EIROPAS KOMISIJA Briselē, 14.7.2021 COM(2021) 557 final 2021/0218(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko attiecībā uz atjaunīgo energoresursu enerģijas izmantošanas veicināšanu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/2001, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1999 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/70/EK un atceļ Padomes Direktīvu (ES) 2015/652 {SEC(2021) 657 final} - {SWD(2021) 620 final} - {SWD(2021) 621 final} - {SWD(2021) 622 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Eiropas zaļajā kursā ir noteikts mērķis līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti tādā veidā, kas veicina Eiropas ekonomiku, izaugsmi un darbvietu rašanos. Lai nodrošinātu šā mērķa sasniegšanu, siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam jāsamazina par 55 %, kā 2020. gada decembrī apstiprināja Eiropadome. Tādēļ savukārt ir jānodrošina ievērojami lielāks atjaunīgo energoresursu īpatsvars integrētā energosistēmā. Pašreizējais ES mērķrādītājs attiecībā uz atjaunīgās enerģijas īpatsvaru vismaz 32 % apmērā līdz 2030. gadam, kas noteikts Atjaunojamo energoresursu direktīvā, nav pietiekams un saskaņā ar klimata mērķrādītāja plānu ir jāpalielina līdz 38–40 %. Lai sasniegtu šo paaugstināto mērķrādītāju, ir vajadzīgi arī jauni papildu pasākumi dažādās nozarēs saskaņā ar Energosistēmas integrācijas, Ūdeņraža, Atkrastes atjaunīgās enerģijas un Biodaudzveidības stratēģijām. Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanas vispārīgie mērķi ir līdz 2030. gadam palielināt atjaunīgo energoresursu enerģijas izmantošanu, veicināt labāku energosistēmas integrāciju un sekmēt klimata un vidisko mērķu sasniegšanu, tostarp biodaudzveidības aizsardzību, tādējādi mazinot visu paaudžu bažas par globālo sasilšanu un biodaudzveidības samazināšanos. Šai Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanai ir būtiska nozīme, jo tā ļaus sasniegt paaugstināto klimata mērķrādītāju, kā arī aizsargāt mūsu vidi un veselību, mazināt mūsu energoatkarību un nostiprināt ES vadošo lomu tehnoloģiju un rūpniecības jomā, turklāt tā radīs darbvietas un sekmēs ekonomikas izaugsmi. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā rīcībpolitikas jomā Atjaunojamo energoresursu direktīva ir ES galvenais instruments, kura mērķis ir atjaunīgo energoresursu enerģijas apguves veicināšana. Atjaunojamo energoresursu direktīvas izskatīšana tiek veikta līdzās citiem pasākumiem. Tā ir daļa no plašākas darbības, kas ietekmē citus enerģētikas un klimata jomas tiesību aktus un rīcībpolitikas iniciatīvas, kā norādīts Eiropas zaļā kursa ceļvedī un paketē “Gatavi mērķrādītājam 55 %” Komisijas darba programmā 2021. gadam. Priekšlikums pārskatīt Atjaunojamo energoresursu direktīvu saskan ar: i)ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu, jo vislabāk oglekļa cenas noteikšana strādā kopā ar regulatīviem pasākumiem; ii)Energoefektivitātes direktīvu, kura veicina atjaunīgās enerģijas efektīvu izmantošanu galapatēriņa nozarēs; iii)Direktīvu par ēku energoefektivitāti, kurā paredzētas atbilstošas energoefektivitātes prasības attiecībā uz atjaunīgo enerģiju; iv)Ekodizaina direktīvu, kas stimulē patērētājus atteikties no iekārtām, kurās izmanto fosilo kurināmo; v)Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības regulu, ar ko paredz uzņēmējiem stimulus emisiju piesaistes projektu, kas var būt biomasas avots, īstenošanai; vi)Enerģijas nodokļu direktīvu, kas nodrošina, ka cenas veicina ilgtspējīgu praksi un stimulē ražošanu un izmantošanu; vii)tiesību aktiem par kopīgiem centieniem, ar kuriem nosaka saistošus siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju samazinājuma normas nozarēs, uz kurām attiecas Atjaunojamo energoresursu direktīva, piemēram, transporta, ēku, lauksaimniecības un atkritumu nozarē; viii)Degvielas kvalitātes direktīvu, kas veicina atjaunīgo un mazoglekļa degvielu izmantošanu transporta nozarē; ix)Alternatīvo degvielu infrastruktūras direktīvu, kas veicina alternatīvu degvielu infrastruktūras, tostarp elektrisko transportlīdzekļu uzlādes punktu un dabasgāzes un ūdeņraža uzpildes punktu, izvēršanu; x)priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par Eiropas energoinfrastruktūras vadlīnijām un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 347/2013. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats

Priekšlikuma pamatā pirmām kārtām ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 194. panta 2. punkts, kas nodrošina juridisko pamatu, lai ierosinātu pasākumus jaunu un neizsīkstošu enerģijas veidu attīstībai, kas ir viens no LESD 194. panta 1. punkta c) apakšpunktā noteiktajiem Savienības enerģētikas rīcībpolitikas mērķiem. Atjaunojamo energoresursu direktīvu, kuru grozīs ar šo priekšlikumu, pieņēma 2018. gadā arī saskaņā ar LESD 194. panta 2. punktu. Lai grozītu Direktīvu 98/70/EK par degvielas kvalitāti, kas pamatojas uz minēto pantu, LESD ir pievienots 114. pants, kas ir iekšējā tirgus juridiskais pamats. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Nepieciešamība pēc ES rīcības Dalībvalstis saviem spēkiem nevar pietiekami nodrošināt izmaksefektīvu, paātrinātu ilgtspējīgas atjaunīgās enerģijas attīstību pilnīgāk integrētas energosistēmas ietvaros. Ir nepieciešama kopēja ES pieeja, lai nodrošinātu atbilstošus stimulus dalībvalstīm ar dažāda vēriena iecerēm nolūkā saskaņotā veidā paātrināt enerģētikas pāreju no tradicionālās energosistēmas, kurā izmanto fosilo kurināmo, uz pilnīgāk integrētu un energoefektīvāku energosistēmu, kurā ražošanai izmanto atjaunīgos energoresursus. Ņemot vērā to, ka dalībvalstu enerģētikas rīcībpolitika un prioritātes atšķiras, ES mēroga rīcība, visticamāk, nodrošinās nepieciešamo atjaunīgo energoresursu plašāku izmantošanu salīdzinājumā ar tikai valsts vai vietēja mēroga rīcību. ES pievienotā vērtība ES mēroga rīcība atjaunīgās enerģijas jomā dod pievienoto vērtību, jo tā ir efektīvāka un lietderīgāka par atsevišķu dalībvalstu rīcību un ļauj izvairīties no sadrumstalotas pieejas, saskaņoti risinot jautājumu par Eiropas energosistēmas pārkārtošanu. Tā nodrošina siltumnīcefekta gāzu emisiju un piesārņojuma neto samazinājumu, aizsargā biodaudzveidību, izmanto iekšējā tirgus radītos ieguvumus, pilnībā izmanto apjomradītu ietaupījumu un Eiropas līmeņa tehnoloģiskās sadarbības sniegtās priekšrocības, kā arī rada investoriem pārliecību par ES mēroga tiesisko regulējumu. Atjaunīgās enerģijas īpatsvara palielināšana ES enerģijas galapatēriņā ir atkarīga no katras dalībvalsts nacionālā devuma. Tas būs vērienīgāks un izmakslietderīgāks, ja tā pamatā būs kopējs tiesisks un rīcībpolitisks satvars, par ko panākta vienošanās. •Proporcionalitāte Vēlamais politikas risinājumu kopums uzskatāms par samērīgu, un tas iespēju robežās pamatojas uz pašreizējo rīcībpolitikas modeli. Vairākos variantos ir noteikti sasniedzamie mērķrādītāji vai kritēriji, bet līdzekļu izvēle šo mērķrādītāju sasniegšanai atstāta dalībvalstu ziņā. Līdzsvars starp pienākumiem un dalībvalstīm atstāto rīcības brīvību attiecībā uz to, kā mērķi sasniedzami, uzskatāms par pienācīgu, ņemot vērā to, ka klimatneitralitāte ir jāpanāk obligāti (sk. šim priekšlikumam pievienotā ietekmes novērtējuma 3.3. un 7.5. iedaļu, SWD(2021)XXX). •Juridiskā instrumenta izvēle Šis priekšlikums paredz grozīt minēto direktīvu. Ņemot vērā to, ka Atjaunojamo energoresursu direktīva pieņemta salīdzinoši nesen, tās izskatīšana aprobežojas ar faktoriem, kas uzskatāmi par nepieciešamiem, lai izmakslietderīgi sekmētu Savienības 2030. gada klimatisko ieceru īstenošanu, un nav direktīvas pilnīga pārskatīšana, tāpēc tās pārstrādāšana nav uzskatāma par nepieciešamu. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Sākotnējais ietekmes novērtējums (ceļvedis) nolūkā saņemt atsauksmes bija publiskots no 2020. gada 3. augusta līdz 21. septembrim, un tika saņemtas 374 atbildes no ieinteresētajām personām no 21 dalībvalsts un septiņām trešām valstīm. Lielākā daļa atbilžu tika saņemtas no uzņēmumiem vai darījumdarbības apvienībām; mazāk atbilžu iesniedza NVO, anonīmi respondenti un iedzīvotāji. Turklāt Komisija saskaņā ar saviem labāka regulējuma noteikumiem 2020. gada 17. novembrī uzsāka 12 nedēļu ilgu sabiedrisku apspriešanu tiešsaistē. Tajā bija gan jautājumi ar atbilžu variantiem, gan atklāti jautājumi, kas aptvēra plašu tematu loku attiecībā uz Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanu. Kopumā tika saņemtas 39 046 atbildes. Ieinteresēto personu viedokļi tika apkopoti arī divos darbsemināros — pirmais no tiem notika 2020. gada 11. decembrī (gandrīz 400 dalībnieku), bet otrais notika 2021. gada 22. martā (gandrīz 1000 dalībnieku). Ieinteresēto personu viedokļu kopsavilkums Lielākajā daļā (80 %) tiešsaistes sabiedriskajā apspriešanā saņemto atbilžu bija pausts atbalsts atjaunīgo energoresursu izmantošanas mērķrādītāja paaugstināšanai atbilstīgi klimata mērķrādītāja plānam (43 % atbilžu) vai lielākā mērā (37 % atbilžu). 61 % aptaujāto atbalstīja saistošu mērķrādītāju noteikšanu gan ES, gan valstu mērogā. Transports, kā arī siltumapgāde un aukstumapgāde bija divas visbiežāk minētās nozares, kurās, pēc respondentu domām, ir nepieciešami papildu centieni, un vairākums atbalstīja mērķrādītāju paaugstināšanu abās nozarēs vismaz līdz klimata mērķrādītāja plānā paredzētajam rādītājam. Vairāk nekā 38 000 dalībnieku sniegtajās atbildēs vienprātīgi tika prasīts biomasu no atjaunīgo energoresursu saraksta svītrot un ierobežot tās izmantošanu bioenerģijas ražošanā, atļaujot to iegūt tikai no vietējā mērogā pieejamiem atkritumiem un atlikumiem, savukārt arodbiedrību, uzņēmumu un lielākās daļas publiskā sektora iestāžu pārstāvji priekšroku deva biomasas ilgtspējas kritēriju atstāšanai bez grozījumiem. Tiešsaistes sabiedriskajā apspriešanā un semināru laikā izteiktos ieinteresēto personu viedokļus ņēma vērā ietekmes novērtējumā, izstrādājot dažādus politikas risinājumus attiecīgajās rīcībpolitikas jomās. • Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Ārēja pakalpojumu sniedzēja Trinomics veikts pētījums nodrošināja tehnisku atbalstu atjaunīgo energoresursu rīcībpolitikas izstrādē un īstenošanā. Arī klimata mērķrādītāja plāna ietekmes novērtējums un Komisijas veikts dalībvalstu nacionālo enerģētikas un klimata plānu novērtējums, un 2020. gada Progresa ziņojums par atjaunīgo enerģiju veidoja daļu no faktu bāzes. Ietekmes novērtējumā turklāt tika izmantoti turpmāk uzskaitītie pētījumi.

·Tehniskais atbalsts atjaunīgo energoresursu rīcībpolitikas izstrādei un īstenošanai — efektivitātes uzlabošana ar nozaru integrācijas palīdzību. ·Atjaunīgā aukstumapgāde saskaņā ar pārskatīto Atjaunojamo energoresursu direktīvu. ·Atjaunīgā telpas siltumapgāde saskaņā ar pārskatīto Atjaunojamo energoresursu direktīvu. ·Rīcībpolitisks atbalsts siltumapgādes un aukstumapgādes dekarbonizācijai. ·Centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes regulatīvie un tirgus nosacījumi. ·Iespējas un līmeņi attiecībā uz elektrifikāciju telpu siltumapgādē ēkās. ·Atjaunīgās siltumapgādes un aukstumapgādes paņēmieni, pasākumi un atskaites punkti pārstrādātās Atjaunojamo energoresursu direktīvas un pilnīgas dekarbonizācijas īstenošanai līdz 2050. gadam. ·Tehniskā palīdzība atjaunīgās nebioloģiskas izcelsmes šķidrās vai gāzveida transporta degvielas, kā arī reciklēta oglekļa degvielu potenciāla novērtēšanai, metodikas izstrādei nebioloģiskas izcelsmes atjaunojamo degvielu īpatsvara noteikšanai, kā arī satvara izstrādei attiecībā uz papildināmību transporta nozarē. ·Atļauju un administratīvo procedūru vienkāršošana ar atjaunīgajiem energoresursiem darbināmu iekārtu uzstādīšanai. ·Tehnisko prasību noteikšana un standartizācijas procesu veicināšana attiecībā uz izcelsmes apliecinājumiem, pamatojoties uz Direktīvu (ES) 2018/2001. ·Tehniskā palīdzība iespējas izveidot ES mēroga zaļo marķējumu novērtēšanai nolūkā veicināt ar jaunām iekārtām iegūtas atjaunīgās enerģijas izmantošanu. ·Jaunu izejvielu potenciāla novērtējums modernas biodegvielas ražošanai (ENER/C1/2019-412). ·Atbalsts ar ILUC saistīto noteikumu īstenošanā saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvu (ENER/C2/2018-462). ·Koksnes biomasas izmantošana enerģijas ražošanai ES (JRC ziņojums, 2021. gada janvāris). ·Darbības jomas pētījums, ar kuru nosaka tehniskās prasības un risinājumus Savienības datubāzei šķidro un gāzveida transporta degvielu izsekošanai. Ietekmes novērtējums Ietekmes novērtējumu, kas pievienots priekšlikumam, izstrādāja, izmantojot modelēšanu, ieinteresēto personu ieguldījumu, kā arī starpdienestu grupas ieguldījumu. Ziņojumu Regulējuma kontroles padomei iesniedza 2021. gada 10. martā. Regulējuma kontroles padome 2021. gada 19. aprīlī sniedza pirmo atzinumu par ietekmes novērtējumu, un pēc ietekmes novērtējuma atkārtotas iesniegšanas tā 19. maijā sniedza otru atzinumu. Ņemot vērā iepriekš minēto, ietekmes novērtējumā analizēti dažādi varianti, kā Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšana varētu efektīvi un lietderīgi veicināt atjauninātā mērķrādītāja sasniegšanu kā daļu no plašākas rīcībpolitikas paketes “Gatavi mērķrādītājam 55 %”. Attiecībā uz kopējā atjaunīgās enerģijas mērķrādītāja vērtību 0. variants (bez izmaiņām) neradīs iespēju nodrošināt, ka ES mēroga atjaunīgās enerģijas mērķrādītājs tiek izmantots nolūkā sasniegt vismaz 38–40 % īpatsvaru enerģijas galapatēriņā. 2. varianta (mērķrādītājs pārsniedz 40 %) īstenošanas rezultātā klimata mērķrādītājs, iespējams, tiktu pārsniegts un rastos nesaskanība ar citiem ES likumdošanas instrumentiem. Tādējādi 1. variantam (mērķrādītājs vismaz 38–40 % robežās) nepiemīt trūkumi, un tas ir vēlamais un efektīvais variants. Attiecībā uz mērķrādītāja būtību —, lai gan 1. varianta (saistoši valstu mērķrādītāji) īstenošanas rezultātā atjaunīgo energoresursu paaugstinātais īpatsvars tiktu sasniegts visefektīvāk, tas radītu problēmas ar subsidiaritāti. Pašreizējais Enerģētikas savienības pārvaldības process ir svarīgs pamats atjaunīgo energoresursu mērķrādītāja sasniegšanai. Nacionālo plānu pārskatīšanas procesa pirmais cikls, kas noslēdzās 2020. gadā, izrādījās sekmīgs, jo nacionālie devumi kopumā bija pietiekami vērienīgi, lai sasniegtu Savienības 2030. gada saistošo atjaunīgo energoresursu mērķrādītāju. Saskaņā ar Pārvaldības regulu dalībvalstīm līdz 2023. gada jūnijam jāiesniedz atjaunināto nacionālo enerģētikas un klimata plānu projekti, un tās jau tobrīd var parādīt, kā plāno sasniegt augstāko 2030. gada mērķrādītāju. Pašreizējās sistēmas efektivitātes un struktūras dēļ vēlamais variants ir 0. variants (saistoša ES mērķrādītāja un valstu brīvprātīga ieguldījuma saglabāšana). Attiecībā uz siltumapgādi un aukstumapgādi 1. variants (nereglamentējoši pasākumi) neveicinās dalībvalstu centienus palielināt siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē izmantoto atjaunīgo energoresursu īpatsvaru vidēji vismaz par 1,1 procentpunktu gadā. ES klimata mērķrādītāja plānā noteiktā siltumapgādē un aukstumapgādē izmantotā atjaunīgo energoresursu rādītāja izteikšana vienota, saistoša, paaugstināta gada vidējā īpatsvara veidā, kas visās dalībvalstīs ir vienāds, kā tas paredzēts 3.b variantā, nav uzskatāma par samērīgu, lai gan tā ir visefektīvākā pieeja. Atjaunīgo energoresursu apjomu, kas būs nepieciešams 2030. gadā, varētu noteikt arī kā 3.c variantā ierosināto mērķrādītāju, bet tas atšķirtos no pašreizējā modeļa un varētu kavēt jau notiekošos īstenošanas centienus, lai gan galīgā mērķrādītāja 2030. gadam skaidra noteikšana būtu papildu ieguvums. 3.a variants apvienojumā ar nozares un ES atjaunīgo energoresursu izmantošanai piemērotu ēku un rūpniecības iekārtu atbilstošas konstrukcijas kritērijiem (3.d variants) būtu efektīvs, lai nodrošinātu nepieciešamo virzītājspēku kopumu šo nozaru turpmākai integrācijai energosistēmā. 3.a varianta gadījumā tiktu paredzēts atjaunīgo energoresursu izmantošanas pieauguma vienots minimālais rādītājs, nosakot pašreizējo indikatīvo gada pieauguma mērķrādītāju 1,1 procentpunkta apmērā kā minimālo sasniedzamo rezultātu un papildinot to ar konkrētiem “papildu uzdevumiem” dalībvalstīm, kas pārdalītu papildu centienus vēlamā atjaunīgo energoresursu līmeņa sasniegšanai 2030. gadā dalībvalstu vidū, balstoties uz to IKP un izmaksām. Konkrētām dalībvalstīm noteiktais papildu pieauguma apjoms varētu būt līdzeklis, ar kuru novērtēt dalībvalstu ieceru relatīvo vērienu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē, kā arī potenciāls nepilnību novēršanas pasākums citās nozarēs, kas nav siltumapgāde un aukstumapgāde, ja tās nesasniegtu kopējo atjaunīgo energoresursu īpatsvara mērķrādītāju 38–40 % apmērā. Šajā variantā ir apsvērta arī iespēja ieviest atjaunīgās enerģijas izmantošanas etalonu būvniecības nozarē.

2.a variantā paredzētais paplašinātais pasākumu saraksts nodrošina elastīgumu valstu līmenī un proporcionalitāti, kā arī dod dalībvalstīm pēc izvēles izmantojamu instrumentu kopumu. Projektā ir ņemtas vērā valstu un vietēja mēroga atšķirības apstākļu un sākotnējās situācijas ziņā, kā arī tiek nodrošināts skaidrs satvars visu līmeņu (valsts, reģionālā, vietējā) un visu veidu (no komunālo pakalpojumu sniedzējiem un uzņēmumiem un beidzot ar pašvaldībām un iedzīvotājiem, kuri ir patērētāji / ražojoši patērētāji) aktoriem. Attiecībā uz centralizēto siltumapgādi un aukstumapgādi 3.c variants (kas paredz indikatīvā ikgadējā pieauguma mērķrādītāja viena procentpunkta apmērā palielināšanu līdz klimata mērķrādītāja plānā noteiktajam rādītājam 2,1 %, nemainot tā būtību) virzītu centralizētās siltumapgādes attīstību uz atjaunīgās enerģijas plašāku integrēšanu saskaņā ar klimata mērķrādītāja plānu un mērķi sasniegt oglekļneitralitāti, līdztekus ņemot vērā to, ka situācija dalībvalstīs ievērojami atšķiras. 3.b variants (indikatīvs ES atjaunīgās enerģijas mērķrādītājs attiecībā uz centralizētajā siltumapgādē un aukstumapgādē izmantoto atjaunīgo energoresursu īpatsvaru) varētu radīt līdzīgus ieguvumus kā 3.c variants, taču tajā paredzētie noteikumi atšķiras no pašreizējiem, tas varētu kavēt jau notiekošo īstenošanu. Efektīvākais mērķrādītāja risinājums būtu 3.d variants (pieauguma mērķrādītāja viena procentpunkta apmērā palielināšana un tā noteikšana par saistošu), bet tas ir pārāk stingrs un atvēl dalībvalstīm mazāk rīcības brīvības. 3.a variants (bez izmaiņām) ļautu turpināt fosilā kurināmā izmantošanu centralizētajā siltumapgādē bez laika ierobežojuma, un tādējādi tas nesaskan ar izskatīšanas mērķiem. 2. variants (pasākumu saraksts) var būt patstāvīgs vai komplementārs, jo tas nodrošina skaidrāku satvaru centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes pārveidošanai, ar tās starpniecību veicina atjaunīgās enerģijas piegādi ēkās un padara to par galveno siltumapgādes dekarbonizācijas instrumentu, līdztekus veicinot enerģētikas nozares integrāciju valstu un ES energosistēmās. Vēlamais variants ir apvienot 2. variantu, kas paredz pasākumus, un 3.c variantā noteikto mērķrādītāja modeli, lai nodrošinātu, ka centralizētā siltumapgāde un aukstumapgāde atbilst Eiropas zaļā kursa mērķiem, sekmē klimata mērķrādītāja plāna izpildi un energosistēmu integrācijas mērķu sasniegšanu. Kopā ar variantiem, kas attiecas uz vispārējo siltumapgādi, aukstumapgādi un ēkām, ar šo variantu tiktu izveidots arī stimulējošs satvars viedas centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas, kurā izmanto atjaunīgos energoresursus, izveidei un paplašināšanai. Attiecībā uz atjaunīgo energoresursu elektroenerģijas integrēšanu 1.1. variants (gandrīz reāllaikā pieejama informācija par tīkla piegādātās elektroenerģijas daļu, kas ražota no atjaunīgajiem energoresursiem) nodrošinātu efektīvus tirgu stimulējošus signālus, kas ir tieši saistīti ar atjaunīgo energoresursu iespiešanos tirgū un oglekļa emisiju samazināšanu, bez administratīvā sloga un saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem. 1.2. variants (informācija par atjaunīgo energoresursu īpatsvaru un SEG emisiju profilu) labvēlīgi ietekmētu patērētāju informētību, taču citādi tai būtu ierobežota pievienotā vērtība. 2.1.–2.3. variants aptver atšķirīgus intelektiskās uzlādes infrastruktūras optimizēšanas aspektus; to labvēlīgā ietekme uz kopējām īstenošanas izmaksām un ekonomikai radītie ieguvumi var būt visai dažādi. Lai nodrošinātu dalībvalstīm rīcības brīvību, kā vēlamais variants attiecībā uz viedās uzlādes funkciju, kas ietver divvirzienu uzlādi un papildu viedo uzlādes punktu izveidi, visos gadījumos tika izraudzīta īstenošana atbilstoši nacionālajam novērtējumam (2.1.B, 2.2.B un 2.3. variants). 3.1.–3.3. variantā ir novērsti dažādi šķēršļi agregēšanas un mobilitātes pakalpojumu tirgū, kuri ierobežo konkurenci. 3.1. variants (kas nodrošina, ka tīkla operatori un tirgus dalībnieki elektroenerģijas akumulēšanas sistēmas vai ierīces neekspluatē diskriminējošā vai nesamērīgā veidā neatkarīgi no to lieluma (neliela vai liela mēroga) un tā, vai tās ir stacionāras vai mobilas, lai tās varētu piedāvāt elastības un balansēšanas pakalpojumus konkurētspējīgā veidā) ir jebkurā gadījumā izdevīgs variants. 3.2. variants (neatkarīgi agregēšanas un mobilitātes pakalpojumu sniedzēji var piekļūt pamatinformācijai par bateriju, piemēram, par tās veselības un uzlādes stāvokli) ir nepieciešams, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, un tā savlaicīga īstenošana radītu labvēlīgu ilgtermiņa ietekmi uz sadzīves bateriju īpašniekiem un elektrotransportlīdzekļu lietotājiem sniegto pakalpojumu pieejamību, kvalitāti un izmaksām. Sagaidāms, ka 3.3 variants (kas paredz brīvas piekļuves nodrošināšanu visai publiski pieejamajai uzlādes infrastruktūrai) sniegs aizvien vairāk ieguvumu elektrotransportlīdzekļu skaita palielināšanās dēļ. No apsvērtajiem variantiem attiecībā uz atjaunīgās enerģijas izmantojuma palielināšanos transporta nozarē 1.B varianta (papildus mērķrādītāja un apakšmērķrādītāja attiecībā uz modernām biodegvielām palielinājumam tiek ieviests īpašs apakšmērķrādītājs attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām) apvienojuma ar 2.A variantu (ar enerģiju saistīti pienākumi degvielas piegādātājiem), 2.C variantu (izvēle starp pieejām, kas aprakstītas pie 2.A varianta) un 2.B variantu (ar emisijām saistīti pienākumi degvielas piegādātājiem tiek atstāti dalībvalstu ziņā) vai 2.D variantu (ar emisijām saistīti pienākumi degvielas piegādātājiem; savukārt operatoriem ir jānodrošina modernu biodegvielu un nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu minimālais īpatsvars) kopumā sniegtu vislabākos rezultātus. Lai gan visi varianti, izņemot 1. variantu, nodrošina nepieciešamo ieceru vērienu, pastāv būtiskas atšķirības. Uz enerģiju balstītie varianti var lielākā mērā veicināt novatorisku atjaunīgo un reciklēta oglekļa degvielu izstrādi un ražošanu, jo tie nodrošina visparedzamāko un stabilāko rīcībpolitisko satvaru investīcijām šādās tehnoloģijās. Varianti, kas balstīti uz SEG emisiju intensitāti, var veicināt uzlabojumus piegādes ķēdēs un atjaunīgo un mazoglekļa degvielu tehnoloģiju efektivitāti ( to ražošanas izmaksas ir augstākas), un tie var sekmīgāk nodrošināt saskaņotību ar pieeju, kas izraudzīta saskaņā ar Degvielas kvalitātes direktīvu. Tomēr tādēļ būtu nepieciešams ieviest izmaiņas metodikā, ko izmanto SEG emisiju intensitātes noteikšanai. Nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu izmantošanas veicināšana pilnībā atbilst Energosistēmas integrācijas stratēģijai un Ūdeņraža stratēģijai, kā arī klimata mērķrādītāja plānam, jo īpaši ņemot vērā perspektīvu pēc 2030. gada. Tas jo īpaši attiecas uz 1. variantu (nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu uzskaites jomas paplašināšana ārpus transporta nozares un minēto degvielu uzskaites konsekvences uzlabošana) un 3. variantu (īpašu apakšmērķrādītāju noteikšana attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām nozarēs, kurās ir grūti sasniegt dekarbonizāciju). Konkrēti, bet reāli sasniedzami apakšmērķrādītāji attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām transporta un rūpniecības nozarē 2030. gadam būtu pirmais posms ceļā uz to plašāku attīstību pēc 2030. gada. Attiecībā uz atjaunīgo un mazoglekļa degvielu sertifikāciju tika izvērtēts 1.a variants (pašreizējās sertifikācijas sistēmas darbības jomas un satura pielāgošana nolūkā iekļaut visas degvielas, uz kurām attiecas Atjaunojamo energoresursu direktīva, tostarp reciklēta oglekļa degvielas) un 2.A variants (pašreizējās izcelsmes apliecinājumu sistēmas kā alternatīvas sertifikācijas sistēmas turpmāka izstrāde). Tiek uzskatīts, ka 1.a variantam ir labs potenciāls, lai nostiprinātu esošo sistēmu, un mazoglekļa degvielu sertifikācija ir jārisina atsevišķā tiesību akta priekšlikumā, piemēram, Ūdeņraža un dekarbonizētu gāzu tirgus dokumentu kopumā. IT izstrādes izvēles iepriekš apstiprinās Eiropas Komisijas Informācijas tehnoloģiju un kiberdrošības padome. Attiecībā uz risinājumiem, kā nodrošināt bioenerģijas ilgtspēju, 1. variants (nereglamentējoši pasākumi) atvieglotu Atjaunojamo energoresursu direktīvas ilgtspējas kritēriju īstenošanu, bet tas neietver papildu aizsardzības pasākumus konstatēto risku novēršanai. 2. variants (pašreizējo ES bioenerģijas ilgtspējas kritēriju mērķtiecīga pastiprināšana) nodrošinātu vistiešāko aizsardzību pret riskiem, kas saistīti ar mežu biomasas ražošanu, teritorijās ar augstu biodaudzveidību. Ar to arī ieviestu papildu drošības pasākumus ar mērķi veicināt optimālus aprites cikla SEG emisiju aiztaupījumus un novērst jaunus biomasas neefektīvas izmantošanas gadījumus enerģētikas nozarē. 3. variants (regulējums attiecībā uz nelielām iekārtām) vēl vairāk paaugstinātu 2. varianta efektivitāti, pakļaujot reglamentācijai lielāku enerģētikā izmantotās biomasas apjomu ES. Tas arī palīdzētu pilnveidot sabiedrības pārraudzību pār biomasas ražošanu un izmantošanu. Pamatojoties uz 2., 3. un 4.2. variantu (kas paredz, ka dalībvalstis izstrādā atbalsta shēmas attiecībā uz biomasas kurināmo tā, lai pēc iespējas samazinātu izejvielu tirgus kropļojumus, ar mērķi līdz minimumam samazināt augstas kvalitātes apaļkoku izmantošanu), varētu samazināt veselu koku izmantošanu enerģijas ražošanai, kā noteikts ES Biodaudzveidības stratēģijā. Papildus Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanas galvenajiem mērķiem ierobežots skaits papildu atbalsta jeb veicinošu pasākumu varētu sekmēt atjaunīgo energoresursu izmaksefektīvu apguvi ar mērķi risināt vērienīguma nepietiekamību 2030. un 2050. gada perspektīvā, kā arī risināt sistēmas integrācijas nepietiekamību un atjaunināt bioenerģijas ilgtspējas noteikumus. Attiecībā uz elektroenerģijas pirkuma līgumiem 1. variants (vadlīnijas) nodrošinās dalībvalstīm papildu norādījumus, nepalielinot administratīvo slogu, lai gan rezultativitāte būs atkarīga no šo vadlīniju īstenošanas. 2. variants (finansiāls atbalsts maziem un vidējiem uzņēmumiem par elektroenerģijas pirkuma līgumu izmantošanu) labvēlīgi ietekmēs atjaunīgo energoresursu izmantošanu un Eiropas ekonomiku. 3. variants (regulatīvu pasākumu stiprināšana attiecībā uz elektroenerģijas pirkuma līgumiem) radītu dalībvalstīm papildu slogu, jo būtu jālikvidē visi nepamatotie šķēršļi, bet varētu nodrošināt papildu noteiktību atjaunīgās elektroenerģijas ražotājiem un patērētājiem. 1. un 2. variants ir uzskatāmi par vēlamo kombināciju. Attiecībā uz pārrobežu sadarbību 1. variants (atjaunināti Komisijas norādījumi) pats par sevi nebūtu īpaši efektīvs, bet 2. variants (dalībvalstu pienākums izmēģināt pārrobežu sadarbību nākamo trīs gadu laikā) būtu mēreni efektīvs. Lai gan 3. variants (atbalsta shēmu obligāta daļēja atvēršana) un 4. variants (Savienības atjaunīgās enerģijas finansēšanas mehānisma plašāka izmantošana) būtu ļoti iedarbīgi, paredzams, ka 2. variants būs politiski pieņemamāks un līdz ar to vēlamais variants. Attiecībā uz atkrastes enerģijas izmantošanas veicināšanu, ņemot vērā 1. varianta saistošo iedabu (kopīga plānošana), būtu ļoti efektīvi nodrošināt mērķrādītāju noteikšanu un īstenošanu katram jūras baseinam. Paredzams, ka 2. variants (viena atļauju izdošanas kontaktpunkta izveide katrā jūras baseinā) būs efektīvs, atvieglojot atļauju izdošanu pārrobežu atkrastes atjaunīgās enerģijas projektiem. Abu variantu apvienojums ir vēlamais variants Attiecībā uz rūpniecību nav paredzams, ka 0. variants (bez izmaiņām) palielinās atjaunīgās enerģijas patēriņa īpatsvaru rūpniecības nozarē, radot nopietnas bažas par mērķa līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas un 2050. gadā panākt klimatneitralitāti sasniegšanu. 1. variants (atjaunīgās enerģijas izmantošanas aspekta ieviešana Energoefektivitātes direktīvā paredzētajās revīzijās) bez jebkāda administratīvā sloga un saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem nodrošinātu efektīvus līdzekļus industriālo aktoru iepazīstināšanai ar esošajiem izmaksu lietderīgajiem risinājumiem pārejai uz atjaunīgo enerģiju. 2. variants (marķējums tādiem rūpniecības ražojumiem dažās nozarēs, attiecībā uz kuriem tiek apgalvots, ka tos ražo, izmantojot atjaunīgos energoresursus) nodrošina efektīvus līdzekļus vienota un saskaņota tirgus izveidei tiem uzņēmumiem, kuri laiž tirgū ražojumus un pakalpojumus, kuri ražoti vai sniegti, izmantojot atjaunīgos energoresursus. Jebkāds obligāts marķējums būtu rūpīgi jāizstrādā nolūkā nodrošināt atbilstību PTO noteikumiem. 1. un 2. variants būtu savstarpēji papildinoši un visefektīvākie varianti apvienojumā ar indikatīvu mērķrādītāju attiecībā uz atjaunīgās enerģijas izmantošanu rūpniecībā. Kopumā rīcībpolitiskie risinājumi rada ekonomiskus, vidiskus un sociālus ieguvumus. Drošāka ES energosistēma, kas mazāk atkarīga no importa, tiktu panākta ar atjaunīgās enerģijas, jo īpaši atkrastē ražotas, izmantošanas pieaugumu. Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšana, iespējams, sekmēs ekonomikas izaugsmi un investīcijas, radot kvalitatīvas darbvietas un samazinot fosilā kurināmā importu un enerģijas izmaksas patērētājiem un uzņēmumiem. Tiek prognozēts, ka daudzi rīcībpolitikas risinājumi radīs darbvietas saskaņā ar paredzēto zaļo un digitālo atveseļošanos. Paredzams, ka tas labvēlīgi ietekmēs nodarbinātību, jo īpaši nozarēs, kas saistītas ar atjaunīgo enerģiju, veicinot nodarbinātību un prasmju apguvi būvniecības un energoapgādes nozarēs un darbvietu pārvirzi starp minētajām nozarēm. Attiecinot uz vienu izdotu eiro, atjaunīgās enerģijas izmantošana rada gandrīz par 70 % vairāk darbvietu nekā izdevumi par fosilo kurināmo, un saules fotoelementi rada vairāk nekā divtik darbvietu uz vienu saražotu elektroenerģijas vienību salīdzinājumā ar ogļu vai dabasgāzes izmantošanu. No ilgtspējīgiem atjaunīgajiem resursiem, tostarp atjaunīgā ūdeņraža, iegūtas enerģijas plašāka izmantošana samazinātu SEG emisijas. Fosilā kurināmā aizstāšana turklāt samazinās gaisa piesārņojumu un labvēlīgi ietekmēs veselību. Autotransporta elektrifikācija, izmantojot atjaunīgos energoresursus, īpaši labvēlīgi ietekmētu situāciju gaisa piesārņojuma ziņā pilsētās, savukārt, piemēram, ēku siltumapgādes pāreja uz elektroenerģiju ievērojami samazinātu SEG un citu gaisa piesārņotāju emisijas, ko rada ēkas Eiropā, kuras pašlaik lielā mērā ir atkarīgas no fosilā kurināmā. Gaisa kvalitāti pilsētās cita starpā uzlabos arī atjaunīgā siltumapgāde, jo īpaši centralizētā siltumapgāde pilsētās. Labvēlīgas ietekmes uz biodaudzveidību pamatā būs stingrāki bioenerģijas ilgtspējas kritēriji. Tas var samazināt biomasas kurināmā importu no valstīm ārpus ES, ja trešās valstis nevēlēsies tos ievērot un eksportu ES vietā novirzīs uz citām valstīm. Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšana radīs galvenokārt praktiskas sekas dalībvalstu pārvaldes iestādēm, ņemot vērā to, ka būs jāievēro augstāki (saistoši) mērķrādītāji, kuri ir attiecīgi jāizstrādā un jāuzrauga. Citas darbības, kas jāveic valsts pārvaldei, ietver atjaunīgo energoresursu izmantošanas popularizēšanu un veicināšanu vairāku energonesēju griezumā. • Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Laikposmā no 2014. līdz 2016. gadam tika veikts Atjaunojamo energoresursu direktīvas novērtējums saskaņā ar Normatīvās atbilstības un izpildes programmu (REFIT). Ņemot vērā to, ka Atjaunojamo energoresursu direktīva pieņemta salīdzinoši nesen, tās ierosinātā pārskatīšana aprobežojas ar faktoriem, kas uzskatāmi par nepieciešamiem, lai izmakslietderīgi sekmētu Savienības 2030. gada klimatisko ieceru īstenošanu, un nav direktīvas pilnīga pārskatīšana. Ietekmes novērtējumā tika apzinātas tiesību aktu vienkāršošanas un regulatīvo izmaksu samazināšanas iespējas. Izmaiņas atbilstības pārraudzības režīmā nav paredzētas. Lai palielinātu atjaunīgās enerģijas izmantošanu siltumapgādē un aukstumapgādē, kā arī ēkās, būs nepieciešami būvdarbi/renovācija, tādējādi palielinot nodarbinātību nozarē. Līdz 95 % būvniecības, arhitektūras un inženiertehnisko uzņēmumu ir mazie un vidējie uzņēmumi (MVU), tāpēc ir iespējama labvēlīga ekonomiskā ietekme uz tiem. Norādījumi un finansiāls atbalsts elektroenerģijas pirkuma līgumiem palīdzēs MVU, kuriem trūkst resursu, izpildīt sarežģītus līgumus. Stingrāki kritēriji attiecībā uz meža biomasu var palielināt administratīvās izmaksas un slogu mazajiem un vidējiem ekonomikas dalībniekiem. Lai nodrošinātu godīgu konkurenci vienotajā tirgū, visiem ekonomikas dalībniekiem jāpiemēro vienādi noteikumi. Tādējādi priekšlikums neparedz atbrīvojumu MVU vai mikrouzņēmumiem, izņemot vienkāršotu pārbaudes mehānismu nodrošināšanu nelielām enerģijas ražošanas iekārtām. Tomēr paredzētā ekonomiskā ietekme arī varētu dot labumu MVU, jo lielāko daļu atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju, jo īpaši saules fotoelementu, izmantošanas vērtības ķēdes uztur MVU. Pamattiesības

Attiecībā uz atbilstību Pamattiesību hartai šīs izskatīšanas galvenais mērķis ir palielināt atjaunīgās enerģijas izmantošanu un samazināt SEG emisijas, un tas pilnībā atbilst Hartas 37. pantam, kas paredz, ka augstam vides aizsardzības līmenim un vides kvalitātes uzlabošanai jābūt integrētai Savienības rīcībpolitikās un nodrošinātai saskaņā ar ilgtspējīgas attīstības principu. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Ar šo priekšlikumu groza spēkā esošu direktīvu par atjaunīgās enerģijas izmantošanu, un tādējādi tiek lēsts, ka administratīvā ietekme un izmaksas būs mērenas, jo ir izveidota lielākā daļa nepieciešamo struktūru un noteikumu. Priekšlikums neradīs papildu izmaksas Savienības budžetā. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Pēc tam, kad abi likumdevēji būs pieņēmuši šo grozīto direktīvu, Komisija transponēšanas periodā veiks turpmāk uzskaitītās darbības, lai atvieglotu tās transponēšanu: –atbilstības tabulas, kas ir gan dalībvalstu, gan Komisijas transponēšanas kontrolsaraksts, izstrāde, –sanāksmju organizēšana ar dalībvalstu ekspertiem, kas atbild par direktīvas dažādo daļu transponēšanu, lai apspriestu, kā tās transponēt un kliedēt šaubas, vai nu ar Saskaņoto rīcību attiecībā uz atjaunīgajiem energoresursiem (CA-RES), vai komitejas formā, –pieejamība divpusējām sanāksmēm ar dalībvalstīm un to uzaicinājumiem, ja rodas konkrēti jautājumu par direktīvas transponēšanu. Pēc transponēšanas termiņa beigām Komisija veiks visaptverošu novērtējumu par to, vai dalībvalstis ir pilnībā un pareizi transponējušas direktīvu. Ar Regulu (ES) Nr. 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību tika izveidota integrēta enerģētikas un klimata plānošanas, monitoringa un ziņošanas sistēma, lai pārraudzītu virzību uz klimata un enerģētikas mērķrādītāju sasniegšanu saskaņā ar Parīzes nolīguma pārredzamības prasībām. Dalībvalstīm līdz 2019. gada beigām bija jāiesniedz Komisijai integrētie valsts enerģētikas un klimata plāni, aptverot Enerģētikas savienības piecas dimensijas laikposmam no 2021. līdz 2030. gadam. Sākot no 2023. gada, dalībvalstīm katru otro gadu ir jāziņo par plānu īstenošanas gaitu, turklāt līdz 2023. gada 30. jūnijam tām ir jāpaziņo Komisijai par plānu atjauninājumu projektiem, bet galīgie atjauninājumi jāiesniedz līdz 2024. gada 30. jūnijam. Šis atjauninājums, kas jāveic 2024. gadā, aptvers plānošanas pienākumus, kuri saistīti ar visiem jaunajiem mērķrādītājiem, par ko panākta vienošanās Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanā. Visas papildu plānošanas un ziņošanas prasības, kas noteiktas šajā priekšlikumā, neradīs jaunu plānošanas un ziņošanas sistēmu, bet uz to attieksies spēkā esošā plānošanas un ziņošanas sistēma saskaņā ar Regulu (ES) 2018/1999. Turpmākā Pārvaldības regulas pārskatīšana ļautu konsolidēt šīs ziņošanas prasības. •Skaidrojošie dokumenti (direktīvām) Pēc Eiropas Savienības Tiesas nolēmuma lietā Eiropas Komisija / Beļģijas Karaliste (lieta C-543/17) dalībvalstīm paziņojumam par valsts transponēšanas pasākumiem jāpievieno pietiekami skaidra un precīza informācija, norādot, kuros valsts tiesību aktos transponēti attiecīgās direktīvas noteikumi. Tas jāsniedz par katru pienākumu, ne tikai “panta līmenī”. Ja dalībvalstis izpilda šo pienākumu, tām principā nebūtu nepieciešams nosūtīt Komisijai skaidrojošus dokumentus par transponēšanu. •Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums Galvenie noteikumi, ar kuriem būtiski groza Direktīvu (ES) 2018/2001 vai pievieno jaunus elementus, ir uzskaitīti turpmāk. Ar 1. panta 1. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 2. pantu, grozot nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu un standartvērtības definīciju un pievienojot jaunas kvalitatīvu apaļkoku, atjaunīgo degvielu, tirdzniecības zonas, viedās uzskaites sistēmas, uzlādes punkta, tirgus dalībnieka, elektroenerģijas tirgus, sadzīves baterijas, elektrotransportlīdzekļa baterijas, rūpnieciskās baterijas, veselības stāvokļa, uzlādes stāvokļa, jaudas iestatījuma punkta, viedās uzlādes, regulatīvās iestādes, divvirzienu uzlādes, parastas jaudas uzlādes punkta, industrijas, neenerģētisku vajadzību, plantācijas meža un stādīta meža definīcijas. Ar 1. panta 2. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 3. panta 1. punktu ar atjaunināto ES mērķrādītāju 2030. gadam, proti, Savienības enerģijas bruto galapatēriņā 2030. gadā no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas enerģijas īpatsvars ir vismaz 40 %. Ar to groza arī 3. panta 3. punktu nolūkā pastiprināt pienākumu līdz minimumam samazināt tādu nevajadzīgu tirgus izkropļojumu risku, ko rada atbalsta shēmas, kā arī nepieļaut atbalstu dažu izejvielu izmantošanai enerģijas ražošanai pēc kaskādes principa. Ar to arī tiek ieviests pienākums, ievērojot dažus izņēmumus, pakāpeniski pārtraukt atbalstu elektroenerģijas ražošanai no biomasas, sākot ar 2026. gadu. Turklāt 1. panta 2. punktā ir pievienots jauns punkts par elektrifikāciju, lai palīdzētu dalībvalstīm nodrošināt valsts ieguldījumu. Ar 1. panta 3. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 7. pantu, paredzot enerģijas, kas no iegūta no atjaunīgajiem energoresursiem, īpatsvara atjaunināto aprēķina metodi, lai i) enerģija, kas iegūta no nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām, tiktu uzskaitīta nozarē, kurā tā tiek patērēta (elektroenerģija, siltumapgāde, aukstumapgāde vai transporta nozare), un ii) atjaunīgā elektroenerģija, ko izmanto nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu ražošanai, netiktu iekļauta no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas elektroenerģijas bruto galapatēriņa aprēķinā attiecīgajā dalībvalstī. Ar 1. panta 4. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 9. panta 1. punktu, pievienojot papildu punktu par dalībvalstu pienākumu triju gadu laikā īstenot pārrobežu izmēģinājuma projektu, un ar to groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 9. panta 7. punktu, pievienojot papildu punktu par kopīgu atkrastes enerģētikas plānošanu katrā jūras baseinā, saskaņā ar kuru dalībvalstīm līdz 2050. gadam kopīgi jānosaka un jāvienojas par sadarbību attiecībā uz atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanas apjomu, kas jāizvērš katrā jūras baseinā, ar starpposma rādītājiem 2030. un 2040. gadā.

Ar 1. panta 5. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 15. pantu, svītrojot 4.–7. punktu attiecībā uz ēkām, kas tagad iekļauti jaunā 15.a pantā, atjauninot atsauces uz standartiem, pastiprinot noteikumu par atjaunīgo energoresursu pirkuma līgumiem un pievienojot klauzulu par administratīvo procedūru izskatīšanu gadu pēc grozītās direktīvas spēkā stāšanās. Direktīvas 1. panta 6. punktā ir iekļauts jauns 15.a pants par atjaunīgās enerģijas integrēšanu un pasākumiem, kas nodrošina siltumapgādes un aukstumapgādes iespēju ēkās. Šis jaunais pants ietver jaunu indikatīvu Savienības mērķrādītāju līdz 2030. gadam panākt, lai ēkās izmantoto atjaunīgo energoresursu īpatsvars sasniegtu 49 %, un atsauci uz jauno “efektīvas centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes” definīciju, ko iekļaus pārstrādātajā Energoefektivitātes direktīvā, kas ir viens no veidiem, kādos nodrošināt obligātu atjaunīgo energoresursu izmantojuma pakāpi jaunās ēkās un ēkās, kurās veikta būtiska atjaunošana. Tas pielāgo Atjaunojamo energoresursu direktīvas 15. panta punktos iekļauto tekstu par ēkām nolūkā tās sasaistīt ar atjaunīgo energoresursu indikatīvo mērķrādītāju sasniegšanu un veicināt pāreju no fosilā kurināmā uz atjaunīgo energoresursu izmantošanu siltumapgādes sistēmās, kā arī panākt saskaņotību ar Direktīvu par ēku energoefektivitāti. Ar 1. panta 7. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 18. panta 3. punktu ar pielāgotām rindkopām par uzstādītāju kvalifikācijas un sertifikācijas prasībām nolūkā risināt atjaunīgās siltumapgādes sistēmu uzstādītāju trūkuma problēmu, kas kavē pakāpenisku atteikšanos no fosilā kurināmā sistēmām. Ar to arī svītro sarakstu, kurā uzskaitīti konkrēti atjaunīgās siltumapgādes tehnoloģiju veidi, un aizstāj to ar vispārēju atsauci uz atjaunojamo energoresursu siltumapgādes sistēmām. Ar to groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 18. panta 4. punktu, nosakot dalībvalstīm pienākumu īstenot pasākumus dalības apmācības programmās atbalstam. Iepriekš paredzētā iespēja dalībvalstīm publiskot kvalificēto uzstādītāju sarakstu ir padarīta par prasību. Ar 1. panta 8. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 19. panta 2. un 8. punktu nolūkā novērst iespēju, ka dalībvalstis varētu neizsniegt izcelsmes apliecinājumus ražotājam, kas saņem finansiālu atbalstu, sasaistot to ar izmaiņām, kas skar 15. pantā minētos elektroenerģijas pirkuma līgumus. Ar 1. panta 9. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 20. panta 3. punktu, pievienojot jaunu papildu rindkopu nolūkā veicināt energosistēmu integrāciju, aptverot centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas un citus energotīklus, vajadzības gadījumā pieprasot dalībvalstīm izstrādāt efektīvu centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes modeli, lai veicinātu atjaunīgo energoresursu izmantošanu siltumapgādē un aukstumapgādē. Ar 1. panta 10. punktu Atjaunojamo energoresursu direktīvā iekļauj jaunu 20.a pantu, ar ko veicina no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtas elektroenerģijas sistēmas integrāciju, paredzot šādus pasākumus: ·PSO un SSO ir pienākums darīt pieejamu informāciju par atjaunīgo energoresursu īpatsvaru to piegādātajā elektroenerģijā un ar to saistīto SEG emisiju apjomu nolūkā uzlabot pārredzamību un sniegt plašāku informāciju elektroenerģijas tirgus dalībniekiem, agregatoriem, patērētājiem un galalietotājiem, ·akumulatoru ražotājiem jānodrošina akumulatoru īpašniekiem un trešām personām, kas rīkojas to vārdā, piekļuve informācijai par akumulatoru jaudu, veselības un uzlādes stāvokli un jaudas iestatījumu, ·dalībvalstīm jānodrošina viedās uzlādes iespējas publiski nepieejamos parastas jaudas uzlādes punktos, ņemot vērā to nozīmi energosistēmu integrācijā, ·dalībvalstīm jānodrošina, ka reglamentējošie noteikumi par akumulēšanas un balansēšanas aktīvu izmantošanu nediskriminē nelielās un/vai mobilās akumulēšanas sistēmas un nekavē to dalību elastības, balansēšanas un akumulēšanas pakalpojumu tirgū. Ar 1. panta 11. punktu Atjaunojamo energoresursu direktīvā iekļauj jaunu 22.a pantu par atjaunīgās enerģijas integrēšanu rūpniecībā, paredzot indikatīvu mērķrādītāju panākt atjaunīgo energoresursu īpatsvara vidējo pieaugumu 1,1 procentpunkta apmērā gadā un saistošu 50 % mērķrādītāju nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām, ko izmanto par ievadmateriālu vai enerģijas nesēju. Ar to arī tiek ieviesta prasība, ka videi nekaitīgu rūpniecības ražojumu marķējumā saskaņā ar vienotu ES mēroga metodiku jānorāda izmantotās atjaunīgās enerģijas procentuālā daļa. Ar 1. panta 12. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 23. panta 1. punktu nolūkā padarīt gada pieaugumu 1.1 procentpunkta apjomā siltumapgādē un aukstumapgādē par saistošu pamatprincipu, un pievieno papildu punktu, kurā dalībvalstīm uzlikts pienākums veikt to potenciāla novērtējumu attiecībā uz enerģiju, kas iegūta no atjaunīgajiem energoresursiem, kā arī siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē radītā atlikumsiltuma un atlikumaukstuma izmantošanu. Ar to groza arī Atjaunojamo energoresursu direktīvas 23. panta 4. punktu, iekļaujot tajā plašu pasākumu klāstu, kas palīdzētu dalībvalstīm īstenot siltumapgādes un aukstumapgādes mērķrādītāju. Tas arī pastiprina šo punktu, paredzot, ka dalībvalstīm jānodrošina — nevis jācenšas nodrošināt — pasākumu pieejamība visiem patērētājiem, jo īpaši patērētājiem no mazturīgām vai neaizsargātām mājsaimniecībām, kuriem citādi nebūtu pietiekama sākotnējā kapitāla, lai gūtu labumu no minētajiem pasākumiem. Ar 1. panta 13. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 1. punktu, atjauninot punktu attiecībā uz informāciju par atjaunīgās enerģijas īpatsvaru centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmās. Ar 1. panta 13. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 4. punktu, atjauninot to attiecībā uz enerģijas, kas iegūta no atjaunīgajiem energoresursiem, un centralizētā siltumapgādē un aukstumapgādē radītā atlikumsiltuma un atlikumaukstuma izmantošanas īpatsvara pieauguma mērķrādītāja palielināšanu no 1 procentpunkta līdz 2,1 procentpunktiem, kā arī pievienojot jaunu punktu, ar kuru paplašināta iespēja trešām personām uzstādīt centralizētas siltumapgādes vai aukstumapgādes sistēmas ar jaudu virs 25 MWth gadījumos, kad tas ir lietderīgi. Ar 1. panta 13. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 5. punktu, atjauninot rindkopu, kurā pievienota atsauce uz jauno efektīvas centralizētas siltumapgādes definīciju (ar ko jāpapildina pārstrādātā Energoefektivitātes direktīva) un pieprasīts dalībvalstīm ieviest mehānismu jautājumu par nepamatotiem atteikumiem trešo personu piekļuvei risināšanai. Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 6. punktu groza ar jaunu rindkopu par satvaru koordinācijas atvieglošanai starp aktoriem, kuri iesaistīti atlikumsiltuma un atlikumaukstuma izmantošanā. Ar 1. panta 13. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 8. punktu, atjauninot rindkopas, kurās noteikts, ka SSO ik pēc četriem gadiem izvērtē centralizētās siltumapgādes vai aukstumapgādes sistēmu spēju sniegt balansēšanas un citus sistēmas pakalpojumus. Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 9. punktu groza, atjauninot to attiecībā uz dalībvalstu pienākumu nodrošināt, lai patērētāju tiesības un centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu ekspluatācijas noteikumus saskaņā ar pārskatīto regulējumu precīzi definētu, darītu publiski pieejamus un īstenotu kompetentā iestāde. Atjaunojamo energoresursu direktīvas 24. panta 10. punktu groza, atjauninot to ar labotām mijnorādēm un pievienojot jaunu efektīvas centralizētās siltumapgādes definīciju (ar ko jāpapildina pārstrādātā Energoefektivitātes direktīva). Ar 1. panta 14. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 25. panta 1. punktu, palielinot ieceru vērienīgumu attiecībā uz atjaunīgo energoresursu izmantošanu transporta nozarē, nosakot siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazināšanas mērķrādītāju 13 % apjomā, palielinot apakšmērķrādītāju attiecībā uz modernām biodegvielām no vismaz 0,2 % 2022. gadā līdz 0,5 % 2025. gadā un 2,2 % 2030. gadā un nosakot apakšmērķrādītāju attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām 2,6 % apmērā. Ar 1. panta 14. punktu ievieš arī kredītu mehānismu elektromobilitātes veicināšanai, saskaņā ar kuru ekonomikas dalībnieki, kas piegādā atjaunīgo elektroenerģiju elektrotransportlīdzekļiem, izmantojot publiskas uzlādes stacijas, saņems kredīta apjomu, ko tie var pārdot degvielas piegādātājiem, kuri tos var izmantot, lai izpildītu degvielas piegādātājiem noteiktās saistības. Ar 1. panta 15. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 26. pantu nolūkā atspoguļot transporta jomai noteikto siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes mērķrādītāju. Ar 1. panta 16. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 27. panta 1. punktu, ieviešot noteikumus to degvielu siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazinājuma aprēķinam, kas iegūtas, izmantojot atjaunīgos energoresursus, transporta nozarē, kā arī mērķrādītāju attiecībā uz modernām biodegvielām, biogāzi un nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām aprēķinam. Ar 1. panta 16. punktu svītro Atjaunojamo energoresursu direktīvas 27. panta 2. punktu nolūkā atteikties no reizinātājiem, kas saistīti ar transporta nozarē izmantotām konkrētām atjaunīgajām degvielām un atjaunīgo elektroenerģiju. Ar 1. panta 16. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 27. panta 3. punktu nolūkā atteikties no papildsamazinājuma satvara attiecībā uz elektroenerģiju transporta nozarē un pieņemt noteikumus par aprēķiniem attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām no elektroenerģijas, neatkarīgi no nozares, kurā šādas degvielas tiek patērētas. Ar 1. panta 17. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 28. pantu, svītrojot punktus par Savienības datubāzi, kas tagad ir reglamentēta 31.a pantā, un svītrojot 5. punktā minēto pilnvarojumu pieņemt deleģētu aktu, ar ko precizē metodiku, ar kuru novērtē siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījumu, ko dod nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas un reciklēta oglekļa degvielas, ko tagad reglamentē 1. panta 20. punkts. Ar 1. panta 18. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 29. panta 1., 3., 4., 5. un 6. punktu, atjauninot tos nolūkā mērķtiecīgi pastiprināt pašreizējos ilgtspējas kritērijus, piemērojot spēkā esošos zemes lietojuma kritērijus (piemēram, neizmantojamas teritorijas) attiecībā uz lauksaimniecības biomasu arī meža biomasai (tostarp no ļoti daudzveidīgiem pirmatnējiem mežiem un kūdrājiem). Šos pastiprinātos kritērijus piemēro nelielām siltuma un elektroenerģijas ražošanas iekārtām, kurās izmanto biomasu un kuru kopējā nominālā siltumietilpība ir mazāka par 5 MW. Ar 1. panta 18. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 29. panta 10. punktu, iekļaujot tajā atjauninājumu, ar kuru esošās siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma robežvērtības elektroenerģijas ražošanai, siltumapgādei un aukstumapgādei, izmantojot biomasas kurināmo, attiecina uz esošām iekārtām (ne tikai jaunām iekārtām). Ar 1. panta 18. punktu Atjaunojamo energoresursu direktīvas 29. panta 6. punktam pievieno papildu elementus nolūkā līdz minimumam samazināt mežizstrādes nelabvēlīgo ietekmi uz augsnes kvalitāti un biodaudzveidību. Ar 1. panta 19. punktu Atjaunojamo energoresursu direktīvā iekļauj jaunu 29.a pantu par siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritērijiem nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām un pārstrādātām oglekļa degvielām, lai no nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām iegūtu enerģiju varētu ņemt vērā attiecībā uz šajā direktīvā noteiktajiem mērķrādītājiem tikai tādā gadījumā, ja to radītais SEG emisiju aiztaupījums ir vismaz 70 %, savukārt no reciklēta oglekļa degvielām iegūtu enerģiju varētu ņemt vērā attiecībā uz transporta nozares mērķrādītāju tikai tādā gadījumā, ja to radītais SEG emisiju aiztaupījums ir vismaz 70 %. Ar 1. panta 20. punktu groza Atjaunojamo energoresursu direktīvas 30. pantu nolūkā to pielāgot 29.a un 31.a pantā izdarītajiem grozījumiem. Ar to ievieš arī vienkāršotu pārbaudes mehānismu iekārtām, kuru jauda ir no 5 līdz 10 MW.

Ar 1. panta 21. punktu svītro Atjaunojamo energoresursu direktīvas 31. panta 2., 3. un 4. punktu, kas reglamentē iespēju izmantot reģionālās audzēšanas vērtības, lai plašāk veicinātu ražotāju individuālos centienus samazināt izejvielu radītu siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitāti. Ar 1. panta 22. punktu Atjaunojamo energoresursu direktīvā iekļauj jaunu 31.a pantu, ar kuru reglamentē Savienības datubāzi, paplašinot tās darbības jomu nolūkā ietvert degvielas ne tikai transporta nozarē. Tas ļaus izsekot šķidrās un gāzveida atjaunīgās degvielas un reciklēta oglekļa degvielas, kā arī to aprites cikla siltumnīcefekta gāzu emisijas. Datubāze ir monitoringa un ziņošanas instruments, kurā degvielas piegādātājiem ir jāievada informācija, kas nepieciešama, lai pārbaudītu, vai tie atbilst 25. pantā noteiktajam degvielas piegādātāju pienākumam. Ar 2. pantu tiek grozīta Regula (ES) 2018/1999 nolūkā mainīt Savienības līmeņa saistošo mērķrādītāju, proti, no atjaunīgās enerģijas īpatsvara Savienības energopatēriņā 2030. gadā vismaz 32 % apmērā uz “Savienības saistošo mērķrādītāju attiecībā uz atjaunīgo enerģiju 2030. gadā, kā minēts Direktīvas (ES) 2018/2001 3. pantā”. Ar to negroza citus galvenos Regulas (ES) 2018/1999 elementus, piemēram, elektrotīklu starpsavienojumu mērķrādītāju 15 % apmērā, kas joprojām ir būtisks atjaunīgo energoresursu integrācijai. Ar 3. pantu tiek grozīta Direktīva 98/70/EK nolūkā izvairīties no regulējošo prasību dublēšanas attiecībā uz transporta nozarē izmantotu degvielu dekarbonizācijas mērķiem un saskaņot to ar Direktīvu (ES) 2018/2001, cita starpā attiecībā uz saistībām siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanā un biodegvielu izmantošanā. Direktīvas 4. pantā ietverti pārejas noteikumi attiecībā uz ziņošanas pienākumiem saskaņā ar Direktīvu 98/70/EK, lai nodrošinātu, ka dati, kas apkopoti un paziņoti saskaņā ar vairākiem Direktīvas 98/70/EK pantiem, kuri svītroti ar šīs direktīvas 3. panta 4. punktu, tiek iesniegti Komisijai. 5. pantā ietverti transponēšanas noteikumi. Ar 6. pantu atceļ Padomes Direktīvu (ES) 2015/652. 7. pants attiecas uz stāšanos spēkā. 2021/0218 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko attiecībā uz atjaunīgo energoresursu enerģijas izmantošanas veicināšanu groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/2001, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1999 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/70/EK un atceļ Padomes Direktīvu (ES) 2015/652 ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu un 194. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Eiropas zaļais kurss Savienībai nosaka mērķi 2050. gadā sasniegt klimatneitralitāti tādā veidā, kas stiprina Eiropas ekonomiku, veicina izaugsmi un rada jaunas darbvietas. Lai sasniegtu gan minēto mērķi, gan mērķrādītāju līdz 2030. gadam par 55 % samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas nosprausts 2030. gada klimata mērķrādītāja plānā, kuru apstiprinājis gan Eiropas Parlaments, gan Eiropadome, ir vajadzīga enerģētikas pārkārtošana un ievērojami lielāks atjaunīgo energoresursu īpatsvars integrētā energosistēmā.

(2)Ņemot vērā, ka enerģētikas nozare rada vairāk nekā 75 % no visām siltumnīcefekta gāzu emisijām Savienībā, atjaunīgajai enerģijai ir svarīga loma Eiropas zaļā kursa īstenošanā un klimatneitralitātes panākšanā līdz 2050. gadam. Samazinot šīs siltumnīcefekta gāzu emisijas, atjaunīgā enerģija turklāt palīdz risināt vidiskas problēmas, piemēram, biodaudzveidības izzušanu. (3)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2018/2001 nosaka saistošu Savienības mērķrādītāju, kas paredz līdz 2030. gadam panākt, ka no atjaunīgajiem energoresursiem iegūtās enerģijas īpatsvars Savienības enerģijas bruto galapatēriņā ir vismaz 32 %. Saskaņā ar Klimata mērķrādītāja plānu, lai sasniegtu Savienības siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāju, atjaunīgās enerģijas īpatsvars enerģijas bruto galapatēriņā līdz 2030. gadam būtu jāpalielina līdz 40 %. Tāpēc minētās direktīvas 3. pantā noteiktais mērķrādītājs jāpalielina. (4)Aug izpratne, ka, lai nodrošinātu taisnīgu piekļuvi biomasas izejvielu tirgum un līdz ar to veicinātu tādu inovatīvu biobāzētu risinājumu izstrādi, kam ir augsta pievienotā vērtība, un palīdzētu attīstīties ilgtspējīgai aprites bioekonomikai, bioenerģijas rīcībpolitikas ir jāsaskaņo ar biomasas izmantojuma kaskādes principu. Tāpēc, izstrādājot bioenerģijas atbalsta shēmas, dalībvalstīm būtu jāņem vērā pieejamais ilgtspējīgas biomasas piedāvājums enerģētiskām un neenerģētiskām vajadzībām un valsts meža oglekļa piesaistītāju un ekosistēmu uzturēšana, kā arī aprites ekonomikas un biomasas kaskādveida izmantojuma principi un atkritumu hierarhija, ko nosaka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/98/EK. Tāpēc tām nebūtu jāpiešķir nekāds atbalsts enerģijas ražošanai no zāģbaļķiem, finierklučiem, celmiem un saknēm un jāvairās veicināt kvalitatīvu apaļkoku izmantošanu enerģētiskām vajadzībām, ja vien tas nenotiek skaidri noteiktos apstākļos. Saskaņā ar kaskādes principu koksnes biomasa būtu jāizmanto atbilstoši tās augstākajai ekonomiskajai un vidiskajai pievienotajai vērtībai šādā prioritārajā secībā: 1) koksnes materiālu produkti, 2) to kalpošanas laika pagarināšana, 3) atkalizmantošana, 4) reciklēšana, 5) bioenerģija un 6) likvidēšana. Ja neviens cits koksnes biomasas izmantojums nav ekonomiski reālistisks vai vidiski piemērots, enerģijas atgūšana palīdz samazināt enerģijas ražošanu no neatjaunīgiem avotiem. Tāpēc, lai izvairītos no negatīviem stimuliem virzīties pa ilgtnespējīgiem bioenerģijas ceļiem, kas apzināti JRC ziņojumā The use of woody biomass for energy production in the EU [“Koksnes biomasas izmantošana enerģijas ražošanā Eiropas Savienībā”], dalībvalstu bioenerģijas atbalsta shēmas būtu jāorientē uz tādiem ievadmateriāliem, kuru gadījumā tirgus konkurence ar materiālu nozarēm ir maza un kuru ieguve tiek uzskatīta par pozitīvu gan klimata, gan biodaudzveidības ziņā. No otras puses, apzinot no kaskādes principa izrietošās sekas, ir jāpatur prātā valsts specifika, pēc kuras dalībvalstis vadās savu atbalsta shēmu izstrādē. Prioritārai vajadzētu būt atkritumu rašanās novēršanai, atkalizmantošanai un atkritumu reciklēšanai. Dalībvalstīm vajadzētu atturēties no tādu atbalsta shēmu veidošanas, kuras būtu pretrunā atkritumu apsaimniekošanas mērķrādītājiem un kuras novestu pie neefektīva reciklējamu atkritumu izmantojuma. Turklāt, lai nodrošinātu efektīvāku bioenerģijas izmantošanu, dalībvalstīm no 2026. gada vairs nevajadzētu atbalstīt stacijas, kurās ražo tikai elektroenerģiju, izņemot gadījumus, kad iekārtas ir reģionos ar īpašu statusu attiecībā uz atteikšanos no fosilā kurināmā vai kad iekārtas izmanto oglekļa uztveršanu un uzglabāšanu. (5)Atjaunīgās elektroenerģijas ražošanas straujā izaugsme un aizvien augošā spēja konkurēt izmaksu ziņā dod iespēju ar atjaunīgo enerģiju apmierināt aizvien lielāku enerģijas pieprasījuma daļu: piemēram, telpas apsildei vai zemas temperatūras rūpnieciskajos procesos var izmantot siltumsūkņus, transportā var izmantot elektrotransportlīdzekļus, bet noteiktās rūpniecības nozarēs — elektriskās krāsnis. Atjaunīgo elektroenerģiju var izmantot arī sintētisko degvielu ražošanai patēriņam grūti dekarbonizējamās transporta nozarēs, piemēram, aviācijā un jūras transportā. Elektrifikācijas satvaram ir jānodrošina stabila un efektīva koordinācija un jāpaplašina tirgus mehānismi, lai piedāvājumu un pieprasījumu salāgotu telpā un laikā, stimulētu investīcijas elastībā un palīdzētu integrēt lielu variablo atjaunīgo energoresursu enerģijas īpatsvaru. Tāpēc dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka atjaunīgās elektroenerģijas izmantojuma izvēršana norit pietiekami strauji, lai apmierinātu augošo pieprasījumu. Šajā nolūkā dalībvalstīm būtu jāizveido satvars, kas aptvertu ar tirgu saderīgus mehānismus atlikušo šķēršļu novēršanai ceļā uz drošām un pietiekamām elektroenerģijas sistēmām, kas būtu piemērotas augstam atjaunīgās enerģijas līmenim, kā arī elektroenerģijas sistēmā pilnībā integrētas krātuves. Konkrētāk, ar šo satvaru tiks novērsti atlikušie šķēršļi, arī nefinansiālie šķēršļi, piemēram, nepietiekami digitālie resursi un cilvēkresursi, kas iestādēm liedz raiti apstrādāt augošo atļauju pieteikumu skaitu. (6)Aprēķinot atjaunīgo energoresursu īpatsvaru dalībvalstī, nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas būtu jāuzskaita nozarē, kurā tās patērē (elektroenerģija, siltumapgāde un aukstumapgāde vai transports). Lai izvairītos no dubultas uzskaites, nebūtu jāuzskaita atjaunīgā elektroenerģija, kas izmantota šo degvielu ražošanā. Tādējādi šo degvielu uzskaites noteikumi visā direktīvā tiktu saskaņoti neatkarīgi no tā, vai tās tiktu ieskaitītas vispārējā atjaunīgās enerģijas mērķrādītājā vai kādā apakšmērķrādītājā. Tas turklāt dotu iespēju uzskaitīt reāli patērēto enerģiju, ņemot vērā enerģijas zudumus šo degvielu ražošanas procesā. Tas arī ļautu uzskaitīt nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu, kas importēta un patērēta Savienībā. (7)Dalībvalstu sadarbība atjaunīgās enerģijas veicināšanā var izpausties kā statistiski pārvedumi, atbalsta shēmas vai kopprojekti. Tas dod iespēju atjaunīgās enerģijas izmantojumu izmaksefektīvi izvērst visā Eiropā un veicina tirgus integrāciju. Neraugoties uz tās potenciālu, sadarbība ir bijusi ļoti ierobežota, atjaunīgās enerģijas izmantojuma izvēršanas efektivitāte bijusi suboptimāla. Tāpēc dalībvalstīm vajadzētu būt pienākumam sadarbību izmēģināt, īstenojot pilotprojektu. Iesaistītajām dalībvalstīm šo pienākumu izpildītu projekti, kurus finansē no nacionālajiem devumiem saskaņā ar Savienības atjaunojamās enerģijas finansēšanas mehānismu, kas izveidots ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/1294. (8)Atkrastes atjaunīgās enerģijas stratēģijā ir izvirzīts vērienīgs mērķis līdz 2050. gadam visos Savienības jūras baseinos iegūt 300 GW atkrastes vēja un 40 GW okeāna enerģijas. Lai nodrošinātu šīs vērienīgās pārmaiņas, dalībvalstīm būs jāsadarbojas pāri robežām — jūras baseinu līmenī. Tāpēc dalībvalstīm būtu kopīgi jānosaka, kādu atkrastes atjaunīgās enerģijas jaudu tās līdz 2050. gadam plāno ieviest katrā jūras baseinā, un jānosaka arī starpposma rādītāji 2030. un 2040. gadam. Šie mērķi būtu jāatspoguļo atjauninātajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos, kas saskaņā ar Regulu (ES) 2018/1999 tiks iesniegti 2023. un 2024. gadā. Nosakot daudzumu, dalībvalstīm būtu jāņem vērā katra jūras baseina atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciāls, vides aizsardzība, klimatadaptācija un citi jūras izmantošanas veidi, kā arī Savienības dekarbonizācijas mērķrādītāji. Turklāt dalībvalstīm būtu aizvien lielākā mērā jāapsver iespēja atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanu apvienot ar pārvades līnijām, kas savieno vairākas dalībvalstis, izmantojot hibrīdprojektus vai — vēlākā posmā — pamatīgāk satīklotu tīklu. Tas ļautu nodrošināt elektroenerģijas plūsmu dažādos virzienos, tādējādi maksimalizējot sociālekonomisko labklājību, optimizējot izdevumus par infrastruktūru un dodot iespēju jūru izmantot ilgtspējīgāk. (9)Atjaunīgās elektroenerģijas pirkuma līgumu tirgus strauji aug, un tas ir papildu ceļš uz atjaunīgās enerģijas ražošanas tirgu papildus dalībvalstu atbalsta shēmām vai tiešajai pārdošanai elektroenerģijas vairumtirgū. Tajā pašā laikā atjaunīgās elektroenerģijas pirkuma līgumu tirgū joprojām iesaistījušās vien dažas dalībvalstis un lieli uzņēmumi, un lielā Savienības tirgus daļā joprojām pastāv būtiski administratīvi, tehniski un finansiāli šķēršļi. Tāpēc, lai veicinātu atjaunīgās elektroenerģijas pirkuma līgumu izmantošanu, 15. pantā paredzētie pasākumi būtu vēl jāpastiprina, izskatot iespējas ar kredīta garantijām mazināt ar šiem līgumiem saistītos finansiālos riskus, ņemot vērā, ka šīm garantijām, ja tās ir publiskas, nevajadzētu izstumt privāto finansējumu. (10)Pārāk sarežģītas un pārmērīgi ilgas administratīvās procedūras ir būtisks šķērslis atjaunojamo energoresursu izmantojuma izvēršanai. Balstoties uz pasākumiem, kuru mērķis ir uzlabot administratīvās procedūras attiecībā uz atjaunīgās enerģijas iekārtām un par kuriem dalībvalstīm līdz 2023. gada 15. martam jāziņo savos pirmajos integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata progresa ziņojumos saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1999, Komisijai būtu jānovērtē, vai noteikumi, kas šajā direktīvā iekļauti šo procedūru racionalizēšanai, ir nodrošinājuši raitas un samērīgas procedūras. Ja minētajā novērtējumā atklājas būtiskas uzlabojumu iespējas, Komisijai būtu jāveic pienācīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka dalībvalstu administratīvās procedūras ir racionālas un efektīvas. (11)Ēkām ir liels neizmantots potenciāls rezultatīvi veicināt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanos Savienībā. Siltumapgādes un aukstumapgādes dekarbonizācija, ko šajā sektorā panāk, palielinot atjaunīgās enerģijas ražošanas un izmantošanas īpatsvaru, būs vajadzīga, lai īstenotu Klimata mērķrādītāja plānā izvirzīto ieceri sasniegt Savienības klimatneitralitātes mērķi. Tomēr progress atjaunīgo energoresursu izmantošanā siltumapgādei un aukstumapgādei pēdējos desmit gados ir iesīkstējis un lielā mērā izpaužas vien kā aktīvāka biomasas izmantošana. Neizvirzot mērķrādītājus ar mērķi kāpināt atjaunīgās enerģijas ražošanu un izmantošanu ēkās, nebūs iespējams sekot līdzi progresam un apzināt šaurās vietās, kas liedz atjaunīgo energoresursu izmantojumu raiti izvērst. Turklāt mērķrādītāju noteikšana būs ilgtermiņa signāls investoriem, arī periodā tūlīt pēc 2030. gada. Tas papildinās pienākumus, kas saistīti ar energoefektivitāti un ēku energosniegumu. Tāpēc būtu jānosaka indikatīvi mērķrādītāji attiecībā uz atjaunīgās enerģijas izmantojumu ēkās, lai vadītu un stimulētu dalībvalstu centienus pilnvērtīgi realizēt potenciālu ēkās izmantot un ražot atjaunīgo enerģiju, veicināt atjaunīgās enerģijas ražošanas tehnoloģiju izstrādi un integrāciju, vienlaikus gādājot par noteiktību investoriem un vietējā līmeņa iesaisti. (12)Nepietiekams skaits kvalificētu darbinieku, jo īpaši atjaunīgās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu uzstādītāju un projektētāju, palēnina fosilā kurināmā siltumapgādes sistēmu aizstāšanu ar atjaunīgās enerģijas sistēmām un ir būtisks šķērslis atjaunīgo energoresursu integrēšanai ēku sektorā, industrijā un lauksaimniecībā. Lai prognozētu vajadzīgās prasmes, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar sociālajiem partneriem un atjaunīgās enerģijas kopienām. Būtu jādara pieejams pietiekams skaits kvalitatīvu apmācības programmu un sertifikācijas iespēju, kas nodrošina dažādu atjaunīgās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu pareizu uzstādīšanu un uzticamu ekspluatāciju, un tās jāizstrādā tā, lai šādām apmācības programmām un sertifikācijas sistēmām piesaistītu dalībniekus. Dalībvalstīm būtu jāapsver, kādi pasākumi būtu jāveic, lai piesaistītu grupas, kas pašlaik attiecīgajās profesijās ir pārstāvētas nepietiekami. Lai nodrošinātu patērētāju uzticēšanos un vieglu piekļuvi īpaši pielāgotām projektētāju un uzstādītāju prasmēm, kas garantē atjaunīgās siltumapgādes un aukstumapgādes risinājumu pienācīgu uzstādīšanu un darbību, būtu jāpublisko apmācītu un sertificētu uzstādītāju saraksts. (13)Svarīgs instruments patērētāju informēšanā, kā arī atjaunīgās elektroenerģijas pirkuma līgumu izmantojuma izvēršanā ir izcelsmes apliecinājumi. Lai izveidotu saskaņotu Savienības pamatu izcelsmes apliecinājumu izmantošanai un nodrošinātu piekļuvi piemērotiem pierādījumiem personām, kas slēdz atjaunīgās elektroenerģijas pirkuma līgumus, visiem atjaunīgās enerģijas ražotājiem vajadzētu būt iespējai saņemt izcelsmes apliecinājumu, neskarot dalībvalstu pienākumu ņemt vērā izcelsmes apliecinājumu tirgus vērtību, ja enerģijas ražotāji saņem finansiālu atbalstu. (14)Būtu jāpastiprina centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes tīklu infrastruktūras pilnveide, kas jāorientē uz to, lai efektīvi un elastīgi varētu izmantot plašāku atjaunīgā siltuma un aukstuma avotu klāstu, tādējādi pastiprinot atjaunīgās enerģijas izmantojumu un padziļinot energosistēmas integrāciju. Tāpēc ir lietderīgi atjaunināt to atjaunīgās enerģijas resursu sarakstu, kuri aizvien lielākā mērā būtu jāspēj uzņemt centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes tīkliem un jāprasa tajos integrēt siltumenerģijas uzkrāšanu, kas ir elastības avots, palielina energoefektivitāti un nodrošina ekspluatācijas izmakslietderību. (15)Tā kā elektrotransportlīdzekļu skaits Savienībā līdz 2030. gadam varētu pārsniegt 30 miljonus, ir jānodrošina, ka tie var dot pilnvērtīgu ieguldījumu atjaunīgās elektroenerģijas integrēšanā sistēmā un tādējādi dot iespēju izmaksoptimāli panākt lielāku atjaunīgās elektroenerģijas īpatsvaru. Pilnībā jāizmanto elektrotransportlīdzekļu potenciāls uzņemt atjaunīgo elektroenerģiju tad, kad tās ir daudz, un to atdot tīklā, kad tās pietrūkst. Tāpēc ir lietderīgi ieviest īpašus pasākumus, kuri attiecas uz elektrotransportlīdzekļiem un informāciju par atjaunīgo enerģiju un to, kā un kad tai piekļūt, un papildina pasākumus, ko paredz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2014/94 un [ierosinātā Regula par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]. (16) Lai konkurētspējīgi attīstītos elastīguma un balansēšanas pakalpojumi no izkliedētās uzkrāšanas aktīvu agregēšanas, būtu bateriju īpašniekiem vai lietotājiem un subjektiem, kas rīkojas to vārdā, piemēram, ēku energopārvaldības sistēmu pārvaldniekiem, mobilitātes pakalpojumu sniedzējiem un citiem elektroenerģijas tirgus dalībniekiem, ar nediskriminējošiem noteikumiem un bez maksas jānodrošina reāllaika piekļuve baterijas pamatinformācijai, piemēram, informācijai par baterijas veselības stāvokli, uzlādes stāvokli, kapacitāti un jaudas iestatījuma punktu. Tāpēc ir lietderīgi ieviest pasākumus, ar kuriem risina vajadzību pēc piekļuves šādiem datiem, lai atvieglotu ar integrāciju saistītās sadzīves bateriju un elektrotransportlīdzekļu operācijas, papildinātu noteikumus par piekļuvi bateriju datiem, kas saistīti ar bateriju pārprofilēšanas atvieglošanu [ierosinātajā Komisijas Regulā par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]. Noteikumi par piekļuvi elektrotransportlīdzekļu bateriju datiem būtu jāpiemēro papildus visiem noteikumiem, kas paredzēti Savienības tiesību aktos par transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu. (17)Aizvien augošais elektrotransportlīdzekļu skaits autotransportā, dzelzceļa transportā, jūras transportā un citu veidu transportā nozīmē, ka uzlādes operācijas ir jāoptimizē un jāpārvalda tā, lai neradītu pārslodzi un pilnībā izmantotu atjaunīgās elektroenerģijas pieejamību un zemās elektroenerģijas cenas sistēmā. Gadījumos, kad divvirzienu uzlāde veicinātu atjaunīgās elektroenerģijas plašāku izmantojumu elektrotransportlīdzekļu parkos transporta nozarē un elektroenerģijas sistēmā kopumā, būtu jādara pieejama arī šāda funkcija. Ņemot vērā uzlādes punktu ilgo kalpošanas laiku, uzlādes infrastruktūras prasības būtu jāatjaunina tā, lai apmierinātu nākotnes vajadzības un neatstātu negatīvu tehnoloģiskās iesīkstes efektu uz tehnoloģiju un pakalpojumu izstrādi. (18)Elektrotransportlīdzekļu lietotājiem, kas slēdz līgumus ar elektromobilitātes pakalpojumu sniedzējiem un elektroenerģijas tirgus dalībniekiem, vajadzētu būt tiesībām saņemt informāciju un paskaidrojumus par to, kā līguma noteikumi ietekmēs transportlīdzekļa izmantošanu un tā baterijas veselības stāvokli. Elektromobilitātes pakalpojumu sniedzējiem un elektroenerģijas tirgus dalībniekiem būtu elektrotransportlīdzekļu lietotājiem skaidri jāpaskaidro, kā viņiem tiks atlīdzināts par elastīguma, balansēšanas un uzkrāšanas pakalpojumiem, ko tie ar savu elektrotransportlīdzekli sniedz elektroenerģijas sistēmai un tirgum. Kad tiek slēgti šādi līgumi, ir arī jāaizsargā elektrotransportlīdzekļu lietotāju kā patērētāju tiesības, jo īpaši attiecībā uz to persondatu aizsardzību, kas saistīti ar transportlīdzekļa izmantošanu, piemēram, atrašanās vietas un braukšanas paradumu datu aizsardzību. Šādos līgumos var iekļaut arī to, kādas elektroenerģijas iegādei izmantošanai elektrotransportlīdzeklī lietotājs dod priekšroku, kā arī citas preferences. Iepriekš minēto iemeslu dēļ ir svarīgi, lai elektrotransportlīdzekļu lietotāji savu abonementu varētu izmantot dažādos uzlādes punktos. Tas turklāt elektrotransportlīdzekļa lietotāja izraudzītajam pakalpojumu sniedzējam dos iespēju elektrotransportlīdzekli optimāli integrēt elektroenerģijas sistēmā, izmantojot prognozējamu plānošanu un stimulus, kas balstīti uz elektrotransportlīdzekļa lietotāja preferencēm. Tas arī atbilst uz patērētāju orientētas un ražojošajiem patērētājiem balstītas energosistēmas principiem un elektrotransportlīdzekļu lietotāju kā galalietotāju tiesībām izvēlēties piegādātāju saskaņā ar Direktīvas (ES) 2019/944 noteikumiem. (19)Izkliedētās uzkrāšanas aktīviem, piemēram, sadzīves baterijām un elektrotransportlīdzekļu baterijām, ir potenciāls agregācijas ceļā tīklam nodrošināt ievērojamu elastību un balansēšanas pakalpojumus. Lai veicinātu šādu pakalpojumu izstrādi, regulatīvie noteikumi attiecībā uz uzkrāšanas aktīvu pieslēgumu un ekspluatāciju, piemēram, tarifiem, saistību termiņiem un pieslēguma specifikācijām, būtu jāizstrādā tā, lai nekavētu visu uzkrāšanas aktīvu, arī mazo un mobilo aktīvu, potenciālu sistēmai nodrošināt elastības un balansēšanas pakalpojumus un veicināt plašāku atjaunīgās elektroenerģijas izmantojumu salīdzinājumā ar lielākiem, stacionāriem uzkrāšanas aktīviem. (20)Ļoti svarīgi energosistēmas integrācijai ir uzlādes punkti, kur elektrotransportlīdzekļi parasti stāv ilgāku laiku, piemēram, kur cilvēki transportlīdzekli novieto tāpēc, ka tur dzīvo vai strādā, tālab ir jānodrošina viedās uzlādes funkcijas. Šajā sakarā elektrotransportlīdzekļu integrācijai elektroenerģijas sistēmā īpaši svarīga ir publiski nepiekļūstama parastās uzlādes infrastruktūra, jo tās ir vietas, kur elektrotransportlīdzekļi tiek regulāri novietoti uz ilgu laiku, piemēram, ēkās ar ierobežotu piekļuvi, darbinieku stāvvietās vai stāvvietās, ko iznomā fiziskām vai juridiskām personām. (21)Industrija veido 25 % no Savienības enerģijas patēriņa, un tā ir liels siltuma un aukstuma patērētājs, bet 91 % siltumapgādes un aukstumapgādes pašlaik nodrošina ar fosilo kurināmo. Tomēr 50 % no siltumapgādes un aukstumapgādes pieprasījuma ir pieprasījums pēc zemas temperatūras (< 200 °C), ko izmakslietderīgi varētu nodrošināt ar atjaunīgo enerģiju, arī elektrifikāciju. Turklāt industrija par izejvielām tādu produktu kā tērauda vai ķimikāliju ražošanā izmanto neatjaunīgos resursus. Šodien pieņemtie lēmumi par industriālajām investīcijām noteiks, kādi būs nākotnes industriālie procesi un kādas enerģētikas iespējas industrija varēs apsvērt, tāpēc ir svarīgi, lai šie lēmumi par investīcijām atbilstu nākotnes prasībām. Tāpēc būtu jāievieš etaloni, kas industriju stimulētu pāriet uz atjaunīgajos resursos balstītiem ražošanas procesiem, kuros izmanto ne tikai atjaunīgo enerģiju, bet arī atjaunīgas izejvielas, piemēram, atjaunīgo ūdeņradi. Turklāt, ņemot vērā esošās Savienības produktu marķēšanas metodikas un ilgtspējīgu produktu iniciatīvas, ir vajadzīga kopīga metodika attiecībā uz produktiem, kas marķēti kā daļēji vai pilnībā ražoti, izmantojot atjaunīgo enerģiju vai par ievadmateriālu izmantojot nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas. Tādējādi tiktu novērsta maldinoša prakse un veicināta patērētāju uzticēšanās. Turklāt, tā kā patērētāji dod priekšroku produktiem, kas veicina vides un klimata pārmaiņu jomā nosprausto mērķu sasniegšanu, tas veicinātu tirgus pieprasījumu pēc šiem produktiem.

(22)Nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas var izmantot ne tikai enerģētiskām vajadzībām, bet arī neenerģētiskām vajadzībām, piemēram, par ievadmateriālu vai izejvielu tādās nozarēs kā tērauda vai ķimikāliju rūpniecība. Nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu izmantošana abām vajadzībām nozīmē pilnvērtīgi izmantot to potenciālu aizstāt fosilās degvielas, ko izmanto par ievadmateriālu, un samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas industrijā, tāpēc tā būtu jāiekļauj mērķrādītājā par nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu izmantošanu. Valstu pasākumiem, kuru mērķis ir atbalstīt nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu izmantošanu industrijā, nevajadzētu izraisīt neto piesārņojuma palielinājumu sakarā ar lielāku pieprasījumu pēc elektroenerģijas, ko apmierina, to ražojot no vispiesārņojošākajiem fosilajiem kurināmajiem, piemēram, oglēm, dīzeļdegvielas, lignīta, naftas, kūdras un degslānekļa. (23)Lai sasniegtu vispārējo atjaunīgās enerģijas mērķrādītāju, ņemot vērā, ka siltumapgāde un aukstumapgāde veido aptuveni pusi no Savienības enerģijas patēriņa, aptverot plašu tiešā izmantojuma veidu un tehnoloģiju klāstu ēkās, industrijā un centralizētajā siltumapgādē un aukstumapgādē, ir jāizvirza vērienīgākas ieceres siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē. Lai paātrinātu atjaunīgo energoresursu īpatsvara pieaugumu siltumapgādē un aukstumapgādē, visām dalībvalstīm būtu jānosaka ikgadējs minimālais palielinājums dalībvalsts līmenī — vismaz 1,1 procentpunkts. Tām dalībvalstīm, kuru atjaunīgo energoresursu īpatsvars siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē jau pārsniedz 50 %, būtu jāsaglabā iespēja piemērot tikai pusi no saistošā ikgadējā palielinājuma, un dalībvalstis, kurās šis īpatsvars ir 60 % vai vairāk, šādu īpatsvaru var uzskatīt par tādu, kas apmierina vidējo ikgadējo palielinājumu, saskaņā ar 23. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu. Turklāt, balstoties uz dalībvalstu IKP un izmakslietderību, būtu jānosaka dalībvalstīm specifiski papildinājumi, kas dalībvalstīm pārdalītu papildu centienus līdz 2030. gadam vēlamā atjaunīgo resursu līmeņa sasniegšanai. Lai veicinātu atjaunīgo energoresursu īpatsvara palielināšanu siltumapgādē un aukstumapgādē, Direktīvā (ES) 2018/2001 būtu jāiekļauj arī plašāks dažādu pasākumu saraksts. Dalībvalstis var īstenot vienu vai vairākus pasākumus no pasākumu saraksta. (24)Lai nodrošinātu, ka līdztekus lielākai centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes lomai tiek nodrošināta labāka informācija patērētājiem, ir lietderīgi precizēt un nostiprināt informācijas atklāšanu par šo sistēmu atjaunīgo energoresursu īpatsvaru un energoefektivitāti. (25)Modernas, uz atjaunīgajiem energoresursiem balstītas efektīvas centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas ir apliecinājušas savu potenciālu nodrošināt izmakslietderīgus atjaunīgās enerģijas integrēšanas, lielākas energoefektivitātes un energosistēmas integrācijas risinājumus, tā veicinot siltumapgādes un aukstumapgādes nozares vispārējo dekarbonizāciju. Lai nodrošinātu, ka šis potenciāls tiek pilnvērtīgi izmantots, atjaunīgās enerģijas un/vai atlikumsiltuma ikgadējais pieaugums centralizētajā siltumapgādē un aukstumapgādē būtu jāpalielina no 1 procentpunkta līdz 2,1 procentpunktam, nemainot šā palielinājuma indikatīvo raksturu, tā atspoguļojot šā veida tīkla neviendabīgo attīstību visā Savienībā. (26)Lai atspoguļotu centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes pieaugošo nozīmi un vajadzību šo tīklu attīstību virzīt uz lielāka atjaunīgās enerģijas daudzuma integrāciju, ir lietderīgi noteikt prasības, kas nodrošinātu, ka trešās puses piegādātāji, kuri piegādā atjaunīgo enerģiju un atlikumsiltumu un atlikumaukstumu, var izdarīt pieslēgumu centralizētās siltumapgādes vai aukstumapgādes tīklu sistēmām, kuru jauda pārsniedz 25 MW. (27)Atlikumsiltums un atlikumaukstums, neraugoties uz to plašo pieejamību, tiek izmantoti nepietiekami, kā rezultātā tiek izšķērdēti resursi, valstu energosistēmās ir zemāka energoefektivitāte un enerģijas patēriņš Savienībā ir lielāks, nekā būtu vajadzīgs. Prasības pēc ciešākas koordinācijas starp centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes operatoriem, industriālo un terciāro sektoru un vietējām iestādēm varētu veicināt dialogu un sadarbību, kas vajadzīga, lai ar centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu palīdzību pilnvērtīgi izmantotu izmakslietderīgā atlikumsiltuma un atlikumaukstuma potenciālu. (28)Lai nodrošinātu, ka centralizētā siltumapgāde un aukstumapgāde ir pilnvērtīga enerģētikas nozares integrācijas daļa, ir jāpastiprina sadarbība ar elektroenerģijas sadales sistēmu operatoriem un elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoriem un sadarbības tvērums jāpaplašina tā, lai tā aptvertu arī tīkla investīciju plānošanu un tirgus un tā pilnīgāk izmantotu centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes potenciālu elektroenerģijas tirgos nodrošināt elastības pakalpojumus. Lai nodrošinātu plašāku integrāciju dažādu enerģijas nesēju griezumā un to iespējami izmakslietderīgu izmantošanu, būtu jānodrošina arī ciešāka sadarbība ar gāzes tīklu operatoriem, arī ūdeņraža un citu energotīklu operatoriem. (29)Atjaunīgo degvielu un atjaunīgās elektroenerģijas izmantošana transporta nozarē var izmakslietderīgi veicināt Savienības transporta nozares dekarbonizāciju un cita starpā uzlabot enerģijas avotu dažādošanu minētajā nozarē, vienlaikus Savienības ekonomikā veicinot inovāciju, izaugsmi un nodarbinātību un samazinot atkarību no enerģijas importa. Lai sasniegtu palielināto Savienības siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma mērķrādītāju, būtu jāpalielina visu veidu transportam Savienībā piegādātās atjaunīgās enerģijas īpatsvars. Ja transporta mērķrādītāju izteiktu kā siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazinājuma mērķrādītāju, tas veicinātu to, ka transportā tiktu izmantotas siltumnīcefekta gāzu aiztaupījuma izteiksmē izmakslietderīgākās un snieguma ziņā labākās degvielas. Turklāt siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazinājuma mērķrādītājs stimulētu inovāciju un noteiktu skaidru etalonu, kas dotu iespēju dažādu veidu degvielas un atjaunīgo elektroenerģiju salīdzināt pēc to siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes. Papildus tam, palielinot uz enerģiju balstīto mērķrādītāju attiecībā uz modernajām biodegvielām un biogāzi un ieviešot mērķrādītāju attiecībā uz nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām, tiktu nodrošināta plašāka atjaunīgo degvielu izmantošana ar vismazāko vidisko ietekmi tajos transporta veidos, kurus ir grūti elektrificēt. Minēto mērķrādītāju sasniegšana būtu jānodrošina, nosakot pienākumus degvielas piegādātājiem, kā arī ar citiem pasākumiem, kas iekļauti [Regulā (ES) 2021/XXX par atjaunīgu un mazoglekļa degvielu izmantošanu jūras transportā — FuelEU Maritime un Regulā (ES) 2021/XXX par vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšanu ilgtspējīgam gaisa transportam]. Īpaši aviācijas degvielas piegādātāju pienākumi būtu jānosaka tikai saskaņā ar [Regulu (ES) 2021/XXX par vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšanu ilgtspējīgam gaisa transportam]. (30)Būtiska nozīme transporta nozares dekarbonizācijā būs elektromobilitātei. Lai veicinātu tālāku elektromobilitātes attīstību, dalībvalstīm būtu jāizveido kredītu mehānisms, kas publiski pieejamu uzlādes punktu operatoriem dotu iespēju, piegādājot atjaunīgo elektroenerģiju, dot ieguldījumu to saistību izpildē, ko dalībvalstis noteikušas degvielas piegādātājiem. Ar šādu mehānismu atbalstot elektroenerģiju transportā, ir svarīgi, lai dalībvalstis arī turpmāk izvirzītu vērienīgas ieceres attiecībā uz savas šķidro degvielu struktūras dekarbonizāciju transporta nozarē. (31)Savienības atjaunīgo energoresursu rīcībpolitikas mērķis ir palīdzēt sasniegt Eiropas Savienības klimata pārmaiņu mazināšanas mērķus siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas izteiksmē. Virzoties uz šo mērķi, ir būtiski veicināt arī plašāku vides mērķu sasniegšanu un jo īpaši biodaudzveidības zuduma novēršanu, ko negatīvi ietekmē netiešā zemes izmantojuma maiņa, kas saistīta ar noteiktu biodegvielu, bioloģisko šķidro kurināmo un biomasas kurināmo/degvielu ražošanu. Ieguldījums šo klimata un vides mērķu sasniegšanā Savienības iedzīvotājiem un Savienības likumdevējam ir nopietns un ilgstoši aktuāls jautājums, kas skar vairākas paaudzes. Līdz ar to izmaiņām transporta mērķrādītāja aprēķināšanā nebūtu jāietekmē ierobežojumi, kas noteikti attiecībā uz to, kā šā mērķrādītāja kontekstā ņemt vērā noteiktas degvielas, ko ražo no pārtikas un barības kultūraugiem, no vienas puses, un degvielas ar augstu netiešas zemes izmantojuma maiņas risku, no otras puses. Turklāt, lai neradītu stimulu transporta nozarē izmantot biodegvielas un biogāzi, kas ražota no pārtikas un barības kultūraugiem, dalībvalstīm arī turpmāk vajadzētu būt iespējai izvēlēties, vai tās transporta mērķrādītājā ieskaitīt vai ne. Ja dalībvalstis tās neieskaita, tās var attiecīgi samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazinājuma mērķrādītāju, pieņemot, ka no pārtikas un barības kultūraugiem ražotā biodegviela aiztaupa 50 % siltumnīcefekta gāzu emisiju, kas atbilst tipiskajām vērtībām, kuras attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījumiem no relevantākajiem pārtikas un barības kultūraugu biodegvielu ražošanas ceļiem noteiktas šīs direktīvas pielikumā, kā arī minimālo aiztaupījuma slieksni, ko piemēro lielākajai daļai iekārtu, kuras ražo šādas biodegvielas. (32)Ja transporta mērķrādītāju izsaka kā siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitātes samazinājuma mērķrādītāju, noteiktu atjaunīgo energoresursu veicināšanai nav vajadzības izmantot reizinātājus. Tā ir tāpēc, ka dažādi atjaunīgie energoresursi siltumnīcefekta gāzu emisijas aiztaupa dažādā apmērā un tādējādi atšķirīgā mērā veicina mērķrādītāja sasniegšanu. Būtu jāuzskata, ka atjaunīgajai elektroenerģijai emisiju nav, kas nozīmē, ka salīdzinājumā ar elektroenerģiju, kas ražota no fosilajiem kurināmajiem, tā aiztaupa 100 % emisiju. Tas stimulēs atjaunīgās elektroenerģijas izmantošanu, jo ir maz ticams, ka atjaunīgās degvielas un reciklēta oglekļa degvielas sasniegs tik lielu aiztaupījuma procentuālo daļu. Tā elektrifikācija ar atjaunīgajiem energoresursiem kļūtu par efektīvāko autotransporta dekarbonizācijas paņēmienu. Turklāt, lai veicinātu moderno biodegvielu un biogāzes, kā arī nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgo degvielu izmantošanu aviācijā un jūras transportā, ko elektrificēt ir grūti, ir lietderīgi reizinātāju saglabāt tām degvielām, ko piegādā šo veidu transportam, ja tās ieskaita īpašajos mērķrādītājos, kas nosprausti šīm degvielām. (33)Tiešā patēriņa sektoru, arī transporta nozares, tieša elektrifikācija veicina efektivitāti un atvieglo pāreju uz energosistēmu, kas balstītos uz atjaunīgo enerģiju. Tāpēc tā pati par sevi ir iedarbīgs siltumnīcefekta gāzu emisiju mazināšanas līdzeklis. Līdz ar to izveidot emisiju papildsamazinājuma satvaru, kas attiektos tieši uz atjaunīgo elektroenerģiju, kuru piegādā elektrotransportlīdzekļiem transporta nozarē, nav prasīts. (34)Tā kā nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas ir jāuzskaita kā atjaunīgā enerģija neatkarīgi no tā, kādā sektorā tās patērē, noteikumi, ar kuriem nosaka, vai tās ir atjaunīgas, ja tās ražo no elektroenerģijas, un kuri bija piemērojami tikai tad, ja šīs degvielas tika patērētas transporta nozarē, būtu jāattiecina uz visām nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgajām degvielām neatkarīgi tā, kādā sektorā tās patērē. (35)Lai panāktu, ka Savienības ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritērijiem, kas piemērojami cietajiem biomasas kurināmajiem siltuma, elektroenerģijas un aukstuma ražotājās iekārtās, ir lielāks vidiskais iedarbīgums, minimālais slieksnis šādu kritēriju piemērojamībai būtu jāpazemina no pašreizējiem 20 MW līdz 5 MW. (36)Direktīva (ES) 2018/2001 ir stiprinājusi bioenerģijas ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu aiztaupījumu satvaru, nosakot kritērijus visām galapatēriņa nozarēm. Tajā ir paredzēti īpaši noteikumi biodegvielām, bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem un biomasas kurināmajiem/degvielām, ko ražo no meža biomasas, prasot mežizstrādes ilgtspēju un zemes izmantojuma maiņas emisiju uzskaiti. Lai panāktu pastiprinātu aizsardzību īpaši biodaudzveidīgām un oglekļbagātām dzīvotnēm, piemēram, pirmatnējiem mežiem, ļoti biodaudzveidīgiem mežiem, zālājiem un kūdrājiem, būtu jāievieš izņēmumi un ierobežojumi meža biomasas ieguvei no šīm teritorijām atbilstoši pieejai biodegvielām, bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem un biomasas kurināmajiem/degvielām, ko ražo no lauksaimniecības biomasas. Turklāt siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritēriji būtu jāpiemēro arī esošajām iekārtām, kurās galvenokārt izmanto biomasu, lai nodrošinātu, ka bioenerģijas ražošana visās šādās iekārtās rada siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu salīdzinājumā ar enerģiju, ko ražo no fosilajiem kurināmajiem. (37)Lai samazinātu administratīvo slogu atjaunīgo degvielu un reciklēta oglekļa degvielu ražotājiem un dalībvalstīm, ja Komisija ar īstenošanas aktu kādu brīvprātīgu vai valsts shēmu atzinusi par tādu, kas sniedz pierādījumus vai sniedz precīzus datus par atbilstību ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritērijiem, kā arī citām šajā direktīvā noteiktajām prasībām, dalībvalstīm būtu jāpieņem šādu shēmu sertifikācijas rezultāti Komisijas atzīšanas tvērumā. Lai samazinātu slogu mazām iekārtām, dalībvalstīm būtu jāizveido vienkāršots verifikācijas mehānisms iekārtām, kuru jauda ir no 5 līdz 10 MW. (38)Komisija plāno izveidot Savienības datubāzi, kuras mērķis būs dot iespēju izsekot šķidrajām un gāzveida atjaunīgajām degvielām un reciklēta oglekļa degvielām. Tās tvērums būtu jāpaplašina, to attiecinot ne tikai uz transportu, bet arī uz visām citām galapatēriņa nozarēm, kurās šāda degviela tiek patērēta. Tam vajadzētu sniegt būtisku ieguldījumu visaptverošā šo degvielu ražošanas un patēriņa monitoringā, mazinot dubultas uzskaites vai pārkāpumu risku piegādes ķēdēs, kuras aptvertu Savienības datubāze. Turklāt, lai nepieļautu risku, ka par vienu un to pašu atjaunīgo gāzi varētu iesniegt vairākus pieprasījumus, izcelsmes apliecinājums, kas izdots par atjaunīgās gāzes sūtījumu, kurš reģistrēts datubāzē, būtu jāatceļ. (39)Pārvaldības regulā (ES) 2018/1999 vairākās vietās ir vairākas atsauces uz Savienības līmeņa saistošo mērķrādītāju, proti, 2030. gadā Savienībā patērētās atjaunīgās enerģijas īpatsvaram vajadzētu būt vismaz 32 %. Tā kā minētais mērķrādītājs ir jāpalielina, lai rezultatīvi īstenotu ieceri siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam samazināt par 55 %, minētās atsauces būtu jāgroza. Jebkādas papildu plānošanas un ziņošanas prasības neveidos jaunu plānošanas un ziņošanas sistēmu; uz tām būtu jāattiecina jau esošais ar Regulu (ES) 2018/1999 izveidotais plānošanas un ziņošanas satvars. (40)Lai izvairītos no transporta degvielas dekarbonizācijas mērķiem piemērojamo regulatīvo prasību dublēšanās, būtu jāgroza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/70/EK darbības joma un tā jāpieskaņo Direktīvai (ES) 2018/2001. (41)Arī Direktīvas 98/70/EK definīcijas būtu jāgroza, lai tās pieskaņotu Direktīvai (ES) 2018/2001 un tādējādi izvairītos no atšķirīgu definīciju piemērošanas šajos divos tiesību aktos.

(42)Direktīvā 98/70/EK noteiktie pienākumi attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu un biodegvielu izmantošanu būtu jāsvītro, lai to racionalizētu un novērstu divkāršu regulējumu, ņemot vērā stingrākos transporta degvielas dekarbonizācijas pienākumus, ko paredz Direktīva (ES) 2018/2001. (43)Lai izvairītos no ziņošanas pienākumu dubultas reglamentēšanas, Direktīvā 98/70/EK noteiktie pienākumi attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu monitoringu un ziņošanu par tiem būtu jāsvītro. (44)Padomes Direktīva (ES) 2015/652, kas paredz sīki izstrādātus noteikumus Direktīvas 98/70/EK 7.a panta vienādai īstenošanai, būtu jāatceļ, jo, ar šo direktīvu atceļot Direktīvas 98/70/EK 7.a pantu, tā zaudē aktualitāti. (45)Attiecībā uz biobāzētiem dīzeļdegvielas komponentiem Direktīvā 98/70/EK iekļautā atsauce uz dīzeļdegvielu B7, t. i., dīzeļdegvielu, kas satur līdz 7 % taukskābju metilesteru (FAME), ierobežo pieejamās iespējas sasniegt augstākus biodegvielas iekļaušanas mērķrādītājus, kas noteikti Direktīvā (ES) 2018/2001. Tā ir tāpēc, ka gandrīz viss Savienības dīzeļdegvielas piedāvājums jau ir B7. Tāpēc biobāzētu komponentu maksimālais īpatsvars būtu jāpalielina no 7 % līdz 10 %. Lai uzturētu B10 (t. i., dīzeļdegvielas, kas satur līdz 10 % taukskābju metilesteru (FAME)) ieviešanos tirgū, ir vajadzīga Savienības mēroga B7 aizsardzības pakāpe 7 % FAME dīzeļdegvielā, jo paredzams, ka līdz 2030. gadam autoparkā būs daudz tādu transportlīdzekļu, kas ar B10 nebūs saderīgi. Tas būtu jāatspoguļo Direktīvas 98/70/EK 4. panta 1. punkta otrajā daļā, kas grozīta ar šo aktu. (46)Pārejas noteikumiem būtu jāparedz arī turpmāka sakārtota datu vākšana un ziņošanas pienākumu izpilde attiecībā uz Direktīvas 98/70/EK pantiem, kas svītroti ar šo direktīvu. (47)Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota, it sevišķi sakarā ar Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā Komisija/Beļģija (lieta C-543/17), IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Grozījumi Direktīvā (ES) 2018/2001 Direktīvu (ES) 2018/2001 groza šādi: 1)direktīvas 2. panta otro daļu groza šādi: a)daļas 36) punktu aizstāj ar šādu: “36) “nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgā degviela” ir šķidrā vai gāzveida degviela, kuras enerģijas saturs nāk no atjaunojamajiem energoresursiem, izņemot biomasu;”; b)daļas 47) punktu aizstāj ar šādu: “47) “standartvērtība” ir vērtība, kas, piemērojot iepriekš noteiktus koeficientus, iegūta no tipiskās vērtības un ko šajā direktīvā noteiktos gadījumos var izmantot faktiskās vērtības vietā;”;

c) pievieno šādus punktus: “1.a) “kvalitatīvs apaļkoks” ir apaļkoks, kurš ir nogāzts vai citādi novākts un izvākts un kura īpašības, piemēram, suga, izmēri, taisnums un zarainums, to dara piemērotu industriālai izmantošanai, ko atkarībā no relevantajiem meža apstākļiem definē un pienācīgi pamato dalībvalstis. Definīcija neaptver pirmskomercializācijas retināšanas darbībās iegūtus kokus vai kokus, kas iegūti no mežiem, kurus skāris ugunsgrēks, kaitēkļi, slimības vai abiotisku faktoru radīti bojājumi; 14.a) “tirdzniecības zona” ir tirdzniecības zona, kas definēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/943 2. panta 65) punktā; 14.b) “viedā uzskaites sistēma” ir viedā uzskaites sistēma, kas definēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/944 2. panta 23) punktā; 14.c) “uzlādes punkts” ir uzlādes punkts, kas definēts Direktīvas (ES) 2019/944 2. panta 33) punktā; 14.d) “tirgus dalībnieks” ir tirgus dalībnieks, kas definēts Regulas (ES) 2019/943 2. panta 25) punktā; 14.e) “elektroenerģijas tirgus” ir elektroenerģijas tirgus, kas definēts Direktīvas 2019/944 2. panta 9) punktā; 14.f) “sadzīves baterija” ir atsevišķa atkaluzlādējama baterija ar nominālo kapacitāti virs 2 kwh, kas piemērota uzstādīšanai un izmantošanai mājas apstākļos; 14.g) “elektrotransportlīdzekļa baterija” ir elektrotransportlīdzekļa baterija, kas definēta 2. panta 12) punktā [priekšlikumā Regulai par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]; 14.h) “rūpnieciskā baterija” ir rūpnieciskā baterija, arī rūpnieciskais akumulators, kas definēts 2. panta 11) punktā [priekšlikumā Regulai par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]; 14.i) “veselības stāvoklis” ir veselības stāvoklis, kas definēts 2. panta 25) punktā [priekšlikumā Regulai par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]; 14.j) “uzlādes stāvoklis” ir uzlādes stāvoklis, kas definēts 2. panta 24) punktā [priekšlikumā Regulai par baterijām un bateriju atkritumiem, ar ko atceļ Direktīvu 2006/66/EK un groza Regulu (ES) 2019/1020]; 14.k) “jaudas iestatījuma punkts” ir informācija, kas atrodas baterijas pārvaldības sistēmā un nosaka, ar kādiem jaudas iestatījumiem baterija darbojas uzlādes vai izlādes operācijas laikā, lai optimizētu tās veselības stāvokli un operacionālo izmantojumu; 14.l) “viedā uzlāde” ir uzlādes operācija, kurā baterijai piegādātās elektroenerģijas intensitāte tiek reāllaikā pielāgota, balstoties uz informāciju, kas saņemta, izmantojot elektroniskos sakarus; 14.m) “regulatīvā iestāde” ir regulatīvā iestāde, kas definēta Regulas (ES) 2019/943 2. panta 2) punktā; 14.n) “divvirzienu uzlāde” ir viedā uzlāde, kurā elektriskā lādiņa plūsmu var pavērst pretējā virzienā tā, ka elektriskais lādiņš plūst no baterijas uz uzlādes punktu, kam tā pieslēgta; 14.o) “parastas jaudas uzlādes punkts” ir parastās jaudas uzlādes punkts, kas definēts 2. panta 31) punktā [priekšlikumā Regulai par alternatīvo degvielu infrastruktūras ieviešanu un ar ko atceļ Direktīvu 2014/94/ES]; 18.a) “industrija” ir uzņēmumi un produkti, kas ietilpst saimniecisko darbību statistiskās klasifikācijas (NACE 2. red.) B, C, F sadaļā un J sadaļas 63. nodaļā; 18.b) izmantošana “neenerģētiskām vajadzībām” ir degvielu izmantošana par izejvielām industriālā procesā, nevis to izmantošana enerģijas ražošanai; 22.a) “atjaunīgās degvielas” ir biodegvielas, bioloģiskie šķidrie kurināmie, biomasas kurināmie/degvielas un nebioloģiskas izcelsmes atjaunīgās degvielas;

44.a) “plantācijas mežs” ir stādīts mežs, kas tiek intensīvi apsaimniekots un stādīšanas laikā un audzes brieduma stadijā atbilst šādiem kritērijiem: viena vai divas sugas, viena vecumklase un regulārs attālums starp kokiem. Tas ietver īscirtmeta plantācijas koksnes, šķiedras un enerģijas ieguvei, bet neietver mežus, kas iestādīti aizsardzībai vai ekosistēmu atjaunošanai, kā arī stādot vai sējot izveidotus mežus, kas audzes brieduma stadijā atgādina vai nākotnē atgādinās mežus, kas atjaunojas dabiski; 44.b) “stādīts mežs” ir mežs, ko galvenokārt veido iestādīti un/vai ar nolūku iesēti koki, ja ir gaidāms, ka iestādītie vai iesētie koki brieduma stadijā veidos vairāk nekā piecdesmit procentus no augošās krājas; te ietilpst sākotnēji iestādītu vai iesētu koku atvasājs;”; 2) direktīvas 3. pantu groza šādi: a) panta 1. punktu aizstāj ar šādu: “1. Dalībvalstis kopīgi nodrošina, ka no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtas enerģijas īpatsvars Savienības enerģijas bruto galapatēriņā līdz 2030. gadam sasniedz vismaz 40 %.”; b) panta 3. punktu aizstāj ar šādu: “3. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka enerģija no biomasas tiek ražota tā, lai minimalizētu nepienācīgu kropļojošu ietekmi uz biomasas izejvielu tirgu un nelabvēlīgu ietekmi uz biodaudzveidību. Tālab tās ņem vērā atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju, kas noteikta Direktīvas 2008/98/EK 4. pantā, un kaskādes principu, kas minēts trešajā daļā. Pirmajā daļā minēto pasākumu ietvaros a) dalībvalstis nepiešķir nekādu atbalstu i) zāģbaļķu, finierkluču, celmu un sakņu izmantošanai enerģijas ražošanai; ii) tādas atjaunojamās enerģijas ražošanai, ko ražo, incinerējot atkritumus, ja nav izpildīti Direktīvā 2008/98/EK noteiktie dalītās savākšanas pienākumi; iii) praksei, kas neatbilst trešajā daļā minētajam deleģētajam aktam; b) neskarot pirmajā daļā minētos pienākumus, dalībvalstis no 2026. gada 31. decembra nepiešķir nekādu atbalstu elektroenerģijas ražošanai no meža biomasas iekārtās, kurās ražo tikai elektroenerģiju, ja vien šāda elektroenerģija neatbilst vismaz vienam no šiem nosacījumiem: i) tā tiek ražota reģionā, kas sakarā ar tā atkarību no cietā fosilā kurināmā norādīts kādā teritoriālajā taisnīgas pārkārtošanās plānā, kuru apstiprinājusi Eiropas Komisija, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/…, ar ko izveido Taisnīgas pārkārtošanās fondu, un atbilst relevantajām 29. panta 11. punkta prasībām;

ii) tā tiek ražota, izmantojot biomasas CO2 uztveršanu un uzglabāšanu, un atbilst 29. panta 11. punkta otrās daļas prasībām. Ne vēlāk kā vienu gadu pēc [šīs grozošās direktīva