Pārmaiņas var rosināt arī no apakšas. “Amsterdamas pakts” ir 2016. gada maijā izveidota plaša partnerība, kurā pārstāvēts liels ieinteresēto personu un iestāžu loks, to vidū pilsētu pašvaldības, un kura vērsta uz līdzsvarotu, ilgtspējīgu un integrētu pieeju pilsētu problēmu risināšanai. Iepirkumi, tostarp inovatīvie, zaļie un atbildīgie iepirkumi, ir viens no galvenajiem līdzekļiem šo mērķu sasniegšanā. Šādi piemēri var iedvesmot citus rīkoties līdzīgi, ņemot vērā savu specifiku.

Vairākas pēdējos gados sāktās iniciatīvas ES līmenī sāk nest augļus. Ieviestais tiesiskais regulējums ir palīdzējis uzlabot un ciešāk integrēt dalībvalstu iepirkuma tirgus. Vienotā ES iepirkuma tirgus izveide ir liels sasniegums salīdzinājumā ar citiem pasaules reģioniem. Lai gan vēl ir daudz uzlabojama, dati liecina, ka pēdējos gados pārrobežu iepirkums (tiešs un netiešs) pieaudzis līdz aptuveni 23 % no iepirkuma kopvērtības Eiropas Savienībā. Kā norādīts paziņojumā “Vienotā tirgus labāka pārvaldība”, jauno direktīvu iestrādāšanā valstu tiesību aktos Komisija dalībvalstīm sniegusi plašu palīdzību. Saistībā ar Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (ESIF) dalībvalstīm iepirkuma jomā ir jāizpilda priekšnosacījumi, kam būtu jāgarantē, ka ir ieviesti pamatnosacījumi efektīvām un iedarbīgām no fondiem finansētām investīcijām. Reformu procesam dalībvalstīs ir jāturpinās, un Komisija to pilnībā atbalstīs.

Šajā paziņojumā Komisija aplūko konkrētas jomas, kurās var panākt būtiskus uzlabojumus, ja maina veidu, kādā iestādes dalībvalstīs tērē publiskos līdzekļus, un tādējādi dot taustāmu ieguldījumu izaugsmes un darbvietu veicināšanā Eiropas Savienībā. Paziņojumā izklāstīts Komisijas viedoklis par to, kāds varētu izskatīties publiskais iepirkums Eiropā tuvākajā nākotnē un kādam tam vajadzētu būt. Komisija apņemas stingri atbalstīt pārmaiņas publiskā iepirkuma kultūrā dalībvalstīs, tajā pašā laikā pilnībā atzīstot dalībvalstu un to valsts iestāžu pilnvaras. Tam nepieciešama cieša politiskā apņemšanās visos pārvaldes līmeņos un krasas pārmaiņas publiskā iepirkuma veikšanā. Tādēļ Komisija aicina uz plašu partnerību ar un starp visu pārvaldes līmeņu dalībvalstu pārvaldes iestādēm un citām ieinteresētām personām, ar skaidrām abpusējām saistībām.

Publiskajām iestādēm iepirkumi ir iedarbīgs rīks, ar ko sabiedriskos līdzekļus tērēt efektīvi, ilgtspējīgi un stratēģiski, it īpaši valsts budžeta taupības apstākļos. Ik gadu publiskajā iepirkumā tiek iztērēti 2000 miljardu euro, un labāka publiskā iepirkuma pārvaldība varētu dot ievērojamus sabiedrisko līdzekļu ietaupījumus un lielākus ieguldījumus. Piemēram, kāpinot efektivitāti par 10 %, varētu ietaupīt 200 miljardus euro gadā, nepazeminot eiropiešiem piedāvāto pakalpojumu līmeni. Iepirkumiem ir liela ietekme arī uz ES strukturālajiem un investīciju fondiem, jo gandrīz puse šo līdzekļu tiek izlietota, izmantojot publiskā iepirkuma līgumus. Pārdomāta līgumu slēgšana palīdz par ieguldīto naudu saņemt labāko rezultātu no šiem ES fondiem.

Eiropieši par maksātajiem nodokļiem vēlas saņemt taisnīgu atlīdzību augstas kvalitātes valsts un pašvaldību pakalpojumu formā. Vecāki vēlētos, lai bērniem skolā būtu veselīgs ēdiens; pilsētnieki gaida, ka arvien vairāk tiks ieguldīts viedu un ilgtspējīgu pilsētu izveidē, kurās dzīves kvalitāte būtu augstāka, — ar speciāli atvēlētiem un drošiem veloceliņiem, ar laukumiem un rotaļlaukumiem, kas būvēti no drošiem un inovatīviem materiāliem; ceļu lietotāji vēlas, lai viņu rīcībā būtu augstas kvalitātes infrastruktūras objekti; pacientiem vajadzīga labāka piekļuve veselības aprūpei, un viņi gaida, ka tiks izmantotas jaunākās, inovatīvās medicīnas iekārtas un diagnostikas aprīkojums. Lai saņemtu augstas kvalitātes publiskos pakalpojumus, nepieciešama stratēģiska iegādes pieeja. Tas lielā mērā atkarīgs no tā, vai tiek izmantoti moderni un efektīvi publiskā iepirkuma procesi.

Publiskais iepirkums balstās uz principu, ka labākos rezultātus par sabiedriskajiem līdzekļiem nodrošinās atklāta konkurence. Taču šā konkurēšanas elementa vai nu trūkst, vai tas zaudē intensitāti. 5 % no TED publicētajiem līgumiem tiek piešķirti pēc sarunu procedūras, neizsludinot uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus. Laikā no 2006. līdz 2016. gadam to procedūru skaits, kurās iesniegts tikai viens piedāvājums, ir pieaudzis no 17 % līdz 30 %. Vidējais piedāvājumu skaits iepirkuma procedūrās tajā pašā laikposmā nokritās no pieciem uz trim. Tas liecina, ka uzņēmumiem ir grūtāk piekļūt iepirkuma tirgiem, īpaši pāri robežām. MVU saņem tikai 45 % no kopējā to publisko līgumu apjoma, kuri pārsniedz ES slieksni, un tas ir krietni zem MVU īpatsvara ekonomikā.

Nereti publisko iepirkumu joprojām uzskata par tīri administratīvu procedūru, kurā sabiedriskās iestādes iegādājas to darbībai nepieciešamās pamatpreces, pakalpojumus vai būvdarbus. To apliecina fakts, ka bieži nav pieejami skaidri un saskaņoti iepirkumu dati. ES mērogā nav vienprātības par to, kuri dati būtu jāapkopo un kādam mērķim. Daudzās dalībvalstīs centrālās pārvaldes iestādes nav spējīgas norādīt precīzu publiskā iepirkuma izdevumu apmēru savā valstī, neraugoties uz to, ka runa ir par milzīgām naudas summām. Šādos gadījumos lielākoties nepastāv sabiedriskā kontrole un nav iespējams īstenot uz datiem balstītu politikas veidošanu, apgrūtināta ir pat budžeta kontrole.

Vēl viens trūkums ir lēns publiskā iepirkuma digitālās pārveides process. 2016. gadā tikai četras dalībvalstis visos galvenajos iepirkuma procedūras posmos balstījās uz ciparu tehnoloģijām. Dalībvalstis vēl neizmanto jaunās tehnoloģijas kā iespēju vienkāršot un paātrināt iepirkuma procedūras.

Līgumslēdzējas iestādes reti rīko iepirkumu kopā, jo sadarbīgais iepirkums tiek piemērots tikai 11 % procedūru. Iepirkšana vairumā bieži nodrošina labākas cenas un piedāvā arī iespēju dalīties zināšanās un iegūt augstāku kvalitāti. Lai gan apvienotais iepirkums nav piemērots visiem iepirkumiem, vispārēji zemi apvienotā iepirkuma rādītāji liecina par neizmantotām iespējām.

Tiek minēts arguments, ka iepirkuma procedūras ir pārāk sarežģītas un saistītas ar pārmērīgu administratīvo slogu, un tas izskan pat pēc jau pieminētās 2014. gada nozīmīgās reformas un ES noteikumu vienkāršošanas. Starptautisku infrastruktūras projektu gadījumā ir vēl vairāk sarežģījumu, jo šie projekti pēc būtības nav standarta projekti un ietver dažādas darbības, kas jāīsteno dažādās dalībvalstīs. Patiesā sarežģītības pakāpe ir atkarīga arī no tā, kā noteikumus piemēro praksē un kādā mērā izmanto jaunos rīkus. Iepirkumu var arī racionalizēt, vēl vairāk standartizējot procesus, iestāžu starpā daloties paraugpraksē un vairojot publiska iepirkuma veicēju profesionalitāti.

3.Turpmākā virzība: plaša partnerība kopīgu panākumu vārdā

Lai vairotu publiskā iepirkuma stratēģiskās dimensijas atzīšanu un uzlabotu publisko iepirkumu praksē, visos pārvaldes līmeņos ir nepieciešama stingra un plaša politiskā apņemšanās. Ja iestādes apņemsies nopietni stāties pie šā jautājuma risināšanas, pastāv ievērojams uzlabojumu potenciāls. Iepirkums nebūtu jāuzlūko par administratīvu pienākumu, bet būtu jāizmanto proaktīva politikas pieeja, kas dotu lielus ieguvumus.

Komisija labprāt sadarbosies ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām saskaņā ar iedibināto tiesiskās sadarbības un palīdzības praksi, risinot jautājumos, ar kuriem tās saskaras, un jomās, kur ES mēroga pasākumi un atbalsts var dot pievienoto vērtību. Lai īstenotu vajadzīgos uzlabojumus, Komisija ierosina plašu sadarbīgo partnerību, kura palīdzētu virzībā uz racionālu, pārredzamu, digitālu un pārdomātu publiskā iepirkuma sistēmu, kas pilnībā atbilst šodienas mainīgajai videi raksturīgo problēmu risināšanas vajadzībām. Katram partnerim būtu sava loma, bet saistībām jābūt abpusēji stiprinošām. Vairāki vienlaicīgi un koordinēti uzlabojumi var dot lielāku kopējo labumu nekā visu individuālo centienu summa, jo šādi tiks radīta palielinoša ietekme.

Partnerība varētu aptvert turpmāk uzskaitītās ieinteresētās personas un aspektus.

-Valstu iestādes varētu labāk organizēt iepirkumu, skaidri formulējot valsts iepirkuma stratēģiju, nodrošinot efektīvāku koordināciju valsts un reģionālā līmenī, izstrādājot skaidrus valsts noteikumus un praktiskās vadlīnijas, daloties labā praksē, dibinot kompetences atbalsta centrus un centralizēto iepirkumu struktūras, vairojot pārredzamību un gādājot par to, lai pārskatīšanas procedūras būtu ātras, neatkarīgas un taisnīgas.

-Reģionālas un vietējas iestādes varētu vairāk sadarboties un izmantot apvienoto iepirkumu, veicināt stratēģisku un digitālu iepirkumu un kāpināt publiskā iepirkuma veicēju profesionalitāti.

-Lai iepirkumu padarītu iespējami vienkāršāku un racionālāku, Komisija apņemtos strādāt sadarbīgi un pilnveidot virkni atbalsta instrumentu, tostarp vadlīnijas un paraugpraksi daudzās svarīgākajās jomās. Vienlaikus tā turpinās izpildes kontroles politiku un izmantos savu rīcības brīvību stratēģiskā veidā, lai koncentrētos uz vissvarīgākajiem ES tiesību aktu pārkāpumiem, kuri skar pilsoņu un uzņēmumu intereses.

-Uzņēmumi, rūpniecības pārstāvji un uzņēmējdarbības asociācijas varētu veicināt plašāku dalību iepirkuma tirgos, arī pāri attiecīgo valstu robežām, izstrādājot vērtēšanas modeļus dažādu risinājumu objektīvai salīdzināšanai. Pārskatīšanas procedūras jāizmanto atbildīgi. Apspriešanās ar tirgus dalībniekiem pirms iepirkuma rīkošanas ir svarīgs posms, kas uzlabo zināšanas par iepirkumu, un šajā procesā jāiesaista arī MVU.

-Ieinteresētās personas: daudzās pilsētās un kopienās arvien lielāka uzmanība tiek veltīta uz līdzdalību orientētai budžeta pieejai, un stratēģiskie kritēriji vietējo grupu ietekmē varētu nonākt uzmanības centrā. Žurnālistiem un sabiedrībai jāizmanto pieejamie dati, lai īstenotu iepirkumu sabiedrisko kontroli un pieprasītu atbildību no iepirkuma veicējiem. Svarīga loma ir zinātniekiem un akadēmiskām aprindām, jo šo personu ziņā ir arī analītisko un datu modeļu izstrāde.

ES līmenī attiecīgās Eiropas Parlamenta komitejas un Konkurētspējas padome varētu kļūt par forumu, kurā pastāvīgi rīkot politiskas diskusijas par publisko iepirkumu dalībvalstīs. Partnerība varētu materializēties, izmantojot strukturētus dialogus par iepirkumu, kas attiecīgos gadījumos tiktu pilnībā salāgoti ar Eiropas pusgada procesu. Šie dialogi starp Komisiju un dalībvalstīm tiktu īstenoti sadarbīgā veidā. Šajā gadījumā turklāt var izmantot diferencētu pieeju, kas būtu vērsta uz strukturālo reformu īstenošanu un vajadzības gadījumā atbilstību, un lielāku atbalstu pārējiem. Līdzīgus procesus varētu izveidot valsts līmenī, iesaistot ieinteresētās personas patiesi sadarbīgā procesā. Tā kā patlaban 70 % ES iedzīvotāju koncentrēti pilsētu teritorijās, svarīga nozīme ir Komisijas ierosinātajai ES pilsētprogrammai, kas varētu nodrošināt Eiropas mēroga platformu ieinteresēto personu daudzlīmeņu iesaistei.

Lai ieviestu pārdomātas publiskā iepirkuma sistēmas, kuras ir piemērotas 21. gadsimta vajadzībām, ir vajadzīga apņemšanās un apņēmība modernizēt, digitalizēt un profesionalizēt. Skaidri jāvienojas arī par to, kā tiks mērīti panākumi, un ir vajadzīgi precīzi atskaites punkti un progresa uzraudzība. Visu līmeņu iestādes un ieinteresētās personas vislabāk var noteikt savu saistību saturu un līmeni, ņemot vērā, ka iepirkuma sistēmas ir heterogēnas un šo sistēmu attīstības un progresa līmenis dažādās dalībvalstīs atšķiras.