Atveseļošanas pasākumi ir pasākumi, kurus finanšu iestāde veic pati, lai atjaunotu savu ilgtermiņa dzīvotspēju. Nodrošināt piemērotus apstākļus, lai atveseļošanas pasākumi būtu sekmīgi, ir svarīgs politikas mērķis attiecībā uz CCP, jo tiek uzskatīts, ka to nonākšana grūtībās var atstāt ļoti graujošu ietekmi uz finanšu sistēmu kopumā. Tomēr iestādēm, kas rīkojas sabiedrības interesēs, būtu jāpiešķir arī pilnvaras noregulēt CCP, ja šie pasākumi nav sekmīgi vai varētu tikt apdraudēta finanšu stabilitāte. Noregulējuma pasākumi ir ārkārtas pasākumi, ko iestādes varētu veikt, lai ātri pārstrukturētu CCP un nodrošinātu to funkciju nepārtrauktību, kas ir kritiski svarīgas ekonomikai, tādējādi mazinot kaitējumu finanšu sistēmai un ekonomikai kopumā, vienlaikus atlikušajām CCP daļām sākot maksātnespējas procedūru, tādējādi nodrošinot tirgus efektivitāti. Šajā procesā, cik iespējams, izmaksas un zaudējumus sedz CCP īpašnieki un kreditori, nevis nodokļu maksātāji, saskaņā ar to, kā pret tiem attiektos CCP maksātnespējas gadījumā un pilnībā ievērojot Pamattiesību hartu, attiecīgo Eiropas Savienības Tiesas judikatūru un Eiropas Cilvēktiesību konvenciju. Noregulējuma mērķis nav novērst neefektīvu iestāžu nonākšanu grūtībās; tas drīzāk ir vērsts uz to, lai saglabātu iestādes kritiski svarīgās funkcijas, vienlaikus radot iespēju pārējās daļas pienācīgā veidā likvidēt.

CCP jau tiek piemērots labs regulējums, tiem ir stabili resursi, lai tiktu galā ar finansiāliem sarežģījumiem saskaņā ar ETIR, un tiem pagātnē nav bijis liels skaits sarežģījumu vai grūtību, tomēr valdības, iestādes un citi tirgus dalībnieki atzīst problēmas, ko rada to pieaugošā nozīme, novēršot arvien vairāk jauna veida risku. Ņemot vērā to centrālo un pieaugošo nozīmi finanšu tirgos, visi CCP ES ir uzskatāmi par sistēmiskiem.

Lai gan CCP, ņemot vērā to būtisko nozīmi ekonomikā un papildu riskus, ko tie uzņemas, Eiropas Savienībā tiek piemēroti augsti standarti, nav saskaņotu ES noteikumu attiecībā uz maz ticamām situācijām, kad šo standartu ievērošana radītu pārslodzi un CCP saskartos ar tādiem nopietniem sarežģījumiem, kas nav paredzēti ETIR, vai ar nonākšanu smagās grūtībās. Principā grūtībās nonākušiem uzņēmumiem būtu jāpiemēro maksātnespējas procedūra. Tomēr pēdējā krīze skaidri parādīja, ka tādas nozīmīgas finanšu iestādes nonākšana grūtībās, kas ir cieši saistīta ar citām iestādēm finanšu tirgos, var radīt ļoti būtiskas problēmas pārējai finanšu sistēmai un negatīvi ietekmēt izaugsmes izredzes ekonomikā kopumā. Tas ir tāpēc, ka to maksātnespējas rezultātā var tikt krasi ierobežota iestādes ekonomikai kritiski svarīgo funkciju nodrošināšana, izraisot paniku un negatīvas ietekmes izplatīšanos tirgū saistībā ar darījumu partneru un ieguldītāju nedrošību par to aktīviem un pasīviem ieilgušā tiesvedībā. Saskaroties ar šo apdraudējumu finanšu stabilitātei, ko rada, piemēram, uzticēšanās trūkums tirgū, un ņemot vērā vispārējās sabiedrības intereses, valdības bieži ir bijušas spiestas glābt grūtībās nonākušas finanšu iestādes, izmantojot publiskā sektora līdzekļus, lai novērstu šādu situāciju.

Darījumu koncentrācija un izrietošās pozīcijas centrālajos darījumu partneros ļauj veikt savstarpējo ieskaitu minētajām pozīcijām un tādējādi ievērojami samazināt CCP, kā arī tā tīrvērtes dalībnieku un to klientu kopējos riska darījumus. Apmaiņā pret to pozīciju uzņemšanos un savstarpējo ieskaitu CCP iekasē nodrošinājumu (“maržas” veidā un kā iemaksas saistību neizpildes fondā) no tīrvērtes dalībniekiem un to klientiem, lai segtu savas saistības gadījumā, ja viens no tā dalībniekiem nepilda savus pienākumus attiecībā uz CCP. Tā rīkojoties, tie pārvalda finanšu tirgiem raksturīgos riskus (piemēram, darījumu partnera risku, likviditātes risku un tirgus risku) un tādējādi uzlabo finanšu tirgu vispārējo stabilitāti un noturību. Šajā procesā tie kļūst par kritiski svarīgiem finanšu sistēmas punktiem, izveidojot saikni starp dažādiem finanšu dalībniekiem un būtiskā apmērā koncentrējot viņu pakļautību dažādiem riskiem. Tādēļ, lai nodrošinātu, ka šādi riska darījumi tiek pienācīgi aptverti, CCP ļoti būtiska ir efektīva riska pārvaldība un stingra uzraudzība.

Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. pants, kas ļauj pieņemt pasākumus, lai tuvinātu valsts tiesību aktus, kuru mērķis ir iekšējā tirgus izveide un darbība.

Ar šo priekšlikumu saskaņo valstu tiesību aktus par CCP atveseļošanu un noregulējumu, ciktāl tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka centrālajiem darījumu partneriem piemēro līdzīgus instrumentus un procedūras ar mērķi novērst to iespējamos sarežģījumus vai grūtības. Kaut arī pašlaik CCP, kuriem izsniegta atļauja, spēj darboties un sniegt pakalpojumus visā ES, regulējums, ar kuru reglamentē iespējamās krīzes, kas pārsniedz ETIR noteiktās prasības, ir sadrumstalots. Dažas dalībvalstis ir ieviesušas prasības CCP sagatavot ārkārtas situāciju plānus gadījumā, ja tie saskaras ar sarežģījumiem, vai ir ietvērušas CCP plašākos finanšu sektora noregulējuma režīmos, kas galvenokārt ir paredzēti bankām. Neviena dalībvalsts vēl nav izstrādājusi tādu pilnvērtīgu valsts režīmu CCP atveseļošanai un noregulējumam, kas pilnībā atbilstu G20 valstu apstiprinātajiem FSP principiem, tostarp attiecībā uz vajadzību efektīvi koordinēt un pārraudzīt plašāku ietekmi pārrobežu mērogā. Ja netiks ieviests ES līmeņa regulējums, dalībvalstis, visticamāk, nespēs izstrādāt visaptverošus un saderīgus režīmus. Atšķirīgās pieejas, ar kādām CCP un iestādes mazinātu vai novērstu CCP sarežģījumus vai grūtības, nebūtu pilnībā saskaņoti ieplānotas, un tās varētu tikt piemērotas nekonsekventi. Tas varētu apdraudēt kritiski svarīgo funkciju nodrošināšanu tīrvērtes dalībniekiem un klientiem pārrobežu līmenī un radīt plašāka mēroga finanšu nestabilitāti. Tāpēc ir nepieciešama ES līmeņa rīcība, lai pienācīgi nodrošinātu dalībvalstu iestādes ar instrumentiem un pilnvarām, kas visā Savienībā tiktu īstenotas efektīvi, saskaņoti un vienādi.

ES līmeņa rīcība ir nepieciešama arī attiecībā uz CCP, kuriem ir mazāk tiešu pārrobežu saikņu, taču kuru gadījumā saskaņošana mazinātu iespējamās bažas vienlīdzīgu konkurences apstākļu un konkurences jomā, ko radītu potenciālā un faktiskā valstu rīcība CCP grūtību gadījumā. Piemēram, valstu režīmi, kas paredz dažāda līmeņa iespējamo valsts intervenci ar publiskā sektora līdzekļiem, radītu nevienlīdzīgus konkurences apstākļus par labu tiem CCP, kuri atrodas dalībvalstīs, kur ir ticamāka iespēja saņemt atbalstu. Pieredze ar banku nonākšanu grūtībās dažādās dalībvalstīs liecina par to, kā sistēmisku finanšu iestāžu problēmas var sadrumstalot vienoto tirgu atsevišķās valstu ekonomikas zonās. Tirgus uztvere un aizspriedumi par labu vienībām, kuri atrodas jurisdikcijās ar salīdzinoši lielāku valsts atbalstu, var radīt konkurences kropļojumus un apzināti ietekmēt uzņēmumu izmaksas atkarībā no to ģeogrāfiskās atrašanās vietas un dalībvalsts novērotās vēlmes vai vajadzības preventīvi aizsargāt aktīvus, likviditāti vai kapitālu, lai līdz minimumam samazinātu pārrobežu riska darījumus. Kaut arī šāda veida vienotā tirgus sadrumstalotības risks CCP gadījumā nav tik nenovēršams, atšķirīgā uztvere un neskaidrība par dalībvalstu spēju pārņemt kontroli pār grūtībās esošu CCP un to efektīvi noregulēt varētu apdraudēt tirgus dalībnieku uzticību vienotā tirgus darbībai un līdz ar to arī tā integritāti. Patiešām, neskaidrība par to, kā varētu pārvaldīt galveno tirgus infrastruktūru nonākšanu grūtībās, ja nepastāv kopīgi ES noteikumi, ir minēta kā viens no Eiropas kapitāla tirgu integrācijas kavēšanās iemesliem.

CCP piemērojamo prasību saskaņošana uzlabotu vienlīdzīgos konkurences apstākļus ekonomikas dalībniekiem un sekmētu iekšējā tirgus integrāciju. Nodrošinot, ka visām attiecīgajām dalībvalstu iestādēm ir vienādi minimālie instrumenti, lai nodrošinātu sakārtotu CCP atveseļošanu un noregulējumu, un veicinot sadarbību starp iestādēm, lai mazinātu plašāku ietekmi pārrobežu mērogā saistībā ar to sarežģījumiem vai grūtībām, saskaņotais režīms arī uzlabotu finanšu stabilitāti iekšējā tirgū un novērstu situācijas, kad dalībvalstis būtu spiestas rīkoties individuāli un nesaskaņoti attiecībā uz uzņēmējiem, kas veic uzņēmējdarbību to jurisdikcijā.

Tāpēc LESD 114. pants ir atbilstīgais juridiskais pamats.

2.2.Subsidiaritāte

Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. panta 3. punktā noteikto subsidiaritātes principu jomās, kuras nav ekskluzīvā Savienības kompetencē, Savienība rīkojas tikai tad un tiktāl, ciktāl dalībvalstis centrālā vai reģionālā un vietējā līmenī nevar pietiekami labi sasniegt paredzētās darbības mērķus, bet ierosinātās darbības mēroga vai seku dēļ tie ir labāk sasniedzami Savienības līmenī.

ES finanšu tirgi ir atvērti un integrēti. CCP ir spējīgi veikt pārrobežu darbību to apkalpoto tirgu un produktu veidu ietvaros. Šajā procesā tie visā vienotajā tirgū pārrobežu mērogā savieno daudzus finanšu dalībniekus, darījumu partnerus un klientus. Ņemot vērā šo moderno un daudzslāņaino finanšu sektora pārrobežu integrāciju, ir nepieciešams ES mēroga atveseļošanas un noregulējuma režīms, kas atspoguļo darījumdarbības integrācijas līmeni. Pašreizējie instrumenti darbam ar krīzē nonākušiem CCP ir tikai CCP iekšējie noteikumi vai valstu noteikumi, ja tādi ir izstrādāti. Tas nozīmē, ka pastāv potenciāli atšķirīgas pieejas, ar kādām CCP un iestādes mazina vai risina tāda CCP problēmas, kas saskaras ar finansiāliem sarežģījumiem vai ir uz grūtību robežas, kura varētu novest pie ekonomikai kritiski svarīgu funkciju traucējumiem, iekšējā tirgus sadrumstalotības un plašākas finanšu nestabilitātes. Tāda CCP nonākšana grūtībās, kas darbojas ārpus valsts robežām, kā tas ir vairumā gadījumu, visticamāk, dažādā mērā ietekmētu finanšu tirgu stabilitāti dalībvalstīs, kurās tas darbojas. Tikai ES ar mēroga rīcību var nodrošināt, ka CCP un to tīrvērtes dalībniekiem (kas var atrasties no CCP atšķirīgās dalībvalstīs) piemēro atbilstīgu un efektīvu intervenci, lai koordinēti un saskaņoti mazinātu vai novērstu krīzes situāciju. Tādēļ, lai sasniegtu šos mērķus Savienības mērogā un dalībvalstu līmenī, Savienībai būtu lietderīgi izstrādāt nepieciešamo tiesisko regulējumu.

2.3.Proporcionalitāte

Saskaņā ar proporcionalitātes principu Savienības rīcības saturs un veids ir samērīgs ar Līgumu mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Grūtībās esošam CCP kā jebkuram citam uzņēmumam principā būtu jāpiemēro maksātnespējas procedūra. Tomēr CCP ir centrālas finanšu infrastruktūras, kas ir savstarpēji cieši saistītas un kas centralizē risku neskaitāmiem finanšu dalībniekiem. Tādējādi, liedzot šiem dalībniekiem CCP sniegtos kritiski svarīgos pakalpojumus, var rasties nopietnas sekas attiecībā uz finanšu stabilitāti un ekonomiku kopumā. Lai to mazinātu, ir pamatoti pieprasīt atbilstošus ārkārtas situāciju plānus sakārtotai atveseļošanai un noregulējumam un piešķirt iestādēm noregulējuma pilnvaras, lai vajadzības gadījumā tās ātri pārstrukturētu savu darbību.

Tā kā atsevišķa CCP grūtību sistēmisko nozīmi nevar pilnīgi droši noteikt iepriekš, ierosinātais režīms principā būtu jāpiemēro visiem CCP, neatkarīgi no to lieluma un sarežģītības. Lielākā daļa CCP, kas veic uzņēmējdarbību ES, sniedz pakalpojumus tīrvērtes dalībniekiem un klientiem visā ES, un daži to dara ārpus ES, un tādējādi to sarežģījumi vai grūtības varētu būt jūtama visā pasaulē. Līdz ar to atveseļošanas un noregulējuma plāni būtu jāizstrādā atbilstīgi katra CCP raksturīgajam riska profilam. Ja iestāde īsteno ārkārtas pasākumus, lai saglabātu finanšu stabilitāti un aizsargātu nodokļu maksātājus, tam arī vienmēr vajadzētu būt pilnībā pamatotam un samērīgam, nepārsniedzot to, kas ir nepieciešams mērķa sasniegšanai, un atbilstīgi Pamattiesību hartai Eiropas Savienības Tiesas interpretācijā attiecībā uz jebkādiem īpašumtiesību ierobežojumiem, ko to pilnvaras var radīt. Visbeidzot, tie būtu jāveic tādā veidā, lai nodrošinātu, ka pret skartajām ieinteresētajām personām neizturas sliktāk kā gadījumā, ja CCP nebūtu noregulēts, taču tām piemērotu turpmākas iespējamas darbības saskaņā ar CCP darbības noteikumiem attiecībā uz zaudējumu sadali vai maksātnespēju.

2.4.Juridiskā instrumenta izvēle

LESD 114. pants ļauj pieņemt tiesību aktus gan regulas, gan direktīvas formā. Regula tiek pieņemta turpmāk minēto iemeslu dēļ.

Pirmkārt, regula vislabāk papildinātu un attīstītu pieeju, ko ieviesa ar ETIR, kurā ir paredzētas prasības attiecībā uz CCP prudenciālā regulējuma jomā. Jaunās prasības centrālajiem darījumu partneriem noteikt visaptverošus atveseļošanas mehānismus pamatojas uz ETIR mērķiem un noteikumiem, lai nodrošinātu, ka CCP ir noturīgi. Minēto prasību izklāstīšana citā juridiskā formā (proti, direktīvā) nebūtu saderīga un liktu dalībvalstīm pieņemt tiesību aktus konkrētā tādas jomas daļā, ko citādi reglamentē tieši piemērojami ES tiesību akti. Noteikumi, kas paredz iestādēm mērķtiecīgas pilnvaras un instrumentus, lai vajadzības gadījumā veiktu efektīvu un sakārtotu noregulējumu ar mērķi saglabāt finanšu stabilitāti, ja ETIR noteiktās prasības un atveseļošanas mehānismi nav sekmīgi, vairs neattiecas uz to, lai padziļinātu CCP darbības turpināšanas noturību, bet ir saistīti ar to kritiski svarīgo funkciju dzīvotspējas nodrošināšanu tādā veidā, lai šo funkciju darbība (tajā pašā juridiskajā personā vai citā formā) arī turpmāk atbilstu ETIR prasībām un mērķiem. Līdz ar to noteikumi, kas reglamentē to, kā šo mērķi sasniegt, būtu jāformulē tādā pašā juridiskajā formā, kā tas ir ETIR gadījumā.

Otrkārt, ar regulu iestādēm tiktu vislabāk sniegta vienota pieeja un vienotu noteikumu kopums un tiktu novērstas atšķirības starp valstu noteikumiem un iespējamā juridiskā nenoteiktība, kas varētu rasties jo īpaši pārrobežu situācijās, kā minēts iepriekš. Tas attiecīgā gadījumā arī veicinātu starptautisku sadarbību, un atvieglotu darījumu veikšanu ar ES un ES iekšienē, jo Eiropas Savienībā būtu vienāda sistēma. Turklāt, ņemot vērā ietekmi, ko ES CCP nonākšana grūtībās varētu atstāt uz finanšu sistēmu visās ES dalībvalstīs, šāds vienots režīms samazinātu jebkādu nelabvēlīgu nenoteiktību par nosacījumiem, kādos šāda nonākšana grūtībās risinātu attiecīgās CCP iestādes dažādās dalībvalstīs, palīdzot nomierināt tirgus, kas nonākuši spriedzes apstākļos.

Treškārt, saistībā ar CCP darījumdarbības modeļiem kopumā tiek uzskatīts, ka CCP nonākšanas grūtībās iespēja ir daudz mazāka nekā bankām. Pretstatā dažāda lieluma un riska profila bankām, kuru nonākšana grūtībās var iestāties dažādos scenārijos, radot dažāda mēroga sekas un līdz ar to radot vajadzību pēc plašāka apjoma noregulējuma instrumentiem (un atkāpēm), CCP nonākšana grūtībās, visticamāk, notiktu iepriekš zināmu iemeslu (tīrvērtes dalībnieku saistību neizpildes vai smagu darbības traucējumu) dēļ, un to var pārvaldīt ar konkrētāku instrumentu kopumu. Tādēļ šāda ierobežotāka piemērojamība un nepieciešamība paredzēt vairāk iespēju nozīmē, ka mērķus var labāk īstenot ar regulu, lai gan ir vajadzīga noteikta elastība, lai iestādes varētu reaģēt uz konkrētā gadījuma apstākļiem.

Visbeidzot, salīdzinājumā ar ES bankām ES CCP pārstāv daudz mazāku skaitu vienību, un CCP korporatīvās struktūras un veids, kā tie sniedz pārrobežu pakalpojumus, atšķiras no pārrobežu banku grupu pakalpojumiem. Pēdējā gadījumā meitasuzņēmumus un filiāles bieži izveido dažādās jurisdikcijās, lai apkalpotu klientus, iegādātos aktīvus, iegūtu līdzekļus u.tml., kas pamato lielāku jutību attiecībā uz vietējiem tiesību aktiem, īstenojot noregulējuma lēmumus. CCP gadījumā pakalpojumu sniegšana nav tik izkliedēta, tā notiek centralizēti no vienas jurisdikcijas uz citām, bez meitasuzņēmumu vai filiāļu starpniecības. Tādējādi priekšrocība ir regulas pieņemšanai, lai nodrošinātu lēmumu vienādu izpildi dažādās jurisdikcijās.

3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

3.1.Apspriešanās ar ieinteresētajām personām

Sabiedriskā apspriešana par iespējamo atveseļošanas un noregulējuma režīmu nebanku iestādēm notika no 2012. gada 5. oktobra līdz 28. decembrim. Tajā tika uzdoti jautājumi par atveseļošanas un noregulējuma režīmu galvenokārt saistībā ar CCP, centrālajiem vērtspapīru depozitārijiem un apdrošināšanas sabiedrībām. Tika saņemtas 67 atbildes.