Cekulainais jūras krauklis apdzīvo Eiropas un Ziemeļāfrikas Atlantijas okeāna piekrasti no Marokas līdz Norvēģijas ziemeļiem un Kolas pussalai, tostarp Islandi, kā arī Vidusjūras piekrasti un dažas Melnās jūras piekrastes daļas (del Hoyo et al. 1992). Ir atzītas trīs pasugas: Ph. a. aristotelis Atlantijas okeāna reģionā, Ph. a. desmarestii Vidusjūras un Melnās jūras reģionā un Ph. a. riggenbachi no Marokas. Kopumā šīs sugas īpatņi ir nometnieki vai klejotāji, taču dažas populācijas ir izteikti migrējošas — Ph. a. aristotelis tālākās ziemeļu populācijas no Norvēģijas un Krievijas un Ph. a desmarestii Adrijas jūras populācija.

Jūras kraukļu dzimta (Phalacrocoracidae) jau ir iekļauta Nolīguma 2. pielikumā. Pamatojoties uz to migrēšanas statusu, 2. pielikumā ir iekļautas sešas no astoņām sugām, kas ligzdo Nolīguma ģeogrāfiskajā darbības apgabalā. Divas sarakstā neiekļautās sugas ir cekulainais jūras krauklis Phalacrocorax aristotelis un niedru jūras krauklis Phalacrocorax africanus.

Nolīgums stājās spēkā 1999. gada 1. novembrī. Eiropas Savienība ir Nolīguma līgumslēdzēja puse kopš 2005. gada 1. oktobra. Pašlaik Nolīgumam ir 77 līgumslēdzējas puses — 41 no Eirāzijas (tostarp ES) un 36 no Āfrikas.

Kopējā populācija tika lēsta līdz aptuveni 100 000 pāru 20. gs. deviņdesmitajos gados un līdz 75 000–81 000 pāru 2004. gadā (BirdLife International, 2004). IUCN klasificē šīs sugas kā vismazāk apdraudētas (Birdlife, 2015). Kopējā tendence ir lejupēja, taču dažas populācijas var būt stabilas (Wetlands International, 2006). Tika reģistrēts svārstīgs populācijas lielums. Piemēram, populācija Apvienotajā Karalistē laikposmā no 1969. līdz 1987. gadam palielinājās par 21 %, no 31 600 pāriem 1969.–1970. gadā pieaugot līdz 47 300 pāriem 1985.–1987. gadā, pēc tam laikposmā no 1998. līdz 2002. gadam tā samazinājās par 27 % un līdz 2011. gadam vēl par 26 % (Balmer et al., 2013). Arī Norvēģijas populācijā ir vērojamas lielas svārstības. Vistālāk uz ziemeļiem esošā migrējošā populācija Barenca jūrā samazinājās no 10 000 pāriem 1980. gadā līdz aptuveni 1000 pāriem 1994. gadā, taču 2013. gadā tā pieauga līdz 5000 pāriem (Fauchald et al., 2015).

Pasugas Ph. a. desmaresti aplēstais skaits bija no 8700 līdz 11 126 ligzdojošiem pāriem (Bazin un Imbert, 2012). 2006. gadā tika aplēsts, ka populācija ir aptuveni 10 000 īpatņu liela (Culioli, 2006). Populācijas samazināšanās tika reģistrēta Korsikā, kur kādreiz tā bija stabila, proti, 1975.–1983. gadā tā sasniedza 1000 pāru, bet 1994. gadā bija samazinājusies par vairāk nekā 50 %, sarūkot līdz aptuveni 375 pāriem, un vēlāk atkal pieauga (Dubois et al., 2008).

Pasuga Ph. a. desmarestii ir aizsargāta areāla Eiropas daļā un iekļauta sarkanajā grāmatā vairākās valstīs, piemēram, tā ir klasificēta kā “dilstoša suga” Bulgārijā un kā “apdraudēta suga” Albānijā. Ph. a. aristotelis ir aizsargāta daļā areāla (Apvienotajā Karalistē). Apvienotajā Karalistē tā nesen tika pārcelta no dzeltenās uz sarkano grāmatu (Eaton et al., 2015) un nelielās populācijas dēļ ir iekļauta Krievijas sarkanajā grāmatā. Populācijas samazināšanās par 15–30 % 10 gadu laikā Norvēģijā ļauj sugai kvalificēties kategorijā “gandrīz apdraudēta” (Korneev et al., 2015).

Velando un Freire (2002) uzsver, ka efektīva P. a. desmarestii aizsardzība būtu jāveic, aizsargājot ligzdošanas vietas, kā arī barošanās un guļas vietas un regulējot bentisko sugu zivsaimniecību barošanās vietās. Saskaņā ar Velando un Freire (2002) aizsardzības darbības, ko 2015. gadā ierosināja Birdlife, ir 1) sugai svarīgu vietu konstatēšana jūrā; 2) to noteikšana par aizsargājamām jūras teritorijām; 3) galveno ligzdošanas un ziemas guļas vietu pārvaldība, tostarp invazīvu plēsēju likvidēšana; 4) zvejas kuģu monitoringa programmas uz klāja, lai noteiktu augsta riska apgabalus žaunu tīklu piezvejai; 5) attiecīgā gadījumā — ietekmes mazināšanas un aizsardzības pasākumu īstenošana.

1.4.Luksemburgas priekšlikumi

Luksemburga ir ierosinājusi pārcelt uz Nolīguma 3. pielikuma 1. tabulas A aili visas populācijas no šādām trīs sugām: līkšņibītis (Calidris ferruginea), Atlantijas tuklītis (Fratercula arctica) un lielais alks (Alca torda). Lai arī minētajām trīs sugām Luksemburga nav ierosinājusi nevienu konkrētu kategoriju, saskaņā ar Nolīguma 3. pielikuma 1. tabulā noteiktajiem kritērijiem līkšņibītis (Calidris ferruginea) un lielais alks (Alca torda) kvalificējas 4. kategorijā, savukārt Atlantijas tuklītis (Fratercula arctica) kvalificējas 1.b kategorijā.

Luksemburgas priekšlikums ietver atsauci uz Nolīguma par Āfrikas–Eirāzijas migrējošo ūdensputnu aizsardzību 6. Pušu sanāksmes 6.1. Rezolūciju, kurā atzīta lielās pūkpīles (Somateria mollissima), brūnkakļa (Aythya ferina), ragainā dūkura (Podiceps auritus), jūras žagatas (Haematopus ostralegus), ķīvītes (Vanellus vanellus), sarkanās puskuitalas (Limosa lapponica), lielā šņibīša (Calidris canutus), līkšņibīša (Calidris ferruginea), Armēnijas kaijas (Larus armenicus), Atlantijas tuklīša (Fratercula arctica) un lielā alka (Alca torda) nesenā iekļaušana Pasaules Sarkanajā grāmatā un norādīts, ka ir svarīgi apsvērt šo saraksta izmaiņu sekas, gatavojoties 7. Pušu sanāksmei.

1.5.Priekšlikumu analīze

Līdz ar Horvātijas, Itālijas un Luksemburgas ierosinātajiem grozījumiem 2. un 3. pielikumā uz visām cekulainā jūras kraukļa (Phalacrocorax aristotelis), līkšņibīša (Calidris ferruginea), Atlantijas tuklīša (Fratercula arctica) un lielā alka (Alca torda) populācijām attiektos Nolīguma 3. pielikuma 2.1.1. sadaļas prasība, kas nosaka juridiskos sugu aizsardzības pasākumus, kas piemērojami 3. pielikuma 1. tabulas A ailē minēto sugu populācijām. Proti, 1. tabulas A ailē minētajām populācijām puses nodrošina populāciju aizsardzību saskaņā ar Nolīguma III panta 2. punkta a) apakšpunktu. Puses atkarībā no 2.1.3. punkta:

a) savās teritorijās aizliedz šo populāciju putnu iegūšanu un to olu vākšanu;

b) aizliedz apzinātu šo populāciju traucēšanu, ciktāl šāda traucēšana var būt svarīga attiecīgās populācijas aizsardzībai; un

c) aizliedz minēto populāciju putnu un to olu valdījumu, izmantošanu un tirdzniecību, kas iegūti, pārkāpjot aizliegumu, kurš noteikts saskaņā ar iepriekšminēto a) apakšpunktu, kā arī valdījumu vai izmantošanu un tirdzniecību ar šo putnu vai to olu atpazīstamām daļām vai to izstrādājumiem.

Izņēmuma kārtā populācijām, kas A ailē iekļautas 2. un 3. kategorijā un apzīmētas ar zvaigznīti, un populācijām, kas A ailē iekļautas 4. kategorijā, medības drīkst turpināt, ievērojot dabas resursu ilgtspējīgas izmantošanas principus. Šādu ilgtspējīgu izmantošanu veic starptautiska sugas rīcības plāna satvarā, ar kuru Puses tiecas īstenot adaptīvās ieguves pārvaldības principus. Šādai izmantošanai piemēro vismaz tādus pašus juridiskos pasākumus kā putnu ņemšanai no populācijām, kas uzskaitītas 1. tabulas B ailē, kā prasīts 2.1.2. punktā.

Itālijas un Horvātijas priekšlikums, kā arī Luksemburgas priekšlikumi ir labi pamatoti. Tie ir saderīgi ar ES tiesību aktiem, jo īpaši Putnu direktīvu, un tos papildina.

Rakstiski apspriedusies ar Dabas direktīvu ekspertu grupu (NADEG), Komisija ierosina, ka Eiropas Savienībai vajadzētu atbalstīt minētos priekšlikumus, jo tie ir zinātniski pamatoti un atbilst ES saistībām sadarboties starptautiskā mērogā bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai. Grozījumu priekšlikumi neliek veikt nekādas izmaiņas spēkā esošajos ES tiesību aktos.

Priekšlikumi grozīt Nolīguma pielikumus jāpaziņo Nolīguma sekretariātam ne vēlāk kā 150 dienas pirms Pušu sanāksmes sesijas atklāšanas (sk. ar Nolīguma X panta 2. un 3. punktu), t. i., līdz 2018. gada 7. jūlijam.

Tāpēc Padomei steidzami jāpieņem lēmums par iepriekš aprakstītā priekšlikuma iesniegšanu Nolīguma sekretariātam Eiropas Savienības vārdā. Tā ir nostāja, kas Eiropas Savienības vārdā būtu jāpieņem saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu.

2018/0221 (NLE)

Priekšlikums

PADOMES LĒMUMS