Ar ES kritēriju nosaka to absolventu skaitu, kuri ir gan iesaistījušies mobilitātē studiju laikā, gan sekmīgi ieguvuši kvalifikāciju. Tajā nav norādīts konkrēts ģeogrāfiskais apgabals, bet 2011. gada secinājumos ir uzsvērts, ka “mācību mobilitāte tiek definēta kā fiziska pārvietošanās, un ar to tiek ņemta vērā arī mobilitāte pasaules mērogā”. Sākotnējās profesionālās izglītības un apmācības (SPIA) mobilitātes kritērija rādītāja mērījumus praksē ierobežo instruments, uz ko ir norādīts secinājumos (noteiktas, plašas vecuma grupas mājsaimniecību apsekojums), savukārt kritērija augstākās izglītības rādītāja avots nav norādīts.

Eurostat darba grupa, kas darbojās 2011.–2012. gadā, sagatavoja priekšlikumu par šim kritērija rādītājam nepieciešamo datu vākšanas metodiku un līdzekļiem. Pirms vienošanās par Padomes secinājumiem dati nebija pieejami pareizajā formātā. Darba grupa konstatēja, ka vislielākā problēma ir kritērija definīcijai atbilstošu datu vākšanas īstenojamība.

Kritērija rādītājs tika definēts un turpmākais darbs tika veikts ciešā sadarbībā ar Boloņas procesa dalībniekiem, kā tas ir arī prasīts Padomes secinājumos. Šajā darbā lielāka uzmanība tika pievērsta datu par mācību mobilitāti uzlabošanai (tas atbilst arī Eiropas augstākās izglītības telpas/ Boloņas procesa stratēģijai “Stratēģija: mobilitāte labākām mācībām”).

Mācību mobilitātes dati tiek apkopoti UNESCO, ESAO un Eurostat (UOE) īstenotajos izglītības datu vākšanas pasākumos, kuros tiek izmantota galvenokārt administratīva informācija. Eurostat sadarbībā ar dalībvalstīm (ar darba grupas starpniecību), ESAO un UNESCO, Izglītības, jaunatnes, sporta un kultūras ĢD un citām attiecīgajām Komisijas struktūrām ir izstrādājis metodisko rokasgrāmatu par mācību mobilitāti un datu vākšanas tabulas. Kritērijam vajadzīgos datus vāc no ES dalībvalstīm saskaņā ar 2013. gadā pieņemto Komisijas regulu, kas tiek pakāpeniski ieviesta laikā no 2015. līdz 2018. gadam.

2022. gadā būs pieejami piecu gadu dati par 2016.–2020. gada atsauces periodu, ņemot vērā, ka mērķis ir noteikts 2020. gadam. 2019. gadā stāvoklis būs jāizvērtē, vairāk domājot par laikposmu pēc 2020. gada. Minētajā 2019. gada uzdevumā izmantojamā pierādījumu bāze būs divu gadu (2016. un 2017. gada) dati.

2.2. Pieejamie pierādījumi

Kritērija augstākās izglītības rādītājam ir divu veidu dati — dati par kredītpunktu mobilitāti un zinātnisko grādu mobilitāti. Šie divi veidi turpmāk tekstā ir skatīti atsevišķi, jo metodika un ar datiem saistītās prasības ievērojami atšķiras.

- Kredītpunktu mobilitāte

Kredītpunktu mobilitāte ir īslaicīga izglītība un/vai ar studijām saistīta stažēšanās ārzemēs, personai esot reģistrētai terciārās izglītības programmā piederības valsts iestādē (parasti), nolūkā iegūt akadēmiskos kredītpunktus (t. i., kredītpunktus, kas tiks atzīti piederības valsts iestādē). Absolventi, kas uzturējušies valstī kredītpunktu mobilitātes ietvaros, ir konkrētas terciārās izglītības programmas (kas noteikta, izmantojot ISCED) absolventi, kas ārzemēs īslaicīgi studējuši terciārās izglītības programmā un/vai bijuši norīkoti darbā un atgriezušies piederības valsts iestādē, lai pabeigtu zinātniskā grāda ieguvi. Datus par kredītpunktu mobilitāti valsts statistikas iestādēm sniedz piederības valsts iestādes (un pēc tam tos pieņemtā formātā nodod Eurostat).

Dati par absolventu kredītpunktu mobilitāti vēl nav pieejami no Eurostat. Dalībvalstis 2017. gadā sāks nodot datus Eurostat par 2016. atsauces gadu (2015./2016. mācību gadu), kuri tiks publicēti 2018. gada pirmajā pusē. Tā kā dati par kredītpunktu mobilitāti ir atkarīgi no datiem, kas savākti no valstīm, kurās studenti atgriežas pēc tam, kad pavadījuši laiku ārvalstī kredītpunktu mobilitātes ietvaros (t. i., no 28 ES dalībvalstīm), un saskaņā ar 2013. gada septembrī pieņemto regulu šie dati ir obligāti jānodod Eurostat, minētajā laikā šie kredītpunktu mobilitātes dati būs gandrīz gatavi.

Līdz tam vislabākā informācija par ES mēroga kredītpunktu mobilitāti ir programmas “Erasmus+” dati. Tomēr tie neaptver mobilitāti, kas norisinās ārpus programmas, un vienīgie pašlaik pieejamie dati ir uzņemšanas dati, kurus nevar izmantot par aizstājējdatiem attiecīgajai kritērija rādītāja daļai, kam ir vajadzīgi dati par absolventiem.

- Zinātnisko grādu mobilitāte

Zinātnisko grādu mobilitāte ir fiziska valsts robežas šķērsošana nolūkā tikt uzņemtam terciārā līmeņa zinātniskā grāda programmā galamērķa valstī. Zinātnisko grādu mobilitātes absolventi ir absolventi, kas ir ieguvuši terciārā līmeņa izglītību valstī, kura nav to izcelsmes valsts.

Datus par zinātnisko grādu mobilitātes absolventiem vāc no galamērķa valsts. Tādējādi, aprēķinot to studentu kopskaitu, kas pametuši ES izcelsmes valsti un kļuvuši par absolventiem citā valstī, pēc to izcelsmes, tiek ņemti vērā dati, ko iesniegušas visas galamērķa valstis — gan ES valstis, gan trešās valstis. Tas nozīmē, ka ārpusvērstās mobilitātes rādītāja uzticamība ir atkarīga no citu valstu sniegtās informācijas kvalitātes un detalizācijas pakāpes, kā arī no to galamērķa valstu skaita, par kurām ir pieejami dati.

Jaunās UOE datu vākšanas pirmie rezultāti attiecībā uz zinātnisko grādu mobilitāti kļuva pieejami 2015. gada rudenī. Kopīgā pētniecības centra (JRC) Izglītības un mūžizglītības pētniecības centrs analizēja un publicēja pašas pirmās aplēses par Eiropas terciārā līmeņa (ISCED 5.–8. līmeņa) studentu ārpusvērsto mobilitāti un par katru ISCED līmeni atsevišķi.

ES kritērija rezultāts par 2013. gada atsauces periodu (2012./2013. akadēmisko gadu) pēc pieejamajiem datiem ir 2,9 %. Tas ir daudz zemāks par 20 % mērķi, bet tā iemesls ir tas, ka pašlaik ir pieejama tikai daļa datu. Kā minēts iepriekš, vēl nav pieejami dati par kredītpunktu mobilitāti. Dati par zinātnisko grādu mobilitāti pašlaik ir pieejami tikai par dažām galamērķa valstīm, jo dažām ES valstīm ir noteiktas atkāpes datu nodrošināšanā un trūkst informācijas no daudzām ES nepiederīgām galamērķa valstīm. Tāpēc, visticamāk, patiesais kritērija līmenis ir daudz augstāks.

Aplūkojot datus par atsevišķām valstīm, var novērot, ka Kipras un Luksemburgas rādītājs ir daudz augstāks par kritērija mērķi (attiecīgi 63 % un 68 %); vairums no šīm valstīm nākušo studentu apmeklē un absolvē izglītības iestādes kaimiņvalstīs vai Apvienotajā Karalistē, vai Šveicē (abas pēdējās minētās valstis parasti piesaista daudz mobilo studentu). Jānorāda: lai gan dati ir nepilnīgi, var secināt, ka arī ievērojama daļa no Bulgārijas, Vācijas, Igaunijas, Īrijas, Grieķijas, Lietuvas, Latvijas, Maltas, Slovākijas un Somijas studentiem absolvē izglītības iestādes ārzemēs (5–13 %). Lielākajā daļā minēto valstu daudz studentu devās uz kaimiņvalstīm, ņemot vērā vēsturisko un bieži vien arī valodas saikni. Dati arī liecina, ka augstāks izglītības līmenis parasti ir saistīts ar lielāku mācību mobilitātes proporciju un vislielākā proporcija ir doktorantūrā.

Pirmie sniegtie dati par zinātnisko grādu mobilitāti kopumā liecina, ka dalībvalstis labi ievēro Komisijas regulu. Dažām valstīm ir noteiktas atkāpes, paredzot iespēju iesniegt datus vēlāk (Grieķijai un Francijai attiecībā uz lielāko daļu datu; Spānijai un Polijai attiecībā uz konkrētām datu daļām).

Kā minēts iepriekš, kritērijs aptver ne tikai dalībvalstis. Daudz ES izcelsmes studentu absolvē izglītības iestādes Savienībai nepiederīgās valstīs, un tāpēc ir jāvāc dati no šīm valstīm. Ņemot to vērā, 2014. gadā arī ESAO un UNESCO (sadarbībā ar Eurostat) ieviesa datu vākšanas mehānismus. Tomēr atšķirībā no ES dalībvalstīm datu iesniegšana nav obligāta, un pirmajā vākšanas gadā trešās valstis šo uzdevumu veica diezgan dažādā apmērā.