LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 175/8

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Visiem pieejami ātrdarbīgas piekļuves pakalpojumi: pārdomas par elektronisko sakaru universālā pakalpojuma attīstību”

(2009/C 175/02)

ES Padomes prezidentvalsts Francija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2008. gada 3. jūlija vēstulē lūdza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Visiem pieejami ātrdarbīgas piekļuves pakalpojumi: pārdomas par elektronisko sakaru universālā pakalpojuma attīstību”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Transporta, enerģētikas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2008. gada 10. novembrī. Ziņotājs – Hencks kgs.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 449. plenārajā sesijā, kas notika 2008. gada 3. un 4. decembrī (4. decembra sēdē), ar 125 balsīm par un ar 3 balsīm pret pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi.

1.1 Mūsdienās informācijas un komunikācijas tehnoloģijā (IKT), kas ir visiem pieejamas informācijas sabiedrības pamatā, ir jāņem vērā visu sabiedrības locekļu vajadzības.

1.2 Tomēr elektronisko sakaru līdzekļi daudziem vēl joprojām nav pieejami vai nu zināšanu trūkuma dēļ vai arī tādēļ, ka viņiem nav pieejami elektroniskās saziņas tīkli un pakalpojumi. Ar elektronisko sakaru universālo pakalpojumu, kura uzdevums ir nodrošināt noteiktas kvalitātes obligātos piekļuves pakalpojumus visiem lietotājiem par pieņemamu cenu, līdz šim nav izdevies pārvarēt digitālo plaisu.

1.3 Kopš universālā pakalpojuma ieviešanas tā darbības joma praktiski nav mainījusies un joprojām izpaužas kā šaurjoslas pieslēgums publiskajam telefonu tīklam.

1.4 Vispārēja piekļuve platjoslas pakalpojumiem ir ne tikai galvenais nosacījums mūsdienīgas ekonomikas attīstībai un svarīgs Lisabonas programmas aspekts, bet arī labklājības un e-iekļautības būtiska sastāvdaļa.

1.5 Tādēļ EESK uzskata, ka universālā pakalpojuma jēdziens jāpielāgo tehnoloģiju attīstībai un lietotāju vajadzībām, un šajā sakarā ierosina:

— paplašināt universālā pakalpojuma darbības jomu un daudzgadu programmas ietvaros noteiktā saprātīgā termiņā nodrošināt vispārēju piekļuvi ciparu abonentlīnijai (DSL) ar minimālo pārraides ātrumu no 2Mbit/s līdz 10Mbit/s vai arī piekļuvi mobilajiem vai bezvadu (WIMAX, satelīti utt.) sakariem ar līdzīgu pārraides ātrumu;

— pievērsties ne tikai jautājumam par ģeogrāfisko nošķirtību, bet arī jautājumam par sociālo atstumtību, jo atsevišķām lietotāju grupām ir ierobežoti finansiālie līdzekļi vai nepietiekamas iemaņas, un paplašināt universālā pakalpojuma klāstu, lai nodrošinātu piekļuvi visiem lietotājiem, neatkarīgi no to ģeogrāfiskā, finanšu vai sociālā stāvokļa;

— sniegt atbalstu valstu un vietējā mēroga digitālās iekļaušanas projektiem, kā arī kopienu un organizāciju mikroprojektiem, kuru mērķis ir sekmēt grūtībās nonākušo sabiedrības locekļu piekļuvi tehnoloģiskām ierīcēm, piemēram, izmantojot mikrofinansējumu vietējiem apmācības projektiem un lai izveidotu publiskus centrus un ierīkotu sabiedriskās vietās elektroniskās saziņas termināļus, kuros internets pieejams bez maksas;

— aicināt dalībvalstis sniegt finansiālu atbalstu ģimenēm vai personām, kuru budžeta iespējas ir pārāk ierobežotas, lai iegādātos pamataprīkojumu (datoru, programmatūru un modemu), kā arī lai saņemtu piekļuves un citus pakalpojumus;

— veicināt universālā pakalpojuma finansēšanu ar valsts dotācijām un Kopienas līdzekļiem, jo tas ir piemērotākais veids, kā šo pakalpojumu nodrošināt valstīs, kur universālā pakalpojuma pienākums uzliek uzņēmumiem pārmērīgu finanšu slogu;

— lūgt Komisijai regulāri publicēt paraugprakses piemērus šajā jomā.

2. Ievads.

2.1 Komisija 1993. gadā (1) pirmo reizi sīki izskatīja universālā pakalpojuma jēdzienu telekomunikāciju nozarē, uzskatot to par līdzekli, kas dod iespēju “piekļūt noteiktas kvalitātes pakalpojumu minimālam kopumam, kā arī sniegt šo pakalpojumu par pieņemamu cenu visiem lietotājiem neatkarīgi no to atrašanās vietas un ņemot vērā īpašos valsts apstākļus”.

2.2 Turpmāk universālā pakalpojuma jēdziens ir nostiprināts vairākās direktīvās (2) un, ņemot vērā telekomunikāciju, plašsaziņas līdzekļu un informācijas tehnoloģijas nepārtraukto konverģenci, universālā pakalpojuma jēdzienā iekļauti arī elektronisko sakaru pakalpojumi.

2.3 Attīstoties informācijas sabiedrībai, ir palielinājusies plaisa starp tiem, kas izmanto elektronisko sakaru tīklu sniegtās iespējas personīgās vai profesionālās izaugsmes mērķiem, un tiem, kas nevar šīs iespējas izmantot (“digitālā plaisa”) zināšanu vai intereses trūkuma dēļ, vai arī tādēļ, ka viņiem nav pieejama IKT.

2.4 Eirobarometra aptauja (3) liecina, ka 2007. gada ziemā ES 27 dalībvalstīs interneta pieslēgums bija tikai 49 % mājsaimniecību (52 % – ES 15 vecajās dalībvalstīs un 33 % – 12 jaunajās dalībvalstīs), kaut gan vairāk nekā pusei (57 %) ES iedzīvotāju mājās bija dators.

2.5 Neraugoties uz to, ka ES dalībvalstīs interneta pieslēgumu skaits pastāvīgi pieaug, interneta pieslēgums ir vidēji katrai otrajai mājsaimniecībai un tikai nepilnai ceturtdaļai Bulgārijas, Grieķijas un Rumānijas mājsaimniecību.

2.6 Tas nozīmē, ka mūsdienās, kad liels informācijas apjoms tiek pārraidīts tikai ar informācijas un komunikācijas tehnoloģijas palīdzību, elektroniskie sakaru līdzekļi, kas nepieciešami informācijas sabiedrības izveidei, daudziem iedzīvotājiem joprojām nav pieejami.

2.7 Digitālās plaisas risks jau vairākus gadus pastāvīgi ir ES uzmanības lokā. ES regulāri pielāgo un papildina noteikumus elektronisko sakaru jomā, ieviešot īpašus nosacījumus, kuru mērķis ir aizsargāt universālo pakalpojumu, lietotāju tiesības un personas datus. Par šīm iniciatīvām EESK ir izstrādājusi vairākus atzinumus (4).

2.8 Rīgas deklarācijā (5) par e-iekļautību, ko pieņēma 2006. gada 11. jūnijā, dalībvalstis apņēmās būtiski mazināt reģionālās atšķirības interneta piekļuves jomā ES, paplašinot platjoslas pārklājumu teritorijās, kur tas nav pietiekams, kā arī līdz 2010. gadam uz pusi samazināt atpalicību interneta lietošanā sociālās atstumtības riska grupās.

2.9 Arī pēc minētās deklarācijas pieņemšanas universālā pakalpojuma darbības joma ir palikusi nemainīga.

2.10 Komisija 2007. gadā iesniedza priekšlikumu (6) pārstrādāt spēkā esošos Eiropas tiesību aktus elektronisko sakaru jomā, kā arī grozīt “universālā pakalpojuma” direktīvu.

2.11 Ierosinātās izmaiņas universālā pakalpojuma direktīvā galvenokārt saistās ar lietotāju plašāku informēšanu, elektronisko sakaru pieejamību un to izmantošanas iespējām invalīdiem, neatliekamās palīdzības dienestu izsaukšanu, pamatpakalpojuma pieejamības un kvalitātes nodrošināšanu (7).

2.12 Invalīdiem un cilvēkiem ar īpašām vajadzībām vēl joprojām ir apgrūtināta piekļuve pakalpojumiem, kam ir būtiska nozīme sociālajā un saimnieciskajā dzīvē (8). Tādēļ EESK atzinīgi vērtē, ka 2007. gada priekšlikumā par grozījumiem universālā pakalpojuma direktīvā (9) dalībvalstīm dotā iespēja veikt īpašus pasākumus attiecībā uz lietotājiem invalīdiem aizstāta ar skaidri noteiktu pienākumu veikt šādus pasākumus (10).

2.13 Taču priekšlikumā par grozījumiem “universālā pakalpojuma” direktīvā nav paredzētas izmaiņas universālā pakalpojuma darbības jomā, ne arī tā sniegšanā gala patērētājiem un lietotājiem.

3. Universālā pakalpojuma pašreizējā darbības joma.

3.1 Dalībvalstīm ir jāpanāk, lai vismaz viens uzņēmums nodrošinātu visus pamatotos pieslēguma pieprasījumus publiskajam telefonu tīklam un publiski pieejamiem telefonpakalpojumiem noteiktā atrašanās vietā (telefona uzziņu dienestam, tālruņu katalogiem, maksas taksofoniem vai īpašiem pakalpojumiem invalīdiem).

3.2 Tā kā valstu mobilo telefona sakaru operatoru licencēs noteikts, ka tiem jānodrošina pārklājums visā teritorijā un/vai visiem iedzīvotājiem, balss telefonija ir kļuvusi pieejama visiem, pat ja tarifiem bieži vien trūkst pārredzamības.

3.3 Tomēr pieslēgums tīklam izpaužas kā šaurjoslas pieslēgums. Nav noteikta prasība par kādu konkrētu datu vai bitu pārraides ātrumu, taču pieslēgumam jānodrošina “funkcionāla pieeja internetam, ņemot vērā abonentu visbiežāk izmantotās tehnoloģijas un tehniskās iespējas” (11).

4. Universālā pakalpojuma diapazona palielināšana.

4.1 Vispārīgas piezīmes.

4.1.1 Universālā pakalpojuma jēdziens un tā darbības joma ir jāpielāgo tehnikas sasniegumiem, tirgus un lietotāju vajadzību attīstībai.

4.1.2 Otrreiz pārskatot elektronisko sakaru universālā pakalpojuma darbības jomu (12), Komisija secina, ka “universālā pakalpojuma” direktīvas V pielikumā minētie nosacījumi universālā pakalpojuma darbības jomas paplašināšanai nav izpildīti. Turklāt Komisija atzīst, ka “var pamatoti prognozēt, ka drīzumā šaurjoslas pieslēgums nebūs pietiekams, lai nodrošinātu funkcionālu piekļuvi internetam”.

4.1.3 EESK uzskata, ka universālā pakalpojuma jēdziena atjaunināšana jāveic nekavējoties, ņemot vērā šādus aspektus.

4.2 Piekļuve pamatpakalpojumu kopumam.

4.2.1 Dažkārt digitālo atstumtību rada uzvedības vai kultūras atšķirības, kas laika gaitā var mazināties, savukārt citos gadījumos tā ir saistīta ar strukturālu nevienlīdzību saimnieciskās un sociālās dzīves organizācijā.

4.2.2 Strukturālas nevienlīdzības rezultātā rodas nevienlīdzība, kas saistīta ar darba, apmācības un tālākizglītības iespējām, plaša patēriņa preču, pakalpojumu un sabiedrisko pakalpojumu pieejamību, sociālo integrāciju, pilsoniskuma izpausmēm un demokrātisku līdzdalību.

4.2.3 Digitālā atstumtība ietver dažādus aspektus: aprīkojuma pieejamība, piekļuves un nepieciešamo prasmju apguves iespējas, kā arī atbalsts lietotājiem; tādēļ vienlaikus un savstarpēji saistītā veidā jārisina šādi jautājumi:

— apmācības iespējas jauno tehnoloģiju jomā,

— aprīkojuma pieejamība,

— pieslēgums.

4.3 Lietotāju apmācība.

4.3.1 Digitālās tehnoloģijas izplatība neapšaubāmi prasa arī augstāku prasmju līmeni. Pat ja visiem būtu nodrošinātas materiālās iespējas, tas tomēr padziļina nevienlīdzību attiecībā uz šīs tehnoloģijas izmantošanu vai piekļuvi tai.

4.3.2 Datora vai interneta lietošanas iemaņu trūkums, kas bieži izpaužas kā pilnīgs intereses trūkums, ir arvien apgrūtinošāks, jo rada sociālo plaisu ne tikai attiecībā pret atstumtajiem, bet arī pret personām, kurām ir grūtības pielāgoties jaunajām tehnoloģijām.

4.3.3 Šajā sakarā īpaša uzmanība jāvelta vecāka gadagājuma cilvēkiem, kas nav ieinteresēti iepazīties ar digitālo vidi (paaudžu plaisa), izstrādājot viņu vajadzībām pielāgotas “digitālās izglītošanas” programmas (13).

4.3.4 Šajā sakarā ir jāsniedz atbalsts valstu un vietējā mēroga digitālās iekļaušanas projektiem, kā arī kopienu un organizāciju mikroprojektiem, kuru mērķis ir sekmēt grūtībās nonākušo sabiedrības locekļu piekļuvi tehnoloģiskām ierīcēm, piemēram, izmantojot mikrofinansējumu vietējiem apmācības projektiem un lai izveidotu publiskus centrus un ierīkotu sabiedriskās vietās elektroniskās saziņas termināļus, kuros internets pieejams bez maksas. EESK uzskata, ka Komisijai būtu regulāri jāpublicē paraugprakses piemērus šajā jomā.

4.4 Aprīkojuma pieejamība.

4.4.1 Daudzām ģimenēm un cilvēkiem elektronisko sakaru tīkls un tā pakalpojumi nav pieejami tādēļ, ka viņu budžeta iespējas ir pārāk ierobežotas, lai iegādātos pamataprīkojumu (datoru, programmatūru un modemu).

4.4.2 EESK aicina dalībvalstis universālā pakalpojuma ietvaros paredzēt finansiālu atbalstu, lai veicinātu piekļuvi internetam un tā izmantošanu.

4.5 Pieslēgums.

4.5.1 Lai mazinātu digitālo plaisu un sabiedrības nošķiršanu divos slāņos, mūsdienās informācijas un komunikācijas tehnoloģijā, kas ir visiem pieejamas informācijas sabiedrības pamatā, ir jāņem vērā visu sabiedrības locekļu, tai skaitā sociāli atstumto, vajadzības.

4.5.2 Sakarā ar globālas interneta vides konverģenci, vienota informācijas tīkla izveidi un digitalizāciju jauno lietojumprogrammu izmantošanai arvien biežāk ir nepieciešams ātrdarbīgs tīkla pieslēgumus.

4.5.3 Komisijas 2006. gada 20. marta paziņojumā (14)“Atšķirību izlīdzināšana platjoslas pakalpojumu jomā” norādīts, ka “plaši pieejama piekļuve platjoslas pakalpojumiem ir mūsdienīgas ekonomikas attīstības galvenais faktors un svarīgs Lisabonas programmas aspekts”. Savukārt 2008. gada 29. septembra paziņojumā norādīts, ka “atsevišķās ģeogrāfiskās zonās, kurās tirgus nevarēs savlaicīgi nodrošināt šo pakalpojumu, digitālā atstumtība agrāk vai vēlāk kļūs par būtisku problēmu”.

4.5.4 Jau vairākus gadus EESK prasa, lai piekļuve platjoslas pakalpojumiem būtu universālā pakalpojuma neatņemama sastāvdaļa.

4.5.5 “Universālā pakalpojuma” direktīvu papildināja 2002. gadā, iekļaujot universālā pakalpojuma diapazonā “funkcionālu piekļuvi internetam”. Šo funkcionālo piekļuvi raksturo datu pārraidīšana ar pārraides ātrumu, kas ir pietiekams, lai nodrošinātu piekļuvi internetam.

4.5.6 Agrāk, kad piekļuve internetam bija iespējama ar komutējamā telekomunikāciju tīkla starpniecību, šis papildinājums šķita nozīmīgs, bet pašreiz tādām lietojumprogrammām kā e-veselības aprūpe, e-uzņēmējdarbība, e-pārvaldība un e-izglītība, kas turpmākajos gados būs ļoti nozīmīgas izaugsmes un dzīves kvalitātes veicināšanai Eiropā, ir nepieciešams platjoslas pieslēgums.

4.5.7 Tādēļ EESK uzskata, ka jēdziens “funkcionāla piekļuve internetam” ir jāprecizē un ierosina daudzgadu programmas ietvaros noteiktā saprātīgā termiņā uzlikt universālā pakalpojuma sniedzējam par pienākumu nodrošināt piekļuvi ciparu abonentlīnijai (DSL) ar minimālo pārraides ātrumu no 2Mbit/s līdz 10Mbit/s vai arī piekļuvi mobilajiem vai bezvadu (WIMAX, satelīti utt.) sakariem ar līdzīgu pārraides ātrumu ar nosacījumu, ka šie rādītāji jāpielāgo tehnoloģiju attīstībai un patērētāju vajadzībām.

4.6 Vispārēja piekļuve, neatkarīgi no lietotāju ģeogrāfiskās atrašanās vietas.

4.6.1 Attālos reģionos un lauku apvidū, īpaši dažās jaunajās dalībvalstīs, tirgus nespēj nodrošināt piekļuvi elektronisko sakaru infrastruktūrai par pieņemamu cenu un pienācīgā pakalpojumu apjomā.

4.6.2 Pastāv būtiskas atšķirības starp platjoslas pakalpojumu pieejamību pilsētās un lauku apvidos. Lauku apvidos DSL pārklājums ir 71, 3 %, bet pilsētās – 94 % (8). Taču pārāk zems pārraides ātrums apgrūtina platjoslas pakalpojumu izmantošanu lauku reģionu uzņēmumos un mājsaimniecībās, liedzot iespēju pilnībā izmantot visas multivides priekšrocības.

4.6.3 Digitālā atstumtība skar dažādas sociālās grupas atkarībā no mainīgiem demogrāfiskajiem (vecums, dzimums, mājsaimniecības veids), sociāli profesionālajiem (izglītība, darbs, statuss, ienākumi) vai ģeogrāfiskajiem (mājoklis, dzīvesvieta, reģionālās vai vietējās pamatiezīmes, ģeopolitiskie faktori) rādītājiem.

4.6.4 Tātad jārisina ne tikai jautājums par ģeogrāfisko nošķirtību, bet arī jautājums par sociālo atstumtību, jo atsevišķām lietotāju grupām ir ierobežotas finanšu iespējas vai nepietiekamas iemaņas.

4.6.5 EESK uzskata, ka universālā pakalpojuma klāsts ir jāpaplašina, lai nodrošinātu piekļuvi visiem lietotājiem, neatkarīgi no to ģeogrāfiskā, finansiālā vai sociālā stāvokļa.

4.7 Noteiktas kvalitātes pakalpojumi.

4.7.1 Priekšlikumā par grozījumiem “Universālā pakalpojuma” direktīvā Komisija ierosina piešķirt valsts pārvaldes iestādēm pilnvaras, lai novērstu pakalpojuma kvalitātes pazemināšanos, piekļuves bloķēšanu un datu plūsmas palēnināšanos tīklos, nosakot tīkla lietotājiem piedāvāto pārraides pakalpojumu kvalitātes minimālo līmeni.

4.7.2 EESK uzskata, ka minimālajam kvalitātes līmenim ir jābūt vienādam visās ES dalībvalstīs, tāpēc obligātie kvalitātes standarti būtu jānosaka Eiropas likumdevējām iestādēm, nevis valsts pārvaldes iestādēm.

4.8 Pieņemama cena.

4.8.1 Vārdkopas “pieņemama cena” vietā būtu jālieto “cena, ko visi var samaksāt”, jo tas vislabāk raksturo universālā pakalpojuma mērķi.

4.8.2 Piekļuve un pakalpojumi par pieņemamu cenu ir universālā pakalpojuma definīcijas sastāvdaļa, bet Kopienas līmenī tā nav iekļauta universāla pakalpojuma darbības jomā, jo jēdziens “pieņemama” cena ir atkarīgs no attiecīgās valsts apstākļiem, piemēram, ģimenes vidējiem ienākumiem.

4.8.3 EESK ierosina Kopienas līmenī izskatīt iespēju dalībvalstīs ieviest universālā pakalpojuma jomā sociālos tarifus attiecībā uz piekļuvi ātrdarbīgam internetam un tā izmantošanu.

5. Finansējums.

5.1 EESK apzinās, ka ātrdarbīga interneta universālā pakalpojuma saistību izpilde rada pakalpojumu sniedzējam ļoti lielus izdevumus un bieži vien – zaudējumus.

5.2 Šīs izmaksas lielā mērā ir atkarīgas no izmantotās tehnoloģijas. Aizstājot fiksētos telefonsakarus ar mobilajiem, šīs izmaksas var samazināt, jo jauna abonenta pieslēgšana kopējam radiosakaru abonentu tīklam neprasa lielus izdevumus, taču jāņem vērā, ka lietotājiem fiksētie telefonsakari izmaksā lētāk nekā mobilie.

5.3 Ja kāda no universālā pakalpojuma saistībām rada tā sniedzējam pārmērīgas izmaksas, 2002. gada universālā pakalpojuma direktīvā paredzēts, ka dalībvalstis ir tiesīgas izmantot šādus finansēšanas mehānismus:

— atmaksāšana no valsts finansējuma,

— lietotājiem uzliktie maksājumi,

— visiem uzņēmumiem vai arī noteiktām uzņēmumu grupām uzliktie maksājumi.

5.4 Ar zināmiem nosacījumiem arī struktūrfondu un lauku attīstības fonda līdzekļi var veicināt mazāk attīstīto reģionu un lauku apgabalu attīstību.

5.5 Attiecībā uz piekļuvi IKT tīkliem Eiropas reģionos un teritorijās, kuras skar digitālā plaisa, EESK atkārto savu prasību (15) iekļaut struktūrfondos, lauku attīstības fondā, kā arī pētniecības un izstrādes fondā e-iekļautībai paredzētus budžeta posteņus.

5.6 Ņemot vērā globālas interneta vides konverģenci un lielo operatoru skaitu (piekļuves, interneta platformas un satura infrastruktūras piegādātāji), kļūst arvien grūtāk noteikt tos tirgus segmentus, kas veic iemaksas fondā, un tas pastāvīgi izraisa konfliktsituācijas un protestus.

5.7 Turklāt operatoriem uzliktie nodokļi parasti (vismaz daļēji) ietekmē galīgo cenu.

5.8 EESK nepiekrīt, ka universālā pakalpojuma atlikušās izmaksas tiktu segtas, uzliekot tiešu vai netiešu maksu pakalpojumu lietotājiem vai paaugstinot tarifus, jo tas ir pretrunā ar “pieņemamas cenas” jēdzienu.

5.9 EESK uzskata, ka vienīgais piemērotais veids universālā pakalpojuma finansēšanai valstīs, kurās universālā pakalpojuma saistību finansiālās izmaksas pārsniedz komercpakalpojumu parastās izmaksas, ir finansējums ar valsts dotācijām un ieguldījumi, kas finansēti no Kopienas līdzekļiem.

5.10 Universālā pakalpojuma finansēšana vispārējās nodokļu sistēmas ietvaros, kas nodrošina izmaksu sadalījumu uz plašas nodokļu bāzes, nozīmē, ka sociālās labklājības līmeņa pazemināšanās ir mazāka nekā tad, ja universālais pakalpojums tiktu finansēts no operatoriem vai patērētājiem uzliktajiem maksājumiem.

Briselē, 2008. gada 4. decembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas ģenerālsekretārs Martin WESTLAKE

(1) Dokuments COM(93) 159 galīgā redakcija.

(2) Direktīvas 95/62/EK, 97/33/EK, 98/10/EK un 2002/22/EK.

(3) Eirobarometra aptauja nr. 293 “Mājsaimniecību aptauja par elektroniskiem sakariem 2007. gada novembrī un decembrī”, 2008. gada jūnijā.

(4) Komisijas paziņojums “Elektroniskie sakari: ceļā uz zināšanu ekonomiku”, COM(2003) 65 galīgā redakcija, 11.02.2003.; atzinums CESE“Ātrdarbīgs internets Eiropā” (ziņotājs – McDonogh kgs), OV C 120, 20.5.2005., 22. lpp.; atzinums CESE“Atšķirību izlīdzināšana platjoslas pakalpojumu jomā” (ziņotājs – McDonogh kgs), OV C 318, 23.12.2006., 229. lpp.; atzinums CESE“i2010 – Eiropas informācijas sabiedrība izaugsmei un nodarbinātībai” (ziņotājs – Lagerholm kgs), OV C 110, 9.5.2006., 83. lpp.; atzinums CESE“E-pieejamība” (ziņotājs – Cabra de Luna kgs), OV C 110, 9.5.2006., 26. lpp.

(5) Skatīt http://ec.europa.eu/information_society/events/ict_riga_2006/doc/declaration_riga.pdf.

(6) Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai, ar ko izdara grozījumus Direktīvā 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem, Direktīvā 2002/58/EK par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē un Regulā (EK) Nr. 2006/2004 par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā (COM(2007) 698 galīgā redakcija).

(7) Atzinums CESE“Elektronisko sakaru tīkli/telekomunikāciju reformu pakete”, OV C 224, 30.8.2008., 50. lpp., (ziņotājs – Hernández Bataller kgs).

(8) Progresa ziņojums par Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu 2007. gadā (13. ziņojums), COM(2008) 153.

(9) COM(2007) 698 galīgā redakcija.

(10) Atzinums CESE par tematu “E-pieejamība” (ziņotājs – Cabra de Luna kgs), OV C 110, 9.5.2006., 26. lpp.

(11) Skat. dokumentu COM(2007) 698 galīgā redakcija.

(12) COM(2008) 572 galīgā redakcija.

(13) Skatīt izpētes atzinumu CESE 1524/2008 par tematu “Vecāka gadagājuma cilvēku vajadzību ievērošana” (ziņotāja – Heinisch kdze).

(14) COM(2006) 129 galīgā redakcija.

(15) Atzinums CESE par tematu “Turpmākie tiesību akti par e-pieejamību” (ziņotājs – Hernández Bataller kgs), OV C 175, 27.7.2007., 91. lpp.