KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI, REĢIONU KOMITEJAI UN EIROPAS INVESTĪCIJU BANKAI Gada izaugsmes pētījums par 2015. gadu /* COM/2014/0902 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI, REĢIONU KOMITEJAI UN EIROPAS INVESTĪCIJU BANKAI Gada izaugsmes pētījums par 2015. gadu IEVADS ES ir pārvarējusi vairākās paaudzēs vissmagāko finanšu un ekonomikas krīzi, daudz paveicot, lai izveidotu pamatu stabilākai un ilgtspējīgākai izaugsmei nākotnē. Tomēr, neskatoties uz valstu un ES līmenī paveikto, Eiropas ekonomikas atveseļošanās ir bijusi lēnāka, nekā tika paredzēts pirms gada. Pēc uzrāviena izaugsmes temps 2014. gada pavasarī sāka samazināties. Ekonomikas krīze izraisīja sociālo krīzi, kas turpinās joprojām, un lēnā atveseļošanās bremzē pasākumus, kuru mērķis ir samazināt augsto bezdarba līmeni. Lai gan pašreizējās lejupslīdes iemesli ir saistīti ar pasaules ekonomikas vidi, ir konkrēti iekšējie faktori, kas kavē straujāku izaugsmi ES. Šajā ziņā situācija dalībvalstīs ļoti atšķiras. Vēl aizvien izaugsmi bremzē finanšu un valsts parāda krīzes izraisītā finanšu tirgu sadrumstalotība, nepieciešamība samazināt uzņēmumu, mājsaimniecību un valsts parādu, tas, ka nav pabeigta makroekonomiskās nelīdzsvarotības koriģēšana un ir sašķobījusies uzticēšanās, jo nav skaidrības par ekonomikas attīstības perspektīvām un apņemšanos veikt strukturālas un institucionālas reformas. Mazs ražīguma pieaugums, zems investīciju apjoms un liels strukturālais bezdarbs ierobežo Eiropas izaugsmes izredzes. Tajā pašā laikā ES un tās dalībvalstīm ir jāpievērš uzmanība vairākām ilgtermiņa tendencēm, kas ietekmē darbvietu radīšanu un izaugsmi, it īpaši saistībā ar sociālajām un demogrāfiskajām pārmaiņām, globalizāciju, ražīguma un tehnoloģiju attīstību, ierobežotiem resursiem un vides problēmām, kā arī kopumā lēnāku izaugsmi jaunietekmes un jaunattīstības valstīs. Tagad, kad darbu sākusi jauna Komisija ar vērienīgu programmu nodarbinātībai, izaugsmei, taisnīgumam un demokrātiskām pārmaiņām[1], ir īstais brīdis sākt visu no jauna. Ir steidzami jāatjauno izaugsme visā Eiropas Savienībā un jāpanāk jauns uzrāviens, lai šo situāciju mainītu. Šajā gada izaugsmes pētījumā un tam pievienotajos dokumentos ir ietverta nodarbinātības, izaugsmes un investīciju tiesību aktu pakete, kas šīs Komisijas politikas pamatnostādnēs pasludināta par galveno prioritāti. 1. ierāmētais teksts. Komisijas 2014. gada rudens prognozes galvenie konstatējumi[2] · Paredzams, ka 2014. gadā kopumā reālais IKP pieaugums sasniegs 1,3 % Eiropas Savienībā un 0,8 % eurozonā. 2015. gadā tiek prognozēts lēns tā kāpums līdz attiecīgi 1,5 % un 1,1 % saistībā ar ārējā un iekšzemes pieprasījuma palielināšanos. 2016. gadā gaidāms ekonomiskās aktivitātes pieaugums līdz attiecīgi 2,0 % un 1,7 %. · Bezdarbnieku skaits 2014. gada augustā sasniedza 24,6 miljonus cilvēku, no kuriem 5 miljoni ir vecumā no 15 līdz 24 gadiem. Ilgstošā bezdarba līmenis ir ļoti augsts. Bezdarba līmenis dažādās dalībvalstīs 2014. gadā ievērojami atšķiras, sākot no 5,1 % Vācijā un 5,3 % Austrijā līdz 24,8 % Spānijā un 26,8 % Grieķijā. · Paredzams, ka zemās inflācijas tendence turpināsies arī šogad ar zemākām izejvielu cenām (it īpaši enerģijai un pārtikai) un vājākām ekonomikas attīstības perspektīvām, nekā prognozēts. Tiek prognozēts, ka ekonomiskās aktivitātes pakāpeniska atveseļošanās prognozes periodā izraisīs inflācijas pieaugumu ES no 0,6 % 2014. gadā līdz 1,0 % 2015. gadā un 1,6 % 2016. gadā. Deficīta attiecība pret IKP šogad vēl vairāk samazināsies, taču lēnāk nekā 2013. gadā, no 4,5 % 2011. gadā līdz attiecīgi 3,0 % ES un 2,6 % eurozonā. Tiek prognozēts, ka, pastiprinoties ekonomiskajai aktivitātei, valstu budžeta deficīts nākamajos divos gados turpinās samazināties. Paredzams, ka ES un eurozonas parāda attiecība pret IKP nākošgad sasniegs visaugstāko līmeni (attiecīgi 88,3 % un 94,8 %) un vairākās valstīs joprojām būs augsta. Šajā gada izaugsmes pētījumā par 2015. gadu Komisija, kas sāka darbu 2014. gada 1. novembrī, apraksta savas jaunās nodarbinātības un izaugsmes programmas galvenos elementus. Izaugsmi var atjaunot tikai tad, ja ES iestādes un dalībvalstis kopīgi strādā, lai panāktu rezultātus sociālā tirgus ekonomikā. Tāpēc šajā gada izaugsmes pētījumā aprakstīts, ko vēl var darīt ES līmenī, lai palīdzētu dalībvalstīm atgriezties pie augstāka izaugsmes līmeņa un virzītos uz ilgtspējīgu attīstību. Lai to panāktu, būs vajadzīga stingra apņemšanās sākt pārmaiņas un rīkoties citādi valstu līmenī. 1. INTEGRĒTA PIEEJA Šodien vislielāko satraukumu izraisa pastāvīgi lēnas izaugsmes risks, inflācija tuvu nullei un augsts bezdarba līmenis. Krīzes ietekme ir bijusi ne vien cikliska, ko paspilgtinājis vājais kopējais pieprasījums, bet tai ir arī būtiska strukturālā komponente, kas samazinājusi ES valstu ekonomikas izaugsmes potenciālu. Lai šo problēmu efektīvi risinātu, ir jāapvieno strukturālā, fiskālā un monetārā politika integrētā, izaugsmi veicinošā pieejā, kas ietver rīcību gan no mūsu valstu ekonomikas piedāvājuma, gan pieprasījuma puses. Tāpēc ir vajadzīga rīcība visos valdības līmeņos, sākot no pasaules līmeņa (it īpaši saistībā ar G 20) un beidzot ar ES, valsts, reģionālo un vietējo līmeni. Vienlaikus Eiropas Centrālajai bankai (ECB) atbilstoši tās pilnvarām un pilnīgi neatkarīgi arī turpmāk būs liela nozīme eurozonas vispārējās politikas noteikšanā. Tikai ECB atbild par monetāro politiku eurozonā. ECB ir veikusi vairākus svarīgus pasākumus, lai mazinātu monetārās politikas nostājas stingrību un pastiprinātu tās transmisiju uz plašākiem finanšu nosacījumiem, konkrēti, izmantojot ar aktīviem nodrošinātu vērtspapīru (ABS) iegādes programmu, kas sākās pagājušā gada oktobrī. Kopā ar segto obligāciju programmu un īpašam mērķim paredzētu ilgtermiņa refinansēšanas operāciju (TLTRO) programmu šo trīs pasākumu kopējā ietekme ECB bilancē būs būtiska. Paredzams, ka bilances lielums virzīsies uz 2012. gada sākumā sasniegto lielumu. Šiem pasākumiem pakāpeniski iedarbojoties uz ekonomiku, tiem būtu jāatbalsta ekonomiskā aktivitāte. Ir pienācis laiks valsts sektora iestādēm visos līmeņos uzņemties atbildību. Ņemot vērā dažādo situāciju dalībvalstīs, pareizā pieeja katrā valstī būs cita, tomēr tā joprojām būs vienotas, integrētas pieejas daļa. ES ekonomikas un sociālajā politikā 2015. gadā Komisija iesaka trīs galvenos pīlārus: saskaņota investīciju veicināšana. Vienlaikus ar šo gada izaugsmes pētījumu Komisija ierosina Investīciju plānu Eiropai, ar kura palīdzību no 2015. līdz 2017. gadam vajadzētu mobilizēt papildu publiskās un privātās investīcijas vismaz 315 miljardu euro apmērā un kopumā ievērojami uzlabot investīciju vidi; atjaunota apņemšanās veikt strukturālās reformas. Tas ir svarīgi, lai valstis varētu samazināt savus parādus un lai veicinātu jaunu, labāku darbvietu radīšanu lielākā apmērā. Progress valstu un ES līmenī tādās jomās kā pakalpojumi, enerģētika, telekomunikācijas un digitālā ekonomika, kā arī nosacījumu uzlabošanā uzņēmumiem paver jaunas iespējas nodarbinātībai un izaugsmei. Ir svarīgi samazināt birokrātiju Eiropas un valstu līmenī labāka regulējuma programmas ietvaros, lai izveidotu piemērotu normatīvo vidi un veicinātu uzņēmējdarbības un darbvietu radīšanas gaisotni. Tāpēc ir nepieciešama valstu atbildība un saistību uzņemšanās visaugstākajā valdības un valstu parlamentu līmenī. Paceļot šos pasākumus Eiropas līmenī, tiks iegūts liels potenciāls; fiskālās atbildības īstenošana. Neraugoties uz ievērojamu progresu attiecībā uz fiskālo konsolidāciju, dalībvalstīm vēl joprojām ir nepieciešams ilgtermiņā nodrošināt kontroli pār budžeta deficīta un parāda līmeni. Fiskālā politika būtu jādiferencē atkarībā no situācijas katrā valstī. Dalībvalstīm ar lielākām fiskālajām iespējām būtu jāveic pasākumi, lai veicinātu iekšzemes pieprasījumu, īpaši koncentrējoties uz investīcijām. Turklāt būtu jāceļ valsts finanšu kvalitāte, uzlabojot izdevumu efektivitāti un nosakot par prioritāti produktīvas investīcijas valdības izdevumos, padarot efektīvāku un investīcijām labvēlīgāku nodokļu sistēmu. Ir svarīgi cīnīties pret krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, lai nodrošinātu taisnīgumu un lai dalībvalstis varētu iekasēt nodokļu ieņēmumus, kas tām pienākas. 1. diagramma. Integrēta pieeja Ir svarīga vienlaicīga rīcība visās trīs jomās, lai atjaunotu uzticēšanos, mazinātu nenoteiktību, kas kavē investīcijas, un maksimāli palielinātu visu trīs pīlāru kopīgās darbības savstarpēji pastiprinošo ietekmi. It īpaši ir skaidrs, ka atjaunota apņemšanās veikt strukturālās reformas būs svarīga, lai nodrošinātu valsts finanšu ilgtspēju un mobilizētu investīcijas. Lai īstenotu jaunās integrētās pieejas ideju, Komisija ierosina racionalizēt un stiprināt ekonomikas politikas koordinācijas Eiropas pusgadu ar mērķi atbalstīt minētos trīs pīlārus. Lai stiprinātu saikni starp strukturālajām assuming a share of GDPreformām, investīcijām un fiskālo atbildību, Komisija arī sniegs plašākus norādījumus par to, kā pēc iespējas labāk izmantot elastīguma iespēju, ko paredz spēkā esošie Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi.[3] 2. INVESTĪCIJU VEICINĀŠANA Nepietiekamas investīcijas kavē Eiropas ekonomikas atveseļošanos Ir steidzami jārīkojas, lai veicinātu investīcijas Eiropā. Saistībā ar krīzi investīciju apjoms ir samazinājies par aptuveni 430 miljardiem euro, kopš 2007. gada, kad tas bija visaugstākais, t. i., par 15 %. Dažās dalībvalstīs šis kritums ir vēl dramatiskāks.[4] Komisijas rudens prognozes liecina, ka nepietiekamas investīcijas kavē ES trauslo atveseļošanos. Mērķis nav vēlreiz atgriezties pie 2007. gada visaugstākā rādītāja ar tāda paša veida investīcijām, jo dažas no investīcijām laikā pirms krīzes nebija ilgtspējīgas. Tomēr satrauc tas, ka pēdējā laikā investīcijas Eiropā, pretstatā ASV, nav atjaunojušās. 2013. gadā investīciju apmērs joprojām bija 19,3 % no IKP, t. i., aptuveni par 2 procentu punktiem zemāks par vēsturiski vidējo rādītāju, ja neņem vērā kāpuma/krituma gadus. Tas nozīmē, ka Eiropā trūkst investīciju par summu, kuras starpība, salīdzinot ar ilgtermiņa tendencēm, ir 230 līdz 370 miljardi euro. 2. diagramma. Pēdējā laika investīciju tendences Eiropas Savienībā (Reālā kopējā pamatkapitāla veidošana, ES-28, 2013. gads, miljardos euro) Tajā pašā laikā ir vajadzīgas lielas investīcijas, kuru trūkst. Piemēram, mājsaimniecībām un uzņēmumiem ir vajadzība un vēlme izmantot jaunākās tehnoloģijas un kļūt energoefektīvākiem un efektīvākiem resursu ziņā. Izglītības un inovācijas sistēmas nav tik attīstītas un nesaņem tik lielu finansējumu, kā mūsu galveno konkurentu izglītības un inovācijas sistēmas. Ir jāmodernizē mūsu labklājības sistēmas, lai varētu risināt problēmas saistībā ar straujo sabiedrības novecošanu. Enerģētikas nozarē ir nepieciešams modernizēt tīklus, ieviešot jaunākās tehnoloģijas, integrēt atjaunojamos energoresursus un dažādot to piegādes avotus. Transporta nozarē ir nepieciešams modernizēt infrastruktūru, mazināt sastrēgumus un uzlabot tirdzniecības sakarus. Rūpējoties par vidi, ir jāuzlabo atkritumu apsaimniekošanas, atkritumu pārstrādes un ūdens attīrīšanas iekārtas. Un mums ir vajadzīgs plašāks un ātrāks platjoslas pārklājums un "gudrāki" datu centri visā Eiropā. Šīs vajadzības ir spēcīgi jūtamas pēc tik daudziem gadiem, kad izaugsme ir bijusi niecīga vai tās vispār nav bijis, un ir risks, ka Eiropas produktīvais pamatkapitāls sarūk un noveco. Tas varētu vēl vairāk samazināt mūsu konkurētspēju un izaugsmes potenciālu un ietekmēt mūsu produktivitāti un spēju radīt darbvietas. Šeit nav viena vai vienkārša risinājuma. Zemajiem investīciju rādītājiem ir vairāki cēloņi: vāja ieguldītāju uzticēšanās, mazinātas pieprasījuma gaidas un mājsaimniecību, uzņēmumu un valsts sektora iestāžu lielās parādsaistības. Daudzos reģionos neskaidro nākotnes perspektīvu un kredītriska bažu dēļ MVU nav varējuši iegūt finansējumu vērtīgiem projektiem. Privātajam sektoram tagad ir ievērojami uzkrājumi un pietiekama likviditāte, tomēr šī nauda nenonāk Eiropas reālajā ekonomikā. Šajā ziņā valsts sektora iestādēm visos līmeņos vajadzētu aktīvi rīkoties. Daudz var izdarīt valstu un reģionu līmenī Valsts un reģionālajām iestādēm ir liela nozīme nepieciešamo strukturālo reformu sekmēšanā, fiskālās atbildības īstenošanā un investīciju veicināšanā, atbalstot nodarbinātību un izaugsmi. Dalībvalstīm, kurām ir fiskālās manevrēšanas iespējas, ir jāiegulda vairāk. Visām dalībvalstīm, bet jo īpaši tām, kuru fiskālās iespējas ir ierobežotas, būtu jānodrošina efektīva resursu izmantošana, investīcijas un ar izaugsmi saistīti izdevumi valsts budžetā jānosaka par prioritāti, piesaistot vairāk ES finansējuma un izveidojot vidi, kas vairāk stimulētu privātā sektora dalībnieku investīcijas. Valsts un reģionālajām iestādēm nākamajos mēnešos pavērsies nebijusi iespēja pēc iespējas labāk izmantot ES budžetu laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam, jo būs pieejami jauni rīki un instrumenti. ES budžets šiem septiņiem gadiem ir 960 miljardi euro, kas atbilst 140 miljardiem euro gadā jeb 1 % no ES IKP. Tagad sāk darboties svarīgākās ES programmas, piemēram, "Apvārsnis 2020" (pētniecība un inovācija), Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments (infrastruktūra) un COSME (finansējums MVU). Tas pats attiecas arī uz jaunās paaudzes Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem, kas nodrošinās 350 miljardus euro jaunām investīcijām laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam. Pēc valstu līdzfinansējuma pievienošanas tās būs vairāk nekā 600 miljardu euro investīcijas. Šie fondi dažādās valstīs nav vienlīdz būtiski, taču tiem var būt stratēģiski ļoti svarīga nozīme visās valstīs, jo to īpatsvars kopējās publiskajās investīcijās vidēji ES ir 10 %. Investīciju plāns Eiropai Investīciju plāns Eiropai, ko Komisija iesniedz vienlaikus ar šo gada izaugsmes pētījumu, papildinās un sekmēs jau uzsāktos pasākumus. Tas no pašreizējā brīža līdz 2017. gada beigām mobilizēs papildu publiskās un privātās investīcijas vismaz 315 miljardu euro apmērā. Pirmkārt, to var izdarīt, apvienojot ES iestāžu un Eiropas Investīciju bankas (EIB) spēkus un izveidojot jaunu Eiropas stratēģisko investīciju fondu. Taču plāna ietekme palielināsies, pārsniedzot 315 miljardus euro, kad ar papildu brīvprātīgām iemaksām iesaistīsies vairāk ieinteresēto personu, kurām visām ir būtiska nozīme: dalībvalstis, valstu attīstības bankas, reģionālās iestādes un privātie investori. Jāatzīmē, ka, novērtējot valsts finanses Stabilitātes un izaugsmes pakta ietvaros, Komisija atzinīgi vērtēs kapitālieguldījumus jaunajā fondā. Šie papildu līdzekļi būtu mērķtiecīgi jāiegulda infrastruktūrā, it īpaši platjoslas un enerģētikas tīklos un rūpniecības centru transporta infrastruktūrā, izglītībā, pētniecībā un inovācijā, atjaunojamā enerģijā un energoefektivitātē. Tās ir jomas, kurās ir izteiktas vajadzības un kuru progress būs liels ieguvums ekonomikai un sabiedrībai. Investīciju plāna izmantošana būs vērsta uz trim saistītiem politikas mērķiem: mainīt pēdējā laika lejupejošo investīciju tendenci un nodrošināt papildu stimulu darbvietu radīšanai un sekmēt ES ekonomikas atveseļošanos; apņēmīgi rīkoties, lai nodrošinātu mūsu valstu ekonomikas ilgtermiņa vajadzības, palielinot tās konkurētspēju stratēģiski svarīgās jomās; stiprināt mūsu cilvēkkapitāla un fiziskās infrastruktūras Eiropas dimensiju, īpašu uzmanību pievēršot starpsavienojumiem, kuri ir ļoti svarīgi mūsu vienotajam tirgum. Šis investīciju plāns ir izstrādāts, ņemot vērā dalībvalstu valdību ierobežotās fiskālās iespējas, lai novērstu ietekmi uz dalībvalstu finanšu sistēmām. Fiskālā atbildība ir saistīta ar uzticēšanās atjaunošanu, kas Eiropai vajadzīga, lai atgūtos no krīzes. Tāpēc plāns balstās uz ES līmenī pieejamiem risinājumiem un jau izveidotām struktūrām un procedūrām, kas palīdzēs to ātrāk īstenot, kā arī sekmēs stingru izpildi un atbildību. 2. ierāmētais teksts. Investīciju plāns Eiropai — galvenās iezīmes Investīciju plāns Eiropai balstās uz šādiem trim savstarpēji pastiprinošiem virzieniem: § papildu publisko un privāto investīciju finansējuma mobilizēšana vismaz 315 miljardu euro apmērā no pašreizējā brīža līdz 2017. gada beigām; § mērķtiecīgas iniciatīvas, lai nodrošinātu to, ka investīcijas atbilst reālās ekonomikas vajadzībām; § pasākumi, kuru mērķis ir uzlabot ieguldījumu vidi, padarot investīcijas Eiropā pievilcīgākas. Papildu finansējuma mobilizēšana vismaz 315 miljardu euro apmērā investīcijām ES līmenī § Tiks izveidots jauns Eiropas stratēģisko investīciju fonds ciešā sadarbībā ar EIB, lai atbalstītu Eiropas nozīmes stratēģiskās investīcijas un riska finansējumu MVU un uzņēmumiem ar vidēji lielu kapitālu visā Eiropā. § Pilnībā tiks izmantoti Eiropas strukturālo un investīciju fondu līdzekļi. Tas nozīmē, ka ir jānodrošina, lai pēc iespējas labāk tiktu izlietots 2007.–2013. gada plānošanas periodā atlikušais ES finansējums. Tas arī nozīmē, ka ir jāpalielina 2014.–2020. gada ES finansējuma svira, divkāršojot inovatīvu finanšu instrumentu daļu un maksimāli izmantojot privāto līdzfinansējumu. Finansējuma atbilstības nodrošināšana reālās ekonomikas vajadzībām § Pamatojoties uz Komisijas, EIB un dalībvalstu darba grupas 2014. gada decembra ziņojumu, ES līmenī tiks izveidots pārredzams projektu kopums, kuri būs gatavi finansējuma piešķiršanai. § Ekspertu zināšanu un tehniskās palīdzības avoti tiks apvienoti vienā centralizētā investīciju konsultāciju punktā, kur varēs vērsties projektu vadītāji, investori un vadošās iestādes. § Komisija un EIB kopā ar valsts un reģionālajām iestādēm sadarbosies ar projektu vadītājiem, investoriem un institucionālajām ieinteresētajām personām, lai veicinātu svarīgus investīciju projektus. Investīciju vides uzlabošana § Pasākumi, kuru mērķis ir uzlabot tiesisko regulējumu gan valstu, gan Eiropas līmenī, lai tas būtu skaidrs un paredzams, un stimulēt investīcijas. § Pasākumi, kuru mērķis ir attīstīt jaunus un alternatīvus ilgtermiņa finansējuma avotus ekonomikai un virzīties uz kapitāla tirgu savienības izveidošanu. § Pasākumi, kuru mērķis ir īstenot vienoto tirgu tādās svarīgās nozarēs kā enerģētika, transports un digitālā ekonomika. 3. ATJAUNOTA APŅEMŠANĀS VEIKT STRUKTURĀLĀS REFORMAS Lai panāktu izaugsmi, ir svarīgi uzlabot Eiropas ekonomikas konkurētspēju un nodrošināt ilgtermiņa investīcijām piemērotu normatīvo vidi. Strukturālās reformas var palīdzēt piesaistīt privātas produktīvas investīcijas, it īpaši tīklu nozarēs un "gudrajā" ražošanā, kur ārkārtīgi ir vajadzīgas investīcijas. Tāpēc ES līmenī ir jāturpina vienotā tirgus padziļināšana un jāizvairās no nevajadzīgi apgrūtinošiem noteikumiem, it īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, uzlabojot finansējuma pieejamību un nodrošinot kvalitatīvas investīcijas pētniecībā un inovācijā. Dalībvalstu līmenī turklāt ar vērienu jāīsteno strukturālās reformas preču, pakalpojumu un darba tirgos. GALVENO ŠĶĒRŠĻU NOVĒRŠANA ES LĪMENĪ Preču un pakalpojumu vienotā tirgus īstenošana ir prioritāte. Eiropas vienotais tirgus ar vairāk nekā 500 miljoniem patērētāju joprojām ir visietekmīgākais izaugsmes virzītājspēks ES līmenī. Šajā kontekstā būs stingri jākoncentrējas uz pakalpojumu un preču tirgu turpmāku integrāciju, jo tajos ir ievērojams darbvietu, izaugsmes un inovācijas potenciāls gan tiešsaistē, gan nesaistē. Ir svarīgi, lai to darot, izmantotu sinerģiju starp labi funkcionējošu vienoto tirgu un rūpniecību. Patērētājiem vajadzētu būt iespējai vienotajā tirgū izmantot tādas pašas priekšrocības, kādas piedāvā tirgus pašu valstī. Padziļināts vienotais tirgu nodrošinās priekšrocības arī starptautiskā mērogā. Tas nostiprinās Eiropas uzņēmumu vietu globālās vērtību ķēdēs, piesaistīs investīcijas un uzlabos Savienības pozīcijas stingrākas saiknes veidošanai ar jauniem izaugsmes centriem pasaulē, noslēdzot tirdzniecības nolīgumus, kas uzlabos mūsu un mūsu galveno tirdzniecības partneru regulējuma konverģenci. Digitālais vienotais tirgus ir būtisks priekšnoteikums nodarbinātībai, izaugsmei un inovācijai. Pasaules ekonomika kļūst arvien digitalizētāka. Informācijas un sakaru tehnoloģijas ir ne vien nozare, bet arī modernas, inovatīvas ekonomikas pamats. Ar savienotu digitālo vienoto tirgu varētu panākt efektivitātes pieaugumu 260 miljardu euro apmērā gadā.[5] Digitālās tehnoloģijas ievieš jaunus preču ražošanas un pakalpojumu sniegšanas veidus, sākot ar automašīnām un ķīmiskiem produktiem un beidzot ar mazumtirdzniecības preču izplatīšanu un enerģiju, un maina mūsu darba un mācīšanās paradumus. Attīstīta digitālā ekonomika būs ES nākotnes konkurētspējas un izaugsmes atjaunošanas priekšnoteikums. Digitālajiem pakalpojumiem ir liela nozīme Eiropas galveno stratēģisko infrastruktūru, piemēram, enerģētikas un dzelzceļa infrastruktūras, efektivitātes un drošības nodrošināšanā. Taču pats svarīgākais ir tas, ka tie sniedz milzīgas priekšrocības sabiedrībai: piekļuvi precēm un pakalpojumiem un informācijai, vārda brīvību, radošumu, labāku veselības aprūpi un sabiedriskos pakalpojumus. Tomēr mums nav digitālā vienotā tirgus. Tikai 14 % MVU izmanto internetu tiešsaistes tirdzniecībai. Tikai 12 % patērētāju iepērkas citās valstīs. Patērētāji ir neapmierināti, ja ierobežojošas darījumdarbības prakses vai juridisko šķēršļu dēļ tiem nav pieejami digitālie pakalpojumi kādā citā dalībvalstī. Tikai tad, kad Eiropā būs ieviesti kopīgi augsta līmeņa datu aizsardzības noteikumi un būs atjaunota patērētāju uzticēšanās, uzņēmumi varēs pilnībā izmantot digitālās nozares potenciālu. Ir jāveic turpmākas strukturālās reformas enerģijas tirgos, lai izveidotu noturīgu enerģētikas savienību, kurā īsteno uz nākotni vērstu klimata pārmaiņu politiku saskaņā ar stratēģijas "Eiropa 2020" mērķiem un klimata un enerģētikas politikas satvaru laikposmam līdz 2030. gadam, par ko 2014. gada oktobrī vienojās Eiropadome, kā arī, lai palielinātu energoapgādes drošību un īstenotu iekšējo enerģijas tirgu. Šajā nolūkā ir jāuzlabo enerģijas tirgus struktūra, nostiprinot spēkā esošos tirgus instrumentus un modernizējot un paplašinot enerģētikas infrastruktūru. Tas nodrošinās brīvu enerģijas plūsmu visā Eiropas Savienībā, ļaus novērst enerģētikas ziņā izolētu teritoriju pastāvēšanu un integrēt atjaunojamos energoresursus vienotā tīklā. Visgrūtākais uzdevums būs tam nepieciešamo investīciju finansēšana. Lai gan liels atbalsts tiks sniegts no ES strukturālo un investīciju fondu līdzekļiem, ir vajadzīgi inovatīvi finanšu mehānismi, lai stimulētu un piesaistītu investīcijas enerģētikas modernizācijā un nodrošinātu stimulus privāto mājsaimniecību investīcijām energoefektivitātē. Ir vajadzīga vērienīga rīcība, lai nodrošinātu ES regulējumu, kas atbalsta nodarbinātību, izaugsmi un investīcijas. Komisija noteiks par prioritāti darbu, kas aizsākts 2012. gada decembrī, kad tā sāka Normatīvās atbilstības un izpildes programmu (REFIT) — spēkā esošā regulējuma vispārēju pārskatīšanu. Tādējādi ES tiesību aktiem būtu jākļūst vieglākiem, vienkāršākiem un ar mazākām izmaksām, no kā ieguvēji būs pilsoņi un uzņēmumi. Komisija turpinās uzlabot savus regulatīvos instrumentus (ietekmes novērtējums, izvērtējums) ciešā sadarbībā ar citām Eiropas iestādēm, dalībvalstīm un ieinteresētajām personām. Reizē ar iepriekš minēto regulatīvo šķēršļu novēršanu jānodrošina jaunā, Komisijas un EIB kopīgi izveidotā Eiropas stratēģisko investīciju fonda izmantošana. STRUKTURĀLĀS REFORMAS DALĪBVALSTU LĪMENĪ Mūsu valstu ekonomikas modernizēšana ir vajadzīga arī, lai nostiprinātu Eiropas sociālo modeli. Ir svarīgi, lai visi sabiedrības locekļi, it īpaši sociālie partneri, varētu aktīvi līdzdarboties un atbalstīt pārmaiņas. Strukturālo reformu vērienīga īstenošana preču, pakalpojumu un darba tirgos, var sekmēt produktivitātes palielināšanu, konkurētspējas atgūšanu un darījumdarbības vides uzlabošanu, līdz ar to veicinot arī investīcijas. Tādējādi varēsim sekmēt mūsu izaugsmes modeļa līdzsvarošanu ilgtermiņā, mazināt negatīvo ietekmi, ko rada nepieciešamā aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana privātajā sektorā un novērst kaitējošu makroekonomikas nelīdzsvarotību. Turklāt, ar noteikumu, ka ir iedarbināti pareizie kanāli, pateicoties ietekmei uz izaugsmi, produktivitāti un nodarbinātību, varēsim palīdzēt uzlabot vispārējo sociālo situāciju un mazināt nabadzību, kā arī privātā un valsts parāda ilgtspēju. Neraugoties uz dažu — it īpaši visneaizsargātāko — dalībvalstu sasniegumiem, visās dalībvalstīs ir vajadzīgas papildu reformas. Nesenā pieredze ir sniegusi pietiekamus pierādījumus tam, ka vērienīgiem pasākumiem ir uzskatāmi rezultāti (skatīt 3. ierāmēto tekstu). 3. ierāmētais teksts. Efektīvu strukturālo reformu piemēri dalībvalstīs · Spānijā valdība 2013. gada decembrī pieņēma tiesību aktu, ar ko garantē tirgus vienotību personu brīvas pārvietošanās un brīvības veikt uzņēmējdarbību un personu un preču brīvas aprites interesēs. Ar šo tiesību aktu vērienīgi racionalizēti Spānijas tiesību akti, kuri savstarpēji pārklājas, novēršot iekšējā tirgus sadrumstalotību un palielinot konkurenci preču tirgos. Spānijas iestādes paredz, ka pēc šīs reformas ar laiku IKP palielināsies par vairāk nekā 1,5 %. · Portugālē no 2011. līdz 2013. gadam sāktas vairākas darba tirgus reformas. Ir saskaņota pastāvīgo un pagaidu darba ņēmēju aizsardzība. Tiesību aktos attiecībā uz darbalaiku ir paredzēta lielāka elastība un veikti pasākumi, lai labāk pielāgotu algas darba ražīgumam uzņēmumu līmenī. Ir reformēti bezdarbnieku pabalsti un pagarināts saņemšanas termiņš. Veiktas reformas valsts nodarbinātības dienestā, pārskatīta spēkā esošā aktīvā darba tirgus politika un ieviestas jaunas programmas, arī tādas, kas paredzētas jauniešiem. No 2013. līdz 2014. gadam bezdarba līmenis samazinājies par 2 procentu punktiem. · Polijā sākta vērienīga reforma ar mērķi atvieglot piekļuvi reglamentētām profesijām. Reformas pirmajā kārtā 2013. gadā liberalizēta piekļuve 50 profesijām, ieskaitot juristus, notārus, nekustamā īpašuma māklerus un taksometru vadītājus. Polijas parlaments 2014. gada aprīlī pieņēma lēmumus vēl par 91 profesiju, un 2015. gada sākumā ir paredzēts atcelt ierobežojumus vēl 101 profesijai. · Itālija 2013. gadā īstenojusi vairākus pasākumus, kuru mērķis ir palielināt konkurenci un pārredzamību gāzes un elektroenerģijas tirgos. Itālijas valdības veiktās iniciatīvas ir palīdzējušas novērst ilgstošo augsto enerģijas cenu problēmu Itālijā, un saskaņā ar enerģētikas regulatora aprēķiniem ir palīdzējušas samazināt cenas galalietotājiem. Komisija iesaka 2015. gadā pievērst uzmanību vairākām svarīgām reformām. Izvēlētās jomas ir būtiskas visām dalībvalstīm, lai gan konkrētie pasākumi, kas jāveic, katrai valstij būs atšķirīgi. Eurozonā īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, lai dažas no šīm reformām tiktu labāk koordinētas, ar mērķi veicināt pozitīvu sinerģiju un novērst negatīvu papildu ietekmi. Reformu jomas ir šādas. 1. Darba tirgu dinamikas uzlabošana un augstā bezdarba līmeņa samazināšana. Viskonkurētspējīgākās un stabilākās ir tās valstis, kurās uzņēmumi un uzņēmēji novērtē un visvairāk investē pastāvīgā prasmju pilnveidošanā un sekmē inovāciju, un kurās cilvēki spēj viegli pāriet no vienas profesijas, nozares un/vai reģiona uz citu. Darba aizsardzības noteikumiem un iestādēm ir jābūt tādām, kas nodrošina piemērotu vidi, lai stimulētu pieņemšanu darbā, vienlaikus piedāvājot mūsdienu prasībām atbilstošu aizsardzības līmeni gan jau nodarbinātām personām, gan darba meklētajiem. Dalībvalstīm ir jādara vairāk, lai novērstu šķēršļus darbvietu radīšanai, iesaistot sociālos partnerus, un, ja vajadzīgs, reformējot darba strīdu risināšanas shēmas. Jāpastiprina reformas, kuru mērķis ir darbaspēka nodokļu samazināšana, lai palīdzētu atjaunot nodarbinātību. Darba tirgus segmentācijas samazināšanai būtu jāpalīdz novērst nodarbinātības šķēršļus pašlaik bez darba esošajiem, nepietiekami nodarbinātajiem vai līgumdarbiniekiem un sekmēt augšupejošu profesionālo mobilitāti. ES ir vajadzīgs kvalificēts darbaspēks augošajās nozarēs, piemēram, digitālā ekonomika, "zaļās" nozares un veselības aprūpe. Izglītībai ir liela nozīme, lai nodrošinātu prasmju atbilstību darba tirgus signāliem. Būtu jāpilnveido profesionālās apmācības un duālās izglītības sistēmas, lai nodrošinātu jauniešiem vajadzīgo prasmju kopumu. Mūžizglītība ir jānosaka par galveno prioritāti, mobilizējot gan publiskā, gan privātā sektora dalībniekus, un tā jāpadara plašāk pieejama visām vecuma grupām un tiem, kam tā visvairāk nepieciešama. Vajadzīga arī labāka vajadzīgo prasmju novērtēšana reģionālā un nozaru līmenī. Apņēmīga rīcība ir vajadzīga it īpaši attiecībā uz jauniešiem un ilgstošajiem bezdarbniekiem. Pabalstu sistēmās būtu jāapvieno pietiekamu ienākumu aizstāšana ar aktivizācijas un atbalsta pakalpojumiem, kas vērsti uz individuālām vajadzībām un ko īstenotu vienas pieturas aģentūras. Ir jānovērš fiskāli šķēršļi darba meklēšanai. Jauniešu garantiju shēma ir vērienīga iniciatīva, kurā apvienoti dažādi instrumenti efektīvai jauniešu bezdarba problēmas risināšanai. Tomēr dalībvalstīm būtu ātrāk un efektīvāk jāizmanto pieejamie līdzekļi, ieskaitot 6,4 miljardus euro Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas ietvaros, pastiprinot to ietekmi arī ar valsts līdzekļiem. Ir pieņemtas tikai trīs attiecīgās darbības programmas ar kopējo vērtību 1,6 miljardi euro Francijā, Itālijā un Lietuvā, kas ļauj veikt priekšfinansējuma maksājumus šīm valstīm. Lai līdz gada beigām varētu pieņemt lielāko daļu attiecīgo darbības programmu, dalībvalstīm pēc iespējas drīz jāņem vērā Komisijas novērojumi. Vidēji ES ir vairāk nekā 2 miljoni brīvu darbvietu. Lai gan ģeogrāfiskā mobilitāte ir ierobežota, ir iespaids, ka darba ņēmēji nepilnīgi izmanto brīvas pārvietošanās iespējas. Lai novērstu šķēršļus, vajadzēs paplašināt pensijas tiesību pārvedamības piemērošanas jomu, lai to varētu piemērot visā ES, un palīdzēt darba ņēmējiem izdarīt apzinātu izvēli par mobilitāti, piemēram, izmantojot EURES tīklu. Vienlaikus ir jāveic pasākumi, lai vērstos pret spēkā esošo noteikumu pārkāpumiem un novērstu pastāvīgo intelektuālā darbaspēka emigrāciju no konkrētiem reģioniem. Būs svarīgi pastiprināti sadarboties visā ES, apmainoties ar informāciju un labu praksi. Lai sasniegtu augstu nodarbinātības līmeni, ir nepieciešams panākt saskaņotu reālās algas un produktivitātes attīstību, arī nozares un uzņēmuma līmenī. Dažām dalībvalstīm vēl ir jāpabeidz pirmskrīzes tendenču koriģēšana, kad algas pārsniedz ražīguma pieaugumu. Sociālajiem partneriem ir būtiska nozīme. Koplīgumos būtu jāparedz zināma elastība attiecībā uz diferencētu algu pieaugumu starp nozarēm un atsevišķās nozarēs atbilstoši konkrētai produktivitātes attīstībai. 2. Pensiju reformas Visā ES ir jānodrošina gan pensiju sistēmu ilgtspēja, gan atbilstība. Lielākā daļa dalībvalstu pēdējos gados ir reformējušas valsts pensiju sistēmas, lai tās nostiprinātu, ņemot vērā Eiropas novecojošo sabiedrību. Tomēr, kā liecina 2014. gada konkrētām valstīm adresētie ieteikumi, daudzos gadījumos ir vajadzīgas turpmākas reformas, lai palielinātu pensiju efektivitāti un finansiālo ilgtspēju. Tajā pašā laikā ir jāsaglabā pensiju sistēmu atbilstība, lai iedzīvotājiem nodrošinātu pienācīgu ienākumu līmeni pēc aiziešanas pensijā. Ņemot vērā to, ka palielinās dzīves ilgums, daudzās valstīs jāievieš dinamiskāks redzējums par to vecumu, kurā persona var doties pensijā, tostarp sistemātiskāk saistot likumā noteikto pensionēšanās vecumu ar paredzamo mūža ilgumu, lai nodrošinātu atbilstošu līdzsvaru starp nostrādātajiem dzīves gadiem un pensijā pavadīto laiku. 3. Sociālās aizsardzības sistēmu modernizēšana. Sociālās aizsardzības mehānismiem būtu jābūt efektīviem un atbilstošiem visos cilvēka dzīves posmos. Ir vajadzīga vienkāršāka un mērķtiecīgāka sociālā politika, ko papildina izmaksu ziņā pieejama bērnu aprūpe un izglītība, skolas priekšlaicīgas pamešanas novēršana, apmācība un palīdzība, lai atrastu darbu, atbalsts mājokļu jomā un pieejama veselības aprūpe. Ir jāreformē veselības aprūpes sistēmas, lai, izmantojot efektīvas struktūras, tostarp e-veselības sistēmu, nodrošinātu kvalitatīvu veselības aprūpi. 4. Preču un pakalpojumu tirgu elastīguma uzlabošana. Vairākumā dalībvalstu joprojām ir problemātiski modernizēt tīklu nozaru darbību, palielināt infrastruktūras jaudu un vēl vairāk atvērt pakalpojumu sektorus, kā norādīts konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos, kas dalībvalstīm sagatavoti 2014. gadā; tajos galvenā uzmanība pievērsta pasākumiem, kuri paredzēti, lai uzlabotu tīklu nozaru darbību un pastiprinātu konkurenci preču un pakalpojumu sektoros, jo īpaši attiecībā uz reglamentētajām profesijām. Efektīva patērētāju tiesību aktu īstenošana arī var vairot uzticēšanos un radīt pieprasījumu vienotajā tirgū. ES tiesību akti nodrošina regulējumu, kas vajadzīgs, lai veiktu modernizāciju valstu līmenī un padarītu Eiropu pievilcīgāku un konkurētspējīgāku kopumā. Dalībvalstis ir īstenojušas vairākas reformas pakalpojumu sektorā pēc pakalpojumu direktīvas stāšanās spēkā 2006. gadā, taču nesenais progress nav bijis vienmērīgs. Pakalpojumu direktīvas pilnīga īstenošana ievērojami uzlabos vienotā pakalpojumu tirgus darbību un ilgtermiņā varētu radīt ekonomikas izaugsmi līdz pat 1,6 % no ES IKP papildus 0,8 % no ES IKP, kas plānoti saskaņā ar pašreizējo īstenošanas līmeni.[6] Tas, ka joprojām ir daudz izņēmumu no direktīvā paredzētajiem vispārējiem principiem, līdzās ilgstošajiem reformu procesiem vairākās dalībvalstīs joprojām kavē direktīvas pilnīgu īstenošanu, tādējādi neļaujot pilnībā izmantot tās priekšrocības. Pastiprinot valstu reformas, būtu jāvelta uzmanība šādu šķēršļu novēršanai: i) nesamērīgas un nepamatotas prasības atļauju izsniegšanai dažās dalībvalstīs, īpaši prasības par juridisko formu un daļu turēšanu; ii) skaidrības trūkums vietējos tiesību aktos kā noteikumos, kurus piemēro uzņēmumiem, kuri sniedz pārrobežu pakalpojumus; iii) savstarpējās atzīšanas trūkums; iv) apgrūtinošanas administratīvās procedūras – iespējas uzlabot vienoto kontaktpunktu darbību; iv) nevienmērīgs progress, turpinot savstarpēji novērtēt profesijas regulējošos noteikumus un reformējot reglamentētās profesijas; v) atlikušie preču brīvas aprites šķēršļi. Komisija turpinās cieši sadarboties ar dalībvalstīm, lai novērstu šos šķēršļus.[7] 5. Nosacījumu uzlabošana, lai veicinātu investīcijas darījumdarbībā. Centieni uzlabot darījumdarbības vidi, lai tā kļūtu labvēlīgāka investīcijām, ir galvenais faktors, lai piesaistītu privātas investīcijas, jo īpaši dalībvalstīs, kurās ir ierobežotas fiskālās iespējas attiecībā uz publiskām investīcijām. Ir rūpīgi jāveido publiskā un privātā sektora partnerības un valsts uzņēmumu pārvaldība, lai publiskā un privātā sektora investīcijas būtu efektīvākas. Publiskā iepirkuma līgumi jāpadara plašāk pieejami, jo īpaši izmantojot ES tiesību aktus. Tas nozīmē arī to, ka tiek nostiprināta iepirkuma iestāžu administratīvā plānošanas un īstenošanas spēja, jo īpaši, izmantojot e-iepirkumu. Daudzos gadījumos ir vajadzīgas arī efektīvākas procedūras un lielāka pārredzamība. Lai efektīvi pārdalītu līdzekļus, būtiski svarīgs ir arī maksātnespējas regulējums, kas labi darbojas. 6. Pētniecības un inovācijas investīciju kvalitātes uzlabošana. Investīcijām pētniecībā un inovācijā valsts un reģionālajā līmenī ir svarīga nozīme ilgtspējīgas izaugsmes stimulēšanā. Dalībvalstīm būtu jāturpina par prioritāti izvirzīt publiskas investīcijas pētniecībā un inovācijā, nodrošinot to efektivitāti un sviras efektu attiecībā uz privātām investīcijām. Dalībvalstīm būtu jāpievēršas pētniecības un inovācijas iestāžu kvalitātei, to stratēģijas attīstībai un politikas veidošanas procesiem, kā arī programmām. Tajā pašā laikā tām ir jāuztur reformu temps, lai nodrošinātu investīcijām labvēlīgu vidi, kas ir nepieciešams priekšnoteikums, lai uzņēmumi investētu pētniecībā un inovācijā un rastos strauji augoši inovatīvi MVU. 7. Valsts pārvaldes efektivitātes uzlabošana. Valsts pārvaldes struktūras visā ES joprojām saskaras ar problēmu, kā sasniegt labākus rezultātus, izmantojot mazāk resursu, t. i., apmierināt sabiedrības vajadzības ar mazākiem budžeta līdzekļiem, uzlabot darījumdarbības vidi, mazinot administratīvo un regulatīvo slogu uzņēmumiem un pilsoņiem, un piemēroties digitālās ekonomikas vajadzībām. Tas joprojām ir uzdevums lielākajā daļā dalībvalstu. Virkne valstu ir uzsākušas institucionālas vai teritoriālas reformas ar divkāršo mērķi panākt ietaupījumus, racionalizējot organizāciju, un nodrošināt netraucētu lēmumu pieņemšanu un reformu īstenošanu, noskaidrojot dažādo iestāžu vai valdības līmeņu kompetences. Turklāt līdzīgi kā Normatīvās atbilstības un izpildes programmā (REFIT), ko veic ES līmenī, lielākajai daļai dalībvalstu jāvienkāršo valsts pārvalde un jāizmanto tajā digitālāka pieeja. Birokrātijas un regulatīvo šķēršļu novēršana ļaus sasniegt augstāku kvalitāti, nodrošinās vienkāršākus un saprotamākus tiesību aktus un radīs darījumdarbībai un pilsoņiem labvēlīgāku vidi, kas savukārt veicina investīcijas. Svarīgs priekšnoteikums šajā sakarā ir arī neatkarīgu tiesu sistēmu efektivitātes uzlabošana un taisnīguma nodrošināšana. Viennozīmīgi ir jārisina tādi jautājumi kā procesu ilgums, neizskatīto lietu skaits, nepietiekamā IKT izmantošana, alternatīvie strīdu risināšanas mehānismi un tiesu sistēmu neatkarība. 4. FISKĀLĀS ATBILDĪBAS PASTIPRINĀŠANA Ņemot vērā to, ka finanšu krīzes laikā visā ES ir krasi palielinājušies budžeta deficīta un parāda līmeņi, bija vajadzīga ievērojama fiskālās konsolidācijas pakāpe, lai atjaunotu uzticēšanos dalībvalstu publisko finanšu ilgtspējai un pārrautu apburto loku starp valsts parāda attīstību un finanšu nestabilitāti. Pateicoties būtiskajām korekcijām, kas veiktas pēdējos gados, ir izdevies samazināt deficītu un stabilizēt parāda līmeņus ES. Ievērojamais tādu valstu skaita samazinājums, kurām piemēro pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, proti, no 24 valstīm 2011. gadā līdz 11 valstīm 2014. gadā, atspoguļo šos fiskālos uzlabojumus. Saskaņā ar jaunāko prognozi paredzams, ka turpmākajos gados ES saglabāsies neitrāla fiskālā nostāja; tas nozīmē, ka fiskālā politika nekavēs izaugsmi. Tomēr valsts parāds joprojām ir ļoti augsts, un tas apvienojumā ar augstu ārējo parādu padara tautsaimniecības neaizsargātas pret nevēlamiem satricinājumiem un bremzē izaugsmi. Šāda nelīdzsvarotība var arī radīt draudus netraucētai eurozonas darbībai kopumā. Turpmākajos gados joprojām ir jāaptur valdības parāda pieaugums atbilstīgi dalībvalstu saistībām saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. To iespējams panākt, apvienojot atbildīgu fiskālo politiku ar ekonomikas izaugsmi. Pirmkārt, fiskālo korekciju temps būtu jādiferencē atkarībā no fiskālajiem uzdevumiem, kas veicami dažādās dalībvalstīs. Valstīs, kurās ir ilgtspējas problēmas, būtu jāturpina konsolidācija, savukārt dalībvalstīs, kurās raksturīgs fiskālais elastīgums, tas būtu jāizmanto, lai atbalstītu izaugsmi. Dalībvalstīm būtu arī pilnībā jāizmanto nesen nostiprinātās valstu fiskālās sistēmas, lai nospraustu pareizo fiskālo trajektoriju un turētos tajā. Otrkārt, fiskālās stratēģijas struktūra ir jāizstrādā tā, lai veicinātu izaugsmi. Vairākās valstīs uzsvars uz izdevumu ierobežošanu, iespējams, apvienojumā ar tādu nodokļu samazinājumu, kas visvairāk kropļo konkurenci, var palīdzēt veicināt izaugsmi un investīcijas, ja šāda rīcība joprojām ir saderīga ar konsolidācijas prasībām. 4. ierāmētais teksts. Atbildīga, izaugsmi veicinoša fiskālā konsolidācija Dalībvalstu pieeja fiskālajai konsolidācijai nav bijusi izaugsmi veicinoša. Tā ir bijusi pārāk koncentrēta uz nodokļu pieaugumu, kas nav optimāls risinājums lielākajā daļā dalībvalstu, kurās jau ir augsts nodokļu slogs. Valsts budžeta izdevumu pusē publiskās investīcijas bija galvenais samazināšanas mērķis, neraugoties uz to, ka tās veicina izaugsmi, ja analizē visus budžeta izdevumus. Tajā pašā laikā dažās dalībvalstīs gan nepieciešamo fiskālo korekciju apmērs, gan finanšu krīzes dinamika noteica nepieciešamību pēc ātriem risinājumiem. Mazinoties finanšu krīzei un palēninoties konsolidācijas tempiem, budžeta pasākumu struktūra pakāpeniski uzlabojās. Tas jau bija redzams 2014. gadā, un to var redzēt 2015. gada budžeta projektos. Investīciju izdevumu samazinājums ir apturēts, savukārt ieņēmumu struktūra vairāk veicina izaugsmi. Jo īpaši 2015. gada budžeta projektos ir iekļauti daži pozitīvi nodokļu pasākumi, ar ko samazina darbaspēka nodokļu slogu, lai gan centieni, kas vajadzīgi, lai atrisinātu problēmas, vēl aizvien ir nepietiekami. Ieņēmumu pusē ir svarīgi nodrošināt efektīvu un izaugsmi veicinošu nodokļu sistēmu. Nodarbinātību un izaugsmi var veicināt, novirzot nodokļu slogu no darbaspēka uz citiem nodokļu veidiem, kas mazāk kaitē izaugsmei, kā, piemēram, regulārie īpašuma nodokļi un vides un patēriņa nodokļi, ņemot vērā iespējamo šādas pārejas distributīvo ietekmi. Lielais darbaspēka nodokļu slogs ir bijusi ilgstoša problēma Eiropā; dalībvalstīs tas atšķiras par 40 %, ņemot vērā izmaksas, kas rodas, ja nodarbina darba ņēmēju un maksā tam vidējo algu, un darba ņēmēja neto darba atalgojumu. Nodokļu bāzes paplašināšana, vienkāršošana un lielāka pārredzamība arī var palīdzēt palielināt nodokļu sistēmas efektivitāti un uzlabot nodokļu saistību izpildi, kā arī cīņu pret agresīvu nodokļu plānošanu. Izdevumu pusē būtu jādod priekšroka produktīvām publiskām investīcijām un izaugsmi veicinošiem kārtējo izdevumu posteņiem, un strauji pieņemti lēmumi par Komisijas ierosināto Investīciju plānu Eiropai palīdzēs atbalstīt šīs prioritātes. Ar labklājības sistēmām būtu jāpalīdz apkarot nabadzību un veicināt sociālo iekļaušanu. Lai sasniegtu izvirzītos mērķus, būtu jāpalielina esošo izdevumu programmu efektivitāte, pieņemot reformas un citus pasākumus, piemēram, izdevumu pārskatīšanu. Vismaz astoņas dalībvalstis, proti, Apvienotā Karaliste, Nīderlande, Francija, Itālija, Īrija, Dānija, Spānija un Zviedrija, patlaban vai nesen tika iesaistītas viena vai otra veida izdevumu pārskatīšanā. Plašākai apmaiņai ar gūtajiem rezultātiem un pieredzi, kas gūta šajos pasākumos, vajadzētu ietilpt vispārējā pārvaldības sistēmā. Stabilitātes un izaugsmes paktā ir paredzēta pareizā sistēma, kas vajadzīga, lai nodrošinātu ilgtermiņa izaugsmi saistībā ar publisko finanšu ilgtspēju, tostarp vajadzības gadījumā elastīgumu. Tajā uzsvērta budžeta attīstība strukturālā izteiksmē, nevis tikai nominālais deficīts. Tas ļauj atsijāt norises, kas ir ārpus valdības kontroles, neatkarīgi no tā, vai tās ir negatīvas (piemēram, asimetriski satricinājumi) vai pozitīvas (piemēram, neplānoti papildu ieņēmumi). Tas nozīmē, ka gūstam labāku priekšstatu par pamatā esošo budžeta stāvokli. Katra dalībvalsts tiek novērtēta atsevišķi, ņemot vērā īpašo ekonomisko stāvokli un sabiedrības novecošanas radītās problēmas valstī, tostarp pensijas un veselības aprūpes politikas jomā, un valsts parāda līmeni. 5. PĀRVALDĪBAS SISTĒMAS RACIONALIZĒŠANA, KAS VAJADZĪGA, LAI TO PADARĪTU EFEKTĪVĀKU UN PALIELINĀTU LĪDZDALĪBU Ar šo gada izaugsmes pētījumu tiek uzsākts ekonomikas pārvaldības ikgadējais cikls, kas pazīstams kā Eiropas pusgads. Tajā apvieno fiskālās, makroekonomikas politikas un struktūrpolitikas uzraudzību ES līmenī, pirms nākamajam gadam sagatavo valstu budžetus un lēmumus. Kopš 2011. gada Eiropas pusgadu izmanto, lai uzsāktu un vadītu svarīgas fiskālās un strukturālās reformas dalībvalstīs. Līdzās šim gada izaugsmes pētījumam Komisija ir pārskatījusi “sešu” un “divu” tiesību aktu kopumu, kas pastiprināja ES ekonomikas pārvaldību.[8] Eiropas pusgads ir kļuvis par svarīgu instrumentu reformu īstenošanai valstu un ES līmenī, nodrošinot, ka ES un tās dalībvalstis koordinē ekonomikas politiku un centienus veicināt nodarbinātību, izaugsmi un investīcijas. Tomēr Komisijas uzraudzība[9] liecina, ka joprojām ir raksturīga nepietiekama līdzdalība un konkrētām valstīm adresētie ieteikumi netiek pietiekamā mērā īstenoti, īpaši strukturālo reformu jomā. Ņemot vērā Eiropas ekonomikas uzdevumus, Komisija uzskata, ka patlaban ir īstais laiks racionalizēt un nostiprināt Eiropas pusgadu, lai padarītu to efektīvāku, piešķirot tam lielāku vērienu, skaidrību un politisko nozīmi nākotnē atbilstoši integrētajai pieejai, kas izklāstīta šajā gada izaugsmes apsekojumā. Ar reformēto Eiropas pusgadu paredzēts palielināt ekonomikas politikas koordinācijas efektivitāti ES līmenī, izmantojot lielāku pārskatatbildību un visu ieinteresēto pušu līdzdalību (skatīt pielikumu). Eiropas pusgada racionalizēšanas mērķis ir palielināt politisko līdzdalību, pārskatatbildību un procesa pieņemšanu, lai stiprinātu tā ticamību un salīdzināmību starp dalībvalstīm un palīdzētu uzlabot konkrētām dalībvalstīm adresēto ieteikumu īstenošanu. Diskusijas par Eiropas pusgadu ir svarīgas arī saistībā ar stratēģijas “Eiropa 2020” starpposma pārskatīšanu, kas tiks savlaicīgi iesniegta, lai to varētu apspriest 2015. gada pavasara Eiropadomē. Pēc novērtējuma ziņojuma par stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanu, kas tika publicēts pagājušā gada martā[10], un pamatojoties uz sabiedriskās apspriešanas rezultātiem, Padomē notikušo diskusiju kopsavilkumu un informāciju, kas saņemta no ieinteresētajām personām, Komisija strādā pie stratēģijas “Eiropa 2020” starpposma pārskatīšanas un 2015. gada sākumā iesniegs priekšlikumus. Lai ES gūtu panākumus un risinātu nodarbinātības un izaugsmes problēmas, ir nepieciešams panākt plašu vienprātību par to, ka politika ir vērsta pareizajā virzienā, un ieinteresēto personu aktīvu atbalstu reformu centieniem. Tas nozīmē, ka valstu parlamenti, sociālie partneri un pilsoniskā sabiedrība kopumā ir vairāk jāiesaista tās politikas īstenošanā, kas pieņemta ES un valstu līmenī. Lai procesā vairāk iesaistītu valstu parlamentus, katru gadu valstu parlamentu un Eiropas Parlamenta pārstāvji tiekas parlamentārās nedēļas laikā, lai ar Komisijas līdzdalību apspriestu Eiropas pusgadu. Ir arī nepārprotami nepieciešams uzraudzīt sociālo progresu un reformu ietekmi laika gaitā. Jau ir sākts darbs, lai Ekonomikas un monetārajā savienībā stiprinātu sociālo dimensiju. Konkrēti makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūrā tiek ieviesti nodarbinātības un sociālie rādītāji, kas būtu pilnībā jāizmanto, lai labāk izprastu darba tirgu un sociālo attīstību un riskus. Komisija arī nodrošinās, lai Eiropas sociālie partneri būtu vairāk iesaistīti Eiropas pusgada procesā. Sākotnējās idejas tiks pārbaudītas un īstenotas saistībā ar 2015. gada Eiropas pusgadu, savukārt turpmākie priekšlikumi tiks sagatavoti tuvākajos mēnešos, strādājot pie ekonomikas pārvaldības padziļināšanas; šo darbu koordinē Komisijas priekšsēdētājs kopā ar Eiropadomes priekšsēdētāju, Eiropas Centrālās bankas prezidentu un Eurogrupas priekšsēdētāju.[11] 6. NOBEIGUMS ES ekonomikas politikas veidošanā ir steidzami nepieciešama jauna pieeja. 2015. gada izaugsmes pētījumā Komisija ierosina, ka ES jāīsteno integrēta pieeja ekonomikas politikai, kas balstās uz trim galvenajiem pīlāriem, kuri jāizmanto kopā, proti, veicināt investīcijas, paātrināt strukturālās reformas un īstenot atbildīgu, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju. Kā prioritārs pasākums dalībvalstīm būtu jāatbalsta investīciju plāns EUR 315 miljardu apmērā, kas ierosināts šajā gada izaugsmes pētījumā. Dalībvalstīm būtu jāapņemas pieņemt tiesību aktu grozījumus, kas vajadzīgi, lai līdz 2015. gada beigām izveidotu ierosināto jauno fondu. Dalībvalstīm būtu arī jāapņemas kopumā vismaz divkārt vairāk izmantot inovatīvus finanšu instrumentus, kas vajadzīgi, lai nākamo trīs gadu laikā īstenotu projektus saskaņā ar Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem. Atkarībā no katras dalībvalsts situācijas ierosinātā integrētā pieeja būtu jāīsteno valsts līmenī un jānovērš elastīguma trūkums darba tirgos, kā arī jāsamazina augstais bezdarba līmenis, veicot pensiju reformas, modernizējot sociālās aizsardzības sistēmas, uzlabojot preču un pakalpojumu tirgu elastīgumu, uzlabojot nosacījumus investīcijām darījumdarbībā, uzlabojot investīciju kvalitāti pētniecībā, inovācijā, izglītībā un apmācībā un uzlabojot valsts pārvaldes efektivitāti. Sociālie partneri tiek aicināti aktīvi piedalīties vietējās reformu programmās. Lai palielinātu valstu līdzdalību un pārskatatbildību, ir nepieciešams, lai Eiropas pusgadā vairāk iesaistītos valstu parlamenti, sociālie partneri un ieinteresētās personas. 2015. gada Eiropas pusgada racionalizēšana būs pirmais pasākums šajā virzienā. Ierosinātā integrētā pieeja nosaka vajadzību pēc dalībvalstu, Eiropas Parlamenta un Eiropadomes politiskās vadības. Komisija sadarbosies ar visiem iesaistītajiem, lai nodrošinātu, ka Eiropa atgriežas uz ilgtspējīgas ekonomikas atveseļošanās ceļa. PIELIKUMS Eiropas pusgada racionalizēšana un nostiprināšana Eiropas pusgads attiecas uz ekonomikas un budžeta politikas koordinācijas gada ciklu, kurā dalībvalstīm tiek sniegti norādījumi, pirms tās pieņem politiskos lēmumus valstu līmenī. Norādījumus sniedz saistībā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu un makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Eiropas pusgads kalpo arī stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanai. Eiropas pusgada sākumā Komisija katru gadu nāk klajā ar gada izaugsmes pētījumu. Tajā izklāstītas ES vispārējās ekonomikas prioritātes. Tas tiek apspriests ar citām iestādēm un izmantots diskusijā, kas turpinās Eiropadomes pavasara sanāksmē. Dalībvalstis katru gadu pavasarī iesniedz valsts programmu. Pamatojoties uz valsts ekonomiskās situācijas un programmas novērtējumu, Komisija katrai dalībvalstij ierosina konkrētus valstij adresētus ieteikumus. Ir iekļautas visas attiecīgās politikas jomas – fiskālā, makroekonomiskā un strukturālo reformu politika. Pirms ieteikumi tiek galīgi pieņemti Padomē, tos apspriež Padomē un atbalsta Eiropadomes jūnijā sanāksmē. Tiek sagaidīts, ka dalībvalstis ņem vērā ieteikumus nākamā gada budžeta un politikas plānos un īsteno tos turpmākajos 12 mēnešos. Lai gan ar Eiropas pusgadu ir nostiprināta ekonomikas politikas koordinācija ES līmenī, tā efektivitāti ir mazinājusi galveno konkrētām valstīm adresēto ieteikumu ierobežotā īstenošana vai dažkārt – neīstenošana. Vienkāršotā un nostiprinātā Eiropas pusgada darbā būtu jābalstās uz esošajām procesa priekšrocībām un jānovērš tā trūkumi, vienkāršojot dažādos posmus un to rezultātus, uzlabojot sadarbību un dialogu ar dalībvalstīm, samazinot ziņošanas prasības, uzlabojot procesa daudzpusējo raksturu un stiprinot līdzdalību visos līmeņos. Komisijas rezultātu vienkāršošana un atsauksmju sniegšanas iespēju nodrošināšana par Komisijas analīzi. Prakse rudenī kopā iesniegt gada izaugsmes pētījumu un brīdināšanas mehānisma ziņojumu darbojas labi, jo šie divi dokumenti papildina viens otru un sniedz pārskatu par ES vispārējo pieeju nākamajā gadā. Tomēr abi galvenie konkrētai valstij paredzētie dokumenti, kas tiek sagatavoti vēlāk procesa gaitā, proti, dienestu darba dokuments, kas pievienots konkrētai valstij adresētajiem ieteikumiem, un padziļinātais pārskats, kuru iesniedz saistībā ar brīdinājuma mehānisma ziņojumu, patlaban tiek iesniegti divos dažādos termiņos pavasarī. Tāds viens visaptverošs ekonomikas novērtējums katrai dalībvalstij, kas veido pamatu ieteikumiem, kuri adresēti dalībvalstīm, varētu uzlabot procesa saskanību un samazināt administratīvo slogu. Agrāks šo dokumentu publicēšanas datums, piemēram, martā, nodrošinātu arī lielāku pārredzamību un iespējamas atsauksmes par Komisijas analīzi. Dalībvalstu ziņošanas prasību racionalizēšana. Ziņošanas prasībām, kas izvirzītas dalībvalstīm, vajadzētu būt samērīgām un ar viennozīmīgu pievienoto vērtību. Tām būtu jāizmanto pieeja “ziņo tikai vienreiz”, saskaņā ar kuru ar pieejamo informāciju, kas iegūta, izmantojot dokumentus un apmeklējumus uz vietas, notiek efektīva apmaiņa un tā tiek atkārtoti izmantota, bet Eiropas līmeņa darba galvenā uzmanība tiek veltīta šīs informācijas analīzei un atjaunināšanai. Valstu reformu programmām var būt svarīga nozīme valstu līmenī komunikācijas un līdzdalības ziņā, ja tās ir pārorientētas tā, lai agrākā posmā dotu mērķtiecīgāku valstu ieguldījumu Komisijas analīzē, un valstu parlamenti un sociālie partneri ir iesaistīti to noformulēšanā. Procesa daudzpusējā rakstura pastiprināšana. Dalībvalstu līdzdalība Eiropas pusgadā kopumā joprojām ir pārāk vāja gan valstu, gan arī Eiropas līmenī. Tas ierobežo diskusiju kvalitāti un vēlāk – konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanu. Jomās, kurās ir spēcīgāki uzraudzības instrumenti, piemēram, publiskās finanses un fiskālā sistēma, īstenošana notiek ievērojami labāk. Ar racionalizētu procesu varētu iegūt vairāk laika, kas vajadzīgs, lai izskatītu un apspriestu ES norādījumus. Šajā saistībā palīdzētu arī tas, ja Komisija agri iesniegtu analīzi par konkrētām valstīm. Turklāt kopā ar Padomes prezidentvalsti varētu uzlabot snieguma un politikas savstarpēju pārbaudi visa gada garumā. Labāka politikas pasākumu un rezultātu salīdzināmība starp dalībvalstīm palīdzētu arī savstarpēji motivēt dalībvalstis un nodrošinātu vairāk informācijas daudzpusējām tematiskām diskusijām. Ir īpaši svarīgi apmainīties ar viedokļiem par Komisijas uzraudzību reformu īstenošanā, gatavojoties Padomes diskusijai par ieteikumu projektiem un ņemot vērā diskusijas Eiropadomes jūnija sanāksmē. Procesa atvēršana un sadarbības paplašināšana ar citiem dalībniekiem. Dažkārt tiek apšaubīta Eiropas pusgada procesa demokrātiskā leģitimitāte. Pēdējos gados Komisija ir pakāpeniski izveidojusi dziļāku un pastāvīgāku dialogu ar dalībvalstīm, izmantojot divpusējas tikšanās, mērķtiecīgākas apspriedes Padomes komitejās un plašākus tehniska rakstura apmeklējumus. Arī Parlaments tiek vairāk iesaistīts. Attiecībā uz Eiropas Parlamentu ir bijusi iespējama aktīva iesaiste, izmantojot dialogu par ekonomikas jautājumiem, ko ieviesa ar sešu tiesību aktu kopumu, kas paredz apspriedes starp Eiropas Parlamentu, no vienas puses, un dalībvalstīm, Padomi, Komisiju, Eiropadomi un Eurogrupu, no otras puses. Turklāt Parlamentā notika svarīgas politiskās diskusijas izšķirošos Eiropas pusgada brīžos. Pateicoties divu tiesību aktu kopuma īstenošanai un tiešākai Komisijas iesaistei, izmantojot prezentācijas un diskusijas, gadu gaitā ir palielinājusies valstu parlamentu informētība par Eiropas pusgadu. Neskatoties uz šo pozitīvo attīstību, ir iespējams vēl plašāks dialogs ne tikai ar Parlamentu, bet arī ar sociālajiem partneriem. Piemēram, Komisija turpmāk varētu sadarboties ar Eiropas Parlamentu un sociālajiem partneriem Eiropas līmenī vēl pirms gada izaugsmes pētījuma iesniegšanas un turpināt diskusiju pēc tā pieņemšanas. Pamatojoties uz konkrēto valstu analīzi, Komisija varētu arī sadarboties ar Eiropas Parlamentu, lai apspriestos par jaunajiem horizontālajiem aspektiem, un attiecīgā gadījumā – ar sociālajiem partneriem, lai saņemtu atsauksmes par aktuāliem jautājumiem, kas attiecas uz konkrētām valstīm. [1] Skatīt Politikas pamatnostādnes nākamajai Eiropas Komisijai, 2014. gada 15. jūlijs: http://ec.europa.eu/about/juncker-commission/docs/pg_lv.pdf [2] Komisijas 2014. gada rudens prognoze, 2014. gada 4 novembris: http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2014/pdf/ee7_en.pdf [3] Skatīt Politikas pamatnostādnes nākamajai Eiropas Komisijai, 2014. gada 15. jūlijs. [4] Konkrēti, tas attiecas uz Itāliju (-25 %), Portugāli (-36 %), Spāniju (-38 %), Īriju (-39 %) un Grieķiju (-64%). [5] Mapping the Cost of Non-Europe 2014-19, Eiropas Parlamenta pētījums, publicēts 2014. gada jūlijā. [6] J. Monteagudo, A. Rutkowski, D. Lorenzani. The economic impact of the Services Directive: A first assessment following implementation, Economic Papers 456, 2012. gada jūnijs. http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/pdf/ecp_456_en.pdf [7] COM(2012) 261, 2012. gada 8. jūnijs. [8] COM (2014) 905, 2014. gada 28. novembris. [9] Komisijas novērtējumi ir izklāstīti gada dienestu darba dokumentos, kas papildina konkrētām valstīm adresētos ieteikumus: http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/country-specific-recommendations/index_en.htm. [10] COM(2014) 130 final, "Stratēģijas "Eiropa 2020" gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei novērtējums", http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/europe2020stocktaking_en.pdf un http://ec.europa.eu/europe2020/pdf/europe2020stocktaking_en.pdf. [11] Saskaņā ar vienošanos eurozonas samitā 2014. gada 24. oktobrī.