PASKAIDROJUMA RAKSTS priekšlikuma konteksts Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu paredz noteikumus, kas ir cieši saistīti ar to valsts noteikumu koordinēšanu, kuri attiecas uz piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu uzraudzības sistēmu (piemēram, noteikumus, kuri reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības izmantošanu, izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestāžu pilnvaras šajā saistībā, kā arī kredītiestāžu uzraudzības pārskatīšanu). Tomēr minētajā direktīvā, Direktīvā 2006/49/EK un it sevišķi to pielikumos ir arī paredzēti konsultatīvās uzraudzības noteikumi. Lai turpinātu tuvināt tiesību aktu noteikumus, kas izriet no Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK transponēšanas dalībvalstu tiesību aktos, kā arī lai nodrošinātu, ka uz tiem tieši attiecas tie paši konsultatīvās uzraudzības noteikumi, jo tas ir būtiski, lai darbotos iekšējais tirgus, uz šiem konsultatīvās uzraudzības noteikumiem attiecas Regulas [ inserted by OP ] priekšlikums, ar kuru šis priekšlikums kopā veido kopumu. Šajā priekšlikumā ir ietverti šādi jauni elementi: noteikumi par sankcijām, efektīvu korporatīvo pārvaldību un noteikumi, kas novērš pārmērīgu paļaušanos uz ārējiem kredītreitingiem. Tādēļ šis paskaidrojuma raksts attiecas vienīgi uz šiem jaunajiem elementiem. Pārējie šīs direktīvas elementi ir spēkā esošu tiesību aktu atkārtojums vai pielāgojums ierosinātajai regulai. Skaidrības labad šis priekšlikums arī apvieno noteikumus par kredītiestādēm un tām ieguldījumu sabiedrībām, uz kurām attiecas Direktīva 2006/49/EK. Detalizētāk tas ir izklāstīts 5. nodaļā turpmāk tekstā. Izmaiņām saistībā ar „Bāzeles III” vienošanos pievēršas regulas priekšlikumā, izņemot noteikumus par kapitāla rezervēm, kuri ietilpst šajā direktīvas priekšlikumā. Tādēļ šajā paskaidrojuma rakstā ir izklāstīti tikai kapitāla rezervju mērķi un juridiskie elementi. „Bāzeles III” vispārīgais konteksts, arī ietekmes novērtējuma un sabiedriskās apspriešanas rezultāti, ir detalizēti paskaidrots regulas priekšlikumā. Priekšlikuma pamatojums un mērķi Sankcijas Efektīvas, samērīgas un preventīvas sankcijas ir īpaši svarīgas, lai nodrošinātu atbilstību ES noteikumiem, kas regulē banku darbību, aizsargātu banku pakalpojumu lietotājus un nodrošinātu banku pakalpojumu tirgu drošumu, stabilitāti un integritāti. Nozarēs, uz ko attiecas šī direktīva un regula, piemērojamo valstu sankciju režīmu analīze ir atklājusi valsts iestādēm pieejamo sankciju pilnvaru un izmeklēšanas pilnvaru tiesiskā regulējuma atšķirības un nepilnības. Sankcijas, kas ir atšķirīgas vai pārāk nepilnīgas, var būt nepietiekamas, lai efektīvi novērstu šīs direktīvas un regulas pārkāpumus, lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību un līdzvērtīgu konkurences apstākļu attīstību. Tādēļ Komisija ierosina stiprināt un tuvināt dalībvalstu tiesisko regulējumu par administratīvajām sankcijām un pasākumiem, nodrošinot pietiekami preventīvas administratīvās sankcijas, kas piemērojamas par šīs direktīvas un regulas galvenajiem pārkāpumiem, administratīvo sankciju atbilstošu piemērošanu, sankciju publiskošanu, kā arī mehānismus, kuri veicina ziņošanu par pārkāpumiem. Korporatīvā pārvaldība Finanšu tirgu sabrukumu 2008. gada rudenī un tam sekojošo kredītresursu trūkumu var skaidrot ar vairākiem bieži savstarpēji saistītiem faktoriem gan makroekonomikas, gan mikroekonomikas līmenī, kā pausts ES finanšu uzraudzības jautājumu augsta līmeņa darba grupas ziņojumā, kas publicēts 2009. gada 25. februārī, un jo īpaši ar pārmērīga riska uzkrāšanos finanšu sistēmā. Riska pārmērīga uzkrāšanās daļēji skaidrojama ar finanšu iestāžu, sevišķi banku, korporatīvās pārvaldības nepilnībām. Lai gan ne visas bankas cieta pārvaldības sistēmas nepilnību dēļ, Bāzeles Banku uzraudzības komiteja ( BCBS ) atsaucās uz “vairākām korporatīvās pārvaldības kļūdām un nepilnībām”. Šajā jomā pārmaiņu nepieciešamība ir plaši atzīta. Uzņēmumi, kompetentās iestādes un starptautiskās struktūras (ESAO, Finanšu stabilitātes padome (FSP) un BCBS ) ir pārskatījušas vai pārskata savu pašreizējo praksi un pamatnostādnes. Korporatīvās pārvaldības stiprināšana ir Komisijas prioritāte, jo īpaši saistībā ar tās finanšu tirgu reformu un krīzes novēršanas programmu. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem kredītreitingiem rodas tad, kad finanšu iestādes un institucionālie ieguldītāji paļaujas vienīgi vai mehāniski uz reitingiem, ko piešķīrušas kredītreitingu aģentūras, atstājot novārtā savus uzticamības pārbaudes un iekšējā riska pārvaldības pienākumus. Pārmērīga paļaušanās uz kredītreitingiem var veicināt finanšu tirgu dalībnieku pūļa instinktu, piemēram, parādu instrumentu paralēlu pārdošanu pēc tam, kad instrumenta reitings ir pazemināts zem ieguldījumu kategorijas, kas var ietekmēt finanšu stabilitāti, jo īpaši tad, ja dažas nozīmīgākās kredītreitingu aģentūras veic maldīgus novērtējumus. Iestāžu aizdevumu procikliskums Procikliskuma ietekmē notiek virzība līdzi ekonomiskajam ciklam un paplašinās ekonomiskā cikla svārstības. Viena no pašreizējo uz risku pamatoto kapitāla prasību iezīmēm ir tāda, ka tās mainās ekonomiskā cikla laikā. Ja kredītiestādes spēj šīs prasības izpildīt, nav nekādu skaidri noteiktu regulatīvu ierobežojumu attiecībā uz risku, ko tās var uzņemties, un pēc tam uz to aizņemto līdzekļu īpatsvaru. Vispārīgais konteksts Sankcijas Komisija 2010. gada paziņojumā par sankciju režīmu pastiprināšanu finanšu pakalpojumu nozarē[1] ir paredzējusi ES tiesību aktus, lai noteiktu minimālos kopējos standartus sankciju režīmu svarīgākajos jautājumos, pielāgojot tos katras nozares specifikai. Pirmkārt, sankcijas, kas piemērojamas par galvenajiem Kapitāla prasību direktīvas pārkāpumiem, piemēram, licencēšanas prasību, konsultatīvās uzraudzības un ziņošanas pienākumu pārkāpumiem, dalībvalstīs atšķiras, un sankcijas ne vienmēr ir pietiekami efektīvas, samērīgas un preventīvas. Otrkārt, pastāv konkrētas atšķirības attiecībā uz sankciju piemērošanas līmeni dalībvalstīs, tostarp dalībvalstīs, kuru banku nozares lieluma ziņā ir līdzīgas, un dažās dalībvalstīs nekādas sankcijas nav piemērotas vairāk nekā gadu, kas var norādīt uz ES tiesību normu vāju izpildi. Korporatīvā pārvaldība Eiropas Komisija 2009. gada 4. marta paziņojumā[2] paziņoja, ka tā: i) ņemot vērā finanšu krīzi, pārskatīs finanšu iestāžu noteikumus un praksi korporatīvās pārvaldības jomā un ii) vajadzības gadījumā izstrādās ieteikumus vai pat ierosinās reglamentējošus pasākumus, lai novērstu iespējamos korporatīvās pārvaldības sistēmas trūkumus šajā nozīmīgajā ekonomikas nozarē. Komisija 2010. gada jūnijā publicēja Zaļo grāmatu par finanšu iestāžu korporatīvo pārvaldību un atalgojuma politiku[3] un tam pievienotu dienestu darba dokumentu[4], kurā analizēti korporatīvās pārvaldības pasākumu trūkumi finanšu pakalpojumu nozarē un apsvērti turpmākie iespējamie virzieni. Šīs sabiedriskās apspriešanas rezultātā vērojama plaša vienprātība attiecībā uz konstatētajiem trūkumiem, saņemot atbalstu no dažādām valsts iestādēm un dalībvalstīm. Ziņojumā par biržas sarakstā iekļauto sabiedrību vadītāju atalgojumu un atalgojuma politiku finanšu pakalpojumu sektorā[5] arī Eiropas Parlaments ir atzinis finanšu iestāžu korporatīvās pārvaldības standartu un prakses stiprināšanas nozīmību. Paužot viedokli attiecībā uz Komisijas Zaļo grāmatu par finanšu iestāžu korporatīvo pārvaldību un atalgojuma politiku[6], Ekonomikas un sociālo lietu komiteja to atzinīgi vērtē un atbalsta ierosināto rīcību. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Finanšu stabilitātes padome (FSP) starptautiskā līmenī nesen noteica principus, lai samazinātu iestāžu un finanšu iestāžu paļaušanos uz ārējiem reitingiem[7]. Principos aicināts tiesību aktos svītrot vai aizstāt atsauces uz šādiem reitingiem, ja ir pieejami piemēroti alternatīvi kredītspējas standarti, un pieprasīt bankām veikt patstāvīgus kredītnovērtējumus. Ierosinātie noteikumi atbilst FSP principiem. Kapitāla rezerves Kapitāla saglabāšanas rezervju un it sevišķi pretciklisku rezervju mērķis ir mazināt procikliskuma risku un pārmērīgas aizņemto līdzekļu izmantošanas risku, kas minēts iepriekš 1.1.4. punktā. Spēkā esošie Kopienas noteikumi priekšlikuma jomā Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu nosaka, ka kredītiestādēm jāīsteno noturīgi pārvaldības pasākumi. Tomēr tā nenosaka, kādiem konkrēti vajadzētu būt šiem pārvaldības pasākumiem. Lai mazinātu paļaušanos uz ārējiem reitingiem, Direktīvā 2006/48/EK bankām ir uzlikts pienākums patstāvīgi veikt uzticamības pārbaudi aktīviem, kas ir pamatā pārvēršanai vērtspapīros. Atbilstība pārējiem politikas virzieniem Saistībā ar Eiropas uzraudzības sistēmas reformu kapitāla prasību un krīžu pārvaldības un risinājumu uzlabošana, kā arī ierosinātā korporatīvās pārvaldības reforma kredītiestādēs ir nozīmīga finanšu pakalpojumu sektora kopējās reformas daļa. Korporatīvās pārvaldības reforma būtu jāskata arī saistībā ar neseno Komisijas paziņojumu par sankciju režīmu pastiprināšanu finanšu pakalpojumu nozarē. Komisija ir sākusi horizontālu iniciatīvu, lai mudinātu nozari palielināt sieviešu pārstāvību valdēs, un pēc gada novērtēs, vai pašregulācijas iniciatīvas ir sniegušas vēlamo rezultātu, un, ja nebūs sniegušas, apsvērs likumdošanas pieejas. Ņemot vērā, ka ietekmes novērtējums parāda, ka šis jautājums attiecas uz banku nozari, šajā posmā pieņemtā pieeja atbilst augšupējai pieejai. Tomēr, ja pēc gada, veicot plašāku novērtējumu, tiks konstatēts, ka ir nepieciešams izdot tiesību aktus, būs jāpielāgo šajā nozarē piemērotā pieeja. APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMA REZULTāTI Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Sankcijas Komisija veica sabiedrisku apspriešanu, kura beidzās 2011. gada 19. februārī, par pasākumiem, kas paredzēti, lai stiprinātu un tuvinātu sankciju režīmus finanšu nozarē[8], tostarp par jautājumiem attiecībā uz banku nozari, kuri noteikti, pamatojoties uz Eiropas Banku uzraudzītāju komitejas veikto pētījumu par valstu sankciju režīmiem šajā nozarē[9]. Komisija saņēma atbildes no dažādiem respondentiem, tostarp no plašām banku nozares ieinteresētajām aprindām (uzraudzības iestādēm, centrālajām bankām, bankām un banku asociācijām), kas sniedza apsvērumus par to, vai šajā nozarē ir nepieciešama Savienības rīcība, par garantētās saskaņošanas līmeni, ierosināto konkrēto rīcību un par iespējamiem ieguvumiem un zaudējumiem. Paredzētās darbības sankciju režīmu stiprināšanai un tuvināšanai tika apspriestas arī ar dalībvalstīm 2011. gada 17. janvārī Finanšu pakalpojumu komitejas sanāksmē. Korporatīvā pārvaldība Šī iniciatīva un ietekmes novērtējums ir izstrādāts, veidojot plašu un pastāvīgu dialogu un rīkojot apspriedes ar visām galvenajām ieinteresētajām aprindām, tostarp vērtspapīru regulatoriem, tirgus dalībniekiem (emitentiem, starpniekiem un ieguldītājiem) un patērētājiem. Aptaujas anketas par korporatīvās pārvaldības praksi tika nosūtītas 10 dažādu nozīmīgu, biržā kotētu ES reģistrētu banku un apdrošināšanas uzņēmumu pētnieciskai izlasei. Aptaujas papildināja 30 turpmākas pārrunas ar padomju locekļiem, uzņēmumu ģenerālsekretāriem, finanšu direktoriem, risku direktoriem, iekšējiem kontrolieriem. Aptaujas anketa, kurā lūgts paust savu viedokli un norādīt savu lomu attiecībā uz finanšu iestāžu korporatīvo pārvaldību, tika nosūtīta arī Eiropas banku uzraudzītājiem. Tāpat aptaujas anketu par īstenoto praksi un vēlmēm attiecībā uz finanšu iestāžu korporatīvo pārvaldību saņēma lielāko Eiropas institucionālo ieguldītāju un akciju turētāju asociāciju pētnieciskā izlase. Turpmākas sanāksmes ar apmēram 30 ieguldītājiem notika 2010. gada 2. februārī. Visbeidzot, ar Zaļo grāmatu tika uzsākta sabiedriska apspriešana no 2010. gada 2. jūnija līdz 1. septembrim par iespējām, kā labot kļūdas attiecībā uz finanšu iestāžu korporatīvo pārvaldību. Atbildes un to analīzi var apskatīt Komisijas tīmekļa vietnē[10]. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Komisija rīkoja sabiedrisku apspriešanu par jautājumiem attiecībā uz ārējiem reitingiem, apskatot arī pārmērīgu paļaušanos uz tiem. Apspriešana beidzās 2011. gada 7. janvārī, piesaistot 93 atbildes. Tika ierosinātas vairākas iespējas, sākot no stimuliem izmantot iekšējos modeļus līdz pat prasībai uzņēmumiem veikt patstāvīgu riska pārvaldību, nepaļaujoties vienīgi vai mehāniski uz ārējiem reitingiem. Atbildes un to analīzi var apskatīt Komisijas tīmekļa vietnē[11]. Kapitāla rezerves Kapitāla rezerves ir daļa no BCBS 2010. gada vienošanās, un tādējādi par tām notika plaša apspriešanās gan saistībā ar Bāzeles vienošanos, gan Komisijas īpašas apspriešanas satvarā. Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Sankcijas Pētījums, ko 2008. gadā veica Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja,[12] sniedza informāciju par valstu tiesību aktos noteiktajām administratīvajām sankcijām un banku uzraudzītāju sankciju faktisko izmantošanu. Komisija 2011. gadā apkopoja papildu informāciju par valstu tiesību aktos paredzētajām sankcijām par Kapitāla prasību direktīvas galvenajiem pārkāpumiem. Ierosinātie pasākumi pamatojas uz šo informāciju un sabiedriskajā apspriešanā iegūtajām atbildēm. Korporatīvā pārvaldība Īstenojot apspriešanās procesu un gatavojot Zaļo grāmatu, Komisijas dienesti 2009. gada 12. oktobrī organizēja arī publisku konferenci, kurā piedalījās daudzas ieinteresētās personas. Diskusiju galvenais temats bija direktoru padomes loma un kompetence, pārvaldības jautājumi attiecībā uz iekšējo kontroli un riska pārvaldību, akcionāru, uzraudzītāju un obligāto revidentu attiecīgā loma. Zaļā grāmata arī pamatojas uz analīzi un pētījumiem, ko starptautiskā, kā arī Eiropas un valstu līmenī veikušas vai veic valsts vai privātās organizācijas. Komisijas dienesti savā darbā izmantoja atzinumus, ko sniedzis Eiropas Korporatīvās pārvaldības forums (EKPF) un ad hoc padomdevēju grupa korporatīvās pārvaldības jautājumos, kurā darbojas daži EKPF locekļi un citi atzīti korporatīvās pārvaldības speciālisti. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Komisija aktīvi piedalās iepriekš minētās FSP darbā. Turklāt tā piedalās BCBS , kas savās likviditātes, reitingu un pārvēršanas vērtspapīros darba grupās arī strādā, lai samazinātu paļaušanos uz reitingiem. Kapitāla rezerves Tehnisku darbu saistībā ar kapitāla rezervēm ir paveikušas arī Kapitāla prasību direktīvas darba grupas apakšgrupas, kuru locekļus ir iecēlusi Eiropas Banku komiteja. Ietekmes novērtējums Sankcijas Paziņojumam par sankciju režīmu pastiprināšanu finanšu pakalpojumu nozarē bija pievienots ietekmes novērtējums, kurā analizēti galvenie politikas risinājumi sankciju režīmu tuvināšanai un stiprināšanai attiecībā uz finanšu pakalpojumu noteikumu pārkāpumiem, tostarp banku nozarē. Šim priekšlikumam pievienots otrs ietekmes novērtējums, kurā sīkāk apskatītas konkrētas problēmas kapitāla prasību jomā. Galvenais ierosināto pasākumu mērķis ir nodrošināt labāku atbilstību ES banku noteikumiem, palielinot valstu sankciju režīmu efektivitāti un preventīvo būtību. Lai to panāktu, jāsasniedz šādi darbības mērķi: - sankciju tiesiskā regulējuma pastiprināšana un tuvināšana, nodrošinot: - atbilstošas administratīvās sankcijas par Kapitāla prasību direktīvas galvenajiem pārkāpumiem; - administratīvo sankciju atbilstošu piemērošanu; - sankciju publiskošanu; - pārkāpumu atklāšanas veicināšanas mehānismu pastiprināšana un tuvināšana, nodrošinot: - efektīvus mehānismus, kas sekmē ziņošanu par pārkāpumiem. Korporatīvā pārvaldība Šīs iniciatīvas vispārējais mērķis ir nodrošināt efektīvas riska pārvaldības stiprināšanu Eiropas kredītiestādēs un ieguldījumu sabiedrībās. Paredzētajiem pasākumiem būtu jāpalīdz izvairīties no pārmērīga atsevišķu kredītiestāžu riska un galu galā no pārmērīga finanšu sistēmas riska uzkrāšanās. Lai sasniegtu šo mērķi, šī iniciatīva ir vērsta uz šādiem darbības mērķiem: - palielināt padomju veiktās riska uzraudzības efektivitāti, - uzlabot riska pārvaldības funkcijas statusu, kā arī - nodrošināt, ka riska vadības uzraudzītāji veic efektīvu pārraudzību. Lai sasniegtu šos mērķus, Komisija ir izvēlējusies uzlabot esošo tiesisko regulējumu. Prasības par padomes sastāvu un padomes locekļu atlasi nodrošinās atbilstošāku uzvedību, kompetenci un darba slodzi un palielinās atbildību. Informētas, kompetentas padomes un efektīva riska pārvaldības funkcija palielinās kredītiestāžu spēju noteikt un pārvaldīt jaunatklātus riskus, tādējādi samazinot pārmērīga riska uzņemšanos. Informācijas izpaāšanas prasības veicinās lielāku pārredzamību, radot informētāku tirgu un uzlabojot tirgus disciplīnu. Ieceļot padomēs atšķirīgākus kandidātus, var tikt dota iespēja tiem, kas nav bijuši padomē, kļūt par padomes locekļiem. Tas palielinātu dalībai padomē piemērotu kandidātu izvēli un uzlabotu kompetenci. Tādēļ priekšlikuma jebkādai iespējamai negatīvai ietekmei uz piemērotu kandidātu izvēli nevajadzētu būt īpaši nozīmīgai. Stingrākām prasībām Eiropas līmenī varētu būt negatīva ietekme uz Eiropas kredītiestāžu konkurētspēju starptautiskā līmenī. Tomēr pozitīvai ietekmei uz ieguldītājiem, noguldītājiem un citām ieinteresētajām personām, vajadzētu mīkstināt iespējamo konkurētspējas kritumu, kas radies stingrāku prasību dēļ. Uzlabota riska pārvaldība veicinātu bankas nozares noturību. Priekšlikums neradīs ne būtiskas izmaksas kredītiestādēm, ne būtisku ietekmi uz aizdevumiem. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Vispārējo daļu par pārmērīgu paļaušanos attiecībā uz ierosinātajiem elementiem ietvers gaidāmajā ietekmes novērtējumā par jauno iniciatīvu, kas paredzēta kredītreitinga aģentūrām (gaidāma 2011. gada jūlija sākumā). Kapitāla rezerves Kapitāla rezerves ir daļa no Bāzeles vienošanās, tādējādi to ietekmes novērtējums veikts kopā ar visu pārējo pasākumu ietekmes novērtējumu un izklāstīts šai direktīvai pievienotajā regulā. IETEKME UZ BUDžETU Priekšlikums neietekmē ES budžetu. PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Juridiskais pamats Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir LESD 53. panta 1. punkts. Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK, kuras aizstātu ar šo direktīvu un ierosināto Regulu [ inserted by OP ], ir būtisks instruments iekšējā tirgus izveidei gan attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību, gan attiecībā uz finanšu pakalpojumu sniegšanas brīvību kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību jomā. Šis priekšlikums aizstāj Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz to valsts noteikumu koordinēšanu, kas reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, būtiskas līdzdalības iegādi, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošanu, izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestāžu pilnvaras šajā saistībā, kā arī kas reglamentē sākumkapitālu un kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības pārskatīšanu. Šā priekšlikuma galvenais mērķis un temats ir saistīts ar tādu valsts noteikumu koordinēšanu, kas attiecas uz piekļuvi kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbībai, to pārvaldības modalitātēm un uzraudzības sistēmu. Tādējādi šā priekšlikuma pamatā ir LESD 53. panta 1. punkts. Priekšlikums papildina ierosināto Regulu [ inserted by OP ] un izveido vienotas un tieši piemērojamas konsultatīvās uzraudzības prasības kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, jo šādas prasības ir cieši saistītas ar finanšu tirgu darbību saistībā ar kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību turējumā esošo aktīvu skaitu, un priekšlikuma pamatā ir LESD 114. pants. Subsidiaritāte Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem, kas noteikti LESD 5. pantā, ierosinātās rīcības mērķus nav iespējams pietiekamā mērā sasniegt dalībvalstu līmenī, un tāpēc šie mērķi ir labāk sasniedzami ES līmenī. Tādējādi tiks pieņemti tikai tādi noteikumi, kas ir patiešām nepieciešami, lai sasniegtu noteiktos mērķus. Tikai ES mēroga pasākumi var nodrošināt, ka kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas darbojas vairākās dalībvalstīs, piemēro vienādas prasības un tādējādi nodrošina vienādus noteikumus, samazina regulatīvo sarežģītību, novērš nepamatotas atbildības izmaksas par pārrobežu darbībām, veicina labāku integrāciju ES tirgū un palīdz novērst tiesību aktu iespējamu atšķirīgu interpretāciju. Turklāt ES mēroga pasākumi nodrošina augsta līmeņa finanšu stabilitāti ES. Atbilstība LESD 290. un 291. pantam Komisija 2009. gada 23. septembrī pieņēma priekšlikumus regulām, ar ko izveido EBI, EAAPI un EVTI[13]. Šajā sakarā Komisija vēlas atkārtot savus izteikumus par LESD 290. un 291. pantu sakarā ar regulu par Eiropas uzraudzības iestādēm pieņemšanu: „Attiecībā uz regulatīvo standartu pieņemšanas procesu Komisija akcentē finanšu pakalpojumu nozares unikālo raksturu, kas izriet no Lamfalisī struktūras un ir nepārprotami atzīts LESD pievienotajā 39. deklarācijā. Tomēr Komisija nopietni šaubās, vai tās lomas ierobežojumi deleģēto aktu un īstenošanas pasākumu pieņemšanā atbilst LESD 290. un 291. pantam.” SīKāKS PRIEKšLIKUMA SKAIDROJUMS Atsevišķu paketes elementu mijiedarbība un konsekvence Šī direktīva kopā ar ierosināto Regulu [ inserted by OP ] veido tiesību aktu paketi. Šī pakete aizstās Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK. Tas nozīmē, ka gan šī direktīva, gan regula attiecas gan uz kredītiestādēm, gan ieguldījumu sabiedrībām. Patlaban Direktīva 2006/49/EK tikai „pievieno” šīs sabiedrības Direktīvai 2006/48/EK. Tā lielā mērā tikai ietver atsauces uz Direktīvu 2006/48/EK. Apvienojot noteikumus, kas piemērojami abiem paketē aptvertajiem uzņēmējdarbības veidiem, uzlabotos reglamentējošo noteikumu lasāmība. Turklāt abu direktīvu apjomīgos pielikumus iekļautu pantos, tādējādi vēl vairāk vienkāršojot to piemērošanu. Uzraudzības noteikumi, kas tieši piemērojami bankām un ieguldījumu sabiedrībām, ir izklāstīti regulas priekšlikumā. Šajā direktīvas priekšlikumā saglabāsies noteikumi par atļauju izsniegšanu kredītiestādēm, tiesībām veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvas aprites izmantošanu. Tie neattiektos uz ieguldījumu sabiedrībām, jo attiecīgās tiesības un pienākumus reglamentē Direktīva 2004/39/EK ( MiFiD direktīva). Šajā direktīvā saglabātos arī kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības vispārēji principi, kas attiecas uz dalībvalstīm un to kompetentajām iestādēm. Tie ietver jo īpaši informācijas apmaiņu, uzdevumu sadali starp izcelsmes valstu un uzņēmēju valstu uzraudzītājiem un sankciju pilnvaru izmantošanu (kas būtu jaunievedums). Šī direktīva joprojām ietvertu noteikumus, kas reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības pārskatīšanu, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes. Šie noteikumi regulā noteiktās kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību vispārējas uzraudzības prasības papildina ar individuāliem pasākumiem, ko izvēlas kompetentās iestādes, ņemot vērā katrā atsevišķā kredītiestādē un ieguldījumu sabiedrībā jau uzsākto uzraudzības pārskatīšanu. Tā kā kompetentajām iestādēm jābūt iespējai izlemt, kādi pasākumi jāīsteno, direktīvā tiktu noteikts šādu uzraudzības pasākumu loks. Tas ietver kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību iekšējos procesus galvenokārt attiecībā uz riska pārvaldību un jaunieviestajām korporatīvās pārvaldības prasībām. Sankcijas Dalībvalstīm jānodrošina, ka ir iespējams piemērot atbilstošas administratīvas sankcijas un pasākumus, kad ir pārkāpti tiesību akti banku nozarē. Šajā nolūkā direktīvā noteiks prasību, ka tām jāizpilda šādi obligātie noteikumi. Pirmkārt, administratīvās sankcijas un pasākumi jāpiemēro fiziskām vai juridiskām personām, kas veikušas pārkāpumus. Tas attiecīgā gadījuma ietvertu kredītiestādes, ieguldījumu sabiedrības un indivīdus. Otrkārt, šīs direktīvas un regulas galveno noteikumu pārkāpumu gadījumā kompetento iestāžu rīcībā jābūt administratīvo sankciju un pasākumu minimālajam kopumam. Tas ietver atļaujas anulēšanu, rīkojumus par pretlikumīgas darbības pārtraukšanu, publisku paziņojumu, vadības atlaišanu, administratīvas finansiālas sankcijas. Treškārt, valstu tiesību aktos noteikto administratīvo finansiālo sankciju maksimālajam līmenim jāpārsniedz ekonomiskie ieguvumi, kas izriet no pārkāpuma, ja tos var noteikt, un jebkurā gadījumā tas nedrīkst būt zemāks par direktīvā noteikto līmeni (10 % no kopējā attiecīgās iestādes gada apgrozījuma juridiskas personas gadījumā, 5 miljoni euro vai 10 % no indivīda gada ienākumiem fiziskas personas gadījumā). Ceturtkārt, kritērijiem, kurus kompetentās iestādes ņem vērā, nosakot piemērojamo sankciju veidu un līmeni konkrētā gadījumā, jāietver vismaz tie kritēriji, kas noteikti šajā direktīvā (piemēram, ieguvumi, kas izriet no pārkāpuma, vai zaudējumi, kuri radīti trešām personām, atbildīgo personu uz sadarbību vērsta attieksme u.c.). Piektkārt, piemērotās sankcijas un pasākumi jāpublisko, kā noteikts šajā direktīvā. Visbeidzot, jāizveido attiecīgs mehānisms, lai veicinātu ziņošanu par pārkāpumiem kredītiestādēs un ieguldījumu sabiedrībās. Šis priekšlikums neattiecas uz kriminālsankcijām. Korporatīvā pārvaldība Kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības vadības struktūrai kopumā vienmēr jāvelta pietiekami daudz laika un jābūt atbilstošai kompetencei, prasmēm un pieredzei, lai spētu izprast kredītiestāžu uzņēmējdarbību un tās galvenos riskus. Visiem vadības struktūras locekļiem jābūt pietiekami labai reputācijai, atbilstošām individuālām kvalitātēm un neatkarīgam viedoklim, kas ļauj konstruktīvi apstrīdēt un pārraudzīt vadības lēmumus. Lai izvairītos no domāšanas grupā un veicinātu lēmumu kritisku apstrīdēšanu, pārstāvjiem kredītiestāžu valdēs jābūt pietiekami dažāda vecuma, dzimuma, ģeogrāfiskās izcelsmes, ar pietiekami dažādu izglītību un profesionālo kvalifikāciju, lai būtu pārstāvēti dažādi uzskati un pieredze. Lai nodrošinātu demogrāfiskās realitātes atbilstošu atspoguļojumu, īpaši liela nozīme ir arī dzimumu līdzsvaram. Lai nodrošinātu efektīvu riska pārraudzību un kontroli, vadības struktūrai jābūt atbildīgai par kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības kopējo riska stratēģiju un par riska pārvaldības sistēmu piemērotību, ņemot vērā kredītiestādes riska profilu. Ņemot vērā pienācīgas riska pārvaldības svarīgumu kredītiestādēs, vadības struktūrai, īstenojot uzraudzības funkciju, jāizveido atsevišķa risku komiteja, kas risinātu konkrēti ar risku saistītus jautājumus un sagatavotu vadības struktūras lēmumus risku jautājumos. Risku komitejai jāpalīdz vadības struktūrai īstenot riska pārraudzības pienākumus, bet vadības struktūrai jābūt pilnībā atbildīgai par riska stratēģiju. Lai augstākajai vadībai un vadības struktūrai sniegtu pilnīgu riska apskatu, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām jāīsteno neatkarīga riska pārvaldības funkcija, kam jāizstrādā efektīvs un vispusīgs kredītiestāžu visa veida risku redzējums. Riska pārvaldības funkcijai jābūt pietiekamam statusam un autoritātei, lai ietekmētu stratēģiskus riska pārvaldības lēmumus, un tai jābūt nodrošinātai tiešai piekļuvei vadības struktūrai. Pārmērīga paļaušanās uz ārējiem reitingiem Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām jābūt saviem pienācīgiem kredītu piešķiršanas kritērijiem un procesiem, kuros lemj par kredītu. Tos piemēro neatkarīgi no tā, vai iestādes piešķir aizdevumus klientiem vai uzņemas risku, kas saistīts ar pārvēršanu vērtspapīros. Ārējos kredītreitingus var izmantot kā vienu no faktoriem šajā procesā, bet tiem nav augstāka spēka. Iekšējās metodikas nebalstās vienīgi vai mehāniski uz ārējiem reitingiem. Lai aprēķinātu regulējošās banku kapitāla prasības, kredītreitingu aģentūru novērtējumus konkrētos gadījumos piemēro kā pamatu, lai diferencētu kapitāla prasības atbilstoši riskiem, nevis lai noteiktu nepieciešamo minimālo kapitāla daudzumu. Kapitāla prasību direktīvas regulējums kopumā mudina bankas izmantot iekšējos, nevis ārējos kredītreitingus pat nolūkā aprēķināt regulējošās kapitāla prasības. Ierosinātajos noteikumos paredzēts, ka kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām ar būtisku kredītriska ietekmi vai lielu skaitu darījumu partneru jāizstrādā un jāizmanto iekšējie modeļi, nevis standarta pieeja, kas paredz paļaušanos uz ārējiem reitingiem. Turklāt paredzēts, ka EBI katru gadu publiskos informāciju par iestāžu un uzraudzības iestāžu darbībām, lai samazinātu pārmērīgu paļaušanos uz ārējiem reitingiem, un ziņojumus par uzraudzības konverģences pakāpi. Kapitāla rezerves Pamatojoties uz “Bāzele III”, papildus prasībām ar šo priekšlikumu ievieš divu veidu kapitāla rezerves: kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskas kapitāla rezerves. Kapitāla saglabāšanas rezerves ir līdz 2,5 % no riska svērtajiem aktīviem, šīs rezerves ir jāuztur visu laiku, un atbilstība šai prasībai ir jānodrošina ar kvalitatīvāko kapitālu. Tās mērķis ir nodrošināt iestādes spēju absorbēt zaudējumus spriedzes laikā, kas var ilgt vairākus gadus. No iestādēm sagaidītu, ka tās šādu kapitālu uzkrāj labos ekonomikas apstākļos. Kredītiestādes, kas nepilda rezervju mērķa prasību, saskarsies ar ierobežojumiem saistībā ar peļņas diskrecionāro sadali, līdz tās būs sasniegušas minēto mērķi. Pretcikliskas kapitāla rezerves paredzētas, lai sasniegtu plašāku makrouzraudzības mērķi, proti, lai banku nozari un reālo ekonomiku aizsargātu pret sistēmas mēroga riskiem, kas izriet no kopējā kredīta pieauguma augšupejas un lejupslīdes tendencēm un, vispārīgāk runājot, no jebkuriem citiem strukturāliem mainīgajiem lielumiem un no jebkuriem citiem riska faktoriem, kas apdraud banku nozares finansiālo stabilitāti. Šo prasību piemēros, pielāgojot rezervju apmēru, kas noteikts saglabāšanas rezervēm, papildinot to vēl līdz 2,5 % apmērā. Pretcikliskas kapitāla rezerves nosaka valsts iestādes attiecībā uz aizdevumiem, ko piešķir fiziskām un juridiskām personām to dalībvalstī. Šīs rezerves var noteikt no 0 % līdz 2,5 % apmērā no riska svērtajiem aktīviem, un arī tā ir jānodrošina ar kvalitatīvāko kapitālu. Ja tas ir pamatoti, iestādes var noteikt rezerves, kas pārsniedz 2,5 %. Pretciklisku kapitāla rezervju veidošana tiks pieprasīta pārmērīga kredītu pieauguma periodos, un to izmantos lejupslīdes laikā. Eiropas Sistēmisko risku kolēģija (ESRK) varētu pieņemt ieteikumus valsts iestādēm par rezervju noteikšanu un to uzraudzību, ietverot gadījumus, kad rezerves pārsniedz 2,5 %. Ja pretcikliskas kapitāla rezerves nepārsniedz 2,5 %, dalībvalstīm ir savstarpēji jāatzīst un jāpiemēro kapitāla maksa bankām savā dalībvalstī. Attiecībā uz rezervju daļām, kas pārsniedz 2,5 %, iestādes var izlemt, vai tās pieņem citu dalībvalstu lēmumus, un piemērot augstāku likmi vai atstāt to 2,5 % apmērā, piemērojot to iestādēm savā dalībvalstī. Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kuru kapitāls ir mazāks par šīm rezervēm, piemēros ierobežojumus attiecībā uz peļņas sadali, maksājumiem par papildu 1. līmeņa instrumentiem, kā arī mainīgo atalgojumu un diskrecionārajiem pensijas pabalstiem. Turklāt šīm iestādēm būs uzraudzības iestādēm jāiesniedz kapitāla saglabāšanas plāni, lai nodrošinātu rezervju ātru atjaunošanu. 2011/0203 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvo uzraudzību un par grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/87/EK par papildu uzraudzību kredītiestādēm, apdrošināšanas uzņēmumiem un ieguldījumu sabiedrībām finanšu konglomerātos (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu[14], ņemot vērā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja atzinumu[15], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: 1. Vairākos gadījumos būtiski grozīta Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu [16] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/49/EK par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību [17] ("ieguldījumu sabiedrības un kredītiestādes" turpmāk "iestādes"). Daudzi Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK noteikumi ir piemērojami gan kredītiestādēm, gan ieguldījumu sabiedrībām. Skaidrības labad un lai nodrošinātu šo noteikumu saskaņotu piemērošanu, būtu vēlams apvienot šos noteikumus jaunā tiesību aktu kopumā, ko piemēro kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām. Lai uzlabotu to pieejamību, šo direktīvu pielikumu noteikumi būtu jāietver šā jaunā tiesību aktu kopuma pantos. 2. Jauno tiesību aktu kopumu būtu jāveido diviem atšķirīgiem juridiskajiem instrumentiem. Direktīvā būtu jāiekļauj noteikumi, kuri reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, būtiskas līdzdalības iegādi, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošanu, izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestāžu pilnvaras šajā saistībā, kā arī noteikumi, kuri reglamentē sākumkapitālu un kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības pārskatīšanu. Šīs direktīvas galvenais mērķis un temats ir tādu valsts noteikumu koordinēšana, kuri attiecas uz piekļuvi kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbībai, kā arī uz to pārvaldības modalitātēm un to uzraudzības sistēmu. Papildus šiem noteikumiem Direktīva 2006/48/EK un Direktīva 2006/49/EK arī ietver konsultatīvās uzraudzības prasības kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām. Šīs prasības būtu jāparedz regulā, kas nosaka vienotas un tieši piemērojamas konsultatīvās uzraudzības prasības kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, jo šādas prasības ir cieši saistītas ar finanšu tirgu darbību saistībā ar kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību turējumā esošo aktīvu skaitu . Tādēļ šī direktīva būtu jālasa kopā ar minēto regulu. Abiem juridiskajiem instrumentiem kopā būtu jāveido tiesiskais regulējums, kas reglamentē banku darbības, kā arī nosaka kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības noteikumus. 3. Regulā [ inserted by OP ] noteiktās vispārējās konsultatīvās uzraudzības prasības papildina ar individuāliem pasākumiem, par ko izlemj kompetentās iestādes, ņemot vērā katrā atsevišķā kredītiestādē un ieguldījumu sabiedrībā jau uzsākto uzraudzības pārbaudi . Direktīvā būtu jānosaka šādu uzraudzības pasākumu loks, un kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai izlemt, kuri pasākumi būtu jāīsteno. Attiecībā uz šādiem individuāliem pasākumiem, kas saistīti ar likviditāti, kompetentajām iestādēm būtu jāņem vērā principi, kas izklāstīti likviditātes pamatnostādnēs, kuras publicējusi Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja [18] . 4. Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīva 2004/39/EK[19], kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem, ļauj ieguldījumu sabiedrībām, kuras saņēmušas atļauju no to izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un kuras ir to pašu kompetento iestāžu pārraudzībā, brīvi veidot filiāles un sniegt pakalpojumus citās dalībvalstīs. Minētā direktīva tādēļ paredz saskaņot noteikumus, kas reglamentē ieguldījumu sabiedrību darbības atļaušanu un uzņēmējdarbības veikšanu. Tomēr tā nenosaka ne ieguldījumu sabiedrību sākumkapitāla lielumu, ne vienotu uzraudzības sistēmu riskiem, kam pakļautas šīs sabiedrības, un tas būtu jānosaka šajā direktīvā. 5. Šai direktīvai būtu jābūt būtiskam instrumentam iekšējā tirgus izveidei kredītiestāžu jomā gan attiecībā uz tiesībām veikt uzņēmējdarbību, gan attiecībā uz finanšu pakalpojumu sniegšanas brīvību. 6. Lai iekšējais tirgus darbotos vienmērīgi, ir vajadzīgas ne vien tiesību normas, bet arī dalībvalstu kompetento iestāžu cieša un regulāra sadarbība, kā arī to piemērotās reglamentācijas un uzraudzības prakses konverģences būtiska uzlabošana. 7. Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulu (ES) Nr. 1093/2010 , ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi (Eiropas Banku iestādi)[20], izveidoja EBI . Šajā direktīvā būtu jāņem vērā EBI nozīme un funkcija, kā izklāstīts minētajā regulā, un procedūras, kas jāievēro, uzdodot uzdevumus EBI. 8. Kredītiestāžu uzraudzības koordinēšanas pasākumiem būtu jāattiecas uz visām šādām iestādēm gan nolūkā aizsargāt noguldījumus, gan nolūkā radīt tām vienādus konkurences apstākļus. Tomēr būtu atbilstīgi jāņem vērā objektīvās atšķirības to statūtos un mērķos, kā noteikts attiecīgo valstu tiesību aktos. 9. Tādēļ pasākumu piemērošanas jomai vajadzētu būt iespējami plašai, aptverot visas iestādes, kuru komercdarbība ir pieņemt no sabiedrības atmaksājamus naudas līdzekļus vai nu kā noguldījumus, vai kā citādi, piemēram, pastāvīgi emitējot obligācijas un citus līdzīgus vērtspapīrus, kā arī piešķirt kredītus no saviem līdzekļiem. Būtu jāparedz izņēmumi attiecībā uz dažām kredītiestādēm, kam šo direktīvu nepiemēro. Šīs direktīvas noteikumiem nevajadzētu ietekmēt tādu attiecīgās valsts tiesību aktu piemērošanu, kuri paredz īpašas papildu atļaujas, kas kredītiestādēm ļauj veikt īpašas darbības vai īpašas operācijas. 10. Ir lietderīgi īstenot saskaņošanu, kas ir nepieciešama un pietiekama, lai nodrošinātu atļauju piešķiršanas un konsultatīvās uzraudzības sistēmu savstarpēju atzīšanu, padarot iespējamu vienotas visā Savienībā atzītas atļaujas piešķiršanu un izcelsmes dalībvalsts konsultatīvās uzraudzības principa piemērošanu. 11. Savstarpējas atzīšanas princips un izcelsmes dalībvalsts uzraudzības princips paredz, ka dalībvalstu kompetentās iestādes nedrīkst piešķirt atļauju vai tā ir jāatsauc, ja tādi faktori kā darbības programma, darbību veikšanas vieta vai faktiskā darbība skaidri rāda, ka kredītiestāde izvēlējusies kādas dalībvalsts tiesību sistēmu, lai izvairītos no stingrākiem standartiem, kas ir spēkā citā dalībvalstī, kuras teritorijā tā plāno veikt vai veic lielāko daļu darbības. Ja šādu skaidru norāžu nav, bet banku grupas uzņēmumu aktīvu lielākā daļa atrodas citā dalībvalstī, kuras kompetentās iestādes veic vienoto uzraudzību, tad vienotās uzraudzības kompetenci maina tikai ar minēto kompetento iestāžu piekrišanu. 12. Kompetentajām iestādēm nevajadzētu kādai kredītiestādei piešķirt vai saglabāt atļauju, kad starp minēto kredītiestādi un citām fiziskām vai juridiskām personām ir tāda veida ciešas saiknes, kas liedz atbilstīgi īstenot to uzraudzības uzdevumu. Kredītiestādēm, kuras jau saņēmušas atļauju, būtu jāpakļaujas kompetento iestāžu prasībām arī attiecībā uz šīm ciešajām saiknēm. 13. Norāde par to, ka uzraudzības iestādes atbilstīgi pilda savus uzraudzības uzdevumus, attiecas uz vienoto uzraudzību, kas būtu jāīsteno attiecībā uz kredītiestādi vai ieguldījumu sabiedrību, kad Savienības tiesību akti paredz šāda veida uzraudzību. Šādos gadījumos iestādēm, kam iesniegts atļaujas pieteikums, būtu jāspēj noteikt iestādes, kuru kompetencē ir veikt šīs kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības vienoto uzraudzību. 14. Kredītiestādēm, kam atļaujas piešķirtas to izcelsmes dalībvalstīs, vajadzētu būt tiesībām dažas vai visas šīs direktīvas I pielikumā uzskaitītās darbības veikt visā Savienībā, dibinot filiāles vai sniedzot pakalpojumus. 15. Ir lietderīgi savstarpēju atzīšanu attiecināt uz šīs direktīvas I pielikumā uzskaitītajām darbībām, ko veic finanšu iestādes, kuras ir kredītiestāžu meitasuzņēmumi, ja uz šādiem meitasuzņēmumiem attiecas vienotā uzraudzība, ko īsteno attiecībā uz to mātesuzņēmumiem, un tās ievēro noteiktus stingrus nosacījumus. 16. Uzņēmēja dalībvalsts no iestādēm, kam kā kredītiestādēm nav piešķirta atļauja izcelsmes dalībvalstīs, un attiecībā uz darbībām, kuras nav uzskaitītas šīs direktīvas I pielikumā, sakarā ar izmantojamām tiesībām veikt uzņēmējdarbību un brīvību sniegt pakalpojumus drīkstētu prasīt, lai tiek ievēroti tās normatīvo aktu specifiskie noteikumi, ja, pirmkārt, šādi noteikumi jau nav ietverti Regulā [ inserted by OP ], ir saderīgi ar Savienības tiesībām un paredzēti vispārējā labuma aizsardzībai, un otrkārt, ja tādi paši noteikumi neattiecas uz šādām iestādēm vai šādām darbībām atbilstīgi šiem tiesību aktiem vai izcelsmes dalībvalsts normatīvajiem aktiem. 17. Papildus Regulai [ inserted by OP ], kas paredz tieši piemērojamus konsultatīvās uzraudzības noteikumus kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, dalībvalstīm būtu jāgādā, lai nekas netraucētu tāpat kā izcelsmes dalībvalstī veikt darbības, uz kurām attiecas savstarpējā atzīšana, ciktāl šīs darbības nav pretrunā noteikumiem, kas sargā vispārējo labumu uzņēmējā dalībvalstī. 18. Noteikumiem, kas reglamentē tādu kredītiestāžu filiāles, kuru galvenie biroji ir ārpus Savienības, visās dalībvalstīs vajadzētu būt vienādiem. Svarīgi paredzēt, ka šie noteikumi nedrīkst būt izdevīgāki par noteikumiem, kas attiecas uz tādu kredītiestāžu filiālēm, kuras atrodas dalībvalstīs. Savienībai vajadzētu slēgt ar trešām valstīm nolīgumus, kas nodrošinātu to, ka piemēro tādus noteikumus, kuri šādām filiālēm nodrošina vienādus apstākļus visā tās teritorijā. Trešās valstīs atļauju saņēmušu kredītiestāžu filiāles nedrīkstētu brīvi sniegt pakalpojumus vai izmantot tiesības veikt uzņēmējdarbību dalībvalstīs, kas nav tās, kur šīs filiāles ir reģistrētas. 19. Būtu jānoslēdz nolīgumi starp Savienību un trešām valstīm, lai ļautu praktiski īstenot vienoto uzraudzību tik lielā ģeogrāfiskā apgabalā, cik vien tas ir iespējams. 20. Par kredītiestādes finanšu stabilitātes un, jo īpaši, maksātspējas uzraudzību būtu jāatbild tās izcelsmes dalībvalstij. Tirgus riska uzraudzība būtu jāveic, cieši sadarbojoties izcelsmes un uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. 21. Uzņēmējas dalībvalsts iestādēm būtu jāiegūst informācija par to teritorijā īstenotajām darbībām. Uzraudzības pasākumi būtu jāveic izcelsmes dalībvalsts iestādēm, ja vien uzņēmējas valsts iestādēm nav jāveic piesardzības ārkārtas pasākumi. 22. Lai iekšējais banku pakalpojumu tirgus darbotos vienmērīgi, ir vajadzīgas ne vien tiesību normas, bet arī dalībvalstu kompetento iestāžu cieša un regulāra sadarbība, kā arī to piemērotās reglamentācijas un uzraudzības prakses konverģences būtiska uzlabošana. Šajā nolūkā atsevišķu kredītiestāžu problēmu izskatīšanai un savstarpējai informācijas apmaiņai būtu jānotiek EBI. Šī savstarpējās informēšanas procedūra nekādā gadījumā nevar aizstāt divpusējo sadarbību. Uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vienmēr būtu jābūt tiesīgām gan pēc pašu iniciatīvas ārkārtas stāvoklī, gan pēc izcelsmes dalībvalsts iniciatīvas pārbaudīt, vai to teritorijā reģistrētu kredītiestāžu darbība atbilst attiecīgajiem tiesību aktiem un pareizas vadības un grāmatvedības organizācijas principiem, kā arī pietiekamai iekšējai kontrolei. 23. Ir lietderīgi ļaut savā starpā apmainīties ar informāciju kompetentajām iestādēm un iestādēm vai struktūrām, kuras saskaņā ar savu uzdevumu palīdz nostiprināt finanšu sistēmas stabilitāti. Lai saglabātu nosūtītās informācijas slepenību, šīs informācijas adresātu sarakstam būtu jāpaliek stingri ierobežotam. 24. Konkrēta uzvedība, piemēram, krāpšana vai pārkāpumi, kas saistīti ar iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu, var ietekmēt finanšu sistēmas stabilitāti, kā arī tās integritāti. Būtu jāprecizē nosacījumi, saskaņā ar kuriem šādos gadījumos ir atļauta informācijas apmaiņa. 25. Ja ir noteikts, ka informāciju var izpaust vienīgi tad, kad to nepārprotami atļāvušas kompetentās iestādes, šīs iestādes drīkst atļauju piešķirt, ja ir ievēroti stingri nosacījumi. 26. Būtu jāatļauj arī informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm un centrālajām bankām un citām struktūrām ar līdzīgu uzdevumu, ciktāl tās darbojas kā monetārās iestādes, kā arī vajadzības gadījumā citām valsts iestādēm, kas ir atbildīgas par maksājumu sistēmu uzraudzību, un citām valsts pārvaldes struktūrvienībām. 27. Nolūkā stiprināt iestāžu konsultatīvo uzraudzību un kredītiestāžu klientu aizsardzību, revidentiem vajadzētu būt pienākumam tūlīt informēt kompetentās iestādes, ja viņi, pildot savus uzdevumus, konstatējuši faktus, kas varētu nopietni iespaidot kādas iestādes finanšu stāvokli vai administratīvo un grāmatvedības organizāciju. Šā paša iemesla dēļ dalībvalstīm būtu jāparedz, ka šo pienākumu piemēro visos gadījumos, kad revidents šādus faktus konstatē, pildot savu uzdevumu uzņēmumā, kam ir ciešas saiknes ar kādu kredītiestādi. Revidentu pienākums attiecīgos gadījumos darīt zināmus kompetentajām iestādēm tādus faktus un lēmumus par kādu iestādi, kurus tie konstatē, pildot savu uzdevumu kādā uzņēmumā ārpus finanšu nozares, pats par sevi nedrīkstētu mainīt ne šajā uzņēmumā veicamā uzdevuma būtību, ne to, kā viņiem būtu jāveic savi uzdevumi šajā uzņēmumā. 28. Lai nodrošinātu, ka iestādes, personas, kas faktiski kontrolē to uzņēmējdarbību, un iestāžu vadības struktūru locekļi pilda pienākumus, kuri izriet no šīs direktīvas un no Regulas [ inserted by OP ], un lai nodrošinātu vienādus apstākļus visā Savienībā, dalībvalstīm būtu jānosaka efektīvas, samērīgas un preventīvas administratīvās sankcijas un pasākumi. Tāpēc administratīvajām sankcijām un pasākumiem, ko nosaka dalībvalstis, būtu jāatbilst konkrētām pamatprasībām attiecībā uz adresātiem, kritērijiem, kas ņemami vērā, piemērojot sankciju vai pasākumu, sankciju vai pasākumu publicēšanu, galvenajām sankciju piemērošanas pilnvarām un administratīvo finansiālo sankciju līmeņiem. 29. It sevišķi kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām noteikt pietiekami lielas finansiālās sankcijas, kas atsvērtu gaidāmos ieguvumus un spētu atturēt no pienākumu nepildīšanas pat lielākās iestādes un to vadītājus. 30. Lai nodrošinātu sankciju konsekventu piemērošanu visās dalībvalstīs, nosakot administratīvo sankciju vai pasākumu veidu un administratīvo finansiālo sankciju līmeni, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kompetentās iestādes ņem vērā visus attiecīgos apstākļus. 31. Lai nodrošinātu, ka sankcijām ir atturoša ietekme uz plašu sabiedrību, sankcijas parasti būtu jāpublicē, paredzot izņēmumus konkrētos, precīzi noteiktos apstākļos. 32. Lai atklātu iespējamos pārkāpumus, kompetentajām iestādēm vajadzētu būt nepieciešamajām izmeklēšanas pilnvarām un būtu jāizveido efektīvi mehānismi, kas mudinātu ziņot par iespējamiem vai faktiskiem pārkāpumiem. Šiem mehānismiem nevajadzētu skart apsūdzēto personu pienācīgu aizstāvību. 33. Šai direktīvai būtu jāattiecas gan uz administratīvajām sankcijām, gan uz pasākumiem, kas paredzēti, lai aptvertu visas darbības, ko veic pēc tam, kad noticis pārkāpums, un lai novērstu turpmākus pārkāpumus, neatkarīgi no tā, vai valsts tiesību aktos tie kvalificēti kā sankcija vai kā pasākums. 34. Šai direktīvai nevajadzētu skart nekādus dalībvalstu tiesību noteikumus saistībā ar kriminālsankcijām. 35. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību rīcībā ir iekšējais kapitāls, kas pēc kvantitātes, kvalitātes un sadales ir piemērots riskiem, kuriem kredītiestādes ir pakļautas vai varētu tikt pakļautas. Tāpēc dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības izstrādā stratēģijas un procedūras to iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanai un uzturēšanai. 36. Kompetentajām iestādēm būtu jāuztic atbildība par to, lai iestādēs būtu laba darba organizācija un pietiekams pašu kapitāls, ņemot vērā riskus, kuriem iestādes ir pakļautas vai varētu tikt pakļautas. Šajā kontekstā, lai noteiktu pietiekamu pašu kapitālu, dalībvalstu kompetentās iestādes var arī ņemt vērā riskus, kas attiecas uz daļu no iestāžu bilances. 37. Nolūkā nodrošināt, ka kredītiestādes, kas darbojas vairākās dalībvalstīs, netiek nesamērīgi apgrūtinātas tāpēc, ka atsevišķas dalībvalsts kompetentās iestādes turpina pildīt savus atļauju piešķiršanas un uzraudzības pienākumus, svarīgi ir būtiski uzlabot kompetento iestāžu sadarbību. Tāpēc būtu jāstiprina vienotās uzraudzības iestādes loma. EBI būtu jāatbalsta un jāveicina šāda sadarbība. 38. Lai nodrošinātu vispusīgu tirgus disciplīnu visā Savienībā, kompetentajām iestādēm ir lietderīgi publicēt informāciju par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbības īstenošanu. Ar šādu informāciju būtu jāpietiek, lai varētu salīdzināt dažādu dalībvalstu kompetento iestāžu pieņemtās pieejas un papildināt regulā noteiktās prasības attiecībā uz tehniskas informācijas izpaušanu, ko īsteno iestādes. 39. Iestāžu vienotai uzraudzībai vajadzētu būt vērstai uz iestāžu noguldītāju un ieguldītāju aizsardzību un finanšu sistēmas stabilitātes nodrošināšanu. Lai vienotā uzraudzība būtu efektīva, tā būtu jāpiemēro visām banku grupām, arī tām, kuru mātesuzņēmumi nav kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības. Dalībvalstīm būtu jānodrošina kompetentajām iestādēm nepieciešamie juridiskie instrumenti, lai ļautu veikt šādu uzraudzību. 40. Attiecībā uz grupām ar diversificētu darbību, kurās mātesuzņēmumi kontrolē vismaz vienu meitasuzņēmumu, kompetentajām iestādēm būtu jāspēj izvērtēt šādā grupā ietilpstošas kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības finanšu stāvokli. Kompetentajām iestādēm vismaz vajadzētu būt līdzekļiem, lai no visiem grupas uzņēmumiem iegūtu informāciju, kas vajadzīga šo iestāžu funkciju veikšanai. Būtu jāizveido sadarbība starp iestādēm, kuras ir atbildīgas par dažādu finanšu sektoru uzraudzību, attiecībā uz uzņēmumu grupām, kas veic dažādas finanšu darbības. 41. Dalībvalstīm būtu jābūt tiesīgām atteikt vai anulēt bankas atļauju gadījumos, kad tās uzskata, ka atsevišķas grupas struktūras ir nepiemērotas banku darbības veikšanai tāpēc, ka šādas struktūras nevar efektīvi uzraudzīt. Šajā sakarā, lai nodrošinātu kredītiestāžu atbilstīgu un pareizu vadību, kompetentajām iestādēm būtu jāpiešķir nepieciešamās pilnvaras. 42. Kompetento iestāžu pilnvarojumā pienācīgā veidā būtu jāpievērš uzmanība Savienības aspektam. Tādēļ kompetentajām iestādēm būtu pienācīgi jāapsver to pieņemto lēmumu ietekme uz finanšu sistēmas stabilitāti visās pārējās attiecīgajās dalībvalstīs. Ja tas paredzēts attiecīgās valsts tiesību aktos, šim principam būtu jāveicina finanšu stabilitāte Savienībā un tam nevajadzētu kompetentajām iestādēm uzlikt juridisku pienākumu sasniegt konkrētu rezultātu. 43. Vairāku iestāžu korporatīvās pārvaldības vājās vietas ir veicinājušas pārmērīga un nepārdomāta riska uzņemšanos banku nozarē, kas radīja atsevišķu iestāžu kļūdas un sistēmiskas problēmas dalībvalstu un pasaules mērogā. Ļoti vispārīgās tiesību aktu normas par iestāžu pārvaldību un korporatīvās pārvaldības sistēmas būtiskas daļas nesaistošais raksturs, kas pamatojas galvenokārt uz brīvprātīgi piemērojamiem rīcības kodeksiem, neveicināja iestāžu atbilstīgas korporatīvās pārvaldības prakses efektīvu īstenošanu. Iestāžu kontroles un līdzsvara efektīvu pasākumu neesība ir radījusi pārvaldības lēmumu pieņemšanas efektīvas pārraudzības trūkumu, ko pastiprināja īstermiņa un pārmērīgi riskantās pārvaldības stratēģijas. Kompetento iestāžu neskaidrā loma iestāžu korporatīvās pārvaldības sistēmu pārraudzīšanā neļāva veikt pietiekamu iekšējās pārvaldības procesu efektivitātes uzraudzību. 44. Lai novērstu kaitīgo ietekmi, ko var radīt nepilnīgi izstrādāti korporatīvās pārvaldības pasākumi attiecībā uz atbilstošu riska pārvaldību, dalībvalstīm būtu jāievieš principi un standarti, lai nodrošinātu, ka vadības struktūras veic efektīvu pārraudzību, veicinātu atbilstošu riska kultūru visos kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību līmeņos un ļautu kompetentajām iestādēm uzraudzīt iekšējās vadības pasākumu piemērotību. Šie principi un standarti būtu jāpiemēro, ņemot vērā iestāžu darbību būtību, mērogu un sarežģītību. 45. Lai efektīvi pārraudzītu vadības pasākumus un lēmumus, iestādes vadības struktūrai būtu jāvelta pietiekami ilgs laiks tās funkciju veikšanai un jāspēj izprast iestādes uzņēmējdarbība, tās galvenie riski, kā arī uzņēmējdarbības un riska stratēģijas nozīme. Ieņemot pārāk daudzus vadošos amatus vienlaicīgi, vadības struktūras loceklim nebūtu iespējams veltīt pietiekamu laiku pārraudzības uzdevumu veikšanai. Tāpēc būtu jāierobežo tas, cik daudz pilnvarojumu iestādes vadības struktūras loceklim var būt vienlaicīgi dažādās saimnieciskajās vienībās. 46. To, ka valdes pietiekami neuzrauga vadības lēmumus, var daļēji skaidrot ar grupas domāšanas tendenci. Šo tendenci cita starpā izraisa tas, ka valžu sastāvā trūkst daudzveidības. Lai sekmētu neatkarīgus viedokļus un lēmumu kritisku apstrīdēšanu, pārstāvjiem iestāžu vadības struktūrās tāpēc būtu jābūt pietiekami dažāda vecuma, dzimuma, ģeogrāfiskās izcelsmes, ar pietiekami dažādu izglītību un profesionālo kvalifikāciju, lai būtu pārstāvēti dažādi uzskati un pieredze. Lai nodrošinātu sabiedrības atbilstošu atspoguļojumu, īpaši liela nozīme ir dzimumu līdzsvaram. Daudzveidīgākas valdes varētu efektīvāk pārraudzīt vadību un tādējādi veicināt iestāžu riska pārraudzības un noturības uzlabošanos. Tāpēc daudzveidībai vajadzētu būt vienam no valdes veidošanas kritērijiem. 47. Atalgojuma politika, kas veicina pārmērīga riska uzņemšanos, var kaitēt kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību atbilstošai un efektīvai riska pārvaldībai. G-20 valstis apņēmās īstenot Finanšu stabilitātes padomes (FSP) principus pamatotai kompensāciju piešķiršanai un standartu īstenošanai (FSP principi un standarti), kas novērš nepilnīgi izstrādāto atalgojuma shēmu varbūtējo kaitīgo ietekmi uz pareizu riska pārvaldību un kontrolē darbinieku rīcību, uzņemoties risku. Šīs direktīvas mērķis ir īstenot starptautiskus principus un standartus Eiropas līmenī, uzliekot kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām pienākumu izveidot un uzturēt tādu atalgojuma politiku un praksi, kas atbilst efektīvas riska pārvaldības principiem un kas attiecas uz tādām personāla kategorijām, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību riska profilu. 48. Lai nodrošinātu, ka kredītiestādēs un ieguldījumu sabiedrībās ir piemērota atalgojuma politika, būtu jānosaka skaidri pārvaldības principi un atalgojuma politikas struktūra. Jo īpaši atalgojuma politikas struktūra būtu jāpielāgo kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības gatavībai uzņemties risku, vērtībām un ilgtermiņa interesēm. Šajā nolūkā uz izpildi balstīto atalgojuma komponentu novērtējums būtu jābalsta uz ilgāka termiņa darbību, un tajā jāņem vērā ar darbību saistītais pašreizējais un nākotnes risks. Lai nodrošinātu atalgojuma politikas sistēmas integrāciju kredītiestādes riska pārvaldībā, vadības struktūrai, pildot uzraudzības funkciju, būtu jāpieņem un regulāri jāpārskata piemērojamā atalgojuma politika. Atalgojuma noteikumi samērīgi atspoguļo atšķirības starp dažāda veida kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām atbilstoši to lielumam, iekšējai organizācijai un darbības veidam, apmēram un sarežģītībai, un attiecībā uz atsevišķu veidu ieguldījumu sabiedrībām prasība ievērot visus principus varētu nebūt samērīga. 49. Nepilnīgi izstrādāta atalgojuma politika un stimulu shēmas var nevēlami paaugstināt kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību risku, tādēļ tie nekavējoties būtu jāuzlabo un, ja nepieciešams, būtu jāveic atbilstīgi koriģējoši pasākumi. Tādējādi ir lietderīgi nodrošināt, ka kompetentās iestādes ir pilnvarotas attiecīgajām saimnieciskajām vienībām piemērot kvalitatīvus vai kvantitatīvus pasākumus, kuru mērķis ir risināt uzraudzības pārskatīšanā konstatētās problēmas atalgojuma politikas jomā. 50. Piemērojot atalgojuma noteikumus, nevajadzētu skart LESD 153. panta 5. punktā garantēto pamattiesību pilnīgu ievērošanu, vispārējos valsts līgumu un darba tiesību principus, piemērojamos tiesību aktus par akcionāru tiesībām un līdzdalību un attiecīgās iestādes vadības struktūras vispārējo atbildību, kā arī attiecīgā gadījumā sociālo partneru tiesības slēgt un īstenot koplīgumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem un tradīcijām. 51. Kredītriska un tirgus riska kapitāla prasībām būtu jāpamatojas uz ārējiem kredītreitingiem tikai tiktāl, cik tas vajadzīgs. Ja kredītrisks ir būtisks, iestādēm būtu jācenšas izmantot pieejas, kas balstītas uz iekšējiem reitingiem, vai iekšējos modeļus. Tomēr standartizētas pieejas, kuras paļaujas uz ārējiem reitingiem, var izmantot tad, ja kredītrisks nav tik būtisks, un tas parasti attiecas uz gadījumiem, kad iesaistītas ne pārāk sarežģītas iestādes, nebūtiska riska darījumu kategorijas, vai situācijām, kurās iekšējo pieeju izmantošana būtu pārāk apgrūtinoša. 52. Attiecībā uz likviditātes uzraudzību atbildība būtu jāuzņemas izcelsmes dalībvalstij, tiklīdz kļūs piemērojami detalizēti likviditātes seguma prasību kritēriji. Tādēļ, lai ieviestu uzraudzību, ko īsteno izcelsmes dalībvalsts, līdz tam šajā nozarē būtu jāveic uzraudzības koordinēšana. Lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību, izcelsmes valsts un uzņēmējas valsts iestādēm būtu jāturpina sadarboties likviditātes jomā. 53. Ja grupā vienas iestādes likvīdi aktīvi saspringtos apstākļos atbildīs cita grupas locekļa likviditātes vajadzībām, kompetentajām iestādēm būtu jāatbrīvo iestāde no likviditātes seguma prasībām un tā vietā būtu jāpiemēro konsolidētas prasības. 54. Pasākumiem, kas īstenoti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvu 2001/24/EK par kredītiestāžu reorganizāciju un likvidāciju[21], n evajadzētu būt pretrunā pasākumiem, kas īstenoti, pamatojoties uz šo direktīvu. Uzraudzības pasākumi nedrīkstētu izraisīt diskrimināciju dažādu dalībvalstu kreditoru starpā. 55. Ņemot vērā finanšu krīzi un procikliskos mehānismus, kas veicināja krīzes rašanos un saasināja tās sekas, FSP, BCBS un G20 valstis pieņēma ieteikumus, lai mazinātu finanšu regulējuma procikliskās sekas. BCBS 2010. gada decembrī izdeva jaunus globālus normatīvos standartus par banku kapitāla pietiekamību, starp tiem arī noteikumus, kas paredz nodrošināt kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskas kapitāla rezerves. 56. Tāpēc ir lietderīgi prasīt kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām papildus citām pašu kapitāla prasībām uzturēt kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskas kapitāla rezerves, lai nodrošinātu, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības ekonomikas izaugsmes laikā uzkrāj pietiekamu kapitāla bāzi, lai varētu absorbēt zaudējumus spriedzes laikā. Pretcikliskas kapitāla rezerves palielinātu, ja tiktu nospriests, ka kopējā kredīta pieaugums saistīts ar sistēmas mēroga riska palielināšanos, un to izmantotu spriedzes periodos. 57. Lai nodrošinātu, ka pretcikliskas rezerves pienācīgi atspoguļo pārmērīga kredītu pieauguma risku banku nozarē, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu jāaprēķina savai iestādei piemērotas rezerves, kuras atbilst to pretciklisko rezervju likmju svērtajam vidējam rādītājam, ko piemēro valstīs, kurās šīs iestādes ir pakļautas kredītriskam. Tādēļ katrai dalībvalstij būtu jāieceļ iestāde, kas ir atbildīga par pretciklisku kapitāla rezervju līmeņa noteikšanu reizi ceturksnī saistībā ar šajā dalībvalstī pastāvošajiem riskiem. Nosakot rezervju līmeni, būtu jāņem vērā kredīta līmeņa pieaugums un kredīta attiecība pret IKP attiecīgajā dalībvalstī, kā arī visi citi mainīgie rādītāji, kas saistīti ar finanšu stabilitātes apdraudējumu. 58. Lai veicinātu starptautisku konsekvenci saistībā ar pretciklisku kapitāla rezervju līmeņa noteikšanu, BCBS ir izstrādājusi metodiku, pamatojoties uz attiecību starp kredītiem un IKP. Tā būtu jāizmanto kā kopīgs sākumpunkts attiecīgo valsts iestāžu lēmumiem par rezervju likmēm, bet tā nedrīkstētu izraisīt rezervju automātisku noteikšanu vai paredzēt saistības ieceltajai iestādei. Ieceltās iestādes arī varētu it sevišķi ņemt vērā strukturālos mainīgos rādītājus un banku nozares pakļautību jebkādiem citiem riska faktoriem, kas saistīti ar finanšu stabilitātes apdraudējumu. 59. Lai nodrošinātu saskaņotu piemērošanu un makrouzraudzības pārraudzību Savienībā, Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK) ir lietderīgi izstrādāt principus, kas ir pielāgoti Savienības ekonomikai, un ESRK būtu jābūt atbildīgai par to piemērošanas uzraudzību. Šai direktīvai nevajadzētu kavēt ESRK īstenot jebkādu rīcību, ko tā uzskata par vajadzīgu saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulu (ES) Nr. 1092/2010 par Eiropas Savienības finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu[22]. 60. Ir lietderīgi pēc iespējas labāk koordinēt dalībvalstu lēmumus par pretciklisku rezervju likmēm. Šajā saistībā ESRK, ja to prasa valsts iestādes, varētu veicināt diskusijas starp šīm iestādēm par to ierosinātajām rezervju likmēm. Lai veicinātu faktoru, uz kuriem ieceltās iestādes pamato šos lēmumus, konsekventu izmantošanu un lai nodrošinātu, ka pretciklisku rezervju likmju noteikšana atbilst iekšējā tirgus pamatprincipiem, ieceltajām iestādēm arī būtu jāpaziņo ESRK un EBI, ja tās ņem vērā citus mainīgos rādītājus nekā kredīta un IKP attiecības novirzi no tās ilgtermiņa attīstības tendencēm un attiecīgās ESRK pamatnostādnes un ja tā rezultātā nosaka rezervju likmi, kas ir augstāka nekā būtu gadījumā, ja šie mainīgie rādītāji nebūtu ņemti vērā. Šāda paziņošana būtu vajadzīga, lai ESRK un EB varētu novērtēt šo mainīgo rādītāju būtību un rezervju likmes noteikšanas atbilstību iekšējā tirgus principiem. 61. Ja kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība pilnībā nenodrošina atbilstību prasībām par kapitāla saglabāšanas rezervēm un jebkādām papildu pretcikliskām rezervēm, tai būtu jāpiemēro pasākumi, kas ir izstrādāti, lai nodrošinātu, ka iestāde laikus atjauno pašu kapitāla līmeni. Lai saglabātu kapitālu, ir lietderīgi piemērot samērīgus ierobežojumus attiecībā uz peļņas diskrecionāru sadali, tai skaitā dividenžu maksājumiem un mainīgā atalgojuma maksājumiem. Lai nodrošinātu, ka šādām iestādēm vai sabiedrībām ir uzticama stratēģija, kā atjaunotu pašu kapitāla līmeni, tām būtu jāprasa izstrādāt un ar kompetentajām iestādēm saskaņot kapitāla saglabāšanas plānu, kurā ir noteikts, kā tiks piemēroti sadales ierobežojumi un citi pasākumi, ko iestāde vai sabiedrība plāno īstenot, lai nodrošinātu atbilstību visām rezervju prasībām. 62. Tehniskajiem standartiem finanšu pakalpojumu jomā būtu jānodrošina konsekventa saskaņošana un noguldītāju, ieguldītāju un patērētāju atbilstīga aizsardzība Savienībā. EBI ir struktūra, kam ir specializētas zināšanas, tādēļ būtu efektīvi un lietderīgi tai uzticēt ar politikas izvēlēm nesaistītu regulatīvu un īstenošanas tehnisko standartu projektu izstrādi un to iesniegšanu Komisijai. 63. Komisijai būtu jāpieņem EBI izstrādātie regulatīvo tehnisko standartu projekti tādās jomās kā būtiskas līdzdalības atļaušana un iegāde kredītiestādēs, informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošana, uzraudzības sadarbība, pārvaldība, kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību atalgojuma politika un iekšējie kontroles mehānismi, kā arī jaukto finanšu kontrolakciju sabiedrību uzraudzība un uzraudzības pārskatīšana, pieņemot deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu un Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.–14. pantu. 64. Komisija būtu arī jāpilnvaro pieņemt īstenošanas tehniskos standartus tādās jomās kā būtiskas līdzdalības atļaušana un iegāde kredītiestādēs, informācijas apmaiņa starp kompetentajām iestādēm, uzraudzības sadarbība, īpašas konsultatīvās uzraudzības prasības un informācijas atklāšana, ko īsteno uzraudzības iestādes, pieņemot īstenošanas aktus saskaņā ar LESD 291. pantu un Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu. EBI būtu jāuztic īstenošanas tehnisko standartu izstrāde iesniegšanai Komisijā. 65. Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāpiešķir Komisijai. Šīs pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[23] . 66. Lai precizētu prasības, kas noteiktas šajā direktīvā, Komisijai būtu jāpiešķir pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu nolūkā skaidrot šajā direktīvā lietotās definīcijas un terminus, paplašināt pielikumā pievienoto tādu darbību sarakstu, kurām nepieciešama savstarpēja atzīšana, uzlabot informācijas apmaiņu attiecībā uz kredītiestāžu filiālēm un pielāgot noteikumus, kas attiecas uz to iekšējo kārtību, procesiem un mehānismiem. Īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, pienācīgi apspriestos, tostarp arī ekspertu līmenī. 67. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina, lai attiecīgos dokumentus vienlaicīgi, laikus un atbilstīgi nosūtītu Eiropas Parlamentam un Padomei. 68. Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/138/EK par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II)[24] ņem vērā, kad kredītiestādē iegādājas būtisku līdzdalību. 69. Atsauces spēkā esošajos valstu normatīvajos un administratīvajos aktos uz direktīvām, ko atceļ ar šo direktīvu, uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. 70. Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 13. novembra Direktīva 2007/64/EK par maksājumu pakalpojumiem iekšējā tirgū, ar ko groza Direktīvas 97/7/EK, 2002/65/EK, 2005/60/EK un 2006/48/EK un atceļ Direktīvu 97/5/EK [25] , Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) [26] , Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/110/EK par elektroniskās naudas iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un konsultatīvu uzraudzību, par grozījumiem Direktīvā 2005/60/EK un Direktīvā 2006/48/EK un par Direktīvas 2000/46/EK atcelšanu [27] , Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīva 2002/87/EK par papildu uzraudzību kredītiestādēm, apdrošināšanas uzņēmumiem un ieguldījumu sabiedrībām finanšu konglomerātos [28] un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva par alternatīvu ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par Direktīvas 2003/41/EK un Direktīvas 2009/65/EK grozījumiem atsaucas uz Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK noteikumiem, kas attiecas uz pašu kapitāla prasībām un tagad ir noteikti Regulā [ inserted by OP ]. Tādēļ atsauces minētajās direktīvās uz Direktīvu 2006/48/E K un Direktīvu 2006/49/E K būtu jāuzskata par atsaucēm uz noteikumiem, kas reglamentē pašu kapitāla prasības minētajā regulā. 71. Lai varētu izstrādāt tehniskos standartus ar mērķi nodrošināt, ka iestādes, kas ietilpst finanšu konglomerātā, konsolidēti piemēro atbilstīgas aprēķinu metodes, nosakot vajadzīgo kapitālu, būtu attiecīgi jāgroza Direktīva 2002/87/EK. 72. Lai kāpinātu iekšējā banku pakalpojumu tirgus efektivitāti un lai Savienības pilsoņiem nodrošinātu atbilstošu pārredzamības līmeni, nepieciešams nodrošināt, ka kompetentās iestādes publisko informāciju par šīs direktīvas īstenošanas veidiem tā, lai būtu iespējams izdarīt pamatotus salīdzinājumus. 73. Attiecībā uz likviditātes pārraudzību vajadzētu būt laikposmam, kurā dalībvalstis veic pāreju uz regulatīvo režīmu, saskaņā ar kuru piemēro sīki izstrādātus likviditātes seguma prasību kritērijus. 74. Šīs direktīvas nolūkos veiktajai personas datu apstrādei būtu pilnībā jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[29] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (ES) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti[30]. 75. Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, paredzēt noteikumus par piekļuvi kredītiestāžu uzņēmējdarbības veikšanai, kā arī kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvu uzraudzību, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka paredzētās darbības mēroga un iedarbības dēļ šos mērķus var labāk sasniegt Eiropas Savienības (turpmāk “Savienība”) līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. 76. Pienākums transponēt šo direktīvu valstu tiesību aktos būtu jāattiecina uz tiem noteikumiem, kuros ir būtiskas izmaiņas, salīdzinot ar iepriekšējām direktīvām. 77. Tādēļ būtu jāatceļ Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/49/EK, IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. SATURS I sadaļa Priekšmets, darbības joma un definīcijas 27 II sadaļa Kompetentās iestādes 30 III sadaļa Prasības attiecībā uz piekļuvi kredītiestāžu darbības veikšanai 32 1. nodaļa Vispārīgas prasības attiecībā uz piekļuvi kredītiestāžu darbības veikšanai 32 2. nodaļa Būtiska līdzdalība kredītiestādē 37 IV sadaļa Ieguldījumu sabiedrību sākumkapitāls 43 V sadaļa Noteikumi par uzņēmējdarbības veikšanas brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību 46 1. nodaļa Vispārējie principi 46 2. nodaļa Kredītiestāžu tiesības veikt uzņēmējdarbību 47 3. nodaļa Pakalpojumu sniegšanas brīvības īstenošana 50 4. nodaļa Uzņēmējas dalībvalsts kompetento iestāžu pilnvaras 50 VI sadaļa Attiecības ar trešām valstīm 54 VII sadaļa Konsultatīvā uzraudzība 56 1. nodaļa Konsultatīvās uzraudzības principi 56 I iedaļa Izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts kompetence 56 II iedaļa Informācijas apmaiņa un dienesta noslēpums 60 III iedaļa Par gada pārskatu un konsolidēto pārskatu juridisko pārraudzību atbildīgo personu pienākumi 65 IV iedaļa Uzraudzības pilnvaras, pilnvaras piemērot sankcijas un pārsūdzības tiesības 66 2. nodaļa Pārskatīšanas procesi 72 I iedaļa Iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanas process 72 II iedaļa Iestāžu plāni, procesi un mehānismi 73 1. apakšiedaļa Vispārēji principi 73 2. apakšiedaļa Risku organizācijas un apstrādes tehniskie kritēriji 74 3. apakšiedaļa Pārvaldība 80 III iedaļa uzraudzības pārskatīšanas un novērtēšanas process 86 IV iedaļa Uzraudzības pasākumi 92 V iedaļa Piemērošanas pakāpe 94 3. nodaļa Vienotā uzraudzība 96 I iedaļa Vienotās uzraudzības veikšanas principi 96 II iedaļa Finanšu kontrolakciju sabiedrības un jauktas finanšu kontrolakciju sabiedrības 104 4. nodaļa Kapitāla rezerves 108 I sadaļa Kapitāla saglabāšanas rezerves un pretcikliskas kapitāla rezerves 108 II sadaļa Pretciklisku kapitāla rezervju noteikšana un aprēķināšana 109 III sadaļa Kapitāla saglabāšanas pasākumi 116 VIII sadaļa Informācijas sniegšana, ko veic kompetentās iestādes 120 IX sadaļa Deleģētie un īstenošanas akti 123 X sadaļa Direktīvas 2002/87/EK grozījumi 125 XI sadaļa Pārejas un nobeiguma noteikumi 126 1. nodaļa Pārejas noteikumi par tādu kredītiestāžu uzraudzību, kas izmanto uzņēmējdarbības brīvību un pakalpojumu sniegšanas brīvību 126 2. nodaļa Kapitāla rezervju pārejas noteikumi 130 3. nodaļa Nobeiguma noteikumi 131 I pielikums Darbības, uz kurām attiecas savstarpēja atzīšana 133 II pielikums Atbilstības tabula 135 I sadaļa Priekšmets, darbības joma un definīcijas 1. pants Priekšmets Ar šo direktīvu paredz noteikumus, ar kuriem dalībvalstīm prasa panākt kopējus rezultātus šādās jomās: a) piekļuve kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību (turpmāk "iestādes") uzņēmējdarbības veikšanai; b) uzraudzības pilnvaras un instrumenti iestāžu konsultatīvajai uzraudzībai, ko īsteno kompetentās iestādes; c) iestāžu konsultatīvā uzraudzība, ko īsteno kompetentās iestādes saistībā ar riskiem, kuriem nepiemēro vienotus noteikumus, kas paredzēti Regulā [ inserted by OP ] ; d) publicēšanas prasības kompetentajām iestādēm iestāžu konsultatīvā regulējuma un uzraudzības jomā. 2. pants Darbības joma 78. Šīs direktīvas 34. pantu un VII sadaļas 3. nodaļu piemēro finanšu kontrolakciju sabiedrībām, jauktām finanšu kontrolakciju sabiedrībām un jauktas darbības kontrolakciju sabiedrībām, kuru galvenais birojs ir Savienībā. 79. Iestādes, kam šo direktīva nepiemēro saskaņā ar šā panta 3. punktu, tomēr izņemot centrālās bankas, 34. panta un VII sadaļas 3. nodaļas vajadzībām uzskata par finanšu iestādēm. 80. Šo direktīvu nepiemēro: 1) piekļuvei ieguldījumu sabiedrību uzņēmējdarbības veikšanai, ciktāl to reglamentē Direktīva 2004/39/EK, 2) centrālajām bankām, 3) pasta nodaļu pārvedumu daļām, 4) Beļģijā — “Institut de Réescompte et de Garantie – Herdiscontering- en Waarborginstituut”, 5) Dānijā — “Dansk Eksportfinansieringsfond”, “Danmarks Skibskreditfond A/S” un “KommuneKredit”, 6) Vācijā — “Kreditanstalt für Wiederaufbau”, uzņēmumiem, kuri saskaņā ar “Wohnungsgemeinnützigkeitsgese” ir atzīti par valsts mājokļu attīstības politikas struktūrām un faktiski neiesaistās banku darījumos, un uzņēmumiem, kuri saskaņā ar minēto likumu ir atzīti par bezpeļņas mājokļu attīstības uzņēmumiem, 7) Grieķijā — “Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” ("Tamio Parakatathikon kai Danion"), 8) Spānijā — “Instituto de Crédito Oficial”, 9) Francijā — “Caisse des dépôts et consignations”, 10) Īrijā — “credit unions” un “friendly societies”, 11) Itālijā — “Cassa depositi e prestiti”, 12) Latvijā — “krājaizdevu sabiedrībām”, uzņēmumiem, kas atbilstīgi Krājaizdevu sabiedrību likumam atzīti par kooperatīvajām sabiedrībām, kuras sniedz finanšu pakalpojumus vienīgi saviem biedriem, 13) Lietuvā — “kredito unijos”, kas nav “Centrinė kredito unija”, 14) Ungārijā — “Magyar Fejlesztési Bank Rt.” un “Magyar Export-Import Bank Rt.”, 15) Nīderlandē — “Netherlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, “NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, “NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” un “Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”, 16) Austrijā — uzņēmumiem, kas atzīti par valsts dzīvokļu celtniecības apvienībām, un “Österreichische Kontrollbank AG”, 17) Polijā — “Spóldzielcze Kasy Oszczędnościowo — Kredytowe” un “Bank Gospodarstwa Krajowego”, 18) Portugālē — “Caixas Económicas”, kas pastāvēja 1986. gada 1. janvārī, izņemot tās, kas reģistrētas kā sabiedrības ar ierobežotu atbildību, un izņemot “Caixa Económica Montepio Geral”, 19) Somijā — “Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB” un “Finnvera Oyj/Finnvera Abp”, 20) Zviedrijā — “Svenska Skeppshypotekskassan”, 21) Apvienotajā Karalistē — “National Savings Bank”, “Commonwealth Development Finance Company Ltd”, “Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, “Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, “Crown Agents for overseas governments and administrations”, “credit unions” un “municipal banks”, 22) Slovēnijā — “SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana”. 3. pantsAizliegums uzņēmumiem, kas nav kredītiestādes, no plašas sabiedrības pieņemt noguldījumus un citus atmaksājamus līdzekļus 81. Personām vai uzņēmumiem, kas nav kredītiestādes, dalībvalstis liedz pieņemt noguldījumus vai citus atmaksājamus līdzekļus no plašas sabiedrības. 82. Šā panta 1. punkts neattiecas uz noguldījumu vai citu atmaksājamu līdzekļu pieņemšanu, ko veic dalībvalstis, dalībvalstu reģionālās valdības vai pašvaldības vai starptautiskās publiskās organizācijas, kurās viena vai vairākas dalībvalstis ir locekles, vai uz gadījumiem, kas nepārprotami paredzēti kādas valsts vai Savienības tiesību aktos, ja uz šīm darbībām attiecas noteikumi un kontrole, kas paredz noguldītāju un ieguldītāju aizsardzību un ko piemēro minētajos gadījumos. 4. pantsDefinīcijas 83. Piemēro Regulas [ inserted by OP ] 4. pantā norādītās definīcijas. 84. Šajā direktīvā piemēro arī šādas definīcijas: 85. “pakalpojumu palīguzņēmums” ir uzņēmums, kura galvenā darbība ir nekustamā īpašuma iegūšana īpašumā vai pārvaldīšana, datu apstrādes pakalpojumu vadība vai jebkāda cita līdzīga darbība, kas papildina vienas vai vairāku kredītiestāžu galveno darbību; 86. “pārmērīgas aizņemto līdzekļu izmantošanas risks” ir risks, kas rodas no iestādes neaizsargātības, kuru izraisījusi faktiska vai iespējama aizņemto līdzekļu izmantošana, kā dēļ var būt nepieciešami neparedzēti korektīvi pasākumi attiecībā uz uzņēmējdarbības plānu, tostarp aktīvu augsta riska pārdošana, kas var radīt zaudējumus vai atlikušo aktīvu vērtības korekcijas; 87. “iekšējas pieejas” ir pieejas, kas minētas Regulas [ inserted by OP ] 138. panta 1. punktā, 216. un 220. pantā, 301. panta 2. punktā, 277. un 352. pantā un 254. panta 3. punktā. II sadaļa Kompetentās iestādes 5. pants Kompetento iestāžu norīkošana un pilnvaras 88. Dalībvalstis norīko kompetentās iestādes, kuras veic šajā direktīvā paredzētos pienākumus. Par to dalībvalstis informē Komisiju un EBI, norādot visu pienākumu sadalījumu. 89. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes uzrauga iestāžu darbības, lai novērtētu atbilstību šajā direktīvā un Regulā [inserted by OP] paredzētajām prasībām. 90. Dalībvalstis nodrošina, ka ir noteikti attiecīgi pasākumi, lai ļautu kompetentajām iestādēm iegūt informāciju, kas vajadzīga, lai novērtētu iestāžu atbilstību minētajām saistībām. 91. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir kompetence, resursi, darbotiesspēja un neatkarība, kas nepieciešama, lai veiktu šajā direktīvā un Regulā [inserted by OP] noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas funkcijas. Kompetentajām iestādēm piešķir visas uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras, kas ir vajadzīgas to funkciju izpildei. 92. Dalībvalstis pieprasa, lai iestādes savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm sniegtu visu informāciju, kas nepieciešama, lai novērtētu to atbilstību noteikumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu un Regulu [inserted by OP]. Dalībvalstis arī nodrošina, ka iestāžu iekšējās kontroles mehānismi, kā arī administratīvās un grāmatvedības procedūras ļauj jebkurā laikā pārbaudīt to atbilstību šādiem noteikumiem. 93. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes reģistrē visus savus darījumus, kā arī dokumentu sistēmas un procesus, kam piemēro šo direktīvu un Regulu [inserted by OP], tā, lai kompetentās iestādes varētu jebkurā laikā pārbaudīt atbilstību šīs direktīvas un Regulas [inserted by OP] prasībām. 6. pantsDarbības koordinēšana dalībvalstīs Ja dalībvalstī ir vairāk nekā viena kompetentā iestāde, kas atbild par kredītiestāžu, ieguldījumu sabiedrību un finanšu iestāžu uzraudzību, dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai šādas iestādes darbotos koordinēti. 7. pantsSadarbība ar EBI Veicot savus pienākumus, kompetentās iestādes saskaņā ar šo direktīvu pieņemto normatīvo un administratīvo aktu piemērošanā ņem vērā konverģenci attiecībā uz uzraudzības instrumentiem un uzraudzības darbību praksi. Šim nolūkam dalībvalstis nodrošina, ka (a) kompetentās iestādes piedalās EBI darbībā; (b) kompetentās iestādes pieliek visas pūles, lai izpildītu pamatnostādnes un ieteikumus, ko sniedz EBI saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 16. pantu; (c) kompetentajām iestādēm piešķirtais valsts pilnvarojums netraucē tām pildīt pienākumus kā EBI loceklēm saskaņā ar šo direktīvu un Regulu [ inserted by OP ]. 8. pantsUzraudzības Eiropas dimensija Kompetentās iestādes vienā dalībvalstī savu vispārējo pienākumu pildīšanā, pamatojoties uz attiecīgā laikā pieejamo informāciju, pienācīgi apsver savu lēmumu iespējamo ietekmi uz finanšu sistēmas stabilitāti visās citās attiecīgajās dalībvalstīs, un jo īpaši ārkārtas situācijās. III sadaļaPrasības attiecībā uz piekļuvi kredītiestāžu darbības veikšanai 1. nodaļa Vispārīgas prasības attiecībā uz piekļuvi kredītiestāžu darbības veikšanai 9. pantsAtļauja 94. Dalībvalstis prasa, lai kredītiestādes pirms darbības sākšanas saņemtu atļauju. Neskarot 10. līdz 14. pantu, dalībvalstis nosaka prasības attiecīb ā uz šādu atļauju piešķiršanu un paziņo tās EBI. 95. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus: (a) norādot informāciju, kas jāsniedz kompetentajām iestādēm kredītiestādes atļaujas pieteikumā, kā arī 10. pantā paredzētajā darbības programmā; (b) precizējot nosacījumus 13. pantā noteiktās prasības ievērošanai; (c) precizējot prasības, kas attiecas uz akcionāriem un dalībniekiem, kuriem ir būtiska līdzdalība; (d) norādot šķēršļus, kas varētu kavēt kompetentās iestādes uzraudzības pienākumu efektīvu izpildi, kā noteikts 14. pantā. Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmās daļas a)–d) apakšpunktā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar procedūru, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.–14. pantā. 96. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus par šādas informācijas sniegšanai paredzētajām tipveida veidlapām, paraugiem un procedūrām. Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu. 97. EBI iesniedz 2. un 3. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2015. gada 31. decembrim. 10. pantsDarbības programma un organizatoriskā struktūra Dalībvalstis prasa, lai kopā ar atļaujas pieteikumu iesniedz darbības programmu, kurā izklāstīti paredzētās uzņēmējdarbības veidi un kredītiestādes organizatoriskā struktūra. 11. pantsEkonomiskās vajadzības Dalībvalstis neprasa, lai atļaujas pieteikumus izskatītu saistībā ar tirgus ekonomiskajām vajadzībām. 12. pantsSākumkapitāls 98. Neskarot citus valsts tiesību aktos paredzētus vispārējus nosacījumus, kompetentās iestādes nepiešķir atļauju, ja kredītiestādei nav atsevišķa pašu kapitāla vai ja sākumkapitāls ir mazāks par EUR 5 miljoniem. 99. Sākumkapitālu veido kapitāls un rezerves, kā minēts Regulas [inserted by OP] 24. panta a) līdz e) apakšpunktā. 100. Dalībvalstis var nolemt, ka kredītiestādes, kuras neatbilst nosacījumam par atsevišķu pašu kapitālu un kuras pastāvēja 1979. gada 15. decembrī, var turpināt savu uzņēmējdarbību. Tās var atbrīvot šādas kredītiestādes no pienākuma pildīt 13. panta 1. punkta pirmās daļas prasību. 101. Ievērojot turpmāk paredzētos nosacījumus, dalībvalstis var piešķirt atļauju īpašu kategoriju kredītiestādēm, kuru sākumkapitāls ir mazāks par 1. punktā noteikto: (a) sākumkapitāls nav mazāks par EUR 1 miljonu; (b) attiecīgās dalībvalstis paziņo Komisijai un EBI iemeslus, kāpēc tās izmanto šo iespēju. 13. pantsEfektīva uzņēmējdarbības vadība un galvenā biroja atrašanās vieta 102. Kompetentās iestādes piešķir kredītiestādei atļauju vienīgi tad, ja kredītiestādes uzņēmējdarbību faktiski vada vismaz divas personas. Tās nepiešķir atļauju, ja šīm personām nav pietiekami labas reputācijas vai pietiekamu zināšanu, prasmju un pieredzes šādu pienākumu veikšanai. 103. Visas dalībvalstis prasa, lai (a) ikvienai kredītiestādei, kas ir juridiskā persona un kam saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem ir juridiskā adrese, galvenais birojs atrastos tajā pašā dalībvalstī, kur ir tās juridiskā adrese; (b) ikvienai citai kredītiestādei galvenais birojs atrastos dalībvalstī, kas tai piešķīrusi atļauju un kur tā faktiski darbojas. 14. pantsAkcionāri un dalībnieki 104. Kompetentās iestādes nepiešķir atļauju sākt kredītiestādes darbību, ja tās nav informētas par tādu akcionāru vai dalībnieku, tiešu vai netiešu, fizisku vai juridisku personu, identitāti, kuriem ir būtiska līdzdalība, un par šīs līdzdalības apjomu. Nosakot, vai ir izpildīti kritēriji būtiskai līdzdalībai, ņem vērā balsstiesības, kas minētas Direktīvas 2004/109/EK[31] 9. un 10. pantā, kā arī minētās direktīvas 12. panta 4. un 5. punktā noteiktos nosacījumus par balsstiesību summēšanu. Dalībvalstis neņem vērā balsstiesības vai kapitāla daļas, kuras var būt ieguldījumu sabiedrību vai kredītiestāžu turējumā kā rezultāts finanšu instrumentu riska parakstīšanai vai finanšu instrumentu izvietošanai, pamatojoties uz stingri noteiktām saistībām, kā minēts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma A iedaļas 6. punktā, ar nosacījumu, ka šīs tiesības netiek īstenotas vai citādi izmantotas, lai iesaistītos emitenta vadībā, un ka tās viena gada laikā pēc līdzdalības iegūšanas tiek nodotas. 105. Kompetentās iestādes nepiešķir atļauju, ja, ņemot vērā vajadzību nodrošināt kredītiestādes pareizu un piesardzīgu vadību, tās nav pārliecinātas par akcionāru vai dalībnieku piemērotību. 106. Ja starp kredītiestādi un citām fiziskajām vai juridiskajām personām pastāv ciešas saiknes, kompetentās iestādes atļauju piešķir vienīgi tad, ja šīs saiknes tām netraucē efektīvi īstenot uzraudzības funkcijas. Kompetentās iestādes nepiešķir atļauju tad, ja kādas trešās valsts normatīvie un administratīvie akti, kas reglamentē vienu vai vairākas fiziskās vai juridiskās personas, ar kurām kredītiestādei ir ciešas saiknes, vai šo normatīvo un administratīvo aktu piemērošanas grūtības traucē tām efektīvi īstenot uzraudzības funkcijas. Kompetentās iestādes prasa, lai kredītiestādes tām sniegtu informāciju, kas vajadzīga, lai nepārtraukti uzraudzītu atbilstību šajā punktā minētajiem nosacījumiem. 15. pantsAtteikums piešķirt atļauju Pieņemot lēmumu nepiešķirt atļauju, kompetentā iestāde pieteikuma iesniedzējam par šo lēmumu un tā pieņemšanas iemesliem paziņo sešu mēnešu laikā no pieteikuma saņemšanas vai, ja pieteikums nav pilnīgs, sešus mēnešus pēc tam, kad pieteikuma iesniedzējs ir nosūtījis informāciju, kas vajadzīga lēmuma pieņemšanai. Jebkurā gadījumā lēmumu pieņem 12 mēnešos pēc pieteikuma saņemšanas. 16. pantsIepriekšēja konsultēšanās ar citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm 107. Pirms atļaujas piešķiršanas kredītiestādei kompetentā iestāde apspriežas ar citas attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, ja (a) attiecīgā kredītiestāde ir meitasuzņēmums kredītiestādei, kam atļauja piešķirta citā dalībvalstī; (b) attiecīgā kredītiestāde ir meitasuzņēmums tādas kredītiestādes mātesuzņēmumam, kam atļauja piešķirta citā dalībvalstī; (c) attiecīgo kredītiestādi kontrolē tās pašas fiziskās vai juridiskās personas, kuras kontrolē kredītiestādi, kam atļauja piešķirta citā dalībvalstī. 108. Pirms atļaujas piešķiršanas kredītiestādei kompetentā iestāde apspriežas ar attiecīgās dalībvalsts kompetento iestādi, kas ir atbildīga par apdrošināšanas uzņēmumu vai ieguldījumu sabiedrību uzraudzību, ja (a) attiecīgā kredītiestāde ir meitasuzņēmums apdrošināšanas uzņēmumam vai ieguldījumu sabiedrībai, kam atļauja piešķirta Savienībā; (b) attiecīgā kredītiestāde ir meitasuzņēmums tāda apdrošināšanas uzņēmuma vai tādas ieguldījumu sabiedrības mātesuzņēmumam, kam atļauja piešķirta Savienībā; (c) attiecīgo kredītiestādi kontrolē tā pati fiziskā vai juridiskā persona, kura kontrolē apdrošināšanas uzņēmumu vai ieguldījumu sabiedrību, kam atļauja piešķirta Savienībā. 109. Šā panta 1. un 2. punktā minētās attiecīgās kompetentās iestādes jo īpaši savstarpēji apspriežas, izvērtējot akcionāru piemērotību un tās pašas grupas citas saimnieciskās vienības vadībā iesaistīto vadības struktūras locekļu reputāciju un pieredzi. Tās apmainās ar visu informāciju attiecībā uz akcionāru piemērotību un vadības struktūras locekļu reputāciju un pieredzi, kas ir svarīga kā atļaujas piešķiršanai, tā arī nolūkā pastāvīgi izvērtēt to, kā tiek ievērota atbilstība darbības nosacījumiem. 17. pantsCitās dalībvalstīs atļautu kredītiestāžu filiāles Uzņēmējas dalībvalstis nevar prasīt atļauju vai dotāciju kapitālu citās dalībvalstīs atļautu kredītiestāžu filiālēm. Šādu filiāļu izveidi un uzraudzību veic saskaņā ar 35. pantu, 36. panta 1. līdz 3. punktu, 37. pantu, 40. līdz 46. pantu, 49. pantu, 73. pantu un 74. pantu. 18. pantsAtļaujas anulēšana Kompetentās iestādes var anulēt kredītiestādei piešķirtu atļauju vienīgi kādā no turpmāk minētajiem gadījumiem, ja šāda iestāde: (a) nav izmantojusi atļauju 12 mēnešu laikā, nepārprotami atsakās no tās vai ilgāk par sešiem mēnešiem nav veikusi darījumus, ja vien attiecīgā dalībvalsts nav noteikusi, ka šādos gadījumos atļauja zaudē spēku; (b) ir saņēmusi atļauju, iesniedzot nepatiesas ziņas vai ar citiem nelikumīgiem līdzekļiem; (c) vairs neatbilst nosacījumiem, ar kādiem atļauja piešķirta; (d) vairs nenodrošina pietiekamu pašu kapitālu, vai arī vairs nevar paļauties, ka tā pildīs savus pienākumus pret kreditoriem, un, jo īpaši, tā vairs negarantē tai uzticēto aktīvu drošību; (e) atbilst kādam no citiem gadījumiem, kuros attiecīgās valsts tiesību akti paredz atļaujas anulēšanu; (f) izdara kādu no 67. panta 1. punktā minētajiem pārkāpumiem. 19. pants Kredītiestāžu nosaukums Neskarot nekādus uzņēmējas dalībvalsts noteikumus par vārda “banka”, “krājbanka” vai citu banku nosaukumu lietojumu, darbības veikšanas nolūkā kredītiestādes var visā Savienībā lietot to pašu nosaukumu, ko tās lieto dalībvalstī, kurā atrodas to galvenais birojs. Ja var rasties pārpratums, uzņēmēja dalībvalsts var prasīt, lai skaidrības labad nosaukumu papildinātu ar paskaidrojumiem. 20. pantsPaziņojums par atļaujas piešķiršanu un atļaujas anulēšanu iesniegšanai EBI 110. Kompetentās iestādes ziņo EBI par katru saskaņā ar 9. pantu piešķirto atļauju. 111. Sarakstu ar visu kredītiestāžu nosaukumiem, kurām ir piešķirta atļauja, publicē EBI tīmekļa vietnē un regulāri atjaunina. 112. Vienotās uzraudzības iestāde saskaņā ar 14. panta 3. punktu, 73. panta 1. punktu un 104. panta 2. punktu sniedz attiecīgajām kompetentajām iestādēm un EBI visu informāciju par iestāžu grupu, jo īpaši par grupas juridisko un organizatorisko struktūru un tās pārvaldību. 113. Sarakstā atzīmē visu to kredītiestāžu nosaukumus, kurām nav 12. panta 1. punktā noteiktā kapitāla. 114. Kompetentās iestādes ziņo EBI par katru atļaujas anulēšanas gadījumu, vienlaikus norādot šāda lēmuma iemeslus. 21. pants Atbrīvojumi kredītiestādēm, kuras ir galvenās iestādes pastāvīgas filiāles 115. Kompetentās iestādes var atbrīvot kredītiestādi, kas atbilst Regulas [ inserted by OP ] 9. pantā noteiktajiem nosacījumiem, no šīs direktīvas 10. un 12. panta un 13. panta 1. punkta piemērošanas, ar nosacījumiem, kas izklāstīti minētās regulas 9. pantā. 116. Ja kompetentās iestādes piešķir at brīvojumus saskaņā ar Regulas [inserted by OP] 9. pantu, šīs direktīvas 17., 33., 34. un 35. pantu, 36. panta 1. līdz 3. punktu un 39. līdz 46. pantu piemēro kredītiestādei kopumā, ko veido galvenā iestāde kopā ar tās saistītajām iestādēm. 2. nodaļa Būtiska līdzdalība kredītiestādē 22. pantsPaziņojums par plānot o līdzdalības iegūšanu un plānotās līdzdalības novērtējums 117. Dalībvalstis pieprasa, lai jebkura fiziska vai juridiska persona vai šādas personas, kuras rīkojas saskaņoti (turpmāk “potenciālais līdzdalības ieguvējs”), pieņemot lēmumu tieši vai netieši iegūt būtisku līdzdalību kādā kredītiestādē vai arī tieši vai netieši turpināt palielināt šādu būtisku līdzdalību tiktāl, ka to turējumā esošā balsstiesību vai kapitāla daļa sasniegtu vai pārsniegtu 20 %, 30 % vai 50 % vai kredītiestāde kļūtu par to meitasuzņēmumu (turpmāk “plānotā līdzdalības iegūšana”), kompetentajām iestādēm vispirms rakstveidā paziņotu to, kurā kredītiestādē tās vēlas iegūt vai palielināt būtisku līdzdalību, norādot plānotās līdzdalības apjomu un 23. panta 4. punktā minēto būtisko informāciju. Dalībvalstīm nav jāpiemēro 30 % robežvērtība, ja tās saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. panta 3. punkta a) apakšpunktu piemēro vienas trešdaļas robežvērtību. 118. Kompetentās iestādes nekavējoties un jebkurā gadījumā divu darbdienu laikā pēc paziņojuma saņemšanas, kā arī pēc 3. punktā minētās informācijas iespējamas vēlākas saņemšanas rakstveidā apstiprina saņemšanu potenciālajam līdzdalības ieguvējam. Pēc rakstveida apstiprinājuma, kas apliecina, ka ir saņemts gan paziņojums, gan visi dokumenti, kurus dalībvalstī pieprasīts šim paziņojumam pievienot, pamatojoties uz 23. panta 4. punktā minēto sarakstu, sniegšanas datuma kompetento iestāžu rīcībā ir ne vairāk kā sešdesmit darbdienas (turpmāk “vērtēšanas periods”), lai veiktu 23. panta 1. punktā paredzēto novērtējumu (turpmāk “novērtējums”). Apstiprinot saņemšanu, kompetentās iestādes potenciālajam līdzdalības ieguvējam dara zināmu vērtēšanas perioda beigu datumu. 119. Vērtēšanas perioda laikā, bet ne vēlāk kā vērtēšanas perioda piecdesmitajā darbdienā, kompetentās iestādes vajadzības gadījumā var pieprasīt papildu informāciju, kas vajadzīga, lai pabeigtu novērtējumu. Šo pieprasījumu veic rakstveidā, konkrēti norādot, kāda papildu informācija ir vajadzīga. Vērtēšanas periods tiek pārtraukts no dienas, kad kompetentās iestādes pieprasa informāciju, līdz dienai, kad tiek saņemta potenciālā līdzdalības ieguvēja atbilde. Pārtraukums nedrīkst pārsniegt divdesmit darbdienas. Kompetentajām iestādēm ir tiesības atkārtoti pieprasīt papildu vai precīzāku informāciju, taču šī iemesla dēļ vērtēšanas periodu pārtraukt nedrīkst. 120. Kompetentās iestādes drīkst pagarināt 3. punkta otrajā daļā minēto pārtraukumu līdz trīsdesmit darbdienām, ja potenciālais līdzdalības ieguvējs atrodas vai tiek regulēts ārpus Savienības vai ir fiziska vai juridiska persona, kura nav pakļauta uzraudzībai saskaņā ar šo direktīvu vai Direktīvām 2009/65/EK, 2009/138/EK vai 2004/39/EK. 121. Ja kompetentās iestādes pēc novērtējuma pabeigšanas nolemj iebilst pret plānoto līdzdalības iegūšanu, tās divu darbdienu laikā, nepārsniedzot vērtēšanas periodu, rakstveidā informē potenciālo līdzdalības ieguvēju un dara zināmu minētā lēmuma pamatojumu. Ja to paredz attiecīgās valsts tiesību akti, pēc potenciālā līdzdalības ieguvēja pieprasījuma var publicēt attiecīgu atklātu paziņojumu par lēmuma pamatojumu. Tas neliedz dalībvalstij ļaut kompetentajai publicēt šādu informāciju arī tad, ja potenciālais līdzdalības ieguvējs to nav pieprasījis. 122. Ja kompetentās iestādes vērtēšanas perioda laikā rakstveidā neiebilst pret plānoto līdzdalības iegūšanu, tad to uzskata par apstiprinātu. 123. Kompetentās iestādes var noteikt maksimālo termiņu, kurā jāpabeidz plānotā līdzdalības iegūšana, un vajadzības gadījumā to var pagarināt. 124. Attiecībā uz paziņojumu sniegšanu kompetentajām iestādēm un šo iestāžu sniegto apstiprinājumu balsstiesību vai kapitāla tiešai vai netiešai iegūšanai dalībvalstis nedrīkst piemērot stingrākas prasības par šajā direktīvā noteiktajām. 125. EBI izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, kuros ir noteikta visa 23. panta 4. punktā minētā informācija, kas paziņojumā ir jāiekļauj potenciālajiem līdzdalības ieguvējiem, neskarot šā panta 3. punktu. Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10. līdz 14. pantu. 126. EBI izstrādā īstenošanas tehnisko standartu projektus, kuros noteiktas 24. pantā minētā attiecīgo kompetento iestāžu konsultāciju procesa kopīgas procedūras, veidlapas un paraugi. Komisija ir pilnvarota pieņemt pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu. 127. EBI iesniedz 9. un 10. punktā minētos tehnisko standartu projektus Komisijai līdz 2015. gada 31. decembrim. 23. pantsNovērtēšanas kritēriji 128. Lai nodrošinātu kredītiestādes, kurā plānots iegūt līdzdalību, pārdomātu un piesardzīgu vadību un ņemot vērā potenciālā līdzdalības ieguvēja iespējamo ietekmi uz kredītiestādi, kompetentās iestādes, izvērtējot 22. panta 1. punktā prasīto paziņojumu un 22. panta 3. punktā minēto informāciju, novērtē potenciālā līdzdalības ieguvēja piemērotību un plānotās līdzdalības iegūšanas finansiālo pamatotību atbilstoši šādiem kritērijiem: (a) potenciālā līdzdalības ieguvēja reputācija; (b) jebkuras personas, kura plānotās līdzdalības iegūšanas rezultātā vadīs kredītiestādes darbību, reputācija un pieredze; (c) potenciālā līdzdalības ieguvēja finanšu stabilitāte, jo īpaši saistībā ar veiktās un plānotās uzņēmējdarbības veidu kredītiestādē, kurā plānots iegūt līdzdalību; (d) vai kredītiestāde spēs pildīt un turpmāk pildīs uzraudzības prasības, pamatojoties uz šo direktīvu un Regulu [ inserted by OP ], kā arī attiecīgā gadījumā uz citām direktīvām, sevišķi Direktīvu 2009/110/EK un Direktīvu 2002/87/EK, un, jo īpaši, vai uzņēmumu grupas, kuras sastāvā tā iekļausies, struktūra ļauj īstenot efektīvu uzraudzību, nodrošināt efektīvu informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm un noteikt kompetento iestāžu pilnvaru sadalījumu; (e) vai nav pamata aizdomām, ka saistībā ar plānoto līdzdalības iegūšanu tiek veikta vai ir veikta nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana vai terorisma finansēšana Direktīvas 2005/60/EK[32] 1. panta nozīmē vai ir mēģināts veikt šādas darbības, vai ka plānotā līdzdalības iegūšana varētu palielināt šādu risku. 129. Kompetentās iestādes var iebilst pret plānoto līdzdalības iegūšanu tikai tad, ja tām ir pamatots iemesls tā rīkoties, jo nav izpildīti 1. punktā norādītie kritēriji, vai ja potenciālā līdzdalības ieguvēja iesniegtā informācija ir nepilnīga. 130. Dalībvalstis nenosaka nekādus priekšnoteikumus attiecībā uz iegūstamo līdzdalības līmeni un neļauj attiecīgās valsts kompetentajām iestādēm izvērtēt plānoto līdzdalības iegūšanu saistībā ar tirgus ekonomiskajām vajadzībām. 131. Dalībvalstis dara zināmu atklātībai sarakstu ar informāciju, kas vajadzīga novērtējuma veikšanai un kas kompetentajām iestādēm ir jāsaņem, kad tām iesniedz 22. panta 1. punktā minēto paziņojumu. Prasītā informācija ir samērīga un atbilst potenciālā līdzdalības ieguvēja un plānotās līdzdalības iegūšanas veidam. Dalībvalstis nepieprasa informāciju, kas nav būtiska konsultatīvas uzraudzības novērtējuma veikšanai. 132. Neatkarīgi no 22. panta 2., 3. un 4. punkta, ja kompetentajai iestādei ir paziņots par diviem vai vairākiem priekšlikumiem iegūt vai palielināt būtisku līdzdalību vienā un tai pašā kredītiestādē, tad kompetentā iestāde visu potenciālo līdzdalības ieguvēju priekšlikumus izskata nediskriminējošā veidā. 24. pantsKompetento iestāžu sadarbība 133. Veicot novērtēšanu, attiecīgās kompetentās iestādes strādā, savstarpēji pilnībā konsultējoties, ja potenciālais līdzdalības ieguvējs ir: (a) citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē atļauju saņēmusi kredītiestāde, dzīvības apdrošināšanas uzņēmums, apdrošināšanas uzņēmums, pārapdrošināšanas uzņēmums, ieguldījumu sabiedrība vai pārvaldības sabiedrība Direktīvas 2009/65/EK 2. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē (turpmāk “PVKIU pārvaldības sabiedrība”); (b) citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē atļauju saņēmušas kredītiestādes, dzīvības apdrošināšanas uzņēmuma, apdrošināšanas uzņēmuma, pārapdrošināšanas uzņēmuma, ieguldījumu sabiedrības vai PVKIU pārvaldības sabiedrības mātesuzņēmums; (c) citā dalībvalstī vai citā, ar plānoto līdzdalības iegūšanu nesaistītā nozarē licencēta fiziska vai juridiska persona, kura kontrolē kredītiestādi, dzīvības apdrošināšanas uzņēmumu, apdrošināšanas uzņēmumu, pārapdrošināšanas uzņēmumu, ieguldījumu sabiedrību vai PVKIU pārvaldības sabiedrību. 134. Kompetentās iestādes bez nepamatotas kavēšanās sniedz cita citai jebkuru informāciju, kas ir būtiska vai noderīga novērtēšanai. Šajā sakarā kompetentās iestādes cita citai pēc pieprasījuma paziņo visu noderīgo informāciju un pēc savas ierosmes — visu būtisko informāciju. Kompetentā iestāde, kas izsniegusi atļauju kredītiestādei, kurā plānots iegūt līdzdalību, savā lēmumā norāda ikvienu par potenciālo līdzdalības ieguvēju atbildīgās kompetentās iestādes pausto viedokli vai atrunu. 25. pantsPaziņojums par atsavināšanu Dalībvalstis pieprasa jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kura pieņēmusi lēmumu tieši vai netieši nodot būtisku līdzdalību kredītiestādē, vispirms rakstveidā paziņot par to kompetentajām iestādēm, norādot tām savas plānotās līdzdalības apjomu. Šāda persona paziņo kompetentajām iestādēm arī par to, vai tā pieņēmusi lēmumu samazināt savu būtisko līdzdalību tā, ka tās turējumā esošo balsstiesību vai kapitāla daļa samazinātos līdz 20 %, 30 % vai 50 %, vai arī tā, ka kredītiestāde vairs nebūtu tās meitasuzņēmums. Dalībvalstīm nav jāpiemēro 30 % robežvērtība, ja tās saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. panta 3. punkta a) apakšpunktu piemēro vienas trešdaļas robežvērtību. 26. pantsP ienākums sniegt informāciju un sankcijas 135. Kredītiestādes informē kompetentās iestādes, līdzko uzzina par katru tādu līdzdalības iegūšanu vai atsavināšanu to kapitālā, kuras dēļ līdzdalība pārsniedz kādu no 22. panta 1. punktā un 25. pantā minētajām robežvērtībām vai kļūst mazāka par tām. Regulētā tirgū biržā kotētas kredītiestādes, kuras ir minētas sarakstā, ko publicē Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (EVTI) saskaņā ar Direktīvas 2004/39/EK 47. pantu, vismaz reizi gadā kompetentajām iestādēm dara zināmus to akcionāru un dalībnieku vārdus un uzvārdus vai nosaukumus, kuriem ir būtiska līdzdalība, un šādas līdzdalības apjomu, kas norādīts, piemēram, informācijā, kuru saņem akcionāru un dalībnieku gada pilnsapulcē, vai saskaņā ar noteikumiem, ko piemēro fondu biržu