Ņemot to vērā un ar nosacījumu, ka dalībvalstis panāk vienošanos, ir iespējas izstrādāt kopīgus budžeta instrumentus ES līmenī, kas var sekmēt eurozonas stabilitāti un arī nākt par labu ES kopumā. Lai nodrošinātu to veiksmīgu darbību un efektivitāti, kā arī lai maksimāli palielinātu to lietderību nodokļu maksātājiem, šiem instrumentiem ir jābūt izstrādātiem, nodrošinot pilnīgu sinerģiju ar citiem budžeta instrumentiem plašākā Savienības satvarā. Turklāt turpmāk Eiropas Stabilizācijas mehānisms (“ESM”) vai tā tiesību pārņēmējs — Eiropas Monetārais fonds — varētu uzņemties lomu, lai atbalstītu makroekonomisko stabilizāciju, ja to vēlas eurozonas dalībvalstis, kas ir tā akcionāri.

Saskaņā ar Finanšu regulā izklāstītajiem nosacījumiem ES ir pilnvarota aizņemties un aizdot, lai sniegtu finansiālo palīdzību. Tas jo īpaši attiecas uz to aizdevumu pārvaldību, kas paredzēti maksājumu bilances mehānismā, kura mērķis ir atbalstīt dalībvalstis, kas nav eurozonas dalībnieces, gadījumos, kad tām ir grūtības saistībā ar to maksājumu bilanci. Tāpat tas attiecas arī uz aizdevumiem, kas izsniegti Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisma ietvaros. Tā kā iegūtie līdzekļi un attiecīgie aizdevumi ir kompensējošas darbības, tie tieši neietekmē ES budžetu, ja vien saņēmējas dalībvalstis pilda savus pienākumus.

Ekonomiskās un monetārās savienības padziļināšanai nepieciešama atsevišķu dalībvalstu apņēmīga rīcība un pienācīgs atbalsts no ES budžeta un politikas koordinēšanas instrumentiem. Šī stabilizācijas funkciju izveide ir viena no idejām par to, kā labāk izmantot ES budžetu, lai stiprinātu mūsu savstarpēji atkarīgo valstu ekonomiku noturību un tādējādi veicinātu ekonomisko un sociālo kohēziju. Progress, ko eurozonas valstis un ārpus tās esošās valstis ir panākušas reformu īstenošanā un attīstībā, nāks par labu visiem.

No EMS padziļināšanas labumu gūs gan eurozona, gan ES kopumā. Integrētāka un efektīvāka eurozona radīs papildu stabilitāti un labklājību visā ES, tajā pašā laikā nodrošinot, ka Eiropas ekonomikas ietekme tiek ņemta vērā pasaules mērogā. Stabilizācijas funkcijas, kas ir viens no Komisijas paziņojumā izklāstītajiem jaunajiem budžeta instrumentiem, mērķis ir risināt dažas konkrētas eurozonas dalībvalstu vajadzības un arī to dalībvalstu vajadzības, kuras ir ceļā uz eurozonu un kuras piedalās LESD 140. panta 1. punktā minētajā valūtas kursa mehānismā, vienlaikus paturot prātā viņu kā ES dalībvalstu vajadzības un gaidas plašākā mērogā. To mērķis ir arī maksimāli palielināt sinerģiju starp pašreizējiem un nākotnes instrumentiem, ar kuriem Komisija nāks klajā 2018. gada maijā un kuri būs daļa no Komisijas priekšlikumiem ES daudzgadu finanšu shēmai laikposmam pēc 2020. gada.

Eiropas pievienotā vērtība ir centrālais temats diskusijās par Eiropas publiskajām finansēm. ES resursi būtu jāizmanto, lai finansētu Eiropas sabiedriskos labumus. Tādi labumi nāk par labu ES kopumā, un tos nevar efektīvi nodrošināt neviena no dalībvalstīm viena pati. Saskaņā ar subsidiaritātes principu un proporcionalitātes principu ES būtu jārīkojas, ja tā piedāvā labāku atdevi no katra nodokļu maksātāja euro salīdzinājumā ar rīcību, kas veikta valstu, reģionālā vai vietējā līmenī vien.

Ekonomiskās un monetārās savienības (EMS) un to dalībvalstu, kas ir ieviesušas euro, ekonomiskajai stabilitātei ir Savienības mēroga dimensija. Eurozonas dalībvalstis ekonomiski ir cieši savstarpēji saistītas. Būtu jāizvairās no tā, ka ekonomiskie satricinājumi un ievērojama ekonomiskā lejupslīde padziļina un paplašina spriedzes situācijas, negatīvi ietekmējot ekonomisko un sociālo kohēziju. Tomēr, ņemot vērā EMS struktūru ar centralizētu vienotu monetāro politiku, bet decentralizētu fiskālo politiku valstu līmenī, eurozonas dalībvalstis nav pietiekami spējīgas absorbēt lielus asimetriskus satricinājumus. Ir jāpastiprina instrumentu pieejamība gadījumos, kad EMS saskaras ar būtiskām problēmām lielu ekonomisko traucējumu gadījumos atsevišķās dalībvalstīs. Lai gan dalībvalstis, kas nav eurozonas dalībnieces, joprojām ir atbildīgas par savu valsts monetāro un valūtas kursa politiku, tās dalībvalstis, kas paredzamā nākotnē ieviesīs euro un piedalās valūtas kursa mehānismā (VKM II), pildot savus pienākumus attiecībā uz ekonomiskās un monetārās savienības izveidi, de facto ir arī ierobežotas valūtas kursa un monetārās politikas ziņā. Finanšu un turpmākā ekonomikas krīze eurozonā ir apliecinājusi stingrus ierobežojumus automātisko fiskālo stabilizatoru darbībai un diskrecionāriem fiskālās politikas pasākumiem valstu līmenī, pat dalībvalstīs ar zemu valdības parāda līmeni un šķietami stabilām publiskām finansēm. Tā rezultātā ir izveidojies prociklisks fiskālās politikas modelis, kas ir kaitējis publisko finanšu kvalitātei un jo īpaši publiskajām investīcijām. Notikumu secība arī liecina, ka vienotajai monetārajai politikai var būt pārāk liela nozīme, lai smagos ekonomiskos apstākļos nodrošinātu stabilizāciju. Šie apsvērumi norāda uz nepieciešamību Savienības līmenī izveidot kopēju instrumentu, lai absorbētu šādus satricinājumus nolūkā izvairīties no makroekonomiskā snieguma atšķirību palielināšanās, kas apdraud ekonomisko un sociālo kohēziju starp eurozonas dalībvalstīm un arī dalībvalstīm, kuras nav eurozonas dalībnieces un kuras piedalās valūtas kursa mehānismā (VKM II).

Saskaņā ar ierosināto regulu EISF instruments ir saderīgs ar citiem kohēzijas politikas instrumentiem. Instruments papildina programmas, ko Savienība atbalsta no Eiropas Reģionālās attīstības fonda, Kohēzijas fonda, Eiropas Sociālā fonda, Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai un kuras pēdējos gados veidoja vairāk nekā pusi no kopējām publiskajām investīcijām, tādējādi lielā mērā stiprinot ekonomiskā un sociālā stāvokļa izlīdzināšanas procesu reģionos un valstīs visā ES. Šajā ziņā jānorāda, ka, ar Kopīgo noteikumu regulu ieviešot ex ante un makroekonomiskos nosacījumus, ir izveidota arī lielāka saikne starp Eiropas pusgada prioritātēm un programmām, ko Savienība atbalsta no Eiropas Reģionālās attīstības fonda, Kohēzijas fonda, Eiropas Sociālā fonda, Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai. Līdzīgi nosacījumi nosaka tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar EISF instrumentu. Turklāt EISF instruments arī papildina citus ES līmeņa instrumentus, kas var īpaši palīdzēt mazināt ekonomiskos satricinājumus valstu vai vietējā līmenī, piemēram, Eiropas Savienības Solidaritātes fondu, kurš sniedz finansiālu palīdzību dalībvalstīm/reģioniem, kurus skārušas lielas katastrofas; kā arī Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondu, no kura tiek sniegts atbalsts cilvēkiem, kas atlaisti tādēļ, ka ir notikušas lielas strukturālas izmaiņas pasaules tirdzniecības modeļos, vai arī globālās ekonomikas un finanšu krīzes dēļ.

Šajā priekšlikumā ir paredzēts, ka tas būs piemērojams no 2021. gada 1. janvāra, un tas tiek iesniegts 27 dalībvalstu Savienībai atbilstoši Eiropadomes 2017. gada 29. martā saņemtajam Apvienotās Karalistes paziņojumam par nodomu izstāties no Eiropas Savienības un Euratom, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību 50. pantu.

Ierosinātajai regulai ir pievienots starpvaldību nolīguma projekts, lai dalībvalstis savstarpēji vienotos par to valstu iemaksu pārvedumu, ko aprēķina, pamatojoties uz monetāro ienākumu īpatsvaru, kas piešķirts to valstu centrālajām bankām Stabilizācijas atbalsta fondā, kurš izveidots saskaņā ar regulu. Šā fonda galvenais mērķis, ko nodrošina ar valstu iemaksām, ir finansēt procentu likmes subsīdijas, ko dalībvalstīm ir tiesības saņemt. Šādas procentu likmes subsīdijas sedz 100 % no aizdevumu procentu izmaksām.

Šīs ierosinātās regulas mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un tādējādi rīcības mēroga dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī saskaņā ar LES 5. panta 3. punktu.

•Proporcionalitāte

Priekšlikuma mērķis ir atbalstīt publiskās investīcijas, lai stiprinātu kohēziju dalībvalstīs, kuras saskaras ar lielu asimetrisku satricinājumu. Tajā izklāstīts racionalizēts satvars finansiālās palīdzības sniegšanai aizdevumu un procentu likmes subsīdijas veidā. Šis instruments ir papildu līdzeklis esošajiem Savienības instrumentiem, ar kuriem finansē darbvietas, izaugsmi un investīcijas, valstu fiskālajai politikai, kā arī finansiālajai palīdzībai krīzēs, piemēram, EFSM un ESM. Pēc tam, kad ir izpildīti skaidri noteikti atbilstības un aktivizēšanas kritēriji, kā arī kritērijs, kas nosaka publisko investīciju, kuras būtu jāatbalsta, lēmumu pieņemšanas procedūra, Komisijai ļauj racionāli un ātri mobilizēt un izmaksāt atbalstu. Vienlaikus priekšlikums nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu mērķi novērst lielu asimetrisku satricinājumu, atbalstot publiskās investīcijas. Jebkuram atbalstam, ko sniedz saskaņā ar ierosināto instrumentu, piemēro stingrus atbilstības kritērijus, pamatojoties uz lēmumu un ieteikumu ievērošanu saskaņā ar Savienības fiskālo un makroekonomisko uzraudzības satvaru un skaidri noteiktiem aktivizēšanas kritērijiem, pamatojoties uz divkāršu nodarbinātības slieksni. Turklāt saņēmējai dalībvalstij ir pienākums izmantot saņemto atbalstu attiecināmajām publiskajām investīcijām Kopīgo noteikumu regulas politikas mērķu atbalstam. Ir paredzēts kontroles un korektīvais mehānisms. Aizdevumu un procentu likmes subsīdiju summu nosaka, pamatojoties uz formulu, kurā pienācīgi ņemts vērā attiecināmo publisko investīciju maksimālais līmenis, ko var atbalstīt, un liela asimetriska satricinājuma smagums. Turklāt nolūkā nodrošināt, lai pēc iespējas vairāk dalībvalstu varētu pretendēt uz aizdevuma atbalstu saskaņā ar šo instrumentu, ir noteikts robežlielums, kas ir ES budžeta atlikušo pieejamo līdzekļu funkcija. Procentu likmes subsīdijas sedz procentu izmaksas, kas dalībvalstīm radušās par aizdevumiem, kuri saņemti saskaņā ar šo instrumentu. Visbeidzot, lai palielinātu publisko investīciju ietekmi un potenciālo atbalstu saskaņā ar šo shēmu, ir paredzēts process, kura mērķis ir uzlabot dalībvalstu publisko investīciju sistēmu un prakses kvalitāti.

•Juridiskā instrumenta izvēle

Šis tiesību akts ir regula, jo ar to tiek izveidots jauns instruments, kas veicina makroekonomisko stabilizāciju, un tam jāuzliek saistības kopumā un jābūt tieši piemērojamam visās dalībvalstīs.

3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

•Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana

Ierosinātā mehānisma novērtējums galvenokārt balstījās uz iekšējiem ekspertu atzinumiem. Lai novērtētu stabilizācijas funkcijas vai apdrošināšanas mehānisma iespējamo darbību, tika veiktas simulācijas, pamatojoties uz iepriekšējiem datiem (1985.–2017. gads). Šī pieeja atbilst standartiem attiecīgajā literatūrā (Carnot et al., 2017; Arnold et al., 2018; Claveres un Stráský, 2018). stabilizācijas funkcijas un apdrošināšanas mehānisma radītā stabilizācijas ietekme ir novērtēta, izmantojot makroekonomiskā modeļa simulācijas (modelis “QUEST”, ko izstrādājusi Komisija un kas tiek bieži izmantots, lai novērtētu politikas reformu ietekmi). Rezultāti ir saskaņā ar līdzīgu projektu, ko īstenoja SVF (Arnold et al., 2018). Vispārīgāk runājot, tika pienācīgi ņemta vērā attiecīgā literatūra ekonomikas un politikas jomā par stabilizācijas funkcijas pamatojumu. Tika ņemtas vērā arī Savienības līmenī notiekošās diskusijas.

•Ietekmes novērtējums

Šo priekšlikumu pamato ietekmes novērtējums. Regulējuma kontroles padome 2018. gada 27. aprīlī par to sniedza pozitīvu atzinumu ar atrunām. [inclusion of hyperlink to opinion of RSB necessary] Regulējuma kontroles padomes izvirzītie jautājumi tika aplūkoti dienestu darba dokumenta ietekmes novērtējuma pārskatītajā redakcijā [inclusion of hyperlink to opinion of RSB necessary]. Tika sīkāk izstrādāts galvenā politikas risinājuma apraksts un mijiedarbība ar citiem instrumentiem, tostarp tā struktūra un finansēšanas kārtība. Secinājumus par vēlamo risinājumu ir izklāstīts sīkāk. Dienestu darba dokumenta ietekmes novērtējuma īpašajā pielikumā sīkāk izklāstīti grozījumi, kas izdarīti pēc Regulējuma kontroles padomes atzinuma.

Papildus 1. risinājumam — status quo — ietekmes novērtējumā tika izskatīti trīs politikas risinājumi stabilizācijas funkcijai:

2. risinājums atbilst aizņēmuma un aizdevuma shēmai, kas vērsta uz publiskajām investīcijām. Centrālais aģents, t. i., Eiropas Savienība, nodrošinātu aizdevumus kopā ar ierobežotām dotācijām dalībvalstīm, kuras skar lieli satricinājumi, lai saglabātu publisko investīciju darbības. Tas galvenokārt atbilst Komisijas priekšlikumam attiecībā uz Eiropas Investīciju stabilizācijas funkciju.

3. risinājums ir apdrošināšanas mehānisms. Fondā tiktu uzkrātas regulāras iemaksas vai pašu resursi, īpaši parastos un labvēlīgos ekonomiskos apstākļos. Ja kādu dalībvalsti skar liels satricinājums, tā saņemtu atbalstu maksājumu/dotāciju veidā. Lai nodrošinātu ticamu un nepārtrauktu darbību, visticamāk būtu nepieciešama ierobežota aizņemšanās spēja.

4. risinājums ir īpašs eurozonas budžets. Kopējais budžets nebūtu galvenokārt vērsts uz ekonomikas stabilizāciju, bet drīzāk uz Eiropas sabiedrisko labumu nodrošināšanu. Tomēr paļaušanās uz cikliskiem ieņēmumiem (piemēram, uzņēmumu ienākuma nodokli) un pretcikliskiem izdevumiem (piemēram, bezdarbnieka pabalstiem) veicinātu makroekonomisko stabilizāciju, izmantojot automātiskus stabilizatorus ES līmenī. Turklāt varētu paredzēt diskrecionārus elementus, kas varētu vēl vairāk veicināt stabilizācijas īpašības.

Eiropas Investīciju stabilizācijas funkcija (2. risinājums) palīdzētu sasniegt kohēzijas mērķi, piedāvājot finansēšanas atbalstu liela asimetriska satricinājuma gadījumā, kas ietekmē dalībvalsti. Šis atbalsts būtu vērsts uz publiskajām investīcijām prioritārajās nozarēs un tam būtu jāpiemēro ekonomiskie sliekšņa un atbilstības nosacījumi. Atbalsta nodrošināšana sniegs spēcīgu stimulu aizsargāt galvenās publiskās investīcijas un tādējādi atbilstošā līmenī saglabās izdevumus, kas ir būtiski ekonomikas izaugsmei nākotnē. Šāda shēma varētu veicināt rezultātus, kas ir skaidrā pretstatā iepriekšējai krīzei dažās valstīs, kurās publiskās investīcijas tikušas ievērojami samazinātas. Makroekonomiskās stabilizācijas ietekmi šajā risinājumā ierobežo tas, ka atbalsts tiek sniegts aizdevuma veidā. Saskaroties ar lielu satricinājumu, attiecīgajai dalībvalstij joprojām nāktos saskarties ar kompromisu starp atbalsta pasākumiem, izmantojot deficīta izdevumus, un valdības parāda pieauguma kontroli. Tomēr šis kompromiss tiktu mīkstināts, jo dalībvalstij būtu pieejams lētāks finansējums nekā tirgū. Turklāt ES finansējuma piešķiršana var raidīt spēcīgu signālu tirgus dalībniekiem, kurš var kalpot par katalizatoru, kas nepieciešams, lai izvairītos no tirgus piekļuves zaudējuma un vērienīgas finanšu korekcijas programmas. Šis risinājums atbilst prasībai neveikt pastāvīgus pārvedumus, proti, aizdevumi paši par sevi ir pagaidu atbalsts, un attiecīgajai dalībvalstij ir juridisks pienākums tos atmaksāt. Šis nosacījums ir īpaši svarīgs. Šajā posmā ieinteresēto personu viedoklis par stabilizācijas funkcijas nepieciešamību un formu nav vienots, īpaši ņemot vērā bažas par pārrobežu neitralitāti. Tādējādi vismaz tuvākajā nākotnē 2. risinājums ir politiski reālistiskāks.

Ņemot vērā ekonomiskos sliekšņa un atbilstības nosacījumus, apdrošināšanas mehānisms (3. risinājums) nodrošinātu ievērojamus maksājumus liela asimetriska satricinājuma gadījumā, kas ietekmē dalībvalsti. Šīs “apdrošināšanas atlīdzības izmaksas” būtiski mazinātu tādu īstermiņa kompromisu starp atbalsta darbībām un parāda un deficīta pieauguma kontroli, ar ko saskartos attiecīgā dalībvalsts. Tādējādi minētas “apdrošināšanas atlīdzības izmaksas” papildinātu valstu automātiskos stabilizatorus nelabvēlīgos apstākļos. Tās veicinātu gludākas un pretcikliskākas fiskālās politikas īstenošanu visā ciklā, kas labvēlīgi ietekmētu arī valstu publisko finanšu kvalitāti un ļautu izvairīties no kāpumiem un kritumiem publiskajās investīcijās. Atkarībā no tā parametrizācijas attiecīgais risinājums var piedāvāt spēcīgu pieprasījuma stabilizācijas ietekmi (pat ierobežotai iemaksu summai). Tomēr 3. risinājums ir salīdzinoši sarežģīts, lai to saskaņotu ar pārrobežu neitralitātes mērķi, jo dažas dalībvalstis varētu biežāk saņemt “apdrošināšanas atlīdzības izmaksas” nekā citas, piemēram, tāpēc, ka to ekonomiskie cikli ir svārstīgāki. Daži uzbūves elementi varētu būt svarīgi, lai uzlabotu valsts neitralitātes mērķi, piemēram, lielākas iemaksas labvēlīgos apstākļos (kas nodrošinātu to, ka svārstīgās ekonomikas veic lielākas iemaksas, paātrinot rezervju izveidi), un pieredzes novērtējuma veids (iemaksas modulētas kā agrākas izmantošanas funkcijas). Tomēr šajā posmā šķiet, ka ieinteresēto personu atbalsts šim risinājumam ir neviennozīmīgs, jo dažas no tām uzskata, ka tas ir saistīts ar pārāk daudziem riskiem un sniedzas pāri samērīgai atbildei uz risināmajām problēmām.

Eurozonas budžets (4. risinājums) veicinātu lielu satricinājumu stabilizēšanu atbilstoši automātiskajām svārstībām minētā budžeta ieņēmumu un/vai izdevumu ciklā. Šā mehānisma efektivitāte ir atkarīga no budžeta struktūras cikliskās jutības un tā lieluma. 4. risinājuma ietekme nedaudz pārsniegtu stabilizācijas funkcijas nodrošināšanu, jo pilnvērtīgs budžets nozīmē, ka sadales pilnvaras ieņēmumu un izdevumu pusē tiek novirzītas no valstu uz Eiropas līmeni (papildus pašreizējam ES budžetam). Tādēļ šāda budžeta izveidei būtu vajadzīga stingra politiskā griba un vienprātība. Lai novērtētu šāda budžeta saturu un palielinātu tā politisko pieņemamību, būtu jāpievēršas turpmākām pārdomām un diskusijām.

Jāatzīmē, ka dažādi politikas risinājumi nav savstarpēji izslēdzoši, un tos var kombinēt. Šajā posmā vēlamais risinājums ir Eiropas Investīciju stabilizācijas funkcija (2. risinājums). Tas sniegtu būtisku ieguldījumu to mērķu sasniegšanā, kas izklāstīti ietekmes novērtējuma ziņojuma 4. sadaļā. Komisija to ir saglabājusi kā daļu no tās priekšlikuma. Apdrošināšanas mehānisms (3. risinājums) var nodrošināt ļoti efektīvas stabilizācijas īpašības un, ja tas ir labi izstrādāts, tas var būt saskaņā ar valsts neitralitāti, bet ir jāpievēršas turpmākām pārdomām un diskusijām, lai novērtētu tā dzīvotspēju un palielinātu tā politisko pieņemamību. Apdrošināšanas mehānisms būtiski stiprinātu EMS struktūru un tādējādi būtu ļoti vērtīgs. Lai gan Komisija šajā posmā neiesniedz oficiālu priekšlikumu, apdrošināšanas mehānisms būtu jāuzskata par stabilizācijas funkcijas daļu, kas veido paketi, kura pilnveido un papildina 2. risinājumu. Šāda pakete izveidotu konsekventu kopumu, kas ļauj nodrošināt ievērojamu stabilizāciju. 4. risinājums var piedāvāt zināmas stabilizācijas īpašības, kuru apmērs lielā mērā ir atkarīgs no budžeta lieluma un struktūras, tomēr, lai novērtētu šāda budžeta saturu un palielinātu tā politisko pieņemamību, būtu jāpievēršas turpmākām pārdomām un diskusijām.