[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 12.5.2010 COM(2010) 238 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS 2010. GADA KONVERĢENCES ZIŅOJUMS (Sagatavots saskaņā ar Līguma 140. panta 1. punktu) {SEC(2010) 598} Ziņojuma mērķis Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk — LESD) 140. panta 1. punktā noteikts, ka Komisija un Eiropas Centrālā banka (ECB) vismaz reizi divos gados vai pēc dalībvalsts ar izņēmuma statusu iesniegta pieprasījuma ziņo Padomei par panākumiem, ko dalībvalstis guvušas, pildot savas saistības attiecībā uz ekonomiskās un monetārās savienības izveidi. Pēdējie Komisijas un ECB regulārie konverģences ziņojumi tika pieņemti 2008. gada maijā. 2010. gada konverģences ziņojums attiecas uz šādām deviņām dalībvalstīm ar izņēmuma statusu: Bulgāriju, Čehiju, Igauniju, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Poliju, Rumāniju un Zviedriju. Dānija un Apvienotā Karaliste nav izteikušas vēlēšanos ieviest euro, tādēļ vērtējums uz tām neattiecas. Detalizēts vērtējums par konverģences stāvokli šajās valstīs ir ietverts šā ziņojuma tehniskajā pielikumā (SEC(2010) 598). Komisijas un ECB sagatavoto ziņojumu saturs ir noteikts LESD 140. panta 1. punktā. Šajā pantā ir ietverta prasība, ka ziņojumos jāiekļauj vērtējums par valsts tiesību aktu, tostarp valsts centrālās bankas statūtu, atbilstību LESD 130. un 131. pantam, kā arī Eiropas Centrālo banku sistēmas (ECBS) un ECB statūtiem (turpmāk — ECBS/ECB statūti). Turklāt ziņojumos, atsaucoties uz konverģences kritērijiem (cenu stabilitāte, valsts budžeta stāvoklis, valūtas kursa stabilitāte, ilgtermiņa procentu likmes), kā arī ņemot vērā citus 140. panta 1. punkta pēdējā daļā minētos faktorus, arī jāvērtē, vai attiecīgajā dalībvalstī ir sasniegts augsts ilgtspējīgas konverģences līmenis. Šie četri konverģences kritēriji ir detalizētāk aprakstīti LESD pievienotajā protokolā (13. protokols par konverģences kritērijiem). Lai pārbaudītu valsts tiesību aktu, tostarp valstu centrālo banku statūtu, atbilstību LESD 130. un 131. pantam, kā arī ECBS/ECB statūtiem, jāizvērtē arī monetārās finansēšanas aizlieguma (123. pants) un priviliģētas piekļuves aizlieguma (124. pants) ievērošana, saskanība ar ECBS mērķiem (127. panta 1. punkts), kā arī valstu centrālo banku integrācija ECBS (vairāki LESD un ECBS/ECB statūtu panti). Cenu stabilitātes kritērija definīcija ir iekļauta LESD 140. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā: “ augsts cenu stabilitātes līmenis; to konstatē, samērojot inflācijas līmeni attiecīgā valstī ar inflācijas līmeni, augstākais, trijās cenu ziņā stabilākajās dalībvalstīs ”. Protokola par konverģences kritērijiem 1. pantā ir noteikts, ka “ cenu stabilitātes kritērijs ir tas, ka dalībvalstī ir stabilas cenas un vienā gadā pirms novērtējuma vidējais inflācijas līmenis nepārsniedz 1,5 procenta punktus, to samērojot ar, augstākais, tādu triju dalībvalstu datiem, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Inflāciju mēra, salīdzinot patēriņa cenu indeksus, ņemot vērā to, ka dažādās valstīs to nosaka dažādi ”[1]. Prasība par ilgtspējību nozīmē, ka apmierinošu inflācijas rādītāju pamatā jābūt resursu izmaksu līmenim un citiem faktoriem, kas ietekmē cenu izmaiņas strukturālā izpratnē, nevis īstermiņa faktoru ietekmei. Tāpēc konverģences pārbaude ietver inflāciju ietekmējošo faktoru un vidēja termiņa prognožu analīzi. Ņemot vērā nākotnē paredzamo situāciju, ziņojumā arī tiek vērtēts, vai valsts varētu panākt atsauces līmeni nākamo mēnešu laikā[2]. Pašreizējos apstākļos inflācijas rādītāju ilgtspējībai jāpievērš pastiprināta uzmanība. Finanšu krīzes rezultātā ir būtiski ietekmēti inflācijas rādītāji daudzās valstīs, un notiek lielas makroekonomiskās svārstības. 2010. gada martā aprēķinātā inflācijas atsauces vērtība bija 1,0 %, un trīs dalībvalstis ar labākajiem darbības rādītājiem bija Portugāle, Igaunija un Beļģija[3]. Pašreizējos apstākļos, ko raksturo vispārēji liela mēroga nelabvēlīgi satricinājumi (pasaules ekonomikas un finanšu krīze un ar to saistītais lielais deflācijas spiediens), neparasti daudzas valstis laiku pa laikam uzrāda negatīvu inflācijas līmeni. Šajos konkrētajos apstākļos negatīvais inflācijas līmenis ir ekonomiski nozīmīgs kritērijs, salīdzinājumā ar kuru var novērtēt valstu stabilitāti cenu ziņā. Tomēr šķiet pamatoti, ka no to valstu loka, kas uzrādījušas labākos darbības rādītājus, jāizslēdz valstis, kuru vidējais inflācijas līmenis ievērojami atšķiras no euro zonas vidējā inflācijas līmeņa (0,3 % 2010. gada martā) — saskaņā ar precedentu 2004. gada konverģences ziņojumā[4], — jo šīs valstis nevar pamatoti uzskatīt par cenu ziņā stabilākajām valstīm un to ietveršana nopietni ietekmētu atsauces vērtību un tādējādi arī kritērija taisnīgumu. Tādēļ 2010. gada martā no cenu ziņā stabilāko valstu loka tika izslēgta Īrija — vienīgā valsts, kuras 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis (-2,3 % 2010. gada martā) ievērojami novirzījās no euro zonas un citu dalībvalstu attiecīgā līmeņa, galvenokārt liecinot par nopietnu ekonomikas lejupslīdi. Konverģences kritērijs, kas attiecas uz valsts budžeta situāciju, LESD 140. panta 1. punkta otrajā ievilkumā ir definēts kā “ valsts finanšu stāvokļa stabilitāte; to konstatē, izejot no tā, vai ir sasniegts valsts budžeta stāvoklis bez pārmērīga deficīta, kā noteikts šā Līguma 126. panta 6. punktā ”. Papildus tam Protokola par konverģences kritērijiem 2. pantā ir noteikts, ka šis kritērijs nozīmē to, ka “ novērtējuma brīdī uz dalībvalsti neattiecas atbilstīgi minētā Līguma 126. panta 6. punktam pieņemts Padomes lēmums par pārmērīgu budžeta deficītu ”. LESD 140. panta 1. punkta trešajā ievilkumā valūtas kursa kritērijs ir skaidrots šādi: “ vismaz divus gadus attiecīgās valsts valūtas kursa svārstības palikušas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānisma noteiktajās robežās, un šīs valsts valūta nav devalvēta attiecībā pret euro ”. Protokola par konverģences kritērijiem 3. pantā ir noteikts, ka “ kritērijs [..] dalībai Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā ir tāds, ka dalībvalsts vismaz divus gadus pirms novērtējuma bez lielām grūtībām ir ievērojusi paredzētās normālās svārstību robežas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā. Proti, dalībvalsts šajā laikā pēc savas iniciatīvas nav devalvējusi savas valūtas oficiālo maiņas kursu attiecībā pret euro ”[5]. Attiecīgais valūtas kursa stabilitātes novērtēšanas divu gadu periods šajā ziņojumā aptver laikposmu no 2008. gada 24. aprīļa līdz 2010. gada 23. aprīlim. Novērtējot valūtas kursa izmaiņas, attiecīgos gadījumos analīzē tiek ņemta vērā ārējo oficiālo finansēšanas pasākumu ietekme, tai skaitā to apmērs, palīdzības plūsmu apjoms un profils un iespējamie politiskie nosacījumi. LESD 140. panta 1. punkta ceturtajā ievilkumā ir ietverta šāda prasība: “ stabilitāte attiecībā uz dalībvalsts ar izņēmuma statusu panākto konverģenci un tās dalību valūtas maiņas mehānismā, kuru atspoguļo ilgtermiņa procentu likmes ”. Protokola par konverģences kritērijiem 4. pantā noteikts, ka “ procentu likmju konverģences kritērijs ir tāds, ka dalībvalsts vidējā nominālā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme, kas pirms novērtējuma novērota vienu gadu, pārsniedz ne vairāk kā 2 procentu punktus likmēm, augstākais, trijās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Procentu likmes mēra, par pamatu ņemot valsts ilgtermiņa obligācijas vai līdzīgus vērtspapīrus, un ņemot vērā to, ka dažādās valstīs tās nosaka dažādi ”. 2010. gada martā aprēķinātā procentu likmju atsauces vērtība bija 6,0 %[6]. LESD 140. panta 1. punktā ir noteikta prasība vērtēt arī citus faktorus, kas ir nozīmīgi ekonomikas integrācijai un konverģencei. Minētie papildu faktori aptver finanšu un produktu tirgu integrāciju, tekošā konta maksājumu bilances attīstību, kā arī darbaspēka vienības izmaksu un citu cenu indeksu attīstību. Pēdējie no minētajiem faktoriem ir atspoguļoti cenu stabilitātes vērtējumā. Bulgārija Bulgārijas tiesību akti, it īpaši Likums par Bulgārijas Nacionālo banku (turpmāk — BNB), nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Likums par interešu konfliktiem ietver noteikumus, kas ir pretrunā ar BNB neatkarību. Attiecībā uz centrālās bankas integrāciju ECBS pastāv neatbilstības un nepilnības saistībā ar tādām monetārās politikas jomām kā banknošu un monētu emisija, maksājumu sistēmu netraucētas darbības veicināšana, ECB atļaujas saņemšana līdzdalībai starptautiskās monetārajās institūcijās, ECB un ES statistiskā nozīme, neatkarīgu ārējo revidentu veiktā revīzija, institucionālā un personīgā neatkarība, kā arī monetārās finansēšanas aizliegums. Sadarbībā ar BNB sagatavotajam Bulgārijas valdības likumprojektam stājoties spēkā, dažas no esošajām nepilnībām tiktu novērstas. Tomēr tas neskar jautājumus, kas saistīti ar BNB integrāciju Eurosistēmā. 12 mēnešu vidējā inflācija Bulgārijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES 2007. gadā. Vidējais inflācijas līmenis Bulgārijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 1,7 %, kas ir augstāks par 1,0 % atsauces vērtību. Tiek prognozēts, ka tas arī turpmāko mēnešu laikā būs augstāks par atsauces vērtību, kaut arī pietuvosies tai. Gada SPCI inflācija ievērojami palielinājās 2008. gada pirmajā pusē, sasniedzot augstāko rādītāju 15 % apmērā sakarā ar lielo vietējo pieprasījumu un globālo pārtikas un enerģijas cenu straujo pieaugumu. Kopš finanšu krīzes sākuma inflācija strauji samazinājās līdz aptuveni 1,6 % 2009. gada beigās sakarā ar patēriņa preču cenu pazemināšanos, vietējā pieprasījuma ievērojamu pavājināšanos un darbaspēka vienības izmaksu mērenāku pieaugumu. 2010. gada sākumā inflācija atkal nedaudz palielinājās augstāku akcīzes nodokļu un degvielas cenu pieauguma dēļ. 2010. gada martā gada SPCI bija 2,4 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. gadā inflācija saglabāsies mērena aptuveni 2,3 % apmērā, liecinot par negatīvo ražošanas apjoma starpību, darbaspēka vienības izmaksu pieauguma mazināšanos un pārtikas un enerģijas cenu mērenu pieaugumu. Tomēr tiek prognozēts, ka 2011. gadā, uzlabojoties saimnieciskajai darbībai, inflācija nedaudz paaugstināsies līdz 2,7 %. Relatīvi zemais cenu līmenis Bulgārijā (2008. gadā tas bija 48 % no euro zonas vidējā līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv ievērojams potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Bulgārija neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Laikposmā no 2004. līdz 2008. gadam Bulgārijas valsts budžeta bilance saglabājās ar pārpalikumu, kas bija vidēji 1,7 % no IKP. Sākoties finanšu krīzei, valsts budžeta bilance ievērojami pasliktinājās, 2009. gadā veidojot deficītu 3,9 % apmērā no IKP sakarā ar izdevumu pieaugumu un ieņēmumu samazināšanos. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi deficīta un IKP attiecība 2010. gadā būs 2,8 % un 2011. gadā — 2,2 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. 2010. gada sākumā budžeta deficīts joprojām pieauga mazu ieņēmumu un neparedzēti augstāku izdevumu dēļ. Tomēr tiek prognozēts, ka makroekonomiskās vides uzlabošanās un jau pieņemtie papildu fiskālās konsolidācijas pasākumi sekmēs budžeta deficīta samazināšanos, sākot no 2010. gada vidus. 2009. gadā valsts kopējā parāda attiecība saglabājās zema — aptuveni 15 % apmērā no IKP, tomēr paredzams, ka 2010. gadā tā pieaugs līdz aptuveni 17 % no IKP, bet 2011. gadā — 19 % no IKP. Tā kā 2009. gadā tika pārsniegta valsts budžeta deficīta robežvērtība 3 % apmērā no IKP, Komisija iesniedza ziņojumu saskaņā ar Līguma 126. panta 3. punktu, kā to paredz Stabilitātes un izaugsmes pakts. [pic] Bulgārijas leva nav VKM II dalībniece. Bulgārijas Nacionālā banka īsteno savu galveno mērķi, proti, cenu stabilitātes nodrošināšanu, izmantojot īpašu valūtas kursa režīmu valūtas nodrošinājuma sistēmas ( Currency Board Arrangement — CBA ) ietvaros. Bulgārija ieviesa CBA 1997. gada 1. jūlijā, piesaistot Bulgārijas levu Vācijas markai un vēlāk — euro. Papildu rādītāji, piemēram, ārvalstu valūtas rezervju un īstermiņa aizdevumu procentu likmju izmaiņas, norāda uz ieguldītāju saasinātu attieksmi pret riskiem pasaules finanšu krīzes kontekstā, lai gan kopš 2009. gada rudens ir vērojama daļēja atgūšanās no tās. CBA elastība joprojām balstās uz apjomīgu oficiālo rezervju nodrošinājumu. Divu gadu laikā, par kuriem veikts novērtējums, Bulgārijas levas kurss ir bijis pilnībā stabils attiecībā pret euro kursu atbilstoši CBA sistēmas darbībai. Bulgārija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Bulgārijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 6,9 %, kas ir augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. No 2005. gada līdz 2009. gada vidum vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Bulgārijā saglabājās zemākas par atsauces vērtību, bet kopš tā laika ir pārsniegušas atsauces vērtību. Ienesīguma likmju starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju[7], ir pakāpeniski palielinājusies no aptuveni 30 bāzes punktiem 2007. gadā līdz aptuveni 110 bāzes punktiem 2008. gada beigās, atspoguļojot inflācijas starpību un radot lielākas bažas par Bulgārijas ekonomikas pārkaršanu. Ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju starpība vēl vairāk paplašinājās 2009. gadā, gada pirmajā pusē sasniedzot 350 bāzes punktus, jo samazinājās globālā vēlme uzņemties risku un palielinājās valsts riska prēmijas. Starpība sāka samazināties 2009. gada otrajā pusē, kad ieguldītāji atguva uzticību, un saruka līdz 220 bāzes punktiem 2010. gada martā. Bulgārija neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Bulgārijas ārējais deficīts ir ievērojami palielinājies pēdējās desmitgades laikā, 2007. gadā sasniedzot aptuveni 27 % no IKP, bet 2009. gadā tas samazinājās līdz 9 % sakarā ar to, ka tirdzniecības bilances deficīts sāka mazināties, pavājinoties vietējam pieprasījumam. Tomēr ārējais deficīts saglabājas relatīvi liels. Ārējā finansēšana ir strauji sarukusi sakarā ar sākotnēji lielo ienākošo neto ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) samazināšanos un privāto kredītu plūsmu palēnināšanos. Bulgārijas ekonomika ir cieši integrēta ES. It īpaši pastāv plašas tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES finanšu sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka banku sistēma lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju izpildes novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Bulgārija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Čehija Čehijas tiesību akti — it īpaši Likums par Čehijas Nacionālo banku (turpmāk — ČNB) un Likums par Finanšu arbitru — nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības īpaši attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, centrālās bankas neatkarību un monetārās finansēšanas aizliegumu. Likumā par ČNB ir arī nepilnības attiecībā uz ECB nozīmi starptautiskās sadarbības jomā, ECB un ES nozīmi statistikas apkopošanā un ārējo revidentu iecelšanā, netraucētas maksājumu sistēmas darbības veicināšanu, neesošām saistībām ievērot Eurosistēmas finanšu pārskatu sniegšanas režīmu saistībā ar valsts centrālo banku darījumiem, personīgo neatkarību un monetārās finansēšanas aizliegumu. Kopš 2010. gada janvāra 12 mēnešu vidējā inflācija Čehijā ir bijusi zemāka par atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Čehijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 0,3 %, kas ir zemāks par 1,0 % atsauces vērību, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. 2007. gada otrajā pusē inflācija Čehijā strauji paaugstinājās, un 2008. gadā tā vidēji bija 6,3 %. Tam par pamatu bija gan enerģijas un pārtikas cenu pieaugums, gan izmaiņas netiešajos nodokļos, gan arī administrēto cenu pieaugums. Kad izmaksu inflācijas faktoru vienreizējā ietekme pakāpeniski mazinājās un Čehijas ekonomikā sākās lejupslīde, kopējā inflācija strauji samazinājās, 2009. gadā vidēji sasniedzot 0,6 %. 2010. gada pirmajā ceturksnī kopējā inflācija saglabājās mērena, lai gan netiešie nodokļi turpināja pieaugt. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. gadā inflācija būs vidēji aptuveni 1,0 %, liecinot par saimnieciskās darbības samazināšanos un labvēlīgām darbaspēka vienības izmaksu izmaiņām. Tiek prognozēts, ka 2011. gadā inflācija mēreni palielināsies — vidēji līdz aptuveni 1,3 % — sakarā ar saimnieciskās darbības atveseļošanu. Cenu līmenis Čehijā (2008. gadā tas bija aptuveni 70 % no vidējā euro zonas līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls cenu līmeņa konverģencei. Iepriekš gūtie labvēlīgie rezultāti un zema inflācijas līmeņa prognozes nodrošina pamatu stabilai, zemai inflācijai nākotnē. Čehija atbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Čehiju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 2. decembra lēmums). Padome ir ieteikusi Čehijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2013. gadam un efektīvi rīkoties līdz 2010. gada 2. jūnijam. 2007. gadā valsts budžeta deficīts Čehijā sasniedza zemāko rādītāju 0,7 % apmērā no IKP, daļēji liecinot par labvēlīgiem cikliskiem apstākļiem, bet secīgi atkal palielinājās vispirms līdz 2,7 % no IKP 2008. gadā un pēc tam līdz 5,9 % no IKP 2009. gadā. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi, kas ir balstīta uz nemainīgas politikas pieņēmumu, gan 2010., gan 2011. gadā deficīta un IKP attiecība būs 5,7 %, tajā pašā laikā tiek prognozēts, ka valsts kopējais parāds palielināsies no 39,8 % no IKP 2010. gadā līdz 43,5 % no IKP 2011. gadā. Čehija neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Čehijas krona nav VKM II dalībniece. Čehija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu. Kopš 2004. gada Čehijas kronas kurss pastāvīgi paaugstinājās, un 2008. gada jūlijā tas sasniedza augstāko vērtību attiecībā pret euro. 2008. gada otrajā pusē, pieaugot pasaules finanšu krīzes intensitātei, kronas vērtība strauji nokritās salīdzinājumā ar galvenajām pasaules valūtām, neatkarīgi no tā, ka īstermiņa aizdevumu procentu likmju starpība bija kļuvusi pozitīva. 2009. gadā un 2010. gada sākumā krona atguva daļu no zaudējumiem, kamēr notika paaugstinātas valūtas kursa svārstības, liecinot par to, ka mazinās nevēlēšanās uzņemties globālo risku un uzlabojas ārējā bilance. Divu gadu laikā pirms šā novērtējuma veikšanas kronas vērtība attiecībā pret euro samazinājās par 1,1 %. Čehija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Čehijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 4,7 %, kas ir zemāka par 6,0 % atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Čehijā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES 2004. gada maijā. Ienesīguma likmju starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju, ir palielinājusies, pasaules finanšu krīzei kļūstot intensīvākai 2008. gada otrajā pusē. Tomēr Čehijas valdības obligāciju ienesīgumu krīze ir skārusi mazāk salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm, kas nav euro zonā. Starpība, salīdzinot ar euro, samazinājās 2009. gada otrajā pusē un 2010. gada pirmajā ceturksnī, liecinot par centrālās bankas plānoto likmju ievērojamu samazināšanos, kā arī par salīdzinoši spēcīgiem valsts pamatfaktoriem. 2010. gada martā starpība bija aptuveni 40 bāzes punkti. Čehija atbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. 2007. gadā sasniedzot deficītu 2,6 % apmērā no IKP, laikposmā no 2008. līdz 2009. gadam Čehijas ārējā bilance uzlabojās, uzrādot samērā nelielu pārpalikumu, kas liecināja gan par lielāku tirdzniecības pārpalikumu, gan par ienākumu bilances deficīta mazināšanos. Čehijas ārējās bilances uzlabošanās pierāda, ka ārējā finansējuma ierobežojumi nerada būtiskas problēmas. Čehijas ekonomika ir cieši integrēta ES. It īpaši pastāv plašas tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Čehija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Igaunija Igaunijas tiesību akti pilnībā atbilst LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. 2010. gada 22. aprīlī Igaunijas parlaments pieņēma pārskatīto Likumu par Igaunijas Banku, kurš tagad sakarā ar izdarītajiem grozījumiem atbilst 130. un 131. pantam. Likums par valūtu un Likums par Igaunijas kronas drošību tika atcelti un aizvietoti ar Likumu par euro ieviešanu, kuru parlaments arī pieņēma 2010. gada 22. aprīlī un kurš stāsies spēkā līdz ar euro ieviešanu, kas prognozēta 2011. gada 1. janvārī. Igaunijas Konstitūcijas 111. pants formāli neatbilst LESD un ECB/ECBS statūtu prasībām attiecībā uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā. Taču Igaunijas Augstākās tiesas Konstitucionālo lietu palātas 2006. gada 11. maija lēmums likvidē nepieciešamību izdarīt papildu grozījumus. Kopš 2009. gada decembra 12 mēnešu vidējā inflācija Igaunijā ir bijusi zemāka par atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Igaunijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija -0,7 %, kas ir ievērojami zemāks par 1,0 % atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. 2007. gadā SPCI gada inflācija palielinājās sakarā ar lielu vietējo pieprasījumu un straujo algu pieaugumu, pieaugot kapacitātes ierobežojumiem ekonomikā. 2008. gadā inflācijas rādītāji sasniedza divciparu skaitli, kas strauji samazinājās 2009. gadā. Vietējā pieprasījuma izraisītais spiediens sāka mazināties 2008. gada sākumā sakarā ar izmaiņām ekonomikas ciklā, lai gan akcīzes nodokļu palielinājums un globālo patēriņa preču cenu pieaugums aizkavēja lejupslīdes tendenci. Ekonomikas lejupslīde un no tās izrietošais pieprasījuma un algu kritums izraisīja negatīvu inflācijas līmeni 2009. gada otrajā pusē un turpmāk, līdz martā inflācija atkal kļuva pozitīva pēc regulēto cenu kāpuma 2010. gada janvārī un martā un globālo enerģijas cenu pieauguma. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. gadā inflācija saglabāsies zema, bet 2011. gadā tā nedaudz paaugstināsies līdz 2,0 %. Tiek prognozēts, ka 2010. gadā inflāciju galvenokārt ietekmēs paaugstinātie netiešie nodokļi, jo attiecīgie inflāciju ietekmējošie faktori saglabāsies zemā līmenī, un tiek plānots, ka patēriņš un nominālās algas mēreni pastiprināsies tikai no 2011. gada. Cenu līmenis Igaunijā (2008. gadā tas bija 75 % no vidējā euro zonas līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Stabila konverģence nozīmē, ka atsauces vērtības ievērošana atspoguļo pamatfaktorus, nevis īslaicīgu ietekmi. Igaunijas gadījumā strauja ekonomikas lejupslīde ir bijusi svarīgs īslaicīgs faktors, kas bijis par pamatu tam, ka 12 mēnešu vidējā inflācija ir pašreizējā negatīvā līmenī, un mērena paaugstināšanās tiek prognozēta, tiklīdz sāksies ekonomika atveseļošana. Vienlaikus inflācijas samazināšanās temps un vietējo, stimulējošo pamatfaktoru (it sevišķi darbaspēka vienības izmaksu) attīstība norāda uz ļoti elastīgu algu un cenu veidošanās procesu. Vidēja termiņa inflācijas prognozes būs ļoti atkarīgas no algu noteikšanas saskaņā ar ražīguma pieaugumu. Lai saglabātu cenu stabilitāti vidējā termiņā, izšķiroša nozīme būs elastīgu darba tirgu turpmākajai darbībai un konkurētspējīgu cenu veidošanai produktu tirgos. Cenu izmaiņas būs arī atkarīgas no ambiciozas fiskālās politikas pozīcijas saglabāšanas, ietverot piesardzīgu algu noteikšanu valsts sektorā, lai saglabātu vietējo pieprasījumu līdzsvarā ar pamatfaktoriem un palīdzētu noturēt inflācijas prognozes zemā līmenī. Netiek prognozēts, ka atkārtoti būs novērojams tādu faktoru apvienojums, kas pagātnē izraisīja lielu kreditēšanas pieaugumu (slēpts pieprasījums pēc kredītiem, paātrināta finanšu sektora attīstība un integrācija, riska dalīšanas strauja mazināšanās). Ņemot vērā arī to, ka atsauces vērtība ir ievērota un pat ievērojami pārsniegta, šie apsvērumi ļauj pozitīvi vērtēt cenu stabilitātes kritērija izpildi. Tomēr turpmāka piesardzība būs svarīga, lai novērstu vietējā pieprasījuma izraisītā spiediena atkārtotu rašanos, sākoties ekonomikas atveseļošanas procesam. Šie faktori norāda, ka zemas inflācijas stabilitātes prognozes kopumā ir labvēlīgas, ja tiks saglabāta uz stabilitāti vērsta politika. Igaunija atbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Uz Igauniju šobrīd neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Laikposmā no 2002. līdz 2007. gadam Igaunijā bija novērojams valsts finanšu pārpalikums. 2008. gadā valsts budžeta deficīts bija 2,7 % no IKP, savukārt 2009. gadā tas bija 1,7 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi gan 2010. gadā, gan 2011. gadā deficīta un IKP attiecība veidos aptuveni 2,5 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. 2009. gadā valsts kopējais parāds palielinājās līdz 7,2 % no IKP, un saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2011. gadā tas pieaugs līdz 12,4 % no IKP. 2009. gadā valdība saglabāja pozitīvu neto aktīvu pozīciju, pateicoties iepriekšējos gados uzkrātajām, lielajām fiskālajām rezervēm. Igaunija atbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Igaunijas krona ir VKM II dalībniece kopš 2004. gada 28. jūnija, t.i., gandrīz sešus gadus šī ziņojuma pieņemšanas brīdī. Igaunija izmanto valūtas nodrošinājuma sistēmu kopš kronas atkārtotas ieviešanas 1992. gadā, sākotnēji piesaistot kronu Vācijas markai un pēc tam euro. Iestājoties VKM II, Igaunija ir vienpusēji apņēmusies mehānisma ietvaros saglabāt savu valūtas nodrošinājuma sistēmu. Papildu rādītāji, piemēram, īstermiņa aizdevumu procentu likmju izmaiņas, norāda uz īslaicīgu saasinātu attieksmi pret riskiem pasaules finanšu krīzes kontekstā, lai gan kopš 2009. gada beigām un 2010. gada sākuma ir vērojama atgūšanās no tās, ieguldītājiem atgūstot uzticību. Valūtas nodrošinājuma sistēma joprojām tiek spēcīgi atbalstīta ar oficiālajām rezervēm. Piesardzības nolīgums ar Zviedrijas Riksbank attiecībā uz pārrobežu sadarbību finansiālās stabilitātes jomā bija spēkā laikposmā no 2009. gada februāra līdz decembrim, bet tas netika izmantots. Divu gadu ilgajā novērtēšanas periodā Igaunijas krona nav novirzījusies no centrālā kursa un nav piedzīvojusi nopietnas grūtības. Igaunija atbilst valūtas kursa kritērijam. Igaunijas ļoti zemā valsts kopējā parāda līmeņa dēļ nav pieejami dati par ilgtermiņa valsts obligācijām vai citiem atbilstošiem vērtspapīriem, lai novērtētu konverģences stabilitāti, ko atspoguļo ilgtermiņa procentu likmes. Kvalitatīvs, uz attiecīgiem tirgus rādītājiem balstīts novērtējums parāda, ka Igaunijā attieksme pret riskiem saasinājās krīzes kulminācijas laikā, bet ievērojami norima 2009. gada beigās, stabilizējoties ekonomiskajam stāvoklim un īstenojot stingru politiku attiecībā uz krīzes novēršanu. Plašākā kontekstā tādi faktori kā Igaunijas fiskālās politikas sasniegtie rezultāti, mazais valsts parāds un salīdzinoši elastīgā ekonomika sekmē konverģences stabilitāti. Tāpēc finanšu tirgus rādītāju izmaiņas atsauces periodā, kā arī plašāks konverģences stabilitātes novērtējums veicinātu pozitīva novērtējuma saņemšanu par to, ka Igaunija atbilst ilgtermiņa procentu likmju kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Pēc tam, kad vairākus gadus bija novērojams augsts deficīta līmenis, kas sasniedza savu augstāko rādītāju 2007. gadā, proti, 18 % no IKP, 2009. gadā Igaunijas ārējā bilance uzrādīja ievērojamu pārpalikumu 7,4 % apmērā no IKP. Pārpalikums atspoguļoja strauju tirdzniecības deficīta samazināšanos, ko izraisīja vietējā pieprasījuma sarukums, kā arī ienākumu bilances uzlabošanās. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. un 2011. gadā Igaunijas ārējā bilance saglabāsies ar pārpalikumu. Ārējais finansējums krīzes laikā samazinājās, bet pārfinansēšanas risku mazināja galvenokārt ārzemju īpašniekiem piederošo banku sistēma un ievērojami ārējie nodrošinājumi. Igaunijas ekonomika ir cieši integrēta ES. It īpaši pastāv plašas tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju izpildes novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Igaunija izpilda nosacījumus euro ieviešanai. Latvija Latvijas tiesību akti, it īpaši Likums “Par Latvijas Banku”, nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības īpaši attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, centrālās bankas neatkarību un monetārās finansēšanas aizliegumu. Nepilnības attiecas uz ECBS mērķiem, maksājumu sistēmas netraucētas darbības veicināšanu, ECB un ES statistisko nozīmi, ārējo revidentu iecelšanu un revīzijas komisijas veiktās revīzijas jomu, ECB nozīmi starptautiskās sadarbības jomā, bilanču publicēšanas noteikumiem un Eurosistēmas finanšu pārskatu sniegšanas režīmu saistībā ar valsts centrālo banku darījumiem, bankas institucionālo un finansiālo neatkarību, kā arī Latvijas Bankas lēmējiestāžu biedru personīgo neatkarību. Laikposmā no 2004. gada maija līdz 2010. gada februārim 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis Latvijā ir bijis augstāks par atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Latvijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 0,1%, kas ir zemāks par 1,0 % atsauces vērtību pirmo reizi kopš pievienošanās ES, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies daudz zemāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. No 2004. gada beigām līdz 2008. gadam SPCI inflācija Latvijā bija viena no augstākajām visā ES, sasniedzot augstāko divciparu rādītāju 2008. gada vidū. Tomēr pēc tam SPCI inflācija ir strauji kritusies sakarā ar ievērojamu vietējā pieprasījuma, algu un importa cenu samazināšanos. 2009. gada oktobrī inflācijas attiecība pret iepriekšējā gada attiecīgo periodu kļuva negatīva. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. un 2011. gadā SPCI inflācija saglabāsies negatīva galvenokārt vietējo faktoru dēļ. Spēcīgās recesijas, kas izraisīja strauju bezdarba pieaugumu un nominālu bruto algu samazinājumu, sekas tuvākajā laikā vai vidējā termiņā izpaudīsies kā darbaspēka vienības izmaksu turpmāka samazināšanās, neliels vietējais pieprasījums un kopējās inflācijas samazināšanās. Pagaidām vēl ir pāragri secināt, vai ir pilnībā panākts nepieciešamais algu un ražīguma līdzsvars, bet ierobežotās iespējas turpmākai cenu un algu samazināšanai tādā nelielā un atvērtā ekonomikā, kāda ir Latvijā, kurā imports veido lielu daļu no patēriņa, un iespējamā izceļošana liecina par pozitīvas inflācijas sasniegšanu turpmāko gadu laikā. Cenu līmenis Latvijā (2008. gadā tas bija gandrīz 70 % no vidējā euro zonas līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Latvija atbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Latviju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 7. jūlija lēmums)[8]. Padome ir ieteikusi Latvijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam. 2008. gadā valsts budžeta deficīts Latvijā sasniedza 4,1 % no IKP, bet 2009. gadā tas palielinājās līdz 9,0 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi 2010. gadā deficīta un IKP attiecība būs 8,6 % un 2011. gadā — 9,9 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. 2009. gadā valsts kopējais parāds palielinājās virs 36 % no IKP, un tiek prognozēts, ka 2011. gadā tas pieaugs līdz aptuveni 57 % no IKP. Latvija neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Latvijas lats ir VKM II dalībnieks kopš 2005. gada 2. maija, t.i., vairāk nekā piecus gadus šī ziņojuma pieņemšanas brīdī. Līdz ar iestāšanos VKM II Latvijas iestādes ir vienpusēji apņēmušās saglabāt lata kursu ± 1 % svārstību amplitūdas robežās attiecībā pret centrālo kursu. Divu gadu laikā pirms šā novērtējuma veikšanas lata kurss nenovirzījās no centrālā kursa par vairāk kā ±1 %. Tomēr valūtas kursam epizodiski bija lielas grūtības, kā to var redzēt tādu papildu rādītāju attīstībā kā izmaiņas oficiālajās rezervēs un īstermiņa aizdevumu procentu likmes. 2008. gada rudenī lats bija nopietni apdraudēts sakarā ar lielo un pieaugošo makroekonomisko nelīdzsvarotību un to, ka tirgū arvien pieauga bažas par piesaistes stabilitāti. Latvijas iestāžu sākotnējie pasākumi finanšu sistēmas stabilizēšanai nespēja novērst kapitāla aizplūdi, un Latvijas Banka līdz gada beigām bija spiesta pārdot aptuveni ceturto daļu no tās starptautiskajām valūtas rezervēm. 2008. gada decembrī nolīgums par saskaņotas starptautiskās finansiālās palīdzības paketes nodrošināšanu Latvijai īslaicīgi palīdzēja mazināt spiedienu uz valūtas kursu. 2009. gada pirmajā pusē valūtas kursa piesaiste atkal tika pakļauta jaunam spiedienam, pastāvot politiskai nestabilitātei un strauji pasliktinoties ekonomikas perspektīvai. Saspīlējums sasniedza savu kulmināciju jūnijā, kad īstermiņa starpbanku tirgus likmes īslaicīgi paaugstinājās virs 30 %, kas cita starpā liecināja par lata likviditātes trūkumu visā sistēmā un augošu neskaidrību par iestāžu iespējām saglabāt valūtas kursa režīmu. Valūtas kursa piesaiste tika veiksmīgi aizsargāta, bet bruto ārvalstu aktīvi laikposmā no februāra beigām līdz jūnija beigām samazinājās par vairāk nekā trešdaļu. Stāvoklis finanšu tirgū acīmredzami uzlabojās 2009. gada vasarā pēc aizdevumu izmaksāšanas saskaņotās starptautiskās finansiālās palīdzības paketes ietvaros. Kopš 2009. gada otrās puses lielākoties nav konstatēts spiediens uz valūtas kursu. Latvija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Latvijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 12,7 %, kas ir augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. Laikposmā no 2004. gada maija līdz 2008. gada beigām vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Latvijā bija zemāka par atsauces vērtību. 2008. gada decembrī 12 mēnešu mainīgā vidējā ilgtermiņa procentu likme pārsniedza atsauces vērtību un vēl aizvien turpina paaugstināties. Latvijas ilgtermiņa procentu likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, ievērojami palielinājās 2008. gada otrajā pusē un 2009. gadā, un to izraisīja negatīvas izmaiņas ieguldītāju un kredītvērtējuma aģentūru attieksmē pret valsti ekonomikas un finanšu krīzes laikā. Parādoties ekonomikas stabilizēšanās pazīmēm un uzlabojoties finanšu tirgus apstākļiem, ienesīguma starpība nedaudz samazinājusies. 2010. gada martā tā bija aptuveni 7 procentu punkti. Latvija neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Iepriekšējos gados pirms krīzes strauji augošā ekonomika izraisīja ļoti lielu ārējās bilances deficīta pieaugumu, pārsniedzot 20 % no IKP gan 2006. gadā, gan 2007. gadā. 2008. un 2009. gadā ārējās bilances straujas korekcijas izraisīja recesija, kas skāra valsti. 2009. gadā deficīts pārtapa par apjomīgu pārpalikumu, gandrīz 12 % apmērā no IKP, cita starpā liecinot par tirdzniecības bilances uzlabošanos, ko galvenokārt sekmēja straujais importa kritums (daudz straujāks par eksporta kritumu), ienākumu konta pozitīvie rādītāji un ES struktūrfondu avansa maksājumi. Sakarā ar starptautiskās finanšu krīzes saasināšanos 2008. gada otrajā pusē ārējā deficīta finansēšana kļuva arvien sarežģītāka. Globālā likviditātes krīze kavēja privātā un valsts sektora piekļuvi starptautiskajiem privātā kapitāla tirgiem un liedza iegūt ārvalstu valūtu, kas bija nepieciešama, lai mazinātu pieaugošo likviditātes spriedzi banku sistēmā. 2008. gada beigās Eiropas Savienība, Starptautiskais Valūtas fonds (SVF), Pasaules Banka un Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (ERAB) vienojās par saskaņotas starptautiskās finansiālās palīdzības paketes nodrošināšanu Latvijai, laikposmā līdz 2011. gadam paredzot kopā piešķirt 7,5 miljardus euro, no kuriem līdz 3,1 miljardam euro tika piešķirts ES maksājumu bilances mehānisma ietvaros, papildus nosakot visaptverošus politiskus nosacījumus maksājumu bilances dzīvotspējas atjaunošanai. Līdz 2010. gada marta beigām vairāk nekā puse no iepriekš paredzētajiem finanšu resursiem bija izmaksāti pēc tam, kad tika izpildīti politiskie nosacījumi attiecībā uz finansiālās palīdzības kārtējām daļām. Latvijas ekonomika tiek arvien vairāk integrēta ES, un paplašinās tirdzniecības un ĀTI attiecības ar ES dalībvalstīm, jo īpaši ar kaimiņos esošajām Baltijas valstīm un citām jaunām dalībvalstīm. Latvijas finanšu sektors ir pietiekami integrēts plašākajā ES ekonomikā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Latvija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Lietuva 2008. gada konverģences ziņojumā tika atzīts, ka Likums par Lietuvas Banku un citi tiesību akti saistībā ar Lietuvas Banku ir pilnībā atbilstīgi. Tomēr pēc grozījumu izdarīšanas ar Likuma par Lietuvas Banku 23. pantu tika ieviests jauns noteikums par Lietuvas Bankas peļņas sadali, un Likuma par Valsts kontroli 14. panta 4. punktā Valsts kontrole tagad skaidri pilnvarota veikt Lietuvas Bankas revīziju. Tās ir divas nepilnības attiecībā uz centrālās bankas neatkarību. 2008. un 2009. gadā 12 mēnešu vidējā inflācija Lietuvā saglabājās augstāka par atsauces vērtību, lai gan starpība, salīdzinot ar atsauces vērtību, pakāpeniski samazinājās. Vidējais inflācijas līmenis Lietuvā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 2,0 %, kas ir augstāks par 1,0 % atsauces vērību, un tiek prognozēts, ka tas kļūs zemāks par atsauces vērtību turpmāko mēnešu laikā. Gada SPCI inflācija strauji palielinājās 2008. gada pirmajā pusē, pastāvot lielam vietējam pieprasījumam un būtiski pieaugot globālajām patēriņa preču cenām. 2008. gada vidū inflācija sasniedza augstāko rādītāju, bet pēc tam tā ir tikai mazinājusies sakarā ar naftas un pārtikas cenu kritumu un vietējā pieprasījuma un algu samazināšanos. Netiešo nodokļu un regulēto cenu pieaugums tikai daļēji izlīdzināja deflācijas spiedienu. 2010. gada martā gada SPCI inflācija pazeminājās līdz -0,4 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. gadā inflācija saglabāsies ap nulli, bet 2011. mēreni palielināsies līdz 1,4 %, atspoguļojot vāju vietējo pieprasījumu, darbaspēka vienības izmaksu samazināšanos un plašu neizmantoto kapacitāti. Relatīvi zemais cenu līmenis Lietuvā (2008. gadā tas bija aptuveni 62 % no euro zonas vidējā līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Lietuva neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Lietuvu ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 7. jūlija lēmums)[9]. 2010. gada februārī Padome ieteica Lietuvai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam. Laikposmā no 2004. līdz 2007. gadam uzrādot diezgan zemu deficītu, 2008. gadā valsts budžeta bilance sasniedza 3,2 % no IKP, bet 2009. gadā — aptuveni 8,9 %, neraugoties uz ievērojamajiem fiskālās konsolidācijas pasākumiem. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi deficīta un IKP attiecība 2010. gadā būs aptuveni 8,4 % un 2011. gadā — 8,5 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. Pēc tam, kad 2008. gadā valsts kopējā parāda attiecība bija vienmērīgi nokritusies līdz 15,6 %, 2009. gadā tā palielinājās līdz 29,3 %, un tiek prognozēts, ka 2011. gadā tā sasniegs 45,4 % no IKP. Lietuva neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Lietuva iestājās VKM II 2004. gada 28. jūnijā un ir bijusi šī mehānisma dalībniece gandrīz sešus gadus šī ziņojuma pieņemšanas brīdī. Iestājoties VKM II, Lietuvas iestādes vienpusēji apņēmās mehānisma ietvaros saglabāt savu galveno valūtas nodrošinājuma sistēmu. Papildu rādītāji, piemēram, īstermiņa aizdevumu procentu likmju izmaiņas, norāda uz īslaicīgu saasinātu attieksmi pret riskiem pasaules finanšu krīzes kontekstā, lai gan kopš 2009. gada beigām ir vērojama atgūšanās no tās. Valūtas nodrošinājuma sistēma joprojām tiek spēcīgi atbalstīta ar oficiālajām rezervēm. Divu gadu ilgajā novērtēšanas periodā lits nav novirzījies no centrālā kursa un nav piedzīvojis nopietnas grūtības. Lietuva atbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Lietuvā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 12,1 %, kas ir ievērojami augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. No 2004. gada līdz 2008. gadam vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Lietuvā nemainīgi saglabājās zemākas par atsauces vērtību. Kopš 2009. gada ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes ir bijušas augstākas par atsauces vērtību, un to izraisīja mazs tirdzniecības apjoms janvārī, pastāvot saasinātai attieksmei pret riskiem šajā reģionā, jo turpmākajos 11 mēnešos netika veikti jauni tirdzniecības darījumi. Tā kā 2009. gada beigās un 2010. gada sākumā notika jauni tirdzniecības darījumi, vidējo ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, ievērojami samazinājās. 2010. gada martā ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju starpība Lietuvā bija aptuveni 150 bāzes punkti. Lietuva neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Pēc tam, kad 2008. gadā deficīta līmenis sasniedza aptuveni 10 % no IKP, 2009. gadā Lietuvas ārējā bilance uzrādīja pārpalikumu 7,0 % apmērā no IKP, ko veicināja straujā tirdzniecības deficīta samazināšanās, krītoties vietējam pieprasījumam. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. un 2011. gadā Lietuvas ārējā bilance saglabāsies ar pārpalikumu. Ārējo finansēšanu ir nelabvēlīgi ietekmējusi pasaules finanšu krīze, jo privātā sektora kapitāla plūsmas tika strauji pārtrauktas. Lietuvas ekonomika ir ļoti atvērta un cieši integrēta ES. It īpaši pastāv plaši attīstītas tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, un Lietuvas finanšu sistēma ir pietiekami integrēta plašākajā ES sistēmā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Lietuva neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Ungārija Ungārijas tiesību akti — jo īpaši Likums par Magyar Nemzeti Bank (turpmāk — MNB ), MNB statūti, Ungārijas Konstitūcija un Likums par kredītiestādēm — nav pilnībā atbilstīgi LESD un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, tās neatkarību, kā arī monetārās finansēšanas aizliegumu. Nepilnības attiecas uz ECBS mērķiem, banknošu un monētu emisiju, maksājumu sistēmas netraucētas darbības veicināšanu, ECB un ES statistisko nozīmi, ECB nozīmi starptautiskās sadarbības jomā, neesošām saistībām ievērot Eurosistēmas finanšu pārskatu sniegšanas režīmu, MNB finansiālo un personīgo neatkarību, kā arī monetārās finansēšanas aizliegumu. Ungārijā 12 mēnešu vidējā inflācija ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Vidējais inflācijas līmenis Ungārijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 4,8 %, kas ir ievērojami augstāks par 1,0 % atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies augstāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. SPCI gada inflācija sasniedza augstāko rādītāju 2007. gada sākumā sakarā ar pārtikas un enerģijas cenu straujo pieaugumu un netiešo nodokļu un regulēto cenu paaugstināšanos. Pēc tam inflācija turpināja mazināties līdz 2009. gada janvārim, jo ar pārtikas un enerģētikas produktiem saistītā inflācija pakāpeniski saruka un vienreizējo pasākumu izraisītā inflācijas ietekme samazinājās. 2009. gada pirmajā pusē inflācija atkal sāka pieaugt, ko izraisīja zemākā valūtas kursa būtiskā ietekme uz nepārstrādātu pārtikas produktu un rūpniecības preču cenām. Tā kā viena strādājošā nominālās atlīdzības pieauguma samazināšanās pilnībā neatbilda darbaspēka ražīguma kritumam recesijas laikā, nominālo darbaspēka vienības izmaksu pieaugums saglabājās pozitīvs. PVN paaugstināšana 2009. gada jūlijā izraisīja turpmāku patēriņa cenu kāpumu. 2009. gadā vidējā SPCI inflācija bija 4,0 %. Tiek prognozēts, ka 2011. gadā inflācija nokritīsies zem 3 %. Ir sagaidāms, ka deflācijas procesa pamatā būs 2009. gadā pieņemto vienreizējo pasākumu izraisītās inflācijas ietekmes samazināšanās, kamēr ievērojamā negatīvā ražošanas apjoma starpība, visticamāk, turpinās ierobežot attiecīgos inflāciju ietekmējošos faktorus un darbaspēka vienības izmaksu pieaugumu. Relatīvi zemais cenu līmenis Ungārijā (2008. gadā tas bija aptuveni 65 % no euro zonas vidējā līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Ungārija neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Ungāriju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums)[10]. Saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma (EKL) 104. panta 7. punktu jaunākais Padomes ieteikums tika pieņemts 2009. gada 7. jūlijā. Padome ir ieteikusi Ungārijai novērst pašreizējo pārmērīgo budžeta deficītu vēlākais līdz 2011. gadam. 2008. gadā valsts budžeta deficīts sasniedza 3,8 % no IKP un 2009. gadā kopumā saglabājās stabils 4,0 % apmērā no IKP, neraugoties uz vietējās saimnieciskās darbības ievērojamo pasliktināšanos. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi deficīta un IKP attiecībai kopumā jāsaglabājas nemainīgai gan 2010. gadā, gan 2011. gadā, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. 2009. gadā valsts kopējais parāds palielinājās līdz gandrīz 80 % no IKP, un tiek prognozēts, ka tas kopumā saglabāsies stabils līdz 2011. gadam. Ungārija neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Ungārijas forints nav VKM II dalībnieks. 2008. gada februārī Ungārija sāka izmantot brīvi mainīgu valūtas kursa režīmu, pārtraucot vienpusēju forinta piesaisti euro (ar svārstību amplitūdu +/- 15 % apmērā). 2008. gada pirmajā pusē forinta vērtība ievērojami palielinājās, ko sekmēja centrālā banka, trīs reizes pēc kārtas palielinot kursu. Tomēr nākamajos trīs mēnešos valūtas kurss ievērojami kritās sakarā ar to, ka pasaules finanšu tirgus krīze īpaši smagi skāra Ungārijas ekonomiku. Nolīgums par saskaņotas starptautiskās finansiālās palīdzības paketes nodrošināšanu Ungārijai apvienojumā ar stingrākas monetārās politikas noteikšanu sekmēja īslaicīgu valūtas kursa stabilizēšanos, tomēr 2009. gada sākumā valūtas kursa kritumu ietekmējošie faktori atkal aktivizējās. Forinta atveseļošana sākās 2009. gada marta sākumā sakarā ar vispārēju globālo finanšu tirgu stāvokļa uzlabošanos, un tā vērtība turpināja pieaugt līdz 2009. gada jūlijam. Pēc tam, pakāpeniski pavājinoties monetārajai politikai, valūtas kurss saglabājās salīdzinoši stabils. Divu gadu laikā, par kuriem veikta novērtēšana, forinta vērtība pret euro pazeminājās par aptuveni 4,6 %. Ungārija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Ungārijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 8,4 %, kas ir augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. Kopš pievienošanās ES vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Ungārijā saglabājās augstākas par atsauces vērtību, kas liecina par lielām riska prēmijām, ņemot vērā aizdomas par vājiem makroekonomikas pamatfaktoriem. 2007. gada jūlijā starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju, bija maza, veidojot 200 bāzes punktus, bet 2009. gada martā tā palielinājās līdz vairāk nekā 700 bāzes punktiem. Sākotnēji šī pieaugošā tendence liecināja par globālās vēlmes uzņemties risku mazināšanos attiecībā uz jaunajiem tirgiem, bet vēlāk aizvien vairāk norādīja uz konkrētām bažām par Ungārijas finansiālo stabilitāti. Globālā finanšu tirgus stāvokļa uzlabošanās un papildu fiskālās konsolidācijas pasākumu pieņemšana sekmēja pakāpenisku starpības samazināšanos, salīdzinot ar euro zonu, līdz aptuveni 350 bāzes punktiem 2010. gada martā. Ungārija neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Pēc tam, kad 2008. gadā deficīta līmenis sasniedza aptuveni 6 % no IKP, 2009. gadā Ungārijas ārējā bilance uzrādīja pārpalikumu 1,6 % apmērā no IKP, galvenokārt sakarā ar būtisku tirdzniecības bilances uzlabošanos, ko sekmēja vietējā pieprasījuma ievērojamais kritums. Pēc iestāšanās ES ārējās finansēšanas struktūra ļoti izmainījās, 2007. gadā neto ieguldījumu portfelim kļūstot negatīvam un 2008. gadā ievērojami samazinoties arī ārējā deficīta ĀTI segumam. Tā rezultātā, sākot no 2007. gada, citi ieguldījumi, it īpaši banku ārējie aizņēmumi, kļuva par galveno ārējās finansēšanas avotu. Sakarā ar ārējās finansēšanas apstākļu izmaiņu nelabvēlīgo ietekmi 2008. gada rudenī radās ar maksājumu bilanci saistītas grūtības, jo pasaules finanšu tirgus krīzes kontekstā samazinājās ārvalstu privātā kapitāla ieplūde. 2008. gada oktobra beigās Eiropas Savienība, Starptautiskais Valūtas fonds un Pasaules Banka vienojās par finansiālas palīdzības paketes nodrošināšanu Ungārijai 20 miljardu euro apmērā, no kuriem 6,5 miljardi euro tika piešķirti ES maksājumu bilances mehānisma ietvaros. Lielākā daļa no iepriekš paredzētajiem finanšu resursiem tika izmaksāti 2008. gada beigās un 2009. gadā pēc tam, kad bija izpildīti politiskie nosacījumi attiecībā uz finansiālās palīdzības kārtējām daļām. Ungārijas ekonomika ir cieši integrēta ES. It īpaši pastāv plašas tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES finanšu sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Ungārija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Polija Polijas tiesību akti, it īpaši Likums par Polijas Nacionālo banku (turpmāk — PNB) un Polijas Konstitūcija, nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības attiecas uz ECBS mērķiem, centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, centrālās bankas neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu un monetārās politikas mērķiem. Nepilnības attiecas uz ECBS mērķiem, ECBS un ES statistisko nozīmi, ECB nozīmi starptautiskās sadarbības jomā, ECB un Padomes nozīmi ārējā revidenta iecelšanā, ECB nozīmi maksājumu sistēmu darbībā, neesošām saistībām ievērot Eurosistēmas finanšu pārskatu sniegšanas režīmu, pienākumu apspriesties ar ECB par atsevišķiem tiesību aktiem un PNB lēmējiestāžu personīgo neatkarību. Kopš 2008. gada oktobra 12 mēnešu vidējā inflācija Polijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Polijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 3,9 %, kas ir ievērojami augstāks par 1,0 % atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies augstāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. No 2008. līdz 2009. gadam SPCI gada inflācija paaugstinājās vidēji līdz 4 %. 2008. gadā to ietekmēja globālo pārtikas un enerģijas cenu straujais pieaugums, lielais vietējais pieprasījums un darbaspēka vienības izmaksu straujais kāpums. 2009. gadā nepārstrādātu pārtikas produktu cenu, kā arī regulēto cenu pieaugums (it īpaši par elektrību un gāzi), akcīzes nodokļu paaugstināšanās, kā arī ievērojamais zlota vērtības kritums 2008. gada otrajā pusē un 2009. gada sākumā izlīdzināja vājākā pieprasījuma amortizējošo ietekmi uz inflāciju. Pēc tam zema vietējā pieprasījuma deflācijas efekts sekmēja mērenu SPCI inflācijas pazemināšanos. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka 2010. un 2011. gadā inflācija būs zemāka, vidēji uzrādot aptuveni 2,5 %. Prognozētais inflācijas kritums liecina par negatīvo ražošanas apjoma starpību pēc krīzes, darbaspēka vienības izmaksu nelielu kāpumu un sagaidāmu pārtikas un enerģijas cenu mazāku pieaugumu. Tiek plānots, ka inflācija nedaudz palielināsies 2011. gadā sakarā ar saimnieciskās darbības atgūšanos. Relatīvi zemais cenu līmenis Polijā (2008. gadā tas bija aptuveni 66 % no euro zonas vidējā līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Polija neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Poliju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 6. jūlija lēmums)[11]. Padome ir ieteikusi Polijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam. 2008. gadā valsts budžeta deficīts Polijā sasniedza 3,6 % no IKP, bet 2009. gadā tas palielinājās līdz 7,1 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi 2010. un 2011. gadā deficīta un IKP attiecība veidos aptuveni 7,5 % no IKP, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. Neraugoties uz augsto vidējo reālā IKP pieaugumu, 2009. gadā valsts kopējais parāds palielinājās līdz 51 % no IKP, un tiek prognozēts, ka 2011. gadā tas pieaugs līdz aptuveni 59 % no IKP. Polija neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Polijas zlots nav VKM II dalībnieks. Polija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu. No 2004. gada līdz 2008. gada vidum zlota vērtība pastāvīgi paaugstinājās, bet no 2008. gada jūlija līdz 2009. gada februārim tā vērtība pret euro samazinājās par aptuveni 30 %. Ārvalstu valūtas opciju līgumu īstenošana pastiprināja vispārējo saasināto ieguldītāju negatīvo attieksmi pret riskiem finanšu krīzes laikā, kā arī attieksmes pasliktināšanos attiecībā uz jaunajiem tirgiem. Šajā periodā strauji palielinājās arī 3 mēnešu aizdevumu procentu likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, veidojot vairāk nekā 300 bāzes punktus. Kopš 2009. gada marta zlota vērtība kopumā pieaug sakarā ar labāku attieksmi pret tirgu, kā arī šo pozitīvo tendenci sekmēja SVF elastīgās kredītlīnijas piešķiršana, kuru gan Polijas iestādes nav izmantojušas. Divu gadu laikā, par kuriem veikta novērtēšana, zlota vērtība pret euro pazeminājās par aptuveni 12 %. Polija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Polijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 6,1 %, kas ir augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. No 2005. gada novembra līdz 2009. gada decembrim vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Polijā saglabājās zemākas par atsauces vērtību, bet kopš tā laika ir nedaudz pārsniegušas atsauces vērtību. Ienesīguma likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, no samērā zema līmeņa, kas nepārsniedza 100 bāzes punktus, pakāpeniski palielinājās 2007. un 2008. gadā, sākotnēji atspoguļojot prognozes par turpmāku stingrāku monetāro politiku un, sākot no 2008. gada otrās puses, par plašu jauno tirgu aktīvu pārdošanu. 2009. gadā ilgtermiņa ienesīguma likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, kopumā saglabājās stabila, vidēji veidojot aptuveni 230 bāzes punktus, bet 2010. gada martā tā bija aptuveni 200 bāzes punkti. Polija neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Pēc tam, kad 2008. gadā deficīts sasniedza 4 % no IKP, 2009. gadā Polijas ārējais konts kopumā bija līdzsvarots, ko veicināja straujā tirdzniecības deficīta samazināšanās sakarā ar to, ka kritās vietējais pieprasījums un importa struktūrā notika uz cenām balstītas izmaiņas par labu vietējiem ražojumiem. Ārējais finansējums kopumā ir saglabājies noturīgs, ārējo deficītu finansējot no neto ienākošajiem ĀTI, kā arī aizvien vairāk no iekšējiem banku grupu aizdevumiem un uzņēmumu kreditēšanas ietvaros. Polijas ekonomika tiek arvien vairāk integrēta ES. It īpaši paplašinās tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Polija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Rumānija Rumānijas tiesību akti, it īpaši Likums par BNR , nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, Banca Naţională a României (turpmāk — BNR ) neatkarību, kā arī monetārās finansēšanas aizliegumu. Nepilnības attiecas uz ECBS mērķiem, institucionālo un personīgo neatkarību, ECBS tiesībām sniegt konsultācijas tās kompetences ietvaros, neesošām saistībām ievērot Eurosistēmas finanšu pārskatu sniegšanas režīmu saistībā ar valsts centrālo banku darījumiem, maksājumu sistēmas netraucētas darbības veicināšanu, ECB un ES statistisko nozīmi, kā arī ECB un ES nozīmi ārējā revidenta iecelšanā. Kopš pievienošanās ES 2007. gadā 12 mēnešu vidējā inflācija Rumānijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Rumānijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 5,0 %, kas ir ievērojami augstāks par 1,0 % atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tas saglabāsies daudz augstāks par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. Pēdējos gados inflācija Rumānijā ir pieaugusi. Gada inflācija strauji paaugstinājās 2007. gada otrajā pusē sakarā ar pieaugošajām pārtikas un degvielas cenām un darbaspēka vienības izmaksu ievērojamo kāpumu. 2008. gada jūlijā inflācija sasniedza augstāko rādītāju pēdējo trīs gadu laikā 9,1 % apmērā. 2009. gadā SPCI inflācija saglabājās augsta, neraugoties uz straujo ekonomikas lejupslīdi, vidēji uzrādot 5,6 %. Šis rādītājs atspoguļoja cita starpā ievērojamu akcīzes nodokļu pieaugumu, kā arī nemainīgi augsto inflāciju pakalpojumu jomā. Tiek prognozēts, ka inflācija varētu būt zemāka 2010. un 2011. gadā sakarā ar palēninātu saimniecisko darbību un ar to, ka mazināsies ar akcīzes nodokļu palielinājumiem saistītā cenu ietekme. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka gada SPCI inflācija vidēji būs 4,3 % 2010. gadā un 3,0 % 2011. gadā. Relatīvi zemais cenu līmenis Rumānijā (2008. gadā tas bija aptuveni 58 % no euro zonas vidējā līmeņa) norāda, ka ilgtermiņā pastāv ievērojams potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Rumānija neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Šobrīd attiecībā uz Rumāniju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 7. jūlija lēmums)[12]. 2010. gada februārī Padome ieteica Rumānijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam. 2008. gadā valsts budžeta deficīts Rumānijā pārsniedza 3 % robežvērtību, veidojot 5,4 % no IKP, bet 2009. gadā tas palielinājās līdz 8,3 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi, kas ir balstīta uz nemainīgas politikas pieņēmumu, 2010. gadā deficīta un IKP attiecība būs 8,0 %, bet 2011. gadā tā samazināsies līdz 7,4 %, tikmēr sagaidāms, ka kopējais valsts parāds palielināsies no 30,5 % no IKP 2010. gadā līdz 35,8 % 2011. gadā. Rumānija neatbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Rumānijas leja nav VKM II dalībniece. Rumānija izmanto mainīga valūtas kursa režīmu. Pēc lejas vērtības paaugstināšanās no 2004. gada beigām līdz 2007. gada vidum satricinājumi, kuri sākās pasaules finanšu tirgos 2007. gada otrajā pusē, izraisīja ievērojamu lejas kursa pazemināšanos. 2008. gada rudenī lejas vērtība atkal strauji kritās, pastiprinoties pasaules finanšu krīzei un pastāvot lielai makroekonomiskajai nelīdzsvarotībai vietējā mērogā. Īstermiņa aizdevumu procentu likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, sāka palielināties 2008. gada beigās sakarā ar to, ka izrietošais likviditātes trūkums palielināja Rumānijas īstermiņa procentu likmes, atspoguļojot finanšu iestāžu saasināto negatīvo attieksmi pret riskiem. Pēc tam, kad 2009. gada sākumā tika noslēgta vienošanās par saskaņotas starptautiskās finansiālās palīdzības paketes nodrošināšanu Rumānijai, spiediens finanšu tirgū nedaudz mazinājās, un 2009. gadā un 2010. gada sākumā Rumānijas lejas vērtība kopumā nostabilizējās. Īstermiņa aizdevumu procentu likmju starpība, salīdzinot ar euro zonu, 2009. gadā un 2010. gada sākumā samazinājās, it īpaši liecinot par naudas tirgus apstākļu uzlabošanos, BNR politikas galveno likmju pazemināšanos, kā arī pārliecības pozitīvo ietekmi saistībā ar starptautiskās finansiālās palīdzības izmaksāšanu. Divu gadu periodā, par kuru veikts šis novērtējums, lejas vērtība attiecībā pret euro samazinājās par 12,9 %. Rumānija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Rumānijā ir bijušas augstākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Rumānijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 9,4 %, kas ir augstāka par 6,0 % atsauces vērtību. Starpība, salīdzinot ar euro zonu, palielinājās 2007. gada otrajā pusē un 2008. gadā, sākoties pasaules finanšu krīzei un nelīdzsvarotībai vietējā mērogā. 2009. gadā ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Rumānijā saglabājās augstas, notiekot lielām svārstībām, bet 2010. gada sākumā tās mazliet pazeminājās, nedaudz uzlabojoties vietējā tirgus apstākļiem. 2010. gada martā starpība, salīdzinot ar euro zonu, bija aptuveni 350 bāzes punkti. Rumānija neatbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. No 2007. līdz 2008. gadam Rumānijas ārējais deficīts sasniedza augstāko rādītāju, vidēji uzrādot aptuveni 12,0 % no IKP. Šis rādītājs galvenokārt atspoguļoja tirdzniecības bilances pasliktināšanos, jo palielinājās imports sakarā ar vietējā pieprasījuma strauju pieaugumu. 2009. gadā Rumānijas ārējais deficīts strauji samazinājās līdz 4,0 % no IKP, ko veicināja straujā tirdzniecības deficīta samazināšanās sakarā ar vietējā pieprasījuma pēkšņo kritumu un izmaiņām vietējo un ārvalstu preču relatīvajās cenās. Apjomīgais ārējais deficīts radīja bažas par ārējā parāda stabilitāti, pastāvot stingrākiem ārējās finansēšanas nosacījumiem sakarā ar pasaules finanšu krīzes pieaugošo intensitāti. Tā kā valdība saskārās ar aizvien lielākām grūtībām apmierināt tirgū pieaugošās refinansēšanas vajadzības, 2009. gada sākumā ES, SVF, Pasaules Banka, Eiropas Investīciju banka (EIB) un ERAB vienojās par saskaņotas starptautiskās finansiālās palīdzības paketes nodrošināšanu Rumānijai, laikposmā līdz 2012. gadam paredzot kopā piešķirt 20 miljardus euro, no kuriem līdz 5 miljardiem euro tika piešķirti ES maksājumu bilances mehānisma ietvaros. Pēc starptautiskās finansiālās palīdzības piešķiršanas ārējās finansēšanas spiediens 2009. gada beigās un 2010. gada sākumā nedaudz samazinājās sakarā ar strauju ārējās bilances uzlabošanos un iekšzemes finanšu tirgus stāvokļa nelielu nostabilizēšanos. Līdz 2010. gada martam vairāk nekā puse no iepriekš paredzētajiem finanšu resursiem bija izmaksāti pēc tam, kad tika izpildīti politiskie nosacījumi attiecībā uz finansiālās palīdzības kārtējām daļām. Rumānijas ekonomika tiek arvien vairāk integrēta ES. It īpaši paplašinās tirdzniecības un ĀTI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Rumānija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. Zviedrija Zviedrijas tiesību akti, it īpaši Likums par Sveriges Riksbank , Valdības dokuments (daļa no Zviedrijas Konstitūcijas) un Likums par valūtas kursa politiku, nav pilnībā atbilstīgi LESD 130. un 131. pantam un ECBS/ECB statūtiem. Neatbilstības attiecas uz monetārās finansēšanas aizliegumu, centrālās bankas neatkarību, kā arī tās integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā. Dažas nepilnības attiecas uz centrālās bankas mērķiem, maksājumu sistēmas netraucētas darbības veicināšanu, monetārās finansēšanas aizliegumu, ECB nozīmi maksājumu sistēmu darbībā un starptautiskās sadarbības jomā, ECB un ES statistisko nozīmi, kā arī ECB un Padomes nozīmi ārējo revidentu iecelšanā. Pirmo reizi kopš 1996. gada decembra 12 mēnešu vidējā inflācija Zviedrijā 2009. gada jūlijā pārsniedza atsauces vērtību. Vidējais inflācijas līmenis Zviedrijā 12 mēnešu laikā līdz 2010. gada martam bija 2,1 %, kas ir augstāks par 1,0 % atsauces vērtību, bet tiek prognozēts, ka tas atkal kļūs zemāks par atsauces vērtību turpmāko mēnešu laikā. 2008. gadā SPCI gada inflācija diezgan paaugstinājās, vidēji uzrādot aptuveni 3,3 %. Tas liecināja par globālo pārtikas un enerģijas cenu strauju kāpumu, kā arī pieaugošām darbaspēka vienības izmaksām un kronas vērtības samazināšanos. 2008. gada beigās inflācija sāka ātri samazināties sakarā ar strauju saimnieciskās darbības lejupslīdi un pārtikas un enerģijas cenu kritumu. 2009. gadā inflācija vidēji bija 1,9 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi 2010. un 2011. gadā inflācija saglabāsies mērena, vidēji uzrādot 1,7 %, jo sagaidāms, ka plašā neizmantotā kapacitāte aizkavēs cenu un darbaspēka vienības izmaksu pieaugumu. Zviedrija neatbilst cenu stabilitātes kritērijam. [pic] Uz Zviedriju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. No 2002. līdz 2007. gadam valsts budžeta bilance uzlabojās, 2007. gadā uzrādot augstāko rādītāju ar pārpalikumu 3,8 % apmērā no IKP. Sākoties finanšu krīzei, budžeta stāvoklis pasliktinājās, 2008. gadā pārpalikumam samazinoties līdz 2,5 % no IKP un 2009. gadā jau uzrādot deficītu 0,8 % apmērā no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozi 2010. gadā deficīta un IKP attiecība būs aptuveni 2,1 % no IKP, bet 2011. gadā — 1,6 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. 2009. gadā valsts kopējais parāds palielinājās virs 42,8 % no IKP, un tiek prognozēts, ka 2010. un 2011. gadā tas pieaugs līdz aptuveni 46 % no IKP. Zviedrija atbilst valsts budžeta stāvokļa kritērijam. [pic] Zviedrijas krona nav VKM II dalībniece. Zviedrija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu un inflācijas mērķu noteikšanas režīmu kopš 20. gadsimta 90. gadu sākuma. Kronas vērtība strauji kritās sakarā ar finanšu krīzes pastiprināšanos 2008. gada septembrī, jo saasinājās ieguldītāju negatīvā attieksme pret riskiem. No 2008. gada augusta līdz 2009. gada martam kronas vērtība pret euro samazinājās par gandrīz 20 % daļēji sakarā arī ar īstermiņa aizdevumu procentu likmju negatīvo starpību salīdzinājumā ar euro zonu. Tomēr kopš tā laika krona ir atguvusi lielāko daļu no zaudētās vērtības, pateicoties tam, ka finanšu tirgu stāvoklis ir nostabilizējies un pasaules ekonomiskā situācija ir uzlabojusies. Divu gadu laikā, par kuriem veikta novērtēšana, kronas vērtība pret euro pazeminājās par 3 %. Zviedrija neatbilst valūtas kursa kritērijam. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Zviedrijā gada laikā līdz 2010. gada martam bija 3,3 %, kas ir zemāka par 6,0 % atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Zviedrijā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES 1995. gadā. Ienesīguma likmju starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju, kļuva negatīva 2008. gadā, sasniedzot mīnus 100 bāzes punktus laikā ap 2008./2009. gadu miju. Pēc tam negatīvā ienesīguma likmju starpība samazinājās, bet tā joprojām veido aptuveni mīnus 45 bāzes punktus. Zviedrija atbilst ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences kritērijam. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un produktu un finanšu tirgu integrācija. Zviedrijas ārējais konts ir bijis ar pārpalikumu kopš 20. gadsimta 90. gadu vidus, un to radīja augstais preču neto eksports un pēdējā laikā arī pakalpojumu eksports. Ārējā konta pārpalikums ir pieaudzis no aptuveni 4,0 % no IKP 21. gadsimta sākumā līdz aptuveni 7–8 % kopš 2003. gada. Zviedrijas ekonomika ir atvērta ekonomika un labi integrēta ES, jo iekšējās ES preču tirdzniecības daļa ievērojami pārsniedz ES vidējo rādītāju un pieaug ES iekšējo ĀTI daļa. Zviedrijas finanšu sektors ir pietiekami integrēts plašākajā ES finanšu sektorā, pastāvot īpaši ciešām attiecībām ar citām Ziemeļvalstīm un Baltijas valstīm. Zviedrijas finanšu sektors ir labi attīstīts gan lieluma, gan attīstības ziņā un atbilst tās augstajai ekonomiskajai attīstībai. Ņemot vērā tās juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, Komisija uzskata, ka Zviedrija neizpilda nosacījumus euro ieviešanai. [1] Lai novērtētu atbilstību cenu stabilitātes kritērijam, inflāciju mēra pēc saskaņotā patēriņa cenu indeksa (SPCI), kurš definēts Padomes Regulā (EK) Nr. 2494/95, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1882/2003 un ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 596/2009. [2] Inflācijas un citu mainīgo lielumu prognozes, kas izmantotas šajā ziņojumā, ir atrodamas Komisijas dienestu 2010. gada pavasara prognozē. Komisijas dienestu prognozes balstās uz virkni kopējo pieņēmumu attiecībā uz ārējiem mainīgajiem lielumiem un nemainīgas politikas pieņēmumu, tajā pašā laikā ņemot vērā pietiekami detalizēti zināmus pasākumus. Atsauces vērtības prognozi ietekmē būtiska nenoteiktība, ņemot vērā, ka to aprēķina, pamatojoties uz to trīs dalībvalstu inflācijas prognozi, kuras pārskata periodā prognozētas kā cenu ziņā stabilākās valstis, tādējādi palielinot iespējamo kļūdas robežu. [3] Šajā ziņojumā izmantotie dati apkopoti līdz 2010. gada 23. aprīlim. [4] Kad Lietuvas 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis bija par 2,3 procentu punktiem zemāks nekā euro zonas 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis, tā tika izslēgta no to valstu loka, kas uzrādījušas labākos darbības rādītājus. [5] Izvērtējot atbilstību valūtas kursa kritērijam, Komisija pārbauda, vai valūtas kurss ir bijis pēc iespējas tuvāks valūtas kursa mehānisma II (VKM II) centrālajai likmei, bet vienlaikus var ņemt vērā cēloņus valūtas kursa paaugstināšanai, saskaņā ar neoficiālās ECOFIN padomes Kopējo paziņojumu par pievienošanās valstīm un VKM2 (2003. gada 5. aprīlis, Atēnas). [6] Igaunijai, kas 2010. gada martā bija viena no cenu ziņā stabilākajām dalībvalstīm, nav valsts ilgtermiņa obligāciju vai salīdzināmu vērtspapīru, kurus varētu izmantot par pamatu atsauces vērtības aprēķināšanai. Tādējādi saskaņā ar protokola 4. pantu (atsaucoties uz “augstākais, trijām dalībvalstīm, kur cenu stabilitāte ir vislielākā”) 2010. gada marta atsauces vērtība tiek aprēķināta kā divu citu cenu ziņā stabilāko dalībvalstu — Portugāles (4,2 %) un Beļģijas (3,8 %) — vidējo ilgtermiņa procentu likmju aritmētiskā vidējā vērtība, pievienojot 2 procentu punktus. [7] Valstu ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju starpību, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju, aprēķina, pamatojoties uz Eurostat publicēto ikmēneša izdevumu sēriju “EMS ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijs”. ECB arī publicē šādu sēriju ar nosaukumu “Ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences novērtēšanai”. [8] 2009/591/EK, OV L 202, 4.8.2009., 50. lpp. [9] 2009/588/EK, OV L 202, 4.8.2009., 44.–45. lpp. [10] 2004/918/EK, OV L 389, 30.12.2004., 27. lpp. [11] 2009/589/EK, OV L 202, 4.8.2009., 46. lpp. [12] 2009/589/EK, OV L 202, 4.8.2009., 46. lpp.