[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 21.2.2006 KOM(2006) 72 galīgais KOMISIJAS ZIŅOJUMS Komisijas otrais ziņojums, pamatojoties uz 6. pantu Padomes 2001. gada 26. jūnija Pamatlēmumā par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju {SEK(2006) 219} 1. IEVADS Šis otrais novērtējums ir turpinājums Komisijas 2004. gada 5. aprīļa ziņojumam[1], kas sagatavots, pamatojoties uz 6. pantu Padomes 2001. gada 26. jūnija Pamatlēmumā[2] par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju. Padome 2004. gada 25. un 26. oktobra sanāksmē pieņēma zināšanai Komisijas izstrādāto ziņojumu un aicināja dalībvalstis, kuras vēl nebija pilnībā panākušas atbilstību pamatlēmumam, to darīt cik ātri iespējams un iesniegt informāciju par paveikto. Tā nolēma, ka ir vajadzīgs otrais novērtējuma ziņojums, un lūdza jaunās dalībvalstis, kuras, protams, netika novērtētas pirmajā vērtēšanā, nosūtīt atbilstīgo informāciju par tiesību akta transponēšanu attiecīgajās valsts tiesībās. Lai arī informācijas iesniegšanas noteiktais termiņš bija 2004. gada 31. decembris, visas dalībvalstis nespēja atbildēt paredzētajā termiņā. Komisija nosūtīja atgādinājuma vēstuli, kas datēta ar 2005. gada 4. martu, kurai jūnijā sekoja pēdējais atgādinājums elektroniskā pasta veidā, līdz ar to 2005. gada jūlija beigās tikai viena jaunā dalībvalsts (MT) nebija iesniegusi informāciju Komisijai. Tās divas dalībvalstis (AT un PT), kuras pirmajai vērtēšanai paredzētajā laikā nebija iesniegušas nekādu informāciju, iesniedza būtisko informāciju šajā laikposmā. Tomēr, diemžēl, nav saņemta informācija no dažām dalībvalstīm, kuras tika novērtētas kā daļēji panākušas atbilstību pamatlēmuma tekstam, vai kuras nebija sniegušas pietiekamu informāciju, kas ļautu Komisijai veikt savu analīzes uzdevumu. GR sniegtā informācija ir jo īpaši nepilnīga. Tikai DE, IT, SE un UK ir iesniegušas papildu paskaidrojumus, pamatojoties uz pirmajā ziņojumā ietvertajām piezīmēm. Šis ziņojums galvenokārt attiecas uz tām dalībvalstīm, kuras netika ietvertas pirmajā ziņojumā. Attiecībā uz tām dalībvalstīm, kuras tika ietvertas pirmajā ziņojumā un kuras paziņoja precizējumus pēc tā, šis ziņojums sniedz kopsavilkuma skatījumu par situāciju tajās. Vērā tika ņemtas tikai tās atbildes, kas saņemtas Komisijā pirms 2005. gada 30. jūlija. Ņemot vērā maksimālo to dokumentu apjomu, kuri var tikt tulkoti visās Eiropas Savienības valodās, šajā dokumentā tiek sniegts tikai atbilžu kopsavilkums saskaņā ar 2., 3. un 4. pantu[3]. 2. TO PASĀKUMU ANALĪZE, KURUS DALĪBVALSTIS VEIKUŠAS, LAI PANĀKTU ATBILSTĪBU PAMATLĒMUMAM 2.1. 1. pants: Atrunas attiecībā uz 1990. gada Konvenciju 2.1.1. Pirmā panta a) apakšpunkts: Atrunas attiecībā uz 1990. gada Konvencijas 2. pantu Pirmajā novērtējumā tika uzsvērts, ka trīs dalībvalstis (GR, LU un SE) nebija panākušas atbilstību 1. panta a) apakšpunktam. SE iesniedza papildu informāciju ar 2004. gada 30. augusta un 2005. gada 29. jūnija vēstulēm. 2005. gada 19. maija likums, kas stājās spēkā 2005. gada 1. jūlijā un ar kuru tiek grozīts Kriminālkodekss, attiecina konfiskācijas procedūru arī uz citiem pārkāpumiem, kam piemērojams sods vismaz uz vienu gadu. Atrunu turpina piemērot tādu ienākumu konfiskācijai, kas gūti no nodokļu pārkāpumiem, bet pamatlēmums atļauj tādu izņēmumu. Deviņas no jaunajām desmit dalībvalstīm ir panākušas atbilstību 1. panta a) apakšpunkta noteikumiem. MT noteica 2. panta piemērošanu tikai pārkāpumiem, kas tiek uzskatīti par noziegumiem saskaņā ar Maltas likumu, ar deklarāciju, kas iesniegta 1999. gada 19. novembrī. 2.1.2. Pirmā panta b) apakšpunkts: Atrunas attiecībā uz 1990. gada Konvencijas 6. pantu Pirmajā novērtējumā tika uzskatīts, ka četras dalībvalstis (AT, GR, LU un PT) ir iesniegušas atrunas, kas neatbilst 1. panta b) apakšpunktam. PT paziņoja informāciju, saskaņā ar kuru grozījums tās kriminālkodeksā paredz, ka pamata pārkāpumi ietver visus pārkāpumus, par kuriem soda vismaz uz sešiem mēnešiem un maksimums uz pieciem gadiem. AT ar atrunu nosaka, ka pamata pārkāpumi attiecas uz noziegumiem, par kuriem saskaņā ar Austrijas kriminālkodeksu soda uz laiku, kas pārsniedz trīs gadus. AT uzskata, ka ir panākusi atbilstību 1. panta b) apakšpunkta formulējumam, jo tā sevi uzskata par valsti, kurā ir minimālo sodu sistēma. Šie minimālie sodi pastāv, sākot ar pārkāpumiem, kas sodāmi ar brīvības atņemšanu uz laiku, kas ir vismaz pieci gadi. Bet pastāv arī pārkāpumi, kas sodāmi ar sodiem uz trīs un mazāk gadiem (un kas pārsniedz vienu gadu), uz kuriem neattiecina minimālos sodus. Pašreiz šādi pārkāpumi ir izslēgti no 1990. gada Konvencijas 6. panta jomas, ņemot vērā Austrijas atrunu, un tas nozīmē, ka tā neatbilst 1. panta b) apakšpunktam. GR paziņo, ka pašreiz apspriešanā iesniegtais likumprojekts atcels atrunas attiecībā uz 2. un 6. pantu, kas ietvertas Likumā Nr. 2655/1998. Ar šo likumprojektu tiktu izveidotas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas pārkāpumu prekursoru trīs kategorijas. Papildus noziegumu specifiskajam sarakstam likumprojekts papildinātu pamata pārkāpuma definīciju, ietverot noziegumus, par kuriem soda ar cietumsodu (kura slieksnis vēl jānosaka), un pārkāpumus, par kuriem soda ar cietumsodu, kura slieksnis arī vēl jānosaka, un kuru rezultātā radās līdzekļi par summu, kas lielāka par robežlielumu, kas pagaidām nav noteikts. Šajā posmā nav iespējams noteikt, vai šis likumprojekts atcels galīgi visus iebildumus, kas sniegti pirmajā ziņojumā. Tā kā netika sniegta papildu informācija, nav iespējams uzskatīt, ka LU atbrīvojusies no nelabvēlīgajām piezīmēm, kas izteiktas pirmā novērtējuma rezultātā. Astoņas no jaunajām desmit dalībvalstīm ir panākušas atbilstību 1. panta b) apakšpunktam. Tomēr MT noteica 6. panta 1. punkta piemērošanu tikai pārkāpumiem, kas tiek uzskatīti par noziegumiem saskaņā ar Maltas likumu ar 1999. gada 19. novembra deklarāciju. HU noteica 6. panta 1. punkta piemērošanu tikai pamata pārkāpumiem, kas minēti tās kriminālkodeksā ar 2000. gada 2. marta deklarāciju. 2.2. 2. PANTS: SODI Pirmajā novērtējumā tika noteikts, ka 11 valstis, kuras bija iesniegušas informāciju, bija panākušas atbilstību 2. pantam. Tomēr DK, FI un SE tiesību aktos 2. pantam atbilstīgs sods ir paredzēts tikai smagas vai pastiprinošas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas gadījumos. Pamata pārkāpumu turpināja sodīt ar sodu, kas mazāks par pamatlēmumā noteikto līmeni. SE vēlējās precizēt, ka nepastāv nekāda efektīva atšķirība starp tās valsts sistēmu un lielākā daļā citu valstu spēkā esošajām sistēmām, jo sodi tiek sistemātiski piespriesti, ņemot vērā pārkāpuma smagumu, vai nu attiecība starp smagumu un sodu tiek izskaidrota, kā tas ir Zviedrijas gadījumā, vai arī tā netiek izskaidrota, kā tas ir citās Eiropas tiesību sistēmās, kurās tiesnesim ir lielāka brīvība soda piespriešanā par izdarīto pārkāpumu. Zviedrijas atbilde ietver skaidrojošus papildu elementus, kas pamato apstiprinājumu, saskaņā ar kuru SE ir panākusi atbilstību 2. panta noteikumiem. Izņemot sodu skalu, kas publicēta dažādās valstīs, tikai padziļināta tiesu prakses analīze ļautu salīdzināt dažādu Eiropas tiesu sistēmu attiecībā uz noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu stingrības pašreizējo pakāpi; tas nav šā novērtējuma nodoms. AT arī aizbildinājās ar vajadzību ņemt vērā tiesību sistēmu konsekvenci, lai pamatotu savu sodu skalu, ko ietekmējuši līdzīgi apsvērumi. Tomēr sodu sadalījumam varētu būt negaidīta un nevēlama ietekme uz Pamatlēmuma 2005/212/TI īstenošanu. Ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu saistīto pārkāpumu jomā paplašinātās konfiskācijas pilnvaras, kas paredzētas 3. pantā, tiek piemērotas, ja pārkāpums ir izdarīts kriminālās organizācijas ietvaros un par kuru soda ar brīvības atņemšanu uz laiku, kas ir vismaz 4 gadi. Būtu noderīgi pārliecināties, vai noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana organizēta grupā tiek sistemātiski pielīdzināts „jo īpaši nopietnai vai ierastai” (DK) vai „plašai un profesionālai” (FI)[4] noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijai. Vispārīgāk, lai piemērotu Pamatlēmuma 2005/212/TI noteikumus, rodas jautājums par to, vai vienkāršs noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas pārkāpums tiek uzskatīts par pārkāpumu, kas atšķirīgs no pastiprināta pārkāpuma[5]. GR nav sniegusi rakstisku informāciju, kas ļautu izvērtēt 2. panta īstenošanu. Starp deviņām jaunajām dalībvalstīm, kuras iesniedza informāciju: - Ungārijas tiesību aktos paredzēts automātisks atbrīvojums no jebkādas vajāšanas attiecībā uz personu, kas atklājusi vai uzsākusi tādu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas faktu atklāšanu, kuri nav zināmi policijas iestādēm. Šīs atbrīvojums šķiet pārmērīgs, jo to varētu izmantot „nekaunīgs” noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizētājs, t.i., persona, kura atklātu savas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas darbības policijai, lai iegūtu šādu atbrīvojumu. No otras puses, ir jāmin, ka saskaņā ar Ungārijas tiesību aktiem persona izdara noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas pārkāpumu tikai savas profesionālās darbības ietvaros, un tas šķiet nepamatoti sašaurināti; - Čehijas Republikas valdības 2004. gada 9. jūnijā pieņemtajā likumprojektā ierosināts maksimālais sods no diviem līdz četriem gadiem par pamata pārkāpumu, bet ieviests arī noteikums, kas sodu kumulācijas gadījumos paredz, ka par pamatpārkāpumu piespriestais sods dominē, ja par pamatpārkāpumu noteiktais sods ir mazāks nekā sods, kas piespriests par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas pārkāpumu. Ja ir grūti izvērtēt šā pasākuma patieso darbības jomu, šķiet, ka Čehijas Republikai vajadzētu grozīt šo sava likumprojekta detaļu, lai turpmākais tiesību akts būtu pilnībā atbilstīgs. 2.3. 3. PANTS: VēRTīBU KONFISKāCIJA: Pirmajā novērtējumā tika noteikts, ka vērtību konfiskācija bija iespējama dažādās pakāpēs, bet vismaz kā alternatīvs pasākums (pat ja dažreiz tā tiek piemērota tikai specifiskiem gadījumiem vai noteiktiem pārkāpumu vai līdzekļu veidiem), vienpadsmit dalībvalstu iekšējās procedūrās (BE, DK, DE, FR, IE, IT, LU, NL, FI, SE un UK) un vismaz deviņās dalībvalstīs (BE, DK, FR, IE, IT, NL, FI, SE un UK, un iespējams DE) attiecībā uz ārzemju lūgumiem. Pirmā novērtējuma brīdī LU un ES norādīja, ka sagatavo likumus, kas papildina attiecīgos valsts noteikumus, lai panāktu atbilstību 3. pantam, bet šo valstu attiecīgo likumdošanas darbu virzība nav paziņota. GR paziņoja, ka ir panākta atbilstība 3. pantam, bet nav iesniegusi atbilstošos dokumentus. 2.3.1. Iekšējais process Otrajā novērtējumā apkopotā informācija parāda, ka vērtību konfiskācijas procedūra ir plaši izplatīta, vismaz gadījumos, kad nav iespējams konfiscēt noziedzīgi iegūtus līdzekļus. Tātad šķiet, ka IT, PT, LT, PL, CY, CZ, SK, SI un HU ir panākušas atbilstību 3. pantam attiecībā uz iekšējām procedūrām. Austrijā kriminālkodeksa 20. pantā paredzēts, ka sods par nepamatotu kļūšanu bagātam var skart personas, kuras ir izdarījušas pārkāpumus par summām, kas atbilst peļņai no izdarītā pārkāpuma vai kas tikuši saņemti šā paša pārkāpuma izdarīšanai. Šāds sods netiek piemērots, ja iedzīvošanās līdzekļi nepārsniedz EUR 21 802, un tas ir daudz vairāk nekā 3. pantā noteiktais slieksnis. LV paziņotā informācija neparedz vērtību konfiskācijas iespēju. 2.3.2. Ārējais process Atgādinām, ka visas dalībvalstis ir ratificējušas Eiropas Padomes Konvenciju Nr. 141, kas Pusēm uzliek par pienākumu pieņemt vajadzīgos pasākumus, kas tām ļauj panākt atbilstību ārējiem nozieguma vērtībai atbilstošu naudas summu konfiskācijas lūgumiem. Pirmajā novērtējuma ziņojumā tika minēts, ka dažu valstu iesniegtajiem skaidrojumiem bija relatīvi neskaidrs raksturs. Otrajā novērtējuma beigās apkopotā informācija, lai arī vērtīga, liek izdarīt līdzīga rakstura secinājumu. Jāatzīmē DE ierosinātais priekšlikums grozījumiem, kas varētu precizēt situāciju attiecībā uz 3. pantu. 2.4. 4. PANTS: SAVSTARPēJāS PALīDZīBAS LūGUMU APSTRāDE Saskaņā ar šo pantu citu dalībvalstu lūgumi, kas attiecas uz līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu vai arestēšanu un konfiskāciju, ir jāapstrādā tikpat prioritāri kā šādi pasākumi iekšējos procesos. Pirmajā novērtējumā tika uzsvērts, ka Komisija nav saņēmusi no dalībvalstīm pietiekamu informāciju, lai uzskatītu, ka šis noteikums ir īpaši transponēts. Kopš tā laika saņemtajā informācijā galvenokārt izdarītas atsauces uz Eiropas Padomes 1990. gada Konvencijas piemērošanu (CY, CZ, SI), juridiskiem līdzekļiem, kas regulē ārzemju lūgumu pieņemšanas nosacījumus (AT, CY, SE, EE un HU), vai uz pakārtotiem tiesību aktiem, kas tiesu iestādēm sniedz vadlīnijas šādu lūgumu pieņemšanai (DE, PT). Neapšaubot iesniegtās informācijas saturu, Komisija formulē tādu pašu piezīmi, jo šķiet, ka, lai efektīvi novērtētu 4. panta īstenošanu, būtu jāizmanto cita rakstura novērtēšanas metodes. Jaunie noteikumi, kas ietverti Padomes 2003. gada 22. jūlija Pamatlēmumā 2003/577/TI, kuram dalībvalstīm bija jāpanāk atbilstība līdz 2005. gada 2. augustam, netieši atbilst 4. panta[6] labākas piemērošanas perspektīvai. Esošie darbi attiecībā uz konfiskācijas lēmumu savstarpējās atzīšanas principu atbilst tai pašai loģikai. Šāda pamatlēmuma ātra pieņemšana, bez šaubām, būtu nozīmīgs progress. 2.5. 7. PANTS: TERITORIāLā PIEMēROšANA 7. pantā paredzēts, ka pamatlēmums stājas spēkā Gibraltārā, tiklīdz Gibraltārā tiek piemērota Eiropas Padomes 1990. gada Konvencija. UK ziņoja, ka nav izpildīts šis nosacījums un ka sagatavošanā nav neviens pasākums šā trūkuma novēršanai. 3. SECINĀJUMI Pašreiz īpašo noteikumu transponēšanas situācija ir šāda: 1. panta a) apakšpunkts: Grieķijai, Luksemburgai un Maltai, acīmredzot, būs jāpārformulē savas atrunas attiecībā uz 1990. gada Konvencijas 2. pantu. 1. panta b) apakšpunkts: Nešķiet, ka Austrija, Grieķija un Luksemburga līdz šim būtu izpildījušas vajadzīgos nosacījumus. Starp jaunajām valstīm nešķiet, ka Maltas un Ungārijas atrunas būtu atbilstīgas. 2. pants: Visas dalībvalstis, kuras atbildēja, ir panākušas atbilstību šim pantam. Tomēr jāizsaka trīs piezīmes: - Čehijas Republika tomēr varētu grozīt vienu noteikumu likumprojektā šajā jomā, lai tas būtu pilnībā atbilstīgs; - Ungārijai, iespējams, vajadzētu pārformulēt noteikumu, ar kuru automātiski tiek atbrīvoti visas tās personas, kuras dara zināmas noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas darbības, kā arī noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas pārkāpuma definīciju; - Maksimālais sods, kas atbilst 2. pantam, ir paredzēts tikai tad, ja tiesnesis notiesā par pastiprinātu noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas pārkāpumu (Austrija, Dānija, Somija, Zviedrija, Čehijas Republika, Slovākija). 3. pants: Šķiet, ka vērtību konfiskācija ir iespējama dažādās pakāpēs, bet vismaz kā alternatīvs pasākums (pat, ja dažreiz tā tiek piemērota tikai specifiskiem gadījumiem vai noteiktiem pārkāpumu vai līdzekļu veidiem), iekšējos procesos lielāka daļā dalībvalstu. Vienīgais izņēmums ir Latvija, kurā, šķiet, nav šādas procedūras. Austrijā konfiskācijas procedūra tiek tikai piemērota par vērtību, kas ir lielāka nekā 3. pantā noteikumos minētais slieksnis. Attiecībā uz ārzemju lūgumiem ir saņemts maz papildu informācijas, kas papildinātu pirmajā novērtējumā izdarīto novērtējumu. Jaunās dalībvalstis, kuras iesniedza informāciju šajā jautājumā, vispārēji apstiprina, ka ievēro attiecīgos starptautiskos dokumentus šajā jomā. 4. pants: Komisija joprojām uzskata, ka nav saņēmusi pietiekamu informāciju, lai uzskatītu, ka šis noteikums ir īpaši transponēts. Komisija uzskata, ka šā panta īstenošana būs atvieglota, ja esošās iniciatīvas attiecībā uz konfiskācijas lēmumu savstarpēju atzīšanu noslēgtos cik iespējams drīz. 7. pants: Apvienotā Karaliste joprojām nav transponējusi šo noteikumu. [1] KOM(2004)230, 5.4.2004. [2] OV L 182, 5.7.2001., 1. lpp. [3] Sīkāk izklāstīts ziņojums ir pieejams pievienotajā SEK dokumentā. [4] Kā piemērs. [5] Kā arī Austrijas gadījumā, kriminālo vai teroristu organizāciju aktīvu apgrozīšana, ko veikušas trešās personas. [6] 2004. gada 17. decembra dokuments 14622/04 COPEN 135 un 2005. gada 17. janvāra dokuments 14622/04 COR 1 COPEN 135.