[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 28.11.2007

COM(2007) 747 galīgā redakcija

2007/0267 (CNS)

Priekšlikums

PADOMES DIREKTĪVA,

ar ko attiecībā uz apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu traktējumu groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu

(iesniegusi Komisija) {SEC(2007) 1554}{SEC(2007) 1555}

PASKAIDROJUMA RAKSTS PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS |

110 | Priekšlikuma pamatojums un mērķi Priekšlikumam ir divi mērķi: - palielināt juridisko noteiktību saimnieciskās darbības veicējiem un valstu nodokļu administrācijām, samazināt to administratīvo slogu saistībā ar noteikumu pareizu piemērošanu apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanai no PVN; - samazināt slēpta PVN ietekmi apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu sniedzēju izmaksās. Šos mērķus sasniedz ar priekšlikumā ietvertajiem trīs elementiem: - skaidrāk formulēt noteikumus, kas reglamentē apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanu no PVN; - paplašināt aplikšanas ar nodokli esošo izvēles iespēju, dalībvalstu izvēles tiesības nododot saimnieciskās darbības veicējiem; - ieviest izmaksu sadales grupu, kas saimnieciskās darbības veicējiem ļauj apvienot ieguldījumus un pārdalīt grupas izmaksas par šiem no PVN atbrīvotiem ieguldījumiem tās dalībniekiem. Skaidrāks noteikumu formulējums Formulējumu noteikumiem, kas reglamentē apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanu no PVN, precizē, lai nodrošinātu vienveidīgāku PVN atbrīvojuma piemērošanu, radot lielāku juridisko noteiktību saimnieciskās darbības veicējiem un samazinot administratīvo slogu saimnieciskās darbības veicējiem, lai ievērotu noteikumus. Skaidrāks formulējums sastāv no šādiem elementiem: - PVN atbrīvojuma piemērošanas nosacījumi ir balstīti uz objektīviem ekonomiskiem kritērijiem, kas tos atdala no interpretācijas, kura ir balstīta uz valsts privāttiesību jēdzieniem, kas ir viens no galvenajiem atšķirīgas interpretācijas un piemērošanas iemesliem dalībvalstīs (piemēram, apdrošināšanai ir jānovērš risks un jānodrošina atlīdzība vai labums); šie objektīvie ekonomiskie kritēriji nodrošina, ka PVN atbrīvojumu piemēros arī jauniem pakalpojumiem, kurus izveidos nākotnē, ja tie atbildīs šiem kritērijiem; - ar jaunajiem noteikumiem ievieš koncepciju, ka atbrīvojums attiecas uz jebkura apdrošināšanas vai finanšu pakalpojumu veidojošā elementa sniegšanu, kurš veido atšķirīgu kopumu un kuram ir attiecīgā atbrīvotā pakalpojuma noteikta un būtiska iezīme; - apdrošināšanas un finanšu pakalpojumiem ievieš kopēju saskaņotu starpniecības jēdzienu; - iespēju robežās jaunā definīcija rada arī lielāku atbilstību iekšējā tirgus noteikumiem (piemēram, ieguldījumu fondi). Direktīvas priekšlikumam ir pievienots regulas priekšlikums, kurā uzskaitīti daži gadījumi, kuros piemēro vai nepiemēro PVN atbrīvojumu apdrošināšanas un finanšu pakalpojumiem. Aplikšanas ar nodokli izvēles iespēja Atbilstīgi aplikšanas ar nodokli paplašinātajai izvēles iespējai saimnieciskās darbības veicējs būs tas, kas izlems, vai viņš vēlas būt pilnībā apliekams ar nodokli; ja viņš izmanto šīs tiesības, viņš varēs atskaitīt PVN priekšnodokli par saviem ieguldījumiem tāpat kā jebkurš cits saimnieciskās darbības veicējs. Tādējādi finanšu nozarei tiek radītas vienādas iespējas, kuru līdz šim nebija, jo tikai dažas dalībvalstis uzņēmumiem ir piešķīrušas šo izvēles iespēju un katrā dalībvalstī piemērošanas nosacījumi atšķiras. Tajā pašā laikā dalībvalstīm tiek piešķirta nepieciešamā elastība pašām precizēt noteikumus šīs izvēles iespējas piemērošanai, pielāgojot to savām valsts nodokļu uzraudzības struktūrām. Ja rodas nepieciešamība, varētu paredzēt arī īstenošanas noteikumus Kopienas līmenī, pamatojoties uz direktīvas 397. pantu. Izmaksu sadale Atbilstīgi ierosinātajam izmaksu sadales modelim jo īpaši mazāki saimnieciskās darbības veicēji var apvienot savus ieguldījumus (piemēram, specializētu darbinieku datortehnoloģija) grupās, kas var pirkt šos ieguldījumus ar labākiem tirgus nosacījumiem un pārdalīt tos grupas dalībniekiem, saņemot atbrīvojumu no PVN. |

120 | Vispārīgais konteksts Atbrīvotu apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu definīcijas ir novecojušas un ir izraisījušas šo atbrīvojumu nevienādu interpretāciju un piemērošanu dalībvalstīs. Ieinteresētās personas sastopas ar būtiskiem juridiskiem sarežģījumiem, kas saistīti ar dažādām administratīvām praksēm, kas savukārt saimnieciskās darbības veicējiem un fiskālām iestādēm rada juridisku nenoteiktību. Šīs juridiskās nenoteiktības rezultātā palielinājies tiesas lietu skaits un pieauguši saimnieciskās darbības veicēju un administrāciju administratīvos izdevumi par šo atbrīvojumu piemērošanu. Tādēļ noteikumi, kas reglamentē apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanu no PVN, ir jāprecizē, lai radītu lielāku juridisko noteiktību un samazinātu saimnieciskās darbības veicēju un administrāciju administratīvos izdevumus. Šo secinājumu apstiprināja 2006. gadā veiktā ieinteresēto personu sabiedriskā apspriede un Komisijas pasūtināts neatkarīgs „Pētījums izpratnes palielināšanai par finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu atbrīvošanas no PVN ekonomiskajām sekām”. Otrā problēma ir slēpts PVN apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu izmaksu struktūrā. Finanšu pakalpojumu un apdrošināšanas pakalpojumu jomā visi saimnieciskās darbības veicēji cenšas uzlabot savu konkurētspēju, jo arvien vairāk ir pakļauti konkurencei gan savā starpā sakarā ar virzību uz vienotu Eiropas tirgu, gan no ārpus ES dibinātu saimnieciskās darbības veicēju puses. Efektivitātes nepieciešamība lielā mērā ir veicinājusi konsolidāciju nozarē, bet izmaksu samazināšanas stratēģijas izpaužas dažādos veidos. Šo attīstību paātrina integrēta Eiropas finanšu pakalpojumu tirgus plašāka regulējuma rašanās, kā izklāstīts Finanšu pakalpojumu rīcības plānā. Šis regulējums palielina konkurenci starp apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu sniedzējiem ar pastāvīgu virzību uz vienādām iespējām. Šajā vidē saimnieciskās darbības veicēji ir izveidojuši dažādas metodes, lai uzlabotu savu konkurētspēju, un dažas no izplatītākajām pamatmetodēm ir šādas: - darbību decentralizācija (lai samazinātu administratīvās un darbaspēka izmaksas, piemēram, akciju depozitārijs, administratīvi uzdevumi utt.); - darbību apvienošana (izmaksu sadales nolūkā, piemēram, datorsistēmu un programmatūras kopēja izstrāde vairākām bankām, „kredītrūpnīcu” izveide, kas var būt saistīta ar konsolidāciju vai veikta uz tās pamata); - apakšuzņēmuma līgumu slēgšana (papildu izplatīšanas līmeņa iekļaušana finanšu produktiem vai apdrošināšanai). Šīs metodes ir saistītas ar to, ka mazāku vērtību rada uzņēmumā, bet apdrošināšanas un finanšu produktu piegādātājiem kā pakalpojumus sniedz neatkarīgas trešās personas. Tas rada problēmu, ka šiem pakalpojumiem vairs nevar piemērot finanšu un apdrošināšanas pakalpojumiem paredzēto atbrīvojumu, tādēļ tos apliek ar PVN. Klientam šis PVN bieži nav atskaitāms, jo viņam nav tiesību uz atskaitījumu tāpēc, ka viņš pats sniedz atbrīvotus apdrošināšanas un finanšu pakalpojumus. Šis neatskaitāmais PVN kļūst par izmaksu daļu. Priekšlikumā iekļauti elementi, kas samazinās šo ietekmi uz izmaksām. |

130 | Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma jomā Direktīvas 135. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunkts un 137. panta 1. punkta a) apakšpunkts un 2. punkts |

140 | Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Iespēju robežās jaunās definīcijas rada arī lielāku atbilstību iekšējā tirgus noteikumiem (piemēram, ieguldījumu fondi, kredītvērtējums, atvasinājumi). Priekšlikums ir daļa no Komisijas stratēģijas par normatīvās vides vienkāršošanu (COM(2006) 690 minētā darbība nr. 66). Gan saimnieciskās darbības veicēji, gan dalībvalstu nodokļu iestādes gūs labumu no šiem vienkāršojumiem. Tomēr nav iespējams noteikt šos labumus kvantitatīvā izteiksmē. Priekšlikums uzlabos juridisko noteiktību un samazinās saimnieciskās darbības veicēju un valstu nodokļu iestāžu administratīvo slogu. Tā kā tam būtu pozitīva ietekme uz izmaksām, tam nevajadzētu negatīvi ietekmēt mazumtirdzniecības patēriņa apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu izmaksas. |

APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS |

Apspriešanās ar ieinteresētajām personām |

211 | Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Fiscalis seminārs 2004. gada decembrī Dublinā ar apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu nozares un dalībvalstu fiskālo iestāžu pārstāvjiem. Nodokļu konference Briselē 2006. gada 11. maijā ar apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu nozares un dalībvalstu fiskālo iestāžu pārstāvjiem. Ieinteresēto personu sabiedriskā apspriede 2006. gada jūnijā. Fiscalis seminārs 2007. gada martā. Darba dokumentu, kuros ietverti pirmie tiesību aktu projekti, publicēšana ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē 2007. gada jūnijā. Apaļā galda diskusija ar ieinteresētajām personām 2007. gada jūlijā. |

212 | Atbilžu kopsavilkums un tas, kā tās ņemtas vērā Fiscalis seminārā 2004. gada decembrī Dublinā tika analizētas dažādās saimnieciskās darbības veicējiem problemātiskās jomas, jo īpaši decentralizācijas fenomens, un semināra izskaņā gan saimnieciskās darbības veicēji, gan dalībvalstis izdarīja secinājumu, ka ir nepieciešama Komisijas dienestu likumdošanas iniciatīva. Pēc šī semināra DG TAXUD dienesti neatkarīgam ekspertam uzdeva pētījumu, lai palielinātu izpratni par finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu atbrīvošanas no PVN ekonomisko ietekmi, un veica vairākas divpusējas apspriedes ar dalībvalstīm un DG MARKT, kuru rezultātā tika izstrādāts pamatdokuments (darba dokuments Taxud 1802/06), kurā aprakstītas atklātās pamatproblēmas, kā arī iespējamie tehniskie pasākumi to risināšanai. Šis dokuments 2006. gada maijā tika apspriests ar ieinteresētajām personām un dalībvalstīm Nodokļu konferencē Briselē. Otrais Fiscalis seminārs notika 2007. gada martā, lai valstu nodokļu administrāciju attiecīgās amatpersonas iepazīstinātu ar politikas virzieniem, kas veicina izmaiņas regulējumā, un pārrobežu finanšu integrācijas ekonomiskajiem dzinējspēkiem. Programmā bija arī praktiskas ieviešanas jautājumi spēkā esošajos tiesību aktos. Tiesību aktu projekti tika plaši apspriesti ar visām iesaistītajām ieinteresētajām personām. |

213 | No 2006. gada 9. maija līdz 2006. gada 9. jūnijam tika veikta atklāta apspriede internetā. Komisija saņēma 82 atbildes. Rezultāti ir pieejami http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/consultations/tax/article_2447_en.htm. |

Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana |

221 | Zinātnes nozares un specializācijas jomas Pētījums izpratnes palielināšanai par finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu atbrīvošanas no PVN ekonomisko ietekmi (uzaicinājums iesniegt priekšlikumus nr. taxud/2005/AO-006) |

222 | Izmantotās metodes neatkarīgs ārējs pētījums |

223 | Galvenās organizācijas un eksperti, no kuriem pieprasīja atzinumus PriceWaterhouseCoopers |

2249 | Saņemto un izmantoto atzinumu kopsavilkums Nav minēti potenciāli nopietni riski ar neatgriezeniskām sekām. |

225 | Pastāvēja vispārēja atbilstība starp pētījuma secinājumiem, Komisijas pašas veikto analīzi (darba dokuments Taxud 1802/06) un ieinteresēto personu atbildēm sabiedriskajā apspriedē, kas Nodokļu un Muitas savienības ģenerāldirektorātam ļauj noteikt nepieciešamās prioritātes un koncentrēt darbu uz piemērotākajiem risinājumiem. |

226 | Ekspertu atzinumu publiskošanai izmantotie līdzekļi Publikācija ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/publications/studies/index_en.htm |

230 | Ietekmes novērtējums Apsvērtās izvēles iespējas ir plaši aprakstītas ietekmes novērtējumā Nulles vērtējums 31. lpp. Atbrīvoto pakalpojumu darbības jomas paplašināšana 32. lpp. Vienāds ierobežots priekšnodokļa atskaitījums 33. lpp. Izvēles iespēja aplikt ar nodokli 34. lpp. Pārrobežu PVN iestādes 37. lpp. Vienotas juridiskās personas un pārrobežu darījumi 37. lpp. PVN grupēšana 38. lpp. Izmaksu sadales pasākumi 41. lpp. Samazināta PVN likme par iepirktu pakalpojumu 44. lpp. Citas izvēles iespējas 44. lpp. |

231 | Komisija veica darba programmā uzskaitīto ietekmes novērtējumu, par kuru ziņojums ir pieejams dokumentā Taxud 15570. |

PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI |

305 | Ierosināto pasākumu kopsavilkums Šis priekšlikums sastāv no trīs pasākumiem: - skaidrāk formulēt noteikumus, kas reglamentē apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanu no PVN; - paplašināt aplikšanas ar nodokli esošo izvēles iespēju, dalībvalstu izvēles tiesības nododot saimnieciskās darbības veicējiem; - ieviest izmaksu sadales grupu, kas saimnieciskās darbības veicējiem ļauj apvienot ieguldījumus un pārdalīt grupas izmaksas par šiem no PVN atbrīvotiem ieguldījumiem tās dalībniekiem. |

310 | Juridiskais pamats Līguma 93. pants |

329 | Subsidiaritātes princips Priekšlikums ir Kopienas ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. |

Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šādu iemeslu dēļ. |

331 | Priekšlikumi ir iekļauti direktīvas projektā; var būt tikai viena pareiza to noteikumu interpretācija, kuri reglamentē apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvošanu no PVN un kurus piemēro visā Kopienā; šo mērķi var sasniegt tikai, izdarot grozījumus vecajos noteikumos Direktīvā 2006/112/EK. Lai atbrīvotu apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu sniedzējiem ļautu grupēt savus ieguldījumus un no grupas pārdalīt tos ar atbrīvojumu no PVN tās dalībniekiem, ir nepieciešams atbilstīgs līdzeklis, kas darbojas arī pārrobežu scenārijos; šā līdzekļa izveidi var panākt tikai, izdarot grozījumu Direktīvā 2006/112/EK. |

332 | Skaidri noteikumi, kas ir balstīti uz ekonomiskiem kritērijiem, samazina iespējamas tiesvedības varbūtību un tādējādi rada juridiskas noteiktības vidi, kurā ievērojami tiek samazināti administratīvie izdevumi par vienošanos, iespējams, ar vairākām dalībvalstīm par to, kā ir jāinterpretē un jāpiemēro noteikumi. |

Juridisko instrumentu izvēle |

341 | Ierosinātais juridiskais instruments: direktīva. |

342 | Citi instrumenti nebūtu piemēroti šādu iemeslu dēļ. Spēkā esošo Padomes Direktīvu 2006/112/EK var grozīt tikai ar citu direktīvu. |

IETEKME UZ BUDžETU |

409 | Priekšlikums neietekmē Kopienas budžetu. |

PAPILDU INFORMāCIJA |

510 | Vienkāršošana |

511 | Priekšlikums paredz tiesību akta vienkāršošanu. |

512 | Priekšlikumā ir šādi vienkāršošanas elementi: - tas balsta atbrīvojuma no PVN piemērošanas nosacījumus uz objektīviem ekonomiskiem kritērijiem, kas padara atbrīvošanu no PVN vieglāk vadāmu; - tas precizē, ka atbrīvojums attiecas uz jebkura apdrošināšanas vai finanšu pakalpojumu veidojošā elementa sniegšanu, kurš veido atšķirīgu kopumu un kuram ir attiecīgā atbrīvotā pakalpojuma specifiska un būtiska iezīme; tas samazina tiesvedības iespējamību; - tas ievieš apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu starpniecības kopēju saskaņotu jēdzienu; tie paši principi attiecas uz apdrošināšanas un finanšu pakalpojumiem. |

550 | Atbilstības tabula Dalībvalstīm ir jāpaziņo Komisijai to valsts noteikumu teksts, ar kuriem transponē direktīvu, kā arī atbilstības tabula starp šiem noteikumiem un šo direktīvu. |

1. 2007/0267 (CNS)

Priekšlikums

PADOMES DIREKTĪVA,

ar ko attiecībā uz apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu traktējumu groza Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 93. pantu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1],

ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2],

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3],

tā kā:

(1) Finanšu pakalpojumu nozare sniedz svarīgu ieguldījumu izaugsmē, konkurētspējā un darbavietu radīšanā, taču savu uzdevumu tā var pildīt tikai neitrālos konkurences apstākļos iekšējā tirgū. Jāparedz regulējums, kas nodrošina juridisku noteiktību par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) traktējumu finanšu produktiem un to tirdzniecībai un pārvaldībai.

(2) Spēkā esošie noteikumi, kas reglamentē Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu[4]noteikto finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu atbrīvojumus no PVN, ir novecojuši un tādējādi radusies atšķirīga noteikumu interpretācija un piemērošana. Noteikumu sarežģītība un administratīvo prakšu atšķirības saimnieciskās darbības veicējiem un nodokļu iestādēm rada juridisku nenoteiktību. Šī nenoteiktība ir izraisījusi vērā ņemamu tiesvedību un ir palielinājusi administratīvo slogu. Tālab ir skaidri jāformulē, kuri apdrošināšanas un finanšu pakalpojumi ir atbrīvoti, un jārada saimnieciskās darbības veicējiem un iestādēm lielāka juridiskā noteiktība un jāsamazina administratīvais slogs.

(3) Lai nodrošinātu nodokļu neitralitāti, atbrīvojumi jāsaista ar attiecīgo pakalpojumu raksturu, pamatojoties uz objektīviem ekonomiskiem kritērijiem, nevis ar personām, kas sniedz šos pakalpojumus.

(4) Īpaša nenoteiktība rodas, kad saimnieciskās darbības veicēji decentralizē darbības neatkarīgām personām vai apvieno darbības starp saimnieciskās darbības veicējiem. Lai izvairītos no šīs nenoteiktības, ir lietderīgi skaidri noteikt, ka darbībām, kuras ir apdrošināšanas vai finanšu pakalpojumu veidojošs elements, veido atšķirīgu kopumu un kurām ir atbrīvota pakalpojuma specifiska un būtiska iezīme, piemēro atbrīvojumu, ko piemēro attiecīgajam pakalpojumam.

(5) Apdrošināšanas pakalpojumiem un finanšu pakalpojumiem ir nepieciešami līdzīgi starpniecības veidi. Tādēļ ir lietderīgi starpniecību gan apdrošināšanā, gan finanšu pakalpojumos traktēt tādā pašā veidā.

(6) Apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu atbrīvojumu modernizācijas mērķis ir arī nodrošināt atbilstību iekšējā tirgus noteikumiem, jo īpaši Finanšu pakalpojumu rīcības plānam[5] un noteikumiem, kas reglamentē nododamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumus. Tomēr, lai ievērotu prasību par PVN atbrīvojumu stingru interpretāciju, dažos gadījumos ir nepieciešams, lai atbrīvotu apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu definīcijas būtu šaurākas nekā iekšējā tirgus noteikumos paredzētās definīcijas.

(7) Apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu sniedzēji arvien vairāk var attiecināt PVN priekšnodokli par izmaksām, kas tiem radušās, precīzi uz apliekamo produktu. Ja pakalpojumi, kurus tie sniedz, ir balstīti uz maksu, tie var viegli noteikt ar nodokli apliekamo summu par šiem pakalpojumiem. Tādēļ ir lietderīgi paplašināt iespēju šiem saimnieciskās darbības veicējiem izvēlēties aplikšanu ar nodokļiem.

(8) Stiprinot pārrobežu sadarbību, apdrošināšanas un finanšu pakalpojumu sniedzēji var palielināt savu konkurētspēju un veicināt iekšējā tirgus darbību. Tādēļ atkarībā no atbilstības nodokļu neitralitātes principam attiecīgajiem saimnieciskās darbības veicējiem jāpiešķir tiesības izvēlēties aplikšanu ar nodokļiem un sadarboties izmaksu sadalē.

(9) Tādēļ jāizdara attiecīgi grozījumi Direktīvā 2006/112/EK,

IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.

1. pants

Direktīvā 2006/112/EK izdara šādus grozījumus.

(1) Direktīvas 135. pantā izdara šādus grozījumus.

a) Panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktu aizstāj ar šādu tekstu:

„a) apdrošināšanu un pārapdrošināšanu,

b) kredīta piešķiršanu un kredīta piešķiršanas rezultātā radušos parādu garantēšanu;

c) darījumus, kas skar finanšu noguldījumus un konta vadību;

d) valūtas maiņu un naudas izsniegšanu;

e) vērtspapīru piegādi;

f) starpniecību apdrošināšanas un finanšu darījumos, kas minēti a) līdz e) apakšpunktā;

g) ieguldījumu fondu pārvaldību;”

b) Tiesību akta tekstu papildina ar šādu 1.a, 1.b un 1.c punktu:

„1.a Atbrīvojumu, kas paredzēts 1. punkta a) līdz e) apakšpunktā, piemēro jebkura apdrošināšanas vai finanšu pakalpojumu veidojošā elementa sniegšanai, kurš veido atšķirīgu kopumu un kuram ir būtiska un specifiska atbrīvota pakalpojuma iezīme.

1.b Ja salikts darījums ietver apdrošināšanas elementu, kas ir noteikts atsevišķi, apdrošināšana ir atšķirīgs pakalpojums, kas atbrīvots saskaņā ar 1. punkta a) apakšpunktu.

1.c Ja preču piegāde vai pakalpojumu sniegšana ietver kredīta piešķiršanu, kas nav noteikts atsevišķi, kredīta piešķiršana nav atšķirīgs pakalpojums, kas atbrīvots saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu.”

(2) Papildina ar šādu 135.a pantu:

„135.a pants

To atbrīvojumu piemērošanas nolūkā, kas paredzēti 135. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktā, piemēro šādas definīcijas:

(1) „apdrošināšana un pārapdrošināšana” ir apņemšanās, ar ko personas pienākums riska materializācijas gadījumā ir sniegt par maksu otrai personai atlīdzību vai labumu, kā noteikts ar apņemšanos;

(2) „kredīta piešķiršana” ir naudas aizdošana vai naudas aizdošanas solījums;

(3) „parādu garantēšana” ir saistību uzņemšanās par citas personas parādu;

(4) „finanšu noguldījums” ir naudas noguldījums, ko tur noguldītāja vārdā, kurš saglabā tiesības uz noguldījumiem, un kas ir jāatmaksā saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktu un līguma noteikumiem;

(5) „konta vadība” ir klienta naudas konta vadība;

(6) „valūtas maiņa” ir pakalpojumu sniegšana, ar ko persona, pamatojoties uz valstu valūtu maiņas kursiem, maina noguldījumu vai naudas kontā esošās naudas valūtu banknotēs vai monētās, kuras parasti izmanto kā likumīgu maksāšanas līdzekli;

(7) „nauda” ir banknotes un monētas, kuras parasti izmanto kā likumīgu maksāšanas līdzekli, vai nododami maksāšanas līdzekļi;

(8) „vērtspapīru piegāde” ir tādu tirgojamu instrumentu piegāde, kas nav instruments, kurš nosaka īpašumtiesības uz precēm vai 15. panta 2. punktā minētajām tiesībām, kuriem ir finanšu vērtība un kuri atspoguļo vienu vai vairākus šādus faktus —

a) kapitāla īpašumtiesību stāvokli uzņēmumā vai citā apvienībā;

b) kreditora parādu stāvokli;

c) vienības īpašumtiesības a) vai b) apakšpunktā minēto vērtspapīru, 135. panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunktā minēto citu atbrīvoto finanšu instrumentu kolektīvo ieguldījumu uzņēmumos vai citos kolektīvo ieguldījumu uzņēmumos;

(9) „starpniecība apdrošināšanas un finanšu darījumos” ir trešās personas starpnieka pakalpojumu sniegšana līgumslēdzējai pusei par maksu kā atšķirīga starpniecības darbība attiecībā uz apdrošināšanas vai finanšu darījumiem, kas minēti 135. panta 1. punkta a) līdz e) apakšpunktā;

(10) „ieguldījumu fondi” ir 135. panta 1. punkta a) līdz e) apakšpunktā minēto atbrīvoto finanšu instrumentu un nekustamā īpašuma kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi;

(11) „ieguldījumu fondu pārvaldība” ir darbības, kas vērstas uz attiecīgā ieguldījumu fonda ieguldījumu mērķu sasniegšanu.”

(3) Svītro 137. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

(4) Direktīvas tekstu papildina ar šādu 137.a un 137.b pantu:

„137.a pants

1. No 2012. gada 1. janvāra dalībvalstis piešķir ar nodokli apliekamām personām izvēles tiesības attiecībā uz pakalpojumiem, kas minēti 135. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktā.

2. Padome pieņem vajadzīgos pasākumus, lai īstenotu 1. punktu, saskaņā ar 397. pantā paredzēto procedūru. Kamēr Padome nav pieņēmusi šos pasākumus, dalībvalstis var paredzēt sīki izstrādātus noteikumus, kas reglamentē šīs izvēles iespējas izmantošanu saskaņā ar 1. punktu.

137.b pants

Dalībvalstis atbrīvo pakalpojumus, kurus ar nodokli apliekamu personu grupa sniedz grupas dalībniekiem, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:

(1) pati grupa un visi tās dalībnieki ir reģistrēti vai dzīvo Kopienā;

(2) grupa veic autonomu darbību un darbojas kā neatkarīgs uzņēmums pret saviem dalībniekiem;

(3) grupas dalībnieki sniedz pakalpojumus, kas ir atbrīvoti saskaņā ar 135. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktu, vai citus pakalpojumus, par kuriem viņi nav ar nodokli apliekamas personas;

(4) grupa sniedz pakalpojumus tikai saviem dalībniekiem, un tie ir nepieciešami, lai dalībnieki varētu sniegt pakalpojumus, kas ir atbrīvoti saskaņā ar 135. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktu;

(5) grupa pieprasa no saviem dalībniekiem tikai kopējo izdevumu to daļas precīzu atlīdzību, izņemot transfertcenu korekcijas, kuras veic tiešo nodokļu nolūkā.”

(5) Direktīvas 174. panta 2. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu:

„c) apgrozījuma summas, kuras attiecināmas uz 135. panta 1. punkta b) līdz g) apakšpunktā minētajiem finanšu darījumiem, ciktāl tie ir gadījuma rakstura darījumi.”

2. pants Transponēšana

1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2009. gada 31. decembrim izpildītu direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmu Komisijai šo noteikumu tekstu kopā ar atbilstības tabulu, kur atspoguļota atbilstība starp minētajiem noteikumiem un šo direktīvu.

Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarīt šādas atsauces.

2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

3. pants

Šī direktīva stājas spēkā […] dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī .

4. pants

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

Briselē, […]

Padomes vārdā —

priekšsēdētājs

[…]

[1] OV C […], […], […]. lpp.

[2] OV C […], […], […]. lpp.

[3] OV C […], […], […]. lpp.

[4] OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp. Direktīvā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2006/138/EK (OV L 384, 29.12.2006., 92. lpp.).

[5] COM (1999) 232.