EIROPAS KOMISIJA Briselē, 30.11.2016 COM(2016) 760 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Eiropas Parlamenta un Padomes 2009 gada 6. maija Direktīvas 2009/43/EK, ar ko vienkāršo noteikumus un nosacījumus ar aizsardzību saistīto ražojumu sūtījumiem, izvērtējums {SWD(2016) 398 final}



Eiropas Parlamenta un Padomes 2009 gada 6. maija Direktīvas 2009/43/EK, ar ko vienkāršo noteikumus un nosacījumus ar aizsardzību saistīto ražojumu sūtījumiem, izvērtējums 1.Ievads Direktīva 2009/43/EK tika pieņemta 2009. gada 6. maijā, un tās mērķi ir uzlabot ES aizsardzības aprīkojuma tirgus darbību, veicināt ES aizsardzības jomas piegādes ķēdes integrāciju un uzlabot piegāžu drošību, vienkāršojot noteikumus un procedūras ar aizsardzību saistītu ražojumu nosūtīšanai ES iekšienē. Saskaņā ar direktīvas 17. pantu Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par direktīvas īstenošanas pārskatīšanu. Vajadzības gadījumā ziņojumam pievieno tiesību akta priekšlikumu. Šajā nolūkā Komisija ir izvērtējusi direktīvu, lai noteiktu, vai un cik lielā apjomā ir sasniegti tās mērķi, tostarp — attiecībā uz iekšējā tirgus darbību. Kā to paredz 17. pants, Komisija izvērtēja visu direktīvas galveno noteikumu piemērošanu, tostarp attiecībā uz sertificēšanu (9. pants), eksporta ierobežojumiem (10. pants), muitas procedūrām (11. pants), informācijas apmaiņu (12. pants), drošības pasākumiem (15. pants). Kā noteikts 17. pantā, Komisija izvērtēja direktīvas ietekmi uz Eiropas aizsardzības aprīkojuma tirgus (EDEM) un Eiropas aizsardzības rūpnieciskās un tehniskās bāzes (EDTIB) attīstību, tostarp ņemot vērā MVU situāciju. Direktīvas izvērtēšana notiek tikai trīs gadus pēc transponēšanas termiņa beigām, tāpēc ir grūti noteikt, vai ir sasniegti tās ilgtermiņa mērķi. Tā vietā šis izvērtējums koncentrējas uz direktīvas īstenošanu un to, vai tā ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu izvirzītos mērķus. Nolūkā atbalstīt tās darbu, Komisija pasūtīja neatkarīgu pētījumu direktīvas īstenošanas un tās darbības izvērtēšanas analīzei. Izvērtējumā tika apkopoti un analizēti dati no dalībvalstu kompetentajām iestādēm, aizsardzības jomas uzņēmumiem, nozares apvienībām un citām ieinteresētajām personām. Lai mazinātu pieejamo datu trūkumu un nelielo atsaucību sabiedriskajā apspriešanā, ieinteresētajām personām visā Eiropā tika rīkota virkne semināru. Visas dalībvalstis, jo īpaši Nodomu protokola (LoI) valstis, un nozares apvienības sniedza papildu viedokļus un atsauksmes par sākotnējiem secinājumiem. Ierosinātie turpmākie pasākumi tika apspriesti saskaņā ar direktīvas 14. pantu izveidotajā Komitejā jautājumos par ES ar aizsardzību saistīto ražojumu sūtījumiem, kā arī ar nozares pārstāvjiem. Šajā ziņojumā apkopoti galvenie izvērtējumā gūtie secinājumi un priekšlikums turpmākajai rīcībai. Ziņojumam pievienots dienestu darba dokuments, kurā sīkāk izklāstīti izvērtējuma rezultāti. 2.Direktīvas mērķis un galvenie noteikumi Pirms direktīvas dalībvalstu licencēšanas politikā lielākoties netika nošķirta šādu ražojumu eksportēšana ārpus ES un to aprite ES iekšienē. Abos gadījumos piegādātājiem bija jāpiesakās viena un tā paša veida atsevišķās licences saņemšanai. Šādas licences tika novērtētas pozitīvi gandrīz visos gadījumos attiecībā uz sūtījumiem ES iekšienē. Ņemot vērā iepriekš minēto, ar direktīvu tika ieviesti instrumenti, lai atvieglotu ar aizsardzību saistītu ražojumu pārvietošanu ES tirgū. Ar aizsardzību saistītu ražojumu pārvietošanai starp dalībvalstīm ir nepieciešama iepriekšēja atļauja piegādātājā valstī, un visam sūtījumam ES iekšienē ir nepieciešama tikai viena licence, proti, nav nepieciešama papildu atļauja citas dalībvalsts šķērsošanai vai ieceļošanai tajā. Tomēr direktīva dalībvalstīm arī atļauj noteiktos gadījumos sūtījumus atbrīvot no iepriekšējās atļaujas prasības, piemēram: ja piegādātājs vai saņēmējs ir valsts struktūra vai bruņoto spēku vienība; ES, NATO, SAEA vai cita starpvaldību organizācija veic piegādes savu funkciju izpildes nolūkā; kā daļu no dalībvalstu savstarpējās sadarbības programmām bruņojuma jomā vai humānās palīdzības. Ar direktīvu tika noteiktas trīs veidu licences sūtījumiem ES iekšienē: Vispārīgā sūtījumu licence (VSL). Tās ir “atvērtās licences”, kas paļaujas uz ex post pārbaudēm un attiecas uz iepriekš noteikta veida ražojumiem konkrētiem saņēmējiem vai konkrētam mērķim. Iepriekšējs pieprasījums nav nepieciešams. Tomēr piegādātājiem ir jāinformē savu dalībvalstu kompetentās iestādes, kad tie plāno VSL izmantot pirmoreiz. Globālā sūtījumu licence (GSL). Tās paļaujas uz ex ante pārbaudēm un ļauj veikt vairākus vienas kategorijas ražojumu sūtījumus ar vienu un to pašu licenci vienam vai vairākiem saņēmējiem citās dalībvalstīs noteiktā laika posmā. Atsevišķa sūtījumu licence (ASL). Šīs licences ir paredzētas vienam noteikta daudzuma konkrētu ražojumu sūtījumam vienam saņēmējam citā dalībvalstī. Direktīva nosaka, ka dalībvalstīs jāpublicē vismaz četru veidu VSL attiecībā uz sūtījumiem: i) bruņoto spēku vajadzībām; ii) sertificētu aizsardzības uzņēmumu vajadzībām; iii) demonstrējumiem, novērtēšanai vai izstādei; iv) remontam vai tehniskajai apkopei.

Otrā veida VSL piegādātājs var izmantot vienīgi tad, ja ar aizsardzību saistīto ražojumu saņēmējs ir sertificēts saskaņā ar direktīvas 9. pantu. Papildu prasības ir noteiktas Sertificēšanas ieteikumā. Sertifikācija nodrošina, ka saņēmēju uzskata par uzticamu tās dalībvalsts eksporta kontroles iestāde, kura ir atbildīga par ex post pārbaudītās VSL izdošanu. Tā pierāda, ka uzņēmumā ir nepieciešamā iekšējā sistēma un personāls, lai ievērotu eksporta kontroles noteikumus. Komisija ir izveidojusi centralizētu dalībvalstu sertificēto saņēmēju reģistru CERTIDER, kas ir publiski pieejams. Saskaņā ar direktīvas 10. pantu ar aizsardzību saistīto ražojumu saņēmēji, piesakoties eksporta licencei, apstiprina kompetentajām iestādēm, ka tie ir izpildījuši sākotnējā sūtījumu licencē paredzētos ierobežojumu noteikumus (tostarp vajadzības gadījumā saņemot nepieciešamo atļauju no izcelsmes dalībvalsts). Saskaņā ar 11. pantu eksportētāji sniedz muitas iestādēm jebkādu vajadzīgo eksporta licenci. Šis pants arī ļauj dalībvalstīm īpašos gadījumos apturēt ar aizsardzību saistīto ražojumu, kas saskaņā ar sūtījumu licenci saņemti no citas dalībvalsts un ir integrēti citā ar aizsardzību saistītajā ražojumā, eksportu no savas teritorijas vai, ja nepieciešams, kā citādi aizkavēt šo ražojumu izvešanu no ES teritorijas. 12. pantā minēta sadarbība un informācijas apmaiņa starp valstu kompetentajām iestādēm. 15. pants attiecas uz drošības pasākumiem, ar ko pieprasa citām dalībvalstīm pārbaudīt saņēmēja atbilstību, ja pastāv bažas. Direktīvas materiālo piemērošanas jomu nosaka ar aizsardzību saistītu ražojumu saraksts, kas izklāstīts tās pielikumā. 3.Transponēšana un īstenošana Direktīva stājās spēkā 2009. gadā, un tā bija jātransponē līdz 2011. gada 30. jūnijam. Tā tiek piemērota no 2012. gada 30. jūnija. Pašlaik to ir transponējušas visas dalībvalstis, tiesa gan, dažas no tām — ar kavēšanos. Līdz 2012. gadam tikai 20 dalībvalstis bija Komisijai paziņojušas par dalībvalstu transponēšanas pasākumiem. Jaunas licencēšanas iespējas un sertifikācija ir izmantota gausāk, nekā tika prognozēts. Saskaņā ar pieejamo informāciju tikai 19 dalībvalstis ir publicējušas direktīvā noteiktās VSL, vēl vismaz divas joprojām nepiedāvā VSL, bet vismaz četras nepiedāvā visu četru veidu VSL. Turklāt aptuveni pusei dalībvalstu vēl nav pieredzes sertifikācijas procesā (t. i., nav sertificēts neviens uzņēmums), un vismaz viena vēl nav ieviesusi aizsardzības jomas uzņēmumu sertificēšanas shēmu, kas pilnvērtīgi darbotos. Būtiskas atšķirības dalībvalstu vidū pastāv arī attiecībā uz to, ciktāl ir pārņemti iespējamie atbrīvojumi no iepriekšējas atļaujas saņemšanas, lai gan atbrīvojumu transponēšana saskaņā ar direktīvu nav obligāta. Kā analizēts turpmāk, būtiski šķēršļi efektīvai direktīvas piemērošanai ir atšķirības tās transponēšanā. To rezultātā pastāv: lēna vai nepilnīga piemērošana atsevišķās dalībvalstīs; vispārēja dažādu valstu prasību un procedūru nesaskaņotība; ļoti atšķirīgi dalībvalstu publicēto VSL nosacījumi un ierobežojumi. 4.Galvenie novērtēšanas rezultāti a.Direktīvas efektivitāte — kopējā izmantošana, galveno noteikumu piemērošana un šķēršļi efektīvai piemērošanai GSL un VSL — direktīvas galveno jauno instrumentu — izmantošana tās piemērošanas laikā ir augusi. Tomēr izmantošana nav sasniegusi Ietekmes novērtējumā identificētās sākotnējās gaidas, un dalībvalstu vidū pastāv ievērojamas atšķirības. Piemēram, no 2012. līdz 2014. gadam 21 dalībvalstī (par kurām ir pieejami pilnīgi dati) katru gadu tika izdotas 500 līdz 600 GSL. Tomēr piecas valstis novērtējuma periodā neizdeva nevienu GSL, kamēr četras — katra aptuveni 200 GSL vai vairāk. Attiecībā uz VSL 24 dalībvalstīs, par kurām dati bija pilnīgi, novērtējuma periodā bija 1 475 paziņojumi par pirmo izmantošanu, lai arī ar ievērojamu dažādību. 11 dalībvalstis nereģistrēja nevienu paziņojumu, kamēr trijām bija vairāk nekā 100 paziņojumu. Atbilstīgi VSL veikto darījumu skaits laika gaitā ir būtiski audzis (tiesa gan — tikai astoņas dalībvalstis sniedza datus šajā saistībā). Piemēram, Vācijā paziņoto VSL darījumu skaits pieauga no 71 (2012. gadā) līdz 1 769 (2013. gadā), pēc tam — 4 884 (2014. gadā). Arī tendences attiecībā uz katru no četrām direktīvā paredzētajām VSL ir atšķirīgas. Demonstrējumu un remonta VSL pirmās izmantošanas paziņojumu skaits arvien straujāk pieaug, savukārt bruņoto spēku vajadzībām paredzēto VSL izaugsmes temps ir palēninājies. VSL sertificētiem saņēmējiem bija vienīgās, kuru reģistrāciju skaits no 2013. līdz 2014. gadam faktiski samazinājās. Šīs VSL arī tiek izmantotas visretāk, salīdzinot ar pārējo trīs veidu VSL. Lielākā daļa sūtījumu (~89 %) joprojām notiek, izmantojot ASL, bet tikai neliela daļa tiek veikta ar GSL (<5 %) un VSL (<10 %). Bija plānots, ka jaunie instrumenti aizstās ASL, taču tās joprojām ir galvenais sūtījumu atļauju veids Eiropā. Atbrīvojumi no iepriekšējām atļaujām tiek izmantoti ļoti dažādi: dažas dalībvalstis izmanto visas direktīvā piedāvātās atbrīvojumu iespējas, citas — tikai atsevišķas, bet vēl dažas — nevienu. Galvenokārt uz integrētājiem (nevis komponentu piegādātājiem) orientētās sertificēšanas izmantošana pieauga lēnāk un mazākā apmērā. Lai gan sertificēto uzņēmumu skaits kopš 2012. gada ir vienmērīgi audzis, Eiropā ir sertificēti tikai 55 uzņēmumi. Puse no tiem atrodas divās dalībvalstīs — Vācijā (14) un Francijā (12), kamēr pusē dalībvalstu vispār nav sertificētu uzņēmumu. Nozare uzskata, ka sertifikācijas procedūra ir dārga un laikietilpīga. Izmaksu un ieguvumu attiecību sertificēto uzņēmumu ieskatā neizbēgami vājina zemais VSL izmantošanas līmenis sertificēto uzņēmumu tirdzniecības partneru vidū. Dažos gadījumos piegādātājs atrodas dalībvalstī, kurā konkrētās VSL sertificētiem saņēmējiem nav pieejamas vai attiecībā uz licences nosacījumiem pastāv būtiski ierobežojumi (piemēram, saistībā ar reeksportu). Tās apgūšanu varētu traucēt arī atšķirības sertifikācijas shēmas īstenošanā, kas nozarē rada apjukumu un nenoteiktību. Uzņēmumi, iespējams, dod priekšroku tiem vēl pirms direktīvas pieejamo labi pazīstamo procedūru, nevis samērā stingrās sertifikācijas procedūras izmantošanai.

Izvērtējumā ir konstatēti vairāki direktīvas efektīvas piemērošanas šķēršļi, kas radušies vai nu tās noteikumu, vai transponēšanas rezultātā. Būtiska problēma, uz kuru norādīja ieinteresētās personas, ir harmonizācijas trūkums VSL īstenošanā dalībvalstīs. Dalībvalstu publicētās VSL ievērojami atšķiras attiecībā uz ražojumiem un komponentiem, ko atļauts sūtīt saskaņā ar VSL, un to sūtīšanas nosacījumiem. Minētais padara tās mazāk pievilcīgas nozarei. Cits šķērslis ir atbildības pārvietošana (no iestādēm uz ekonomikas dalībniekiem), kā rezultātā jaunas VSL tiek uzskatītas par riskantākām, sevišķi no MVU viedokļa. Būtisks šķērslis sertifikācijā ir prasība par vadošo darbinieku personīgo atbildību par eksporta un sūtījumu kontroli. Cits šķērslis ir zemā informētība, īpaši MVU vidū, par instrumentiem, kas pieejami saskaņā ar direktīvu, un to nozares priekšrocībām atsevišķās dalībvalstīs. Piemēram, uzņēmumi varētu ietaupīt laiku un samazināt administratīvo slogu, izmantojot VSL, lai piegādātu sūtījumu sertificētam saņēmējam. Cits netiešs ierobežojums ar aizsardzību saistītu ražojumu apritei ES izriet no dalībvalstu eksporta kontroles sistēmas, kas tiek regulēta ar Kopējo nostāju 2008/944/KĀDP. Dalībvalstis savās valsts VSL mēdz aizliegt turpmāku eksportu, kas šo instrumentu nozares skatījumā padara mazāk pievilcīgu. Kopumā direktīvai ir vērienīgi mērķi, kuru sasniegšanai nepieciešams mainīt dažkārt ilggadīgās un ierastās darba metodes. Tās veiksmīgā piemērošana ir bijusi vieglāka dalībvalstīs, kur esošā licencēšanas shēma mainījās minimāli (piemēram, jau eksistēja atvērta licencēšanas shēma), kur bija liela ieinteresētība un augsta informētība par notiekošajām izmaiņām un kur pārejas atbalstīšanai bija pieejama informācija un konsultācijas. Tomēr, tā kā direktīvas galvenie elementi dažās dalībvalstīs vēl nav īstenoti, ir grūti izvērtēt tās efektīvu piemērošanu visā ES. Komisija ir saņēmusi atsevišķas vispārīgas norādes no nozares par praktiskām problēmām saistībā ar direktīvas 11. pantā paredzētās muitas procedūras piemērošanu. Tomēr izvērtēšanas pētījumā šajā saistībā nav konstatēti pierādījumi. Attiecībā uz 10., 12. un 15. panta īstenošanu netika konstatētas konkrētas problēmas. b. Ietekme uz Eiropas aizsardzības aprīkojuma tirgu un Eiropas aizsardzības rūpniecisko un tehnisko bāzi Kaut gan direktīva nodrošina saskaņošanas sistēmu un ir palīdzējusi izveidot līdzīgi strukturētas valstu licencēšanas sistēmas, tā ir pietiekami atvērta un elastīga no interpretācijas viedokļa, kā rezultātā Eiropā faktiski joprojām pastāv 28 atšķirīgas licencēšanas sistēmas. Piemērs, kas to ilustrē, ir atšķirīgā valstu interpretācija par “mazāk sensitīviem ražojumiem”, uz kuriem attiecina VSL. Šīs un citas piemērošanas atšķirības neveicina atvērta EDEM sasniegšanu. Ir sarežģīti izvērtēt direktīvas ietekmi uz EDTIB un EDEM attīstību. Vairumā dalībvalstu sūtījumi veido nelielu, taču ne neievērojamu daļu no kopējās tirdzniecības ar aizsardzības jomas precēm. 2013. gadā sūtījumi veidoja 26 % no kopējās ES tirdzniecības ar aizsardzības jomas precēm. Tā kā direktīva līdz šim ir piemērota neilgu laiku, vēl nav novērojama tās ietekme uz EDTIB attīstību. Kopumā nepieciešams vairāk laika, lai novērotu šādas priekšrocības. Papildus tam būtiska ietekme ir arī citiem faktoriem, piemēram, pastāvīgajam investīciju samazinājumam aizsardzības jomā ES kopš finanšu un ekonomiskās krīzes. Pretēji gaidītajam atsevišķas ieinteresētās personas norādīja, ka tas veicinājis piegādes ķēžu renacionalizāciju, kas būtu pretrunā direktīvas sākotnējiem mērķiem tirgus sadrumstalotības novēršanai. Turklāt saimnieciskajai darbībai aizsardzības jomā ir raksturīgi cikli un pārmaiņas, kas ne vienmēr notiek regulāri un kam parasti ir vairāki iemesli. Tādējādi mums jābūt īpaši piesardzīgiem, pārmaiņas izskaidrojot ar direktīvu, kura ir bijusi spēkā trīs gadus (dažās dalībvalstīs — īsāku laiku). Turklāt piegādes ķēdēs pārmaiņas parasti norit lēni. Lai galvenais uzņēmējs mainītu piegādātājus, nepieciešams pamatots iemesls un ilgs laiks. Sūtīšanas procedūru vienkāršošana pati par sevi nav uzskatāma par pietiekamu iemeslu šādu izmaiņu apsvēršanai. Dažas kompetentās iestādes ir uzsvērušas, ka direktīvas noteikumi, lai cik nepilnīgi, ņem vērā uzņēmumu vajadzības un kopumā paaugstina produktivitāti, mazinot administratīvo slogu. Pozitīvo ietekmi uz EDTIB galvenokārt izjūt mazās valstis. Vairāki respondenti arī norādīja, ka ir veicināts (mazāk sensitīva) ekipējuma iekšējais tirgus, taču no tā joprojām ir izslēgti augsto tehnoloģiju izstrādājumi. Sava loma ir arī globālajai perspektīvai konkurētspējas jomā, sevišķi transatlantiskajai notikumu attīstībai. Daudzi aizsardzības nozares uzņēmumi uzskata, ka nesenā ASV eksporta kontroles reforma, ar kuru tika veicināts vairāku ar aizsardzību saistītu ražojumu un komponentu eksports, ir nostādījusi ASV un Eiropas uzņēmumus nevienādā stāvoklī un sniedz ASV eksportētājiem regulatīvas priekšrocības. Direktīvai bija arī neliela pozitīva ietekme uz ar aizsardzību saistītu ražojumu piegāžu drošību. Tomēr tā varētu veicināt lielāku piegāžu drošību, palielinot pārredzamību, t. i., pārzinot citu dalībvalstu licencēšanas sistēmas, iepircēji vai pircēji varētu pārliecināties par citu dalībvalstu piegāžu uzticamību. VSL izmantošana tā vietā, lai pieteiktos ASL, varētu samazināt sagatavošanās laiku un administratīvās izmaksas un palielināt elastību (sertificētu saņēmēju VSL gadījumā — abās piegādes ķēdes pusēs). c.Efektivitāte Vēl nav skaidrs, kāda ir direktīvas kopējā ietekme uz dažādo iesaistīto pušu izmaksām. Tomēr sākotnējās pazīmes un neoficiāli pierādījumi vedina domāt, ka izmaksas samazināsies. Kompetentajām iestādēm ir radušās ievērojamas sākotnējās izmaksas, bet tās sagaida, ka šīs izmaksas ar uzviju kompensēs zemākas ikdienas izmaksas, uzņēmumiem arvien biežāk ASL aizstājot ar GSL un VSL. Arī uzņēmumi ir saskārušies ar sākotnējām izmaksām, lai iepazītos ar jaunajām sistēmām un pielāgotos tām, bet uzskata, ka jaunās licences ļaus ietaupīt laiku un naudu. GSL un VSL izmantošana pieaug, kam laika gaitā vajadzētu ievērojami samazināt ASL izmantošanu, tādējādi vēl vairāk samazinot izmaksas, tostarp administratīvo slogu. Laika gaitā lielākas priekšrocības varētu sniegt arī labāka pārzināšana, labāk integrētas procedūras un apjomradīti ietaupījumi. Kaut arī direktīvas sākotnējā piemērošana prasīja daudz pūļu un izmaksu kā kompetentajām iestādēm, tā uzņēmumiem, visi pierādījumi liecina, ka šīs prasības bija izpildāmas. Arī jaunās licencēšanas shēmas tiešās izmaksas, šķiet, ir pieņemamākas nekā līdzšinējiem rīcības variantiem. Kopumā var uzskatīt, ka direktīva ilgtermiņā ir uz pareizā ceļa, lai panāktu lietderīgu izmaksu samazināšanos, tostarp administratīvā sloga samazinājumu. Galvenā joma, kurā izmaksas netiek uzskatītas par samērīgām, ir sertifikācija, jo ieinteresētās personas tajā pagaidām saredz ļoti ierobežotus potenciālos ieguvumus. Zemo sertificēto uzņēmumu skaitu un ar to saistīto ierobežoto sertificētajiem uzņēmumiem paredzēto VSL apgūšanu un izmantošanu veicina tas, ka trūkst stimulu.

d.Konsekvence un saskanība Direktīvas 13. pants nosaka, ka tās pielikumā izklāstītajam ar aizsardzību saistīto ražojumu sarakstam stingri jāatbilst ES Kopējam militāro preču sarakstam (CML), ko katru gadu aktualizē Padome. Tomēr, lai grozītu pielikumu un tajā atspoguļotu grozījumus CML, ir nepieciešami vairāki mēneši, un aktualizētais ar aizsardzību saistīto ražojumu saraksts pēc tam ir jātransponē dalībvalstīm. Tāpēc dalībvalstu tiesību akti, jo īpaši kontrolēto ražojumu spektrs, visticamāk, neatspoguļos konkrētajā brīdī aktuālo CML, un tas var arī atšķirties no citās valstīs izmantotajiem. Tas nozarē rada neskaidrības par to, kurš ražojumu saraksts piemērojams eksportam, kurš — sūtījumu kontrolei vai sūtījumiem no dažādām dalībvalstīm, tā radot juridisko nenoteiktību. Šādi tiek kaitēts efektīvai militāro ražojumu apritei ES iekšienē, tādējādi apgrūtinot VSL un citu vienkāršotu instrumentu izmantošanu. Uz daudzām pielikumā iekļautajām ražojumu kategorijām attiecas sūtījumu licencēšana, ciktāl tie ir militāram lietojumam īpaši izstrādāti. Tā kā nav vienotas definīcijas, ko nozīmē “militāram lietojumam īpaši izstrādāts”, nozare saskaras ar to, ka atsevišķās dalībvalstīs atšķiras pieeja attiecībā uz ar aizsardzību saistītu ražojumu sūtījumu darbības jomu. Pastāv vairāki iespējami un visai ierobežoti pārklāšanās vai neatbilstības gadījumi starp direktīvu un citiem tiesību aktiem ar aizsardzību saistītu ražojumu vai Kopienas iekšējo sūtījumu jomā, piemēram, Šaujamieroču regulu, Šaujamieroču direktīvu, 2013. gada ANO Ieroču tirdzniecības līgumu, Divējāda lietojuma regulu un Kopējo nostāju 2008/944/KĀDP. Direktīvas un Šaujamieroču regulas savstarpējās norādes tiks risinātas, kad tiks izvērtēta šī regula. Nav konstatēta nesaskanība ar Aizsardzības iepirkuma direktīvu. Visbeidzot, dažas kompetentās iestādes uzsvēra, ka ir svarīgi, lai pārklāšanās un nesaskanība tiktu izvērtēta arī turpmāk, jo dažādais tiesiskais regulējums kā ES iekšienē, tā starptautiskajā līmenī nemitīgi attīstās. e.Nozīme un ES pievienotā vērtība Izvērtējumā apstiprinājās, ka visi direktīvas sākotnējie mērķi Eiropā joprojām ir tikpat aktuāli. Tie ir ilgtermiņa mērķi, kuros sākotnējo ieguldījumu ir devusi direktīva. Ir jāturpina darbs pie tā, lai pilnībā īstenotu direktīvu un uzlabotu tās praktisko un saskaņoto piemērošanu nolūkā vēl vairāk samazināt Eiropas aizsardzības tirgu sadrumstalotību. Pirms direktīvas pieņemšanas katrā dalībvalstī bija savs ar aizsardzību saistītu ražojumu sūtīšanas kontroles režīms, tomēr bija novērojamas starptautiskas tendences, piemēram, Nodomu protokola sadarbības formā. Atšķirīgās valstu pieejas vai daudzpusējās iniciatīvas zemākajos līmeņos panāca zināmu (ierobežotu) progresu, taču ir maz ticams, ka tās būtu bijušas tikpat tālejošas kā direktīva savos mēģinājumos pārstrukturēt sūtījumu režīmu visā Eiropā vai sasniegtu tādu pašu progresu konstatēto vajadzību un problēmu risināšanā. Tāpēc ir lielāka varbūtība, ka Eiropas līmeņa pieeja veicinās direktīvas mērķu sasniegšanu, lai arī tā pašreiz netiek piemērota tik plaši, lai sasniegtu šos mērķus. 5.Secinājumi un turpmākā rīcība Kopumā direktīva joprojām ir atbilstīgs pamats, lai risinātu vajadzības un problēmas attiecībā uz ar aizsardzību saistītu ražojumu sūtījumiem Eiropā. Tā kā īstenošana ir prasījusi lielāku laiku, nekā bija plānots, un Eiropā tā nav bijusi vienveidīga, vērienīgākie un ilgākā laika posmā sasniedzamie mērķi — efektīvs iekšējais tirgus, lielāka piegāžu drošība un augstāka konkurētspēja — ir sasniegti tikai daļēji. Dalībvalstu iestādes un ieinteresētās personas kopumā apstiprināja, ka direktīva un tās instrumenti joprojām atbilst sākotnēji konstatētajām vajadzībām un mērķiem. Tā ir devusi ierobežotu, taču lietderīgu ieguldījumu Eiropas aizsardzības jomas tirgu labākā darbībā, pat ja šī ieguldījuma efektivitāti ir grūti izmērīt ierobežotās ziņu pieejamības dēļ. Neskaitot sertifikāciju un ņemot vērā direktīvas ierobežoto piemērošanas laiku, ir pazīmes, kas liecina par to, ka direktīva panākusi zināmu izmaksu un administratīvā sloga samazinājumu. ES līmeņa pieeja joprojām ir vispiemērotākais ES aizsardzības tirgus konsolidēšanas risinājums; tomēr būtu iespējams uzlabot direktīvas iekšējo un ārējo saskanību. Kopumā direktīva ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu sākotnēji noteiktos mērķus. Tāpēc tā vietā, lai grozītu direktīvu, Komisija plāno galvenokārt pievērsties tās īstenošanas uzlabošanai, izstrādājot vadības pasākumus un ieteikumus, kā arī veicinot tās izmantošanu. Laika gaitā dalībvalstu progress direktīvas īstenošanā veicinās tās labāku apgūšanu un varētu palielināt datu pieejamību turpmākam izvērtējumam. Pamatojoties uz izvērtējuma secinājumiem un viedokļiem, ko izteikušas dalībvalstis Komitejā un nozares dalībnieki no visas Eiropas, Komisija ierosina šādu turpmāko rīcību: Komisija plāno uzlabot direktīvas īstenošanu atsevišķās dalībvalstīs, uzsākot dialogu ar valstu iestādēm, lai precizētu un labāk saprastu kārtību, kādā direktīva tiek transponēta valsts tiesību sistēmā, un iemeslus, kāpēc daži noteikumi atsevišķās dalībvalstīs nav īstenoti, kā arī nolūkā atrisināt visus strīdīgos jautājumus šajā sakarībā. Iespaidu, ka sertifikācijas sistēma nesniedz priekšrocības, daļēji varētu mazināt lielāka sertificētiem saņēmējiem paredzētu VSL pieejamība un izmantošana ASL vietā. Pamatojoties uz direktīvas Komitejas paspārnē izveidotās dalībvalstu kompetento iestāžu darba grupas lielajiem pūliņiem un vērtīgu pienesumu no Nodomu protokola valstu puses, Komisija ir pieņēmusi divus ieteikumus, lai veicinātu bruņoto spēku un sertificēto saņēmēju VSL saskaņotu darbību. Abos ieteikumos ir ietverts minimālais mazāk sensitīvu ar aizsardzību saistītu ražojumu un komponentu kopums un kopējās minimālās prasības šo ražojumu un komponentu sūtījumiem, uz kurām būtu jāattiecas atsevišķo dalībvalstu attiecīgajām VSL. Prasības ietver pilnīgu atbrīvojumu no reeksporta ierobežojumiem ieteikumā par VSL bruņoto spēku vajadzībām un daļēju atbrīvojumu — ieteikumā par VSL sertificētiem saņēmējiem. Tā kā abu ieteikumu aptverto ražojumu saraksts nav izsmeļošs, dalībvalstis savu VSL darbības jomu var attiecināt uz citiem ražojumiem un komponentiem. Tomēr saskaņā ar VSL veiktajiem sūtījumiem dalībvalstis nevar paredzēt papildu nosacījumus, kas būtu pretrunā Ieteikumos uzskaitītajiem nosacījumiem vai atkāptos no tiem. Komisija ir apņēmusies turpināt cieši sadarboties ar dalībvalstīm un Darba grupu, lai līdzīgi saskaņotu citas VSL, ko paredz direktīva, t. i., VSL demonstrējumiem, novērtēšanai vai izstādei un VSL tehniskajai apkopei un remontam. Ja nepieciešams, tā rezultātā dalībvalstīm tiks sniegti papildu ieteikumi. Darba grupa tiek uzskatīta par noderīgu veidu informācijas un paraugprakses apmaiņai, kā arī dalībvalstu un Komisijas sadarbības atbalstam. Komisija turpinās viedokļu apmaiņu ar dalībvalstīm, lai noteiktu konkrētas jomas labākai sertifikācijas saskaņošanai visā ES, tostarp sinerģijas veidošanu ar citiem režīmiem, piemēram, divējāda lietojuma preču kontroli, ciktāl tas ir iespējams. Tā izvērtēs, vai papildu norādījumi vai paraugprakses apmaiņa dalībvalstu vidū, vai pat pašreiz piemērojamā Sertificēšanas ieteikuma pārskatīšana vai precizēšana ir labākais veids, kādā veicināt sertifikācijas konsekvenci un izplatību. Papildus tiks pētītas iespējas stimulēt nozares sertificēšanu, piemēram, ar iespējamu sinerģiju ar atzītā uzņēmēja jēdzienu muitas noteikumos, iespējamu revīzijas procedūru vienkāršošanu un ciešāku sadarbību starp kompetentajām iestādēm, kas piešķir sūtīšanas licences, un muitas dienestiem. Komisija sāks darbu pie kopējas jēdziena “militāram lietojumam īpaši izstrādāts” definīcijas, lai noteiktu, uz kuriem ražojumiem attiecināma direktīva un tādējādi — licencēšanas prasības. Šis uzdevums prasa ciešu sadarbību ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un VSL lietotājiem, t. i., ar aizsardzību saistītu ražojumu piegādātājiem un saņēmējiem visā ES. Tiks ņemts vērā darbs, kas paveikts Eiropas un starptautiskajos forumos attiecībā uz ar aizsardzību saistītu ražojumu eksporta kontroli. Komisija turpinās viedokļu apmaiņu ar dalībvalstīm par 11. panta piemērošanu to teritorijās nolūkā novērot situāciju.