Šis ziņojums par Eiropas oglekļa tirgus darbību ir iesniegts saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK (ES ETS direktīva) 10. panta 5. punkta un 21. panta 2. punkta prasībām. Kā norādīts direktīvā, ziņojuma mērķis ir regulāri — ik gadu — sniegt ieskatu par Eiropas oglekļa tirgus attīstību.

1. tabula. Iepriekšējos gados publicētie ziņojumi par oglekļa tirgu

Atsauce Aptvertais periods Politiskais konteksts COM(2012) 652 2008.–2011. g. Novērtējums par to, vai ir vajadzīgi regulatīvi pasākumi, ņemot vērā emisijas kvotu pārpalikuma pieaugumu COM(2015) 576 2013.–2014. g. Pirmais Enerģētikas savienības stāvokļa apskats COM(2017) 48 2015. g. Otrais Enerģētikas savienības stāvokļa apskats

Šis ziņojums attiecas uz 2016. gadu, tomēr iepazīstina arī ar dažām iniciatīvām, kas ierosinātas vai par ko panākta vienošanās 2017. gadā.Atšķirībā no iepriekšējā ziņojuma šajā ziņojumā ir jauna nodaļa par netiešo oglekļa izmaksu kompensācijas shēmām, kā arī informācija par tirgus stabilitātes rezerves pārpalikuma rādītāju, kas pirmoreiz tika publicēts 2017. gada maijā. Ja nav norādīts citādi, šajā ziņojumā ir izmantoti dati, kas bija pieejami publiski un bija nonākuši Komisijas rīcībā līdz 2017. gada 30. jūnijam.

Vispārīga un aprakstoša informācija par dažādiem ES ETS aspektiem ir iekļauta izcēlumos viscaur ziņojumā.



2.ES ETS INFRASTRUKTŪRA

2.1.Darbību, iekārtu un gaisa kuģu operatoru iekļaušana

ES ETS darbojas 31 Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) valstī. Tā ierobežo emisijas, ko rada gandrīz 11 000 elektrostaciju un rūpniecības iekārtu un nedaudz vairāk nekā 500 gaisa kuģu operatoru, kuri veic lidojumus starp EEZ lidostām. Tā aptver aptuveni 45 % no ES SEG emisijām. Sākot ar trešo posmu (2013–2020)*, nozares ar stacionārām iekārtām, kuras regulē ES ETS, ir energoietilpīgās rūpniecības nozares, un te ietilpst elektrostacijas un citas sadedzināšanas iekārtas ar nominālo siltumspēju, kas lielāka par 20 MW (izņemot bīstamo atkritumu vai sadzīves atkritumu iekārtas), naftas pārstrādes rūpnīcas, koksa krāsnis, dzelzs un tērauda, cementa klinkera, stikla, kaļķu, ķieģeļu, keramikas, celulozes, papīra un kartona, alumīnija, petroķīmisko produktu, amonjaka, slāpekļskābes, adipīnskābes, glioksāla un glioksālskābes ražošana, CO2 uztveršana, transportēšana pa cauruļvadiem un CO2 ģeoloģiska uzglabāšana. Attiecībā uz aviāciju ES ETS darbības jomā līdz 2016. gada beigām — kamēr Starptautiskā Civilās aviācijas organizācija (ICAO) nebija pieņēmusi pasaules mēroga pieeju — bija ietverti tikai lidojumi Eiropas Ekonomikas zonā. 2016. gada oktobrī ICAO vienojās par rezolūciju par starptautiskās aviācijas radīto CO2 emisiju izlīdzināšanas un samazināšanas shēmu (CORSIA), kam jāsāk darboties 2021. gadā. Ņemot vērā šo iznākumu, Komisija ierosināja turpināt piemērot sistēmu tikai EEZ iekšējiem lidojumiem arī pēc 2016. gada (sk. 4. sadaļu). ES ETS aptver oglekļa dioksīda (CO2) emisijas, slāpekļa oksīda (N2O) emisijas, ko rada visu veidu slāpekļskābes, adipīnskābes, glioksālskābes un glioksāla ražošana, un perfluorogļūdeņražu (PFC) emisijas, ko rada alumīnija ražošana. Lai gan dalība ES ETS ir obligāta, dažās nozarēs ir iekļautas tikai iekārtas, kas ir lielākas par noteiktu robežu. Turklāt iesaistītās valstis var sistēmā neiekļaut mazas iekārtas, ja ir ieviesti pasākumi, ar kuriem tiks samazinātas to emisijas tikpat lielā mērā, kā tad ja iekārtas būtu bijušas iekļautas ES ETS. Iesaistītās valstis ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā var iekļaut arī citas nozares un siltumnīcefekta gāzu emisijas. * Informācija par pirmo un otro ES ETS posmu ir pieejama šādā saitē: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_en.

Kā liecina ziņojumi, ko iesaistītās valstis iesniegušas 2017. gadā saskaņā ar 21. pantu, 2016. gadā kopā bija 10 790 iekārtu, kam izsniegtas atļaujas; salīdzinājumam — 2015. gadā tādu bija aptuveni 10 950, bet 2014. gadā — aptuveni 11 200.

Tāpat kā iepriekšējos gados, arī 2016. gadā ES ETS ietvaros galvenokārt tika sadedzināts fosilais kurināmais. Tomēr 29 valstis ziņoja arī par biomasas izmantošanu (2015. gadā bija 27 šādas valstis) 2079 iekārtās (19 % no visām iekārtām). Tikai divas valstis (LI un MT) ziņoja, ka tajās biomasa netika izmantota. Biomasas radītās emisijas 2016. gadā bija aptuveni 141 miljons tonnu CO2 (8 % no ES ETS ietvaros paziņotajām emisijām); 2015. gadā to apmērs bija aptuveni 125 miljoni tonnu CO2 (apmēram 7 % no ES ETS ietvaros paziņotajām emisijām). Tāpat kā pagājušajā gadā, divas dalībvalstis (DE un SE) ziņoja, ka biodegvielu nelielā apmērā izmanto trīs gaisa kuģu operatori (2015. gadā — četri).

Attiecībā uz iekārtu kategorijām, kas balstītas uz emisiju daudzumu gadā , 2016. gada dati liecina, ka, tāpat kā iepriekšējos gados, aptuveni 72 % iekārtu ietilpst A kategorijā, gandrīz 21 % — B kategorijā un nedaudz vairāk nekā 7 % — C kategorijā. Par 6202 iekārtām tika ziņots, ka tās ir “iekārtas ar zemu emisiju līmeni” (57,5 % no kopskaita).

ES ETS iekārtas, kurās notiek sadedzināšanas darbības, ir atrodamas visās iesaistītajās valstīs, savukārt naftas pārstrāde, tērauda ražošana, cementa, kaļķu, stikla, keramikas, celulozes un papīra ražošana notiek vairumā no tām. Par ES ETS darbībām, kas papildus norādītas saistībā ar tādām siltumnīcefekta gāzu emisijām, kuras nav CO2 emisijas, ir ziņots, ka 13 valstīs (DE, ES, FR, GR, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK un UK) ir izsniegtas atļaujas attiecībā uz primāro alumīniju un perfluorogļūdeņražiem (PFC), bet 21 valstī (visās, izņemot CY, DK, EE, IE, IS, LI, LU, LV, MT un SI) atļaujas izsniegtas attiecībā uz slāpekļskābes ražošanu un N2O. Par pārējām N2O nozarēm — adipīnskābes ražošanu un glioksāla un glioksālskābes ražošanu — ir ziņots attiecīgi trīs (DE, FR, IT) un divās (DE, FR) valstīs. Tāpat kā pagājušajā gadā, divas dalībvalstis (FR un NO) ziņoja par CO2 uztveršanas un uzglabāšanas darbībām.

Astoņas valstis (DE, ES, FR, HR, IS, IT, SI, UK) ir izmantojušas iespēju ES ETS neattiecināt uz mazajiem emitentiem saskaņā ar ES ETS direktīvas 27. pantu. Tāpat kā 2015. gadā, arī 2016. gadā ES ETS neattiecināja uz aptuveni 4 miljoniem tonnu CO2 (aptuveni 0,22 % no kopējām verificētajām emisijām).

Kā liecina saskaņā ar 21. pantu 2017. gadā iesniegtie dokumenti, līdz šim septiņas valstis (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT) ir izmantojušas Komisijas Regulas (ES) Nr. 601/2012 (“Monitoringa un ziņošanas regula”) 13. pantā paredzēto iespēju atļaut stacionārām iekārtām izmantot vienkāršotus monitoringa plānus gadījumos, kad risks ir zems. Pēc 2015. gada ir pievienojusies tikai Dānija. Attiecībā uz gaisa kuģu operatoriem, kuru radīto emisiju līmenis ir zems, par šā noteikuma izmantošanu ziņojušas četras valstis (BE, FI, IS un PL); Beļģija pievienojās pēc 2015. gada.

Attiecībā uz aptvertajiem gaisa kuģu operatoriem jānorāda, ka saskaņā ar ziņojumiem 2016. gadā monitoringa plāns bija 503 gaisa kuģu operatoriem (saskaņā ar ziņojumiem 2015. gadā bija 524 šādi operatori, bet 2014. gadā — 611). Tas liecina, ka ES ETS aptverto gaisa kuģu operatoru skaits stabilizējas. Gandrīz 60 % (300) no ziņojumos uzrādītajiem operatoriem bija komerciāli, bet atlikušie 40 % (203) bija nekomerciāli. Par maziem emitentiem kvalificējās kopā 249 operatori (gandrīz 50 %) (2015. gadā tādi bija 274 (52 %), bet 2014. gadā — 329 (54 %)).

2.2.Savienības reģistrs un Eiropas Savienības darījumu žurnāls (EUTL)