C 222/28

Grozītās produkta specifikācijas publikācija, ko pēc maznozīmīga grozījuma apstiprināšanas publicē saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta otro daļu

(2021/C 222/08)

Eiropas Komisija ir apstiprinājusi šo maznozīmīgo grozījumu saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 664/2014 (1) 6. panta 2. punkta trešo daļu.

Ar šā maznozīmīgā grozījuma apstiprināšanas pieteikumu var iepazīties Komisijas datubāzē eAmbrosia.

PRODUKTA SPECIFIKĀCIJA GARANTĒTU TRADICIONĀLO ĪPATNĪBU GADĪJUMĀ

“KALAKUKKO”

ES Nr.: TSG-FI-0013-AM01 – 2020. gada 22. jūnijā

Dalībvalsts: Somija

1. Reģistrējamais nosaukums

“Kalakukko”

2. Produkta veids [norādīts XI pielikumā]

2.24. grupa. Maize, mīklas izstrādājumi, kūkas, konditorejas izstrādājumi, cepumi un citi maizes un konditorejas izstrādājumi

3. Reģistrācijas pamatojums

3.1. Produkts:

☒ iegūts ar minētajam produktam vai pārtikas produktam paredzētajai tradicionālajai praksei atbilstošu ražošanas veidu, pārstrādi vai sastāvu;

☐ ražots no tradicionāli izmantotām izejvielām vai sastāvdaļām. Tradicionāli “Kalakukko” ir pildīta rudzu maize, ko pagatavo, zivs un cauraugušās cūkgaļas pildījumu ietinot rudzu maizes mīklā, kura cepšanas procesā izveido blīvu un biezu garozu. Mīklas malas uzloka virs pildījuma. Zivi un speķi cep tradicionālā veidā – cepeškrāsnī samērā ilgu laiku uz lēnas uguns, izmantojot cepeškrāsns atlikušo siltumu. Gatava maize pēc formas var būt apaļa, ovāla vai iegarena.

3.2. Nosaukums:

☒ ir tradicionāli lietots attiecībā uz īpašo produktu;

☐ identificē produkta tradicionālo raksturu vai specifiskās iezīmes. Vispirms “Kalakukko” īslaicīgi cep augstā temperatūrā, lai klaipam tādējādi izveidotos blīva garoza. Garoza veido apvalku, kurā zivs un speķa pildījums var turpināt sutināties uz lēnas uguns, kļūstot sulīgs un maigs. Tā kā “Kalakukko” nav ātrbojīgs ēdiens, to iecienīja tālu no mājām strādājošie somu mežstrādnieki un lauksaimnieki, kuri to ņēma līdzi pusdienām. Maize labi saderēja ar pildījumu, un tādējādi ēdiens bija sātīgs. “Kalakukko” tradīcija aizsākās viduslaikos Savo un Karēlijā. Vārds “kalakukko” apzīmēja šādā veidā pagatavotu ēdienu ar rudzu mīklas apvalku.

4. Apraksts

4.1. Ar 1. punktā minēto nosaukumu apzīmētā produkta apraksts, tostarp tā galvenās fizikālās, ķīmiskās, mikrobioloģiskās vai organoleptiskās īpašības, kas ir produkta specifikas pamatā (šīs regulas 7. panta 2. punkts)

“Kalakukko” ir cepts produkts, kuram ir apaļa, ovāla vai iegarena forma. Tam ir blīva, samērā bieza rudzu mīklas garoza, kas veidojas pēc īslaicīgas cepšanas karstā cepeškrāsnī, mīklai sacietējot un kļūstot stingrākai. Garoza veido apvalku, kurā zivs un cauraugušās cūkgaļas pildījums sākotnēji augstā temperatūrā, pēc tam uz lēnas uguns sutinās, līdz kļūst sulīgs un maigs. Pārvadāšanas, uzglabāšanas un pārdošanas laikā klaipa biezā garoza saglabā pildījuma sulīgumu, turklāt vēlāk garoza pasargā pildījumu no mikroorganismiem. Maizes apvalks labi sader ar pildījumu, un tādējādi “Kalakukko” ir pilnvērtīga maltīte.

Mīklu izveltnē apaļā, ovālā vai iegarenā formā, vidū kompaktā kaudzītē uzliek zivi, kuru pārklāj ar cauraugušās cūkgaļas šķēlēm. Mīklas malas uzloka virs pildījuma. Visi šie posmi ir produkta tradicionālās pagatavošanas noteicošie elementi.

4.2. Apraksts (vajadzības gadījumā ar norādījumiem par izmantoto izejvielu vai sastāvdaļu raksturu un īpašībām) par ražošanas metodi, kas jāievēro ar 1. punktā minēto nosaukumu apzīmētā produkta ražotājiem, un par produkta sagatavošanas metodi (šīs regulas 7. panta 2. punkts)

Produkta pagatavošanā ir divi atsevišķi posmi: mīklas pagatavošana un pildījuma pagatavošana.

Mīklas pagatavošana

Miltus sajauc (izmanto galvenokārt rudzu miltus un nedaudz kviešu miltu, var pievienot arī auzu miltus un/vai miežu miltus). Uzmanīgi pielej ūdeni, rūpējoties, lai mīkla nepaliktu pārāk drupana. Pievieno sāli un sviestu vai margarīnu. Mīklai uz 1 kg miltu nepieciešami aptuveni 80–100 g sviesta vai margarīna. Mīklu izveltnē aptuveni 1,5 cm biezumā, veidojot to apaļā, ovālā vai iegarenā formā 15 līdz 50 cm diametrā, malām jābūt nedaudz plānākām. Izveltnētās mīklas vidū var uzkaisīt rudzu miltus, lai pildījums nesulotos cauri mīklai.

Pildījums

Pildījumam izmanto nomazgātas un nosusinātas zivis (asaris, repsis, rauda, salaka vai lasis). Zivīm var uzkaisīt sali, bet to var arī nedarīt. Mīklas vidū kompaktā kaudzītē saliek veselas zivis vai zivju filejas. Katrai zivs kārtai uzber sāli un pievieno sviestu/margarīnu pēc garšas. Tad zivju pildījumu pārklāj ar cauraugušās cūkgaļas šķēlēm, kurām uzkaisa sāli pēc garšas.

Nākamais posms ir “Kalakukko” mīklas apvalka aizdarīšana. Mīklas malas no abām pusēm uzloka virs pildījuma. Ar ūdenī nedaudz samitrinātiem pirkstiem salīmē malas. Tad uzloka pārējās divas malas un tās pilnībā salīmē. Visbeidzot, ar nazi vai kādu citu virtuves piederumu un nelielu ūdens daudzumu izveido apaļu, ovālu vai iegarenu klaipu.

Agrākos laikos pēc cepšanas pamatposma šo ēdienu turpināja sutināt maizes krāsnī visu nakti, izmantojot maizes krāsns atlikušo siltumu. Mūsdienās to cep no 20 minūtēm līdz stundai 250–300°C temperatūrā, uzmanot, lai mīklas apvalks neieplaisātu. Ja nepieciešams, plaisām var uzlikt mīklas ielāpus. Tad “Kalakukko” izņem no cepeškrāsns un tās temperatūru samazina līdz 125–150°C. Uz maizes garozas uzziež sviestu vai margarīnu, un klaipu var arī ietīt folijā.

Mīklai, pildījumam un ietaukošanai drīkst izmantot arī laktozi nesaturošu sviestu vai margarīnu.

Pildījumu cepeškrāsnī sutina mērenā temperatūrā vairākas stundas vai pat visu nakti. Pēc cepšanas cepeškrāsnī “Kalakukko” tradicionāli tika ietīts drānā vai avīzē, kurā maize turpināja sutināties vēl divas vai trīs stundas. Mūsdienās galīgo termisko apstrādi veic cepeškrāsnī temperatūrā, kas ir zemāka par 100°C, vai ēdienu atstāj izotermiskā kastē uz divām līdz trim stundām.

“Kalakukko” sutināšanas temperatūra nedrīkst būt ļoti augsta, jo tas var palikt diezgan sauss, ar cietu garozu, un tā organoleptiskās īpašības neatbildīs tradicionālā “Kalakukko” īpašībām.

4.3. Apraksts par galvenajiem elementiem, kas nosaka produkta tradicionālās īpašības (šīs regulas 7. panta 2. punkts)

“Kalakukko” pagatavošanas veids, domājams, aizsācies laikos, kad lauksaimniecība sāka aizstāt zveju un medības. Somijas reģionā, ko dēvē par Järvi-Suomi (Somijas Ezeru zeme), iedzīvotāji gribēja izmantot neliela izmēra zivis, tādas kā repšus, asarus, raudas un salakas, kuras ēdienu pagatavošanā ir grūti izmantojamas. Iecere bija šādas zivis iecept apvalkā, kas pagatavots no rudzu mīklas. Pēc tam, kad reģionā sāka attīstīties cūkkopība, tika atklāts, ka, ēdienam pievienojot cauraugušās cūkgaļas šķēles, “Kalakukko” kļūst vēl sātīgāks un garšīgāks. “Kalakukko” iecienīja somi, kuri strādāja meža un lauku darbus tālu no mājām un ņēma to līdzi pusdienām. Lai pagatavotu šo ēdienu, zivi un gaļu tradicionāli sutina ilgu laiku uz lēnas uguns. “Kalakukko” tradīcija aizsākās viduslaikos Savo un Karēlijā. Pēc Otrā pasaules kara daļa Karēlijas tika pievienota Padomju Savienībai, un reģiona iedzīvotāji tika pārcelti uz citiem Somijas reģioniem. Pateicoties šiem iedzīvotājiem, “Kalakukko” pagatavošanas prasmes un tradīcija izplatījās visā Somijā. Un tomēr šā ēdiena tradīcija joprojām visvairāk tiek novērtēta Savo un Karēlijā.

(1) OV L 179, 19.6.2014., 17. lpp.