Priekšlikums attiecas uz to atļauju pārvaldību, kas dod Savienības flotei tiesības veikt zvejas darbības ārpus Savienības ūdeņiem un trešo valstu kuģiem tiesības veikt zvejas darbības Savienības ūdeņos. Tātad tā ir daļa no KZP paredzētās jūras bioloģisko resursu saglabāšanas ārējās dimensijas, kas ir Savienības ekskluzīvā kompetencē, tāpēc subsidiaritātes principu šajā kontekstā nepiemēro.

Zvejas atļauju regula ir viens no Regulas (ES) Nr. 1380/2013 (“pamatregula”) VI daļā izklāstītās KZP ārpolitikas praktiskajiem instrumentiem. Turklāt tā papildina Kontroles regulu un ar to saistīto Komisijas Īstenošanas regulu (ES) Nr. 404/2011, kuru piemēro visām darbībām, ko aptver KZP un ko veic Savienības ūdeņos vai Savienības zvejas kuģi. Zvejas atļauju regula attiecas uz atļaujām, kas dod Savienības zvejas kuģiem tiesības darboties ārpus Savienības ūdeņiem un trešo valstu zvejas kuģiem tiesības darboties Savienības ūdeņos. Tātad Zvejas atļauju regula attiecas uz atļaujām, savukārt Kontroles regula un tās īstenošanas regula attiecas uz kontroli un noteikumu izpildi. Šā priekšlikuma mērķis ir racionalizēt Zvejas atļauju regulu ar Kontroles regulu saistītos aspektos, lai minētā regula mutatis mutandis būtu piemērojama kontroles un ziņošanas jautājumiem. Visbeidzot, tā kā Zvejas atļauju regulas mērķis ir dot Savienībai iespēju labāk uzraudzīt tās ārējo floti, tā aktīvi palīdzēs apkarot nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju.

Priekšlikuma mērķis ir stiprināt ES spēju uzraudzīt tās floti neatkarīgi no regulējuma, kurā tā darbojas. Tajā ņemta vērā nepieciešamība panākt līdzsvaru starp stingrāku Savienības flotes kontroli un mazāku darba slodzi valstu un ES pārvaldēm. Kā liecina ietekmes novērtējums, priekšlikums palīdzētu vienkāršot pašreizējo sistēmu. Gaidāmie ieguvumi nepārprotami būtu lielāki par ieguldītajām pūlēm, jo īpaši tas sakāms par labvēlīgo ietekmi uz zvejas resursu pārvaldību. Šajā sakarībā ierosinātie noteikumi aprobežojas ar to, kas nepieciešams mērķa sasniegšanai, un tie nav saistīti ar nesamērīgu slogu.•Juridiskā instrumenta izvēle

III sadaļā ir paredzēti noteikumi par atļaujām, kas dod trešo valstu kuģiem tiesības veikt zvejas darbības Savienības ūdeņos. Šīs sadaļas mērķis ir nodrošināt to, ka zvejas darbībām, kas notiek Savienības ūdeņos, piemēro vienādus noteikumus neatkarīgi no kuģa karoga un tādējādi tiek veicināti vienlīdzīgi konkurences apstākļi Savienības operatoriem un trešo valstu operatoriem Savienības ūdeņos.

II sadaļas II nodaļā ir paredzēti papildu nosacījumi, kas jāievēro Savienības kuģiem, lai tie varētu zvejot trešo valstu ūdeņos neatkarīgi no tā, vai tas notiek saskaņā ar piekļuves nolīgumu vai tiešu atļauju. Galvenais aspekts ir aizliegums zvejot saskaņā ar tiešu atļauju, ja ir spēkā piekļuves nolīgums, izņemot gadījumus, kad tā sauktajā ekskluzivitātes klauzulā, kas nolīgumos atspoguļo šo principu, ir noteikts citādi. Šīs sadaļas pamatā ir princips, ka Savienībai jānodrošina, lai tās ārējās flotes darbības nekaitētu dzīvo jūras resursu ilgtspējai piekrastes valstu ūdeņos. Izdodot tiešu atļauju saviem kuģiem, karoga dalībvalstij būtu jāvadās pēc labākā pieejamā zinātniskā ieteikuma un jāievēro piesardzīga pieeja. Komisijai tiek sniegta visa attiecīgā informācija, un tā var iejaukties gadījumos, kad tai rodas šaubas par to, vai plānotā zvejas darbība ir saskaņā ar regulu.

Lielāko daļu attiecīgās flotes veido rūpnieciskās zvejas kuģi, kas zvejo ārpus ES ūdeņiem. Šo kuģu īpašniekiem parasti pieder flote, kas sastāv no vairākiem kuģiem, un tikai retos gadījumos tie atbilstu MVU definīcijas kritērijiem. Pamatojoties uz iepriekšminēto un ņemot vērā to, ka papildu izmaksas privātiem operatoriem nerodas, priekšlikumā nav paredzēti īpaši pasākumi attiecībā uz mikrouzņēmumiem vai MVU. Turklāt priekšlikumam nav negatīvas ietekmes uz ES operatoru konkurētspēju vai starptautisko tirdzniecību.

(5)Starptautiskā mērogā aizvien lielāka uzmanība tiek pievērsta jautājumam par karoga valsts un attiecīgā gadījumā starptautiskās karoga organizācijas pienākumiem un līdzāspastāvošo atbildību un saistībām attiecībā uz atklātās jūras dzīvo resursu saglabāšanu un pārvaldību saskaņā ar UNCLOS. Tāpat uzmanība tiek pievērsta arī paralēlai piekrastes valsts jurisdikcijai un karoga valsts jurisdikcijai, attiecīgā gadījumā arī starptautiskās karoga organizācijas jurisdikcijai, saistībā ar pienācīgas rūpības pienākumu, kas izriet no UNCLOS, proti, nodrošināt jūras bioloģisko resursu pienācīgu saglabāšanu jūras apgabalos, kas ir valstu jurisdikcijā. Pienācīgas rūpības pienākums ir valsts pienākums pielikt vislielākās pūles un darīt visu iespējamo, lai aizkavētu nelegālu zveju, un tas ietver pienākumu pieņemt vajadzīgos administratīvos un noteikumu izpildes pasākumus, lai nodrošinātu to, ka tās karoga zvejas kuģi, tās valstspiederīgie vai zvejas kuģi, kas darbojas tās ūdeņos, neiesaistās darbībās, ar kurām pārkāpj piemērojamos saglabāšanas un pārvaldības pasākumus. Šo iemeslu dēļ ir svarīgi Savienības zvejas kuģu darbības ārpus Savienības ūdeņiem, kā arī ar to saistīto pārvaldības sistēmu organizēt tādā veidā, lai Savienības starptautiskās saistības varētu tikt efektīvi un rezultatīvi izpildītas un lai netiktu pieļautas situācijas, kurās Savienībai varētu pārmest starptautiski prettiesiskas darbības.

(9)Padomes Regula (EK) Nr. 1006/2008 tika izstrādāta ar mērķi izveidot kopēju pamatu atļauju izdošanai attiecībā uz zvejas darbībām, ko Savienības kuģi veic ārpus Savienības ūdeņiem, lai tādā veidā atbalstītu cīņu pret NNN zveju un labāk kontrolētu un uzraudzītu ES floti visā pasaulē.

(10)Līdztekus Padomes Regulai (EK) Nr. 1006/2008 tika pieņemta Padomes Regula (EK) Nr. 1005/2008 par NNN zveju, un gadu vēlāk tika pieņemta Padomes Regula (EK) Nr. 1224/2009 (“Kontroles regula”). Minētās regulas ir trīs KZP kontroles un noteikumu izpildes īstenošanas pīlāri.

(11)Tomēr šīs trīs regulas nav īstenotas konsekventi, jo īpaši ir konstatētas neatbilstības starp Zvejas atļauju regulu un Kontroles regulu, kas tika pieņemta pēc Zvejas atļauju regulas. Zvejas atļauju regulas īstenošanā ir atklājušās arī vairākas nepilnības, proti, regulas darbības jomā nav ietverti daži ar kontroli saistīti problēmjautājumi, tādi kā fraktēšana, karoga maiņa un zvejas atļaujas, ko trešās valsts kompetentā iestāde izdod Savienības zvejas kuģim nesaistīti ar ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumu (“tiešas atļaujas”). Turklāt daži ziņošanas pienākumi ir izrādījušies sarežģīti izpildāmi, grūtības radījis arī administratīvo funkciju sadalījums starp dalībvalstīm un Komisiju.

(12)Šīs regulas pamatprincips ir tāds, ka ikvienam Savienības kuģim, kas zvejo ārpus Savienības ūdeņiem, būtu jāsaņem karoga dalībvalsts atļauja un jātiek attiecīgi uzraudzītam neatkarīgi no tā, kur un kādā regulējumā tas darbojas. Atļaujas izdošanai vajadzētu būt atkarīgai no tā, vai ir izpildīts kopēju atļaujas izdošanas kritēriju pamatkopums. Informācijai, ko dalībvalstis apkopo un iesniedz Komisijai, būtu jādod Komisijai iespēja jebkurā laikā iesaistīties visu Savienības zvejas kuģu zvejas darbību uzraudzībā jebkurā apgabalā ārpus Savienības ūdeņiem.

(13)Atbalsta kuģi var būtiski ietekmēt veidu, kādā zvejas kuģi var veikt zvejas darbības, un zivju daudzumu, ko tie var iegūt; tātad tie jāņem vērā atļauju izdošanas un ziņošanas procedūrās, kas noteiktas šajā regulā.

(14)Karoga maiņas darbības kļūst par problēmu tad, kad to mērķis ir apiet KZP noteikumus vai pastāvošos saglabāšanas un pārvaldības pasākumus. Tāpēc Savienībai būtu jāspēj definēt, atklāt un aizkavēt šādas darbības. Visā kuģa darbmūžā būtu jānodrošina atbilstības vēstures izsekojamība un pienācīga līdzsekošana. Šajā nolūkā būtu jāizmanto arī prasība, ka Starptautiskajai Jūrniecības organizācijai (SJO) ir jāpiešķir unikāls kuģa numurs.

(15)Trešās valsts ūdeņos Savienības kuģi var darboties vai nu saskaņā ar ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem, kas noslēgti starp Savienību un trešām valstīm, vai arī saņemot tiešas zvejas atļaujas no trešām valstīm, ja ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgums nav spēkā. Abos gadījumos šīs darbības būtu jāveic pārredzamā un ilgtspējīgā veidā. Tāpēc būtu jāpilnvaro karoga dalībvalstis, vadoties pēc noteikta kritēriju kopuma un veicot uzraudzību, atļaut to karoga kuģiem pieprasīt un saņemt tiešas atļaujas no trešām piekrastes valstīm. Zvejas darbība būtu jāatļauj tad, kad karoga dalībvalsts ir pārliecinājusies par to, ka attiecīgā darbība nekaitēs ilgtspējai. Ja vien Komisijai nav citu iebildumu, būtu jāatļauj karoga dalībvalsts un piekrastes valsts atļauju saņēmušajam operatoram sākt zvejas darbību.

(16)Īpašs jautājums, kas saistīts ar ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem, ir to nepilnīgi izmantoto zvejas iespēju pārdale, kas rodas, kad zvejas iespējas, kas dalībvalstīm iedalītas ar attiecīgajām Padomes regulām, netiek izmantotas pilnībā. Tā kā piekļuves izmaksas, kas noteiktas ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumos, lielā mērā tiek finansētas no Savienības budžeta, pārdales sistēma ir būtiska, lai aizsargātu Savienības finansiālās intereses un nodrošinātu to, ka netiek izšķiestas zvejas iespējas, par kurām ir samaksāts. Tāpēc ir skaidri jānosaka un jāuzlabo pārdales sistēma, kam vajadzētu būt galējam līdzeklim. Tās piemērošanai vajadzētu būt ierobežotai laikā, un tai nevajadzētu ietekmēt zvejas iespēju sākotnējo sadalījumu dalībvalstīm. Pārdale būtu jāveic tikai tad, kad attiecīgās dalībvalstis ir atteikušās no tiesībām savā starpā apmainīties ar zvejas iespējām.

(17)Arī zvejas darbībām reģionālu zvejniecības pārvaldības organizāciju pārziņā un atklātā jūrā būtu vajadzīga karoga dalībvalsts atļauja, un tām būtu jāatbilst reģionālās zvejniecības pārvaldības organizācijas īpašajiem noteikumiem vai Savienības tiesību aktiem, kas reglamentē zvejas darbības atklātā jūrā.

(18)Fraktēšana var mazināt saglabāšanas un pārvaldības pasākumu rezultativitāti, kā arī negatīvi ietekmēt dzīvo jūras resursu ilgtspējīgu izmantošanu. Tāpēc jāizveido tiesiskais regulējums, kas palīdz Savienībai labāk uzraudzīt fraktētu Savienības zvejas kuģu darbības, pamatojoties uz to, ko pieņēmusi attiecīgā reģionālā zvejniecības pārvaldības organizācija.

(19)Procedūrām vajadzētu būt pārredzamām un paredzamām Savienības un trešo valstu operatoriem, kā arī attiecīgajām kompetentajām iestādēm.

(20)Būtu jānodrošina datu elektroniska apmaiņa starp dalībvalstīm un Komisiju, kā paredzēts Kontroles regulā. Dalībvalstīm būtu jāvāc visi prasītie dati par to flotēm un zvejas darbībām, jāpārvalda šie dati un jādara tie pieejami Komisijai. Turklāt, lai koordinētu šīs datu vākšanas darbības, dalībvalstīm būtu jāsadarbojas savā starpā, ar Komisiju un vajadzības gadījumā ar trešām valstīm.

(21)Lai informācija par Savienības zvejas atļaujām būtu labāk pārredzama un pieejama, Komisijai būtu jāizveido elektronisks zvejas atļauju reģistrs, kam ir publiskā daļa un drošā daļa. Savienības zvejas atļauju reģistrā iekļautā informācija satur personas datus. Personas datu apstrādei, ko veic saskaņā ar šo regulu, būtu jānotiek, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 45/2001, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK un piemērojamos valsts tiesību aktus.

(22)Lai pienācīgi sakārtotu trešās valsts karoga zvejas kuģu piekļuvi Savienības ūdeņiem, attiecīgajiem noteikumiem vajadzētu būt saskanīgiem ar tiem noteikumiem, kas saskaņā ar Kontroles regulu piemērojami Savienības zvejas kuģiem. Konkrēti, minētās regulas 33. pants, kas attiecas uz nozvejas un ar nozveju saistītu datu paziņošanu, būtu jāpiemēro arī trešo valstu kuģiem, kas zvejo Savienības ūdeņos.

(23)Būtu jānosaka pienākums trešo valstu zvejas kuģiem, kam nav saskaņā ar šo regulu izdotas atļaujas, kad tie kuģo Savienības ūdeņos, nodrošināt to, ka šo kuģu zvejas rīki ir novietoti tā, ka tie nav gatavi tūlītējai izmantošanai zvejas darbībās.

(24)Dalībvalstīm vajadzētu būt atbildīgām par trešās valsts kuģu zvejas darbību kontrolēšanu Savienības ūdeņos un – pārkāpumu gadījumā – par to reģistrēšanu valsts reģistrā, kas paredzēts Kontroles regulas 93. pantā.

(25)Atļauju izdošanas procedūru vienkāršošanas nolūkos dalībvalstīm un Komisijai būtu jāizmanto kopīga datu apmaiņas un datu glabāšanas sistēma, lai nodrošinātu vajadzīgo informāciju un atjauninājumus, vienlaikus mazinot administratīvo slogu. Šajā sakarībā būtu pilnībā jāizmanto dati, kas iekļauti Savienības flotes reģistrā.

(26)Lai ņemtu vērā tehnoloģiju attīstību un iespējamās jaunās starptautisko tiesību prasības, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras saskaņā ar Līguma 290. pantu pieņemt aktus, ar ko izdara grozījumus šīs regulas pielikumos, kuros iekļauts saraksts ar informāciju, kas operatoram jāsniedz, lai saņemtu zvejas atļauju. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.

(27)Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai attiecībā uz to datu reģistrēšanu, formātu un nosūtīšanu, kas saistīti ar zvejas atļaujām un kas dalībvalstīm jāsniedz Komisijai un Savienības zvejas atļauju reģistram, kā arī noteiktu neizmantoto zvejas iespēju pārdales metodiku, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011.

(28)Ja pienācīgi pamatotos gadījumos saistībā ar zvejas iespēju pārdali tas nepieciešams nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ, Komisijai būtu jāpieņem īstenošanas akti, kas jāpiemēro nekavējoties.