Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai - Labas pārvaldības veicināšana nodokļu lietās /* COM/2009/0201 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 28.4.2009 COM(2009) 201 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Labas pārvaldības veicināšana nodokļu lietās KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Labas pārvaldības veicināšana nodokļu lietās SATURS 1. Ievads 4 2. Labas pārvaldības elementi nodokļu jomā 5 2.1. Sadarbība nodokļu jomā ES 5 2.2. Diskusijas par starptautisku sadarbību nodokļu jomā 6 3. ES starptautiskā politika par labu pārvaldību nodokļu jomā 7 3.1. ES mēroga saistības 7 3.2. Notiekošie pasākumi 8 4. Kā veicināt labas pārvaldības principu nodokļu jomā ES un starptautiskā mērogā 9 5. Secinājums 13 1. IEVADS Pašreizējās finanšu un ekonomikas krīzes dēļ arvien vairāk tiek apdraudēti valstu budžeti un nodokļu sistēmas un starptautiskās diskusijās regulāri tiek pausta vajadzība pēc starptautiskas sadarbības nodokļu jomā un kopīgiem standartiem (proti, “labas pārvaldības nodokļu jomā”). Globalizācija jeb arvien pieaugoša tirgu ekonomiskā integrācija, ko veicina straujās tehnoloģijas pārmaiņas un politikas liberalizācija, nodrošina lielas iespējas pasaulē. Daudzas valstis no šā fenomena gūst lielu labumu. Lēš, ka ar to izskaidrojama vismaz viena piektdaļa ienākumu pieauguma ES kopš Otrā pasaules kara[1]. Globalizācijai ir arī negatīvas sociālas un ekonomiskas blakusparādības. Piemēram, kā liecina situācija šobrīd, valstis vairāk ietekmē ekonomiskās svārstības un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un ļaunprātīga nodokļu nemaksāšana. Pasaulē, kur nauda ir brīvā apritē, “nodokļu paradīzes” un nepietiekami regulēti starptautiski finanšu centri, kas atsakās piemērot pārskatāmības un informācijas apmaiņas principu, var veicināt vai pat iedrošināt uz nodokļu krāpšanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, negatīvi ietekmējot citu valstu nodokļu suverenitāti un samazinot to ieņēmumus. Saskaņā ar ESAO 2008. gada beigās izdarītām aplēsēm pasaules nodokļu paradīzēs piesaistīti aktīvi 5 līdz 7 triljonu ASV dolāru vērtībā[2], lai gan slepenības pakāpe saistībā ar šiem kontiem neļauj precīzi noteikt, cik lielas summas ir noguldītas šo atsevišķo jurisdikciju teritorijās. Laikā, kad cieš valstu budžeti un līdz ar to sociālā politika un citas politikas jomas, tā ir ļoti nopietna problēma. Nebūtu produktīvi šo negatīvo seku dēļ noraidīt globalizāciju un nodalīt tirgus. Tāpēc, raugoties no ES perspektīvas, risinājums ir labāk kontrolēt sekas, cik vien plaši ģeogrāfiski iespējams izmantojot nolīgumus ar trešām valstīm un šim mērķim izstrādājot kopīgus standartus un sadarbojoties, tostarp nodokļu lietās. Taisnīgas un efektīvas nodokļu sistēmas ir ne tikai būtisks priekšnoteikums, lai radītu vienādus ekonomisko attiecību, tirdzniecības un ieguldījumu nosacījumus, bet gan nodrošina arī publisko izdevumu finanšu pamatu. Tas nozīmē, ka laba pārvaldība nodokļu jomā ir ne tikai būtisks līdzeklis, lai apkarotu pārrobežu nodokļu krāpšanu un ļaunprātīgu nodokļu nemaksāšanu, bet tā var veicināt arī cīņu pret t.s. naudas atmazgāšanu, korupciju un terorisma finansēšanu. Ir vērojama arvien lielāka globāla vienprātība par saskaņotu reakciju uz šo problēmu; tajā ietilpst papildinošas iniciatīvas finanšu regulējuma un nodokļu uzlikšanas jomā. G 20 valstis 2008. gada novembra rīcības plānā vienojās strādāt, lai starptautiski tiktu piemēroti pārredzamības noteikumi finanšu lietās un lai notiktu administratīva sadarbība nodokļu jomā. ES finanšu ministri dokumentā, ko tie iesniedza Eiropadomes sanāksmē 2008. gada decembrī[3], aicināja turpināt cīņu pret nepieļaujamiem finanšu riskiem, ko rada jurisdikcijas, kuras nesadarbojas, un cīņu pret nodokļu paradīzēm. G20 valstu ministru un centrālo banku vadītāju 2009. gada 14. marta sanāksmē ES finanšu ministri uzsvēra „vajadzību aizsargāt finanšu sistēmu no nepārskatāmām, sadarbībā neieinteresētām un vāji regulētām jurisdikcijām, tostarp ārzonu centriem”, aicināja izstrādāt „sankciju kopumu” un akcentēja vajadzību stiprināt „rīcību, lai starptautiskā mērogā panāktu labu pārvaldību nodokļu jomā (pārredzamība, informācijas apmaiņa un godīgas nodokļu konkurences principi)”. Eiropadomes 19. un 20. marta sanāksmē šie principi tika apstiprināti. G20 valstu un valdību vadītāju sammitā Londonā (2009. gada 2. aprīlī) valstu un valdību vadītāji vienojās „veikt pasākumus pret jurisdikcijām, kuras nevēlas sadarboties, tostarp pret nodokļu paradīzēm”, izteica gatavību “noteikt sankcijas, lai aizsargātu [savas] publiskās finanses un finanšu sistēmas” un paziņoja, ka “banku noslēpuma ēra ir pagājusi”. Gatavojot G20 sanāksmi, daudzas jurisdikcijas apliecināja savu gatavību no šā brīža piemērot starptautiskos pārskatāmības un informācijas apmaiņas standartus[4]. Šā paziņojuma mērķis ir norādīt uz ES īpašo ieguldījumu labas pārvaldības un tiešo nodokļu jomā. Tajā apsvērts, - kā uzlabot labu pārvaldību ES; - kādi ir konkrētie instrumenti, kas varētu būt Eiropas Kopienas un ES dalībvalstu rīcībā, lai starptautiski veicinātu labu pārvaldību, un - lai atbalstītu, racionalizētu un papildinātu starptautisko rīcību, ko veic citas organizācijas, piemēram, ESAO un ANO. 2. LABAS PāRVALDīBAS ELEMENTI NODOKļU JOMā 2.1. Sadarbība nodokļu jomā ES ES finanšu ministri (ECOFIN) padomes sanāksmē 2008. gada 14. maijā definēja labu pārvaldību nodokļu jomā, izmantojot pārskatāmības, informācijas apmaiņas un godīgas nodokļu konkurences principu. Iekšējā tirgū ir spēkā tādi kopīgi noteikumi, tostarp par uzņēmējdarbības tiesībām un nodokļu uzlikšanu[5], kas paredzēti, lai uzņēmumi un indivīdi varētu gūt iespējami lielāko labumu, pateicoties atvērtajām robežām. Šiem noteikumiem ir labvēlīga ietekme, īpaši samazinot atbilstības nodrošināšanas izmaksas un veicinot pārrobežu ieguldījumus. Tomēr arvien lielāka ekonomiku integrācija iekšējā tirgū rada arī jaunus uzdevumus. Piemēram, atvērtās robežas var radīt spiedienu uz nodokļu sistēmām un apgrūtināt pienācīga ieņēmumu līmeņa sasniegšanu, lai finansētu publiskos izdevumus. Saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem dalībvalstis lielākoties var brīvi veidot nodokļu sistēmas, lai vislabāk sasniegtu iekšpolitiskos mērķus un izpildītu prasības. Tomēr pēdējo desmit gadu laikā tās dažādos veidos ir panākušas vienošanās, kā izvairīties no nodokļu bāzes erozijas un ieguldījumu izkropļojumiem. Šādi rīkojoties, tās ir atzinušas, ka ar atsevišķiem valsts un divpusējiem pasākumiem var tikai daļēji risināt erozijas problēmas un ka sadarbība ES mērogā ir būtiski svarīga. Dalībvalstis ir vienojušās par vairākiem pasākumiem, kas ir paredzēti labākas pārvaldības veicināšanai nodokļu jomā ES; tie attiecas uz šādām jomām. - Administratīvā sadarbība, tostarp informācijas apmaiņa . “Savstarpējās palīdzības” direktīvā[6] paredzēts, ka nodokļu iestādes apmainās ar informāciju par tiešajiem nodokļiem. Saskaņā ar direktīvu par nodokļu prasījumu piedziņu[7] viena dalībvalsts var pieprasīt otras dalībvalsts palīdzību, lai piedzītu prasījumus saistībā ar nodokļiem, maksājumiem un nodevām. Saskaņā ar direktīvu par nodokļu uzlikšanu uzkrājumiem[8] nodokļu administrācijas var automātiski apmainīties ar informāciju; tas attiecas tikai uz fizisko personu procentu ienākumiem, un trīs dalībvalstis drīkst provizoriski piemērot ieturējuma nodokli. - Nelabvēlīga nodokļu konkurence . Juridiskos instrumentus administratīvās sadarbības jomā papildina politiska dalībvalstu vienošanās, lai, izmantojot salīdzinošās novērtēšanas procesu, novērstu nelabvēlīgo nodokļu konkurenci uzņēmējdarbības aplikšanā ar nodokļiem. “Rīcības kodeksā par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem”[9] kaitīgie pasākumi definēti kā pasākumi (tostarp administratīva prakse), kas ievērojami ietekmē vai var ietekmēt uzņēmējdarbības vietu Kopienā un kas nodrošina, ka tiek uzlikti ievērojami mazāki nodokļi, nekā parasti piemēro attiecīgajās dalībvalstīs. Saskaņā ar kodeksu, kas attiecas gan uz dalībvalstīm, gan uz no tām atkarīgajām, gan ar tām saistītajām teritorijām, tika novērtēti vairāk nekā 400 uzņēmējdarbības nodokļu uzlikšanas pasākumi; no tiem atcēla vai grozīja vairāk nekā 100 pasākumus, ko uzskatīja par nelabvēlīgiem. - Valsts atbalsts . Turklāt ES valsts atbalsta politika, kuru piemēroja fiskālajam valsts atbalstam[10], palīdzēja novērst konkurences izkropļojumus, ko radīja īpaši uzņēmējdarbības nodokļu režīmi, kurus bija ieviesušas atsevišķas dalībvalstis. - Pārskatāmība. Šīs nodokļu iniciatīvas papildina esošie tiesību akti un noteikumi uzņēmējdarbības jomā, lai nodrošinātu korporatīvo un finanšu pārredzamību. 2.2. Diskusijas par starptautisku sadarbību nodokļu jomā ES veiktajā darbā, lai uzlabotu sadarbību nodokļu jomā, atspoguļoti daudzi pamatprincipi, ko ESAO vairākus gadus piemēroja pasākumos pret nelabvēlīgu nodokļu konkurenci. ESAO darbs norit divos virzienos. - Tā mērķis ir noteikt un atklāt preferenciālus nodokļu režīmus 30 dalībvalstīs, izmantojot kritērijus, kas līdzinās (tomēr nav tik plaši) tiem, kuri ir iekļauti ES rīcības kodeksā par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem. - Tas ir paplašināts un attiecināts arī uz valstīm, kas nav ESAO valstis, tostarp uz vairākām tā saucamajām “nodokļu paradīzēm”[11], turklāt 35 no šīm jurisdikcijām ir uzņēmušās politiskas saistības izveidot īstu sadarbību ar ESAO dalībvalstīm attiecībā uz pārskatāmību un informācijas apmaiņu nodokļu lietās. Paredzot, ka G20 sanāksmē 2009. gada 2. aprīlī tiks izveidots to jurisdikciju saraksts, kuras nav darījušas pietiekami daudz, lai īstenotu ESAO izstrādātos plaši akceptētos starptautiskos standartus, vairākas valstis, tostarp Šveice, Austrija, Beļģija, Luksemburga, Honkonga, Makao, Singapūra, Čīle, Andora, Lihtenšteina un Monako nesen arī apņēmās ievērot minētos standartus. Šīs saistības galvenokārt nozīmē ESAO starptautisko standartu ievērošanu, saskaņā ar kuriem jāīsteno pieprasītā informācijas apmaiņa visos ar nodokļiem saistītajos jautājumos valsts tiesību aktu pārvaldībai un īstenošanai, neņemot vērā valsts intereses vai bankas noslēpumu nodokļu jomā. ESAO standartos paredzēti arī plaši aizsardzības pasākumi sniegtās informācijas konfidencialitātes aizsardzībai. Tūlīt pēc G20 sanāksmes ESAO ziņoja par to, kā starptautiski pieņemtos nodokļu standartus ievērojušas valstis, kuras atrodas ESAO pasaules foruma uzraudzībā. Komisija ir gandarīta par nesen uzņemtajām svarīgajām saistībām un gaida to izpildi. Tā ierosinās dalībvalstu koordinētu rīcību, lai nodrošinātu atbilstīgus turpmākos pasākumus, ja tas ir ES interesēs. ANO turpmākajā starptautiskajā konferencē par attīstības finansēšanu, lai pārskatītu Monterejas konsensa īstenošanu, tika pieņemta “Deklarācija par attīstības finansēšanu”[12], kurā ietvertas stingras saistības veikt nodokļu reformu, priekšroku dodot pasākumiem, ar ko palielina nodokļu ieņēmumus, izmantojot modernizētas nodokļu sistēmas un efektīvāku nodokļu iekasēšanu, ar ko paplašina nodokļu bāzi un efektīvi apkaro izvairīšanos no nodokļiem. 3. ES STARPTAUTISKā POLITIKA PAR LABU PāRVALDīBU NODOKļU JOMā 3.1. ES mēroga saistības ES politika par labu pārvaldību nodokļu jomā ir veidota laika gaitā, pamatojoties uz virkni Komisijas iniciatīvu[13], kuru rezultātā ES finanšu ministri (ECOFIN) padomes 2008. gada 14. maija sanāksmē pieņēma secinājumus par labu pārvaldību nodokļu jomā. ECOFIN atzina, ka iespējami plašā ģeogrāfiskā zonā jāveicina labas pārvaldības principi nodokļu jomā. Šim mērķim tā pieprasīja iekļaut noteikumu par labu pārvaldību nodokļu jomā attiecīgos nolīgumos, ko Kopiena un tās dalībvalstis noslēgušas ar trešām valstīm vai trešo valstu grupām. Mērķis nav vērsties pret nodokļu paradīzēm per se , bet gan panākt vienošanos ar iespējami daudzām trešām valstīm par kopīgiem sadarbības un pārskatāmības principiem. Turklāt Eiropadomei paredzētā dokumentā 2008. gada decembrī[14] ECOFIN deva papildu stimulu šiem centieniem, nolemjot turpināt cīņu pret nepieļaujamiem finanšu riskiem, kurus rada jurisdikcijas, kas nesadarbojas, un cīņu pret nodokļu paradīzēm atbilstoši starptautiskā mērogā dažādos forumos paveiktajam darbam. 3.2. Notiekošie pasākumi ES ir veikusi virkni pasākumu dažādās jomās, lai nodrošinātu, ka trešās valstis izmanto labas pārvaldības principus nodokļu jomā vai saistītus principus. Uzkrājumu nodoklis . Virknē trešo valstu[15] un no dalībvalstīm atkarīgajās un ar tām saistītajās teritorijās, no kurām dažas ESAO ir pasludinājusi par nodokļu paradīzēm, piemēro tos pašus vai līdzvērtīgus pasākumus, kas paredzēti ES direktīvā par nodokļu uzlikšanu uzkrājumiem. Turklāt Komisija, pamatojoties uz ECOFIN piešķirtajām pilnvarām, risināja izzinošas sarunas ar Honkongu, Makao un Singapūru par tādu noteikumu piemērošanu, kas ir līdzvērtīgi noteikumiem direktīvā par nodokļu uzlikšanu uzkrājumiem. Tās vēl nav beigušās ar oficiālu sarunu sākšanu. Rīcības kodekss . Pieņemot ES rīcības kodeksu par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem, ES dalībvalstis apņēmās nodrošināt to, ka arī no dalībvalstīm atkarīgās un ar tām saistītās teritorijās tiek piemēroti principi par nelabvēlīgas nodokļu konkurences novēršanu, un veicināt šos principus trešās valstīs. Šis jautājums ietilpst arī ES rīcības kodeksa grupas 2009.−2010. gada darba programmā. EEZ un Šveice . ES ir ciešas attiecības ar valstīm Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) (Īslande, Lihtenšteina un Norvēģija) un ar Šveici. ES tiesību akti saistībā ar iekšējo tirgu tieši attiecas uz EEZ valstīm, savukārt noteikumi, kas ir līdzvērtīgi ES valsts atbalsta noteikumiem, ir ietverti EEZ nolīgumā un to izpildi uzrauga EBTA uzraudzības iestāde. Līdzīgi noteikumi saskaņā ar 1972. gada ES un Šveices brīvās tirdzniecības nolīgumu attiecas uz Šveici. Tas ierobežo kropļojošu nodokļu režīmu darbību minētajās valstīs, un Komisija nesen apstrīdēja dažus Šveices uzņēmējdarbības nodokļu režīmus, ar ko tika nodrošinātas priekšrocības, ko uzskatīja par valsts atbalstu. ECOFIN padome ir aicinājusi Lihtenšteinu padziļināt sadarbību ar ES, proti, administratīvo un tiesu sadarbību nodokļu jomā un sadarbību cīņā pret krāpšanu, un notiek sarunas par jaunu ES un Lihtenšteinas nolīgumu par krāpšanas apkarošanu, tostarp par informācijas apmaiņu tiešo nodokļu jomā. Faktam, ka Lihtenšteina nesen apņēmusies ievērot ESAO pārskatāmības un informācijas apmaiņas standartus, būtu jādod šīm sarunām jauns impulss. Eiropas Kaimiņattiecību politika . Daudzos rīcības plānos, kas bija noslēgti ar valstīm, uz ko attiecas šī politika, bija vispārīgas atsauces uz sadarbību nodokļu lietās. Daudzos plānos ir arī īpaša norāde uz pārskatāmības un informācijas apmaiņas principiem un rīcības kodeksu par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem. Rīcības plāni ir ekonomiskās un politiskās sadarbības instrumenti starp ES un partnervalstīm, kuros jaunā stadijā nostiprinātas saistības un mērķi, kas ir ietverti partnerattiecību un sadarbības nolīgumos. Paplašināšanās politika . Paplašināšanās politikā noteikts, ka kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm valsts tiesību aktos pakāpeniski jātransponē ES tiesību akti, tostarp nodokļu jomā. Pievienojoties ES, kandidātvalstīm ir pilnībā jāīsteno visi ES tiesību akti; šajā saistībā laba pārvaldība ir joma, uz kuru paplašināšanās stratēģija attiecas jau agrīnā pirmsiestāšanās procesa posmā. Padomes 2008. gada maija secinājumu īstenošana . Saskaņā ar ECOFIN padomes 2008. gada maija secinājumiem Komisija ir sākusi sarunas ar vairākām trešām valstīm par noteikumiem attiecībā uz labu pārvaldību nodokļu jomā. Šis process ir tikko sācies, un rezultāti tiek gaidīti tuvākajā nākotnē. Komisija ir gandarīta par dažu trešo valstu pozitīvo reakciju. Tomēr jāapsver gadījumi ar tām jurisdikcijām, kuras līdz šim noraidījušas šo ideju. Sadarbības politika attīstības jomā . Komisija ir sniegusi papildu atbalstu jaunattīstības valstīm, kas vēlas pārņemt labas pārvaldības principus, tostarp nodokļu jomā. Pamatojoties uz Eiropas kaimiņattiecību un partnerattiecību (EKP) instrumenta 2. panta 1. punktu un 7. pantu, EKP pārvaldības mehānisms papildus valstu piešķīrumiem nodrošina finansējumu tām partnervalstīm, par kurām konstatēts, ka tās ir panākušas vislielāko progresu, īstenojot ar pārvaldību saistītus mērķus saskaņotajos reformu plānos, kā noteikts EKP rīcības plānos (kuros ir gan vispārējas, gan specifiskas reformu saistības pārvaldības jomā). Tagad ir nodrošināts arī stimuls ar 10. Eiropas Attīstības fonda (EAF) (no 2008. līdz 2013. gadam) starpniecību, izmantojot pārvaldības iniciatīvu, turklāt ES piedāvā papildu finansējumu, lai atbalstītu pārvaldības dialogu un reformu, tostarp nodokļu jomā. Uz attīstības atbalstu tiesīgās valstis, kas pēc valdības profila novērtēšanas uzņemas sīki izstrādātas saistības (pārvaldības rīcības plāns), atkarībā no saistību kvalitātes var saņemt papildu līdzekļus. Tagad vairākas Karību jūras un Klusā okeāna valstis ir uzņēmušās šādas saistības[16], bet citas līdz šim ir noraidījušas vai vēl nav pieņēmušas šo piedāvājumu[17]. Dažas aizjūras zemes un teritorijas (AZT), kas ir dalībvalstu atbildībā, ir uzņēmušās saistības pret ESAO attiecībā uz pārskatāmības un informācijas apmaiņas standartu[18] . 4. Kā VEICINāT LABAS PāRVALDīBAS PRINCIPU NODOKļU JOMā ES UN STARPTAUTISKā MēROGā Labas prakses veicināšanai nodokļu jomā jāapvieno labāka nodokļu pārvaldība ES un trešām valstīm paredzēti pasākumi . Laba pārvaldība nodokļu jomā Eiropas Savienībā stiprinās dalībvalstu pūliņus, apkarojot krāpšanu nodokļu jomā. Vienlaikus pieaugs citu valstu interese veidot ar ES efektīvu un iedarbīgu administratīvo sadarbību. Katrā ziņā saskaņā ar vienlīdzīgas attieksmes principu dalībvalstij attiecībās ar citu dalībvalsti jānodrošina tāds sadarbības līmenis, kādam tā piekritusi attiecībā uz trešo valsti. Komisija uzskata, ka vajadzīgi šādi pasākumi. Esošās iekšējās iniciatīvas Komisija aicina Padomi iespējami drīz pieņemt i), ii) un iii) punktā minētos Komisijas priekšlikumus un paredzēt atbilstošu prioritāti darbībai, kas minēta iv) punktā. i) Komisija 2009. gada februārī iesniedza priekšlikumu[19] aizstāt pašreizējo direktīvu par savstarpējo palīdzību. Priekšlikumā paredzēts, ka līdzās jaunu praktisku instrumentu radīšanai, lai pastiprinātu administratīvo sadarbību (kopīgas veidlapas, formāti, kanāli un organizācija), ieviesīs divus svarīgus jaunus elementus, kurus Komisija uzskata par neaizstājamiem, lai pastiprinātu ES rīcību starptautiskā mērogā pret nodokļu krāpšanu un ļaunprātīgu nodokļu nemaksāšanu. Pirmkārt, tiktu ieviesta vislielākās labvēlības klauzula un attiecībās ar citu dalībvalsti dalībvalstīm būtu jānodrošina tāds sadarbības līmenis, kādam tās piekritušas attiecībā uz trešo valsti. Otrkārt, un tas ir pats svarīgākais, priekšlikums neļautu dalībvalstīm, atsaucoties uz bankas noslēpumu, atteikties sniegt informāciju nerezidentiem par nodokļu maksātājiem viņa vai viņas dzīvesvietas dalībvalstī. ii) Kopā ar savstarpējās palīdzības priekšlikumu Komisija iesniedza arī priekšlikumu[20] aizstāt spēkā esošo direktīvu par nodokļu prasījumu piedziņu. Priekšlikums paredzēts, lai palielinātu palīdzības efektivitāti, stiprinātu nodokļu administrāciju jaudu atgūt nesamaksātus nodokļus un šādi palīdzētu cīņā pret nodokļu krāpšanu. iii) Komisijas 2008. gadā iesniegtajā priekšlikumā, ar ko groza t.s. uzkrājumu direktīvu[21], paplašināta direktīvas darbības joma, ietverot tādus atsevišķus procentu maksājumus ES rezidentiem, kas tiek virzīti, izmantojot ar nodokļiem neapliekamas starpposma struktūras valstīs, kas nav ES dalībvalstis. Turklāt priekšlikumā izteikti citi uzlabojumu ierosinājumi par nodokļu uzlikšanas noteikumiem uzkrājumiem. Strauja visu pārmaiņu pieņemšana nodrošinātu efektīvāku sistēmu. Komisija aicina Padomi drīz panākt politisku vienošanos par grozījumiem, kas jāizdara šajā direktīvā. Tas nodrošinās, ka šo uzlabojumu piemērošanu ar uzkrājumiem saistīto pasākumu darbībai iespējami drīz varētu ierosināt citām valstīm, kuras piemēro tos pašus vai tiem līdzvērtīgus pasākumus. iv) Jāturpina darbs pie nelabvēlīgu uzņēmumu nodokļu pasākumu pārtraukšanas un atsaukšanas ES dalībvalstīs saskaņā ar rīcības kodeksu par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem. ES vienošanās ar trešām valstīm v) Padomei vajadzētu piešķirt atbilstošu politisku prioritāti jautājumam par labu pārvaldību nodokļu jomā . Ar šādiem pasākumiem jāuzlabo process, kurā risina sarunas par labas pārvaldības noteikumiem nodokļu jomā ar trešām valstīm vispārējos nolīgumos: atsauce uz labu pārvaldību nodokļu jomā jāmin iespējami drīz, piemēram, sarunu norādījumos, ko Padome dod Komisijai, vienlaikus ņemot vērā attiecīgo nolīguma veidu. vi) Gadījumos, kuros jau iepriekš ir zināms, ka diskusijās par labas pārvaldības principiem nodokļu jomā radīsies domstarpības vai netiek izprasti šādi principi, šis jautājums jārisina ES un trešo valstu politiskajos dialogos, lai atvieglotu tirdzniecības sarunas, pirms tās tiek sāktas. vii) Padomei jānodrošina, lai Komisijai būtu pietiekams elastīgums sarunās par formulējumiem, vienlaikus saglabājot būtiskos labas pārvaldības elementus un mērķus, lai varētu vienoties par risinājumiem, kas vislabāk atbilst attiecīgās valsts situācijai. viii) Vajadzības gadījumā šādos nolīgumos jāiekļauj arī tiem noteikumiem līdzīgi nosacījumi, kurus ES piemēro saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem . Tas uzlabotu godīgu konkurenci starp dalībvalstīm un trešām valstīm uzņēmējdarbības aplikšanā ar nodokļiem. Tas dotu iespēju, piemēram, apkarot kropļojošu praksi, kas kaitē ES dalībvalstu budžetam un uzņēmumiem un ko neskar PTO noteikumi. ix) Varētu apsvērt īpašus krāpšanas apkarošanas nolīgumus nodokļu jomā, kuros vajadzības gadījumā būtu ietverti noteikumi par pārskatāmību un informācijas apmaiņu nodokļu vajadzībām ES mērogā, lai paātrinātu saistību ievērošanu par lielāku pārskatāmību un informācijas apmaiņu attiecībā uz noteiktām jurisdikcijām. x) Direktīvā par nodokļu uzlikšanu uzkrājumiem ir tādi īpaši noteikumi par trim dalībvalstīm, kuros paredzēts nevis piemērot informācijas apmaiņu, kā to dara citas valstis, bet gan iekasēt no ārvalstu kontu īpašniekiem (kas ir ES rezidenti) ieturējuma nodokli. Lihtenšteinai, Šveicei, Monako, Andorai un Sanmarīno ir nolīgumi ar ES par uzkrājumu nodokļiem; arī šajos nolīgumos paredzēts ieturējuma nodoklis nevis informācijas apmaiņa. Direktīvā paredzēts, ka visas ES dalībvalstis, iespējams, pāries uz automātisku informācijas apmaiņu, izmantojot vienošanos, kas atkarīga no 2002. gada ESAO informācijas apmaiņas standartu pieņemšanas iepriekš minētajās trešajās valstīs. Ir svarīgi veicināt šo virzību uz plašāku informācijas apmaiņas izmantošanu attiecīgajās valstīs, lai sasniegtu direktīvas vispārējo mērķi. Saistības, ko nesen uzņēmās atlikušās četras[22] no piecām iepriekš minētajām valstīm, attiecībā uz ESAO pārskatāmības un informācijas apmaiņas standartiem liecina, ka ir pienācis īstais brīdis, lai novērtētu, vai tagad būtu beidzies pārejas periods un visas ES dalībvalstis pāriet uz automātisku informācijas apmaiņu. Tāpat ir skaidrs, ka jāturpina diskusijas ar pārējām trešām valstīm, jo īpaši Singapūru, Honkongu un Makao, ņemot vērā jauno konsensu par pārskatāmību un informācijas apmaiņu, lai kopā ar šīm valstīm pārbaudītu, kā varētu piemērot atbilstošus līdzvērtīgus pasākumus, kas būtu salīdzināmi ar pasākumiem t.s. uzkrājumu direktīvā. xi) Attiecībā uz rīcības kodeksu par uzņēmējdarbības aplikšanu ar nodokļiem Komisija uzskata, ka Padomes grupa varētu izstrādāt saskaņotu koordinētas rīcības politiku attiecībā uz trešām valstīm, kurās ir nelabvēlīga prakse uzņēmējdarbības aplikšanā ar nodokļiem, piemēram, pieņemt kopīgu koncepciju šādas prakses apkarošanas pasākumu piemērošanai. Tam būtu jābūt prioritātei, īstenojot grupas darba programmu, ko ES finanšu ministri pieņēma 2008.gada decembrī. Sadarbības stimuli attīstības jomā xii) Jāapsver ES finanšu atbalsts un konkrētu valstu piekļuves nodrošināšana ES tirgiem atkarībā no to sadarbības pakāpes atbilstoši labas pārvaldības principiem nodokļu jomā . xiii) Komisija uzskata, ka centienus ES mērogā veicināt labu pārvaldību nodokļu jomā trešās valstīs, kuras ir tiesīgas uz attīstības atbalstu, varētu pastiprināt ar šādiem pasākumiem. - Atbalsta programmu vidusposma pārskatīšanas procesā (VP) uzraudzīt, ciktāl ieviesta laba pārvaldība, lai vajadzības gadījumā varētu veikt attiecīgus pasākumus; jo īpaši 10. EAF VP kontekstā; novērtēt, kā tiek īstenotas saistības par labu pārvaldību nodokļu jomā, ko uzņēmušās dažas valstis; apsvērt finansējuma pārdali valstīm, kuras apmierinoši īsteno saistības; un pretējā gadījumā apsvērt minētajām valstīm paredzēto līdzekļu svītrošanu, ja tās neīsteno savas saistības. - Vajadzīgās tehniskās palīdzības sniegšana, lai palīdzētu valstīm izpildīt saistības veikt labu pārvaldi nodokļu jomā. Ja valsts pieprasītu, tehnisko palīdzību varētu sniegt arī efektīvas nodokļu sistēmas izstrādei, kas ļautu valstij labāk sakopot pieejamos resursus. - Ierosināt iekļaut īpašu noteikumu saistībā ar labu pārvaldību nodokļu jomā saskaņā ar Kotonū nolīguma pārskatīšanu. xiv) Turklāt Komisija plāno apsvērt papildu kritērija ieviešanas iespēju atbilstības novērtējumā, piešķirot finansējumu saskaņā ar pašreizējiem Kopienas ārējiem instrumentiem; kritērijs būtu saistīts ar labas pārvaldības principa piemērošanu nodokļu jomā trešās valstīs. Varētu arī saskaņā ar nākamajiem finanšu plāniem novērtēt iespēju par papildu finansējumu jurisdikcijām, kas sadarbojas, piemēram, tehniskai palīdzībai vai ekspertu norīkošanai. xv) ES ir viens no lielākajiem līdzekļu devējiem. Komisija uzskata, ka politikas saskaņotība attiecībā pret trešām valstīm ir būtiska, īstenojot labas pārvaldības principus nodokļu jomā. Tāpēc saskaņā ar divpusējām palīdzības programmām ES dalībvalstīm jāveic pasākumi, kas līdzinās iepriekš nosauktajiem. ES koordinācija valstu mērogā tiks pastiprināta, lai nodrošinātu vislielāko sinerģiju. ES aicina citus naudas devējus uzlabot politikas saskaņotību un šajā saistībā mēģinās panākt, lai naudas devējiem būtu koordinētāka pieeja. Starptautiskā nodokļu politikas koordinācija xvi) Jāpārbauda arī, ciktāl ir saskaņoti labas pārvaldības principi nodokļu jomā ar dalībvalstu nodokļu politiku, tostarp divpusējiem līgumiem nodokļu jomā ar trešām valstīm. Ir svarīgi nodrošināt, lai dalībvalstis ar divpusēju līgumu palīdzību nodokļu jomā nedotu jaunas iespējas izvairīties no nodokļu maksāšanas citu valstu nodokļu sistēmās vai apiet ES direktīvas. Vienlaikus labas pārvaldības pienākumi ES mēroga nolīgumos ar trešām valstīm nodrošinātu dalībvalstīm labāku pozīciju divpusējās sarunās ar minētajām valstīm. xvii) Dalībvalstīs būtu jāizveido arī vienotāka pieeja trešām valstīm, kas būtu atkarīga no tā, vai minētās valstis piemēro labas pārvaldības principus nodokļu jomā. Piemēram, trešo valsti, kas īsteno šos principus, varētu izņemt no dalībvalstu “melnajiem sarakstiem”, lai pret to netiktu vērsti apkarošanas pasākumi saistībā ar attiecīgo nodokļu praksi. Pretējā gadījumā uz valstīm, kas neīsteno apmierinoši tos galvenos labas pārvaldības aspektus nodokļu jomā, kurus piemēro ES dalībvalstis, varētu attiecināt koordinētus pretpasākumus. Tā, piemēram, G20 valstu un valdību vadītāji vienojās izstrādāt efektīvu pretpasākumu kopumu, kas būtu turpmāk apsverams[23]. Komisija uzskata, ka šāda pasākumu kopuma saturs un iespējamais izmantojums būtu jāapspriež ar dalībvalstīm, lai ņemtu vērā ES specifiskos noteikumus un praksi. xxiii) Komisija uzskata, ka ir vajadzīga labāka ES dalībvalstu nostājas koordinēšana diskusijās ESAO, G20 un ANO līmenī par starptautisku labu pārvaldību nodokļu jomā, lai nostiprinātu pozīciju attiecībās ar valstīm, kas nesadarbojas. 5. SECINāJUMS Eiropas Savienība un tās dalībvalstis saskaras ar nopietnām problēmām, mēģinot rast risinājumus pašreizējai ekonomikas un finanšu krīzei. Krīze, ņemot vērā globalizāciju, ir pastiprinājusi šaubas par nodokļu sistēmu ilgtspēju. Tagad atzīts, ka labas pārvaldības veicināšana nodokļu jomā iespējami plašā ģeogrāfiskā zonā ir atbilstošais veids, lai risinātu šīs problēmas. Tas līdzsvaro atsevišķu valstu nodokļu suverenitāti ar nodokļu ieņēmumu likumīgu aizsardzību. Attiecīgi ES un tās partneriem šobrīd ir nopietnas kopīgas intereses iespējami plašā ģeogrāfiskā zonā veicināt sadarbību nodokļu jomā un kopīgus standartus. Ir pienācis laiks dalībvalstīm un trešām valstis sadarboties un veicināt un atbalstīt jaunāko tendenci – arvien plašākā mērogā akceptēt starptautiskos standartus nodokļu jomā. Paziņojumā minēta virkne pasākumu apsvēršanai, lai veicinātu labu pārvaldību nodokļu jomā, tostarp gan rīcība ES un ārpus ES, gan ES mērogā, gan atsevišķi dalībvalstu mērogā. Komisija uzskata, ka, - ja ES tiks panākta laba pārvaldība nodokļu jomā, dalībvalstīm tas nāks par labu un tiks nostiprināti argumenti, lai citas jurisdikcijas iesaistītos efektīvā administratīvā sadarbībā ar ES; tādēļ dalībvalstīm iespējami drīz jāpieņem Komisijas priekšlikumi par administratīvo sadarbību, savstarpēju palīdzību nodokļu piedziņā un uzkrājumu aplikšanā ar nodokli un joprojām jānodrošina prioritāte nelabvēlīgu uzņēmumu nodokļu režīmu novēršanai; - lielāka politikas saskaņotība un koordinācija ES līmenī palīdzēs veicināt labu pārvaldību nodokļu jomā plašākā ģeogrāfiskā mērogā, lai nodrošinātu, ka ES un partnerjurisdikciju ekonomisko sakaru padziļināšana notiktu vienlaikus ar vienošanos par labas pārvaldības principiem; ES arī jārod pasaules mērogā koordinētāka pieeja līdzekļu devējiem attiecībā uz politikas saskanību. - pilnībā ievērojot subsidiaritātes principu, jānodrošina lielāka saskanība starp dalībvalstu atsevišķajām nostājām starptautiskajā nodokļu jomā un labas pārvaldības principiem, par ko panākta vienošanās, piemēram, divpusējos nolīgumos ar trešām valstīm nodokļu jomā un starptautiskajos forumos. Šai nolūkā vajadzīga lielāka koordinācija ES mērogā, lai pasaules mērogā nodrošinātu pašreizējo dinamiku ceļā uz atklātāku un konstruktīvāku sadarbību nodokļu jomā. Komisija plāno veicināt konstruktīvu dialogu ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām saistībā ar principiem un to pasākumu īstenošanu praksē, kas minēti šajā paziņojumā; tā pārskatīs situāciju 2010. gadā un sniegs par to ziņojumu. Komisija uzskata, ka jāsaglabā impulss, ko G20 valstu un valdību vadītāji devuši starptautiskajai sadarbībai nodokļu jomā, un paziņo, ka tā ir gatava palīdzēt dalībvalstīm veikt atbilstošus pasākumus saistībā ar labas pārvaldības politiku nodokļu jomā. Komisija aicina Padomi pieņemt šīs politiskās vadlīnijas un rīkoties, lai nodrošinātu to drīzu īstenošanu. [1] “Globalisation: Trends, Issues and Macro Implications for the EU”, DG-ECFIN Economic Paper, Nr. 254 (Brisele, Eiropas Komisija, 2006. gads). [2] ESAO ģenerālsekretāra Angel Gurría piezīmes konferencē par cīņu pret ļaunprātīgu nodokļu nemaksāšanu un izvairīšanos no nodokļiem starptautiskā mērogā, Parīze, Francija, 2008. gada 21. oktobris. [3] Padomes dokuments 16095/1/08 REV 1. [4] http://www.oecd.org/dataoecd/38/14/42497950.pdf [5] http://ec.europa.eu/internal_market/score/relateddocs/index_en.htm [6] Padomes 1977. gada 19. decembra Direktīva 77/799/EEK, kurā grozījumi izdarīti ar 2004. gada 21. aprīļa Direktīvu 2004/56/EK. [7] Padomes 2008. gada 26. maija Direktīva 2008/55/EK. [8] Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/48/EK. [9] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm#code_conduct [10] (i) Komisijas paziņojums 98/C 384/03, Oficiālais Vēstnesis C 384, 10.12.1998, 3. lpp.; (ii)“Ziņojums par to, kā tiek īstenots Komisijas paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pasākumiem, kas attiecas uz tiešajiem nodokļiem uzņēmējdarbībai”, C(2004) 434, 9.2.2004. [11] Kā definēts 1998. gada ziņojumā “Nelabvēlīga nodokļu konkurence ― globāla problēma”. ESAO ir norādījusi četrus galvenos faktorus, kas izmantojami, lai noteiktu, vai jurisdikcija ir nodokļu paradīze ― i) jurisdikcija neuzliek nodokļus vai uzliek tikai nominālus nodokļus; ii) trūkst pārskatāmības; iii) tiesību akti vai administratīva prakse nepieļauj efektīvu informācijas apmaiņu nodokļu vajadzībām ar citām valdībām par nodokļu maksātājiem, kuri gūst labumu no tā, ka nodokļus neuzliek vai uzliek nominālus nodokļus; iv) nav prasības par to, ka darbībai jābūt būtiskai. [12] Dohas deklarācija, 2008. gada 29. novembris−2. decembris. [13] Paziņojumi par korporatīvās un finansiāli ļaunprātīgas darbības nepieļaušanu un apkarošanu (COM(2004)611), par Karību jūras valstīm (COM(2006)86), Klusā okeāna valstīm (COM(2006)248), par Honkongu un Makao (COM(2006)648), par pārvaldību un attīstību (COM(2006)421) un par ES konkurētspēju (COM(2006)567). [14] Padomes dokuments 16095/1/08 REV 1. [15] Šveice, Lihtenšteina, Sanmarīno, Monako un Andora. [16] http://ec.europa.eu/development/geographical/methodologies/strategypapers10_en.cfm [17] Antigva un Barbuda, Bahamu salas un Libērija nav uzņēmušās saistības nodokļu jautājumos saskaņā ar 10. Eiropas Attīstības fondu [18] Skatīt 10. parindi. [19] COM (2009) 29, 2009. gada 2. februāris. [20] COM (2009) 28, 2009. gada 2. februāris. [21] COM(2008) 727, 2008. gada 13. novembris. [22] No 2000. gada saistības uzņēmusies Sanmarīno. [23] http://www.londonsummit.gov.uk/resources/en/PDF/annex-strengthening-fin-sysm