[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 21.10.2009 COM(2009) 554 galīgā redakcija 2009/0165 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem starptautiskās aizsardzības statusu (pārstrādāta redakcija) {SEC(2009) 1376} {SEC(2009) 1377} PASKAIDROJUMA RAKSTS Priekšlikuma konteksts 1.1. Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ar šo priekšlikumu pārstrādā Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvu 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu[1] (turpmāk – Patvēruma procedūru direktīva). Ieinteresēto personu komentāros, apspriežot Zaļo grāmatu[2], ir norādīts, ka valstu līmenī ir ievērojamas atšķirības procesuālajā kārtībā un to procesuālās garantijas patvēruma pieteikumu iesniedzējiem ir nepilnīgas; šāda situācija ir radusies tāpēc, ka direktīva šobrīd ļauj dalībvalstīm daudzos jautājumos rīkoties pēc saviem ieskatiem. Tāpēc direktīva nav pietiekams papildinājums Kvalifikācijas direktīvai[3] un tā nenodrošina rūpīgu starptautiskās aizsardzības pieteikumu pārbaudi saskaņā ar dalībvalstu starptautiskajām un Kopienas saistībām attiecībā uz nerepatriēšanas principu. Kā paziņots Patvēruma politikas plānā[4], šis priekšlikums ir daļa no iniciatīvām, kuru mērķis ir nodrošināt augstāku saskaņotības līmeni un labākus starptautiskās aizsardzības standartus Eiropas Savienībā. Ar iecerētajiem pasākumiem ir paredzēts uzlabot ES patvēruma instrumentu saskaņotību, vienkāršot, racionalizēt un konsolidēt procesuālos pasākumus Eiropas Savienībā un panākt izsvērtākus lēmumus pirmajā instancē, tādējādi novēršot patvēruma procesa ļaunprātīgu izmantošanu un uzlabojot tā efektivitāti . Šis priekšlikums ir saistīts ar Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido Eiropas patvēruma atbalsta biroju[5]; viens no minētā priekšlikuma mērķiem ir sniegt praktisku palīdzību dalībvalstīm nolūkā uzlabot patvēruma lēmumu kvalitāti. Attiecībā uz finansiālo un administratīvo slogu, ko paredzētie pasākumi rada tām dalībvalstīm, kas saskaras ar īpašu un nesamērīgu noslogojumu to patvēruma sistēmām saistībā ar to ģeogrāfisko vai demogrāfisko situāciju, tiks piešķirti Eiropas Bēgļu fonda līdzekļi, lai šīm dalībvalstīm sniegtu piemērotu atbalstu un nodrošinātu šā sloga taisnīgāku sadali starp visām dalībvalstīm. Turklāt Eiropas patvēruma atbalsta birojs koordinēs un atbalstīs kopīgu rīcību, lai palīdzētu tām dalībvalstīm, kas saskaras ar īpašu noslogojumu, un, vispārīgāk, palīdzētu dalībvalstīm noteikt visekonomiskākos veidus, kā īstenot paredzētos pasākumus, apkopojot labāko praksi un strukturēti veicot augsta līmeņa speciālo zināšanu apmaiņu. 1.2. Vispārējais konteksts Kopējo Eiropas patvēruma sistēmu (KEPS) sāka veidot uzreiz pēc Amsterdamas līguma stāšanās spēkā 1999. gada maijā, pamatojoties uz Tamperes Eiropadomē pieņemtajiem principiem. KEPS mērķis tās pirmajā posmā (1999.–2005. gads) bija saskaņot dalībvalstu tiesisko regulējumu attiecībā uz minimālajiem standartiem. Patvēruma procedūru direktīva bija pēdējais no pieciem ES tiesību aktiem patvēruma jomā. Tās mērķis ir noteikt minimālos standartus attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu. Ar šo priekšlikumu tiek īstenots Hāgas programmā izteiktais aicinājums iesniegt priekšlikumus Padomei un Eiropas Parlamentam par otrā posma tiesību aktiem, lai tos varētu pieņemt līdz 2010. gada beigām. Tā mērķis ir novērst trūkumus procedūrās, ar kurām piešķir un atņem starptautisko aizsardzību, un nodrošināt augstākus un saskaņotākus aizsardzības standartus, tādējādi pakāpeniski izveidojot kopēju patvēruma procedūru un vienotu statusu, kā noteikts Tamperes Eiropadomes secinājumos un atkārtoti uzsvērts Hāgas programmā. Šīs direktīvas kontekstā konstatēto problēmu un problēmu, kas saistītas ar sagatavošanos direktīvas pieņemšanai, sīka analīze, politikas risinājumu noteikšana un izvērtējums, vēlamā politikas risinājuma noteikšana un izvērtējums ir iekļauts šim priekšlikumam pievienotajā Ietekmes novērtējumā. 1.3. Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Šis priekšlikums ir pilnībā saskanīgs ar Tamperes Eiropadomes 1999. gada secinājumiem un 2004. gadā pieņemto Hāgas programmu saistībā ar KEPS. Ar to arī īsteno Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakta[6] (pieņemts 2008. gada 17. oktobra Eiropadomē) aicinājumu iesniegt priekšlikumus, lai vēlākais 2012. gadā izveidotu vienotu patvēruma procedūru ar kopējām garantijām. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Pašlaik Komisijas rīcībā ir daudz informācijas par direktīvas īstenošanu, tostarp plaša informācija par trūkumiem, kas saistīti ar direktīvas terminiem un veidu, kādā tie tiek piemēroti praksē. - Komisija 2007. gadā publicēja Zaļo grāmatu nolūkā noteikt iespējamos risinājumus KEPS otrā posma izveidei. Publiskās apspriešanās laikā savu viedokli izteica 89 ieinteresētās personas no visdažādākajām aprindām . Apspriešanās laikā norādītās problēmas un izteiktie ierosinājumi kalpoja par pamatu politikas plānam, kurā uzskaitīti pasākumi, ko Komisija ir paredzējusi ierosināt, lai pabeigtu KEPS otro posmu, tostarp priekšlikums par Patvēruma procedūru direktīvas grozījumiem. Komisija rūpīgi izanalizēja dalībvalstu paziņotos transponēšanas pasākumus . - Turklāt Komisija laika posmā no 2008. gada februāra līdz 2009. janvārim organizēja 6 ekspertu sanāksmes , kurās tika apspriesta direktīvas īstenošana un iespējamie veidi, kā novērst pašreizējos trūkumus Kopienas patvēruma procedūru sistēmā. Šajās apspriedēs piedalījās valdību eksperti (4 ekspertu sanāksmes, kas notika 25.2.2008., 29.9.2008., 25.11.2008. un 12.1.2009.), NVO (8.1.2009.), UNHCR un juristi, kas konsultē patvēruma pieteikuma iesniedzējus par valstu procedūrām ( 17.3.2008.), un tajās tika skatīti direktīvas galvenie elementi. Komisija šajās apspriedēs guva vērtīgu informāciju par jomām, kas jāizskata šajā priekšlikumā. Visas ieinteresētās personas, kas piedalījās apspriešanā, piekrita, ka ir vajadzīgs precīzāk saskaņot procesuālos pasākumus un paredzēt atbilstīgas garantijas starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem, tādējādi nodrošinot efektīvu un godīgu viņu pieteikumu pārbaudi saskaņā ar Kvalifikācijas direktīvu. Dažas dalībvalstis tomēr uzsvēra, ka nepieciešams saglabāt zināmu elastīgumu attiecībā uz patvēruma procedūru organizāciju un uzturēt spēkā procesuālos pasākumus, kuru nolūks ir novērst ļaunprātīgu izmantošanu, savukārt citas deva priekšroku tam, ka pašreizējās sistēmas trūkumi tiktu novērsti ar praktiskiem sadarbības pasākumiem nevis ar leģislatīviem risinājumiem. - Komisijas uzdevumā tika veikts neatkarīgs pētījums , kurā tika analizēta pašreizējā situācija un apspriežu rezultāti. - Papildu dati tika iegūti no atbildēm vairākās detalizētās aptaujas lapās , kuras Komisija bija adresējusi dalībvalstīm un pilsoniskās sabiedrības ieinteresētajām personām. - Arī ziņojumi par Eiropas Bēgļu fonda līdzfinansētajiem projektiem un ziņojums par patvēruma procedūrām starpvaldību apspriedēs iesaistītajās valstīs ( Zilā grāmata ) sniedza svarīgu informāciju par direktīvas īstenošanu. Izskatot atsauksmes uz Zaļo grāmatu, ar valdību un pilsoniskās sabiedrības ekspertiem noturēto apspriežu rezultātus, akadēmisko aprindu viedokļus, dalībvalstu atbildes aptaujas lapās un transponēšanas pasākumu analīzi, ko veica Komisija, tika konstatētas divas galvenās problēmas. Tās ir – minimālo standartu a) nepietiekamība un b) nenoteiktība, kas kavē nodrošināt taisnīgas un efektīvas pārbaudes. Ņemot vērā daudzu komentētāju un ieinteresēto personu norādītos nopietnos trūkumus, Komisija nolēma ierosināt procesuālas garantijas un jēdzienus, kas ir svarīgi, lai nodrošinātu pamatotus lēmumus saskaņā ar Kvalifikācijas direktīvu. Tas inter alia ietver garantijas, kuru mērķis ir reālistiska iespēja pieteikuma iesniedzējam ar būtiskiem argumentiem pamatot savu pieprasījumu par starptautisko aizsardzību, īpašas garantijas neaizsargātiem pieteikumu iesniedzējiem un pasākumi kvalitatīvu lēmumu pieņemšanai. Šie standarti ir būtiski, lai novērstu patvēruma sistēmu ļaunprātīgu izmantošanu un saglabātu tās integritāti. Tāpēc Komisijas priekšlikumā ir ņemtas vērā arī dalībvalstu bažas par atkārtotiem un acīmredzami nepamatotiem pieteikumiem. Kopumā šā priekšlikuma mērķis ir izklāstīt nepieciešamos nosacījumus tam, lai patvēruma procedūras Kopienā būtu pieejamas, efektīvas, taisnīgas un to īstenošanā tiktu ņemti vērā konkrētie apstākļi. Priekšlikuma juridiskie aspekti 3.1. Ierosināto pasākumu kopsavilkums Priekšlikuma galvenais mērķis ir nodrošināt augstākus un saskanīgākus standartus procedūrām, ar kurām piešķir un atņem starptautisko aizsardzību; šīm procedūrām jāgarantē trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku aizsardzības vajadzību piemērota pārbaude saskaņā ar dalībvalstu Kopienas un starptautiskajām saistībām. Priekšlikuma mērķis ir uzlabot efektivitāti un „pirmo” dienestu pieņemto lēmumu kvalitāti, konsultēt dalībvalstis, palīdzēt tām ar ekspertu zināšanām un veicināt to, ka dalībvalstis pamatotos termiņus pieņem izsvērtus lēmumus pirmajā instancē . Patvēruma procedūru uzlabotai efektivitātei un kvalitātei vajadzētu a) ātrāk noskaidrot, kuras personas jauktās migrantu plūsmās ir uzskatāmas par bēgļiem, tādējādi racionalizējot darbaspēka un pārvaldības resursu izmantošanu piemērojamo procedūru noteikšanai un pabeigšana i (atgriešana, patvērums, humanitārais statuss, izdošana, u.tml.); b) ļaut patvēruma iestādēm pieņemt izsvērtus lēmumus, kuru pamatā ir pilnīgi un pareizi noteikti prasības faktiskie apstākļi, uzlabot negatīvo lēmumu pamatojamību un mazināt risku, ka pārsūdzības iestādes varētu atcelt šos lēmumus; c) ar patvēruma jautājumiem saistītajiem darbiniekiem ļaus labāk identificēt nepamatotus un ļaunprātīgus pieteikumus, tostarp pieteikumus, kuru pamatā ir nepareizi norādīta identitāte vai valstspiederība ; d) mazināt uzņemšanas izmaksas dalībvalstīs un atbalstīt to centienus panākt nepieņemto patvēruma meklētāju izceļošanu no to teritorijas , jo ātrāk tiks pieņemti kvalitatīvi lēmumi un lielākā skaitā gadījumu galīgais rezultāts tiks pieņemts jau pirmajā instancē. Personas, kuras tiešām ir bēgļi vai kurām tiešām ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība, Kvalifikācijas direktīvā noteiktās tiesības varēs izmantot ātrāk. Priekšlikums paredz arī procesuālo jēdzienu un kārtības vienkāršošanu un konsolidēšanu un uzlabotu saskanību starp tiesību aktiem patvēruma jomā. Tam inter alia būtu jāierobežo tāda parādība kā patvēruma meklētāju tālāka pārvietošanās dalībvalstīs tiktāl, ciktāl šādu pārvietošanos izraisa atšķirīga procesuālā kārtība. Tāpēc priekšlikumā ir skatīti šādi jautājumi: 1. Saskanība starp dažādiem tiesību aktiem patvēruma jomā Lai veicinātu patvēruma acquis saskanīgu piemērošanu un piemērojamo pasākumu vienkāršošanu , priekšlikumā ir paredzēta vienota procedūra, tādējādi precizējot, ka pieteikumi jāizskata abu Kvalifikācijas direktīvā noteikto starptautiskās aizsardzības veidu aspektā. Tajā ir arī sīkāk precizēti vienotajai procedūrai piemērojamie noteikumi, tādi kā obligāta secība aizsardzības vajadzību pārbaudē attiecībā uz bēgļa statusu un alternatīvās aizsardzības statusu, un pašreizējie noteikumi par bēgļa statusa atņemšanu tiek attiecināti arī uz alternatīvās aizsardzības statusa atņemšanu. Šie grozījumi atspoguļo Komisijas patvēruma politikas[7] ilgtermiņa mērķus un tiem jānodrošina saskanība ar Kvalifikācijas direktīvu. Turklāt, lai precizētu direktīvas ratione materiae darbības jomu, priekšlikumā ir noteikts, ka Patvēruma procedūru direktīvā izklāstītos procesuālos principus un garantijas piemēro pieteikumu iesniedzējiem, uz kuriem citās dalībvalstīs attiecas Dublinas regulas[8] procedūras, un uzsver, ka netiešas atsaukšanas princips nedrīkst būt šķērslis tam, lai pieteikumu iesniedzēji atkārtoti piekļūtu patvēruma procedūrām atbildīgajā dalībvalstī. 2. Piekļuve procedūrām Priekšlikumā ir paredzētas vairākas garantijas patvēruma procedūru piekļuves uzlabošanai. Pirmkārt, ar to direktīvas darbības jomā nepārprotami iekļauj teritoriālos ūdeņos un precizē robežsargu, policijas un aizturēšanas telpu personāla pienākumus. Tajā noteikts arī termiņš ar pieteikuma iesniegšanu saistīto formalitāšu pabeigšanai un garantijas, kas patvēruma meklētājiem de facto dod iespēju izteikt aizsardzības pieprasījumu, atrodoties robežšķērsošanas punktos vai aizturēšanas telpās pirms pārvietošanas. Šīs garantijas ietver piekļuvi informācijai par procedūrām, kas jāizpilda, lai pieprasītu starptautisko aizsardzību, piekļuvi organizācijām, kas sniedz juridiskās un cita veida konsultācijas patvēruma meklētājiem, un pasākumi saziņas uzlabošanai starp kompetentajām iestādēm un attiecīgo personu. 3. Procesuālās garantijas pirmās instances procedūrās Priekšlikuma mērķis ir padarīt patvēruma procedūras vienlīdzīgākas un panākt saskaņoto procesuālo principu un garantiju saskaņotāku piemērošanu . Ierosināto grozījumu pamatā lielā mērā ir Eiropas Kopienu Tiesas tiesu prakses attīstība, piemērojot Kopienas tiesību aktu vispārējos principus, tādus kā tiesības uz aizstāvību, vienlīdzības princips un tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību. Eiropas Cilvēktiesību tiesas tiesu prakse bija vēl viens svarīgs iedvesmas avots, lai sīkāk izstrādātu procesuālās garantijas patvēruma pieteikumu iesniedzējiem. Šajā kontekstā priekšlikuma būtisks mērķis ir dot pieteikuma iesniedzējam piemērotu un reālu iespēju pamatot starptautiskās aizsardzības pieteikumu un nodrošināt pieteikuma iesniedzēja aizsardzības vajadzību jēgpilnu izvērtēšanu kompetentajās iestādēs. Ņemot vērā iepriekš minēto, ar ierosinātajiem grozījumiem: a) tiek mazināts izņēmumu skaits attiecībā uz procesuālajiem principiem un garantijām, kas izklāstītas pašreizējā direktīvā. Jo īpaši priekšlikumā ir novērsta iespēja neveikt personisku interviju paātrinātajā procedūrā; b) ir nodrošinātas papildu garantijas, tādas kā starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju tiesības uz bezmaksas juridisko palīdzību pirmās instances procedūrās; c) tiek noteiktas īpašas garantijas neaizsargātiem pieteikumu iesniedzējiem. Tas inter alia ietver noteikumus par tiesu medicīnas ziņojumiem, paātrinātās procedūras un uz robežām īstenoto procedūru nepiemērošanu dažu kategoriju pieteikumu iesniedzējiem, kā arī procesuālos pasākumus nolūkā konstatēt pieteikumā attiecīgos elementus gadījumos, kas ietver vajāšanu saistībā ar dzimumu un/vai vecumu. Paredzētie pasākumi , cita starpā, paaugstinās pieteikumu iesniedzēju informētību par piemērotajām prasībām un tādējādi mazinās procedūru ļaunprātīgu izmantošanu , kā arī veicinās procesuālo pienākumu izpildi. Šie pasākumi arī palīdzēs patvēruma iestādēm pieņemt argumentētus un noteiktus lēmumus, kuru pamatā ir pilnīgi un pareizi noteikti faktiskie apstākļi. 4. Procesuālie jēdzieni un kārtība Lai būtu iespējams izveidot kopēju patvēruma procedūru, priekšlikums ir vērsts uz to, lai konsolidētu procesuālos jēdzienus un kārtību un precīzāk definētu to funkcionālo lomu patvēruma procedūrās. Tas galvenokārt attiecas uz nepieņemamības pamatojumiem, tostarp drošas trešās valsts jēdzienu, paātrinātām procedūrām un acīmredzami nepamatotiem pieteikumiem, turpmāko pieteikumu jēdzienu un drošas izcelsmes valsts koncepciju. Direktīvā noteiktajiem jēdzieniem un kārtībai jākļūst saskaņotākai un vienkāršākai , nodrošinot patvēruma iestādes ar nepieciešamajiem procesuālajiem instrumentiem, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu vai reaģētu uz to, kā arī ātri apstrādātu nepārprotami nepamatotus vai ne tik sarežģītus pieteikumus. Attiecībā uz lēmumiem par nepieņemamību priekšlikumā ir skaidri noteikts, ka attiecīgajam pieteikuma iesniedzējam ir jādod iespēja paust savu viedokli iestādēm par pieteikuma nepieņemamības pamatojumiem pirms lēmuma pieņemšanas par pieteikuma nepieņemamību. Turklāt priekšlikumā ir svītrots drošas Eiropas trešās valsts jēdziens un iekļauti alternatīvās aizsardzības iemesli kā būtiska prasība tam, lai tiktu piemērots drošas trešās valsts jēdziens. Priekšlikumā ir arī pārskatīta pašreizējā kārtība paātrinātajām procedūrām, paredzot ierobežotu un izsmeļošu uzskaitījumu pamatojumiem, saskaņā ar kuriem paātrināti pārbauda acīmredzami nepamatotus pieteikumus, un tajā ir uzsvērts, ka atbildīgajai iestādei ir jāpiešķir pietiekams laiks rūpīgai pieteikumu pārbaudei šādos gadījumos. Vienlaikus priekšlikumā ir saglabāti un pilnveidoti direktīvas nosacījumi procedūru integritātes nodrošināšanai, jo īpaši attiecībā uz ļaunprātīgu vai krāpniecisku prasību apstrādi. Tāpēc ar direktīvas grozījumiem nosaka pieteikumu iesniedzēju pienākumu sadarboties ar kompetentajām iestādēm, lai tās varētu noskaidrot viņu identitāti un citus pieteikuma elementus. Šo noteikumu piemēro kopā ar pašreizējiem standartiem, kas ļauj dalībvalstīm uzskatīt pieteikumus, kuru pamatā ir nepatiesa informācija vai viltoti dokumenti attiecībā uz pieteikuma iesniedzēja identitāti vai valstspiederību, par acīmredzami nepamatotiem un paātrināt to izskatīšanu. Paredzētajiem pasākumiem kvalitatīvu lēmumu pieņemšanai, tostarp personiskajām intervijām, ekspertu konsultācijām un mācībām, būtu jāuzlabo patvēruma iestāžu darbinieku spēja savlaicīgi konstatēt krāpšanas un ļaunprātīgas izmantošanas gadījumus. Šie pasākumi ir vēl vairāk nostiprināti, uzsverot vienas atbildīgās iestādes principu. Ar pēdējo grozījumu tiek ņemta vērā iestāžu darbība vairākumā dalībvalstu, un tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu ekspertu zināšanu pieejamību un spēju pieņemt noteiktus lēmumus, kuru pamatā ir pilnīgi un pareizi noteikti prasības faktiskie apstākļi. Tas veicinās arī patvēruma procesa konsolidāciju un uzlabos pirmās instances pārbaužu kvalitāti, tādējādi novēršot procedūru ļaunprātīgu izmantošanu. Priekšlikumā ir arī ierosināts racionalizēt patvēruma procesa racionalizāciju, ieviešot termiņus pirmās instances procedūrām. Ierosinātais vispārīgais 6 mēnešu termiņš ir saskanīgs ar likumdošanas pasākumiem un/vai praksi vairākumā dalībvalstu, ar kurām notika apspriešanās grozījumu sagatavošanas laikā[9]. Tas ir būtiski svarīgs, lai uzlabotu pārbaužu efektivitāti, mazinātu uzņemšanas izmaksas, vienkāršotu to personu pārvietošanu, kam nav piešķirts patvērums, un nodrošinātu ātrāku piekļuvi aizsardzībai personām, kuras tiešām ir bēgļi vai kurām tiešām ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība. Grozījumos paredzēta arī iespēja atsevišķos gadījumos pagarināt termiņu vēl par 6 mēnešiem. Lai dalībvalstīm dotu pietiekamu laiku pielāgot un reorganizēt to procedūras atbilstīgi ierosinātajiem termiņiem, priekšlikumā paredzēts attiecībā uz šiem grozījumiem atlikt transponēšanas termiņu par 3 gadiem. Turklāt priekšlikuma mērķis ir pārskatīt noteiktus elementus drošas izcelsmes valsts jēdzienā, svītrojot jēdzienu par drošas izcelsmes valstu minimālo kopējo sarakstu un konsolidējot kopējos objektīvos kritērijus trešo valstu norādīšanai par drošām izcelsmes valstīm saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Ierosinātajiem grozījumiem jāveicina saskaņotāka drošas izcelsmes valsts jēdziena piemērošana, pamatojoties uz kopējām būtiskām prasībām, regulāru situācijas izvērtēšanu valstīs, kas norādītas kā drošas, un vienādi piemērotām procesuālajām garantijām visās dalībvalstīs, kas īstenos šos grozījumus. Drošu Eiropas trešo valstu koncepcija ir pārskatīta tādā mērā, ka vairs nav paredzēts kopējs saraksts. Lai mazinātu atkārtotu pieteikumu pamatcēloņus, priekšlikumā ir skaidri noteikts, ka pieteikuma iesniedzējam un atbildīgajai iestādei ir jāpieliek visas nepieciešamās pūles, lai noteiktu un izvērtētu sākotnējā pieteikuma elementus atbilstīgi Kvalifikācijas direktīvas 4. panta 1. punktā noteiktajai sadarbības prasībai. Priekšlikumā ir arī konsolidēti direktīvas noteikumi par turpmāko pieteikumu apstrādi, lai ļautu dalībvalstīm turpmākajiem pieteikumiem piemērot pieņemamības pārbaudi saskaņā ar res judicata principu un piemērot atkāpi attiecībā uz tiesībām palikt teritorijā gadījumā, ja turpmākie pieteikumi tiek iesniegti vairākas reizes, ar šādu atkāpi novēršot patvēruma procedūru ļaunprātīgu izmantošanu. 5. Piekļuve efektīvai tiesiskai aizsardzībai Priekšlikums sekmē patvēruma pieteikuma iesniedzēju piekļuvi efektīvai tiesiskai aizsardzībai saskaņā ar dalībvalstu Kopienas un starptautiskajām saistībām. Šajā aspektā priekšlikums lielā mērā balstās uz tendencēm Eiropas Kopienu Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas tiesu praksi. Pirmkārt, priekšlikumā ir paredzēta pirmās instances lēmumu pilnīga un ex nunc pārskatīšana tiesā vai tribunālā un precizēts, ka efektīvas tiesiskās aizsardzības jēdziena piemērošanai ir vajadzīgs gan faktiskais, gan juridiskais pamatojums. Turklāt priekšlikuma mērķis ir saskaņot direktīvā minētās pārsūdzības procedūras ar vienlīdzības principu un, pieļaujot tikai noteiktus izņēmumus, paredz, ka ar pārsūdzību automātiski tiek apturēts pirmās instances lēmums par starptautiskās aizsardzības pieteikumu. 3.2. Juridiskais pamats Ar šo priekšlikumu groza Direktīvu 2005/85/EK un tam ir tāds pats juridiskais pamats kā minētajam tiesību aktam, t.i., EK līguma 63. panta pirmās daļas 1. punkta d) apakšpunkts. Grozījumiem, kas attiecas uz alternatīvās aizsardzības statusa procesuālajiem standartiem, juridiskais pamats ir EK līguma 63. panta pirmās daļas 2. punkta a) apakšpunkts. 1. pantā Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, noteikts, ka Īrija un Apvienotā Karaliste var „piedalīties” pasākumos, ar kuriem izveido kopēju Eiropas patvēruma sistēmu. Saskaņā ar minētā protokola 3. pantu Apvienotā Karaliste un Īrija ir paziņojušas, ka tās vēlas piedalīties pašreizējās direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. Šo dalībvalstu nostāja attiecībā uz pašreizējo direktīvu neietekmē to iespējamu piedalīšanos attiecībā uz jauno direktīvu. Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānijai šī direktīva neuzliek saistības un nav jāpiemēro. 3.3. Subsidiaritātes princips EK līguma (EKL) IV sadaļa par vīzu politiku, patvēruma politiku, imigrācijas politiku un citu politiku, kas saistīta ar personu brīvu pārvietošanos, Eiropas Kopienai piešķir konkrētas pilnvaras šajos jautājumos. Šīs pilnvaras ir jāīsteno saskaņā ar Līguma 5. pantu, proti, ja un ciktāl dalībvalstis nespēj pilnībā sasniegt paredzētās darbības mērķus un paredzētās darbības apjoma vai rezultātu dēļ tos var vieglāk sasniegt Kopiena. Pašreizējais juridiskais pamats Kopienas rīcībai ir noteikts EK līguma 63. panta 1. punktā. Šajā pantā noteikts, ka Padome pieņem pasākumus „attiecībā uz patvēruma meklētājiem saskaņā ar 1951. gada 28. jūlija Ženēvas Konvenciju un 1967. gada 31. janvāra Protokolu par bēgļu statusu, kā arī citiem attiecīgiem līgumiem” tādās jomās kā minimāli standarti attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, kuras piemērojot, piešķir vai atņem bēgļa statusu, un minimālie standarti aizsardzības piešķiršanai, kuriem citādi būtu vajadzīga starptautiskā aizsardzība. Sakarā ar patvēruma un bēgļu aizsardzības problēmu starptautisko raksturu, ES ir laba iespēja kopējās Eiropas patvēruma sistēmas (KEPS) ietvaros piedāvāt risinājumu, jo īpaši saistībā ar starptautiskās aizsardzības piešķiršanas un atņemšanas jautājumiem. Kaut arī ar direktīvas pieņemšanu 2005. gadā tika sasniegts ievērojams saskaņotības līmenis, ir vajadzīga turpmāka ES rīcība, lai panāktu augstākus un saskaņotākus patvēruma procedūru standartus un spertu tālākus soļus virzībā uz kopējo patvēruma procedūru, kas kā ilgtermiņa mērķis tika noteikts Tamperē. Šie standarti ir nepieciešami arī tāpēc, lai to patvēruma meklētāju, kuriem piemēro Dublinas procedūras, pieteikumi dažādās dalībvalstīs tiktu pārbaudīti uz vienādiem nosacījumiem. 3.4. Proporcionalitātes princips Patvēruma procedūru direktīvas grozījumu ietekmes novērtējumā ir izvērtēti visi risinājumi konstatētajām problēmām, lai rastu ideālu samēru starp praktisko vērtību un vajadzīgajām pūlēm, un secināts, ka izvēle par labu ES pasākumiem nesniedzas tālāk par to, kas ir nepieciešams mērķa – šo problēmu atrisināšanas – sasniegšanai. 3.5. Ietekme uz pamattiesībām Attiecībā uz šo priekšlikumu tika veikta padziļināta pārbaude nolūkā panākt, ka tā noteikumi ir pilnīgi saskanīgi: - pamattiesībām, kas izriet no Kopienas tiesību vispārīgiem principiem, kuri savukārt izriet no konstitucionālajām tradīcijām, kas ir kopīgas dalībvalstīm un ECK, kā turklāt noteikts ES Hartā; - ar saistībām, kas izriet no starptautiskajām tiesībām, jo īpaši no Ženēvas Konvencijas, Eiropas Cilvēktiesību konvencijas un no ANO Konvencijas par bērna tiesībām. Tas nodrošina augstākus standartus patvēruma procedūrām, kā arī to saskaņotu piemērošanu visā ES, kas kopumā pozitīvi ietekmēs patvēruma meklētāju situāciju pamattiesību aspektā. Jo īpaši priekšlikuma īstenošana mazinās administratīvo kļūdu iespēju patvēruma procedūrās, tādējādi labāk nodrošinot nerepatriēšanas principa ievērošanu un uzlabojot piekļuvi aizsardzībai un tiesiskumam. Tas uzlabos arī dzimumu vienlīdzību un veicinās bērna interešu aizsardzību valstu patvēruma procedūrās. ê 2005/85/EK ð jauns 2009/0165 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu ð starptautisko aizsardzību ï EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 63. panta pirmās daļas 1. punkta d) apakšpunktu ð 2. panta a) apakšpunktu ï , ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[10], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[11], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[12], saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru[13], tā kā: ò jauns 1. Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvā 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu[14] ir jāizdara vairāki būtiski grozījumi. Skaidrības labad minētā direktīva ir jāpārstrādā. ê 2005/85/EK 1. apsvērums 2. Kopējas patvēruma politikas, tostarp kopējas Eiropas patvēruma sistēmas izveide ir daļa no Eiropas Savienības mērķa pakāpeniski radīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas ir atvērta tiem, kuri, apstākļu spiesti, likumīgi meklē aizsardzību Kopienā. ê 2005/85/EK 2. apsvērums 3. Eiropadome īpašā sanāksmē Tamperē 1999. gada 15. un 16. oktobrī vienojās strādāt, lai radītu kopēju Eiropas patvēruma sistēmu, kuras pamatā būtu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu, kurā grozījumi izdarīti ar 1967. gada 31. janvāra Ņujorkas protokolu (“Ženēvas konvencija”), pilnīga un absolūta piemērošana, tādējādi saglabājot nerepatriēšanas principu un nodrošinot, ka nevienu personu nesūta atpakaļ vajāšanai. ê 2005/85/EK 3. apsvērums 4. Tamperes sanāksmes secinājumos paredzēts, ka kopējā Eiropas patvēruma sistēmā īstermiņā būtu jāietver kopēji standarti taisnīgām un efektīvām patvēruma piešķiršanas procedūrām dalībvalstīs un ilgtermiņā – Kopienas noteikumi kopējas patvēruma piešķiršanas procedūras izveidei Eiropas Kopienā. ê 2005/85/EK 4. apsvērums (pielāgots) 5. Tāpēc minimālie standarti, kas noteikti šajā direktīvā attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, lai piešķirtu vai atņemtu bēgļa statusu, ir √ Direktīva 2005/85/EK bija ∏ pirmais pasākums patvēruma piešķiršanas procedūru izveidē. ò jauns 6. Pirmais posms kopējas Eiropas patvēruma sistēmas izveidē tagad ir pabeigts. Eiropadome 2004. gada 4. novembrī pieņēma Hāgas programmu, kurā ir noteikti mērķi, kas brīvības, drošības un tiesiskuma jomā ir jāīsteno no 2005. līdz 2010. gadam. Tāpēc Hāgas programmā Eiropas Komisija tika aicināta pabeigt pirmā posma juridisko tiesību aktu novērtēšanu un iesniegt Padomei un Eiropas Parlamentam otrā posma tiesību aktus un pasākumus, lai tos varētu pieņemt līdz 2010. gadam. Saskaņā ar Hāgas programmu kopējas Eiropas patvēruma sistēmas izveides mērķis ir noteikt kopēju patvēruma procedūru un vienotu statusu, kas ir spēkā visā Eiropas Savienībā. 7. Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktā, kas pieņemts 2008. gada 16. oktobrī, Eiropadome norādīja, ka dalībvalstīs joprojām pastāv būtiskas atšķirības, piešķirot aizsardzību, un aicināja nākt klajā ar jaunām ierosmēm, tostarp priekšlikumu par vienotas patvēruma procedūras, kas ietver vienādas garantijas, noteikšanu, lai pabeigtu Hāgas programmā paredzēto kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveidi. 8. Būtu jāpiešķir līdzekļi no Eiropas Bēgļu fonda un Eiropas patvēruma atbalsta biroja, lai sniegtu pienācīgu atbalstu dalībvalstu centieniem saistībā ar Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas otrajā posmā noteikto standartu īstenošanu, jo īpaši atbalstot tās dalībvalstis, kas saskaras ar īpašu un nesamērīgu noslogojumu to patvēruma sistēmām saistībā ar to ģeogrāfisko vai demogrāfisko situāciju. 9. Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzēju vajadzības pēc starptautiskās aizsardzības tiek izvērtētas pilnībā un efektīvi Direktīvas […./../EK] [ar obligātiem standartiem trešās valsts pilsoņu vai bezvalstnieku atzīšanai par bēgļiem vai personām, kam citādi vajadzīga starptautiska aizsardzība] (Kvalifikācijas direktīva) nozīmē, starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūru Kopienas satvara pamatā būtu jābūt vienotas patvēruma procedūras jēdzienam. ê 2005/85/EK 5. apsvērums ð jauns 10. Direktīvas galvenais mērķis ir ð precīzāk izstrādāt minimālos standartus dalībvalstu procedūrām starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai, lai noteiktu kopēju patvēruma procedūru Kopienā ï ieviest Kopienā minimālu satvaru attiecībā uz bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūrām. ê 2005/85/EK 6. apsvērums ð jauns 11. Bēgļa ð Starptautiskās aizsardzības ï statusa piešķiršanas un atņemšanas noteikumu tuvināšanai vajadzētu palīdzēt ierobežot patvēruma meklētāju ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju ï otrreizēju plūsmu starp dalībvalstīm, ja šādu plūsmu izraisītu tiesisko regulējumu atšķirības ð un radītu vienlīdzīgus nosacījumus Direktīvas […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva] piemērošanai dalībvalstīs ï . ê 2005/85/EK 7. apsvērums ð jauns 12. Minimālie standarti pēc savas būtības paredz, ka dalībvalstīm vajadzētu būt pilnvarām ieviest vai uzturēt labvēlīgākus noteikumus trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kas lūdz starptautisku aizsardzību dalībvalstī, ja uzskata, ka šāds lūgums balstīts uz to, ka attiecīgajaiā personai ir ð vajadzīga starptautiskā aizsardzība Direktīvas […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva] ï bēglis Ženēvas konvencijas 1. panta A punkta nozīmē. ê 2005/85/EK 8. apsvērums ð jauns 13. Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. ðŠīs direktīvas mērķis būtu veicināt Hartas 1., 18., 19., 21., 24. un 47. panta piemērošanu, un tā ir attiecīgi jāīsteno. ï ê 2005/85/EK 9. apsvērums ð jauns 14. Attieksmē pret personām, uz ko attiecas šī direktīva, dalībvalstīm ir saistības atbilstīgi starptautisko tiesību instrumentiem, attiecībā uz kuriem tās ir puses un kuri aizliedz diskrimināciju. ê 2005/85/EK 10. apsvērums ð jauns 15. Ir būtiski, ka attiecībā uz visiem patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem lēmumus pieņem, pamatojoties uz faktiem, un ka pirmajā instancē tos pieņem iestādes, kuru darbiniekiem ir piemērotas zināšanas vai sniegta vajadzīgā apmācība patvēruma un bēgļu jautājumos. ê 2005/85/EK 11. apsvērums ð jauns 16. Tas ir gan dalībvalstu, gan patvēruma meklētāju ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju ï interesēs, lai lēmumus par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem pieņemtu cik drīz vien iespējams. ð , neskarot pieteikumu pareizu un pilnīgu izskatīšanu. ï To, kā organizēt patvēruma pieteikumu izskatīšanu, būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā, lai tās saskaņā ar savām valsts vajadzībām varētu noteikt jebkura pieteikuma izskatīšanas prioritāti vai to paātrināt, ņemot vērā šajā direktīvā ietvertos standartus. ê 2005/85/EK 12. apsvērums ð jauns 17. Sabiedriskās kārtības jēdziens ð inter alia ï var attiekties uz sodāmību par smaga nozieguma izdarīšanu. ê 2005/85/EK 13. apsvērums ð jauns 18. Lai pareizi identificētu personas, kam vajadzīga aizsardzība kā bēgļiem Ženēvas konvencijas 1. panta nozīmē ð vai kā personām, kam ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību ï , visiem pieteikuma iesniedzējiem, ar dažiem izņēmumiem, vajadzētu būt efektīvai piekļuvei procedūrām, iespējai sadarboties un pienācīgi sazināties ar kompetentajām iestādēm, lai iesniegtu attiecīgos savas lietas faktus, un pietiekamām procesuālām garantijām, lai virzītu savu lietu visos procedūras posmos. Turklāt patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izskatīšanas procedūrai parasti būtu jāparedz, ka pieteikuma iesniedzējam ir uzturēšanās tiesības tikmēr, kamēr atbildīgā iestāde nav pieņēmusi lēmumu, piekļuve tulka pakalpojumiem, iesniedzot savu lietu, ja viņu intervē iestādes, iespēja sazināties ar Apvienoto Nāciju Augstā komisāra bēgļu jautājumos ( UNHCR ) pārstāvi ð un organizācijām, kas sniedz padomus vai konsultācijas starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem ï vai ar jebkuru organizāciju, kas strādā tā vārdā, tiesības saņemt attiecīgu paziņojumu par lēmumu, attiecīgu šā lēmuma juridisko un faktisko pamatojumu, iespēja apspriesties ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju un tiesības izšķirīgos procedūras brīžos saņemt informāciju par savu tiesisko stāvokli valodā, kuru viņam/viņai būtu jāsaprot ð , un negatīva lēmuma gadījumā tiesības efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā vai tribunālā ï . ê 2005/85/EK 14. apsvērums Papildus būtu jāparedz konkrētas procesuālas garantijas nepavadītām nepilngadīgām personām to neaizsargātības dēļ. Šajā kontekstā bērnu interesēm vajadzētu būt dalībvalstu galvenajam apsvērumam. ò jauns 19. Lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi izvērtēšanas procedūrai, amatpersonām (jo īpaši personām, kas nodarbojas ar sauszemes vai jūras robežu uzraudzību vai veic robežpārbaudes), kas pirmās kontaktējas ar starptautiskās aizsardzības meklētājiem, būtu jāsaņem instrukcijas un nepieciešamās apmācības, kā konstatēt vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības un rīkoties šādu pieprasījumu gadījumā. Viņiem būtu jāspēj sniegt trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, kas atrodas dalībvalstu teritorijā, tostarp pie robežas, teritoriālajos ūdeņos vai tranzīta zonās, un vēlas pieprasīt starptautisko aizsardzību, visu attiecīgo informāciju par to, kur un kā var iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumus. Ja šīs personas atrodas dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos, tās jāizceļ krastā un jāpārbauda viņu pieteikumu atbilstoši šai direktīvai. 20. Turklāt attiecībā uz neaizsargātiem pieteikuma iesniedzējiem, tādiem kā nepilngadīgie, nepavadīti nepilngadīgie, personas, kas cietušas no spīdzināšanas, izvarošanas vai cita veida smagas vardarbības, vai invalīdi, būtu jānosaka īpašas procedurālas garantijas, lai radītu apstākļus, kas nepieciešami to efektīvai piekļuvei procedūrām; šajās procedūrās būtu jāietver elementi, kas vajadzīgi starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatojumam. 21. Valstu pasākumiem, veicot spīdzināšanas vai citu smagas fiziskas vai garīgas vardarbības, tostarp seksuālas vardarbības, simptomu un pazīmju identificēšanu un dokumentēšanu sakarā ar šajā direktīvā minētajām procedūrām cita starpā būtu jābalstās uz Principiem par efektīvu spīdzināšanas un citu nežēlīgu, necilvēcīgu vai cieņu pazemojošu apiešanās un sodīšanas veidu izmeklēšanu un dokumentēšanu (Stambulas protokols). 22. Lai pēc būtības nodrošinātu vienlīdzību starp pieteikuma iesniedzējām sievietēm un pieteikuma iesniedzējiem vīriešiem, veicot pārbaudes, būtu jāņem vērā dzimumu atšķirības. Jo īpaši personiskās intervijas būtu jāorganizē tā, lai gan sievietes, gan vīrieši varētu runāt par savu pieredzi sakarā ar vajāšanu saistībā ar dzimumu. Ar dzimumu saistīto prasību sarežģītība pienācīgi būtu jāņem vērā procedūrās, kuru pamatā ir drošas trešās valsts koncepcija, drošas izcelsmes valsts koncepcija vai turpmāku pieteikumu jēdziens. 23. Dalībvalstu galvenajam apsvērumam, īstenojot šo direktīvu, ir jābūt bērnu interesēm, kā to paredz Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvencija par bērna tiesībām. 24. Procedūras, ar kurām pārbauda starptautiskās aizsardzības nepieciešamību, būtu jāorganizē tā, lai kompetentajām iestādēm būtu iespējams veikt starptautiskās aizsardzības pieteikumu rūpīgu pārbaudi. ê 2005/85/EK 15. apsvērums ð jauns 25. Ja pieteikuma iesniedzējs iesniedz turpmāku pieteikumu, nesniedzot jaunus pierādījumus vai argumentus, būtu nesamērīgi likt dalībvalstīm no jauna veikt pilnīgas izskatīšanas procedūru. Šajos gadījumos dalībvalstīm būtu jādod iespēja ð noraidīt pieteikumu kā nepieņemamu saskaņā ar res judicata principu ï izvēlēties starp procedūrām, kas saistītas ar izņēmumiem no tām garantijām, kuras parasti ir patvēruma pieteikuma iesniedzējam. ê 2005/85/EK 16. apsvērums ð jauns 26. Daudzi patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumi tiek iesniegti uz dalībvalsts robežas vai tās tranzīta zonā, pirms pieņemts lēmums par pieteikuma iesniedzēja ieceļošanu. Dalībvalstīm vajadzētu ð spēt nodrošināt pieņemamības un/vai rūpīgas pārbaudes procedūras, kuru rezultātā būtu iespējams pieņemt lēmumus par pieteikumiem, kas iesniegti uz robežām vai tranzīta zonās pie tām. ï panākt to, ka spēkā esošās procedūras ir vienmēr pielāgotas šo pieteikuma iesniedzēju konkrētai situācijai pie robežas. Būtu jādefinē kopēji noteikumi par iespējamiem izņēmumiem, ko šajos gadījumos attiecina uz garantijām, kādas parasti ir pieteikuma iesniedzējiem. Robežprocedūras būtu galvenokārt jāpiemēro tiem pieteikuma iesniedzējiem, kas neatbilst nosacījumiem ieceļošanai dalībvalstu teritorijā. ê 2005/85/EK 17. apsvērums ð jauns 27. Viens no galvenajiem apsvērumiem attiecībā uz patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma pamatotību ir pieteikuma iesniedzēja drošība viņa izcelsmes valstī. Ja kādu trešo valsti var uzskatīt par drošu izcelsmes valsti, dalībvalstīm vajadzētu spēt to atzīt par drošu un pieņemt, ka tā ir droša konkrētam pieteikuma iesniedzējam, ja vien viņš nesniedz nopietnus pierādījumus par pretējo. ê 2005/85/EK 18. apsvērums 28. Ņemot vērā saskaņotības līmeni, kas sasniegts attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo un bezvalstnieku atzīšanu par bēgļiem, būtu jāizstrādā kopēji kritēriji, lai norādītu trešās valstis kā drošas izcelsmes valstis. ê 2005/85/EK 19. apsvērums Ja Padome ir pārliecinājusies, ka attiecībā uz konkrētu izcelsmes valsti šie kritēriji ir izpildīti, un tādējādi iekļāvusi to drošu izcelsmes valstu minimālajā kopējā sarakstā, ko pieņems saskaņā ar šo direktīvu, dalībvalstīm būtu jāizskata to personu pieteikumus, kuriem ir tās valsts piederība, vai to bezvalstnieku pieteikumus, kuri pirms tam pastāvīgi bija dzīvojuši tajā valstī, ņemot par pamatu atspēkojamu pieņēmumu par tās valsts drošību. Ņemot vērā izcelsmes valsts atzīšanas par drošu politisko nozīmi, jo īpaši ņemot vērā cilvēktiesību stāvokļa novērtējuma ietekmi izcelsmes valstī un tā ietekmi uz Eiropas Savienības politiku ārējo attiecību jomā, Padomei jebkuri lēmumi par saraksta izveidi vai tā grozījumiem būtu jāpieņem pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu. ê 2005/85/EK 20. apsvērums (pielāgots) No Bulgārijas un Rumānijas kā Eiropas Savienības pievienošanās kandidātvalstu statusa un panākumiem, ko šīs valstis guvušas, gatavojoties dalībai Eiropas Savienībā, izriet, ka tās būtu jāuzskata par drošām izcelsmes valstīm šīs direktīvas nozīmē līdz dienai, kad tās pievienojas Eiropas Savienībai. ê 2005/85/EK 21. apsvērums ð jauns 29. Šajā direktīvā trešās valsts atzīšana par drošu izcelsmes valsti nevar nodrošināt tās valsts valstspiederīgajiem pilnīgu drošību. Izvērtējumā, kas ir šīs atzīšanas pamatā, var tikai ņemt vērā civilos, tiesiskos un politiskos apstākļus tajā valstī un to, vai vajāšanas, spīdzināšanas vai necilvēcīgas un pazemojošās izturēšanās dalībniekiem piemēro sankcijas praksē, ja viņus attiecīgajā valstī atzīst par atbildīgiem. Šā iemesla dēļ ir svarīgi, ka attiecīgā valsts vairs nav uzskatāma par drošu attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju, ja viņš norāda nopietnus ð pamatotus ï iemeslus, kas liek uzskatīt, ka attiecīgā valsts viņa konkrētajā gadījumā nav droša. ê 2005/85/EK 22. apsvērums (pielāgots) ð jauns 30. Dalībvalstīm būtu jāizskata visi pieteikumi pēc būtības, t. i., jāizvērtē, vai attiecīgo pieteikuma iesniedzēju var atzīt par bēgli √ tiesīgu saņemt starptautisko aizsardzību ∏ saskaņā ar Padomes Direktīvu 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātiem standartiem trešās valsts pilsoņu vai bezvalstnieku atzīšanai par bēgļiem vai personām, kam citādi vajadzīga starptautiska aizsardzība, un piešķirtās aizsardzības saturu[15], Direktīvu […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] izņemot, ja šī direktīva paredz citādi, jo īpaši, ja var pamatoti pieņemt, ka cita valsts veiktu pārbaudi vai nodrošinātu pietiekamu aizsardzību. Jo īpaši dalībvalstīm nebūtu jāizvērtē patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikums pēc būtības, ja pirmā patvēruma valsts pieteikuma iesniedzējam ir piešķīrusi bēgļa statusu vai citādu pietiekamu aizsardzību, un šī valsts pieteikuma iesniedzēju uzņems atpakaļ. ê 2005/85/EK 23. apsvērums ð jauns 31. Dalībvalstīm arī nebūtu jāizvērtē patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikums pēc būtības, ja var pamatoti sagaidīt, ka pieteikuma iesniedzējs sakarā ar ð pietiekamu ï saikni ar kādu trešo valsti, kā to nosaka valsts tiesību akti, meklēs aizsardzību šajā trešajā valstī ð , un ir pamats uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs tiks uzņemts vai atpakaļuzņemts šajā valstī ï . Dalībvalstīm būtu šādi jārīkojas tikai tad, ja šis konkrētais pieteikuma iesniedzējs būtu drošs attiecīgajā trešā valstī. Lai novērstu pieteikuma iesniedzēju otrreizēju plūsmu, būtu jāizstrādā kopēji principi, pēc kuriem dalībvalstis novērtē vai norāda, ka trešās valstis ir drošas. ê 2005/85/EK 24. apsvērums ð jauns 32. Turklāt attiecībā uz konkrētam trešām valstīm Eiropā, kas ievēro īpaši augstus cilvēktiesību un bēgļu aizsardzības standartus, dalībvalstīm būtu jāatļauj neveikt patvēruma pieteikumu izskatīšanu vai veikt daļēju patvēruma pieteikumu izskatīšanu attiecībā uz patvēruma meklētājiem, kas ieceļo to teritorijā no tādām trešām valstīm Eiropā. Ņemot vērā iespējamās sekas, kādas patvēruma meklētājam var radīt ierobežota vai nenotikusi izskatīšana, šī drošas trešās valsts jēdziena piemērošana būtu jāattiecina tikai uz lietām, kurās ir iesaistītas trešās valstis, par ko Padome ir pārliecinājusies, ka tās ievēro augstos attiecīgās trešās valsts drošības standartus, kas izklāstīti šajā direktīvā. Padomei būtu jāpieņem lēmumi šajā jautājumā pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu. ê 2005/85/EK 25. apsvērums No to kopējo standartu būtības, kuri attiecas uz abiem drošas trešās valsts jēdzieniem, kas izklāstīti šajā direktīvā, izriet, ka šo jēdzienu praktiskā nozīme ir atkarīga no tā, vai attiecīgā trešā valsts atļauj attiecīgam pieteikuma iesniedzējam ieceļot tās teritorijā. ê 2005/85/EK 26. apsvērums ð jauns 33. Attiecībā uz bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusa atņemšanu dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka personas, kas gūst labumu no ð starptautiskās aizsardzības ï bēgļa statusa, attiecīgi informē par iespējamu viņu statusa pārskatīšanu, un ka viņām ir dota iespēja iesniegt savu viedokli, pirms attiecīgās iestādes pieņem pamatotu lēmumu atņemt viņu statusu. Tomēr būtu jāatļauj šīs garantijas nedot, ja iemesls bēgļa statusa pārtraukšanai nav saistīts ar pārmaiņām nosacījumos, uz kuriem balstīta atzīšana. ê 2005/85/EK 27. apsvērums ð jauns 34. Tas atspoguļo Kopienas tiesību pamatprincipu, ka uz lēmumiem par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem un bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusa atņemšanu attiecina efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā vai tribunālā Līguma 234. panta nozīmē. Tiesiskās aizsardzības efektivitāte, arī attiecībā uz būtisko faktu izskatīšanu, ir atkarīga no katras dalībvalsts administratīvās un tiesu sistēmas kopumā. ê 2005/85/EK 28. apsvērums 35. Saskaņā ar Līguma 64. pantu šī direktīva neietekmē to dalībvalstu pienākumu izpildi, kuri attiecas uz kārtības un likumības uzturēšanu un iekšējas drošības sargāšanu. ê 2005/85/EK 29. apsvērums (pielāgots) ð jauns 36. Šī direktīva neattiecas uz procedūrām ð starp dalībvalstīm ï , ko reglamentē Padomes Regula (EK) Nr. 343/2003 (2003. gada 18. februāris) Regula (EK) Nr. […/…], ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa ð vai bezvalstnieka ï patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm[16] (Dublinas regula). ò jauns 37. Pieteikumu iesniedzējiem, uz kuriem attiecas Regula EK Nr. […/…] [Dublinas regula], piemēro šajā direktīvā noteiktos pamatprincipus un garantijas un Regulā EK Nr. […/…] [Dublinas regula] noteiktās īpašās garantijas. ê 2005/85/EK 30. apsvērums 38. Šīs direktīvas īstenošana būtu regulāri jāizvērtē ne retāk kā reizi divos gados. ê 2005/85/EK 31. apsvērums ð jauns 39. Ņemot vērā, ka šīs direktīvas mērķi, proti, noteikt minimālos standartus procedūrām dalībvalstīs, lai piešķirtu un atņemtu bēgļa statusu ð starptautisko aizsardzību ï , nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to, ka minētās direktīvas mēroga un iedarbības dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. ê 2005/85/EK 32. apsvērums (pielāgots) Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Apvienotā Karaliste 2001. gada 24. janvāra vēstulē ir paziņojusi, ka tā vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. ê 2005/85/EK 33. apsvērums (pielāgots) Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Īrija 2001. gada 14. februāra vēstulē ir paziņojusi, ka tā vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. ê 2005/85/EK 34. apsvērums 40. Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādējādi šī direktīva tai neuzliek saistības un tai tā nav jāpiemēro. ò jauns 41. Pienākumam šo direktīvu transponēt attiecīgu valstu tiesību aktos būtu jāattiecas vienīgi uz noteikumiem, ar kuriem paredzētas ievērojamas izmaiņas salīdzinājumā ar iepriekšējo direktīvu. Pienākums transponēt nemainītos noteikumus izriet no iepriekšējās direktīvas. 42. Šī direktīva nedrīkstētu iespaidot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņu, kad tām attiecīgās direktīvas jātransponē savos tiesību aktos, kā izklāstīts III pielikuma B daļā. ê 2005/85/EK ð jauns IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. I NODAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI 1. pants Mērķis Šīs direktīvas mērķis ir noteikt minimālos standartus dalībvalstu piemērotajās procedūrās ð starptautiskās aizsardzības saskaņā ar Direktīvu …/…/EK [Kvalifikācijas direktīva] ï bēgļa statusa piešķiršanai un atņemšanai. 2. pants Definīcijas Šajā direktīvā: a) „Ženēvas konvencija” ir 1951. gada 28. jūlija Konvencija par bēgļa statusu, kurā grozījumi izdarīti ar Ņujorkas 1967. gada 31. janvāra protokolu; b) “pieteikums” vai “patvēruma pieteikums” ir pieteikums, ko iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks un ko var uztvert kā prasību starptautiskas aizsardzības saņemšanai no dalībvalsts saskaņā ar Ženēvas konvenciju. Jebkurš starptautiskas aizsardzības pieteikums tiek uzskatīts par patvēruma pieteikumu, ja vien konkrētā persona skaidri nepieprasa cita veida aizsardzību, uz kuru var pieteikties atsevišķi; ò jauns b) „pieteikums” jeb „starptautiskās aizsardzības pieteikums” ir lūgums, ko izteicis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, lai saņemtu aizsardzību no dalībvalsts, un šis lūgums jāsaprot kā personas vēlēšanās iegūt bēgļa statusu vai alternatīvās aizsardzības statusu; ar šo lūgumu nav skaidri izteikts pieprasījums pēc cita veida aizsardzības, kas nav Direktīvas [..../../EK] [Kvalifikācijas direktīva] darbības jomā, ko varētu piemērot atsevišķi; ê 2005/85/EK ð jauns c) “meklētājs” jeb “patvēruma meklētājs” ð “pieteikuma iesniedzējs" jeb “starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ï ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezpavalstnieks, kas ir iesniedzis patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, par kuru vēl nav pieņemts galīgais lēmums; ò jauns d) „pieteikuma iesniedzējs ar īpašām vajadzībām” ir pieteikuma iesniedzējs, kam sakarā ar vecumu, dzimumu, invaliditāti, garīgās veselības problēmām vai spīdzināšanas, izvarošanas vai citas smagas psiholoģiskas, fiziskas vai seksuālas varmācības sekām ir vajadzīgas īpašas garantijas, lai varētu izmantot savas tiesības un izpildīt pienākumus saskaņā ar šo direktīvu; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns d)e) „galīgais lēmums” ir lēmums par to, vai trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam var tikt piešķirts bēgļa ð alternatīvās aizsardzības ï statuss saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK Direktīvu […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] un kas vairs nav pakļauts tiesiskajai aizsardzībai atbilstīgi šīs direktīvas V nodaļai, neatkarīgi no tā, vai šāda tiesiskā aizsardzība paredz pieteikuma iesniedzēja palikšanu attiecīgajā dalībvalstī saistībā ar rezultātu, kā tas noteikts šīs direktīvas III pielikumā; e)f) „atbildīgā iestāde” ir jebkura ar tieslietām saistīta vai administratīva iestāde dalībvalstī, kas atbildīga par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izskatīšanu un kas ir kompetenta, lai šādos gadījumos pieņemtu lēmumus pirmajā instancē, kā tas noteikts I pielikumā; f)g) „bēglis” ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas atbilst Direktīvas […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] Ženēvas konvencijas 1. 2. panta d) apakšpunkta prasībām, kā tas izklāstīts Direktīvā 2004/83/EK; ò jauns h) „persona, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību” ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas atbilst Direktīvas […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] 2. panta f) apakšpunkta prasībām. i) „starptautiskās statuss” nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par bēgli vai personu, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību; ê 2005/85/EK g)j) „bēgļa statuss” nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par bēgli; ò jauns k) „alternatīvās aizsardzības statuss” nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par personu, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību; l) „nepilngadīgais” ir trešās valsts pilsonis vai bezvalstnieks, kas jaunāks par 18 gadiem; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns h)m) h)“nepavadīta nepilngadīga persona” ir persona, kas nav sasniegusi astoņpadsmit gadu vecumu un kas ierodas dalībvalstu teritorijā, un ko nepavada pieaugušais, kurš par viņu ir atbildīgs pēc likuma vai saskaņā ar paražu, un kamēr vien nepilngadīgā persona netiek nodota šāda pieaugušā aizgādībā; definīcija ietver nepilngadīgo, kas ir palicis bez pavadītāja pēc ierašanās dalībvalsts teritorijā; ðir nepilngadīga persona, kā definēts Direktīvas […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] 2. panta l) apakšpunktā; ï i)n) „pārstāvis” ir persona, kas rīkojas tās organizācijas vārdā, kura pārstāv nepavadītu nepilngadīgu personu kā juridiskais aizbildnis, kā arī persona, kas rīkojas tās valsts organizācijas vārdā, kura ir atbildīga par nepilngadīgo personu aprūpi un labklājību, vai jebkura cita atbilstīga pārstāvniecība, kas norīkota, lai apmierinātu nepilngadīgas personas intereses; ðpersona, ko kompetentās iestādes ir norīkojušas, lai tas rīkotos kā juridiskais aizbildnis, lai palīdzētu nepavadītai nepilngadīgai personai un pārstāvētu to nolūkā nodrošināt bērna intereses un vajadzības gadījumā īsteno nepilngadīgās personas tiesībspēju; ï j)o) „bēgļa ð starptautiskās aizsardzības ï statusa atņemšana” ir kompetentās iestādes lēmums atcelt, pārtraukt vai atteikties atjaunot personas bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusu saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva]; k)p) „palikt dalībvalstī” nozīmē palikt teritorijā, ietverot dalībvalsts robežu vai tranzīta zonu, kurā patvēruma meklētājs ir iesniedzis pieteikumu ð ir iesniegts pieteikums par starptautisko aizsardzību ï vai kurā šis pieteikums tiek izvērtēts. 3. pants Piemērošanas joma 43. Šī direktīva tiek piemērota attiecībā uz visiem patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem, kas iesniegti konkrētajā teritorijā, ietverot dalībvalsts robežu ð , teritoriālos ūdeņus ï vai tranzīta zonas, kā arī attiecībā uz bēgļa ð starptautiskās aizsardzības ï statusa atņemšanu. 44. Šī direktīva netiek piemērota attiecībā uz diplomātiskā vai teritoriālā patvēruma rasījumiem, kas iesniegti dalībvalstu pārstāvniecībās. 3. Ja dalībvalstis izmanto vai ievieš procedūru, kurā patvēruma pieteikumi tiek izvērtēti gan kā pieteikumi uz Ženēvas konvencijas pamata, gan kā pieteikumi uz cita veida starptautisko aizsardzību, ko sniedz saskaņā ar apstākļiem, kuri noteikti Direktīvas 2004/83/EK 15. pantā, tās piemēro šo direktīvu, izmantojot savu procedūru. 43. Turklāt Dalībvalstis var pieņemt lēmumu piemērot šo direktīvu procedūrās, lemjot par pieteikumiem saistībā ar jebkāda veida starptautisko aizsardzību ð , kas neietilpst Direktīvas […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva] darbības jomā ï . ê 2005/85/EK ð jauns 4. pants Atbildīgās iestādes 45. Dalībvalstis visās procedūrās norāda atbildīgo iestādi, kas būs atbildīga par pieteikumu atbilstīgu izvērtēšanu saskaņā ar šo direktīvu, jo īpaši ar 8. panta 2. punktu un 9. pantu. ðDalībvalstīm jānodrošina, lai šīs iestādes rīcībā būtu pietiekams skaits kompetentu un specializētu darbinieku tās uzdevumu veikšanai noteiktajos termiņos. Lai to panāktu, dalībvalstīm jānodrošina sākotnējo un turpmāko mācību programmas darbiniekiem, kas pārbauda pieteikumus un pieņem lēmumus par starptautiskās aizsardzību. ï ò jauns 46. Šā panta 1. punktā ietvertās mācības jo īpaši ietver: a) materiālos un procesuālos noteikumus par starptautisko aizsardzību un cilvēktiesībām, kā tie izklāstīti attiecīgajos starptautiskajos un Kopienas tiesību aktos, tostarp nerepatriēšanas un nediskriminācijas principu; b) pietiekamu informāciju par dzimumu, traumu un vecuma jautājumiem; c) zināšanas par to, kā lietot informāciju par izcelsmes valsti; d) intervēšanas tehnikas, tostarp starpkultūru komunikācija; e) spīdzināšanas pazīmju un simptomu identificēšana un dokumentēšana; f) pierādījumu izvērtēšana, tostarp princips „šaubas par labu apsūdzētajam”; g) tiesu prakses jautājumi, kas saistīti ar starptautiskās aizsardzības pieteikumu pārbaudi. ê 2005/85/EK Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 343/2003 4. panta 4. punktu patvēruma pieteikumus, kas sagatavoti vienā dalībvalstī, bet adresēti citai dalībvalstij, kura veic imigrācijas kontroli, izskata tā dalībvalsts, kuras teritorijā pieteikums ir iesniegts. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 23. Tomēr dalībvalstis var nodrošināt, ka cita iestāde ir atbildīga par: ðlietu izskatīšanu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. …/…. [Dublinas regula]. ï a) lietām, kurās tiek pieņemts lēmums nodot pieteikumu citai dalībvalstij saskaņā ar noteikumiem, kuros izklāstīti kritēriji un mehānismi, lai noteiktu, kura valsts ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kamēr notiek pieteikuma nodošana vai ja attiecīgā valsts ir atteikusies uzņemties atbildību par meklētāju vai pieņemt viņu atpakaļ; b) lēmumu pieņemšanu par pieteikumu, ņemot vērā valsts drošības noteikumus un nodrošinot, ka atbildīgā iestāde ir informēta pirms lēmuma pieņemšanas par to, vai meklētājs tiek kvalificēts kā bēglis saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK; c) izvērtēšanas veikšanu saskaņā ar 32. pantu, nodrošinot, ka šādai iestādei ir piekļuve meklētāja dokumentiem attiecībā uz iepriekšējo pieteikumu; d) gadījumiem saskaņā ar procedūrām, kas paredzētas 35. panta 1. punktā; e) atļaujas atteikumu ieceļot valstī saskaņā ar to procedūru, kas minēta 35. panta 2. līdz 5. punktā, ievērojot tur izklāstītos noteikumus; f) to, lai noteiktu, ka meklētājs vēlas ieceļot vai ir ieceļojis dalībvalstī no drošas trešās valsts saskaņā ar 36. pantu, ievērojot nosacījumus, un kā izklāstīts minētajā pantā. 34. Ja tiek norādītas iestādes √ norādīta iestāde ∏ saskaņā ar 23. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka šādu iestāžu √ šīs iestādes ∏ darbinieki ir ar atbilstīgām zināšanām vai saņem nepieciešamo apmācību, lai pildītu savus pienākumus, īstenojot šo direktīvu. ò jauns 5. Patvēruma pieteikumus, kas iesniegti vienā dalībvalstī citas dalībvalsts iestādēm, kas veic robežkontroli vai imigrācijas kontroli, izskata tā dalībvalsts, kuras teritorijā pieteikums ir iesniegts. ê 2005/85/EK ð jauns 5. pants Izdevīgāki nosacījumi Dalībvalstis var ieviest vai saglabāt izdevīgākus procedūru standartus, nodrošinot vai atņemot bēgļa statusu ð starptautisko aizsardzību ï , ja vien šie standarti atbilst šai direktīvai. II NODAĻA PAMATPRINCIPI UN GARANTIJAS 6. pants Piekļuve procedūrai 1. Dalībvalstis var pieprasīt, ka patvēruma pieteikumi tiek iesniegti personīgi un/vai noteiktā vietā. ò jauns 47. Dalībvalstis norāda kompetentās iestādes, kas ir atbildīgas par starptautiskās aizsardzības pieteikumu saņemšanu un reģistrāciju. Neskarot 5., 6., 7. un 8. punktu, dalībvalstis var pieprasīt, ka starptautiskās aizsardzības pieteikumi tiek iesniegti personīgi un/vai noteiktā vietā. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka personai, kas vēlas iesniegt pieteikumu par starptautisko aizsardzību, ir iespējams iesniegt pieteikumu kompetentajā iestādē iespējami īsā laikā. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 23. Dalībvalstis nodrošina, ka katrs rīcībspējīgs pieaugušais ir tiesīgs iesniegt ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu savā vārdā. 34. Dalībvalstis var nodrošināt, ka pieteikumu var iesniegt meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ savu apgādājamo vārdā. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pilngadīgi apgādājamie, kas piekrīt pieteikuma iesniegšanai to vārdā, var iesniegt pieteikumu savā vārdā, ja iepriekš minētajā gadījumā patvērums netiek nodrošināts. Piekrišana tiek pieprasīta laikā, kad pieteikums tiek iesniegts, vai vēlākais laikā, kad tiek veikta personiskā intervija ar pilngadīgo apgādājamo. ðPirms tiek pieprasīta piekrišana, katru pieaugušo no šīm personām privāti informē par attiecīgajām procesuālajām sekām un viņa/viņas tiesībām iesniegt atsevišķu pieteikumu par starptautisko aizsardzību. ï ò jauns 5. Dalībvalstis nodrošina, ka nepilngadīgai personai ir tiesības iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu vai to var izdarīt viņa/viņas vecāki, vai citi pieaugušie ģimenes locekļi. 6. Dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK[17] 10. pantā minētajām attiecīgajām iestādēm ir tiesības iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu nepavadītas nepilngadīgas personas vārdā, ja, pamatojoties uz viņa/viņas personiskās situācijas izvērtējumu, šīs iestādes uzskata, ka nepilngadīgajam ir vajadzīga aizsardzība saskaņā ar Direktīvu […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva]. ê 2005/85/EK ð jauns 47. Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt: a) gadījumus, kad nepilngadīga persona var iesniegt pieteikumu savā vārdā; b) gadījumus, kad nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikums jāiesniedz pārstāvim, kā tas minēts 1721. panta 1. punkta a) apakšpunktā; c) gadījumus, kad patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma iesniegšana tiek uzskatīta par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma iesniegšanu attiecībā uz jebkuru neprecētu nepilngadīgu personu. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes, kurās varētu griezties kāds, kas vēlas iesniegt patvēruma pieteikumu, ir kompetentas konsultēt šādu personu par to, kā un kur viņa var iesniegt šādu pieteikumu un/vai var pieprasīt, ka šīs iestādes nodod pieteikumu kompetentajai iestādei. ò jauns 8. Dalībvalstis nodrošina, ka robežsardze, policija, imigrācijas iestādes un apcietinājuma telpu darbinieki saņem instrukcijas un nepieciešamo apmācību darbam ar starptautiskās aizsardzības pieteikumiem. Ja šīs iestādes ir norādītas kā kompetentās iestādes saskaņā ar 1. punktu, instrukcijas ietver pienākumu reģistrēt pieteikumu. Citos gadījumos instrukcijās ir noteikts, ka pieteikums kopā ar visu attiecīgo informāciju ir jāpārsūta iestādei, kas ir atbildīga par reģistrāciju. Dalībvalstis nodrošina, ka visas citas iestādes, kurās varētu vērsties kāds, kas vēlas iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ir kompetentas konsultēt šādu personu par to, kā un kur viņa var iesniegt šādu pieteikumu, un/vai var pieprasīt, ka šīs iestādes nodod pieteikumu kompetentajai iestādei. 9. Kompetentajām iestādēm starptautiskās aizsardzības pieteikums ir jāreģistrē 72 stundu laikā no brīža, kad persona ir izteikusi vēlēšanos pieprasīt starptautisko aizsardzību, atbilstoši 8. punkta 1. rindkopai. 7. pants Informācija un konsultēšana robežšķērsošanas punktos un aizturēšanas telpās 48. Dalībvalstis nodrošina, ka informācija par procedūrām saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanu ir pieejama: a) robežšķērsošanas punktos, tostarp tranzīta zonās, pie ārējām robežām; un b) aizturēšanas telpās. 49. Dalībvalstis nodrošina mutisko tulkošanu, lai nodrošinātu komunikāciju starp personām, kas vēlas iesniegt pieteikumu par starptautisko aizsardzību un robežsargiem vai aizturēšanas telpu personālu. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka organizācijām, kas konsultē starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējus, ir iespēja piekļūt robežšķērsošanas punktiem, tostarp tranzīta zonām, un aizturēšanas telpām, vienojoties ar dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus, kas regulē šādu organizāciju klātbūtni šajā pantā minētajās telpās. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 78. pants Tiesības palikt dalībvalstī pieteikuma izvērtēšanas kavēšanās gadījumā 50. Patvēruma meklētājiem √ Pieteikuma iesniedzējiem ∏ atļauj palikt dalībvalstī vienīgi procedūras nolūkā, kamēr atbildīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar procedūrām pirmajā instancē, kas noteiktas III nodaļā. Šīs tiesības palikt nerada tiesības uz uzturēšanās atļauju. 51. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu tikai gadījumā, ja saskaņā ar 32. un 34. pantu turpmākais pieteikums netiks turpmāk izskatīts ð persona iesniedz turpmāku pieteikumu, kā aprakstīts 35. panta 8. punktā, ï vai ja tās nodos vai izdos personu citai dalībvalstij, ievērojot pienākumus saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi[18] vai citādi, vai trešai valstij ð , izņemot pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valsti ï , vai starptautiskajām krimināltiesām vai tribunāliem. ò jauns 52. Dalībvalsts var izdot pieteikuma iesniedzēju trešai valstij saskaņā ar 2. punktu tikai tādos gadījumos, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka izdošanas lēmuma rezultāts nebūs tieša vai netieša repatriēšana, ar kuru tiek pārkāptas dalībvalsts starptautiskās saistības. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 89. pants Pieteikumu izvērtēšanas prasības 53. Neskarot 23. panta 4. punkta i) apakšpunktu, Dalībvalstis nodrošina, ka patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumi netiek noraidīti vai izslēgti no izvērtēšanas, pamatojoties tikai uz to, ka tie nav iesniegti cik ātri vien iespējams. ò jauns 54. Pārbaudot starptautiskās aizsardzības pieteikumus, vispirms ir jānosaka, vai pieteikumu iesniedzēji ir uzskatāmi par bēgļiem. Ja nē, pārbauda, vai pieteikumu iesniedzējiem ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību. ê2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 23. Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgās iestādes lēmumi par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem tiek pieņemti pēc atbilstīgas izvērtēšanas. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka: a) pieteikumi tiek izvērtēti un lēmumi tiek pieņemti individuāli, objektīvi un taisnīgi; b) tiek iegūta precīza un aktualizēta informācija no dažādiem avotiem, piemēram, no ANO Komisariāta bēgļu jautājumos ( UNHCR ) ð un Eiropas Patvēruma atbalsta biroja ï par vispārējo situāciju, kas valda patvēruma meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ izcelsmes valstīs un, vajadzības gadījumā, valstīs, caur kurām tie ir izbraukuši, un ka šāda informācija ir pieejama darbiniekiem, kas ir atbildīgi par pieteikumu izvērtēšanu un lēmumu pieņemšanu ð , un gadījumos, kad atbildīgā iestāde to ņem vērā lēmuma pieņemšanas nolūkā, arī pieteikuma iesniedzējam un viņa/viņas juridiskajam konsultantam ï ; c) darbiniekiem, kas izvērtē pieteikumus un pieņem lēmumus, ir zināšanas par attiecīgiem standartiem, kas piemērojami patvēruma jomā, un tiesību aktiem bēgļu jautājumos;. ò jauns d) darbinieki, kas pārbauda pieteikumus un pieņem lēmumus, ir saņēmuši vajadzīgās instrukcijas, un tiem ir iespēja vajadzības gadījumā konsultēties ar ekspertiem par konkrētiem jautājumiem, piemēram, medicīnu, kultūru īpatnībām, bērnu problēmām, ar dzimumu saistītiem jautājumiem. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 34. Iestādēm, kas minētas V nodaļā, ar atbildīgās iestādes vai meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ palīdzību vai kā citādi ir piekļuve vispārējai informācijai, kas minēta 23. punkta b) apakšpunktā un kas nepieciešama to uzdevuma izpildei. 45. Dalībvalstis var paredzēt ð paredz ï noteikumus attiecībā uz to dokumentu tulkošanu, kas attiecas uz pieteikumu izvērtēšanu. 910. pants Prasības attiecībā uz atbildīgās iestādes lēmumu 55. Dalībvalstis nodrošina, ka lēmumi par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem tiek sniegti rakstiski. 56. Dalībvalstis arī nodrošina, ka, gadījumā, ja pieteikums tiek noraidīts ð attiecībā uz bēgļa un/vai starptautiskās aizsardzības statusu ï , lēmumā tiek sniegts faktiskais un juridiskais pamatojums, un informāciju, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, sniedz rakstiski. Dalībvalstīm nav jāpamato tas, kāpēc netiek piešķirts bēgļa statuss, lēmumā, ar kuru meklētājam tiek piešķirts statuss, kas piedāvā tādas pašas tiesības un priekšrocības saskaņā ar valsts un Kopienas tiesību aktiem kā bēgļa statusa gadījumā saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pamatojums, kāpēc netiek piešķirts bēgļa statuss, tiek sniegts meklētāja lietā un ka meklētājam pēc pieprasījuma ir piekļuve savai lietai. Turklāt Dalībvalstīm informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu nav jāsniedz rakstiski, ja meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ par to ir ticis informēts agrāk rakstiski vai izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, kas meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ ir pieejami. 57. Piemērojot 6. panta 34. punktu un vienmēr, kad pieteikuma pamatā ir vieni un tie paši fakti, dalībvalstis var pieņemt vienu lēmumu, kas attiecas uz visiem apgādājamajiem. ò jauns 58. Šā panta 3. punktu nepiemēro gadījumos, kad personas īpašo apstākļu izpaušana viņa/viņas ģimenes locekļiem var apdraudēt šīs personas intereses, tostarp gadījumos, kas saistīti ar vajāšanu, kuras pamatā ir dzimums vai vecums. Šādos gadījumos par attiecīgo personu pieņem atsevišķu lēmumu. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 1011. pants Patvēruma meklētāju ð Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï garantijas 59. Ņemot vērā procedūras, kas norādītas III nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visiem patvēruma meklētājiem ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem ï tiek sniegtas šādas garantijas: a) viņus informē valodā, ko tiem būtu jāsaprot, par procedūru, kas jāievēro, kā arī par to tiesībām un pienākumiem procedūras laikā, un iespējamām sekām, ja tie nepilda savus pienākumus un nesadarbojas ar iestādēm. Viņus informē par termiņiem, kā arī par viņu rīcībā esošajiem līdzekļiem, lai pildītu pienākumu iesniegt faktus, kas minēti Direktīvas 2004/83/EK […./../EK[ [Kvalifikācijas direktīva] 4. pantā. Šo informāciju sniedz savlaicīgi, lai nodrošinātu, ka viņi spēj izmantot tiesības, kas garantētas šajā direktīvā, un izpildīt pienākumus, kas izklāstīti 1112. pantā; b) iesniedzot savu lietu kompetentajām iestādēm, viņi saņem tulka pakalpojumus, kad vien tas nepieciešams. Dalībvalstis uzskata par vajadzīgu sniegt šos pakalpojumus vismaz tādā gadījumā, ja atbildīgā iestāde izsauc patvēruma meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ uz interviju, kā tas minēts 12. un 13. 13., 14., ð 15.,16. un 30. ï pantā, un atbilstīga saziņa nevar tikt nodrošināta bez šādiem pakalpojumiem. Šādā gadījumā un citos gadījumos, kad kompetentās iestādes izsauc meklētāju, √ pieteikuma iesniedzēju ∏ pakalpojumi tiek apmaksāti no valsts līdzekļiem; c) viņiem neliedz iespēju sazināties ar UNHCR vai ar jebkuru citu organizāciju, kas strādā UNHCR vārdā dalībvalsts teritorijā saskaņā ar vienošanos ar attiecīgo dalībvalsti ð saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem sniedz juridiskās konsultācijas patvēruma meklētājiem ï ; d) viņiem savlaicīgi paziņo, kāds ir atbildīgās iestādes lēmums par viņu patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu. Ja juridiskais konsultants vai cits padomdevējs juridiski pārstāv meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ , dalībvalsts var izvēlēties paziņot par lēmumu viņam, nevis patvēruma meklētājam ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam ï ; e) viņus informē par atbildīgās iestādes lēmumu valodā, ko viņiem vajadzētu saprast, ja viņiem nepalīdz vai viņus nepārstāv juridiskais konsultants vai cits padomdevējs un ja nav pieejama bezmaksas juridiskā palīdzība. Sniegtajā informācijā ir ietverta informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu saskaņā ar 910. panta 2. punktu. 60. Attiecībā uz procedūrām, kas izklāstītas V nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visi patvēruma meklētāji √ pieteikuma iesniedzēji ∏ saņem garantijas, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras minētas šā panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā. 1112. pants Patvēruma meklētāju ð Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï pienākumi 61. ðStarptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, lai tās varētu noskaidrot viņu identitāti un citus elementus, kas minēti Direktīvas […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva] 4. panta 2. punktā. ï Dalībvalstis var noteikt √ pieteikuma iesniedzējiem ∏ patvēruma meklētājiem √ citus ∏ pienākumus sadarboties ar kompetentajām iestādēm, ciktāl šie pienākumi ir nepieciešami, lai izskatītu pieteikumu. 62. Jo īpaši dalībvalstis var paredzēt, ka: a) patvēruma meklētājiem √ pieteikuma iesniedzējam ∏ jāziņo kompetentajām iestādēm vai jāierodas tur personiski, vai nu bez kavēšanās, vai noteiktajā laikā; b) patvēruma meklētājiem √ pieteikuma iesniedzējam ∏ jāiesniedz to īpašumā esošie dokumenti, kas attiecas uz pieteikuma izvērtēšanu, piemēram, pase; c) patvēruma meklētājiem √ pieteikuma iesniedzējam ∏ jāinformē kompetentās iestādes par viņu pašreizējo dzīvesvietu vai adresi un par šīs dzīvesvietas vai adreses maiņu cik ātri vien iespējams. Dalībvalstis var paredzēt, ka meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ jebkurš paziņojums jāpieņem pēdējā dzīvesvietā vai adresē, ko viņš attiecīgi ir norādījis; d) kompetentās iestādes var pārmeklēt meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ un priekšmetus, kas atrodas pie viņa, ð ar noteikumu, ka pārmeklēšanu veic tā paša dzimuma persona ï ; e) kompetentās iestādes var nofotografēt meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ ; un f) kompetentās iestādes var ierakstīt meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ mutiskās liecības, nodrošinot, ka viņš ir iepriekš par to informēts. 1213. pants Personiskā intervija 63. Pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu, patvēruma meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ dod iespēju tikt personiski intervētam par viņa ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu, ko veic persona, kura saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir kompetenta veikt šādu interviju. ðIntervijas par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību vienmēr veic atbildīgās iestādes darbinieki. ï Dalībvalsts var personiskās intervijas iespēju dot arī katram pilngadīgam apgādājamajam, kas minēts 6. panta 3. punktā. ò jauns Ja persona ir iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu savu apgādājamo vārdā, katram ar pieteikuma iesniedzēju saistītajam pieaugušajam ir jādod iespēja privāti paust savu viedokli un tikt intervētam par savu pieteikumu. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt gadījumus, kad nepilngadīgajam tiek dota personiskās intervijas iespēja. 64. Personisko interviju ð par pieteikuma būtību ï var neveikt, ja a) atbildīgā iestāde var pieņemt pozitīvu lēmumu ð par bēgļa statusu ï , pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem; vai b) kompetentajai iestādei jau ir bijusi tikšanās ar patvēruma meklētāju, lai tam palīdzētu izpildīt pieteikumu un iesniegt būtisku informāciju attiecībā uz pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 4. panta 2. punktu; vai c) atbildīgā iestāde, pamatojoties uz meklētāja iesniegtās informācijas pilnīgu izvērtēšanu, uzskata, ka pieteikums ir nepamatots gadījumos, ja uz to attiecas apstākļi, kas minēti 23. panta 4. punkta a), c), g), h) un j) apakšpunktā. 3. Personisko interviju var arī neveikt, ja: b) ja to nav iespējams veikt saprātīgi, jo īpaši, ja kompetentā iestāde uzskata, ka meklētājs √ pieteikuma iesniedzēja stāvoklis ∏ nav piemērots tam, lai viņu intervētu, vai viņu nav iespējams intervēt sakarā ar pastāvīgiem apstākļiem, ko viņš nekontrolē. Šaubu gadījumā ð kompetentā iestāde konsultējas ar medicīnas ekspertu, lai noskaidrotu, vai šāds stāvoklis ir īslaicīgs vai pastāvīgs ï dalībvalstis var pieprasīt medicīnisku vai psiholoģisku apstiprinājumu. Ja dalībvalstis nenodrošina meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ vai, attiecīgā gadījumā, apgādājamajam personiskās intervijas iespēju, ievērojot šo punktu b) punktu, tiek veikti atbilstīgi pasākumi, lai ļautu meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ vai apgādājamajam iesniegt turpmāku informāciju. 43. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar šo pantu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu. 54. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar 2. punkta b) un c) apakšpunktu un 3. punktu neietekmē nelabvēlīgi atbildīgās iestādes lēmumu. 65. Neatkarīgi no 2024. panta 1. punkta dalībvalstis, pieņemot lēmumu par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, var ņemt vērā faktu, ka meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ neieradās uz personisko interviju, ja vien viņam nebija svarīgi neierašanās iemesli. 1314. pants Prasības attiecībā uz personisko interviju 65. Personiskā intervija parasti notiek bez ģimenes locekļu klātbūtnes, ja vien atbildīgā iestāde neuzskata, ka atbilstīgai izvērtēšanai ir nepieciešama citu ģimenes locekļu klātbūtne. 66. Personiskā intervija notiek apstākļos, kas nodrošina atbilstīgu konfidencialitāti. 67. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka personiskās intervijas tiek veiktas tādos apstākļos, kas ļauj patvēruma meklētājiem √ pieteikumu iesniedzējiem ∏ sniegt vispusīgu savu pieteikumu pamatojumu. Šajā aspektā dalībvalstis: a) nodrošina, ka persona, kas veic interviju, ir pietiekami kompetenta, lai ņemtu vērā personiskos vai vispārējos apstākļus, kas saistīti ar pieteikumu, tostarp meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ kultūras izcelsmi, ð dzimumu ï vai neaizsargātību, ciktāl tas ir iespējams; un ò jauns b) ja vien iespējams, nodrošina, ka pieteikuma iesniedzēju intervē tā paša dzimuma persona, ja attiecīgais pieteikuma iesniedzējs to ir pieprasījis; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns bc) izvēlas ð kompetentu ï tulku, kas ir spējīgs nodrošināt atbilstīgu saziņu starp meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ un personu, kas veic interviju. Komunikācijai nav obligāti jānotiek valodā, kurai priekšroku dod patvēruma meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ , ja pastāv arī cita valoda, kuru viņam būtu jāsaprot un kurā viņš ir spējīgs ð skaidri ï sazināties.ð Ja vien iespējams, dalībvalstis nodrošina tā paša dzimuma tulku, ja pieteikuma iesniedzējs to ir pieprasījis; ï ò jauns d) nodrošina, ka persona, kas veic interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību, nav formas tērpā; e) nodrošina, ka intervijas ar bērniem notiek bērniem piemērotā veidā. ê 2005/85/EK 68. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz trešo personu klātbūtni personiskajā intervijā. 5. Šo pantu piemēro arī attiecībā uz tikšanos, kas minēta 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā. ò jauns 15. pants Personiskās intervijas saturs Veicot personisku interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību, atbildīgā iestāde nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir pienācīga iespēja izklāstīt elementus, kas vajadzīgi, lai saskaņā ar Direktīvas […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva] 4. panta 1. un 2. punktu pamatotu viņa/viņas pieteikumu par starptautisko aizsardzību. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka: a) pieteikuma iesniedzējam uzdotie jautājumi kalpo tam, lai izvērtētu viņa/viņas vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības saskaņā ar Direktīvu […./../EK] [Kvalifikācijas direktīva]; b) pieteikuma iesniedzējam ir pienācīga iespēja paskaidrot iespējami trūkstošos elementus pieteikuma pamatošanai un/vai iespējamās neatbilstības vai pretrunas savos apgalvojumos. ê 2005/85/EK 14. pants Ziņojuma par personisko interviju statuss procedūrā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek sagatavots rakstisks ziņojums par katru personisko interviju, kurš satur vismaz būtisko informāciju, ko sniedzis meklētājs attiecībā uz pieteikumu, saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 4. panta 2. punktu. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka meklētājiem ir savlaicīgi iespējams piekļūt ziņojumam par personisko interviju. Ja piekļuve ir nodrošināta tikai pēc atbildīgās iestādes lēmuma, dalībvalstis nodrošina, ka piekļuve ir iespējama tik ātri, cik tas nepieciešams, lai ļautu sagatavot un iesniegt pārsūdzību atbilstīgā laikā. 3. Dalībvalstis var pieprasīt meklētāja apstiprinājumu personiskās intervijas ziņojuma saturam. Ja meklētājs atsakās apstiprināt ziņojuma saturu, šādas atsacīšanās iemeslus ieraksta patvēruma meklētāja lietā. Meklētāja attiekšanās apstiprināt ziņojuma saturu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par viņa pieteikumu. 4. Šo pantu piemēro arī attiecībā uz tikšanos, kas minēta 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā. ò jauns 16. pants Personiskās intervijas pilns pieraksts un ziņojums par to 69. Dalībvalstis nodrošina, ka katra personiskā intervija tiek pilnībā pierakstīta. 70. Dalībvalstis personiskās intervijas beigās pieprasa pieteikuma iesniedzēja apstiprinājumu personiskās intervijas pieraksta saturam. Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir iespēja izteikt piezīmes un/vai sniegt precizējumus par pierakstā sastopamajiem pārpratumiem un nepareizu izklāstu. 71. Ja pieteikuma iesniedzējs atsakās apstiprināt intervijas pieraksta saturu, šādas atsacīšanās iemeslus ieraksta pieteikuma iesniedzēja lietā. Pieteikuma iesniedzēja atteikšanās apstiprināt pieraksta saturu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par viņa pieteikumu. 72. Neskarot 1. un 2. punktu, dalībvalstis var sagatavot rakstisku ziņojumu par personisko interviju, kurā iekļauj vismaz būtisko informāciju par pieteikumu, kā to izklāstījis pieteikuma iesniedzējs. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka personiskās intervijas pilns pieraksts ir pievienots ziņojumam. 73. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikumu iesniedzēji var savlaicīgi piekļūt intervijas pilnam pierakstam un, ja tāds ir, ziņojumam par personisko interviju, pirms atbildīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu. 17. pants Tiesu medicīnas ziņojumi 74. Dalībvalstis pēc pieteikumu iesniedzēju pieprasījuma ļauj tiem iziet medicīnisku pārbaudi, ar kuru varētu pierādīt apgalvojumus par iepriekš pārciestu vajāšanu vai smagu kaitējumu. Šim nolūkam dalībvalstis piešķir pieteikumu iesniedzējiem pamatotu laika posmu, lai iesniegtu atbildīgajai iestādei medicīnisku izziņu. 75. Neskarot 1. punktu, gadījumos, kad ir pamatots iemesls uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs cieš no posttraumatiskā stresa sindroma, atbildīgā iestāde nodrošina medicīnisko pārbaudi, ja pieteikuma iesniedzējs tai piekrīt. 76. Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai 2. punktā minētās medicīniskās pārbaudes nolūkiem būtu nodrošināta objektīva un kvalificēta medicīniskā ekspertīze. 77. Dalībvalstis paredz citus noteikumus un pasākumus spīdzināšanas un cita veida fiziskas, seksuālas vai psiholoģiskas vardarbības simptomu identificēšanai un dokumentēšanai. 78. Dalībvalstis nodrošina, ka personas, kas intervē pieteikumu iesniedzējus saskaņā ar šo direktīvu, apmāca identificēt spīdzināšanas simptomus. 79. Atbildīgā iestāde 1. un 2. punktā minēto medicīnisko pārbaužu rezultātus izvērtē kopā ar citiem pieteikuma elementiem. Tos jo īpaši ņem vērā, lai noteiktu, vai pieteikuma iesniedzēja apgalvojumi ir ticami un pietiekami. ê 2005/85/EK ð jauns 1518. pants Tiesības uz juridisku palīdzību un pārstāvniecību 80. ð Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem jādod iespēja ï Dalībvalstis ļauj patvēruma meklētājiem uz sava rēķina ð visos procedūras posmos, tostarp pēc negatīva lēmuma pieņemšanas ï efektīvi konsultēties ar juridisko vai citu padomdevēju, kuru pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, par jautājumiem, kas saistīti ar to patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem. 81. Gadījumā, ja atbildīgā iestāde pieņem negatīvu lēmumu, Dalībvalstis nodrošina, ka pēc pieprasījuma tiek garantēta bezmaksas juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība saskaņā ar 3. punktu. ðŠajā nolūkā dalībvalstis: ï ò jauns a) nodrošina bezmaksas juridisku palīdzību III nodaļā paredzētajām procedūrām. Tas ietver vismaz pieteikuma iesniedzēja nodrošināšanu ar informāciju par procedūru viņa/viņas īpašo apstākļu kontekstā un juridiskā un faktiskā pamatojuma izskaidrošanu negatīva lēmuma gadījumā; b) nodrošina bezmaksas juridisku palīdzību vai pārstāvniecību V nodaļā paredzētajām procedūrām. Tas ietver vismaz pieprasīto procesuālo dokumentu sagatavošanu un piedalīšanos pirmās instances tiesas vai tribunāla sēdē pieteikuma iesniedzēja vārdā. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 3. Dalībvalstis savos valsts tiesību aktos var paredzēt, ka bezmaksas juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība tiek garantēta: a) tikai saistībā ar tām procedūrām, kas notiek tiesā vai tribunālā saskaņā ar V nodaļu, un nevienā turpmākā pārsūdzībā vai pārskatīšanā, kuru paredz valsts tiesību akti, ietverot atkārtotu pārsūdzības izskatīšanu, kas seko pēc turpmākās pārsūdzības vai pārskatīšanas; un/vai b)a) tikai tiem meklētājiem √ pieteikumu iesniedzējiem ∏ , kuriem nav pietiekamu līdzekļu; un/vai c)b) tikai attiecībā uz tiem juridiskajiem konsultantiem vai citiem padomdevējiem, kas ir īpaši norādīti valsts tiesību aktos, lai palīdzētu patvēruma meklētājiem ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem ï un/vai lai viņus pārstāvētu; un/vai d) tikai tad, ja pārsūdzība vai pārskatīšana varētu būt veiksmīga. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība, kas tiek piešķirta saskaņā ar d) apakšpunktu, nav patvaļīgi ierobežota. ò jauns Attiecībā uz V nodaļā paredzētajām procedūrām dalībvalstis var pēc saviem ieskatiem piešķirt bezmaksas juridisku palīdzību un/vai pārstāvniecību pieteikumu iesniedzējiem tikai tiktāl, cik tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu viņiem tiesu iestāžu efektīvu pieejamību. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība, kas tiek piešķirta saskaņā ar šo punktu, nav patvaļīgi ierobežota. ê 2005/85/EK ð jauns 4. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz šādu juridiskās palīdzības un/vai pārstāvniecības lūgumu iesniegšanu un izskatīšanu. ò jauns 5. Dalībvalstis var atļaut nevalstiskajām organizācijām piedāvāt bezmaksas juridisko palīdzību un/vai pārstāvniecību starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem procedūrās, kas paredzētas III un/vai V nodaļā. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 56. Dalībvalstis arī var: a) piemērot naudas ierobežojumus un/vai termiņus attiecībā uz bezmaksas juridiskās palīdzības nodrošināšanu un/vai pārstāvniecību, ar noteikumu, ka šādi ierobežojumi patvaļīgi neierobežo piekļuvi juridiskajai palīdzībai un/vai pārstāvniecībai; b) nodrošināt, ka attiecībā uz meklētājiem √ pieteikumu iesniedzējiem ∏ jautājumos par maksām un citiem izdevumiem nepiemēro izdevīgākus nosacījumus kā tie, ko parasti piemēro dalībvalstu valstspiederīgajiem saistībā ar juridisko palīdzību. 67. Dalībvalstis var pieprasīt daļēju vai pilnu atmaksu par jebkuriem piešķirtajiem izdevumiem, ja meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ finansiālā situācija ir ievērojami uzlabojusies vai ja lēmums piešķirt šādu pabalstu tika pieņemts, pamatojoties uz nepatiesu informāciju, ko iesniedzis meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ . 1619. pants Juridiskās palīdzības un pārstāvniecības kompetence 82. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti un kurš sniedz palīdzību vai pārstāv ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï patvēruma meklētāju saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem, var piekļūt tādai informācijai meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ lietā ð , par kuru ir pieņemts lēmums vai jāpieņem lēmums ï , kuru ir jāizvērtē iestādēm, kas minētas V nodaļā, ciktāl šāda informācija ir atbilstīga pieteikuma izvērtēšanai. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu gadījumā, ja šādas informācijas vai avotu atklāšana varētu kaitēt valsts drošībai, to organizāciju vai personu drošībai, kas sniedz šādu informāciju, vai to personu drošībai, uz ko informācija attiecas, vai ja varētu tikt kompromitētas izmeklēšanas intereses saistībā ar pietvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izskatīšanu, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes, vai dalībvalstu starptautiskās attiecības. Šādos gadījumos ð dalībvalstis: ï ò jauns a) piešķir piekļuvi informācijai vai konkrētajiem avotiem vismaz juridiskajam padomdevējam, kas ir izgājis drošības pārbaudi, ciktāl informācija ir saistīta ar pieteikuma pārbaudi vai lēmuma pieņemšanu par starptautiskās aizsardzības atņemšanu; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns √b) nodrošina ∏ piekļuvi informācijai vai konkrētajiem avotiem nodrošina iestādēm, kas minētas V nodaļā, izņemot, ja šāda piekļuve nav pieļaujama valsts drošības interesēs. 83. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kas sniedz palīdzību vai pārstāv patvēruma meklētāju ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï , var piekļūt slēgtajām zonām, piemēram, aizturēšanas telpām un tranzīta zonām, lai varētu konsultēt šo meklētāju √ pieteikuma iesniedzēju ∏ . Dalībvalstis var ierobežot meklētāju √ pieteikumu iesniedzēju ∏ apmeklēšanas iespēju slēgtajās zonās tikai tad, ja šādi ierobežojumi saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir objektīvi nepieciešami šādas zonas drošībai, sabiedriskajai kārtībai vai administratīvajai vadībai vai lai nodrošinātu pieteikuma atbilstīgu izvērtēšanu, nodrošinot, ka juridiskā konsultanta vai cita padomdevēja piekļuve nav tādējādi pārmērīgi ierobežota vai padarīta par neiespējamu. ò jauns 84. Dalībvalstis atļauj pieteikuma iesniedzējam ierasties uz personisko interviju kopā ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 34. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz juridisko konsultantu vai citu padomdevēju klātbūtni visās procedūras intervijās, neskarot šo pantu vai 1721. panta 1. punkta b) apakšpunktu. 4. Dalībvalstis var paredzēt, ka meklētājam ir ļauts ierasties uz personisko interviju kopā ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti. Dalībvalstis var pieprasīt meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja viņu saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem pārstāv šāds juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, un var pieprasīt, lai meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ personīgi atbild uz uzdotajiem jautājumiem. Juridiskā konsultanta vai cita padomdevēja neesamība neliedz atbildīgajai iestādei veikt personisko interviju ar √ pieteikuma iesniedzēju ∏ meklētāju ð , neskarot 21. panta 1. punkta b) apakšpunktu ï . ò jauns 20. pants Pieteikumu iesniedzēji ar īpašām vajadzībām 85. Dalībvalstis veic piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu, ka pieteikumu iesniedzējiem ir dota iespēja izklāstīt pieteikumu elementus, cik vien pilnīgi iespējams un ar visiem iespējamiem pierādījumiem. Ja vajadzīgs, piešķir termiņu pagarinājumus, lai viņiem būtu iespēja iesniegt pierādījumus vai veikt citas vajadzīgās darbības saistībā ar procedūru. 86. Ja atbildīgā iestāde uzskata, ka pieteikuma iesniedzējs ir cietis no spīdzināšanas, izvarošanas vai cita veida fiziskas, seksuālas vai psiholoģiskas vardarbības, kā aprakstīts 21. pantā Direktīvā […/…/EK] [, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (Uzņemšanas nosacījumu direktīva)], pieteikuma iesniedzējam jāpiešķir pietiekams laiks un attiecīgs atbalsts, lai sagatavotos personiskai intervijai par sava pieteikuma būtību. 87. Direktīvas 27. panta 6. un 7. punktu nepiemēro 2. punktā minētajiem pieteikumu iesniedzējiem. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 1721. pants Garantijas nepavadītām nepilngadīgām personām 88. Ņemot vērā visas procedūras, kas paredzētas šajā direktīvā, un neskarot 12. un 14. 13., ð 14. ï un 15. pantu, dalībvalstis: a) cik ātri vien iespējams veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka pārstāvis pārstāv un/vai sniedz palīdzību nepavadītai nepilngadīgai personai attiecībā uz pieteikuma ð iesniegšanu ï izvērtēšanu. ð Pārstāvim jābūt objektīvam un ar nepieciešamo pieredzi bērnu aprūpes jomā. ï Šis pārstāvis var arī būt pārstāvis, kas minēts 19. pantā Direktīvā 2003/9/EK (2003. gada 27. janvāris), ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai[19] Direktīvā […/…/EK] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva]; b) nodrošina, ka pārstāvim tiek sniegta iespēja informēt nepavadītu nepilngadīgu personu par personiskās intervijas nozīmi un iespējamām sekām un, vajadzības gadījumā, informēt par to, kā sagatavoties personiskajai intervijai. Dalībvalstis ļauj ð nodrošina, ka ï pārstāvism ð un/vai juridiskais padomdevējs vai cits konsultants, kura klātbūtni šādā statusā pieļauj valsts tiesību akti, ï būt klāt √ piedalās ∏ intervijā un ð viņam ir iespēja ï uzdot jautājumus vai sniegt komentārus, ciktāl to atļauj persona, kas veic interviju. Dalībvalstis var pieprasīt nepavadītas nepilngadīgas personas klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja ir ieradies pārstāvis. 89. Dalībvalstis var atturēties no pārstāvja iecelšanas, ja nepavadīta nepilngadīga persona: a) visticamāk, sasniegs pilngadību, pirms tiek pieņemts lēmums pirmajā instancē; vai b) var bez maksas izmantot tāda juridiskā vai cita konsultanta pakalpojumus, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem pilda pārstāvja uzdevumus, kuri noteikti iepriekš; vai c) b) ir precējusies vai ir bijusi precējusies. 3. Dalībvalstis var, saskaņā normatīvajiem aktiem, kas ir spēkā 2005. gada 1. decembrī, atturēties no pārstāvja iecelšanas, ja nepavadīta nepilngadīga persona ir 16 gadus veca vai vecāka, izņemot gadījumus, kad šī persona nav spējīga iesniegt savu pieteikumu bez pārstāvja. 43. Dalībvalstis nodrošina, ka: 90. gadījumā, ja nepavadītai nepilngadīgai personai ir personiskā intervija par viņas patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, kā tas minēts 12., 13. un 14,13., 14. un 15. pantā, interviju veic persona, kam ir nepieciešamās zināšanas par nepilngadīgo personu īpašajām vajadzībām; 91. amatpersona, kam ir nepieciešamās zināšanas par nepilngadīgo personu īpašajām vajadzībām, sagatavo atbildīgās iestādes lēmumu par nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikumu. ò jauns 4. Saskaņā ar 18. panta nosacījumiem nepavadītām nepilngadīgām personām piešķir bezmaksas juridisku palīdzību visās šajā direktīvā minētajās procedūrās . ê 2005/85/EK ð jauns 5. Dalībvalstis var izmantot medicīnisko apskati, lai noteiktu nepavadītas nepilngadīgas personas vecumu saistībā ar patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izvērtēšanu ð , ja viņa/viņas vispārīgie apgalvojumi vai citi attiecīgie pierādījumi dalībvalstīm izraisa šaubas par personas vecumu. ï ò jauns Visas medicīniskās pārbaudes veic, pilnībā ievērojot personas cieņu un izvēloties pēc iespējas mazāk invazīvas pārbaudes. ê 2005/85/EK ð jauns Gadījumos, kad tiek izmantota medicīniskā apskate, dalībvalstis nodrošina, ka: a) nepavadītas nepilngadīgas personas tiek informētas pirms to patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu izskatīšanas un tādā valodā, ko tām vajadzētu saprast tās saprot , par iespēju, ka viņu vecums var tikt noteikts medicīniskā apskatē. Tas ietver informāciju par apskates metodi un iespējamo medicīniskās apskates rezultātu ietekmi uz patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izvērtēšanu, kā arī par sekām, kas varētu rasties, ja nepavadīta nepilngadīga persona atsakās no medicīniskās izmeklēšanas; b) nepavadītas nepilngadīgas personas un/vai to pārstāvji piekrīt veikt apskati, lai noteiktu attiecīgo nepilngadīgo personu vecumu; un c) lēmums noraidīt tādas nepavadītas nepilngadīgas personas patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, kas atteicās no medicīniskās apskates, nav balstīts tikai uz šo atteikšanos. Fakts, ka nepavadīta nepilngadīga persona ir atteikusies no medicīniskās apskates, nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu. ò jauns 6. Attiecībā uz nepavadītām nepilngadīgām personām nepiemēro 27. panta 6. un 7. punktu, 29. panta 2. punkta c) apakšpunktu, 32. un 37. pantu. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 67. Īstenojot šo pantu, dalībvalstīm visupirms jāņem vērā bērna intereses. 1822. pants Aizturēšana 92. Dalībvalstis neaiztur personu tikai tāpēc, ka šī persona ir ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs. ï patvēruma meklētājs. ðAizturēšanas pamatojums un nosacījumi, kā arī starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem pieejamās garantijas ir atbilstīgas Direktīvas […/…/EK] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva] noteikumiem. ï 93. Ja patvēruma meklētājs ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ï tiek aizturēts, dalībvalstis nodrošina, ka pastāv iespēja paātrināti veikt izskatīšanu tiesā ð saskaņā ar Direktīvu […/…/EK] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva]. ï 1923. pants Procedūra pieteikuma atsaukšanas gadījumā 94. Ciktāl dalībvalstis paredz pieteikuma skaidras atsaukšanas iespēju saskaņā ar valsts tiesību aktiem, gadījumā, ja patvēruma meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ skaidri atsauc savu patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde pieņem lēmumu vai nu pārtraukt izskatīšanu, vai noraidīt pieteikumu. 95. Dalībvalstis var arī pieņemt lēmumu, ka atbildīgā iestāde var nolemt pārtraukt izskatīšanu bez lēmuma pieņemšanas. Šādā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde izdara par to ierakstu meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ lietā. 2024. pants Procedūra pieteikuma netiešas atsaukšanas vai atteikšanās gadījumā 96. Ja pastāv vērā ņemams iemesls uzskatīt, ka patvēruma meklētājs ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ï ir netieši atsaucis vai atteicies no sava patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma, dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde pieņem lēmumu vai nu pārtraukt izvērtēšanu, vai noraidīt pieteikumu, pamatojoties uz faktu, ka meklētājs nav pierādījis tiesības uz bēgļa statusu saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK. Dalībvalstis var pieņemt, ka meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ ir netieši atsaucis vai atteicies no sava patvēruma √ starptautiskās aizsardzības ∏ pieteikuma, ja ir noskaidrots, ka: a) viņš nav atbildējis uz prasību nodrošināt informāciju, kas ir būtiska viņa pieteikumam saistībā ar Direktīvas 2004/83/EK […/../EK] [Kvalifikācijas direktīva] 4. pantu, vai nav ieradies uz personisko interviju, kā tas noteikts 1213., 1314., 15. un 1516. pantā, izņemot gadījumus, ja meklētājs Ö pieteikuma iesniedzējs Õ saprātīgā laikā pierāda, ka nav izpildījis šīs prasības no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ; b) viņš ir aizbēdzis vai bez atļaujas atstājis vietu, kur dzīvoja vai tika turēts, saprātīgā laikā neinformējot par to atbildīgo iestādi, vai viņš saprātīgā laikā nav izpildījis paziņošanas pienākumu vai citas saistības sniegt informāciju. Lai īstenotu šos noteikumus, dalībvalstis var noteikt termiņus vai izstrādāt pamatnostādnes. 97. Dalībvalstis nodrošina, ka meklētājam √ pieteikuma iesniedzējam ∏ , kas atkal piesakās atbildīgajā iestādē pēc tam, kad ir pieņemts lēmums pārtraukt izskatīšanu, kā tas minēts šā panta 1. punktā, ir tiesības pieprasīt, ka viņa lietas izskatīšana tiek atsākta, ja vien prasība netiek izskatīta saskaņā ar 32. un 34. pantu. Dalībvalstis var paredzēt termiņu, pēc kura patvēruma meklētāja lietas izskatīšanu vairs nevar atsākt. Dalībvalstis nodrošina, ka šāda persona netiek pārvietota pretēji nerepatriēšanas principam. Dalībvalstis var ļaut atbildīgai iestādei atsākt izskatīšanu tajā stadijā, kad tā tika pārtraukta. ò jauns 98. Šis pants neskar Regulu (EK) Nr. …/…. [Dublinas regula]. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 2125. pants UNHCR loma 99. Dalībvalstis ļauj UNHCR: a) piekļūt patvēruma meklētājiem ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem ï , tostarp tiem, kas ir aizturēti un atrodas lidostu vai ostu tranzīta zonās; b) piekļūt informācijai par individuāliem patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem, procedūras gaitu, kā arī par pieņemtajiem lēmumiem, nodrošinot, ka patvēruma meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ tam piekrīt; c) veicot uzraudzības pienākumus saskaņā ar Ženēvas konvencijas 35. pantu, paust savus uzskatus jebkurai kompetentajai iestādei par individuāliem patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem jebkurā procedūras stadijā. 100. Šā panta 1. punkts attiecas arī uz organizāciju, kas darbojas attiecīgās dalībvalsts teritorijā UNHCR vārdā saskaņā ar vienošanos ar šo dalībvalsti. 2226. pants Informācijas vākšana par individuāliem gadījumiem Lai izvērtētu individuālus gadījumus, dalībvalstis: a) tieši neatklāj informāciju par individuāliem patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem vai faktu, ka pieteikums ir ticis iesniegts, iespējamiem patvēruma meklētāja vajātājiem ð vai personām, kas nodarījušas smagu kaitējumu ï ; b) neiegūst informāciju no vajātājiem ð vai smaga kaitējuma nodarītājiem ï tādā veidā, lai šādas personas tiktu tieši informētas par faktu, ka konkrētais meklētājs √ pieteikuma iesniedzējs ∏ ir iesniedzis pieteikumu, kā arī, ja šādi tiktu kaitēts patvēruma meklētāja √ pieteikuma iesniedzēja ∏ un viņa apgādājamo fiziskajai veselībai vai to viņa ģimenes locekļu brīvībai un drošībai, kas joprojām dzīvo izcelsmes valstī. III NODAĻA PIRMĀS INSTANCES PROCEDŪRAS I SADAĻA 2327. pants Izvērtēšanas procedūra 101. Dalībvalstis izskata patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumus izvērtēšanas procedūrā saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas izklāstītas II nodaļā. 102. Dalībvalstis nodrošina, ka šāda procedūra tiek pabeigta cik ātri vien iespējams, neskarot atbilstīgu un pilnīgu izvērtēšanu. ò jauns 103. Dalībvalstis nodrošina procedūras pabeigšanu 6 mēnešu laikā pēc pieteikuma iesniegšanas. Dalībvalsts šo termiņu var pagarināt vēl par sešiem mēnešiem atsevišķos gadījumos, kas ietver sarežģītus faktiskus un juridiskus jautājumus. 104. Ja lēmumu nav iespējams pieņemt 3. punkta pirmajā daļā noteiktajā termiņā, dalībvalstis nodrošina, ka attiecīgais pieteikuma iesniedzējs: a) tiek informēts par kavējumu; un b) pēc viņa/viņas pieprasījuma saņem informāciju par kavējuma iemesliem un termiņu, kurā gaidāms lēmums par viņa pieteikumu. Ja lēmums netiek pieņemts 3. punktā noteiktajā termiņā, šādas neizpildes sekas nosaka saskaņā ar valsts tiesību aktiem. ê 2005/85/EK ð jauns Dalībvalstis nodrošina, ka gadījumā, ja lēmumu nevar pieņemt sešu mēnešu laikā, konkrētais meklētājs tiek vai nu: a) informēts par aizkavēšanos; vai b) pēc sava pieprasījuma saņem informāciju par termiņu, kurā ir jāsagaida lēmums par viņa