LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 133/62

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondu”

COM(2012) 617 final – 2012/295 (COD)

2013/C 133/12

Ziņotājs: Krzysztof BALON

Padome 2012. gada 22. novembrī un Eiropas Parlaments 2012. gada 19. novembrī saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 304. pantu nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondu”

COM(2012) 617 final – 2012/295 (COD).

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2013. gada 25. janvārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 487. plenārajā sesijā, kas notika 2013. gada 13. un 14. februārī (2013. gada 14. februāra sēdē), ar 182 balsīm par, 7 balsīm pret un 12 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. EESK atbalsta regulas priekšlikuma pamatprincipus. Tajā pašā laikā Komiteja norāda, ka veidojamajam Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondam (turpmāk — Fonds) piešķirtie finanšu līdzekļi nav pietiekami tā mērķu īstenošanai.

1.2. Ņemot vērā, ka 24,2 % Eiropas Savienības iedzīvotāju apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība un šis skaitlis visdrīzāk palielināsies, EESK aicina piešķirt jaunajam Fondam tādu budžetu, kas atbilst tā vajadzībām. Jaunā Fonda budžetam vajadzētu būt atbilstīgam stratēģijas “Eiropa 2020” mērķim, proti, līdz 2020. gadam par vismaz 20 miljoniem samazināt nabadzības un sociālās atstumtības skarto vai apdraudēto cilvēku skaitu. Budžeta apmērs nekādā gadījumā nedrīkst būt mazāks par līdzekļiem, kas līdz šim piešķirti materiālā atbalsta programmām.

1.3. EESK pauž bažas, ka līdzfinansēšana no dalībvalstu līdzekļiem var radīt sarežģījumus jaunā Fonda finansiālo darbību īstenošanā, un aicina nodrošināt 100 % finansējumu no Eiropas Savienības budžeta, kā tas bijis iepriekšējos gados īstenoto materiālā atbalsta programmu gadījumā.

1.4. EESK atzinīgi vērtē to, ka ar regulas priekšlikumu ir paredzēts vienkāršot procedūras un samazināt administratīvo slogu dalībvalstīm, bet jo īpaši partnerorganizācijām. Šajā sakarā EESK tomēr brīdina, ka dalībvalstis varētu būt spiestas izmantot Eiropas Sociālā fonda procedūras, kas ir sarežģītas.

1.5. EESK atzinīgi vērtē gan noteikumus, ar ko paredz partnerorganizācijām nodrošināt pietiekamu likviditātes līmeni, lai tās varētu efektīvi īstenot pasākumus, gan to, ka Fonda līdzekļus paredzēts piešķirt arī administratīvo izmaksu, transporta un uzglabāšanas izmaksu segšanai, kā arī partnerorganizāciju veiktspējas uzlabošanai.

1.6. EESK atbalsta pieredzes un paraugprakses apmaiņas platformas veidošanu Eiropas Savienības līmenī. EESK norāda, ka dalībvalstīs jaunā Fonda darbības programmu uzraudzībā un izvērtēšanā vajadzētu iesaistīt arī pilsoniskās sabiedrības organizācijas.

1.7. Vienlaikus EESK, ņemot vērā atšķirīgos apstākļus ES dalībvalstīs, aicina dalībvalstu valdības kopā ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām definēt jaunā Fonda darbības jomu un nozīmi tā, lai tas kļūtu par instrumentu, kas efektīvi papildina citus pasākumus, kurus nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanai veic saskaņā ar valstu stratēģijām un plāniem, tostarp darbības, ko finansē Eiropas Sociālais fonds.

1.8. EESK uzsver, ka ES un dalībvalstu sociālās politikas pamatā ir Eiropas sociālais modelis, sociālo zinātņu standarti un stratēģija “Eiropa 2020”. Ar šiem principiem ir saistīti tādi mērķi kā ar likumu nodrošināti sociālie pabalsti, kompetences jomu sadalījuma ievērošana ES, sabiedrības integrācija un solidaritāte dalībvalstīs un ES teritorijā. Ir jānodrošina sociālās labklājības struktūras, kas ir uzticamas, un it sevišķi sociālo dienestu pieejamība, lai novērstu, piemēram, eksistenciālu grūtību rašanos. Ar jebkāda veida palīdzību jānovērš nabadzības un tās skarto cilvēku apkaunošanas nostiprināšanās.

1.9. Turklāt, ņemot vērā Eiropas Savienības dalībvalstu atšķirīgos politikas pasākumus nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanas jomā, kā arī to, ka Fonda budžets ir daudz mazāks par vajadzībām, EESK iesaka paredzēt iespēju, ka atsevišķas dalībvalstis var izvēlēties, vai tās vēlas izmantot Fondu. Taču tā rezultātā dalībvalstīm, kas neizmanto Fondu, nedrīkstētu samazināties no Eiropas Sociālā fonda pieejamo līdzekļu apjoms.

2. Vispārīga informācija

2.1. Šajā atzinumā EESK pauž savu nostāju par jauno Eiropas Savienības atbalsta programmu vistrūcīgākajām personām jeb Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondu, ar ko aizstāj ES pārtikas izdalīšanas programmu vistrūcīgākajām personām (VTP programmu) un Vistrūcīgākajām personām paredzētā atbalsta programmu (2012–2013), kura aizstāja VTP programmu.

2.2. Pašreizējo ES pārtikas izdalīšanas programmu vistrūcīgākajām personām (VTP programma) izveidoja 1987. gadā, kad pieņēma vispārīgus noteikumus par to, kā noteiktas organizācijas saņem pārtiku no intervences krājumiem, lai to izdalītu vismazāk nodrošinātajām personām Kopienā. Minētā programma, mazinot ekonomisko un sociālo nevienlīdzību, veicina sociālo kohēziju Savienībā.

2.3. Izmantojot VTP programmu, pilsoniskās sabiedrības organizācijas (akreditētas labdarības organizācijas) pārtiku izdalīja vistrūcīgākajām personām lielākajā daļā Eiropas Savienības dalībvalstu. Daudzos gadījumos šāda palīdzība bija ļoti nozīmīga turpmākajiem pasākumiem, kuru mērķis bija nodrošināt nelabvēlīgā situācijā esošo grupu integrāciju, un vienlaikus uzskatāmi apliecināja Eiropas solidaritāti.

2.4. Laika gaitā programmas budžets no EUR 97 miljoniem 1988. gadā palielinājās līdz EUR 500 miljoniem 2009. gadā (galvenokārt saistībā ar vairākkārtēju Eiropas Savienības paplašināšanos). Līdz šim (līdz 2011. gadam) atbalstu no VTP programmas ir saņēmuši gandrīz 19 miljoni vistrūcīgāko eiropiešu (1).

2.5. Dažas dalībvalstis tomēr nepiedalījās VTP programmā ar pamatojumu, ka nav tādas vajadzības vai šāda programma neatbilst valsts politikai nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanas jomā. Daļa pilsoniskās sabiedrības organizāciju šajās valstīs norāda, ka šāda tieša materiālā palīdzība ir apkaunojoša, un priekšroku dod valsts finansiālā atbalsta piešķiršanai pietiekamā apmērā, lai būtu iespējams apmierināt visas pamatvajadzības. Tomēr arī šajās dalībvalstīs ir personas un grupas, kas dažādu iemeslu dēļ nesaņem valsts atbalsta programmās paredzēto finansiālo atbalstu.

2.6. VTP programma — neatkarīgi no savas sociālās dimensijas — bija ES lauksaimniecības politikas instruments, kas, ļaujot izmantot intervences krājumus, nodrošināja lauksaimniecības tirgu stabilitāti. Kārtējās reformas attiecībā uz kopējo lauksaimniecības politiku (KLP) ļāva būtiski samazināt intervences krājumus, kuru apjoms pēdējos gados vairs nebija pietiekams pārtikas izdalīšanas vajadzībām. Tāpēc arī pēc apspriešanās ar organizētas pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem izstrādāts priekšlikums regulai, kuras mērķis ir nodrošināt pastāvīgu atbalstu vistrūcīgākajām personām. Lielākā daļa izmaiņu, piemēram, līdzfinansējuma pakāpeniska ieviešana, izdales plāni trīs gadu posmam, dalībvalstu prioritāro darbību noteikšana un pieejamā budžeta palielināšana, neguva vajadzīgo balsu vairākumu Padomē.

2.7. Eiropas Savienības Tiesa 2011. gada 13. aprīlī pieņēma spriedumu, no kura izriet, ka pārtikas iepirkšanu ES tirgū nevar regulāri izmantot, lai aizvietotu samazinātos intervences krājumus. Lai novērstu, ka strauji samazinās ar pārtiku saistītais atbalsts, Eiropas Parlaments pēc tam (2011. gada 7. jūlija rezolūcijā) aicināja Komisiju un Padomi atrast pagaidu risinājumu atlikušajiem pašreizējās daudzgadu finanšu shēmas gadiem. 2012. gada 15. februārī pieņēma Eiropas Parlamenta un Padomes regulu, ar ko izveidoja pagaidu programmu pārtikas produktu izdalīšanai 2012.–2013. gadā. Minētā programma apstāsies līdz ar 2013. gada programmas noslēgšanos (2).

2.8. Eiropas Savienībā 2011. gadā nabadzība vai sociālā atstumtība draudēja 24,2 % iedzīvotāju jeb aptuveni 120 miljoniem personu (salīdzinājumam: 2010. gadā tie bija 23,4 % un 2008. gadā — 23,5 %) (3). Gaidāms, ka ieilgušās ekonomiskās un finansiālās krīzes dēļ gandrīz visās dalībvalstīs šis rādītājs turpinās palielināties. Turklāt nabadzība un sociālā atstumtība ir ļoti sarežģītas parādības. Tās skar ne tikai bezdarbniekus, bet arī nodarbinātas personas, kas par savu darbu nesaņem pamatvajadzību apmierināšanai pietiekamu atalgojumu.

2.9. Eiropas Savienība stratēģijā “Eiropa 2020” ir izvirzījusi mērķi — līdz 2020. gadam par vismaz 20 miljoniem samazināt nabadzības un sociālās atstumtības skarto vai apdraudēto cilvēku skaitu. 2010. gads tika pasludināts par Eiropas gadu cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību. Šajā sakarā EESK atgādina, ka ekonomikas krīze vēl vairāk saasināja situāciju nabadzības un sociālās atstumtības ziņā; tas rada bažas, ka dažas dalībvalstis nevarēs sasniegt minēto stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi, it sevišķi tad, ja nebūs pietiekama Eiropas Savienības finansiālā atbalsta.

2.10. Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas jautājums jau vairākkārt tika ar lielu interesi izskatīts un apspriests Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejā. Vien 2011. gadā EESK pieņēma divus atzinumus, kuros norādīja uz šāda atbalsta turpināšanas un pilnveidošanas nepieciešamību (4). Ņemot vērā stratēģijā “Eiropa 2020” minētos sociālās integrācijas mērķus kopumā, 2012. gadā pieņemtajos EESK atzinumos vien iztirzāti dažādi nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanas aspekti, tostarp saistībā ar gados vecāku cilvēku un personu ar invaliditāti situāciju, ar apdraudējumiem garīgajai veselībai, kā arī ar sociālās lauksaimniecības un sociālo mājokļu veidošanos (5).

2.11. ANO Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā teikts, ka “katram cilvēkam ir tiesības uz tādu dzīves līmeni, ieskaitot uzturu, apģērbu, mājokli, medicīnisko aprūpi un sociālos pakalpojumus, kas nepieciešams viņa un viņa ģimenes veselības uzturēšanai un labklājībai (..)” (6). Minētie noteikumi atspoguļojas Līguma par Eiropas Savienību noteikumos par cilvēka cieņas respektēšanu, tostarp Eiropas Savienības Pamattiesību hartas noteikumos par pienācīgas dzīves nodrošināšanu tiem, kam nav pietiekamu līdzekļu (7). Viens no svarīgākajiem Eiropas sabiedrības pamatprincipiem, kas izriet no mūsu kontinenta vēsturiskās pieredzes, ir solidaritātes princips (8), kurš jāpiemēro arī — un vispirmām kārtām — tiem Eiropas Savienības iedzīvotājiem, kas pakļauti galējai nabadzībai un sociālajai atstumtībai.

3. Svarīgākie regulas priekšlikuma aspekti (Komisijas priekšlikums)

3.1. Atšķirībā no līdzšinējām pārtikas atbalsta programmām, regulas priekšlikums, kura pamatā ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 175. panta 3. punkts un kurā ir atsauce uz LESD 174. pantu, paredz jauno Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondu iekļaut kohēzijas politikā. Priekšlikumā ir arī konstatēts, ka regulas mērķi, proti, palielināt sociālo kohēziju Savienībā un sekmēt nabadzības un sociālās atstumtības samazināšanu, nav iespējams pietiekamā mērā sasniegt dalībvalstu līmenī, bet tos labāk var sasniegt Savienības līmenī. Tāpēc saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas minēts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, Savienība var pieņemt atbilstīgus pasākumus, pamatojoties uz tajā pašā pantā minēto subsidiaritātes principu (9).

3.2. Jaunā Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fonda mērķis ir veicināt sociālo kohēziju Savienībā, palīdzot sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus saistībā ar nabadzības samazināšanu. Ierosinātais instruments palīdzētu apmierināt pamatvajadzības, un tā uzdevums ir sniegt papildatbalstu nabadzības un sociālās atstumtības līmeņa samazināšanai Savienībā. Jaunā Fonda pamatā daļēji ir pieredze, kas gūta saistībā ar VTP programmu; daļa līdzekļu ir paredzēta, lai bezpajumtniekiem un/vai bērniem piešķirtu materiālu atbalstu patēriņa preču (t. i., tādu preču, kas nav pārtika) veidā, kā arī papildpasākumiem, kuri veicina sociālo iekļaušanu.

3.3. Fonda atbalsts ir paredzēts personām, kas nav nodrošinātas par pārtiku, kā arī bezpajumtniekiem un bērniem, kurus skar materiālās nenodrošinātības problēma. Lēmumi par to, kādi konkrēti pasākumi mērķgrupām un atbalsta veidi tiks īstenoti, atstāti dalībvalstu kompetencē.

3.4. Organizācijām, kas, pamatojoties uz Fonda finansētajām darbībām, tieši piegādā pārtiku vai citas preces, uzlikts pienākums veikt darbības, kuras papildina materiālā atbalsta sniegšanas pasākumus un kuru mērķis ir vistrūcīgāko personu sociālā integrācija. Dalībvalstu kompetencē ir atstāta iespēja šāda veida papildpasākumiem piešķirt atbalstu no Fonda.

3.5. Maksimālais līdzfinansējuma apjoms, kādu atsevišķām dalībvalstu darbības programmām piešķir no Fonda līdzekļiem, ir 85 % no attiecināmajām izmaksām, izņemot to dalībvalstu gadījumā, kurām ir pārejošas budžeta problēmas.

4. Piezīmes par Komisijas priekšlikumu

4.1. Fonda budžets un darbības joma

4.1.1. Komiteja ar bažām konstatē, ka izveidot plānotajam Fondam piešķirtie finanšu līdzekļi nav nemaz pietiekoši tā mērķu īstenošanai.

4.1.2. Jānodrošina, ka pārtikas iegāde nav pretrunā ar konkurences noteikumiem un ka pietiekami ņemti vērā MVU, kā arī ekoloģiski jutīgi un sociāli iekļaujoši reģionālie piedāvātāji. Organizācijas, kas izdala pārtiku, nedrīkst gūt nekādu personīgo labumu.

4.1.3. Jau zināms, ka jaunā Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fonda darbībām Eiropas Komisija 2014.–2020. gada finanšu shēmā ir paredzējusi EUR 2,5 miljardus, t. i., EUR 360 miljonus gadā. Debates par Eiropas Savienības budžeta galīgo versiju rada tomēr bažas, ka minētā summa varētu tikt samazināta. Taču jau pašreizējā programmā 2012.–2013. gadam paredzētā summa (EUR 500 miljoni gadā) nav pietiekama, lai pilnībā segtu dalībvalstu vajadzības, kuru apmierināšanai pēc aplēsēm būtu vajadzīgi aptuveni EUR 680 miljoni gadā (10). Ja palielināsies to dalībvalstu skaits, kas izmanto jauno Fondu (pašlaik 20 dalībvalstis) (11), un ierosinātais atbalsts, t. i., iespēja izdalīt ne tikai pārtiku, bet arī pamatpatēriņa preces bezpajumtnieku vai bērnu personīgajām vajadzībām, un sociālajai iekļaušanai paredzētie pasākumi būs elastīgi, var pieļaut, ka vajadzības būs ievērojami lielākas nekā pašreizējais budžets. Tāpēc ir acīmredzams, ka ierosinātā Fonda budžets neatbilst to vajadzību apmierināšanai, kas iekļautas Fonda darbības jomā. Turklāt, ņemot vērā, ka Eiropas Savienības budžets 2014.–2020. gadam, iespējams, būs tikpat liels kā pašreizējais budžets vai arī tikai nedaudz mazāks, ir grūti pieņemt materiālajam atbalstam paredzēto līdzekļu samazināšanu par vismaz 28 % (salīdzinājumā ar 2012.–2013. gada programmu).

4.1.4. Komisija lēš, ka kopējais cilvēku skaits, kas saņems tiešu palīdzību no Fonda, pateicoties dalībvalstu līdzfinansējumam un partnerorganizāciju ieguldījumiem natūrā, būs aptuveni 4 miljoni (12). Pat pieņemot, ka minēto mērķi pilnībā sasniegs, rodas jautājums, cik lietderīgs ir Fonds stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanai (Eiropas Savienībā nabadzības skarto personu skaita samazināšana par vismaz 20 miljoniem). Šajā sakarā EESK aicina jaunajam Fondam piešķirt attiecīgi augstu prioritāti ES līmenī un atbilstīgu budžetu pašreizējo vajadzību apmierināšanai.

4.1.5. EESK atgādina arī par Reģionu komitejas nostāju, ko tā paudusi saistībā ar 2012.–2013. gada atbalsta programmu: “[RK] aicina Komisiju pastāvīgi izvērtēt, vai plānošanas periodam paredzētie ikgadējie finanšu griesti 500 miljonu euro apmērā ir pietiekami, ņemot vērā to, ka ekonomikas krīzes ietekmē var būt nepieciešams samazināt publiskā sektora izdevumus un ka ekonomiskā nedrošība daudzās valstīs paaugstina bezdarba līmeni (13).”

4.1.6. Turklāt EESK aicina Fondam nodrošināt 100 % finansējumu no Eiropas Savienības budžeta, kā tas ir bijis iepriekšējos gados īstenoto pārtikas izdalīšanas programmu gadījumā. Komiteja uzskata, ka līdzfinansēšana no dalībvalstu līdzekļiem var radīt finansiālus sarežģījumus programmu īstenošanā; tas attiecas ne tikai uz dalībvalstīm, kurās ir pārejošas budžeta problēmas (tām ir paredzēta iespēja saņemt lielākus maksājumus) (14).

4.1.7. EESK atbalsta regulas noteikumus, kas pārtikas izdalīšanas nolūkā ļauj izmantot intervences krājumus, lai arī tuvākajā laikā nav paredzams, ka tādi radīsies būtiskos apjomos (15). Savukārt, ņemot vērā lielā mērā nepietiekamo Fonda budžetu, Komiteja iebilst pret nodomu budžetā iekļaut izmantoto intervences krājumu vērtību.

4.1.8. Turklāt, ņemot vērā Fonda ļoti nelielo budžetu un dažu dalībvalstu nostāju, tostarp norādes, ka tām šāds atbalsts nav nepieciešams vai ka Fonda darbība neatbilst valsts politikai nabadzības un sociālās atstumtības apkarošanas jomā, EESK iesaka paredzēt iespēju, ka atsevišķas dalībvalstis var brīvprātīgi izvēlēties, vai tās vēlas izmantot Fonda līdzekļus (tādējādi, iespējams, varētu arī palielināt Fonda piešķīrumus tām dalībvalstīm, kas to izmantotu).

4.2. Fonda mērķgrupas un sniegtā atbalsta veids

4.2.1. EESK uzskata: nepieciešams sniegt atbalstu visās trijās priekšlikumā minētajās situācijās — nenodrošinātība ar pārtiku, bērnu bezpajumtniecība un materiālā nenodrošinātība —, taču tas nepieciešams arī grupām un personām, kas no sabiedrības ir atstumtas specifisku, tostarp vēsturisku iemeslu dēļ. Vispirmām kārtām būtu jāsniedz atbalsts, kurš saistīts ar pārtikas nodrošināšanu. Pārtikas pieejamības panākšana ir pirmais solis ceļā uz atstumto personu sociālo integrāciju un reintegrāciju. Ņemot vērā atšķirīgos apstākļus dažādās dalībvalstīs, EESK aicina konkrētām mērķgrupām adresēto atbalsta pasākumu veidu noteikšanu pilnībā atstāt dalībvalstu kompetencē.

4.2.2. EESK neatbalsta arī prasību, ka organizācijām, kas tieši nodrošina pārtiku vai citas preces, jāveic papildpasākumi materiālā atbalsta sniegšanai gadījumā, ja šos pasākumus neatbalsta no attiecīgās dalībvalsts darbības programmas Fonda ietvaros (16).

4.3. Fonda pārvaldība

4.3.1. EESK piekrīt Komisijas nostājai attiecībā uz procedūru vienkāršošanu un administratīvā sloga samazināšanu dalībvalstīm, bet jo īpaši partnerorganizācijām (17). Uzlabotām un vienkāršotām pasākumu īstenošanas procedūrām vajadzētu atbilst Fonda mērķu specifikai un mērķgrupām. Šajā sakarā EESK vēlētos mudināt neizmantot Eiropas Sociālā fonda procedūras (18). Minētās procedūras dažās dalībvalstīs ir sarežģītas un var izrādīties nepiemērotas partnerorganizācijām.

4.3.2. EESK pauž gandarījumu par Komisijas priekšlikumu ES līmenī izveidot platformu, kuras darbību finansētu no tehniskajam atbalstam paredzētajiem līdzekļiem. Pieredzes un paraugprakses apmaiņa starp ES iestādēm, dalībvalstīm, sociālajiem partneriem un citiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem nodrošinās Fonda pievienoto vērtību (19).

4.3.3. EESK atzinīgi vērtē dalībvalstīm uzlikto pienākumu, ka darbības programmas tām jāizstrādā sadarbībā ar pilsonisko sabiedrību pārstāvošām institūcijām (20). EESK aicina izvirzīt arī prasību, ka dalībvalstīs jāizveido uzraudzības komitejas vai citas struktūrvienības, kas kopā ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām, nabadzības skartajām personām vai to pārstāvjiem uzraudzītu un izvērtētu darbības programmas.

4.3.4. EESK atzinīgi vērtē to, ka Fonda līdzekļus paredzēts atvēlēt administratīvo izmaksu, transporta un pārtikas un patēriņa preču uzglabāšanas izmaksu segšanai, kā arī iespēju finansēt partnerorganizāciju veiktspējas uzlabošanu (21). Tādējādi partnerorganizācijas varēs iesaistīt Fonda darbību efektīvā īstenošanā.

4.3.5. EESK atzinīgi vērtē noteikumus par tāda likviditātes līmeņa nodrošināšanu partnerorganizācijām, lai tās spētu efektīvi īstenot pasākumus (22).

Briselē, 2013. gada 14. februārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Main results of the distribution plan in the last years, AGRI C5, ieinteresēto pušu tikšanās 2012. gada 5. jūlijā Briselē, http://ec.europa.eu/agriculture/most-deprived-persons/meetings/05-07-2012/dg-agri-1_en.pdf, 9.–10. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 15. februāra Regula (EK) Nr. 121/2012.

(3) Eurostat paziņojums presei Nr. 171/2012, 2012. gada 3. decembrī.

(4) OV C 84, 17.3.2011., 49.–52. lpp. un OV C 43, 15.2.2012, 94.–97. lpp.

(5) OV C 11, 15.1.2013, 16.–20. lpp./OV C 44, 15.2.2013, 28.–35. lpp./OV C 44, 15.2.2013, 36.–43. lpp./OV C 44, 15.2.2013, 44.–48. lpp./OV C 44, 15.2.2013, 53.–58. lpp.

(6) ANO Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 25. panta 1. punkts.

(7) Sal. ar Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 34. panta 3. punktu.

(8) Sal. ar Līguma par Eiropas Savienību 2. pantu.

(9) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 3. un 42. apsvērumu.

(10) European food aid programme for the most deprived persons in the EU, AGRI C.5, ieinteresēto pušu tikšanās 2012. gada 5. jūlijā Briselē, http://ec.europa.eu/agriculture/most-deprived-persons/meetings/05-07-2012/dg-agri-2_en.pdf, 12. lpp.

(11) Beļģija, Bulgārija, Čehijas Republika, Francija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Īrija, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Malta, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Somija, Spānija un Ungārija.

(12) MEMO/12/800 “Nabadzība: Komisija ierosina izveidot jaunu Eiropas Vistrūcīgāko personu atbalstīšanas fondu – biežāk uzdotie jautājumi”, 2012. gada 24. oktobrī, http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-12-800_lv.htm.

(13) OV C 104, 2.4.2011., 44.– 46. lpp., atzinuma 22. punkts.

(14) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 18. un 19. pantu.

(15) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 21. panta 3. punktu.

(16) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 4. panta 2. punktu un 7. panta 1. punktu.

(17) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 23. pantu.

(18) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 32. panta 4. punktu.

(19) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 10. pantu.

(20) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 7. panta 2. punktu.

(21) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 24. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 25. panta 2. punktu.

(22) Sal. ar Komisijas priekšlikuma 39. un 41. pantu.