7. aicina Komisiju nekav ējoties sagatavot piemērošanas novērtējumu saistībā ar Direktīvu 75/129/EEK, kā
arīiesniegt priekšlikumus atbilstības nodrošināšanas pasākumiem;
8. atzinīgi vērtē gaidāmo Eiropas Globalizācijas pielāgošanas fondu, kas atbalstīs darbiniekus un uzlabos
sociālo un izglītības infrastruktūru saistībā ar kolektīvo atlaišanu un aicina Padomi pieņemt kopējo nostāju
iespējami ātrāk pēc Eiropas Parlamenta pirmā lasījuma, kā arīnodrošināt, lai tā būtu piemērojama retrospek-
tīvi, gadījumos, kad pašlaik notiekošās uzņēmumu slēgšanas ietekme turpināsies 2007. gadā;
9. pauž solidaritāti visiem no atlaišanas cietušajiem darbiniekiem, viņu ģimenēm un kopienām;
10. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Komisijai, Padomei, dalībvalstu valdībām un parlamen-
tiem, Eiropas Arodbiedrību konfederācijai, Eiropas Darba devēju un rūpnieku konfederāciju apvienībai.
P6_TA(2006)0316
Iespējamā CIP veiktā Eiropas valstu izmantošana, lai pārvadātu un nelikumīgi
turētu apcietinājumā gūstekņus
Eiropas Parlamenta rezolūcija par iespējamo CIP veikto Eiropas valstu izmanto šanu, lai pārvadātu
un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus, pieņemta pagaidu komitejas darba starpposmā
(2006/2027(INI))
Eiropas Parlaments,
—ņemot vērā 2005. gada 15. decembra rezolūciju par iespējamo CIP veikto Eiropas valstu izmantošanu,
lai pārvadātu un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus (1),
—ņemot vērā 2006. gada 18. janvāra lēmumu, ar kuru izveido pagaidu komiteju saistībā ar iespējamo CIP
veikto Eiropas valstu izmantošanu, lai pārvadātu un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus (2),
—ņemot vērā Reglamenta 175. pantu,
—ņemot vērā pagaidu komitejas starpposma ziņojumu par iespējamo CIP veikto Eiropas valstu izmanto-
šanu, lai pārvadātu un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus (A6-0213/2006),
A. tā kāpagaidu komitejas darbības galvenais mērķis ir noteikt, vai attiecībā uz faktiem, par kuriem celta
prasība, Eiropas Savienība un tās dalībvalstis savā rīcībā ievēro Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā
norādītos pamatprincipus un nodrošina īpaši to pamattiesību aizstāvību, kas noteiktas arī Eiropas Cilvēk-
tiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā, ko Eiropas Padome pieņēma 1950. gada 4. novembrī(turpmāk “Eiropas Cilvēktiesību konvencija”);13.12.2006. C 303 E/833 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
(1)Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0529.
(2)Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0012.
B. tā kāEiropas Savienības Pamattiesību harta, kuru Eiropas Parlaments, Padome un Komisija izsludināja
Eiropadomes sanāksmē Nicā 2000. gada 7. decembrī un kura ir iekļauta Līguma par Konstitūciju Eiropai
II daļā (1), ir viens no Eiropas pamattekstiem ne vien Eiropas Kopienu Tiesai, bet arī konstitucionālajā m
tiesām un citām tiesu iestādēm dalībvalstīs;
C. tā kācīņā pret terorismu nevar uzvarēt, upurējot tos pašus principus, ko terorisms tiecas sagraut, galve-
nokārt to, ka pamattiesību aizsardzībā nav pieļaujami kompromisi; tā kāterorisms jāapkaro ar likumī-
giem līdzekļiem un tas ir jāuzvar, ievērojot starptautiskos un valstu likumus un ar vienlīdz atbildīguvalstu un sabiedriskās domas attieksmi;
D. tā kācilvēka cieņas neaizskaramības princips ir iekļauts Pamattiesību hartas pirmajā pantā, un tas ietver
arīvisas pārējās pamattiesības, īpaši tiesības uz dzīvību (2. pants), spīdzināšanas, necilvēcīgas un pazemo-
jošas attieksmes un šādu sodu aizliegumu (4. pants), tiesības uz aizsardzību pārvietošanas, izraidīšanas
vai izdošanas gadījumā (19. pants), tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu (47. pants)
un tā kā,šo principu piemērojot, izņēmumi nevar tikt pieļauti pat drošības apsvērumu dēļ nedz miera,
nedz kara laikā;
E. tā kāsaskaņā ar starptautiskajām cilvēktiesību normām, tādām kā tās, ko nosaka ANO Vispārējā cilvēk-
tiesību deklarācija, Starptautiskais pakts par pilsoniskajām un politiskaj ām tiesībām, kā arīar tiem sais-
tītie instrumenti, un īpaši saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju, Eiropas Savienības dalībvalstīm ir
jānodrošina, lai uz ikvienu to jurisdikcijā esošu personu tiktu attiecinātas starptautiskā līmenī pastāvošās
pamattiesības, tostarp izraidīšanas aizliegums, ja pastāv iespēja, ka šīpersona varētu tikt spīdzināta vai
pakļauta cietsirdīgai, necilvēcīgai un pazemojošai attieksmei;
F. tā kāEiropas un starptautiskās cilvēktiesības aizliedz piespiedu pazušanu, tostarp slepenu aizturēšanu,
kurā cilvēks tiek turēts bez saziņas līdzekļiem, neinformējot par viņa vai viņas likteni vai neatklājot šā
cilvēka atrašanās vietu viņa vai viņas ģimenei vai sabiedrībai, ja nav noticis tiesas process;
G. tā kāfakti, par kuriem celta prasība, var izraisīt dalībvalstu kā pušu atbildību ne vien uz Eiropas Cilvēk-
tiesību konvencijas normu pamata, bet arī pamatojoties uz
—Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās Asamblejas 1984. gada 10. decembrī pieņemto Konvenciju
pret spīdzināšanu un cita veida nežēlīgu, necilvēcīgu vai pazemojošu attieksmi un sodiem,
—Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās Asamblejas 1966. gada 16. decembrī pieņemto Starptau-
tisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām,
—1944. gada 7. decembra Čikāgas Konvenciju par starptautisko civilo aviāciju, un īpaši tās 3., 4. un
6. pantu;
H. tā kāir vajadzīga visciešākā iespējamā sadarbība starp Eiropas, Amerikas un visām valdībām pasaulē,
kurām ir kopīga apņemšanās apkarot terorismu;
I. tā kāir nepieciešama pēc iespējas saskaņotāka rīcība un ciešāka sadarbība starp pagaidu komiteju,
Eiropas Padomi, ANO Augsto komisāru cilvēktiesību jautājumos, dalībvalstu kompetentajām iestādēm un
īpaši to parlamentiem;13.12.2006. C 303 E/834 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
(1) OV C 364, 18.12.2000., 1. lpp.
J. tā kā, saskaņojot rīcību un sadarbojoties, ir jāņem vērā jau notikušie pasākumi un veiktā izmeklēšana,
īpaši:
—Zviedrijas ombuda (1) un Zviedrijas parlamenta Konstitucionālo jautājumu komitejas (2) galīgie ziņo-
jumi, kā arīziņojumi, kas tiek vēl gaidīti no ANO Komitejas pret spīdzināšanu (3), kuri cita starpā
attiecas uz Muhammed Al Zery and Ahmed Agiza pārsūtīšanu uz Ēģipti,
—2005. gada 22. novembra un 2006. gada 22. janvāra memorandi “Uzrādītie slepenas apcietināšanas
gadījumi Eiropas Padomes dalībvalstīs”, ko iesniedza senators Dick Marty , Eiropas Padomes Parlamen-
tārās asamblejas Juridiskās un cilvēktiesību komitejas priekšsēdētājs un referents,
—pašlaik notiekošie izmeklēšanas gadījumi daudzās dalībvalstīs, īpaši Itālijā izdarītie slēdzieni izmeklē-
šanā, ko veicis Milānas prokurora vietnieks (4) par Ēģiptes pilsoņa Abu Omar nelegālo aizvešanu un
pārsūtīšanu uz Ēģipti, kā arīpašlaik notiekošā izmeklēšana Vācijā, ko veic Minhenes prokuratūra par
Vācijas pilsoņa Khaled El-Masri iespējamo izvešanu un turēšanu apcietinājumā;
—dažās dalībvalstīs un kandidātvalstīs notiekošā vai jau noslēgtā parlamentārā izmeklēšana,
—deklarācijas, kuras sniegušas vairāku dalībvalstu, īpaši Vācijas, Apvienotās Karalistes, Spānijas un Īrijas
varas iestādes par CIP civilās aviācijas lidaparātu nosēšanos, kas konstatēta šo valstu teritorijā;
K. tā kātādā pašā veidā īpaša uzmanība jāvelta Eiropas Padomes ģenerālsekretāra starpposma ziņo-
jumam (5), kas ir daļa no izmeklēšanas, kas tiek veikta saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas
52. pantu un ģenerālsekretāra izteikumiem 2006. gada 12. aprīļa preses konferencē, atbildot uz Eiropas
Padomes dalībvalstu (6), tostarp Eiropas Savienības dalībvalstu detalizētajām atbildēm; tā kā ģenerālsekre-
tārs ir paziņojis, ka ir skaidrs, ka ir bijuši pārsūtīšanas lidojumi, ka “faktiski nevienā mūsu dalībvalstī nav
pienācīgu juridisku un administratīvu mehānismu, lai efektīvi aizsargātu personas pret cilvēktiesībupārkāpumiem, ko veic draudzīgu ārzemju drošības dienestu aģenti, kas darbojas savā teritorijā”, un ka
viņš ir saņēmis oficiālu apstiprinājumu par personu “nodošanu” ārzemju ierēdņiem, veicot procedūras,
kas neatbilst Eiropas Cilvēktiesību konvencijas un citu Eiropas Padomes juridisko instrumentu noteikta-
jiem standartiem un aizsardzības pasākumiem (
7),
L. tā kā šī pagaidu komitejas pirmā darba posma rezultātā ir iespējams apkopot saskaņotu informāciju, kas
iegūta īpaši
—pēc uzklausīšanām, kas notika 2006. gada 13. un 23. februārī, 6., 13., 21., un 23. martā, 20. un
25. aprīlī un 2. maijā advokātu, žurnālistu, nevalstisko organizāciju pārstāvju, personu, kuras ir iespē-
jamie ārkārtas pārsūtīšanu upuri, dalībvalstu valsts varas iestāžu pārstāvju un Eiropas iestāžu
pārstāvju klātbūtnē,13.12.2006. C 303 E/835 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
(1) Parlamenta ombuds, “A review of the enforcement by the Security Police of a Government decision to expel two Egyp-
tian citizens”, atsauces Nr. 2169-2004 (2005. gada 22. maijs).
(2) Zviedrijas parlaments, “The Swedish Government's handling of matters relating to expulsion to Egypt”, ziņojums
Nr. 2005/06-KU2,
http://www.riksdagen.se/templates/R_PageExtended_7639.aspx.
(3) Komitejas pret spīdzināšanu lēmums, paziņojums Nr. 233/2003, Ahmed Hussein Kamil Agiza/Zviedrija (2005. gada
20. maijs),
http://www.unhchr.ch/tbs/doc.nsf/MasterFrameView/3ef42bcd48fe9d9bc1257020005533ca?Opendocument.
(4) Milānas Tiesa, Sezione Giudice per le indagini preliminari, atsauksmes Nr. 10838/05 R.G.N.R un 1966/05 R.G.GIP.
(5)Ģenerālsekretāra ziņojums par viņa pilnvaru izmantošanu saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 52. pantu,
ņemot vērā ziņojumus, kuros pieļauta varbūtība, ka ārzemju aģentūras arestējušas un nelikumīgi turējušas apcietinā-
jumā, vai pārvietojušas, ierobežojot viņu brīvību, personas, īpaši tās, kas turamas aizdomās par iesaistīšanos terora
aktos, vai musinājušas to darīt;https://wcd.coe.int/ViewDoc.jsp?Ref=SG/Inf%282006%295&Sector=secPrivateOffice&Language=lanEnglish&Ver=origi-
nal&BackColorInternet=9999CC&BackColorIntranet=FFBB55&BackColorLogged=FFAC75.
(
6) http://www.coe.int/T/E/Com/Files/Events/2006-cia/annexes.asp.
(7) Eiropas Padomes ģenerālsekretāra Terry Davis piezīme preses konferencē 2006. gada 12. aprīlī.
http://www.coe.int/T/E/Com/Files/PA-Sessions/April-2006/20060412_Speaking-notes_sg.asp.
—no uzaicināto runātāju iesniegtajiem rakstiskajiem dokumentiem, kā arīno oficiālajiem un citiem
dokumentiem, kuriem pagaidu komiteja līdz šim ir varējusi piekļūt;
—no ASV valdības pārstāvju paziņojumiem, kuri atzinušies pārsūtīšanas prakses izmantošanā, vienlai-
cīgi noliedzot spīdzināšanas izmantošanu vai pasūtīšanu;
M. tā kā, trūkstot jebkādām ar tieslietām saistītas izmeklēšanas pilnvarām, un situācijā, kad valstu pārvaldes
iestādes tur slepenībā drošības dienestu veiktās darbības, pagaidu komiteja ir savākusi apstiprinātu infor-
māciju par nelikumīgas prakses gadījumiem Eiropas teritorijā, kas ir negatīvi ietekmējuši Eiropas pilsoņus
un patstāvīgos iedzīvotājus, un tādējādi Eiropas valdībām ir nodevusi grūto uzdevumu pierādīt, vai tās
cilvēktiesību saistības, ko paredz Līguma par ES 6. pants un Eiropas Cilvēktiesību harta, tiek faktiskipildītas;
N. tā kāpagaidu komitejas līdzšinējā darbība apstiprina 2006. gada 18. janvārī pieņemtā tās izveides
lēmuma pamatotī bu un pierāda arī, ka ir nepieciešams veikt vēl citas pārbaudes un savākt papildu infor-
māciju un ka tādēļ tās darba turpināšana ir pamatota, lai dotu šai komitejai iespēju veikt visus tās piln-
varās paredzētos uzdevumus;
O. tā kā2006. gada 18. janvāra lēmuma 3. punktā ir paredzēts, ka pagaidu komitejai ir jāsniedz Parla-
mentam pagaidu ziņojums ar sīki izstrādātiem priekšlikumiem par tās darba turpināšanu;
P. tā kāpašreizējā rezolūcijā “Eiropas valstis” jāsaprot kā dalībvalstis un pievienošanās sarunvalstis, kandi-
dātvalstis un asociētās valstis, kā tas noteikts pagaidu komitejas 2006. gada 18. janvārī pieņemtajā
mandātā;
Q. tā kāpašreizējā rezolūcija ietver trīs dažādus ASV līgumu veidus:
—ārkārtas pārsūtīšana (personas tiek pārvietotas uz citu valsti nopratināšanai);
—slepena apcietināšana (personas tiek pārvietotas uz ieslodzījuma vietām, ko kontrolē ASV); un
—pilnvarota apcietināšana (personas tiek pārvietotas uz trešās valsts ieslodzījuma vietu pēc apsprie-
šanās ar ASV, kamēr nav valsts reģistra par Eiropas valsti, kurā atrodas persona pēc apspriešanās ar
ASV, pastāv liela iespējamība, ka personas varbūt ir šķērsojušas Eiropas valstis ceļā uzšādu ieslodzī-
juma vietu,
Par šobrīd pagaidu komitejas rīcībā esošo informāciju
1. pievienojas Eiropas Padomes ģenerālsekretāra secinājumiem pēc izmeklēšanas, kas notika uz Eiropas
Cilvēktiesību konvencijas 52. panta pamata;
2. īpašu vērību šajā kontekstā pievērš atzinumam Nr. 363/2005, ko sniegusi Eiropas Komisija ar likumu
nodrošinātas demokrātijas jautājumos (Venēcijas komisija) (
1) Eiropas Padomes Parlamentārajai asamblejai,
īpaši šādiem punktiem:
—jebkura Eiropas Padomes dalībvalsts, kas sadarbojas aktīvi vai pasīvi, uzspiežot slepenu apcietinājumu vai
to nodrošinot, ir atbildīga saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju,13.12.2006. C 303 E/836 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
(1) http://www.venice.coe.int/docs/2006/CDL-AD%282006%29009-e.asp#_Toc130704767.
—jebkura Eiropas Padomes dalībvalsts ir atbildīga arī tad, ja tās aģenti (policija, drošības dienesti u.c.),
rīkojas ultra vires, sadarbojas ar ārvalstu varas iestādēm vai nenovērš arestu vai turēšanu slepenā apcietinā-
jumā, par ko nav informēta valdība;
3. pauž nožēlu par to, ka normas, kas nosaka slepeno dienestu darbību vairākās Eiropas Savienības
dalībvalstīs, šķiet, nav adekvātas, tādēļ ir nepieciešams izveidot efektīvāku kontroli, īpaši attiecībā uzārvalstu
slepeno dienestu darbību to teritorijā, kā arī ārvalstu militārajās bāzēs, un uzskata, ka ES līmenī ir jāpieņem
sadarbības noteikumi;
4. pauž nožēlu, ka līdz šim ir liegta piekļuve pilnam NATO Padomes lēmuma tekstam par Vašingtonas
līguma 5. punkta ieviešanu, ko pieņēma 2001. gada 4. oktobrī; steidzami aicina NATO piešķirt piekļuvi
lēmuma pilnajam tekstam, lai noskaidrotu šo jautājumu;
5. izprot to, cik svarīga ir cieša sadarbība starp ES dalībvalstu un tās sabiedroto izlūkdienestiem, taču
uzsver, ka šādu sadarbību nevajadzētu sajaukt ar atteikšanos no suverenitātes Eiropas teritorijā un tās gaisa
telpā;
6. atzīmē ieguldījumu, ko devuši ES pretterorisma koordinators G. De Vries un kopējās ārpolitikas un
drošības politikas Augstais pārstāvis H. Solana, kuri apgalvoja, ka dalībvalstis, sadarbojoties ar CIA, viņuprāt,nav pārkāpušas valstu, Eiropas vai starptautiskos tiesību aktus, tomēr piebilst, ka saskaņā ar ES tiesību aktiem
tie nebija kompetenti pieprasīt attiecīgo informāciju no dalībvalstīm;
Par nelegāku aizturēšanu, pārvietoš anu, arestiem, aizvešanu, ārkārtas pārsūtīšanu un slepeno apcietinā-
šanu, ko veikusi CIP, citas ASV aģentūras vai dienesti, vai citi trešo valstu dro šības dienesti
7. pauž bažas, pamatojoties uz dalībvalstīs, Eiropas Padomē, kā arīpagaidu komitejas darbības rezultātā
jau konstatētajiem faktiem, ka kopš 2001. gada 11. septembra, pamatojoties uz nepieciešamību cīnīties pret
terorismu, pret cilvēktiesībām vairākkārt ir pieļauti smagi un nepieņemami pārkāpumi, neievērojot EiropasCilvēktiesību konvenciju, Apvienoto Nāciju konvenciju pret spīdzināšanu, Eiropas Savienības Pamattiesību
hartu un Starptautisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām;
8. uz pagaidu komitejai sniegto pierādījumu pamata sliecas uzskatīt, ka dažos gadījumos CIP vai citi ASV
dienesti ir bijuši tieši atbildīgi par aizdomās turamo teroristu nelegālu aizturēšanu, pārvietošanu, izvešanu unturēšanu apcietinājumā dalībvalstu, pievienošanās sarunvalstu un kandidātvalstu teritorijā, kā arī, cita starpā,
par Eiropas pilsoņu vai rezidentu ārkārtas pārsūtīšanu; atgādina, ka šādas darbības neatbilst pieņemtajām
starptautiskās likumdošanas normām un ir pretrunā cilvēktiesību pamatprincipiem;
9. pauž nožēlu par to, ka saprašanās nolīgumi starp ASV un Eiropas valstīm netiek atklāti pagaidu
komitejai;
10. nosoda ārkārtas pārsūtīšanas praksi, kuras mērķis ir nodrošināt to, lai aizdomās turamie nenonāktu
tiesā, bet tiktu pārsūtīti uz trešām valstīm nopratināšanai, tostarp iespējams izmantojot spīdzināšanu, unviņus turētu telpās, kas ir ASV vai vietējo varas iestāžu kontrolē; uzskata par nepieņemamu dažu valdībupraksi aprobežoties ar pienākumu pieprasīt diplomātiskās garantijas no valstīm, par kurām ir nopietni iemes-li uzskatīt, ka tās izmanto spīdzināšanu; šo viedokli pauda arī Manfred Nowak —speciālkorespondents
jautājumos par spīdzināšanu savos secinājumos; turklāt uzskata, ka personu ārkārtas pārvietošana uz vietām,
kur spīdzināšana ir endēmiska, ir nerepatriēšanas principa pārkāpums, kā tas noteikts ANO konvencijas pret
spīdzināšanu 3. pantā;13.12.2006. C 303 E/837 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
11. uzskata, ka diplomātiskais nodrošinājums, ciktāl tas pieprasa izņēmumu no normas, ir netiešs apstip-
rinājums tam, ka trešās valstīs pastāv spīdzināšanas prakse, un līdz ar to tas ir pretrunā ar ES pienākumiem,
ko nosaka “Pamatnostādnes ES politikai attiecībā uz spīdzināšanu un citu nežēlīgu, necilvēcīgu vai pazemo-
jošu attieksmi vai sodiem”, kuras Padome pieņēma 2001. gada 9. aprīlī;
12. pauž satraukumu par liecību, ko pagaidu komitejai ir sniedzis Kanādas pilsonis Maher Arar, kuru ASV
varas iestādes arestēja, CIP pārvietoja, izmantojot Eiropas lidostu, un divpadsmit mēnešus turēja apcietinā-jumā Sīrijā, kur viņš bija pakļauts spīdzināšanai; tajā pašā laikā atzīmē ASV juridiskā padomnieka J. Bellinger
apgalvojumu, kuru viņš izteica pagaidu komitejas vizītes laikā ASV, ka Arar lieta tika risināta saskaņā ar ASV
imigrācijas un muitas likumiem un tā nav saistīta ar iespējamo pārsūtīšanu;
13. pauž nopietnas bažas, ka līdz šim viss pagaidu komitejas darbs, šķiet, norāda, ka Eiropas gaisa telpu
un lidostas ir izmantojuši CIP frontālie uzņēmumi, lai apietu juridiskās saistības, kādas valsts gaisa floteinosaka Čikāgas Konvencija, tādējādi ļaujot par terorismu aizdomās turamās personas nelegāli pārvietot CIP
vai ASV militārpersonu uzraudzībā, vai uz citām valstīm (tostarp Ēģipti, Jordānu, Sīriju un Afganistānu),
kuras bieži nopratināšanās izmanto spīdzināšanu, kā to atzinusi pati ASV valdība (
1),
14. atzīmē, ka pagaidu komiteja līdz šim nav ieguvusi pierādījumus vai liecības slepeno cietumu pastāvē-
šanai Eiropas Savienībā; taču uzskata, ka turpmākajos mēnešos pagaidu komitejas darbība tiks pastiprinātipievērsta šim jautājumam;
15. atzinīgi vērtē ASV kongresa tūlītējo un efektīvo reakciju, ieviešot McCain grozījumu, kura nolūks bija
nodrošināt par terora aktu veikšanu aizdomās turēto personu labāku aizsardzību pret valsts aģentūru neliku-mīgu rīcību;
Par iespējamību, ka dalībvalstis, pievienošanās sarunvalstis un kandidātvalstis ar rīcību vai bezdarbību ir
iesaistītas apcietināšanā, nolaupīšanā, ārkārtas pārsūtīšanā un turēšanā slepenā apcietinājumā vai arī
kļuvušas par šādas rīcības līdzdalībniecēm
16. uzskata par neticamu, ka dažu Eiropas valstu valdības nebūtu zinājušas par darbībām, kuras saistītas ar
ārkārtas pārsūtīšanu, kas notika to teritorijā; jo īpaši, uzskata par absolūti neticamu, ka vairāki simti lido-
jumu virs vairāku dalībvalstu gaisa telpas un līdzīgs lidmašīnu nosēšanās un pacelšanās skaits Eiropas lidostāsbūtu varējis notikt bez slepeno dienestu vai izlūkdienestu ziņas un šo dienestu vadošajām amatpersonām
netiekot vismaz iztaujātām par saistību starp šiem lidojumiem un ārkārtas pārsūtīšanas praksi; atzīmē, ka šo
pieņēmuma apstiprina fakts, ka vadošās ASV administrācijas amatpersonas vienmēr ir apgalvojušas, karīkojas, neaizskarot Eiropas valstu nacionālo suverenitāti;
17. tāpat uzskata par neticamu, ņemot vērā tiesu izmeklēšanu rezultātus, kā arīuzklausītās liecības un
pārbaudītos dokumentus, ka Ēģiptes pilsoņa Abu Omar izvešana no Milānas, ko veica CIP aģenti 2003. gada
17. februārī, tālāk pārvedot viņu uz Aviano, bet vēlāk uz Ramstein, varētu būt organizēta un īstenota bez
Itālijas varas iestāžu vai drošības dienestu iepriekšējas informētības;
18. aicina Itālijas valdību, pieņemot, ka apstākļi, kas veicināja iepriekšējā lēmuma pieņemšanu, vairs nav
spēkā, censties izdot 22 CIP aģentus, kas bija iesaistīti Abu Omar aizvešanā, lai palīdzētu turpmākajā tiesas
procesā un veicinātu patiesības noskaidrošanu;13.12.2006. C 303 E/838 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
(1) Sk. ASV Valsts departamenta valsts ziņojumus par cilvēktiesību praksi (2003).
19. Nosoda CIP veikto Vācijas pilsoņa Khaled el Masri aizvešanu —viņu turēja Afganistānā no 2004. gada
janvāra līdz maijam un pakļāva pazemojošai un necilvēcīgai attieksmei; atzīmē, ka pastāv aizdomas, kas vēl
nav izkliedētas, par to, ka pirms tam —no 2003. gada 31. decembra līdz 2004. gada 23. janvārim —
Khaled el Masri tika nelikumīgi turēts bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā un no turienes pārsūtīts
uz Afganistānu 2004. gada 23.-24. janvārī; uzskata bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas veiktospasākumus šīs lietas izmeklēšanā par neatbilstīgiem;
20. atzinīgi vērtē parlamentāro izmeklēšanu Vācijas Bundestāgā un gaida tā izmeklēšanas komitejas galīgos
rezultātus;
21. uzsver vajadzību pēc ES pretterorisma pasākumu demokrātiskākas un tiesiskākas pārbaudes; uzskata,
ka Padomes darba grupai cīņā pret terorismu savās sanāksmē s sistemātiski jāpievēršas cilvēktiesību aizsar-
dzībai un katru gadu jāpublicē ziņojums par šo jautājumu;
22. aicina nākamo Pamattiesību aģentūru pievērst īpašu uzmanību lietām, kas saistītas ar personu, kuras
tiek turētas aizdomās par terorismu, izdošanu no dalībvalstīm uz trešām valstīm;
23. pauž nožēlu par to, ka Zviedrijas valsts 2001. gada 18. decembrī Brommas lidostā atteicās no tiesību
aizsardzības kontroles, izpildot valdības lēmumu izraidīt divus Ēģiptes pilsoņus, Mohammed Al Zary un
Ahmed Agiza, un ļaujot ASV slepenpolicistiem īstenot valsts varu Zviedrijas teritorijā, kas saskaņā ar
Zviedrijas galvenā parlamentārā ombuda atzinumu ir pretrunā ar Zviedrijas likumiem;
24. pauž nožēlu par to, ka Ēģiptes pilsoņu Mohammed Al Zary unAhmed Agiza izraidīšana, ko Zviedrija
veica 2001. gadā, pamatojās tikai uz Ēģiptes valdības diplomātisko nodrošinājumu, kas nenodrošināja efek-
tīvu aizsardzību pret spīdzināšanu;
25. prasa, lai izmeklēšana tiktu turpināta nolūkā noskaidrot to ASV militārpersonu lomu, kas bija NATO
vadīto stabilizācijas spēku (SFOR) sastāvā, veicot sešu Bosnijas pilsoņu un/vai Alžīrijas izcelsmes rezidentu
izvešanu un pārsūtīšanu uz Gvantanamo līci pretēji Bosnijas un Hercogovinas Cilvēktiesību palātas saisto-šajam starpposma lēmumam un neņemot vērā Bosnijas Augstākās tiesas lēmumu atbrīvot aizdomās turamos,
kāto liecina ANO speciālkorespondents spīdzināšanas jautājumos Manfred Nowak, kurš tajā laikā bija
Bosnijas un Hercogovinas Cilvēktiesību palātas loceklis; aicina turpmāk noskaidrot Bosnijas valdības iespē-jamo lomu šajā lietā; uzsver nepieciešamību iegūt vairāk informācijas par NATO un ANO Starptautiskās
Policijas darba grupas (IPTF) saistību šajāsakarā;
26. uzstāj, ka jāturpina izmeklēšana, lai noskaidrotu slepenu ieslodzījuma vietu atrašanos Kosovā un iespē-
jamo Kosovas spēku (KFOR) līdzdalību aizdomās par terorismu turēto personu nelikumīgā apcietināšanā;
27. ierosina uzaicināt NATO ģenerālsekretāru uz pagaidu komitejas uzklausīšanu, lai cita starpā noskai-
drotu iespējamo SFOR unKFOR spēku līdzdalību aizdomās par terorismu turamo personu nelikumīgajos
arestos, nodošanā un ieslodzīšanā cietumos;
28. atgādina dalībvalstīm, ka atbilstīgi Eiropas Cilvēktiesību tiesas praksei valstīm ir pozitīvi pienākumi
saskaņā gan ar materi ālo tiesību normām, gan civilprocesa likumiem, un ka tām ir jāveic likumdošanas pasā-
kumi, lai novērstu cilvēktiesību pārkāpumus savā valstī, kā arījāveic iespējamo pārkāpumu izmeklēšana un
jāsoda atbildīgie par šiem pārkāpumiem gadījumos, kad tādi ir notikuši; turpmāk atzīmē, ka Eiropas Cilvēk-
tiesību konvencijas pārkāpumu gadījumā dalībvalstis var tikt pakļautas atbildībai par šo savu pozitīvu pienā-
kumu nepildīšanu; šai sakarā uzsver, ka dalībvalstīm ir pienākums veikt izmeklēšanas, lai noskaidrotu, vai šīs
valstis pašas vai trešās valstis, tieši vai netieši sadarbojoties ar šīm valstīm, ir izmantojušas šo valstu teritoriju
un gaisa telpu, veicot cilvēktiesību pārkāpumus, un ka dalībvalstīm ir jāveic visi vajadzīgie likumdošanas
pasākumi, lai novērstu šādu pārkāpumu atkārtošanās iespēju;13.12.2006. C 303 E/839 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
Par spīdzināšanas izmantošanu
29. uzsver, ka spīdzināšanas vai cietsirdīgas, necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes aizliegums, kā to
nosaka ANO Konvencija pret spīdzināšanu, ir absolūts un nepieļauj nekādus izņēmumus kara vai karadraudu, nestabilas vietējās politiskās situācijas vai jebkādā citādā ārkārtas situācij ā; atgādina, ka apcietinājumā
turēšanas bez saziņas tiesībām, izvešanas vai ārkārtas pārvietošanas gadījumi saskaņā ar starptautiskajām
tiesībām, jo īpaši Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 3. un 5. pantu, ir cilvēktiesību pārkāpumi, sevišķi tāpēc,
kašāda darbība ir saistīta ar spīdzināšanu vai nehumānu un pazemojošu attieksmi;
30. atzīst, ka vēlme izmantot ziņas, kas iegūtas spīdzināšanas rezultātā, veido pašlaik pastāvošā sārkārtas
pārsūtīšanas programmas raison d'être; atgādina, ka informācija vai atzīšanās, kas iegūta spīdzināšanas vai ciet-
sirdīgas, necilvēcīgas un pazemojošas attieksmes rezultātā, nekādos apstākļos nevar tikt uzskatīta par liku-mīgu liecību, kā to nosaka ANO konvencija pret spīdzināšanu, kā arīnevar tikt izmantota jebkādā citādā
veidā; vairākkārt atkārto vispārpastāvošo skepticismu attiecībā uz to atzīšanos uzticamību, kas panāktas
spīdzināšanas rezultātā, un to nozīmi terorisma profilaksē un apkarošanā, kā cita starpā to liecināja bijušais
Lielbritānijas vēstnieks Uzbekistānā Craig Murray , kurš pagaidu komitejas uzklausīšanā arīkonstatēja, ka
spīdzināšana tika veikta pēc ASV izlūkošanas pavēles, un ka vairāki Eiropas valstu vēstnieki Uzbekistānāzināja par šo praksi; uzskata, ka pagaidu komitejai īpaši rūpīgi jāizpēta šis jautājums;
31. neatlaidīgi aicina dalībvalstis, kā arīpievienošanās sarunvalstis un kandidātvalstis stingri ievērot
Apvienoto Nāciju Spīdzināšanas novēršanas konvencijas 3. pantu un īpaši nerepatriēšanas principu, saskaņā
ar kuru “neviena dalībvalsts neizraida, nerepatriē un neizdod citai valstij kādu personu, ja ir pamatotas
aizdomas, ka tā varētu tikt spīdzināta”; aicina arī ASV pārskatīt nerepatriēšanas principa interpretāciju, lai to
saskaņotu ar 3. pantā sniegto formulējumu;
32. prasa dalībvalstīm pilnīgi noraidīt paļaušanos uz diplomātisko nodrošinājumu pret spīdzināšanu, kā to
iesaka Manfred Nowak;
33. prasa Padomei pieņemt kopēju nostāju pret dalībvalstu izmantoto diplomātisko nodrošinājumu no
trešām valstīm, ja pastāv pamatotas aizdomas par to, ka personas var tikt pakļautas spīdzināšanas vai necil-vēcīgas attieksmes riskam;
Par Eiropas gaisa telpas un lidostu izmantošanu CIP vajadzībām
34. uzskata, ka daudzos gaisa flotes lidaparātu, kas pieder vai ko īrēCIP, lidojumos dalībvalstu, pievieno-
šanās sarunvalstu un kandidātvalstu gaisa telpā un lidostās ir atkārtoti pārkāpta Čikāgas Konvencija, jo netika
ievērotas saistības iegūt atļauju, kā to nosaka konvencijas 3. pants;
35. izsaka nožēlu par faktu, ka neviena dalībvalsts, pievienošanās sarunvalsts vai kandidātvalsts nav pieņē-
musi procedūru, saskaņā ar kuru ir jāpārbauda, vai civilām vajadzībām paredzētie lidaparāti netiek izmantoti
mērķiem, kas ir pretrunā ar starptautiski atzītām normām cilvēktiesību jomā;
36. uzskata, ka Eiropas Savien ības tiesību akti par vienotām Eiropas debesīm, valstu gaisa telpas izmanto-
šanu, kontroli un pārvaldību, dalībvalstu lidostu un Eiropas pārvadātāju izmantošanu ir izteikti nepilnīgi;uzsver nepieciešamību noteikt jaunas valstu, Eiropas un starptautiskās normas; aicina Komisiju nekavē joties
uzlabot tiesību aktus, ierosinot tādas direktīvas priekšlikumu, kuras mērķis būtu valstu tiesību aktusaskaņošana;
37. aicina Komisiju sniegt ieteikumus dalībvalstīm attiecībā uz to, kā uzlabot pārraudzības standartus, ko
piemēro privāti nofraktētu gaisa kuģu lidojumiem, kas izmanto ES lidostas un gaisa telpu;
38. uzskata par vajadzīgu noskaidrot 2003. gada 22. janvārī Atēnās parafētā līguma būtību, kurā ir runa
par“lielāku Eiropas tranzīta iespēju izmantošanu, lai atbalstītu kriminālnoziedznieku vai nepieņemamu
ārvalstnieku atgriešanos”;
39. uzskata par vajadzīgu noteikt, kā ASV slepenie dienesti faktiski ir izmantojuši gaisa telpu, civilās un
militārās lidostas un NATO un ASV bāzes;13.12.2006. C 303 E/840 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
40. uzskata par vajadzīgu noskaidrot, vai ir kādi pierādījumi, kas apstiprina to, ka dažās Eiropas valstīs ir
darbojušies slepeni cietumi, kā tas ir atzīts par iespējamu vairākos žurnālistu un autoritatīvu nevalstisko
organizāciju veiktajos pētījumos;
Par pagaidu komitejas līdz šim veiktajām oficiālajām vizītēm
41. uzskata, ka divas oficiālās delegācijas uz bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku un ASV ir
bijušā sļoti nozīmīgas informācijas sniedzējas pagaidu komitejas darbā, kā arī ļāvušas tiešā veidā noskaidrot
gan politisko iestāžu sniegto skaidrojumu par attiecīgajiem notikumiem, gan arī uzzināt pilsoniskās sabied-
rības viedokli šajāsakarā;
42. nosoda to, ka Vācijas pilsonis Khalid El-Masri 2004. gadā vairāk nekā četrus mēnešus tika nelikumīgi
turēts Afganistānā; pauž nožēlu par FYROM iestāžu nevēlēšanos apstiprināt to, ka El-Masri bijis Skopjē un,
iespējams, ticis turēts tur līdz viņa pārsūtīšanai uz Afganistānu, ko veica CIP aģenti;
43. pauž nožēlu par to, cik ierobežoti ASV valdība interpretē konvenciju pret spīdzināšanu un īpaši aizlie-
gumu veikt jebkādas pārsūtīšanas, kas varētu novest pie tā, ka izdotie ieslodzītie tiek pakļauti spīdzināšanas,cietsirdīgas vai necilvēcīgas attieksmes riskam;
Par turpmākajiem pagaidu komitejas pienākumiem
44. konstatē, ka ir nepieciešams turpināt pagaidu komitejas darbu un padziļināt attiecīgo notikumu
pārbaudi, lai noteiktu, vai viena vai vairākas no dalībvalstīm ir pārkāpušas Līguma par Eiropas Savienību 6.pantu; uzsver arī, ka iespējams paplašināt izmeklēšanu, to veicot arī attiecībā uzšajārezolūcijā tieši neminē-
tiem notikumiem un valstīm;
45. tādēļ nolemj, ka pagaidu komitejai darbs jāturpina visu tās reglamentā noteikto pilnvaru laiku —
12 mēnešus, neskarot reglamenta 175. panta noteikumus par iespējamo pagarinājumu;
46. uzskata, ka pēc iespējas ātrāk jāuzsāk gatavošanās tiesību aktu izstrādei Eiropas Savien ības un Eiropas
Padomes līmenī, lai nodrošinātu atbilsto šu to personu juridisku aizsardzību, kas ir pakļautas dalībvalstu juris-
dikcijai, un lai nodrošinātu efektīvu drošības dienestu parlamentāro kontroli gan valsts, gan Eiropas līmenī;šajā sakarā uzskata, ka ir svarīgi izveidot Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūru un nodrošināt tās
darbību;
47. pauž nožēlu par acīmredzami atšķirīgo pieeju, kas līdz šim vērojama Amerikas un Eiropas normatī-
vajos modeļos attiecībā uz komitejas darbības sfērā ietilpstošajiem jautājumiem; taču atzīst, ka starptautiskais
terorisms ir viens no galvenajiem draudiem ES un starptautiskās sabiedrības drošībai un stabilitātei kopumāun ka šos draudus legāli var apkarot tikai ciešā sadarbībā ar ASV, uzsver neatliekamo vajadzību starptauti-
skajos tiesību aktos nepārprotami aizliegt ārkārtas pārsūtīšanu un Eiropas iestādēm vienoties par kopēju
nostāju šajājautājumā un to risināt kopā ar attiecīgajām trešām valstīm;
48. uzskata, ka pagaidu komitejai, beidzot darbību, būtu jānorāda principi, kas jāņem vērā, īpaši attiecībā
uz:
—vajadzību pēc ES iekšējiem uzraudzības pasākumiem, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis ievēro savas cilvēk-
tiesību saistības attiecībā uz jaunajiem likumiem par informācijas apmaiņu starp izlūkdienestiem;
—nolīgumiem ar trešām valstīm un starptautiskām terorisma apkarošanas organizācijām;13.12.2006. C 303 E/841 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV
—nolīgumiem ar trešām valstīm saistībā ar Eiropas kaimiņattiecību politiku, kuros galvenajam principam
vienmēr jābūt cilvēktiesību ievērošanai;
49. aicina Parlamenta Prezidiju veikt nepieciešamos pasākumus, lai pagaidu komitejai dotu iespēju, ņemot
vērā tās uzdevuma specifiku, pilnībā veikt tai uzticēto darbu un atļaut tai izmantot līdz darbības beigām visas
nepieciešamās atkāpes no Parlamenta iekšējās darbības noteikumiem, īpaši attiecībā uz
—ekspertu skaitu, kuri tiek aicināti uz pagaidu komitejas organizētajām uzklausīšanām un kuru izdevumi
tiek atlīdzināti,
—pārvietošanā s skaitliskiem ierobežojumiem un deputātu skaitu pagaidu komitejas oficiālo delegāciju
kontekstā,
—pagaidu komitejas vadīto uzklausīšanu sēdes stenogrammu izstrādāšanu, kā arī šo stenogrammu tulko-
šanu to ES valstu valodās, kuras skar izmeklēšana;
50. atzinīgi vērtē Eiropas Padomes jo īpaši tās Tieslietu un cilvēktiesību komitejas referenta darbību, kā arī
tās sadarbību ar pagaidu komiteju;
51. aicina Padomi un visus tās locekļus, bet it īpaši tās prezidentūru pilnībā atbalstīt pagaidu komitejas
darbu saskaņā ar godīgas sadarbības principu, kā tas noteikts līgumos un Eiropas Kopienu Tiesas praksē;
52. aicina dalībvalstis ieņemt stingrāku nostāju attiecībā uz Gvantanamo līcī esošā aizturēšanas centra slēg-
šanu un uzņemties aktīvāku lomu, lai rastu risinājumu attiecībā uz tiem ieslodzītajiem, kuriem nav piemē-
rota tiesvedība un kuri nevar atgriezties savā izcelsmes valstī vai valstī, kurā tie iepriekš dzīvojuši, jo viņi ir
kļuvuši par bezvalstniekiem vai cieš no spīdzināšanas, vai citas nežēlīgas, necilvēcīgas vai pazemojošas
attieksmes;
53. mudina dalībvalstis nodrošināt visiem Eiropas pilsoņiem un bijušajiem ES iedzīvotājiem, kas pašlaik ir
ieslodzīti Gvantanamo, visu vajadzīgo atbalstu un palīdzību, jo īpaši juridisku palīdzību;
54. mudina Eiropas Padomes Spīdzināšanas novēršanas komiteju (CPT) darboties tā, lai nodrošinātu to, ka
katra Eiropas Padomes dalībvalsts pilda saistības (1) informēt CPT par katru ieslodzījuma vietu savas valsts
teritorijā un atļauj piekļūt šīm ieslodzījuma vietām;
55. mudina Komisiju turpināt atbalstīt visus pagaidu komitejas veicamos darbus;
56. atgādina, ka ļoti būtiski ir pilnvērtīgi sadarboties ar dalībvalstu, pievienošanās sarunvalstu, kandidāt-
valstu un partnervalstu parlamentiem, bet īpaši ar to valstu parlamentiem, kuras ir uzsākušas darbību tajā
pašā jomā;
*
* *
57. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu, pievienošanās sarun-
valstu, kandidātvalstu un partnervalstu valdībām un parlamentiem, kā arīEiropas Padomei un Amerikas
Savienoto Valstu valdībai un Kongresa abām palātām.
(1) Eiropas konvencija par spīdzināšanas, antihumānas un personu pazemojošas izturēšanās vai soda novēršanu, CPT/Inf/C
(2002) —Starasbūra, 26.XI.1987., 8. pants.13.12.2006. C 303 E/842 Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
Ceturtdiena, 2006. gada 6. jūlijsLV