Darbs atgriešanās jomā pēdējo dažu gadu laikā ir ievērojami virzījies uz priekšu. Notiek sarunas, lai pārskatītu ES tiesisko regulējumu patvēruma un migrācijas, tostarp arī atgriešanas, jomā (Atgriešanas direktīvas pārstrādātā redakcija(), Patvēruma procedūru regula(), Patvēruma un migrācijas pārvaldības regula()), un tās būtu jāturpina pilnā tempā. Pašlaik ir spēkā 24 ES atpakaļuzņemšanas nolīgumi un vienošanās ar trešām valstīm, no kuriem daži darbojas labi, savukārt attiecībā uz citiem ir jāpaātrina to īstenošana. Ar Vīzu kodeksa() 25.a pantu ieviestais mehānisms izveidoja oficiālu saikni starp vīzu politiku un sadarbību atpakaļuzņemšanas jomā. Šengenas Informācijas sistēmas regula() ir spēkā un sāks darboties 2023. gada martā. Progress ietver arī vairāk struktūru un lielāku uzmanību atgriešanas jautājumiem valsts līmenī, pastiprinātas Frontex pilnvaras un spējas un lielākus centienus ceļā uz efektīvu un kopīgu ES atgriešanas sistēmu. Tas liecina par pozitīvu virzību, apņēmību un konkrētiem progresa elementiem, uz kuriem ES būtu jābalstās.

Šis politikas dokuments ir Komisijas ieguldījums jaunajā Migrācijas un patvēruma paktā noteiktās darbības stratēģijas izstrādē efektīvākai atgriešanai. Tā pamatā ir ieguldījums un kopīgie viedokļi, kas ir izrietējuši no diskusijām augsta līmeņa tīklā atgriešanas jautājumos, kuras norisinājās ES atgriešanas koordinatora vadībā. Tā mērķis ir arī nodrošināt informāciju diskusijām Eiropas Parlamentā un Padomē par ES kopīgās atgriešanas sistēmas darbības uzsākšanu. Pamatojoties uz to, ES atgriešanas koordinators un augsta līmeņa tīkls atgriešanas jautājumos drīzumā pabeigs darbības stratēģiju, nodrošinās tās īstenošanu un regulāri ziņos par to.

Frontex ir svarīga loma, atbalstot dalībvalstis visos brīvprātīgas atgriešanās un piespiedu atgriešanas posmos, tostarp reintegrācijas jomā. To atbalsta jauns, īpaši iecelts izpilddirektora vietnieks atgriešanas jautājumos un atgriešanas nodaļa.

Ar pirmo ES stratēģiju par brīvprātīgu atgriešanos un reintegrāciju () ES veicina plašāku un labāku brīvprātīgas atgriešanās un reintegrācijas izmantošanu, lai nodrošinātu humānu, efektīvu un ilgtspējīgu to personu atgriešanos, kurām nav likumīgu tiesību uzturēties ES, kā daļu no mērķa palielināt atgriešanu kopumā. Tās īstenošana norit sekmīgi: kopš 2022. gada aprīļa Frontex, izmantojot kopīgus reintegrācijas pakalpojumus, sniedz ES mērogā standartizētas reintegrācijas paketes trešām valstīm, lai turpinātu atbalstīt saskaņotu pieeju; ir ieviesti būtiski instrumenti, lai uzlabotu un stiprinātu konsultācijas atgriešanas jautājumos (īpaši IT rīki, kvalitatīva konsultāciju sistēma, Frontex mācību moduļi, ko izmanto pastāvīgā korpusa konsultantu apmācībai un kas izmantojami arī attiecībā uz dalībvalstu konsultantiem). ES turpina atbalstīt atgriešanu no tranzītvalstīm, it īpaši no Turcijas, Ziemeļāfrikas valstīm un Rietumbalkāniem, uz izcelsmes valstīm, lai mazinātu migrācijas spiedienu uz partnervalstīm un, izmantojot visa maršruta pieeju, risinātu neatbilstīgas migrācijas problēmu. Šajā sakarībā galvenā uzmanība tiek pievērsta tam, lai stiprinātu partnervalstu spēju atgriezt migrantus, kuri neatbilst starptautiskās aizsardzības sniegšanas nosacījumiem, un atbalstīt tās atpakaļuzņemšanas nolīgumu noslēgšanā ar izcelsmes valstīm. To papildina ES finansētas iniciatīvas trešās valstīs, lai stiprinātu migrācijas pārvaldību, atbalstītu neatbilstīgu migrantu brīvprātīgu atgriešanos no tranzītvalstīm, kā arī individuālas un kopienā balstītas reintegrācijas iniciatīvas. Lai gan vēl ir pāragri izmērīt stratēģijas ietekmi, Frontex ziņo, ka pēdējo divu gadu laikā novērojamā tendence liecina, ka aptuveni 58 % no visiem atgriešanas gadījumiem ir bijusi brīvprātīga atgriešanās no ES.

Spēcīga koordinācija ES līmenī un Frontex atbalsta izmantošana sniedz ievērojamus rezultātus. Piemēram, pateicoties pilnīgai koordinācijai starp visiem valstu aktoriem, Komisiju, Frontex un attiecīgajām ES delegācijām un ar īpaši izveidotas darba grupas palīdzību, Kipra 2022. gadā, atgriežot vairāk nekā 2000 trešo valstu valstspiederīgo, ātri kļuva par vienu no trīs dalībvalstīm, no kurām ar Frontex atbalstu ir atgriezts visvairāk personu. Tāpat darbs pie tā, lai atbalstītu visvairāk skartās dalībvalstis saistībā ar Baltkrievijas režīma īstenoto neatbilstīgās migrācijas instrumentalizāciju, liecina par pievienoto vērtību, ko rada visu aktoru saskaņota un cieša sadarbība.

Daudzgadu finanšu shēma 2021.–2027. gadam ievērojami pastiprina finansiālo atbalstu migrācijas jomā, lai tiktu īstenots jaunais Migrācijas un patvēruma pakts. Ir svarīgi līdztekus citiem mērķiem izmantot finansējumu gan ES, gan dalībvalstu līmenī, it īpaši no Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonda, Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta un Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumenta “Eiropa pasaulē”, lai veicinātu efektīvu atgriešanu, atpakaļuzņemšanu un ilgtspējīgu reintegrāciju.

Visbeidzot, vēl viens svarīgs kopīgās ES atgriešanas sistēmas elements ir Šengenas Informācijas sistēmas jauninājums attiecībā uz brīdinājumiem par personām, uz kurām attiecas atgriešanas lēmumi, un tas sāks darboties 2023. gada martā. Tas paver ceļu ciešākai sadarbībai, tostarp attiecībā uz dalībvalstu izdoto atgriešanas lēmumu savstarpēju atzīšanu, lai atgriešanas process būtu ātrāks un efektīvāks.

2.Grūtības un šķēršļi

Atgriešanas politika ir komplicēta joma. Viena svarīga nepilnība ir uzticamu datu trūkums par to, kā darbojas ES atgriešanas sistēma. Tas savukārt apgrūtina iespēju noskaidrot, kā uzlabot tās efektivitāti.

Ir jāracionalizē un jāoptimizē procedūras katrā dalībvalstī, pilnībā ievērojot pamattiesības, tostarp persondatu aizsardzību, lai atgriešanu padarītu ātrāku un efektīvāku. Lai gan ir panākts liels progress, dalībvalstis joprojām saskaras ar būtiskām grūtībām un koordinācijas trūkumu starp procesa aktoriem. Lēmumiem par likumīgas uzturēšanās izbeigšanu ne vienmēr seko atgriešanas lēmums, un brīvprātīgas atgriešanās termiņa neievērošanas sekas ne vienmēr ir piespiedu atgriešana — šo nepilnību novēršana ir galvenais efektivitātes uzlabošanas aspekts. Saskaņā ar Eurostat datiem no 340 515 atgriešanas lēmumiem, kas tika izdoti 2021. gadā, faktiski izpildīts tika 21 % no tiem. Turklāt tikai piecas dalībvalstis ir atbildīgas par 80 % Frontex veicināto atgriešanas gadījumu. Ņemot vērā dalībvalstu atkārtotus aicinājumus pastiprināt Frontex atbalstu atgriešanas jomā, ir svarīgi pilnībā izmantot atbalstu, ko Frontex var sniegt, tostarp šajā nolūkā nodrošinot, ka atgriežamās personas ir pieejamas iestādēm, lai tās varētu tikt atgrieztas ar aģentūras organizētiem lidojumiem. Kā izklāstīts Komisijas paziņojumā par sadarbības uzlabošanu atgriešanas un atpakaļuzņemšanas jomā() un kā konstatēts arī Šengenas izvērtēšanas procesā, dalībvalstu tiesiskais un administratīvais regulējums atgriešanas jomā ievērojami atšķiras, un katrā valsts sistēmā ir gan laba prakse, gan nepilnības. Daži no galvenajiem šķēršļiem ceļā uz efektīvu atgriešanas politiku ir būtiskas neatbilstības starp patvēruma un atgriešanas procedūrām, ilgstošas administratīvās un tiesu procedūras, grūtības novērst bēgšanu, nepietiekami resursi, infrastruktūra un ierobežotas administratīvās spējas veikt turpmākus pasākumus saistībā ar atgriešanas lēmumiem, tostarp attiecībā uz atpakaļuzņemšanas pieprasīšanu trešās valstīs, jo atpakaļuzņemšanas pieprasījumu skaits pašlaik ir ļoti mazs salīdzinājumā ar izdotajiem atgriešanas rīkojumiem (16 % 2021. gadā). Spēkā esošā tiesiskā regulējuma par atgriešanas lēmumu savstarpēju atzīšanu labāka izmantošana arī varētu paātrināt atgriešanas procesu un varētu būt vēl viens solis ceļā uz kopīgu ES atgriešanas sistēmu.

Papildus problēma ir nepietiekama izcelsmes valstu sadarbība. Atgriešanu būtiski ietekmē identifikācijas un ceļošanas dokumentu izdošanas efektivitāte un savlaicīgums: ilgstošas un neskaidras procedūras palielina bēgšanas iespējamību un kavē atgriešanu. Turklāt dažas trešās valstis noraida nebrīvprātīgu atgriešanu vai to attiecina tikai uz konkrētām kategorijām (piemēram, noziedzīgu nodarījumu izdarītājiem), vai neatzīst atpakaļuzņemšanas pieprasījumus, kas tādējādi praksē samazina atgriešanas gadījumu skaitu.

No darbības viedokļa šādu trūkumu un problēmu noteikšana un novēršana un esošās labās prakses veicināšana ir pirmais solis ceļā uz to, lai atgriešanas procedūras padarītu efektīvākas un ātrākas. Tas nodrošinās efektivitātes pieaugumu visā procesā un migrantu pamattiesību aizsardzību saskaņā ar ES tiesību aktiem un Pamattiesību hartu.

Darbības stratēģijā būtu jāņem vērā nepieciešamība uzlabot valstu procedūras, lai tās būtu saskaņotas gan ar valstu, gan ES centieniem uzlabot sadarbību atgriešanas un atpakaļuzņemšanas jomā ar starptautiskajiem partneriem.