LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 185/24

Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Sadarbīgā ekonomika un tiešsaistes platformas: pilsētu un reģionu kopīgs viedoklis”

(2017/C 185/04)

Ziņotāja: Benedetta BRIGHENTI (IT/PSE), Modenas provinces Kastelnuovo Rangone pašvaldības mēra vietniece Atsauces dokumenti: Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Tiešsaistes platformas un digitālais vienotais tirgus. Eiropas izdevības un uzdevumi” COM(2016) 288 final Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Eiropas sadarbīgās ekonomikas programma” COM(2016) 356 final

I. VISPĀRĪGAS PIEZĪMES

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

1. atzīmē, ka Eiropas Komisija ar 2016. gada 2. jūnijā publicētā paziņojuma virsrakstu “Eiropas sadarbīgās ekonomikas programma” atkārtoti uzsvērusi, ka tā dod priekšroku termina “sadarbīgā ekonomika”, nevis vairāk izplatītā termina “dalīšanās ekonomika” lietojumam;

2. uzskata, ka minētajā paziņojumā sniegtā atsauce uz sadarbīgās ekonomikas “bezpeļņas” aspektu, proti, “[s]adarbīgās ekonomikas darījumi parasti nav saistīti ar īpašumtiesību maiņu, un tos var veikt gan peļņas, gan bezpeļņas nolūkā”, ir nepietiekama, jo pārmaiņas un jauninājumi, kurus veicina sadarbīgā ekonomika, neaprobežojas ar ietekmi, ko izraisa pakalpojumu piedāvājuma un pieprasījuma mijiedarbība;

3. atzinīgi vērtē izskatāmajā paziņojumā pausto Komisijas atvērtību pret sadarbīgo ekonomiku. Dalībvalstīm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir vajadzīgi kopīgi reglamentējoši noteikumi, kuros sniegta ievirze un norādes;

4. tā kā šis fenomens acīmredzami aptver vairākus līmeņus, atkārtoti uzsver, cik svarīga ir daudzlīmeņu pieeja, ko papildina cieša un nemitīga mijiedarbība un sadarbība starp dažādiem institucionālajiem līmeņiem;

5. pauž nožēlu, ka Komisijas darba programmā 2017. gadam nav iekļauts neviens priekšlikums par turpmākiem pasākumiem saistībā ar Eiropas sadarbīgās ekonomikas programmu. Šķiet, ka attiecīgie Eiropas tiesību akti patiesi nav konsolidēti un regulējums par līgumattiecībām starp platformām un ieguldītājiem tajās šķiet neskaidrs;

6. ņemot vērā to, ka šī jaunā ekonomika daudzos aspektos atkarīga no pilsoņu un patērētāju tiesību nostiprināšanas, uzskata, ka ir nepieciešama regulatīva pieeja, kuras pamatā ir daudzlīmeņu pārvaldība, līdzdalība, proporcionalitāte un birokrātijas novēršana;

II. IETEIKUMI

7. aicina Komisiju saistībā ar turpmākajām iniciatīvām šajā jomā veikt pamatīgu teritoriālās ietekmes novērtējumu, kura nepieciešamība tika uzsvērta RK rīkotajā ekspertu darbseminārā par ietekmes uz pilsētvidi novērtējumu (1); norāda uz aplūkojamā fenomena izteikto vietējo un reģionālo dimensiju, jo daudzu sadarbīgās ekonomikas iniciatīvu ievērojamā ietekme izpaužas galvenokārt pilsētu līmenī un tās bieži tiek izstrādātas, regulētas un dažkārt apliktas ar nodokļiem vietējā un reģionālajā līmenī;

8. ir vienisprātis ar Eiropas Komisiju, ka ir jāvairās no regulējuma sadrumstalotības, un aicina šo mērķi īstenot tā, lai nodrošinātu, ka vietējā un reģionālā līmeņa ekonomika var izmantot sadarbīgās ekonomikas priekšrocības. Tādēļ RK aicina Komisiju ņemt vērā arī vietējo un reģionālo dimensiju attiecībā uz “sevišķi svarīgiem iemesliem saistībā ar sabiedrības interesēm”, kā definēts Pakalpojumu direktīvas 4. panta 8. punktā;

9. uzsver, ka tādam transversālam jautājumam kā sadarbīgā ekonomika ir jāpievēršas ES pilsētprogrammas ietvaros, it īpaši saistībā ar digitālo pāreju, kas ir viens no Amsterdamas pakta prioritārajiem tematiem;

10. uzskata, ka ir nepieciešama holistiska pieeja, ar ko iespējams aptvert ekonomiskos, sociālos un vides resursus, kurus nodrošina jau esošās un tagad ar jaunajām tehnoloģijām īstenotās sistēmas, kas paredzētas preču un pakalpojumu pārvaldībai, kopīgošanai un apmaiņai;

11. uzsver, ka, neraugoties uz sarežģītību, savlaicīga rīcība, kuras mērķis ir pirmām kārtām novērst sadrumstalotību, tomēr būtu daudz vienkāršāka nekā 28 valstu regulējuma un neskaitāmu vietējā un reģionālā līmeņa noteikumu vēlāka saskaņošana;

12. atzīmē, ka pārmērīgi regulatīvi pasākumi var ierobežot inovāciju; no otras puses, Komiteja uzsver, ka regulatīvu pasākumu neīstenošana var radīt nedrošību, kas var kavēt ieguldījumus un nozares attīstību;

13. uzskata, ka šis jautājums ir svarīgs arī saistībā ar nepieciešamību mazināt digitālo plaisu. Risks, ka pret sadarbīgo ekonomiku tiks piemērota atšķirīga attieksme, draud padziļināt plaisu starp lauku un pilsētu teritorijām;

14. atzīmē, ka sadarbīgajā ekonomikā spēcīgi dominē ASV uzņēmumi, un uzsver, ka skaidru, proporcionalitātes un subsidiaritātes principam atbilstošu noteikumu ieviešana ES līmenī ļautu Eiropas jaunuzņēmumiem augt un būt konkurētspējīgākiem pasaulē; uzskata arī, ka sadarbīgā jeb dalīšanās ekonomikā ir jāņem vērā Eiropas integrācijas trūkuma radītās izmaksas (2);

Definīcija

15. uzskata, ka priekšrocība, kāda piemīt šim jaunajam uzvedības modelim, kura pamatā ir dalīšanās/sadarbība/līdzdalība/savienošana, ir ne tikai jauno tehnoloģiju izmantošana, bet arī uzticēšanās un atbildība un tam ir gan ekonomiska, gan arī sociāla un “ar pieredzi saistīta” vērtība;

16. norāda, ka organizācijām, kas pārstāv dalīšanās/sadarbīgās ekonomikas uzņēmumus un kam ir ilgtermiņa nākotnes redzējums, būtu aktīvi jāpiedalās šīs jomas politikas turpmāko pasākumu izstrādē;

17. uzskata, ka prioritārs uzdevums ir apzināt un noteikt parametrus un vērtības, kuras vēlamies atbalstīt un aizsargāt, lai nepieļautu, ka jaunā paradigma pārvēršas par kaut ko tādu, kas “mums nepieder”, un lai nodrošinātu tās sociālo ilgtspēju. Tas būs nepieciešams, piemēram, viesmīlības nozarē, kurā pastāv risks, ka starp sadarbīgās ekonomikas pakalpojumiem un tradicionālo darbību varētu rasties negodīga konkurence. Pastāv arī risks ietekmēt mājokļu tirgu, paaugstinot cenas vai mainot nekustamā īpašuma izmantošanas mērķi. Vietējā līmenī jāatrisina jautājums, cik lielā mērā sadarbīgās ekonomikas platformas papildina pašreizējo dzīvojamo fondu un tradicionālo viesnīcu nozari;

18. uzskata: lai garantētu tiesību aizsardzību, ir svarīgi, pilnībā ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu, iespēju robežās vienoties par līdzīgiem jēdzieniem un definīcijām, lai Eiropas līmenī nodrošinātu vienveidīgumu un noteiktību. Komiteja uzskata, ka Eiropas Savienībai skaidrāk jādefinē jēdzieni “pakalpojumu sniedzējs”, “darba devējs” un “darba ņēmējs” un jāatrisina jautājums par attiecībām starp patērētājiem un brīvo profesiju pārstāvjiem tiešsaistes platformās, lai pēc tam noteiktu, kādām tiesībām un noteikumiem vajadzētu dominēt;

19. kā jau norādīts iepriekšējā atzinumā, “Komiteja tomēr uzskata, ka pastāvošo tirgu regulējums būtu regulāri jāpārskata, lai pārbaudītu tā spēju nodrošināt pastāvīgu inovācijas procesu. Dalīšanās ekonomika būtu jāņem vērā arī debatēs par aprites ekonomiku un par digitālo vienoto tirgu” (3);

20. tomēr pauž nožēlu par to, ka nav nekādas norādes uz mērķi turpmākajos novērtējumos iesaistīt vietējās un reģionālās pašvaldības un ka dalībvalstīm ir atstāta pārāk liela rīcības brīvība, kas rada nevēlamas sadrumstalotības risku;

21. uzskata, ka Komisijas paziņojums satur vērtēšanas elementus un kritērijus, taču nesniedz pilnīgu atbildi, tāpēc tas nenovēršami novedīs pie atšķirīgas interpretācijas un vēl lielākas vienotā tirgus sadrumstalotības; tāpēc aicina Komisiju ierosināt skaidru juridisko satvaru, kas nodrošina godīgas konkurences principu ievērošanu; šajā saistībā pauž nožēlu, ka Komisijas pieeja šķiet tāda, kas Eiropas likumdevējam ļauj apstiprināt tikai dažus tiesas nolēmumus (4), tostarp jautājumā par to, kā precīzi ir jāsaprot “transporta” izslēgšana no Direktīvas 2006/123/EK par pakalpojumiem 2. panta piemērošanas jomas;

22. atzinīgi vērtē Komisijas pieeju, kurā, arī pateicoties dienestu darba dokumentā savāktajiem datiem, izklāstīts sadarbīgās ekonomikas potenciāls. Vienlaikus Komiteja iesaka izvērtēt un atzīt ne tikai ekonomisko labumu naudas izteiksmē, bet arī ieguvumus un ietaupījumus, ko sadarbīgās iniciatīvas rada vides un sociālajā jomā. RK tādēļ ierosina atrast vislabāko veidu, kā pētīt un uzraudzīt sadarbošanās radītos “resursus”, lai tie varētu kļūt un tikt atzīti par neatņemamu un aktīvu aprites ekonomikas daļu;

23. atzīmē: ja dalīšanās/sadarbīgās ekonomikas uzņēmējiem tiktu izveidoti vienoti kontaktpunkti, kuros tiek sniegti visi uzņēmējdarbības atbalsta pakalpojumi, tas varētu sekmēt ar dalīšanās/sadarbīgo ekonomiku saistītās darbības izplatību;

Prasības attiecībā uz piekļuvi tirgum

24. apšauba, ka Pakalpojumu direktīvā minētā “pakalpojumu sniedzēja” definīcija joprojām ir atbilstoša, ņemot vērā, ka tās pašreizējais formulējums attiecas uz visām ekonomiskajām darbībām, tostarp uz daudzām ļoti retām un neprofesionālām darbībām, kas tiek sniegtas līdzinieku starpā;

25. uzskata, ka būtu īpaši lietderīgi noteikt “kvalitatīvas” un “kvantitatīvas” piekļuves “robežvērtības”, lai noteiktu subjektus, uz kuriem attiecas prasības par piekļuvi tirgum, un lai nepieļautu tādu darbību izplatīšanos, kas sadarbīgās ekonomikas aizsegā var apiet tiesību aktus un noteikumus;

Lietotāju aizsardzība

26. uzskata, ka Komisijai ir jāprecizē pamatnostādnes attiecībā uz “tirgotāja” definīciju; uzskata, ka peļņas gūšanas nolūka neesamība nozīmē pakalpojumu sniedzēja neatbilstību tirgotāja statusam un ka ES līmeņa robežvērtības jāizmanto, pamatojoties uz piedāvātā pakalpojuma sniegšanas biežumu;

27. norāda, ka atsauksmes un novērtējumi apvienojumā ar likuma prasībām var būt svarīgs faktors patērētāju uzticēšanās un aizsardzības garantēšanā, un uzsver, ka platformām būtu jādara vairāk, lai apkarotu viltotas atsauksmes;

Nodarbinātības un sociālie aspekti

28. tomēr norāda, ka daudzi nodarbinātības veidi sadarbīgajā ekonomikā ierindojami starp algotu darbu un pašnodarbinātību. Tā ir situācija, kas liek uzdot būtiskus jautājumus par darba apstākļiem, veselību un drošību, veselības apdrošināšanu, apmaksātu slimības atvaļinājumu, bezdarbnieka pabalstiem un vecuma pensiju; uzsver, ka šāda situācija varētu radīt jaunu nestabilos apstākļos strādājošo kategoriju;

29. konstatē, ka daži sadarbīgās ekonomikas modeļi attīstās, radot spēcīgas negatīvas ārējās sekas sociālajā un nodarbinātības jomā, it īpaši tad, kad tiek ļaunprātīgi izmantots pašnodarbinātības jēdziens, un atkarībā no spēkā esošajiem tiesību aktiem valstī, kurā pakalpojums tiek sniegts, tie balstās uz sociālajām atšķirībām starp darba ņēmējiem; aicina Komisiju noteikt konkrētāku satvaru, lai nodrošinātu koordināciju starp dalībvalstīm;

30. aicina dalībvalstis, vietējās un reģionālās pašvaldības, kā arī Komisiju veicināt tādus novatoriskus risinājumus sadarbīgās ekonomikas radītajām sociālajām un nodarbinātības problēmām kā kooperatīvi vai savstarpējas apdrošināšanas sabiedrības, kas nodrošina algota darba ņēmēja statusu personām, kuras citādi būtu spiestas pret savu gribu izvēlēties pašnodarbinātā statusu, un tādējādi tām dod iespēju piekļūt plašam sociālās aizsardzības pasākumu klāstam;

Nodokļi

31. tomēr uzsver, ka visas darbības, kas veiktas ar tiešsaistes platformas starpniecību, ir pilnībā izsekojamas un ka ar atbilstīgiem politikas pasākumiem sadarbīgā ekonomika faktiski var būt instruments, ar ko uzlabot nodokļu noteikumu ievērošanu un samazināt administratīvo slogu;

32. aicina noteikt, ka sadarbīgo ekonomikas platformu pienākums ir prasīt, lai visi aktīvie pakalpojumu sniedzēji ievēro spēkā esošos nodokļu noteikumus, un sadarboties ar valsts, reģionālajām un vietējām pašvaldībām, lai izveidotu informācijas apmaiņas mehānismus, kuru mērķis būtu piespiest ievērot šīs saistības, pilnībā ievērojot piemērojamos tiesību aktus datu aizsardzības jomā; norāda, ka šādu sistēmu piemēri jau eksistē un būtu plaši jāizmanto;

33. īpaši norāda uz tūrisma nodokļiem, kas daudzām vietējām un reģionālajām pašvaldībām rada lielas bažas, ņemot vērā, ka daudzās vietās, kur ir spēkā šāds nodoklis, tas netiek iekasēts par uzturēšanos, kura rezervēta, izmantojot sadarbīgās ekonomikas platformas; piebilst, ka pret šādu noteikumu pārkāpšanu nedrīkst izrādīt iecietību un ka tā rada negodīgu konkurenci ar tradicionālo izmitināšanas pakalpojumu sniedzējiem un turklāt samazina vietējo un reģionālo pašvaldību ieņēmumus; atzinīgi vērtē to, ka panāktas vienošanās starp atsevišķām pilsētām un platformām par šādu nodokļu sistemātisku iekasēšanu;

Platformas

34. uzsver, ka platformu sociālā atbildība par dažādajiem un ar tām saistītajiem aspektiem būtu jādefinē precīzāk, it īpaši attiecībā uz veselību un drošību darba vietā, kā arī apmācību; uzsver, ka darba ņēmēju tiesības uz informāciju un konsultācijām uzņēmumā, kā arī tiesības uz kolektīvām sarunām un rīcību – tiesības, kas nostiprinātas Pamattiesību hartas 27. un 28. pantā, – ir jāgarantē neatkarīgi no uzņēmējdarbības modeļa;

35. uzskata, ka tiešsaistes platformām ir ārkārtīgi nozīmīga funkcija, proti, tās ir šīs ekonomikas paradigmas multiplikatora instruments, un sagaida, ka tās uzņemsies atbildību par lietotāju, kopienas un attiecīgās teritorijas tiesību ievērošanas nodrošināšanu, jo tas automātiski nenozīmē šķērsli vai slogu;

36. atzinīgi vērtē Komisijas norādi, ka tās “brīvas datu plūsmas iniciatīva” atvieglos datu apmaiņu un pārnesamību starp dažādām tiešsaistes platformām: tas ir ļoti nozīmīgs aspekts, lai vienotajā tirgū nodrošinātu godīgu konkurenci un lietotāju aizsardzību;

37. aicina Komisiju izvērtēt nepieciešamību un iespējas noteikt platformām juridisku pienākumu nodrošināt vienkāršu un viegli lietojamu kopsavilkumu par to vispārīgajiem noteikumiem, kā arī par bieži lietojamiem dokumentiem, ņemot vērā, ka pēdējo garums un sarežģītība lielāko daļu lietotāju attur no to izlasīšanas, radot ārkārtīgi asimetriskas attiecības;

38. atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos sadarboties ar svarīgākajām tiešsaistes platformām, lai ieviestu rīcības kodeksu pret naida runām tiešsaistē;

39. aicina Komisiju pēc iespējas drīzāk virzīties uz holistisku pieeju šā jautājuma risināšanā, lai tuvākajā nākotnē novērstu dalīšanās ekonomikas attīstības un izplatīšanās bloķēšanu;

40. atbalsta iespēju vidēji ilgā termiņā izveidot īpašus Eiropas statūtus sadarbīgajām platformām; pirms tam varētu paredzēt pašu platformu vai, ja tas neizdodas, valsts iestāžu ierosinātu marķēšanas procesu. Šādam marķēšanas procesam vajadzētu dot platformām iespēju precizēt to pienākumus un jo īpaši noteikt minimālos standartus attiecībā uz noteikumiem un principiem, kas piemērojami darba ņēmējiem sadarbīgajā ekonomikā (atalgojums, klasificēšanas un pārkvalificēšanas noteikumi, strīdu risināšana utt.);

41. uzsver, ka jāatrod pareizs reglamentējošais līdzsvars: politikas veidotāji nedrīkst apspiest inovāciju un reglamentēt sadarbīgo ekonomiku līdz tās iznīcināšanai, taču vienlaikus tiem pietiekami precīzi jārīkojas, lai novērstu sadrumstalotību un risinātu sociālekonomiskās problēmas;

42. aicina Komisiju visos līmeņos ziņot, informēt un veicināt līdzdalību, lai iepazīstinātu ar savu pilotprojektu, kuru tā ir apstiprinājusi pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma un kurā paredzēti pētījumi, uzraudzība un apmācības programmas saistībā ar sadarbīgo ekonomiku;

43. aicina ES līmenī izskatīt un apsvērt iespēju definēt robežvērtības, zem kurām saimnieciska darbība ir uzskatāma par neprofesionālu un sniegtu “līdzinieku starpā”, un tādējādi netiek pakļauta nekādām tirgus piekļuves prasībām;

44. uzskata, ka šīm robežvērtībām vajadzētu būt relatīvām un balstītām uz laiku (piemēram, izmitināšanas nakšu skaits, citos sektoros nostrādāto dienu/stundu skaits), nevis absolūtām un formulētām naudas izteiksmē, lai nodrošinātu visiem vienādus apstākļus; uzskata, ka tām jābūt arī zemām, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu un nodrošinātu, ka attiecīgajai darbībai patiesi ir gadījuma un neprofesionāls raksturs;

45. pieprasa, lai sadarbīgās ekonomikas platformas izmitināšanas nozarē uzliktu pakalpojumu sniedzējiem pienākumu ievērot tiesību aktus par tūrisma nodokļiem un lai obligāti iekasētu šādus nodokļus no visām rezervācijām, kas ar to starpniecību tiek veiktas attiecīgajās pilsētās un reģionos, un attiecīgi pārskaitītu tos kompetentajām iestādēm; uzsver, ka dažādi šādas iestāžu un platformu sadarbības piemēri jau eksistē;

46. atbalsta ieceri pieredzes un paraugprakses apmaiņas nolūkā izveidot “Pilsētu forumu sadarbīgās ekonomikas jautājumos”, kurā līdztekus RK būtu jāpiedalās arī Eiropas organizācijām un tīkliem, kas aktīvi iesaistās sadarbīgās ekonomikas vietējā un reģionālajā dimensijā, un kurš būtu jākoordinē ar ES pilsētvides programmas attiecīgajām tematiskajām partnerībām; uzsver, ka šāds forums būtu svarīgs instruments un nozīmīgs partneris saistībā ar nepieciešamajiem teritoriālās ietekmes novērtējumiem šajā jomā;

47. mudina visos politiskajos līmeņos pievērsties pašreizējai situācijai, neaizmirstot, ka īstais politiskais uzdevums ir plānot rītdienas sadarbīgo ekonomiku.

Briselē, 2016. gada 7. decembrī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Markku MARKKULA

(1) Ietekmes uz pilsētvidi novērtējums, The Sharing Economy, ECON komisija, 30.6.2016.

(2) Eiropas Parlamenta Izpētes dienests, The Cost of Non-Europe in the Sharing Economy, 2016. gada janvāris.

http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2016/558777/EPRS_STU%282016%29558777_EN.pdf

(3) Atzinums “Dalīšanās ekonomikas vietējā un reģionālā dimensija”, COR-2015-02698-00-00-AC-TRA, 2015. gada decembris.

(4) Sk. it īpaši lietu C-434/15 – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2015. gada 7. augustā iesniedza Juzgado Mercantil no 3 de Barcelona (Spānija) – Asociación Profesional Elite Taxi/Uber Systems Spain, S.L. (OV C 363, 3.11.2015., 21. lpp.) – Asociación Profesional Elite Taxi/Uber Systems Spain SL.