Jo īpaši trūkst ES līmeņa datu, taču nozares un valsts līmeņa pētījumi liecina, ka mantojuma nozare nodrošina būtisku pienesumu ekonomikai. Kā apgalvo Eiropas Būvniecības nozares federācija, 2013. gadā renovācija un uzturēšana veidoja 27,5 % no Eiropas būvniecības nozares vērtības. Francijā 2011. gadā mantojums radīja EUR 8,1 miljardu lielus ieņēmumus, bet pētījumi Apvienotajā Karalistē liecina, ka vēsturiskā vide spēj piedāvāt augstu investīciju rentabilitāti — katra ieguldītā mārciņa desmit gadu laikā rada papildu saimniecisko darbību vērtībā līdz GBP 1,60.

Mantojumam ir vairāki aspekti — kultūras, fiziskais, digitālais, vides, humānais un sociālais. Tā vērtība — gan nezūdošā, gan ekonomiskā — ir atkarīga no šiem dažādajiem aspektiem un ar tiem saistīto pakalpojumu plūsmas. Mantojuma ekonomiskā vērtība nesen ir nonākusi pētnieku redzeslokā, taču ir pieejamas tikai daļējas aplēses par tās lielumu.

Valsts pienākumi nav pretrunā ES pasākumiem — mantojums vienmēr ir gan vietēja, gan eiropeiska rakstura. Tas ir kaldināts laika gaitā, un arī sniedzas pāri robežām un kopienām. Mantojums radīts no vietējiem stāstiem, kuri kopā veido Eiropas vēsturi.

Pēc Eiropas darba kārtības kultūrai pieņemšanas 2007. gadā jautājums par mantojumu ir prioritārs Padomes darba plānos kultūras jomā, un sadarbība Eiropas līmenī tiek veicināta ar atvērto koordinācijas metodi. Politiskā ieinteresētība ES līmenī pakāpeniski palielinās — kultūras un mantojuma jomā iesaistītās personas nesen uzsvēra Deklarācijā “Jauns vēstījums par Eiropu”: “Eiropai kā politiskai struktūrai jāatzīst [..] kultūras mantojuma vērtība. [..] Kultūras mantojums liecina par to, ko nozīmē būt eiropietim dažādos laikos. Tas ir spēcīgs instruments, kas rada piederības sajūtu Eiropas iedzīvotāju vidū”.

Līguma par Eiropas Savienību preambulā ir teikts, ka līgumslēdzējas puses darbojas, “iedvesmojoties no Eiropas kultūras, reliģijas un humānisma mantojuma”. 3. panta 3. punkts paredz, ka ES “nodrošina Eiropas kultūras mantojuma aizsardzību un sekmēšanu”. Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 167. pantā ir teikts: “Savienība veicina dalībvalstu kultūru uzplaukumu, respektējot to nacionālās un reģionālās atšķirības un vienlaikus pievēršot uzmanību kopīgajam kultūras mantojumam”. LESD arī atzītas šā mantojuma īpatnības, kas jāņem vērā, saglabājot kultūras daudzveidību, un nepieciešamība nodrošināt tā aizsardzību vienotajā tirgū.

Eiropas kultūras mantojums — gan materiālais, gan nemateriālais — ir mūsu kopīga bagātība, mūsu mantojums, ko esam saņēmuši no iepriekšējām eiropiešu paaudzēm un nodosim nākamajām. Tā ir neaizstājama zināšanu krātuve un vērtīgs avots ekonomikas izaugsmei, nodarbinātībai un sociālajai kohēzijai. Šis mantojums bagātina simtiem miljonu cilvēku personīgās dzīves, ir domātāju un mākslinieku iedvesmas avots un mūsu kultūras un radošo nozaru dzinējspēks. Mūsu kultūras mantojums un veids, kā mēs to saglabājam un lietderīgi izmantojam, ir galvenais faktors, kas jāņem vērā, definējot Eiropas vietu pasaulē un tās pievilcību kā vietai, kurā dzīvot un strādāt un kuru apmeklēt.

Mantojuma ietekme izplatās arī citās ekonomikas jomās. Piemēram, tiek lēsts, ka tūrisms papildina ES IKP par EUR 415 miljardiem, un 3,4 miljoni tūrisma uzņēmumu nodrošina 15,2 miljonus darbavietu — daudzas no tām ir tieši vai netieši saistītas ar kultūras mantojumu. 27 % ES ceļotāju apgalvo, ka kultūras mantojums ir galvenais apstāklis, izvēloties ceļojuma galamērķi. 2013. gadā 52 % ES iedzīvotāju apmeklēja vismaz vienu vēstures pieminekli vai vēsturisku vietu un 37 % — muzeju vai galeriju savā valstī, bet 19 % apmeklēja vēstures pieminekļus vai vēsturiskas vietas citās ES valstīs. Tādējādi mantojums var sekmēt pilsētu un reģionu zīmolu veidošanu, piesaistot talantus un tūristus.

Tehnoloģijas pievieno ekonomisko vērtību mantojuma nozarē — digitālu kultūras materiālu var izmantot apmeklētāju pieredzes paplašināšanai, izglītojoša satura izstrādei, dokumentēšanai, tūrisma lietojumprogrammām un spēlēm.

Mantojumam ir liels potenciāls sociālās kohēzijas un integrācijas veicināšanai, atjaunojot novārtā atstātās teritorijas, radot vietēja līmeņa darbavietas un sekmējot kopīgu izpratni un kopības izjūtu. Šī nozare nodrošina būtiskas izglītošanās un brīvprātīgo darba iespējas gan jauniešiem, gan gados vecākiem cilvēkiem un sekmē dialogu starp dažādām kultūrām un paaudzēm.

Tomēr, lai paplašinātu izpratni par mantojuma pašreizējo un potenciālo nozīmi politikas izstrādē, ir svarīgi uzlabot sistemātisku datu ieguvi par tā ekonomisko un sociālo ietekmi. To palīdzēs veicināt projekts “Kultūras mantojuma nozīme Eiropai — ceļā uz Eiropas indeksu kultūras mantojuma novērtēšanai”, ko finansē ES Kultūras programma un kas tika uzsākts 2013. gadā. Šajā projektā tiks apkopoti un analizēti esošie pētījumi un dati no visas ES par kultūras mantojuma ietekmi uz sabiedrību un ekonomiku. Paredzams, ka rezultāti būs pieejami 2015. gada vidū. Attiecībā uz vispārīgākiem kultūras datiem Eurostat ir sācis izstrādāt regulāras Eiropas statistikas kopumu, kura rezultāti arī ir gaidāmi 2015. gadā.

1.3.Nozare pārveidojumu procesā — mantojums kā sociālo inovāciju avots viedai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei

Saskare ar problēmām…

Mantojuma nozare atrodas krustcelēs.

Valsts finansējums sarūk, tāpat kā līdzdalība tradicionālajos kultūras pasākumos.

Urbanizācija, globalizācija un tehnoloģiskās pārmaiņas dažādo potenciālās mērķauditorijas.

Liels tūristu pieplūdums ir nūja ar diviem galiem — lielāki ieņēmumi, taču arī lielāks spiediens uz vidi un kultūras objektiem.

Kultūras satura digitalizācija un pieejamība tiešsaistē pārveido tradicionālos modeļus, izmaina vērtību ķēdes un pieprasa jaunu pieeju mūsu kultūras un mākslas mantojumam.

Kultūras artefaktu tirdzniecība joprojām ir smaga problēma, kas praktiski jārisina Eiropas un starptautiskā līmenī.

Globālā sasilšana un klimata pārmaiņas, jo īpaši jūras līmeņa celšanās un biežāka ekstremālu laikapstākļu iestāšanās, var apdraudēt kultūras mantojumu.

Arī šīs problēmas ir jārisina, lai varētu nodrošināt Eiropas kultūras mantojuma ilgtspējību.

Mantojuma nozarei ir jāpielāgojas arī jauniem pārvaldības un uzņēmējdarbības modeļiem un jāizkopj jaunas profesionālās prasmes, sadarbojoties ar iestādēm nevis vienreizējos izolētos pasākumos, bet gan novērtējot un saglabājot kultūras mantojumu plašāku ilgtermiņa attīstības plānu ietvaros. Papildus jāizpēta arī iespējas iesaistīt privātus partnerus, veidojot publiskās un privātās partnerības.

Protams, kultūras mantojumu ietekmē daudzi valsts politikas virzieni, un arī mantojums dažādos veidos ietekmē citas politikas jomas. Tādēļ ir nepieciešama vairāk integrēta pieeja mantojuma saglabāšanai, veicināšanai un novērtēšanai, lai varētu ņemt vērā tā daudzveidīgo ieguldījumu sabiedrisko un ekonomikas mērķu sasniegšanā, kā arī ietekmi uz citiem valsts politikas virzieniem.

… un iespēju izmantošana

Mantojuma nozare jau pašlaik “izgudro sevi no jauna”, lai varētu risināt jaunās problēmas.

Mantojuma saglabāšana arvien biežāk tiek saistīta ar visas kultūras ainavas aizsargāšanu un attīstīšanu, nevis tikai ar kādu vienu izolētu objektu, un tā arvien vairāk orientējas uz iedzīvotāju vajadzībām. Vecās pieejas tiecās aizsargāt mantojumu, izolējot to no ikdienas dzīves. Jaunās pieejas cenšas to pilnībā iekļaut vietējā sabiedrībā. Objektiem tiek piešķirta otra dzīvība un jauna nozīme, kas atbilst mūsdienīgām vajadzībām un prasībām.