/* COM/2010/0549 galīgā redakcija */ KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Par nodokļiem finanšu sektorā





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 7.10.2010 COM(2010) 549 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Par nodokļiem finanšu sektorā {SEC(2010) 1166 galīgā redakcija} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Par nodokļiem finanšu sektorā KONTEKSTS Nesenā finanšu krīze apliecināja, ka vajadzīga robustāka finanšu sistēma, ņemot vērā cenu, ko faktiskajai ekonomikai rada finanšu nestabilitāte. Turklāt pastāv vairākas galvenās problēmas attīstības, resursu efektivitātes un klimata pārmaiņu jomā, būtiski ietekmējot budžetu. Vai uz šī fona papildu nodokļi finanšu sektorā būtu potenciāls ieņēmumus veicinošs risinājums? Gatavojoties G-20 valstu samitam Toronto, Eiropadome 2010. gada 17. jūnijā secināja, ka "ES jāuzņemas vadība, lai izveidotu vispārēju pieeju attiecībā uz nodevu un nodokļu sistēmu ieviešanu finanšu iestādēm ar mērķi visā pasaulē saglabāt vienādus darbības nosacījumus, un tā stingri aizstāvēs šo pozīciju sarunās ar G20 partneriem. Minētajā kontekstā plašāk jāizpēta un jāizstrādā iespēja ieviest pasaules mēroga finanšu darījumu nodokli." Arī Eiropas Parlaments apspriedīs jautājumus, kas saistīti ar finanšu sektoru un nodokļiem. Jo īpaši Parlamenta 2010. gada 10. marta rezolūcijā Komisija un Padome ir aicinātas izskatīt to, kā finanšu darījumu nodokli varētu izmantot, lai finansētu sadarbību attīstības jomā, palīdzētu jaunattīstības valstīm cīnīties ar klimata pārmaiņām un vairotu ieņēmumus ES budžetā. Vairākas dalībvalstis jau ir veikušas pasākumus attiecībā uz nodokļiem banku sektorā. Šādas apspriedes nav risinātas tikai Eiropas Savienības līmenī. Tie ir jautājumi, kas atspoguļo finanšu krīzes un tās seku globālo un sistēmisko raksturu. G-20 sanāksmēs apspriesti jauni nodokļu veidi. Tomēr nav vispārējas vienprātības par papildu nodokļu instrumentiem[1]. Pavisam nesen jautājums par finanšu darījumu aplikšanu ar nodokļiem pamatīgi tika apspriests ANO Augsta līmeņa plenārsēdē par Tūkstošgades attīstības mērķiem. Turklāt ANO Ģenerālsekretāra izveidotā Augsta līmeņa padomdevēja grupa klimata pārmaiņu finansēšanas jautājumos izvērtēja ieņēmumus veicinošo potenciālu, kas piemīt galvenajiem pasaules mērogā aktīvajiem sektoriem, tostarp finanšu sektoram, kā arī starptautiskajiem gaisa un jūras pārvadājumiem. Šis paziņojums papildina apspriedes, pievēršoties diviem instrumentiem, proti, finanšu darījumu nodoklim ( FTT ) un finanšu darbības nodoklim ( FAT ). MēRķI UN PAMATOJUMS PAPILDU NODOKļIEM FINANšU SEKTORā Vai nodokļu sistēmas pielāgošana, neatkarīgi no apsvērtajiem nodokļu instrumentiem, ir pamatota, lai finanšu sektors pienācīgi un būtiski sniegtu ieguldījumu valstu budžetos? Komisijai šajā sakarā ir trīs argumenti. Pirmkārt, lai papildinātu noritošās plašās finanšu sektora reformas, ar nodokļiem varētu uzlabot finanšu tirgu efektivitāti un stabilitāti, samazināt to neparedzamību, kā arī nelabvēlīgo ietekmi, ko rada pārmērīga riska uzņemšanās. Konkrētāk, finanšu sektors varētu uzņemties pārāk daudz riska vairāku faktoru dēļ, sākot no faktiskā vai sagaidāmā valsts atbalsta (radot morālu kaitējumu) un informācijas asimetrijas līdz atalgojuma struktūrām, kas kopā ar makroekonomiskajām izmaiņām veicināja neseno krīzi. Līdz ar to finanšu sektorā notiekošais rada negatīvas sekas pārējā ekonomikā. Tāpēc koriģējošs nodoklis, kas paredzēts, lai internalizētu šādas sekas, var sevi attaisnot, ja to var pielāgot konkrēti šā mērķa sasniegšanai. Finanšu un ekonomikas krīze ir izgaismojusi vairākus neatbilstīgus stimulus finanšu sektorā, kā arī nepilnības finanšu sistēmas regulatīvajā un uzraudzības jomā. Rezultātā ir pieņemtas vai plānotas būtiskas reformas regulatīvajā jomā[2]. Pastāv plaša vienprātība, ka reformas regulatīvajā un uzraudzības jomā ir svarīgas, lai uzlabotu finanšu sistēmas noturību un stabilitāti. Komisija ir ierosinājusi jaunus krīzes pārvaldības pasākumus, kas vērsti uz to, lai uzlabotu valsts iestāžu spēju tikt galā ar problēmām banku nozarē[3]. Tajos ietilptu valstu noregulējuma fondu tīkla izveidošana, tos finansējot ar banku nodevām. Komisija savu atzinumu šajā jautājumā ir izklāstījusi nesen publicētā paziņojumā (COM(2010) 254 galīgā redakcija) un tuvākajā nākotnē detalizētāk informēs par priekšlikumiem. Papildu nodokļi varētu netieši un papildus regulējumam palīdzēt sasniegt mērķi uzlabot finanšu sektora stabilitāti, atturot operatorus veikt vairākas riskantas darbības, un vienlaikus šie nodokļi varētu būt ieņēmumu avots. Otrkārt, uzskata, ka finanšu sektors ir lielā mērā atbildīgs par krīzes izveidošanos un tās apmēriem, kā arī tās negatīvo ietekmi uz valsts parāda līmeni visā pasaulē. Papildu nodokļus varētu pamatot arī ar faktu, ka krīzes laikā vairākas valdības sektoram sniedza būtisku atbalstu, tāpēc sektora pienākums ir pienācīgi atlīdzināt. Veicinot fiskālo konsolidāciju un papildu ieņēmumu gūšanu, kā arī ekonomisko efektivitāti, jauni nodokļi finanšu sektorā palīdzētu radīt nosacījumus ilgtspējīgākai izaugsmei, kā paredzēts stratēģijā "Eiropa 2020". Treškārt, lielākajai daļai finanšu pakalpojumu ES nepiemēro pievienotās vērtības nodokli. Iemesls ir tāds, ka lielākā daļa finanšu pakalpojumu ieņēmumu ir balstīti uz maržu, tāpēc nav tik vienkārši apliekami ar nodokli saskaņā ar pašreizējo PVN. Līdz ar to pastāv argumenti, ka finanšu sektors varētu sniegt pienācīgāku un būtiskāku ieguldījumu valstu finansēs. Apspriedes par šo jautājumu norit vispārīgā kontekstā ar fiskālo konsolidāciju ES un citur pasaulē un laikā, kad pasaulei ir jārisina vismaz divas neatliekamas globālās problēmas politikas jomā, kas būtiski ietekmē budžetu. ES ir uzņēmusies būtiskas saistības klimata aizsardzības un attīstības jomā[4]. Lai ievērotu šīs saistības, dziļāk jāizpēta jauni ieņēmumu avoti[5]. ES dalībvalstis sāk ieviest valsts mēroga nodokļu instrumentus, lai reaģētu uz šīm problēmām. Ir svarīgi, lai šādas izmaiņas norisinātos saskaņotā vidē. Ja tā nebūs, dažādas valstu sistēmas, kurām piemēro atšķirīgas nodokļu bāzes, varētu radīt stimulu nodokļu arbitrāžai un izraisīt nevienlīdzīgus piešķīrumus starp finanšu tirgiem ES. Nesaskaņoti valsts mēroga risinājumi varētu izraisīt arī finanšu sektora dubultu aplikšanu ar nodokļiem un fragmentāciju, traucējot pareizai vienotā tirgus darbībai. Jebkādi iespējami nodokļu pasākumi jāskata arī plašāk saistībā ar pašreizējiem pūliņiem attiecībā uz finanšu sektora regulatīvajām reformām, jo īpaši ar varbūtējām lielāka kapitāla prasībām un apspriedēm par iespējamu banku nodevas ieviešanu. Jāņem vērā šādu pasākumu kumulatīvā ietekme (jo īpaši, ja tie nav rūpīgi saskaņoti un ieviesti pakāpeniski), lai netiktu apdraudēts dzīvotspējīgs finanšu sektors, kas spēj pareizi un efektīvi finansēt ekonomiku plašākā mērogā. FINANšU DARīJUMU NODOKLIS ( FTT ) FTT ir paredzēts, lai apliktu ar nodokli katra darījuma vērtību. Lai šim nodoklim būtu plašs tvērums, tas jāpiemēro dažādiem finanšu instrumentiem (piemēram, akcijām, obligācijām, valūtai un atvasinātajiem finanšu instrumentiem), pat ja pašreizējie priekšlikumi paredz ierobežot piemērošanas jomu, ietverot tikai daļu darījumu (piemēram, valūtas darījumu nodeva)[6]. Ar ieņēmumiem saistīti apsvērumi FTT ieņēmumu gūšanas potenciāls un ekonomiskās ietekmes intensitāte ievērojami atšķiras, ko nosaka produkti, kuriem to piemēro, un tvērums (pasaules, ES vai valsts mērogā) un tirdzniecības apmēri attiecīgajā jurisdikcijā. Trūkstot starptautiskas vienprātības par šāda nodokļa piemērošanu, ieņēmumi būtu atkarīgi no mobilo tirdzniecības darbību delokalizācijas. Turklāt šo nodokli ietekmē arī iespējas to apiet, pārveidojot finanšu produktus un izvēlēto nodokļu likmi. Pasaules mērogā prognozētie nodokļu ieņēmumi 2006. gadā būtu aptuveni 60 miljardi euro, ja akciju un obligāciju darījumiem piemērotu nodokļu likmi 0,1 % apmērā. Dažos pētījumos norādītas desmit reizes lielākas summas, ja tiek iekļauti atvasinātie finanšu instrumenti. Tomēr atvasināto finanšu instrumentu jomā pastāv tehniskas problēmas, piemēram, nodokļu bāzes[7] noteikšana, kā arī šaubas par ieņēmumu prognožu precizitāti. Pagātnē gūtā pieredze liecina par būtiskām atšķirībām starp plānotajiem un faktiskajiem ieņēmumiem. Pastāv arī neatrisināti jautājumi par valūtas darījumiem, ja nodokli par tiem iekasē tikai valsts līmenī[8]. Nodokļu bāzē iekļaujot tikai biržā tirgotās akcijas un obligācijas, ieņēmumu apjoms ES-27 būtu aptuveni 20 miljardi euro[9]. Ja iekļauj atvasinātos produktus, ieņēmumu prognozes būtu lielākas — saskaņā ar vairākiem aprēķiniem līdz pat 150 miljardiem euro. Attiecībā uz ierobežotu valūtas darījumu nodevu 0,005 % apmērā noteiktā nodokļu likme pasaulē visvairāk tirgotajām valūtām, balstoties uz 2007. gada datiem, ļautu gūt 24 miljardus euro gadā. Gūtie ieņēmumi lielā mērā tiktu iekasēti tikai tajās valstīs, kur koncentrētas tirdzniecības darbības. Iekļaujot atvasinātos finanšu instrumentus, sadalījums varētu būt vēl nevienmērīgāks. No vienas puses, šā iemesla dēļ varētu būt sarežģītāk panākt vienošanos par nodokli, ņemot vērā, ka visām valstīm būtu jāievieš nodoklis, kamēr tikai dažas gūst ieņēmumus. No otras puses, var argumentēt, ka ieguldītāji no visas pasaules izmanto centrālos tirgus. Tāpēc visi lietotāji sniedz ieguldījumu nodokļa ieņēmumos, piešķirot tam pasaules mēroga dimensiju. Šā iemesla dēļ FTT ir potenciāli labs ieņēmumu gūšanas avots pasaules mērogā. Tomēr ir svarīgi apsvērt nodokļa ekonomisko slogu. Kopumā nodokļi finanšu sektorā varētu nozīmēt ienākumu pārdali no banku akcionāriem, vadītājiem vai tirgus dalībniekiem uz plašu sabiedrību. Pastāv varbūtība, ka nodokļa slogs daļēji tiks pārnests uz klientiem un parastajiem pakalpojumu pircējiem, taču tas ir atkarīgs no nodokļu maksātāju spējas izvairīties no nodokļa. Turklāt netieši nodoklis paaugstinātu kapitāla izmaksas valdībām un uzņēmumiem. Nav pieejami empīriski dati par faktisko situāciju. Ietekme uz tirgus efektivitāti un ekonomisko stabilitāti Viens arguments par labu FTT ir tāds, ka ar tā palīdzību varētu īstenot principu "piesārņotājs maksā" un tādējādi arī palīdzēt internalizēt iespējamas finanšu sektora darbības negatīvās sekas. Pastāv arguments, ka FTT ar plašu piemērošanas jomu palīdzētu stabilizēt finanšu tirgus, samazinot īstermiņa spekulatīvo tirdzniecību, sodot par nevēlamiem finanšu tirgus darījumiem, galvenokārt ļoti biežu tirdzniecību. Jāņem vērā daži apsvērumi. Pirmkārt, nav skaidrības par efektivitātes uzlabošanos, jo nodoklis var palielināt cenu nepastāvību, samazinot likviditāti, piemēram, tirgos, kurus izmanto riska ierobežošanai. Otrkārt, ja ātrās tirdzniecības vērtība ekonomikā ir apšaubāma, jāpēta, cik lielā apmērā šī darbība bija galvenais negatīvu seku rašanās veicinātājs šajā krīzē. Treškārt, FTT piemēro bruto darījumu vērtībām. Tā kā FTT piemēro darījumiem nevis pievienotajai vērtībai, tas ir kumulatīvs. Biežāk tirgotiem produktiem būs lielāks nodokļu slogs. Ideālā situācijā, lai uzlabotu efektivitāti, FTT būtu jāpiemēro "kaitīgiem" vai ļoti spekulatīviem darījumiem. Praksē nav iespējams tos atšķirt no "normāliem" darījumiem. Tādējādi FTT būtu jāpiemēro iespējami plašākai bāzei, lai sasniegtu tā efektivitātes mērķi. FTT ar ierobežotu nodokļu bāzi, ja tas ir pienācīgi izstrādāts[10], varētu mazināt ģeogrāfiskās delokalizācijas risku. Taču, ja nodokli piemēro tikai dažiem darījumiem, tas izkropļotu finanšu starpniecību, veicinot vairākas darbības, uz kurām FTT neattiecas. Turklāt atkarībā no FTT izstrādes tas varētu radīt iespējas izvairīties no tā maksāšanas, veicot pārveidošanu un aizvietošanu. Lai efektīvi samazinātu to darbību skaitu, kuras var radīt negatīvas sekas pasaules mērogā, un izvairītos no tirdzniecības delokalizācijas, nodoklis jāievieš visos finanšu centros. Šie starptautiskie centri ir savstarpēji cieši saistīti, un uzņēmumiem ir zemas izmaksas, ja starp tiem novirza tirdzniecību. Turklāt daudzi finanšu uzņēmumi darbojas ar pasaules mēroga filiālēm. Tāpēc fakts, ka FTT nepieciešama plaša bāze, lai sasniegtu tā mērķus efektivitātes un ieņēmumu jomā, nozīmē arī to, ka tam būtu nepieciešama ievērojama pasaules mēroga koordinācija, lai samazinātu delokalizācijas un izvairīšanās risku. Novērtējums Pasaules mērogā FTT varētu būt piemērots risinājums ieņēmumu palielināšanai, it sevišķi lai nodrošinātu finansējumu globāliem politikas mērķiem. Lai tas darbotos efektīvi un pienācīgi, iesaistītajām valstīm jāpanāk vienošanās par globāliem finansēšanas instrumentiem, kuri būtu pieņemami visiem. Komisija ir apņēmusies turpināt strādāt ar tās starptautiskajiem partneriem, jo īpaši G20 ietvaros, lai panāktu šādu vienošanos. Finanšu darījumu nodokli var apsvērt tikai ES līmenī. Tomēr jāņem vērā, ka finanšu sektors ir pasaules mēroga sektors, kurā dalībnieki ir savstarpēji savienoti. Finanšu darbības ir koncentrētas nedaudzos finanšu centros ES un ārpus tās, kas konkurē starptautiskā līmenī. Turklāt finanses ir sarežģīta un mainīga joma, un galvenajiem dalībniekiem ir izstrādātas spējas rast jaunus un novatoriskus veidus, kā veikt uzņēmējdarbību un strukturēt finanšu darījumus. FINANšU DARBīBAS NODOKLIS Vēl viens potenciāls instruments, lai uzlabotu nodokļu piemērošanu finanšu sektoram un samazinātu negatīvas sekas, ir finanšu darbības nodoklis ( FAT ), kā to ierosinājis Starptautiskais Valūtas fonds (SVF). Tā ekstensīvākajā veidā (uz pieskaitīšanas metodi balstīts FAT, turpmāk aditīvais FAT ) FAT skar kopējo peļņu un algas. To var arī izstrādāt, lai īpaši vērstu uz ekonomisko renti un/vai risku[11]. Pretstatā FTT , kuru piemēro katram finanšu tirgus dalībniekam atbilstoši tā darījumam, FAT piemēro korporācijām. Šeit uzmanība pievērsta aditīvajam FAT . Ar ieņēmumiem saistīti aspekti Attiecībā uz 22 attīstīto valstu ekonomikām, kas apskatītas G-20 adresētajā SVF ziņojumā, aditīvā FAT likme 5 % apmērā radītu ieņēmumus, kas atbilst vidēji 0,28 % no IKP[12]. Izmantojot valsts līmeņa prognozes par daļu no IKP, lai aprēķinātu absolūtās vērtības, iegūst 22 valstu kopējo ieņēmumu summu aptuveni 75 miljardi euro attiecībā uz aditīvo FAT . ES-27 valstīm ar aditīvo FAT varētu gūt ieņēmumus līdz pat 25 miljardu euro apmērā. Ieņēmumu ģeogrāfiskais sadalījums lielā mērā atspoguļotu faktisko finanšu sektora sadalījumu ES. Tomēr, ieņēmumi nav tik koncentrēti, kā tas ir FTT gadījumā. Iemesls tam ir tāds, ka bāze nav tirdzniecības darbība, kas galvenokārt tiek veikta dažos finanšu centros, bet atalgojums un ieņēmumi, kas ir sadalīti vienmērīgāk. Šajā ziņā FAT būtu labāk piemērots, lai vairotu ieņēmumus valstu budžetu konsolidācijai, kas ir steidzams uzdevums daudzās dalībvalstīs. Attiecībā uz ekonomisko slogu ietekme ir atkarīga no nodokļa konkrētās izstrādes. Praksē nav pieejami empīriski dati par FAT faktisko stāvokli. Ja nodokli novirzītu uz klientu, kā arī ņemot vērā to, ka uzņēmējdarbības klientiem nodokļu atvilkšana netiek veikta, nodokļa slogs varētu daļēji skart arī finanšu pakalpojumu izmantotājus. Ietekme uz tirgus efektivitāti un ekonomisko stabilitāti Ietekme uz finanšu darbību ir atkarīga no nodokļa izstrādes. Aditīvais FAT tieši neietekmētu to tirgu struktūras, kuros finanšu iestādes ir aktīvas, jo šo nodokli piemēro ieņēmumiem neatkarīgi no to gūšanas veida. Šajā ziņā tas nediskriminē atšķirīgus produktus un nav atkarīgs no apgrozījuma līmeņa. ES līmenī tā ir interesanta koncepcija, jo šim nodoklim ir ieņēmumu vairošanas potenciāls un tas palīdz risināt pašreiz neatrisinātas problēmas, kas saistītas ar finanšu pakalpojumu aplikšanu ar nodokļiem. Ar FAT apliek kopējos ieņēmumus, ko gūst no finanšu iestāžu uzņēmējdarbības. Šajā ziņā to piemēro visām darbībām, ne tikai tirdzniecībai. Tas nemaina finanšu instrumentu cenu, līdz ar to neietekmējot tirgus struktūru kā tādu. Tas nozīmē arī to, ka nodoklis tieši neietekmē ātrās tirdzniecības pastāvēšanu. FAT varētu papildināt esošos stimulus peļņas novirzīšanai, delokalizējot ienākumus vai atalgojumu ārpus ES. Tomēr, ņemot vērā nodokļu bāzes būtību un nepieciešamību, lai finanšu uzņēmumi kopumā veiktu pamatdarbību tur, kur ir viņu klienti, delokalizācijas stimuli varētu tikt ierobežoti. Šis elements jāsabalansē ar faktu, ka tehniskā attīstība var palielināt finanšu sektora mobilitāti. Visbeidzot, ja vairākas dalībvalstis izolēti ievieš FAT , tas potenciāli varētu radīt kropļojumus iekšējā tirgū, kas var nesaderēt ar vajadzību nodrošināt vienlīdzīgus konkurences nosacījumus starp dalībvalstīm. Novērtējums Aditīvo FAT iespējams interpretēt kā nodokli, kas ir aizstājējs nodoklim par kopējo pievienoto vērtību, ko guvis finanšu sektora uzņēmums[13]. Tomēr, ja to izstrādā kā papildinājumu pašreizējam PVN, jāatrisina vairākas tehniskas problēmas, lai saskaņotu abus nodokļus. Komisija uzskata, ka FAT iespēju ir vērts izpētīt ES kontekstā. Šajā nolūkā jāveic novērtējums par nodokļa iespējamo ietekmi uz konkurenci un jāizanalizē, vai šo ietekmi iespējams kompensēt, rosinot uzņēmumus atteikties no delokalizācijas. VISPāRīGI SECINāJUMI UN TURPMāKA RīCīBA Pasaule saskaras ar būtiskām problēmām laikā, kad valdību budžetu jomā vērojami sarežģījumi visā ES. Problēmu ir daudz, un tās ir dažādas. Tās ietver nepieciešamību uzlabot finanšu sektora stabilitāti un darbību, lai samazinātu negatīvas sekas pārējai ekonomikai, konsolidēt valsts finanses, kas cietušas no finanšu krīzes, vienlaikus ievērojot saistības pret jaunattīstības valstīm un apņemšanos cīnīties ar klimata pārmaiņām un pasaules resursu trūkumu. Lai risinātu iepriekš minētās problēmas, pastāv argumenti, kas rosina pārskatīt finanšu sektora darbību aplikšanu ar nodokļiem. Sektoram jāsniedz pienācīgs un būtisks ieguldījums valstu budžetos, un šis ir gadījums, kad ieguldījumam jābūt lielākam nekā tas ir patlaban. Iemesli tam ir īpašā vieta, kuru sektors ieņem ekonomikā, kas kļuva tik acīmredzama finanšu krīzes laikā, un fakts, ka dažiem sektora pakalpojumiem nepiemēro PVN. Jebkurā turpmākajā darbībā, kas saistīta ar finanšu sektora aplikšanu ar nodokļiem, Komisija ņems vērā nepieciešamību radīt nosacījumus pienācīgiem un sabalansētiem nodokļiem finanšu sektorā, finanšu sektora konkurences nosacījumus iekšējā tirgū padarot vienlīdzīgākus vis-à-vis ar finansēm nesaistītiem sektoriem un iekšēji, lai palīdzētu līdz minimumam samazināt pašreizējos kropļojumus, ko rada PVN nepiemērošana finanšu pakalpojumiem, un ierobežot pārrobežu darbību iespējamu dubultu aplikšanu ar nodokļiem. Turklāt Komisija mudinās pieņemt labāka regulējuma principus un strādās, lai panāktu racionālāku un vienkāršāku nodokļu vidi finanšu pakalpojumiem, balstoties uz visaptverošu analīzi par pašreizējām un plānotajām valstu nodokļu sistēmām un to ietekmi uz iekšējā tirgus darbību. Komisija papildus ņems vērā kumulatīvo ietekmi, ko rada šī sektora kopējā regulatīvā reforma. Novatoriski finansēšanas mehānismi kopumā un jauni finanšu sektora nodokļi jo īpaši varētu būt svarīgs elements, reaģējot uz pašreizējām pasaules un Eiropas mēroga problēmām. Kā secināts iepriekš, FTT ir instruments, kas ir vislabāk piemērots, lai vairotu ieņēmumus pasaules mērogā. Uzdevums ir izstrādāt globālu finanšu darījumu nodokli, ar kura palīdzību gūt pietiekamus ieņēmumus, vienlaikus līdz minimumam samazinot tā negatīvo ietekmi uz ekonomiku. Komisija atbalstīs turpmāku FTT un tā variantu izpēti un izstrādi G-20 līmenī un strādās pie tā, lai panāktu vienošanos ar nozīmīgākajiem starptautiskajiem partneriem. Ņemot vērā līdz šim veikto analīzi, šķiet, ka FTT ir mazāk piemērots, lai to vienpusēji ieviestu ES līmenī, jo pastāv liels delokalizācijas risks, kas apdraudētu spēju gūt ieņēmumus. Šobrīd Komisija uzskata, ka pastāv lielāks potenciāls finanšu darbības nodoklim ES līmenī. Šis nodoklis ļautu atrisināt pašreizējo problēmu attiecībā uz PVN nepiemērošanu finanšu sektoram un gūt būtiskus ieņēmumus. Ņemot vērā nodokļa novatorisko būtību, tehniski jāstrādā pie tā, kā to varētu ieviest. Ņemot vērā iepriekš minētos secinājumus, Komisija bez kavēšanās sagatavos visaptverošu ietekmes novērtējumu, kurā sīkāk tiks izpētīts katra no šīm iespējām, lai līdz 2011. gada vasarai varētu ierosināt atbilstošus priekšlikumus par plānotajiem politikas pasākumiem šajā jomā. [1] G-20 Toronto samita secinājumi ir šādi: "Mēs vienojāmies, ka finanšu sektoram jāsniedz pienācīgs un vērā ņemams ieguldījums maksājumos par jebkuru slogu, kas saistīts ar valsts intervenci, ja tāda tiek veikta, lai atjaunotu finanšu sistēmu vai finansētu noregulējuma fondus, kā arī samazinātu finanšu sistēmas radītos riskus. Mēs konstatējām, ka šim nolūkam pastāv dažādas politikas pieejas. Dažas valstis ir izvēlējušās noteikt finanšu maksājumus. Citas valstis ir pieņēmušas citu pieeju." [2] Komisija iniciatīvas ir izklāstījusi paziņojumā COM(2010) 301 galīgā redakcija. [3] COM(2009) 561 galīgā redakcija. [4] Attīstītās valstis Kopenhāgenas nolīgumā vienojās arī par mērķi līdz 2020. gadam kopīgi mobilizēt 100 miljardus ASV dolāru gadā, lai palīdzētu jaunattīstības valstīm cīnīties ar klimata pārmaiņām. Lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus, ES ir apņēmusies līdz 2015. gadam palielināt oficiālās attīstības palīdzības ( ODA ) apjomu līdz 0,7 % no nacionālā kopienākuma, kas varētu nozīmēt ES ODA dubultošanu no gandrīz 50 miljardiem euro 2008. gadā līdz plānotiem 100 miljardiem euro 2015. gadā. [5] Komisija publicēja dienestu darba dokumentu "Novatoriski finansēšanas veidi pasaulē" (SEC(2010) 409 galīgā redakcija), kurā izvērtēts tas, cik liels potenciāls ir novatoriskiem finansēšanas veidiem pasaulē, lai veicinātu ieņēmumus iepriekš minēto problēmu risināšanai. [6] Dienestu darba dokumentā īsumā apskatīta valūtas nodeva. Šajā paziņojumā plaši piemērojamais FTT attiecas uz obligāciju un atvasināto finanšu instrumentu darījumiem biržā, kā arī ārpusbiržas ( OTC ) instrumentiem, kas ietver atvasinātu finanšu instrumentu darījumu, kā arī ārvalstu valūtas tūlītējiem darījumiem. [7] Vispārīga FTT gadījumā nodokļu iekasēšanai saistībā ar biržas produktiem vajadzētu būt nosacīti vienkāršai. Attiecībā uz ārpusbiržā tirgotiem produktiem nodokļu administrēšana būtu sarežģītāka, taču īstenojama, ņemot vērā tendenci pieaugt prasībām reģistrācijas jomā un Komisijas priekšlikumu regulai par ārpusbiržas atvasinājumiem, centrālajiem darījumu starpniekiem un darījumu reģistriem (COM (2010) 484/5). [8] Speciālisti, kas piedalās vadības grupas izveidotajā darba grupā starptautisko finanšu darījumu un attīstības jautājumos, vairāku iemeslu dēļ rekomendē valūtas darījumu nodevu piemērot pasaules mērogā. Sk. http://www.leadinggroup.org/article668.html. [9] Pieņēmumi ir balstīti uz tirdzniecību 30 % apmērā attiecībā uz obligācijām un 20 % apmērā attiecībā uz akcijām. [10] Izstrāde ir atkarīga no precīzās bāzes. Piemēri varētu būt valūtas darījumi, akcijas un obligācijas. [11] Pēdējās divas versijas detalizēti izskatītas pievienotajā dienestu darba dokumentā. [12] SVF (2010. gads) Nodokļi finanšu sektorā — G-20 adresēts SVF ziņojums un pamatinformācijas materiāli. [13] Tā kā nodoklis skar algas un atalgojumu, kas ir pievienotās vērtības aizstājējs, tas varētu būt potenciāls risinājums PVN nepiemērošanai finanšu nozarei. Tomēr jātiek galā ar vairākiem jautājumiem, lai tas būtu saderīgs ar pašreizējo PVN sistēmu.