākais cīņā pret terorismu ir centieni to novērst, tāpēc ir rūpīgi jāizvērtē izlūkdienestu ziņojumi, kā liecināja daži atkārtoti izdarītie uzbrukumi; V. tā kā, lai nodrošinātu efektīvu Eiropas Savienības rīcību cīņā pret terorismu, ir ļoti svarīgi sekmēt ES institūciju, dalībvalstu un to attiecīgo izlūkdienestu, kā arī ES specializēto aģentūru (piemēram, Europol un Eurojust) ciešu sadarbību un labāku informācijas apmaiņu; W. tā kā ES terorisma apkarošanas koordinatoram ir būtiska loma un tādēļ viņam ir jāpiešķir lielākas pilnvaras un resursi; X. tā kā, lai efektīvi apkarotu starptautisko terorismu, Eiropas Savienībai ir jāizstrādā visaptveroša un aktīva politika, nevis tikai reaģējoša novēršanas, aizsardzības un apspiešanas politika; Y. tā kā, lai cīņa pret starptautisko terorismu un tā ideoloģiju būtu efektīva, tās pamatā jābūt ES un tās dalībvalstu patiesai pārliecībai un ciešai apņēmībai, un, to īstenojot, jāspēj paļauties uz izprotošas un labi informētas sabiedriskās domas atbalstu; Z. tā kā dalībvalstis nedrīkst kavēties visu to saistību īstenošanā, kuras ir saistītas ar cīņu pret terorismu un kuru pamatā ir sadarbība terorisma apkarošanā gan Eiropas Savienības, gan starptautiskā mērogā; AA. ir pārliecināts, ka kādas kultūras, civilizācijas vai reliģijas iztēlošana nelabvēlīgā gaismā terorisma apkarošanas vārdā ir kļūda, kurai var būt negatīvas sekas; AB. tā kā islāma terorisma upuru vidū ir arī paši musulmaņi, jo islāma terorisms ir saistīts ar iekšējiem konfliktiem musulmaņu pasaulē un cīņu par varu un dabas resursiem, tostarp naftu, Starptautiskā terorisma apkarošanas ārējā aspekta pamatprincipi 1. atbalsta viedokli, ka ir jāizvirza stratēģisks mērķis apkarot terorismu globālā mērogā, ievērojot cilvēktiesības un par galveno uzskatot mērķi panākt lielāku drošību Eiropas Savienībā, un ļaut tās pilsoņiem dzīvot patiesā brīvības, drošības un taisnīguma vidē; piekrīt Padomes viedoklim, ka neatkarīgi no citām terorisma formām vislielākos draudus Eiropai pašlaik rada vardarbīgas radikālas grupas, kas apgalvo, ka aizstāv islāmu, piemēram, noziedzīgais Al Qaeda tīkls un grupas, kuras ir ar to saistītas vai iedvesmojas no tā ideoloģijas; 2. uzsver, ka Eiropas Savienībai, tās dalībvalstīm un partnervalstīm ir jāizstrādā vispārēja stratēģija terorisma apkarošanai, ievērojot pamatprincipus, kas ir arī Apvienoto Nāciju Organizācijas darbības pamatā, īstenojot dažādu tautu, kultūru, reliģiju un civilizāciju konstruktīvu un nopietnu dialogu, kurā ņem vērā attiecīgos priekšstatus un bažas, un ievērojot starptautisko tiesību normas; 3. aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, lai netiktu stigmatizētas atsevišķas no dažādām diasporām nākušu personu grupas, kas dzīvo Eiropas teritorijā, un īpaši cīnīties pret ksenofobiju un jebkādiem cilvēktiesību pārkāpumiem pret imigrantu un bēgļu kopienām, kā arī atbalstīt palīdzības projektus attīstības jomā, ko īsteno migranti vai migrantu asociācijas; 4. izsaka nožēlu par to, ka ANO 2005. gada pasaules augstākā līmeņa sanāksmē neizdevās panākt vienošanos par visaptverošu terorisma definīciju, un uzsver, ka ir jāizstrādā visiem pieņemama starptautiskā terorisma definīcija; tādēļ aicina Padomi pieņemt kopēju nostāju, ar ko nosaka terorisma definīciju, pamatojoties uz Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmumu 2002/475/TI par terorisma pakarošanu [3] un ņemot vērā iepriekšējā ANO ģenerālsekretāra Kofi Annana ierosināto definīciju [4]; 5. uzsver, ka steidzami ir pareizā un pilnīgā veidā jāīsteno visi tie politiskie pasākumi, kas visaugstākajā politiskajā līmenī pieņemti saistībā ar Eiropas Savienības stratēģiju cīņai pret terorismu, rīcības plānu un stratēģiju radikālisma apkarošanas un teroristu vervēšanas jomā, lai šajos dokumentos iekļautie ambiciozie mehānismi un priekšlikumi iespējami drīzāk tiktu īstenoti, izmantojot īpašus un efektīvus praktiskus pasākumus terorisma apkarošanai; 6. atzinīgi vērtē ANO Ģenerālajā Asamblejā 2006. gada 8. septembrī pieņemto Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējo terorisma apkarošanas stratēģiju un tai pievienoto rīcības plānu; uzsver, ka terorisms ir jāapkaro visās tā izpausmēs un veidos un visiem pieejamajiem līdzekļiem, ievērojot ANO Statūtus, kā noteikts Drošības padomes Rezolūcijā Nr. 1624(2005); izsaka bažas par kavēšanos, pieņemot vispasaules konvenciju par starptautisko terorismu; mudina Eiropas Savienības un dalībvalstu institūcijas turpināt neatlaidīgi strādāt pie tā, lai panāktu starptautisku konsensu, kas ļautu, no vienas puses, pieņemt vispārēju konvenciju un, no otras puses, efektīvi īstenot pasākumus, kuri paredzēti minētajā stratēģijā un rīcības plānā; 7. izsaka nožēlu, ka, neraugoties uz terorisma draudiem, dažas dalībvalstis joprojām nav parakstījušas un/vai ratificējušas dažus no sešpadsmit ANO starptautiskajiem aktiem terorisma apkarošanas jomā; norāda, ka pagaidām tikai divas valstis ir ratificējušas trīspadsmit konvencijas un 78 valstis ir ratificējušas divpadsmit konvencijas vai pievienojušās tām; īpaši raizējas par to, ka 33 citas valstis ir ratificējušas tikai sešas vai vēl mazāk šādu starptautisko konvenciju vai pievienojušās tām; 8. aicina tās Eiropas Savienības dalībvalstis un to partnervalstis, kas to vēl nav izdarījušas, īsā laikā pieņemt attiecīgos valsts tiesību aktus, kuri vajadzīgi minēto konvenciju efektīvai īstenošanai, un par to laikus informēt attiecīgās Apvienoto Nāciju Organizācijas iestādes; 9. iesaka Eiropas Savienībai tās ārējās darbībās izmantot atbilstošus līdzekļus, lai iedrošinātu valstis pievienoties visiem vispārējiem tiesību aktiem cīņā pret terorismu, un vajadzības gadījumā ieviest attiecīgos valsts tiesību aktus, kas vajadzīgi šo konvenciju un protokolu noteikumu īstenošanai, saņemot arī ANO ekspertu atbalstu; 10. uzsver, ka Eiropas Savienības ārējās darbībās starptautiskā terorisma apkarošanas jomā galvenā uzmanība ir jāvelta terorisma novēršanai, lai nodrošinātu, ka radikālas vai ekstrēmistu grupas un valstis neizmanto vai neatbalsta terorismu kā stratēģiju savu mērķu sasniegšanai; mudina dalībvalstis attīstīt lielākas institucionālās spējas terorisma apkarošanā; uzskata, ka kopumā mērķi attiecībā uz terorisma novēršanu, kas izklāstīti Eiropas Savienības stratēģijā cīņai pret terorismu, atbilst minētajam uzdevumam; 11. aicina ES nodrošināt, lai terorisma apkarošanas pasākumi neierobežotu dienvidu valstu plašsaziņas līdzekļu spējas pilnīgi neatkarīgi atspoguļot nabadzīgo un neaizsargāto iedzīvotāju tiesību jautājumus un publicēt informāciju, kas ir būtiska, lai noteiktu, kādu konkrētu palīdzību sniegt šīm valstīm; 12. aicina valstis, ar kurām ES ir uzsākusi iestāšanās sarunas vai kuras ir izteikušas vēlmi pievienoties ES, nekavējoties veikt pasākumus, lai likvidētu nacionālistiski noskaņotas un fanātiskas organizācijas, kas izrāda tiešu pretestību Eiropas Savienības demokrātiskajiem principiem un provocē nesaskaņas un rasu naidu; 13. atkārto, ka ir sistemātiski jārunā par to, ka terorisms nav attaisnojams un pieņemams nevienai amatpersonai vai privātpersonai nekādos apstākļos un nevienā kultūrā neatkarīgi no politiskiem, filozofiskiem, ideoloģiskiem, rasu, etniskiem, reliģiskiem vai citiem apsvērumiem, ko var izmantot, lai to attaisnotu, un ka ir jāizskauž visi faktori, kurus var izmantot teroristi, piemēram, upuru dehumanizācija, vardarbīgu konfliktu uzliesmojums un ieilgšana, slikta pārvaldība, pilsoņu tiesību neievērošana vai cilvēktiesību pārkāpumi, diskriminācija reliģisku vai etnisku iemeslu dēļ, politiska atstumtība un sociālekonomiska marģinalizācija; 14. uzskata, ka ir tikpat svarīgi, lai Eiropas Savienības ārējās darbības starptautiskā terorisma apkarošanas jomā, ievērojot atbilstošo Eiropas Kopienu Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas praksi, būtu vērstas arī uz to, lai nepieļautu teroristu piekļuvi līdzekļiem terora aktu veikšanai, piemēram, liedzot viņiem iespēju ceļot, piekļūt saziņas līdzekļiem un pievērsties jaunai pārliecībai, izmantot internetu savu mērķu sasniegšanai, saņemt finansiālu atbalstu, iesaistīties naudas atmazgāšanā, piekļūt ieročiem neatkarīgi no tā, vai tie ir parastie ieroči, kodolieroči, bioloģiskie, ķīmiskie vai radioaktīvie ieroči, un viegli veikt plānotos uzdevumus un sasniegt izvirzītos mērķus; 15. uzskata, ka aizsardzības pasākumi, kas ietverti Eiropas Savienības stratēģijā cīņai pret terorismu, atbilst minētajam mērķim, taču to faktiskā efektivitāte ir ārkārtīgi dažāda, un pastāv daudz citu iespēju Eiropas Savienības ārējo darbību jomā; 16. atkārto, ka ir jācīnās pret noziedzīgi iegūta kapitāla un naudas līdzekļu legalizēšanas plūsmu Eiropas Savienībā (līdz 2007. gada decembrim īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvu 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai [5]) un citviet, kā arī jāīsteno efektīva dažādu islāma labdarības organizāciju kontrole; 17. atzīmē, ka dalībvalstīm ir pienākums ievērot piesardzību attiecībā uz iespējamu terorismu, un iesaka izlēmīgāk izmantot visus Eiropas Savienībai tās ārējā darbībā pieejamos līdzekļus, lai, vajadzības gadījumā piemērojot sankcijas vai piespiedu pasākumus, valstis, kas sniedz atbalstu teroristu grupām un organizē, finansē, veicina vai sniedz atbalstu teroristiskām darbībām, atturētu no šādas rīcības; 18. atklāti atbalsta valstu terorisma apkarošanas spēju attīstību, veicinot tiesiskumu un cilvēktiesību ievērošanu un izveidojot efektīvas kriminālās tiesvedības sistēmas, kā arī veicinot kvalitatīvu izglītību un reliģisko un kultūras toleranci; šajā nolūkā mudina visas starptautiskās kopienas valstis nodrošināt to, ka pamudinājums veikt terora aktus ir aizliegts ar likumu, un novērst šādu rīcību, kā norādīts Apvienoto Nāciju Organizācijas 2006. gada 8. septembra Vispārējā terorisma apkarošanas stratēģijā; 19. uzskata — lai attīstītu terorisma draudu novēršanas spējas, valstīm, izmantojot praktiskus līdzekļus, ir nekavējoties jāvēršas pret teroristu organizāciju finansēšanu, jācenšas nodrošināt transporta drošību (kā to paredz Eiropas programma kritisko infrastruktūru aizsardzībai (EPCIP) (COM(2004)0702), jāizmanto interneta sniegtās iespējas terorisma apkarošanai, jāuzlabo iespējamo teroristu uzbrukumu mērķu aizsardzība un spēja reaģēt uz uzbrukumiem, un valstu spēja nepieļaut, lai teroristu rīcībā nonāktu parastie ieroči, kodolmateriāli, bioloģiski, ķīmiski un radioaktīvi materiāli; 20. uzsver nepieciešamību cīņā pret terorismu arī turpmāk aizsargāt cilvēktiesības un pamatbrīvības, izmantojot pieņemtos starptautiskos aktus un ņemot vērā to, ka cilvēktiesības ir vispārēja vērtība un Eiropas ārējās darbības neatņemama daļa, kā arī to, ka cilvēktiesību pārkāpšana faktiski ir skaidrs kaitējums cīņai pret terorismu un parāda demokrātijas sakāvi; tādēļ uzskata, ka vienīgie efektīvie līdzekļi starptautiskā terorisma apkarošanai ir juridiski līdzekļi un ka visas darbības, kuras nav pakļautas neatkarīgai starptautiskai kontrolei, piemēram, aizturēto ārkārtas pārsūtīšana vai cietumi, kuros neievēro starptautisko tiesisko regulējumu, ir jāaizliedz saskaņā ar starptautiskajām tiesībām; 21. uzskata, ka ir ļoti svarīgi, lai terorisma apkarošanas darbībām būtu pieejami pietiekami cilvēkresursi un budžeta resursi; izsaka atbalstu dažādajiem Komisijas priekšlikumiem šajā jomā; ierosina, ka, veicot Eiropas Drošības un aizsardzības politikas (EDAP) operācijas terorisma apkarošanai, kopējās izmaksas jāsedz no Eiropas Savienības budžeta; atbalsta starptautiska fonda izveidi, lai sniegtu ekonomisku palīdzību tām valstīm, kuru rīcībā ir mazāk līdzekļu, lai tās spētu sekmīgi pildīt savus pienākumus terorisma apkarošanas jomā; 22. uzskata, ka, no valsts palīdzības attīstības jomā finansējot dažādas darbības, kas saistītas ar terorisma novēršanu un apkarošanu, var vēl vairāk kaitēt izpratnei par valsts palīdzību attīstības jomā un tās galvenajam mērķim — nabadzības izskaušanai; 23. uzsver, ka ikvienā ES programmā, kas paredzēta sadarbības attīstīšanai terorisma apkarošanā, novērošanas tehnoloģijās un informācijas apmaiņā, ir jāiekļauj finanšu klauzula, kas daļu līdzekļu atvēl pamattiesību jautājumiem, kā arī turpmākai neatkarīgai ietekmes analīzei; 24. nepārprotami uzsver dalībvalstīm, ka nekas nevar attaisnot palīdzības atteikšanu valstīm, kuras cenšas mazināt nabadzību un sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus, par labu tām valstīm, kas tieši iesaistās cīņā pret terorismu; 25. atgādina, ka piešķirtie papildu finanšu resursi, izmantojot jaunus finanšu instrumentus, nevar aizstāt jau pieņemtās saistības attiecībā uz valsts palīdzību attīstībai, un uzskata, ka, piekļūstot šiem jaunajiem resursiem, tos nedrīkst izmantot terorisma novēršanas pasākumu vai pretterorisma cīņas finansēšanai, upurējot nabadzības apkarošanas pasākumus, kuriem šie līdzekļi noteikti ir jāpiešķir; 26. vērš uzmanību uz to, ka svarīgs elements cīņā pret terorismu varētu būt vienotas stratēģijas izveide Eiropas Savienības ārējo robežu pārvaldībai, un tāpēc pauž bažas, ka par robežu kontroli atbildīgo iestāžu rīcībā esošais tehniskais aprīkojums nav vienlīdz augstā līmenī; 27. uzsver, ka pilsoniskajai sabiedrībai un nevalstiskām organizācijām, veicinot konstruktīvu dialogu, ir ļoti būtiska loma izpratnes veicināšanā par dažādām kultūrām un reliģijām; 28. uzskata, ka ir svarīgi attīstīt starpkultūru dialogu un citus savstarpējas uzticības veidošanas pasākumus gan ES, gan ārpus tās, pirmām kārtām cenšoties rast kopīgu izpratni par "starpkultūru dialoga" jēdzienu Eiropas Savienībā; turklāt uzskata, ka svarīgi ir arī izvērtēt faktorus, kas veicina musulmaņu radikalizāciju un vervēšanu Eiropā un ārpus tās; Līdzekļi, kas Eiropas Savienībai ir pieejami tās ārējā darbībā cīņai pret terorismu 29. uzsver dažâdos reaìçšanas veidus, kas Eiropas Savienîbai ir pieejami tâs ârçjâ darbîbâ terorisma apkarošanai, un nepieciešamîbu dalîbvalstîm apkopot un saskaòotâ veidâ izmantot politikas, profilakses, represîvos, policijas un tiesu iestâžu sadarbîbas, izlûkošanas un saziòas lîdzekïus, kâ arî visus citus reaìçšanas veidus, kas pçc Apvienoto Nâciju Organizâcijas aicinâjuma un ar tâs atbalstu veido daïu no daudzpusçjas stratçìijas; 30. vçrš uzmanîbu ieteikumiem, kas bija iekïauti tâ 2006. gada 28. septembra rezolûcijâ [6], un it îpaši uzsver — ja, vçloties îstenot sadarbîbu attîstîbas jomâ, nosaka daudzus mçríus, kas ir tikai netieši saistîti vai nepavisam nav saistîti ar Eiropas konsensâ par attîstîbu noteikto stratçìiju un Tûkstošgades attîstîbas mçríu îstenošanu, kam, kâ norâda ANO, ir nepieciešami papildu USD 50 miljardi, tad vçl vairâk tiek apgrûtinâta efektîva rîcîba pret nabadzîbu; 31. aicina Komisiju un dalîbvalstis turpinât tâdu pretterorisma politiku, kas nekompromitç Eiropas sadarbîbas attîstîbas jomâ ieguldîjumu tâdu stratçìiju izstrâdâšanâ un îstenošanâ, kuras vçrstas uz efektîvu nabadzîbas apkarošanu un vardarbîgu un arvien ilgâku konfliktu novçršanu, it îpaši Âfrikâ; 32. uzsver, ka ES atbildei uz terorismu jâbût samçrîgai un precîzi vçrstai uz cîòu pret terorismu, it îpaši òemot vçrâ, ka — kamçr nav pierâdîts pretçjais — visiedarbîgâkie pasâkumi cîòâ pret jauniem terorisma veidiem ir efektîvi izlûkdienesti un policija, citiem vârdiem, likumîgas darbîbas, kas nav saistîtas ne ar sadarbîbas politiku attîstîbas jomâ, ne nabadzîbas apkarošanu; 33. tâpçc atgâdina savu priekšlikumu padarît Eiropas Savienîbas pretterorisma politiku saskaòotâku un efektîvâku attiecîbâs ar trešâm valstîm, izmantojot šâdus lîdzekïus: a) pastiprinot šâ jautâjuma politisko apspriešanu, jo îpaši ar valstîm, ar kurâm Eiropas Savienîba un/vai tâs dalîbvalstis ir noslçgušas asociâcijas vai sadarbîbas nolîgumus vai tâdus apspriež; b) sniedzot palîdzîbu politikas, tirdzniecîbas un attîstîbas jomâ mçrenâ islâma valstîm gan saistîbâ ar cîòu pret terorismu, gan sociâlu, politisku, ekonomisku un sociâlu reformu îstenošanai šajâs valstîs; c) pastiprinot politisko dialogu un sadarbîbu terorisma apkarošanas jomâ ar svarîgâkajiem Eiropas Savienîbas partneriem (Izraçlu, Japânu, Austrâliju, Kanâdu, Krieviju u. c.) un jo îpaši ar Amerikas Savienotajâm Valstîm, kuras ieòem vadošo lomu terorisma apkarošanâ, nekâdos apstâkïos neskarot cilvçktiesîbu aizsardzîbas lîmeni; d) veicinot starptautisku vienprâtîbu par vispasaules konvencijas par starptautisko terorismu pieòemšanu un Ìenerâlâs asamblejas 2006. gada 8. septembra pieòemtâs terorisma apkarošanas stratçìijas attîstîbu, ietverot tajâ vienotu terorisma definîciju; e) prasot, lai visas trešâs valstis, ar kurâm Eiropas Savienîba uztur attiecîbas, paraksta un ratificç Apvienoto Nâciju Organizâcijas septiòpadsmit dokumentus terorisma apkarošanas jomâ, kâ arî ANO Konvencijas pret spîdzinâšanu un citiem nežçlîgiem, necilvçcîgiem vai cieòu pazemojošiem apiešanâs un sodîšanas veidiem fakultatîvo protokolu; f) strikti îstenojot pretterorisma klauzulu un piemçrojot cilvçktiesîbu klauzulu, kas iekïauta nolîgumos ar trešâm valstîm, un nepieïaujot nekâdus ad hoc labojumus, kas mîkstinâtu to saturu; g) pârtraucot politiskâs un tirdzniecîbas attiecîbas ar valstîm, kuras nemitîgi nepilda saistîbas piegâdât informâciju Apvienoto Nâciju Organizâcijas Terorisma apkarošanas komitejai; h) izveidojot starpiestâžu rîcîbas kodeksu Eiropas Savienîbas ârçjâm attiecîbâm, ko Eiropas Parlaments ierosinâja tâ 2002. gada 25. aprîïa Rezolûcijâ par Komisijas paziòojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par Eiropas Savienîbas lomu cilvçktiesîbu veicinâšanâ un demokratizâcijâ trešajâs valstîs [7]; i) pastiprinot sadarbîbu ar starptautiskajâm un reìionâlajâm organizâcijâm, kam ir svarîga loma miera un pasaules drošîbas uzturçšanâ, galvenokârt ANO (un jo îpaši Drošîbas padome un tâs Terorisma apkarošanas komiteja un ANO Narkotiku kontroles un noziedzîgu nodarîjumu novçršanas birojs), EDSO, Eiropas Padome un NATO; j) veicinot ANO Drošîbas padomes Rezolûcijas Nr. 1540 (2004) stingru piemçrošanu, lai nepieïautu, ka nevalstiskas organizâcijas un valstis, kas nav Lîguma par kodolieroèu neizplatîšanu lîgumslçdzçjas puses, iegûtu kodolieroèus, íîmiskos vai bioloìiskos ieroèus, saskaòâ ar ES stratçìiju pret masu iznîcinâšanas ieroèu izplatîšanu, lai atbalstîtu un izstrâdâtu jaunas iniciatîvas par atbruòošanos no kodolieroèiem un ANO konferences par atbruòošanos atjaunošanu; k) sekmçjot sadarbîbu attiecîbâ uz drošîbas dienestu un izlûkdienestu, ieskaitot militâro izlûkošanu, informâcijas apmaiòu un sadarbîbu, dalîbvalstu policijas, tiesu un muitas iestâžu sadarbîbu, tostarp ar Vienotâ Situâciju centru (SitCen), Eiropas Aìentûru operatîvâs sadarbîbas vadîbai pie Eiropas Savienîbas ârçjâm robežâm (Frontex), Europol, Interpol, Eurojust un dažâdâm Eiropas lîmeòa kompetentajâm iestâdçm, ES terorisma apkarošanas koordinatoru Gijs de Vries un par tiesiskumu, brîvîbu un drošîbu atbildîgo komisâru Franco Frattini; sekmçjot darbu pie datorsistçmu drošîbas protokoliem un savstarpçjas savietojamîbas un strikti nošíirot izlûkošanas un tiesîbaizsardzîbas iestâžu darbîbas, kâ noteikts vairâku valstu konstitûcijâ, ar nosacîjumu, ka tiek nodrošinâta parlamenta un tiesu iestâžu kontrole; l) organizçjot regulâras sanâksmes (vismaz reizi gadâ), kuras ir jâapmeklç attiecîgajiem dalîbvalstu ministriem, par brîvîbu, drošîbu un tiesiskumu, atbildîgajam komisâram, ES terorisma apkarošanas koordinatoram, kâ arî Europol, Eurojust, SitCen un Frontex vadîtâjiem un kuras ir veltîtas tikai jautâjumam par starptautiskâ terorisma apkarošanu; m) veicinot globâlu vienprâtîbu par to, ka ir jâizbeidz ârzonu banku darbîba un citas nepârredzamas finanšu paradîzes, ko izmanto teroristi, lai noslçptu savus finanšu darîjumus; n) îstenojot Protokolu pret nelikumîgu šaujamieroèu, to daïu, sastâvdaïu un munîcijas ražošanu un tirdzniecîbu, papildinot ANO Konvenciju pret transnacionâlo organizçto noziedzîbu un ANO rîcîbas programmu par kâjnieku ieroèu un vieglo ieroèu nelegâlas tirdzniecîbas novçršanu, apkarošanu un izskaušanu visos tâs aspektos; o) pastiprinot pretterorisma militâro spçku darbîbas efektivitâti, veicot apmâcîbu un citus pasâkumus; p) palielinot Eiropola spçjas, lai nodrošinâtu tâ efektîvu lomu cîòâ pret terorismu; q) uzlabojot sadarbîbu ar Amerikas Savienotajâm Valstîm attiecîbâ uz informâcijas apmaiòu un drošîbas dienestu, izlûkdienestu, policijas, tiesu un muitas iestâžu sadarbîbu; r) veicinot sadarbîbu starp dalîbvalstu speciâlâm vienîbam un lîdzîgâm trešo valstu vienîbâm; 34. atzinîgi vçrtç daudzâs iniciatîvas, lai veicinâtu dažâdu kultûru, civilizâciju un reliìiju dialogu, toleranci un sapratni; pievçrš uzmanîbu domai veidot "Eiropas un Vidusjûras reìiona valstu pilsonîbu" kâ plašas un konkrçtas iniciatîvas, kas var palîdzçt izteikt viedokïus par reìiona kopîgo nâkotni, piemçram; 35. uzsver, ka cîòâ pret starptautisko terorismu ir vajadzîga lielâka sadarbîba un rîcîbas saskaòošana ar Amerikas Savienotajâm Valstîm, vienlaicîgi norâdot nepieciešamîbu aizsargât cilvçktiesîbu pamatprincipus; 36. uzsver, ka ir jâpalielina ES terorisma apkarošanas koordinatora rîcîbâ esošie resursi un pilnvaras (îpaši norâdot, ka viòam ir pieejams nepietiekams lîdzekïu apmçrs), lai viòa darbam bûtu labâka reputâcija un lielâka ietekme; 37. prasa, lai Komisija un Padome ES ârçjâs attiecîbâs neatlaidîgi pieprasa Starptautiskâs Kriminâltiesas Romas Statûtu parakstîšanu un ratificçšanu un to, lai visas trešâs valstis atzîst, ka Starptautiskâs Kriminâltiesas jurisdikcija ir tâm saistoša; 38. aicina Padomi, Komisiju un dalîbvalstu valdîbas veikt efektîvus un praktiskus pasâkumus teroristu organizâciju darbîbas aizliegšanâ; 39. uzskata, ka ir ïoti svarîgi sekmçt lielâku stabilitâti ârpus Eiropas Savienîbas, izmantojot visus ârçjâ darbîbâ pieejamos lîdzekïus, programmas un resursus, tostarp: a) jauno ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. novembra Regulu (EK) Nr. 1717/2006 [8] izveidoto Stabilitâtes instrumentu, kam jânodrošina jauns juridiskais pamats tâdâs jomâs kâ ilgtermiòa atbalsts terorisma apkarošanâ, masu iznîcinâšanas ieroèu neizplatîšana, cîòa pret organizçto noziedzîbu, atbruòošanâs process attiecîbâ uz parastajiem ieroèiem un cilvçka drošîba; atgâdina par Stabilitâtes instrumentam pievienoto Komisijas deklarâciju par pretterorisma pasâkumiem, kurâ Komisija apstiprina, ka visos saskaòâ ar minçto instrumentu finansçtajos pretterorisma pasâkumos tiks ievçrotas cilvçktiesîbu normas un attiecîgie tiesîbu akti un ka Komisija pârraudzîs šo principu ievçrošanu saòçmçjvalstîs; b) atbalstu, lîdzko minçtais instruments stâsies spçkâ, palîdzîbas stratçìijai, ko Eiropas Komisija izstrâdâjusi, lai trešâm valstîm palîdzçtu stâties pretî terorisma draudiem, izmantojot ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 24. oktobra Regulu (EK) Nr. 1638/2006 [9] izveidoto Eiropas Kaimiòattiecîbu un partnerattiecîbu instrumentu (ENPI), Stabilitâtes instrumentu un iekïaujot atbalstu terorisma apkarošanai visâs palîdzîbas programmâs, kâ to lûdz Eiropas Padome; c) piemçrojot minçto stratçìiju visâm Eiropas Savienîbas ârçjâs darbîbas jomâm un visâm galvenajâm palîdzîbas programmâm attîstîbas jomâ, izòemot humânâs palîdzîbas programmas, kas pçc bûtîbas ir beznosacîjumu rîcîba; d) sekmçjot âtrâs reaìçšanas mehânisma civilajâ un militârajâ jomâ izmantošanu; e) Padomei un Komisijai nodrošinot, ka uzmanîba terorisma upuriem kïûst par attiecîgâs ES politikas stûrakmeni, tâdçjâdi nodrošinot vispusîgas rûpes par šiem upuriem, lai viòi tiktu uzklausîti, informçti un saòemtu visu vajadzîgo palîdzîbu; f) saskaòâ ar ANO 2006. gada 8. septembra stratçìiju cîòai pret terorismu izveidojot biroju, kura uzdevums bûtu sniegt palîdzîbu visiem terorisma upuriem neatkarîgi no viòu pilsonîbas; 40. aicina Komisiju iespçjami drîzâk sniegt paziòojumu, kurâ bûtu apkopotas visas pašreizçjâs palîdzîbas mehânismi un programmas Eiropas Savienîbas un tâs iedzîvotâju drošîbas draudu mazinâšanai un novçršanai un jo îpaši priekšlikumi un ieteikumi, lai uzlabotu Eiropas Savienîbas palîdzîbas programmu efektivitâti un saskaòotîbu; 41. aicina dalîbvalstis vairâk sekmçt saskaòotu ES mçroga terorisma draudu novçrtçšanu, palielinot informâcijas sniegšanu Eiropas Savienîbas Padomes Sekretariâta Situâciju centram; aicina dalîbvalstis palielinât SitCen darbinieku skaitu un resursu apjomu un vairâk izmantot centra unikâlos un apkopotos terorisma draudu novçrtçjumus, kas ietver informâciju par ârçjiem draudiem un informâciju no iekšçjiem drošîbas dienestiem un Europol; 42. ierosina pieòemt pasâkumus, kuru rezultâtâ varçtu izveidot jaunu Padomes tikšanos struktûru, terorisma apkarošanas jautâjuma risinâšanai pulcinot ârlietu ministrus un iekšlietu ministrus; 43. iesaka îstenot Lîguma par Eiropas Savienîbu noteikumus par EDAP pasâkumiem, ko veic cîòâ pret terorismu, un Eiropadomes 2004. gada 25. martâ pieòemto Deklarâciju par terorismu apkarošanu, Eiropadomes 2001. gada 21. septembrî pieòemto Rîcîbas plânu, kâ arî Stratçìiju cîòai pret terorismu, ko Eiropadome pieòçma 2005. gada 14. un 15. decembra sanâksmç, nosakot tâdus pasâkumus kâ: a) ârkârtas rîcîbas plânu kopîga izstrâde, lai efektîvi îstenotu savstarpçjas palîdzîbas un solidaritâtes klauzulu Deklarâcijâ par terorismu apkarošanu; b) îpašu policijas un/vai militâru operâciju izmantošana vajadzîbas gadîjumâ saskaòâ ar EDAP kâ Eiropas Savienîbas atbildi uz terorismu; c) Lîguma par konstitûciju Eiropai Protokolâ Nr. 23 paredzçtâs pastâvîgâs strukturçtâs sadarbîbas un kaujas vienîbu pielâgošana jaunajiem uzdevumiem; d) atkâpšanâs no vienprâtîbas noteikuma attiecîbâ uz dažâm policijas un tiesu iestâžu sadarbîbas kriminâllietâs jomâm; Parlamenta kontrole attiecībā uz Eiropas Savienības iestāžu veikto cīņu pret starptautisko terorismu 44. uzsver lielo nozîmi, kas cîòâ pret starptautisko terorismu ir apdraudçjuma novçršanai, un nepieciešamîbu ar pârçjâm dalîbvalstîm un Eiropas Savienîbas iestâdçm reâlâ laikâ dalîties ar visu informâciju, kas iegûta, izmantojot uzticamas un efektîvas informâcijas sistçmas un rûpîgi un profesionâli izvçrtçjot ziòojumus, kurus sagatavojuši dažâdi policijas dienesti un izlûkdienesti; 45. prasa Padomi pârskatît un atjauninât Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 20. novembra Iestâžu nolîgumu par Eiropas Parlamenta piekïuvi Padomes slepenai informâcijai drošîbas un aizsardzîbas politikas jomâ [10], lai pilnveidotu pašreizçjo klasificçtâs informâcijas pârsûtîšanas sistçmu un garantçtu, ka Eiropas Parlamentam nodod visu informâciju, kas pieejama starptautiskâ terorisma apkarošanas jomâ, nodrošinot, ka šo informâciju attiecîgo dalîbvalstu valdîbas vai starptautiskâs organizâcijas, pie kurâm šîs valstis pieder, ir iekšçji nodevušas attiecîgo valstu parlamentiem vai tâ nododama parlamentiem, nekâdâ gadîjumâ nevar aizturçt; 46. prasa, lai Padome ikgadçjâ pârskatâ par KÂDP ne vien aprakstîtu Eiropas Savienîbas darbîbas terorisma apkarošanas jomâ, bet, pamatojoties uz Lîguma par Eiropas Savienîbu 21. pantu, reâli apspriestos ar Eiropas Parlamentu par šîs cîòas pamataspektiem un galvenajâm iespçjâm, jo tâ ir viena no Eiropas drošîbas stratçìijas, Eiropas Savienîbas ârçjâs darbîbas un KÂDP kopumâ prioritâtçm; uzskata, ka Parlamentam ir obligâti jâsniedz informâcija un ar to jâapspriežas nopietna teroristu uzbrukuma gadîjumâ, vajadzîbas gadîjumâ piesaistot minçtajâ 2002. gada 20. novembra Iestâžu nolîgumâ paredzçto îpašo komiteju; 47. uzskata, ka augstâ lîmeòa politiskais dialogs par terorisma apkarošanu, saskaòâ ar kuru Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas pârstâvji apspriežas reizi sešos mçnešos, ir labs piemçrs tam, kâdâ veidâ iespçjams îstenot obligâto starpiestâžu sadarbîbu cîòâ pret terorismu; ierosina šâdas sanâksmes rîkot vismaz reizi ceturksnî un Eiropas Parlamenta delegâcijâ iekïaut arî to pastâvîgo komiteju priekšsçdçtâjus, kas darbojas trijâs galvenajâs ES ârçjâs darbîbas jomâs (ârlietas, starptautiskâ tirdzniecîba un attîstîbas sadarbîba); 48. prasa, lai ziòojumus, ko SitCen sagatavo Eiropas Savienîbas Padomei, regulâri iesniegtu arî Eiropas Parlamentam, vajadzîbas gadîjumâ saskaòâ ar kârtîbu, kas paredzçta minçtajâ Iestâžu nolîgumâ; 49. uzskata, ka ir ïoti svarîgi, lai Eiropas Parlamentu cieši iesaistîtu solidaritâtes klauzulas îstenošanas mehânismâ (klauzulas ieviešanu apstiprinâja Deklarâcijâ par terorisma apkarošanu), jo tas ir îpaši nozîmîgi gadîjumos, kad pieòemtie lçmumi rada sekas attiecîbâ uz EDAP; 50. prasa, lai Komisija un ES terorisma apkarošanas koordinators Eiropas Parlamentam iesniedz ikgadçju ziòojumu par savâm darbîbâm terorisma apkarošanas jomâ un pienâcîgi òem vçrâ Parlamenta novçrojumus un ieteikumus šajâ sakarâ; 51. atkârtoti aicina Padomi informçt Parlamentu par to, kâ tiek regulâri atjauninâta Padomes 2001. gada 27. decembra Kopçjâ nostâja 2001/931/KÂDP par konkrçtu pasâkumu îstenošanu cîòâ pret terorismu [11] (teroristu grupu un organizâciju saraksts), un par jaunumiem šajâ jomâ kopš 2001. gada; 52. apòemas veidot ciešâku dialogu ar dalîbvalstu parlamentiem par cîòu pret starptautisko terorismu, lai nodrošinâtu kopîgu parlamentu kontroli attiecîbâ uz dažâdo drošîbas un izlûkošanas dienestu darbîbâm, jo Eiropas Parlamenta kâ Eiropas Savienîbas iedzîvotâju pârstâvja pienâkums ir îstenot publisku un pârredzamu to pasâkumu kontroli, ko Eiropas Savienîba veic terorisma apkarošanas jomâ, ieskaitot Eiropas Savienîbas terorisma apkarošanas koordinatora un to dažâdo iestâžu darbîbas, kuras darbojas šajâ jomâ; * * * 53. uzdod priekšsçdçtâjam iesniegt šo rezolûciju Eiropadomei, Padomei, Komisijai, dalîbvalstu valdîbâm un parlamentiem, Eiropas Padomei, Apvienoto Nâciju Organizâcijai un tâs specializçtajâm aìentûrâm. [1] OV L 139, 29.5.2002., 9. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 14/2007 (OV L 6, 11.01.2007., 6. lpp.). [2] OV C 124 E, 25.5.2006., 241. lpp. [3] OV L 164, 22.06.2002., 3. lpp. [4] "Papildus darbībām, kuras aizliedz jau esošās konvencijas, jebkura darbība (..) domāta nāves izraisīšanai vai nopietnu miesas bojājumu nodarīšanai civiliedzīvotājiem vai mierīgajiem iedzīvotājiem ar nolūku iebiedēt iedzīvotājus vai piespiest valdību vai starptautisku organizāciju izdarīt kādu darbību vai atturēties no tās". (Definīcija, kas sākotnēji sniegta ANO augsta līmeņa darba grupas draudu, izaicinājumu un pārmaiņu jomā 2004. gada 2. decembra ziņojumā.) [5] OV L 309, 25.11.2005., 15. lpp. [6] Pieòemtie teksti, P6_TA(2006)0382. [7] OV C 131 E, 5.6.2003., 147. lpp. [8] OV L 327, 24.11.2006., 1. lpp. [9] OV L 310, 9.11.2006., 1. lpp. [10] OV C 298, 30.11.2002., 1. lpp. [11] OV L 344, 28.12.2001., 93. lpp. --------------------------------------------------