Projekts Komisijas ziņojums Eiropas Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un Sociālo Lietu Komitejai un Reģionu Komitejai par viriesu un sieviesu lidztiesibu, 2006 - Gads /* COM/2006/0071 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 22.2.2006 COM(2006)71 galīgā redakcija PROJEKTS KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par vīriešu un sieviešu līdztiesību, 2006 - gads . SATURA RĀDĪTĀJS 1. Ievads 3 2. Galvenie sasniegumi 3 2.1. Politika un sasniegumi likumdošanā, un faktiskais stāvoklis 3 2.2. Nepilnības saistībā ar dzimumu līdztiesību 5 3. Uzdevumi un politikas virzība 6 3.1. Pilnīga dzimumu līdztiesības politikas ieguldījumu izmantošana Eiropasstratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai 7 3.2. Darba un privātās dzīves efektīvas saskaņošanas veicināšana 7 3.3. Dzimumu līdztiesības veicināšana, izmantojot efektīvus institucionālosmehānismus 8 3.4. Dzimumu līdztiesības ārpolitikas dimensija 9 4. SECINĀJUMI 9 ANNEX 11 1. IEVADS Šis ikgadējais ziņojums sniedz pārskatu par galvenajām norisēm Eiropas Savienībā 2005. gadā sieviešu un vīriešu līdztiesības jomā. Tas arī galvenajos vilcienos apraksta uzdevumus un politikas virzību nākotnei. Paziņojumā par sociālo programmu [1] 2005. līdz 2010. gadam, kas papildina un atbalsta atjaunināto Lisabonas stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai[2], Eiropas Savienība no jauna ir apstiprinājusi pilnīgu apņemšanos dzimumu līdztiesības jomā. Jaunais integrēto pamatnostādņu kopums[3], kas atbalsta spēcīgākas, ilgstošas izaugsmes un vairāk un labāku darba vietu izveides mērķus, atzīst dzimumu līdztiesību par būtisku elementu darba tirgus problēmu risināšanā. Tās apvieno īpašus sieviešu nodarbinātības pasākumus un integrētu pieeju dzimumu līdztiesības perspektīvai visās veiktajās darbībās. Dzimumu politika veicina nodarbinātību un izaugsmi. Trīs ceturtdaļas jauno darba vietu, kas pēdējos piecos gados ir izveidotas Eiropas Savienībā, ieņem sievietes. Turklāt saistībā ar dzimumu līdztiesību arvien esošās nepilnības uzsver to, ka var veikt vairāk, lai izmantotu sieviešu produktīvo potenciālu. Darba un privātās dzīves līdzsvara nepietiekamība jo īpaši atstumj darba ņēmējus no darba tirgus un ietekmē dzimstības samazināšanos. Ir jāveic reāli pasākumi, lai atbalstītu efektīvus un jaunus līdzekļus, kas palīdzētu vīriešiem un sievietēm visos dzīves posmos saskaņot darba un privātos pienākumus. Robežām nav jābūt par šķērsli sieviešu un vīriešu līdztiesībai. Eiropas Savienība ir stingri atbalstījusi Pekinas Rīcības platformu ( PfA ) un, pieprasot tās efektīvu īstenošanu, no jauna apstiprinājusi saistības, ko tā uzņēmusies, lai pilnīgi izpildītu PfA .[4] Tas ir būtiski starptautiski saskaņotu attīstības mērķu, tostarp Tūkstošgades deklarācijā iekļauto mērķu, sasniegšanā. Eiropas Savienība atbalstīja šo nostāju arī no 2005. gada 14. līdz 16. septembrim notikušajā Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās Asamblejas augstākā līmeņa plenārsēdē, kura sniedza Tūkstošgades deklarācijas pārskatu. 2. GALVENIE SASNIEGUMI 2.1. Politika un sasniegumi likumdošanā, un faktiskais stāvoklis Komisija ir paziņojusi, ka 2006. gada pirmajā ceturksnī jāpieņem paziņojums par sieviešu un vīriešu līdztiesības politikas nākotnes izmaiņām Eiropas Savienībā turpmākajos piecos gados. „ Plāns sieviešu un vīriešu līdztiesībai ” noteiks problēmas un pasākumus, kas Eiropas Savienībai jāveic atbilstīgi izaugsmes un darba vietu izveides mērķiem, lai, izmantojot iekšpolitiku un ārpolitiku, sasniegtu dzimumu līdztiesību. Plāns uzsvērs Eiropas Savienības saistības un īpašo ieguldījumu šajā procesā. Likumdošana ir bijusi galvenais pamats, lai pēdējos gadu desmitos gūtu panākumus sieviešu un vīriešu līdztiesības jomā. Turpmāki pasākumi tika veikti 2005. gadā pēc tam, kad tika pieņemts grozīts priekšlikums direktīvai[5], kas vienkāršo un modernizē Kopienas pašreizējos tiesību aktus, kuri reglamentē vienādu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības jautājumos. Tiek veikti pasākumi, lai, pamatojoties uz Padomes un Eiropas Parlamenta savstarpēji apspriesto kopējo nostāju, 2006. gada sākumā nodrošinātu strauju direktīvas piemērošanu. Termiņš 2002. gada vienlīdzīgas attieksmes direktīvas[6] transponēšanai beidzās 2005. gada 5. oktobrī. Direktīvā paredzēto līdztiesības iestāžu izveide neapšaubāmi veicinās dzimumu līdztiesības reglamentējošo tiesību aktu labāku īstenošanu. Lielākā daļa dalībvalstu ir transponējušas šo direktīvu valsts tiesību aktos. Tiks sākta pārkāpuma tiesvedība, ja direktīva vēl nav transponēta vai arī tā ir transponēta nepareizi. Komisija 2005. gada 8. martā ierosināja izveidot Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu [7], kuram ir paredzēts kļūt par nozīmīgu instrumentu informācijas izplatīšanai, paraugprakses apmaiņai un tādu metodisko līdzekļu pilnveidošanai, kas veicina dzimumu integrāciju. Tas arī sasniegumus problēmas dzimumu līdztiesības jomā padarīs uzskatāmākus. Padome un Eiropas Parlaments izskata šo priekšlikumu. Eiropas Ekonomisko un sociālo lietu komiteja 2005. gada 28. septembrī pieņēma atzinumu[8], ar ko atbalsta šo priekšlikumu. Eiropas sociālajā dialogā 2005. gada martā sociālie partneri pieņēma Dzimumu līdztiesības pasākumu programmu, pievēršot uzmanību četrām prioritātēm: izskatīt dzimumu nozīmi, veicināt sieviešu līdzdalību lēmumu pieņemšanā, atbalstīt darba un privātās dzīves līdzsvaru un izskaust atšķirības atalgojumā atkarībā no dzimuma. Sagatavotais ikgadējais progresa ziņojums būs ļoti svarīgs. Daži nozaru sociālie partneri arī pauž uzņēmību, lai apmainītos ar paraugpraksi dzimumu līdztiesības jomā, kā arī apkopotu un veicinātu to. Konkurētspējas padome 2005. gada 18. aprīļa secinājumos uzsvēra arvien pieaugošo nozīmi, kas piešķirta dzimumu līdztiesībai zinātnē un sieviešu iespējām būt vadošos amatos. Dalībvalstis ir aicinātas ievērojami palielināt tādu sieviešu skaitu, kuras ieņem vadošus amatus pētniecības jomā, lai pirmajā posmā valsts sektorā sasniegtu 25 % no ES vidējā rādītāja. Vajadzība ņemt vērā dzimumu perspektīvu imigrācijas politikā tika noteikta Eiropas Komisijas pieņemtajā kopīgajā programmā trešo valstu pilsoņu integrācijai [9]. Tā jo īpaši uzsvēra, cik nozīmīgi ir pilnībā izmantot ieceļojušo sieviešu potenciālu darba tirgū. Eiropas Komisija aktīvi ir pievērsusies arī cilvēku tirdzniecības problēmai, kuras galvenie upuri joprojām ir sievietes. Tā ir iesniegusi integrētu pieeju un priekšlikumus rīcības plānam[10], kurā ir uzsvērta dzimumu perspektīvas nozīmība profilakses stratēģijās un visu veidu izmantošanas, arī seksuālās izmantošanas un iekšzemes darbaspēka izmantošanas, novēršanā. 2005. gads ir iezīmējis 10. gadadienas svinības Pekinas Rīcības platformai, kas ir izveidojusi valsts politikas galvenos kritērijus dzimumu integrācijas pilnveidošanā. Šo svinību gadījumā valstu valdības visā pasaulē apstiprināja līdz šim panākto virzību, taču arī norādīja uz pašreizējām problēmām un šķēršļiem. Īpaši tas skar sieviešu izglītības iespējas, īpašumu, darbu, veselību un reproduktīvos pakalpojumus. Mātes mirstība ir problemātiska, un vairākās teritorijās, jo īpaši dažos Āfrikas reģionos, stāvoklis attiecībā uz sievietēm ir pasliktinājies. Eiropas Savienības saistības ir būtiski veicinājušas to, ka PfA sekmīgi apstiprina no jauna. Pēc Eiropas Komisijas ierosinājuma Padome, Eiropas Parlaments un Komisija 2005. gada novembrī pieņēma kopējo paziņojumu „ Eiropas konsenss par attīstību ”[11], kas noteica dzimumu līdztiesību kā vienu no pieciem attīstības politikas galvenajiem principiem. Jaunā Eiropas Savienības stratēģija Āfrikai[12] arī sevišķi paredz to, ka dzimumu līdztiesība pilnīgi jāņem vērā visās partnerībās un nacionālās attīstības stratēģijās. Komisija 2006. gada pirmajā pusgadā plāno pieņemt paziņojumu „Eiropas redzējums par dzimumu līdztiesību attīstības sadarbībā”. 2.2. Nepilnības saistībā ar dzimumu līdztiesību Sieviešu nodarbinātības labvēlīgas tendences ir veicinājušas to, ka samazinās bezdarbs, kā arī nepilnības saistībā ar dzimumu līdztiesību nodarbinātībā. Tomēr joprojām ir būtiska nevienlīdzība, kaut arī galvenie atalgojuma rādītāji neliecina par to, ka atšķirības ievērojami mazinās. Pēdējos gados virzība uz Lisabonas mērķi līdz 2010. gadam sasniegt 70 % nodarbinātību ir panākta pateicoties tam, ka pēdējos desmit gados ir nepārtraukts sieviešu pieplūdums darba tirgum, lai gan vīriešu nodarbinātības līmenis tajā pašā laikposmā ir bijis relatīvi stabils. Sieviešu nodarbinātības līmenis ES-25 2004. gadā salīdzinājumā ar 2003. gadu par 0,7 procentpunktiem palielinājās līdz 55,7 %, 2005. gadā padarot sasniedzamu 57 % termiņa starpposma mērķi. Līdz ar to 2004. gadā nodarbinātības līmeņa starpība no 18,1 procentpunktiem 1999. gadā tika samazināta līdz 15,2 procentpunktiem. Sieviešu bezdarba mazināšanās, kas mijās ar vīriešu bezdarba līdzīgu pieaugumu, izraisīja arī bezdarba līmeņa starpības samazinājumu līdz 2,1 punktiem, kas ir gandrīz par veselu punktu mazāk nekā 1999. gadā. Gados vecāku darba ņēmēju vidū nodarbinātības līmenis vairāk paaugstinājies sieviešu nekā vīriešu vidū. Tādu sieviešu nodarbinātības līmenis, kuras ir vecākas par 55 gadiem, 2004. gadā palielinājās par pilnu procentpunktu, sasniedzot 31,7 %, vai par 5,4 punktiem pārsniedzot 1999. gada līmeni. Tas palīdzēja samazināt gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmeņa starpību, kaut gan 2004. gadā šī 19,0 procentpunktu starpība bija jo īpaši liela. Uz šo labvēlīgo apstākļu fona jāatzīst, ka jomas, kurās sieviešu nodarbinātība pieaug, arvien ir turpinājušas koncentrēties tajās darbībās un profesijās, kurās pārsvarā jau ir sievietes. Tas ir pastiprinājis segregāciju darba tirgū. Tiešām, ES turpina pieaugt gan nozaru, gan profesionālā segregācija[13] – attiecīgi 25,4 % un 18,1 %. Vairāk nekā četras no desmit strādājošajām sievietēm ir nodarbinātas valsts pārvaldē, izglītībā, veselības vai sociālajā jomā, salīdzinājumam – attiecīgi mazāk par diviem no desmit vīriešiem. Taču privātajā sektorā uzņēmumu pakalpojumi paliek gan sievietēm, gan vīriešiem svarīgs darbvietu izveides avots, laikposmā no 2000. līdz 2004. gadam nodarbināto personu skaitam palielinoties vairāk nekā 5 %. Turpmākais skar nepilnības saistībā ar dzimumu līdztiesību nepilna laika darbā , ko veic 32,6 % nodarbināto sieviešu un tikai 7,4 % vīriešu. Kaut gan pievēršanās nepilna laika darbam var atspoguļot personiskas priekšrocības un palīdzēt cilvēkiem (no jauna) iekļauties un palikt darba tirgū, lielā starpība liecina arī par atšķirībām starp sievietēm un vīriešiem laika izmantošanas veidā un karjeras nozīmi, kuru pārsvarā uzņemas sievietes, kā arī par lielākajām grūtībām, ar kurām viņas saskaras, mēģinot saskaņot darba un privāto dzīvi. Sieviešu iesaistīšanās darbā un nostrādātais darba laika apjoms ir cieši saistīts ar bērnu skaitu un vecumu; mazāk tas attiecas uz vīriešiem. Tādu sieviešu nodarbinātības līmenis, kuras ir vecumā no 20 līdz 49 gadiem un kurām ir bērns, samazinās pat līdz 14,3 punktiem, turpretim vīriešu nodarbinātības līmenis paaugstinās par 5,6 punktiem. Tāpat sieviešu pievēršanās nepilna laika darbam palielinās līdz ar bērnu skaitu, savukārt tas neattiecas uz vīriešiem. Viena trešdaļa sieviešu, kurām ir viens bērns, un puse sieviešu, kurām ir trīs bērni vai vairāk, strādā nepilna laika darbu, turpretim bērnu skaits maz ietekmē tādu vīriešu procentuālo attiecību, kuri veic nepilna laika darbu. Spriedze, līdzsvarojot darba un privāto dzīvi, kas mijas ar stereotipiem un atšķirību atalgojumā atkarībā no dzimuma, un novērtēšanas sistēmas turpina ietekmēt sieviešu karjeru un rada nepārtrauktu darba tirgus vertikālo segregāciju. Uzņēmumos tikai 32 % sieviešu ir vadošos amatos[14]. Tikai 10 % valdes locekļu un 3 % amatpersonu, kas vada ES lielākos uzņēmumus, ir sievietes[15]. Sievietes kā augstskolu absolventes skaitliski pārsniedz vīriešus (59 %), un pagaidām viņu klātbūtne izglītībā un pētniecībā nepārtraukti samazinās, kaut gan karjeras jomā viņas progresē – 43 % ir doktorantes un tikai 15 % – štata profesores[16]. Atšķirība atalgojumā atkarībā no dzimuma joprojām ir nepieņemami augsta, kas neliecina par to, ka notiek būtiskas izmaiņas. Sievietes par katru darba stundu pelna vidēji par 15 % mazāk nekā vīrieši. Šī atšķirība izriet gan no tā, ka tiek pārkāpti vienlīdzīgu atalgojumu reglamentējošie tiesību akti, gan no strukturālās nevienlīdzības vairākās jomās, piemēram, darba tirgus segregācijas, darba veida atšķirībām, izglītības un mācību iespējām, neobjektīva novērtējuma un atalgojuma sistēmām, kā arī stereotipiem. Sociālās izstumtības risks, šķiet, sievietēm visos dzīves posmos ir nedaudz lielāks nekā vīriešiem, kas atspoguļo to, ka sievietes mazāk iesaistās darba tirgū. Nabadzības risks jo īpaši augstāks ir gados vecāku sieviešu vidū un tādu vientuļo vecāku vidū, kuru apgādībā ir bērni, – šajā grupā pārsvarā ir sievietes. 3. UZDEVUMI UN POLITIKAS VIRZīBA Eiropas stratēģija izaugsmei un nodarbinātībai apstiprina, ka dzimumu līdztiesība ir būtiska virzībai, tomēr nacionālo reformu programmas, ko dalībvalstis šogad iesniedza, nesniedza vajadzīgo skaidrību, un tās zaudēja intensitāti dzimumu līdztiesības jautājumus. Eiropai ir vajadzīgas no jauna apstiprinātas saistības Kopienas līmeņa darbībai, kas apvieno integrētu pieeju dzimumu līdztiesības jautājumos un īpašus pozitīvus pasākumus, ko atbalsta efektīvi institucionāli mehānismi. 3.1. Pilnīga dzimumu līdztiesības politikas ieguldījumu izmantošana Eiropas stratēģijā izaugsmei un nodarbinātībai Dzimumu līdztiesības politika ir instruments nodarbinātībai un izaugsmei. Strukturālās nevienlīdzības likvidēšana starp sievietēm un vīriešiem palīdzēs atbrīvot sieviešu nodarbinātības potenciālu, vienlaikus veicinot sociālo kohēziju un sociālās aizsardzības sistēmas dzīvotspēju. Saistībā ar dzimumu līdztiesību arvien pastāvošās nepilnības ir disfunkcionāla darba tirgus pazīme, kurā pilnīgi neveicina un nevērtē individuālos centienus un kvalifikācijas, un, iesaistot darba tirgū, tās pat darbojas kā kavējošs šķērslis. - Dalībvalstīm un sociālajiem partneriem jācenšas rīkoties tā, lai samazinātu sieviešu un vīriešu nodarbinātības līmeņa atšķirības, jo īpaši starp gados vecākiem darba ņēmējiem. - Prioritātei jāpaliek tam, ka pakāpeniski samazina atšķirības atalgojumā un novērš to cēloņus. Rīcībā jāapvieno visi pieejamie instrumenti, tostarp pastāvošo tiesību aktu efektīva īstenošana, un tajā aktīvi jāiesaista sociālie partneri. Attiecīgās jomas, kurām īpaši pievērsties, ir nozaru un profesionālā segregācija, izglītības un mācību iespējas visiem, caurskatāma novērtēšana un atalgojuma sistēmas, pieaugoša informētība un ieinteresēto personu vidū pastāvošo stereotipu likvidēšana, kā arī profesiju klasifikatora pārskatīšana. - Darbvietu kvalitāte un laba darba vide ir galvenie faktori, lai cilvēkus piesaistītu darba tirgum un noturētu tajā. Lai to atbalstītu, dalībvalstīm un sociālajiem partneriem jāveic konkrēti pasākumi, īpaši veicinot un izplatot tāda darba veidus, kuros pilnīgi novērtē darba ņēmēju kvalifikāciju, vienlaikus nodrošinot darba drošību un garantējot sociālās tiesības, kā arī pabalstus. - Ja vajadzīgs, dalībvalstīm jāveic nodokļu un pabalstu sistēmu reformas, lai motivētu personas ar zemu ienākumu līmeni vai personas, kas mājsaimniecībās veic aprūpi, – tās pārsvarā ir sievietes,– un likvidētu tādus faktorus, kas kavē (no jauna) iekļauties un palikt darba tirgū, padarot darbu finansiāli pievilcīgu un nodrošinot šo personu ekonomisku neatkarību, arī attiecībā uz tiesībām uzkrāt pensiju. - Uz izaugsmi un nodarbinātību vērstai Eiropas stratēģijai ir vajadzīgs pilnīgs struktūrfondu atbalsts dzimumu līdztiesības jomā, īpaši dzimumu perspektīvu efektīvi integrējot nacionālas stratēģijas attiecīgajās sistēmās un programmu plānošanas dokumentos, un konkrēto dzimumu līdztiesības pasākumu pietiekams finansējums. 3.2. Darba un privātās dzīves efektīvas saskaņošanas veicināšana Labs darba un privātās dzīves līdzsvars palīdz samazināt nepilnības saistībā ar dzimumu līdztiesību un pilnveidot darba vides kvalitāti, vienlaikus veicinot pievēršanos demogrāfiskajām izmaiņām. Lai gūtu efektīvus rezultātus, kā politika jāizstrādā un jāveicina tādi pasākumi, kas visos dzīves posmos skar gan sievietes, gan vīriešus, arī jauniešus, kā tas ir uzsvērts Eiropas Jaunatnes paktā[17]. No jauna jāapstiprina saistības, lai sniegtu pieejamas, īstenojamas un labas kvalitātes bērnu un citu apgādājamo aprūpes iespējas. - Dalībvalstīm jāpastiprina centieni, lai sasniegtu Barselonas mērķus[18] bērnu aprūpes jomā un atbalstītu tādu personu aprūpes pilnveidošanu, kuras ir gados vecākas un kurām ir īpašas vajadzības. Īpaša uzmanība jāpievērš faktam, ka sieviešu un vīriešu normālā darba laika grafikos ir jāparedz piemērots brīvais laiks un elastība. Ir jāveicina uzņēmumu vai izglītības iestāžu iniciatīvas, lai pilnveidotu aprūpes dienestus. - Darba un privātas dzīves saskaņošanai jāietver tādi novatoriski un piemērojami rīcības pasākumi, kas veicina darba un privātās dzīves līdzsvaru un kuros ņem vērā atšķirīgas vajadzības dažādos dzīves posmos. - Piekļuve sabiedriskajiem pakalpojumiem, tostarp pārvaldes, transporta pakalpojumiem un nodarbinātības pakalpojumiem jāsavieto ar darba grafikiem, un tā nedrīkst traucēt sievietes un vīriešus, kas ir atbildīgi par bērniem vai citiem apgādājamajiem, (no jauna) iesaistīties vai palikt darba tirgū. - Ir izšķirīgi jārīkojas, lai cīnītos pret seksisma stereotipiem un mudinātu vīriešus atsākt pienākumu izpildi mājās un ģimenes jomā. Tas ietver tādu, jo īpaši finansiālu, motīvu pilnveidošanu, kuri starp sievietēm un vīriešiem veicina labāku pienākumu un darbu sadalījuma līdzsvaru un stiprina vīriešu lomu aprūpē un bērna kopšanas atvaļinājumā. 3.3. Dzimumu līdztiesības veicināšana, izmantojot efektīvus institucionālos mehānismus Spēcīga pārvaldība, iesaistot visas ieinteresētās personas, ir būtiski svarīga, lai panāktu dzimumu līdztiesību. Tādēļ augstākajā politiskajā līmenī ir vajadzīgas stingras un skaidras saistības un tās pamatā jābūt piemērotiem mehānismiem, organizatoriskiem pasākumiem, resursiem un pieredzes apmaiņai starp dalībvalstīm. - Partnerība un dialogs ir pārvaldības galvenie elementi. Ir ļoti svarīgi, lai visas ieinteresētās personas, jo īpaši ministrijas vai struktūrvienības, kuru kompetence ir dzimumu līdztiesība, dzimumu līdztiesības organizācijas, sociālie partneri un pilsoniska sabiedrība, būtu iesaistītas visos politikas veidošanas, īstenošanas un novērtēšanas posmos. - Dalībvalstīm jāstiprina dzimumu integrēšanas principa īstenošana visās svarīgākajās politikas jomās un jāveic konkrēti pasākumi, lai pilnveidotu un izplatītu metodes un atbalsta instrumentus, piemēram, dzimumu situācijas pārbaude un ietekmes novērtējums. - Ekonomikas politikas un nodarbinātības integrācijas pamatnostādnēm jaunajā Lisabonas stratēģijā jāmudina dalībvalstis visās nacionālo reformu programmu nodaļās pastiprināt dzimumu integrāciju, jo īpaši tajās jomās, kurās ir panākta minimāla virzība, sevišķi ekonomikas politikā, uzņēmējdarbības politika un budžeta politikā (budžeta analīze no dzimumu līdztiesības aspekta). - Dalībvalstīm jāatbalsta nacionālo struktūrvienību, tostarp Direktīvā 2002/73/EK[19] paredzēto iestāžu, kas veicina vienlīdzīgu attieksmi, pienācīga darbība, veicinot dzimumu līdztiesību, jo īpaši nodrošinot tām vajadzīgo neatkarību, resursus un spējas efektīvi strādāt. - Ir jāatbalsta politikas monitorings, vācot, apkopojot un izplatot savlaicīgus, ticamus un salīdzināmus datus, kas iedalīti pēc dzimuma. Turpmāk uzmanība jāpievērš tam, lai izvairītos no tādu ar dzimumu saistītu datu neobjektivitātes, ko izmanto statistiskajā metodikā un nomenklatūrā. 3.4. Dzimumu līdztiesības ārpolitikas dimensija ES no paša sākuma ir bijusi dzimumu līdztiesības politikas priekšplānā. Tā ir devusi ieguldījumu dzimumu līdztiesības veicināšanā aiz tās robežām. Eiropai no jauna jāapstiprina apņēmība īstenot šo pieeju un nodrošināt to, ka ārpolitiskajās attiecībās ņem vērā dzimumu līdztiesības aspektus. - Dalībvalstīm jāveic konkrēti pasākumi, lai paātrinātu Pasaules Ceturtās sieviešu konferencē pieņemtās Pekinas Deklarācijas un Rīcības platformas pilnīgu un efektīvu īstenošanu. Tām jāuzrauga virzība, regulāri sniedzot pārskatus un novērtējumu rezultātus, un nosakot ierobežotā laikā izpildāmus uzdevumus. - Izmantojot attiecīgu tehnisku un finansiālu palīdzību, jāatbalsta jaunattīstības valstis centienos realizēt dzimumu integrāciju un sieviešu un vīriešu iespējas politikā un tās programmās. - Dalībvalstīm jāņem vērā dzimumu perspektīva partnerībā ar tādām valstīm, kas nav ES dalībvalstis, un stratēģiju, arī nabadzības mazināšanas stratēģiju, pilnveidošanā atbilstīgi „Eiropas konsensam” par attīstības politiku. - Ir jāturpina atbalstīt pievienošanās valstis, kandidātvalstis un iespējamās kandidātvalstis centienos transponēt, īstenot un efektīvi ieviest Kopienas tiesību aktus, kas reglamentē dzimumu līdztiesības jautājumus, kā arī izveidot vajadzīgās institūcijas, lai tos piemērotu. 4. SECINāJUMI Pamatojoties uz šo ziņojumu par sieviešu un vīriešu līdztiesību un apzinoties ieguldījumu, kuru dzimumu līdztiesība var sniegt atjauninātajai programmai izaugsmei un nodarbinātībai, Eiropas Padome tiek aicināta mudināt dalībvalstis izvērtēt šajā jomā sasniegto un no jauna apstiprināt apņēmību integrēt dzimumu dimensiju visās politikas jomās partnerībā ar sociālajiem partneriem un pilsonisko sabiedrību, un izpildīt iepriekš norādītos uzdevumus. To veicot, īpaša uzmanība jāpievērš šādiem jautājumiem: - izmantojot visaptverošu pieeju, mazināt sieviešu un vīriešu nodarbinātības līmeņa atšķirības, jo īpaši starp gados vecākiem darba ņēmējiem; - analizēt un novērst tādus cēloņus, kuri ir pamatā atšķirīgam atalgojumam atkarībā no dzimuma; - iesaistot gan vīriešus, gan sievietes, pilnveidot tādu visaptverošu pieeju, kas veicina darba un privātās dzīves saskaņošanu; - pilnīgi izmantot struktūrfondus, lai veicinātu dzimumu līdztiesību, nodrošinot gan konkrētu pasākumu finansēšanu, gan dzimumu līdztiesības perspektīvas integrēšanu visos plāna posmos, un novērtēt nacionālās stratēģiskās sistēmas un darbības programmas; - turpināt atbalstīt sociālo partneru iniciatīvu sieviešu un vīriešu līdztiesības jomā, jo īpaši Rīcības programmas dzimumu līdztiesībai pilnveidošanā, īstenošanā un monitoringā; - pilnībā īstenot direktīvu par vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm darba tirgū[20] un jo īpaši, izveidojot līdztiesības iestādes; - nevilcinoties pieņemt priekšlikumu regulai, ar kuru izveido Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu, lai nodrošinātu tā savlaicīgu dibināšanu un darbību; - nodrošināt to, ka tiek pieņemts priekšlikums direktīvai[21] par vienādas attieksmes pret vīriešiem un sievietēm principa īstenošanu nodarbinātības un nodarbošanās jautājumos (pārstrādāta versija); - pamatojoties uz saistībām, pilnīgi izpildīt un efektīvi īstenot, un uzraudzīt Pekinas Rīcības platformu. ANNEX Statistisku pārskatu par sieviešu un vīriešu relatīvo situāciju vairākās galvenajās jomās sniedz šādi skaitļi: darba tirgus, izglītība, klātbūtne vadošos amatos un veselība. Visi turpmāk sniegtie indikatori ir tie paši, kas izmantoti 2004. un 2005. gada ziņojumos par sieviešu un vīriešu līdztiesību, lai no gada uz gadu saglabātu nepārtrauktību un veicinātu monitoringu. Šogad ir sniegti papildu dati saistībā ar darba un privātās dzīves līdzsvara jautājumu. Nodarbinātības līmenis Dažos pēdējos gados sieviešu un vīriešu nodarbinātības līmeņa atšķirības ir mazinājušās no 18,1 līdz 15,2 procentpunktiem (pp.) galvenokārt vīriešu nodarbinātības līmeņa stagnācijas rezultātā, vienlaicīgi paaugstinoties sieviešu nodarbinātības līmenim lielākajā daļā valstu. Tomēr sieviešu un vīriešu nodarbinātības līmeņa atšķirība arvien ir nozīmīga, lai gan tā starp valstīm ievērojami svārstās – no mazāk nekā 10 procentpunktiem Zviedrijā, Somijā un Dānijā, un Baltijas valstīs, līdz pat vairāk nekā 20 procentpunktiem Kiprā, Luksemburgā, Itālijā, Spānijā, Grieķijā un Maltā. Gados vecāku darba ņēmēju vidū (no 55 līdz 64 gadiem) sieviešu un vīriešu bezdarba līmeņa atšķirība ir lielāka – 2004. gadā gandrīz 20 procentpunkti. Tomēr salīdzinājumā ar 1999. gadu skaitļi liecina par šo atšķirību mazināšanos sieviešu vecumā no 55 līdz 64 gadiem (+5,4 procentpunkti) nodarbinātības līmeņa spēcīgas palielināšanās rezultātā. Bezdarba līmenis Lielākajā daļā valstu sievietes bezdarbnieces, šķiet, arvien vēl ir vairāk nekā vīriešu, taču šī atšķirība, uzlabojoties sieviešu situācijai darba tirgū, ir mazinājusies no 3,0 procentpunktiem 1999. gada līdz 2,1 procentpunktam 2004. gadā. Šīs atšķirības ir mazinājušās 15 valstīs no 25, īpaši tajās valstīs, kurās 1999. gadā tās bija ievērojamākās (Grieķija, Spānija, un Itālija, gan arī Kipra, Vācija, Polija, Francija, Čehija un Beļģija). Nepilna laika darbs Neraugoties uz iepriekš minēto nodarbinātības un bezdarba līmeņu konverģenci, jāatzīst, ka sieviešu iesaistīšanās darba tirgū vēl arvien ir relatīvi zema un ir izteikti raksturīgs nepilna laika darbs. Nepilna laika darbu 2004. gadā veica 32,6 %sieviešu, turpretim tas attiecās tikai uz 7,4 % vīriešu. Tomēr šis rādītājs starp valstīm ievērojami svārstījās: mazāk nekā viena desmitdaļa sieviešu veica nepilna laika darbu Slovākijā, Ungārijā, Čehijā, Lietuvā un Grieķijā, kamēr Luksemburgā, Beļģijā, Apvienotajā Karalistē un Vācijā tādu sieviešu skaits, kuras veica nepilna laika darbu, sasniedza 40 %, un Nīderlandē tas bija līdz pat trim ceturtdaļām. Darba un privātās dzīves saskaņošana Darba un privātās dzīves līdzsvara trūkumu bieži vien dēvē kā faktoru, skaidrojot pastāvošās nepilnības saistībā ar dzimumu līdzsvaru. Tiešām izrādās, ka spriedze, kas rodas mēģinot apvienot iesaistīšanos darba tirgū ar privātiem pienākumiem, vairāk skar sievietes. Dati liecina, ka iesaistīšanās darba tirgū un nostrādāto stundu skaits ir saistīti ar maternitāti/paternitāti, taču tas negatīvi ietekmē sievietes, turpretim vīriešus – pozitīvi. Gandrīz visas Eiropas valstīs tādu sieviešu (vecumā no 20 līdz 49 gadiem) nodarbinātības līmenis, kurām ir bērni, ir zemāks nekā sievietēm bez bērniem. ES-25 nodarbinātības līmenis samazinās no 75,4 % tādu sieviešu gadījumā, kurām nav bērnu, līdz 61,1 % – attiecīgi tādu sieviešu gadījumā, kurām ir bērni. Turklāt 23,3 % tādu sieviešu, kurām ir bērni, ir veikušas nepilna laika darbu, turpretim tas attiecas tikai uz 15,9 % sieviešu, kurām nav bērnu. Turpretim tādu vīriešu nodarbinātības līmenis, kuriem ir bērni, ir augstāks (91,2 %) nekā vīriešiem bez bērniem (85,6 %) un tādu darba ņēmēju skaits, kuri veic nepilna laika darbu, arvien samazinās. To pašu var secināt pēc vidējā nostrādātā darba laika, kas samazinās tādām sievietēm (vecumā no 20 līdz 49 gadiem), kurām ir bērni, turpretim vīriešiem – palielinās. Atšķirība atalgojumā Atšķirība atalgojumā atkarībā nodzimuma ir atspoguļojums tam, ka darba tirgū pastāv liela nevienlīdzība starp sievietēm un vīriešiem, un tā starp valstīm, nozarēm un profesijām var ievērojami svārstīties. ES 2004. gadā aprēķinātā atšķirība atalgojumā atkarībā no dzimuma bija 15 %, par vienu procentpunktu mazāk nekā 1999. gadā. Ņemot vērā metodiskos jautājumus, 17 dalībvalstis ir ziņojušas par to, ka minētajā laikposmā atšķirības atalgojuma atkarībā no dzimuma ir nedaudz samazinājušās, turpretim trīs parējos laikposmos tās ir bijušas nemainīgas. Par to, ka kopš 1999. gada atšķirības atalgojuma atkarībā no dzimuma ir palielinājušās, ir ziņojušas piecas valstis: Beļģija, Slovākija, Portugāle, Francija un Vācija. Jāpiebilst, ka valstu salīdzinājums jāveic ar pienācīgu rūpību, jo datu avoti nav vienādi. Klātbūtne vadošos amatos Attiecībā uz vadošiem amatiem sieviešu loma ir vāja, un pozitīvus sasniegumus panāk lēni. Tas skar politiku, kurā sievietes 2005. gadā ieņēma 23 % parlamentāro amatu (kopš 2003. gada – pieaugums par vienu pilnu procentpunktu). Zviedrijā, Dānijā, Nīderlandē, Somijā, Spānijā un Beļģijā šī attiecība pārsniedz vienu trešdaļu, bet Grieķijā, Īrijā, Slovēnijā, Itālijā, Ungārijā un Maltā tā joprojām ir zemāka par 15 %. Tomēr aplūkojamajā laikposmā tādu sieviešu skaits, kuras ieņem parlamentārus amatus, ir krities tikai četrās valstīs un ilgtermiņa tendence liecina par to, ka uzlabojas sieviešu pārstāvība politikā. Šķiet, ka 2004. gadā 32 % sieviešu bija vadošos amatos ekonomikas jomā. Taču tādu sieviešu skaits, kuras uzņēmumos bija vadošos amatos (piemēram, dalība vadošo uzņēmumu izpildinstitūcijās, kas vada un uzrauga ikdienas darbu), bija 10 %. Izglītība, mācības un pētniecība Vecumā no 20 līdz 24 gadiem gandrīz 10 no 8 sievietēm 2004. gadā bija pabeigta vismaz vidusskolas līmeņa izglītība, turpretim – mazāk nekā trīs ceturtdaļām vīriešu. Attiecībā uz tipisku akadēmisku karjeru, šķiet, skaitliskā ziņā ir vairāk tādu sieviešu, kam ir pirmā līmeņa izglītības grāds ir vairāk, un sievietes gūst vairāk panākumu nekā vīrieši (59 % no ISCED5a iestāžu beidzējiem), taču doktorantu vidū šis skaits samazinās – 43 % no ISCED 6 iestāžu beidzējiem), un tas sasniedz minimumu štata profesoru vidū (15 % no štata profesorēm, kurām ir A grāds). Turklāt studiju jomas turpina dalīties segmentos, sievietēm maz piedaloties inženierzinībās vai zinātnē un tehnoloģijā, un liela ir viņu līdzdalība veselības, izglītības vai humanitāro zinātņu jomā. Attiecībā uz mūžizglītību 21 dalībvalstī sievietes vairāk nekā vīrieši iesaistās pieaugušo izglītībā un mācībās, un vidējais līdzdalības līmenis ir 11,7 % sieviešu vidū un 10 % – vīriešu vidū. Veselība un vecums, piedzimstot pirmajam bērnam Piedzimstot paredzamais veselīgas dzīves ilgums ir tāds gadu skaits, kad persona spētu dzīvot bez funkcionālās darbības traucējumiem/invaliditātes. Attiecībā uz šo indikatoru sievietes 2003. gadā bija labākā situācijā nekā vīrieši. Sieviešu vidējais vecums, piedzimstot pirmajam bērnam, svārstās no 24,5 gadiem Baltijas valstīs līdz 29 gadiem Vācijā, Nīderlandē, Spānijā un Apvienotajā Karalistē. Laikposmā no 1999. gada līdz 2003. gadam tas ir palielinājies visur, par 0,1 gadu – Spānijā un līdz pat 1,3 gadiem – Čehijā. [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] [pic] Vidējais stundu skaits nedēļā, ko ES dalībvalstīs nostrādā sievietes un vīrieši (vecumā no 20 līdz 49 gadiem), kam ir bērni (vecumā līdz sešiem gadiem) vai kam nav bērnu – 2004 [pic] [pic] Avots: Eurostat , Darbspēka apsekojums, 2004. Dati par Dāniju, Īriju un Zviedriju nav pieejami. Nodarbinātības līmenis un darba laika apjoms, ko nedēļā nostrādā sievietes un vīrieši vecumā no 20 līdz 49 gadiem atkarībā no tā, vaišīm personām ir bērni vecuma līdz 12 gadiem – 2004 Kreisā sleja: nav bērnu vecumā līdz 12 gadiem. Labā sleja: ir bērni vecumā līdz 12 gadiem. [pic] [pic] Avots: Eurostat , Darbspēka apsekojums, 2004. DK, IE, CY, LU, MT, SK, SE: daži dati nav norādīti pieejamības vai ticamības dēļ. [pic] [pic] [pic] [1] KOM(2005) 33 galīgais, 9.2.2005. [2] KOM(2005) 24 galīgais, 2.2.2005. [3] Padomes 2005. gada 12. jūlija Lēmums 2005/600/EK par dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm. [4] Eiropas Savienības Padomes 2005. gada 27. maija Dokuments 9242/05. [5] KOM(2005) 380 galīgais, 25.8.2005. [6] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva 2002/73/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (OV L 269, 5.10.2002., 15. lpp.). [7] KOM (2005) 81 galīgais, 8.3.2005. [8] EESK 1066/2005, 28.9.2005. [9] KOM(2005) 389 galīgais, 1.9.2005. [10] KOM(2005) 514 galīgais, 18.10.2005. [11] „Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju kopējais paziņojums par Padomes, Eiropas Parlamenta un Komisijas izstrādāto ES attīstības politiku: „Eiropas konsenss”, Eiropas Savienības Padomes 2005. gada 22. novembra Dokuments 14820/05. [12] KOM(2005) 489 galīgais, 12.10.2005. [13] Dzimumu segregāciju pa nozarēm nosaka, pamatojoties uz valstī vidējo sieviešu un vīriešu nodarbinātības līmeni atbilstīgi katrai nozarei; atšķirības tiek apkopotas, lai parādītu, kāds ir dzimumu līdzsvara trūkuma kopējais apmērs, ko izsaka kā kopējās nodarbinātības procentuālo attiecību( NACE klasifikācija). Dzimumu segregāciju pa profesijām nosaka līdzīgi, pieskaitot sieviešu un vīriešu nodarbinātības vidējas nacionālās daļas atšķirības, kas attiecas uz katru nozari ( ISCO klasifikācija). [14] Eurostat , Darbspēka apsekojums, 2005. [15] Datu bāze par sievietēm un vīriešiem vadošajos amatos, Eiropas Komisija. [16] „Sievietes un zinātne: izcilība un inovācija” SEK(2005) 370; 11.3.2005. [17] KOM(2005) 206 galīgais, 30.5.2005. [18] Līdz 2010. gadam sniegt aprūpi 33 % bērnu vecumā līdz 3 gadiem un 90 % bērnu vecuma no 3 gadiem līdz obligātās izglītības skolas vecumam. [19] Direktīvas 2002/73/EK 8.a pants. [20] Direktīva 2002/73/EK. [21] KOM(2005) 380 galīgais.