KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI

Atlantijas okeāna reģiona jūrlietu stratēģijas izstrāde

(Dokuments attiecas uz EEZ)

1. Darbības joma

Atlantijas okeāns, kas iezīmē ES rietumu robežu, ir otrais lielākais pasaules okeāns. Šis paziņojums tapis, atsaucoties uz Eiropas Savienības (ES) Padomes[1] un Eiropas Parlamenta[2] aicinājumu. Tajā ierosināta saskaņota un līdzsvarota pieeja, kas ir saderīga ar stratēģiju “Eiropa 2020”[3] un tās pamatiniciatīvām, veicina teritoriālo kohēziju un ņem vērā starptautiskos aspektus.

Kaut arī šī ierosinātā pieeja galvenokārt ir vērsta uz to, lai cilvēkiem, kuri dzīvo un strādā Atlantijas okeāna piekrastē, palīdzētu darboties jaunajos ekonomiskajos apstākļos, tajā atzīts arī tas, ka ES ir līdzatbildīga par pasaules okeānu pārvaldību. Kopumā stratēģija aptver piecu Atlantijas okeāna krastā[4] esošo ES dalībvalstu, proti, Apvienotās Karalistes, Francijas, Īrijas, Portugāles un Spānijas[5], piekrasti, teritoriālos ūdeņus un jurisdikcijā esošos ūdeņus, kā arī starptautiskos ūdeņus, kuri plešas līdz Amerikai rietumos, līdz Āfrikai un Indijas okeānam austrumos, līdz Antarktikai dienvidos un līdz Ziemeļu Ledus okeānam ziemeļos[6]. Papildus valsts un vietēja mēroga darbībām, kas attiecas uz minētajām piecām ES dalībvalstīm, ir meklēti veidi, kā iesaistīt arī citas ES valstis, kuras izmanto šo teritoriju, un starptautiskus partnerus, ar kuru ūdeņiem tā saskaras. Jāapsver iespaids, kādu radītu Islandes pievienošanās ES.

Visas ierosinātās darbības jāfinansē no jau uzsāktu programmu līdzekļiem, un tās neradīs papildu ietekmi uz ES budžetu.

2. Problēmas un iespējas

Problēmas un iespējas, kas raksturīgas Atlantijas okeāna reģionam, var iedalīt piecās tematiskās grupās. Tomēr tās nav savstarpēji izolētas. Vienam tematam veltītas darbības var palīdzēt sasniegt arī citas tematiskās jomas mērķus. Tās visas palīdzēs sasniegt virsmērķi: radīt ilgtspējīgas darbvietas un izaugsmi.

2.1. Ekosistēmas pieejas īstenošana

Cilvēka darbības Atlantijas reģionā jāpārvalda tā, lai nodrošinātu veselīgu un produktīvu ekosistēmu. Ir atzīts, ka šo pieeju vissekmīgāk var īstenot, kopīgi pārvaldot visas darbības, kurām ir ietekme uz jūru. Gan kopējā zivsaimniecības politikā, gan Jūras stratēģijas pamatdirektīvā[7] noteikts, ka ekosistēmas pieeja ir jūras vides pārvaldības pamats. Abos instrumentos ietvertas atsauces uz lielāku saskaņotību[8]. Tomēr īstenošanas procesi, kuru mērķis ir nodrošināt ilgtspējīgas zvejniecības un panākt labu vides stāvokli, praksē joprojām lielā mērā norit atsevišķi, un to apvienošanai Atlantijas okeāna reģionā būs vajadzīgi papildu pūliņi.

Tāpēc Atlantijas stratēģijā galvenā uzmanība jāpievērš šādu aspektu pilnveidošanai.

– Zvejniecībai ir būtiska loma tautsaimniecībā abpus Atlantijas okeānam. Tā vēl aizvien nodrošina aptuveni vienu trešdaļu[9] no ES zvejas flotes izkrāvumu apjoma. Vienu ceturtdaļu ES zivju produktu (vērtības izteiksmē) importē no Norvēģijas un Islandes. Kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) reformas[10] priekšlikumā ierosināts pārvaldīt šos krājumus tā, lai panāktu maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu, vienlaikus saglabājot ūdeņu dzīvo resursu nodrošinātos labumu un pakalpojumus šai un turpmākajām paaudzēm. Daudz kas jau ir paveikts. Piemēram, saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Rezolūciju 61/105 un 64/72 abas Ziemeļatlantijā izveidotās reģionālās zvejniecības pārvaldības organizācijas, proti, Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisija un Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācija, ir noteikušas grunts tralēšanas aizliegumu dažos zvejas apgabalos. Tas darīts ne tikai tādēļ, lai nodrošinātu ilgtermiņā noturīgus dziļūdens zivju krājumus, bet arī lai pasargātu jutīgas jūras ekosistēmas, ieskaitot sūkļus un koraļļus. Taču darbs vēl jāturpina. Vienas sugas pārvaldība jāaizstāj ar vairāksugu pārvaldības ilgtermiņa plāniem, kuros ņemta vērā ekosistēma plašākā nozīmē. Atlantijas piekrastes dalībvalstīm jāizmanto kopējās zivsaimniecības politikas reformas pavērtās reģionalizācijas iespējas, lai noteiktu Atlantijas okeānā veicamus tehniskus pasākumus. Komisija plāno ierosināt piemērotu regulējumu, tiklīdz KZP reforma būs stājusies spēkā.

– Akvakultūra var apmierināt ES pieprasījumu pēc veselīgiem un ilgtspējīgi iegūtiem zivju produktiem, nodrošinot tos tādā pašā un vēl lielākā apjomā nekā zvejniecība. Atlantijas okeāna piekrastes tīrie ūdeņi un spēcīgās plūdmaiņas dod iespēju apmierināt šo pieprasījumu, nezaudējot konkurētspēju pasaules tirgū un saudzējot vidi. Tomēr darbības paplašināšanu patlaban kavē vietas trūkums Atlantijas okeāna krastā. Nemitīga pētniecība, jaunas tehnoloģijas un novatoriski inženierrisinājumi ļaus nozarei virzīties arvien tālāk no krasta, savukārt jūras telpas kopīga izmantošana ar citiem infrastruktūras objektiem, piemēram, vēja turbīnu platformām, ir iespēja, kas jāapsver ikviena licencēšanas procesa pirmsākumos. Tāpēc stratēģijai jāatbalsta telpiskā plānošana kā instruments ekosistēmas pieejas īstenošanai Atlantijas okeāna reģionā. Šādam procesam būtu jāstiprina aizsargājamo jūras teritoriju viendabība, savienojamība un noturība Atlantijas okeānā saskaņā ar ES bioloģiskās daudzveidības rīcības plānu.

Ar ES integrētās jūrlietu politikas un teritoriālās sadarbības instrumentiem jau tiek atbalstīti izmēģinājuma projekti par Atlantijas okeāna telpisko plānošanu un piekrastes zonas apsaimniekošanu. Eiropas Komisija patlaban izskata iespējas izstrādāt labāk strukturētu pieeju šiem mehānismiem, kura ļautu Atlantijas piekrastes dalībvalstīm un ieinteresētajām aprindām īstenot ekosistēmas pieeju.

– Visbeidzot jānorāda, ka Atlantijas okeāna ūdeņu cirkulācija ir Eiropas sauszemes un jūras ekosistēmās vērojamo pārmaiņu dzinulis. Pilnībā neizprotot norises Atlantijā, nebūs iespējams prognozēt turpmākas pārmaiņas Eiropas klimatā un pielāgoties tām. Tas nozīmē, ka ir vajadzīgas ilgtspējīgas sistēmas galveno jūras vides mainīgo lielumu novērošanai no gaisa un jūrā. Eiropas un Ziemeļamerikas partneri piedalās programmā Argo, kuras īstenošanas gaitā jau ir izvietotas 900 peldošas zondes, kas nepārtraukti mēra Atlantijas okeāna augšējā slāņa temperatūru un sāļainību. Komisija plāno pārbaudīt iespējas atbalstīt šo okeāna novērošanas sistēmu un kopā ar partneriem sagatavot tās paplašināšanu, lai palielinātu dziļuma diapazonu un aptvertu bioģeoķīmiskos un fizikālos parametrus.

2.2. Eiropas oglekļa dioksīda pēdas mazināšana

Tā kā klimata pārmaiņu seku mazināšana ir visu ES rīcībpolitiku neatņemama daļa, šajā stratēģijā uzmanība jāpievērš šādiem elementiem.

– Atlantijas okeānā pūš spēcīgāki vēji nekā jūrās, kas apskalo Eiropas krastus. Tie dod iespēju ne vien ražot tīru enerģiju, bet arī mazināt atkarību no tāliem fosilā kurināmā avotiem. Vēja turbīnas ir iekļautas ES stratēģiskajā energotehnoloģiju plānā, un tās jau tiek izvietotas atklātā jūrā[11], lai uztvertu spēcīgākus vējus un mazinātu ietekmi uz ainavu. Jūras vēja parku paplašināšana Atlantijas okeānā pavērs plašas darbības iespējas ostām, kuras tos apkalpo. Līdz 2020. gadam apmēram 20 % no Eiropas jūras vēja ģeneratoru uzstādītās jaudas varētu atrasties Atlantijas baseinā.

– Jāizmanto arī Atlantijas stipro viļņu un spēcīgo plūdmaiņu potenciāls. Plūdmaiņu enerģijas ražošana ir prognozējama un var papildināt svārstīgo vēja enerģijas apjomu. Salas var iegūt no jūras lielu daļu nepieciešamās enerģijas. Tomēr atjaunojamo jūras energoresursu sekmīga izmantošana lielā apjomā būs iespējama tikai tad, ja būs nodrošināti tīklu savienojumi, lai galvenos ražošanas centrus savienotu ar patērētājiem. Desmit Eiropas valstis 2010. gada decembrī vienojās izstrādāt jūras elektroenerģijas tīklu tām piegulošajā Ziemeļjūrā. Jaunajās pamatnostādnēs par Eiropas enerģijas infrastruktūras īstenošanu Komisija ierosinās, lai Īrijas jūra līdz ar Ziemeļjūru un Baltijas jūru tiktu iekļauta “Ziemeļu jūru tīklā”, kurš tiks izvirzīts par “energoinfrastruktūras prioritāti”. Tas paātrinās atļauju piešķiršanas procesu.

Komisija plāno atsaukties uz Padomes aicinājumu[12] izpētīt Eiropas enerģētikas politikas un integrētās jūrlietu politikas sinerģiju, lai veicinātu to, ka enerģijas ražošanā vairāk tiek izmantoti jūras, arī Atlantijas okeāna, resursi, proti, viļņi, plūdmaiņas, straumes un jūras siltums.

– Arī pārmaiņas jūras transportā palīdzēs mazināt oglekļa dioksīda pēdu Atlantijas reģionā.

Patlaban Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) aizgādībā norisinās sarunas par starptautiskās kuģniecības radīto siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu. Pieņemot projektētās energoefektivitātes indeksu (Energy Efficiency Design Index), tiks samazinātas emisijas no kuģiem, kas būvēti pēc 2013. gada. Centieni sasniegt emisiju mērķus var ne tikai veicināt degvielas patēriņa ziņā efektīvāku kuģu izmantošanu, bet arī ietekmēt kuģu maršrutu plānošanu Atlantijas okeānā. Atlantijas stratēģijā būtu jāatspoguļo tas, kā kuģošana Atlantijas okeānā norisinātos apstākļos, kuros būtu jānodrošina lielāks kuģošanas apjoms un zemākas oglekļa dioksīda emisijas.

Turklāt emisijas varētu samazināt, kravas pārvadājumus no autoceļiem novirzot uz jūras ceļiem. Saskaņā ar nesen pieņemto ES Balto grāmatu par transportu tiek gatavoti pasākumi, kuru mērķis ir ūdensceļu transporta integrācija Eiropas transporta tīklā. Atlantijas okeāna krastos neatrodas neviena no Eiropas milzu ostām, toties ir vairākas svarīgas mazākas ostas. ES “jūras maģistrāļu” projekti jau tagad dod labumu — tiek izmantoti esošie maršruti no Bilbao [Bilbao] uz Zēbrigi [Zeebrugge], no Sinešas [Sines] uz Spēciju [La Spezia] un jauns maršruts no Hihonas [Gijón] uz Sennazēru [Saint-Nazaire], kurš drīz tiks uzlabots, lai palielinātu satiksmes intensitāti. Ir plānots ierīkot maršrutu no Nantes-Sennazēras [Nantes-Saint-Nazaire] uz Vigo [Vigo], kuru vēlākā posmā iecerēts pagarināt līdz Havrai [Le Havre] un Alhesirasai [Algeciras]. Līnija Bresta–Leišoeša [Brest–Leixões] tiks atvērta 2014. gadā. Atlantijas piekrastes valstu reģionālās iestādes apsver iespējas turpināt veidot multimodālos transporta koridorus kā daļu no Eiropas Transporta tīkla (TEN-T). Citas ES darbības ar mērķi palielināt tuvsatiksmes kuģošanas efektivitāti Atlantijas okeānā ir iniciatīva “Eiropas jūras transporta telpa bez šķēršļiem”[13] un izmēģinājuma projekts “Zilā zona” (Blue Belt), ko īsteno, lai mazinātu administratīvo slogu, piemēram, muitas procedūras ES iekšējiem kravas pārvadājumiem. Komisija līdz 2012. gadam izvērtēs sasniegto. Dialogā par jūras transportu ar Amerikas Savienoto Valstu Jūras administrāciju ir izstrādāts Sadarbības memorands par tuvsatiksmes kuģošanu, kas parakstīts 2011. gadā. Reģionālo iestāžu komentāri, Komisijas progresa ziņojums un atziņas, kas gūtas sadarbībā ar citām jūrlietu iestādēm, papildinās Atlantijas stratēģijas centienus palielināt tuvsatiksmes kuģošanas apjomu.

2.3. Atlantijas okeāna gultnes dabas resursu ilgtspējīga izmantošana

Lai panāktu Atlantijas okeāna gultnes dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, šajā stratēģijā jāpievērš uzmanība šādiem aspektiem.

– Nesenajā Komisijas paziņojumā “Aktuālo jautājumu risināšana preču tirgu un izejvielu jomā”[14] ir uzsvērta vajadzība palielināt investīcijas Eiropas dabas resursos, vienlaikus nodrošinot to, ka minerālu ieguve notiek drošos apstākļos, respektējot vidi un darbaspēka vajadzības. Starptautiskā Jūras dzīļu pārvalde 2010. gadā pieņēma noteikumus par polimetālu konkrēciju meklēšanu un izpēti[15] un 2011. gada jūlijā izdeva licenci to meklēšanai apgabalā, kas atrodas Vidusatlantijas grēdas ziemeļu zonā. Pašreizējo līgumslēdzēju un pārvaldes kopīgie centieni ir vērsti galvenokārt uz ilgtermiņa ģeoloģiskiem un vides pētījumiem, kurus finansē no valsts budžeta, nevis uz komerciālu apsvērumu vadītu izpēti. Eiropas partnerībā izejvielu jomā, kuru Komisija plānojusi stratēģijas “Eiropa 2020” pamatiniciatīvā “Inovācijas Savienība”[16], paredzēts veicināt pētniecību un inovāciju ar mērķi nodrošināt ilgtspējīgu piekļuvi jūras izejvielām.

– Jūras vides pētniecības institūtiem abpus Atlantijas okeānam ir labas iespējas padziļināt izpratni par to, ko okeāna iespaidīgā bioloģiskā daudzveidība var piedāvāt pārtikas, degvielas un farmācijas jomā, vienlaikus saglabājot ekosistēmas funkcijas. Sadarbība kļūst arvien ciešāka. Piecas ES valstis, kas atrodas Atlantijas okeāna krastos, un citas ES dalībvalstis, kā arī Norvēģija un Islande, jau sadarbojas Septītajā pamatprogrammā[17], SEAS-ERA koordinācijas darbībā[18] un patlaban gatavo jaunu kopīgas plānošanas ierosmi “Veselīgas un produktīvas jūras un okeāni”[19], lai sadalītu darbu starp nacionālajām jūras zinātniskās pētniecības programmām. Kaut gan transatlantisko partnerību veidošana bija grūta, jo nācās saskaņot iespējamā finansējuma piešķiršanas grafiku, Komisija centīsies izstrādāt kārtību, lai organizācijas abpus Atlantijas okeānam varētu piedalīties kopīgos projektos.

– Piekļuve datiem, kurus ieguvuši pētniecības institūti vai citas publiskā sektora iestādes, līdz šim ne vienmēr ir bijusi viegla. ES iniciatīva “Zināšanas par jūru 2020”[20] atbalstīs uzņēmumus un aizsardzības organizācijas, nodrošinot vienu kopīgu piekļuves punktu jūras baseinu līmenī saskaņotiem datiem par jūras vidi, tādējādi mazinot izmaksas par to datu apkopošanu, kas vajadzīgi, lai projektētu, izbūvētu un ekspluatētu piekrastes vai jūras infrastruktūru. Vairs neturot aiz atslēgas vēsturiskos jūras datus, pašreizējo uzņēmējdarbību varēs padarīt konkurētspējīgāku, turklāt tiks stimulēta inovācija, paverot piekļuvi pētniekiem un maziem uzņēmumiem, kuriem tā līdz šim bija liegta. Paredzams, ka ES centieni sekmēs arī tādas globālas atvērtas piekļuves iniciatīvas kā GEBCO[21] un OneGeology[22]. Stratēģijā būtu jāatspoguļo iespējas, ko šīs pārmaiņas paver Atlantijas okeāna reģionam.

2.4. Reaģēšana uz apdraudējumiem un ārkārtējās situācijās

ES jābūt gatavai rīkoties, reaģējot uz apdraudējumiem un ārkārtējās situācijās Atlantijas reģionā neatkarīgi no tā, vai cēlonis ir avārijas, dabas katastrofas vai noziedzīgas darbības. Atlantijas okeāna reģionā par prioritāriem uzskatāmi šādi aspekti.

– Pieņemot svarīgus leģislatīvus instrumentus kuģošanas drošības jomā, no kuriem jaunākais ir 2009. gadā pieņemtais trešais kuģošanas drošības tiesību aktu kopums[23], ir izdevies samazināt kuģošanas avāriju risku. Bonnas nolīgums un Lisabonas nolīgums[24] ir uzlabojis dalībvalstu darba koordināciju attiecībā uz gatavību jūras katastrofu gadījumiem un reaģēšanu uz tiem. Parīzes saprašanās memoranda rezultātā katru gadu tiek veikti vairāk nekā 24 000 kuģu inspekciju. Tomēr avārijas vēl joprojām notiek, un Atlantijas piekrasti vēl arvien apdraud tādas dabas parādības kā vētras, kuras 2010. gadā plosījās Vandejā [Vendée]. Mainīgais klimats kopā ar citu cilvēka ietekmi uz jūru liek domāt, ka pagātnes mācības nākotnē var arī nenoderēt. Vienmēr jārēķinās ar neparedzēto.

Krīzes gadījumā izšķirošās ir pirmās stundas, un vietēja mēroga negadījumos ir vajadzīga kaimiņu palīdzība. Mehānismiem jābūt izveidotiem, pirms sākas vētras, zemestrīces, cunami, kodolavārijas, svešzemju sugu invāzija vai naftas noplūdes. Agrīniem brīdinājumiem vajadzīga nepārtraukta jūras novērošana, ātra informācijas pārraidīšana, reaģēšanas vienību koordinēšana un ātra ekspertu ieteikumu saņemšana. Komisija vada darbu novēršanas un gatavības jomā, ietverot arī riska pārvaldības politiku[25], kas apdraudējuma un riska novērtējumu sasaista ar lēmumu pieņemšanu un scenārija izstrādi pārrobežu katastrofu gadījumos. Lielā ārkārtējā situācijā ES Civilās aizsardzības mehānisms atvieglo dalībvalstu un Eiropas Jūras drošības aģentūras (EMSA) palīdzības koordinēšanu un piegādi. Šajā ziņā var palīdzēt precīzas jūras prognozes, kas balstās uz Globālās vides un drošības novērošanas programmas nodrošinātajiem jūras pamatpakalpojumiem. Tā sniegs atsevišķas prognozes par ziemeļrietumu šelfu un Pireneju pussalas un Biskajas līča apgabalu. Valsts un reģionālajām iestādēm, kas ir atbildīgas par Atlantijas krasta līnijas aizsardzību, un piekrastes iedzīvotājiem būtu jāapsver gatavības pārbaudes projekti ES teritoriālās sadarbības programmas ietvaros un aktīvi jāiesaistās ES Civilās aizsardzības mehānismā.

– Atlantija ir Eiropas tirdzniecības ādere. Eiropas apgādei ir jābūt absolūti drošai, un ir jāaptur ieroču, cilvēku un narkotiku tirdzniecība. ES un ASV ekonomika veido apmēram pusi pasaules IKP un gandrīz trešdaļu pasaules tirdzniecības plūsmas. 2011. gada jūnijā abi minētie partneri vienojās savstarpēji atzīt standartus, lai novērstu tirdzniecības regulējuma nepilnības, vienlaikus nodrošinot transatlantisko ceļu drošību. Attiecībā uz citiem bīstamiem jūras ceļiem stratēģijā paredzēts palielināt piekrastes valstu darbotiesspēju. Patlaban tiek gatavots vajadzību novērtējums, lai noteiktu, kādi stabilitātes instrumenta pasākumi varētu mazināt pirātismu, bruņotas laupīšanas jūrā un ķīlnieku sagrābšanu Gvinejas līcī.

Eiropas Jūras drošības aģentūras uzturētais SafeSeaNet jau tagad nodrošina kuģu obligāto deklarāciju integrēšanu un piekļuvi automātiskās identifikācijas sistēmas (AIS) signāliem, kurus uztver krasta stacijas. Zvejas kuģu izsekošanai izmanto kuģu satelītnovērošanas sistēmu (VMS), un tālās darbības identifikācijas un sekošanas sistēma ļauj uzraudzīt pasažieru un kravas kuģus, kuru tilpība pārsniedz 300 tonnu, tūkstoš jūras jūdžu attālumā no Eiropas krastiem. Ir demonstrētas arī iespējas ar citām tehnoloģijām[26] izsekot kuģus, kuri atrodas vēl tālāk. Tomēr dienesti, kuri apkaro tādus apdraudējumus kā kontrabanda, nelegālā zveja vai tirdzniecība, joprojām nevar redzēt kopainu, jo dažādas iestādes pagaidām nav vienojušās par datu kopīgu izmantošanu. Tāpēc Atlantijas piekrastes reģioniem nāks par labu uzsāktie ES līmeņa pasākumi ar mērķi veicināt vienotas informācijas apmaiņas vides (CISE) izveidi, kura tādas sistēmas kā Eiropas Robežuzraudzības sistēmu (EUROSUR) apmaiņai ar informāciju par nelikumīgu migrāciju un pārrobežu noziegumiem sasaistītu ar SafeSeaNet sistēmu. Informācijas kopīga izmantošana nav tikai ES iekšējā lieta. Piemēram, 2011. gada septembrī Amerikas Savienotās Valstis un Eiropas Savienība vienojās dalīties ar informāciju par nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju. Atlantijas stratēģijas galvenajam mērķim jābūt panākt pēc iespējas lielāku labumu no kopīgas izmantošanas.

2.5. Sociāli iekļaujoša izaugsme

Lai gan Atlantijas piekrastē ir liela situāciju dažādība, daudzām pašvaldībām ir jātiek galā ar to, ka mazinās nodarbinātība zvejniecībā un kuģubūvē, tūristi masveidā dodas uz siltākām zemēm un gados vecāki cilvēki izvēlas piekrasti par dzīvesvietu pēc aiziešanas pensijā. Uzdevums ir nodrošināt to, lai piekrastē tiktu radītas darbvietas ar augstu pievienoto vērtību, un vienlaikus panākt, lai tie, kuri meklē darbu jaunajos ekonomiskajos apstākļos, būtu pietiekami prasmīgi.

– Lai saglabātu jūrlietu kompetenci un atjaunotu jūras profesiju pievilcību, ir jāpanāk izglītības, arī jaunās paaudzes jūras zinātnieku[27], pārkvalifikācijas un profesionālās kvalifikācijas programmu plaša savstarpējā atzīšana. Ir labāk jāizmanto pieredze, ko uzkrājuši pensionēti jūras profesiju pārstāvji, un jaunieši jāpiesaista karjerai jūrniecībā. Būtu jāturpina sociālo partneru dialogs par zvejnieku un jūrnieku darba apstākļiem. Komisija ir sākusi strādāt pie 2005. gada Profesionālās kvalifikācijas direktīvas izvērtēšanas, kuras noslēgumā 2011. gadā paredzēts sagatavot zaļo grāmatu un 2012. gadā — direktīvas pārskatīto redakciju. Stratēģijai būtu jātiecas iekļaut šajos centienos Atlantijas jūrlietu nozaru pienesumu.

Reģionālas kopas, kurās jūrlietu nozares sadarbojas ar izglītības iestādēm, var nodrošināt prasmīgas darbarokas un veicināt darbaspēka mobilitāti nozares robežās. Piemēram, Brestas uzņēmumi, kas veic darbības jūrā, gūst labumu no tā, ka tuvumā atrodas ar jūru saistītas izglītības un pētniecības iestādes. Īrijas Jūras vides institūta iniciatīvā SmartOcean starptautiskas informācijas tehnoloģijas sabiedrības un mazi uzņēmumi ir iesaistījušies augstvērtīgu produktu izstrādē jūras nozarei. Jaunu komunikācijas tehnoloģiju ienākšana nozīmē, ka uzņēmumi un pētnieki, kas darbojas ģeogrāfiski nošķirtās vietās, var veidot virtuālas kopas. Stratēģijai būtu jācenšas rosināt šādu kopu veidošanu ar teritoriālas sadarbības projektu palīdzību.

– Atbildīgs tūrisms[28] var palīdzēt atkal atdzīvināt dažus Atlantijas piekrastes apgabalus, taču, lai radītu stabilas darbvietas, tūristi jāpiesaista visu gadu, nevis tikai vasarā. Atlantijas dabas skarbais skaistums, lielā bioloģiskā daudzveidība, tradicionālā virtuve, kurā gatavo jūras veltes, un ķeltu kultūra ir vērtības, kuras jau tiek izmantotas. Kuģošana ir nozīmīgs ienākumu avots, un tā rada augstu kvalifikāciju prasošas darbvietas, taču Atlantijas piekrastē akūti trūkst piestātņu, jo īpaši lieliem izpriecu kuģiem. Jūras kruīzu rīkotāji citviet piedzīvo strauju izaugsmi, ko Atlantijas reģionā pagaidām vēl nav izdevies panākt. Atlantijas stratēģijā būtu jāiestrādā attīstības iespējas šajā jomā.

3. ES instrumenti

ES juridiskie instrumenti, kas būtiski ietekmē jūru un pieļauj ievērojamu vietējo autonomiju, vēl ir agrīnā izstrādes posmā, un patlaban tiek gatavoti ES finanšu instrumenti 2014.–2020. gada periodam. Plānošanas lēmumi, kas tiks pieņemti tagad un tuvākajā nākotnē, atstās ietekmi viscaur minētajā periodā. Tāpēc ir būtiski, lai Atlantijas reģiona ieinteresētās aprindas būtu gatavas izmantot šos instrumentus šajā paziņojumā izklāstīto uzdevumu risināšanā. Galvenie instrumenti ir šādi.

– Vienots strukturālā finansējuma stratēģiskais satvars, kurš stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un uzdevumus pārveidos galvenajās darbībās un pievērsīsies tādām jomām kā enerģētika un vide. Tajā tiks apzinātas galvenās darbības, kas vajadzīgas saistībā ar virsuzdevumiem un pamatiniciatīvām. Vienotais stratēģiskais satvars ietvers darbības, kuras patlaban aptver Kohēzijas fonds, Eiropas Reģionālās attīstības fonds, Eiropas Sociālais fonds, Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonds un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai, un apzinās saiknes un koordinēšanas mehānismus ar citiem ES instrumentiem, tādiem kā pētniecības, inovācijas, mūžizglītības programmas un tīkli.

– “Apvārsnis 2020” — pētniecības, inovācijas un tehnoloģiju izstrādes vienotais stratēģiskais satvars, kas būs cieši saistīts ar valstu pētniecības programmām, ar mērķi veicināt izcilību, risināt sociālas problēmas un vairot konkurētspēju. Pētniecība, tehnoloģiju izstrāde un inovācija var radīt ilgtspējīgas izaugsmes iespējas, kuras kompensē relatīvo lejupslīdi, kas vērojama tradicionālajās jūras nozarēs. Uzsāktais SEAS-ERA projekts apzinās konkrētas prioritātes Atlantijas baseinā, kuras varēs iestrādāt jaunā satvara darba programmās.

– Kopējā zivsaimniecības politika pēc reformas. Komisija ir ierosinājusi[29] darba programmu ar vērienīgiem reģionalizācijas un vienkāršošanas mērķiem. Kamēr galvenie lēmumi par mērķiem, uzdevumiem, vienotu standartu minimumu, rezultātiem un izpildes termiņiem paliek ES ziņā, dalībvalstīm tiks dota iespēja elastīgi lemt par citiem pasākumiem zvejniecības pārvaldības jomā, kurai gan jānotiek Komisijas pārraudzībā un pilnībā ievērojot ES tiesību normas. Atlantijas okeāna piekrastes dalībvalstis ir atzinīgi novērtējušas šādu pavērsienu un cer, ka tā rezultātā zvejniecību pārvaldībā būs iespējams ātrāk un efektīvāk reaģēt uz mainīgajiem ekoloģiskajiem vai ekonomiskajiem apstākļiem.

– Jūras stratēģijas pamatdirektīva[30], ar kuru izveidota sistēma, lai vēlākais līdz 2020. gadam panāktu vai uzturētu labu jūras vides stāvokli. Labs vides stāvoklis tiek noteikts jūras reģiona līmenī[31], tāpēc piekrastes valstīm jāsadarbojas laba vides stāvokļa noteikšanā, monitoringā un novērtēšanā.

– Jūrlietu politikas pamatiniciatīvas jūras novērošanas, jūrasvides zināšanu un jūras telpiskās plānošanas jomā. Tajās tiks noteikti ES līmeņa standarti, kā arī īpaši Atlantijas reģionam paredzēti pasākumi. Piemēram, process, kura mērķis ir uzlabot zināšanas par jūras vidi, ietver atsevišķus “kontrolpunktus”, lai noteiktu Biskajas līča, Ķeltu jūru, Pireneju pussalas piekrastes un Makaronēzijas jūras vides monitoringa programmu nepilnības, pārklāšanos un prioritātes.

– Ārpolitikas instrumenti, tādi kā EAF (Eiropas Attīstības fonds) un ES Bīstamo jūras ceļu programma, lai iesaistītu trešās valstis Atlantijas kuģošanas aizsardzībā, kā arī veidotu starptautisku (ar SJO iesaistīšanos) un divpusēju dialogu ar partneriem Atlantijas reģionā.

– Lai panāktu vislietderīgāko pasākumu kopumu Atlantijas reģiona labā, ir jānosaka prioritārie pētījumi, izmēģinājuma projekti, partnerības un investīcijas stratēģiju un programmu priekšlikumos šajā satvarā.

4. Stratēģijas īstenošana

Atlantijas stratēģiju nevarēs īstenot, ja rīkosies tikai ES iestādes. Ir vajadzīga dalībvalstu, reģionu, vietējo iestāžu un privātā sektora, kā arī ideju laboratoriju iesaistīšanās. Tāpēc Atlantijas okeāna reģiona stratēģijas izstrāde balstās uz šādu metodiku.

– Izmantot Atlantijas okeāna piekrastes dalībvalstu, reģionu un citu ieinteresēto aprindu aktīvu iesaistīšanos un iniciatīvu darbību izstrādāšanā un īstenošanā, ieskaitot arī vietējo rīcības grupu devumu. Tās ir publiskā un privātā sektora partneru grupas, kuras saņem īpašu atbalstu no Eiropas Zivsaimniecības fonda un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai, lai noteiktu jomas, kurās vajadzīgas ES investīcijas. Šī augšupējā pašpalīdzības pieeja ir nodrošinājusi vietējās pašvaldības ar līdzekļiem jaunu saimnieciskās darbības veidu ieviešanai apgabalos, kuros tradicionālās darba iespējas samazinās, un tā būtu jāturpina jaunajā strukturālā finansējuma sistēmā laikposmam pēc 2013. gada.

– Veicināt starptautisko sadarbību tādos jautājumos kā novērošana, datu kopīga izmantošana, jūras vides novērtējumi, pētniecība, kuģu radīto emisiju un piesārņojuma samazināšana, droša un aizsargāta kuģošana, ostu drošība, cīņa pret pirātismu un nelegālu, neregulētu un nereģistrētu zveju.

– Līdz 2013. gada beigām pieņemt stratēģijas īstenošanas rīcības plānu, kurā norādīti konkrēti projekti un darbības, kas ieteiktas atbalsta saņemšanai.

– Īstenot stratēģiju ar “viedu pārvaldību”, kas balstās uz pašreizējām struktūrām.

Stratēģijas īstenošanas instrumenti ir:

– pastiprināta sadarbība, proti, sanāksmes, konferences, darbsemināri, diskusijas tiešsaistē un informācijas vietnes,

– mērķtiecīgas darbības, kurām izmanto pašreizējos nolīgumus un struktūras, piemēram, OSPAR konvenciju, reģionālas zvejniecības pārvaldības organizācijas un Starptautisko Jūrniecības organizāciju,

– 3. iedaļā minēto ES finansiālo un leģislatīvo instrumentu stratēģiska apvienošana, lai sasniegtu Atlantijas stratēģijas mērķus.

Vispirms tiks izveidots Atlantijas forums, kurā darbosies dalībvalstis, Eiropas Parlaments, reģionālās iestādes, pilsoniskā sabiedrība un jau esošu un jaunu nozaru pārstāvji. Tajā tiks organizēti vairāki darbsemināri, kuros galvenā uzmanība būs pievērsta iepriekš izklāstītajām problēmām un iespējām, un izveidota ideju laboratorija, kura ierosinās mērķu sasniegšanas iespējas. Paredzams, ka forums sāks darboties 2012. gadā un tiks slēgts 2013. gadā.

[1] Padomes secinājumi par integrētu jūrniecības politiku, 14.6.2010.

[2] Rezolūcija par Eiropas stratēģiju Atlantijas reģionam, 9.3.2011. (ref B7‑0165/2011).

[3] COM(2010) 2020.

[4] Šeit nav iztirzātas Ziemeļjūras piekrastei un ūdeņiem specifiskās problēmas. Vēl nav pieņemts lēmums par to, vai tiks izstrādāta atsevišķa Ziemeļjūras stratēģija.

[5] Ieskaitot tālākos reģionus, proti, Azoru salas, Kanāriju salas, Francijas Gviānu, Gvadelupu, Madeiru, Martiniku, Senbartelmī un Senmartēnu.

[6] Ir izstrādāta atsevišķa ES pieeja Arktikas reģionam, sk COM(2008) 763.

[7] Konkrēti sk. OV L 164, 25.6.2008., 19. lpp., 1. panta 3. punktu “Ar jūras stratēģijām piemēros ekosistēmu pieeju cilvēku darbību vadībai (..)”.

[8] Sk. Jūras stratēģijas pamatdirektīvas 39. un 40. apsvērumu un KZP regulas priekšlikuma 8. apsvērumu un 2. panta 4. punktu.

[9] Izņemot Ziemeļjūru.

[10] COM(2011) 417 “Kopējās zivsaimniecības politikas reforma”.

[11] COM(2008) 768, 13.11.2008.

[12] Vispārējo lietu padome, 2009. gada 16. novembris.

[13] COM(2009) 10, 2009. gada janvāris.

[14] COM(2011) 25, 2011. gada februāris.

[15] ISBA/6/A/18, pielikums.

[16] COM(2010) 546 galīgā redakcija.

[17] ES galvenais instruments pētniecības un tehnoloģiju izstrādes finansēšanai.

[18] SEAS-ERA: Ceļā uz integrētu jūras zinātniskās pētniecības stratēģiju un programmām, http://www.seas-era.eu.

[19] http://www.jpi-oceans.eu.

[20] Komisijas paziņojums “Zināšanas par jūru 2020 — jūras dati un novērojumi pārdomātai un ilgtspējīgai izaugsmei” (COM(2010) 461, 8.9.2010.).

[21] Vispārējā okeānu batimetriskā karte (General bathymetric chart of the Oceans).

[22] Pasaules ģeoloģisko pētījumu starptautiska iniciatīva, kas uzsākta 2007. gadā kā viens no pasākumiem “Starptautiskajā planētas Zeme gadā”.

[23] 2009. gada 23. aprīļa regulas (OV L 131, 28.5.2009.) un sekojošās saistītās direktīvas.

[24] Lisabonas nolīgumā ir paredzēts izveidot Starptautisko Rīcības centru reaģēšanai piesārņojuma gadījumos Ziemeļaustrumu Atlantijā (CILPAN).

[25] “Riska novērtējuma un kartējuma pamatnostādnes katastrofu pārvarēšanas jomā” SEC(2010)1626.

[26] Piemēram, izmantojot satelītus, lai uztvertu signālus no kuģu automātiskās identifikācijas sistēmām.

[27] “Eiropas Jūras dienu 2010” darbseminārs “Ceļā uz Eiropas jauno jūras zinātnieku un tehnologu forumu”, www.eurocean.org/euymast/.

[28] COM(2010) 352, 30.6.2010.

[29] COM(2011) 417.

[30] 2008. gada 17. jūnija Direktīva 2008/56/EK.

[31] Saskaņā ar 4. pantu Ziemeļaustrumu Atlantijas jūras reģions ir iedalīts šādos apakšreģionos: i) Ziemeļjūra, ietverot Kategatu un Lamanšu; ii) Ķeltu jūras; iii) Biskajas līcis un Pireneju pussalas piekraste; iv) Atlantijas okeānā — Makaronēzijas bioģeogrāfiskais reģions, kas ir ūdeņi ap Azoru salām, Madeiru un Kanāriju salām.