KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI PROGRESS VIRZĪBĀ UZ KIOTO UN STRATĒĢIJAS “EIROPA 2020” MĒRĶU SASNIEGŠANU (saskaņā ar 21. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Regulā (ES) Nr. 525/2013 par mehānismu siltumnīcefekta gāzu emisiju pārraudzībai un ziņošanai un citas informācijas ziņošanai valstu un Savienības līmenī saistībā ar klimata pārmaiņām un par Lēmuma Nr. 280/2004/EK atcelšanu) /* COM/2013/0698 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI PROGRESS VIRZĪBĀ UZ KIOTO UN STRATĒĢIJAS “EIROPA 2020” MĒRĶU SASNIEGŠANU (saskaņā ar 21. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Regulā (ES) Nr. 525/2013 par mehānismu siltumnīcefekta gāzu emisiju pārraudzībai un ziņošanai un citas informācijas ziņošanai valstu un Savienības līmenī saistībā ar klimata pārmaiņām un par Lēmuma Nr. 280/2004/EK atcelšanu) SATURS KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI PROGRESS VIRZĪBĀ UZ KIOTO UN STRATĒĢIJAS “EIROPA 2020” MĒRĶU SASNIEGŠANU..................................................... 2 1........... Kopsavilkums................................................................................................................. 4 2........... Faktiskais progress laikā no 1990. līdz 2011. gadam....................................................... 7 2.1........ SEG emisiju tendences dalībvalstīs.................................................................................. 7 2.2........ SEG emisiju intensitāte un emisijas uz vienu iedzīvotāju 2011. gadā.................................. 8 2.3........ SEG emisijas 2011. gadā, salīdzinot ar 2010. gadu........................................................ 10 2.4........ Emisiju tendences galvenajās nozarēs............................................................................ 10 3........... Progress virzībā uz Kioto mērķrādītāja sasniegšanu........................................................ 11 3.1........ Pirmais saistību periods (2008.–2012. gads)................................................................. 11 3.1.1..... ES-28 valstis................................................................................................................ 11 3.1.2..... ES-15 valstis................................................................................................................ 12 3.1.3..... ES-11 valstis................................................................................................................ 12 3.2........ Operatoru un Savienības valstu prognozes par Kioto mehānismu izmantošanu................ 13 3.3........ Prognozes par oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmu izmantošanu...................................... 14 4........... Progress virzībā uz 2020. gada mērķi............................................................................ 14 4.1........ Savienības SEG emisiju samazināšanas mērķrādītājs laikposmam līdz 2020. gadam........ 14 4.2........ Prognozētā virzība uz mērķrādītāju sasniegšanu.............................................................. 15 5........... Savienības klimata pārmaiņu politikas īstenošanas situācija............................................. 17 5.1........ Emisiju samazināšana.................................................................................................... 17 5.1.1..... ES ETS........................................................................................................................ 18 5.1.2..... Cita rīcībpolitika un pasākumi........................................................................................ 19 5.2........ Pielāgošanās klimata pārmaiņām.................................................................................... 20 5.3........ Finansējums klimata jomā............................................................................................. 21 5.4........ Klimata izpēte un inovācijas.......................................................................................... 21 6........... Situācija Savienības kandidātvalstīs un potenciālajās kandidātvalstīs............................... 21 1. Kopsavilkums Kioto mērķa pārsniegšana, 2008.–2012. gads Kopējās ES-28 siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas, neietverot emisijas un to piesaistes no zemes izmantojuma, izmaiņām zemes izmantojumā un mežsaimniecības (LULUCF) un neietverot starptautiskās aviācijas radītās emisijas, 2011. gadā bija par 18,3 % mazākas nekā 1990. gadā. Joprojām turpinās SEG emisiju vispārējā samazināšanās tendence, kas sākās 2004. gadā. Emisijas 2011. gadā sasniedza savu zemāko līmeni kopš 1990. gada. Pēc jaunākajiem pārskatu datiem 2011. gadā ES-15 un ES-28 SEG emisijas ir samazinājušās par attiecīgi 4,2 % un 3,3 % salīdzinājumā ar 2010. gadu. Emisiju samazinājums 2011. gadā lielā mērā bija saistīts ar to, ka 2011. gada ziema bija siltāka nekā 2010. gada ziema, tādēļ samazinājās pieprasījums pēc siltumapgādes. Šis kritums sekoja nelielam pieaugumam 2010. gadā, kas daļēji saistīts ar ekonomikas atlabšanu un kas iestājās pēc krasa krituma 2009. gadā, kurš lielākoties radās 2008. gada ekonomikas krīzes dēļ. Provizoriskās aplēses liecina, ka ES-15 un ES-28 valstu emisijas 2012. gadā samazinājās vēl par attiecīgi 0,5 % un 1,3 %. Saskaņā ar Kioto protokolu ES-15 dalībvalstis bija apņēmušās līdz 2008.–2012. gadam savas SEG emisijas samazināt par 8 % salīdzinājumā ar bāzes gada rādītājiem. Pamatojoties uz jaunākajiem pieejamajiem pārskatu datiem par 2011. gadu, kopējais SEG emisiju apjoms ES-15 valstīs, kā redzams 1. attēlā, bija par 14,9 % zemāks nekā bāzes gadā (neietverot LULUCF). Tādēļ ES-15 valstis ne vien ir uz pareizā ceļa Kioto mērķrādītāja sasniegšanai attiecībā uz pirmo saistību periodu no 2008. līdz 2012. gadam, bet pat to pārsniegs. Pirmajā saistību periodā kopumā tiks novērstas 0,9 Gt CO2 ekv. emisiju, pārsniedzot ES-15 valstīm noteikto Kioto protokola mērķrādītāju. Neraugoties uz to, ka emisijas ir bijušas zemākas nekā ES-15 valstīm noteiktais daudzums, ES-15 dalībvalstis un uzņēmumi, kuri atrodas šajās dalībvalstīs, daļu no emisijām kompensē ar emisijas samazināšanas kredītiem, pārsniegumam tādējādi sasniedzot 1,6 Gt CO2 ekv. — gandrīz divkāršu samazinājumu salīdzinājumā ar sākotnējo Kioto mērķrādītāju. IKP pieaugums laikposmā no 1990. līdz 2011. gadam bija 44 % ES-15 valstīs un 45 % ES-28 valstīs. Kaut arī ekonomika piedzīvoja strauju izaugsmi, emisiju apjoms samazinājās, kas liecina, ka SEG emisijas vairs nav saistītas ar ekonomikas izaugsmi. Attiecīgi laikā no 2010. līdz 2011. gadam ES-28 valstu IKP pieauga par 1,4 %, bet SEG emisijas samazinājās par 3,3 %. 1. attēls. Faktiskās emisijas ES-15 valstīs (milj. t CO2 ekv.). Piezīme. Bultiņas ir attēlotas, pamatojoties uz emisiju datu pārskatu vidējo vērtību laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam (2012. gada emisijas ir aplēstas, izmantojot aizstājējdatus). Avots: Eiropas Komisija, EVA. Saskaņā ar 2011. gada SEG pārskatu datiem astoņas ES-15 dalībvalstis (Apvienotā Karaliste, Francija, Grieķija, Īrija, Portugāle, Somija, Vācija un Zviedrija) varētu sasniegt savus individuālos SEG samazināšanas mērķrādītājus, izmantojot tikai iekšzemes emisiju samazinājumu, kā redzams 6. attēlā. Paredzams, ka Īrija un Portugāle sasniegs savus mērķrādītājus, izmantojot oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmas. Austrija, Beļģija, Dānija, Nīderlande un Spānija varētu sasniegt savus mērķrādītājus, izmantojot Kioto elastīgos mehānismus. Ņemot vērā Kioto kredītu izmantošanu, kā plānots patlaban, savu mērķi varētu nesasniegt Luksemburga (starpība ir 1,7 %) un Itālija, kuras pašreizējais deficīts ir neliels (0,7 %) (sk. 6. attēlu). Abus deficītus var novērst saistību izpildes pārbaudes periodā (true-up period)[1]. Lielākajā daļā to trīspadsmit dalībvalstu, kuras pievienojās Eiropas Savienībai 2004. gadā un pēc tam, laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam emisijas ir nedaudz palielinājušās. Tomēr, ņemot vērā pašreiz pieejamos datus, tiek gaidīts, ka tās no šīm vienpadsmit dalībvalstīm, kurām ir noteikts Kioto mērķrādītājs, izpildīs vai pat pārpildīs savas saistības. Tiek lēsts, ka attiecībā uz pirmo saistību periodu šīs dalībvalstis ir pārsniegušas savus Kioto mērķus kopumā par 2,4 Gt CO2, neskaitot LULUCF un emisijas samazināšanas kredītus. Pārējām divām dalībvalstīm, Kiprai un Maltai, Kioto protokola pirmajā saistību periodā nav saistību. Uz pareizā ceļa stratēģijas “Eiropa 2020” mērķrādītāju un Kioto mērķrādītāju (2013–2020) sasniegšanai Sākot no 2013. gada 1. janvāra, visas ES dalībvalstis īsteno turpmākās saistības, ko tās uzņēmušās saskaņā ar Kioto protokola otro saistību periodu, kurš ilgs no 2013. gada līdz 2020. gadam. Šis lēmums tika pieņemts Dohas klimata konferencē 2012. gada decembrī. Klimata un enerģētikas pakete[2], kas pieņemta 2009. gadā, ir integrēts rīcībpolitiku un pasākumu kopums, lai varētu īstenot jaunās saistības saskaņā ar Kioto otro saistību periodu un risināt ar klimata pārmaiņām saistītās problēmas līdz 2020. gadam un pēc tam. Tā ir arī viens no pieciem galvenajiem mērķiem stratēģijā “Eiropa 2020” (stratēģija nodarbinātībai un gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei), kas apliecina, ka klimata politika ir pilnībā integrēta Eiropas Savienības galvenajās politikas jomās. Kopējie Eiropas Savienības centieni līdz 2020. gadam par 20 % samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni ir sadalīti starp ES ETS nozarēm un pārējām nozarēm. Trešā posma (2013.–2020. gads) sagatavošana attiecībā uz ES ETS ir veiksmīgi pabeigta līdz 2013. gada 1. janvārim, tostarp attiecībā uz izsoles platformu iepirkumu, Vienoto Savienības reģistru un saskaņotiem noteikumiem par monitoringu, ziņošanu, akreditāciju un verifikāciju. Attiecībā uz nozarēm, uz kurām neattiecas ES ETS, saskaņā ar Lēmumu par kopīgiem centieniem[3] (“LKC”) katrai dalībvalstij ir atsevišķs saistošs gada emisiju ierobežojums laikposmam no 2013. līdz 2020. gadam. Kaut arī ES ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu savu vispārējo 2020. gada mērķrādītāju nozarēs, uz kurām neattiecas ES ETS, 13 dalībvalstīm ir jāīsteno papildu politikas pasākumi, lai sasniegtu savus individuālos 2020. gada mērķrādītājus. Citu saistību, kas neattiecas uz ETS, īstenošanas situācijas uzraudzību it īpaši nodrošina saskaņā ar Eiropas pusgadu[4]. ES-28 valstu emisijas (ietverot arī starptautiskās aviācijas emisijas) 2011. gadā bija par 16,9 % mazākas nekā 1990. gadā. Saskaņā ar aproksimētiem datiem par 2012. gadu emisijas 2012. gadā samazinājās vēl par 1 % un līdz ar to bija par 18 % mazākas nekā 1990. gadā. 2. attēlā ir redzami ES emisiju dati no pārskatiem līdz 2011. gadam, aproksimētie emisiju dati par 2012. gadu[5] un prognozes dati par laikposmu līdz 2020. gadam (nav ietverti dati par starptautisko aviāciju). Tas ilustrē emisiju samazināšanas centienus (izņemot starptautisko aviāciju), kas līdz 2020. gadam ir jāīsteno saskaņā ar Klimata un enerģētikas paketi (paketes mērķa kurss). Mērķrādītāju pirmajam saistību periodam (2008.–2012. gadam) nosaka kā ES-15 valstu kopējā mērķrādītāja un pārējo dalībvalstu individuālo mērķrādītāju summu[6]. ES-28 valstu mērķis otrajam saistību periodam (2013.–2020. gadam) atbilst emisiju 20 % samazinājumam, salīdzinot ar bāzes gada emisiju summu[7]. Saskaņā ar jaunākajām pieejamajām SEG prognozēm, kurās ietverta Klimata un enerģētikas paketes īstenošana, ES kolektīvi sasniegtu 2020. gada mērķi (sk. 7. attēlu). 2. attēls. Faktiskās emisijas (milj. t CO2 ekv.) ES-28 valstīm (neietverot starptautisko aviāciju un LULUCF). Piezīme. (*) Šī vērtība ir ES-15 valstu kopīgā mērķrādītāja un ES-13 valstu individuālo mērķrādītāju summa (Maltai un Kiprai — vidējās 2008.–2012. gada emisijas (aizstājējdati)). (**) Šī vērtība ir ES dalībvalstu ikgadējā emisiju sadales apjoma summa saskaņā ar LKC un ETS maksimālo apjomu, neskaitot starptautisko aviāciju. Avots: Eiropas Komisija, EVA. 2. Faktiskais progress laikā no 1990. līdz 2011. gadam 2.1. SEG emisiju tendences dalībvalstīs Kopumā ES SEG emisiju tendences joprojām ievērojami ietekmē divas lielākās emitētājas valstis — Vācija un Apvienotā Karaliste —, kuru emisijas veido aptuveni vienu trešdaļu no kopējām ES emisijām. Šajās divās dalībvalstīs kopā ir panākts SEG emisiju samazinājums par 539 milj. t CO2 ekvivalentu salīdzinājumā ar Kioto bāzes gadu. Galvenie šādas labvēlīgās tendences iemesli Vācijā bija spēkstaciju un siltumcentrāļu efektivitātes palielināšana, izmantotās atjaunojamo energoresursu enerģijas daļas pieaugums un ekonomikas modernizēšana piecās jaunajās Vācijas federālajās zemēs pēc Vācijas atkalapvienošanās. SEG emisija Apvienotajā Karalistē samazinājās galvenokārt tādēļ, ka notika pāreja no naftas un ogļu izmantošanas elektroenerģijas ražošanā uz dabasgāzes izmantošanu, kā arī tika īstenoti N2O emisiju samazināšanas pasākumi adipīnskābes ražošanā. Itālija 2011. gadā bija trešā lielākā emitētāja valsts ES (10,7 % no kopējām ES-28 emisijām), un no tās daudz neatpalika Francija (10,6 % no kopējām emisijām). Itālijas SEG emisijas 2011. gadā bija par 5,4 % zemākas nekā 1990. gadā. Laikā no 1990. līdz 2004. gadam emisijas Itālijā palielinājās galvenokārt autotransporta, elektroenerģijas un siltumenerģijas ražošanas un naftas pārstrādes dēļ, bet kopš tā laika valsts kopējās SEG emisijas ir samazinājušās par vairāk nekā 15 %. Francijas emisijas 2011. gadā bija par 12,7 % zemākas nekā 1990. gadā. Francijā lielu N2O emisiju samazinājumu izdevās panākt adipīnskābes ražošanā, taču laikā no 1990. līdz 2011. gadam ievērojami pieauga CO2 emisijas no autotransporta. Polija un Spānija joprojām ir piektā un sestā lielākā emitētāja valsts starp ES-28 valstīm ar attiecīgi 8,7 % un 7,7 % no kopējām SEG emisijām 2011. gadā. Polija laikā no 1990. gada līdz 2011. gadam savas emisijas samazināja par 12,6 %, bet par 29,1 % salīdzinājumā ar bāzes gadu (1988. gadu). Nozīmīgākie faktori, kas ietekmējuši emisiju samazinājumu Polijā (un arī citās jaunajās dalībvalstīs), bija smagās rūpniecības energoefektivitātes uzlabojumi un ekonomikas vispārēja modernizācija 1980. gadu beigās un 1990. gadu sākumā. Būtisks izņēmums bija transporta (īpaši autotransporta) nozare, kurā emisijas ievērojami palielinājās. Spānijas emisijas pieauga par 23,9 % laikā no 1990. līdz 2011. gadam un par 21 % salīdzinājumā ar bāzes gadu. Lielā mērā to noteica emisiju daudzuma pieaugums autotransporta, elektroenerģijas un siltumenerģijas ražošanas un rūpniecības nozarē. Divdesmit vienā dalībvalstī 2011. gadā emisijas bija zemākas nekā bāzes gadā. Spānijas, Portugāles, Grieķijas, Austrijas un Īrijas SEG emisijas bija lielākas nekā bāzes gadā (lielākoties 1990. gads). Kiprai un Maltai nav emisiju samazināšanas saistību Kioto protokola pirmajā saistību periodā. Abās šajās dalībvalstīs emisijas 2011. gadā bija aptuveni par 50 % lielākas nekā 1990. gadā. SEG emisiju procentuālās izmaiņas no bāzes gada līdz 2011. gadam svārstās no -56 % (Lietuvā) līdz +21 % (Spānijā). 2.2. SEG emisiju intensitāte un emisijas uz vienu iedzīvotāju 2011. gadā Gan ES-28 valstu, gan ES-15 valstu emisijas ir samazinājušās, lai gan ekonomika ir piedzīvojusi ievērojamu izaugsmi. 3. attēlā redzams, ka kopš 1990. gada saistība starp ekonomikas izaugsmi un SEG emisijām turpina samazināties. 3. attēls. IKP (reālā izteiksmē), SEG emisiju un emisiju intensitātes (t. i., siltumnīcefekta gāzu emisiju attiecība pret IKP) attīstība — indekss (1990. gads = 100). Avots: EVA, ECFIN ĢD (Ameco datubāze), Eurostat. Laikā no 1990. gada līdz 2011. gadam ES-28 valstu IKP palielinājās par 45 %, bet emisijas samazinājās par 18,3 %. ES-15 valstu IKP pieauga par 44 %, bet SEG emisiju samazinājums bija 14,9 %. Laikā no 2010. līdz 2011. gadam ES-28 valstu IKP pieauga par 1,4 %, bet SEG emisijas samazinājās par 3,3 %. Kopējā SEG emisiju intensitāte (t. i., emisijas uz ekonomikas izlaides vienību) ES-28 valstīm pastāvīgi samazinās kopš 1990. gada, 2011. gadā sasniedzot gandrīz pusi 1990. gada līmeņa (sk. 3. attēlu). Laikā no 1990. gada līdz 2011. gadam SEG emisiju intensitāte samazinājās visās dalībvalstīs. Visnozīmīgākais samazinājums tika novērots Slovākijā un Igaunijā (attiecīgi -66 %), Rumānijā, Lietuvā, Īrijā (-62 %) un Polijā (-60 %). Vismazākās izmaiņas notika Horvātijā (-18 %), Portugālē (-20 %), Itālijā, Grieķijā, Maltā (attiecīgi -23 %) un Spānijā (-24 %). ES-28 valstīs 2011. gadā emisijas uz vienu iedzīvotāju bija 9 tonnas CO2 ekv. Emisiju daudzums uz vienu iedzīvotāju samazinājās par 23 % salīdzinājumā ar 1990. gadu. Tomēr 2011. gada SEG emisiju rādītājos uz vienu iedzīvotāju dalībvalstu vidū joprojām novērojamas būtiskas atšķirības, un to diapazons ir no 5,5 t CO2 ekv. (Latvijā) līdz 23,6 t CO2 ekv. (Luksemburgā). Emisijas lielā mērā ir atkarīgas no katras valsts energointensitātes un energoresursu struktūras. Tāpat emisiju uz vienu iedzīvotāju tendences kopš 1990. gada būtiski atšķiras dažādās dalībvalstīs. Kopš 1990. gada lielākie samazinājumi uz vienu iedzīvotāju (vairāk nekā 20 %) ir sasniegti Centrāleiropas un Austrumeiropas dalībvalstīs, Luksemburgā, Apvienotajā Karalistē, Vācijā, Dānijā, Zviedrijā, Francijā, Īrijā un Beļģijā. Kiprā, Maltā, Portugālē, Slovēnijā un Spānijā emisijas uz vienu iedzīvotāju kopš 1990. gada ir pieaugušas. Tomēr emisijas uz vienu iedzīvotāju šajās dalībvalstīs ir zemākas nekā Savienības vidējais rādītājs, izņemot Kipru (sk. arī 2. attēlu Komisijas dienestu darba dokumentā (SWD)). 2.3. SEG emisijas 2011. gadā, salīdzinot ar 2010. gadu Eiropas SEG emisijas (ES-28 valstīs) 2011. gadā samazinājās par 3,3 % (155,3 Mt CO2 ekv.), galvenokārt pateicoties siltākiem ziemas laikapstākļiem Eiropā un arī mazākam pieprasījumam pēc siltumapgādes. Emisijas 2011. gadā samazinājās līdz viszemākajam līmenim kopš 1990. gada. Šis samazinājums sekoja emisiju pieaugumam 2010. gadā (+2,4 %). Pieaugums 2010. gadā pēc krasa krituma 2009. gadā (-7,1 %) galvenokārt bija saistīts ar ekonomikas atgūšanos un aukstāku ziemu nekā parasti (sk. arī 1. attēlu). 2011. gadā nozare, kurā bija vērojams vislielākais samazinājums (vairāk nekā 106 milj. t CO2 ekv.) un kura sniedza vislielāko ieguldījumu vispārējā samazinājumā ES-28 valstīs salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu, bija “mājokļu un komercuzņēmumu” nozare. Šīs tendences galvenie iemesli bija siltāka ziema un mazāks pieprasījums pēc siltumapgādes. Otro lielāko samazinājumu sniedza “publiskā sektora elektroenerģijas un siltumenerģijas ražošanas” nozare (gandrīz 20 milj. t CO2 ekv.), kam sekoja “rūpniecības un būvniecības” (apmēram 12 milj. t CO2 ekv.) nozare. Kopumā šīs trīs nozares veidoja 89 % no ES kopējā samazinājuma 2010./2011. gadā. Procentuālā izteiksmē septiņas dalībvalstis uzrādīja pieaugumu salīdzinājumā ar 2010. gadu: Bulgārija (9,6 %), Rumānija (5,8 %), Igaunija (4,8 %), Lietuva (2,3 %), Malta (0,8 %), Spānija (0,5 %) un Slovēnija (0,1 %). Atlikusī divdesmit viena dalībvalsts uzrādīja SEG emisiju samazinājumu, un visnozīmīgākais relatīvais kritums bija vērojams Somijā (-10,1 %), Beļģijā (-8,8 %), Dānijā (-8,1 %), Nīderlandē (-7,1 %) un Apvienotajā Karalistē (-7 %). 2.4. Emisiju tendences galvenajās nozarēs Energoapgāde un enerģijas izmantošana, ieskaitot transportu, ir svarīgākās nozares, kas 2011. gadā veidoja 79 % Savienības kopējo emisiju. Lauksaimniecība radīja 10 % no kopējām SEG emisijām, rūpnieciskie procesi — 7 %, bet atkritumu nozare — 3 %. Šķīdinātāju un citas nozares veidoja mazāk nekā 0,3 % no kopējām emisijām, kā redzams 4. attēlā. 4. attēls. Emisiju īpatsvars pa nozarēm ES-28 valstīs. Avots: valstu 2012. gada pārskati, EVA. Kopš 1990. gada ievērojamo pieaugumu transporta nozarē daļēji kompensēja samazinājums enerģētikas, lauksaimniecības, rūpniecisko procesu un atkritumu nozarēs (sīkāku informāciju sk. arī dienestu darba dokumentā pielikumā). Tomēr arī kopējās transporta nozares emisijas kopš 2007. gada samazinās. 5. attēls. ES-28 valstu SEG emisiju izmaiņas pa nozarēm un nozaru īpatsvars kopējās SEG emisijās. Avots: valstu 2012. gada pārskati, EVA. Saskaņā ar prognozēm, kuru pamatā ir esošie pasākumi, laikā no 2011. līdz 2020. gadam emisijas no energoapgādes turpinās samazināties, galvenokārt atjaunojamās enerģijas politikas un ETS ietekmē. Ir paredzams, ka samazināsies arī emisijas no enerģijas izmantošanas un — mazākā mērā — no transporta. Transporta nozarē ir paredzams, ka augošo pieprasījumu kompensēs transportlīdzekļu energoefektivitātes uzlabošana un ierobežotā apjomā arī dzelzceļu transporta popularizēšana. Ir prognozēts, ka emisijas no lauksaimniecības līdz 2020. gadam saglabāsies gandrīz nemainīgas. Saskaņā ar valstu prognozēm emisijas rūpniecības nozarē atkal sāks palielināties. Emisijas no atkritumu nozares turpinās samazināties, bet emisijas no šķīdinātāju un citām nozarēm palielināsies. 3. Progress virzībā uz Kioto mērķrādītāja sasniegšanu 3.1. Pirmais saistību periods (2008.–2012. gads) 3.1.1. ES-28 valstis Kopējās ES-28 valstu SEG emisijas 2011. gadā bija par 18,3 % mazākas nekā 1990. gadā. Šis aprēķins balstās uz dalībvalstu pārskatu datiem, kas sniegti Komisijai (ES-27 valstis), un UNFCCC pārskatu, kuru iesniedza Horvātija. Šis samazinājums ir pat vēl lielāks, ja ņem vērā valdību veikto kredītu iegādi, izmantojot Kioto mehānismus, un oglekļa piesaistītājsistēmas. 3.1.2. ES-15 valstis Saskaņā ar jaunākajiem pārskatu datiem ES-15 valstu kopējās SEG emisijas ik gadu bija vidēji par 14,9 % zemākas nekā bāzes gadā līdz 2011. gadam un par 12,2 % zemākas nekā bāzes gadā pirmajā saistību periodā (2008.–2012. gadā)[8]. Turklāt, ja ņem vērā to, ka (1) valdības izmanto Kioto mehānismus, ar kuriem paredzams panākt emisiju samazinājumu par papildu 1,9 % (sk. 3.2. sadaļu), un ka (2) pilnīga oglekļa dioksīda piesaiste, izmantojot oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmas, ES-15 dalībvalstīs sakarā ar darbībām, kas minētas Kioto protokola 3. panta 3. un 4. punktā, atbilst 1,5 % samazinājumam (sk. 3.3. sadaļu), ir paredzams, ka ES-15 valstis pirmajā saistību periodā būs samazinājušas emisijas par 15,5 %. Tas nozīmē, ka, ja ES-15 valstis šādi turpinās, tās gandrīz divkārt pārsniegs savu mērķrādītāju, kas tām noteikts pirmajam saistību periodam saskaņā ar kopīgas izpildes vienošanos Kioto protokola ietvaros. 3.1.3. ES-11 valstis Līdz 2011. gadam pārējās vienpadsmit valstis, kurām ir noteikti mērķrādītāji Kioto protokola pirmajam saistību periodam (t. i., pārējās dalībvalstis, izņemot Kipru un Maltu), bija samazinājušas savas emisijas par 38,7 %, salīdzinot ar Kioto bāzes gadiem. Ir paredzams, ka emisijas ir vēl samazinājušās arī 2012. gadā. Saskaņā ar 2011. gada pārskatu datiem šīs vienpadsmit dalībvalstis, visticamāk, sasniegs savu pirmā saistību perioda Kioto mērķrādītāju. Slovēnija ir vienīgā no ES-11 valstīm, kas vēl nesen apsvēra iespēju izmantot kredītus no projektiem saskaņā ar Kioto mehānismu līdztekus iekšzemes emisiju samazināšanas pasākumiem. Spriežot pēc jaunākajiem datiem, Slovēnija varētu sasniegt Kioto mērķrādītāju, neizmantojot šos mehānismus. Pārējās ES-11 dalībvalstis ir pārdevušas vai plāno pārdot daļu savu neizmantoto noteiktā daudzuma vienību (NDV) (sk. 3.2. sadaļu). 6. attēls. Relatīvā starpība starp SEG emisijām ar ETS nesaistītās nozarēs pirmajā saistību periodā un attiecīgajiem 2008.–2012. gada Kioto mērķrādītājiem (ieskaitot LULUCF) — ar Kioto protokola mehānismu izmantošanu un bez tās. Starpība ir izteikta procentos no bāzes gada emisijām (gan ETS nozarēs, gan nozarēs, kas nav ietvertas ETS). Negatīvās un pozitīvās vērtības attiecīgi norāda mērķrādītāja pārsniegšanu vai nesasniegšanu. Avots: EVA. 3.2. Operatoru un Savienības valstu prognozes par Kioto mehānismu izmantošanu Saskaņā ar ES ETS otrajā valsts kvotu sadales plānu (VKSP) kārtā katrai dalībvalstij ir noteikts maksimālais projektu kredītu daudzums, ko operatori var izmantot no kopīgas īstenošanas (KĪ) un tīras attīstības mehānisma (TAM). Kopumā un vidēji laikā no 2008. līdz 2012. gadam visu dalībvalstu ETS ietvertās iekārtas ik gadu var izmantot līdz 278 miljoniem CER vai ERU, kas atbilst 13,4 % no ES mēroga ierobežojuma šim periodam. Faktiski operatori izmantoja 1058,7 miljonus CER vai ERU, kas atbilda 10,8 % no visām izpildes nodrošināšanai nodotajām vienībām. Starptautisko kompensācijas kredītu cenu samazinājuma dēļ nodoto kredītu apjoms palielinājās no 4 % no kopējām verificētajām emisijām 2008. gadā līdz 26 % 2012. gadā. Noteikumi par KĪ un TAM kredītu izmantošanu attiecībā uz laiku pēc 2013. gada ir pārskatīti, kā noteikts ES ETS direktīvā. Deviņas ES-15 dalībvalstis, kā arī Slovēnija ir paudušas vēlmi iegādāties un izmantot Kioto mehānismu starptautiskos kredītus Kioto mērķu sasniegšanai. Kopā šīs dalībvalstis iecerējušas iegādāties kredītus līdz 82 milj. t CO2 ekv. kompensēšanai gadā, lai izpildītu Kioto protokola pirmā saistību perioda saistības. Tie būtu attiecīgi 1,9 un 4,9 procentpunkti ES-15 un Slovēnijas Kioto mērķrādītāju sasniegšanai (sk. dienestu darba dokumenta 12. tabulu). Šīs 10 dalībvalstis kopā paredz ieguldīt līdz EUR 2,4 miljardiem, lai iegūtu vienības, izmantojot KĪ, TAM vai NDV tirdzniecību. Austrija, Nīderlande, Spānija, Īrija un Beļģija piecu gadu saistību periodam paredzēja vislielāko budžetu. Slovēnija šim mērķim bija paredzējusi EUR 80 miljonus lielu budžetu. Tomēr, ņemot vērā ekonomikas pastāvīgās lejupslīdes ietekmi uz SEG emisijām, iespējams, dalībvalstīm nebūs nepieciešams tik daudz starptautisko kredītu, cik sākotnēji lēsts. Attiecībā uz dalībvalstu pārdotajām noteiktā daudzuma vienībām (NDV) saskaņā ar jaunākajiem pieejamajiem datiem līdz šim ir pārskaitītas vienības, kas atbilst apmēram 68,2 milj. t CO2 ekv., bet daži daudzumi, par kuriem noslēgti līgumi, iespējams, vēl nav piegādāti. Bulgārija, Čehijas Republika, Igaunija, Latvija, Lietuva, Slovākija un Ungārija sniedza informāciju, ka plāno vēl pārdot NDV. Viena dalībvalsts (Apvienotā Karaliste) ir pieņēmusi tiesību aktu, kas paredz, ka tā anulēs visas NDV, kas paliks pāri pēc Kioto mērķa un Apvienotās Karalistes vienpusējā “oglekļa dioksīda budžeta” sasniegšanas pēc pirmā saistību perioda. 3.3. Prognozes par oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmu izmantošanu Papildus politikai un pasākumiem, kas vērsti uz dažādiem SEG emisiju avotiem, dalībvalstis var izmantot oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmas. Līdz šim sniegtā informācija liecina, ka ES-15 valstīs kopējais tīrās piesaistes apjoms saistību periodā no apmežošanas vai mežu atjaunošanas darbībām saskaņā ar Kioto protokola 3. panta 3. punktu varētu atbilst apmēram 17,1 milj. t CO2 gadā. Turklāt tiek prognozēts, ka 3. panta 4. punktā paredzētās darbības palīdzēs saistību periodā ES-15 valstīs samazināt emisiju apjomu vēl par 46,7 milj. t CO2 gadā. Ņemot vērā ES-13 valstu ieguldījumu šajā jomā, šo pasākumu apmērs atbildīs 23,3 milj. t un 60,6 milj. t CO2 gadā (sīkāku informāciju sk. pievienotā Komisijas dienestu darba dokumenta 13. tabulā). Paredzams, ka kopā visas darbības saskaņā ar 3. panta 3. un 4. punktu saistību periodā ES-15 dalībvalstīs samazinās emisijas par 63,9 milj. t CO2 gadā. Tas atbilst apmēram 1,5 procentpunktiem no ES-15 dalībvalstu samazināšanas saistībām pirmajā saistību periodā, salīdzinot ar emisijām bāzes gadā. 4. Progress virzībā uz 2020. gada mērķi 4.1. Savienības SEG emisiju samazināšanas mērķrādītājs laikposmam līdz 2020. gadam Klimata un enerģētikas paketē ES-28 valstīm tika noteikts mērķis laikposmam līdz 2020. gadam — SEG emisijas samazināt par 20 % salīdzinājumā ar 1990. gadu, kas atbilst samazinājumam par 14 % salīdzinājumā ar 2005. gadu. Tas ir arī pamats ES starptautiskajām saistībām Kioto protokola otrajā saistību periodā no 2013. līdz 2020. gadam. Šie centieni starp ES ETS nozarēm un pārējām nozarēm tiks sadalīti šādi: (a) līdz 2020. gadam samazinājums par 21 % ES ETS nozarēs salīdzinājumā ar 2005. gadu; un (b) saskaņā ar Lēmumu par kopīgiem centieniem (“LKC”) samazinājums par aptuveni 10 % līdz 2020. gadam, salīdzinot ar 2005. gadu, nozarēs, uz kurām neattiecas ES ETS; LKC attiecas galvenokārt uz emisijām no transporta, ēkām, mazajiem uzņēmumiem un pakalpojumu sniedzējiem, lauksaimniecības un atkritumiem. ETS nodrošina ES mēroga maksimālo apjomu, savukārt LKC galvenokārt paredz, ka dalībvalstis nosaka un īsteno papildu valsts politiku un pasākumus, lai ierobežotu savas emisijas LKC nozarēs. LKC nosaka ikgadējus emisiju sadales apjomus no 2013. gada līdz 2020. gadam. 4.2. Prognozētā virzība uz mērķrādītāju sasniegšanu Saskaņā ar 2013. gadā iesniegtajām dalībvalstu prognozēm ir paredzams, ka ES emisijas 2020. gadā būs par 21 % mazākas nekā 1990. gadā, ietverot datus par starptautisko aviāciju, bet par 22 % mazākas, ja neietver starptautiskās aviācijas emisijas. ES-28 valstis pašlaik ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu ES mērķi. Tomēr 13 dalībvalstīm būs jāiegulda papildu pūles, lai tās sasniegtu savus 2020. gada mērķus nozarēm, uz kurām neattiecas ETS, savukārt 15 dalībvalstu gadījumā ir paredzams, ka šīs saistības tiks izpildītas, izmantojot esošo politiku un pasākumus. 7. attēlā par katru dalībvalsti atsevišķi attēlota starpība starp prognozētajām SEG emisijām ar ETS nesaistītās nozarēs līdz 2020. gadam, pamatojoties uz pašreizējiem pasākumiem, un 2020. gada mērķrādītāji, kas izteikti procentos no 2005. gada emisijām. Šajā analīzē vēl nav ņemtas vērā elastīguma iespējas, ko paredz LKC, piemēram, starptautisko projektu kredītu izmantošana vai pārpalikušo emisiju sadales apjomu pārskaitīšana starp dalībvalstīm. Grafikā ir redzama arī starpība starp 2012. gada emisijām un 2013. gada valstu mērķrādītājiem saskaņā ar LKC. Eiropas pusgada ietvaros Komisija veic īpašu analīzi par situāciju atsevišķās dalībvalstīs attiecībā uz progresu virzībā uz 2020. gada mērķrādītājiem, izmantojot datus par prognozētajām emisijām un pieņemot, ka tiks īstenoti pašreizējie pasākumi. Jaunākā analīze, kas atspoguļota Komisijas dienestu darba dokumentos (SWD), kuri publicēti Eiropas pusgada ietvaros 2013. gada jūnija sākumā[9], ļauj izdarīt turpmāk norādītos galvenos secinājumus, kurus apliecina arī jaunākās prognozes, ko dalībvalstis ir iesniegušas pēc tam, kad Eiropas Vides aģentūra pabeidza kvalitātes pārbaudi un trūkumu novēršanu[10]. · Ir paredzams, ka SEG emisijas Luksemburgā būs ievērojami lielākas par valsts mērķrādītāju (23 procentpunktu starpība). 2012. gada emisijas pārsniedz 2013. gada mērķrādītājus arī saskaņā ar LKC. Ievērojamu SEG emisiju samazinājumu varētu panākt, palielinot nodokļu uzlikšanu transporta jomas energoproduktiem, kā ir uzsvērts konkrētajai valstij adresētajā ieteikumā (KVAI). · Paredzams, ka arī Īrijas SEG emisijas būs ievērojami lielākas par mērķrādītāju (18 procentpunktu starpība) lielā emisiju palielinājuma dēļ transporta un lauksaimniecības nozarēs. Tomēr Īrija 2013. gadā ir ierosinājusi virkni iniciatīvu, lai samazinātu emisijas saskaņā ar zema oglekļa emisiju līmeņa attīstības likumprojektu. · Paredzams, ka arī Beļģijā emisiju daudzums būs par 11 procentpunktiem lielākas par mērķrādītāju. Attiecībā uz to Beļģijas KSA ir uzsvērta nepieciešamība skaidri sadalīt uzdevumus starp iestādēm, lai nodrošinātu progresu mērķu sasniegšanā, it īpaši saistībā ar transportu un ēkām. Būtu jāveic arī pasākumi, lai novirzītu nodokļu slogu no darba uz izaugsmi mazāk bremzējošām nodokļu piemērošanas bāzēm, jo īpaši vides nodokļiem. · Turklāt prognozes arī liecina, ka piecu citu dalībvalstu (Lietuvas, Spānijas, Austrijas, Somijas un Itālijas) emisijas, visticamāk, būs vairāk nekā 3 % lielākas par mērķrādītājiem. Paredzams, ka šīm dalībvalstīm ar pašreizējiem pasākumiem nebūs gana, lai sasniegtu valsts mērķrādītājus. · Saskaņā ar valstu prognozēm Polija un Igaunija ievērojami pārsniegtu savus mērķrādītājus. Tomēr jāņem vērā, ka Polijas prognozes tika sagatavotas 2010. un 2011. gadā. ES nesen sagatavotās bāzlīnijas prognozes, kuru pamatā ir PRIMES un GAINS modeļi, liecina, ka Polijai varētu rasties grūtības savu saistību izpildē. Arī Igaunijas emisijas ir lielākas, nekā paredzēts. Saskaņā ar aproksimētiem datiem Igaunijas emisijas 2012. gadā pārsniegs valsts LKC mērķrādītāju 2013. gadam, un arī tai varētu rasties grūtības izpildīt saistības. Padome 2013. gada Eiropas pusgada kontekstā pieņēma vairākus konkrētām valstīm adresētus ieteikumus, kas attiecas uz SEG emisiju samazināšanu. Padome ieteica Beļģijai, Čehijas Republikai, Francijai, Itālijai, Latvijai, Lietuvai, Rumānijai, Spānijai un Ungārijai nodokļu slogu novirzīt no darba uz nodokļiem, kuriem nav tik negatīvas ietekmes uz izaugsmi, tostarp uz vides nodokļiem. Tā ieteica Igaunijai, Lietuvai un Luksemburgai ieviest atbilstošus fiskālos pasākumus, lai uzlabotu energoefektivitāti transporta nozarē. Padome arī ieteica Bulgārijai, Čehijas Republikai, Igaunijai, Latvijai, Lietuvai, Maltai, Polijai, Rumānijai un Slovākijai pielikt pūles, lai uzlabotu energoefektivitāti. Apvienotajai Karalistei ieteica veicināt ieguldījumus jaunu enerģijas jaudu ieviešanā, tostarp atjaunojamās enerģijas jomā. 7. attēls. Prognozētā starpība attiecībā pret 2020. gada mērķi ar ETS nesaistītās nozarēs un starpība starp 2012. gada emisijām un 2013. gada mērķi ar ETS nesaistītās nozarēs. Negatīvās un pozitīvās vērtības norāda, kādā mērā attiecīgi ir pārsniegts vai nav sasniegts mērķrādītājs, procentos no 2005. gada emisijām. Avots: EVA, Eiropas Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu prognozēm. 5. Savienības klimata pārmaiņu politikas īstenošanas situācija 5.1. Emisiju samazināšana Darbs pie 2009. gada Klimata un enerģētikas paketes īstenošanas pasākumiem ir veicinājis veiksmīgu 3. posma (2013.–2020. gads) sākumu saskaņā ar ES ETS un īstenošanas pasākumu pabeigšanu saskaņā ar LKC. 5.1.1. ES ETS ES ETS aptver vairāk nekā 12 000 spēkstaciju un rūpniecības iekārtu 28 ES dalībvalstīs, Islandē, Norvēģijā un Lihtenšteinā, turklāt no 2012. gada šī sistēma attiecas uz emisijām, ko rada aviosabiedrību nodrošinātie lidojumi starp minēto valstu lidostām un uz cieši saistītām teritorijām. Laikposmam no 2008. līdz 2012. gadam ES mērogā vidējais maksimāli pieļaujamais apjoms ir 2081 miljons kvotu gadā. Verificētās siltumnīcefekta gāzu emisijas no stacionārām iekārtām ir turpinājušas samazināties līdz 1867 miljoniem tonnu CO2 ekvivalenta 2012. gadā — aptuveni 2 % zem iekārtu 2011. gada rādītāja un 10 % zem maksimālā apjoma. Verificētās emisijas, par kurām ir ziņojušas aviosabiedrības, ir gandrīz 84 miljoni tonnu. Iekārtu saistību izpildes līmenis joprojām ir ļoti augsts. Tikai mazāk nekā 1 % iekārtu, kas piedalās ES ETS, līdz noteiktajam termiņam — 2013. gada 30. aprīlim — nebija nodevušas kvotas par visām 2012. gada emisijām. Sākot no 2012. gada, aviācijas emisijām ES ETS ir noteikts maksimālais apjoms. Gaisa kuģu operatori, kas atbildīgi par vairāk nekā 98 % 2012. gadā radīto aviācijas emisiju, uz kurām attiecas ES ETS, līdz 2013. gada 30. aprīlim ir sekmīgi veikuši vajadzīgos pasākumus, lai panāktu atbilstību ES ETS tiesību aktu prasībām. Saskaņā ar “apturēšanas” lēmumu, kurš pieņemts 2012. gada aprīlī, gaisa kuģu operatori var ierobežot savu atbildību par 2012. gadu tā, lai būtu atbildīgi tikai par lidojumiem Eiropas robežās, un tādā gadījumā līdz 27. maijam tie var būt atdevuši bezmaksas kvotas par lidojumiem ārpus Eiropas. Kā ir paredzēts pārskatītajā ES ETS direktīvā, visas ES ETS darbības ir centralizēti apkopotas vienā reģistrā, kuru nodrošina Komisija. 2013. gada maijā tika pārskatīts reģistram piemērojamais tiesiskais regulējums, lai pabeigtu sagatavot funkcijas, kas nepieciešamas 3. posmam. Jaunajā regulā ir paredzēta arī darījumu saskaņā ar Lēmumu par kopīgiem centieniem uzskaite reģistrā. Komisija patlaban pabeidz Komisijas Lēmuma 2011/278/ES valstu īstenošanas pasākumu (VĪP) izvērtējumu. Komisija izvērtē, vai provizorisko bezmaksas kvotu piešķiršana rūpnieciskām iekārtām katrā dalībvalstī ir veikta atbilstoši saskaņotajiem sadales noteikumiem ES ETS 3. posmam. Turpinās Izsoļu regulas pārskatīšana attiecībā uz izsoļu grafiku. Šajā kontekstā pašlaik norit koplēmuma procedūra saistībā ar priekšlikumu lēmumam, ar kuru precizētu ES ETS direktīvas noteikumus attiecībā uz Komisijas pilnvarām ārkārtas apstākļos pielāgot emisiju kvotu izsoļu grafiku. Turklāt Komisija ir arī pieņēmusi ziņojumu par situāciju Eiropas oglekļa dioksīda emisiju tirgū, kurā izklāstīta virkne iespējamo strukturālo pasākumu, ko var veikt, lai mazinātu līdzsvara trūkumu. Eiropas Komisija, stingri piemērojot direktīvu, apstiprināja astoņu dalībvalstu pieprasījumus to enerģētikas nozarēm pēc 2012. gada piešķirt pārejas bezmaksas kvotas. Jūnijā Komisija sagatavoja projektu regulai, kas nosaka maksimālo robežu, līdz kurai operatori saskaņā ar ES ETS var izmantot atbilstošos kredītus no Kioto protokola projektu mehānismiem (t. i., TAM un KĪ), lai tie laikposmā no 2013. gada līdz 2020. gadam varētu ievērot emisiju ierobežojumus. Turpinās darbs, lai būtu vieglāk īstenot divas jaunās regulas par SEG emisiju monitoringu un ziņošanu, ko veic operatori un gaisa kuģu operatori, uz kuriem attiecas ES ETS, un par emisiju ziņojumu verifikāciju un par verificētāju akreditāciju un uzraudzību, un tā mērķis ir uzlabot piemēroto noteikumu saskaņotību. Lai atbalstītu dalībvalstis trešā ETS posma īstenošanā, tiek izstrādāts pamatnostādņu dokumentu, veidņu un bieži uzdoto jautājumu pilnīgs kopums. Būtiski nozīmīgs pasākums ceļā uz emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu pirmo starpkontinentālo savienošanu ir Komisijas un Austrālijas 2012. gada vienošanās par ceļvedi ES ETS un Austrālijas emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas savienošanai. Maijā Komisija saņēma Padomes pilnvarojumu ES vārdā līdz 2015. gada vidum risināt sarunas par līgumu par pilnīgu savienošanu, kam vajadzētu notikt ne vēlāk kā 2018. gada 1. jūlijā. Pamatojoties uz Padomes pilnvarojumu, Komisija risina sarunas arī ar Šveici par ES ETS savienošanu ar Šveices ETS. 5.1.2. Cita rīcībpolitika un pasākumi Dalībvalstu ikgadējās emisiju kvotas CO2 ekvivalentos saskaņā ar Lēmumu par kopīgiem centieniem par katru gadu laikā no 2013. līdz 2020. gadam tika noteiktas 2012. gadā un pieņemtas 2013. gada martā. Ir pieņemta jauna ES Monitoringa mehānisma regula, ar kuru tiek pārskatīts un aizstāts iepriekšējais Monitoringa mehānisma lēmums, un ir pieņemts jauns lēmums par zemes izmantojuma, zemes izmantojuma izmaiņu un mežsaimniecības uzskaiti. Komisija pieņēma paziņojumu, kurā izklāstīta stratēģija pakāpeniskai SEG emisiju no jūras transporta iekļaušanai ES politikā tās kopējo SEG emisiju samazināšanai. Kā pirmo pasākumu šīs stratēģijas īstenošanā Komisija ierosināja regulu, kas ar 2018. gadu izveidotu CO2 emisiju no lieliem kuģiem monitoringa, ziņošanas un verifikācijas ES mēroga sistēmu. Regulas projekts tiek apspriests Parlamentā un Padomē. 2012. gada oktobrī tika pieņemta Energoefektivitātes direktīva. Šī direktīva palīdzēs sasniegt 2020. gadam nosprausto Eiropas 20 % energoefektivitātes mērķi. 2013. gada 24. janvārī Eiropas Komisija pieņēma paketi “Nepiesārņojoša enerģija transportam”, kuras mērķis ir pakāpeniski samazināt atkarību no naftas, transporta nozarē izmantojot alternatīvas degvielas. Paketē ir ietverts priekšlikums direktīvai, ar ko nosaka saistošus mērķrādītājus tādu alternatīvo degvielu kā elektroenerģijas, ūdeņraža un kurināmā elementu apgādes infrastruktūrām. “NER 300” finansējuma programma ir mehānisms, kas paredzēts tādu CCS un RES projektu komerciālo demonstrējumu finansēšanai, kuri aptver 300 miljonus kvotu no ES ETS jaunu iekārtu rezerves. Saskaņā ar šo programmu Komisija 2012. gada decembrī pieņēma finansējuma piešķīrumus, kuru kopējā vērtība ir EUR 1,2 miljardi, 23 atjaunojamās enerģijas projektiem. Tiek lēsts, ka šī summa ir piesaistījusi papildu finansējumu vairāk nekā EUR 2 miljardu apmērā no privātā sektora. Otrais konkurss par CCS un RES projektu priekšlikumiem tika uzsākts 2013. gada aprīlī. Piešķīrumi 2014. gada vidū tiks finansēti, pārdodot atlikušos 100 miljonus kvotu un izmantojot neizmantotos līdzekļus no pirmā uzaicinājuma. Regulas (EK) Nr. 443/2009, kas saistīta ar CO2 emisijām no vieglajiem automobiļiem, un Regulas (ES) Nr. 510/2011, kas saistīta ar CO2 emisijām no vieglajiem kravas automobiļiem, īstenošana ir gandrīz pabeigta. Komisija jau ir apstiprinājusi divas ekoinovācijas, lai palīdzētu samazināt CO2 emisijas no vieglajiem automobiļiem. Tā arī ir iesniegusi priekšlikumus par kārtību, kā sasniegt 2020. gada mērķi samazināt CO2 emisijas no jauniem pasažieru automobiļiem un jauniem vieglajiem kravas automobiļiem (furgoniem); tos pašlaik izskata Padome un Parlaments. Komisija 2012. gada novembrī ierosināja Padomei un Parlamentam jaunu regulu par fluorētām siltumnīcefekta gāzēm, lai vēl vairāk samazinātu emisijas no šīs nozares. Lai mazinātu saistībā ar netiešām zemes izmantošanas izmaiņām biodegvielas ražošanā radušos siltumnīcefekta gāzu emisiju ietekmi, Komisija arī ierosināja virkni grozījumu Atjaunojamo energoresursu un Degvielas kvalitātes direktīvās. Saistībā ar klimata pasākumu integrēšanu ES politikā ir panākta politiskā vienošanās par nākamo daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam. Visas iestādes ir vienojušās, ka vismaz 20 % no kopējā budžeta ir jābūt saistītiem ar klimatu. Martā Komisija pieņēma konsultatīvo paziņojumu, ar ko sākās sabiedriskas debates par to, kā vislabāk izstrādāt jaunu starptautisko vienošanos 2015. gadam, kurā tiks noteikts starptautiskais režīms cīņai pret klimata pārmaiņām pēc 2020. gada. 2013. gada martā Komisija spēra pirmo soli, lai izstrādātu 2030. gada regulējumu ES klimata pārmaiņu un enerģētikas politikai, pieņemot Zaļo grāmatu “Klimata un enerģētikas politikas satvars 2030. gadam”. Šajā dokumentā tika sāktas sabiedriskas debates par ES enerģētikas un klimata pārmaiņu stratēģiju 2030. gadam. Nesen pieņemto tiesību aktu saraksts ir pieejams SWD 3. iedaļā. 5.2. Pielāgošanās klimata pārmaiņām Komisija 2013. gada 16. aprīlī pieņēma ES stratēģiju par pielāgošanos klimata pārmaiņām, kuras mērķis ir sekmēt Eiropas noturību pret klimata pārmaiņām. Stratēģija veicinās sagatavotību un spēju reaģēt uz klimata pārmaiņu sekām vietējā, reģionālā, valsts un ES līmenī, un tā nodrošinās saskaņotu pieeju un labāku koordināciju. Tajā galvenā uzmanība pievērsta trim mērķiem. · Dalībvalstu darbības stimulēšana. Komisija mudinās dalībvalstis pieņemt vispusīgas pielāgošanās stratēģijas (pašlaik stratēģijas ir 15 valstīm) un nodrošinās finansējumu, lai tām palīdzētu pilnveidot to pielāgošanās politiku. Tā arī atbalstīs pielāgošanos pilsētās, aicinot pieņemt brīvprātīgas saistības, kuru pamatā būs Pilsētu mēru pakta iniciatīva. · “Noturības pret klimata pārmaiņām” darbības nodrošināšana ES līmenī, turpinot sekmēt pielāgošanos tādās svarīgās mazaizsargātās nozarēs kā lauksaimniecība, zivsaimniecība un kohēzijas politika, nodrošinot lielāku Eiropas infrastruktūras noturību pret klimata pārmaiņām un veicinot apdrošināšanu pret dabas un cilvēka izraisītām katastrofām. · Lēmumu pieņemšana uz pilnīgākas informācijas pamata, aizpildot trūkumus zināšanās par pielāgošanos, arī sasaistē ar pamatprogrammu “Apvārsnis 2020”, un aizvien pilnveidojot Pielāgošanās klimata pārmaiņām Eiropas platformu (Climate-ADAPT), lai tā Eiropas mērogā kļūtu par “vienas pieturas aģentūru” attiecībā uz informāciju par pielāgošanos. EU-Cities Adapt, ES iniciatīva, kas pilsētām nodrošina veiktspējas palielinājumu un atbalstu pielāgošanās stratēģiju izstrādāšanā un īstenošanā, tika sekmīgi pabeigta 2013. gadā. 5.3. Finansējums klimata jomā ES ir bijis lielākais atbalstītājs gan ar mazināšanu, gan ar pielāgošanos saistītās OAP 2010. un 2011. gadā — saskaņā ar ESAO DAC pārskatu tās ieguldījums ir aptuveni 50 %. Saistībā ar attīstīto valstu tūlītēja finansējuma saistībām 30 miljardu ASV dolāru apmērā ES un tās dalībvalstis apņēmās laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam nodrošināt EUR 7,2 miljardus. ES un tās dalībvalstis ir izpildījušas savas saistības, piešķirot EUR 7,34 miljardus tūlītējam finansējumam attiecīgajā periodā, kā norādīts dokumentā, kuru ES un tās dalībvalstis UNFCCC iesniedza 2013. gada maijā. 2012. gadā līdz šim ieguldīti EUR 2,67 miljardi. Plašāka informācija ir atrodama ziņojumā European Union fast start funding for developing countries[11]. Turklāt saskaņā ar MMR 16. pantu, sākot no 2013. gada, dalībvalstis ik gadu līdz 30. septembrim ziņo par piešķirto finansiālo un tehnoloģisko atbalstu jaunattīstības valstīm. 5.4. Klimata izpēte un inovācijas Klimata izpēte ir viena no galvenajām pētniecības tēmām ES Septītajā pamatprogrammā (Septītā pamatprogramma, 2007.–2013. gads) un būs galvenā tēma ES jaunajā Pētniecības un inovācijas programmā 2014.–2020. gadam “Apvārsnis 2020”[12]. Klimata pārmaiņu pētniecības mērķis Septītajā pamatprogrammā ir atbalstīt projektus, kuri analizē vides (okeāni, atmosfēra un ekosistēmas) noslogojumu un uzlabo mūsu izpratni par sarežģīto klimata sistēmu, tostarp izmantojot zemes sistēmas modelēšanu. Vēl viena būtiska pētniecības joma paredz izvērtēt klimata pārmaiņu ietekmi, apdraudējumus un risinājumus, kā šīm pārmaiņām pielāgoties, kā arī izstrādāt stratēģijas katastrofu draudu mazināšanai un stimulēt pāreju uz sabiedrību ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni. Provizoriskās aplēses liecina, ka Septītajā pamatprogrammā laikā no 2007. līdz 2013. gadam aptuveni EUR 900 miljoni ir izlietoti, lai atbalstītu ar klimatu saistītu pētniecību. Attiecībā uz turpmākajām programmām ir vērts pieminēt, ka ir paredzams, ka 35 % no programmas “Apvārsnis 2020” aptuveni EUR 70 miljardus lielā budžeta tiks ieguldīti ar klimatu saistītās pētniecības un inovācijas darbībās. 6. Situācija Savienības kandidātvalstīs un potenciālajās kandidātvalstīs Islandes SEG emisijas no 1990. līdz 2011. gadam palielinājās par 26 % un 2011. gadā bija par 4,4 % mazākas nekā 2010. gadā. Ņemot vērā lēmumu 14/CP.7 un saskaņā ar 5. valsts paziņojumā iekļautajām SEG prognozēm Islande izpildīs savu Kioto mērķi. Turcijas SEG emisijas (neietverot LULUCF) laikā no 1990. gada līdz 2010. gadam palielinājās par 124 % un laikā no 2010. līdz 2011. gadam — par 5 %. Lai gan Turcija ir I pielikuma dalībvalsts, tai nav SEG mērķrādītāja Kioto protokola pirmajam un otrajam saistību periodam. Aktualizēti uzskaites dati par bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas SEG emisijām nav pieejami. Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika nav I pielikuma dalībvalsts. Laikposmā no 1990. līdz 2005. gadam valsts kopējās SEG emisijas samazinājās aptuveni par 19 %. Melnkalnes, kas arī nav Konvencijas I pielikuma dalībvalsts, kopējās SEG emisijas (neietverot LULUCF) laikā no 1990. līdz 2003. gadam ir palielinājušās par aptuveni 4,9 %. Par Serbiju jaunākā informācija nav pieejama. [1] 100 dienu laikposms pēc UNFCCC galīgā pārskata ziņojuma par 2008.–2012. gada SEG emisiju pārskatiem publicēšanas. [2] Sk. tehniskās piezīmes pielikumā. [3] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Lēmums Nr. 406/2009/EK par dalībvalstu pasākumiem siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju samazināšanai, lai izpildītu Kopienas saistības siltumnīcas efektu izraisošu gāzu emisiju samazināšanas jomā līdz 2009. gadam. [4] http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/index_en.htm. [5] Sīkāka informācija par metodēm ir pieejama Eiropas Vides aģentūras ziņojumā par tendencēm un prognozēm. [6] Kiprai un Maltai izmanto vidējo faktisko emisiju rādītāju 2008.–2012. gadā (aizstājējdati), jo šīm abām valstīm saskaņā ar pirmo saistību periodu saistības nav noteiktas. [7] Šie mērķrādītāji bieži tiek dēvēti par kvantitatīvām emisiju ierobežošanas un samazināšanas saistībām (QELRC). Sīkākas ziņas par to aprēķināšanas metodiku ir pieejamas Komisijas dienestu 2012. gada 13. februāra darba dokumentā „Preparing the EU's Quantified Emission Limitation or Reduction Objective (QELRO) based on the EU Climate and Energy Package”: http://ec.europa.eu/clima/policies/international/negotiations/docs/swd_13022012_en.pdf. [8] Pamatojoties uz aproksimētiem datiem par 2012. gadu. [9] http://ec.europa.eu/europe2020/making-it-happen/country-specific-recommendations/index_lv.htm. [10] Dalībvalstu iesniegtajiem dokumentiem tika pārbaudīta kvalitāte, novērstas nepilnības un pēc vajadzības veiktas korekcijas. Vairākām valstīm bija jāveic ar ETS nesaistīto emisiju īpatsvara aplēse. Lai novērstu trūkumus un veiktu ETS / ar ETS nesaistīto nozaru sadalījuma aplēses, tika izmantoti 2012.–2013. gada ES bāzlīnijas dati ar pieņēmumos balstītām pasākumu prognozēm, pamatojoties uz PRIMES un GAINS modeļiem. Attiecībā uz pēdējām minētajām prognozēm ir norādīts arī prognožu rezultātu jutīgums pret dažādām metodikām, pieņēmumiem un specifiskiem parametriem, kuri ir tendenču pamatā. [11] http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/international/faststart/docs/fast_start_2012_en.pdf. [12] http://ec.europa.eu/research/horizon2020/index_en.cfm.