Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību /* COM/2011/0628 galīgā redakcija - 2011/0288 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Komisijas priekšlikumā par daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam (DFS priekšlikums)[1] ir noteikts kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) budžets un galvenie virzieni. Pamatojoties uz to, Komisija iesniedz regulu kopumu, kurās noteikts 2014.–2020. gada KLP tiesiskais regulējums, kā arī šīs politikas turpmākās attīstības alternatīvo scenāriju ietekmes novērtējums. Šo reformu priekšlikumu pamatā ir Paziņojums par KLP 2020. gada perspektīvā[2], kurā vispārīgi raksturotas politiskās iespējas, kas ļautu risināt nākotnē paredzamās problēmas lauksaimniecībā un lauku apvidos un sasniegt KLP mērķus, proti, nodrošināt 1) dzīvotspējīgu pārtikas ražošanu; 2) dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un klimata politiku un 3) līdzsvarotu teritoriālo attīstību. Kopš minētā paziņojuma iesniegšanas tajā izklāstītā reformas ievirze kopumā atbalstīta gan iestāžu debatēs[3], gan apspriedēs ar ieinteresētajām personām, kas notika iespējamās ietekmes novērtēšanas gaitā. Šajā procesā izkristalizējusies kopīga atziņa, ka ir jāveicina efektīva resursu izmantošana, lai nodrošinātu pārdomātu, ilgtspējīgu un iekļaujošu ES lauksaimniecības un lauku apvidu attīstību atbilstoši stratēģijai “Eiropa 2020”, KLP struktūru arī turpmāk balstot uz diviem pīlāriem, kuriem ir kopīgs mērķis un kuros iekļautie instrumenti papildina cits citu. I pīlārs attiecas uz tiešajiem maksājumiem un tirgus pasākumiem, kas ļauj ES lauksaimniekiem saņemt gada pamata ienākumu atbalstu, kā arī atbalstu konkrētu tirgus traucējumu gadījumā, bet II pīlārs attiecas uz lauku attīstību, kuras nodrošināšanai dalībvalstis, ievērojot kopīgu satvaru[4], sagatavo un līdzfinansē daudzgadu programmas. Secīgu reformu rezultātā, veidojot KLP par integrētu politiku lauku apvidu attīstībai visā ES, ir palielināta lauksaimniecības orientācija uz tirgu, vienlaikus sniedzot ienākumu atbalstu ražotājiem, politikā ir prasmīgāk iestrādātas vides prasības un pastiprināts atbalsts lauku attīstībai. Tomēr reformas procesā ir radusies vajadzība optimālāk sadalīt atbalstu gan starp dalībvalstīm, gan dalībvalstīs, kā arī ir izskanējuši aicinājumi rūpīgāk izvēlēties pasākumus, kuru mērķis ir vides problēmu novēršana, un lietpratīgāk reaģēt uz pieaugošo tirgus svārstīgumu. Agrāk reformas galvenokārt tika veiktas, reaģējot uz iekšēju cēloņu izraisītām problēmām, sākot ar milzīgu pārprodukciju un beidzot ar pārtikas nekaitīguma krīzi; tās ES ir lieti noderējušas gan pašu mājās, gan starptautiskajā arēnā. Taču lielākā daļa šodienas problēmu izraisa un ietekmē ārēji, ar lauksaimniecību tieši nesaistīti faktori, un tāpēc šo problēmu risināšanai ir vajadzīgi plašāki politiski pasākumi. Paredzams, ka situācija lauksaimniecības ienākumu jomā arī turpmāk būs sarežģīta, jo lauksaimnieki saskaras ar lielāku risku, ražīguma kāpuma palēnināšanos un peļņas normas samazināšanos pieaugošo ražošanas cenu dēļ; tāpēc noteikti jāsaglabā ienākumu atbalsts un jāpilnveido attiecīgie instrumenti, lai labāk pārvaldītu riskus un risinātu krīzes situācijas. Spēcīga lauksaimniecība ir ļoti būtiska arī ES pārtikas rūpniecībai un pasaules nodrošinājumam ar pārtiku. Tajā pašā laikā lauksaimniecības nozares pārstāvji un lauku apvidu iedzīvotāji tiek aicināti neatlaidīgāk censties sasniegt vērienīgos mērķus klimata un enerģētikas jomā, kā arī īstenot bioloģiskās daudzveidības stratēģiju, kas ietilpst stratēģijā “Eiropa 2020”. Lauksaimniekiem, kas līdz ar mežsaimniekiem ir galvenie zemes apsaimniekotāji, būs vajadzīgs atbalsts, lai viņi ieviestu un turpmāk izmantotu tādas lauksaimniecības sistēmas un metodes, kas īpaši sekmē vides un klimata mērķu sasniegšanu, jo tirgus cenas neatspoguļo šādu sabiedrisku labumu nodrošināšanu. Turklāt būs ļoti svarīgi atrast veidu, kā vislabāk izmantot lauku apvidu daudzveidīgo potenciālu un tādējādi veicināt iekļaujošu izaugsmi un kohēziju. Tāpēc topošā KLP nebūs politika, kas attiecas tikai uz nelielu, kaut ļoti svarīgu, ES tautsaimniecības daļu, tā būs arī stratēģiski svarīga politika, kas attieksies uz pārtikas nodrošinājumu, vidi un teritoriālo līdzsvaru. Tieši šajos apstākļos atklājas ES pievienotā vērtība, kura piemīt patiesi kopējai politikai, kas ļauj visefektīvāk izmantot ierobežotos budžeta līdzekļus, saglabājot ilgtspējīgu lauksaimniecību visā ES, risinot tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinot dalībvalstu solidaritāti, taču vienlaikus pieļaujot zināmas atkāpes šīs politikas īstenošanā, lai tiktu ievērotas un apmierinātas vietējās vajadzības. DFS priekšlikumā izklāstītajās pamatnostādnēs ir paredzēts, ka kopējai lauksaimniecības politikai arī turpmāk būtu jāietver divi pīlāri, katra pīlāra budžetam nominālā izteiksmē būtu jāpaliek 2013. gada līmenī un būtu jābūt skaidrai virzībai uz rezultātu sasniegšanu ES būtiskākajās, prioritārajās jomās. Ar tiešajiem maksājumiem būtu jāveicina ražošanas ilgtspējība, 30 % šiem maksājumiem atvēlētā budžeta piešķirot obligātiem pasākumiem, kas labvēlīgi ietekmē klimatu un vidi. Maksājumu apmērs būtu pakāpeniski jāvienādo, un maksājumi lielāko maksājumu saņēmējiem būtu pakāpeniski jāierobežo. Lauku attīstībai domātie līdzekļi būtu jāiekļauj vienotā stratēģiskā satvarā līdz ar citiem ES kopīgi pārvaldītiem līdzekļiem, uz kuriem attiecas aktīvāka, mērķtiecīgāka pieeja un uzlaboti, skaidrāk formulēti ex-ante nosacījumi. Visbeidzot, KLP finansējums tirgus pasākumu jomā būtu jāpapildina ar diviem instrumentiem, kas neietilpst DFS, proti, ar 1) rezerves fondu ārkārtas gadījumiem, kas ļautu rīkoties krīzes situācijās, un 2) Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda darbības jomas paplašināšanu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, KLP tiesiskā regulējuma būtiskākie elementi laika posmam no 2014. līdz 2020. gadam ir noteikti šādās regulās: – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām (“tiešo maksājumu regula”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgus kopīgu organizāciju (“regula par vienotu TKO”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (“lauku attīstības regula”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību (“horizontālā regula”); – priekšlikumu Padomes regulai par konkrēta atbalsta un kompensāciju noteikšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirgus kopīgu organizāciju; – priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz lauksaimniekiem paredzētu tiešo maksājumu piemērošanu 2013. gadā; – priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz vienotā maksājuma shēmu un atbalstu vīnogulāju audzētājiem. Lauku attīstības regula balstās uz priekšlikumu, kuru Komisija iesniedza 2011. gada 6. oktobrī un kurā izklāstīti kopīgi noteikumi par visiem fondiem, kas darbojas vienotajā stratēģiskajā satvarā[5]. Vēlāk tiks pieņemta arī regula par vistrūcīgākajām personām piemērojamā atbalsta shēmu, kurai finansējums pašlaik paredzēts citā daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijā. Turklāt, lai atrastu piemērotāko veidu, kā samērot pārredzamības principu un saņēmēju tiesības uz personas datu aizsardzību, tiek gatavoti jauni noteikumi par saņēmēju datu publicēšanu, kuru sagatavošanā tiek ņemti vērā arī Eiropas Savienības Tiesas iebildumi. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Pamatojoties uz pašreizējā politiskā regulējuma novērtējumu un nākotnē paredzamo problēmu un vajadzību analīzi, ietekmes novērtējumā izvērtēta un salīdzināta trīs alternatīvu scenāriju ietekme. Šis novērtējums ir radies ilgā procesā, kuru uzsāka 2010. gada aprīlī un vadīja starpdienestu grupa, un kura gaitā tika veikta plaša kvantitatīva un kvalitatīva analīze, tostarp noteikta bāzlīnija, proti, lauksaimniecības tirgu un ienākumu attīstības vidēja termiņa prognozes līdz pat 2020. gadam, kā arī modelēta dažādo politikas scenāriju ietekme uz nozares ekonomiku. Ietekmes novērtējumā sīkāk iztirzāti šādi trīs scenāriji: 1) pielāgojumu scenārijs, saskaņā ar kuru tiek saglabāts pašreizējais politiskais regulējums, taču vienlaikus tiek novērsti tā būtiskākie trūkumi, piemēram, pilnveidota tiešo maksājumu sadale; 2) sabalansēšanas scenārijs, kas ir saistīts ar būtiskām politikas izmaiņām, t. i., tiešo maksājumu mērķtiecīgāku piešķiršanu un ekoloģisko komponentu, sekmīgāku lauku attīstības politikas stratēģisko mērķu noteikšanu, tos rūpīgāk saskaņojot ar ES politiku citās jomās, kā arī juridiskā pamata paplašināšanu, lai attiecīgi paplašinātu ražotāju sadarbību, un 3) pārorientēšanās scenārijs, saskaņā ar kuru politiku pārorientē uz vides aizsardzību un pakāpeniski likvidē tiešos maksājumus, pieņemot, ka ražošanas jaudu ir iespējams saglabāt arī bez atbalsta un sociālekonomiskās vajadzības lauku rajonos ir iespējams apmierināt, izmantojot citas rīcībpolitikas. Ekonomikas krīzes un nepietiekama publiskā finansējuma apstākļos, uz kuriem ES reaģējusi, pieņemot stratēģiju “Eiropa 2020” un DFS priekšlikumu, katrā no šiem trim scenārijiem atšķirīga nozīme piešķirta trim politiskajiem uzdevumiem, kas izvirzīti nākotnes KLP ar mērķi panākt konkurētspējīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecību plaukstošos lauku apvidos. Lai panāktu lielāku atbilstību stratēģijai “Eiropa 2020”, jo īpaši efektīvas resursu izmantošanas jomā, būs aizvien vairāk jāpalielina lauksaimniecības ražīgums, veicot pētījumus, veicinot zināšanu nodošanu, sadarbību un inovāciju (tostarp izmantojot Eiropas inovāciju partnerību lauksaimniecības ražīguma un ilgtspējības jomā). Tā kā ES lauksaimniecības politika vairs netiek īstenota tirdzniecību kropļojošā politiskajā vidē, paredzams, ka šo nozari ietekmēs arī turpmāka liberalizācija, jo īpaši saistība ar Dohas attīstības programmu vai ar Mercosur valstīm noslēgto brīvās tirdzniecības līgumu. Izstrādājot trīs minētos politikas scenārijus, tika ņemtas vērā vēlmes, kas izteiktas apspriešanās procesā, kurš notika saistībā ar ietekmes novērtējumu. Ieinteresētās personas tika aicinātas izteikt viedokli laikā no 2010. gada 23. novembra līdz 2011. gada 25. janvārim, bet 2011. gada 12. janvārī tika izveidota padomdevēja komiteja. Turpmāk īsumā apkopotas būtiskākās atziņas[6]. – Ieinteresēto personu vidū valda vispārējā vienprātība par to, ka ir vajadzīga stingra KLP, kuras pamatā būtu divu pīlāru struktūra, lai risinātu ar pārtikas nodrošinājumu, dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un teritoriālo attīstību saistītās problēmas. – Vairums respondentu uzskata, ka KLP būtu jāveicina tirgu un cenu stabilizācija. – Ieinteresētajām personām ir atšķirīgi viedokļi par atbalsta mērķu noteikšanu (īpaši par tiešā atbalsta pārdali un maksājumu nepārsniedzamās summas noteikšanu). – Tiek vienprātīgi atzīts, ka abiem politikas pīlāriem var būt liela nozīme, rosinot aktīvāku klimata politiku un uzlabojot ekoloģiskos raksturlielumus, kas ir ES iedzīvotāju interesēs. Tā kā daudzi lauksaimnieki uzskata, ka tas jau notiek, plašāka sabiedrība norāda, ka I pīlāra maksājumus varētu izmantot efektīvāk. – Respondenti vēlas, lai nākotnē paredzamā izaugsme un attīstība skartu visu ES, arī mazāk labvēlīgos apgabalus. – Daudzi respondenti uzsvēra KLP saskaņošanu ar politiku citās jomās, piemēram, ar vides, veselības, tirdzniecības un attīstības politiku. – Respondenti uzskata, ka inovācija, konkurētspējīgu uzņēmumu attīstība un sabiedrisko labumu nodrošināšana ES iedzīvotājiem ļaus KLP saskaņot ar stratēģiju “Eiropa 2020”. Tātad, veicot ietekmes novērtējumu, tika salīdzināti minētie trīs alternatīvie politikas scenāriji. Īstenojot pārorientēšanās scenāriju, lauksaimniecībā ātrāk tiktu veikti strukturāli pielāgojumi un ražošana tiktu pārcelta uz rentablākajiem apgabaliem un ienesīgākajām nozarēm. Lai gan, īstenojot šo scenāriju, ievērojami pieaugtu finansējums vides jomā, nozare vienlaikus tiktu pakļauta arī lielākam riskam, jo saruktu tirgus intervences iespējas. Turklāt šā scenārija īstenošana izraisītu būtiskas sociālas un ekoloģiskas problēmas, jo, politikā zūdot ietekmēšanas iespējām, ko sniedz tiešie maksājumi un ar tiem saistītās savstarpējās atbilstības prasības, mazāk konkurētspējīgajos apvidos būtu vērojams būtisks ienākumu zaudējums un vides degradēšanās. Otra galējā alternatīva – pielāgojumu scenārijs – būtu vispiemērotākais politikas nepārtrauktībai, sasniedzot ierobežotus, taču jūtamus uzlabojumus gan lauksaimniecības konkurētspējas, gan ekoloģiskās efektivitātes ziņā. Tomēr pastāv nopietnas šaubas par to, vai šis scenārijs ļautu pienācīgi risināt nākotnē paredzamās būtiskās klimata un vides problēmas, no kā ir atkarīga arī lauksaimniecības ilgtermiņa ilgtspējība. Sabalansēšanas scenārijs, kurā paredzēta tiešo maksājumu mērķtiecīgāka piešķiršana un ekoloģiskais komponents, paver pilnīgi jaunu ceļu. Veiktā analīze liecina, ka pārēja uz videi nekaitīgu rīcību ir iespējama un ka izmaksas, ko tā radītu lauksaimniekiem, nav pārmērīgas, lai gan no zināma administratīvā sloga nebūtu iespējams izvairīties. Līdzīgi ir iespējams stimulēt lauku attīstību, ja vien dalībvalstis un reģioni efektīvi izmantos jaunās iespējas un ja vienota stratēģiskā satvara izveide, kurā ietilptu arī pārējie ES līdzekļi, neliegs saglabāt sinerģiju ar I pīlāru un nemazinās lauku attīstības specifiskās priekšrocības. Ja tiktu panākts pareizais līdzsvars, šā scenārija īstenošana vissekmīgāk ļautu nodrošināt lauksaimniecības un lauku apvidu ilgtermiņa ilgtspējību. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ietekmes novērtējumā secināts, ka sabalansēšanas scenārijs ir vislīdzsvarotākais, jo ļauj pakāpeniski saskaņot KLP un ES stratēģiskos mērķus, un šis līdzsvars un samērība izpaužas arī tiesību aktu priekšlikumos paredzēto elementu īstenošanā. Būs jāizveido vērtēšanas sistēma, lai, izmantojot vienotu, ar politikas mērķiem saistītu rādītāju kopumu, novērtētu KLP efektivitāti. Svarīgs apsvērums šajā procesā bija vienkāršošana, un tā būtu dažādi jāveicina, piemēram, racionalizējot savstarpējās atbilstības un tirgus instrumentus vai izstrādājot mazajiem lauksaimniekiem piemērotu atbalsta shēmu. Turklāt tiešie maksājumi ar videi nekaitīgu rīcību būtu jāsasaista tā, lai maksimāli samazinātos administratīvais slogs, tostarp pārbaužu izmaksas. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Tiek ierosināts saglabāt pašreizējo KLP struktūru, proti, dalījumu divos pīlāros, kur I pīlāra ikgadējos, vispārīgi piemērojamos obligātos pasākumus papildina II pīlārā iekļautie brīvprātīgie pasākumi, kas saskaņā ar daudzgadu programmu izstrādes pieeju ir vairāk pielāgoti valsts un reģionālajām īpatnībām. Tomēr jaunā tiešo maksājumu regulējuma mērķis ir pilnvērtīgāk izmantot sinerģiju ar II pīlāru, kas savukārt ir iekļauts vienotā stratēģiskā satvarā, lai to labāk saskaņotu ar citu ES kopīgi pārvaldīto līdzekļu izmantojumu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, tiek saglabāta arī pašreizējā struktūra, ko veido četri juridiskie pamatdokumenti, lai gan finansējuma regulas darbības joma tiek paplašināta, lai kopīgos noteikumus apkopotu vienā dokumentā, proti, tā dēvētajā horizontālajā regulā. Priekšlikumi ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. KLP patiesi ir ES kopējā politika: tā ir ES un dalībvalstu dalītas kompetences joma, kas tiek regulēta ES līmenī, lai visā ES saglabātu ilgtspējīgu un daudzveidīgu lauksaimniecību, risinātu tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinātu dalībvalstu solidaritāti. Ņemot vērā to, cik būtiski nākotnē paredzamās problēmas varētu ietekmēt nodrošinājumu ar pārtiku, vidi un teritoriālo līdzsvaru, KLP joprojām ir uzskatāma par stratēģiski svarīgu politiku, lai nodrošinātu to, ka tiek atrasti efektīvākie politisko uzdevumu risinājumi un lietderīgākais budžeta līdzekļu izmantošanas veids. Turklāt tiek ierosināts saglabāt instrumentu pašreizējo dalījumu divos pīlāros, jo tādējādi dalībvalstīm ir lielākas iespējas pielāgot risinājumus vietējām īpatnībām, kā arī līdzfinansēt politikas II pīlāra pasākumus. Lauksaimniecības politikas II pīlārā iekļauj arī jauno Eiropas inovāciju partnerību un riska pārvaldības instrumentus. Lauksaimniecības politika vienlaikus tiks labāk saskaņota ar stratēģiju “Eiropa 2020” (tostarp vienoto satvaru, kurā iekļauti arī citi ES līdzekļi), kā arī vairākiem ieviestajiem uzlabojumiem un vienkāršojumiem. Visbeidzot, ietekmes novērtēšanas gaitā veiktās analīzes rezultāti skaidri pierāda, kādas negatīvas ekonomiskās, ekoloģiskās un sociālās sekas varētu būt bezdarbībai. Papildus finanšu noteikumiem horizontālajā regulā ir apvienotas būtiskas normas, kas attiecas uz visiem instrumentiem, piemēram, noteikumi par savstarpējo atbilstību, pārbaudēm un soda sankcijām. Rezultātā regulā tagad paredzēti noteikumi attiecībā uz finansēšanu, saimniecību konsultatīvo sistēmu, vadības un kontroles sistēmām, savstarpējo atbilstību un grāmatojumu noskaidrošanu. Mērķis ir finansēšanas noteikumu pielāgošana, pamatojoties uz līdzšinējo pieredzi, savstarpējās atbilstības prasību optimizēšana un uzlabošana, kā arī saimniecību konsultatīvās sistēmas stiprināšana. Īpaši saistībā ar savstarpējo atbilstību pašreizējie noteikumi tika pārskatīti, lai tos vienkāršotu, nostiprinot klimata pārmaiņu dimensiju GAEC un nodrošinot saskaņu ar noteikumiem par ekoloģisko komponentu un attiecīgajiem vides pasākumiem, ko piedāvā lauku attīstības programmas. Visbeidzot, regula nodrošina pamatu kopīgai uzraudzības un novērtējuma sistēmai, lai vērtētu KLP darbību nākamajā periodā. Šī regula ietver dažādus vienkāršošanas elementus. Pirmkārt, ar to pārgrupēti visi savstarpējās atbilstības noteikumi vienā tiesību aktā, tādējādi uzlabojot to lasāmību. Turklāt tajā paredzēts samazināt maksājumu aģentūru skaitu un pastiprināt koordinējošās iestādes lomu. Tas nodrošinās sistēmas lielāku pārredzamību un mazinās slogu gan valstu pārvaldes iestādēm, gan Komisijas dienestiem. Dalībvalstu līmenī prasīto akreditāciju un ticamības deklarāciju skaits tiks samazināts, un ir iespēja samazināt Komisijas veikto revīziju skaitu. Abu KLP pīlāru vadības un kontroles noteikumi tiks pēc iespējas sakārtoti, lai nodrošinātu juridisku skaidrību un saskaņotas procedūras. Turklāt regulā paredzēts piešķirt Komisijai pilnvaras atļaut samazināt uz vietas veikto pārbaužu skaitu tajās dalībvalstīs, kurās kontroles sistēmas darbojas pienācīgi un kļūdu līmenis ir zems. Tas atvieglotu gan lauksaimnieku, gan valstu pārvaldes iestāžu administratīvo slogu. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Saskaņā ar DFS priekšlikumu liela daļa ES budžeta arī turpmāk būtu jāatvēl lauksaimniecībai, kas ir stratēģiski svarīga kopējās politikas joma. Tāpēc ierosināts, ka KLP galvenā uzmanība būtu jāpievērš tās pamatdarbībai un tālab I pīlāra īstenošanai laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam pašreizējās cenās būtu jāpiešķir 317,2 miljardi euro, bet II pīlāra īstenošanai 101,2 miljardi euro. Papildus lauksaimniecības politikas I un II pīlāra finansējumam piešķirams papildu finansējums 17,1 miljarda euro apmērā, no kuriem 5,1 miljards euro atvēlams pētniecībai un inovācijai, 2,5 miljardi euro pārtikas nekaitīgumam, bet 2,8 miljardi euro citās DFS pozīcijās paredzētajiem pabalstiem vistrūcīgākajām personām pārtikas iegādei, kā arī izveidojams jauns 3,9 miljardu euro rezerves fonds krīzes situācijām lauksaimniecībā un papildus DFS Eiropas Globalizācijas fondā atvēlami līdz pat 2,8 miljardiem euro, tādējādi kopējais 2014.–2020. gada budžets sasniedz 435,6 miljardus euro. Attiecībā uz atbalsta sadali dalībvalstu starpā tiek ierosināts, ka visām dalībvalstīm, kas saņem tiešos maksājumus, kuri nesasniedz 90 % no ES vidējā apjoma, maksājumu apjoms tiks palielināts par vienu trešo daļu no attiecīgās dalībvalsts saņemto maksājumu un ES vidējā rādītāja starpības. Uz šīs bāzes aprēķināts valstu maksimālais apjoms, kas noteikts tiešo maksājumu regulā. Atbalsts lauku attīstībai tiek piešķirts, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas saistīti ar politikas mērķiem, un ņemot vērā pašreizējo atbalsta sadali. Tāpat, kā tas tiek darīts pašlaik, konverģences reģioniem arī turpmāk būtu jāpiemēro augstākas līdzfinansējuma likmes, kas būs piemērojamas arī atsevišķiem pasākumiem, piemēram, zināšanu nodošanai, ražotāju grupām, sadarbībai un “Leader” programmām. Zināma elastība ir ieviesta, lai pārvietotu līdzekļus starp pīlāriem (līdz 5 % no tiešajiem maksājumiem): no I pīlāra uz II pīlāru, lai dalībvalstis varētu nostiprināt lauku attīstības politiku, un no II pīlāra uz I pīlāru tajās dalībvalstīs, kurās tiešo maksājumu apmērs ir zemāks par 90 % no ES vidējā apmēra. Sīkākas ziņas par KLP reformu priekšlikumu finansiālo ietekmi ir izklāstītas priekšlikumiem pievienotajā finanšu pārskatā. 2011/0288 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[7], pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[8], apspriedusies ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju[9] saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai „KLP 2020. gada perspektīvā: Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas”[10] ir izklāstītas kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) iespējamās problēmas, mērķi un virzieni pēc 2013. gada. Ņemot vērā par šo paziņojumu notikušās pārrunas, KLP reformai būtu jāstājas spēkā no 2014. gada 1. janvāra. Reformai būtu jāaptver visi KLP galvenie instrumenti, tostarp Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu[11], kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu [COM(2010)…(pieskaņošanās Lisabonas līgumam)][12]. Minētās regulas īstenošanā gūtā pieredze rāda, ka daži finansēšanas un uzraudzības mehānisma elementi jākoriģē. Ņemot vērā reformas darbības jomu, ir lietderīgi atcelt Regulu (EK) Nr. 1290/2005 un aizstāt to ar jaunu tekstu. Reformai būtu arī pēc iespējas jāsaskaņo, jāsakārto un jāvienkāršo noteikumi. (2) Tā kā dalībvalstis nespēj pietiekami sasniegt šīs regulas mērķus, ņemot vērā saikni starp šo regulu un citiem KLP instrumentiem un dalībvalstu finanšu resursu ierobežojumus paplašinātā Savienībā, un tāpēc tos ir iespējams labāk sasniegt Savienības līmenī, izmantojot Savienības finansējuma daudzgadu garantiju un pievēršoties tās prioritātēm, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 3. punktā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētā līguma 5. panta 4. punktā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā ir paredzēti tikai tie pasākumi, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai. (3) Lai papildinātu vai grozītu noteiktus nebūtiskus šīs regulas elementus, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar Līguma 290. pantu attiecībā uz maksājumu aģentūru un koordinējošo iestāžu akreditāciju, saimniecību konsultatīvās sistēmas saturu, pasākumiem, kas finansējami no Savienības budžeta saskaņā ar valsts intervenci, un ar valsts intervencēm saistīto darbību novērtējumu, dalībvalstīm nodrošināto atmaksājumu samazinājumiem un to apturēšanu, izdevumu un ieņēmumu savstarpējo kompensēšanos fondos, parādu piedziņu, atbalsta saņēmējiem piemērojamiem sodiem par atbilstības nosacījumu neievērošanu, attiecībā uz noteikumiem par nodrošinājumu, par integrētās administrēšanas un kontroles sistēmas darbību, pasākumiem, kuru darījumi netiek rūpīgi pārbaudīti, sodiem, ko piemēro par savstarpējās atbilstības prasību neievērošanu, noteikumiem par ilggadīgo zālaugu platību uzturēšanu, noteikumiem par noteicošo datumu un valūtas maiņas kursu, kas jāpiemēro dalībvalstīm, kuras nelieto euro, kā arī attiecībā uz saskaņā ar KLP pieņemto pasākumu kopīgās novērtēšanas sistēmas saturu. Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ar ekspertiem. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētus aktus, būtu jānodrošina, lai attiecīgos dokumentus vienlaikus, savlaicīgi un atbilstīgi nosūtītu Eiropas Parlamentam un Padomei. (4) KLP ietver vairākus pasākumus, tostarp tādus, kas attiecas uz lauku attīstību. Lai sekmētu KLP mērķu sasniegšanu, ir svarīgi nodrošināt minēto pasākumu finansējumu. Tā kā šiem pasākumiem ir daži kopēji elementi, bet vairākos aspektos tie tomēr atšķiras, to finansēšanai būtu jāizmanto vienāds noteikumu kopums, kas vajadzības gadījumā ļautu šos pasākumus reglamentēt atšķirīgi. Ar Regulu (EK) Nr. 1290/2005 izveidoja divus Eiropas lauksaimniecības fondus – Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (turpmāk – „ELGF”) un Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (turpmāk – „ELFLA”). Šie divi fondi būtu jāsaglabā. (5) Šajā regulā noteiktajiem pasākumiem jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes […] Regula (ES) Nr.[FR]/xxx par finanšu noteikumiem, ko piemēro Savienības gada budžetam[13] un saskaņā ar to pieņemtie noteikumi. Regula konkrēti nosaka noteikumus, kas saistīti ar dalīto pārvaldību ar dalībvalstīm, pamatojoties uz pareizas finanšu vadības, pārredzamības un nediskriminācijas principiem, kā arī noteikumus par akreditēto iestāžu funkcijām, budžeta principiem, noteikumus, kuri būtu jāievēro šajā regulā. (6) Savienības budžetam būtu jāfinansē KLP izdevumi, tostarp tie, kas attiecas uz lauku attīstību, izmantojot abus fondus vai nu tiešā veidā, vai arī īstenojot dalītu pārvaldību ar dalībvalstīm. Būtu jānosaka pasākumu veidi, kurus var finansēt, izmantojot šos fondus. (7) Būtu jāparedz noteikumi par maksājumu aģentūru akreditāciju, ko veic dalībvalstis, par procedūru izstrādi vajadzīgo vadības sagatavotu ticamības deklarāciju saņemšanai, par vadības un kontroles sistēmu sertificēšanu, kā arī par gada pārskatu apstiprināšanu, ko veic neatkarīgas struktūras. Turklāt, lai nodrošinātu attiecīgas valsts veikto pārbaužu pārredzamību, jo īpaši attiecībā uz atļaujas izsniegšanas, apstiprināšanas un maksāšanas procedūrām, tādējādi samazinot Komisijas dienestu un tādu dalībvalstu administratīvo un revīzijas slogu, kurās ir prasība veikt katras atsevišķās maksājumu aģentūras akreditāciju, būtu jāierobežo to iestāžu un struktūru skaits, kurām šādi pienākumi ir deleģēti, ievērojot katras dalībvalsts konstitucionālās normas. (8) Ja kāda dalībvalsts akreditē vairāk nekā vienu maksājumu aģentūru, ir svarīgi, ka tā norīko tikai vienu koordinējošo iestādi, lai nodrošinātu konsekvenci līdzekļu pārvaldībā, panāktu Komisijas un dažādu akreditēto maksājumu aģentūru sadarbību, kā arī nodrošinātu to, ka Komisijas prasītā informācija par vairāku maksājumu aģentūru darbībām ir ātri pieejama. Koordinējošai iestādei būtu jāatbild arī par to, lai tiktu nodrošināts, ka tiek veikti koriģējošie pasākumi un ka Komisija ir informēta par turpmākajām izpildes pārbaudēm, un tai būtu arī jānodrošina kopīgo noteikumu un standartu vienāda piemērošana. (9) Tikai dalībvalstu akreditētas maksājumu aģentūras nodrošina pietiekamu pārliecību par to, ka pirms Savienības atbalsta piešķiršanas saņēmējiem ir veiktas vajadzīgās kontroles. Tāpēc būtu skaidri jānosaka, ka tikai akreditētu maksājumu aģentūru izdevumi var tikt atmaksāti no Savienības budžeta. (10) Lai uzlabotu atbalsta saņēmēju informētību par sakarību starp lauksaimniecības praksi un saimniecību pārvaldību, no vienas puses, un standartiem, kas saistīti ar vidi, klimata pārmaiņām, zemes labiem lauksaimniecības apstākļiem, pārtikas nekaitīgumu, sabiedrības veselību, dzīvnieku veselību, augu veselību un dzīvnieku labturību, no otras puses, dalībvalstīm ir jāizveido visaptveroša saimniecību konsultatīvā sistēma, kas piedāvā konsultācijas atbalsta saņēmējiem. Šādai saimniecību konsultatīvajai sistēmai nevajadzētu nekādā veidā ietekmēt atbalsta saņēmēju pienākumu un atbildību ievērot šos standartus. Dalībvalstīm arī būtu jānodrošina konsultāciju un pārbaužu nepārprotama nošķirtība. (11) Saimniecību konsultatīvajai sistēmai būtu jāaptver vismaz tās prasības un standarti, kas veido savstarpējās atbilstības prasību darbības jomu. Šai sistēmai būtu jāaptver arī prasības saistībā ar klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi attiecībā uz tiešajiem maksājumiem, kā arī lauksaimniecības teritoriju apsaimniekošanu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes xxx Regulu (ES) Nr. TM/xxx, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām[14]. Visbeidzot, šādai sistēmai būtu jāaptver noteikti elementi, kas saistīti ar klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām, bioloģisko daudzveidību, ūdens resursu aizsardzību, dzīvnieku un augu slimību izziņošanu un inovācijām, kā arī mazo lauku saimniecību saimnieciskās darbības ilgtspējīgu attīstību. (12) Atbalsta saņēmēju dalībai saimniecību konsultatīvajā sistēmā jābūt brīvprātīgai. Būtu jāatļauj dalība sistēmā visiem atbalsta saņēmējiem – pat tiem, kuri nesaņem atbalstu saskaņā ar KLP. Tomēr dalībvalstis var noteikt prioritātes kritērijus. Ņemot vērā sistēmas raksturu, ir atbilstoši konsultatīvās darbības gaitā iegūto informāciju uzskatīt par konfidenciālu, izņemot gadījumus, kad tiek nopietni pārkāpti Savienības vai valsts tiesību akti. Lai nodrošinātu sistēmas efektivitāti, konsultantiem jābūt atbilstoši kvalificētiem un tiem nepieciešamas regulāras mācības. (13) Komisijai būtu jādara dalībvalstīm pieejami finanšu līdzekļi, kas vajadzīgi, lai segtu akreditēto maksājumu aģentūru izdevumus attiecībā uz ELGF. Tas tiek veikts atmaksājumu veidā, pamatojoties uz šo aģentūru iegrāmatotajiem izdevumiem. Kamēr atmaksājumi mēneša maksājumu veidā nav veikti, dalībvalstīm jāmobilizē finanšu līdzekļi atbilstoši akreditēto maksājumu aģentūru vajadzībām. Personāla un administratīvas izmaksas dalībvalstīm un KLP īstenošanā iesaistītajiem atbalsta saņēmējiem būtu jāsedz no saviem līdzekļiem. (14) Agrometeoroloģisko sistēmu izmantošanai un satelītattēlu ieguvei un pilnveidei vajadzētu nodrošināt Komisijai līdzekli lauksaimniecības tirgu pārvaldībai un atvieglot lauksaimniecības izdevumu uzraudzību. (15) Saistībā ar budžeta disciplīnas ievērošanu jānosaka gada maksimālā izdevumu summa, kas finansējama no ELGF, ņemot vērā šim fondam paredzētās maksimālās summas saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu, kas izveidota ar Padomes Regulu (ES) Nr. xxx/xxx, ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam[15] [DFS]. (16) Budžeta disciplīna arī prasa, lai visos gadījumos un visos budžeta procedūras un budžeta izpildes posmos tiktu ievēroti ELGF finansēto izdevumu gada maksimālie apjomi. Tāpēc attiecīgai dalībvalstij noteiktais gada maksimālais tiešo maksājumu apjoms, kas norādīts Regulā (ES) Nr. xxx/xxx[TM], jāuzskata par finanšu līdzekļu maksimālo apjomu attiecīgajai dalībvalstij attiecībā uz šādiem tiešajiem maksājumiem un, atmaksājot šos maksājumus, jāievēro minētais maksimālais finanšu līdzekļu apjoms. Turklāt budžeta disciplīna prasa, ka visos tiesību aktos, ko Komisija ierosina vai arī likumdevējs vai Komisija pieņem saistībā ar KLP un ko finansē no ELGF, jābūt ievērotam minētā fonda finansēto izdevumu gada maksimālajam apjomam. (17) Lai nodrošinātu KLP finansējuma summu atbilstību gada maksimālajam apjomam, būtu jāsaglabā finanšu mehānisms, kas minēts Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulā (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003[16], ar kuru tiek koriģēts tiešā atbalsta līmenis. Tāpat ir jāpilnvaro Komisija noteikt šīs korekcijas, ja Padome tās nav noteikusi pirms tā kalendārā gada 30. jūnija, uz kuru tās attiecas. (18) Pasākumi, kas veikti, lai noteiktu ELGF un ELFLA finanšu ieguldījumu, aprēķinot maksimālos finanšu līdzekļu apjomus, neietekmē Līgumā paredzētās budžeta lēmējiestādes pilnvaras. Tāpēc šo pasākumu pamatā jābūt atsauces summām, kas noteiktas saskaņā ar […] starp Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju noslēgto Iestāžu nolīgumu par sadarbību budžeta jautājumos un par pareizu budžeta pārvaldību[17] un Regulu (ES) Nr. xxx/xxx [DFS]]. (19) Budžeta disciplīna prasa arī nepārtrauktu budžeta vidēja termiņa stāvokļa analīzi. Tāpēc, iesniedzot budžeta projektu konkrētam gadam, Komisijai būtu jāiesniedz prognozes un analīze Eiropas Parlamentam un Padomei un vajadzības gadījumā jāierosina likumdevējam attiecīgi pasākumi. Turklāt Komisijai būtu vienmēr pilnīgi jāizmanto savas pārvaldības pilnvaras, lai nodrošinātu to, ka tiek ievērots gada maksimālais apjoms, un vajadzības gadījumā tai būtu jāierosina Eiropas Parlamentam un Padomei vai Padomei atbilstoši budžeta stāvokļa uzlabošanas pasākumi. Ja budžeta gada beigās dalībvalstu pieprasīto atmaksājumu dēļ nevar ievērot gada maksimālo apjomu, būtu jāparedz, ka Komisija var veikt pasākumus, kas ļautu pieejamo budžetu provizoriski sadalīt starp dalībvalstīm proporcionāli to atmaksājumu pieprasījumiem, kas nav vēl apmierināti, un ievērojot attiecīgajam gadam noteikto maksimālo apjomu. Maksājumi par attiecīgo gadu būtu jāsedz nākamajā budžeta gadā, un būtu galīgi jānosaka katrai dalībvalstij paredzētais Savienības finansējuma kopapjoms, kā arī kompensēšanās dalībvalstu starpā, lai ievērotu noteikto apjomu. (20) Budžeta izpildē Komisijai būtu jāizmanto lauksaimniecības izdevumu ikmēneša agrā brīdinājuma un uzraudzības sistēma, lai gadījumos, kad pastāv gada maksimālā apjoma pārsniegšanas risks, tā pēc iespējas ātrāk varētu veikt attiecīgus pasākumus saskaņā ar tai piešķirtām pārvaldības pilnvarām un ierosināt citus pasākumus, ja minētie pasākumi šķiet nepietiekami. Komisijai būtu regulāri jānosūta Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums, kurā līdz šim veiktie izdevumi salīdzināti ar prognozēm, kā arī sniegts vērtējums par paredzamo izpildi atlikušajam budžeta gadam. (21) Valūtas maiņas kursam, ko Komisija izmanto, sagatavojot budžeta dokumentus, būtu jāņem vērā jaunākā pieejamā informācija, ņemot vērā laikposmu no dokumentu sagatavošanas līdz to iesniegšanai. (22) Eiropas Parlamenta un Padomes [...] Regula (ES) Nr. CR/xxx, ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu, uz kuriem attiecas vienotais stratēģiskais satvars, un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1083/2006[18] paredz noteikumus, kas piemērojami finanšu atbalstam no šajā regulā ietvertajiem fondiem, tostarp ELFLA. Šīs normas ietver arī dažus noteikumus attiecībā uz izdevumu atbilstību, finanšu pārvaldību, kā arī vadības un kontroles sistēmām. Kas attiecas uz ELFLA finanšu pārvaldību, juridiskās skaidrības labad un lai nodrošinātu saskaņotību starp lauksaimniecības fondiem, būtu jāiekļauj atsauce uz Regulas (ES) Nr. CR/xxx attiecīgajiem noteikumiem par budžeta saistībām, maksājumu termiņiem un neizmantoto apropriāciju atcelšanu. (23) Lauku attīstības programmas finansē no Savienības budžeta, pamatojoties uz saistībām un veicot gada maksājumus. Būtu jānodrošina iespēja dalībvalstīm izmantot paredzētos Savienības līdzekļus, tiklīdz tās sāk īstenot minētās programmas. Tāpēc, nosakot atbilstošus ierobežojumus, būtu jāievieš pirmsfinansēšanas sistēma, ar ko nodrošina regulāru finanšu līdzekļu plūsmu, lai maksājumus atbalsta saņēmējiem programmās veiktu atbilstošā laikā. (24) Papildus priekšfinansējumam būtu atsevišķi jānosaka atšķirība starp maksājumiem, ko Komisija veic akreditētajām maksājumu aģentūrām. Būtu jādefinē starpmaksājumi un atlikuma maksājumi, kā arī jānosaka to maksāšanas noteikumi. Neizmantoto apropriāciju automātiskās atcelšanas noteikumam būtu jāpaātrina programmu īstenošana un jāveicina pareiza finanšu vadība. (25) Lai saņēmēji varētu efektīvi izmantot Savienības atbalstu, to ir svarīgi izmaksāt laikus. Ja dalībvalstis neievēro Savienības tiesību aktos paredzētos maksājuma termiņus, tas var radīt nopietnas problēmas atbalsta saņēmējiem un apdraudēt Savienības gada budžeta sastādīšanu. Tāpēc Savienības finansējumu nevajadzētu izmantot tādu izdevumu segšanai, kas veikti, neievērojot maksājumu termiņus. Lai ievērotu proporcionalitātes principu, Komisijai būtu jāspēj paredzēt atkāpes no šā vispārējā noteikuma. Šis Regulā (EK) Nr. 1290/2005 paredzētais princips būtu jāsaglabā un jāpiemēro gan ELGF, gan ELFLA. Ja dalībvalstis veic maksājumu vēlu, tām būtu jāpievieno pamatsummai procenti uz sava rēķina kā kompensācija atbalsta saņēmējiem. Šāds noteikums varētu radīt dalībvalstīm stimulu labāk ievērot maksājumu termiņus un varētu nodrošināt atbalsta saņēmējiem lielāku pārliecību, ka tie laicīgi saņems maksājumu vai vismaz saņems kompensāciju, ja maksājums kavējas. (26) Regulā (EK) Nr. 1290/2005 paredzēts samazināt vai uz laiku apturēt ELGF un ELFLA mēneša maksājumus un starpmaksājumus. Neraugoties uz šo noteikumu samērā plašo formulējumu, ir novērots, ka praksē šos noteikumus pamatā izmanto, lai samazinātu maksājumus par maksājuma termiņu, maksimālā apjoma un līdzīgu „grāmatvedības jautājumu” neievērošanu, ko iespējams viegli noteikt izdevumu deklarācijās. Minētie noteikumi arī pieļauj maksājumu samazinājumus un to apturēšanu uz laiku valsts kontroles sistēmu nopietnu un ilgstošu trūkumu gadījumos, tomēr paredz samērā ierobežojošus būtiskus nosacījumus šādai rīcībai un īpašu, divu posmu procedūru, kāda šādos gadījumos jāievēro. Budžeta lēmējiestāde ir vairākkārtīgi lūgusi Komisiju uz laiku apturēt maksājumus dalībvalstīm, kuras neievēro noteikumus. Šādos apstākļos ir nepieciešams skaidrojums par Regulā (EK) Nr. 1290/2005 paredzēto sistēmu, kā arī jāapvieno noteikumi par samazinājumiem un maksājumu apturēšanu attiecībā uz ELGF un ELFLA vienā regulas pantā. Sistēma, kurā samazinājumus veic par „grāmatvedības jautājumu” neievērošanu, būtu jāsaglabā, tomēr nepieciešams skaidrāks formulējums atbilstīgi esošajai administratīvajai praksei. Iespēja samazināt vai apturēt maksājumus valsts kontroles sistēmas nopietnu un ilgstošu trūkumu gadījumā būtu jāpaplašina, lai tā aptvertu gadījumus, kad konstatēta nolaidība nelikumīgi veikto maksājumu atgūšanā, vienlaikus saglabājot divu posmu procedūru šādu samazinājumu vai maksājumu apturēšanas veikšanā. (27) Lauksaimniecības nozares tiesību akti prasa, lai dalībvalstis noteiktos termiņos nosūtītu informāciju par veikto pārbaužu skaitu un to rezultātiem. Šo kontroles statistiku lieto, lai noteiktu kļūdu līmeni dalībvalsts līmenī, kā arī vispārīgāk – lai veiktu ELGF un ELFLA pārvaldības pārbaudi. Šī statistika ir nozīmīgs informācijas avots, lai Komisija varētu pārliecināties par līdzekļu pārvaldības pareizību, un tā ir būtisks gada ticamības deklarācijas elements. Ņemot vērā šīs statistiskās informācijas lielo nozīmi un lai nodrošinātu to, ka dalībvalstis pilda savu pienākumu laicīgi nosūtīt šo informāciju, jānodrošina elements, kas novērš novēlošanos nepieciešamo datu iesniegšanā, tādā veidā, kas samērojams ar datu trūkuma pakāpi. Tāpēc būtu jāparedz noteikumi, ka Komisija var uz laiku apturēt daļu mēneša maksājuma vai starpmaksājuma, ja par to nav laicīgi atsūtīta attiecīgā statistiskā informācija. (28) Lai ļautu atkārtoti izmantot ELGF un ELFLA piešķirtos līdzekļus, jāparedz noteikumi attiecībā uz konkrētu summu asignēšanu. Regulā (EK) Nr. 1290/2005 iekļautais saraksts būtu jāpapildina, iekļaujot summas saistībā ar novēlotiem maksājumiem un ELGF izdevumu grāmatojumu noskaidrošanu. Arī Padomes 1978. gada 20. februāra Regulā (EEK) Nr. 352/78 par to, kā kreditēt nodrošinājumus, depozītus un garantijas, kas sniegtas saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un vēlāk atsavinātas[19], bija paredzēti noteikumi par to, kas notiek ar summām, kuru pamatā ir atsavināts nodrošinājums. Šie noteikumi būtu jāsaskaņo un jāapvieno ar esošajiem noteikumiem par asignētajiem ieņēmumiem. Tāpēc Regula (EEK) Nr. 352/78 būtu jāatceļ. (29) Padomes 2000. gada 17. aprīļa Regulā (EK) Nr. 814/2000 par informācijas pasākumiem saistībā ar kopējo lauksaimniecības politiku[20] un tās īstenošanas noteikumos ir paredzēti informācijas pasākumi saistībā ar KLP, kurus var finansēt saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 5. panta c) punktu. Regulā (EK) Nr. 814/2000 ir sniegts šādu pasākumu un to mērķu saraksts, kā arī paredzēti noteikumi atbilstošo projektu finansēšanai un īstenošanai. Kopš minētās regulas pieņemšanas ar Regulu (ES) Nr. xxx/xxx[FR] ir pieņemti noteikumi attiecībā uz dotācijām un iepirkumu. Šie noteikumi būtu jāpiemēro arī informācijas pasākumiem saskaņā ar KLP. Vienkāršošanas un saskaņotības nolūkā Regula (EK) Nr. 814/2000 būtu jāatceļ, vienlaikus saglabājot konkrētus noteikumus attiecībā uz finansējamo pasākumu mērķiem un veidiem. Šajos pasākumos būtu jāņem vērā arī nepieciešamība nodrošināt lielāku efektivitāti komunikācijā ar sabiedrību kopumā un panākt pēc Komisijas iniciatīvas veikto komunikācijas darbību spēcīgāku sinerģiju, kā arī nodrošināt iedarbīgu Savienības politikas prioritāšu paziņošanu. Tāpēc tiem jāaptver arī KLP būtiskie informācijas pasākumi korporatīvās komunikācijas ietvaros, kas minēta Komisijas Paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai: Budžets Stratēģijai “Eiropa 2020” – 2. daļa: Politikas pārskati[21]. (30) KLP pasākumus un darbības daļēji finansēs, īstenojot dalītu pārvaldību. Lai nodrošinātu Savienības līdzekļu pareizu pārvaldību, Komisijai būtu jāveic pārbaudes par to, kā dalībvalstu iestādes, kuras atbild par maksājumu veikšanu, īsteno fondu pārvaldību. Ir lietderīgi definēt Komisijas veikto pārbaužu būtību, precizēt Komisijas budžeta izpildes pienākumu nosacījumus un padarīt skaidrākus dalībvalstu sadarbības pienākumus. (31) Lai Komisija varētu pildīt pienākumu pārbaudīt, vai dalībvalstīs pastāv un pareizi darbojas Savienības izdevumu vadības un kontroles sistēmas, neatkarīgi no pašu dalībvalstu veiktās pārbaudes būtu jāparedz pārbaudes, ko veic Komisijas deleģētas personas, kurām savā darbā jābūt iespējai pieprasīt palīdzību no dalībvalstīm. (32) Sagatavojot informāciju, ko nosūtīt Komisijai, iespējami plaši jāizmanto informācijas tehnoloģijas. Veicot pārbaudes, ir svarīgi, lai Komisijai būtu pilnīga un tūlītēja piekļuve gan papīra, gan elektroniskā formātā glabātai informācijai par izdevumiem. (33) Lai izveidotu finansiālas attiecības starp akreditētām maksājumu aģentūrām un Savienības budžetu, Komisijai katru gadu būtu jāveic šo maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošana. Lēmumam par grāmatojumu noskaidrošanu būtu jāattiecas uz grāmatojumu pilnīgumu, precizitāti un ticamību, bet ne uz izdevumu atbilstību Savienības tiesību aktiem. (34) Komisijai, kas ir atbildīga par Savienības tiesību aktu pareizu piemērošanu atbilstīgi Līguma par Eiropas Savienību 17. pantam, būtu jāpieņem lēmums par to, vai dalībvalstu veiktie izdevumi atbilst Savienības tiesību aktiem. Dalībvalstīm būtu jābūt tiesīgām pamatot savus lēmumus par maksājumu veikšanu un izmantot izlīguma procedūru, ja tās ar Komisiju nevar savstarpēji vienoties. Lai dalībvalstīm sniegtu juridiskas un finanšu garantijas attiecībā uz jau veiktajiem izdevumiem, būtu jānosaka maksimāli pieļaujamais laika posms, kurā Komisija var pieņemt lēmumu par to, kādas finanšu sekas rada neatbilstība. Attiecībā uz ELFLA atbilstības noskaidrošanas procedūrai būtu jābūt saskaņotai ar Regulas (ES) Nr. CR/xxx 2. daļā paredzētajiem noteikumiem par Komisijas veiktajām finanšu korekcijām. (35) Atgūtas ELGF izmaksātas summas būtu jāatmaksā šim fondam, ja izdevumi neatbilst Savienības tiesību aktiem un uz tiem nebija nekādu tiesību. Būtu jāparedz sistēma, ar ko nosaka finansiālu atbildību par pārkāpumiem, ja zaudētās summas nevar pilnībā atgūt. Lai to panāktu, būtu jāievieš procedūra, kas ļautu Komisijai aizsargāt Savienības budžeta intereses, pieņemot lēmumu likt attiecīgai dalībvalstij segt summas, kas zaudētas pārkāpumu dēļ un nav atgūtas pieņemamā termiņā. Noteikumi būtu jāpiemēro visām summām, kas vēl nav atgūtas līdz šīs regulas spēkā stāšanās brīdim. Konkrētos gadījumos, kad attiecīgā dalībvalsts ir pieļāvusi nolaidību, ir pamats pieprasīt attiecīgajai dalībvalstij atlīdzināt visu summu. Tādi paši noteikumi būtu jāpiemēro ELFLA, tomēr vienlaikus jāsaglabā noteikums, ka pēc pārkāpumiem atgūtām vai atceltām summām būtu jāpaliek pieejamām attiecīgās dalībvalsts apstiprinātām lauku attīstības programmām, ņemot vērā, ka minētās summas ir piešķirtas šai dalībvalstij. Būtu jānosaka arī noteikumi attiecībā uz dalībvalstu ziņošanas pienākumu. (36) Dalībvalstu izmantotās maksājumu atgūšanas procedūras var aizkavēt atgūšanu vairākus gadus, negarantējot sekmīgu iznākumu. Šo procedūru īstenošanas izmaksas arī var būt nesamērīgas salīdzinājumā ar jau atgūtām vai iespējami atgūstamām summām. Tāpēc konkrētos gadījumos būtu jāatļauj dalībvalstīm atgūšanas procedūru pārtraukt. (37) Lai aizsargātu Savienības budžeta finanšu intereses, dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai pārliecinātos, ka ELGF un ELFLA finansētie darījumi ir faktiski notikuši un ir veikti pareizi. Dalībvalstīm būtu arī jānovērš, jākonstatē un efektīvi jārisina jebkuri atbalsta saņēmēju pieļautie pārkāpumi vai pienākumu neievērošanas gadījumi. Šajā nolūkā būtu jāpiemēro Padomes 1995. gada 18. decembra Regula (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību[22]. (38) Noteikumi par vispārīgiem principiem attiecībā uz maksājumu pārbaudēm, anulēšanu, samazinājumu vai maksājumu nepiešķiršanu un sodu piemērošanu ir paredzēti dažādas lauksaimniecības nozares regulās. Šie noteikumi būtu jāapkopo vienotā tiesiskajā regulējumā horizontālā līmenī. Tiem būtu jāaptver dalībvalstu pienākumi attiecībā uz administratīvajām pārbaudēm un pārbaudēm uz vietas, noteikumi par atbalsta atgūšanu, samazināšanu un nepiešķiršanu. Būtu jāparedz arī noteikumi par pārbaudēm attiecībā uz pienākumiem, kas ne vienmēr ir saistīti ar atbalsta maksājumu. (39) Dažādās lauksaimniecības nozares tiesību aktu normās ir prasīts iesniegt nodrošinājumu, lai garantētu pienākošās summas maksājumu pienākuma neizpildes gadījumā. Visām šīm normām būtu jāpiemēro viens horizontāls noteikums, lai stiprinātu nodrošinājuma regulējumu. (40) Dalībvalstīm būtu jālieto integrēta administrācijas un kontroles sistēma noteiktiem maksājumiem, kas paredzēti Regulā (ES) Nr. xxx/xxx [TM] un Eiropas Parlamenta un Padomes xxx Regulā (ES) Nr. LA/xxx par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[23]. Lai uzlabotu Savienības atbalsta efektivitāti un uzraudzību, dalībvalstīm jābūt pilnvarotām izmantot šo integrēto sistēmu arī citām Savienības atbalsta shēmām. (41) Būtu jāsaglabā šīs integrētās sistēmas galvenie elementi, jo īpaši noteikumi attiecībā uz elektronisko datubāzi, lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu identifikācijas sistēmu, atbalsta pieteikumiem vai maksājuma pieprasījumiem un sistēmu, ar ko nosaka un reģistrē maksājumtiesības. (42) Maksājumi, kuri paredzēti Savienības atbalsta shēmās un kurus aptver integrētā sistēma, kompetentām valstu iestādēm būtu pilnībā jāizmaksā atbalsta saņēmējiem, ievērojot šajā regulā paredzētos samazinājumus un noteiktos termiņus. Lai nodrošinātu tiešo maksājumu pārvaldības lielāku elastību, būtu jāatļauj dalībvalstīm veikt integrētās sistēmas aptvertos maksājumus katru gadu ne vairāk kā divās daļās. (43) To uzņēmumu komercdokumentu rūpīga pārbaude, kas saņem vai veic maksājumus, var būt ļoti efektīvs līdzeklis, lai uzraudzītu darījumus, kas ir daļa no ELGF finansēšanas sistēmas. Noteikumi par komercdokumentu rūpīgu pārbaudi paredzēti Padomes 2008. gada 26. maija Regulā (EK) Nr. 485/2008 par dalībvalstu veiktām Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda finansēšanas sistēmā ietilpstošo darījumu rūpīgām pārbaudēm[24]. Šādas rūpīgas pārbaudes papildina citas dalībvalstu jau veiktās pārbaudes. Turklāt tas neietekmē valstu noteikumus attiecībā uz rūpīgām pārbaudēm, kuri ir plašāki par minētajā regulā paredzētajiem. (44) Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 485/2008 dalībvalstīm jāveic pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai nodrošinātu Savienības budžeta finanšu interešu efektīvu aizsardzību un jo īpaši lai pārbaudītu ELGF finansēto darbību īstumu un atbilstību. Skaidrības un racionalitātes nolūkā attiecīgie noteikumi būtu jāintegrē vienā tiesību aktā. Tāpēc Regula (EK) Nr. 485/2008 būtu jāatceļ. (45) Dokumenti, ko izmanto par pamatu šādām rūpīgām pārbaudēm, būtu jānosaka tā, lai nodrošinātu to, ka rūpīgās pārbaudes ir pilnīgas. Rūpīgi pārbaudāmie uzņēmumi būtu jāizvēlas, pamatojoties uz to darījumu raksturu, ko tie veic uz savu atbildību, kā arī pamatojoties uz maksājumus saņemošo vai veicošo uzņēmumu nozaru dalījumu atbilstoši to finansiālajam nozīmīgumam ELGF finansēšanas sistēmā. (46) Būtu jānosaka par rūpīgajām pārbaudēm atbildīgo amatpersonu pilnvaras un uzņēmumu pienākumi nodrošināt komercdokumentu pieejamību šādām amatpersonām uz noteiktu laikposmu un sniegt šādu informāciju pēc viņu pieprasījuma. Būtu jāparedz, ka noteiktos gadījumos ir atļauta komercdokumentu izņemšana. (47) Ņemot vērā lauksaimniecības produktu tirdzniecības starptautisko raksturu, kā arī iekšējā tirgus darbības interesēs jāorganizē dalībvalstu sadarbība. Savienības līmenī ir jāizveido arī centralizēta dokumentācijas sistēma attiecībā uz uzņēmumiem, kas saņem vai veic maksājumus un ir reģistrēti trešās valstīs. (48) Lai gan rūpīgo pārbaužu programmu pieņemšana ir dalībvalstu pienākums, par šīm programmām jāpaziņo Komisijai, lai tā varētu uzņemties savu pārraudzības un koordinējošo lomu, lai nodrošinātu, ka programmas tiek pieņemtas, pamatojoties uz atbilstošiem kritērijiem, un garantētu, ka rūpīgās pārbaudes ir vērstas uz nozarēm vai uzņēmumiem, kur pastāv augsts krāpšanas risks. (49) Svarīgi, lai katrā dalībvalstī būtu īpašs dienests, kas atbild par šajā regulā paredzēto komercdokumentu rūpīgo pārbaužu uzraudzību vai par šo pārbaužu koordinēšanu. Šis īpašais dienests būtu jāorganizē neatkarīgi no dienestiem, kas veic rūpīgas pārbaudes pirms maksājuma veikšanas. Šo rūpīgo pārbaužu laikā iegūtā informācija būtu jāaizsargā kā dienesta noslēpums. (50) Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001[25], kuru aizstāja Regula (EK) Nr. 73/2009, izveidoja principu, ka noteikta KLP atbalsta summu pilna samaksa atbalsta saņēmējiem būtu jāsaista ar atbilstību noteikumiem attiecībā uz zemes apsaimniekošanu, lauksaimniecības ražošanu un lauksaimniecisko darbību. Šo principu vēlāk atspoguļoja Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[26] un Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula)[27]. Saskaņā ar šo tā dēvēto „savstarpējās atbilstības” sistēmu dalībvalstīm ir pienākums piemērot sodus, pilnībā vai daļēji samazinot vai nepiešķirot saņemto KLP atbalstu. (51) Savstarpējās atbilstības sistēma ietver KLP pamatstandartus vides, klimata pārmaiņu, zemes labu lauksaimniecības un vides apstākļu, sabiedrības veselības, dzīvnieku veselības, augu veselības un dzīvnieku labturības jomā. Šādas saiknes mērķis ir veicināt ilgtspējīgas lauksaimniecības attīstību, panākot to, ka atbalsta saņēmēji labāk izprot nepieciešamību ievērot šos pamatstandartus. Tās mērķis ir arī veicināt to, ka KLP vairāk atbilst sabiedrības priekšstatiem, panākot šīs politikas labāku saskaņotību ar vides, sabiedrības veselības, dzīvnieku veselības, augu veselības un dzīvnieku labturības politiku. (52) Savstarpējās atbilstības sistēma ir KLP neatņemama sastāvdaļa, un tādēļ tā būtu jāsaglabā. Taču tās darbības joma, ko pagaidām veido atsevišķi tiesību aktu noteiktu apsaimniekošanas prasību saraksti un standarti attiecībā uz zemes labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, būtu jāsakārto tā, lai nodrošinātu konsekvenci un labāku redzamību. Šajā nolūkā prasības un standarti būtu jāapvieno vienā sarakstā un jāsagrupē atkarībā no jomas un jautājuma. Pieredze liecina arī, ka vairākas prasības, kuras ietilpst savstarpējas atbilstības darbības jomā, nepietiekamā mērā attiecas uz lauksaimniecības darbību vai saimniecību teritoriju vai tās attiecas vairāk uz valsts iestādēm nekā uz atbalsta saņēmējiem. Tāpēc ir lietderīgi šajā ziņā pielāgot šo darbības jomu. Turklāt būtu jāparedz noteikums par ilggadīgo zālaugu platību uzturēšanu 2014. un 2015. gadā. (53) Dalībvalstīm ir pilnībā jāīsteno tiesību aktos paredzētās apsaimniekošanas prasības, lai panāktu to darbību saimniecību līmenī un nodrošinātu nepieciešamo vienlīdzīgo attieksmi pret lauksaimniekiem. (54) Attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā[28], savstarpējās atbilstības noteikumi darbosies tikai tad, ja tos būs īstenojušas visas dalībvalstis, jo īpaši skaidri nosakot lauksaimnieku pienākumus. Saskaņā ar direktīvu prasības saimniecību līmenī piemēros vēlākais no 2013. gada 1. janvāra. (55) Attiecībā uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 21. oktobra Direktīvu 2009/128/EK, ar kuru nosaka Kopienas sistēmu pesticīdu ilgtspējīgas lietošanas nodrošināšanai[29], savstarpējās atbilstības noteikumi darbosies tikai tad, ja tos būs īstenojušas visas dalībvalstis, jo īpaši skaidri nosakot lauksaimnieku pienākumus. Saskaņā ar direktīvu prasības saimniecību līmenī piemēros pakāpeniski, saskaņā ar grafiku, un konkrēti integrētās augu aizsardzības vispārīgos principus piemēros vēlākais no 2014. gada 1. janvāra. (56) Saskaņā ar Direktīvas 2000/60/EK 22. pantu Padomes 1979. gada 17. decembra Direktīva 80/68/EEK par gruntsūdeņu aizsardzību pret dažu bīstamu vielu radītu piesārņojumu[30] tiks atcelta 2013. gada 23. decembrī. Lai saglabātu savstarpējās atbilstības noteikumus saistībā ar gruntsūdeņu aizsardzību, gaidot Direktīvas 2000/60/EK iekļaušanu savstarpējās atbilstības noteikumos, it lietderigi koriģēt savstarpējās atbilstības darbības jomu un definēt labu lauksaimniecības un vides apstākļu standartu, ietverot Direktīvas 80/68/EEK 4. un 5. panta prasības. (57) Savstarpējās atbilstības sistēma nozīmē zināmus administratīvos ierobežojumus gan atbalsta saņēmējiem, gan valsts pārvaldes iestādēm, jo jānodrošina uzskaite, jāveic pārbaudes un vajadzības gadījumā jāpiemēro sodi. Šiem sodiem jābūt samērīgiem, efektīviem un preventīviem. Šādus sodus nedrīkst skart saskaņā ar citiem Savienības vai valsts tiesību aktu noteikumiem paredzētos citus sodus. Konsekvences nolūkā ir lietderīgi apvienot attiecīgos Savienības noteikumus vienā juridiskajā instrumentā. Attiecībā uz lauksaimniekiem, kuri ir Regulas (ES) Nr. xxx/xxx[TM] V sadaļā minētās mazo lauksaimnieku atbalsta shēmas dalībnieki, ir iespējams uzskatīt, ka savstarpējās atbilstības sistēmā ieguldītās pūles pārsniedz labumu, kāds rastos, noturot šos lauksaimniekus minētajā sistēmā. Tāpēc vienkāršošanas nolūkā šie lauksaimnieki būtu jāatbrīvo no savstarpējās atbilstības prasību izpildes, jo īpaši no kontroles sistēmas un savstarpējās atbilstības sodu riska. Tomēr šāds atbrīvojums nedrīkstētu skart pienākumu ievērot piemērojamos nozares tiesību aktu noteikumus, kā arī pārbaužu un soda sankciju noteikšanas iespēju saskaņā ar šiem tiesību aktiem. (58) Regula (EK) Nr. 1782/2003 noteica regulējumu attiecībā uz zemes labu lauksaimniecības un vides apstākļu standartiem, pamatojoties uz kuru dalībvalstīm ir jāpieņem valsts standarti, ņemot vērā attiecīgo platību specifiskās īpašības, tostarp augsnes un klimatiskos apstākļus, pastāvošās lauksaimniecības sistēmas (zemes izmantošana, augseka, lauksaimniecības prakse) un saimniecību struktūru. Šo zemes labu lauksaimniecības un vides apstākļu standartu mērķis ir veicināt augsnes erozijas novēršanu, saglabāt augsnes organisko vielu saturu un augsnes struktūru, nodrošināt minimālo apsaimniekošanas līmeni, izvairīties no dzīvotņu pasliktināšanās, kā arī aizsargāt un apsaimniekot ūdens resursus. Tāpēc savstarpējās atbilstības sistēmas plašākajā darbības jomā, kā noteikts šajā regulā, būtu jāietver regulējums, saskaņā ar kuru dalībvalstīm būtu jāpieņem valsts standarti labu lauksaimniecības un vides apstākļu jomā. Savienības regulējumā būtu jāietver arī noteikumi labākam ūdens resursu, augsnes, oglekļa krājas, bioloģiskās daudzveidības un ainavu saglabāšanas jautājumu risinājumam, kā arī jāparedz zemes apsaimniekošanas minimālais līmenis. (59) Atbalsta saņēmējiem būtu skaidri jāzina, kas tiem jāpilda saistībā ar savstarpējās atbilstības noteikumiem. Lai to panāktu, dalībvalstīm visaptverošā, saprotamā un skaidrojošā veidā būtu jāpaziņo visas prasības un standarti, tostarp pēc iespējas izmantojot elektroniskos līdzekļus. (60) Efektīvai savstarpējās atbilstības prasību īstenošanai nepieciešamas pārbaudes atbalsta saņēmēju līmenī par to, vai tiek pildīti pienākumi. Ja dalībvalsts nolemj izmantot iespēju nepiemērot samazinājumu vai maksājuma nepiešķiršanu, ja attiecīgā summa ir mazāka par EUR 100, nākamajā gadā kompetentajai kontroles iestādei atbalsta saņēmēju izlases veidā būtu jāpārbauda, vai konstatētās neatbilstības ir novērstas. (61) Lai nodrošinātu Komisijas un dalībvalstu saskaņotu sadarbību KLP izdevumu finansēšanas jomā un, konkrētāk, lai Komisijai dotu iespēju veikt dalībvalstu īstenotās finanšu pārvaldības uzraudzību un akreditēto maksājumu aģentūru grāmatojumu noskaidrošanu, dalībvalstīm būtu jāsniedz Komisijai noteikta informācija vai tā būtu jāsaglabā Komisijai pieejama. (62) Lai sagatavotu Komisijai nosūtāmos datus un nodrošinātu Komisijai pilnīgu un tūlītēju piekļuvi izdevumu datiem gan papīra, gan elektroniskā formā, jāparedz atbilstoši datu sniegšanas un nosūtīšanas noteikumi, tostarp noteikumi par termiņiem. (63) Tā kā valsts kontroles sistēmu piemērošanā un atbilstības pārbaudēs var figurēt personas dati vai komercnoslēpumi, dalībvalstīm un Komisijai būtu jāgarantē šajā sakarībā saņemtās informācijas konfidencialitāte. (64) Lai nodrošinātu Savienības budžeta pareizu finanšu pārvaldību, ievērojot objektivitātes principus kā dalībvalstu, tā atbalsta saņēmēju līmenī, būtu jāparedz euro izmantošanas noteikumi. (65) Euro maiņas kurss attiecībā pret valsts valūtu darbības veikšanas laikposmā var mainīties. Tāpēc attiecīgajām summām piemērojamais kurss būtu jānosaka, ņemot vērā notikumu, caur kuru tiek sasniegts darbības ekonomiskais mērķis. Būtu jāpiemēro tās dienas maiņas kurss, kurā šis notikums notiek. Jākonkretizē šis noteiktais datums vai jāatceļ tā piemērošana, ievērojot noteiktus kritērijus un jo īpaši ātrumu, kādā notiek valūtas kursa svārstības. Šie noteikumi ir paredzēti Padomes 1998. gada 15. decembra Regulā (EK) Nr. 2799/98, ar ko nosaka eiro agromonetāro režīmu[31], un tie papildina līdzīgus Regulas (EK) Nr. 1290/2005 noteikumus. Skaidrības un racionalitātes interesēs attiecīgie noteikumi būtu jāintegrē vienā tiesību aktā. Tādēļ Regula (EK) Nr. 2799/98 būtu jāatceļ. (66) Būtu jānosaka īpaši noteikumi par rīcību ārkārtas monetārās situācijās Savienības vai pasaules tirgū, uz kurām jāreaģē nekavējoties, lai nodrošinātu efektīvu KLP ietvaros noteiktās kārtības darbību. (67) Dalībvalstīm, kuras nav ieviesušas euro, jābūt iespējai veikt maksājumus par izdevumiem KLP tiesību aktu piemērošanas rezultātā nevis valsts valūtā, bet gan euro. Vajadzīgi īpaši noteikumi, lai nodrošinātu to, ka šī iespēja pusēm, kuras veic vai saņem maksājumus, nerada nepamatotas priekšrocības. (68) Būtu jāveic katra KLP pasākuma uzraudzība un novērtējums, lai uzlabotu tā kvalitāti un parādītu tā sasniegumus. Šajā sakarībā Komisijai būtu jānosaka rādītāju saraksts un jānovērtē KLP ietekme saistībā ar politikas mērķiem. Komisijai būtu jāizveido kopējas uzraudzības un novērtējuma regulējums, tostarp nodrošinot attiecīgo datu, tajā skaitā dalībvalstu sniegtās informācijas, savlaicīgu pieejamību. To darot, tai būtu jāņem vērā datu vajadzības un potenciālo datu avotu sinerģija. Turklāt Komisijas Paziņojuma Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Budžets stratēģijai “Eiropa 2020”” II daļā tika noteikts, ka ar klimata jomu saistītie izdevumi Savienības kopbudžetā būtu jāpalielina vismaz līdz 20 %, paredzot dažādu politiku ieguldījumu. Tāpēc Komisijai būtu jāspēj novērtēt Savienības KLP ietvaros sniegtā atbalsta ietekmi uz klimata jomas mērķiem. (69) Piemēro Savienības tiesību aktus attiecībā uz personu aizsardzību saistībā ar personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[32] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti[33]. (70) Spriedumā apvienotajās lietās C-92/09 un C-93/09[34] Eiropas Savienības Tiesa pasludināja attiecīgos Regulas (EK) Nr. 1290/2005 noteikumus par dalībvalstu pienākumu publicēt informāciju par fiziskajām personām, kas ir Eiropas lauksaimniecības fondu līdzekļu saņēmējas, par spēkā neesošiem. Ņemot vērā fizisko personu intereses, proti, lai to personas dati būtu aizsargāti, kā arī lai saskaņotu dažādos mērķus, kas ir pienākuma publicēt informāciju par līdzekļu saņēmējiem pamatā, kā noteikts Komisijas Regulā (EK) Nr. 259/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā piemērot Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 attiecībā uz informācijas publicēšanu par Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) līdzekļu saņēmējiem[35], minētā regula tika grozīta, lai skaidri noteiktu, ka šis pienākums neattiecas uz fiziskām personām. Pirms tiek pieņemti jauni Eiropas Parlamenta un Padomes noteikumi, ņemot vērā Tiesas celtos iebildumus, būtu jāveic padziļināta analīze un novērtējums, lai rastu vispiemērotāko veidu, kā samērot atbalsta saņēmēju tiesības uz personas datu aizsardzību ar pārredzamības nodrošināšanas nepieciešamību. Šīs analīzes un novērtējuma veikšanas laikā būtu jāsaglabā esošie noteikumi attiecībā uz informācijas publicēšanu par Eiropas lauksaimniecības fondu atbalsta saņēmējiem. (71) Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai. Šīs pilnvaras būtu jāīsteno atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulai (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[36]. (72) Noteiktu īstenošanas aktu pieņemšanā būtu jāizmanto konsultēšanās procedūra. Attiecībā uz īstenošanas aktiem, kas saistīti ar Komisijas veiktiem summu aprēķiniem, konsultēšanās procedūra ļauj Komisijai pilnībā uzņemties atbildību par budžeta pārvaldību, un tās mērķis ir lielāka efektivitāte, prognozējamība un ātrums, ņemot vērā laika ierobežojumus un budžeta procedūras. Attiecībā uz īstenošanas aktiem, kas skar dalībvalstīm veicamo maksājumu un grāmatojumu noskaidrošanas procedūras darbības regulējumu, konsultēšanās procedūra ļauj Komisijai pilnībā uzņemties atbildību par budžeta pārvaldību un valstu maksājumu aģentūru gada pārskatu pārbaudi, lai šos pārskatus apstiprinātu, vai, gadījumā, ja izdevumi nav veikti saskaņā ar Savienības noteikumiem, izslēgtu šādus izdevumus no Savienības finansējuma. Citos gadījumos īstenošanas aktu pieņemšanai būtu jāizmanto pārbaudes procedūra. (73) Komisijai būtu jābūt pilnvarotai veikt zināmus administratīvos vai pārvaldības uzdevumus, jo īpaši attiecībā uz ELGF izdevumiem pieejamo līdzekļu neto atlikuma noteikšanu. Šīm pilnvarām nebūtu jāpiemēro Regula (ES) Nr. 182/2011. (74) Pāreja no noteikumiem, kas ietverti ar šo regulu atceltajās regulās, uz šīs regulas noteikumiem varētu radīt praktiskas un specifiskas grūtības. Lai sagatavotos šīm iespējamām grūtībām, būtu jāparedz Komisijai iespēja pieņemt vajadzīgus un pienācīgi pamatotus pasākumus. (75) Tā kā saskaņā ar šo regulu finansēto lauku attīstības programmu plānošanas periods sākas no 2014. gada 1. janvāra, šai regulai būtu jābūt piemērojamai no minētā datuma. Tomēr daži noteikumi, kas konkrēti saistīti ar līdzekļu finanšu pārvaldību, būtu jāpiemēro no agrāka datuma, kas atbilst finanšu gada sākumam, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. SATURS PASKAIDROJUMA RAKSTS................................................................................................... 2 1........... PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS................................................................................. 2 2........... APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI...................................................................................................................................... 4 3........... PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI.................................................................. 6 4........... IETEKME UZ BUDŽETU............................................................................................. 8 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību.................................................................................................................................... 9 I SADAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS.................................................................. 25 II SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR LAUKSAIMNIECĪBAS FONDIEM................. 27 I nodaļa Lauksaimniecības fondi.................................................................................................. 27 II nodaļa Maksājumu aģentūras un citas iestādes.......................................................................... 29 III SADAĻA SAIMNIECĪBU KONSULTATĪVĀ SISTĒMA................................................... 32 IV SADAĻA FONDU FINANŠU VADĪBA............................................................................. 34 I nodaļa ELGF............................................................................................................................ 34 1. iedaļa Izdevumu finansēšana.................................................................................................... 34 2. iedaļa Budžeta disciplīna.......................................................................................................... 37 II nodaļa ELFLA........................................................................................................................ 40 1. iedaļa ELFLA vispārējie noteikumi.......................................................................................... 40 2. iedaļa Lauku attīstības programmu finansēšana......................................................................... 40 3. iedaļa Finanšu ieguldījums lauku attīstības programmās............................................................. 41 4. iedaļa Finansējums balvai par novatorisku vietēja mēroga sadarbību......................................... 44 III nodaļa Kopīgi noteikumi......................................................................................................... 45 IV nodaļa Grāmatojumu noskaidrošana....................................................................................... 50 I sadaļa Vispārīgi noteikumi......................................................................................................... 50 II iedaļa Noskaidrošana.............................................................................................................. 52 III iedaļa Pārkāpumi.................................................................................................................... 54 V SADAĻA KONTROLES SISTĒMAS UN SANKCIJAS...................................................... 57 I nodaļa Vispārīgi noteikumi........................................................................................................ 57 II nodaļa Integrētā administrācijas un kontroles sistēma................................................................ 62 III nodaļa Darījumu rūpīga pārbaude........................................................................................... 68 IV nodaļa Citi noteikumi par pārbaudēm...................................................................................... 74 VI SADAĻA SAVSTARPĒJA ATBILSTĪBA............................................................................ 76 I nodaļa Darbības joma............................................................................................................... 76 II nodaļa Kontroles sistēma un sodi saistībā ar savstarpējo atbilstību............................................. 78 VII SADAĻA KOPĒJI NOTEIKUMI....................................................................................... 82 I nodaļa Saziņa........................................................................................................................... 82 II NODAĻA Euro izmantojums................................................................................................... 84 III NODAĻA Ziņojumi un novērtējums....................................................................................... 86 VIII SADAĻA NOBEIGUMA NOTEIKUMI........................................................................... 88 I PIELIKUMS........................................................................................................................... 90 II PIELIKUMS.......................................................................................................................... 93 III PIELIKUMS......................................................................................................................... 96 TIESĪBU AKTA FINANŠU PĀRSKATS............................................................................... 101 I SADAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 1. pants Darbības joma Ar šo regulu paredz noteikumus attiecībā uz: a) izdevumu, tostarp lauku attīstības izdevumu, finansēšanu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku; b) saimniecību konsultatīvo sistēmu; c) dalībvalstu izveidojamām vadības un kontroles sistēmām; d) savstarpējās atbilstības sistēmu; e) grāmatojumu noskaidrošanu. 2. pants Regulā lietotie termini 1. Šīs regulas mērķiem piemēro Regulas (ES) xxx/xxx[TM] 4. pantā noteiktās „lauksaimnieka”, „lauksaimnieciskās darbības”, „lauksaimniecības platības” un „saimniecības” definīcijas, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi. Šīs regulas mērķiem piemēro Regulas (ES) xxx/xxx [TM] 1. pantā noteikto „tiešo maksājumu” definīciju. 2. Nepārvaramas varas un ārkārtas apstākļi šīs regulas lietojumā saistībā ar Regulu (ES) xxx/xxx[TM], Regulu (ES) xxx/xxx [vTKO] un Regulu (ES) xxx/xxx[LA] var tikt konkrēti atzīti šādos gadījumos: a) atbalsta saņēmēja nāve; b) atbalsta saņēmēja ilgstoša darbnespēja; c) nopietna dabas katastrofa, kas būtiski ietekmē saimniecību; d) lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanai paredzēto ēku nejauša nopostīšana saimniecībā; e) epizootija, kas ietekmē visus atbalsta saņēmējam piederošos lauksaimniecības dzīvniekus vai to daļu; f) lielas saimniecības daļas ekspropriācija, ja to nevarēja paredzēt pieteikuma iesniegšanās dienā. II SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR LAUKSAIMNIECĪBAS FONDIEM I nodaļa Lauksaimniecības fondi 3. pants Lauksaimniecības izdevumus finansējošie fondi 1. Lai sasniegtu Līgumā noteiktos kopējās lauksaimniecības politikas mērķus, finansējumu dažādiem ar šo politiku saistītiem pasākumiem, tostarp lauku attīstības pasākumiem, veido: a) Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds, turpmāk – „ELGF”; b) Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai, turpmāk – „ELFLA”. 2. ELGF un ELFLA ir daļa no Eiropas Savienības vispārējā budžeta. 4. pants ELGF izdevumi 1. ELGF īsteno saskaņā ar dalībvalstu un Savienības īstenotu dalītas pārvaldības principu, un tas finansē šādus izdevumus, kas veikti atbilstīgi Savienības tiesību aktiem: a) lauksaimniecības tirgus regulējoši vai atbalstoši pasākumi; b) tiešie maksājumi lauksaimniekiem saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku; c) Savienības finanšu ieguldījums pasākumos, kuri paredzēti tam, lai sniegtu informāciju par lauksaimniecības produktiem un tos popularizētu Savienības iekšējā tirgū un trešās valstīs, un kurus dalībvalstis īsteno, pamatojoties uz programmām, kas nav minētas 5. pantā un ko izvēlējusies Komisija; d) Savienības finanšu ieguldījums Savienības programmā „Augļi skolai” un pasākumos, kas saistīti ar dzīvnieku slimībām un patērētāju uzticības zudumu, kā attiecīgi minēts Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [vTKO] 21. un 155. pantā]. 2. ELGF tiešā veidā un saskaņā ar Savienības tiesību aktiem finansē šādus izdevumus: a) lauksaimniecības produktu popularizēšanas pasākumi, ko veic Komisija tieši vai ar starptautisku organizāciju starpniecību; b) pasākumi, kas veikti saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, lai nodrošinātu lauksaimniecības ģenētisko resursu saglabāšanu, raksturošanu, savākšanu un izmantošanu; c) lauksaimniecības uzskaites informācijas sistēmu ieviešana un uzturēšana; d) lauksaimniecības apsekojumu sistēmas, tostarp lauku saimniecību struktūras apsekojumi. 5. pants ELFLA izdevumi ELFLA īsteno saskaņā ar dalībvalstu un Savienības īstenotu dalītas pārvaldības principu, un tas finansē Savienības finanšu ieguldījumu lauku attīstības programmās, kas īstenotas atbilstīgi Savienības tiesību aktiem par atbalstu lauku attīstībai, kā arī izdevumus saistībā ar Regulas (ES) Nr. LA/xxx […] III sadaļas IV nodaļā minēto balvu par novatoriskiem vietēja mēroga sadarbības projektiem. 6. pants Citi izdevumi, tostarp tehniskā palīdzība Pēc Komisijas ierosmes un/vai tās vārdā ELGF un ELFLA var katrs attiecīgi tiešā veidā finansēt sagatavošanas, uzraudzības, administratīvā un tehniskā atbalsta, izvērtēšanas, revīzijas un pārbaudes pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu kopējo lauksaimniecības politiku. Šajos pasākumos jo īpaši iekļauj: (a) pasākumus, kas vajadzīgi, lai analizētu, pārvaldītu, uzraudzītu un īstenotu kopējo lauksaimniecības politiku, kā arī apmainītos ar informāciju par to, un pasākumus, kas attiecas uz kontroles sistēmu ieviešanu un tehnisko un administratīvo palīdzību; (b) Komisijas veiktām pārbaudēm nepieciešamo satelītattēlu ieguvi saskaņā ar 21. pantu; (c) Komisijas veiktos pasākumus, izmantojot attālās izpētes lietojumprogrammas, ko izmanto lauksaimniecības resursu uzraudzībai saskaņā ar 22. pantu; (d) pasākumus, kas vajadzīgi, lai uzturētu un izstrādātu metodes un tehniskus līdzekļus kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanai izmantoto fondu informācijai, savstarpējai savienošanai, uzraudzībai un finanšu vadības kontrolei; (e) informācijas sniegšanu par kopējo lauksaimniecības politiku saskaņā ar 47. pantu; (f) pētījumus par kopējo lauksaimniecības politiku un ELGF un ELFLA finansēto pasākumu izvērtēšanu, tostarp izvērtēšanas metožu uzlabošanu un informācijas apmaiņu par attiecīgo praksi; (g) vajadzības gadījumā – izpildaģentūras, kas izveidotas saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 58/2003[37] un darbojas saistībā ar kopējo lauksaimniecības politiku; (h) pasākumus, kas attiecas uz informācijas izplatīšanu, informētības palielināšanu, sadarbības veicināšanu un pieredzes apmaiņu Savienības mērogā un kas veikti lauku attīstības sakarībā, tostarp sadarbības tīklu veidošanu starp iesaistītajiem dalībniekiem; (i) pasākumus, kas nepieciešami logotipu izstrādei, reģistrēšanai un aizsardzībai saskaņā ar Savienības kvalitātes politiku un ar to saistīto intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību, kā arī nepieciešamo informācijas tehnoloģiju (IT) izstrādi. II nodaļa Maksājumu aģentūras un citas iestādes 7. pants Maksājumu aģentūru un koordinējošo iestāžu akreditācija un akreditācijas atsaukšana 1. Maksājumu aģentūras ir dalībvalstu atsevišķi dienesti vai iestādes, kas atbild par 4. panta 1. punktā un 5. pantā minēto izdevumu pārvaldību un kontroli. Šo uzdevumu izpildi, izņemot maksājumu veikšanu, var deleģēt. 2. Dalībvalstis akreditē par maksājumu aģentūrām tādus dienestus vai iestādes, kas izpilda akreditācijas kritērijus, kurus Komisija noteiks saskaņā ar 8. panta a) punktu. Katra dalībvalsts, pamatojoties uz tās konstitucionālajiem noteikumiem, attiecīgi akreditē vienu maksājumu aģentūru dalībvalstī vai vienu aģentūru reģionā. Tomēr, ja maksājumu aģentūras ir izveidotas reģiona līmenī, dalībvalstis papildus tām akreditē maksājumu aģentūru valsts līmenī tām atbalsta shēmām, kuras to rakstura dēļ jāpārvalda valsts līmenī. 3. Līdz tā gada [1. februārim]], kurš seko attiecīgajam finanšu gadam, par akreditēto maksājumu aģentūru atbildīgā persona sagatavo: a) gada pārskatu par izdevumiem, kas veikti, pildot akreditētajai maksājumu aģentūrai uzticētos uzdevumus, pievienojot nepieciešamo informāciju grāmatojumu noskaidrošanai saskaņā ar 53. pantu; b) vadības sagatavotu ticamības deklarāciju par pārskatu pilnīgumu, precizitāti un patiesumu, iekšējās kontroles sistēmu pareizu darbību, kā arī par pamatā esošo darījumu likumību un pareizību un pareizas finanšu pārvaldības principa ievērošanu; c) visu pieejamo veikto revīziju un pārbaužu rezultātu kopsavilkumu, tostarp analīzi par sistemātiskiem un atkārtotiem trūkumiem, kā arī veiktajām vai plānotajām koriģējošajām darbībām. 4. Ja ir akreditēta vairāk nekā viena maksājumu aģentūra, dalībvalsts ieceļ iestādi (turpmāk tekstā – „koordinējošā iestāde”), kurai tā uzdod šādu uzdevumu izpildi: a) savākt informāciju, ko darīt pieejamu Komisijai, un šo informāciju nosūtīt Komisijai; b) sagatavot apkopojošo ziņojumu, kas sniedz pārskatu valsts līmenī par visām 3. punkta b) apakšpunktā minētajām vadības sagatavotajām ticamības deklarācijām un 9. pantā minētajiem revīzijas atzinumiem par šīm deklarācijām; c) nodrošināt koriģējošo pasākumu veikšanu attiecībā uz visiem vispārīgas dabas trūkumiem un nodrošināt Komisijas informēšanu par tālāko rīcību; d) veicināt un nodrošināt Savienības noteikumu saskaņotu piemērošanu. Dalībvalstis veic īpašu koordinējošās iestādes akreditāciju saistībā ar pirmās daļas a) apakšpunktā minētās finanšu informācijas apstrādi. 5. Ja akreditēta maksājumu aģentūra neatbilst vai vairs neatbilst vienam vai vairākiem 2. punktā minētajiem akreditācijas kritērijiem, dalībvalsts akreditāciju atsauc, ja vien maksājumu aģentūra neveic vajadzīgos pielāgojumus termiņā, ko nosaka atbilstoši problēmas nopietnībai. 6. Maksājumu aģentūras īsteno to pārziņā esošo ar valsts intervenci saistīto darbību pārvaldību un kontroli, saglabājot kopējo atbildību šajā jomā. 8. pants Komisijas pilnvaras 1. Lai nodrošinātu pareizu 7. pantā minētās sistēmas darbību, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar 111. pantu saistībā ar: a) obligātajiem maksājumu aģentūru akreditācijas nosacījumiem attiecībā uz iekšējo vidi, kontroles darbībām, informāciju un saziņu, un uzraudzību, kā arī noteikumiem par akreditācijas piešķiršanas un atsaukšanas procedūru; b) noteikumiem attiecībā uz maksājumu aģentūru akreditācijas pārraudzību un akreditācijas pārskatīšanas procedūru; c) obligātajiem koordinējošo iestāžu akreditācijas nosacījumiem, kā arī noteikumiem par akreditācijas piešķiršanas un atsaukšanas procedūru. 2. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, pieņem noteikumus par: a) maksājumu aģentūru pienākumiem attiecībā uz valsts intervenci, kā arī par to vadības un kontroles pienākumu saturu; b) koordinējošās iestādes darbību un informācijas paziņošanu Komisijai saskaņā ar 7. panta 4. punktu. Pirmajā daļā minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 9. pants Sertifikācijas iestādes 1. Sertifikācijas iestāde ir dalībvalsts iecelta valsts vai privāta revīzijas iestāde, kas sniedz atzinumu par vadības sagatavoto ticamības deklarāciju, aptverot maksājumu aģentūras gada pārskatu pilnīgumu, pareizību un patiesumu, tās iekšējās kontroles sistēmas pienācīgu darbību, pamatā esošo darījumu likumību un pareizību, kā arī pareizas finanšu pārvaldības principa ievērošanu. Tā darbojas neatkarīgi no attiecīgās maksājumu aģentūras un iestādes, kas šo aģentūru ir akreditējusi. 2. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, paredz noteikumus par sertifikācijas iestāžu statusu, konkrētajiem uzdevumiem, tostarp to veicamajām pārbaudēm, kā arī apliecinājumiem un ziņojumiem un tos pamatojošajiem dokumentiem, kādi šīm iestādēm jāsagatavo. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 10. pants Maksājumu aģentūru veikto maksājumu pieņemamība Savienības finansējumu var izmantot 4. panta 1. punktā un 5. pantā minēto izdevumu segšanai tikai tad, ja tos ir veikušas akreditētas maksājumu aģentūras. 11. pants Pilna apjoma maksājumi atbalsta saņēmējiem Izņemot gadījumus, kad Savienības tiesību aktos nepārprotami paredzēti citi noteikumi, maksājumi saistībā ar šajā regulā noteikto finansējumu atbalsta saņēmējiem tiek izmaksāti pilnā apjomā. III SADAĻA SAIMNIECĪBU KONSULTATĪVĀ SISTĒMA 12. pants Princips un darbības joma 1. Dalībvalstis izveido sistēmu atbalsta saņēmēju konsultēšanai par zemes un saimniecību apsaimniekošanu (turpmāk – „saimniecību konsultatīvā sistēma”), ko vada viena vai vairākas šim nolūkam izraudzītas iestādes. Izraudzītās iestādes var būt valsts vai privātas struktūras. 2. Saimniecību konsultatīvā sistēma aptver vismaz: a) tiesību aktu noteiktās apsaimniekošanas prasības un VI sadaļas I nodaļā paredzētos labu lauksaimniecības un vides apstākļu standartus; b) klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, kā noteikts Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [TM] III sadaļas 2. nodaļā, un Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [TM] 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto lauksaimniecības platību apsaimniekošanu; c) prasības vai pasākumus, kas saistīti ar klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām, bioloģisko daudzveidību, ūdens resursu aizsardzību, dzīvnieku un augu slimību izziņošanu un inovācijām vismaz tādā mērā, kā noteikts šīs regulas I pielikumā; d) dalībvalstu definēto mazo lauku saimniecību un vismaz to saimniecību, kas ir Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [TM] V sadaļā minētās mazo lauksaimnieku atbalsta shēmu dalībnieces, saimnieciskās darbības ilgtspējīgu attīstību. 3. Saimniecību konsultatīvā sistēma var arī īpaši aptvert: a) saimniecību saimnieciskās darbības ilgtspējīgu attīstību, izņemot tās saimniecības, kas minētas 2. punkta d) apakšpunktā; b) valsts tiesību aktu noteikto prasību minimumu, kā minēts Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [LA] 29. panta 3. punktā un 30. panta 2. punktā. 13. pants Īpašas prasības saistībā ar saimniecību konsultatīvo sistēmu 1. Dalībvalstis nodrošina, ka saimniecību konsultatīvās sistēmas konsultanti ir atbilstoši kvalificēti un tiem tiek nodrošinātas regulāras mācības. 2. Dalībvalstis nodrošina konsultatīvās un kontroles funkcijas nošķirtību. Šajā sakarībā un neskarot valsts tiesību aktus par dokumentu publisku pieejamību, dalībvalstis nodrošina to, lai 12. pantā minētās izraudzītās iestādes personām, kas nav attiecīgās saimniecības apsaimniekojošie atbalsta saņēmēji, neatklātu personīgu vai individuālu informāciju un datus, kurus tās iegūst savā konsultatīvajā darbībā, izņemot tās neatbilstības vai pārkāpumus, kas atklāti to darbības laikā un uz ko attiecas Savienības vai valsts tiesību aktos noteikts pienākums informēt valsts iestādi, jo īpaši noziedzīgu nodarījumu gadījumā. 3. Kompetentā valsts iestāde nodrošina atbalsta saņēmējam, ja iespējams, elektroniskā veidā, izraudzīto iestāžu atbilstošu sarakstu. 14. pants Saimniecību konsultatīvās sistēmas pieejamība Atbalsta saņēmēji neatkarīgi no tā, vai tie saņem atbalstu saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, tostarp lauku attīstībai paredzēto atbalstu, var brīvprātīgi izmantot saimniecību konsultatīvo sistēmu. Tomēr dalībvalstis saskaņā ar objektīviem kritērijiem var noteikt atbalsta saņēmēju kategorijas, kuriem ir prioritāra piekļuve saimniecību konsultatīvajai sistēmai. Tomēr dalībvalstis nodrošina prioritātes piešķiršanu lauksaimniekiem, kuru piekļuve citiem konsultatīvajiem pakapojumiem, kas nav saimniecību konsultatīvā sistēma, ir visierobežotākā. Saimniecību konsultatīvā sistēma nodrošina, ka atbalsta saņēmējiem ir pieejamas konsultācijas, kas atspoguļo to saimniecību konkrēto situāciju. 15. pants Komisijas pilnvaras 1. Lai garantētu saimniecību konsultatīvās sistēmas pienācīgu darbību, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētus aktus saskaņā ar 111. pantu par noteikumiem, kuru mērķis ir nodrošināt sistēmas pilnīgu darbspēju. Šie noteikumi tostarp var būt saistīti ar pieejamības kritērijiem attiecībā uz lauksaimniekiem. 2. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, var pieņemt noteikumus saimniecību konsultatīvās sistēmas vienotas ieviešanas vajadzībām. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. IV SADAĻA FONDU FINANŠU VADĪBA I nodaļa ELGF 1. iedaļa Izdevumu finansēšana 16. pants Budžeta līdzekļu maksimālais apjoms 1. ELGF izdevumu gada maksimālo apjomu veido maksimāli pieļaujamās summas, kas tam noteiktas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. xxx/xxx [DFS]. 2. Ja Savienības tiesību aktos paredzēta kādu summu atņemšana no 1. punktā minētās summas, Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, nosaka ELGF izdevumiem pieejamo neto atlikumu, pamatojoties uz attiecīgajā tiesību aktā minētajiem datiem. 17. pants Mēneša maksājumi 1. Apropriācijas, kas vajadzīgas, lai finansētu 4. panta 1. punktā minētos izdevumus, Komisija dara pieejamas dalībvalstīm mēneša maksājumu veidā, pamatojoties uz izdevumiem, ko pārskata periodā veikušas akreditētās maksājumu aģentūras. 2. Līdz Komisijas mēneša maksājumu veikšanai dalībvalstis mobilizē līdzekļus, kas vajadzīgi izdevumu veikšanai, atbilstoši to akreditēto maksājumu aģentūru vajadzībām. 18. pants Mēneša maksājumu veikšanas kārtība 1. Neskarot 53. un 54. pantā paredzēto īstenošanas aktu piemērošanu, Komisija veic mēneša maksājumus par izdevumiem, ko akreditētās maksājumu aģentūras veikušas pārskata mēnesī. 2. Mēneša maksājumus katrai dalībvalstij veic vēlākais otrā mēneša trešajā darbdienā pēc mēneša, kurā veikti izdevumi. Dalībvalstu izdevumus, kas veikti no 1. līdz 15. oktobrim, uzskata par oktobrī veiktiem izdevumiem. Izdevumus, kas veikti no 16. līdz 31. oktobrim, uzskata par novembrī veiktiem izdevumiem. 3. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, pieņem lēmumu par tās veicamiem mēneša maksājumiem, pamatojoties uz dalībvalstu izdevumu deklarācijām un informāciju, kas saņemta saskaņā ar 102. panta 1. punktu, ņemot vērā samazinājumus un maksājumu apturēšanu uz laiku, ko piemēro saskaņā ar 43. pantu, vai jebkuras citas korekcijas. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 4. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, var nolemt veikt papildu maksājumus vai samazinājumus. Šajā gadījumā 112. panta 1. punktā minēto komiteju par to informē komitejas nākamajā sanāksmē. 19. pants Administratīvās un personāla izmaksas Fonds nesedz izdevumus, kas ir saistīti ar dalībvalstu un ELGF atbalsta saņēmēju administratīvajām un personāla izmaksām. 20. pants Valsts intervences izdevumi 1. Ja tirgu kopīgajā organizācijā valsts intervences pasākumam nav noteikta summa par vienību, ELGF finansē attiecīgo pasākumu, pamatojoties uz standarta summām, kas ir vienādas visā Savienībā, jo īpaši attiecībā uz līdzekļiem, kuru avots ir dalībvalstis un ko izmanto produktu iepirkšanai, materiālajām darbībām, kas saistītas ar intervences produktu uzglabāšanu, un attiecīgos gadījumos intervences produktu pārstrādei. 2. Lai nodrošinātu ELGF finansējumu valsts intervences izdevumiem, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētu aktu saskaņā ar 111. pantu attiecībā uz: a) to pasākumu veidu, par kuriem var saņemt Savienības finansējumu, un izdevumu atmaksāšanas nosacījumiem; b) atbilstības nosacījumiem un aprēķina metodēm, pamatojoties uz maksājumu aģentūru faktiski konstatēto informāciju vai pamatojoties uz Komisijas noteiktajiem vienotas likmes maksājumiem, vai pamatojoties uz vienotas vai nevienotas likmes summām, kas paredzētas lauksaimniecības nozares tiesību aktos. 3. Šā panta 1. punktā minētās summas nosaka Komisija, izmantojot īstenošanas aktus. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 21. pants Satelītattēlu ieguve Komisija un dalībvalstis vienojas par pārbaudēm nepieciešamo satelītattēlu sarakstu saskaņā ar katras dalībvalsts sagatavoto specifikāciju. Komisija nodrošina šos satelītattēlus bez maksas kontroles iestādēm vai pakalpojumu sniedzējiem, kurus šīs iestādes pilnvarojušas tās pārstāvēt. Komisija paliek attēlu īpašniece un tos atgūst pēc darba pabeigšanas. Tā var noteikt arī, ka, lai stiprinātu paņēmienus un darba metodes saistībā ar lauksaimniecības platību pārbaudēm, tiek veikts darbs, izmantojot attālās izpētes iespējas. 22. pants Lauksaimniecības resursu uzraudzība Saskaņā ar 6. panta c) punktu finansēto pasākumu mērķis ir sniegt Komisijai līdzekli Savienības lauksaimniecības tirgu pārvaldībai pasaules kontekstā, nodrošināt lauksaimnieciski izmantojamo zemju un kultūraugu stāvokļa agroekonomisko uzraudzību tā, lai būtu iespējams gatavot aplēses, jo īpaši attiecībā uz ražu un lauksaimniecības produkciju, sekmēt piekļuvi šīm aplēsēm starptautiskā līmenī, piemēram, ANO organizāciju vai citu starptautisko aģentūru koordinētos pasākumos, lai veicinātu pasaules tirgu pārredzamību, un nodrošināt agrometeoroloģiskās sistēmas tehnoloģisko uzraudzību. Saskaņā ar 6. panta c) punktu finansētie pasākumi attiecas uz kopējās lauksaimniecības politikas īstenošanai un uzraudzībai vajadzīgo datu, tostarp satelītnovērošanas un meteoroloģisko datu, vākšanu vai iegādi, teritorijas plānojuma datu infrastruktūras un tīmekļa vietnes izveidi, specifiskas, ar klimatiskajiem apstākļiem saistītas izpētes veikšanu un agrometeoroloģisko un ekonometrisko modeļu atjaunināšanu. Vajadzības gadījumā šos pasākumus veic sadarbībā ar valsts laboratorijām un iestādēm. 23. pants Īstenošanas pilnvaras Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, var pieņemt noteikumus attiecībā uz finansēšanu saskaņā ar 6. panta b) un c) punktu, kārtību, kādā tiek veikti 21. un 22. pantā minētie pasākumi noteikto mērķu sasniegšanai, satelītattēlu un meteoroloģisko datu ieguves, uzlabošanas un izmantošanas regulējumu, kā arī piemērojamos termiņus. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 2. iedaļa Budžeta disciplīna 24. pants Maksimālā apjoma ievērošana 1. Visā budžeta procedūras un budžeta izpildes laikā apropriācijas, kas saistītas ar ELGF izdevumiem, nedrīkst pārsniegt 16. pantā minēto summu. Visos Komisijas ierosinātajos un Eiropas Parlamenta un Padomes, Padomes vai Komisijas pieņemtajos juridiskajos instrumentos, kas ietekmē ELGF budžetu, ievēro 16. pantā minēto summu. 2. Ja Savienības tiesību aktos maksimālais finanšu līdzekļu apjoms lauksaimniecības izdevumiem attiecībā uz dalībvalsti ir izteikts euro, šādus izdevumus atlīdzina, ievērojot minēto maksimālo apjomu, kas izteikts euro, vajadzības gadījumā veicot korekcijas, ja piemēro 43. pantu. 3. Regulas (ES) Nr. xxx/xxx [TM] 7. pantā minētos valstīm noteiktos maksimālos tiešo maksājumu apjomus, kuriem piemērotas šīs regulas 25. pantā noteiktās korekcijas, uzskata par maksimālo finansējumu euro. 25. pants Finanšu disciplīna 1. Lai nodrošinātu Regulā (ES) Nr. xxx/xxx [DFS] noteikto maksimālo gada apjomu ievērošanu attiecībā uz finansējumu ar tirgu saistītiem izdevumiem un tiešajiem maksājumiem, tiešo maksājumu korekcijas likmi nosaka, ja prognozes attiecībā uz to pasākumu finansējumu, kuriem jāiekļaujas minētajā maksimālajā apjomā konkrētajā finanšu gadā, liecina, ka tiks pārsniegts maksimāli pieļaujamais gada apjoms. 2. Padome pēc Komisijas priekšlikuma, ko iesniedz ne vēlāk kā tā kalendārā gada 31. martā, uz kuru attiecas 1. punktā minētā korekcija, nosaka šo korekciju ne vēlāk kā tā paša kalendārā gada 30. jūnijā. 3. Ja kādā gadā līdz 30. jūnijam korekcijas likme nav noteikta, Komisija to nosaka, izmantojot īstenošanas aktu, un nekavējoties informē Padomi. Šo īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar 112. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 4. Līdz 1. decembrim pēc Komisijas priekšlikuma, kas balstīts uz tās rīcībā esošu jaunu informāciju, Padome var pielāgot tiešo maksājumu korekcijas likmi, kas noteikta saskaņā ar 2. vai 3. punktu. 5. Komisija, izmantojot īstenošanas aktu, var pieņemt noteikumus un nosacījumus, ko piemēro apropriācijām, kuras ir pārnestas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. FR/xxx 149. panta 3. punktu, lai finansētu šīs regulas 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos izdevumus. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 6. Pirms šā panta piemērošanas vispirms ņem vērā summu, ko budžeta iestāde ļāvusi izmantot Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas noslēgtā Iestāžu nolīguma par budžeta disciplīnu un pareizu finanšu pārvaldību 14. punktā minētajai rezervei krīzes situācijām lauksaimniecības nozarē. 26. pants Budžeta disciplīnas procedūra 1. Līdztekus N finanšu gada budžeta projekta iesniegšanai Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei arī savas prognozes par N – 1, N un N + 1 finanšu gadu. 2. Ja, sagatavojot N finanšu gada budžeta projektu, šķiet, ka pastāv risks N finanšu gadā pārsniegt 16. pantā minēto summu, Komisija ierosina Eiropas Parlamentam un Padomei vai Padomei vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šīs summas nepārsniegšanu. 3. Jebkurā laikā, ja Komisija uzskata, ka pastāv risks pārsniegt 16. pantā paredzēto summu un ka tā nevar veikt pietiekamus pasākumus, lai stāvokli uzlabotu saskaņā ar savām pilnvarām, tā ierosina citus pasākumus, lai nodrošinātu šīs summas nepārsniegšanu. Šos pasākumus, pamatojoties uz Līguma 43. panta 3. punktu, pieņem Padome vai arī, pamatojoties uz Līguma 43. panta 2. punktu, – Eiropas Parlaments un Padome. 4. Ja N finanšu gada beigās dalībvalstu atmaksājumu pieprasījumi pārsniedz vai varētu pārsniegt 16. pantā minēto summu, Komisija: a) izskata šos dalībvalstu iesniegtos pieprasījumus proporcionāli un pieejamā budžeta robežās un, izmantojot īstenošanas aktus, provizoriski nosaka maksājumu summu attiecīgajam mēnesim; b) vēlākais līdz nākamā gada 28. februārim noskaidro visu dalībvalstu stāvokli attiecībā uz Savienības finansējumu iepriekšējam finanšu gadam; c) izmantojot īstenošanas aktu, nosaka Savienības finansējuma kopējo summu dalībvalstu dalījumā, pamatojoties uz vienotu Savienības finansējuma likmi, tā budžeta robežās, kas bija pieejams mēneša maksājumu veikšanai; d) vēlākais tad, kad veic mēneša maksājumus par N+1 gada martu, veic iespējamās kompensācijas dalībvalstīm. Pirmās daļas a) un c) apakšpunktā minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 112. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 27. pants Agrīnās brīdināšanas sistēma Lai nodrošinātu, ka netiek pārsniegts 16. pantā minētais budžeta līdzekļu maksimālais apjoms, Komisija ievieš mēneša agrīnās brīdināšanas un uzraudzības sistēmu attiecībā uz ELGF izdevumiem. Lai to panāktu, Komisija pirms katra finanšu gada sākuma nosaka mēneša izdevumu prognozes, pamatojoties uz trijos iepriekšējos gados veiktajiem vidējiem mēneša izdevumiem, ja tādi ir. Komisija regulāri sniedz Eiropas Parlamentam un Padomei pārskatu, kurā izskatītas veikto izdevumu izmaiņas salīdzinājumā ar prognozēm un iekļauts paredzamās izpildes novērtējums kārtējam finanšu gadam. 28. pants Valūtas maiņas atsauces kursi 1. Pieņemot budžeta projektu vai budžeta projekta grozījumu vēstuli, kas attiecas uz lauksaimniecības izdevumiem, Komisija ELGF budžeta aplēšu aprēķinam izmanto to vidējo euro maiņas kursu pret ASV dolāru, kurš tirgū reģistrēts pēdējā ceturksnī, kas beidzas vismaz 20 dienas, pirms Komisija pieņem budžeta dokumentu. 2. Pieņemot budžeta grozījumu un papildinājumu projektu vai vēstuli, ar ko to labo, tiktāl, ciktāl šie dokumenti attiecas uz apropriācijām, kas saistās ar 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzētajiem pasākumiem, Komisija izmanto: a) pirmkārt, to vidējo euro maiņas kursu pret ASV dolāru, kas tirgū faktiski reģistrēts laikposmā no iepriekšējā finanšu gada 1. augusta līdz tā pēdējā ceturkšņa beigām, kurš beidzas vismaz 20 dienas, pirms Komisija pieņem budžeta dokumentu, un vēlākais kārtējā finanšu gada 31. jūlijā; un b) otrkārt, sagatavojot prognozi atlikušajam finanšu gadam, vidējo valūtas maiņas kursu, kas faktiski reģistrēts pēdējā ceturksnī, kurš beidzas vismaz 20 dienas, pirms Komisija pieņem budžeta dokumentu. II nodaļa ELFLA 1. iedaļa ELFLA vispārējie noteikumi 29. pants Dubultā finansējuma nepieļaušana Neskarot tiesības uz atbalstu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. LA/xxx 30. panta 2. punktu, ELFLA finansētie izdevumi netiek finansēti no citiem ES budžeta finanšu līdzekļiem. 30. pants Noteikumi, kas attiecas uz visiem maksājumiem 1. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. CR/xxx 67. panta 1. punktu 5. pantā minētie Komisijas veiktie ELFLA ieguldījuma maksājumi nepārsniedz budžeta saistības. Maksājumus attiecina uz visagrākajām nenoslēgtajām budžeta saistībām. 2. Piemēro Regulas (ES) Nr. FR/xxx Article [81.] pantu]. 2. iedaļa Lauku attīstības programmu finansēšana 31. pants ELFLA finanšu ieguldījums ELFLA finanšu ieguldījumu lauku attīstības programmu izdevumos nosaka katrai programmai, ievērojot maksimālos apjomus, kas noteikti Savienības tiesību aktos attiecībā uz ELFLA atbalstu lauku attīstībai. 32. pants Budžeta saistības Savienības budžetā paredzētajām saistībām attiecībā uz lauku attīstības programmām piemēro Regulas (ES) Nr. CR/xxx 66. pantu. 3. iedaļa Finanšu ieguldījums lauku attīstības programmās 33. pants Lauku attīstības programmu maksājumiem piemērojami noteikumi 1. Apropriācijas, kas nepieciešamas 5. pantā minēto izdevumu finansēšanai, dara pieejamas dalībvalstīm priekšfinansējuma, starpmaksājumu un atlikuma maksājuma veidā, kā aprakstīts šajā iedaļā. 2. Priekšfinansējuma un starpmaksājumu kopsumma nepārsniedz 95 % no ELFLA ieguldījuma katrā lauku attīstības programmā. Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. CR/xxx 70. panta 2. punktu, sasniedzot maksimālo apjomu 95 %, dalībvalstis turpina maksājumu pieprasījumu nosūtīšanu Komisijai. 34. pants Priekšfinansējuma kārtība 1. Pēc Komisijas lēmuma par programmas apstiprināšanu pieņemšanas Komisija veic sākotnējo priekšfinansējuma maksājumu par visu plānošanas periodu. Šis sākotnējais priekšfinansējuma maksājums veido 4 % no ELFLA ieguldījuma attiecīgajā programmā. To var sadalīt ne vairāk kā trijās maksājuma daļās atkarībā no budžeta pieejamības. Pirmā maksājuma daļa veido 2 % no ELFLA ieguldījuma attiecīgajā programmā. 2. Ja 24 mēnešu laikā pēc dienas, kad Komisija izmaksā pirmo priekšfinansējuma summas daļu, nav radušies izdevumi un par attiecīgo lauku attīstības programmu nav iesniegta neviena izdevumu deklarācija, izmaksātā priekšfinansējuma kopsummu atmaksā Komisijai. 3. Procentus, kas uzkrājušies par priekšfinansējumu, grāmato attiecīgajā lauku attīstības programmā un atskaita no nobeiguma izdevumu deklarācijā uzrādītās publisko izdevumu summas. 4. Pirms lauku attīstības programmas slēgšanas gr