PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Terorisma akti ir viens no visnopietnākajiem universālo vērtību – cilvēka cieņas, brīvības, līdztiesības un solidaritātes, cilvēktiesību un pamatbrīvību – pārkāpumiem un viens no visnopietnākajiem uzbrukumiem demokrātijas un tiesiskuma principiem, kas ir Eiropas Savienības pamatā. Ir svarīgi izveidot pienācīgus instrumentus, lai aizsargātu ES pilsoņus un visus ES iedzīvotājus un novērstu šādus pārkāpumus efektīvā un samērīgā veidā, kas ir pietiekams, lai risinātu apdraudējumu, ar ko saskaras ES, vienlaikus saglabājot sabiedrības modeli, kurā valda plurālisms, nediskriminācija, tolerance, taisnīgums, solidaritāte un līdztiesība.

Terorisma draudi pēdējos gados ir pieauguši un kļuvuši daudzpusīgāki. Eiropas Drošības programmas ietvaros Komisija par prioritāti noteica ES regulējuma terorisma apkarošanas jomā atjaunināšanu un paziņoja par savu nodomu atjaunināt šajā jomā spēkā esošos krimināltiesību aktus, lai risinātu jaunos problēmjautājumus. Tiesību akta priekšlikums pārskatīt Pamatlēmumu par terorismu tika paziņots 2016. gada Komisijas darba programmā, jo dalībvalstis aizvien biežāk saskaras to, ka aizvien vairāk cilvēku ceļo uz ārvalstīm terorisma nolūkos, un ar apdraudējumu, ko tie rada pēc atgriešanās.

Šos cilvēkus bieži dēvē par “ārvalstu kaujiniekiem teroristiem”. Lai gan šī problēma pati par sevi nav nekas jauns, cilvēku ceļošana uz konfliktu zonām, jo īpaši uz Sīriju un Irāku nolūkā karot vai piedalīties teroristu grupu organizētās apmācībās, notiek iepriekš nepieredzētā apjomā un mērogā. Jaunākajā Eiropola Ziņojumā par terorisma situāciju un tendencēm ES (TE-SAT) ir apzināts, ka šīs problēmas apjoms pieaug: ir aplēsts, ka līdz 2014. gada beigām kopējais to cilvēku skaits, kas ir izceļojuši no ES uz konfliktu zonām, pārsniedza 3000, šobrīd tas ir sasniedzis 5000, un tajā pašā laikā tiek ziņots, ka dažās dalībvalstīs ir pieaudzis to cilvēku skaits, kas atgriežas no konfliktu zonām. Dalībvalstis ir ziņojušas, ka tas rada nopietnus draudus drošībai.

Europol uzsver: “lai gan tikai neliela daļa kaujinieku, kas atgriežas, varētu būt apņēmušies veikt uzbrukumus ES, personas, kas ir ceļojušas uz konfliktu zonām, turpinās radīt paaugstinātas pakāpes apdraudējumu visām ES dalībvalstīm. Kaujinieki, kas atgriežas, papildus jauniem kontaktiem varētu būt ieguvuši kaujas un operāciju pieredzi – kā rezultātā tie varētu būt spējīgi veikt uzbrukumus ar lielākām sekām vai daudzskaitlīgākus uzbrukumus –, un ir ticams, ka tie varētu kalpot par paraugu līdzīgi domājošiem jauniem cilvēkiem. Turklāt tie, kas nav iesaistīti uzbrukumu plānošanā, var tā vietā nodarboties ar citu personu radikalizāciju un vervēšanu, atbalsta darbībām un līdzekļu vākšanu”.

Eiropas teritorijā 2014. un 2015. gadā veiktie uzbrukumi, kas sasniedza savu kulmināciju 2015. gada 13. novembra vakarā notikušajos uzbrukumos Parīzē, traģiskā veidā demonstrē to, ka risks var materializēties, tādējādi ir vajadzība pastiprināt atbildes reakciju ES līmenī, pielāgojot to apdraudējumiem. Lai gan izmeklēšana vēl turpinās, pašlaik pieejamā informācija norāda uz to, ka vismaz pēdējos sešos teroristu uzbrukumus vai plānos 2015. gadā bija iesaistīti ārvalstu kaujinieki teroristi: šie teroristi vai nu paši ceļoja uz konfliktu zonām (piemēram, Jemenu, Sīriju), vai guva iedvesmu vai uzdevumu veikt terora aktus no citām, pašlaik Sīrijā esošām personām.

Kaut arī lielāko daļu uzbrukumu ES kopš 2014. gada veica “atsevišķi” teroristi, 13. novembra uzbrukumi Parīzē liecina par risku, ka uzbrukumi kļūst sarežģītāki un to mērogs paplašinās (tos paveica vairāki ar sprāgstvielām un ieročiem bruņoti teroristi).

Lai gan ārvalstu kaujinieki teroristi rada vislielākās bažas, būtu pienācīgi jāņem vērā pašmāju teroristu, radikalizētu vientuļo uzbrucēju un “neapmierināto” teroristu-ceļotāju (piemēram, pēc tam, kad tiem ir konfiscēta pase) radītais apdraudējums. ES un rietumvalstīs (piemēram, ASV, Kanādā un Austrālijā) pēdējo 12 mēnešu laikā ir notikuši vairāki šādi uzbrukumi, kā arī izjaukti uzbrukumu plāni.

Terorisma draudu pārrobežu dimensija nav tikai ceļošana uz konfliktu zonām trešās valstīs. Teroristi izmanto slapstīšanās paņēmienus, lai izvairītos no aizdomu rašanās: tie ceļo no vienas ES valsts uz citu, un var ceļot tranzītā caur valstīm, kuras nav to mītnes / pilsonības valsts, nolūkā apiet kontroli un uzraudzību. Turklāt nesenie uzbrukumi ES teritorijā liecina par to, ka teroristi ceļo uz citām dalībvalstīm nolūkā veikt terora aktus vai loģistikas vajadzībām (piemēram, finansējuma, ieroču sagādes nolūkā).

Teroristu grupas demonstrē arvien labākas spējas interneta un jauno saziņas tehnoloģiju izmantošanā, izplatot propagandu, mijiedarbojoties ar potenciāli savervējamām personām, daloties zināšanās, plānojot un koordinējot operācijas. Jo īpaši internets un sociālie mediji piedāvā jaunas iespējas radikāliem un teroristu grupējumiem vērsties pie neaizsargātām mērķauditorijām, tādējādi veicinot vervēšanu un / vai pašradikalizāciju.

Augstas kvalitātes komunikācijas materiālu (žurnālu, videomateriālu) izmantošana un decentralizēta pieeja, ko sekmē kontu tīkls dažādās sociālo mediju platformās, ļauj ātri izplatīt ar terorismu un radikālismu saistītus materiālus, nepārtraukti pielāgojot informācijas tehnoloģiju izmantojumu. Internets teroristiem ir kļuvis par galveno kanālu, kurā izplatīt propagandu, izteikt publiskus draudus, glorificēt tādus šausminošus terora aktus kā galvas nociršana un uzņemties atbildību par uzbrukumiem.

Spēkā esošie noteikumi jāpielāgo, ņemot vērā izmaiņas terorisma draudos, ar ko saskaras Eiropa. Tai skaitā noteikumi par atbilstošām krimināltiesību normām, kas vērstas pret ārvalstu kaujiniekiem teroristiem un riskiem, kuri saistīti ar ceļošanu uz trešām valstīm nolūkā iesaistīties teroristu aktivitātēs, kā arī pieaugošo apdraudējumu, ko rada Eiropas teritorijā esošie likumpārkāpēji.

Visā ES ir nepieciešami saskaņotāki, visaptverošāki un pielāgotāki valstu krimināltiesību noteikumi, lai varētu efektīvi novērst ārvalstu kaujinieku teroristu uzbrukumus un izmeklēt ar tiem saistītos nodarījumus, kā arī atbilstoši reaģēt uz problēmjautājumiem, kas saistīti ar pārrobežu juridiskajiem un praktiskajiem aspektiem.

Pamatlēmumā 2002/475/TI jau ir noteikta kriminālatbildība par konkrētiem terora aktiem, tostarp jo īpaši par terora aktu veikšanu, dalību teroristu grupējuma darbībās, tai skaitā par finansiālu atbalstu šādām darbībām, publisku aicinājumu, teroristu vervēšanu un apmācību, kā arī noteikumi par teroristu nodarījumu atbalstīšanu un līdzdalību tajos, kūdīšanu uz teroristu nodarījumu veikšanu un mēģinājumu tos veikt.

Tomēr Pamatlēmums 2002/475/TI ir jāpārskata, lai ieviestu jaunus starptautiskos standartus un saistības, ko ES ir uzņēmusies, un lai efektīvāk cīnītos pret mainīgajiem terorisma draudiem, tādējādi stiprinot ES un tās iedzīvotāju drošību.

Terorismā cietušajiem ir nepieciešama aizsardzība, atbalsts un palīdzība, kas atbilst viņu īpašajām vajadzībām. Tiem jo īpaši būtu jānodrošina tūlītēja piekļuve profesionālai speciālistu palīdzībai, sniedzot ārstēšanu fiziskajā un psihosociālajā jomā. Pēc teroristu uzbrukumiem ir ļoti svarīgi nodrošināt uzticamas informācijas pieejamību gan terorismā cietušajiem, gan par terorismā cietušajiem. Tā kā teroristu uzbrukumi tiek vērsti pret lielām cilvēku grupām, bieži vien var būt tā, ka cietušie nāk no citām valstīm, kas nav uzbrukuma valsts. Tādēļ ir ļoti svarīga valstu kompetento iestāžu pārrobežu sadarbība, lai nodrošinātu, ka visi terorismā cietušie tiek labi informēti un saņem nepieciešamo palīdzību neatkarīgi no tā, kur Eiropas Savienībā viņi dzīvo.

Direktīva 2012/29/ES paredz saistošu tiesību kopumu visiem noziegumā cietušajiem, tostarp tiesības uz aizsardzību, atbalstu un palīdzību, kur tiek ņemtas vērā katra noziegumā cietušā individuālās vajadzības. Tomēr šie noteikumi neparedz īpašus pasākumus terorismā cietušajiem. Pielāgotāku pasākumu pieņemšana, kas precīzāk apmierina terorismā cietušo vajadzības, būtiski uzlabotu situāciju. Pienācīgi pielāgoti noteikumi par aizsardzību, atbalstu un palīdzību terorismā cietušajiem palīdzētu veicināt izdzīvojošo cietušo un bojāgājušo ģimeņu atlabšanas procesu un tādējādi netieši arī visas sabiedrības atlabšanas procesu.