Īpašais ziņojums Baltijas jūras eitrofikācijas 
apkarošana: vajadzīga 
efektīvāka turpmākā rīcībaLV 2016  Nr. 03
EIROPAS
REVĪZIJAS
PALĀTA

EIROPAS REVĪZIJAS PALĀTA  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tālrunis +352 4398-1
E-pasts: eca-info@eca.europa.eu  
Internets: http://eca.europa.eu
Twitter : @EUAuditorsECA  
YouTube : EUAuditorsECA
Plašāka informācija par Eiropas Savienību ir pieejama portālā Europa  (http://europa.eu ).
Luksemburga: Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2016. gads
Print ISBN 978-92-872-4424-6 ISSN 1831-0877 doi:10.2865/2691 QJ-AB-16-005-LV-C
PDF ISBN 978-92-872-4374-4 ISSN 1977-5717 doi:10.2865/18146 QJ-AB-16-005-LV-N
EPUB ISBN 978-92-872-4371-3 ISSN 1977-5717 doi:10.2865/786845 QJ-AB-16-005-LV-E
© Eiropas Savienība, 2016. gads
Reproducēšana ir atļauta, ja tiek norādīts avots.
Baltijas jūras eitrofikācijas 
apkarošana: vajadzīga 
efektīvāka turpmākā rīcība
(saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu)Īpašais ziņojumsLV 2016  Nr. 03
02
 Revīzijas darba grupa
Eiropas Revīzijas palātas (ERP) īpašajos ziņojumos tiek atspoguļoti rezultāti, kas iegūti atsevišķu budžeta jomu vai vadības 
aspektu lietderības un atbilstības revīzijās. ERP atlasa un izstrādā šos revīzijas uzdevumus tā, lai tiem būtu pēc iespējas 
lielāka ietekme, konkrēti, tiek ņemts vērā risks, kādam pakļauta lietderība vai atbilstība, attiecīgo ienākumu vai izdevumu 
apjoms, paredzamie notikumi, kā arī politiskās un sabiedrības intereses.
Šo lietderības revīziju veica ERP locekļa Henri Grethen  vadītā II apakšpalāta, kura revidē struktūrpolitikas, transporta un 
enerģētikas izdevumu jomas. Revīziju vadīja ERP loceklis Ville Itälä , un viņam palīdzēja biroja vadītājs Turo Hentilä , biroja 
atašejs Outi Grönlund , atbildīgais vadītājs Alain Vansilliette , atbildīgā par uzdevumu Maria del Carmen Jimenez , kā arī revi ­
denti Krzysztof Zalega , Nils Odiņš, Zuzana Gullova , Tomasz Plebanowicz , Jean-François Hynderick  un Vivi Niemenmaa .
No kreisās uz labo:  T. Hentilä, V. Niemenmaa, A. Vansilliette, V. Itälä, M. d. C. Jimenez, T. Plebanowicz, K. Zalega, 
J.-F. Hynderick .

03
 Saturs
Punkts
 Glosārijs un saīsinājumi
I–IX  Kopsavilkums
1–14  Ievads
1–5 Baltijas jūra un eitrofikācija
6 –11  ES tiesību akti par barības vielu izraisītu ūdens piesārņojumu
12–14  ES budžeta instrumenti, kas pieejami, lai risinātu jautājumus saistībā ar barības vielu izraisītu 
ūdens piesārņojumu
15–17  Revīzijas tvērums un pieeja
18 –112  Apsvērumi
18–41  Dalībvalstu īstenotā barības vielu noplūdes samazināšana Baltijas jūrā
23–25  Barības vielu noplūdes samazināšanai Baltijas jūrā panākts ierobežots progress
26–31  Dalībvalstu plāni attiecībā uz barības vielu noplūdes samazināšanu nav pietiekami vērienīgi, turklāt tajos 
nav atbilstīgu rādītāju
32–36  Apmeklētās dalībvalstis savos plānos vai tiesiskajā regulējumā tikai daļēji ņem vērā HELCOM  ieteikumus
37–41  Nav nodrošināta ticamība uzraudzības datiem par barības vielu noplūdi Baltijas jūrā
42–69  Komunālo notekūdeņu izcelsmes barības vielu izraisīta piesārņojuma samazināšanas pasākumu 
efektivitāte
46–54 Vairākums dalībvalstu vēl nav nodrošinājušas atbilstību Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai
55–57  ES līdzfinansētās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ir efektīvas, taču ne vienmēr ir nodrošināta to ilgtspēja
58–64  Komisijas veiktā direktīvas īstenošanas uzraudzība dalībvalstīs nav savlaicīga
65–69  ES atbalsts Krievijai un Baltkrievijai var būt izmaksu ziņā lietderīgs, taču tvērums ir lielā mērā ierobežots, 
salīdzinot ar nepieciešamo, un projektu īstenošana ieilgst
04 Saturs 
70–102  Lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu izraisīta ūdens piesārņojuma samazināšanas pasākumu 
efektivitāte
75–83  Nitrātu direktīva netiek efektīvi īstenota, lai gan Komisija samērā sekmīgi veic uzraudzību
84–90 Savstarpējās atbilstības mehānisms palīdz īstenot Nitrātu direktīvu un citas prasības attiecībā uz 
mēslošanas līdzekļu izmantošanu, taču tas nav pilnīgi efektīvs
91–102  ES līdzfinansētajiem lauku attīstības pasākumiem 2007.–2013. gadā ir bijusi maza ietekme uz barības vielu 
izraisīta piesārņojuma mazināšanu apmeklēto dalībvalstu ūdenstilpēs
103 –112  Pievienotā vērtība, ko attiecībā uz barības vielu noplūdes samazināšanu Baltijas jūrā rada 
ES stratēģija Baltijas jūras reģionam
105 Komplicēts pārvaldības tīkls un pievienotā vērtība, ko grūti novērtēt
106–108  Pamatprojekti palīdz izplatīt labu praksi, taču to ietekme uz barības vielu samazināšanu nav uzskatāmi 
parādīta
109 –112  Darbības programmās lielākā mērā jāņem vērā ESSBJR
113 –128  Secinājumi un ieteikumi
 I pielikums.  Barības vielu noplūdes samazināšanas mērķi
 II pielikums.  Tendences dalībvalstīs saistībā ar slāpekļa un fosfora noplūdi Baltijas jūrā
 III pielikums.  Sasniegtās noplūdes robežvērtības apakšbaseinos
 IV pielikums.   Barības vielu koncentrācija notekūdeņu attīrīšanas iekārtu efluentā ES dalībvalstu 
lielākajās pilsētās pie Baltijas jūras (2013. gads)
 V pielikums. Pamatprojekti un citi projekti, kas ir būtiski ESSBJR īstenošanai
 Komisijas atbildes
05
 Glosārijs un saīsinājumi
BJRP : Baltijas jūras rīcības plāns (sk. 8. punktu).
ESSBJR : ES stratēģija Baltijas jūras reģionam (sk. 11. punktu).
HELCOM : Helsinku Komisija (sk. 8. punktu).
Pasākumu programma : upes baseina apsaimniekošanas plāna daļa, kurā norādīti pasākumi, kas nepieciešami, 
lai ūdenstilpes atjaunotu līdz labam stāvoklim, ņemot vērā upes baseina apgabala īpašības. Līdzīgas pasākumu 
programmas jāsagatavo, lai atjaunotu jūras ūdeņu kvalitāti.
Piesārņojuma avoti : izšķir divus galvenos ar ūdeņiem izplūstoša piesārņojuma avotu veidus:
izkliedētie piesārņojuma avoti, kuriem nav konkrētas izplūdes vietas; lielāko piesārņojumu rada lauksaimnieciskā un 
mežistrādes darbība, kā arī mājokļi, kuri nav pievienoti notekūdeņu sistēmai;
punktveida piesārņojuma avoti, kuriem ir konkrēta izplūdes vieta; tās ir komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu un 
rūpniecisko ražotņu, kā arī zivjaudzētavu notekūdeņu izplūdes vietas.
Princips “piesārņotājs maksā” : tas izklāstīts Līgumā par Eiropas Savienības darbību (191. panta 2. punkts). 
Attiecībā uz notekūdeņiem tas nozīmē, ka tie, kas novada notekūdeņus, maksā par radīto piesārņojumu (piemēram, 
mājsaimniecības maksā notekūdeņu attīrīšanas maksu, norēķinoties par attīrīšanas pakalpojumiem, notekūdeņu 
attīrīšanas iekārtas maksā par radīto piesārņojumu).
Upes baseins : zemes platība, no kuras visi virszemes noteces ūdeņi caur secīgiem strautiem, upēm vai, iespējams, 
ezeriem ieplūst jūrā no vienas grīvas, ietekas vai deltas. Apgabals ir daļa no upes baseina konkrētā dalībvalstī.
Ūdenstilpe : nošķirts un būtisks virszemes ūdeņu elements. Ūdenstilpes cita starpā ir ezeri, ūdenskrātuves, strauti, 
upes, kanāli, pārejas ūdenstilpes un piekrastes ūdeņu posmi.
Ūdeņu stāvoklis : vispārējs iekšzemes virszemes ūdenstilpes stāvokļa formulējums, ko nosaka pēc tā ekoloģiskās un 
ķīmiskās kvalitātes rādītājiem. Jūras ūdeņu stāvoklis atbilst vides stāvoklim, ko nosaka, pamatojoties uz kritērijiem, 
kas atšķiras no tiem, kurus izmanto, lai noteiktu iekšzemes virszemes ūdeņu stāvokli.
06
 Kopsavilkums
I
Pie Baltijas jūras atrodas astoņas ES dalībvalstis (Dānija, Igaunija, Somija, Vācija, Latvija, Lietuva, Polija un Zviedrija) 
un Krievija. Baltijas jūra ir viena no piesārņotākajām jūrām pasaulē. Eitrofikācijas apkarošana ir būtisks izaicinājums. 
2008. gadā pieņemtās Jūras stratēģijas pamatdirektīvas mērķis ir līdz 2020. gadam panākt ES jūras ūdeņu labu vides 
stāvokli. Direktīvā noteikts, ka dalībvalstu uzdevums ir sadarboties reģionā un apakšreģionā, lai sasniegtu šajā direk ­
tīvā noteiktos mērķus, šim nolūkam, ja vien tas ir racionāli un piemēroti, izmantojot, piemēram, struktūras, kuras 
jau ir izveidotas saskaņā ar reģionālajām jūras konvencijām. Attiecībā uz Baltijas jūru saistošā konvencija ir Helsinku 
konvencija (ko pārvalda Helsinku komiteja jeb HELCOM ) un tai pievienotais Baltijas jūras rīcības plāns, kurā noteikts, 
ka konvencijas parakstītājvalstīm jāsamazina barības vielu slodze.
II
Eiropadome 2009. gadā pieņēma makroreģionālo stratēģiju, proti, Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģio ­
nam, kuras mērķis ir it īpaši veicināt vides aizsardzību, tostarp samazināt barības vielu slodzi, veicinot kaimiņvalstu 
pastiprinātu sadarbību un izmantojot inovatīvus risinājumus.
III
Galvenie barības vielu slodzes avoti, kas izraisa eitrofikāciju, ir lauksaimniecība un komunālie notekūdeņi. Laik ­
posmā no 2007. līdz 2013. gadam ES ieguldījums notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas projektos piecās dalībvalstīs 
pie Baltijas jūras, izmantojot ES atbalstu šajā jomā, bija 4,6 miljardi EUR. Lauku attīstības pasākumos, tostarp ūdens ­
tilpju aizsardzības jomā, visās astoņās dalībvalstīs Baltijas jūras piekrastē tika ieguldīti 9,9 miljardi EUR.
IV
Palātas veiktā revīzija sniedz atbildes uz jautājumu, vai ES īstenotie pasākumi ir efektīvi palīdzējuši dalībvalstīm 
samazināt barības vielu slodzi Baltijas jūrā. Vispārējs secinājums ir, ka minētie pasākumi ierobežotā mērā sekmējuši 
virzību uz barības vielu samazināšanu Baltijas jūrā.
V
Dalībvalstu plāni HELCOM  noteiktajai barības vielu samazināšanai ir balstīti uz to upju baseinu apsaimniekošanas 
plāniem, kas izstrādāti, pamatojoties uz Ūdens pamatdirektīvu. Šie plāni nav pietiekami vērienīgi, jo tie galvenokārt 
pievēršas “pamatpasākumiem” ES direktīvu īstenošanai saistībā ar konkrētiem darbības veidiem, kas rada pie ­
sārņojumu ar barības vielām, – galvenokārt tas attiecas uz komunālo notekūdeņu attīrīšanu un lauksaimniecību. 
Mazāka vērība pievērsta pasākumiem, kas paredzēti piesārņojuma kontrolei no izkliedētiem barības vielu avotiem, 
un “papildu pasākumiem”, kas izklāstīti Ūdens pamatdirektīvā. Pasākumus nosaka, pamatojoties uz nepietiekamu 
informāciju. Pasākumiem nav mērķu un atbilstīgu rādītāju, lai novērtētu panākto progresu attiecībā uz barības vielu 
slodzes samazināšanu ūdeņos.
Kopsavilkums 07
VI
Īstenojot pasākumus, lai mazinātu barības vielu slodzi no pilsētu aglomerācijām, ir panākts barības vielu daudzuma 
samazinājums. Vairākas aglomerācijas attīra komunālos notekūdeņus, ievērojot standartus, kas ir augstāki, nekā 
noteikts Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā. Taču, lai gan piešķirtais ES finansējums bija ievērojams, dalīb ­
valstīs, kuras pievienojās ES 2004. gadā, direktīvas īstenošana ir aizkavējusies. Turklāt ne visas dalībvalstis, kuras 
atrodas pie Baltijas jūras un kurām līdz 2012. gadam bija jāpanāk atbilstība šai direktīvai, to ir izdarījušas. Komisijas 
veiktā direktīvas īstenošanas uzraudzība dalībvalstīs nav bijusi savlaicīga. Krievijā un Baltkrievijā ES pasākumi komu ­
nālo notekūdeņu jomā, iespējams, ir izmaksu ziņā efektīvi, taču to tvērums ir ļoti ierobežots, salīdzinot ar nepiecie ­
šamo, un projektu īstenošana ieilgst.
VII
Nitrātu direktīvas īstenošana pie Baltijas jūras esošajās valstīs nav pilnībā efektīva. Attiecīgās jomas nav pienācīgi 
definētas, un prasības, ko dalībvalstis noteikušas savās rīcības programmās, nav pietiekami stingras. Saistībā ar pra ­
sībām attiecībā uz barības vielu izmantošanu augsnes ielabošanai jānorāda, ka savstarpējās atbilstības mehānisma 
preventīvā ietekme ir nepietiekama, jo neatbilstības līmenis joprojām ir augsts. Kaut arī visos upju baseinu apsaim ­
niekošanas plānos ir paredzēti papildu pasākumi, lai mazinātu lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu slodzi, tie 
nav bijuši pietiekami mērķtiecīgi novirzīti uz jomām, kurās atzīti par nepieciešamiem. Turklāt neviena dalībvalsts nav 
izmantojusi ES regulās paredzēto iespēju dažus no šiem pasākumiem noteikt par obligāti īstenojamiem saimniecī ­
bās, kuras atrodas attiecīgajās teritorijās.
VIII
Eiropas Savienības stratēģija Baltijas jūras reģionam pastiprina Baltijas jūras vides stāvokļa, kā arī reģionālās sadar ­
bības politisko nozīmi, taču līdz šim tās radīto pievienoto vērtību barības vielu noplūdes samazināšanā ir bijis grūti 
novērtēt.
IX
Palāta sniedz vairākus ieteikumus, kā uzlabot to pasākumu efektivitāti, kurus īsteno, lai apkarotu eitrofikāciju Baltijas 
jūrā.
08
 Ievads
Baltijas jūra un eitrofikācija
01 
Baltijas jūra ir viena no piesārņotākajām jūrām pasaulē, un eitrofikācija ir būtis ­
kākā problēma šajā reģionā1. Pie Baltijas jūras atrodas deviņas valstis – astoņas 
ES dalībvalstis (Dānija, Vācija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Polija, Somija un Zviedrija) 
un Krievija. Baltkrievija ir vēl viena liela valsts Baltijas jūras sateces baseinā.
02 
Eitrofikācija ir process, kas notiek, kad ūdenstilpē nonāk pārmērīgi liels daudzums 
barības vielu – galvenokārt slāpeklis un fosfors, kas rodas lielākoties cilvēka dar ­
bības rezultātā. Augsta barības vielu koncentrācija izraisa intensīvu un potenciāli 
kaitīgu aļģu ziedēšanu (sk.  1. fotoattēlu ).1 “ Nutrients in transitional, 
coastal and marine waters (CSI 
021)”  [Barības vielas pārejas, 
piekrastes un jūras ūdeņos 
(CSI 021)], Eiropas Vides 
aģentūra. Novērtējums 
publicēts 2013. gada martā.
1. fotoattēls. Jūras ūdens eitrofikācija
Avots:  HELCOM , Samuli Korpinen  fotogrāfija.
09 Ievads 
03 
Eitrofikācija var ievērojami ierobežot jūras izmantojamību, samazinot bioloģis ­
ko daudzveidību, sabojājot piekrastes ainavu, kā arī samazinot zivju krājumus. 
Šī problēma visvairāk skārusi Somu līci, Rīgas jūras līci un Baltijas jūras centrālo 
dziļāko zonu, ko sauc par Baltijas jūras pamatdaļu (sk.  1. attēlu ).1. attēlsBaltijas jūras eitrofikācija
Avots:  HELCOM . “What was the eutrophication status of the Baltic Sea in 2003-2007? ” [Kāds bija Baltijas 
jūras stāvoklis saistībā ar eitrofikāciju 2003.–2007. gadā?], Pyhälä Minna , Frias Vega Manuel , Laama -
nen Maria , Fleming-Lehtinen Vivi , Nausch Günther  un Norkko Alt  (2010. gads).
Swed enFinland
Russia
Norway
PolandBelarusLatvia
Lithuani a
GermanyEstonia
Denmark
HELCOM 2 010Eutrophication status
GOOD
BADGulf of Finland
Gulf of RigaGulf of Riga
Baltic Proper
10 Ievads 
04 
Jūrā nonākošo barības vielu galvenie avoti ir barības vielu slodze no iekšzemes 
pa upēm un tiešas izplūdes piekrastē. Ar ūdeņiem Baltijas jūrā nonāk 78 % no 
kopējās slāpekļa un 95 %no kopējās fosfora slodzes2. Divi būtiskākie ar ūdeņiem 
ieplūstošu barības vielu slodzes avoti ir izkliedētie piesārņojuma avoti, galveno ­
kārt lauksaimniecība (45 % no kopējā slāpekļa daudzuma un 45 % no kopējā fos ­
fora daudzuma), un punktveida avoti, galvenokārt komunālie notekūdeņi (12 % 
no kopējā slāpekļa daudzuma un 20 % no kopējā fosfora daudzuma)3.
05 
Klimata pārmaiņas rada vēl divas problēmas. Pirmkārt, tiek prognozēts, ka īsāku 
un mitrāku ziemu dēļ būs plānāka sniega un ledus sega un tādējādi palielināsies 
notece no upju sateces baseiniem. Līdz ar to arvien palielināsies jūrā nonākušo 
barības vielu slodze, vēl vairāk veicinot eitrofikāciju4. Otrkārt, augstāka jūras 
ūdens temperatūra nodrošinās labākus apstākļus aļģu ziedēšanai, kā arī paildzi ­
nās to augšanas periodu.
ES tiesību akti par barības vielu izraisītu ūdens 
piesārņojumu
06 
ES jūras ūdeņu kvalitāti reglamentē 2008. gadā pieņemtā Jūras stratēģijas pamat ­
direktīva5, kuras mērķis ir līdz 2020. gadam panākt ES jūras ūdeņu labu vides stā ­
vokli. Direktīva joprojām ir tās agrīnā īstenošanas sākumposmā – līdz 2012. gada 
oktobrim dalībvalstīm bija jāpaziņo Komisijai, kā tās nosaka jūras ūdeņu labu 
vides stāvokli, pamatojoties uz direktīvā minētajiem raksturlielumiem (viens no 
tiem ir eitrofikācija), jāiesniedz valsts jūras ūdeņu stāvokļa sākotnējs novērtējums, 
kā arī mērķi vides jomā un ar tiem saistītie rādītāji.
07 
Par direktīvas īstenošanu ir atbildīgas dalībvalstis. Līdz 2015. gada beigām tām 
bija jāsagatavo pasākumu programma, kas paredzēta laba vides stāvokļa sasnieg ­
šanai. Šīs programmas jāiesniedz Komisijai līdz 2016. gada martam. Atbilstīgi 
vispārējam principam dalībvalstīm cik vien iespējams jābalstās uz spēkā esošajās 
reģionālajās jūras konvencijās noteiktajiem mērķiem un pasākumiem.2 HELCOM , “Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation ” 
(PLC-5.5 ) (Piektais apkopojums 
par piesārņojuma slodzi 
Baltijas jūrā), atjaunināts, 
2015. gads (2010. gada dati).
3 HELCOM , “Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation ” 
(PLC-5.5 ) (Piektais apkopojums 
par piesārņojuma slodzi 
Baltijas jūrā), atjaunināts, 
2011. gads (2006. gada dati).
4 BAAC  II autoru grupa, “ Second 
Assessment of Climat Change 
for the Baltic Sea Basin ” (Otrais 
novērtējums par klimata 
pārmaiņu ietekmi Baltijas jūras 
baseinā), Regional Climate 
Studies , Springer International 
Publishing , 2015.
5 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2008. gada 17. jūnija 
Direktīva 2008/56/EK, ar ko 
izveido sistēmu Kopienas 
rīcībai jūras vides politikas 
jomā (OV L 164, 25.6.2008., 
19. lpp).
11 Ievads 
08 
Attiecībā uz Baltijas jūru reģionālā konvencija tika parakstīta 1974. gadā, un tā 
ir Helsinku Konvencija par Baltijas jūras reģiona jūras vides aizsardzību. Līdz šim 
konvenciju ir parakstījušas Dānija, Igaunija, Eiropas Savienība, Somija, Vācija, Lat ­
vija, Lietuva, Polija, Krievija un Zviedrija. 2007. gadā Helsinku Komisija ( HELCOM ), 
kas pārvalda minēto konvenciju, ierosināja Baltijas jūras rīcības plānu (BJRP), lai 
līdz 2021. gadam Baltijas jūrā atjaunotu labu vides stāvokli. Konvencijas parakstī ­
tājvalstis un ES pieņēma šo plānu.
09 
Lai panāktu jūras ūdeņu labu vides stāvokli, būtisks priekšnosacījums ir jūrās 
ieplūstošo upju ūdens laba kvalitāte. 2000. gadā pieņemtā Ūdens pamatdirektī ­
va6 nodrošina satvaru iekšējo, pārejas un piekrastes ūdeņu aizsardzībai. Direktī ­
vas mērķis ir līdz 2015. gadam vai – īpašos izņēmuma gadījumos – līdz 2021. vai 
2027. gadam panākt labu virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu stāvokli. Vispirms 
dalībvalstīm līdz 2009. gada decembrim bija jāizstrādā upju baseinu apsaimnie ­
košanas plāni, nosakot ūdenstilpes, attiecībā uz kurām pastāv risks, ka šis mērķis 
līdz 2015. gadam netiks sasniegts, kā arī nosakot būtiskākos sarežģījumus, kas tās 
ietekmē. Tāpat kā paredzēts Jūras stratēģijas pamatdirektīvā, arī šajos upju basei ­
nu apsaimniekošanas plānos iekļauj pasākumu programmu, lai veicinātu Ūdens 
pamatdirektīvas mērķu sasniegšanu.
10 
Šajās programmās jāiekļauj vismaz nepieciešamie pasākumi, lai pilnībā īstenotu 
spēkā esošās direktīvas, kuru mērķis ir saglabāt ūdens kvalitāti, kā arī tie pasāku ­
mi, kuru obligāta īstenošana ir noteikta Ūdens pamatdirektīvā (konkrēti, pasāku ­
mi izkliedēto piesārņojuma avotu kontrolei)7. No spēkā esošajām direktīvām īpaši 
jāmin:
– 1991. gada Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīva8 par aglomerāciju 
notekūdeņu savākšanu un attīrīšanu;
– 1991. gada Nitrātu direktīva9 par pasākumu pieņemšanu, lai panāktu, ka 
lauksaimnieki lauksaimniecības platībās, kur ūdeņus piesārņo (vai kur pastāv 
šāda piesārņojuma risks) ar nitrātiem (turpmāk – “nitrātjutīgas zonas”), ievēro 
minimālās prasības attiecībā uz slāpekļa mēslošanas līdzekļu izmantošanu.
11 
Visbeidzot, 2009. gadā Eiropadomē tika pieņemta ES stratēģija Baltijas jūras 
reģionam (ESSBJR). Šajā stratēģijā izvirzīti dažādi mērķi trijās tematiskajās jomās, 
proti, “glābt jūru”, “apvienot reģionus” un “celt labklājību”. Vienā no mērķa “glābt 
jūru” apakšmērķiem “tīrs ūdens Baltijas jūrā” pieņemti BJRP noteiktie uzdevumi 
attiecībā uz barības vielu noplūdes samazināšanu. ES rīcība paredzēta, lai vei ­
cinātu kaimiņvalstu sadarbību, to attiecinot gan uz ES dalībvalstīm, gan trešām 
valstīm.6 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2000. gada 
23. oktobra Direktīva 2000/60/
EK, ar ko izveido sistēmu 
Kopienas rīcībai ūdens resursu 
politikas jomā (OV L 327, 
22.12.2000., 1. lpp.).
7 Ūdens 
pamatdirektīvas 11. panta 
3. punkta h) apakšpunkts.
8 Padomes 1991. gada 21. maija 
Direktīva 91/271/EEK par 
komunālo notekūdeņu 
attīrīšanu (OV L 135, 30.5.1991., 
40. lpp.).
9 Padomes 1991. gada 
12. decembra Direktīva 91/676/
EEK attiecībā uz ūdeņu 
aizsardzību pret 
piesārņojumu, ko rada 
lauksaimnieciskas izcelsmes 
nitrāti (OV L 375, 31.12.1991., 
1. lpp.).
12 Ievads 
ES budžeta instrumenti, kas pieejami, lai risinātu 
jautājumus saistībā ar barības vielu izraisītu ūdens 
piesārņojumu
12 
Lai līdzfinansētu infrastruktūras projektus notekūdeņu attīrīšanas jomā, dalībval­
stis atbilstīgi savām darbības programmām var izmantot gan Eiropas Reģionālās 
attīstības fondu, gan arī Kohēzijas fondu saskaņā ar kohēzijas politiku10. Kopējais 
ES ieguldījums notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas projektos dalībvalstīs pie 
Baltijas jūras11 laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam bija 4,6 miljardi EUR: Polijā – 
3,4 miljardi EUR, Latvijā – 0,6 miljardi EUR, Lietuvā – 0,4 miljardi EUR, Igaunijā – 
0,2 miljardi  EUR un Vācijā – 0,04  miljardi  EUR.
13 
Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai12 var izmantot, lai finansētu 
vairākus lauku attīstības programmas pasākumus, kuri var tieši vai netieši ie ­
tekmēt ūdens kvalitāti (galvenokārt pasākumus, kuri saistīti ar “vides un lauku 
ainavas uzlabošanu”)13. Šādu pasākumu īstenošanai visām astoņām dalībvalstīm 
Baltijas jūras piekrastē laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam tika piešķirti 9,9 mil ­
jardi  EUR14. Informācija par līdzekļu summu, ko piešķīra īpaši ūdens aizsardzības 
jomā, nav pieejama.
14 
Attiecībā uz trešām valstīm jānorāda, ka Eiropas kaimiņattiecību politika piedāvā 
Krievijai un Baltkrievijai vairākas iespējas sadarboties vides jomā. Cita starpā tās 
ir Ziemeļu dimensijas vides partnerība ar kodolenerģiju nesaistītā aspektā, kurā 
ES līdz šim ieguldījusi 44 miljonus EUR, divpusējā/reģionālā palīdzība un pārrobe ­
žu sadarbība –šiem nolūkiem ES laikposmā no 2003. līdz 2013. gadam piešķīrusi 
attiecīgi 14,5 miljonus EUR un 3,5 miljonus EUR15.10 Padomes 2006. gada 11. jūlija 
Regula (EK) Nr. 1083/2006, ar 
ko paredz vispārīgus 
noteikumus par Eiropas 
Reģionālās attīstības fondu, 
Eiropas Sociālo fondu un 
Kohēzijas fondu un atceļ 
Regulu (EK) Nr. 1260/1999 
(OV L 210, 31.7.2006., 25. lpp.); 
Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2013. gada 
17. decembra Regula (ES) 
Nr. 1303/2013, ar ko paredz 
kopīgus noteikumus par 
Eiropas Reģionālās attīstības 
fondu, Eiropas Sociālo fondu, 
Kohēzijas fondu, Eiropas 
Lauksaimniecības fondu lauku 
attīstībai un Eiropas Jūrlietu un 
zivsaimniecības fondu un 
vispārīgus noteikumus par 
Eiropas Reģionālās attīstības 
fondu, Eiropas Sociālo fondu, 
Kohēzijas fondu un Eiropas 
Jūrlietu un zivsaimniecības 
fondu un atceļ Padomes 
Regulu (EK) Nr. 1083/2006 
(OV L 347, 20.12.2013., 
320. lpp.).
11 Četras dalībvalstis, kuras 
pievienojās ES 2004. gadā, kā 
arī Vācijas federālās zemes 
Baltijas jūras sateces baseinā. 
Pārējās trīs dalībvalstis pie 
Baltijas jūras (Dānija, Somija un 
Zviedrija) ES finansējumu ar 
notekūdeņiem saistītu 
projektu īstenošanai 
nesaņēma.
12 Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai 
(ELFLA) (OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regula (ES) Nr. 1305/2013 par atbalstu lauku 
attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (OV L 347, 20.12.2013., 
487. lpp.).
13 2007.–2013. gada lauku attīstības programmu 2. ass. Atbilstīgi šai asij galvenie aspekti, kas jāņem vērā, ietver bioloģisko daudzveidību, 
“Natura 2000 ” teritoriju apsaimniekošanu un darbības, kas saistītas ar Ūdens pamatdirektīvu, ūdens un augsnes aizsardzību un klimata pārmaiņu 
novēršanu.
14 Polija (4,4  miljardi  EUR), Somija (1,5  miljardi  EUR), Zviedrija (1,3  miljardi  EUR), Vācija (1,1  miljards  EUR), Lietuva (0,6  miljardi  EUR), Latvija 
(0,4 miljardi  EUR), Dānija (0,3  miljardi  EUR) un Igaunija (0,3  miljardi  EUR).
15 Avots: Eiropas Revīzijas palāta. ES finansējums, kas līdz 2013. gada beigām piešķirts Krievijai un Baltkrievijai, izmantojot tehniskās palīdzības 
programmu TACIS  un Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumentu (EKPI).
13
 Revīzijas tvērums un pieeja
15 
Šīs revīzijas laikā Palāta pārbaudīja, cik lielā mērā ir samazināta barības vielu 
slodze Baltijas jūrā, kā arī vērtēja, cik efektīvi ir dalībvalstīs īstenotie ES pasākumi, 
lai panāktu barības vielu daudzuma samazinājumu. Revīzijas laikā Palāta meklēja 
atbildes uz turpmāk minētajiem jautājumiem.
a) Vai dalībvalstīm kopumā ir izdevies samazināt barības vielu noplūdi Baltijas 
jūrā?
b) Vai ES pasākumi komunālo notekūdeņu apsaimniekošanas jomā ir bijuši efek ­
tīvi, lai mazinātu barības vielu izraisīto piesārņojumu Baltijas jūrā?
c) Vai ES pasākumi lauksaimniecības jomā bijuši efektīvi, lai mazinātu barības 
vielu radīto piesārņojumu Baltijas jūrā?
d) Vai ESSBJR ir nodrošinājusi pievienoto vērtību pasākumiem, ko veic nolūkā 
samazināt barības vielu noplūdi Baltijas jūrā?
16 
Palāta ieguva atbildes uz šiem jautājumiem, pamatojoties uz pierādījumiem, ko 
vāca ar šādu metožu palīdzību:
– ES pasākumus lauksaimnieciskas izcelsmes piesārņojuma mazināšanai pār ­
baudīja Somijā, Latvijā un Polijā, savukārt ES pasākumus komunālo notek ­
ūdeņu izraisīta piesārņojuma mazināšanai pārbaudīja tikai Latvijā un Polijā 
(konkrētāk, trijās notekūdeņu attīrīšanas iekārtās Latvijā un septiņās Polijā), jo 
Somija nebija saņēmusi ES finansējumu šim mērķim (sk. 11. zemsvītras piezī ­
mi). ES atbalstu ar notekūdeņiem saistītiem projektiem Krievijā un Baltkrievijā 
pārbaudīja, pamatojoties uz Komisijas rīcībā esošajiem dokumentiem;
– vēl citās 18 komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās, kas atrodas Baltijas 
jūras sateces baseina lielākajā pilsētās, pārbaudīja darbības rādītājus;
– piecām dalībvalstīm Baltijas jūras piekrastē, kuras netika apmeklētas (Dānija, 
Vācija, Igaunija, Lietuva un Zviedrija), nosūtīja aptaujas, kas attiecās uz šo val ­
stu plāniem, lai sasniegtu HELCOM  noteiktos barības vielu daudzuma samazi ­
nāšanas mērķus;
– analizēja dokumentus un iztaujāja Komisijas darbiniekus, HELCOM  sekreta ­
riāta pārstāvjus un ekspertus no Baltic Nest institute16;
– iztaujāja pārstāvjus no Igaunijas Valsts kontroles, kas veica līdzīgu revīziju 
Igaunijā.
17 
Kritēriji, ko Palāta izmantoja, lai rastu atbildes uz jautājumiem, tika noteikti, 
pamatojoties uz tiesību aktiem, Komisijas pamatnostādnēm un HELCOM  nolīgu ­
miem, kā arī pamatojoties uz Palātas iepriekš veiktajām revīzijām ūdens aizsardzī ­
bas jomā17. Šie kritēriji ir plašāk paskaidroti attiecīgajās ziņojuma nodaļās.16 Baltic Nest Institute  ir 
starptautiska pētniecības 
alianse, kurā iesaistījušās tādas 
iestādes kā Stokholmas 
Universitātes Baltijas jūras 
centrs, Zviedrijas Jūrlietu un 
ūdens apsaimniekošanas 
aģentūra, Orhūsas Universitāte 
un Somijas Vides institūts. Šis 
institūts apkopo zināšanas 
visās attiecīgajās jomās, kas 
saistītas ar jūras ekosistēmas 
pārvaldību. Tas savus 
pētījumus izstrādā sadarbībā 
ar HELCOM .
17 Konkrēti, īpašais ziņojums 
Nr. 3/2009 “Struktūrpasākumu 
izdevumu efektivitāte 
notekūdeņu attīrīšanā 
1994.–1999. un 2000.–
2006. gada programmu 
posmā”, Nr. 4/2014 “ES ūdens 
resursu politikas mērķu 
integrēšana kopējā 
lauksaimniecības politikā 
bijusi tikai daļēji sekmīga”, 
Nr. 2/1015 “ES finansējums 
komunālo notekūdeņu 
attīrīšanas iekārtām Donavas 
upes baseinā: ir nepieciešami 
turpmāki centieni, lai palīdzētu 
dalībvalstīm sasniegt 
ES notekūdeņu politikas 
mērķus” un Nr. 23/2015 
“Ūdens kvalitāte Donavas 
upes baseinā: gūti panākumi 
Ūdens pamatdirektīvas 
īstenošanā, bet vēl ir daudz 
darāmā” ( http://eca.europa.
eu).
14
 Apsvērumi
18 Komisijas dienestu 
dokuments, kas pievienots 
Komisijas ziņojumam Padomei 
un Eiropas Parlamentam “Jūras 
stratēģijas pamatdirektīvas 
(2008/56/EK) īstenošanas 
pirmais posms – Eiropas 
Komisijas novērtējums un 
ieteikumi”, SWD(2014) 49  final , 
20.2.2014.
19 SANBALT  modelis, kas 
izstrādāts, īstenojot 
pētniecības programmu MARE  
Zviedrijā (institūta Baltic Nest 
Institute  profesors Fredrik Wulff  
un citi, 2007. gads).
20 HELCOM  ministru sanāksmes 
deklarācija, Kopenhāgena, 
2013. gada oktobris.
21 Valstis, kuras nav HELCOM  
parakstītājvalstis, bet ir 
atbildīgas par ievērojamu 
barības vielu noplūdi Baltijas 
jūrā, ir Baltkrievija, Čehijas 
Republika un Ukraina. Cerēto 
noplūdes samazinājumu šajās 
valstīs var panākt, piemērojot 
Gēteborgas protokolu.Dalībvalstu īstenotā barības vielu noplūdes 
samazināšana Baltijas jūrā
18 
Saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu dalībvalstīm līdz 2015. gada decem ­
brim jāizstrādā pasākumu programma. Komisijas veiktajā Baltijas jūras piekrastes 
dalībvalstu iesniegto ziņojumu novērtējumā18 konstatēts, ka tikai viena dalīb ­
valsts (Somija) ir noteikusi kvantitatīvus mērķus attiecībā uz barības vielu slodzi, 
kas ir galvenais eitrofikācijas iemesls (sk. 6. punktu). Gadījumos, kad šādi mērķi 
nav noteikti, Komisija apsver iespēju izmantot HELCOM  Baltijas jūras rīcības plāna 
mērķus kā labas prakses piemērus (sk. 7. un 8. punktu). Palāta pārbaudīja šīs 
konvencijas pašreizējo īstenošanu, jo to var izmantot kā pamatu turpmākajām 
pasākumu programmām.
19 
Helsinku konvencijas parakstītājvalstis 2007. gadā vienojās par diviem galvena ­
jiem instrumentiem eitrofikācijas apkarošanā.
– Pirmais no tiem ir Baltijas jūras rīcības plāns, kas ietver barības vielu sama ­
zināšanas programmu, kurā katrai dalībvalstij apakšbaseinu līmenī noteikti 
barības vielu samazināšanas mērķi, ņemot vērā vidējo noplūdi no katras 
valsts 1997.–2003. gada atsauces periodā. Katrai valstij līdz 2009. gada beigām 
bija jāizstrādā savs barības vielu samazināšanas plāns, lai līdz 2021. gadam 
sasniegtu tās mērķus. Datus, ko uzskatīja par provizoriskiem, ieguva, pamato ­
joties uz zinātnisku modeli19;
– HELCOM  ieteiktās prakses īstenošana, lai aizsargātu ūdeņus no piesārņojuma, 
ko izraisa dažādas darbības, tostarp notekūdeņu savākšana un attīrīšana, 
fosfātu izmantošana mazgāšanas līdzekļos, kā arī mēslošanas līdzekļu izman ­
tošana lauksaimniecībā.
20 
BJRP barības vielu samazināšanas programmu 2013. gadā pārskatīja, pamatojo ­
ties uz jaunu, pilnīgāku datu kopu, kā arī uzlabotu modelēšanas pieeju20. Pa­
rakstītājvalstis vienojās par 13 % samazināt slāpekļa daudzumu, kas gada laikā 
izplūst jūrā (118 134 tonnas gadā), un par 41 % jūrā izplūstošo fosfora daudzumu 
(15 178 tonnas gadā) salīdzinājumā ar izplūdes daudzumu atsauces periodā (attie ­
cīgi 910 344 tonnas gadā un 36 894 tonnas gadā). Parakstītājvalstis vienojās virzī ­
ties uz šo mērķi, samazinot savu ikgadējo slāpekļa un fosfora noplūdi attiecīgi par 
89 260 un 14 374 tonnām gadā, šo daudzumu sadalot atbilstīgi apakšbaseiniem, 
un noteica, ka pārējais nepieciešamais samazinājums būtu jāpanāk kuģniecības 
jomā, kā arī iesaistot valstis, kuras nav Helsinku konvencijas parakstītājvalstis21.
15 Apsvērumi 
22 Ar HELCOM  ministru 
sanāksmes 2013. gada 
deklarāciju pieņemtais 
“Kopsavilkuma ziņojums par 
izmaiņām saistībā ar 
pārskatītajiem maksimāli 
pieļaujamās noplūdes 
rādītājiem un aktualizētajiem 
valstīm noteiktajiem noplūdes 
samazināšanas mērķiem, kas 
paredzēti BJRP”.
23 Dati darīti zināmi HELCOM  
delegāciju vadītāju 
48. sanāksmē 2015. gada 
10.–11. jūnijā Tallinā. Datu 
pārvaldītājs uzskata, ka datus 
par barības vielu noplūdi 
2012. gadā ir ietekmējusi 
statistiskā nenoteiktība (testa 
vērtība).21 
Katras valsts īstenojamo centienu intensitāte ļoti lielā mērā atkarīga no tās 
atrašanās vietas (vai valsts robežojas ar Baltijas jūras apakšbaseinu, ko lielākā vai 
mazākā mērā skārusi eitrofikācija), kā arī no iepriekš panāktajiem samazināju ­
miem22. Tas nozīmē, ka Dānijai, Somijai un Zviedrijai pieprasītais samazinājums 
bija neliels, un tas galvenokārt bija koncentrēts apakšbaseinos, kuros bija nepie ­
ciešams lielākais samazinājums, savukārt Lietuvai, Polijai un Krievijai pieprasītais 
samazinājums bija ievērojams (sk.  I pielikumu ).
22 
Palāta pārbaudīja, vai dalībvalstis:
– ir panākušas progresu, tiecoties samazināt barības vielu izplūdes Baltijas jūrā;
– ir pieņēmušas atbilstīgus barības vielu samazināšanas plānus ar attiecīgajiem 
rādītājiem savu sasniegumu uzraudzībai;
– ir īstenojušas HELCOM  ieteikumus barības vielu samazināšanas jomā;
– ir sagatavojušas ticamus uzraudzības datus.
Barības vielu noplūdes samazināšanai Baltijas jūrā panākts 
ierobežots progress
23 
Jaunākie dati par kopējo noplūdi Baltijas jūrā gada laikā laikposmā no 1995. līdz 
2012. gadam23 norāda uz slāpekļa (9 %) un fosfora (14 %) noplūdes tendenci sa ­
mazināties. 2. un 3. diagrammā  salīdzinātas katras valsts slāpekļa un fosfora no ­
plūde 2012. gadā un noplūde atsauces periodā. Trijās valstīs vērojama lejupejoša 
tendence attiecībā uz abām barības vielām (Dānija, Polija un Zviedrija), savukārt 
divās valstīs abu barības vielu noplūde ir palielinājusies (Latvija un Krievija). Pā ­
rējās valstīs lejupejoša tendence bija vērojama tikai attiecībā uz vienu no barības 
vielām. Sīkāk izstrādāti dati sniegti II pielikumā .
16 Apsvērumi 2. diagramma 3. diagrammaSlāpekļa noplūdes salīdzinājums atsauces periodā un 
2012. gadā
Fosfora noplūdes salīdzinājums atsauces periodā un 
2012. gadā
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz datiem, kas darīti zināmi HELCOM  delegāciju vadītāju 
48. sanāksmē 2015. gada 10.–11. jūnijā Tallinā.050100150200250
DE DK EE FI LT LV PL RU SETūkstoši tonnu
Noplūde 2012./uni00A0gadā Noplūde 1997.–2003./uni00A0gadā (atsauces periods)
02468101214
DE DK EE FI LT LV PL RU SETūkstoši tonnu
Noplūde 2012./uni00A0gadā Noplūde 1997.–2003./uni00A0gadā (atsauces periods)
17 Apsvērumi 
24 HELCOM , “Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation ” 
(PLC-5.5 ) (Piektais apkopojums 
par piesārņojuma slodzi 
Baltijas jūrā), 2011. gads.
25 Komisijas ziņojums Padomei 
un Eiropas Parlamentam par 
to, kā īstenota Padomes 
Direktīva 91/676/EEK attiecībā 
uz ūdeņu aizsardzību pret 
piesārņojumu, ko rada 
lauksaimnieciskas izcelsmes 
nitrāti, laikposmā no 2008. līdz 
2011. gadam, pamatojoties uz 
dalībvalstu sniegtajiem 
ziņojumiem, 
COM(2013) 683  final , 4.10.2013.
26 Barības vielu daudzums 
lauksaimniecības zemē ir 
samazinājies visās dalībvalstīs 
pie Baltijas jūras, izņemot 
Vāciju un Poliju. Nitrātu 
koncentrācija virszemes 
ūdeņos ir samazinājusies vai 
palikusi nemainīga visās 
dalībvalstīs pie Baltijas jūras, 
izņemot Latviju, lai gan 
jaunākie dati norāda uz 
samazinājumu arī šajā 
dalībvalstī.
27 Baltijas jūras rīcības plāna 
nacionālo īstenošanas 
programmu (BJRP NĪP) 
2010. gadā sagatavoja un 
2013. gadā pārskatīja Vides 
aizsardzības galvenā pārvalde, 
taču to vēl nav pieņēmusi 
Polijas valdība.24 
Taču HELCOM  2012. gada dati norāda uz to, ka neviena no parakstītājvalstīm līdz 
šim nav panākusi nepieciešamos samazinājumus visos jūras apakšbaseinos, kurus 
īpaši skārusi eitrofikācija (Baltijas jūras atklātajā daļā, Somu līcī un Rīgas jūras 
līcī), savukārt daļa to sasniegtā barības vielu noplūdes samazinājuma ir panākta 
apakšbaseinos, kuros samazinājumi netika prasīti (Dāņu šaurumos un Botnijas 
jūrā) (sk.  III pielikumu ).
25 
Saskaņā ar HELCOM  jaunāko analīzi laikposmā no 1994. līdz 2008. gadam tika 
novērots slāpekļa un fosfora slodzes samazinājums no punktveida piesārņo ­
juma avotiem, savukārt lauksaimnieciskas izcelsmes slāpekļa un fosfora no ­
plūde nemainījās vai palielinājās24. Jaunākā informācija, kas sniegta Eiropas 
Parlamentam un Padomei pēdējā ziņojumā par Nitrātu direktīvas īstenošanu 
(2008.–2011. gadā)25, norāda uz barības vielu samazinājumu lauksaimniecības 
zemē un nelielu nitrātu koncentrācijas samazinājumu virszemes ūdeņos26. Tomēr 
šie uzlabojumi vēl nav ietekmējuši piekrastes ūdeņu eitrofikāciju un nav sama ­
zinājuši barības vielu noplūdi Baltijas jūrā. Jāņem vērā, ka var paiet vairāki gadi, 
līdz samazinās barības vielu noplūde jūrā pēc tam, kad augsnes ielabošanai sāk 
izmantot mazāk barības vielu.
Dalībvalstu plāni attiecībā uz barības vielu noplūdes 
samazināšanu nav pietiekami vērienīgi, turklāt tajos nav 
atbilstīgu rādītāju
26 
Visās trijās apmeklētajās dalībvalstīs barības vielu samazināšanas plāns bija 
augsta līmeņa politikas dokuments, kurā nebija noteikti kvantitatīvi barības vielu 
samazināšanas mērķi ne attiecībā uz katru piesārņojuma avotu veidu un darbības 
veidu, ne arī attiecībā uz katru ģeogrāfisko apgabalu. Pārējās piecas dalībvalstis 
bija pieņēmušas līdzīgus barības vielu samazināšanas plānus. Polija formulēja 
atrunas attiecībā uz barības vielu samazināšanas mērķiem valsts līmenī un vēl nav 
oficiāli pieņēmusi konkrētu plānu27.
27 
Lai sasniegtu HELCOM  barības vielu samazināšanas mērķus, visas dalībvalstis pie 
Baltijas jūras kā galveno plānošanas instrumentu izmanto vienīgi pasākumu prog ­
rammas, kas iekļautas to upju baseinu apsaimniekošanas plānos, kuri jāizstrādā 
saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu. Lai panāktu labu iekšzemes ūdeņu stāvokli 
atbilstīgi Ūdens pamatdirektīvai, patiešām ievērojami jāsamazina barības vielu 
slodze upēs, kuras noplūst Baltijas jūrā, tādējādi veicinot HELCOM  barības vielu 
samazināšanas mērķu sasniegšanu.
18 Apsvērumi 
28 
Taču dažās dalībvalstīs, lai sasniegtu HELCOM  noteiktos mērķus attiecībā uz 
fosforu, nepietiek ar to vien, ka panākts labs ūdeņu stāvoklis, kā paredzēts Ūdens 
pamatdirektīvā. Piemēram, Polijā – kā norāda eksperti un Polijas vides iestā ­
des28 –, lai sasniegtu HELCOM  noteiktos mērķus, fosfora koncentrācija Odrā un 
Vislā jāsamazina līdz 0,07–0,08 mg/l, kas ir gandrīz dabisks līmenis, un tas nozīmē, 
ka upēs fosforu nopludināt nedrīkst. Saskaņā ar valsts iestāžu sniegto informāciju 
šī analīze attiecas arī uz Vāciju un Lietuvu. Tādēļ HELCOM  noteikto mērķu sasnieg ­
šanai būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai mazinātu fosfora slodzi jūrā.
29 
Palātas pārbaudītajos upju baseinu apsaimniekošanas plānos, kas izstrādāti 
2009. gadā, un attiecīgajās pasākumu programmās29 saistībā ar barības vielu slo ­
dzi paredzēti tikai pamatpasākumi ES direktīvu īstenošanai, ja tās vēl nav pilnībā 
īstenotas. Igaunija, Latvija un Polija savu upju baseinu apsaimniekošanas plānu 
pieņemšanas laikā vēl nebija pilnībā īstenojušas Komunālo notekūdeņu attīrīša ­
nas direktīvu (šīm valstīm bija noteikts pārejas periods (sk. 44. punktu)). Šie upju 
baseinu apsaimniekošanas plāni ietver arī pasākumus, lai kontrolētu piesārņoju ­
mu no izkliedētiem avotiem (sk. 10. punktu), bet šādi pasākumi jau tika īstenoti 
pirms plānu pieņemšanas. Visbeidzot, tajos ir ietverti papildu pasākumi, galve ­
nokārt tādi, kas līdzfinansējami no ES budžeta un ir plašāki, nekā prasīts šajās 
direktīvās, taču galvenokārt attiecas tikai uz lauksaimniecību.
30 
Šajos upju baseinu apsaimniekošanas plānos tika konstatēti šādi trūkumi:
– nepilnīga piesārņojuma avotu identifikācija un ūdeņu stāvokļa klasifikācija; it 
īpaši – nepilnīgi kvantitatīvie rādītāji par barības vielu noplūdi ūdenstilpēs vai 
upju apakšbaseinos. Tas nozīmē, ka plāni nav atbilstīgs pamats mērķu noteik ­
šanai un mērķtiecīgu pasākumu izstrādei;
– nespēja sistemātiski noteikt pasākumus stāvokļa uzlabošanai ūdenstilpēs vai 
apakšbaseinos, dažādiem pasākumiem nav noteikti ne īpaši tiešo rezultātu 
mērķlielumi (platība hektāros, kurā paredzēts pasākumus īstenot), ne kopējo 
aplēsto izmaksu sadalījums atsevišķiem pasākumiem. Šie dati ir nepieciešami, 
lai nodrošinātu to pasākumu izmaksu efektivitāti, kurus īsteno, lai mazinātu 
barības vielu noplūdi Baltijas jūrā, kā arī, lai pārvaldītu finanšu resursus, it 
īpaši ES finansējumu;
– nav noteikti mērķi un rādītāji attiecībā uz barības vielu samazinājumu, ko sa ­
gaida no dažādiem pasākumiem, sadalījumā pa piesārņojuma avotu veidiem, 
darbības jomām un ģeogrāfiskajiem apgabaliem, proti, baseiniem, apakšba ­
seiniem un ūdenstilpēm30.
Komisija31 un Palāta32 jau ir uzsvērušas līdzīgus trūkumus citos upju baseinu apsaim ­
niekošanas plānos.28 Odra un Visla ir daļa no Baltijas 
jūras sateces baseina, kas 
aptver aptuveni 93 % Polijas 
teritorijas. Ekspertu atzinums 
sniegts, pamatojoties uz 
pētījumu, kas veikts pēc Vides 
aizsardzības galvenās 
pārvaldes pieprasījuma, – 
“Robežvērtību pārbaude, lai 
novērtētu upju un ezeru 
ekoloģisko situāciju attiecībā 
uz fizikālo un ķīmisko sastāvu, 
ņemot vērā konkrētiem ūdeņu 
veidiem raksturīgos 
apstākļus”, 180. lpp. ( Garcia  un 
citi, 2012. gads).
29 Kemijoki–Summanjoki, 
rietumu upju baseinu 
apgabals (Somija), Daugava, 
Lielupe, Venta un Gauja 
(Latvija), un Visla un Odra 
(Polija) ieplūst Somu līča, Rīgas 
jūras līča un Baltijas jūras 
atklātās daļas apakšbaseinos.
30 Barības vielu samazināšanas 
mērķlielumi un rādītāji bija 
noteikti Dānijā, vienā no 
Vācijas federālajām zemēm 
pie Baltijas jūras, kā arī vienā 
upju baseinu 
apsaimniekošanas plānā 
Somijā. Latvijā visos upju 
baseinu apsaimniekošanas 
plānos norādīts 
prognozējamais komunālo 
notekūdeņu izcelsmes barības 
vielu samazinājums.
31 Komisijas dienestu 
dokuments, kas pievienots 
Komisijas ziņojumam Eiropas 
Parlamentam un Padomei 
“Ūdens pamatdirektīvas 
(2000/60/EK) īstenošana. Upju 
baseinu apsaimniekošanas 
plāni”, SWD(2012) 379  final , 
14.11. 2012.
32 Palātas īpašie ziņojumi 
Nr. 4/2014 un Nr. 23/2015.
19 Apsvērumi 
31 
Palāta konstatēja arī to, ka, lai gan dalībvalstīm ir jāizvērtē to progress virzībā 
uz Ūdens pamatdirektīvas īstenošanu, ņemot vērā ūdenstilpju ar labu stāvokli 
īpatsvaru katrā upju baseinā, tām nav jānosaka mērķi, piemēram, barības vielu 
slodzes samazinājums (vai citi rādītāji, kas neattiecas uz šo revīziju, piemēram, 
konkrētu piesārņotāju slodzes samazinājums). Tāpēc nav iespējams izvērtēt upju 
baseinu apsaimniekošanas plānos paredzēto pasākumu devumu attiecībā uz 
barības vielu samazināšanu Baltijas jūrā.
Apmeklētās dalībvalstis savos plānos vai tiesiskajā 
regulējumā tikai daļēji ņem vērā HELCOM  ieteikumus
32 
Attiecībā uz komunālo notekūdeņu attīrīšanu HELCOM  ir sniegusi konvencijas 
parakstītājvalstīm ieteikumus, kas ir plašāki nekā ES direktīvu prasības. Būtiskākie 
ieteikumi norādīti 1. izcēlumā .
HELCOM  ieteikumi notekūdeņu attīrīšanas jomā, kas ir plašāki nekā ES direktīvu 
prasības
Ieteikumā  28E/5  (2007. gads) ierosināta laba prakse attiecībā uz:
 οkanalizācijas sistēmu izveidi un uzturēšanu; kā arī
 οkomunālo notekūdeņu attīrīšanu no fosfora atkarībā no attīrīšanas iekārtas lieluma, piemēram, iesakot 
panākt, lai tādu komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtu efluentā, kuru attīrāmo notekūdeņu daudzums 
pārsniedz 10 000 c. e., fosfora daudzums nepārsniegtu 0,5 mg/l, lai gan Komunālo notekūdeņu attīrīšanas 
direktīvā paredzētais standarts ir 1 mg/l.
Ieteikumā  28E/7  (2007. gads) ierosināti standarti attiecībā uz polifosfātu izmantošanu mazgāšanas līdzekļos, 
kas konvencijas parakstītājvalstīm pakāpeniski jāievieš atbilstīgi valsts noteiktajam grafikam. Konvencijas 
parakstītājvalstīm iesaka:
 οierobežot kopējo fosfora daudzumu veļas mazgāšanas līdzekļos;
 οizvērtēt iespēju aizstāt polifosfātus trauku mazgājamās mašīnās lietojamos mazgāšanas līdzekļos.1. izcēlums
20 Apsvērumi 
33 
Neviena no trijām apmeklētajām dalībvalstīm šos HELCOM  ieteikumus nebija 
iestrādājusi savā tiesiskajā regulējumā. Tostarp neviena no šīm valstīm nebija 
ieviesusi obligātos ierobežojumus attiecībā uz fosfora daudzumu veļas maz ­
gāšanas līdzekļos līdz datumam, kas attiecās uz visām dalībvalstīm (2013. gada 
30. jūnijs)33. Neviena no šīm valstīm joprojām nav piemērojusi ierobežojumus 
attiecībā uz trauku mazgājamās mašīnās lietojamiem mazgāšanas līdzekļiem 
(ieteikums 28E/7).
34 
Somijā ierobežojumus attiecībā uz fosfora daudzumu notekūdeņu attīrīšanas ie ­
kārtu attīrītajos ūdeņos plaši piemēro, izmantojot vides atļauju sistēmu. Atkarībā 
no saņemošās ūdenstilpes ekoloģiskā stāvokļa šo atļauju saņemšanas nosacījumi 
var būt stingrāki nekā tie, kas noteikti Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktī ­
vā, attiecībā uz slāpekļa un fosfora koncentrāciju notekūdeņu attīrīšanas iekārtu 
efluentā, stingrības ziņā pārsniedzot pat HELCOM  ieteikumus34. Latvijā un Polijā 
HELCOM  ieteikumi nav integrēti ūdens attīrīšanas iekārtu apsaimniekotājiem 
izsniegtajās vides atļaujās. Taču revīzijas laikā tika konstatēts, ka abās šajās valstīs 
ir iekārtas, kuras piemēro HELCOM  ieteikumus (viena no trijām iekārtām Latvijā un 
četras no septiņām iekārtām Polijā).
35 
Lauksaimniecības jomā HELCOM  ir ieteikusi paredzēt ierobežojumu attiecībā uz 
lauksaimniecības zemi, proti, fosfora daudzumam no kūtsmēsliem nevajadzētu 
pārsniegt 25 kg/ha gadā ( HELCOM  2007. gada ieteikums 28E/4). Taču nevienā no 
apmeklētajām dalībvalstīm nedz tiesību akti, nedz minimālās prasības attiecībā 
uz mēslošanas līdzekļiem un pesticīdiem35 konkrētos lauku attīstības pasākumos, 
nedz arī upju baseinu apsaimniekošanas plānos minētie pasākumi piesārņojuma 
kontrolei no izkliedētiem avotiem neparedz šādu ierobežojumu attiecībā uz fos ­
fora izmantošanu mēslošanas līdzekļos (sk. 29. punktu). No pārējām dalībvalstīm 
pie Baltijas jūras tikai Igaunija, Zviedrija un Vācija ir ieviesušas tiesību normas, kas 
ierobežo fosfora izmantošanu mēslošanas līdzekļos, taču tās nav tik stingras, kā 
iesaka HELCOM36.33 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2012. gada 14. marta 
Regula (ES) Nr. 259/2012, ar 
kuru groza Regulu (EK) 
Nr. 648/2004 attiecībā uz 
fosfātu un citu fosfora 
savienojumu izmantošanu 
patērētāju veļas mazgāšanas 
līdzekļos un patērētāju 
automātiskajās trauku 
mazgājamās mašīnās 
lietojamos mazgāšanas 
līdzekļos (OV L 94, 30.3.2012., 
16. lpp.).
34 Visās vides atļaujās, ko 
2014. gadā Somijas dienvidos 
un dienvidrietumos izsniedza 
notekūdeņu attīrīšanas 
iekārtām aglomerācijās, kurās 
cilvēku ekvivalents bija no 
160 līdz 16 900, tika noteikti 
ierobežojumi attiecībā uz 
fosforu, kas bija vismaz tikpat 
stingri, kā noteikts HELCOM  
ieteikumā 28E/5.
35 Prasības, kas noteiktas lauku 
attīstības programmās un kas 
jāievēro lauksaimniekiem 
(papildus obligātajiem 
savstarpējās atbilstības 
standartiem), kuri saņem 
agrovides maksājumus.
36 F. Amery  (ILVO ) un 
O. F. Schoumans  (Alterra 
Wageningen UR ) “Agricultural 
Phosphorus legislation in 
Europe ” [Eiropas tiesību akti 
par lauksaimnieciskas 
izcelsmes fosforu], 2014. gada 
aprīlis.
21 Apsvērumi 
36 
Trīs apmeklētās dalībvalstis nepiemēro minēto ieteikumu, aizbildinoties ar to, 
ka attiecīgajās valstīs augsnē trūkst fosfora vai ka vidējais fosfora daudzums, ko 
iestrādā lauksaimniecības zemē, ir salīdzinoši neliels. Tomēr Palāta konstatēja, ka 
dati par fosfora izmantošanu norāda uz to, ka dažviet pielietotie daudzumi, iespē ­
jams, pārsniedz HELCOM  ieteiktos, kā arī to, ka vietām augsne ir bagāta ar fosforu 
un ka fosfora noteces līmenis ir augsts37. HELCOM  ieteikums 28E/4 attiecas arī uz 
vides atļauju izsniegšanu saimniecībām, kurās ir vairāk nekā 40 000 mājputnu, 
2000 cūku, 750 sivēnmāšu vai 400 liellopu. Visās dalībvalstīs pie Baltijas jūras ir 
nepieciešama vides atļauja, lai uzsāktu cūku un mājputnu fermas darbību, jo šāda 
prasība paredzēta arī ES Direktīvā par piesārņojuma integrētu novēršanu un kon ­
troli38, tomēr Polijā šāda vides atļauja nav nepieciešama liellopu fermām, kurās 
lopu skaits pārsniedz 400. Savukārt Somijā un Latvijā šāda atļauja ir nepieciešama 
visām mājlopu fermām, kurās dzīvnieku skaits ir krietni vien zemāks par HELCOM  
ieteikto robežvērtību.
Nav nodrošināta ticamība uzraudzības datiem par barības 
vielu noplūdi Baltijas jūrā
37 
Barības vielu slodze, kas nonāk Baltijas jūrā no upēm un strautiem, kā arī no 
tiešajām izplūdes vietām, uzrauga parakstītājvalsts iestādes un reizi gadā paziņo 
HELCOM . Mērījumus veic Baltijas jūrā ieplūstošo upju iztekās, izmantojot HELCOM  
izstrādātas standarta metodes. Šie reizi gadā iesniegtie dati parāda kopējo ūdens 
piesārņojumu jūrā neatkarīgi no piesārņojuma avota veida un slodzes izcelsmes 
valsts. Reizi sešos gados paziņo datus par nitrātu un fosfora pārrobežu pārnesi no 
katras valsts.
38 
Reizi sešos gados ziņo arī par barības vielu noplūdi sadalījumā pa piesārņojuma 
avotu veidiem un darbības nozarēm39. Šie dati ir īpaši noderīgi, lai novērtētu 
tendences saistībā ar barības vielu noplūdi, ko rada dažādas tautsaimniecības 
nozares, un tie ir īpaši būtiski, lai noteiktu izmaksu ziņā efektīvus pasākumus, kas 
piemērojami katrā nozarē.
39 
Revīzija parādīja, ka saistībā ar HELCOM  mērķiem aprēķinus par izkliedētajiem 
piesārņojuma avotiem veic, pamatojoties uz vienotām metodēm valsts līmenī, 
taču ne zemākos līmeņos, piemēram, upes baseina, apakšbaseina vai ūdenstilpes 
līmenī. Palāta arī konstatēja, ka HELCOM  rādītāji neatbilst aprēķiniem, ko, izman ­
tojot atšķirīgas metodes, veic katra dalībvalsts, izstrādājot savus upju baseinu 
apsaimniekošanas plānus saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu.37 Somijā vidējais izmantotais 
fosfora daudzums ir aptuveni 
10 kg/ha gadā, lai gan 
atsevišķos apgabalos tas 
pārsniedz 25 kg/ha gadā 
(avots : “Report on the 
implementation of HELCOM 
Recommendations within the 
competence of HELCOM LAND 
adopted since HELCOM BSAP  
(2007)” [Ziņojums par tādu 
HELCOM  ieteikumu īstenošanu 
HELCOM LAND  kompetences 
jomā, kas pieņemti pēc 
HELCOM  BJRP pieņemšanas 
2007. gadā], 10. lpp.). Polijā bija 
vērojams fosfora minerālo 
mēslošanas līdzekļu 
izmantošanas pieaugums, kas 
stabilizējās aptuveni 25 kg/ha 
gadā līmenī ( avots : “Report on 
the state of the environment in 
Poland in 2008 ” [Ziņojums par 
vides stāvokli Polijā 
2008. gadā], GIOS , 2010. gads). 
Vismaz 20 % lauksaimniecībā 
izmantotās zemes vidējais 
fosfora daudzums augsnē bija 
augsts līdz ļoti augsts (avots: 
“Monitoring of the chemistry of 
Polish arable soils ” [Polijas 
aramzemes ķīmiskā sastāva 
uzraudzība], Ļubļinas 
Reģionālais agroķīmijas centrs, 
2005. gads).
38 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2008. gada 
15. janvāra Direktīva 2008/1/EK 
par piesārņojuma integrētu 
novēršanu un kontroli 
(OV L 24, 29.1.2008., 8. lpp.), kas 
ir aizstāta ar Eiropas 
Parlamenta un Padomes 
2010. gada 24. novembra 
Direktīvu 2010/75/ES par 
rūpnieciskajām emisijām 
(piesārņojuma integrēta 
novēršana un kontrole) 
(OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp.).
39 Šāds sīki izstrādāts dažādu 
piesārņojuma avotu 
novērtējums ir zināms kā 
“sadalījums atkarībā no 
piesārņojuma avota” (ar 
ūdeņiem izplūstoša 
piesārņojuma slodzes 
visaptveroši apkopojumi 
(Waterborne Pollution Load 
Compilations, PLC )), un tajā 
noteiktas izplūdes no 
punktveida piesārņojuma 
avotiem (aglomerācijas, 
rūpniecības objekti un 
zivjaudzētavas) un no 
izkliedētajiem piesārņojuma 
avotiem (lauksaimniecība, 
mežsaimniecība, atmosfēras 
nokrišņi, viensētas un lietus 
ūdens), kā arī dabiskā notece 
iekšzemes virszemes ūdeņos.
22 Apsvērumi 
40 
Piemēram, Latvijas upju baseinu apsaimniekošanas plānos ietvertie izkliedētā 
piesārņojuma rādītāji ir zemāki par attiecīgajiem rādītājiem HELCOM  datubāzē, 
kuri attiecas uz to pašu gadu. Šāda neatbilstība ietekmē arī rādītājus par pārro ­
bežu piesārņojumu. Turklāt dati, ko izmanto, lai uzraudzītu upju baseinu ap ­
saimniekošanas plānus, liecina par panākto uzlabojumu saistībā ar barības vielu 
koncentrāciju virszemes ūdeņos laikposmā no 2006. līdz 2013. gadam, savukārt 
HELCOM  dati norāda uz to, ka barības vielu slodze Baltijas jūrā no attiecīgās valsts 
ir palielinājusies. Polijas gadījumā ar upju baseinu apsaimniekošanas plāniem 
saistītajā novērtējumā par piekrastes un pārejas ūdeņu stāvokli 2010.–2013. gadā 
nav konstatēta barības vielu koncentrācijas rādītāju uzlabošanās, savukārt dati, 
kas iesniegti HELCOM , liecina par barības vielu slodzes pastāvīgu samazinājumu.
41 
Šāda acīmredzama neatbilstība liek apšaubīt uzraudzības datu ticamību, it īpaši 
saistībā ar pārrobežu piesārņojuma un izkliedētā piesārņojuma rādītājiem. Šo 
problēmu novērojusi arī HELCOM  ekspertu grupa, kura aicināja dalībvalstis sniegt 
informāciju par prognozēto barības vielu slodzes samazinājumu, ko nodrošinās 
Ūdens pamatdirektīvas īstenošana dalībvalstīs40.
Komunālo notekūdeņu izcelsmes barības vielu izraisīta 
piesārņojuma samazināšanas pasākumu efektivitāte
42 
Komunālie notekūdeņi veido aptuveni 90 % no visiem punktveida piesārņojuma 
avotiem. Daļa no šā piesārņojuma daudzuma rodas Krievijā un Baltkrievijā, uz 
kurām ES tiesību akti neattiecas.
43 
Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā noteikts, ka dalībvalstīs visām aglo ­
merācijām41, kuru cilvēka ekvivalents (c. e.)42 pārsniedz 2000, ir kanalizācijas sistē ­
mas vai, ja tādu izveidošana nav pamatota, izmanto individuālas sistēmas vai citas 
piemērotas sistēmas, kas nodrošina to pašu vides aizsardzības līmeni (3. pants). 
Komunālos notekūdeņus pirms novadīšanas ūdenstilpē atkārtoti attīra, samazinot 
organiskā piesārņojuma koncentrāciju43 līdz līmenim, kas ir zemāks par noteikto 
robežvērtību (4. pants). Turklāt jutīgās zonās notekūdeņi jāpakļauj stingrākai 
attīrīšanai. Ja zona ir noteikta kā jutīga eitrofikācijas vai tās riska dēļ, dalībvalstis 
var izvēlēties vienu no diviem risinājumiem: pirmkārt, nodrošināt, ka aglomerā ­
cijās, kurās c. e. pārsniedz 10 000, izplūdēs no komunālo notekūdeņu attīrīšanas 
iekārtām barības vielu koncentrācija ir zemāka par direktīvā noteiktajām robež ­
vērtībām attiecībā uz slāpekli un/vai fosforu (5. panta 2. un 3. punkts) vai, otrkārt, 
par konkrētu procentpunktu skaitu samazināt slāpekļa un/vai fosfora daudzumu 
barības vielu kopējā slodzē, kas nonāk visās komunālo notekūdeņu attīrīšanas 
iekārtās jutīgajā zonā (5. panta 4. punkts).40 LOAD 7 ­2014, 3 ­2 – ekspertu 
grupas jautājumos par valstu 
panāktā progresa uzraudzību 
virzībā uz BJRP barības vielu 
samazināšanas mērķiem 
sanāksmes protokols (Rīga, 
Latvija, 2014. gada 12.–
14. marts). “Sanāksmes laikā 
tika atzīts, ka informācijai par 
prognozēto barības vielu 
samazinājumu ir būtiska 
nozīme ne tikai BJRP 
īstenošanas uzraudzībā (..), bet 
arī, lai uzlabotu Ūdens 
pamatdirektīvas un Jūras 
stratēģijas pamatdirektīvas 
sinerģiju”.
41 Teritorija, kurā iedzīvotāju un/
vai saimnieciskās darbības 
koncentrācija ir pietiekama, lai 
komunālos notekūdeņus 
savāktu un novirzītu uz 
notekūdeņu attīrīšanas 
iekārtām vai galīgās 
novadīšanas vietu.
42 Cilvēka ekvivalents: skaitļos 
izteikts notekūdeņu 
piesārņojuma slodzes rādītājs, 
kas atbilst “ekvivalentam” 
cilvēku skaitam, kuri 
piesārņotu notekūdeņus tādā 
pašā pakāpē. Viens c. e. atbilst 
viena cilvēka radītai 
notekūdeņu piesārņojuma 
slodzei.
43 Bioķīmiskais skābekļa patēriņš 
(BSP5), ķīmiskais skābekļa 
patēriņš (ĶSP) un kopējās 
suspendētās daļiņas (KSD).
23 Apsvērumi 
44 
Dalībvalstīm pie Baltijas jūras, kuras pievienojās ES 2004. gadā (Igaunija, Latvija, 
Lietuva un Polija), tika noteikts pārejas periods direktīvas īstenošanai. 2012. gada 
beigās (šajā gadā tika paziņoti jaunākie dati par atbilstību direktīvai) noslēdzās 
Lietuvai un Igaunijai noteiktais pārejas periods, savukārt Latvijai un Polijai direktī ­
va vēl nebija pilnībā jāīsteno, jo tām atvēlētais pārejas periods beidzas 2015. gada 
31. decembrī.
45 
Palāta pārbaudīja, vai:
– dalībvalstis īsteno Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu;
– ES līdzfinansētās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ir efektīvas un ilgtspējīgas;
– Komisija ir īstenojusi atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu direktīvas īsteno ­
šanu dalībvalstīs;
– Krievijai un Baltkrievijai piešķirtais ES atbalsts ir ļāvis panākt notekūdeņu 
izcelsmes barības vielu ievērojamu samazinājumu.
Vairākums dalībvalstu vēl nav nodrošinājušas atbilstību 
Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai
Dalībvalstis, kurām līdz 2012. gadam bija jāpanāk atbilstība 
Direktīvai
46 
Turpmāk 1. tabulā  redzams atbilstības līmenis 2012. gada beigās dalībvalstīs, 
kuras bija sasniegušas galīgo termiņu prasību izpildei saistībā ar otrreizēju attīrī ­
šanu un stingrāku attīrīšanu. Vācija un Somija, ieviešot prasības par otrreizēju un 
stingrāku notekūdeņu apstrādi, bija panākušas gandrīz pilnīgu atbilstību Direktī ­
vas 4. un 5. pantam.
24 Apsvērumi 
47 
Attiecībā uz prasību par notekūdeņu savākšanu Komisija uzskata, ka visas da ­
lībvalstis ir nodrošinājušas atbilstību neatkarīgi no tā, cik lielu daļu notekūdeņu 
attīra individuālās sistēmās vai citās piemērotās sistēmās. Vislielākā šādi attīrītu 
notekūdeņu daļa ir Lietuvā un Igaunijā – attiecīgi 10,2 % un 3,6 % no kopējās 
notekūdeņu slodzes aglomerācijās, kuru c. e. ir lielāks par 2000.
48 
Direktīvā paredzētie nosacījumi attiecībā uz šādām sistēmām ir neskaidri, pro ­
ti, tām būtu jānodrošina tāds pats vides aizsardzības līmenis, kādu nodrošina 
centralizētās notekūdeņu savākšanas sistēmas. Komisija tikai nesen ir pieprasījusi 
dalībvalstīm sniegt paskaidrojumus par to individuālajām sistēmām. Uz šo aspek ­
tu iepriekš norādījusi arī Palāta44.1. tabulaGalvenie dati par atbilstību Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai saistībā ar 
notekūdeņu attīrīšanu
Dānija Vācija Igaunija Lietuva Somija Zviedrija
Kopējā slodze dalībvalstī (c.  e.) 11 607 945 112 878 422 1 642 766 2 757 900 5 239 700 12 672 633
Otrreizējā attīrīšana1
Kopējā slodze, uz kuru jāattiecas šai attīrīšanai (c. e.) 11 232 613 112 672 240 1 579 138 2 757 900 5 070 800 12 404 389
Kopējā slodze, uz kuru attiecas šī attīrīšana (c. e.) 11 153 597 112 561 974 1 510 498 2 757 900 5 054 100 12 095 484
% no kopējās slodzes, uz kuru attiecas šī attīrīšana 99,3 % 99,9 % 95,7 % 100,0 % 99,7 % 97, 5  %
Stingrāka attīrīšana2
Kopējā slodze, uz kuru jāattiecas šai attīrīšanai (c. e.) 10 358 176 Prasība 
izpildīta 
(saskaņā 
ar 5. panta 
4. punktu)31 466 475 2 582 700 4 583 900 11 657 155
Kopējā slodze, uz kuru attiecas šī attīrīšana (c. e.) 10 235 632 1 310 525 2 497  700 4 567 200 10 366 880
% no kopējās slodzes, uz kuru attiecas šī attīrīšana 98,8 % 89,4 % 96,7 % 99,6 % 88,9 %
1 Otrreizēja attīrīšana neattiecas uz aglomerācijām, kuru c. e. ir mazāks par 10 000 un kuras novada notekūdeņus piekrastes ūdeņos.
2  Visas dalībvalstis, atskaitot Vāciju, piemēro stingrāku attīrīšanu aglomerācijās saskaņā ar 5. panta 2. punktu. Šajā gadījumā stingrāku attīrīšanu 
nepiemēro aglomerācijām, kuru c. e. ir mazāks par 10 000 vai aglomerācijām ārpus jutīgām zonām.
3  Vācija piemēro stingrāku attīrīšanu saskaņā ar 5. panta 4. punktu, respektīvi, valsts kopējā slodzē, kas nonāk notekūdeņu attīrīšanas iekārtās, 
barības vielas jāsamazina par 75 %. Līdz 2012. gadam Vācija bija samazinājusi notekūdeņu attīrīšanas iekārtās nonākošo kopējo slāpekļa slodzi 
par 82 % un kopējo fosfora slodzi par 90 %.
Avots:  Komisijas 2012. gada decembra dati.
44 Palātas īpašais ziņojums 
Nr. 2/2015.
25 Apsvērumi 
49 
Komisija uzskata, ka prasība par notekūdeņu savākšanu uzskatāma par izpildītu, 
ja 98 % no katras aglomerācijas radītās slodzes nonāk centralizētā kanalizācijas 
sistēmā vai individuālās vai citās piemērotās sistēmās, bet atlikušie 2 % attiecas 
uz mazāk nekā 2000 c. e. Saistībā ar 2014.–2020. gada darbības programmu ap ­
stiprināšanu Komisija faktiski mudina ieguldīt centralizētās notekūdeņu savākša ­
nas sistēmās, lai panāktu šādu procentuālo daļu.
Dalībvalstis, kurām direktīvas īstenošana jāpabeidz līdz 
2015. gada beigām
50 
Divas apmeklētās dalībvalstis, kurās vēl nav beidzies pārejas periods saistībā ar 
atbilstību Direktīvas noteikumiem, vai nu nav sasniegušas starpposma mērķus 
(Latvija), vai nav paziņojušas pilnīgus un ticamus datus (Polija).
51 
Polijā atbilstība direktīvai 2015. gadā netiks panākta. Stingrāka attīrīšana bija pa ­
redzēta tikai notekūdeņu attīrīšanas iekārtās ar jaudu, kas pārsniedz 15 000 c. e., 
jo dalībvalsts bija nolēmusi piemērot direktīvā paredzēto otro variantu, proti, 
vidēji par 75 % samazināt slāpekļa un fosfora slodzi kopējā notekūdeņu dau ­
dzumā, kas nonāk visās komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās jutīgajā zonā 
(sk. 43. punktu). Taču šis lēmums nebija atbilstīgs, jo Polijas pievienošanās līgumā 
paredzēts pārejas periods, lai panāktu atbilstību nevis otrajam variantam, bet ti ­
kai pirmajam variantam (barības vielu samazināšana līdz standarta līmenim visās 
aglomerācijas, kuru c. e. pārsniedz 10 000). Uz šo problēmu Komisija reaģēja tikai 
2010. gadā (sk. 59. un 60. punktu).
52 
Saskaņā ar Polijas iestāžu sniegtajiem datiem līdz 2015. gada beigām Polija par 
95 % būs pārsniegusi savu notekūdeņu attīrīšanas budžetu un par 79 % notek ­
ūdeņu attīrīšanas iekārtām atvēlēto budžetu, kurus līdzfinansē galvenokārt ES. 
Tomēr, lai gan veikti ievērojami ieguldījumi, valsts vēl ir tālu no tā, lai panāk ­
tu atbilstību direktīvai. Polijas iestādes prognozē, ka no 1559 aglomerācijām 
1029 aglomerācijās, kas rada 63 % no valsts notekūdeņu piesārņojuma slodzes, 
līdz 2015. gada beigām netiks panākta pilnīga atbilstība direktīvai. Būtiskās kavē ­
šanās iemesli cita starpā ir ES pievienošanās līguma nepareiza piemērošana, kā arī 
neprecīzas un mainīgas aglomerāciju definīcijas45.45 2002. gads: 1378 aglomerācijas 
un 41 miljons c. e.; 2006. gads: 
aglomerāciju skaits un 
piesārņojuma slodze 
palielinājās attiecīgi par 26 % 
un 12 %; 2013. gads: 
salīdzinājumā ar 2006. gadu 
rādītāji samazinājās attiecīgi 
par 10 % un 16 %.
26 Apsvērumi 
53 
Latvijā atbilstība direktīvai, iespējams, tiks panākta līdz 2015. gada beigām. Tomēr 
saskaņā ar iestāžu prognozēm attiecībā uz 2020. gadu tiek plānots, ka piecus 
gadus pēc tīkla paplašināšanas tas aptvers 93 % iedzīvotāju, taču tikai 85 % būs 
pievienojušies šim tīklam. Latvijas valdība 2014. gadā ierosināja pieņemt tiesību 
aktu, kas veicinātu mājsaimniecību pievienošanos notekūdeņu savākšanas tīklam, 
atļaujot pašvaldībām piešķirt subsīdijas iedzīvotājiem, kuri vēlas pievienoties 
tīklam.
54 
Visbeidzot, dažās Polijas un Latvijas lielajās pilsētās ES līdzfinansētie ieguldījumi 
tika novirzīti notekūdeņu attīrīšanas tehnoloģijām, kuras ļauj pārsniegt direktīvas 
prasības attiecībā uz fosfora atdalīšanu (sk. 34. punktu). Šādi ieguldījumi Latvijā 
tika ierosināti arī mazāku pilsētu upju baseinu apsaimniekošanas plānos46 terito ­
rijās, kurās netiek nodrošināts ūdenstilpju labs ūdeņu stāvoklis, tomēr revīzijas lai ­
kā šie ierosinājumi nebija īstenoti. Polijas upju baseinu apsaimniekošanas plānos 
šādi ieguldījumi nebija paredzēti.
ES līdzfinansētās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ir 
efektīvas, taču ne vienmēr ir nodrošināta to ilgtspēja
55 
Visas 10 notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, kurās veica pārbaudes (trīs iekārtas 
Latvijā un septiņas Polijā), 2013. gada beigās atbilda ES standartiem attiecībā uz 
to izplūdēm, izņemot vienu iekārtu (Latvijā), kuras atbilstību direktīvas prasībām 
bija paredzēts panākt līdz dalībvalstij noteiktā galīgā termiņa beigām 2015. gada 
decembrī. Viena iekārta Latvijā un četras iekārtas Polijā atbilda arī stingrākiem 
HELCOM  ieteikumiem attiecībā uz fosforu (sk. ieteikumu 28E/5 1. izcēlumā ).
56 
Attiecībā uz apmeklēto iekārtu attīrīšanas jaudu jānorāda, ka viena iekārta Latvijā 
(Ogrē) tika atzīta par pārāk lielu, jo apstrādāto organisko vielu slodze veidoja tikai 
29 % no tās jaudas. Palāta konstatēja, ka arī četrās Polijas iekārtās (Varšavā, Lodzā, 
Ščecinā un Gdiņā) nepieciešamā jauda varēja būt zemāka, jo 21–26 % no kopējā 
attīrīto ūdeņu daudzuma bija tīrs ūdens no gruntsūdeņu ieplūdes. Līdzīgi gadīju ­
mi ir aprakstīti arī nesen publicētajā īpašajā ziņojumā par Donavas baseinu47.46 Ieguldījumi notekūdeņu 
attīrīšanas jomā 15 pilsētās ar 
vairāk nekā 10 000 iedzīvotāju 
(Daugavas un Gaujas baseini) 
un vairākās aglomerācijās, 
kuru c. e. ir mazāks par 2000.
47 Sk. īpašo ziņojumu Nr. 2/2015, 
65.–67. punktu.
27 Apsvērumi 
57 
Ūdensapgādes un kanalizācijas pakalpojumu tarifus attiecīgajās aglomerācijās 
nosaka pašvaldības atbilstīgi valsts noteikumiem, un tos apstiprina valsts regu ­
lējošā iestāde. Palāta revīzijas laikā konstatēja, ka tarifi nesedz daļu no pamatlī ­
dzekļu amortizācijas izmaksām Latvijā; šāda nepilnība tika konstatēta arī vienā 
no septiņām apmeklētajām attīrīšanas iekārtām Polijā, tāpēc šajos gadījumos 
gūtie ienākumi nav pietiekami, lai aizstātu pamatlīdzekļus pēc to ekspluatācijas 
beigām. Šādas nepilnības iemesls var būt arī attīrīšanas iekārtu nepietiekams 
noslogojums. Visās pārbaudītajās aglomerācijās ūdensapgādes un kanalizācijas 
pakalpojumu cena ir zemāka par vispārpieņemto pieejamības līmeni mājsaim ­
niecībām (4 % no mājsaimniecību ienākumiem), kuru Komisija norādījusi savās 
pamatnostādnēs48. Palāta iepriekš ir izdarījusi līdzīgus apsvērumus49.
Komisijas veiktā direktīvas īstenošanas uzraudzība 
dalībvalstīs nav savlaicīga
58 
Pirmais turpmākās uzraudzības uzdevums, kas jāveic Komisijai, ir pārbaudīt, vai 
Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas noteikumi ir pareizi transponēti 
dalībvalstu attiecīgajā tiesiskajā regulējumā; šo uzdevumu veic, pamatojoties uz 
atbilstības pētījumiem. Šādas pārbaudes sāka veikt nekavējoties pēc direktīvas 
pieņemšanas, un, pamatojoties uz tām, tika uzsākta tiesvedība pret Dāniju, Vāciju 
un Zviedriju. Pret dalībvalstīm pie Baltijas jūras, kuras pievienojās Savienībai 
2004. gadā, pārbaužu rezultātā tiesvedība nav uzsākta.
59 
Attiecībā uz Poliju 2005. gada atbilstības pētījums neradīja juridiskais sekas, taču 
skaidri bija norādīts, ka “Polija piemēro notekūdeņu attīrīšanas alternatīvo proce ­
dūru, kas noteikta Direktīvas 91/271/EEK 5. panta 4. punktā. Tādēļ pievienošanās 
līgumā paredzētie pārejas noteikumi attiecas uz prasību par 75 % samazināt ko ­
pējo slāpekļa un kopējo fosfora daudzumu”. Taču, kā paskaidrots 51. punktā, pie ­
vienošanās līgums piešķir tiesības Polijai piemērot pārejas periodu tikai attiecībā 
uz 5. panta 2. un 3. punkta īstenošanu (pirmais variants par stingrāku attīrīšanu), 
nevis 5. panta 4. punktu (otrais variants).
60 
Komisija reaģēja uz šo problēmu tikai 2010. gadā, kad tai bija jāapstiprina ko ­
munālo notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras projekta pieteikumi, kuri nebija 
atbilstīgi valsts Pievienošanās līgumam. Palāta uzskata, ka Komisijas rīcība nebija 
savlaicīga.48 Jaunais plānošanas periods 
2007.–2013. Metodiskie 
norādījumi izmaksu un 
ieguvumu analīzes veikšanai. 
Darba dokuments Nr. 4, 
8/2006.
49 Palātas īpašais ziņojums 
Nr. 2/2015.
28 Apsvērumi 
61 
Komisija 2012. gada janvārī izvirzīja nosacījumu ES līdzfinansējuma saņemšanai, 
proti, dalībvalstij ir uzskatāmi jāparāda, ka visi projekti saistībā ar aglomerācijām, 
kuru c. e. ir lielāks par 10 000, atbilst direktīvas 5. panta 2. un 3. punkta prasībām. 
Tas nozīmē, ka Polijai jāveic izmaiņas savā komunālo notekūdeņu attīrīšanas pra ­
sību īstenošanas plānā, paredzot tajā papildu ieguldījumus, lai panāktu atbilstību 
direktīvas prasībām, kaut arī tā nokavēs pievienošanās līgumā noteikto termiņu.
62 
Komisijas otrais uzdevums ir pastāvīgi uzraudzīt progresu dalībvalstu izveidoto 
programmu izpildē, lai īstenotu Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvu; to 
novērtē, pamatojoties uz informāciju, ko dalībvalstis sniedz reizi divos gados 
(17. pants). Komisija uzskata, ka apkopotā informācija nebija pietiekama, lai va ­
rētu veikt efektīvu uzraudzību. Šā iemesla dēļ Komisija 2014. gadā ieviesa jaunu 
ziņošanas formātu50. Tomēr Komisijas darbības šajā saistībā nav pietiekamas, lai 
novērstu pastāvošos trūkumus, jo Komisija neprasa informāciju par tiešajiem 
rezultātiem un koprezultātiem, ko sagaida no ierosinātajiem ieguldījumiem no ­
tekūdeņu cauruļvadu kilometrāžas ziņā vai aglomerācijās savācamo notekūdeņu 
slodzes procentuālā īpatsvara ziņā.
63 
Komisija no dalībvalstīm prasa arī informāciju par to atbilstību prasībām attiecībā 
uz notekūdeņu savākšanu un attīrīšanu (15. panta 4. punkts), un, pamatojoties 
uz to, var tikt izmantots tā dēvētais EU Pilot51 saziņas līdzeklis un vēlāk uzsākta 
tiesvedība, ja pārkāpumi tiek apstiprināti. Taču Komisijas darbība šajā ziņā nebija 
savlaicīga. Komisija uzsāka saziņu ar dalībvalstīm pie Baltijas jūras, izmantojot 
EU Pilot  sistēmu, ilgu laiku pēc tam, kad bija pagājuši pievienošanās līgumos 
noteiktie termiņi (ar Lietuvu – 2014. gada beigās saistībā ar aglomerācijām, kurām 
piemērotais termiņš beidzās 2008. gadā; ar Latviju – 2014. gada beigās saistī ­
bā ar aglomerācijām, kurām piemērotais termiņš beidzās 2010. gadā). Komisija 
2002. gadā uzsāka arī pārkāpuma procedūras pret Zviedriju un Somiju, jo šīs 
valstis izvēlējās samazināt tikai fosfora (nevis slāpekļa) daudzumu atsevišķās 
piekrastes un iekšzemes teritorijās. Eiropas Tiesa lēma par labu Somijai, savukārt 
Zviedrijai bija jāsamazina slāpekļa daudzums notekūdeņos, ko novada 36 aglo ­
merācijas52. Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju astoņas no šīm aglome ­
rācijām 2015. gadā vēl nebija panākušas atbilstību prasībām.50 Komisijas 2014. gada 26. jūnija 
Īstenošanas lēmums 2014/431/
ES par formātu, kas jāizmanto, 
iesniedzot datus par valstu 
programmām Padomes 
Direktīvas 91/271/EEK 
īstenošanai (OV L 197, 4.7.2014., 
77. lpp.).
51 EU Pilot  saziņa ir pirmais solis, 
lai censtos risināt problēmas, 
ja iespējams, izvairoties no 
oficiālās pārkāpumu 
procedūras.
52 Lieta C ­438/07, 2. un 
3. pielikums Zviedrijas 
aizstāvības dokumentiem, kas 
iesniegti Eiropas Kopienu 
Tiesai.
29 Apsvērumi 
64 
Visbeidzot, Palāta konstatēja: iespēja izvēlēties stingrāku attīrīšanu rada situāciju, 
ka dalībvalstis var nodrošināt atbilstību direktīvai, vienlaikus pieļaujot aglome ­
rācijās atšķirīgu barības vielu samazinājuma līmeni. Palāta konstatēja, ka barības 
vielu koncentrācija izplūdēs no 28 pārbaudītajām notekūdeņu attīrīšanas iekār ­
tām pie Baltijas jūras ievērojami atšķīrās (sk.  IV pielikumu ). Notekūdeņu attīrīša ­
nas iekārtām, kuras 2013. gadā atbilda direktīvas prasībām, slāpekļa koncentrā ­
cija bija no 16,4 mg/l Espo līdz 3,7 mg/l Helsinkos; fosfora koncentrācija bija no 
0,9 mg/l Rīgā līdz 0,1 mg/l Stokholmā.
ES atbalsts Krievijai un Baltkrievijai var būt izmaksu ziņā 
lietderīgs, taču tvērums ir lielā mērā ierobežots, salīdzinot ar 
nepieciešamo, un projektu īstenošana ieilgst
65 
ES finansējums notekūdeņu projektiem Krievijā un Baltkrievijā ir lielā mērā ie ­
robežots. Laikposmā no 2001. līdz 2014. gadam Ziemeļu dimensijas vides part ­
nerības (ZDVP) atbalsta fonds, kas ir starptautiska iniciatīva nolūkā risināt vides 
problēmas ar pārrobežu ietekmi Ziemeļeiropā, atvēlēja 177 miljonus EUR vides 
projektu īstenošanai ar kodolenerģiju nesaistītā aspektā Krievijā un Baltkrievijā. 
ES ieguldījums bija 44 miljoni EUR. Revīzijas laikā Partnerība bija apstiprinājusi 
18 projektus saistībā ar notekūdeņu savākšanu, attīrīšanu un ūdensapgādi – 
15 projektus Krievijā un 3 projektus Baltkrievijā, un atbalsts šiem projektiem 
veidoja 71 % no ZDVP dotācijām.
66 
Novērtējumā, ar ko Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (ERAB), proti, 
Partnerības fonda pārvaldītājs, 2013. gada decembrī iepazīstināja ieguldītāju 
asambleju, prognozēts, ka Partnerības apstiprināto projektu īstenošana varētu 
nodrošināt slāpekļa daudzuma samazinājumu par vairāk nekā 7 600 tonnām gadā 
un fosfora daudzuma samazinājumu par 2 300 tonnām gadā. Tas ir aptuveni 7 % 
un 27 % no Krievijas noplūdes un 9 % un 21 % no Baltkrievijas noplūdes, tādējādi 
sniedzot ievērojamu ieguldījumu attiecībā uz prasīto barības vielu samazinājumu 
Baltijas jūrā. Taču ieguldītāju asamblejai nav darīti zināmi uzraudzības dati par 
panākto samazinājumu.
30 Apsvērumi 
67 
Tā kā ES ieguldījums fondā ir salīdzinoši neliels, bet saņēmēju valstu iestāžu līdz­
finansējuma daļa – ievērojama, ES finansējuma sviras efekts ir būtisks, proti, uz 
katriem 2 EUR, ko iegulda ES, 98 EUR tiek piesaistīti no citiem avotiem. ERAB no ­
vērtējumā ziņots, ka fosfora slodzes samazinājums par vienu tonnu, īstenojot 
Partnerības notekūdeņu attīrīšanas projektus Krievijā un Baltkrievijā, izmaksā 
462 000 EUR jeb aptuveni vienu piekto daļu no šādu projektu izmaksām Somijā, 
Zviedrijā vai Vācijā.
68 
No Krievijas noplūstošā barības vielu daudzuma samazinājums galvenokārt 
panākts, paplašinot un modernizējot Sanktpēterburgas notekūdeņu savākšanas 
un attīrīšanas sistēmu. Sistēmas apsaimniekotāja sniegtie jaunākie dati liecina, ka 
fosfora koncentrācija atbilst HELCOM  standartam (sk.  1. izcēlumu ) 11 attīrīšanas 
iekārtās no 12 un ka astoņās attīrīšanas iekārtās panākta atbilstība HELCOM  stan ­
dartiem attiecībā uz slāpekli.
69 
Taču projektu īstenošanai ir nepieciešams ilgs laiks. Ņemot vērā ilgstošās sarunas 
par aizdevumiem, izmaiņas vides tiesību aktos, kā arī darbu veikšanas termiņus, 
projekti tiek pabeigti vairākus gadus pēc to apstiprināšanas. 2014. gada 31. oktob ­
rī bija pabeigti tikai četri no 18 notekūdeņu attīrīšanas infrastruktūras projektiem, 
kuri nodrošina pusi no prognozētajiem rezultātiem Krievijā. Ievērojamā kavēšanās 
ir ietekmējusi 2002. gadā apstiprināto “Ļeņingradas apgabala pašvaldību prog ­
rammu ieguldījumiem vides jomā”, kā arī 2005. gadā apstiprināto programmu 
“Kaļiņingradas ūdensapgādes un vides pakalpojumi” – šīs programmas vēl nav 
īstenotas. Pēdējais no minētajiem projektiem ir ļoti svarīgs Baltijas jūrai, jo slodze 
no Kaļiņingradas pilsētas ir otrā lielākā pēc Sanktpēterburgas. Baltkrievijā līdz šim 
nav pabeigts neviens projekts. Tāpēc vēl ir daudz darāmā, lai panāktu nepiecieša ­
mo barības vielu izplūdes samazinājumu no šīm valstīm.
Lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu izraisīta 
ūdens piesārņojuma samazināšanas pasākumu 
efektivitāte
70 
Lauksaimniecība ir galvenais izkliedētā piesārņojuma avots, no kura barības 
vielas nonāk ūdenī (sk. 4. punktu) un pašlaik arī galvenais kopējā piesārņojuma 
avots, it īpaši valstīs, kurās komunālo notekūdeņu radītais piesārņojums jau ir 
ievērojami samazināts. Piemēram, Somijā lauksaimniecība rada aptuveni divas 
trešdaļas no slāpekļa slodzes, kas ieplūst ar ūdeņiem, un vienu trešdaļu – Polijā.
31 Apsvērumi 
71 
Eiropas Savienība 1991. gadā pieņēma Nitrātu direktīvu, lai aizsargātu ūdeņus no 
lauksaimnieciskas izcelsmes nitrātu radīta piesārņojuma teritorijās, kurās ūdeņi 
jau ir piesārņoti vai pakļauti piesārņošanas riskam, proti, tā sauktajās “nitrātjutīga ­
jās zonās”, kurās jāīsteno rīcības programmas nitrātu jomā. Dalībvalsts pēc savas 
izvēles var piemērot direktīvas prasības visā tās teritorijā.
72 
Savstarpējās atbilstības mehānisms, kas sasaista lauksaimniekiem paredzē ­
tos maksājumus ar to, kā viņi cita starpā īsteno vides prasības, tika ieviests 
2005. gadā. Šīs savstarpējās atbilstības prasības ir sistemātiski jāpārbauda, kā 
paredzēts ES regulējumā.
73 
Ūdens pamatdirektīvā ir noteikts: ja pamatpasākumi (Nitrātu direktīvas īste ­
nošana un citi pasākumi, lai kontrolētu piesārņojumu no izkliedētiem avotiem 
(sk. 29. punktu)) – nav pietiekami, lai panāktu labu ūdeņu stāvokli, kā tas ir Baltijas 
jūras reģionā, to ūdenstilpju sateces baseinos, kurās nevar panākt labu ūdeņu 
stāvokli, jāīsteno papildu pasākumi. Šādi papildu pasākumi jāiekļauj upju baseinu 
apsaimniekošanas plānos. Apmeklētajās dalībvalstīs šādi pasākumi lielākoties 
atbilst pasākumiem, kas paredzēti lauku attīstības programmās, ko līdzfinansē no 
Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai.
74 
Palāta pārbaudīja, vai:
– Nitrātu direktīvas prasību īstenošana dalībvalstīs ir efektīva un vai Komisijas 
veiktā uzraudzība ir atbilstīga;
– savstarpējās atbilstības mehānisms ir efektīvs ūdens aizsardzības ziņā;
– ES līdzfinansētie lauku attīstības pasākumi ūdens aizsardzības jomā ir efektīvi 
attiecībā uz barības vielu samazinājumu.
32 Apsvērumi 
Nitrātu direktīva netiek efektīvi īstenota, lai gan Komisija 
samērā sekmīgi veic uzraudzību
Trūkumi jutīgo zonu noteikšanā
75 
Nitrātjutīgajās zonās jāiekļauj visas zemes platības, kur nonāk piesārņoti ūdeņi 
(proti, eitroficēti ūdeņi, ūdeņi, kuros nitrātu koncentrācija pārsniedz 50 mg/l) 
vai piesārņojuma riskam pakļauti ūdeņi un kuras veicina piesārņojumu ar nitrā ­
tiem. Pēc tam dalībvalstīm šajās zonās jāīsteno rīcības programma. Vācija, Dāni ­
ja, Somija un Lietuva nav noteikušas īpašas zonas, jo izvēlējās piemērot rīcības 
programmas visā valsts teritorijā. Pārējās četras dalībvalstis, it īpaši Polija, lai 
gan gandrīz visi to ūdeņi tiek novadīti Baltijas jūrā, par nitrātjutīgām zonām ir 
atzinušas tikai nelielu daļu savas teritorijas (Igaunija – 7 %, Latvija – 13 %, Polija – 
4,5 % un Zviedrija – 22 %). Komisija ir apšaubījusi jutīgo zonu noteikšanas at ­
bilstību šajās valstīs, pat ierosinot pret Poliju tiesvedību Eiropas Savienības Tiesā 
(sk. 82. punktu).
76 
Rīcības programmas piemērošana visā valsts teritorijā, kā to dara Somijā, veicina 
noteikumu akceptēšanu, jo tie ir vienādi visiem lauksaimniekiem. Tomēr terito ­
rijās, kurās veic ekstensīvu lauksaimniecisko darbību, kurās mēslošanas līdzekļu 
izmantošanas līmenis ir zems, uzņemošo ūdenstilpju stāvoklis ir labs un piesārņo ­
juma risks ir neliels, rīcības programmas dažu prasību ievērošana nav vajadzīga, 
taču administratīvās un pārbaužu izmaksas ir paaugstinātas. Savukārt teritorijās, 
kurās veic intensīvu lauksaimniecisko darbību un lopkopību, prasības var būt 
nepietiekamas, lai panāktu barības vielu samazinājumu, kas vajadzīgs iekšzemes 
un Baltijas jūras ūdeņu laba stāvokļa nodrošināšanai. Piemēram, 20 gadus pēc 
Nitrātu direktīvas piemērošanas ievērojama daļa ūdenstilpju Dienvidsomijā jopro­
jām ir sliktā stāvoklī. Turklāt Somija pēdējā laikā nav samazinājusi savas slāpekļa 
izplūdes Baltijas jūrā (sk.  2. attēlu ).
77 
Vēl ir daudz jāpaveic, lai sasniegtu mērķus attiecībā uz fosfora noplūdes sa ­
mazinājumu (sk.  III pielikumu ). Turklāt Nitrātu direktīva galvenokārt pievēršas 
nitrātiem, un tajā nav paredzēti ierobežojumi attiecībā uz fosfora izmantošanu53. 
Tāpēc, ja eitrofikāciju veicina fosfors, rīcības programmas īstenošana attiecībā uz 
nitrātiem var nebūt problēmas risinājums, un dalībvalstīm, iespējams, jāveic pa ­
pildu pasākumi. Prasības, kas ierobežo fosfora iestrādāšanu zemē, apmeklētajās 
dalībvalstīs vēl nav noteiktas (sk. 35. punktu).53 Direktīvā šī problēma skarta 
tikai netieši, proti, prasībā 
attiecībā uz “ierobežojumu 
mēslojuma iestrādāšanai 
zemē”, jo parasti mēslošanas 
līdzekļos ir gan nitrāti, gan 
fosfors (kā arī citas barības 
vielas). Taču šī prasība 
nenodrošina ierobežojumu 
fosfora iestrādāšanai zemē, jo 
komerciālajos mēslošanas 
līdzekļos dažādu barības vielu 
īpatsvars ir atšķirīgs.
33 Apsvērumi 
Atšķirīgs saturs rīcības programmām attiecībā uz nitrātiem
78 
Direktīva ietver gan obligātas, gan arī fakultatīvas prasības lauksaimniekiem. Taču 
tā paredz precīzas robežvērtības tikai attiecībā uz dažām obligātajām prasībām, 
kuras šā iemesla dēļ vienādi piemēro visās dalībvalstīs54. Attiecībā uz citām obli ­
gātajām prasībām precīzus noteikumus nosaka dalībvalstis savās rīcības program ­
mās attiecībā uz nitrātiem. Trijās apmeklētajās dalībvalstīs šie noteikumi atšķīrās 
stingrības ziņā, turklāt, kā redzams 2. tabulā , tie nebija tik stingri kā standarti, kas 
paredzēti Komisijas uzdevumā veiktajā pētījumā.
79 
Direktīvā noteikta precīza robežvērtība attiecībā uz apgādi ar slāpekli no kūts ­
mēsliem, taču nav noteiktas robežvērtības attiecībā uz apgādi ar slāpekli no 
minerālajiem mēslošanas līdzekļiem, kas ir palielinājusies55. Direktīvā ir paredzēta 
arī vispārīga prasība dalībvalstīm noteikt ierobežojumus attiecībā uz kopējo slā ­
pekļa mēslošanas līdzekļu daudzumu, ko iestrādā zemē. Šādas prasības efektivi ­
tāti vislabāk var nodrošināt, ja mēslošanas plānus sagatavo neatkarīgi eksperti un 
apstiprina kompetentās iestādes. Taču saskaņā ar Nitrātu direktīvu mēslošanas 
plānu izstrāde un uzskaites veikšana lauksaimniekiem nav obligāta. Somijas 
rīcības programmā nav paredzēta prasība lauksaimniekiem izstrādāt mēsloša ­
nas plānus, savukārt Polijā ir jāveic uzskaite par mēslojuma izmantojumu, kā arī 
jāizstrādā mēslošanas plāni saimniecībām, kuru platība pārsniedz 100 ha, proti, 
1 % no saimniecību kopskaita Polijā. Abās valstīs šīs prasības nav obligātas, taču 
lauksaimnieki tās piemēro brīvprātīgi, lai saņemtu agrovides maksājumus56. Lat ­
vijā mēslošanas plāni ir jāizstrādā un uzskaite jāveic saimniecībām, kuru platība 
pārsniedz 20 ha (vai 3 ha dārzkopības saimniecību gadījumā), un šādas saimniecī ­
bas apsaimnieko 85 % no lauksaimniecības zemes nitrātjutīgās zonās.
80 
Turklāt atsevišķas prasības, kuru izpildi ir grūti pārbaudīt, jo tās attiecas uz mēslo ­
šanas aizliegumu konkrētos laikposmos vai konkrētās vietās (sk.  2. tabulā ailes, 
kas attiecas uz III. pielikuma 1. punkta 1. apakšpunktu, II. pielikuma A. da -
ļas 2. punktu un II. pielikuma A. daļas 4. punktu ), būtu vieglāk ieviest, ja tiktu 
pieprasīts veikt mēslošanas līdzekļu uzskaiti. Ja šādas uzskaites nav, ir gandrīz 
nepiespējami pārliecinoši konstatēt pārkāpumus (kā arī piemērot sankcijas), ja 
vien lauksaimnieks netiek pieķerts pārkāpuma brīdī.54 III pielikuma 2. punktā 
noteikta robežvērtība  
170 kg/ha  gadā attiecībā uz 
apgādi ar slāpekli no 
kūtsmēsliem, un II pielikuma 
A daļas 3. punktā paredzēts 
aizliegums iestrādāt 
mēslojumu ar ūdeni 
piesātinātā, applūdušā, 
sasalušā vai ar sniegu klātā 
zemē.
55 Saskaņā ar Eurostat  informāciju 
laikposmā no 2004. līdz 
2012. gadam kopumā ir 
palielinājusies apgāde ar 
slāpekli no minerālajiem 
mēslošanas līdzekļiem –
Igaunijā, Latvijā un Lietuvā 
vidēji par vairāk nekā 4 % 
gadā, savukārt Polijā un 
Zviedrijā mazāk nekā par 4 %. 
Vācijā, Somijā un Dānijā 
apgāde ir slāpekli no 
minerālajiem mēslošanas 
līdzekļiem ir samazinājusies 
vidēji par 1 % gadā.
56 Somijā prasības brīvprātīgi 
piemēro aptuveni 90 % somu 
lauksaimnieku, kas 
apsaimnieko 97 % aramzemes. 
Arī Polijā mēslošanas līdzekļu 
uzskaite jāveic 
lauksaimniekiem, kuri saņem 
agrovides maksājumus, taču 
mēslošanas plāni jāizstrādā 
tikai tiem, kuri saņem 
maksājumus bioloģiskās 
lauksaimniecības un 
ilgtspējīgas lauksaimniecības 
agrovides pasākumos, un tas 
attiecas uz 12 % aramzemes.
34 Apsvērumi 
Prasības 2014. gada beigās spēkā esošajās rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem
 Atsauce uz Nit -
rātu direktīvas 
pielikumiemObligātās prasības
Mēslošanas līdzekļi Kūtsmēsli
III pielikuma 1.  pun -
kta 1. apakšpunkts
Aizlieguma periods III pielikuma 1.  pun -
kta 3. apakšpunkts
Ierobežojums mēslo -
juma iestrādāšanai 
zemē (kg/ha/gads)II pielikuma A daļas 
2. punkts
Stāvas nogāzesII pielikuma A daļas 
4. punkts
Attālums līdz 
ūdenstecēmIII pielikuma 1.  pun -
kta 2. apakšpunkts
Kūtsmēslu glabātuv -
ju ietilpība
LATVIJA
(nitrātjutīgās 
zonās)4,5 mēneši attiecībā uz 
kūtsmēsliem
5 mēneši attiecībā uz 
minerālmēsliemKartupeļi: < 150
Zālāji: 50 līdz 190
Vasarāju graudaugi un 
eļļas augi: 110 līdz 200 Visu veidu mēslošanas 
līdzekļi aizliegti stāvās 
nogāzēs, kuru slīpums 
pārsniedz 17 ,6 % (10°) 50 m, ja nogāze pār -
sniedz 10°
10 m no ūdeņu aizsar -
gājamās teritorijas 6 mēnešos saražotie 
cietie kūtsmēsli
7 mēnešos saražotie 
šķidrie kūtsmēsli
POLIJA
(nitrātjutīgās 
zonās)3,5 līdz 4,5 mēneši 
attiecībā uz cietiem 
kūtsmēsliem
6,5 mēneši attiecībā uz 
šķidriem kūtsmēsliem 
un minerālmēsliemKartupeļi: 100 līdz 200
Zālāji un skābbarības 
augi: 260 līdz 300
Vasarāju graudaugi un 
eļļas augi: 100 līdz 240Daži mēslošanas līdzekļi 
aizliegti stāvās nogāzēs, 
kuru slīpums pārsniedz 
10 %5 līdz 20 m 6 mēnešos saražotie 
kūtsmēsli
SOMIJA
(visā valsts 
teritorijā)6 mēnešiKartupeļi: < 130
Zālāji, skābbarības augi: 
50 līdz 250
Vasarāju graudaugi un 
eļļas augi: < 170 Kūtsmēsli aizliegti 
stāvās nogāzēs, kuru 
slīpums pārsniedz 10 % 5 m
10 m, ja nogāzes 
slīpums pārsniedz 2 %12 mēnešos saražotie 
kūtsmēsli
Komisijas 
uzdevumā veikts 
pētījumsSomija: 8  mēneši
Latvija un Polija: 
7 mēneši
(aizlieguma periodu var 
saīsināt par 2 mēnešiem 
attiecībā uz cietiem 
kūtsmēsliem, ja nav 
īpašu apdraudējumu)Kartupeļi: < 130 Somijā
< 90 Latvijā un Polijā
Visu veidu mēslošanas 
līdzekļi aizliegti stāvās 
nogāzēs, kuru slīpums 
pārsniedz 8 % un 
garums 100 m25 m no ūdenstecēm 
teritorijās, kurās ir eitro -
fiski jutīgas ūdenstilpes
50 m nogāzēs
3 līdz 10 m no 
dīķiem un nelielām 
ūdenstecēmSomija: 9 mēnešos 
saražotie kūtsmēsli
Latvija un Polija: 
8 mēnešos Zālāji un skābbarībai 
izmantojama kukurūza: 
< 90 un < 210 Somijā
< 100 un < 250 Latvijā 
un Polijā
Vasarāju graudaugi un 
eļļas augi: < 70 Somijā
< 60–80 Latvijā un 
Polijā
Vērtība ir vienāda ar pētījumā noteikto standartu vai stingrāka par to. 
Vērtība ir tuva pētījumā noteiktajam standartam. 
Vērtība ir daudz zemāka par pētījumā noteikto standartu. 
Vērtība ir ievērojami zemāka par pētījumā noteikto standartu. 
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta.
Komisijas uzdevumā veikts pētījums “Ieteikumi rīcības programmu izstrādei saskaņā ar Direktīvu 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret 
piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti” (“ DLO-Alterra Wageningen UR ”, “DLO-Plant research International Wageningen UR ”, 
 “NEIKER Tecnalia ”, Derio, Spānija; Tehnoloģiju un zinātņu par dzīvību institūts ( ITP), Varšava, Polija; Zviedrijas Lauksaimniecības un vides inženieri ­
jas institūts ( JTI), Upsāla), 2011. gada decembris.2. tabula
35 Apsvērumi 
Komisijas veiktā uzraudzība ir bijusi samērā sekmīga, taču ilgstoša
81 
Komisijai jānodrošina Nitrātu direktīvas pareiza īstenošana dalībvalstīs57. Taču 
dalībvalstīm ir jāapstiprina nitrātjutīgo zonu noteikšanas kārtība vai rīcības 
programmas attiecībā uz nitrātiem. Dalībvalstīm reizi četros gados ir jāiesniedz 
ziņojums Komisijai (turpmāk – “10. pantā paredzētais ziņojums”), kurā ietverts pa ­
matojums nitrātjutīgo zonu noteikšanai, ūdens piesārņojuma ar nitrātiem uzrau ­
dzības rezultāti, kā arī dalībvalstu rīcības programmu kopsavilkums. Ja Komisija 
uzskata, ka direktīva nav īstenota pareizi, vienīgais tās rīcībā esošais piespiedu 
līdzeklis ir tiesvedība.
82 
Komisija kopš 2010. gada ir īstenojusi dialogu ar visām dalībvalstīm pie Balti ­
jas jūras, un tas kopumā ir palīdzējis panākt izmaiņas tiesību aktos mēslošanas 
līdzekļu izmantošanas jomā. Somijā un Latvijā 2014. gada beigās tika pieņemtas 
jaunas rīcības programmas, kas paredz stingrākas prasības. Komisija 2008. gadā 
aicināja Poliju paplašināt tās nitrātjutīgās zonas un uzlabot rīcības programmas. 
Galu galā pēc Tiesas sprieduma pieņemšanas 2014. gadā (lieta C ­356/13) Polija 
uzsāka likumdošanas procedūras, lai no jauna noteiktu nitrātjutīgās zonas un gro ­
zītu tiesību aktus mēslošanas līdzekļu izmantošanas jomā un rīcības programmas 
2016. gadā.
83 
Komisijas īstenotā uzraudzības procedūra ir ilgstoša, un šāda situācija daļēji 
skaidrojama ar to, ka direktīvas prasības ir formulētas vispārīgi, bet dalībvalstīm 
ir nepieciešami sīki izstrādāti īstenošanas noteikumi. Komisijai ir vajadzīgi arī 
zinātniski atzinumi, lai izvērtētu, vai dalībvalstu noteikumi ir pietiekami stingri 
direktīvā paredzētā ūdens aizsardzības līmeņa nodrošināšanai. Pēc 2. tabulā  no­
rādītā pētījuma veikšanas un papildu zinātnisku pierādījumu iegūšanas Komisija 
ir pastiprinājusi darbību, taču dalībvalstis reizēm apstrīd šajā pētījumā sniegtos 
ieteikumus. Revīzijas laikā notika apspriedes ar Igauniju un Zviedriju un bija 
uzsākta pārkāpuma procedūra pret Igauniju. Komisija piekrita, ka Latvija nevis 
paplašina nitrātjutīgās zonas, bet gan piemēro konkrētus noteikumus attiecībā 
uz nitrātu izmantošanu ārpus šīm zonām. Taču šie divi varianti var nebūt vienlīdz 
efektīvi – prasības attiecībā uz nitrātjutīgām zonām īsteno, izmantojot ES mehā ­
nismu, savukārt uz tādu prasību izpildi, ko piemēro teritorijās ārpus šīm zonām, 
līdzīgas pārbaudes neattiecas (sk. 85. punktu).57 Saskaņā ar Lisabonas līguma 
258. pantu Komisija nodrošina 
to, ka piemēro šo Līgumu un 
īsteno pasākumus, ko saskaņā 
ar šo Līgumu ir noteikušas 
iestādes.
36 Apsvērumi 
58 Zemes apstrāde un ganību 
izmantošana ir atļauta, 
ievērojot ierobežojumus, 
piemēram, attiecībā uz 
mēslošanas līdzekļu 
izmantošanu.
59 Piemēri dalībvalstu prasībām 
par mēslošanas līdzekļu 
izmantošanu ārpus 
nitrātjutīgām zonām: 
mēslošanas līdzekļu iestrādes 
aizlieguma periods (Polijā), 
170 kg robežvērtība attiecībā 
uz slāpekli no kūtsmēsliem uz 
hektāru, aizliegums iestrādāt 
mēslošanas līdzekļus pārmitrā, 
applūdušā, sasalušā vai ar 
sniegu klātā zemē, kā arī 
aizliegums iestrādāt 
mēslojumu stāvās nogāzēs 
(Polijā un Latvijā).Savstarpējās atbilstības mehānisms palīdz īstenot Nitrātu 
direktīvu un citas prasības attiecībā uz mēslošanas līdzekļu 
izmantošanu, taču tas nav pilnīgi efektīvs
Ne visas prasības attiecībā uz mēslošanas līdzekļu izmantošanu 
ietilpst savstarpējās atbilstības mehānisma piemērošanas jomā
84 
Nitrātu direktīvā nav paredzēti īpaši noteikumi attiecībā uz direktīvas prasību 
izpildi. Kopš savstarpējās atbilstības sistēmas ieviešanas prasības, kas attiecas uz 
nitrātjutīgām zonām, ir jāpārbauda saistībā ar savstarpējo atbilstību. Tas nozīmē, 
ka lauksaimniekam var piemērot soda sankcijas, ja prasības netiek izpildītas. 
Tomēr nozares tiesību akti un to piemērošanas mehānismi attiecas uz visiem 
lauksaimniekiem, turpretī sankcijas saistībā ar savstarpējās atbilstības prasību 
neievērošanu var piemērot tikai tiem, kas saņem maksājumus no KLP .
85 
Turklāt dalībvalstīm ir jānosaka standarti, kas zināmi kā laba lauksaimniecības un 
vides stāvokļa (LLVS) standarti, attiecībā uz ES tiesību aktos noteiktiem jautāju ­
miem, lai zemi uzturētu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. LLVS standarts, 
kurš attiecas uz ūdens kvalitāti un kurā ir noteiktas prasības mēslošanas līdzekļu 
izmantošanai, ir LLVS standarts “aizsargjoslu izveide gar ūdensteci”58.
86 
Tomēr LLVS standarti neattiecas uz visām dalībvalstu prasībām attiecībā uz mēs ­
lošanas līdzekļu izmantošanu ārpus nitrātjutīgām zonām, un tāpēc arī ne visas 
šādas prasības ir savstarpējās atbilstības sistēmas piemērošanas jomā59. Prasī ­
bas, kuras nav savstarpējās atbilstības sistēmas piemērošanas jomā, pārbauda 
dalībvalstu vides aizsardzības iestādes, un par šo prasību neizpildi var piemērot 
sankcijas saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Taču šādas pārbaudes ietekmēja tādi 
aspekti kā kontroles parauga noteikšanas procedūru nepilnības (Polijā) un tas, 
ka ne visas piemērojamās prasības tika pārbaudītas (Latvijā). Latvijā papildu 
pārbaudes tika veiktas tikai attiecībā uz prasībām par kūtsmēslu uzglabāšanu un 
apsaimniekošanu.
87 
Turklāt Palāta revīzijas laikā konstatēja, ka LLVS standarts attiecībā uz aizsargjos ­
lām nebija pārāk stingrs (sk.  2. izcēlumu ).
37 Apsvērumi 
60 Īpašais ziņojums Nr. 8/2008 
“Vai savstarpējā atbilstība ir 
efektīvs nosacījums?”, 
69. punkts, kā arī īpašais 
ziņojums 23/2015, 136. punkts.Savstarpējās atbilstības pārbaudēs tiek konstatēta ievērojama 
neatbilstība prasībām attiecībā uz ūdens aizsardzību pret barības 
vielām
88 
Visās trijās apmeklētajās dalībvalstīs, atlasot paraugus, netika ņemti vērā īpašie 
riski saistībā ar barības vielu slodzi (sk.  3. tabulu ).2. izcēlums 3. tabulaPiemēri prasībām saskaņā ar LLVS, kas paredz izveidot aizsargjoslas gar ūdensteci
LLVS standartam, kas kopš 2013. gada attiecas uz visiem lauksaimniekiem, bija jāatbilst vismaz prasībām, ko 
piemēro lauksaimniekiem nitrātjutīgās zonās. 2. tabulā  (II. pielikuma A. daļas 4. punktā formulētā prasība) 
parādīts, ka vērojamas būtiskas atšķirības prasību noteikšanā.
Somijā LLVS standartā papildus tika paredzēts, ka zemes apstrāde aizsargjoslās nav atļauta 0,6 m attālumā no 
ūdensteces robežas. Latvija un Polija neizmantoja iespēju LLVS standartā paredzēt neapstrādātas zemes joslas 
saglabāšanu.
Ar barības vielu slodzi saistītie aspekti, ko ņem vērā, 
atlasot paraugu savstarpējās atbilstības pārbaudēm
Saimniecības, kas rada augstāku risku attiecībā uz 
ūdens piesārņojumu ar barības vielāmLV PL FI
Atrodas ūdensteces tuvumā NĒ JĀ NĒ
Atrodas stāvā nogāzē NĒ JĀ NĒ
Augsts lauksaimniecības dzīvnieku blīvums: > 1,7 ganām -
pulka vienības uz hektāruNĒ NĒ NĒ
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta.
89 
Dalībvalstu norādījumi attiecībā uz pārbaudēm ne vienmēr ir pietiekami sīki 
izstrādāti, lai novērstu to, ka dažas būtiskas pārbaudes tiek veiktas nepareizi. Pie ­
mēram, revīzijas laikā tika konstatēts, ka norādījumos netika prasīts pārliecināties 
par mēslojuma izmantojuma uzskaites ticamību, salīdzinot tos ar rēķiniem (Polijā) 
un mēslošanas līdzekļu krājumiem (Polijā un Latvijā). Pārbaužu veikšanas laiks 
(galvenokārt no jūlija līdz oktobrim) nav piemērots, lai pārbaudītu prasību izpildi 
ziemas mēnešos. Palāta jau iepriekš ir norādījusi uz šo problēmu60.
38 Apsvērumi 
61 Īpašie ziņojumi Nr. 8/2008, 
Nr. 4/2014 un Nr. 23/2015.
62 Regula (EK) Nr. 1698/2005, 
36. pants.
63 Upju baseinu 
apsaimniekošanas plāni, kas 
pieņemti 2009. gadā, attiecas 
uz laikposmu no 2010. līdz 
2015. gadam, savukārt 
2006. gadā pieņemtās lauku 
attīstības programmas 
attiecas uz laikposmu no 2007. 
līdz 2013. gadam.
64 Latvijā pieņemtajos upju 
baseinu apsaimniekošanas 
plānos ierosināti divi 
pasākumi, kas jāfinansē no 
valsts līdzekļiem, proti, “zālāju 
aizsargjoslas” un “mēslošanas 
plānu izstrāde”, taču to 
tvērums bija ierobežots vai arī 
tie netika īstenoti.90 
Trijās apmeklētajās valstīs ir vērojams augsts neatbilstības līmenis attiecībā uz 
to, kā tajās piemēro prasības nitrātjutīgās zonās, un tas konstatēts 17–32 % no 
pārbaudītajiem lauksaimniekiem 2013. gadā. Lielākā daļa neatbilstības gadīju ­
mu bija saistīti ar kūtsmēslu uzglabāšanas vietām – šādu vietu nebija vai tās bija 
nepiemērotas – un ar problēmām, veicot slāpekļa koncentrācijas kūtsmēslos 
analīzi (Somijā), ar neatbilstību robežvērtībai, kas attiecas uz slāpekli no kūtsmēs ­
liem (Polijā), ar neatbilstīgiem zemes mēslošanas plāniem un mēslošanas līdzekļu 
uzskaites trūkumu (Latvijā). Šāda situācija liecina par to, ka kontroles sistēmas 
preventīvā ietekme ir ierobežota, kā Palāta jau norādījusi savos iepriekšējos 
ziņojumos61.
ES līdzfinansētajiem lauku attīstības pasākumiem 2007.–
2013. gadā ir bijusi maza ietekme uz barības vielu izraisīta 
piesārņojuma mazināšanu apmeklēto dalībvalstu ūdenstilpēs
91 
Papildu pasākumi 2009. gadā izstrādātajos upju baseinu apsaimniekošanas 
plānos tika paredzēti, lai samazinātu lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu 
piesārņojumu, un tie lielā mērā bija tāda paša veida pasākumi, kādus noteica 
2007.–2013. gada lauku attīstības programmās, proti, ieguldījumi saimniecībās 
saistībā ar kūtsmēslu uzglabāšanu, kā arī pasākumi, lai uzlabotu vidi un lauku ai ­
navu62. Taču lauku attīstības programmās šo pasākumu mērķis ir sasniegt dažādus 
vides mērķus, un principā visi lauksaimnieki var brīvprātīgi īstenot šos pasākumus 
neatkarīgi no saimniecības atrašanās vietas, savukārt upju baseinu apsaimnieko ­
šanas plānos šie pasākumi ir svarīgākais instruments ūdens stāvokļa uzlabošanai, 
un tie jāīsteno konkrētās teritorijās.
92 
Turklāt, pieņemot upju baseinu apsaimniekošanas plānus63, ievērojama daļa lauku 
attīstībai paredzētā finansējuma jau bija piešķirta, it īpaši agrovides pasākumiem, 
taču ne visos gadījumos finansējums bija piešķirts teritorijām, kuras noteiktas 
upju baseinu apsaimniekošanas plānos. Lai īstenotu šos pasākumus konkrētajās 
teritorijās, būtu nepieciešama labāka koordinācija starp iestādēm, kuras atbild 
par lauku attīstību un ūdens apsaimniekošanu, un/vai papildu līdzekļi. Šādu gadī ­
jumu bija maz64.
39 Apsvērumi 
65 Latvijā ieguldījumi kūtsmēslu 
glabātuvēs ir veikti 50 % 
saimniecību, kurās ir 80 % 
ganāmpulka vienību 
nitrātjutīgās zonās. Polijā 
atbalsts šādām glabātuvēm 
nav bijis īpaši sekmīgs.ES fondu līdzfinansētie ieguldījumi ir palīdzējuši lauksaimniekiem 
labāk apsaimniekot kūtsmēslus, taču tikai daļēji atrisinājuši 
problēmu saistībā ar saimniecībām, kas rada vislielāko 
piesārņojumu
93 
Atbilstīgu kūtsmēslu glabātuvju trūkums tika atzīts par lielāko problēmu gandrīz 
visās saimniecībās, kas atrodas nitrātjutīgās zonās Polijā. Tā bija būtiska problēma 
arī Latvijā. Šo jautājumu ar mainīgām sekmēm risināja pirmo Polijas un Latvi ­
jas lauku attīstības programmu īstenošanas laikā (2004.–2006. gadā)65. Turklāt 
2009. gadā upju baseinu apsaimniekošanas plānus izstrādāja, ņemot vērā, ka 
joprojām bija jāuzlabo kūtsmēslu glabātuvju stāvoklis nitrātjutīgās zonās, kā arī 
atsevišķu ūdenstilpju sateces baseinos. Arī Somijas upju baseinu apsaimniekoša ­
nas plānos šis pasākums bija iekļauts.
94 
Tomēr neviena no trijām apmeklētajām dalībvalstīm, īstenojot savas lauku attīstī ­
bas programmas 2007.–2013. gadam, par prioritāriem nebija noteikušas dotācijas 
kūtsmēslu glabātuvju uzlabošanai saimniecībās, kas atrodas nitrātjutīgās zonās 
vai rada lielāku risku ūdens aizsardzības jomā, piemēram, saimniecībās ar augstu 
ganāmpulka blīvumu un saimniecībās, kas atrodas tādu ūdenstilpju baseinos, kur 
ūdens stāvoklis ir slikts.
Vairāki faktori ir ierobežojuši lauku attīstības pasākumu 
efektivitāti ūdens aizsardzības jomā
95 
Attiecībā uz barības vielu radītā piesārņojuma samazināšanu jānorāda, ka bū ­
tiskākie agrovides pasākumi nebija ģeogrāfiskā ziņā vērsti uz problemātiskajām 
zonām, kas noteiktas upju baseinu apsaimniekošanas plānos. Bieži vien šīs zonas 
ir intensīvas lauksaimniecības zonas un/vai nitrātjutīgas zonas, kā arī zonas, kurās 
notiek augsnes erozija un tādējādi ievērojama barības vielu noplūde ūdeņos. Pat 
ja daži agrovides un apmežošanas pasākumi bija mērķtiecīgi izstrādāti, tie nebija 
īpaši pieprasīti lauksaimnieku vidū. Piemēram, Somijā, īstenojot pasākumus 
“aizsargjoslu (piekrastes zonu) izveide” un “barības vielu (fosfora) slodzes efektīva 
samazināšana”, to attiecīgie mērķi (hektāru skaits) tika sasniegti 57 % un 15 % 
apmērā. Latvijā pasākuma “rugāju lauki ziemas periodā” mērķu sasniegšana bija 
tuvu 59 % līmenim, savukārt Polijā pasākuma “apmežošana” mērķi tika sasniegti 
50 % apmērā. Saskaņā ar dalībvalstu sniegto informāciju zemo rādītāju iemesls 
bija pasākumu sarežģītība, kā arī nelielais subsīdiju apjoms, it īpaši saimniecībām, 
kurās nodarbojas ar intensīvo lauksaimniecību un kuras galvenokārt atrodas šajās 
teritorijās.
40 Apsvērumi 
66 Minimālās prasības attiecībā 
uz mēslošanas līdzekļiem un 
pesticīdiem jānosaka 
dalībvalstīm, un tās piemēro 
konkrētiem pasākumiem, kas 
paredzēti lauku attīstības 
programmās. Trijās 
apmeklētajās dalībvalstīs šīs 
prasības nepārsniedz 
savstarpējās atbilstības 
prasības attiecībā uz 
mēslošanas līdzekļiem, kā arī 
neietver ierobežojumus 
attiecībā uz fosfora iestrādi 
augsnē – izņēmums ir Somija, 
taču šajā valstī noteiktais 
ierobežojums ir diezgan 
liberāls.96 
Tādējādi revidētajās dalībvalstīs būtiskākie agrovides pasākumi netiek pietieka ­
mi izmantoti teritorijās, kas pakļautas barības vielu radīta piesārņojuma riskam. 
Piemēram, Latvijā un Polijā lielākā daļa teritorijas, uz kuru attiecas pasākumi 
“bioloģiskā lauksaimniecība”, “augsnes un ūdens aizsardzība”, kā arī “zālāju 
aizsargjoslas”, ir lauksaimniecības zeme, kas atrodas ārpus nitrātjutīgām zonām 
(sk.  4. tabulu ).4. tabulaTādu agrovides pasākumu īstenošana, kas ir būtiski ūdens 
aizsardzībai nitrātjutīgās zonās
% no atbalstītās platības nitrātjutīgās 
zonās
Agrovides pasākumi, kas ir būtiski ūdens aizsardzībai LV PL
Bioloģiskā lauksaimniecība 5,2 1,6
Integrētā/ilgtspējīgā lauksaimniecība 28,8 11,6
Augsnes un ūdens aizsardzība 10,9 7, 5
Zālāju aizsargjoslas 0,0 2,4
Piezīme:  dati par Somiju tabulā nav iekļauti, jo visa valsts teritorija atzīta par nitrātjutīgu zonu.
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta.
97 
Turklāt vairāku agrovides pasākumu prasības nebija pietiekami stingras – dažos 
gadījumos tās bija tikai nedaudz stingrākas par pamatprasībām, piemēram, sav ­
starpējās atbilstības prasībām un minimālajām prasībām attiecībā uz mēslošanas 
līdzekļiem un pesticīdiem66. Piemēram, Polijā agrovides pasākumā, kas paredzēts 
neapstrādātas zemes joslas izveidei ar zālājiem un dabiski augošiem krūmājiem 
gar ūdenstecēm, noteikts, ka šādas joslas platumam jābūt 5 m, savukārt citās 
dalībvalstīs noteikts daudz lielāks minimālais joslas platums, piemēram, 15 m. 
Somijā prasības attiecībā uz mēslošanas plāniem un augu seguma uzturēšanu 
ziemā konkrētās platībās varētu iekļaut pamatprasībās. Tas ir izdarīts Latvijā 
(sk. 79 punktu) attiecībā uz abām prasībām un Polijā – attiecībā uz otro prasību 
(sk. 86. punktu un 59. zemsvītras piezīmi).
41 Apsvērumi 
67 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2013. gada 
17. decembra Regula (ES) 
Nr. 1305/2013 par atbalstu 
lauku attīstībai no Eiropas 
Lauksaimniecības fonda lauku 
attīstībai (ELFLA) un ar ko atceļ 
Padomes Regulu (EK) 
Nr. 1698/2005.
68 Piemēram, Komisija aicināja 
Latvijas lauku attīstības 
programmā paredzēt, ka 
attiecībā uz visiem 
līdzfinansētajiem 
ieguldījumiem 
lauksaimniecībā izmantojamo 
un meža zemju melioriācijas 
jomā tiek īstenoti riska 
mazināšanas pasākumi 
saskaņā ar upju baseinu 
apsaimniekošanas plāniem.
69 Lauksaimniekiem, kuriem ir 
tiesības saņemt 
platībatkarīgos maksājumus, ir 
jāizmanto “zaļināšanas” 
prakses pasākumu kopums, 
kas labvēlīgi ietekmē vides un 
klimata pasākumu īstenošanu 
viņu saimniecībās. Šāda 
prakse ir kultūraugu 
dažādošana, ilggadīgo zālāju 
uzturēšana, kā arī 5 % 
aramzemes izmantošana 
ekoloģiski nozīmīgu platību 
izveidei. Eiropas Parlamenta 
un Padomes 2013. gada 
17. decembra Regula (ES) 
Nr. 1307/2013, ar ko izveido 
noteikumus par 
lauksaimniekiem paredzētiem 
tiešajiem maksājumiem, kurus 
veic saskaņā ar kopējās 
lauksaimniecības politikas 
atbalsta shēmām, un ar ko 
atceļ Padomes Regulu (EK) 
Nr. 637/2008 un Padomes 
Regulu (EK) Nr. 73/2009 (OV 
L 347, 20.12.2013., 608. lpp.).
70 Somijas lauku attīstības 
programmā ģeogrāfiskā 
mērķplānošana uzlabota, 
izmantojot dažādus 
mehānismus. Polijas lauku 
attīstības programmā prasība 
par mēslošanas plānu izstrādi 
attiecināta arī uz vairākiem 
agrovides pasākumiem. 
Latvijas lauku attīstības 
programmā ir noteiktas 
stingrākas pasākumu “rugāju 
lauks” un “integrētā 
dārzkopība” prasības nekā 
iepriekšējā programmā.98 
Revīzijas laikā tika konstatēts arī, ka neviena no dalībvalstīm pie Baltijas jūras 
savās lauku attīstības programmās 2007.–2013. gadam un 2014.–2020. gadam 
(izņemot Dānijas programmas 2007.–2013. gadam) nav iekļāvušas pasākumu 
“maksājumi saistībā ar Ūdens pamatdirektīvu”. Šāda situācija, kā tika izskaidrots, 
radusies tāpēc, ka ar šo pasākumu iespējams atbalstīt tikai darbības, kas pār ­
sniedz pamatprasības un ir obligātas lauksaimniekiem teritorijās, kuras noteiktas 
upju baseinu apsaimniekošanas plānos. Šādi pasākumi nebija iekļauti pirmajos 
upju baseinu apsaimniekošanas plānos lielākajā daļā Baltijas valstu.
99 
No vienas puses, saimniecības, kas rada vislielāko piesārņojumu, nepietiekami 
izmanto agrovides pasākumus, jo tie piedāvā ierobežotus kompensācijas mak ­
sājumus, taču, no otras puses, dalībvalstis nepiemēro šīm saimniecībām soda 
sankcijas, kas prasītas ūdens aizsardzības nolūkā. Īpašajā ziņojumā Nr. 23/2015 
(154. –161. punkts) apskatītas grūtības, ar kurām nākas saskarties, praksē piemēro ­
jot principu “piesārņotājs maksā” lauksaimniecības jomā.
2014.–2020. gada plānošanas periodā ir pieejami mehānismi, 
lai uzlabotu lauku attīstības pasākumu efektivitāti ūdens 
aizsardzības jomā, taču šie pasākumi vēl nav pilnībā izmantoti
100  
Regula (ES) Nr. 1305/201367 nodrošina ūdens aizsardzībai īpašu prioritāti lauku 
attīstības programmās, kā arī paredz ex ante  nosacījumus, kas jāizpilda saistībā ar 
Ūdens pamatdirektīvas un vides tiesību aktu īstenošanu lauksaimniecības jomā.
101  
Komisija, izvērtējot lauku attīstības programmas 2014.–2020. gadam, pirms to 
apstiprināšanas uzstāja, lai dalībvalstis paredzētu atbilstīgus un mērķtiecīgus pa ­
sākumus jomās, kurās tie visvairāk vajadzīgi. Komisija arī prasīja panākt lielāku sa ­
skaņotību attiecībā uz upju baseinu apsaimniekošanas plāniem (kuru projektiem 
jābūt izstrādātiem apstiprināšanai līdz 2015. gada beigām) un lauku attīstības 
programmām, it īpaši saistībā ar ģeogrāfisko mērķplānošanu68. Visbeidzot, Komi ­
sija prasīja noteikt stingrākas pamatprasības, kā arī pastiprināt prasības attiecībā 
uz agrovides pasākumiem, un aicināja izvairīties no lauku attīstības pasākumu un 
jaunieviestās “zaļināšanas” prakses pārklāšanās69. Faktiski apspriedēs ar Komisiju 
tika panākti daži uzlabojumi lauku attīstības programmu pasākumos, kas vērsti uz 
ūdens kvalitātes aizsardzību70.
42 Apsvērumi 
71 “Makroreģionāla stratēģija” ir 
Eiropadomes apstiprināta 
integrēta sistēma, kuras mērķis 
ir risināt kopīgas problēmas 
konkrētā ģeogrāfiskā 
apgabalā saistībā ar 
dalībvalstīm un trešām 
valstīm, kuras atrodas vienā 
ģeogrāfiskā apgabalā un 
tādējādi gūst labumu no 
ciešākas sadarbības, kas palīdz 
sasniegt ekonomisko, sociālo 
un teritoriālo kohēziju ( avots : 
InfoRegio ).
72 Komisijas dienestu darba 
dokuments, kas pievienots 
Komisijas ziņojumam par 
makroreģionālo stratēģiju 
radīto pievienoto vērtību, 
SWD(2013) 233  final , 27.6. 2013.  
Arī Komisijas 2014. gada 
20. jūnija ziņojums par 
makroreģionālo stratēģiju 
pārvaldību, 
COM(2014) 284 final.102  
Ņemot to vērā, dažas lauku attīstības programmas 2014.–2020. gadam tomēr tika 
apstiprinātas daļēji vai ar nosacījumiem, jo to apstiprināšanas laikā dalībvalstis vēl 
tikai izstrādāja savus upju baseinu apsaimniekošanas plānus 2015. gadam, grozot 
tiesību aktus par pamatprasībām vai ieviešot “zaļināšanas” prasības. Tas nozīmē, 
ka atsevišķu pasākumu īstenošana aizkavēsies.
Pievienotā vērtība, ko attiecībā uz barības vielu 
noplūdes samazināšanu Baltijas jūrā rada ES stratēģija 
Baltijas jūras reģionam
103  
ES stratēģiju Baltijas jūras reģionam sāka īstenot 2009. gadā kā jaunu pasākumu, 
lai ieviestu makroreģionālo pieeju71 reģionālās attīstības jomā un tostarp radītu 
saikni starp vides un lauksaimniecības iestādēm. ES stratēģijas Baltijas jūras re ­
ģionam apakšmērķis “tīrs ūdens Baltijas jūrā” ietvēra HELCOM  BJRP barības vielu 
noplūdes samazināšanas mērķus. Tādēļ stratēģijas radītajai pievienotajai vērtībai 
šajā jomā jābūt atbalstīt un paātrināt HELCOM  BJRP īstenošanu, ieviešot jauna 
veida pārvaldību, tuvinot dažādu nozaru politiku un apvienojot resursus, iesaistot 
dažādas ieinteresētās personas (publiskā un privātā sektora, kā arī pilsoniskās 
sabiedrības pārstāvjus) un stiprinot starptautisko sadarbību72.
104  
Palāta pārbaudīja, vai:
– ES stratēģijai Baltijas jūras reģionam ir būtiska ietekme barības vielu slodzes 
samazināšanas jomā;
– tika izstrādāti inovatīvi projekti un izplatīta no tiem izrietošā labākā prakse;
– Komisija ir rīkojusies, lai panāktu darbības programmu un lauku attīstības 
programmu atbilstību barības vielu samazināšanas mērķim, kas noteikts 
ES stratēģijā Baltijas jūras reģionam.
43 Apsvērumi 
Komplicēts pārvaldības tīkls un pievienotā vērtība, ko grūti 
novērtēt
105  
ES stratēģijas Baltijas jūras reģionam pamatā ir trīs noliegumu princips, proti, “nē” 
jauniem tiesību aktiem, “nē” jaunam finansējumam un “nē” jaunām iestādēm. 
Lai gan nebija paredzēts veidot jaunas iestādes, praksē ES stratēģijas Baltijas 
jūras reģionam īstenošanā piedalās plašs grupu un dalībnieku tīkls. Šīs grupas un 
dalībnieki ir pievienojušies jau tā lielajam skaitam dalībnieku, kuri darbojas Bal ­
tijas jūras reģionā. Taču praktiskā ziņā ir grūti izvērtēt ES stratēģijas Baltijas jūras 
reģionam radīto pievienoto vērtību saistībā ar dalībvalstu centieniem mazināt 
barības vielu noplūdi, jo nav uzraudzības satvara, kas ļautu nošķirt stratēģijas 
īstenošanas rezultātus no esošo pasākumu īstenošanas rezultātiem.
Pamatprojekti palīdz izplatīt labu praksi, taču to ietekme uz 
barības vielu samazināšanu nav uzskatāmi parādīta
106  
Tika cerēts, ka ieinteresētās personas, proti, dalībvalstu iestādes, uzņēmējdarbī ­
bas partneri, universitātes un NVO, izstrādās inovatīvus projektus, izmantojot un 
turpinot attīstīt labāko praksi. Informācija par būtiskākajiem ES stratēģijas Baltijas 
jūras reģionam pamatprojektiem, to mērķiem, izmaksām un finansējuma avo ­
tiem, sniegta V pielikumā .
107  
Pamatprojekti “ Baltic Manure ” (Baltijas kūtsmēsli) un “ Baltic Deal ” (Baltijas darī ­
jums) ir palīdzējuši izplatīt labu praksi lauksaimniecības jomā. Taču daži pamat ­
projekti nodrošina niecīgu tiešo ieguldījumu barības vielu slodzes mazināšanā. 
Citiem projektiem, kas netika atzīti par pamatprojektiem, piemēram, “ Baltic 
Compass ” (Baltijas kompass) un “ Baltic Compact ” (Baltijas līgums), kuri saistīti ar 
lauksaimnieciskas izcelsmes piesārņojuma mazināšanu, kā arī PURE , kas saistīts ar 
komunālo notekūdeņu attīrīšanu no fosfora, ir tikpat svarīga nozīme barības vielu 
samazināšanas jomā.
108  
Pamatprojektu, kā arī citu no Baltijas jūras reģionam paredzētās programmas fi ­
nansēto projektu ieguldījumu barības vielu samazināšanā ir grūti noteikt. Lielākā 
daļa pamatprojektu paši par sevi nenodrošina tūlītējus un uzskatāmus rezultātus, 
jo tie bieži vien ir paraugprojekti, lai panāktu plašākas vēlamās darbības attie ­
cīgajā jomā. Dažos gadījumos šie projekti zināmā mērā ir pat lieki, jo rezultāti 
ir sasniegti, īstenojot citus ES finansētus pētniecības projektus un izmantojot 
novērtējumus, ko jau ir veikusi Komisija.
44 Apsvērumi 
73 Sk. Regulas (ES) Nr. 1303/2013 
15. pantu (Partnerības 
nolīguma saturs), 96. panta 
3. punkta d) apakšpunktu 
(prasība attiecībā uz to, ka 
darbības programmās nosaka 
procedūras starpreģionālajām 
un transnacionālajām 
darbībām), kā arī 70. panta 
2. punktu (atļauja līdzfinansēt 
darbības ārpus programmas 
teritorijas).
74 Tika pārbaudīti partnerības 
nolīgumi un darbības 
programmas Zviedrijā, Somijā, 
Latvijā un Polijā.
75 Tas ir skaidri noteikts Polijas 
valsts darbības programmā 
“Infrastruktūra un vide”, kā arī 
Zviedrijas darbības 
programmās, un šis princips 
vispārīgi ir paredzēts arī 
Somijas valsts darbības 
programmā.Darbības programmās lielākā mērā jāņem vērā ESSBJR
109  
Viens no trijiem principiem ES stratēģijā Baltijas jūras reģionam ir “nē” jaunam 
finansējumam. Tiek sagaidīts, ka tāpēc ES kohēzijas politikas un dalībvalstu finan ­
sējums tiktu mērķtiecīgāk novirzīts, kā arī efektīvāk izmantots makroreģionālo 
mērķu atbalstam. Tā kā ES stratēģiju Baltijas jūras reģionam izstrādāja 2009. gadā, 
proti, 2007.–2013. gada plānošanas perioda vidū, makroreģionālās stratēģijas spē ­
ja ietekmēt finansējuma sadali darbības programmu prioritātēm bija ierobežota 
jau no paša sākuma.
110  
ES stratēģijas Baltijas jūras reģionam spēja ietekmēt kohēzijas politiku un lauku 
attīstības plānošanu ir palielinājusies 2014.–2020. gada plānošanas periodā73. 
Revīzija parādīja, ka Komisija strukturēti un saskaņā ar standartiem vērtēja 
2014.–2020. gada plānošanas dokumentus (partnerības nolīgumus un darbības 
programmas), turklāt tā pievērsa lielu vērību saiknei starp ES stratēģiju Baltijas 
jūras reģionam un programmu prioritātēm, kā arī mehānismiem, kas koordinē 
ES fondu pārvaldības struktūras un ESSBJR struktūras.
111 
Taču saistībā ar apakšmērķi “tīrs ūdens Baltijas jūrā” Palāta konstatēja, ka ES stra ­
tēģijai Baltijas jūras reģionam ir bijusi maza ietekme uz dalībvalstu prioritātēm74. 
Piemēram, Zviedrijas un Somijas darbības programmās gandrīz nekas nav minēts 
par šo konkrēto ES stratēģijas apakšmērķi Baltijas jūras reģionam, un attiecīgie 
Latvijas un Polijas pasākumi ir saistīti ar notekūdeņu infrastruktūru, kas nepiecie ­
šama, lai panāktu atbilstību ES direktīvām neatkarīgi no tā, vai pastāv ES stratē ­
ģija Baltijas jūras reģionam. Dalībvalstu iespējas palielināt ES finansējumu ūdeņu 
aizsardzībai 2014.–2020. gada plānošanas periodā ir ierobežotas, jo 50 % ERAF 
finansējuma konverģences reģionos un 80 % finansējuma citos reģionos ir pare ­
dzēti tikai trīs tematiskajiem mērķiem. Vides aizsardzība nav viens no šiem trijiem 
mērķiem.
112  
Pamatojoties uz Komisijas ieteikumiem, trijās no četrām pārbaudītajām dalībval ­
stu darbības programmām īpaša prioritāte tika piešķirta projektiem, kuri saistīti 
ar ES stratēģiju Baltijas jūras reģionam75. Taču nevienā no šiem projektiem nav 
piedāvāti mērķi vai rādītāji barības vielu noplūdes samazināšanai, un tāpēc ir 
sarežģīti novērtēt to devumu attiecībā uz tīra ūdens apakšmērķi, kas noteikts 
ES stratēģijā Baltijas jūras reģionam. Visas četras darbības programmas ir integrē ­
jušas ESSBJR valstu struktūras savās uzraudzības komitejās.
45
 Secinājumi un ieteikumi
113  
ES mēroga pasākumu īstenošanai dalībvalstīs ir bijuši ierobežoti panākumi virzībā 
uz barības vielu noplūdes samazināšanu Baltijas jūrā. Ieguldījumi notekūdeņu in ­
frastruktūrā ir bijuši efektīvi tikai daļēji, lauksaimniecības pasākumi nav samērīgi 
ar spiedienu, kam pakļauta šī joma, un nav pietiekami mērķtiecīgi, tāpēc ES stra ­
tēģijas Baltijas jūras reģionam pievienoto vērtību ir grūti novērtēt.
Dalībvalstu plāniem trūkst gan vēriena, gan atbilstīgu 
rādītāju, un barības vielu samazināšanas jomā 
panāktais progress ir ierobežots
114  
Līdz 2012. gada beigām bija panākts ierobežots progress barības vielu noplūdes 
samazināšanā, lai cīnītos pret eitrofikāciju Baltijas jūrā. Barības vielu slodze no pil ­
sētu aglomerācijām bija samazinājusies, savukārt barības vielu slodze lauksaim ­
nieciskās darbības rezultātā bija saglabājusies nemainīga vai pat palielinājusies 
(sk. 25. punktu).
115  
Dalībvalstu plāni attiecībā uz barības vielu samazināšanu saskaņā ar HELCOM  
mērķiem aprobežojās ar upju baseinu apsaimniekošanas plānu īstenošanu, kas 
izstrādāti saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu. Ar šādu rīcību ne vienmēr pietiks, lai 
panāktu nepieciešamo barības vielu samazinājumu Baltijas jūrā. Turklāt upju ba ­
seinu apsaimniekošanas plāni nav pilnīgi, jo lielākā daļa tajos paredzēto pasāku ­
mu ir saistīti galvenokārt ar konkrētu ES direktīvu īstenošanu (sk. 26.–30. punktu).
116  
Upju baseinu apsaimniekošanas plānos, kas izstrādāti saskaņā ar Ūdens pamat­
direktīvu, mērķi ir noteikti, izmantojot ietekmes rādītāju, proti, labā stāvoklī esošu 
ūdeņu procentuālo īpatsvaru. Taču šis ietekmes rādītājs nav izteikts nekādos 
pakārtotos mērķos, piemēram, kā barības vielu slodzes lielums gadā. Šī problēma 
tika konstatēta arī Jūras stratēģijas pamatdirektīvā paredzēto pasākumu prog ­
rammu sagatavošanas dokumentos. HELCOM  ieteikumi, kas pārsniedz standartus, 
kuri noteikti ES direktīvās attiecībā uz konkrētām darbībām, tiek īstenoti tikai 
daļēji (sk. 31.–36. punktu).
117  
Nav nodrošināta ticamība uzraudzības datiem par barības vielu noplūdi Baltijas 
jūrā. Tas it īpaši attiecas uz datiem par pārrobežu un izkliedēto piesārņojumu, kuri 
ir ļoti svarīgi, lai valstīm noteiktu taisnīgus barības vielu samazināšanas mērķus, 
kā arī atbilstīgus pasākumus (sk. 37.–41. punktu).
46 Secinājumi un ieteikumi 
1. ieteikums
Palāta iesaka Komisijai:
a) prasīt, lai dalībvalstis izstrādā tādas pasākumu programmas, kas ļauj sasniegt 
kvantitatīvus mērķus barības vielu slodzes samazināšanai nolūkā panākt Jūras 
stratēģijas pamatdirektīvā un Ūdens pamatdirektīvā noteikto mērķu izpildi;
b) prasīt dalībvalstīm ticami un saskaņoti izvērtēt un uzraudzīt barības vielu 
slodzi to upju baseinos, kā arī barības vielu noplūdi Baltijas jūrā.
Palāta iesaka dalībvalstīm:
c) apkopot informāciju par barības vielu slodzes samazināšanas pasākumu 
izmaksu lietderību, lai spētu veikt rūpīgu analīzi turpmāko pasākumu prog ­
rammu izstrādes nolūkā.
Pasākumi, kuru mērķis ir mazināt barības vielu 
piesārņojumu no komunālajiem notekūdeņiem, ir tikai 
daļēji efektīvi
118  
Ne visas dalībvalstis pie Baltijas jūras, kurām bija jāpanāk atbilstība direktīvai līdz 
2012. gadam, šo prasību ir izpildījušas. Tikai Vācija un Somija, ieviešot prasības 
par otrreizēju un stingrāku notekūdeņu apstrādi, bija panākušas gandrīz pilnīgu 
atbilstību Direktīvas 4. un 5. pantam. Lai gan ES līdzfinansēja ievērojamus ieguldī ­
jumus šajā jomā, no tām dalībvalstīm, kurām jāpabeidz direktīvas īstenošana līdz 
2015. gada beigām, atbilstība direktīvai netiks panākta Polijā, turklāt šajā valstī 
joprojām ir liels to mājsaimniecību īpatsvars, kuras nav pievienotas notekūdeņu 
savākšanas sistēmām (sk. 46.–54. punktu).
119  
Apmeklētās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ir efektīvas un atbilst Komunālo 
notekūdeņu attīrīšanas direktīvai. Taču tikai dažas no tām atbilst stingrākajam 
HELCOM  ieteikumam attiecībā uz fosforu. Ne vienmēr ir nodrošināta šo iekārtu 
finansiālā ilgtspēja (sk. 55.–57. punktu).
47 Secinājumi un ieteikumi 
120  
Komisijas veiktā pārraudzība attiecībā uz to, kā dalībvalstis īsteno ES pievienoša ­
nās līgumu noteikumus, nebija savlaicīga. Komisija pietiekami rūpīgi nepārrauga 
šo plānu īstenošanu, jo tās darba pamatā ir neatbilstīgi dati. Komisija ir kavējusies 
veikt pasākumus, lai konstatētu pārkāpumus un sauktu pie atbildības par neat ­
bilstības gadījumiem dalībvalstīs (sk. 58.–64. punktu).
121  
ES atbalsts notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas infrastruktūrai Krievijā un 
Baltkrievijā var veicināt izmaksu ziņā lietderīgus pasākumus, lai samazinātu barī ­
bas vielu daudzumu, ko rada notekūdeņu izplūde, taču pasākumu īstenošana ir 
ilgstoša, un to tvērums ir lielā mērā ierobežots, salīdzinot ar nepieciešamo. Īpaša 
problēma ir piesārņojums no Kaļiņingradas apgabala Krievijā (sk. 65.–69. punktu).
2. ieteikums
Palāta iesaka Komisijai:
a) mudināt dalībvalstis izstrādāt un ieviest mājsaimniecībām adresētas likumis ­
kās saistības attiecībā uz pieslēgšanos kanalizācijas tīklam;
b) prasīt, lai dalībvalstis īsteno ilgtspējīgu tarifu politiku notekūdeņu jomā nolū ­
kā nodrošināt pamatlīdzekļu atbilstīgu uzturēšanu un atjaunošanu. Īstenojot 
šādu politiku, būtu jāņem vērā princips “piesārņotājs maksā”, kā arī ūdensap ­
gādes un kanalizācijas pakalpojumu pieejamība cenas ziņā;
c) saīsināt laiku, kas nepieciešams, lai novērtētu atbilstību Komunālo notekūde ­
ņu attīrīšanas direktīvai;
d) turpināt to projektu atbalstu, kuru mērķis ir samazināt barības vielu slodzi 
Baltijas jūrā no Krievijas un Baltkrievijas, lielāku vērību pievēršot galvenajiem 
piesārņotājiem, ko noteikusi HELCOM  (piemēram, Kaļiņingradas apgabalam).
Palāta iesaka dalībvalstīm:
e) plānot un izveidot savu notekūdeņu infrastruktūru pēc iespējas efektīvāk un, 
ja nepieciešams, apsvērt iespēju piešķirt finansiālu atbalstu mājsaimniecī ­
bām, kuras nevar atļauties pievienoties kanalizācijas tīklam;
f) noteikt stingrākus standartus, nekā paredzēts Komunālo notekūdeņu attīrī ­
šanas direktīvā, attiecībā uz barības vielām notekūdeņos teritorijās, no kurām 
ūdeņus novada ūdenstilpēs, kur nevar panākt tādu barības vielu stāvokli, kas 
atbilstu Ūdens pamatdirektīvas un Jūras stratēģijas pamatdirektīvas prasībām 
saistībā ar labu ūdens kvalitāti.
48 Secinājumi un ieteikumi 
Dalībvalstu nevēlēšanās pilnībā izmantot iespējamos 
pasākumus lauksaimniecības jomā, kā arī 
mērķplānošanas trūkums teritorijās, kurās pasākumi 
vajadzīgi
122  
Dažās dalībvalstīs Nitrātu direktīvā noteiktie obligātie pasākumi tiek piemēroti 
pārāk mazā teritorijā. Rīcības programmas atšķiras pēc to stingrības, turklāt ne 
vienmēr tās ir tik stingras, kā iesaka Komisija. Direktīvā nav skaidri formulēta 
prasība saimniecībām izstrādāt mēslošanas plānus un veikt lietoto mēslošanas 
līdzekļu uzskaiti. Abi šie pasākumi palīdzētu īstenot un kontrolēt vairākas Nitrātu 
direktīvā paredzētās prasības. Komisija ir sniegusi norādes dalībvalstīm un pastā ­
vīgi veikusi Nitrātu direktīvas ieviešanas uzraudzību. Tas ir sekmējis uzlabojumus 
nitrātjutīgo zonu noteikšanā un rīcības programmu izstrādē, taču šis process ir 
ilgstošs (sk. 75.–83. punktu).
123  
Savstarpējās atbilstības mehānisms palīdz īstenot prasības attiecībā uz nitrātiem 
un citas prasības attiecībā uz mēslošanas līdzekļu izmantošanu, taču tas nav 
pilnībā efektīvs, jo dažas prasības nav pietiekami stingras. Pārbaužu un sankciju 
savstarpējās atbilstības sistēmu ietekmē trūkumi kontroles paraugu atlasē un ins ­
trukcijās. Ir vērojams augsts neatbilstības līmenis saistībā ar prasību piemērošanu 
nitrātjutīgās zonās; tas norāda, ka pašlaik kontroles sistēmu preventīvā ietekme ir 
ierobežota. Ir konstatēti trūkumi dalībvalstu veiktajās pārbaudēs attiecībā uz pra ­
sībām, uz kurām neattiecas savstarpējās atbilstības sistēma (sk. 84.–90. punkts).
124  
ES līdzfinansētajiem lauku attīstības pasākumiem ir bijusi maza ietekme uz ba ­
rības vielu izraisīta piesārņojuma mazināšanu ūdenstilpēs. Ieguldījumi ar mērķi 
palīdzēt lauksaimniekiem uzlabot kūtsmēslu uzglabāšanu un apsaimniekošanu ir 
snieguši tikai daļēju atbalstu attiecīgajām saimniecībām. Nav veikta agrovides pa ­
sākumu ģeogrāfiskā mērķplānošana teritorijās, kuru ūdenstilpēs nav panākts labs 
stāvoklis. Īpašais pasākums attiecībā uz darbībām, kas saistītas ar Ūdens pamatdi ­
rektīvu, ir īstenots reti. Princips “piesārņotājs maksā” netiek pietiekami piemērots 
lauksaimnieciskajai darbībai (sk. 91.–99. punktu).
49 Secinājumi un ieteikumi 
125  
Komisija ir izmantojusi iespēju, ko sniedz jaunie mehānismi, kuri piemērojami 
2014.–2020. gada plānošanas periodā, lai pieprasītu stingrākas pamatprasības, 
kā arī stingrāku agrovides pasākumu īstenošanu. Komisija ir pieprasījusi arī lauku 
attīstības pasākumu efektīvāku ģeogrāfisko mērķplānošanu, kā arī uzlabojusi 
lauku attīstības programmu un upju baseinu apsaimniekošanas plānu saskaņo ­
tību. Apspriedes ar dalībvalstīm ir ļāvušas panākt uzlabojumus. Tomēr pēc tam, 
kad tiks pieņemti visi attiecīgie dalībvalstu tiesību akti un plānošanas dokumenti, 
vairāki pasākumi būs jāpārskata, tāpēc kavēsies atsevišķu pasākumu īstenošana 
un palielināsies programmu radītais administratīvais slogs (sk. 100.–102. punktu).
3. ieteikums
Palāta iesaka Komisijai:
a) prasīt, lai dalībvalstis nosaka atbilstīgas nitrātjutīgās zonas. To darot, dalībval ­
stīm jāņem vērā Ūdens pamatdirektīvā noteiktajos upju baseinu apsaimnie ­
košanas plānos apkopotā informācija par spiedienu, ko izraisa lauksaimniecī ­
bā izmantojamās barības vielas.
Palāta iesaka dalībvalstīm:
b) noteikt atbilstīgus ierobežojumus attiecībā uz fosfora izmantošanu lauksaim ­
niecībā, ja tiek apdraudēts labs ūdeņu stāvoklis;
c) savās rīcības programmās attiecībā uz nitrātiem paredzēt noteikumus, kas 
pamatoti ar jaunākajām zinātniskajām atziņām;
d) noteikt obligātus pasākumus, kas pārsniedz pašlaik spēkā esošās prasības, 
attiecībā uz piesārņojumu radošām lauku saimniecībām sateces baseinos, no 
kuriem ūdeņi ieplūst eitroficētos ūdeņos;
e) piemērot visatbilstīgākos agrovides pasākumus saistībā ar barības vielu 
piesārņojuma mazināšanu ūdeņos un mērķtiecīgi plānot šādus agrovides un 
apmežošanas pasākumus teritorijās, kurās tiem ir vislielākā ietekme uz barī ­
bas vielu slodzes samazinājumu.
50 Secinājumi un ieteikumi 
Grūti novērtēt, kāda ir pievienotā vērtība, ko barības 
vielu samazināšanas jomā rada makroreģionālās 
ES stratēģijas Baltijas jūras reģionam
126  
ES stratēģijas Baltijas jūras reģionam struktūra ir sarežģīta, un tā rada jaunus 
slāņus pastāvošo reģionālās pārvaldības iestāžu sistēmā. ESSBJR ietekmi uz dalīb ­
valstu pasākumiem, kuru mērķis ir samazināt barības vielu noplūdi Baltijas jūrā, ir 
grūti novērtēt (sk. 105. punktu).
127  
Pamatprojekti, kas īstenoti, sadarbojoties vairākām ES dalībvalstīm un trešām 
valstīm, vērsti uz plaši piemērojamas labākās prakses izstrādi. Tomēr reizēm to re ­
zultāti nepārsniedz jau pieejamās iespējas, un to ietekme praktiskā ziņā ir diezgan 
ierobežota (sk. 106. un 108. punktu).
128  
Turklāt rezultāti, ko cerēja panākt, pielāgojot ES līdzfinansēto program ­
mu prioritātes apakšmērķim “tīrs ūdens Baltijas jūrā”, bija ļoti pieticīgi 
(sk. 109.–112. punktu).
Šo ziņojumu 2016. gada 27. janvāra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas 
II apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Henri GRETHEN .
 Revīzijas palātas vārdā
 priekšsēdētājs
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
51
 Pielikumi
Barības vielu noplūdes samazināšanas mērķi
ValstsSlāpekļa 
vidējā 
noplūde 
19 97.–
2003.  gadāFosfora 
vidējā 
noplūde
19 97.–
2003.  gadāSlāpekļa 
samazināšanas 
mērķis 
2021.  gadamFosfora 
samazināša -
nas mērķis 
2021.  gadamSlāpekļa 
samazinā -
jums (%)Fosfora sa -
mazinājums 
(%)
tonnas gadā tonnas gadā tonnas gadā tonnas gadā
Dānija 70 490 1 928 2 890 38 4 2
Igaunija 27 684 804 1 800 320 7 40
Somija 88 005 3 609 3 030 356 3 10
Vācija 65 672 627 7 670 170 12 27
Latvija 61 164 829 1 670 220 3 27
Lietuva 48 689 2 463 8 970 1 470 18 60
Polija 212 412 11 787 43 610 7 480 21 63
Krievija 87 122 7 142 10 380 3 790 12 53
Zviedrija 130 279 3 639 9 240 530 7 15
Barības vielu noplūde no Helsinku 
konvencijas parakstītājvalstīm791  517 32 828 89 260 14 374 11 44
Barības vielu noplūde no valstīm, kas nav 
konvencijas parakstītājvalstis1 21 421 1 979
Barības vielu slodze, kas Balti -
jas jūrā nonāk caur konvencijas 
parakstītājvalstīm812  938 34 807
Barības vielas no citiem avotiem297 405 2 087
Kopā Baltijas jūrā 910  343 36 894 118  134 15 178 13 41
1 Barības vielu pārrobežu noplūde pa upēm no Čehijas Republikas, Ukrainas un Baltkrievijas.  
2 Noplūde no kuģniecības un atmosfēras piesārņojuma, kura izcelsme ir visās ES dalībvalstīs, kas neatrodas Baltijas jūras sateces baseinā.
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz datiem, kas iegūti no dokumenta “Kopsavilkuma ziņojums par izmaiņām saistībā ar pārskatītajiem 
maksimāli pieļaujamās noplūdes rādītājiem ( Maximum Allowable Inputs , MAI ) un aktualizētie valstīm noteiktie noplūdes samazināšanas mērķi 
(Country Allocated Reducation Targets, CART ), kas paredzēti BJRP”, kurš pieņemts ar 2013. gadā notikušās  HELCOM  ministru sanāksmes deklarāciju.I pielikums
52 Pielikumi 
Tendences dalībvalstīs saistībā ar slāpekļa un fosfora noplūdi Baltijas jūrā
(tonnas gadā)
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
SlāpeklisNoplūde 1997.–2003.  gadā 65 672 70 490 27 684 88 005 48 689 61 164 212 412 87 122 130 279
Noplūde 2012. gadā, 
ņemot vērā statistisko 
nenoteiktību (testa 
vērtību)55 963 52 535 28 378 94 688 55 502 70 388 191 602 91 757 116 723
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
FosforsNoplūde 1997.–2003.  gadā 627 1 928 804 3 609 2 463 829 11 787 7 142 3 639
Noplūde 2012. gadā, 
ņemot vērā statistisko 
nenoteiktību (testa 
vērtību)630 1 663 782 3 608 1 929 1 242 9 680 7 230 3 509
Avots:  “Sākotnējais novērtējums par to, kā uzraudzīta virzība uz valstīm noteiktajiem barības vielu samazināšanas mērķiem ( CART )”, kas pieņemts 
ar 2013. gadā Kopenhāgenā notikušās HELCOM  ministru sanāksmes deklarāciju.
Svendsen, L. M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. , Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme , 2015. 
Skatīts tiešsaistē šeit: http://helcom.fi/baltic ­sea­action ­plan/progress­ towards­ reduction ­targets/key ­messageII pielikums
53 Pielikumi 
Sasniegtās noplūdes robežvērtības apakšbaseinos
(tonnas gadā)
Botnijas 
līcisBotnijas 
jūraBaltijas 
jūras 
pamatdaļaSomu 
līcisRīgas 
jūras līcisDāņu 
šaurumiKategats Kopā
Slāpekļa noplūdes robežvērtība, 
ņemot vērā HELCOM  barības vielu 
samazināšanas mērķi57 622 79 372 325 000 101 800 88 418 65 998 74 001 792 211
Noplūde 2012. gadā, ņemot vērā 
statistisko nenoteiktību (testa 
vērtību)60 484 74 794 375 760 119 687 97 106 51 495 65 801 845 127
Papildu samazinājums 4 578 14 503 8 200 27 281
Nepieciešamais samazinājums, lai 
sasniegtu HELCOM  mērķus 2021. gadam2 862 50 760 17 887 8 688 80 197
Fosfora noplūdes robežvērtība, 
ņemot vērā HELCOM  barības vielu 
samazināšanas mērķi2 675 2 773 7 360 3 600 2 020 1 601 1 687 21 716
Noplūde 2012. gadā, ņemot vērā 
statistisko nenoteiktību (testa 
vērtību)2 787 2 490 15 145 7 536 2 775 1 418 1 591 33 742
Papildu samazinājums 283 183 96 562
Nepieciešamais samazinājums, lai 
sasniegtu HELCOM  mērķus 2021. gadam112 7 785 3 936 755 12 588
Avots:  “Sākotnējais novērtējums par to, kā uzraudzītavirzība uz valstīm noteiktajiem barības vielu samazināšanas mērķiem ( CART ) “, kas pieņemts 
ar 2013. gadā Kopenhāgenā notikušās HELCOM  ministru sanāksmes deklarāciju.
Svendsen, L. M., Gustafsson, B., Pyhälä, M. , Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme , 2015. 
Skatīts tiešsaistē šeit: http://helcom.fi/baltic ­sea­action ­plan/progress­ towards­ reduction ­targets/key ­messageIII pielikums
54 Pielikumi 
Barības vielu koncentrācija notekūdeņu attīrīšanas iekārtu efluentā ES dalībvalstu 
lielākajās pilsētās pie Baltijas jūras (2013. gads)IV pielikums
Upsāla
N: 10,52 (mg/l)
P: 0,13 (mg/l)Turku
N: 14,18 (mg/l)
P: 0,15 (mg/l)
Gda/uni0146ska
N: 8,30 (mg/l)
P: 0,38 (mg/l)Stokholma
N: 9,47 (mg/l)
P: 0,14 (mg/l)Espo
N: 16,38 (mg/l)
P: 0,31 (mg/l)
Tallina
N: 7,52 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)Helsinki
N: 3,69 (mg/l)
P: 0,22 (mg/l)
Gdi/uni0146a
N: 8,40 (mg/l)
P: 0,64 (mg/l)Kopenhāgena
N: 5,43 (mg/l)
P: 1,81 (mg/l)Malme
N: 9,30 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
/uni0136īle
N: 5,79 (mg/l)
P: 0,11 (mg/l)
Lībeka
N: 7,38 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)Rostoka 
N: 11,62 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)
Ščecina
N: 6,64 (mg/l)
P: 0,43 (mg/l)
Pozna/uni0146a
N: 7,92 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)
Vroclava
N: 9,50 (mg/l)
P: 0,50 (mg/l)Varšava
N: 8,52 (mg/l)
P: 0,52 (mg/l) Lodza
N: 9,72 (mg/l)
P: 0,78 (mg/l)26 262500 0001 000 0001 500 0002 000 0002 666 000
Rīga
N: 11,16 (mg/l)
P: 0,88 (mg/l)
Jelgava
N: 6,35 (mg/l)
P: 0,37 (mg/l)Ogre
N: 33,89 (mg/l)
P: 5,91 (mg/l)
Daugavpils
N: 5,55 (mg/l)
P: 0,61 (mg/l)
Vi/uni013C/uni0146a
N: 9,52 (mg/l)
P: 0,66 (mg/l)Klaipēda
N: 9,99 (mg/l)
P: 0,33 (mg/l)
Kau/uni0146a
N: 8,50 (mg/l)
P: 0,34 (mg/l)Jūrmala
N: 8,67 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
Avots:  Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz dalībvalstu 2013. gada beigās sniegtajiem datiem. Rādītāji par Kopenhāgenu un Stokholmu ir 
iegūti, aprēķinot divu notekūdeņu attīrīšanas iekārtu vidējos rādītājus katrā no šīm pilsētām.
55 Pielikumi 
Pamatprojekti un citi projekti, kas ir būtiski ESSBJR īstenošanai
(miljoni EUR)
EUSBSR pamatprojekti, kas saistīti ar eitrofikāciju
Prioritārā joma AGRI Finansējuma avots un apmērs
BALTIC MANUREŠā projekta mērķis ir apkopot speciālās zināšanas par inovatīviem 
kūtsmēslu apsaimniekošanas risinājumiem, piemēram, atjaunojamās 
enerģijas un organisko mēslošanas līdzekļu ražošanu.Baltijas jūras reģiona (BJR) darbības 
programma
Kopā: 3,7 miljoni EUR
ERAF: 2,8 miljoni EUR
Fosfora reciklēšanaŠā projekta mērķis ir atgūt fosforu no galvenajiem avotiem Baltijas jūras 
reģionā, piemēram, kūtsmēsliem, notekūdeņu dūņām un dzīvnieku 
kautķermeņiem, un ražot pārstrādātus mēslošanas līdzekļus. Projekta 
mērķis ir arī izstrādāt konkrētām teritorijām piemērotas mēslošanas 
stratēģijas, lai padarītu Baltijas jūras reģionu par pirmo pašuzturošo 
reģionu minerālo fosfora mēslošanas līdzekļu iestrādes ziņā.
Prioritārā joma NUTRI Finansējums
Fosfātu samazināšana 
mazgāšanas līdzekļosŠā projekta mērķis ir palīdzēt Baltijas jūras reģiona valstīm īstenot 
HELCOM  ieteikumu  28E/7 (proti, valsts līmeņa pasākumus likumdošanas 
jomā, lai ierobežotu fosfātu izmantošanu veļas mazgāšanas līdzekļos 
un trauku mazgājamās mašīnās lietojamos mazgāšanas līdzekļos), 
sagatavojot informatīvu materiālu politikas izstrādātājiem. ES mēroga 
aizliegums izmantot fosfātus veļas mazgāšanas līdzekļos tika pieņemts 
2011.  gadā.Nelielā projekta budžetu finansēja 
Zviedrijas Ķīmisko vielu aģentūra.
PRESTOProjekta mērķis ir samazināt barības vielu slodzi Baltijas jūrā, īstenojot 
izglītības programmas, kas paredzētas apkalpojošam personālam, pro -
jektētājiem un akadēmiskajiem darbiniekiem, kuri iesaistīti notekūdeņu 
attīrīšanā, kā arī veicot tehniskos pētījumus un ieguldījumus konkrētās 
Baltkrievijas notekūdeņu attīrīšanas iekārtās (Baranoviči, Grodno, 
Molodečno un Vitebska).Baltijas jūras reģiona darbības 
programma
Kopā: 4,6 miljoni EUR
ERAF: 1,1 miljons EUR
EKPI: 2,8 miljoni EUR
BALTIC DEALŠā projekta mērķis ir cīnīties pret lauksaimnieciskas izcelsmes barības 
vielu noteci un noplūšanu; šo projektu brīvprātīgi uzsāka piecas lauk -
saimnieku federācijas.Baltijas jūras reģiona darbības 
programma
Kopā: 3,8 miljoni EUR
ERAF: 3,0 miljoni EUR
Reģionālās barības vielu 
piesārņojuma slodzes 
novērtējums un prioritāro 
projektu noteikšana, lai 
samazinātu barības vielu 
noplūdi no Baltkrievijas Baltijas 
jūrāŠā projekta mērķis ir saskaņā ar Ziemeļu dimensijas vides partnerību 
noteikt prioritāros ieguldījumus un palielināt spējas vietējā mērogā 
mazināt barības vielu noplūdi Baltijas jūrā, īpaši pievēršoties lauk -
saimniecībai, komunālo notekūdeņu attīrīšanai un rūpniecībai, tostarp 
fosforu saturošu mazgāšanas līdzekļu ražošanai un izmantošanai.Šo projektu finansē no Baltijas jūras 
rīcības plāna (BJRP) fonda; to pārvalda 
Ziemeļu Investīciju banka ( NIB) un 
Ziemeļu vides finanšu korporācija 
(NEFCO ); Zviedrija un Somija ir ieguldītāji; 
ieguldījuma apmērs: 0,25 miljoni EUR
Horizontālā rīcība “Kaimiņi”
Ekonomiski un ekoloģiski 
ilgtspējīgs Peipusa ezera 
reģionsŠā projekta mērķis ir uzlabot ekoloģisko situāciju Peipusa ezera baseinā, 
atjaunojot pašreizējās notekūdeņu attīrīšanas iekārtas Pleskavas 
apgabalā un izbūvējot jaunu infrastruktūru mazajās ostās Peipusa ezera 
Igaunijas pusē.Igaunijas, Latvijas un Krievijas darbības 
programmaV pielikums
56 Pielikumi 
Baltijas jūras reģiona darbības programmā (BJR DP) iekļautie eitrofikācijas apkaroša -
nas projekti, kas nav pamatprojekti
(miljoni EUR)
Baltijas jūras reģiona darbības programmas projekti eitrofikācijas jomā (projekti, kas nav pamatprojekti)Finansējuma avots un 
apmērs (BJR DP)
Baltic CompassŠis projekts ietver sadarbību ar lauksaimniecības un vides nozaru pārstāvjiem, lai 
risinātu jautājumus saistībā ar pārrobežu pieejas nepieciešamību nolūkā mazināt 
eitrofikāciju Baltijas jūrā.Kopā: 6,6 miljoni EUR
ERAF: 4,6 miljoni EUR
EKPI: 0,5 miljoni EUR
Baltic Compact Šis projekts saistīts ar agrovides darbībām.Kopā: 1,9 miljoni EUR
ERAF: 1,5 miljoni EUR
Ekoloģiski reciklējoša 
lauksaimniecība un sabiedrība 
Baltijā ( Baltic Ecological 
Recycling Agriculture and 
Society, BERAS )Šā projekta mērķis ir mazināt eitrofikāciju, pārtraukt pesticīdu izmantošanu, kā 
arī mazināt pārtikas ražošanas nozares ietekmi uz globālo sasilšanu.Kopā: 4,4 miljoni EUR
ERAF: 3,4 miljoni EUR
EKPI: 0,05 miljoni EUR
Waterpraxis  (Ūdens prakse)Šā projekta mērķis ir uzlabot Baltijas jūras stāvokli, sniedzot atbalstu upju basei -
nu apsaimniekošanas plānu praktiskai īstenošanai reģionā.Kopā: 2,0 miljoni EUR
ERAF: 1,5 miljoni EUR
PURE  (Projekts pilsētu izraisītas 
eitrofikācijas mazināšanai)Projekta mērķis ir sagatavot un veikt ieguldījumus pašvaldībās, īstenojot starp -
tautisku sadarbību.Kopā: 3,2 miljoni EUR
ERAF: 2,0 miljoni EUR
EKPI: 0,5 miljoni EURV pielikums
57 Komisijas  
atbilde
Kopsavilkums
V
Komisija norādīja uz šiem jautājumiem pirmo UBAP novērtējumā1 un pirmo pasākumu programmu novērtējumā2 kā 
uz svarīgu jomu, kurā nepieciešami uzlabojumi, un otrajos UBAP tā ir aicinājusi dalībvalstis attiecīgi rīkoties.
VI
Komisija uzskata, ka tās rīcība ir bijusi atbilstoša. Līgumā un Tiesas pastāvīgajā judikatūrā ir skaidri noteikts, ka Komi ­
sijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, kad tai kā Līgumu sargātājai uzsākt un īstenot pārkāpumu procedūras. 
Dažos gadījumos alternatīvi instrumenti vai politiskais dialogs var būt efektīvāka pieeja nekā pārkāpumu procedūra.
Tomēr Komisijai līdz šim ir bijuši vērā ņemami panākumi Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas izpildes panāk ­
šanā, izmantojot pārkāpumu instrumentu.
VII
Dažos gadījumos dalībvalstīm Nitrātu direktīvas īstenošanā ir bijušas vairākas problēmas, savukārt citos gadīju ­
mos īstenošana ir bijusi efektīva. Tomēr vispārējā tendence attiecībā uz nitrātu vidējo koncentrāciju ES un Baltijā ir 
uzlabojusies.
Savstarpējās atbilstības politiku nav paredzēts izmantot kā pasākumu Eiropas tiesību aktu īstenošanas panākšanai 
dalībvalstīs. Pārbaudīts līdzeklis neīstenošanas gadījumā ir pārkāpumu procedūra.
Neatbilstību un savstarpējās atbilstības mehānisma dēļ piemēroto sankciju skaits drīzāk liecina par tās funkcionali ­
tāti, nevis nepietiekamību. Savstarpējā atbilstība attiecas tikai uz lauksaimniekiem, kuri saņem tiešos maksājumus 
vai piedalās dažos lauku attīstības pasākumos, piemēram, agrovides pasākumos.
VIII
Komisija uzskata, ka ESSBJR  ir veiksmīgi palīdzējusi veicināt Baltijas jūras vides aizsardzību. Jauno makroreģionālo 
pieeju kopumā var uzskatīt par vērtīgu instrumentu reģionālo problēmu risināšanai un sadarbības uzlabošanai starp 
valstīm, kas robežojas ar Baltijas jūru.
1 http://ec.europa.eu/environment/water/water ­framework/pdf/3rd_report/CWD ­2012 ­379_EN ­Vol2.pdf
2 http://eur ­lex.europa.eu/legal ­content/LV/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=LV
Komisijas atbilde 58
Ievads
09
Gan Ūdens pamatdirektīvas, gan Jūras stratēģijas pamatdirektīvas pasākumu programmas tika racionalizētas, lai 
nodrošinātu kopēju ziņošanu 2016. gada martā. Ūdens pamatdirektīvas (ŪPD) un Jūras stratēģijas pamatdirektīvas 
pasākumu programmā, par ko ziņojušas dalībvalstis, būtu jāņem vērā HELCOM  un integrācijas līgumu saistības.
13
ELFLA gan 2007.–2013., gan 2014.–2020. gada plānošanas periodā ir noteikusi ūdens resursu apsaimniekošanu par 
vienu no lauku attīstības pamatmērķiem. Šos mērķus var sasniegt, īstenojot dažādus pasākumus, tostarp pasāku ­
mus, kas nav atkarīgi no platībām, tādus kā ieguldījumi un apmācība.
Attiecībā uz 2007.–2013. gada periodu informācija par finanšu piešķīrumu ir pieejama tikai prioritāro virzienu un 
pasākumu līmenī. Attiecībā uz 2014.–2020. gada periodu šāda informācija ir pieejama pasākumu un prioritāro jomu 
(vai prioritāšu, kā tas ir ūdens resursu apsaimniekošanas prioritātes gadījumā) līmenī, kas ļaus saņemt datus, kuri ir 
tieši saistīti ar mērķiem.
Apsvērumi
18
Komisija norāda: lai gan HELCOM  barības vielu samazināšanas mērķi tiek uzskatīti par labu praksi, nevarēja juridiski 
gaidīt, ka dalībvalstis, kas atrodas pie Baltijas jūras, savos ziņojumos atbilstoši Jūras stratēģijas pamatdirektīvai 
(JSPD) 2012. gada oktobrī ziņos par saviem HELCOM  barības vielu samazināšanas mērķiem, kas pieņemti HELCOM  
ministru sanāksmē 2013. gada oktobrī. Tomēr praksē Komisija būtu ļoti gandarīta, ja dalībvalstu pasākumu program ­
mas atbilstoši JSPD, kurām jābūt ieviestām 2016. gada martā, veicinātu arī to HELCOM  saistību izpildi.
28
ŪPD un HELCOM  ir viens mērķis – Baltijas jūra bez eitrofikācijas. Ar laba stāvokļa nodrošināšanu atbilstoši ŪPD vaja ­
dzētu pietikt, lai sasniegtu HELCOM  mērķi. Polijai ir vajadzīgi papildu pasākumi – ne tikai HELCOM  mērķu izpildei, bet 
arī ŪPD mērķu sasniegšanai.
Pirmajiem UBAP Polija nenoteica pietiekami stingrus ŪPD atbilstošus fosfāta standartus, kas atbilstu ŪPD noteikta ­
jam labam ekoloģiskajam stāvoklim (tika izmantoti jau esoši vecāki standarti), tāpēc var izrādīties, ka HELCOM  mērķi 
ir stingrāki. Polijai šis acīmredzamais trūkums būtu jānovērš, nosakot ŪPD atbilstošus fosfāta standartus un izman ­
tojot tos pasākumu programmu noteikšanai otrajos UBAP , lai samazinātu fosfāta saturu gan iekšzemes, gan jūras 
ūdeņos.
31
Dalībvalstu ziņojumos par otrajiem UBAP jāiekļauj barības vielu nepietiekamības analīze, tādējādi vajadzētu uzlabo ­
ties Komisijas rīcībā esošajai informācijai par to, kā dalībvalstīm izdodas samazināt barības vielu apjomu nākamajos 
divos ziņošanas periodos.
Dalībvalstīm otrajos upju baseinu apsaimniekošanas plānos ir jāziņo, ciktāl Nitrātu direktīvas īstenošana ir pietie ­
kama, lai samazinātu lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu piesārņojumu, un kādi vēl ŪPD pamata un papildu 
pasākumi tiks ieplānoti šīs problēmas risināšanai. Tas palīdzēs dalībvalstīm un Komisijai saprast, kurās jomās ir vaja ­
dzīga turpmāka rīcība.
Komisijas atbilde 59
34
Komisija cer, ka UBAP ietverto pasākumu ietvaros esošās komunālo notekūdeņu attīrīšanas atļaujas vajadzības gadī ­
jumā tiks pārskatītas, lai nodrošinātu, ka pilsētu piesārņojums tiek samazināts līdz tādam līmenim, kas ļauj sasniegt 
labu stāvokli visās ūdenstilpēs. Dažās ūdenstilpēs fosfora koncentrācija var būt 1 mg/l, bet citās teritorijās tai, iespē ­
jams, jābūt vēl zemākai, piem., 0,5 mg/l vai pat mazāk, ja ir liels iedzīvotāju blīvums vai zems atšķaidījums.
41
Dalībvalstu plāni barības vielu samazināšanai, kas balstīti uz to upju baseinu apsaimniekošanas plāniem, nav pie ­
tiekami vērienīgi, jo tie galvenokārt pievēršas “pamatpasākumiem”, kas jau ieviesti ES direktīvu īstenošanai saistībā 
ar konkrētiem darbības veidiem, kas rada piesārņojumu ar barības vielām, – galvenokārt tas attiecas uz komunālo 
notekūdeņu attīrīšanu un lauksaimniecību, minētajos plānos nav arī izklāstīts, kā šos pasākumus paredzēts pastip ­
rināt, lai varētu sasniegt labam stāvoklim atbilstošus barības vielu apstākļus. Ir iekļauti vien daži jauni pasākumi 
atbilstoši ŪPD 11. panta 3. punkta h) apakšpunktam, lai kontrolētu difūzos piesārņojuma avotus (jo īpaši trūkst 
difūzo fosfāta avotu kontroles pasākumu), un nav arī skaidrs, kāds varētu būt gaidāmais kopējais “papildu pasā ­
kumu” ieguldījums. Komisija norādīja uz šo jautājumu pirmo UBAP novērtējumā3 un pirmo pasākumu programmu 
novērtējumā4 kā uz svarīgu jomu, kurā nepieciešami uzlabojumi, un otrajos UBAP tā ir aicinājusi dalībvalstis attiecīgi 
rīkoties.
Sk. arī Komisijas atbildi uz 30. punktu.
46
Komisija uzskata Vāciju un Somiju par Direktīvai atbilstošām saskaņā ar Komisijas atbilstības novērtējuma metodēm, 
jo to atbilstības līmenis ir 99 % vai augstāks. Pārējās četras dalībvalstis pie Baltijas jūras, kam tika prasīts nodrošināt 
pilnīgu atbilstību Direktīvai 2012. gadā, sasniedza augstu atbilstības līmeni, proti, 89 % un augstāku.
47
Individuālu vai piemērotu sistēmu (IPS) izmantošanu Komisija patiešām automātiski neuzskata par pārkāpumu, jo 
šādu iespēju piedāvā Direktīva. Tomēr augsts IPS izmantošanas rādītājs var liecināt par problēmām saistībā ar savāk ­
šanas sistēmām, un Komisija uzraudzīs un izvērtēs šādas situācijas (sīkākai informācijai sal. ar atbildi uz 48. punktu).
3 http://ec.europa.eu/environment/water/water ­framework/pdf/3rd_report/CWD ­2012 ­379_EN ­Vol2.pdf
4 http://eur ­lex.europa.eu/legal ­content/LV/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=LV
Komisijas atbilde 60
48
Komisija izvērtē individuālu un piemērotu sistēmu izmantošanu ar tā dēvētā “izmēģinājuma” projekta instrumenta 
starpniecību (piem., dalībvalstīs ieviesto IPS veidi, IPS reģistrācija, apstiprināšana un pārbaudes). Komisija ir arī vai ­
rākus gadus ņēmusi vērā IPS, tās iekļaujot ziņošanas tabulā atbilstoši 15. pantam. Turklāt Norādījumos par Komunālo 
notekūdeņu attīrīšanas direktīvas terminiem un definīcijām, kas pastāv kopš 2007. gada, ir iekļauta sadaļa par IPS.
49
Komisija nolēma piekrist, ka 100 % atbilstība nav iespējama vai reālistiska, tāpēc tā ierobežoja pārkāpumu proce ­
dūras sākšanu, ieviešot abus Revīzijas palātas minētos standartus. Šo metodi ir atzinusi Eiropas Savienības Tiesa (sk. 
spriedumu lietā C ­395/13 Komisija/Beļģija, 33.–38. punkts).
51
Komisija norāda, ka tā bija informēta par Polijas izdarīto izvēli pirms 2010. gada, bet tai nebija juridisku iespēju to 
apstrīdēt vai prognozēt neatbilstības līmeni Polijā pirms 2010. gada. Direktīva šīs abas iespējas skaidri atstāj dalībval ­
stu ziņā, un Polijas izvēle izmantot 5. panta 4. punktu tai bija likumīgi pieejama, pat ja tā bija nereāla, ņemot vērā, ka 
tas nozīmēja, ka Polija nevar izmantot savā labā papildu laiku, ko šī izvēle piedāvā atbilstoši Pievienošanās līgumam.
52
Komisija ar arvien pieaugošām bažām un uzmanību ir sekojusi līdzi šīs Direktīvas īstenošanai Polijā, jo bija kļuvis 
skaidrs, ka trūka un joprojām trūkst skaidru plānu tās īstenošanai. Juridiskā pamata izvēle ir mazākais no Komisijas 
bažu iemesliem šajā ziņā, un tā nav pamatots attaisnojums šādam koordinētas rīcības trūkumam valsts līmenī.
Komisija jau kopš 2011. gada ir vairākkārt norādījusi, ka ar paredzētajiem ieguldījumiem Polijā neizdosies nodroši ­
nāt atbilstību Direktīvai. Turklāt Polija līdz šim ir iesniegusi tikai pagaidu ieguldījumu plānus (ģenerālplānu) un nav 
strādājusi ar attiecīgo KPOSK  (2010. gads). Komisija līdz šim arī nav apstiprinājusi ne 2014. gada februāra pagaidu 
ģenerālplānu, ne tā 2015. gada maija galīgo versiju.
56
Notekūdeņu attīrīšanas iekārtas ir infrastruktūras, kam ir ilgs kalpošanas laiks, un ir grūti novērtēt to atbilstošo lie ­
lumu tikai īstermiņā. Kopumā iekārtu lielums var būt atkarīgs no vairākiem faktoriem, piemēram, drošības rezervēm, 
spējas pielāgoties sezonālām darbībām/izmaiņām, tādām kā tūrisms, intensīvu lietusgāžu radīts ūdens pieplūdums 
vai noteikumi par iespējamiem savienojumiem nākotnē iedzīvotāju skaita pieauguma dēļ.
Turklāt par sliktu nenāk arī minimālais tīra ūdens daudzums, jo tas ļauj izvairīties no tā, ka notekūdeņi kļūst septiski 
un rada sērūdeņradi, kas ir bīstams cilvēku veselībai.
Komisijas atbilde 61
58
Kandidātvalstīm pirms to pievienošanās tika veikti tiesību aktu novērtējumi, kas tika uzskatīti par pabeigtiem, kā tika 
prasīts pirms pievienošanās, attiecībā uz esošo ES acquis , kura daļa ir Direktīva 91/271/EEK.
59
Dalībvalstis var izvēlēties starp 5. panta 2. punktu un 5. panta 4. punktu, un šo izvēli neierobežo Pievienošanās 
līguma noteikumu esība.
60
Pēc Polijas pievienošanās Komisija pakāpeniski sāka apzināt problēmas, kas Polijai bija radušās Komunālo notek ­
ūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanā, un kopš 2007. gada tā regulāri veic ES līdzfinansējuma projektu pieteikumu 
paplašinātu atlasi. Sākot no 2010. gada, kad Komisija bija savākusi pietiekami daudz informācijas, kas liecināja, ka 
pastāv būtiskas ar īstenošanu saistītas problēmas, tika sākta oficiāla saziņa ar Polijas iestādēm par šo problēmu. 
Jāatgādina, ka Polijas problēmas bija daudz plašākas un būtiskākas nekā izvēle starp 5. panta 2. punkta un 5. panta 
4. punkta piemērošanu, un tās bija saistītas ar aglomerācijas robežu nepareizu noteikšanu, atbilstības datu nepazi ­
ņošanu vai nepilnīgu paziņošanu, skaidras un saskaņotas plānošanas neesamību un ieguldījumu patvaļīgu sama ­
zināšanu, koncentrējoties tikai uz attīrīšanas iekārtām, kuru attīrīšanas jauda pārsniedz 15 000 cilvēku ekvivalenta 
(c. e.) vienības.
61
Neraugoties uz Komisijas vairākkārtējiem paziņojumiem Polijai, prasot iesniegt pilnīgus datus par situāciju īstenoša ­
nas jomā un Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas īstenošanas turpmāko plānošanu (tostarp datus, kas pierā ­
dītu atbilstību 5. panta 2. punktam vai 5. panta 4. punktam), Polija šādus datus nesniedza. Komisija vēlas uzsvērt, ka 
pēc saziņas ar Komisiju Polija pati izvēlējās piemērot 5. panta 2. punktu. 2012. gadā, kad notika sarunas par 2014.–
2020. gada plānošanas periodu, Komisija prasīja, lai Polija sagatavo ģenerālplānu Komunālo notekūdeņu attīrīšanas 
direktīvas īstenošanai, kuru Komisija rūpīgi izvērtētu, lai nodrošinātu, ka ES līdzfinansējums 2014.–2020. gada plāno ­
šanas periodā tiek piešķirts projektiem, kas atbilst Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvai un visvairāk veicina 
īstenošanas nepilnību novēršanu.
62
Komisija pašlaik ir atjaunojusi 17. pantā paredzēto ziņošanu, lai tā varētu zināt, kad konkrēta aglomerācija kļūs atbil ­
stoša, ja tā vēl nav kļuvusi par tādu.
Ieviešot jauno veidni 17. pantā paredzētajiem ziņojumiem, Komisija centās panākt līdzsvaru starp zināšanu uzlabo ­
šanu par situāciju dalībvalstīs un vienlaicīgu administratīvā sloga nepalielināšanu. Lielākā daļa dalībvalstu bija atsau ­
cīgas un iesniedza ziņojumus atbilstoši jaunajam formātam. Turklāt dalībvalstis var brīvi aprakstīt katru projektu 
ziņošanas tabulā. Saskaņā ar 15. pantu Komisija zina slodzes procentuālo daļu, kas tiek novadīta bez attīrīšanas, un 
tādējādi tā zina arī to, cik garš ceļš vēl ir līdz atbilstības nodrošināšanai. Tad dalībvalstu ziņā ir izstrādāt pielāgotu 
projektu atbilstības panākšanai pēc iespējas drīzākā laikā. Komisija nav iecerējusi palielināt dalībvalstīm ziņošanas 
slogu, jo nav vajadzīga sīki sagatavota informācija par notekūdeņu cauruļvadu kilometrāžu katrā aglomerācijā ES 
līmenī.
Komisijas atbilde 62
63
Komisijai ir ievērojama rīcības brīvība šajos jautājumos, un tai jāizvēlas visatbilstošākie instrumenti. Šajā gadījumā 
Komisija izvēlējās iesaistīties, tiekoties ar dalībvalstu pārstāvjiem par komunālo notekūdeņu attīrīšanas jautājumiem, 
un atzina par labāku nogaidīt formālāku lietu ierosināšanu līdz brīdim, kad būs pagājis pietiekams skaits noteikto 
termiņu pietiekamam skaitam dalībvalstu. Pilot  līdzekli, kas izmantots, pamatojoties uz sākotnējo novērtēto termiņu 
(no 2004. gada līdz 2006. gada beigām), būtu attiekušies tikai uz trīs dalībvalstīm, tostarp Poliju. Tāpēc efektivitātes 
apsvērumu dēļ tika nolemts sagaidīt nākamās ziņošanas rezultātus, kad ziņojumu saturs būs vairāk vērsts uz konkrē ­
tām dalībvalstīm un aglomerācijām.
Tāpēc Komisija uzskata, ka tās rīcība ir bijusi atbilstoša. Līgumā un Tiesas pastāvīgajā judikatūrā ir skaidri noteikts, 
ka Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, kad tai kā Līgumu sargātājai uzsākt un īstenot pārkāpumu pro ­
cedūras. Dažos gadījumos alternatīvi instrumenti vai politiskais dialogs var būt efektīvāka pieeja nekā pārkāpumu 
procedūra.
Visbeidzot, Komisija, uzsākot izmēģinājuma projektus un pārkāpumu lietas, ir ņēmusi vērā atšķirīgos īstenošanas 
periodus (14 gadi ES ­15 dalībvalstīm salīdzinājumā ar 3–11 gadiem ES ­10 dalībvalstīm, kas pievienojās 2004. gadā).
Tomēr Komisijai līdz šim ir bijuši vērā ņemami panākumi Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas izpildes panāk ­
šanā, izmantojot pārkāpumu procedūras instrumentu (piem., Francijā, Beļģijā, Apvienotajā Karalistē u. c.).
64
Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas pielikuma 2. tabulā ir noteikts minimālo sasniedzamo standartu 
kopums, bet dalībvalstis var piemērot stingrākus standartus. Šādi stingrāki standarti var būt juridiski nepieciešami, 
lai nodrošinātu atbilstību Ūdens pamatdirektīvai.
69
Komisija vēlas precizēt: paredzams, ka Kaļiņingradas ūdensapgādes un vides pakalpojumu projekts sāks pilnvērtīgi 
darboties 2016. gadā, ciktāl runa ir par tā ūdens komponentiem.
76
Teritorijās, kurās veic ekstensīvu lauksaimniecisko darbību un kurās ir zems mēslošanas līdzekļu izmantošanas 
līmenis, joprojām var būt barības vielu piesārņojums ūdeņos. Saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu arī uz ūdeņiem, kas 
pakļauti piesārņojuma riskam, ir jāattiecina īpaši pasākumi.
Konkrētās teritorijās ir vajadzīgi pasākumi atbilstoši gan Nitrātu direktīvai, gan Ūdens pamatdirektīvai, lai panāktu 
barības vielu samazinājumus, kas nepieciešami laba ūdeņu stāvokļa sasniegšanai.
79
Apgādi ar slāpekli no minerālajiem mēslošanas līdzekļiem pašu par sevi nevar uzskatīt par rādītāju, kas liecinātu par 
prasību ietekmes trūkumu, un tā ir jāinterpretē piesardzīgi. Kopējie slāpekļa zudumi vai kopējais slāpekļa pārpali ­
kums (no visiem avotiem) ir atbilstošāki rādītāji.
Komisijas atbilde 63
80
Komisija uzskata, ka tādus pasākumus kā mēslošanas līdzekļu izmantošanas aizliegums noteiktos gada periodos var 
efektīvi pārbaudīt, ja vien pārbaudes tiek veiktas īstajā laikā.
Mēslošanas plāni vai dokumentācija par mēslošanas līdzekļiem ir iekļauta vairākās rīcības programmās atbilstoši 
Nitrātu direktīvai, jo tā ir vienota prakse virzībā uz līdzsvarotu mēslošanu un arī atvieglo kontroli.
84
Komisija uzsver, ka savstarpējā atbilstība nav mehānisms Eiropas vides tiesību aktu īstenošanas panākšanai, bet 
tās mērķis ir cita starpā “veicināt to, ka KLP vairāk atbilst sabiedrības priekšstatiem” (sk. Regulas (ES) Nr. 1306/2013 
54. apsvērumu). Savstarpējā atbilstība sasaista kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) maksājumus ar konkrētu 
noteikumu ievērošanu, savukārt šādu noteikumu pārkāpumu gadījumā KLP maksājumus samazina. Savstarpējās 
atbilstības mehānismā principā būtu jāizmanto esošās kontroles sistēmas. Tomēr tai arī būtu jānodrošina minimāls 
kontroles līmenis, kad nozares tiesību aktu sistēma nav pietiekami efektīva.
86
Dalībvalstis var brīvi noteikt laba lauksaimniecības un vides stāvokļa (LLVS) standartus tā, lai tiktu sasniegts stan ­
darta mērķis. Minētā LLVS standarta “buferjoslu izveide gar ūdensteci” mērķis ir buferjoslu izveide un pārvaldība, 
bet ne vispārīgi mēslošanas līdzekļu izmantošana lauksaimniecības zemē. Tādējādi minētā LLVS standarta piemēro ­
šanas joma attiecas uz buferjoslām gan nitrātu jutīgās zonās, gan ārpus tām. Turklāt arī atsevišķas prasības, kas izriet 
no Nitrātu direktīvas, ir daļa no savstarpējās atbilstības jomas, izmantojot SMR  1, iepriekš SMR  4.
87
Minētajā LLVS standartā par buferjoslām, kas piemērojams no 2012. gada 1. janvāra (sk. Regulas (EK) Nr. 73/2009 
149. pantu), ir atsauces uz prasībām, kas izriet no Nitrātu direktīvas, un standarts minētās prasības transponē uz 
lauksaimniecības zemi, kas atrodas ārpus nitrātu jutīgām zonām, ņemot vērā vietējos apstākļus, kā to paredz Regu ­
las (ES) Nr. 1306/2013 94. pants. Tādējādi dažādība prasību noteikšanā, uz ko norādījusi Revīzijas palāta, izriet no 
Nitrātu direktīvas kā tādas un atspoguļo vietējo apstākļu dažādību, ko ņem vērā dalībvalstis.
90
Neatbilstību un savstarpējās atbilstības mehānisma dēļ piemēroto sankciju skaits drīzāk liecina par tās funkcionali ­
tāti, nevis nepietiekamību. Piemēram, kūtsmēslu glabātavu trūkums joprojām ir problēma nitrātu jutīgās zonās, un 
šis pārkāpums tiek uzraudzīts atbilstoši savstarpējās atbilstības mehānismam; tas arī izskaidro augsto neatbilstības 
līmeni (sk. arī 93. punktu).
Komisijas atbilde 64
91
Bija paredzēts, ka lauku attīstības programmas 2007.–2013. gadam palīdzēs sasniegt lauku attīstības mērķus, kas tiek 
īstenoti ar vairāku prioritāro virzienu starpniecību. Dažus no īstenotajiem pasākumiem un darbībām, tostarp agrovi ­
des jomā, varēja koncentrēt uz vienu pamatmērķi, bet daudzi tika noteikti vairāku mērķu sasniegšanai, kas nemazina 
šādu pasākumu efektivitāti un palīdz nodrošināt lielāku lietderību no izmaksu viedokļa.
Agrovides pasākumi, ko īsteno liels skaits lauksaimnieku plašās teritorijās, var arī palīdzēt uzlabot ūdeņu stāvokli 
visās šajās teritorijās.
2014.–2020. gada programmu pieņemšanas gaitā Komisija ir izteikusies par vajadzību dalībvalstīm vairāk izmantot 
mērķplānošanu, cita starpā ar ūdens apsaimniekošanu saistītos jautājumos.
92
2007.–2013. gada plānošanas periodā atšķirīgais upju baseinu apsaimniekošanas plānu un lauku attīstības prog ­
rammu pieņemšanas grafiks bija viens no iemesliem, kāpēc agrovides pasākumu darbības joma ne vienmēr bija 
atbilstoša teritorijām, uz kurām attiecas upju baseinu apsaimniekošanas plāni.
Papildus jāatgādina, ka atbilstību obligātajām prasībām, uz kurām bieži ir atsauces upju baseinu apsaimniekošanas 
plānos, nevar nodrošināt ar agrovides pasākumiem, ar kuriem var atbalstīt tikai brīvprātīgas darbības, kas pārsniedz 
obligātās prasības.
Turklāt plānošanas periodā dalībvalstīm bija iespēja grozīt to programmas attiecībā uz to saturu un/vai finanšu 
piešķīrumu. Ierosinātajiem grozījumiem jāatbilst programmas vispārējiem mērķiem un stratēģijai. Izmantojot šo 
mehānismu, grozījumus varēja saskaņot ar UBAP , ja tie bija pieejami. 2009. gadā, veicot KLP “veselības pārbaudi” un 
ieviešot Eiropas ekonomikas atveseļošanas plānu, ūdens resursu apsaimniekošanas mērķis tika vēl vairāk nostipri ­
nāts kā viens no plašajiem lauku attīstības mērķiem.
93
No 2004. gada līdz 2006. gadam jaunās dalībvalstis pie Baltijas jūras (EE, LV, LT, PL) tika aicinātas ieviest īpašu atbal ­
stu kūtsmēslu glabātavām, lai izpildītu ūdens aizsardzības standartus.
94
2007.–2013. gada lauku attīstības plānos (LAP) bija ietverti pasākumi, kas saistīti ar ieguldījumiem kūtsmēslu 
glabātavās.
Dalībvalstīm jo īpaši tika dota iespēja atbalstīt ieguldījumus kūtsmēslu glabātavu uzlabošanā lauku saimniecībās 
tikai tad, ja ieguldījumu mērķis ir izpildīt jaunos Kopienas standartus, kas izriet no dalībvalstīs īstenotās Nitrātu 
direktīvas, un uz ierobežotu labvēlības termiņu, kas ir 36 mēneši, sākot no dienas, kad standarti kļuvuši obligāti.
Komisijas atbilde 65
95
Komisija uzskata: agrovides pasākumu dažādība nozīmē, ka šādi pasākumi ietver gan vienkāršas, gan sarežģītākas 
darbības, kuru mērķis ir aizsargāt un uzlabot vidi. Tas ļauj atbalsta saņēmējiem piemērot darbības atbilstoši to kon ­
krētajām vajadzībām un videi radītajam apdraudējumam.
Atbalsta līmenis vienmēr korelē ar saistību līmeni un kompensē ienākumu zaudējumus un papildu izmaksas, ko 
izraisa šādas saistības.
Zemo apguves aktivitāti var arī izskaidrot ar citiem iemesliem, kas nav darbību sarežģītība, piem., ar nepietiekamu 
atbalsta veicināšanu, zināšanu nepietiekamu pārnesi vai konsultāciju pakalpojumu izmantošanu.
Zemais agrovides pasākumu apguves līmenis intensīvās lauksaimniecības teritorijās bija viens no iemesliem, kāpēc 
Komisija 2011. gadā ierosināja noteikt KLP pirmā pīlāra “zaļo” komponentu, lai sasniegtu šādas teritorijas ar vienkār ­
šiem, vispārinātiem, ārpuslīguma pasākumiem, kuru ietekme uz vidi būtu jāuzlabo, īstenojot mērķtiecīgākus agrovi ­
des pasākumus.
Attiecībā uz 2014.–2020. gada periodu Komisija veicināja mērķplānošanu, kas tika īstenota Polijā un Somijā.
Sk. arī Komisijas atbildi uz 92. punktu.
98
Lielākā daļa dalībvalstu abos plānošanas periodos izvēlas izmantot citus pasākumus, piemēram, darbības lauk ­
saimniecības, vides un klimata jomā, lai sasniegtu ar ūdens resursu apsaimniekošanas prioritāti saistītos mērķus. Ar 
ūdens kvalitāti un ūdens resursu apsaimniekošanu saistītie mērķi un rādītāji abos periodos liecina, ka pat neīsteno ­
jot pasākumu “ŪPD maksājumi”, dalībvalstis plāno darbības, kam jāveicina šādu mērķu un rādītāju sasniegšana.
Obligāto pasākumu trūkums upju baseinu apsaimniekošanas plānos, problēmas to pasākumu noteikšanā bija viens 
no galvenajiem šķēršļiem attiecīgā pasākuma izmantošanai 2007.–2013. gada periodā.
99
Attiecībā uz soda sankciju piemērošanu ūdens aizsardzības nolūkā – dalībvalstis var izvēlēties tās piemērot (pārsnie ­
dzot savstarpējās atbilstības noteikumus), ja ir tāda vajadzība un gadījumos, kad var noteikt individuālu atbildību 
par piesārņojumu.
Komisija uzskata, ka principa “piesārņotājs maksā” piemērošana lauksaimniecībā nav saistīta ar nepārvaramām grū ­
tībām. Piemēram, varētu iekasēt mēslošanas līdzekļu vai kūtsmēslu nodokli. Vērienīgās rīcības programmās nitrātu 
samazināšanai un ŪPD pamatpasākumos varētu paredzēt skaidrus kontroles pasākumus piesārņojuma mazināšanai 
to rašanās vietā.
Komisijas atbilde 66
100
Regulā (ES) Nr. 1305/2013 ir paredzēti ex ante  nosacījumi, kas īpaši attiecas uz lauku attīstību. Ex ante  nosacījumi 
attiecībā uz ūdens apsaimniekošanas nozari (kas piemērojami ieguldījumiem, kuri ieplānoti atbilstoši 5. prioritātei) 
ir saistīti ar ūdens cenu noteikšanas politikas esamību un ar dažādu ūdens izmantošanas veidu pietiekamu iegul ­
dījumu ūdens apsaimniekošanas pakalpojumu izmaksu atgūšanā tādā līmenī, kāds noteikts apstiprinātajā upju 
baseinu apsaimniekošanas plānā ieguldījumiem, kurus atbalsta programmas.
Citi īpaši ar lauku attīstību saistītie ex ante  nosacījumi vides jomā attiecas uz labiem lauksaimniecības un vides ap  ­
stākļiem, obligātajām mēslošanas līdzekļu un augu aizsardzības līdzekļu izmantošanas prasībām, energoefektivitāti, 
atjaunojamo enerģiju.
102
Ja nav ieviesti attiecīgie juridiskie pamati, konkrētus lauku attīstības pasākumus nevar īstenot. Tā tas ir Ūdens 
pamatdirektīvas maksājumu pasākuma gadījumā, jo šo pasākumu var īstenot tikai tad, ja ir izstrādāti upju baseinu 
apsaimniekošanas plāni un to pasākumu programmas. Tomēr dalībvalstīm ir iespēja grozīt savas programmas visā 
plānošanas periodā.
Runājot par grozījumiem tiesību aktos saistībā ar pamatprasībām – kad pasākumu īstenošanas laikā tiek ieviestas 
izmaiņas attiecīgajā pamatprasībā, dalībvalstīm šādas izmaiņas jāatspoguļo pasākumu saturā (piem., jāmaina sais ­
tību un piemaksu līmenis, ja izmaiņas ietekmē šos elementus).
105
Attiecībā uz ES stratēģiju Baltijas jūras reģionam ( ESSBJR ) dalībvalstis izvēlējās ļoti “vieglu” pārvaldības struktūru. 
Darbs ir balstīts uz politikas jomu un horizontālās rīcības koordinatoru tīklu. To mērķis ir nodrošināt saskaņotību 
starp visām ESSBJR  prioritātēm. Netika izveidotas jaunas iestādes vai Padomes struktūras. Izvēlētā pārvaldības struk ­
tūra nav pārāk sarežģīta vai apgrūtinoša.
Kopumā makroreģionālo pieeju var uzskatīt par vērtīgu instrumentu reģionālo problēmu risināšanai mazākā ģeo ­
grāfiskā teritorijā salīdzinājumā ar visas ES līmeni. Komisija uzskata, ka ESSBJR  ir veiksmīgi palīdzējusi veicināt Baltijas 
jūras vides aizsardzību.
107
Katrs projekta izstrādātājs var brīvi pieteikties pamatprojekta statusam. ESSBJR  rīcības plānā ir aprakstīta procedūra 
un iekļauta pieteikuma veidne. Šim nolūkam nepieciešams politikas jomas vai horizontālās darbības koordinatora 
veikts īss novērtējums, un starp novērtējuma kritērijiem ir arī tādi kā “pamatprojekta makroreģionālā ietekme” un 
ieguldījums “ ESSBJR  mērķu/rādītāju sasniegšanā”. Komisija iekšēji apspriežas par katru pieteikumu, un valsts koor ­
dinatoru grupa galu galā apstiprina pamatprojekta statusu. Politikas jomu un horizontālo darbību koordinatori 
iedrošina projekta izstrādātājus pieteikties pamatprojekta statusam.
Komisijas atbilde 67
108
Komisija ir novērojusi, ka projektu izstrādātāji ir ļoti ieinteresēti iegūt pamatprojekta statusu, domājams, tāpēc, ka 
tas palīdz projektos piesaistīt finansējumu makroreģionāliem projektiem un palielina to darba pamanāmību.
Komisija uzskata, ka ir iespējams identificēt īpašu pamatprojektu ieguldījumu barības vielu samazināšanā. Pamat ­
projektiem būtu jākalpo ļoti dažādiem mērķiem, piemēram, tādiem kā jaunu tīklu izveide, pieredzes apmaiņa, iegul ­
dījums spēju veidošanā, daudzlīmeņu pārvaldības veicināšana un izmēģinājuma ieguldījumu veikšana. Rezultātus 
un ietekmi uz politikas mērķiem tik tiešām var pamanīt tikai ilgtermiņā. Šajā ziņā pat neliela mēroga projekti var būt 
svarīgi attīstības virzītāji. Piemēram, projekts PRESTO  ne tikai ieguldīja notekūdeņu attīrīšanas metodēs, bet arī pie ­
vērsa uzmanību kompetences paaugstināšanai notekūdeņu attīrīšanas iekārtu operatoriem, iekārtu projektētājiem 
un to universitāšu darbiniekiem, kuri apmāca topošos notekūdeņu attīrīšanas inženierus.
Kopēja Komisijas atbilde uz 111. un 112. punktu
Komisija būtu vēlējusies redzēt ciešāku ESSBJR  integrāciju Baltijas jūras reģiona ESIF programmās. Tā norāda, ka 
stratēģijas īstenošanas apņēmības līmenis ir dažāds attiecīgajās dalībvalstīs un reģionos, un tas atspoguļo atšķirīgās 
valstu un reģionu prioritātes.
Tomēr programmas sniedz iespējas finansēt ESSBJR  īstenošanu. Piemēram, Lietuva atlases procesā dažas prioritātes 
piešķir projektiem, kas sniedz ieguldījumu ESSBJR  (liekot uzsvaru uz sadarbības aspektu / starptautisko partnerību), 
un tā plāno vajadzības gadījumā organizēt īpašus uzaicinājumus. Arī Zviedrija plāno noteikt atlases kritērijus pro ­
jektiem, kas ir būtiski  ESSBJR , un piešķirt resursus teritorijām iniciatīvu un/vai projektu īstenošanai atbilstoši Stratē ­
ģijas rīcības plānā ietvertajai definīcijai. Konkrētais programmu īstenošanas process parādīs, ciktāl šīs iespējas tiks 
izmantotas.
Secinājumi un ieteikumi
115
ŪPD un HELCOM  ir viens mērķis – Baltijas jūra bez eitrofikācijas. Ar laba stāvokļa nodrošināšanu atbilstoši ŪPD vaja ­
dzētu pietikt, lai sasniegtu HELCOM  mērķi.
Dalībvalstu plāni barības vielu samazināšanai, kas balstīti uz to upju baseinu apsaimniekošanas plāniem, nav pie ­
tiekami vērienīgi, jo tie galvenokārt pievēršas “pamatpasākumiem”, kas jau ieviesti ES direktīvu īstenošanai saistībā 
ar konkrētiem darbības veidiem, kas rada piesārņojumu ar barības vielām, – galvenokārt tas attiecas uz komunālo 
notekūdeņu attīrīšanu un lauksaimniecību, minētajos plānos nav arī izklāstīts, kā šos pasākumus paredzēts pastip ­
rināt, lai varētu sasniegt labam stāvoklim atbilstošus barības vielu apstākļus. Ir iekļauti vien daži jauni pasākumi 
atbilstoši ŪPD 11. panta 3. punkta h) apakšpunktam, lai kontrolētu difūzos piesārņojuma avotus (jo īpaši trūkst 
difūzo fosfāta avotu kontroles pasākumu), un nav arī skaidrs, kāds varētu būt gaidāmais kopējais “papildu pasā ­
kumu” ieguldījums. Komisija norādīja uz šo jautājumu pirmo UBAP novērtējumā5 un pirmo pasākumu programmu 
novērtējumā6 kā uz svarīgu jomu, kurā nepieciešami uzlabojumi, un otrajos UBAP tā ir aicinājusi dalībvalstis attiecīgi 
rīkoties.
116
Dalībvalstis 2012. gada oktobrī paziņoja Komisijai savus vides mērķus atbilstoši Jūras stratēģijas pamatdirektīvai. 
Dažas dalībvalstis tiecās sasniegt vairāk nekā citas, nosakot ietekmes mazināšanas mērķus kā barības vielu ieplūdes 
slodzes samazināšanas mērķus (sk. arī 17. punktu).
5 http://ec.europa.eu/environment/water/water ­framework/pdf/3rd_report/CWD ­2012 ­379_EN ­Vol2.pdf
6 http://eur ­lex.europa.eu/legal ­content/LV/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=LV
Komisijas atbilde 68
1. ieteikums, a)
Komisija pieņem šo ieteikumu un uzskata, ka tas jau ir īstenots attiecībā uz Ūdens pamatdirektīvu (ŪPD), un tas tiks 
īstenots attiecībā uz Jūras stratēģijas pamatdirektīvu (JSPD).
Ziņošanai par otro upju baseina apsaimniekošanas plānu atbilstoši ŪPD nepieciešams, lai dalībvalstis ziņotu par 
barības vielu slodzes samazināšanu, kas vajadzīga, lai sasniegtu ŪPD noteiktajam labam stāvoklim atbilstošus barī ­
bas vielu apstākļus (ieskaitot barības vielu slodzi, kas nepieciešama JSPD izpildei, ja dalībvalsts piemēro atbilstošo 
pieeju).
Attiecībā uz JSPD Komisija ņems vērā šo ieteikumu apvienojumā ar pašreizējā pasākumu programmu cikla analīzi, 
nosakot ziņošanas prasības nākamajam ciklam.
1. ieteikums, b)
Komisija pieņem šo ieteikumu, un tas pašlaik tiek īstenots.
Attiecībā uz ŪPD pēc uzraudzības un novērtēšanas trūkumu identificēšanas pirmajos UBAP notika divpusējas 
apspriedes ar dalībvalstīm. Ar dalībvalstīm tika panākta vienošanās par rīcību situācijas uzraudzības un novērtēšanas 
uzlabošanas jomā, un Komisija to pārskatīs otro UBAP novērtējumā, kas notiks 2017. gadā.
Atbilstoši JSPD dalībvalstis ir izstrādājušas uzraudzības programmas, lai novērtētu progresu laba vides stāvokļa un 
mērķu sasniegšanā. Komisijas Baltijas jūras uzraudzības programmu novērtējuma projekts liecina, ka lielākā daļa 
dalībvalstu ir iekļāvušas barības vielu ieplūdes uzraudzību (piemēram, uz zemes esošu barības vielu, atmosfērā 
esošu barības vielu, mēslošanas līdzekļu un citu ar slāpekli un fosforu bagātu vielu ieplūdes līmeņu uzraudzību).
Turklāt notiek darbs, kura rezultātā 2018. gadā būtu jābūt sagatavotām norādēm, lai salīdzinātu dalībvalstu noteik ­
tos barības vielu standartus attiecībā uz ŪPD un JSPD, nolūkā nodrošināt, ka tie atbilst bioloģiskajiem standartiem, 
un lai saprastu, kā dalībvalstis tos izmanto pasākumu programmu izstrādē.
1. ieteikums, c)
Komisija norāda, ka šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
118
Komisija uzskata Vāciju un Somiju par Direktīvai atbilstošām saskaņā ar Komisijas atbilstības novērtējuma metodēm, 
jo to atbilstības līmenis ir 99 % vai augstāks. Pārējās četras dalībvalstis pie Baltijas jūras, kam tika prasīts nodrošināt 
pilnīgu atbilstību Direktīvai 2012. gadā, sasniedza augstu atbilstības līmeni, proti, 89 % un augstāku.
Gadījumos, kad ir pieejami pierādījumi par novēlotu īstenošanu vai atbilstību, Komisija izmantojusi EU Pilot  līdzekli 
un uzsākusi pārkāpumu lietas, un tiek ievērotas parastās procedūras.
120
Komisija uzskata, ka tās rīcība ir bijusi atbilstoša. Līgumā un Tiesas pastāvīgajā judikatūrā ir skaidri noteikts, ka Komi ­
sijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, kad tai kā Līgumu sargātājai uzsākt un īstenot pārkāpumu procedūras. 
Dažos gadījumos alternatīvi instrumenti vai politiskais dialogs var būt efektīvāka pieeja nekā pārkāpumu procedūra.
Turklāt Komisija arī nolēma pirms izmēģinājuma projektu uzsākšanas pagaidām nogaidīt līdz vairāku pārejas ter ­
miņu beigām, lai, ņemot vērā efektivitātes apsvērumus, tiktu pievērsta lielāka saturiska vērība aptvertajām dalībval ­
stīm un aglomerācijām.
Visbeidzot, Komisija, uzsākot izmēģinājuma projektus un pārkāpumu lietas, ir ņēmusi vērā atšķirīgos īstenošanas 
periodus (14 gadi ES ­15 dalībvalstīm salīdzinājumā ar 3–11 gadiem ES ­10 dalībvalstīm, kas pievienojās 2004. gadā).
Komisijas atbilde 69
2. ieteikums, a)
Komisija pieņem šo ieteikumu un uzskata, ka tas jau ir īstenots aglomerācijās, kuru c. e. pārsniedz 2000. Komu ­
nālo notekūdeņu attīrīšanas direktīva paredz, ka minētajās aglomerācijās jābūt ierīkotām savākšanas sistēmām vai 
individuālām vai piemērotām sistēmām, tāpēc Komisija uzskata, ka tiesiskais regulējums ES līmenī jau pastāv. Tomēr 
Komisija uzsver, ka tā nevar likt mājsaimniecībām pieslēgties kanalizācijas tīkliem, jo par to atbild dalībvalstis, un tas 
ir valsts politikas lēmums.
2. ieteikums, b)
Komisija pieņem šo ieteikumu, jo tā pamatā ir ŪPD 9. panta formulējums. Komisija novērtēs šā ieteikuma īstenošanu 
vispārējā novērtējumā par otrajiem upju baseinu apsaimniekošanas plāniem, kas dalībvalstīm bija jāpieņem līdz 
2015. gada 22. decembrim.
2. ieteikums, c)
Komisija pieņem šo ieteikumu un strādā, lai uzlabotu ziņošanas procesu atbilstoši Komunālo notekūdeņu attīrīšanas 
direktīvai, kas ir atbilstības novērtējuma pamats.
2. ieteikums, d)
Komisija pieņem šo ieteikumu.
2. ieteikums, e)
Komisija norāda, ka šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
2. ieteikums, f)
Komisija norāda, ka šis ieteikums ir adresēts dalībvalstīm.
123
Komisija uzsver, ka savstarpējā atbilstība nav mehānisms Eiropas vides tiesību aktu īstenošanas panākšanai, bet 
tās mērķis ir cita starpā “veicināt to, ka KLP vairāk atbilst sabiedrības priekšstatiem” (sk. Regulas (ES) Nr. 1306/2013 
54. apsvērumu). Savstarpējā atbilstība sasaista kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) maksājumus ar konkrētu 
noteikumu ievērošanu, savukārt šādu noteikumu pārkāpumu gadījumā KLP maksājumus samazina. Savstarpējās 
atbilstības mehānismā principā būtu jāizmanto esošās kontroles sistēmas. Tomēr tai arī būtu jānodrošina minimāls 
kontroles līmenis, kad nozares tiesību aktu sistēma nav pietiekami efektīva.
124
Komisija atgādina, ka atbilstību upju baseinu apsaimniekošanas plānu obligātajām prasībām nevar nodrošināt ar 
agrovides pasākumiem, kas atbalsta tikai brīvprātīgas darbības. Tomēr daudzos LAP jau no paša sākuma bija iekļauti 
konkrēti pasākumi (ieguldījumi, apmācība, agrovides pasākumi), kas vērsti uz to, lai sasniegtu ar ūdens apsaimnieko ­
šanu saistītos mērķus.
2007.–2013. gadā atbalsts obligātajām kūtsmēslu glabātavām bija pieejams tikai glabātavām, ko paredzēja jaunie 
Kopienas standarti, kuri izrietēja no dalībvalstu īstenotās Nitrātu direktīvas.
Komisijas atbilde 70
Periodā no 2014. līdz 2020. gadam īpašais pasākums attiecībā uz to darbību īstenošanu, kas saistītas ar Ūdens 
pamatdirektīvu, bija paredzēts vairākās programmās.
Turklāt 2014.–2020. gada programmu pieņemšanas gaitā Komisija izteicās par vajadzību dalībvalstīm vairāk izmantot 
mērķplānošanu, cita starpā ar ūdens apsaimniekošanu saistītos jautājumos.
Attiecībā uz soda sankciju piemērošanu ūdens aizsardzības nolūkā – dalībvalstis var izvēlēties tās piemērot (pārsnie ­
dzot savstarpējās atbilstības noteikumus), ja ir tāda vajadzība un gadījumos, kad var noteikt individuālu atbildību 
par piesārņojumu.
Komisija uzskata, ka principa “piesārņotājs maksā” piemērošana lauksaimniecībā nav saistīta ar nepārvaramām grū ­
tībām. Piemēram, varētu iekasēt mēslošanas līdzekļu vai kūtsmēslu nodokli. Vērienīgās rīcības programmās nitrātu 
samazināšanai un ŪPD pamatpasākumos varētu paredzēt skaidrus kontroles pasākumus piesārņojuma mazināšanai 
to rašanās vietā.
Sk. arī Komisijas atbildes uz 91.–99. punktu.
125
KLP jaunā “zaļā” komponenta arhitektūra ar “zaļā” komponenta prasībām I pīlārā ietekmē lauku attīstību. Darbībām, 
ko atbalsta atbilstoši minētajām “zaļā” komponenta prasībām, nevar piemērot lauksaimniecības, vides un klimata 
maksājumus, lai izvairītos no finansējuma dublēšanās.
Ja nav ieviesti attiecīgie juridiskie pamati, konkrētus lauku attīstības pasākumus nevar īstenot. Tā tas ir Ūdens 
pamatdirektīvas maksājumu pasākuma gadījumā, jo šo pasākumu var īstenot tikai tad, ja ir izstrādāti upju baseinu 
apsaimniekošanas plāni un to pasākumu programmas. Tomēr dalībvalstīm ir iespēja grozīt savas programmas visā 
plānošanas periodā.
Lai gan šādi grozījumi var radīt papildu administratīvo slogu, tie jāskata kopsakarībā ar to papildu pievienoto vēr ­
tību programmu mērķu un prioritāšu sasniegšanā.
3. ieteikums, a) 
Komisija pieņem šo ieteikumu un pašlaik to īsteno. Kad dalībvalstis pārskata savas nitrātu jutīgās zonas un rīcības 
programmas nitrātu jomā, Komisija pieprasa, lai tiktu ņemta vērā ŪPD informācija par lauksaimnieciskas izcelsmes 
barības vielu piesārņojumu. Tas ir svarīgi, lai varētu kontrolēt piesārņojumu tā rašanās vietā, jo īpaši dalībvalstīs, 
kurās vietējie tiesību akti Nitrātu direktīvas īstenošanai ir vienīgais juridiskais instruments, kas kontrolē lauksaimnie ­
ciskas izcelsmes barības vielu zudumus.
Dalībvalstīm otrajos upju baseinu apsaimniekošanas plānos ir jāziņo, ciktāl Nitrātu direktīvas īstenošana ir pietie ­
kama, lai samazinātu lauksaimnieciskas izcelsmes barības vielu piesārņojumu, un kādi vēl ŪPD pamata un papildu 
pasākumi tiks ieplānoti šīs problēmas risināšanai. Tas palīdzēs dalībvalstīm un Komisijai saprast, kurās jomās ir vaja ­
dzīga turpmāka rīcība.
3. ieteikums, b) 
Komisija norāda, ka šie ieteikumi ir adresēti dalībvalstīm.
126
Attiecībā uz ES stratēģiju Baltijas jūras reģionam ( ESSBJR ) dalībvalstis izvēlējās ļoti “vieglu” pārvaldības struktūru. 
Netika izveidotas jaunas iestādes vai Padomes struktūras. Komisija uzskata, ka ESSBJR  ir veiksmīgi palīdzējusi veici ­
nāt Baltijas jūras vides aizsardzību.
Komisijas atbilde 71
127
Komisija uzskata, ka ir iespējams identificēt konkrētu pamatprojektu ieguldījumu barības vielu samazināšanā. 
Pamatprojektiem ir ļoti dažādi mērķi, un pat maza mēroga projekti var būt svarīgi attīstības virzītāji. Konkrēti rezul ­
tāti un ietekme uz politikas mērķiem var būt redzama tikai ilgtermiņā.
128
Komisija piekrīt Revīzijas palātas analīzei un būtu vēlējusies redzēt ciešāku ESSBJR  integrāciju Baltijas jūras reģiona 
ESIF programmās. Tā norāda, ka stratēģijas īstenošanas apņēmības līmenis ir dažāds attiecīgajās dalībvalstīs un 
reģionos, un tas atspoguļo atšķirīgās valstu un reģionu prioritātes.

KĀ PASŪTĪT ES IZDEVUMUS
Bezmaksas izdevumi
  Viens eksemplārs:  
ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).
  Vairāk nekā viens eksemplārs vai plakāti/kartes:  
Eiropas Savienības pārstāvniecībās  
(http://ec.europa.eu/represent_lv.htm),  
Eiropas Savienības delegācijās valstīs, kas nav ES dalībvalstis  
(http://eeas.europa.eu/delegations/index_lv.htm),  
ar Europe Direct dienesta starpniecību  
(http://europa.eu/contact/index_lv.htm)  
vai piezvanot uz tālru/uni0146a numuru 00 800 6 7 8 9 10 11 (zvanīšana bez maksas no jebkuras  
vietas Eiropas Savienībā) (*).
(*)  Informāciju sniedz bez maksas, tāpat arī lielākā da/uni013Ca zvanu ir bezmaksas (iz/uni0146emot dažus operatorus, viesnīcas  
vai taksofonus).
Maksas izdevumi
 Ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).
Baltijas jūra ir viena no piesārņotākajām jūrām pasaulē. 
Barības vielu slodzi rada galvenokārt lauksaimnieciskā 
darbība un komunālie notekūdeņi, un tās izraisītās 
eitrofikācijas apkarošana ir būtisks izaicinājums. Saskaņā 
ar Helsinku konvenciju visas ES  dalībvalstis un citas valstis 
Baltijas jūras krastā, kā arī Eiropas Savienība, ir iesaistījušās 
Baltijas jūras vides aizsardzībā. ES tiesību akti dalībvalstīm 
nosaka pienākumu apkarot pārmērīgu barības vielu slodzi 
un panākt jūras ūdeņu labu vides stāvokli. ES līdzfinansē 
dažus no šiem pasākumiem. Palāta pārbaudīja, vai 
ES īstenotie pasākumi ir efektīvi palīdzējuši dalībvalstīm 
samazināt barības vielu slodzi Baltijas jūrā. Revidenti 
secināja, ka minētie pasākumi ierobežotā mērā sekmējuši 
virzību uz barības vielu samazināšanu Baltijas jūrā. Palāta 
sniedz vairākus ieteikumus, kā uzlabot to pasākumu 
efektivitāti, kurus īsteno, lai apkarotu eitrofikāciju Baltijas 
jūrā.
EIROPAS
REVĪZIJAS
PALĀTA