Tā kā Kodekss ir ES tiesību akts, to var grozīt tikai ar līdzvērtīgu tiesību aktu.

Priekšlikuma mērķis ir nodrošināt Regulas (ES) Nr. 952/2013 pareizu piemērošanu, kas pilnībā atbilst esošajiem politikas virzieniem un mērķiem attiecībā uz tādu preču tirdzniecību, kuras ieved Savienības muitas teritorijā vai izved no tās.

·Būtu jāierosina jauns 260.a pants, kurā paredzēts pilnīgs atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa attiecībā uz precēm, kurām nevar piemērot 260. pantā noteikto atbrīvojumu, bet kuras labotas vai pārveidotas saskaņā ar procedūru “izvešana pārstrādei” valstī, ar kuru Savienība noslēgusi preferenciālas tirdzniecības nolīgumu (piem., CETA ar Kanādu), kas paredz šādu atbrīvojumu.

·Regulas 139. panta 5. punkts būtu jāgroza, lai precizētu, ka visos gadījumos, kad tirgus dalībnieks (uzņēmējs) vai preču pārvadātājs pirms preču faktiskās ievešanas un to uzrādīšanas muitai nav iesniedzis pirmsievešanas informāciju par ārpussavienības precēm (“ievešanas kopsavilkuma deklarācijas” veidā), muitas deklarācijā vai pagaidu uzglabāšanas deklarācijā ir jāiekļauj ziņas, kas būtu iekļautas ievešanas kopsavilkuma deklarācijā.

·Regulas 124. panta h) punkta i) apakšpunkts būtu jāgroza, lai pagaidu uzglabāšanu iekļautu to gadījumu sarakstā, kuros muitas parādu (kas rodas, jo nav ievērotas muitas formalitātes) var dzēst, ja tam nav nozīmīgu negatīvu seku, ja nav bijis mēģinājuma krāpt un ja stāvoklis pēc tam tika noregulēts. Pašreizējā kļūmīgā stāvokļa, proti, pagaidu uzglabāšanas izslēgšanas, iemesls ir tas, ka pagaidu uzglabāšana netiek uzskatīta par muitas procedūru. Lai varētu iekļaut pagaidu uzglabāšanu, būtu jāgroza arī attiecīgais Komisijas pilnvarojums papildināt šo normu.

·Regulas 34. panta 9. punkts, kas ar konkrētiem nosacījumiem pieļauj spēku zaudējuša vai atsaukta saistošās izziņas par tarifu (SIT) lēmuma turpmāku izmantošanu, būtu jāgroza, lai šāda turpmāka izmantošana būtu iespējama arī citās situācijās, uz kurām attiecas SMK 34. panta 5. punkts, t. i., situācijās, kad SIT lēmums ir atsaukts tādēļ, ka tas neatbilst muitas tiesību normām, vai tādēļ, ka nosacījumi, ar kuriem pieņemts SIT lēmums, nebija vai vairs netiek izpildīti (piem., līdz ar to, ka divas dalībvalstis noslēgušas divpusēju vienošanos, vai tādēļ, ka Savienība pieņēmusi pamatnostādnes par klasifikāciju).

·Tās 4. pants, kurā sniegta ES muitas teritorijas definīcija, būtu jāgroza, pamatojoties uz Itālijas lūgumu iekļaut tās tvērumā Campione d'Italia pašvaldības teritoriju un Itālijas teritoriālos Lugāno ezera ūdeņus. Šo divu Itālijas eksklāvu ģeogrāfiskā atrašanās vieta, kur tos ieskauj Šveices teritorija, vēsturiski attaisnoja to izslēgšanu no ES muitas teritorijas, bet tagad Itālija uzskata, ka šis izņēmums vairs nav vajadzīgs, it īpaši tāpēc, ka pretējā gadījumā Šveice vēlas tās iekļaut savā muitas teritorijā. Tiek ierosināts šo grozījumu piemērot no 2019. gada 1. janvāra.

Priekšlikums palīdz sasniegt SMK mērķus. Ar to Kodeksā tiek ieviestas dažas tehniskas izmaiņas, lai nodrošinātu, ka ar Kodeksu var sekmīgi sasniegt tā mērķus – uzlabot Eiropas uzņēmumu konkurētspēju, vienlaikus labāk aizsargājot Savienības un dalībvalstu finansiālās un ekonomiskās intereses un ES patērētāju drošumu un drošību.

Šai iniciatīvai nav vajadzīgs ietekmes novērtējums, jo tā nav saistīta ar politikas izvēli. Tas tikai paredz labojumus SMK tekstā, proti: i) grozījumus attiecībā uz dažiem tehniskiem problēmjautājumiem un to neatbilstību novēršanu, kas radušās regulas piemērošanas pirmajos divos gados, un ii) reakciju uz vienas dalībvalsts lūgumu par divu līdz šim izslēgtu tās teritorijas daļu iekļaušanu ES muitas teritorijas tvērumā. Turklāt tas nodrošina saskaņotību ar citām normām Regulā (ES) Nr. 952/2013, ar ko tika pārstrādāta Regula (EK) Nr. 450/2008, attiecībā uz kuru Komisija bija veikusi ietekmes novērtējumu.

·Regulas 272. panta 2. punkta b) apakšpunkts un 275. panta 2. punkta b) apakšpunkts būtu jāgroza, lai precizētu, ka gadījumos, kad muitas dienestiem izvešanas kopsavilkuma deklarāciju vai reeksporta paziņojumu nākas atzīt par nederīgu, jo attiecīgās preces nav izvestas, šādai atzīšanai par nederīgu jānotiek pēc tam, kad pagājušas 150 dienas kopš deklarācijas vai paziņojuma iesniegšanas, nevis “150 dienu laikā”. Šīs 150 dienas bija paredzētas kā laikposms, kurā deklarētājiem preces ir jāizved no ES muitas teritorijas, pirms deklarācija vai paziņojums tiek atzīts par nederīgu.

2018/0123 (COD)

Priekšlikums

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA,

ar kuru groza Regulu (ES) Nr. 952/2013, ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 33., 114. un 207. pantu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru,

tā kā:

(1)Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 952/2013 ir izveidots Savienības Muitas kodekss (“Kodekss”), un tā ietver vispārīgus noteikumus un procedūras, ko piemēro precēm, kuras ieved Savienības muitas teritorijā vai izved no tās.

(2)Itālijas eksklāvs Šveices teritorijā – Campione d'Italia pašvaldības teritorija – un Itālijas teritoriālie Lugāno ezera ūdeņi būtu jāiekļauj Savienības muitas teritorijā, jo vēsturiskie iemesli, kas attaisnoja šo teritoriju izslēgšanu, piemēram, to izolācija un nelabvēlīgs saimnieciskais stāvoklis, vairs nepastāv. To pašu iemeslu dēļ uz šīm teritorijām būtu jāattiecina akcīzes nodokļa piemērošanas vispārējā kārtība, vienlaikus turpinot tās izslēgt no kopējās pievienotās vērtības nodokļa sistēmas. Lai nodrošinātu, ka visas minētās izmaiņas vienā un tajā pašā laikā tiek piemērotas konsekventi, šo teritoriju iekļaušanai Savienības muitas teritorijā būtu jāstājas spēkā 2019. gada 1. janvārī.

(3)Kodekss būtu jāgroza, lai precizētu, ka saistošās izziņas par tarifu (SIT) lēmuma turētājs var izmantot minēto lēmumu laikā līdz sešiem mēnešiem pēc lēmuma atsaukšanas, ja atsaukums izriet no fakta, ka lēmums neatbilst tiesību aktiem muitas jomā vai ka nebija vai vairs nav izpildīti lēmuma pieņemšanas nosacījumi.

(4)Pagaidu uzglabāšana būtu jāpievieno to muitas formalitāšu sarakstam, uz kurām attiecas norma, kas paredz, ka neatbilstības dēļ radies parāds tiek dzēsts, ja tam nav nozīmīgu negatīvu seku, ja nav bijis mēģinājuma krāpt un ja stāvoklis pēc tam tika noregulēts. Parādu dzēšanas vajadzībām šādos gadījumos attiecībā pret pagaidu uzglabāšanu būtu jāizmanto tāda pati pieeja kā pret muitas procedūrām. Būtu jāgroza arī attiecīgais Komisijas pilnvarojums papildināt šo normu, iekļaujot tajā norādi par pagaidu uzglabāšanu.

(5)Ja muitas dienestiem ievešanas kopsavilkuma deklarāciju nākas atzīt par nederīgu, jo preces, uz kurām attiecas deklarācija, nav ievestas Savienības muitas teritorijā, ievešanas kopsavilkuma deklarācija nekavējoties būtu jāatzīst par nederīgu, kad pagājušas 200 dienas kopš deklarācijas iesniegšanas, nevis “200 dienu laikā”, jo tas ir laikposms, kurā preces ir jāieved Savienības muitas teritorijā.

(6)Lai dotu muitas dienestiem iespēju veikt pienācīgu izvērtējumu par riskiem un attiecīgas uz riskiem balstītas pārbaudes, ir jānodrošina, ka tirgus dalībnieki (uzņēmēji) ievešanas kopsavilkuma deklarācijā tiem sniedz pirmsievešanas datus par ārpussavienības precēm. Ja pirms preču ierašanās nav iesniegta ievešanas kopsavilkuma deklarācija un ja tās iesniegšanas pienākums nav atcelts, tirgus dalībniekam (uzņēmējiem) būtu jāiesniedz dati, kas parasti tiek iekļauti ievešanas kopsavilkuma deklarācijās, savā muitas deklarācijā vai pagaidu uzglabāšanas deklarācijā. Iespēja ievešanas kopsavilkuma deklarācijas vietā iesniegt muitas deklarāciju vai pagaidu uzglabāšanas deklarāciju šīm vajadzībām būtu jāparedz vienīgi gadījumiem, kad to pieļauj muitas dienesti, kuriem tiek uzrādītas preces. Ja muitas dienestiem pagaidu uzglabāšanas deklarāciju nākas atzīt par nederīgu, jo preces, uz kurām attiecas deklarācija, nav uzrādītas muitai, šāda deklarācija nekavējoties būtu jāatzīst par nederīgu, kad pagājušas 30 dienas kopš deklarācijas iesniegšanas, nevis “30 dienu laikā”, jo tas ir laikposms, kurā preces ir jāuzrāda muitai.

(7)Pilnīgs atbrīvojums no ievedmuitas nodokļa būtu jāparedz attiecībā uz precēm, kas labotas vai pārveidotas saskaņā ar procedūru “izvešana pārstrādei” valstī vai teritorijā, ar kuru Savienība noslēgusi preferenciālas tirdzniecības nolīgumu, kas paredz šādu atbrīvojumu, lai nodrošinātu, ka Savienība šajā ziņā izpilda savas starptautiskās saistības. Preferenciālajos nolīgumos, kas paredz šādu atbrīvojumu, nav noteikts, ka atbrīvojums attiecas uz tādu labotu vai pārveidotu produktu importu, kuri iegūti no līdzvērtīgām precēm, vai uz aizstājējproduktu importu standarta apmaiņas sistēmas ietvaros. Tādēļ atbrīvojums no nodokļa nebūtu jāpiemēro šīm precēm un produktiem.

(8)Ja muitas dienestiem izvešanas kopsavilkuma deklarāciju vai reeksporta paziņojumu nākas atzīt par nederīgu, jo attiecīgās preces nav izvestas no Savienības muitas teritorijas, šāda deklarācija vai paziņojums būtu nekavējoties jāatzīst par nederīgu pēc tam, kad pagājušas 150 dienas kopš deklarācijas iesniegšanas, nevis 150 dienu laikā, jo tas ir laikposms, kurā preces ir jāizved no Savienības muitas teritorijas.