Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regula, ar ko nosaka pārejas pasākumus divpusējiem ieguldījumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm /* COM/2010/0344 galīgā redakcija - COD 2010/0197 */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 7.7.2010 COM(2010)344 galīgā redakcija 2010/0197 (COD) Pr iekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko nosaka pārejas pasākumus divpusējiem ieguldījumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Līgums par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “LESD”) nosaka, ka Eiropas Savienībai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem kopējās tirdzniecības politikas jomā (207. panta 1. punkts un 3. panta 1. punkta e) apakšpunkts). Saskaņā ar LESD 2. panta 1. punktu tikai Savienība drīkst veikt likumdošanas funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus jomā, kurā tai ir piešķirta ekskluzīva kompetence. Pirms LESD stāšanās spēkā dalībvalstis bija noslēgušas vairāk nekā 1000 divpusēju ieguldījumu nolīgumu ar trešām valstīm, kuri daļēji vai pilnībā attiecās uz ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem. Starp tiem ir arī divpusēji ieguldījumu līgumi, kuri cita starpā garantē nosacījumus ieguldījumu veikšanai dalībvalstīs un trešās valstīs tādu konkrētu saistību veidā, kuras ir saistošas atbilstīgi starptautiskajām tiesībām. Lai gan nolīgumi kā starptautisko publisko tiesību jautājums joprojām paliek saistoši dalībvalstīm arī pēc LESD stāšanās spēkā, ar ieguldījumiem saistītie dalībvalstu nolīgumi un ar tiem uzņemtās saistības jāaplūko, ņemot vērā ES ekskluzīvo kompetenci ārvalstu tiešo ieguldījumu jomā. Tā kā Līgumā par Eiropas Savienības darbību nav precīzi formulēta pārejas režīma, kas skaidri noteiktu dalībvalstu nolīgumu statusu, pieņemot šo priekšlikumu Padomes un Eiropas Parlamenta regulai, tiks atļauta visu to ieguldījumu nolīgumu turpmāka darbība, kuri patlaban ir spēkā starp dalībvalstīm un trešām valstīm. Šādā aspektā ar šo priekšlikumu tiek skaidri garantēta to apstākļu juridiskā noteiktība, kādos darbojas ieguldītāji. Šī pieeja, kas atspoguļo LESD spēkā stāšanās dinamiku, līdzīgi kā kopējās tirdzniecības politikas ieviešana 20. gadsimta 60. gados[1], ļauj pakāpeniski formulēt un rūpīgi izstrādāt ES ieguldījumu politiku, kuras mērķis ir vienādā mērā dot labumu visiem ieguldītājiem un ieguldījumiem. Atzīstot faktu, ka dalībvalstīm var rasties vajadzība vai tās var konstatēt, ka jāizdara grozījumi vai labojumi ieguldījumu nolīgumos, īpaši lai nodrošinātu to atbilstību Līgumā noteiktajiem pienākumiem, ar šo priekšlikumu tiek noteikta sistēma un nosacījumi, lai pilnvarotu dalībvalstis sākt sarunas ar trešo valsti ar mērķi izdarīt labojumus kādā spēkā esošā divpusējā nolīgumā saistībā ar ieguldījumiem. Šo sistēmu tāpat var izmantot, lai ļautu dalībvalstīm atbilstoši konkrētiem šā priekšlikuma nosacījumiem apspriest un slēgt jaunu divpusēju ieguldījumu nolīgumu ar trešām valstīm. Tā kā Savienībai ir ekskluzīva kompetence ārvalstu tiešo ieguldījumu jomā un ES ieguldījumu politika tiks pakāpeniski attīstīta, ar šo priekšlikumu noteiktā procedūra jāuzskata par ārkārtas pārejas pasākumu. Šajā regulā ir aplūkoti vienīgi pārejas aspekti saistībā ar jaunās ieguldījumu jomā īstenojamās ES kompetences pārvaldīšanu. Savukārt jaunās ES ieguldījumu politikas mērķi, kritēriji un tās saturs, kas jāizstrādā, balstoties uz jauniegūto ekskluzīvo kompetenci ārvalstu tiešo ieguldījumu jomā, nav aplūkoti šajā regulā, bet gan atsevišķā Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei, kas tiks pieņemts vienlaikus ar šo regulas priekšlikumu. 2. POLITIKAS SCENĀRIJI UN APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM Komisija izvērtēja virkni dažādu iespēju, kā sasniegt iepriekš aprakstīto mērķi, bet, ņemot vērā jautājuma īpatnības, neveica oficiālu ietekmes novērtējumu. 2010. gada 25. janvārī Briselē notika dalībvalstu ekspertu sanāksme, kurā tika apspriests starp dalībvalstīm un trešām valstīm noslēgto divpusējo ieguldījumu nolīgumu statuss. Apspriedēs var spriest par to, cik lielā mērā dalībvalstu noslēgtie ieguldījumu nolīgumi nav saderīgi ar ES tiesību aktiem. Komisija uzskata, ka jānovērš visu veidu tiesiskā nenoteiktība attiecībā uz šo nolīgumu statusu un spēkā esību, kas varētu negatīvi ietekmēt ES ieguldītāju rīcību un ieguldījumus ārzemēs vai ārvalstu ieguldītāju rīcību un ieguldījumus dalībvalstīs. Šāda nenoteiktība ir pretrunā ieguldījumu jomā paredzētajai aizsardzībai, t. i., nodrošināt, lai uzņēmējvalstu darbības pamatā būtu tiesiskā noteiktība. Ņemot vērā situāciju, kāda radusies, kopš stājies spēkā Līgums par Eiropas Savienības darbību, bezdarbības vai novēlotas darbības vietā jārīkojas ātri un apņēmīgi. Nesaistošie instrumenti, tādi kā Komisijas dienestu vai komisāru kolēģijas sagatavotā deklarācija vai paziņojums par divpusēju ieguldījumu nolīgumu statusu un spēkā esību neļautu nodrošināt nepieciešamo tiesisko noteiktību, kāda nepieciešama, lai garantētu attiecīgos nolīgumus. Šā iemesla dēļ ir vajadzīgs tiesību akts. Ar šo priekšlikumu tiek saglabāts status quo un tiek piedāvāts pagaidu risinājums, atļaujot dalībvalstu un trešo valstu noslēgtos divpusējos ieguldījumu nolīgumus atstāt spēkā arī turpmāk. Atbalstot šo priekšlikumu, galvenokārt tiks novērsts ārkārtīgi nelabvēlīgais rezultāts, proti, ieguldītājiem atbilstīgi starptautiskajiem ieguldījumu nolīgumiem pieejamo un uz ieguldījumiem attiecināmo tiesību un priekšrocību iespējamā pasliktināšanās. Tiek uzskatīts, ka šajā ziņā bezdarbības radītā ietekme būs daudz nozīmīgāka nekā šādas rīcības radītā ietekme, kas ir neitrāla, jo tiek saglabāts status quo . Šajā priekšlikumā paredzētā atļauja nebūt neiezīmē turpmākās ES ieguldījumu politikas aprises, kā arī neļauj nolīgumiem, uz kuriem tā attiecas, apdraudēt Savienības kompetences īstenošanu. Šajā ziņā ar šo priekšlikumu noteikto atļauju var atcelt saskaņā ar priekšlikumā noteiktajām procedūrām. Turklāt šajā procedūrā tiek ņemts vērā dalībvalstu pienākums novērst ikvienu nesaderību ar LESD, kura var būt dalībvalstu spēkā esošajos nolīgumos un uz kuru norādījusi Eiropas Savienības Tiesa. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Šā priekšlikuma mērķis ir atļaut starp dalībvalstīm un trešām valstīm noslēgto starptautisko ieguldījumu nolīgumu atstāšanu spēkā un izstrādāt nosacījumus un procedūras noteikumus, kas dalībvalstīm jāievēro, apspriežot un slēdzot šādus nolīgumus. Regulas I nodaļā ir izklāstīts regulas priekšmets un darbības joma. Tās 1. pantā noteikts, ka regula attiecas uz nolīgumiem, kurus dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm ieguldījumu jomā. Regulas II nodaļa paredz, ka pašreizējie divpusējie nolīgumi, kurus dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm, paliek spēkā. Regulas 2. pants uzliek dalībvalstīm pienākumu paziņot Komisijai par visiem nolīgumiem, kurus tās vēlas atstāt spēkā atbilstoši regulas noteikumiem. Līdzīgi regulas 2. pants attiecas arī uz nolīgumiem, kas ir noslēgti, bet vēl nav stājušies spēkā. Ar regulas 3. pantu no dienas, kad stājas spēkā šī regula, ir atļauts atstāt spēkā visus pašreizējos nolīgumus, kurus dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm ieguldījumu jomā un par kuriem tās ir paziņojušas. Šāda atļauja neskar dalībvalstu pienākumus, kas tām noteikti atbilstoši Savienības tiesību aktiem[2]. Saskaņā ar regulas 4. pantu visi paziņotie nolīgumi katru gadu jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , lai nodrošinātu, ka visas ieinteresētās personas precīzi izprot regulā paredzētā juridiskā tvēruma saturu. Regulas 5. pantā ir aplūkota paziņoto nolīgumu pārskatīšana. Veicot pārskatīšanu, tiks apzināti spēkā esošo nolīgumu kvantitatīvie un kvalitatīvie aspekti, kā arī tas, vai nolīgumi varētu radīt šķēršļus kopējās tirdzniecības politikas īstenošanai. Komisija īpaši izvērtēs, vai nolīgumi vai to noteikumi nav pretrunā Savienības tiesību aktiem, neapdraud sarunas vai nepasliktina nolīgumus saistībā ar ieguldījumiem starp Savienību un trešām valstīm, neapdraud ar ieguldījumiem saistītos Savienības politikas virzienus, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politiku. Komisija ne vēlāk kā piecus gadus pēc šīs regulas stāšanās spēkā nāks klajā ar ziņojumu, kas būs sagatavots, balstoties uz pārskatītajiem nolīgumiem, un iespējamajiem ieteikumiem pārtraukt II nodaļas noteikumu piemērošanu vai grozīt tos. Regulas 6. pantā sīki noteikts, kā var atcelt atļauju, kas piešķirta atbilstīgi šai nodaļai. Var rasties vajadzība atcelt atļauju vienam vai vairākiem nolīgumiem ar konkrētu trešo valsti, ja šie nolīgumi ir pretrunā Savienības tiesību aktiem. Atļauju varētu atcelt arī tad, ja nolīgums pilnībā vai daļēji sakrīt ar spēkā esošu nolīgumu, ko Savienība noslēgusi ar šo trešo valsti, un ja konkrētā pārklāšanās nav aplūkota pēdējā minētajā nolīgumā. Kā piemēru var minēt scenāriju, kad Savienība ar kādu trešo valsti slēdz brīvās tirdzniecības nolīgumu, kurā iekļauti noteikumi par ieguldījumiem, un sešās dalībvalstīs ir spēkā nolīgums, kurā iekļauti līdzīgi noteikumi par ieguldījumiem. Ja nolīgumā, ko ES slēdz ar šo trešo valsti, nav paredzēts, ka seši minētie nolīgumi, ko dalībvalstis noslēgušas ar šo trešo valsti, tiks aizstāti, tad būtu jāpiemēro 6. pants. Komisija paralēli šim priekšlikumam pieņemtajā paziņojumā ir izklāstījusi savu viedokli par starptautisko ieguldījumu politiku, ko tā plāno īstenot, ieskaitot valstis, ar kurām tā sākotnēji iecerējusi apspriest nolīgumus par ieguldījumiem. Visbeidzot atļauju vienam vai vairākiem nolīgumiem varētu atcelt, ja nolīgums apdraud ar ieguldījumiem saistītos Savienības politikas virzienus, tostarp īpaši kopējo tirdzniecības politiku (piem., gadījumos, kad šādu nolīgumu dēļ trešā valsts nevēlas vest sarunas ar Savienību), vai ja viena gada laikā pēc Komisijas ieteikuma iesniegšanas atbilstīgi Līguma 218. panta 3. punktam Padome nav pieņēmusi lēmumu par atļauju sākt sarunas par ieguldījumiem. Regulas 6. pants paredz apspriešanos starp Komisiju un attiecīgo(-ajām) dalībvalsti(-īm), tās gaitā novēršot problēmas, kuru dēļ atļauju var atcelt. Regulas III nodaļa paredz grozījumu izdarīšanu spēkā esošajos nolīgumos un jaunu nolīgumu slēgšanu. Ierosinātie procedūras noteikumi ir aizgūti no procedūras īstenošanas mehānisma, kas izveidots ar 2009. gada 13. jūlija Regulu Nr. 662/2009, ar ko izveido procedūru sarunu risināšanai un nolīgumu noslēgšanai starp dalībvalstīm un trešām valstīm par konkrētiem jautājumiem saistībā ar tiesību aktiem, kas piemērojami līgumiskām un ārpuslīgumiskām saistībām, un 2009. gada 7. jūlija Regulu Nr. 664/2009, ar ko izveido procedūru sarunu risināšanai un divpusēju nolīgumu noslēgšanai starp dalībvalstīm un trešām valstīm par jurisdikciju, spriedumu un lēmumu atzīšanu un izpildi laulības lietās, lietās par vecāku atbildību un uzturēšanas saistību lietās, un tiesību aktiem, kas piemērojami uzturēšanas saistību lietās [3]. Regulas 7. pants paredz vispārējo regulējumu, saskaņā ar kuru dalībvalstis var slēgt divpusējus ieguldījumu nolīgumus vai izdarīt tajos grozījumus. Regulas 8. pants nosaka, ka dalībvalstij jāpaziņo Komisijai nodoms grozīt spēkā esošu divpusējo nolīgumu vai slēgt jaunu divpusējo nolīgumu ar trešo valsti. Dalībvalstīm jānodrošina visa attiecīgā dokumentācija saistībā ar nolīguma apspriešanu vai atkārtotu apspriešanu, kuru atkarībā no konfidencialitātes prasībām var darīt pieejamu citām dalībvalstīm un Eiropas Parlamentam. Regulas 9. pantā sīki izklāstīts pamatojums, kādu iemeslu dēļ Komisija neatļauj dalībvalstīm sākt oficiālas sarunas, tostarp īpaši tas, ka atsevišķas dalībvalsts iniciatīva varētu graut ES sarunu vai ES politikas mērķus. Komisija var izvirzīt prasību, lai dalībvalsts, apspriežot nolīgumu, tajā iekļautu attiecīgas klauzulas, piemēram, a) par nolīguma izbeigšanu, ja vēlāk par to pašu jautājumu tiek noslēgts cits nolīgums starp Savienību vai Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un to pašu trešo valsti, no otras puses, (piemēram, denonsēšanas vai aizstāšanas klauzulas, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 662/2009 5. pantā); b) pārnešanas noteikumus vai c) vislielākās labvēlības režīmu ar mērķi nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi pret visiem ES ieguldītājiem attiecīgajā trešajā valstī. Saskaņā ar regulas 10. pantu dalībvalstīm Komisija pastāvīgi jāinformē par nolīgumu apspriešanu (atkārtotu apspriešanu), kuru tām atļauts veikt. Turklāt, lai nodrošinātu pilnīgu pārredzamību un atbilstību Savienības ieguldījumu politikai, Komisija var pieprasīt, lai tai novērotājas statusā atļauj piedalīties dalībvalsts un trešās valsts sarunās par ieguldījumiem. Regulas 11. pantā ir noteikts, kā notiek nolīguma apspriešanas pabeigšana, un procedūra un nosacījumi, kuri dalībvalstīm jāievēro, lai tām būtu atļauts parakstīt un slēgt nolīgumu. Pēc tam, kad saņemts paziņojums par nolīgumu, kurš pirms nolīguma parakstīšanas jāiesniedz Komisijā, tā izvērtē, vai nolīgums nerada traucējumus notiekošās vai turpmāk paredzētās ES sarunās ieguldījumu jomā un vai tas nav pretrunā ES tiesību aktos, tostarp LESD IV sadaļas 4. nodaļas trešajā daļā, paredzētajām saistībām. Regulas 12. pants paredz pārskatīt atļauju, ko var piešķirt atbilstīgi šīs regulas III nodaļai. Pārskatot atļauto sarunu un nolīgumu kvantitatīvos un kvalitatīvos aspektus, Komisija izvērtēs, vai ir lietderīgi turpināt III nodaļas noteikumu piemērošanu. Ziņojums un iespējamais ieteikums pārtraukt šīs nodaļas noteikumu piemērošanu vai grozīt tos, tiks iesniegti ne vēlāk kā piecus gadus pēc regulas stāšanās spēkā. Regulas IV nodaļā ir izklāstītas konkrētas prasības, kas dalībvalstīm jāievēro saistībā ar nolīgumiem, uz kuriem attiecas šī regula. Saskaņā ar regulas 13. pantu dalībvalstīm jāsniedz informācija par sanāksmēm, kuras notiek saistībā ar attiecīgajiem nolīgumiem. Dalībvalstīm arī jāinformē Komisija par visiem strīdu izšķiršanas pieprasījumiem, kas pret tām iesniegti saistībā ar attiecīgajiem nolīgumiem, tiklīdz tām kļūst zināmi šādi pieprasījumi, un jāsadarbojas ar Komisiju attiecībā uz strīda izšķiršanas sākšanu, ko tām ļaus ierosināt pret kādu citu trešo valstu, kura ir šāda nolīguma puse, vai par nolīgumā paredzēto apspriešanās mehānismu. Regulas 14. pants nosaka, ka dalībvalstis var norādīt, vai informācija, ko tās sniedz saskaņā ar 8. un 11. pantu, ir uzskatāma par konfidenciālu un vai to drīkst darīt zināmu citām dalībvalstīm. Regulas 15. pants paredz izveidot jaunu komiteju, kura palīdzēs Komisijai pārvaldīt regulu, un tajā izklāstīta procedūra, atbilstoši kurai šī komiteja darbosies. Šo noteikumu var pārskatīt, lai tas atbilstu turpmākajam regulējumam, kas tiks pieņemts saskaņā ar LESD 291. pantu par Komisijas īstenošanas pilnvaru izpildes kontroli[4]. Ja šeit ietvertais priekšlikums tiks pieņemts pirms dienas, kad būs stājusies spēkā regula par Komisijas īstenošanas pilnvaru izpildes kontroli, Komisija paredz, ka tas tiks automātiski atjaunināts, lai atbilstu regulai, kas pieņemta atbilstīgi 291. pantam, ievērojot minētā priekšlikuma darbību[5]. Regulas 16. pants nosaka, ka tā stājas spēkā 20 dienu laikā pēc tās publicēšanas dienas, tādējādi regulas II nodaļa attiecas uz nolīgumiem, kas ir spēkā pirms minētās dienas. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē ES budžetu. 2010/0197 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko nosaka pārejas pasākumus divpusējiem ieguldījumu nolīgumiem starp dalībvalstīm un trešām valstīm EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā tiešie ārvalstu ieguldījumi pieskaitāmi jautājumiem, kuri ietilpst kopējās tirdzniecības politikas jomā. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “Līgums”) 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu Savienībai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz kopējo tirdzniecības politiku. Tādējādi tikai Savienība drīkst veikt likumdošanas funkciju un pieņemt juridiski saistošus aktus minētajā jomā. Dalībvalstis to var darīt vienīgi tad, ja saskaņā ar Līguma 2. panta 1. punktu tām šādas pilnvaras ir piešķīrusi Savienība. (2) Turklāt Līguma IV sadaļas 4. nodaļas trešajā daļā ir izklāstīti vispārējie noteikumi par kapitāla, tostarp par ieguldījumu kapitāla, apriti starp dalībvalstīm un trešām valstīm. Starptautiskie nolīgumi, kas saistīti ar ārvalstu ieguldījumiem un kurus noslēgušas dalībvalstis, var ietekmēt minētos noteikumus. (3) Stājoties spēkā Lisabonas līgumam, Savienības dalībvalstis atstāja spēkā ļoti daudzus divpusējos ieguldījumu nolīgumus, kas bija noslēgti ar trešām valstīm. Līgumā nav skaidri paredzēti pārejas noteikumi šādiem nolīgumiem, uz kuriem tagad attiecas Savienības ekskluzīvā kompetence. Turklāt dažos šādos nolīgumos var būt noteikumi, kas ietekmē Līguma IV sadaļas 4. nodaļas trešajā daļā izklāstītos kopējos noteikumus par kapitāla apriti. (4) Lai gan saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām divpusējie nolīgumi paliek saistoši dalībvalstīm un nākotnē tie tiks pakāpeniski aizstāti ar Savienības nolīgumiem par šo pašu nolīguma priekšmetu, jāparedz, kā tiks atbilstoši pārvaldīti nosacījumi, kas jāievēro, lai nolīgumi turpmāk darbotos, un to saistība ar Savienības ieguldījumu politikas virzieniem, tostarp īpaši ar kopējo tirdzniecības politiku. Savienībai īstenojot savu kompetenci, minētā saistība tiks izvērsta turpmāk. (5) ES ieguldītāju, to trešās valstīs veiktu ieguldījumu un to dalībvalstu interesēs, kuras uzņem ārvalstu ieguldītājus un ieguldījumus, jāatstāj spēkā divpusējie nolīgumi, kuros ir skaidri noteikti un garantēti nosacījumi attiecībā uz ieguldījumiem. (6) Šajā regulā ir izklāstīti nosacījumi, kuri dalībvalstīm jāievēro, lai tām tiktu atļauts atstāt spēkā starptautiskus nolīgumus saistībā ar ieguldījumiem vai ļaut, lai šādi nolīgumi stājas spēkā. (7) Šajā regulā ir izklāstīti nosacījumi, kuri dalībvalstīm jāievēro, lai tās būtu tiesīgas grozīt starptautiskus nolīgumus saistībā ar ieguldījumiem vai noslēgt tos. (8) Atļauju atstāt spēkā, grozīt vai slēgt nolīgumus, uz kuriem attiecas šī regula, piešķir jomā, kurā Savienībai ir ekskluzīva kompetence, tāpēc tā jāuzskata par ārkārtas pasākumu. Šāda atļauja neattiecas uz gadījumiem, kad piemēro Līguma 258. pantu, jo dalībvalstis nav izpildījušas līgumos paredzētos pienākumus, izņemot pienākumus attiecībā uz nesaderībām, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma. (9) Dalībvalstīm jāveic[6] vajadzīgie pasākumi, lai novērstu nesaderības ar Savienības tiesību aktiem, ja tādas pastāv, kuras izriet no divpusējiem ieguldījumu līgumiem, kas noslēgti starp dalībvalstīm un trešām valstīm. (10) Komisijai jāspēj atcelt atļauju, ja nolīgums ir pretrunā Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma. Atļauju var atcelt arī tad, ja kādā spēkā esošā nolīgumā, ko Savienība noslēgusi ar kādu trešo valsti, ir iekļauti ieguldījumu noteikumi, kas līdzīgi dalībvalsts nolīgumā iekļautajiem. Lai nodrošinātu, ka dalībvalstu nolīgumi neapdraud ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši autonomu kopējās tirdzniecības politikas pasākumu, izstrādi un īstenošanu, atļauju var atcelt. Visbeidzot, ja viena gada laikā kopš Komisijas ieteikuma iesniegšanas atbilstīgi Līguma 218. panta 3. punktam Padome nav pieņēmusi lēmumu par atļauju sākt sarunas par ieguldījumiem, pastāv iespēja atļauju atcelt. (11) Atļauja grozīt šajā regulā paredzētos nolīgumus vai noslēgt tos galvenokārt ļauj dalībvalstīm novērst šajā regulā aplūkotās nesaderības starp dalībvalstu starptautiskajiem nolīgumiem saistībā ar ieguldījumiem un Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma. (12) Komisijai ne vēlāk kā piecus gadus pēc šīs regulas stāšanās spēkā jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums par šīs regulas II un III nodaļas piemērošanu. Minētajā ziņojumā cita starpā jāizvērtē, vai ir nepieciešama turpmāka šo nodaļu piemērošana. Ja ziņojumā ieteikts pārtraukt minēto nodaļu noteikumu piemērošanu vai ierosināts tos grozīt, tam jāpievieno attiecīgs tiesību akta priekšlikums. Saskaņā ar starptautiskajām publiskajām tiesībām divpusējie nolīgumi, kurus dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm, paliek saistoši pusēm, ja vien tie netiek aizstāti ar Savienības nolīgumu par ieguldījumiem vai kā citādi netiek pārtraukta to darbība. (13) Nolīgumi, kas atļauti saskaņā ar šo regulu, vai atļauja sākt sarunas par spēkā esoša divpusēja nolīguma grozīšanu vai jauna divpusēja nolīguma slēgšanu ar trešo valsti nekādā gadījumā nedrīkst radīt šķēršļus ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, īpaši kopējās tirdzniecības politikas, īstenošanai. (14) Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai būtu jānodrošina, ka ar visu informāciju, kas noteikta kā konfidenciāla, rīkojas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem[7]. (15) Jānosaka, ka šī regula neattiecas uz nolīgumiem starp dalībvalstīm saistībā ar ieguldījumiem. (16) Ir jāparedz daži pasākumi, lai nodrošinātu, ka nolīgumi, kas atstāti spēkā saskaņā ar šo regulu, joprojām ir spēkā arī attiecībā uz strīdu izšķiršanu, vienlaikus ievērojot Savienības ekskluzīvo kompetenci. (17) Šīs regulas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību[8], IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. I NODAĻA Darbības joma 1. pants Priekšmets un darbības joma Ar šo regulu ir izstrādāti noteikumi, nosacījumi un kārtība, kas dalībvalstīm jāievēro, lai tām atļautu atstāt spēkā, grozīt vai noslēgt divpusējus nolīgumus ar trešām valstīm saistībā ar ieguldījumiem. II NODAĻA Atļauja atstāt spēkā esošos nolīgumus 2. pants Paziņojums Komisijai Trīsdesmit dienu laikā pēc šīs regulas stāšanās spēkā dalībvalstis attiecībā uz visiem divpusējiem nolīgumiem saistībā ar ieguldījumiem, ko tās noslēgušas ar trešām valstīm pirms šīs regulas stāšanās spēkā, paziņo Komisijai, ka tās vēlas tos atstāt spēkā vai ļaut, lai tie stājas spēkā, atbilstoši šai nodaļai. Paziņojumam pievieno šādu divpusēju nolīgumu kopiju. 3. pants Atļauja atstāt spēkā esošos nolīgumus Neatkarīgi no Savienības kompetencēm ieguldījumu jomā un neskarot citus Savienības tiesību aktos noteiktos dalībvalstu pienākumus, dalībvalstīm saskaņā ar Līguma 2. panta 1. punktu ir atļauts atstāt spēkā divpusējos nolīgumus saistībā ar ieguldījumiem, par kuriem paziņots saskaņā ar šīs regulas 2. pantu. 4. pants Publicēšana 1. Komisija reizi divpadsmit mēnešos publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī atbilstīgi 2. pantam vai 11. panta 7. pantam paziņoto nolīgumu sarakstu. 2. Pirmo reizi 1. punktā minēto nolīgumu sarakstu publicē ne vēlāk kā trīs mēnešu laikā pēc termiņa, kas saskaņā ar 2. pantu noteikts saistībā ar paziņojumiem. 5. pants Pārskatīšana 1. Komisija pārskata nolīgumus, par kuriem paziņots atbilstīgi 2. pantam, īpaši novērtējot, vai nolīgumi: a) nav pretrunā Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma, vai b) pilnībā vai daļēji nesakrīt ar kādu spēkā esošu nolīgumu, ko Savienība noslēgusi ar minēto trešo valsti, un šī konkrētā pārklāšanās nav aplūkota pēdējā minētajā nolīgumā, vai c) nerada šķēršļus ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politikas, izstrādei un īstenošanai. 2. Lai atvieglotu 1. punktā minēto pārskatīšanu, apspriešanās starp Komisiju un paziņotāju dalībvalsti var notikt pēc dalībvalsts pieprasījuma vai pēc Komisijas ierosinājuma. 3. Komisija ne vēlāk kā piecus gadus pēc šīs regulas stāšanās spēkā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs nodaļas piemērošanu, kurā tiek vēlreiz izskatīta vajadzība turpmāk piemērot šo nodaļu, balstoties uz 1. punktā minēto pārskatīšanu. 4. Ja 3. punktā minētajā ziņojumā ir ieteikums pārtraukt šīs nodaļas noteikumu piemērošanu vai grozīt tos, tam pievieno attiecīgu tiesību akta priekšlikumu. 6. pants Atļaujas atcelšana 1. Regulas 3. pantā paredzēto atļauju var atcelt, ja: a) nolīgums ir pretrunā Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma, vai b) nolīgums pilnībā vai daļēji sakrīt ar kādu spēkā esošu nolīgumu, ko Savienība noslēgusi ar minēto trešo valsti, un šī konkrētā pārklāšanās nav aplūkota pēdējā minētajā nolīgumā, vai, c) nolīgums rada šķēršļus ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politikas, izstrādei un īstenošanai, vai d) viena gada laikā no Komisijas ieteikuma iesniegšanas atbilstīgi Līguma 218. panta 3. punktam Padome nav pieņēmusi lēmumu par atļauju sākt sarunas par nolīgumu, kurš pilnībā vai daļēji sakrīt ar atbilstīgi 2. pantam paziņoto nolīgumu. 2. Ja Komisija uzskata, ka ir pamats atcelt 3. pantā paredzēto atļauju, tā attiecīgajai dalībvalstij sniedz pamatotu atzinumu par pasākumiem, kas jāveic, lai izpildītu 1. punkta prasības. Komisija un attiecīgā dalībvalsts apspriežas. 3. Ja jautājumu neizdodas atrisināt 2. pantā minētajās apspriedēs, Komisija atceļ atļauju attiecīgajam nolīgumam. Komisija pieņem lēmumu par atļaujas atcelšanu saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto procedūru. Tajā iekļauj prasību, ka dalībvalstis atbilstoši rīkojas un vajadzības gadījumā izbeidz attiecīgā nolīguma darbību. 4. Ja atļauja tiek atcelta, Komisija nolīgumu svītro no 4. pantā minētā saraksta. III NODAĻA Atļauja grozīt vai slēgt nolīgumus 7. pants Atļauja grozīt vai slēgt nolīgumus Ievērojot 8.–12. panta nosacījumus, dalībvalstij atļauj sākt sarunas ar trešo valsti, lai grozītu spēkā esošu nolīgumu vai noslēgtu jaunu nolīgumu saistībā ar ieguldījumiem. 8. pants Paziņojums Komisijai 1. Ja dalībvalsts plāno sākt sarunas ar trešo valsti, lai grozītu spēkā esošu nolīgumu vai noslēgtu jaunu nolīgumu saistībā ar ieguldījumiem, tā savu nodomu rakstiski paziņo Komisijai. 2. Paziņojumā ietver attiecīgo dokumentāciju un norādi uz noteikumiem, kuri tiks aplūkoti sarunās, sarunu mērķus un visu pārējo būtisko informāciju. Ja tiek grozīts spēkā esošs nolīgums, paziņojumā norāda noteikumus, kuri tiks pārskatīti. 3. Paziņojumu un pēc pieprasījuma arī tam pievienoto dokumentāciju Komisija dara pieejamu citām dalībvalstīm, ievērojot 14. pantā noteiktās konfidencialitātes prasības. 4. Šā panta 1. punktā minēto paziņojumu nosūta vismaz piecu kalendāro mēnešu laikā pirms oficiālu sarunu sākšanas ar attiecīgo trešo valsti. 5. Ja dalībvalsts nosūtītā informācija nav pietiekama, lai atļautu sākt oficiālas sarunas saskaņā ar 9. pantu, Komisija var pieprasīt papildu informāciju. 9. pants Atļauja sākt oficiālas sarunas 1. Komisija atļauj sākt oficiālas sarunas, izņemot gadījumus, kad tā secina, ka sarunu sākšana: a) ir pretrunā Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma, vai b) apdraud mērķus sarunās, kuras notiek vai noteikti notiks starp Savienību un attiecīgo trešo valsti, vai c) rada šķēršļus ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politikas, izstrādei un īstenošanai. 2. Komisija saskaņā ar 1. punktā minēto atļauju var pieprasīt, lai dalībvalsts šādās sarunās iekļautu visas attiecīgās klauzulas. 3. Lēmumus par 1. punktā minēto atļauju pieņem saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto procedūru. Komisija pieņem lēmumu 90 dienu laikā pēc 8. pantā minētā paziņojuma saņemšanas. Ja lēmuma pieņemšanai ir vajadzīga papildu informācija, 90 dienu laika posmu skaita no dienas, kad saņemta papildu informācija. 10. pants Komisijas dalība sarunās Komisiju pastāvīgi informē par paveikto un par rezultātiem dažādos sarunu posmos, un tā var pieprasīt piedalīties dalībvalsts un trešā valsts sarunās par ieguldījumiem. 11. pants Atļauja parakstīt un noslēgt nolīgumu 1. Pirms parakstīt nolīgumu, attiecīgā dalībvalsts paziņo Komisijai sarunu iznākumu un nosūta tai nolīguma tekstu. 2. Šā panta 1. punktā paredzētais paziņošanas pienākums attiecas uz nolīgumiem, kuri tika apspriesti pirms šīs regulas stāšanās spēkā, bet kuri netika noslēgti un tāpēc uz tiem neattiecas 2. pantā paredzētais paziņošanas pienākums. 3. Saņemot paziņojumu, Komisija izvērtē, vai panāktais nolīgums: a) nav pretrunā Savienības tiesību aktiem, izņemot nesaderības, kas izriet no Savienības un tās dalībvalstu savstarpējā kompetenču sadalījuma, vai b) neapdraud mērķus sarunās, kuras notiek vai noteikti notiks starp Savienību un attiecīgo trešo valsti, vai c) nerada šķēršļus ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politikas, izstrādei un īstenošanai, vai d) attiecīgos gadījumos nav pretrunā 9. panta 2. punktam. 4. Ja Komisija uzskata, ka sarunu rezultātā ir panākts nolīgums, kas neatbilst 3. punkta prasībām, dalībvalstij neatļauj parakstīt un noslēgt nolīgumu. 5. Ja Komisija uzskata, ka sarunu rezultātā ir panākts nolīgums, kas atbilst 3. punkta prasībām, dalībvalstij atļauj parakstīt un noslēgt nolīgumu. 6. Lēmumus saistībā ar 4. un 5. punktu pieņem saskaņā ar 15. panta 2. punktā minēto procedūru. Komisija pieņem lēmumu 90 dienu laikā pēc 1. un 2. punktā minēto paziņojumu saņemšanas. Ja lēmuma pieņemšanai ir vajadzīga papildu informācija, 90 dienu laika posmu skaita no dienas, kad saņemta papildu informācija. 7. Ja atļauja ir piešķirta saskaņā ar 5. punktu, attiecīgā dalībvalsts paziņo Komisijai par nolīguma noslēgšanu un tā stāšanos spēkā. 12. pants Pārskatīšana 1. Komisija ne vēlāk kā piecus gadus pēc šīs regulas stāšanās spēkā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs nodaļas piemērošanu, kurā tiek vēlreiz izskatīta vajadzība turpmāk piemērot šo nodaļu. 2. Šā panta 1. punktā minētajā ziņojumā iekļauj pārskatu par atļaujām, kuras pieprasītas un piešķirtas atbilstoši šai nodaļai. 3. Ja 1. punktā minētajā ziņojumā ir ieteikums pārtraukt šīs nodaļas piemērošanu vai grozīt tās noteikumus, tam pievieno attiecīgu tiesību akta priekšlikumu. IV NODAĻA Nobeiguma noteikumi 13. pants Dalībvalstu rīcība saistībā ar nolīgumiem ar trešo valsti 1. Saistībā ar visiem nolīgumiem, kuri ietilpst šīs regulas darbības jomā, attiecīgā dalībvalsts nekavējoties informē Komisiju par visām sanāksmēm, kuras notiek atbilstīgi nolīguma noteikumiem. Komisijai paziņo dienas kārtību un visu būtisko informāciju, kas ļauj izprast apspriežamos jautājumus. Komisija attiecīgajai dalībvalstij var pieprasīt papildu informāciju. Ja apspriežamais jautājums var ietekmēt ar ieguldījumiem saistīto Savienības politikas virzienu, tostarp īpaši kopējās tirdzniecības politikas, īstenošanu, Komisija var pieprasīt, lai attiecīgā dalībvalsts ieņem konkrētu nostāju. 2. Saistībā ar visiem nolīgumiem, kuri ietilpst šīs regulas darbības jomā, attiecīgā dalībvalsts nekavējoties informē Komisiju par visiem apsvērumiem, kas tai darīti zināmi, par to, ka konkrētais pasākums nav saderīgs ar nolīgumu. Dalībvalsts arī nekavējoties informē Komisiju par visiem pieprasījumiem attiecībā uz strīdu izšķiršanu, kas iesniegti atbilstoši nolīgumam, tiklīdz konkrētajai dalībvalstij kļūst zināms šāds pieprasījums. Dalībvalsts un Komisija pilnībā sadarbojas un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu efektīvu aizsardzību, kas vajadzības gadījumā var ietvert arī Komisijas dalību procedūrā. 3. Pirms iedarbināt visus attiecīgos nolīgumā paredzētos strīdu izšķiršanas mehānismus, attiecīgā dalībvalsts saistībā ar visiem nolīgumiem, kuri ietilpst šīs regulas darbības jomā, cenšas panākt vienošanos ar Komisiju un, ja Komisija to pieprasa, iedarbina šādus mehānismus. Šādiem mehānismiem pieskaitāma apspriešanās ar otru nolīguma pusi un nolīgumā paredzētajos gadījumos – strīda izšķiršana. Dalībvalsts un Komisija pilnībā sadarbojas, īstenojot ar attiecīgajiem mehānismiem noteiktās procedūras, kas vajadzības gadījumā ietver arī Komisijas dalību attiecīgajās procedūrās. 14. pants Konfidencialitāte Dalībvalstis, saskaņā ar šīs regulas 8. un 11. pantu paziņojot Komisijai par sarunām un to iznākumu, var norādīt, vai sniegtā informācija uzskatāma par konfidenciālu vai arī to drīkst darīt zināmu citām dalībvalstīm. 15. pants Komiteja 1. Lai uzraudzītu ar starptautisko ieguldījumu nolīgumiem saistītos pārejas pasākumus, Komisijai palīdz padomdevēja komiteja. 2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 3. un 7. pantu. 16. pants Stāšanās spēkā Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Briselē, [..] Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā — priekšsēdētājs priekšsēdētājs [1] Padomes 1961. gada 9. oktobra lēmums par to tirdzniecības nolīgumu darbības termiņa standartizāciju, kas noslēgti ar trešām valstīm, un Padomes 1969. gada 16. decembra lēmums par pakāpenisku to nolīgumu standartizāciju, kas skar tirdzniecības attiecības starp dalībvalstīm un trešām valstīm, un par Kopienas nolīgumu apspriešanu. [2] Jaunāko judikatūru skatīt 2009. gada 3. marta spriedumos lietās C-205/06 un C-249/06 un 2009. gada 19. novembra spriedumā lietā C-118/07, kuros Eiropas Savienības Tiesa konstatēja, ka konkrēti noteikumi divpusējos ieguldījumu līgumos, kurus bija noslēgusi Austrija, Zviedrija un Somija, nebija saderīgi ar EK līgumu un ka attiecīgās dalībvalstis nebija veikušas vajadzīgos pasākumus, lai šādas nesaderības novērstu. Šādas vai līdzīgas klauzulas atrodamas arī citos divpusējos ieguldījumu nolīgumos, kas noslēgti pirms vai pēc iestāšanās Savienībā. Tiesa savos spriedumos ir aicinājusi Komisiju uzņemties starpnieka lomu šajos jautājumos. [3] OV L 200/52, 31.7.2009., 25. un 46. lpp. [4] Skatīt priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko nosaka normas un vispārīgos principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kas attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru piemērošanu, COM(2010) 83, galīgā redakcija, 9.3.2010. [5] Sk. iepriekš minētā Komisijas priekšlikuma 10. pantu. [6] Attiecībā uz jaunāko judikatūru skatīt Eiropas Savienības Tiesas spriedumus lietā C-205/06 Komisija pret Austriju , lietā C-249/06 Komisija pret Zviedriju un lietā C-118/07 Komisija pret Somiju . [7] OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp. [8] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.