Ceļā no Parīzes: ko mums nozīmē Parīzes nolīgums? Pavaddokuments priekšlikumam Padomes lēmumam par to, lai Eiropas Savienības vārdā parakstītu Parīzes nolīgumu, kas pieņemts saskaņā ar ANO Vispārējo konvenciju par klimata pārmaiņām

1. Ievads

Pasaules cīņā ar klimata pārmaiņām 2015. gada Parīzes nolīgums ir vēsturisks pavērsiena punkts. Šis nolīgums ir pēdējais salmiņš, pēdējā iespēja mantojumā nākamajām paaudzēm atstāt stabilāku pasauli, veselāku planētu, taisnīgāku sabiedrību un plaukstošāku tautsaimniecību, arī 2030. gadam nospraustās Ilgtspējīgas attīstības programmas kontekstā. Šis nolīgums pasauli virzīs uz globālu pāreju uz tīru enerģiju. Šāda pāreja nozīmē, ka būs jāmainās uzņēmējdarbības un investīciju modeļiem, ka būs vajadzīgi attiecīgi stimuli visās rīcībpolitikas jomās. Eiropas Savienībai tas paver būtiskas izdevības, īpaši nodarbinātības un izaugsmes ziņā. Pārkārtošanās stimulēs investīcijas un inovācijas atjaunojamo energoresursu enerģijā un tādējādi palīdzēs gan realizēt ES vērienīgo mērķi — kļūt par pasaules līderi atjaunojamo energoresursu jomā —, gan kāpināt izaugsmi ES izcelsmes preču un pakalpojumu tirgos, piemēram, energoefektivitātes laukā.

Parīzes nolīgums ir pirmais daudzpusējais nolīgums par klimata pārmaiņām, kas aptver teju visas pasaules emisijas. Parīzes nolīgums ir laba vēsts visai pasaulei un apstiprinājums, ka ES virzība uz mazoglekļa ekonomiku ir pareizais ceļš. Ceļā uz vienošanos par nolīgumu izšķirīga loma bija ES izvēlētajai sarunu stratēģijai. ES, balstoties uz savu pieredzi iedarbīgas klimata politikas veidošanā un ilggadējām sarunu vešanas un noteikumos balstītas starptautiskās sadarbības tradīcijām, uzstāja uz nolīguma vērienu. ES bija pirmā lielā tautaimniecība, kas jau 2015. gada 6. martā nāca klajā ar savu klimata plānu (t. i., iecerēto valsts noteikto devumu jeb IVND), kas atspoguļo gan Eiropadomes 2014. gada oktobrī nosprausto klimata un enerģētikas politikas satvaru 2030. gadam, gan Eiropas Komisijas sagatavoto plānu klimata pārmaiņu apkarošanai pēc 2020. gada. ES ir nospraudusi vērienīgu iekšējo mērķrādītāju visai tautsaimniecībai — līdz 2030. gadam panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu par 40 %. Mērķrādītāja pamatā ir globālās prognozes atbilstoši tam, ko Parīzes nolīgumā paredzēts sasniegt vidējā termiņā.

Parīzes konferences gaitā ES saglabāja vislielāko politisko vienprātību. Visi ES ministri Parīzē pauda gatavību un apņēmību panākt vajadzīgo rezultātu. ES rīkojās kā viens vesels, aizstāvēdama Vides padomē saskaņoto ES nostāju. Tāpēc ES visos sarunu posmos darbojās vienoti un saliedēti, un tikai tā Parīzē izdevās panākt sekmīgu iznākumu. Kas pats svarīgākais, ES piekoptā klimata diplomātija ES un tās partneriem deva iespēju izveidot plašu attīstīto un jaunattīstības valstu koalīciju par labu pēc iespējas tālejošākam nolīgumam. Šī "vērienīgo mērķu koalīcija" sekmēja sarunu risināšanos vēlamajā virzienā un visu lielāko emitētāju piesaistīšanu Parīzes nolīgumam.

Bez tam salīdzinājumā ar 2009. gada Kopenhāgenas konferenci noskaņa pasaulē bija krasi mainījusies un jautājumam pievērsās ļoti plašs iesaistīto personu loks visā pasaulē visdažādākajos līmeņos — gan valdības, gan nevalstiskās struktūras, piemēram, uzņēmumi, investori, pilsētas un pilsoniskā sabiedrība. Atzinīgi vērtējami Klimata konferences Francijas prezidentūras un ANO sekmīgie centieni radīt pozitīvu dinamiku pirms konferences un tās gaitā.

Lai Parīzes nolīgumā noteiktās saistības izpildītu, ir cieši jāturas pie uzņemtā kursa un jāsaglabā stingra politiskā apņēmība panākt sociāli taisnīgu pāreju uz klimatnoturīgu, klimatneitrālu nākotni. Klimata pārmaiņām arī turpmāk jābūt attiecīgo starptautisko forumu (tostarp G20 un G7 sanāksmju) dienaskārtībā. Tāpēc ES arī turpmāk uzņemsies starptautiska līdera lomu un nodosies klimata diplomātijai.

2. Parīzes nolīgums — vispasaules nolīgums

2.1. Galvenie Parīzes nolīguma elementi

Parīzes nolīgumā ir izklāstīts pasaules mēroga rīcības plāns, kā izvairīties no draudīgām klimata pārmaiņām; tas nozīmē, ka pasaules siltumnīcefekta gāzu emisiju maksimumpunktam ir jāpienāk pēc iespējas ātrāk, bet gadsimta otrajā pusē ir jāsasniedz klimatneitralitāte. Nolīguma galvenie elementi ir šādi.

Tajā izvirzītais ilgtermiņa mērķis ir šāds: pasaulei pārliecinoši jāierobežo globālā sasilšana tā, lai temperatūras pieaugums nesasniegtu 2 °C salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni, un jātiecas temperatūras kāpumu ierobežot līdz 1,5 °C. Par vēlamo mērķi — 1,5 °C — vienojās, lai dotu impulsu vērienīgākiem samazinājumiem un lai ievērotu bažas, ko paudušas pašas mazaizsargātākās valstis, kuras jau tagad cieš no klimata pārmaiņu sekām.

Nolīgums visām ieinteresētajām aprindām, investoriem, uzņēmumiem, pilsoniskajai sabiedrībai un politikas veidotājiem nepārprotami signalizē, ka uzņemtais globālas pārkārtošanās kurss uz tīru enerģiju nemainīsies un ka no fosilā kurināmā jāpārorientējas uz citiem resursiem. 189 nacionālie klimata plāni aptver aptuveni 98 % visu emisiju, kas nozīmē, ka klimata pārmaiņu apkarošana ir ieguvusi patiesi globālas aprises. Parīzes nolīgums nozīmē: pienācis brīdis, kad rīkojas visi, nevis vairs tikai daži.

Ar nolīgumu tiek ieviests dinamisks mehānisms, kā izsvērt paveikto un laika gaitā nospraust augstākus mērķus. Sākot no 2023. gada, puses ik pēc pieciem gadiem kopīgi piedalīsies "globālajā izsvēršanā", kuras gaitā apskatīs progresu tādās jomās kā emisiju samazināšana, pielāgošanās un sniegtais un saņemtais atbalsts, ņemot vērā nolīgumā nospraustos ilgtermiņa mērķus.

Pusēm ir juridiski saistošs pienākums īstenot savus mazināšanas pasākumus nolūkā sasniegt sava devuma mērķus.

Ar nolīgumu ir izveidots pamatīgāks pārredzamības un pārskatatbildības satvars, tostarp šādi elementi: siltumnīcefekta gāzu pārskats un progresa novērtēšanai nepieciešamā informācija, kas visām pusēm jāsniedz ik pēc diviem gadiem; tehnisko ekspertu izvērtējums; pušu progresa veicinoša un daudzpusēja caurskatīšana un mehānisms nolīguma īstenošanas atvieglināšanai un ievērošanas veicināšanai.

Nolīgums paredz plašu solidaritāti, tostarp pienācīgus noteikumus par finansējumu klimata pārmaiņu jomā un par to vajadzību apmierināšanu, kas izriet no pielāgošanās un no klimata pārmaiņu negatīvās ietekmes izraisītiem zaudējumiem un kaitējuma. Ar domu veicināt gan individuālu, gan kopīgu pielāgošanās pasākumu ieviešanu, Parīzes nolīgumā pirmo reizi ir izvirzīts attiecīgs globāls mērķis, lai tādējādi stiprinātu pielāgotiesspēju un klimatnoturību un mazinātu uzņēmību pret klimata pārmaiņām. Starptautiskā aspektā nolīgums veicina pušu ciešāku sadarbību, proti, dalīšanos zinātniskajās atziņās par pielāgošanos un informācijā par praksi un rīcībpolitiku.

2.2. Parīzes nolīguma ratifikācija un stāšanās spēkā

Vienošanās par Parīzes nolīgumu ir ievērojams sasniegums. ES arī turpmāk proaktīvi piedalīsies starptautiskās sarunās par klimatu, lai nodrošinātu, ka nolīguma īstenošanas elementi, piemēram, sīki noteikumi par pārredzamību un pārskatatbildību, ilgtspējīgas attīstības mehānismi un tehnoloģiju mehānismi, atbilst iecerētajam vērienam.

Nākamais solis ir Parīzes nolīguma parakstīšana. Nolīgumu parakstīšanai atvērs Ņujorkā 2016. gada 22. aprīlī, un tas stāsies spēkā, kad to būs parakstījušas vismaz 55 puses, kas rada vismaz 55 % no pasaules emisijām. Cerams, ka nolīguma ratificēšana un stāšanās spēkā notiks iespējami drīz, jo tas visām valstīm dotu tiesisko noteiktību, ka nolīgums jau drīzumā sāks darboties. ES vajadzētu spēt Parīzes nolīgumu ratificēt pēc iespējas drīzāk.

2.3. Parīzes nolīguma pieturpunkti vidējā termiņā