EIROPAS KOMISIJA Strasbūrā, 22.11.2016 COM(2016) 740 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Priekšlikums

jaunam Eiropas Konsensam par attīstību

"Mūsu pasaule, mūsu cieņa, mūsu nākotne" {SWD(2016) 387 final}

{SWD(2016) 388 final}

{SWD(2016) 389 final}



Satura rādītājs IEVADS JAUNAIS EIROPAS KONSENSS PAR ATTĪSTĪBU “MŪSU PASAULE, MŪSU CIEŅA, MŪSU NĀKOTNE” 1. Globālās problēmas un Programma 2030. gadam 1.1. Globālās problēmas un tendences 1.2. Ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam 2. Eiropas Savienības reakcija 2.1. Spēcīgāka un efektīvāka Eiropas Savienība mainīgajā pasaulē 2.2. Eiropas Savienības attīstības pasākumu principi un vērtības 3. Mūsu kopīgās prioritātes — satvars rīcībai 3.1. Cilvēki — to attīstība un cieņa 3.2. Planēta — vides aizsardzība, dabas resursu pārvaldība un klimata pārmaiņu mazināšana 3.3. Labklājība — iekļaujoša un ilgtspējīga izaugsme un nodarbinātība 3.4. Miers — miermīlīgas un iekļaujošas sabiedrības, demokrātija, efektīvas un pārskatatbildīgas iestādes, tiesiskums un cilvēktiesības visiem 4. Partnerība — ES kā Programmas 2030. gadam īstenošanas dzinējspēks 4.1. Labāka sadarbība 4.2. Vairāku ieinteresēto personu spēcīgāku un iekļaujošāku partnerību veicināšana 4.3. Attīstības partnerību pielāgošana, lai atspoguļotu spējas un vajadzības 5. Pastiprinātas pieejas ES ietekmes palielināšanai

5.1. Visu īstenošanas līdzekļu mobilizēšana un efektīva izmantošana 5.2. Politikas saskaņotība attīstībai 5.3. Attīstības efektivitāte 6. Mūsu saistību pēckontrole



IEVADS Ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam (turpmāk — Programma 2030. gadam), ko 2015. gada septembrī pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācija, ir jauns vērienīgs satvars ilgtspējīgas attīstības un nabadzības izskaušanai. Programmas 2030. gadam centrā ir ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) kopums un ar tiem saistītie uzdevumi. Atbilstoši Eiropas Savienības aktīvajai dalībai sarunās tai būtu jāuzņemas vadošā loma programmas īstenošanā. Šim mērķim ir ierosinātas vairākas iniciatīvas. Komisijas paziņojums “Turpmākie pasākumi attiecībā uz ilgtspējīgu Eiropas nākotni: Eiropas rīcība ilgtspējībai” apliecina IAM nozīmi Eiropai un paskaidro, kā ES veicinās to sasniegšanu, tostarp ar ES ārējo darbību. Globālā Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģija, kas sniedz nākotnes redzējumu par Eiropas iesaisti pasaulē, uzsver IAM nozīmi saistībā ar ES ārējo darbību. Papildus tam Programma 2030. gadam ir jāiekļauj Savienības attīstības sadarbības politikā, un jo īpaši, pārskatot ES iestāžu un dalībvalstu kopīgo redzējumu politikas dokumentā “Eiropas Konsenss attīstības jomā”, kas tika parakstīts 2005. gadā un veicināja Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu. Saistībā ar attīstības sadarbības politiku Savienībai un tās dalībvalstīm ir jāpilda saistības un jāņem vērā mērķi, ko tās apstiprinājušas saistībā ar Apvienoto Nāciju Organizāciju. Saskaņā ar 2005. gadā ievēroto procedūru, šajā Komisijas paziņojumā ir ierosināts jauns konsenss par attīstību. Tā mērķis ir atjaunināt attīstības reakciju uz pašreizējām globālajām problēmām un veicināt Programmas 2030. gadam īstenošanu sadarbībā ar jaunattīstības valstīm, ņemot vērā jauno tiesisko regulējumu, kas izveidots ar Lisabonas līgumu. Tajā ir atspoguļota to atbilžu analīze, kas no 2016. gada maija līdz augustam iegūtas tiešsaistē sabiedriskajā apspriešanā, kā arī citās konsultatīvās un informatīvās diskusijās, un turpmākā sagatavošanas novērtējuma darba rezultāti. Ņemot vērā politikas plašo jomu, mērķi veicināt Programmas 2030. gadam īstenošanu jaunattīstības valstīs vislabāk var sasniegt, Eiropas Savienībā un tās dalībvalstīs uzlabojot attīstības sadarbības politikas saskaņotību. Mērķis ierosinātajam jaunajam Eiropas Konsensam par attīstību, kas saskaņots ar jauno Programmu, ar kopīgu redzējumu un kopēju ilgtermiņa virzību, ir nodrošināt satvaru kopējai pieejai attīstības sadarbības politikai, ko piemēros ES un tās dalībvalstis. Komisija lūdz Padomi un Parlamentu jauno Konsensu par attīstību pieņemt kā Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju, kas tiekas Padomē, Eiropas Parlamentā un Komisijā, kopīgu paziņojumu.



JAUNAIS EIROPAS KONSENSS PAR ATTĪSTĪBU

“MŪSU PASAULE, MŪSU CIEŅA, MŪSU NĀKOTNE” 1. Globālās problēmas un Programma 2030. gadam 1.1. Globālās problēmas un tendences

1.Kopš pēdējā Eiropas Konsensa attīstības jomā, kas parakstīts 2005. gadā, pasaule ir nozīmīgi mainījusies iespēju un risku ziņā. Sabiedriskie un ekonomiskie jautājumi arvien vairāk ir savstarpēji saistīti, kas rada jaunas perspektīvas kopējam progresam, vienlaikus bieži neļaujot izmantot vienkāršus problēmu risinājumus. Ir notikušas nozīmīgas globālas demogrāfiskās izmaiņas kopā ar ekonomiskām, sociālām un vides pārmaiņām. Pasaules iedzīvotāju skaits pieaug par apmēram 80 miljoniem jaunu cilvēku gadā, un 2050. gadā 70 % pasaules iedzīvotāju dzīvos pilsētās. Pat tad, ja kopējais pieauguma temps samazināsies, tiek prognozēts, ka no 2015. līdz 2050. gadam pasaules iedzīvotājiem pievienosies 2,4 miljardi cilvēku, no kuriem 1,3 miljardi būs Āfrikā. Būs grūti apmierināt jauniešu izglītības un nodarbinātības vajadzības. 2.Nabadzības un nevienlīdzības līmeņi un ģeogrāfiskā izplatība ir mainījusies, un jaunattīstības valstis ir kļuvušas diversificētākas. Tūkstošgades attīstības mērķiem ir bijusi galvenā loma vēl nepieredzētai attīstības virzībai uz priekšu. Kopš 2005. gada vairāk nekā pusmiljards cilvēku ir izglābušies no galējas nabadzības un bada, galvenokārt Austrumāzijā. Mazāk nekā 10 % pasaules iedzīvotāju dzīvo galējā nabadzībā. Tomēr problēmas joprojām pastāv. 2030. gadā lielākā daļa pasaules nabadzīgo iedzīvotāju būs koncentrēti nestabilās un konfliktu ietekmētas valstīs, kā arī Subsahāras Āfrikā, lai gan lieli apgabali, kuros valda nabadzība, saglabāsies arī dažās valstīs ar vidējiem ienākumiem. Lai šādās atšķirīgās situācijās sasniegtu nabadzīgos iedzīvotājus, ir nepieciešamas diferencētas pieejas. Arvien lielākas bažas par izaugsmi un stabilitāti rada nevienlīdzība valstu iekšienē. Vairāk nekā 70 % pasaules iedzīvotāju dzīvo valstīs, kur pēdējās divās desmitgadēs nevienlīdzība ir palielinājusies. Patiesa dzimumu līdztiesība joprojām ir tāls mērķis. 3.Lai sarežģīto globālo problēmu risinājumi būtu ilglaicīgi, ir jāpalielina izturētspēja un ilgtspējība. Nabadzība palielina neaizsargātību, un augsta līmeņa neaizsargātība pastiprina nabadzības pastāvīgo ietekmi. Ārkārtēja un pastāvīga nestabilitāte, kā arī strukturālas un regulāras krīzes joprojām ir ārkārtas humanitāro situāciju avots, kas kavē attīstību veselās kopienās. Ilgstošas krīzes un konflikti ir smaga nasta valstu un starptautiskajiem resursiem un cilvēktiesību īstenošanai. Vairāk nekā 65 miljoni bēgļu un pārvietoto personu skaits ir vislielākais kopš Otrā pasaules kara. Attīstības panākumi tiek pārbaudīti ar jauniem globāliem apdraudējumiem sabiedrības veselībai. Pēc finanšu krīzes izaugsme atjaunojas, bet ne līdz pirmskrīzes līmenim. Pārvaldības, demokrātijas, cilvēktiesību un tiesiskuma trūkumi, korupcija un drošības problēmas, kā arī sarūkoša telpa sabiedrības līdzdalībai un pilsoniskajai sabiedrībai ievērojami mazina attīstības darba efektivitāti. 4.Ir apdraudēti globālie sabiedriskie labumi. Pasaule joprojām saskaras ar pastāvīgām vides problēmām, jo īpaši ar klimata pārmaiņām, kas apdraud attīstības ieguvumus un nesamērīgi spēcīgi ietekmē nabadzīgos iedzīvotājus. Piekļuve ilgtspējīgiem energoapgādes pakalpojumiem par pieņemamu cenu, jo īpaši Subsahāras Āfrikā, ir ierobežota un joprojām nozīmīgi apgrūtina ekonomikas izaugsmi un industrializāciju šajā kontinentā. Atjaunojamās enerģijas ražošana veido apmēram 25 % no enerģijas ražošanas apjoma pasaulē, lai gan pieaug tās daļa un ieguldījumi tajā. Ilgtspējīgas lauksaimniecības un pārtikas sistēmām, tostarp ilgtspējīgai zivsaimniecībai, būs jāapmierina pieaugošā pasaules iedzīvotāju skaita vajadzības, vienlaicīgi aizsargājot vidi. Nākamajās desmitgadēs nozīmīgi palielināsies ūdens pieprasījums un ūdens trūkums, nozīmīgi apgrūtinot pielāgošanos klimata pārmaiņu sekām. Spiediens uz okeāniem arvien palielinās. Piekļuve ierobežotajiem dabas resursiem ir pakļauta riskam, ņemot vērā to izsmelšanu un neilgtspējīgu pārvaldību, tāpēc ir nepieciešams atbalsts pārejai uz cirkulārāku ekonomiku, kas balstīta uz resursu efektivitāti. 5.Attīstības joma paplašinās, ietverot arvien vairāk jaunu dalībnieku un inovatīvu risinājumu. Privātais sektors kļūst arvien nozīmīgāks partneris ilgtspējīgāku attīstības modeļu veicināšanā. Publisko un privāto resursu apvienošana, lai piesaistītu vairāk ieguldījumu, ļauj pastiprināt iesaistīšanos arī sarežģītos apstākļos. Lai panāktu ilgtspējīgu attīstību, ir jāpārdala pasaules resursi un ieguldījumi. Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas, kā arī noturīgas un efektīvas infrastruktūras tīkli rada nozīmīgas iespējas progresam visās nozarēs. 6.Globālās Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģijas (ESGS) mērķis ir radīt uzticamu, atsaucīgu un vienotu Savienību. Konsenss par attīstību ir galvenais elements Eiropas Savienības (ES) darbībā pasaulē un tās reakcijā uz globālajām problēmām. 1.2. Ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam 7.Ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam (turpmāk — Programma 2030. gadam), ko 2015. gada septembrī pieņēma Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja, ir starptautiskās kopienas saskaņota visaptveroša reakcija uz šīm problēmām un tendencēm. Attīstība no Tūkstošgades attīstības mērķiem līdz ilgtspējīgas attīstības mērķiem (IAM) atspoguļo mainīgo pieeju pasaules attīstībai, kas balstīta uz kopējiem mērķiem, paļaušanos uz saviem spēkiem, savstarpēju interesi un kopēju atbildību visās valstīs un visās attīstības stadijās. IAM atspoguļo nākotnes redzējumu, kas balstīts uz vispārējām cilvēktiesībām, pilnībā atbilst ES vērtībām un dod iespēju sekmēt ES ilgtspējīgas attīstības pieredzi. 8.Programma 2030. gadam ir universāla, piemērojama visām valstīm. Visas valstis kopā saskaras ar šīm problēmām, un to risināšanai ir jāizmanto visi mūsu rīcībā esošie līdzekļi. Programma ir jāīsteno kopumā, nevis selektīvi. Īstenošanas pamatā ir jābūt uz noteikumiem balstītai pasaules kārtībai, ar daudzpusēju sadarbību kā galveno principu un Apvienoto Nāciju Organizāciju tās centrā. 9.Programmā 2030. gadam, kuras centrā ir ilgtspējīgas attīstības mērķi, ir izklāstīts vispusīgs redzējums par to, kas jāsasniedz, lai izskaustu nabadzību un veicinātu ilgtspējīgu attīstību. Tā līdzsvaro trīs ilgtspējīgas attīstības dimensijas, ietver pārvaldības un miermīlīgu un iekļaujošu sabiedrību galvenos jautājumus un atzīst savu mērķu un uzdevumu būtisko saistību. 10.Adisabebas rīcības programma kā Programmas 2030. gadam neatņemama daļa veido jaunu paradigmu īstenošanai ar finanšu un nefinanšu līdzekļu palīdzību, centrā izvirzot valstu pasākumus un pārdomātu politiku. Programma 2030. gadam un Adisabebas rīcības programma kopā nosaka, kas ir nepieciešams, apvienojot politiku un finanšu līdzekļus globālā partnerībā, lai sasniegtu IAM. Programmu 2030. gadam papildina arī Sendai Katastrofu riska mazināšanas pamatprogramma un Parīzes klimata nolīgums, kas nodrošina saistošu regulējumu ar universālām saistībām. 11.ES un tās dalībvalstīm ir jāreaģē uz pašreizējām globālajām problēmām un iespējām, ņemot vērā Programmu 2030. gadam, ko tā palīdzēja izveidot. Konsenss par attīstību ir kopīgas reakcijas galvenais elements. Tā īstenošanā sadarbosies Eiropas iestādes, vienlaicīgi ievērojot savas atšķirīgās institucionālās lomas un kompetences. Attiecībā uz attīstības sadarbības politiku ES un tās dalībvalstu pasākumi ir savstarpēji pastiprinoši un ir jākoordinē, lai veicinātu to papildināmību un efektivitāti. Ņemot vērā prasību Savienībai un tās dalībvalstīm pildīt savas saistības un ņemt vērā mērķus, ko tās apstiprinājušas saistībā ar Apvienoto Nāciju Organizāciju , jaunā Eiropas Konsensa par attīstību mērķis ir nodrošināt sistēmu kopīgai pieejai attīstības sadarbības politikai, ko izmantos ES un tās dalībvalstis. Tādēļ tā ir piemērojama Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm. 2. Eiropas Savienības reakcija 2.1. Spēcīgāka un efektīvāka Eiropas Savienība mainīgajā pasaulē 12.ES un tās dalībvalstis ir stingri apņēmušās īstenot Programmu, lai līdzsvarotā un integrētā veidā panāktu ilgtspējīgu attīstību tās trīs dimensijās — ekonomikas, sociālajā un vides. Šā mērķa sasniegšanu saskaņotā veidā veicina vairākas ES politikas, iesaistot daudz dažādu dalībnieku. Palīdzot īstenot Programmu 2030. gadam, ES veicinās spēcīgāku, ilgtspējīgāku, iekļaujošāku un labklājīgāku Eiropu, kā tas izklāstīts Komisijas paziņojumā “Turpmākie pasākumi attiecībā uz ilgtspējīgu Eiropas nākotni: Eiropas rīcība ilgtspējībai. Īstenošana būs stingri saskaņota ar Parīzes klimata nolīgumu un citām starptautiskām saistībām, ņemot vērā to ciešo saistību. 13.Programmas 2030. gadam sekmīgai īstenošanai pasaulē būtiska būs Eiropas Savienības ārējā darbība. Pēdējos gados ir mainījusies arī pati Eiropas Savienība. Ar jauno institucionālo struktūru un politikas instrumentiem papildus Lisabonas līgumam, tagad tā ir labāk apbruņota, lai reaģētu uz globālajām problēmām un iespējām, kad tās rodas. ESGS sniedz redzējumu par Eiropas iesaisti pasaulē, izmantojot virkni politikas virzienu, tostarp attīstības politiku, kā arī par tās galvenajām interesēm un prioritātēm. ESGS ir uzsvērta Programmas 2030. gadam būtiskā loma, jo tai ir potenciāls uzsākt Eiropas Savienības vērtību un ārējās darbības mērķu atbalstam nepieciešamo pārveides procesu. 14.Attīstības politika palīdz sasniegt Eiropas Savienības ārējās darbības mērķus. Tā ietver mērķi, kas norādīts Līguma par Eiropas Savienību (LES) 21. panta 2. punkta d) apakšpunktā — veicināt jaunattīstības valstu ilgtspējīgu ekonomisku, sociālu un vides attīstību, lai sasniegtu galveno mērķi — izskaustu nabadzību, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 208. pantā. Saskaņā ar LES 21. panta 2. punktā noteiktajiem mērķiem, attīstības politika cita starpā palīdz arī: atbalstīt demokrātiju, tiesiskumu un cilvēktiesības; saglabāt mieru un novērst konfliktus; uzlabot vides kvalitāti un pasaules dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu, kā arī sekmēt starptautisku sistēmu, kuras pamatā ir ciešāka daudzpusēja sadarbība un laba globālā pārvaldība. Tādā veidā Konsenss arī palīdzēs izpildīt prasību nodrošināt konsekvenci ES ārējās darbības dažādās jomās, kā arī šo jomu un tā pārējās politikas savstarpēju konsekvenci. 15.Attīstības politika ir būtiska daļa vairākās Eiropas Savienības politikās, lai risinātu globālās problēmas, koordinētu savstarpējo atkarību un veidotu labāku pasauli. Lai sasniegtu efektīvākus rezultātus, attīstības politika arī turpmāk tiks saskaņota ar citām ES politikām, tostarp humānās palīdzības, tirdzniecības un reģionālās integrācijas politiku, pārskatīto Eiropas kaimiņattiecību politiku (EKP), veselības aizsardzības politiku, kā arī vides, enerģētikas, lauksaimniecības, zivsaimniecības, migrācijas un zinātnes, tehnoloģiju un inovāciju politiku. Attīstības sadarbība palīdz novērst dažus pamatcēloņus saistībā ar nedrošību, konfliktiem, sarežģītām krīzēm, kā arī bēgļu, pārvietoto personu un neatbilstīgu migrantu plūsmām. Lai globālās problēmas risinātu ilgtermiņā, būtiska ir ilgtspējīga attīstība un nabadzības izskaušana.

16.Šis Konsenss veicinās Eiropas Savienības ārējo darbību prioritāšu sasniegšanu, kā turpmāk izklāstīts ESGS, tostarp atbalstot izturētspēju visos līmeņos un veicinot kopīgo labklājību. IAM būs visa ESGS īstenošanas darba transversāla dimensija. Saistībā ar to turpmākie izturētspējas stiprināšanas pasākumi veicinās valstu un sabiedrību spēju īstenot reformas, tā izturot iekšējās un ārējās krīzes un atveseļojoties pēc tām. Turklāt tie atspoguļo arī to, ka, atsaucoties uz IAM, izturētspēja ir plašs jēdziens, kas ietver visus cilvēkus un visu sabiedrību, un ir jāpastiprina spējas, lai mazinātu neaizsargātību pret riskiem, ko rada, inter alia, sociālekonomiskie apstākļi, vides un klimata pārmaiņas, katastrofas un konflikti. To darot, tiks risināti galvenie nestabilitāti veicinošie faktori, kas ietekmē visneaizsargātākās iedzīvotāju grupas. 17.Eiropas Savienība ir gatava pildīt savus pienākumus. Tā gūst lielu spēku no politiskās un sociālās solidaritātes un ir nozīmīgs ekonomiskais un tirdzniecības partneris valstīm visā pasaulē. Tai ir nozīmīga klātbūtne pasaules mērogā, pateicoties tās plašajiem diplomātiskajiem tīkliem, tostarp valstīs, kas pārcietušas konfliktus, un nestabilās valstīs. Tā ir globāls avots politikām un labākajām praksēm ilgtspējīgai attīstībai daudzās jomās. Tai ir ilggadēja attīstības sadarbības pieredze, izmantojot plašu instrumentu un kanālu klāstu. Tā ir arī ietekmīgs dalībnieks globālo sabiedrisko labumu aizsardzības jomā. 18.Būtisks faktors, lai sasniegtu šos kopīgos mērķus un sniegtu lielāku ieguldījumu Programmas 2030. gadam īstenošanā, ir darboties vienoti kā Eiropas Savienībai. Tādēļ ES un tās dalībvalstis apņemas sadarboties vēl labāk. ESGS ir atzīts, ka starp dalībvalstīm un ES iestādēm un ES politiku iekšējām un ārējām dimensijām ir nepieciešama lielāka saskaņotība. Saskaņota un pastāvīga iesaistīšanās radīs lielāku uzticību, likumību, pievienoto vērtību un pozitīvu ietekmi pasaulē. ES un tās dalībvalstīm ir jābūt vienotām daudzveidībā, izmantojot dažādas pieredzes un pieejas un paturot prātā attiecīgās salīdzinošās priekšrocības. 2.2. Eiropas Savienības attīstības pasākumu principi un vērtības 19.Šo Konsensu regulē Eiropas Savienības ārējās darbības principi, kas noteikti LES 21. panta 1. punktā un kurus tā tiecas veicināt visā pasaulē, proti, demokrātija, tiesiskums, universālas un nedalāmas cilvēktiesības un pamatbrīvības, cilvēka cieņas neaizskaramība, vienlīdzības un solidaritātes principi, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību principu ievērošana. Šīs universālās vērtības ir Programmas 2030. gadam centrā. 20.ES un tās dalībvalstis īstenos uz tiesībām balstītu pieeju sadarbībai attīstības jomā. Tā ietvers visas cilvēktiesības un veicinās iekļaušanu un līdzdalību; nediskriminācija; līdztiesību un vienlīdzību; pārredzamību un atbildību. Turklāt šai pieejai būs galvenā loma, lai nodrošinātu, ka no Programmas 2030. gadam neviens netiek atstumts, neatkarīgi no tā, kur cilvēks dzīvo, un neatkarīgi no etniskās piederības, dzimuma, vecuma, invaliditātes, reliģiskās piederības vai ticības, seksuālās orientācijas, migrācijas vai cita statusa. Šī pieeja pilnībā atbilst ES attīstības politikas galvenajam mērķim, proti, nabadzības mazināšanai un ilgtermiņā — tās izskaušanai. Tas ietver neaizsargātu cilvēku daudzkārtīgas diskriminācijas apkarošanu. 21.Dzimumu līdztiesība ir Eiropas Savienības vērtību centrā un nostiprināta tās tiesiskajā regulējumā un politiskajā sistēmā. Tā ir būtiska IAM sasniegšanai un caurvij visu Programmu 2030. gadam. ES un tās dalībvalstis kā prioritāti visās darbības jomās veicinās sieviešu tiesības, dzimumu līdztiesību un pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanu sievietēm un meitenēm, kā arī viņu aizsardzību. Dzimumu līdztiesība Sievietēm un meitenēm joprojām ir liegtas tiesības, resursi un ietekme. Viņas mazāk nekā vīrieši saņem izglītību un apmācību vai strādā algotu darbu. Sociālās normas un diskriminējoši tiesiskie regulējumi meitenēm un sievietēm var neļaut kontrolēt to lēmumu pieņemšanu, kas ietekmē viņu dzīves. Dzimumu atšķirība ir vēl lielāka, ja dzimuma nelīdztiesība mijiedarbojas ar citiem atstumtības veidiem, piemēram, uz invaliditātes, vecuma, etniskās piederības, seksuālās orientācijas vai ģeogrāfiskās nošķirtības pamata. Dzimumu līdztiesība pozitīvi ietekmē demokrātijas, cilvēktiesību, veselības, izglītības, izaugsmes un konfliktu risināšanas attīstību, un dzimumu līdztiesības veicināšanas pasākumiem ir jābūt iekļautiem visās attiecīgajās politikās. Eiropas Savienība ir pasaulē vadošais spēks dzimumu līdztiesības un sieviešu un meiteņu pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanā tās ārējās attiecībās, jo īpaši, izmantojot vispusīgo, uz rezultātiem orientēto Eiropas Savienības Dzimumu līdztiesības rīcības plānu 2016.–2020. gadam. Kā ieguldījumu Programmā 2030. gadam ES un tās dalībvalstis šo politikas pieeju dzimumu līdztiesībai iemiesos konkrētos pasākumos, lai sievietēm un meitenēm nodrošinātu pilnvērtīgas iespējas, tostarp apkarotu pret viņām vērstu diskrimināciju un vardarbību. Tajā būs: ekonomisko un sociālo tiesību un pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanas veicināšanu; ietekmes pastiprināšanu; fiziskās un psiholoģiskās integritātes nodrošināšanu, kā arī Eiropas Savienības un tās dalībvalstu institucionālās kultūras pārveidi, lai izpildītu saistības. 3. Mūsu kopīgās prioritātes — satvars rīcībai 22.Programma 2030. gadam ir savstarpēji cieši saistīta. Tās īstenošanai ir nepieciešamas vispusīgas valstu ilgtspējīgas attīstības stratēģijas, kas līdzsvarotā veidā ietver ilgtspējīgas attīstības ekonomisko, sociālo un vides dimensiju. Pasākumi vienas prioritātes veicināšanai ietekmē citas jomas, un daži mērķi, piemēram, ilgtspējība un nevienlīdzības mazināšana, caurvij visas Programmas daļas. Atzīstot nepieciešamību ņemt vērā šo savstarpējo saistību, plānojot un īstenojot attīstības sadarbību, ES un tās dalībvalstis jo īpaši pievērsīs uzmanību saskaņotiem pasākumiem, kas var radīt papildu ieguvumus un saskaņotā veidā sasniegt vairākus mērķus, piešķirot lielāku nozīmi galvenajiem dzinējspēkiem ar transversālu transformatīvu potenciālu, piemēram, dzimumu līdztiesībai, jaunatnei, ieguldījumiem, ilgtspējīgai enerģijai, migrācijai un mobilitātei. 23.Šajā kontekstā ES un tās dalībvalstu pasākumi attīstības jomā būs strukturēti ciešā saistībā ar prioritātēm, kas veido Programmu 2030. gadam: cilvēki, planēta, labklājība, miers un partnerība. 3.1. Cilvēki — to attīstība un cieņa 24.Eiropas Savienības attīstības sadarbības politikas centrā joprojām būs nabadzības izskaušana visās tās dimensijās, diskriminācijas un nevienlīdzības mazināšana un neviena neatstāšana novārtā, ar Programmu 2030. gadam šiem mērķiem piešķirot jaunu spēcīgu impulsu. Panākumi šajās jomās nodrošinās spēcīgāku pamatu ilgtspējīgai attīstībai. 25.IAM uzsver jomas, kurās nepieciešams pastāvīgs progress, lai nodrošinātu cilvēku attīstību un cieņu. ES un tās dalībvalstis centīsies izbeigt badu, nodrošināt visaptverošu veselības aprūpi, vispārēju piekļuvi kvalitatīvai izglītībai un apmācībai, atbilstošu un ilgtspējīgu sociālo aizsardzību un pienācīgas kvalitātes nodarbinātību visiem veselīgā vidē. Tās atbalstīs partnerus pienākumu izpildē, lai ilgtspējīgai pamatpakalpojumu nodrošināšanai pastiprinātu savas valstu politikas un pārvaldību. Tās pievērsīs lielu uzmanību vismazāk aizsargāto aizsardzībai.

26.ES un tās dalībvalstis strādās, lai visiem par pieņemamu cenu nodrošinātu piekļuvi nekaitīgai, pietiekamai un ar uzturvielām bagātai pārtikai. Tās pieliks lielākas pūles, lai izbeigtu badu, nodrošinātu pārtikas nekaitīgumu un bagātību ar uzturvielām un uzlabotu vismazāk aizsargāto izturētspēju, jo īpaši valstīs, kas atkārtoti piedzīvo krīzes. Tās turpinās darboties, lai novērstu visu veidu uztura nepietiekamību, izskaustu bērnu badošanos, kavētu augšanu un novājēšanu. 27.ES un tās dalībvalstis atbalstīs visnabadzīgākās kopienas, uzlabojot visiem piekļuvi zemei, pārtikai, ūdenim un tīrai enerģijai par pieņemamu cenu — bez kaitīgas ietekmes uz vidi. Nekaitīgs dzeramais ūdens un sanitārija ir pamatpakalpojumi un priekšnoteikums veselībai, izaugsmei un produktivitātei. Tas ir arī īpaši neaizsargāts pret vides degradāciju, tostarp klimata pārmaiņas. ES un tās dalībvalstis atbalstīs ilgtspējīgu un integrētu ūdens apsaimniekošanu, izmantojot stratēģiskāku pieeju reģionālajai attīstībai un integrācijai. Tās veicinās pilsētu ilgtspējīgu attīstību, lai strauji augošajam pilsētu iedzīvotāju skaitam nodrošinātu pakalpojumus un to pieejamību, kā arī dzīves kvalitāti, vienlaikus veidojot spēcīgākas saiknes starp lauku un pilsētu teritorijām. 28.Labāka veselība ir stūrakmens cilvēka cieņai un vispārējai labklājībai. ES un tās dalībvalstis turpinās darboties, lai stiprinātu veselības sistēmas, novērstu un apkarotu infekcijas slimības, piemēram, HIV/AIDS, tuberkulozi, malāriju un hepatītu, palīdzētu par pieņemamu cenu visiem nodrošināt zāles un vakcīnas un novērstu globālus apdraudējumus veselībai, piemēram, mikrobu rezistenci. Tās samazinās bērnu un māšu mirstību un uztura nepietiekamību, veicinās garīgo veselību, kā arī partnervalstīs palīdzēs mazināt pieaugošo neinfekciozu slimību slogu. 29.Priekšnoteikums ilgtspējīgai attīstībai ir piekļuves kvalitatīvai izglītībai nodrošināšana visiem. ES un tās dalībvalstis atbalstīs iekļaujošu mūžizglītību un vienlīdzīgi pieejamu, kvalitatīvu izglītību visos līmeņos — pirmsskolas, pamatskolas, vidusskolas, augstāko un universitātes, tehnisko un profesionālo, kā arī pieaugušo izglītību, īpašu uzmanību pievērošot izglītības un mācību iespējām meitenēm un sievietēm. Tās strādās cītīgāk, lai nodrošinātu, ka visiem ir zināšanas, prasmes, spējas un tiesības, kas tiem nepieciešamas, lai dzīvotu cienīgu dzīvi, pilnībā iekļautos sabiedrībā kā atbildīgi un produktīvi pieaugušie, un sniegtu ieguldījumu savu kopienu sociālajā un ekonomiskajā labklājībā, kultūras un tās pieejamības veicināšanā. Jaunatne Jaunu cilvēku vajadzībām un cerībām ir jāpievērš īpaša uzmanība. Tiek prognozēts, ka 2030. gadā vispasaules jauniešu skaits vecuma grupā no 15 līdz 24 gadiem būs pieaudzis par 7 % — gandrīz līdz 1,3 miljardiem, daudzi no tiem būs koncentrēti jaunattīstības valstīs, jo īpaši Āfrikas un Dienvidāzijas reģionā, kur vidējais vecums ir zem pasaules līmeņa. Galvenais uzdevums joprojām būs pienācīgas kvalitātes darbvietu radīšana. Vardarbīgu konfliktu, organizētās noziedzības un cilvēku tirdzniecības situācijās īpaši neaizsargāti ir tieši jauni cilvēki. Ir nepieciešamas mērķtiecīgas politikas un atbilstoši ieguldījumi, lai veicinātu jaunu cilvēku tiesības un atvieglotu viņu iesaistīšanos sociālajā, pilsoniskajā un saimnieciskajā dzīvē un nodrošinātu viņu pilnvērtīgu ieguldījumu iekļaujošā izaugsmē un ilgtspējīgā attīstībā. Lai nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību un iekļautību, jauniešiem ir arī jāpiedalās demokrātiskajos procesos un jāuzņemas vadošas lomas. Subsahāras Āfrika saskaras ar īpašām problēmām, un līdz 2035. gadam tai būs jārada apmēram 18 miljoni darba vietu gadā, lai jaunpienācējus uzņemtu darba tirgū. ES un tās dalībvalstis pievērsīs lielāku uzmanību jauniešu vajadzību apmierināšanai un viņu nākotnes izredžu uzlabošanai, jo īpaši ar mērķi uzlabot darba un uzņēmējdarbības kvalitāti, ko atbalsta efektīva izglītība, profesionālā izglītība, kvalifikācijas celšana un piekļuve digitālajām tehnoloģijām un pakalpojumiem. ES arī centīsies pastiprināt jauniešu iespējas un līdzdalību vietējā ekonomikā, sabiedrībās un lēmumu pieņemšanā, kā arī sabiedrisko lietu pārvaldē. Tā arī centīsies izmantot jauniešu demogrāfisko dividendi un digitālās inovācijas spēju un piedāvāt jauniešiem iespējas izmantot lielāku mobilitāti un gūt labumu no tehnoloģiskās attīstības. 30.Ekonomikas izaugsme ir ilgstoša un labvēlīgāka visnabadzīgākajiem, ja tā ir iekļaujoša. ES un tās dalībvalstis darbosies, lai samazinātu rezultātu un iespēju nevienlīdzību. Tādā veidā tās tieši palīdzēs sabiedrības nabadzīgākajām grupām, kā arī veicinās iekļaujošāku, ilgtspējīgu izaugsmi, kas nekaitē nākamajām paaudzēm. Lai novērstu jaunus ekonomiskās un sociālās nevienlīdzības veidus, ES un tās dalībvalstis atbalstīs tādus valstu attīstības virzienus, kas uzlabo pozitīvus rezultātus un ietekmi sociālajā jomā un pievērš pienācīgu uzmanību izaugsmes priekšrocību labākai sadalei, labklājības un pienācīgas kvalitātes darbvietu radīšanai, kā arī uzlabotai piekļuvei ražošanas līdzekļiem, piemēram, zemei un finansēm. Tās sadarbosies ar partnervalstīm, lai veicinātu progresīvas nodokļu un publisko izdevumu pārdales politikas, kas visiem veicina piekļuvi kvalitatīviem pamatpakalpojumiem, jo īpaši kvalitatīvai izglītībai, veselības aprūpes pakalpojumiem un sanitārijai. Tās arī atbalstīs efektīvas, ilgtspējīgas un vienlīdzīgas sociālās aizsardzības sistēmas, lai garantētu pamatienākumus, novērstu atkārtotu nokļūšanu galējā nabadzībā un palielinātu izturētspēju. Tās novērtēs ekonomiskās un sociālās nevienlīdzības noteicošos faktorus un tendences un pastiprinās savus instrumentus un pieejas, lai dotu tiem iespēju efektīvāk novērst nevienlīdzību, tostarp iekļaujot nevienlīdzības mazināšanu savos pasākumos. Tās veicinās personu ar invaliditāti tiesības un strādās, lai nodrošinātu to vienlīdzīgu līdzdalību. 31.ES un tās dalībvalstis aktīvi veicinās sieviešu un meiteņu tiesību aizsardzību un īstenošanu. Tās turpinās izpildīt saistības saskaņā ar Konvenciju par jebkādas sieviešu diskriminācijas izskaušanu. Tās joprojām ir apņēmušās veicināt, aizsargāt un īstenot visas cilvēktiesības, kā arī pilnībā un efektīvi īstenot Pekinas Rīcības platformas un Kairas rīcības programmas, Starptautiskās konferences par iedzīvotājiem un attīstību un to pārskatīšanas konferenču dokumentu mērķus, un saistībā ar to joprojām ir apņēmušās veicināt seksuālo un reproduktīvo veselību un ar to saistītās tiesības (SRHR). 32.ES un tās dalībvalstis pievērsīs pastiprinātu uzmanību galējas nabadzības izskaušanai nabadzīgās, nestabilās valstīs vai konflikta skartās valstīs, kur pārskatāmā nākotnē nebūs pietiekamu vietējo resursu, lai nodrošinātu sociālos pamatpakalpojumus visiem; joprojām ir arī būtiski pievērst pastiprinātu uzmanību cilvēku attīstībai. 33.ES un tās dalībvalstis stiprinās cilvēku, jo īpaši neaizsargāto iedzīvotāju, izturētspēju, saskaroties ar vides un ekonomiskiem satricinājumiem, dabas un cilvēka izraisītām katastrofām un globāliem apdraudējumiem veselībai. Tās savos pasākumos sistemātiski integrēs mērķi panākt, lai cilvēki, kopienas un valstis būtu spējīgas labāk sagatavoties smagām situācijām un satricinājumiem, tās izturēt un pielāgoties tām, un ātri atgūties, nepasliktinot attīstības izredzes ilgtermiņā. Tas ietvers ciešāku sadarbību un papildinošu rīcību starp attīstības un humānās palīdzības dalībniekiem, pamatojoties uz risku un neaizsargātības kopīgu analīzi. Ieilgušu krīžu laikā ES un tās dalībvalstis aizsargās ilgtermiņa sociālās struktūras, saskaņotā veidā sniegs humāno palīdzību un atbalstu attīstības jomā un plašākā attīstības plānošanā integrēs ilgtermiņā pārvietotos cilvēkus, tostarp piekļuvi izglītībai un pienācīgas kvalitātes nodarbinātībai. 34.ES un tās dalībvalstis veicinās piespiedu kārtā ilgtermiņā pārvietoto personu izturētspēju un to iekļaušanu uzņēmējvalstu ekonomiskajā un sociālajā dzīvē, atzīstot, ka pārvietoto personu spējas ir vērtīgs un mobils līdzeklis, kas ir būtisks viņu izturētspējai un dzīves atjaunošanai. ES un tās dalībvalstis izmantos uz tiesībām balstītu pieeju, īpašu uzmanību pievēršot pavadītiem un nepavadītiem nepilngadīgajiem un citiem ļoti neaizsargātiem cilvēkiem. 3.2. Planēta — vides aizsardzība, dabas resursu pārvaldība un klimata pārmaiņu mazināšana 35.Nabadzības izskaušanai, jo īpaši nabadzīgākajās sabiedrības grupās, un ilgtspējīgai attīstībai ir nepieciešama vides ilgtspējība, tostarp stabils klimats. Cilvēku labklājība un izturētspējīgas sabiedrības ir atkarīgas no veselīgām ekosistēmām un funkcionējošas vides. Vides degradācija, tostarp klimata pārmaiņas, var kavēt ekonomisko attīstību, apdraudēt mieru un stabilitāti un izraisīt liela mēroga migrāciju. Papildus īpaši paredzētiem pasākumiem, vides apsvērumi ir jāiekļauj visos attīstības sadarbības sektoros, tostarp ar preventīvu pasākumu palīdzību. Lai gūtu panākumus, būtiska nozīme būs arī atbildīgam privātajam sektoram un “piesārņotājs maksā” principa piemērošanai. ES un tās dalībvalstis veicinās resursu efektīvu un ilgtspējīgu izmantošanu un ražošanu ar mērķi panākt, lai ekonomikas izaugsmi nodalītu no vides degradācijas un varētu pāriet uz cirkulāru ekonomiku. Turklāt tās vairāk izmantos zinātni, tehnoloģijas un inovācijas, lai veicinātu vides ilgtspējību, un rosinās partnerus izmantot vispusīgos datus un informāciju, kas pieejama ar Eiropas un starptautisko Zemes novērošanas programmu palīdzību, lai atbalstītu uz pierādījumiem pamatotu lēmumu pieņemšanu, ņemot vērā vides stāvokli. 36.ES un tās dalībvalstis atbalstīs visu dabas resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu pārvaldību, kā arī bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmu, tostarp mežu, okeānu, piekrastes apgabalu, upju baseinu un citu ekosistēmu, saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu. Tās veicinās papildu ieguvumus no ilgtspējīgas pārvaldības, tostarp klimatnoturības uzlabošanu un pielāgošanos tai. Tās veicinās ilgtspējības integrāciju visos sadarbības sektoros, un dialogos ar partneriem piešķirs lielāku nozīmi vides jautājumiem. Tās veicinās dabas kapitāla uzskaites izmantošanu. Tās atbalstīs labāku pārvaldību un spēju veidošanu dabas resursu ilgtspējīgai pārvaldībai, sekmējot ieinteresēto personu iesaisti un visu cilvēku, tostarp pirmiedzīvotāju un vietējo kopienu, tiesību ievērošanu. Tās veicinās jūras ekosistēmu aizsardzību un atjaunošanu, lai nodrošinātu veselīgus un produktīvus okeānus, okeāna resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un ilgtspējīgu zivsaimniecību, tostarp ar uzlabotu okeānu pārvaldību un zilās ekonomikas attīstību. 37.Programma 2030. gadam paredz visiem steidzami sākt strādāt, lai vairotu globālos sabiedriskos labumus. ES un tās dalībvalstis ar koordinētu, saskaņotu darbību īstenos Programmu 2030. gadam un Parīzes klimata nolīgumu, lai pilnībā izmantotu sinerģijas, balstoties arī uz citām starptautiskām programmām, piemēram, Sendai Katastrofu riska mazināšanas pamatprogrammu un jauno Pilsētvides attīstības programmu. 38.ES un tās dalībvalstis visās tās attīstības sadarbības stratēģijās integrēs vides un klimata jautājumus, tostarp klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām. Tās atbalstīs valstu stratēģijas, tostarp visu valdības struktūru plānošanu un programmu izstrādi, kas palielina izturētspēju, samazina klimata risku un veicina emisiju samazināšanu atbilstoši Parīzes nolīguma izpildei nacionāli noteiktajam devumam (NND). Savukārt Parīzes nolīguma juridiski saistošais rakstursun prasība pieņemt NND var dod impulsu valsts attīstības plānošanai saistībā ar Programmu 2030. gadam.

39.Enerģija ir būtisks attīstības virzītājspēks un ir ilgtspējīgas planētas risinājumu centrā. Lai nodrošinātu finansiālo ieguldījumu apjomu, kas nepieciešams, lai panāktu vispārēju piekļuvi tīras enerģijas pakalpojumiem, ir jāiesaistās daudziem dalībniekiem. ES un tās dalībvalstis paplašinās sadarbību ar visām attiecīgajām pusēm, tostarp ar privāto sektoru, saistībā ar enerģijas pieprasījuma pārvaldību, energoefektivitāti, atjaunojamās enerģijas ražošanu, kā arī tīru tehnoloģiju izstrādi un nodošanu. Tās veicinās arī fosilā kurināmā subsīdiju pakāpenisku atcelšanu, stabilus un pārredzamus enerģijas tirgus un viedo tīklu ieviešanu, kā arī digitālo tehnoloģiju izmantošanu ilgtspējīgai enerģijas pārvaldībai. Ilgtspējīga enerģija un klimata pārmaiņas Lai panāktu ilgtspējīgu attīstību tās trīs dimensijās, divi uzdevumi, kas jārisina ciešā sadarbībā, ir piekļuve ilgtspējīgai enerģijai par pieņemamu cenu un klimata pārmaiņu mazināšana. Jaunattīstības valstīm ir nepieciešama enerģija, lai veicinātu iekļaujošu izaugsmi un turpinātu videi nekaitīgā veidā uzlabot dzīves standartus. Ieguldījumi enerģijā var nodrošināt piekļuvi tīram ūdenim, tīra kurināmā pieejamībai ēdiena gatavošanai, izglītībai un veselības aprūpei, kā arī radīt darbvietas un atbalstīt vietējos uzņēmumus. ES un tās dalībvalstis pievērsīsies enerģētiskajai nabadzībai, veicinot vispārēju piekļuvi energopakalpojumiem, kas tiek sniegti par pieņemamu cenu un ir moderni, uzticami un ilgtspējīgi un ar stingru orientāciju uz atjaunojamo enerģiju. Šajā enerģētikas pārkārtošanā atbalsts Āfrikas un mūsu kaimiņvalstīm būs daļa no veicinošas sistēmas ES Enerģētikas savienībai. Tas būs apvienots ar ES darbības turpināšanu atbilstoši tās vadošajai lomai pasaulē, lai mazinātu klimata pārmaiņas un palīdzētu trešām valstīm mazināt klimata pārmaiņas un pāriet uz pret klimata pārmaiņām noturīgu zemu emisiju ekonomiku. Ņemot vērā atšķirīgos apstākļus partnervalstīs, ES un tās dalībvalstis šos jautājumus risinās, izmantojot stratēģisku dialogu, labākās prakses, zināšanu apmaiņu un attīstības sadarbību. Tiks izmantoti stratēģiski ieguldījumi ilgtspējīgā enerģijā, lai atbalstītu tiesiskā regulējuma uzlabošanu, kas dod iespēju izveidot stabilu enerģētikas nozari un piesaistīt privātā sektora finansējumu. ES darbība ir jāatbalsta ar galvenajiem virzītājspēkiem, tostarp: politisko līdzdalību un partnerības; atbilstošu tiesisko regulējumu enerģētikas nozarei un ieguldījumu palielināšanu. Šī uzlabotā stratēģija nodrošinās konstruktīvu un atbilstošu ES sadarbību ar partneriem enerģijas un klimata jomā. 3.3. Labklājība — iekļaujoša un ilgtspējīga izaugsme un nodarbinātība 40.Programmas 2030. gadam galvenais uzdevums ir panākt iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi un radīt pienācīgas kvalitātes darbvietas, jo īpaši sievietēm un jauniešiem. ES un tās dalībvalstis veicinās ekonomiskas pārmaiņas, kas rada pienācīgas darbvietas, pietiekamus ienākumus sabiedriskajiem pakalpojumiem un veicina ilgtspējīgas vērtības veidošanas ķēdes. Tas ietver ilgtspējīga patēriņa veicināšanu, cirkulāras ekonomikas ražošanas modeļus, resursu efektīvu izmantošanu un pāreju uz zemu emisiju un pret klimata pārmaiņām noturīgas darbības veidiem. Iekļaujoša un ilgtspējīga izaugsme partnervalstīs veido ilgtermiņa izturētspēju, radot iespējas neaizsargāto iedzīvotāju grupām un cilvēkiem, kas visvairāk pakļauti riskam, piedalīties un gūt labumu no labklājības un darbvietu radīšanas. Tas ir vidēja termiņa un ilgtermiņa risinājums, lai novērstu nestabilitātes, neatbilstīgas migrācijas un piespiedu pārvietošanas pamatcēloņus. 41.ES un tās dalībvalstis palīdzēs padarīt jaunattīstības valstis labvēlīgākas uzņēmējdarbībai. Tās palīdzēs uzlabot apstākļus saimnieciskajai darbībai, veicinot labākas politikas un regulatīvo vidi, labāku uzņēmējdarbības vidi, jaunus uzņēmējdarbības modeļus un labāku valdības darbības spēju. Tās veicinās piekļuvi finanšu pakalpojumiem — arī sievietēm un nabadzīgajiem iedzīvotājiem, kā arī mikrouzņēmumiem, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Tās arī veicinās privātā sektora iniciatīvas un sociālos uzņēmumus, kas sniedz vietējos pakalpojumus. Publiskā sektora ieguldījumi pētniecības un inovāciju spējā jaunattīstības valstīs var arī palīdzēt piesaistīt privātā sektora ieguldījumus un veicināt ekonomisko un sociālo attīstību. 42.ES un tās dalībvalstis veicinās un atvieglos tirdzniecību un ieguldījumu veikšanu jaunattīstības valstīs ilgtspējīgas attīstības atbalstam. ES ir veiksmīga pieredze tā tirgu atvēršanā vismazāk attīstītām valstīm, un tā turpinās veicināt tirdzniecību kā jaunattīstības valstu izaugsmes un nabadzības mazināšanas galveno dzinējspēku. Īstenojot stratēģiju “Tirdzniecība visiem”, ES un tās dalībvalstis atbalstīs savus tirdzniecības partnerus, lai izpildītu savas saistības saskaņā ar Adisabebas rīcības programmu — integrēt ilgtspējīgu attīstību visos tirdzniecības politikas līmeņos un gūt panākumus plaša loka IAM sasniegšanā. ES un tās dalībvalstis attīstības sadarbības programmas saskaņos ar tirdzniecības politikas instrumentiem, lai atbalstītu ar tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību saistīto tirdzniecības nolīgumu noteikumu īstenošanu. Tās apvienos privātā sektora prasmes un resursus ar atbalstošām tirdzniecības politikām un instrumentiem, palīdzību tirdzniecībai un ekonomikas diplomātiju, kas veicinās iekļaujošu un ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi un palīdzēs trešām valstīm pieņemt izaugsmes modeļus, kuros ņemts vērā resursu trūkums un pasākumi klimata pārmaiņu mazināšanai. Ieguldījumi Programma 2030. gadam un Adisabebas rīcības programma nodrošina sistēmu, kurā atbildīgi ieguldījumi var veicināt ilgtspējīgu attīstību visās tās dimensijās. Tā var palīdzēt pieņemt resursu piešķiršanas lēmumus cilvēku spēju, infrastruktūras, iestāžu un pakalpojumu atbalstam, lai palielinātu ienākumus. Ieguldījumi ir svarīgs līdzeklis Programmas 2030. gadam īstenošanai. Ilgtspējīgi ieguldījumi palīdz diversificēt ekonomikas, savienojot tās ar reģionu un pasaules vērtību veidošanas ķēdēm, veicina reģionālo integrāciju un tirdzniecību, palielina vietējo ekonomisko vērtību un apmierina sociālās vajadzības. Ierosinātā Eiropas Ārējo investīciju plāna mērķis ir nodrošināt integrētu finanšu paketi finanšu ieguldījumiem Āfrikā un ES kaimiņvalstīs. Šis plāns ietver Eiropas Fondu ilgtspējīgai attīstībai; tehnisko palīdzību ilgtspējīgu projektu izstrādei un investoru piesaistei; un pasākumu kopumu, kuru mērķis ir uzlabot ekonomikas pārvaldību un uzņēmējdarbības vidi, kā arī privātā sektora iesaistīšanu. Tas būs balstīts uz ES pieredzi, apvienojot valsts dotācijas ar trešo pušu aizdevumiem, lai stimulētu lielāku līdzekļu piesaistīšanu ilgtspējīgai attīstībai. Plāns ietver jauno Garantijas mehānismu, lai piesaistītu papildu finanses, jo īpaši no privātā sektora, pievēršoties galvenajiem faktoriem, kas veicina ieguldījumus. Garantijas mehānismu finansēs ES, un, ja iespējams, citi investori, un to izmantos, lai segtu iespējamos zaudējumus, ko radījuši atbilstīgie investori (tostarp starptautiskas finanšu iestādes un privātā sektora investorus), un tādā veidā samazinātu riska profilu ieguldījumiem jaunattīstības valstīs. Plāna īstenošana tādā veidā veicinātu izaugsmi un darbvietu radīšanu, radītu inovatīvus produktus vai pakalpojumus un piesaistītu privātus ieguldījumus. Tas veicinās IAM sasniegšanu, tā palīdzot novērst migrācijas pamatcēloņus. ES un tās dalībvalstis arī veicinās privāto un valsts ieguldījumu palielināšanu mazoglekļa un pret klimata pārmaiņām noturīgā zaļajā ekonomikā. Tās centīsies palīdzēt uzlabot resursu efektīvu izmantošanu, nodalot izaugsmi no vides degradācijas, veicinot ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu, un samazinot neaizsargātību. Ieguldījumi tiks veikti partnerībā ar vietējiem uzņēmumiem un dalībniekiem un ievērojot tiesības uz zemi un darba tiesības. 43.ES un tās dalībvalstis sadarbosies ar valsts un starptautisko privāto sektoru, tostarp darba devēju un darba ņēmēju organizācijām, lai veicinātu atbildīgas, ilgtspējīgas un efektīvas pieejas. Privātajam sektoram būtu jāiesaistās atbildīgos un ilgtspējīgos pasākumos, lai veicinātu Programmas 2030. gadam īstenošanu. ES un tās dalībvalstis veicinās privāto resursu mobilizāciju tajās attīstības jomās, kurās ir nozīmīgs pārmaiņu potenciāls ilgtspējīgai attīstībai, tostarp ilgtspējīgu lauksaimniecību, tīru enerģiju, noturīgu infrastruktūru, veselības aizsardzību, zaļu un cirkulāru ekonomiku un digitalizāciju. Liels ieguldījums Programmas 2030. gadam īstenošanā būtu aktīvāka atbildīgas prakses ieviešana plašākā ES uzņēmumu lokā ar piegādes ķēdēm jaunattīstības valstīs ciešā partnerībā ar to publiskajām un privātajām ieinteresētajām personām, kā arī taisnīgas un ētiskas tirdzniecības veicināšana. Uzņēmējdarbības modeļos katrā ziņā ir jāiekļauj ilgtspējīgas attīstības un uzņēmumu sociālās atbildības saistības. ES un tās dalībvalstis turpinās atbalstīt atbildīgas uzņēmējdarbības prakses un atbildīgu piegādes ķēžu pārvaldību, integrējot cilvēktiesības un darba tiesības, finansiālo godīgumu, kā arī vides standartus un pieejamību. Tās strādās, lai novērstu cilvēktiesību pārkāpumus un veicinātu ANO pamatprincipus attiecībā uz uzņēmējdarbību un cilvēktiesībām. Tās veicinās darba standartus, kas nodrošina pienācīgus darba apstākļus darbiniekiem, jo īpaši Starptautiskās Darba organizācijas standartus, oficiālajā un neoficiālajā sektorā, tostarp atbalstot pāreju no neoficiālās uz oficiālo ekonomiku. 44.Ilgtspējīga lauksaimniecība kopā ar ilgtspējīgu zivsaimniecību un akvakultūru joprojām ir galvenais nabadzības izskaušanas un ilgtspējīgas attīstības dzinējspēks. Divu trešdaļu pasaules nabadzīgo iedzīvotāju iztika ir atkarīga no lauksaimniecības, un daudzas jaunattīstības valstis joprojām ir ļoti atkarīgas no tirdzniecības ar dažām precēm. Ir nepieciešami ieguldījumi ilgtspējīgā lauksaimniecībā, lai diversificētu ražošanas sistēmas, novērstu uztura nepietiekamību, radītu produktivitātes pieaugumu un jaunas darbvietas, nekaitējot videi. Lieli privātā sektora ieguldījumi ir nepieciešami Āfrikā, jo īpaši tādēļ, ka pārtikas produktu ražošanas un agrorūpniecības nozare ir galvenā nozare īstermiņā un vidējā termiņā nepieciešamo darbvietu radīšanai. Šiem ieguldījumiem ir jāaizsargā augsne, jāsaglabā ūdens resursi, jānovērš mežu izciršana un jāuztur veselīgas ekosistēmas. Joprojām uzmanības centrā ir sīksaimnieki un nabadzīgie iedzīvotāji, un īpaša uzmanība ir pievērsta jauniešu integrācijai un iespēju nodrošināšanai sievietēm. Ilgtspējīgai lauksaimniecībai ir jāizmanto lauksaimniecības siltumnīcefekta gāzes emisiju mazināšanas potenciāls, vienlaikus uzlabojot izturību pret klimata pārmaiņu sekām. ES un tās dalībvalstis centīsies attīstīt tādas lauksaimniecības vērtības ķēdes, kas dod labumu nabadzīgajiem iedzīvotājiem un stimulē agrorūpniecību radīt darbvietas un pievienoto vērtību. Tas ietver sanitāro un fitosanitāro apstākļu uzlabošanu, ilgtspējīgu zivsaimniecības un akvakultūras prakšu veicināšanu un atbalstu rīcībai nolūkā mazināt nelegālu zveju, jūras piesārņojumu un klimata pārmaiņu ietekmi. ES centīsies uzlabot pārvaldību saistībā ar zemes, okeānu un mežu īpašumtiesībām. 45.Digitālās tehnoloģijas jaunattīstības pasaulē tiek pārņemtas vēl neredzētā tempā. Tomēr savienojamības trūkums, jo īpaši Āfrikā, un ierobežotā konkurence lielākajai daļai iedzīvotāju digitālās tehnoloģijas padara pārāk dārgas. 46.ES un tās dalībvalstis turpinās palielināt atbalstu to informācijas un komunikācijas tehnoloģiju kā spēcīga izaugsmes dzinējspēka veicināšanai jaunattīstības valstīs (“Digitālā attīstība”). ES un tās dalībvalstis koncentrēsies uz digitālo risinājumu labāku integrāciju attīstībā. Tās atbalstīs digitālai ekonomikai labvēlīgu vidi, veicinot bezmaksas, atvērtu un drošu savienojamību. Tās atbalstīs digitālo uzņēmējdarbību, inovācijas un darbvietu radīšanu un veicinās digitālo tehnoloģiju izmantošanu citās prioritārajās jomās (piemēram, pārvaldība, lauksaimniecība, izglītība, veselības aizsardzība un enerģētika). Tās arī atbalstīs digitālo kompetenci un prasmes, lai cilvēkiem, arī vismazāk aizsargātajiem, radītu iespējas. 47.ES un tās dalībvalstis atbalstīs tādu pilsētu infrastruktūru projektēšanu, celtniecību un ekspluatāciju, kas efektīvāk izmanto resursus. Tās arī atbalstīs ilgtspējīgu, savstarpēji savienotu un drošu transporta tīklu un citas noturīgas infrastruktūras attīstību, lai veicinātu izaugsmi, tirdzniecību un ieguldījumus.

48.ES un tās dalībvalstis centīsies palielināt pilsētu un centru potenciālu ilgtspējīgai, iekļaujošai izaugsmei un inovācijām, ņemot vērā plašākas lauku kopienas šo pilsētu un centru apkārtnē. Saskaņā ar ANO jauno Pilsētvides attīstības programmu tās veicinās pamatpakalpojumu sniegšanu, ilgtspējīgu zemes plānošanu, zemes tirgu taisnīgu pārvaldību un ilgtspējīgu mobilitāti pilsētās. Tās veicinās iekļaujošas un līdzsvarotas teritoriālās un pilsētvides attīstības politikas. Tās palielinās pilsētu noturību pret satricinājumiem un izmantos mazoglekļa un pret klimata pārmaiņām noturīgas ekonomikas radītās iespējas. 3.4. Miers — miermīlīgas un iekļaujošas sabiedrības, demokrātija, efektīvas un pārskatatbildīgas iestādes, tiesiskums un cilvēktiesības visiem 49.Iekļaujošas sabiedrības un pārskatatbildīgas, demokrātiskas iestādes ir priekšnoteikums ilgtspējīgai attīstībai un stabilitātei. ES un tās dalībvalstis veicinās demokrātijas universālās vērtības, labu pārvaldību, tiesiskumu un cilvēktiesības visiem — visās partnerībās un instrumentos un visās situācijās, tostarp ar attīstības pasākumu palīdzību. Tās atbalstīs valstīs īstenotus pasākumus, kas pielāgoti katras sabiedrības vajadzībām un kontekstam, lai veidotu ilgtspējīgas demokrātiskas valstis, kas ir izturīgas pret ārējiem un iekšējiem satricinājumiem. Lai sasniegtu šos mērķus, tās veicinās pārskatatbildīgas un pārredzamas iestādes, līdzdalību lēmumu pieņemšanā un publisku piekļuvi informācijai. Tās veicinās efektīvu vairāklīmeņu pārvaldību ar neaizsargāto grupu līdzdalību, izmantojot partnerību starp valstu valdībām un reģionālajām un vietējām pašvaldībām. Tās atbalstīs un veicinās atvērtu un labvēlīgu vidi pilsoniskajai sabiedrībai, iekļaujošām pieejām un pārredzamai lēmumu pieņemšanai visos līmeņos. Tās atbalstīs korupcijas apkarošanas un novēršanas pasākumus. Tās turpinās atbalstīt iekļaujošas, pārredzamas un ticamas vēlēšanas un iedzīvotāju aktīvu līdzdalību visā vēlēšanu ciklā. Tās atbalstīs demokrātisku pārvaldību, kas nodrošina pamatbrīvības, tostarp reliģiskās pārliecības vai uzskatu brīvības īstenošanu, un kas ievēro vispārējās cilvēktiesības, neatkarīgi no tā, vai tās ir civilās, politiskās, ekonomiskās, sociālās vai kultūras tiesības, tostarp kultūras daudzveidības veicināšanu. Galvenā platforma rīcībai būs politiskais dialogs, tostarp ar partneru valdībām un ārpus tām. 50.Lai sekmētu tiesiskumu, ES un tās dalībvalstis veicinās efektīvas, neatkarīgas, atvērtas un atbildīgas tiesu sistēmas. Tās turpinās atbalstīt tiesu reformu, lai veicinātu piekļuvi tiesu sistēmai visiem — un jo īpaši sabiedrības nabadzīgajām un neaizsargātajām grupām. 51.Nabadzība, konflikti, nestabilitāte, humānās palīdzības nepieciešamība un piespiedu pārvietošana ir cieši saistītas problēmas, tādēļ jārisina saskaņotā un vispusīgā veidā. ES un tās dalībvalstis centīsies risināt minēto problēmu pamatcēloņus visos līmeņos, sākot ar atstumtību, nevienlīdzību, cilvēktiesību pārkāpumiem un tiesiskuma trūkumu līdz pat vides degradācijai, tostarp klimata pārmaiņas. 52.ES un tās dalībvalstis izmantos attīstības sadarbību kā daļu no daudziem un dažādiem politikas virzieniem un instrumentiem, lai novērstu, pārvaldītu un palīdzētu atrisināt konfliktus un krīzes, apmierinātu cilvēku vajadzības un veidotu ilgstošu mieru un labu pārvaldību. Attīstības sadarbība joprojām galvenokārt ir vērsta uz nabadzības izskaušanu un nenovirzīsies no šā mērķa. Tādēļ ES un tās dalībvalstis veicinās vispusīgu pieeju konfliktiem un krīzēm, koncentrējoties uz nestabilitāti, cilvēku drošību un saistību starp ilgtspējīgu attīstību, mieru un drošību. Šie pasākumi tiks veikti visos līmeņos, sākot no pasaules līdz vietējam, un visās konflikta cikla stadijās — no agrīnās brīdināšanas un novēršanas līdz reakcijai uz krīzi un tās stabilizācijai. Saistībā ar attīstības sadarbību ES un tās dalībvalstis sadarbosies ar drošības sektora dalībniekiem, ārkārtas apstākļos arī ar militārajiem dalībniekiem, lai palielinātu to spēju atbalstīt ilgtspējīgas attīstības mērķus, jo īpaši miermīlīgu un iekļaujošu sabiedrību izveidi. Tās veicinās kopīgus risinājumus drošības un attīstības problēmām, tostarp ar atbalstu drošības sektora reformai un palielinot spēju radīt drošību un attīstību. Tās koncentrēs savu darbu uz vardarbīga ekstrēmisma novēršanu un apkarošanu, pastiprinot cilvēku un kopienu spēju pretoties radikālisma un ekstrēmisma ideoloģijai, vienlaikus veicinot reliģisko toleranci un dialogu starp reliģijām. Tās turpinās atbalstīt aizsargāšanas pienākuma principu un nežēlīgu noziegumu novēršanu. 53.ES un tās dalībvalstis koncentrēsies uz attīstības sadarbību nestabilās un konfliktu skartās valstīs un uz atbalstu vismazāk aizsargātajiem. Veicinot un aizstāvot cilvēktiesības, demokrātiju, tiesiskumu un labu pārvaldību, ES un tās dalībvalstis proaktīvi palīdzēs radīt stabilitāti un drošību un palielināt izturētspēju nestabilās situācijās. Tas ietver pilsētās pastrādātu noziegumu un vardarbības izskaušanas darbu. Tās savā darbā integrēs konflikta kontekstuālo izpratni, lai palielinātu ietekmi miera un cilvēku drošības radīšanai. Tās veicinās mieru, valsts veidošanu, pārredzamību, atbildību un piekļuvi tiesu sistēmai, konfliktu novēršanas, miera uzturēšanas un miera veidošanas procesos sadarbojoties ar visām ieinteresētajām personām. Tās atbalstīs tiesiskumu pārejas posmā, ar apstākļiem piemērotiem pasākumiem sekmējot patiesību, taisnīgumu, kompensāciju un neatkārtošanas garantiju. Lai panāktu stabilizāciju, ir jāmazina plaisa starp konflikta atrisināšanu un ilgāka termiņa reformas procesu, saglabājot un veidojot uzticību starp valdību un iedzīvotājiem, tostarp ar pakalpojumu sniegšanas drīzu uzsākšanu. Saistībā ar to ES un tās dalībvalstis atjaunos partnerības ar kvalificētiem partneriem reģionos. Ar mieru un drošību saistītas iejaukšanās panākumi ir jo īpaši atkarīgi no sadarbības ar vietējiem dalībniekiem un to ieinteresētības procesā. ES un tās dalībvalstis veltīs uzmanību visiem seksuālas vardarbības un ar dzimumu saistītas vardarbības novēršanas aspektiem gan konflikta situācijās, gan pēc to pārciešanas, un atbalstīs sieviešu līdzdalību konfliktu novēršanā un risināšanā, kā arī palīdzības un atveseļošanas procesā. 54.ES un tās dalībvalstis īstenos sadarbību humānās palīdzības un attīstības jomā saskaņotākā un papildinošākā veidā, tā aktīvi veicinot izturētspējas palielināšanu un mazinot pastāvīgu neaizsargātību un risku. Šim mērķim ir nepieciešamas attīstības un humānās palīdzības apvienību uzlabotas darba prakses, lai pastiprinātu saikni starp palīdzību, rehabilitāciju un attīstību, kā arī plašāka informācijas apmaiņa, līdzekļu devēju koordinācija, kopīga risku un neaizsargātības analīze, kopīga stratēģisko prioritāšu noteikšana, kopīga plānošana, pārejas stratēģijas un ES konfliktu agrīnās brīdināšanas sistēmas izmantošana. ES un tās dalībvalstis nodrošinās politikas un attīstības dalībnieku iesaistīšanos agrīnā stadijā un ciešu sadarbību jau paša sākumā, lai papildinātu un uzlabotu humānās palīdzības dalībnieku iejaukšanos ārkārtas situācijās un atveseļošanas procesā. Īpaši svarīga nozīme ir piekļuvei humānajai palīdzībai, lai nodrošinātu pamatvajadzības, humāno principu un tiesiskuma aizsardzību saskaņā ar apņemšanos, kas pausta pasaules humānās palīdzības samitā 2016. gada maijā. 55.ES un tās dalībvalstis pieliks lielākas pūles, lai radītu izturētspēju un pielāgošanās spēju pārmaiņām saskaņā ar Sendai Katastrofu riska mazināšanas pamatprogrammu 2015.–2030. gadam un Parīzes klimata nolīgumu. Vissvarīgākais, lai samazinātu negatīvo ietekmi un novērstu dzīvību un iztikas līdzekļu zaudēšanu, ir palīdzēt cilvēkiem un kopienām būt labāk sagatavotām, samazināt to pakļautību apdraudējumam un neaizsargātību, kā arī pastiprināt spēju izturēt un atgūties no satricinājumiem un katastrofām. ES un tās dalībvalstis savās sadarbības programmās attīstības jomā iekļaus riska novērtējumus un trūkumu analīzi. Tās saskaņā ar Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem, jo īpaši, uzlabojot valstu un reģionālo veselības aizsardzības sistēmu spējas, veidos sagatavotību pārrobežu veselības apdraudējumiem. 56.Migrācija ir sarežģīta, globāla un ilglaicīga parādība, kam nepieciešama rūpīgi izstrādāta, līdzsvarota, uz pierādījumiem balstīta un ilgtspējīga politikas reakcija. Programmā 2030. gadam ir skaidri atzīts migrācijas un mobilitātes pozitīvais ieguldījums iekļaujošā izaugsmē un ilgtspējīgā attīstībā. Šis ieguldījums var dot labumu pašiem migrantiem un viņu ģimenēm, kā arī izcelsmes un galamērķa valstīm. Viņi ir nozīmīgi globālās ekonomikas dzinējspēks: 2015. gadā kopējais emigrantu naudas pārvedumu apjoms bija vairāk nekā divas reizes lielāks par oficiālās attīstības palīdzības (OAP) plūsmām. ES un tās dalībvalstis pieliks lielākas pūles, lai izmantotu attīstības iespējas, ko piedāvā migrācija, vienlaicīgi risinot tās problēmas. Tas ietver ieguldījumu un inovāciju veicināšanu partnervalstīs, lai palielinātu izaugsmi un nodarbinātības iespējas, atbalstot sociālās un izglītības sistēmas un sadarbojoties ar privātā sektora partneriem un citiem, lai samazinātu pārvedumu izmaksas. 57.Slikti pārvaldīta migrācija var radīt lielas problēmas un negatīvi ietekmēt izcelsmes, tranzīta un galamērķa valstis, pašus migrantus un kopienas, caur kurām tie pārvietojas vai kurās apmetas. Sliktākajā scenārijā migrantu grupām var tikt liegtas cilvēktiesības, piekļuve veselības aprūpei un izglītībai, un viņi ir pakļauti riskam kļūt par piespiedu darba un cilvēku tirdzniecības upuriem. Slikti pārvaldīta migrācija, gan uzņēmējvalstīs, gan tranzītvalstīs var radīt izaicinājumus, uz kuriem ir strauji jāreaģē, un dažos ekstrēmos gadījumos var arī radīt nopietnu spriedzi uzņēmējvalstu veselības un izglītības sistēmām, pārvaldībai un vispārējai stabilitātei un drošībai. Tādā veidā migrācijas jautājumu risināšana skar daudzas politikas jomas, tostarp attīstību, labu pārvaldību, cilvēktiesības, nodarbinātību, veselības aprūpi, izglītību, sociālo aizsardzību un vidi, tostarp klimata pārmaiņas. ES un tās dalībvalstis veicinās šā mērķa sasniegšanu, izmantojot koordinētāku, sistemātisku un strukturētu pieeju, maksimāli palielinot sinerģijas un ES politiku iekšējo un ārējo aspektu ietekmi, apvienojot tūlītēju humāno palīdzību bēgļiem un valstu iekšienē pārvietotām personām un labāk strukturētu atbalstu saistībā ar migrāciju, izmantojot attīstības politiku, kas būs svarīga šā darba daļa. Mobilitāte un migrācija ES un tās dalībvalstis pieliks lielākas pūles, lai partnervalstīs labāk pārvaldītu migrāciju un piespiedu pārvietošanu visos aspektos, tostarp tās pamatcēloņu risināšanu. Ar pastiprinātu iesaistīšanos tās palīdzēs veicināt drošu, pienācīgi regulētu un atbildīgu migrāciju un mobilitāti, lai izmantotu migrācijas piedāvātās attīstības iespējas, vienlaicīgi arī risinot migrācijas problēmas. Lai sekmīgi risinātu migrācijas un piespiedu migrācijas jautājumus, ir nepieciešami īstermiņa un ilgtermiņa starpnozaru iejaukšanās pasākumi, politikas un tiesiskie regulējumi, lai tādējādi arī nodrošinātu migrantu aizsardzību, vienlaicīgi apmierinot migrantu un uzņēmējvalsts iedzīvotāju vajadzības. ES un tās dalībvalstis to veiks, iekļaujot migrāciju kā ES ārpolitikas dialoga galveno daļu, kā arī izstrādājot piemērotas reakcijas un pastiprinot partnerības, īstenojot partnerības satvara pieeju. Šādas visaptverošas partnerības ietvers visu politiku un instrumentu izmantošanu, kas var risināt dažādus migrācijas un piespiedu pārvietošanas aspektus, tostarp likumīgu migrāciju, neatbilstīgu migrāciju, cilvēku tirdzniecību, robežu pārvaldību, naudas pārvedumus, starptautisko aizsardzību, kā arī atgriešanos un reintegrāciju, uz savstarpējas atbildības pamata un pilnībā ievērojot mūsu saistības humānajā un cilvēktiesību jomā. Partnerības satvara pieeja arī ietvers lielākas uzmanības pievēršanu neatbilstīgas migrācijas un piespiedu pārvietošanas dzinējspēku risināšanai, pilnībā balstoties uz kontekstam atbilstošas pastiprinātas pierādījumu bāzes. ES un tās dalībvalstu iesaistīšanās ietvers ne tikai tiešu sadarbību ar partnervalstu centrālajām un vietējām iestādēm, bet arī ar nevalstiskiem dalībniekiem, tostarp pilsonisko sabiedrību un darījumu aprindas, kā arī starptautiskās organizācijas. Ar šādiem pastiprinātiem centieniem ES un tās dalībvalstis aktīvi atbalstīs globālo paktu izstrādi attiecībā uz migrāciju un bēgļiem, kā rosināts 2016. gada 19. septembrī pieņemtajā Ņujorkas deklarācijā par bēgļiem un migrantiem. 4. Partnerība — ES kā Programmas 2030. gadam īstenošanas dzinējspēks 58.Atzīstot, ka katra valsts galvenokārt ir atbildīga par savu ekonomisko un sociālo attīstību, Programmā 2030. gadam ir skaidri norādīts, ka to īstenos visas valstis un visas ieinteresētās personas, darbojoties sadarbības partnerībās. Reaģējot uz globālajām problēmām un tendencēm un koncentrējoties uz iepriekš minētajām prioritātēm, ES un tās dalībvalstis vēl vairāk uzlabos veidu, kā tās sadarbojas, tostarp ar labāku sadarbību. Tas ietver efektivitātes un ietekmes uzlabošanu, pateicoties ciešākai sadarbībai un labākai saskaņotībai. Lai efektīvāk sasniegtu mērķus, jo īpaši nabadzības izskaušanu, ES attīstības politikai ir jābūt pielāgojamai un spējīgai reaģēt uz neatliekamām vajadzībām, iespējamām krīzēm un jaunām politikas prioritātēm.

4.1. Labāka sadarbība 59.ES un tās dalībvalstis valstu līmenī uzlabos attīstības sadarbības kopīgu plānošanu, lai, apvienojot savus resursus un spējas, palielinātu kopējo ietekmi. Saskaroties ar pieaugošām problēmām, vairāk nekā jelkad agrāk ir nepieciešams kopīgs redzējums attiecībā uz ES atbalstu, kas saskaņots ar partnervalsts centieniem, kā arī spēcīgāka politika un politiskais dialogs. ES un tās dalībvalstis, strādājot kopā, dalīsies ar zināšanām un izstrādās stratēģijas reakcijas, pamatojoties uz valsts situācijas, tostarp nabadzības un ilgtspējības, kvalitatīvu analīzi un valsts vispārējām attiecībām ar ES, piemēram, drošības, tirdzniecības vai migrācijas jomā. Turklāt saskaņā ar Adisabebas rīcības programmu tās ņems vērā valsts un nozares konkrētās prioritātes un politikas un attīstības finansēšanai pieejamos līdzekļus. ES un tās dalībvalstis centīsies panākt labāku saskaņotību un sinerģiju, tostarp ar kopīgas plānošanas procesu un konfliktu kopīgas analīzes palīdzību, arī nestabilās un konfliktu skartās valstīs. 60.ES vienotas reakcijas stratēģiju un attiecīgā gadījumā kopēju indikatīvo programmu plašāka izmantošana nodrošinās lielāku ietekmi. Šajā sakarā būtu jāņem vērā arī citu valstu un starptautisko dalībnieku salīdzinošās priekšrocības. Tas palīdzēs samazināt fragmentāciju un palielinās efektivitāti. Lai saglabātu tempu, uz informāciju balstītu dialogu un uzlabotu savstarpējo atbildību, vienotās stratēģiskās reakcijas pamatelementi būs kopējas uzraudzības un rezultātu sistēmas. Citiem valsts līmenī nozīmīgiem līdzekļu devējiem un starptautiskiem dalībniekiem vajadzētu būt iespējai pievienoties kopīgai plānošanai. 61.Lai īstenotu sadarbību, ES un tās dalībvalstis ar vienotu rīcību sniegs atbalstu partnervalstīm. Vienotu rīcību var īstenot valsts, reģiona vai starptautiskā līmenī, un tā nodrošinās saskaņotu un efektīvu ES kopīgu atbalstu noteiktiem sektoriem, konkrētiem uzdevumiem vai kopējam mērķim, kas pielāgots valsts apstākļiem. Tai būtu jāpastiprina saskaņots politiskais dialogs ar partnervalstīm saistībā ar citām ārējās darbības jomām un jāapvieno ES kompetence, lai panāktu lielāku ietekmi. 62.Vienotai rīcībai varēs pievienoties visi ES partneri, tostarp no privātā sektora un pilsoniskās sabiedrības, kuri piekrīt kopējam redzējumam un var to veicināt. Tas var ietvert arī citas līdzīgi domājošas valdības, Apvienoto Nāciju Organizāciju un citas starptautiskas organizācijas. Vienotas rīcības pamatā ir arī jābūt spēcīgai zināšanu bāzei un jāņem vērā visi pieejamie atbalsta avoti. Vienotu rīcību var īstenot dažādos veidos un balstoties uz dažādu dalībnieku salīdzinošām priekšrocībām. Vienotu rīcību kopīgi uzraudzīs un novērtēs, pamatojoties uz kopēju rezultātu sistēmu. 63.ES un tās dalībvalstu saskaņots darbs ar budžeta atbalstu palīdzēs veicināt IAM īstenošanas centienus partnervalstīs, uzlabos makroekonomikas un publisko finanšu pārvaldību, kā arī uzņēmējdarbības vidi. Budžeta atbalsts attiecīgā gadījumā un kopā ar tiem, kuri vēlas piedalīties, tiks izmantots, lai stiprinātu partnerību, valsts īpašumtiesības un savstarpējo pārskatatbildību ar jaunattīstības valstīm, balstoties uz kopējiem principiem, mērķiem un interesēm un reaģējot uz partnervalstu politiskajiem, ekonomikas un sociālajiem apstākļiem. Budžeta atbalsts tiks izmantots atbilstoši attīstības efektivitātes principiem un to papildinās spēju veidošana, kā arī zināšanu un kompetences nodošana. Tādā veidā tas papildinās jaunattīstības valstu centienus palielināt ieņēmumus un labāk izlietot līdzekļus ilgtspējīgas attīstības atbalstam un veicinās iekļaujošu izaugsmi un darbvietu radīšanu, nabadzības izskaušanu, nevienlīdzības mazināšanu un miermīlīgas sabiedrības. Budžeta atbalsts var arī veicināt nestabilitātes cēloņu risināšanu un stabilitāti, kā arī valsts veidošanu tajās valstīs, kuras ir nestabilā situācijā vai pārejas procesā. 64.ES trasta fondi dod iespēju ES, dalībvalstīm un citiem attīstības partneriem īstenot efektīvu vienotu rīcību. ES trasta fondi ES un tās dalībvalstīm ļauj apvienot resursus un izmantot ātru un elastīgu lēmumu pieņemšanu un īstenošanu, kā arī palielināt ES attīstības sadarbības ietekmi, efektivitāti un redzamību IAM sasniegšanai. Tie dod iespēju panākt administratīvo efektivitāti un augstu pievienoto vērtību, iesaistot arī tos līdzekļu devējus, kuri vēlas sniegt finansiālu ieguldījumu, bet nespēj darboties vietējā līmenī. 65.Svarīgs līdzeklis Programmas 2030. gadam īstenošanai ir arī valsts dotāciju un aizdevumu apvienošana, kas var piesaistīt arī privāto finansējumu. Apvienotās finanses var izmantot visiem ES ārējās sadarbības reģioniem, tostarp enerģētikai, transportam un ūdens infrastruktūrai, atbalstam maziem un vidējiem uzņēmumiem, sociālajiem sektoriem un videi. Būs nepieciešama privātā sektora ciešāka iesaistīšana, izmantojot inovatīvus finanšu instrumentus, lai palīdzētu piesaistīt vairāk privātā finansējuma ilgtspējīgai attīstībai, tostarp rīcību klimata jomā. Finanšu apvienošana ir nozīmīga sastāvdaļa ierosinātajā Eiropas Ārējo investīciju plānā. Cieša partnerība ar Eiropas Investīciju banku (EIB) un citām ES un dalībvalstu finanšu iestādēm būs galvenais ES finanšu apvienošanas pasākumu elements. Tiks iesaistītas arī citas starptautiskas finanšu iestādes. 66.ES un tās dalībvalstis starptautiskos forumos saskaņos un izstrādās vienotas nostājas par visiem ar Konsensu saistītajiem jautājumiem. Tas palielinās ES un dalībvalstu kopējo ietekmi un veicinās efektīvākas daudzpusējas diskusijas. 4.2. Vairāku ieinteresēto personu spēcīgāku un iekļaujošāku partnerību veicināšana 67.Spēcīgākas partnerības ir ES IAM īstenošanas pieejas centrā. Lai veicinātu Programmas 2030. gadam īstenošanu, ES un tās dalībvalstis ciešāk sadarbosies ar visām citām attiecīgajām ieinteresētajām personām. 68.Galvenā atbildība par Programmas 2030. gadam īstenošanu ir valstu valdībām. Saistībā ar partnervalstīm ES un tās dalībvalstis atkārtoti pievērsīs uzmanību valsts īpašumtiesībām, partnerībai un dialogam, lai veicinātu lielāku efektivitāti. Tās sniegs atbalstu iekļaujošai valsts plānu izstrādei jaunattīstības valstīs. Tās veicinās atklātu valdības dialogu ar visām ieinteresētajām personām plānošanas, īstenošanas un pārskatīšanas etapos. Šādi procesi valstu valdībām palīdzēs novērtēt pieejamos īstenošanas līdzekļus, atklāt trūkumus un izvēlēties attīstībai un cita veida starptautiskai sadarbībai atbilstošas jomas. Pamatmērķis būs veidot jaunattīstības valsts spēju īstenot Programmu 2030. gadam. Tas ietvers atbalstu vietējā valsts finansējuma, kas ir lielākais un stabilākais ilgtspējīgas attīstības finansēšanas avots, mobilizācijai un efektīvai izmantošanai. Tas arī ietvers e-pārvaldes sistēmu veicināšu efektīvai nodokļu iekasēšanai un pārredzamai publisko līdzekļu izmantošanai. ES un tās dalībvalstis atbalstīs valstij piederošo uzraudzības sistēmu, kvalitatīvas datu vākšanas, sadalīšanas un analīzes, un ilgtspējīgas attīstības politikas saskaņošanas spēju veidošanu. 69.Lielākās daļas IAM sasniegšana būs arī atkarīga no vietējo pašvaldību iesaistīšanas. ES un tās dalībvalstis attiecīgā gadījumā atbalstīs decentralizācijas reformas, lai vietējām pašvaldībām sniegtu iespējas īstenot labāku pārvaldību un ietekmēt attīstību. Tās atbalstīs procesus, lai palīdzētu cilvēkiem efektīvi sadarboties ar vietējām pašvaldībām visos politikas plānošanas un īstenošanas etapos. 70.Sekmīgai īstenošanai ir arī jāizveido spēcīgākas partnerības ārpus valdībām. ES un tās dalībvalstis paplašinās partnerības ar privāto sektoru, pilsonisko sabiedrību, tostarp arodbiedrības un darba devēju organizācijas, daudzpusīgas organizācijas, akadēmiskās aprindas, diasporas grupas un citas. Tās turpinās atbalstīt attiecīgo ieinteresēto personu spējas palielināšanu. 71.ES un tās dalībvalstis padziļinās savas partnerības ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām (PSO). Tās veicinās darbības telpu un labvēlīgu vidi, lai PSO varētu pilnībā īstenot savu aizstāvja un īstenotāja lomu. Tās atbalstīs PSO apņemšanos īstenot efektīvu, pārredzamu un uz rezultātiem orientētu attīstības sadarbību. 72.ES un tās dalībvalstīs atzīst privātā sektora kā ilgstošas ilgtspējīgas attīstības dzinējspēka nozīmīgo lomu un nepieciešamību sadarboties ar to uz strukturēta dialoga un kopēju attīstības mērķu pamata. ES un tās dalībvalstis izstrādās praktiskus partnerības pasākumus, kas ir kopīgi, pārredzami un atvērti uzņēmumu un citu ieinteresēto personu līdzdalībai. Tās atbalstīs ilgtspējīgas un ētiskas uzņēmējdarbības prakses un radīs stimulus privātā sektora ieguldījumiem ilgtspējīgā pasaules attīstībā. 73.ES un tās dalībvalstīs sadarbosies ar daudzpusējām organizācijām, tostarp Apvienoto Nāciju Organizācijas sistēmu, Starptautisko Valūtas fondu, Pasaules Bankas grupu, G7, G20, EASO, un citām daudzpusējām institūcijām, lai tās rosinātu pievienoties Programmai 2030. gadam un veicinātu savstarpēju atbalstu tās īstenošanai. ES un tās dalībvalstis centīsies panākt sinerģiju ar Apvienoto Nāciju Organizāciju gan pasaules mērogā, gan ar ANO valstu grupām uz vietas, tostarp, lai uzlabotu ANO darbības efektivitāti. Tās veicinās jaunattīstības valstu līdzdalību daudzpusējo organizāciju vadībā. 4.3. Attīstības partnerību pielāgošana, lai atspoguļotu spējas un vajadzības

74.Lai ES iesaistīšanās attīstības pasākumos būtu efektīva, tai ir jābūt dažādai atkarībā no jaunattīstības valstu spējām un vajadzībām. ES un tās dalībvalstis sadarbosies ar jaunattīstības valstīm arvien diversificētākā un pielāgotākā veidā. Partnerībām būtu jāaptver attīstības sadarbība un finansiālā palīdzība un jādara vēl vairāk, lai ieviestu virkni stratēģiju, politikas virzienu un instrumentu ar mērķi atspoguļot jaunattīstības valstu apstākļu pieaugošo daudzveidību. 75.ES sadarbība finanšu jomā būs koncentrēta tur, kur tā ir visvairāk vajadzīga un var radīt vislielāko ietekmi. ES un tās dalībvalstis turpinās vislielāko uzmanību pievērst attīstības sadarbībai ar nabadzīgākajām valstīm, tostarp vismazāk attīstītās valstis, nestabilas valstis un konfliktu skartas valstis ar vismazāko potenciālu piesaistīt finanses un vislielāko līdzekļu trūkumu, lai sasniegtu IAM, un kuras joprojām būs ļoti atkarīgas no starptautiskā publiskā finansējuma. Ir jācenšas identificēt un sasniegt cilvēkus, kuri atstāti novārtā, sniedzot viņiem pamatpakalpojumus, uzlabojot izaugsmes izredzes un veidojot spēju izturēt satricinājumus. 76.ES un tās dalībvalstis ar vairāk attīstītām jaunattīstības valstīm veidos sadarbību ārpus sadarbības finanšu jomā. Šīm valstīm ir mazāk nepieciešami vai nav nepieciešami palīdzības veidi ar atvieglotiem noteikumiem, bet tās ir būtiskas Programmas 2030. gadam īstenošanai. ES un tās dalībvalstis iesaistīsies politiska dialoga veidošanā ar šīm valstīm vairākās politikas jomās, apvienojot sadarbību politikas, drošības, ekonomikas, zinātnes, tehnikas, tehnoloģiju jomā ar pielāgotu finansiālo sadarbību, atkarībā no tā, kā tas varētu būt lietderīgi. Inovatīva sadarbība ar vairāk attīstītām jaunattīstības valstīm Vairāk attīstītas jaunattīstības valstis joprojām ir būtiskas Programmas 2030. gadam īstenošanai. Tajās joprojām daudz cilvēku dzīvo nabadzībā un bieži ir augsts nevienlīdzības līmenis. Tām ir nozīmīga ietekme attiecīgajos reģionos. Strauji paplašinās jaunattīstības valstu sadarbība ar citām jaunattīstības valstīm, veidojot nozīmīgu daļu no visas starptautiskās sadarbības. Kā lielām ekonomikām tām ir arvien lielāka ietekme uz globālajiem sabiedriskajiem labumiem un problēmām, tostarp klimata pārmaiņas. ES un tās dalībvalstis veidos jaunas partnerības ar vairāk attīstītām jaunattīstības valstīm, lai veicinātu Programmas 2030. gadam īstenošanu, tostarp ilgtspējīgu attīstību, nabadzības izskaušanu un citas kopīgas intereses. Šo partnerību centrā būs dialogs par valsts politiku un reformu, ņemot vērā jaunattīstības valstu ar vidējiem ienākumiem daudzveidību un pielāgotu pieeju nepieciešamību. Politiskie dialogi veicinās savstarpējās intereses un identificēs kopīgās prioritātes un partnerības. Tās atbalstīs IAM īstenošanu, kas nodrošina kopēju un integrētu sistēmu sadarbībai un kas palīdzēs risināt jautājumus saistībā ar globālajiem sabiedriskajiem labumiem un globālām problēmām. Sadarbība varētu notikt pašās partnervalstīs, to attiecīgajos reģionos, trešās valstīs vai pasaules mērogā. Šīs jaunās partnerības veicinās labākās prakses, tehnisko palīdzību un zināšanu nodošanu. Papildus tam ES un tās dalībvalstis iesaistīsies sadarbībā un dialogā ar tām jaunattīstības valstīm ar vidējiem ienākumiem, kuras kļūst par jauniem līdzekļu devējiem, lai apmainītos ar labākajām praksēm, veicinātu jaunattīstības valstu un trīspusēju sadarbību un strādātu kopā ar mērķi palīdzēt mazāk attīstītām valstīm īstenot Programmu 2030. gadam. 77.Konsenss arī virzīs pasākumus, kas saistīti ar reģionālajiem nolīgumiem, stratēģijām un politikām attiecībā uz jaunattīstības valstīm. Turpmākās sistēmas attiecībām ar valstīm, tostarp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm, veicinās Programmas 2030. gadam konkrētu īstenošanu reģiona līmenī. Tas būs centrālais elements Programmas atbalsta darbā un iespēja saskaņot Konsensa mērķus mūsu sadarbībā ar partneriem, tostarp Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm. 78.Programma 2030. gadam nodrošina pārveidojamu politikas sistēmu visām valstīm un būs pamats ES pasākumiem kaimiņvalstīs saskaņā ar pārskatīto Eiropas kaimiņattiecību politiku (EKP). Šīs politikas pamatā ir ES, tās dalībvalstu un partneru kopīgās prioritātes, kas veicina Programmas 2030. gadam mērķu sasniegšanu. EKP prioritātes ir: laba pārvaldība, demokrātija, tiesiskums un cilvēktiesības; ekonomikas attīstība stabilizācijai, jo īpaši orientējoties un jauniešiem, izglītību un nodarbinātību; savienojamība, ilgtspējīga enerģija un klimata pārmaiņas; drošība; migrācija un mobilitāte. Pārskatītās politikas mērķis ir arī iesaistīt reģionālos partnerus ārpus Eiropas kaimiņvalstīm transversālu jautājumu, piemēram, migrācija un enerģija, risināšanā. ES un tās dalībvalstis kaimiņvalstīs izmantos dažādus instrumentus, kas ir atbilstoši citiem ES pasākumiem saskaņā ar Programmu 2030. gadam. 5. Pastiprinātas pieejas ES ietekmes palielināšanai 5.1. Visu īstenošanas līdzekļu mobilizēšana un efektīva izmantošana 79.Lai atspoguļotu Adisabebas rīcības programmā un Programmā 2030. gadam izklāstīto sistēmu, ES un tās dalībvalstīm ir jāpielāgo sava pieeja, lai mobilizētu un efektīvi izmantotu visus īstenošanas līdzekļus. 80.ES un tās dalībvalstis sadarbosies ar partnervalstīm, lai veicinātu Programmas 2030. gadam īstenošanai piemērotu politikas vidi. Tās atbalstīs valstu spēju formulēt un īstenot valstu attīstības politikas un palielināt pārskatatbildību un atsaucību attiecībā uz saviem iedzīvotājiem. 81.ES un tās dalībvalstis pievērsīs lielāku uzmanību, lai vietējā līmenī radītu papildu resursus ilgtspējīgai attīstībai partnervalstīs. Tas ietvers vietējo resursu mobilizācijas un starptautiskās tirdzniecības kā attīstības dzinējspēka veicināšanu un nelikumīgu finanšu plūsmu apkarošanu. 82.Vietējais valsts finansējums ir būtisks visu valstu centieniem īstenot Programmu 2030. gadam. ES un tās dalībvalstis atbalstīs jaunattīstības valstu centienus pastiprināt ienākumu mobilizāciju, parādu un valsts izdevumu pārvaldību, attīstīt nodokļu sistēmas, uzlabot valsts izdevumu efektivitāti un pakāpeniski izbeigt dotācijas fosilajiem kurināmiem. Oficiālās attīstības palīdzības plūsmām joprojām ir nozīmīga loma, lai papildinātu valstu — jo īpaši visnabadzīgāko un neaizsargātāko — centienus mobilizēt vietējos resursus. Labāk savienojot budžeta atbalstu un finanšu apvienošanu, ES un tās dalībvalstis var palīdzēt uzlabot valsts ieguldījumu efektivitāti partnervalstīs, atbalstot makroekonomikas un fiskālās stabilitātes sistēmas, pārdomātu nozaru politiku un reformas, visaptverošas gada un vidēja termiņa budžeta sistēmas un pareizas valsts finanšu pārvaldības sistēmas, tostarp pārredzamus publiskos iepirkumus. Vietējo resursu mobilizēšana un izmantošana

Ņemot vērā vietējā valsts finansējuma būtisko nozīmi, tam vajadzētu būt visa valdības darba centrā, lai panāktu iekļaujošu izaugsmi, nabadzības izskaušanu un ilgtspējīgu attīstību. Tas ir arī daļa no sociālā līguma starp valdību un iedzīvotājiem. Iedzīvotāji labprātāk maksā nodokļus, ja jūt, ka piedalās valsts vispārējā attīstībā un var savu valdību saukt pie atbildības. ES pieeja “Ieņēmumu palielināšana un izdevumu uzlabošana” atbalsta jaunattīstības valstis trīs jomās: uzlabota vietējo resursu mobilizācija; efektīvāki un lietderīgāki valsts izdevumi un parādu pārvaldība. Tā koncentrējas uz izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, nodokļu apiešanu un nelikumīgām finanšu plūsmām, kā arī uz nodokļu sistēmu rezultativitāti, efektivitāti un taisnīgumu un sociālās aizsardzības finansēšanu. Tā veicina pareizu valsts izdevumu pārvaldību, lai ienākumus pārvērstu sabiedriskajā labumā un pakalpojumos, izmantojot fiskālo disciplīnu un resursu stratēģisku piešķiršanu. ES un tās dalībvalstis arī atbalsta Adisabebas nodokļu iniciatīvu un EASO/G20 darbu, lai novērstu nodokļu bāzes samazināšanu un peļņas novirzīšanu un veicinātu nodokļu informācijas apmaiņu. Tās atbalsta jaunattīstības valstu līdzdalību attiecīgās starptautiskās diskusijās un standartu noteikšanas procesos, tostarp Pasaules forumā par pārredzamības un informācijas apmaiņas jautājumiem nodokļu jomā un G20/EASO diskusijās. Tās apņemas veicināt saskaņotību starp savu nodokļu politiku un tās ietekmi uz jaunattīstības valstīm. 83.ES kopīgi apņemas Programmas 2030. gadam darbības laikā kā oficiālo attīstības palīdzību piešķirt 0,7 % no nacionālā kopienākuma (NKI). Īstermiņa tā kopā piešķirs 0,15 % no NKI kā OAP vismazāk attīstītajām valstīm, un Programmas 2030. gadam darbības laikā sasniegs 0,20 %. ES un tās dalībvalstis turpinās jaunattīstības valstīs atbalstīt arī klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām saskaņā ar saistībām, ko tās uzņēmušās, pievienojoties ANO Vispārējai konvencijai par klimata pārmaiņu apkarošanu un Parīzes nolīgumam. ES un tās dalībvalstis turpinās politisko dialogu, lai veicinātu citu pušu apņemšanos finansēt ilgtspējīgu attīstību, tostarp finansējumu klimata pārmaiņu mazināšanai. 84.ES un tās dalībvalstis veicinās iniciatīvas labāk novērtēt finansējumu attīstībai. Tas ietvers finansējumu ārpus OAP no visiem avotiem, kas veicina Programmas 2030. gadam īstenošanu, izmantojot dažādus instrumentus, piemēram, EASO paredzētos priekšlikumus par kopējās oficiālās ilgtspējīgas attīstības palīdzības novērtējumu. 85.Attīstības sadarbība palīdzēs īstenot ar tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību saistītos tirdzniecības nolīgumu noteikumus. Labāka palīdzības un sadarbības programmu saskaņošana šajās jomās ļaus ES izmantot iespējas un veidot ciešākas tirdzniecības attiecības, lai šādu uz vērtībām balstītu programmu izplatītu starp mūsu tirdzniecības partneriem. 86.ES un tās dalībvalstis veicinās citu īstenošanas līdzekļu izmantošanu, tostarp spēju veidošanu, zinātni, tehnoloģijas un inovācijas. Tās turpinās ieguldīt pētniecībā un izstrādē jaunattīstības valstīs un to labā, tostarp uzlabojot valstu inovāciju sistēmas. Tās centīsies pastiprināt izmērāmu ietekmi uz progresu IAM sasniegšanā ar atbildīgu pieeju pētījumiem un inovācijām, tostarp atklātu piekļuvi pētījumu rezultātiem un datiem valsts finansētos projektos, un izglītību zinātnei. 5.2. Politikas saskaņotība attīstībai 87.Konsenss palīdz izpildīt prasību nodrošināt konsekvenci ES ārējās darbības dažādās jomās, kā arī šo jomu un tā pārējās politikas savstarpēju konsekvenci. Programmā 2030. gadam iestrādātā politiku saskaņotības prasība nozīmē ilgtspējīgas attīstības iekļaušanu visās saistītajās ES politikās, trīs ilgtspējīgas attīstības dimensiju līdzsvarotu integrēšanu, ņemot vērā saistību starp dažādiem IAM, kā arī nodrošinot saskaņotību starp ES ārējo darbību un citām ES politikām un starptautiskajām sistēmām. 88.ES un tās dalībvalstis atkārtoti apliecina apņemšanos nodrošināt politikas saskaņotību attīstībai kā nozīmīgu ieguldījumu kopīgajā darbā, lai panāktu plašāku politikas saskaņotību ilgtspējīgai attīstībai. Tās turpinās politikās, kas var iespaidot jaunattīstības valstis, ievērot attīstības sadarbības mērķus (LESD 208. punkts). Konsenss virzīs centienus panākt politikas saskaņotību attīstībai visās politikās un visās jomās, uz kurām attiecas Programma 2030. gadam, kad vien iespējams, cenšoties panākt sinerģiju, jo īpaši attiecībā uz tirdzniecību, finansēm, vidi un klimata pārmaiņām, pārtikas nekaitīgumu, migrāciju un drošību. Jo īpaši uzmanība tiks pievērsta nelikumīgu finanšu plūsmu un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas apkarošanai, kā arī tirdzniecības un atbildīgu ieguldījumu veicināšanai. 89.Jaunas universālas sistēmas nodrošināšana attīstības sadarbības ilgtspējīgai attīstībai ir visu ieinteresēto personu kopīgs pienākums. Tādēļ ES un tās dalībvalstis veicina valdības vienotas pieejas un nodrošina politisku uzraudzību un koordināciju visos līmeņos IAM īstenošanai. Lai labāk atbalstītu politikas formulēšanu un lēmumu pieņemšanu, tās nodrošinās pierādījumu bāzi politikas ietekmei uz jaunattīstības valstīm, izmantojot apspriešanās, ieinteresēto personu iesaisti un nozīmīgāko politikas iniciatīvu ex-ante ietekmes novērtējumus un ex-post izvērtējumus. Politikas iniciatīvās attiecīgā gadījumā vajadzētu norādīt, kā tās veicina ilgtspējīgu attīstību jaunattīstības valstīs. Turklāt tās ir instruments, lai uzlabotu ES un tās dalībvalstu uzraudzības un ziņošanas spēju par politikas saskaņotību attīstībai un tās ietekmi uz jaunattīstības valstīm. Ņemot vērā Programmas 2030. gadam universālumu, ES un tās dalībvalstis rosinās arī citas valstis novērtēt savu politiku ietekmi uz IAM sasniegšanu, tostarp jaunattīstības valstīs. Turklāt ES un tās dalībvalstis atbalsta partnervalstis to centienos ieviest ilgtspējīgai attīstībai labvēlīgas sistēmas politikas saskaņotībai. Tās veicinās politiku saskaņotību starptautiskos forumos, piemēram, ANO un G20. 5.3. Attīstības efektivitāte 90.ES un tās dalībvalstis atkārto savu apņemšanos piemērot attīstības efektivitātes pamatprincipus, kā apstiprināts Pusanas augsta līmeņa forumā 2011. gadā, un ieviest tās praksē attīstības sadarbībā. Šie principi ir: rezultāti; pārredzamība un savstarpēja atbildība; demokrātiska līdzatbildība un iekļaujošas attīstības partnerības. Pusanas augsta līmeņa forums uzsver nepieciešamību efektīvi sadarboties visiem attīstības resursiem un visiem partneriem, lai nodrošinātu ilgtspējīgus rezultātus. ES un tās dalībvalstis šo darbu turpinās visos veidos, tostarp izmantojot globālo partnerību efektīvai attīstības sadarbībai. Attīstības sadarbība tiks veikta ciešā sadarbībā ar citiem partneriem un nodrošinot pilnīgu pārredzamību iedzīvotājiem Eiropā un jaunattīstības valstīs. 91.Attīstības efektivitātes principi attiecas uz visiem attīstības sadarbības veidiem. Tas ietver starptautiskās publiskās finanses, piemēram, OAP un jaunattīstības valstu sadarbību, pilsoniskās sabiedrības dalībniekus, labdarības fondus, aizdevumus ar izdevīgiem noteikumiem un aizdevumus bez izdevīgiem noteikumiem, kā arī privātā sektora pasākumus. ES un tās dalībvalstis sagaida, ka visi citi attīstības partneri savos pasākumos integrēs šos principus, pielāgojot saviem specifiskajiem apstākļiem. 92.ES un tās dalībvalstis turpinās atbalstīt pārredzamību, kurai pakāpeniski ir jāaptver viss attīstības resursu klāsts. Tās attīstīs instrumentus, lai efektīvāk parādītu un izmantotu attīstības sadarbības datus, uzlabotu pārskatatbildības procesus un standartus. Tās palīdzēs partnervalstīm resursus attīstībai sasaistīt ar rezultātiem, labāk savienojot plānošanas un budžeta veidošanas procesus. 93.ES un tās dalībvalstis veicinās partnervalstu sistēmu izmantošanu valsts finansējuma pārvaldībai visā budžeta ciklā, tostarp publiskā iepirkuma sistēmas, lai palīdzētu valstu un pašvaldību līmenī uzlabot iestāžu efektivitāti. Tās kopīgi novērtēs partnervalstu sistēmu efektivitāti, lai nodrošinātu uz informāciju balstītu un saskaņotu pieeju. Tās ir apņēmušās atsaistīt tik daudz palīdzības, cik tas iespējams, un visus līdzekļu devējus attīstības sadarbībai, arī jaunās ekonomikas, aicina darīt tāpat. Tās vēlas uzlabot palīdzības atsaistīšanas definīciju, lai nodrošinātu savstarpību starp visiem starptautiskajiem finansētājiem.