LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 21/39

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Profesionālu darba vietu izveide mājsaimniecības pakalpojumu jomā” (atzinuma papildinājums)

2011/C 21/07

Ziņotāja: OUIN kdze

Saskaņā ar Reglamenta piemērošanas noteikumu 29. panta a) punktu Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2010. gada 16. februārī nolēma izstrādāt atzinuma papildinājumu par tematu

“Profesionālu darba vietu izveide mājsaimniecības pakalpojumu jomā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 5. maijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 463. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 26. un 27. maijā (2010. gada 26. maija sēdē), ar 133 balsīm par, 7 balsīm pret un 11 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi.

Starptautiskā Darba biroja Administratīvā padome 301. sesijā, kas notika 2008. gada martā, nolēma starptautiskās darba konferences 99. sesijas (kas plānota 2010. gada jūnijā) darba kārtībā divkāršai apspriešanai iekļaut jautājumu par “mājsaimniecībās veikto darbu”. Mērķis ir konstatēt, kā šīs kategorijas darba ņēmējiem vislabāk varētu nodrošināt pienācīgus darba apstākļus un viņu tiesību ievērošanu. Starptautiskais Darba birojs jau ir sācis pārrunas ar valstīm un sociālajiem partneriem par piemērotāko instrumentu. Arī EESK vēlas, lai tiktu pieņemts efektīvs un šī darba specifikai piemērots instruments. Turklāt Komiteja aicina Eiropas ieinteresētās personas, dalībvalstis un sociālos partnerus īstenot vairākus turpmāk minētus pasākumus.

1.1. Veikt vairāk pētījumu, lai iegūtu informāciju par tiesisko regulējumu, mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto personu darba apstākļiem, nodarbinātības nosacījumiem un sociālo aizsardzību, kā arī to piemērošanu dalībvalstīs. Pašreizējie pētījumi ir nepilnīgi, tie nesniedz tādu informāciju, kas ļautu Eiropas mērogā salīdzināt ļoti atšķirīgās situācijas.

1.2. Ieviest dalībvalstīs tādus tiesiskos risinājumus, tostarp tiesību aktus par nodokļiem, sociālo nodrošinājumu, darba tiesībām un civiltiesībām, kuri mājsaimniecības motivētu deklarēt mājsaimniecības pakalpojumu jomā darbā pieņemtās personas, bet šai jomā potenciāli nodarbinātās personas — pieņemt oficiāli noformētu darbu.

1.3. Izstrādāt un plaši izplatīt padomus un ieteikumus privātpersonām, kuras ir darba devēji, un personām, kuras tie nodarbina mājsaimniecības pakalpojumu jomā; uzlabot privātpersonu informētību/apmācību par viņu kā darba devēju un darba ņēmēju tiesībām un pienākumiem, īpaši, ja ir ieviestas piemaksu un nodokļu atlaižu sistēmas darba devējiem.

1.4. Papildināt esošās atsauces sistēmas, kurās iekļauti ar mājsaimniecības un ģimenes darbu veikšanu saistīto pienākumu, atbildības, iemaņu un prasmju apraksti, un salīdzināt situāciju dažādās valstīs. Veicināt nozaru dialogu par šiem pakalpojumiem Eiropā.

1.5. Gan nodarbināto personu tiesību, gan sniegto pakalpojumu kvalitātes aspektā salīdzināt dažādus darba organizēšanas veidus (publiskos dienestus, uzņēmumus, apvienības, kooperatīvus, tiešo nodarbinātību).

1.6. Tiekties pēc tādas darba organizācijas, kas nodrošinātu mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto personu aizvietošanu darba devēja vai klienta mājās (pretējā gadījumā nodarbināto tiesības uz atvaļinājumu, darba nespēju, dzemdību atvaļinājumu un apmācību būs tikai šķietamas), iekļaujot darba samaksā arī atlīdzību par to laiku, ko mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātā persona pavada ceļā no vienām mājām uz otrām. Šiem nodarbinātajiem ir jābūt iespējai apvienoties, lai aizstāvētu savas tiesības, pārvarētu izolētību un sarunās ar darba devējiem panāktu tādas pašas tiesības kā uzņēmumu vai pārvaldes iestāžu algotiem darba ņēmējiem.

1.7. Lai atzītu šā darba vērtību un lai darba devējiem vai klientiem būtu garantijas par darba ņēmēju profesionālajām spējām, paredzēt gūtās pieredzes atzīšanu un mūžizglītības iespējas.

1.8. Veicināt inovāciju šīs nozares darba organizēšanā, atbalstot inovatīvu ideju izmēģināšanu, jaunu organizācijas veidu attīstīšanu un partnerību, tādējādi stimulējot darbības efektivitāti un nozares atzīšanu.

1.9. Apzināt, samazināt un novērst arodrisku mājsaimniecības pakalpojumu jomā un nodrošināt tādus pašus veselības aizsardzības, darba drošības un sociālā nodrošinājuma nosacījumus kā citiem algotiem darba ņēmējiem, — arī dzemdību atvaļinājumu un pensiju.

1.10. Cīnīties pret nozarē plaši izplatīto nelegālo nodarbinātību un aizsargāt no vardarbības cietušās nelegālās imigrantes–darba ņēmējas; izskaust “divkāršo sodīšanu”, kam pakļautas šīs sievietes: ja viņas griežas policijā, lai sūdzētos par to, ka nesaņem algu, cieš no vardarbības vai pat seksuālas izmantošanas, viņas tiek nosūtītas atpakaļ uz izcelsmes valsti. Ir jāpiemēro starptautiskās konvencijas, un šīs sievietes ir jāaizsargā (1).

2. Vispārīgas piezīmes.

2.1. Secinājumi.

2.1.1. Apkopējas, aukles, slimu vai vecāka gadagājuma cilvēku kopējas, palīdzes mājas darbos utt. — šis darbs, ko veic vienīgi sievietes, netiek uzskatīts par profesiju. Daļēji arī tāpēc, ka mājsaimnieces šādu darbu veic bez atlīdzības. Laikā, kad Starptautiskā darba organizācija pievērsusies jautājumam par “pienācīga darba nodrošināšanu mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātām personām”, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja vēlas padziļināti izskatīt iespējamos risinājumus, kas jau minēti 2009. gada oktobrī pieņemtajā atzinumā “Saikne starp dzimumu līdztiesību, ekonomikas izaugsmi un nodarbinātības līmeni” (2); minētajā atzinumā uzsvērts, ka gan no dzimumu līdztiesības, gan no ekonomiskās izaugsmes viedokļa būtiska ir profesionālu darba vietu izveide privātpersonām sniegto pakalpojumu jomā.

2.1.2. Eiropas valstis uzskata, ka pakalpojumu sniegšana personām ir tāds nodarbinātības potenciāls, ko nevar pārvietot. Vairākās valstīs ir ieviesti atbrīvojumi no nodokļiem vai arī piemaksas ar mērķi legalizēt nedeklarētu darbu un radīt jaunas darba vietas, palīdzot šo pakalpojumu izmantotājiem labāk saskaņot ģimenes un darba dzīvi.

2.1.3. Starptautiskās Darba organizācijas ziņojumā, kas izstrādāts saistībā ar 2010. gada jūnijā gaidāmo konferenci (3), norādīts, ka rūpnieciski attīstītajās valstīs mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināti 5 līdz 9 % no kopējā nodarbināto skaita. Ziņojuma ievadā norādīts, ka “daudzās valstīs apmaksāts darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā arvien vēl ir nodarbinātības veids, kas praktiski nav pamanāms. Šis darbs netiek veikts ne rūpnīcā, ne birojā, bet privātpersonas mājās. Lielākajā daļā gadījumu šie algotie darba ņēmēji, kas palīdz ģimenei, ir sievietes un nevis vīrieši. Viņas nestrādā kopā ar citiem, bet savu darbu veic vienas pašas slēgtā vidē. Šāda darba mērķis nav radīt pievienoto vērtību, bet gan nodrošināt aprūpi vai pakalpojumus miljoniem mājsaimniecību. Darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā visbiežāk līdzinās darbam, ko sievietes parasti veic mājās bez atlīdzības. Ar to arī izskaidrojams, kāpēc šis darbs finansiāli netiek pienācīgi novērtēts un tajā nelegāli nodarbinātas personas bez dokumentiem. Šāds darbs netiek uzskatīts par parastu nodarbinātību, kas iekļaujas vispārējā darba tiesību sistēmā, un tā aizsākums ir kādreizējās “kunga — kalpa” attiecības. Šā iemesla dēļ daudzos tiesību aktos netiek ņemtas vērā šo darba attiecību īpatnības, un līdz ar to mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātās personas saskaras ar nevienlīdzīgu, netaisnīgu un nereti pat ļaunprātīgu attieksmi” (4).

2.1.4. Ziņojumā arī norādīts, ka “plašsaziņas līdzekļos bieži ziņo par vardarbības un ļaunprātīgas izmantošanas gadījumiem, tostarp verdzību un seksuālu vardarbību pret mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātajām imigrantēm, īpaši tām, kuras izmitinātas pie darba devēja”. Lai gan mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto skaits pastāvīgi pieaug, darbs šajā jomā vēl arvien ir visnestabilākais, viszemāk atalgotais, vismazāk aizsargātais un viens no riskantākajiem nodarbinātības veidiem. Tā kā šis ir īpašs nodarbinātības veids, uz kuru neattiecas starptautiskie tiesību akti, Starptautiskā Darba organizācija jau kopš 1948. gada cenšas izstrādāt atbilstošus noteikumus.

2.1.5. Šajā atzinumā galvenā uzmanība veltīta apmaksātam darbam mājsaimniecības pakalpojumu jomā, kas tiek veikts mājsaimniecībā un tās labā, tostarp mājsaimniecības darbiem, bērnu aprūpei un citiem pakalpojumiem privātpersonām. Šajā atzinumā nav apskatīti jautājumi par sociālajiem dienestiem un privātiem uzņēmumiem, bet par mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātajām personām, kuras strādā pie privātpersonām. Tā kā šis nodarbinātības veids skar arvien vairāk cilvēku — gan pakalpojumu sniedzējus, gan saņēmējus — jāizstrādā šā darba īpatnībām atbilstīgs regulējums.

2.1.6. Eiropā vairums mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto vīriešu un sieviešu strādā pie vairākiem darba devējiem. Tikai nedaudzas no šīm sievietēm dzīvo darba devēja mājās, un tās parasti ir imigrantes. Ļoti bieži šis darbs ir nedeklarēts. Mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātās sievietes bieži ir neaizsargātas, slikti pārzina savas tiesības, tās nereti ir lauku sievietes, ar zemu kvalifikācijas līmeni, vai arī imigrantes ar vāju uzņēmējas valsts valodas prasmi.

2.1.7. Praktiski visās tiesiskajās sistēmās darba tiesības ir domātas uzņēmumiem, un praksē visbiežāk tās nepiemēro mājsaimniecības darbiem, kurus ir grūti vai pat neiespējami kontrolēt. Uz šiem darbiem neattiecas arī noteikumi, kas regulē algotu darbu peļņas gūšanas nolūkā. Adam Smith (5) šāda veida darbu nosaucis par ieņēmumus nenesošu. Tā vērtība nav atzīta, lai gan sabiedrībai tas ir būtiski nepieciešams.

2.1.8. “Tā kā vairumā gadījumu darba tiesību aktos nav skaidri noteikts mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto personu statuss, šīs nodarbinātās personas netiek minētas oficiālajos noteikumos, ne arī iekļautas, īstenojot šos noteikumus praksē” (6). Kaut arī Eiropas Savienības dalībvalstu noteikumi neparedz darba tiesību nepiemērošanu mājsaimniecībās nodarbinātajām personām, praksē uz šīm personām tās attiecina ļoti reti. Privātpersonas, kas ir darba devēji, nav pietiekami informēti par saviem pienākumiem un atbildību. Mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātās sievietes strādā izolēti, un tāpēc viņām ir grūti apvienoties organizācijās.

2.2. Profesionālu darba vietu definēšana.

2.2.1. Pienākumi, ko saprot ar terminu “mājsaimniecības un ģimenes pakalpojumi”, tiek apgūti neformāli ģimenes lokā. Apgūšanas veids katrai paaudzei ir atšķirīgs. Eiropā senāk šāds darbs nozīmēja vilnas vērpšanu un mājlopu barošanu; mūsdienās to aizstāj nepieciešamība prast lietot veļas mazgājamo mašīnu un lielveikalā izvēlēties pārtiku, kurai nav beidzies derīguma termiņš. Šī neformālā apmācība ir jāatzīst, un jādefinē nepieciešamās zināšanas un prasmes. Jāievieš arī mūžizglītība. Arī šajā nozarē, tāpat kā citās, ir vajadzīgas tehnoloģiskās inovācijas, kā arī jaunas zināšanas par uzturu vai jaunu vides aizsardzības prasību ievērošana.

2.2.2. Lai uzlabotu šī darba nosacījumus, ir vajadzīgs precīzs atbildības, pienākumu un to veikšanai vajadzīgo prasmju apraksts, kā arī iepriekš gūtās pieredzes apstiprināšana vai formāla apmācība, kurā gūt atbilstošas zināšanas, kas ļautu pienācīgi veikt šos pienākumus pēc jebkura klienta pieprasījuma. Apmācība vai gūtā pieredze jāapliecina ar kvalifikācijas sertifikātu. Gan darba devēja, gan klienta interesēs ir izmantot kvalificētas personas pakalpojumus.

2.2.3. Profesionālas darba vietas nozīmē, ka strādājošajiem ir tādas pašas tiesības un aizsardzība kā algotiem darba ņēmējiem, kuri strādā birojos vai darbnīcās. Tas nozīmē arī pienācīgu algu, ņemot vērā ceļā no vienām mājām uz otrām pavadīto laiku, noteiktas darba stundas nedēļā, iespēju saņemt apmaksātu atvaļinājumu, higiēnas un drošības prasību ievērošanu, pienācīgu pensiju, grūtnieču aizsardzību (7), apmaksātu slimības atvaļinājumu, pabalstu invaliditātes gadījumā, noteikumus atlaišanas vai līguma laušanas gadījumā, tiesiskās aizsardzības līdzekļus vardarbības gadījumos, reālu piekļuvi arodapmācībai un karjeras virzībai, līdzīgi kā citām profesijām. Līguma noslēgšanas prakses plaša piemērošana aizsargātu gan darba devēju, gan darba ņēmēju.

2.2.4. Izveidot profesionālas darba vietas nozīmē arī izskaust mūsdienās valdošos stereotipus, ka šie darbi jāveic sievietēm. Profesionālu darba vietu izveides attīstību var pielīdzināt progresam abu dzimumu darba ņēmēju vienlīdzībā.

2.3. Mājsaimniecības darbu raksturojums.

2.3.1. Galvenā mājsaimniecības pakalpojumu iezīme ir to nepamanāmība. Mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto vīriešu un sieviešu pienākumi un atbildība šajā jomā ļoti reti ir definēta vai uzskaitīta. Darba devēji uztic savu mājokli un bērnus cilvēkiem, kuru prasmes viņiem nav iespējams pārbaudīt (8). Rakstos (9) par mājsaimniecībās veiktā darba vērtību ģimenes ikdienas dzīvē (nauda-laiks) uzsvērts, ka sabiedrība nevar funkcionēt, ja šie pienākumi netiek veikti. Šā darba vērtība ir jāatzīst.

2.3.2. Darbs mājsaimniecībā un ģimenē nozīmē tādu darbu, ko veic personas, kuras nodarbinātas publiskajos sociālajos dienestos, publisko iestāžu atbalstītās apvienībās vai privātos uzņēmumos, kā arī tādu deklarētu vai nedeklarētu darbu, kas pēc savstarpējas vienošanās tiek veikts mājsaimniecībā, sniedzot pakalpojumus privātpersonām. Visos šajos gadījumos šo darbu veic gandrīz tikai sievietes. Publiskajos sociālajos dienestos un uzņēmumos parasti ir labāki darba apstākļi un nodarbinātības nosacījumi, jo darba ņēmēji tad var apvienoties, sociālie partneri var apspriesties par darba koplīgumiem, kā arī ir iespējamas kontroles.

2.3.3. Starptautiskās Darba organizācijas ziņojumā (10) norādīts, ka saskaņā ar Starptautiskā Darba biroja Starptautisko standartizēto profesiju klasifikatoru darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā iedalāms divās lielās grupās (5. un 9.) atkarībā no pienākumiem un kvalifikācijas līmeņa. “5. grupa attiecas uz tirdzniecības uzņēmumiem, iestādēm un privātām mājsaimniecībām. Šajā grupā ir divas galvenās kategorijas: pārvaldnieki un ēdināšanas pakalpojumu jomā nodarbinātās personas (512. apakšgrupa); šajā kategorijā iekļautas arī mājas uzkopšanā nodarbinātās personas, tām pielīdzināmas personas un pavāri; aprūpes darbinieki un tiem pielīdzināmi darbinieki, tostarp personas, kas pieskata bērnus, un individuālās aprūpes darbinieki, kas pakalpojumus sniedz mājās (513. apakšgrupa). Pienākumos, kas minēti 5121. grupā, ir īpaša norāde uz mājkalpotāju darbu. Savukārt 5131. grupā personas, kas pieskata bērnus, definētas kā “personas, kas pieskata darba devēja bērnus un palīdz tiem veikt ikdienas darbus”; viņu pienākumi ir šādi:

— palīdzēt bērniem nomazgāties, apģērbties un paēst;

— pavadīt bērnus ceļā uz skolu un mājup, kā arī, dodoties uz ārpusskolas pasākumiem;

— rotaļāties ar bērniem un izklaidēt tos, lasot grāmatas vai stāstot stāstus;

— uzturēt kārtībā bērnu guļamistabu un rotaļu telpu;

— rūpēties par bērniem skolā pusdienas laikā vai citos mācību pārtraukumos;

— rūpēties par bērniem skolas ekskursiju, muzeju apmeklējumu vai līdzīgu pasākumu laikā;

— veikt citas ar minētajiem pienākumiem saistītas funkcijas;

— uzraudzīt citus darbiniekus.

Individuālās aprūpes veicēji ir darbinieki, kas pakalpojumus sniedz mājās (5133. grupa), “nodrošinot dažas personīgās vajadzības un kopumā veicot aprūpi mājās personām, kuras slimo ar kādu fizisku vai garīgu slimību, darbnespējas vai vecuma invaliditātes dēļ nevar pašas par sevi rūpēties”. Šajā kategorijā iekļautajām nodarbinātajam personām, tostarp aprūpes personālam, kas pakalpojumus sniedz mājās, ir jāveic šādi pienākumi:

— palīdzēt aprūpējamajai personai izkāpt no gultas un apgulties, kā arī pārģērbties;

— nomainīt gultas veļu, palīdzēt aprūpējamajai personai nomazgāties un sakopties;

— pasniegt ēdienu, ko pagatavojis pats pakalpojumu sniedzējs vai trešā persona, un pabarot aprūpējamo personu, ja tai šāda palīdzība nepieciešama;

— raudzīties, lai aprūpējamā persona lieto tai izrakstītās zāles vai arī nodrošināt, ka aprūpējamā persona tās saņem;

— vērot aprūpējamās personas veselības stāvokli un tā pasliktināšanās gadījumā informēt ārstējošo ārstu vai attiecīgo sociālo dienestu;

— veikt citas ar minētajiem pienākumiem saistītas funkcijas;

— uzraudzīt citus darbiniekus.

913. apakšgrupa tieši attiecas uz “palīgiem mājas darbos un cita veida palīgiem, tīrīšanas darbu izpildītājiem un veļas mazgātājiem”. Šī apakšgrupa attiecināma uz darbiem, kas veicami privātpersonu mājās, viesnīcās, birojos, slimnīcās un citās iestādēs, kā arī visu veidu transporta līdzekļos, nodrošinot to iekštelpu un mēbeļu tīrību. Šajā grupā iekļauti palīgi mājas darbos un tīrīšanas darbu izpildītāji, veļas mazgātāji un gludinātāji. Palīgi mājas darbos un tīrīšanas darbu izpildītāji, kas minēti 9131. grupā, “slauka, ar putekļu sūcēju tīra, mazgā un vasko grīdas, mazgā veļu, iegādājas tīrīšanai nepieciešamās preces un līdzekļus, gatavo un pasniedz ēdienus un veic citus mājas darbus.””

2.3.4. Lai gan medicīniskā aprūpe nav paredzēta mājsaimniecības pakalpojumos, tomēr auklei vai personai, kas palīdz mājsaimniecībā, ir jāgādā, lai tās aprūpē esošā persona iedzertu tai izrakstītās zāles, un jāprot rīkoties situācijā, ja aprūpējamās personas dzīvība pēkšņi ir apdraudēta. Auklei vai personai, kas palīdz mājsaimniecībā, ir jābūt apmācītai šo funkciju veikšanai.

2.3.5. Personām, kuras veic minētos darbus darba devēja prombūtnes laikā vai gadījumā, ja darba devējs pats par sevi nespēj pietiekami rūpēties, ir jārīkojas patstāvīgi un jāplāno laiks, lai veiktu visus uzticētos pienākumus; šo darbu veicējiem jāvieš uzticība, jo tiem tiek uzticētas mājokļa atslēgas, kā arī katram no mums visdārgākais — bērni un gados veci ģimenes locekļi; šīm personām jābūt atbildīgām, jāizrāda iniciatīva un jābūt diskrētām. Kad viņu pilnā aprūpē ir bērni vai vecāka gadagājuma cilvēki, šīm personām jāspēj vienlaikus veikt vairākus darbus, jābūt modrām, uzmanīgām, jāspēj pārliecināt, jābūt pacietīgām, mierīgām, jāspēj koncentrēties, uzklausīt, panākt paklausību un jāzina, kā rīkoties nelaimes gadījumos. Šajā jomā strādājošajiem jābūt iejūtīgiem, ar zināšanām psiholoģijā, uztura un higiēnas jautājumos.

2.4. Mājsaimniecības darbu raksturojums.

Darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā ir nestabils un slikti apmaksāts, tā vērtība nav atzīta, un šādai situācijai ir vairāki iemesli: līdzīgus pienākumus bez atlīdzības veic arī mājsaimnieces; darba devēji ir privātpersonas, kurām nav iespēju vai vēlēšanās maksāt vairāk; darbu veic sievietes, kas strādā vienas un bieži pie vairākiem darba devējiem; viņas nevar apvienoties kolektīvos, rīkot streikus un savu prasību uzturēšanai apturēt ražošanu, kā to dara algoti darba ņēmēji uzņēmumos; stereotipi par šo darbu un sievietes un mātes lomu neļauj novērtēt reālās prasmes, kas vajadzīgas šo pienākumu veikšanai; darba vieta ir privāts mājoklis, kuru nav iespējams kontrolēt; bieži šo darbu veic nelegālas, beztiesiskas imigrantes.

2.4.1. Šis darbs ir atkarīgs no konkrētās mājsaimniecības vajadzībām, tāpēc tam raksturīgs stabilitātes trūkums: bērni izaug un kļūst patstāvīgi, vecāka gadagājuma cilvēki nomirst un, samazinoties ģimenes ienākumiem, piemēram, bezdarba gadījumā, mājsaimniecībā vairs netiek nodarbinātas personas, kas palīdz veikt saimniecības darbus.

3. Īpašas piezīmes.

3.1. Profesionālu darba vietu izveides mērķis.

3.1.1. Ģimenes un darba dzīves labāka saskaņošana.

3.1.1.1. Dzimumu līdztiesības priekšnoteikums — algots darbs sievietēm — ir radījis pieprasījumu pēc pakalpojumiem, ko citādi būtu veikusi sieviete—mājsaimniece. Tas vairo arī ģimeņu ienākumus un līdz ar to dod iespēju dažām ģimenēm izmantot pakalpojumus mājsaimniecības jomā, tādējādi radot jaunas darba vietas.

3.1.1.2. Šie pakalpojumi ir plaši izplatīti, jo tie ir nepieciešami ģimenes un darba dzīves labākai saskaņošanai. Gan vīriešiem, gan sievietēm jābūt iespējai iesaistīties darba dzīvē, nekaitējot ģimenes un privātajai dzīvei, un tādā gadījumā viņiem daļu mājsaimniecības un ģimenes pienākumu jāuztic citai personai.

3.1.1.3. Ņemot vērā gan virzību uz vīriešu un sieviešu līdzsvarotu pārstāvību darba tirgū, gan jaunās vajadzības, kas saistītas ar iedzīvotāju novecošanu, gaidāms, ka šie pakalpojumi būs vēl vairāk pieprasīti un ka nodarbināto skaits šajā jomā pieaugs.

3.1.2. Kvalitatīvas darba vietas un kvalitatīvi pakalpojumi.

3.1.2.1. Lai vēl plašāk attīstītu šos pakalpojumus, ir jānodrošina to kvalitāte, jāizvērš jau esošās apmācības iespējas un jāievieš mūžizglītība, apmācībā iekļaujot attīstības sasniegumus, kā arī jāpaplašina prasmju kontroles iespējas. Profesionālu darba vietu izveide nozīmē gan labāku pakalpojumu kvalitāti klientiem un pakalpojumu saņēmējiem, gan labākus nodarbinātības nosacījumus darba ņēmējiem. Tas ir drošākais veids, kā nākotnē rast cilvēkus, kas gribēs darīt šos darbus.

3.1.3. Nabadzības apkarošana.

3.1.3.1. Kā zināms, Eiropā no nabadzības vairāk cieš sievietes. Mājsaimniecības pakalpojumu jomai raksturīgās zemās algas, stabilitātes trūkums un nedeklarētās darba attiecības sekmē sociālo atstumtību. Tieši mājsaimniecības pakalpojumu jomā Eiropā ir visvairāk nedeklarētu nodarbināto, — pat vairāk nekā būvniecības un sabiedriskās ēdināšanas nozarē (11).

3.1.4. Nedeklarēta darba un nelegālās imigrācijas apkarošana.

3.1.4.1. Eiropā atklātie paverdzināšanas gadījumi saistīti ar nelegāli ieceļojušām mājsaimniecības pakalpojumu sniedzējām, kurām darba devējs algas vietā apsolījis nokārtot uzturēšanās dokumentus. Šīs darba ņēmējas ir visneaizsargātākās, jo, baidoties, ka tiks izraidītas no valsts, viņas neuzdrošinās sūdzēties par ļaunprātīgu izturēšanos, vardarbību vai seksuālu izmantošanu. Uz mājsaimniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu jāattiecina selektīvā imigrācija, ko patlaban piemēro kvalificētiem speciālistiem. Eiropas demogrāfiskās situācijas dēļ imigrācija ir līdzeklis to vajadzību apmierināšanai, kas rodas galvenokārt gados vecākiem aprūpējamiem cilvēkiem.

3.1.4.2. Nedeklarēta darba veicēji ir sociāli neaizsargāti, viņiem nav iespējas maksāt nodokļus un veikt sociālās iemaksas. Tas rada negatīvu iespaidu par mājsaimniecības pakalpojumu sniegšanu, padarot to par zemākas kategorijas darbu, un tādējādi veicina stereotipu veidošanos un kavē šīs profesijas attīstību. Nedeklarēts darbs arī palielina nabadzības risku.

3.1.4.3. Lai mazinātu mājsaimniecībās veiktā darba nedeklarēšanu, dalībvalstu tiesību sistēmās būtu jāiestrādā vairāki noteikumi, it īpaši nodokļu, sociālā nodrošinājuma, darba tiesību un civiltiesību jomā. Tendencei nodarbināt un strādāt nelegāli visbiežāk ir finansiāls pamats, jo abām pusēm tāds darbs ir izdevīgāks par oficiāli deklarētu. Dalībvalstīm būtu jācenšas izlīdzināt šīs atšķirības izdevīguma ziņā, šai nolūkā izmantojot vietējām sociālajām un kultūras īpatnībām pielāgotus pasākumus — kampaņas plašsaziņas līdzekļos, sabiedrībā pazīstamu cilvēku piemēru popularizēšanu vai informēšanu par nedeklarēta darba riskiem.

3.2. Nodarbinātības apstākļi.

3.2.1. Darba devēju organizācijas un darba ņēmēju arodbiedrības sarunās ir panākušas darba koplīgumu noslēgšanu. Šis sasniegums jāizmanto par pamatu, lai uzlabotu mājsaimniecības pakalpojumos nodarbināto personu situāciju. Jāveic pētījumi par Eiropā izmantotajiem koplīgumiem mājsaimniecības pakalpojumu jomā un jānodrošina to vispārēja piemērošana, ierosmi gūstot paraugprakses izpētē. No nodarbināto personu tiesību viedokļa un no sniegto pakalpojumu kvalitātes viedokļa jāsalīdzina dažādi darba organizēšanas veidi — uzņēmumi, apvienības, kooperatīvi un tiešā nodarbinātība.

3.2.2. Daudzās Eiropas valstīs gan privātpersonas, kas ir darba devēji, gan mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātās sievietes ir slikti informētas par savām tiesībām un pienākumiem. Darba devējs neuzskata apkopēju vai aukli par algotu darba ņēmēju, kam ir savas tiesības. Stereotipu dēļ darba devējs minēto pakalpojumu veicēju uzskata par palīgu, kam, piedāvājot pāris stundu darbu, tiek sniegts labs pakalpojums. Bieži abas puses nav noslēgušas rakstisku līgumu, nav skaidri noteikti darba nosacījumi, atalgojums, atvaļinājums, darba stundu skaits, pienākumu apraksts, līguma laušanas nosacījumi un pabalsts atlaišanas gadījumā. Ir jāprecizē katras puses tiesības un pienākumi. Tā būs aizsardzība arī darba devējam, kuram ir jāapzinās gan iespējamie riski, kas saistīti ar kādas personas pieņemšanu darbā savās mājās (zādzības, nelaimes gadījumi), gan atbildība.

3.2.3. Veselība un drošība. — Tiek uzskatīts, ka darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā nav saistīts ar risku. Tomēr bieži sastopami tādi nelaimes gadījumi kā apdegumi, savainojumi, saindēšanās ar mājsaimniecības produktiem, kritieni un elektrotraumas, ko izraisa sadzīves tehnika, īpaši tad, ja darba devējs vai klients neapzinās, ka viņam jāievēro drošības noteikumi, vai ja darba ņēmēja nav brīdināta par apdraudējumu un nezina, kā to novērst.

3.2.4. Veselības aizsardzība, grūtnieču aizsardzība, pensija. — Dzemdību atvaļinājums nereti ir atlaišanas iemesls, jo darba devējam vai klientam ir vajadzīgs kāds, kas veic mājsaimniecības darbus, un tāpēc viņš meklēs citu darba ņēmēju, nejūtot pienākumu pieņemt atpakaļ darbā to pašu personu pēc atgriešanās no dzemdību atvaļinājuma. Tā kā nav darba organizācijas, kas nodrošinātu mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbināto personu aizvietošanu uz noteiktu laiku, netiek piemērotas nodarbināto personu tiesības; tās ir tikai teorētiskas. Sociālās aizsardzības un pensiju sistēmas ne vienmēr ir pielāgotas personām, kas strādā dažas stundas un pie vairākiem darba devējiem.

3.2.5. Kvalifikācija un apmācība. — Ilgu laiku vajadzīgās prasmes tika apgūtas neformālā apmācībā. Taču jau vairākus gadus vērojams, ka arvien mazāk iemaņu tiek nodotas no paaudzes paaudzē. Jaunās māmiņas nav sagatavotas pirmā bērna nākšanai pasaulē, jaunie vecāki vairs neprot gatavot sabalansētu ēdienu, bet dod priekšroku rūpnieciski gatavotiem ēdieniem, un tas ir viens no bērnu aptaukošanās iemesliem. Pienākumu un prasmju definēšana un apmācība sekmētu to plašāku izplatību un abu dzimumu līdzsvarotāku līdzdalību.

Briselē, 2010. gada 26. maijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Skatīt Eiropas konvenciju par viesstrādnieku juridisko statusu un Eiropas Padomes Konvenciju par cīņu pret cilvēku tirdzniecību.

(2) EESK 2009. gada 1. oktobra atzinums (OV C 318, 23.12.2009., 15. lpp.).

(3) Skatīt Starptautiskās Darba organizācijas IV ziņojumu “Pienācīga darba nodrošināšana mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātām personām”, kas gatavots 2010. gada Starptautiskās Darba konferences 99. sesijai: http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/@ed_norm/@relconf/documents/meetingdocument/wcms_104701.pdf.

(4) Turpat 1. lpp.

(5) Turpat 11. lpp.

(6) Turpat.

(7) Direktīvas par grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu pārskatīšana (1992. gada 19. oktobra Padomes Direktīva 92/85/EEK), ieviešot tiesības uz šādu atvaļinājumu arī mājsaimniecības pakalpojumu jomā strādājošām sievietēm.

(8) EESK 2009. gada 3. maija atzinums (OV C 277, 17.11.2009., 102. lpp.).

(9) Skatīt Marianne A. Ferber un Bonnie G. Birnbaum “Housework: priceless or valueless?” (1977), http://www.roiw.org/1980/387.pdf;

Björn Gustafsson un Urban Kjulin“Time Use in Child Care and Housework and the Total Cost of Children” ©1994 Springer; http://www.jstor.org/pss/20007438.

(10) Skatīt 3. zemsvītras piezīmi 31. un 32. lpp.

(11) Skatīt “Nelikumīga nodarbinātība Eiropas Savienībā”, 2007. gada 3. oktobraEurobarometer 67. aptaujas kārtas speciālizlaidums Nr. 284, 21. lpp.