Eiropas Parlamenta rezolūcija par sieviešu lomu starptautiskajā politikā (2006/2057(INI))



Oficiālais Vēstnesis 314 E , 21/12/2006 Lpp. 0347 - 0354



P6_TA(2006)0497 Sieviešu loma starptautiskajā politikā Eiropas Parlamenta rezolūcija par sieviešu lomu starptautiskajā politikā (2006/2057(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā EK līguma 2. pantā, 3. panta 2. punktā, 13. pantā, 137. panta 1. punkta i) apakšpunktā un 141. pantā noteiktos principus, - ņemot vērā 2000. gadā pieņemto Eiropas Savienības Pamattiesību hartu [1], it īpaši tās 23. pantu, kurā ir teikts: "Vīriešu un sieviešu līdztiesība ir jānodrošina visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā. Līdztiesības princips neliedz saglabāt vai noteikt pasākumus, kuri paredz īpašas priekšrocības nepietiekami pārstāvētam dzimumam", - ņemot vērā 1950. gadā parakstīto Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju, - ņemot vērā Eiropas Padomes ierosinājumus un it īpaši tās rezolūciju un rīcības plānu, kas pieņemti 2006. gada 8. — 9. jūnijā Stokholmā notikušajā 6. Eiropas ministru konferencē par sieviešu un vīriešu līdztiesību, it īpaši pielikuma I sadaļas F. punktu par vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm piedalīties lēmumu pieņemšanas procesā, - ņemot vērā ministru deklarāciju, ko pieņēma 1992. gadā Atēnās notikušajā Eiropas konferencē par sievietēm varas pozīcijās un saskaņā ar kuru ir minēts, ka sievietes pārstāv pusi no cilvēces talantiem un zināšanām un viņu nepietiekamā līdzdalība lēmumu pieņemšanā ir zaudējums visai sabiedrībai kopumā, - ņemot vērā ministru deklarāciju, ko pieņēma 1999. gadā Parīzē notikušajā Eiropas konferencē par sieviešu un vīriešu varas sadalījumu — uz vienlīdzības pamatiem balstītu sabiedrību, dinamisku ekonomiku un nākotnes vīziju Eiropai, - ņemot vērā ikgadējā konferencē, ko rīko Parlamenta komiteju sadarbības tīkls par vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm, 2003. gada 21. novembrī Romā pieņemto galīgo deklarāciju, - ņemot vērā 2000. gada martā pieņemto Lisabonas stratēģiju izaugsmes un darbavietu attīstībai, īpaši uzsverot, ka uz dzimumu līdztiesību orientēta ekonomikas politika pozitīvi ietekmēs visu stratēģiju ES izaugsmes un konkurētspējas attīstībai, - ņemot vērā Padomes 1995. gada 27. marta rezolūciju [2] un 1996. gada 2. decembra Ieteikumu Nr. 96/694/EK [3] par vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm piedalīties lēmumu pieņemšanas procesā, - ņemot vērā Parlamenta 2001. gada 18. janvāra rezolūciju [4] attiecībā uz Komisijas ziņojumu par Padomes iepriekš minētā Ieteikuma Nr. 96/694/EK īstenošanu un 2000. gada 2. marta rezolūciju par sieviešu līdzdalību lēmumu pieņemšanā [5], - ņemot vērā ministru deklarāciju, kas pieņemta 2005. gada 4. februārī Luksemburgā rīkotajā ministru konferencē par dzimumu līdztiesību, - ņemot vērā Komisijas izstrādāto ceļa karti sieviešu un vīriešu līdztiesībā 2006.—2010. gadam (COM(2006)0092) un it īpaši Komisijas priekšlikumu atbalstīt sieviešu sadarbības tīklu lēmumu pieņemšanas procesā, - ņemot vērā ANO 1948. gada Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, - ņemot vērā ANO 1979. gadā pieņemto Konvenciju par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu (CEDAW), kurā cita starpā ir noteikts, ka valstis, kuras ir parakstījušas minēto konvenciju, veic visus atbilstīgos pasākumus, lai izskaustu sieviešu diskrimināciju valsts politiskajā un sabiedriskajā dzīvē, - ņemot vērā CEDAW Fakultatīvo protokolu, ko pieņēma 1999. gadā un ar ko nosaka, ka indivīdi vai indivīdu grupas, kas kļuvušas par vardarbības upuriem saistībā ar jebkādu konvencijā noteikto tiesību pārkāpumiem, var iesniegt ziņojumus tās valsts jurisdikcijas vārdā, kura ir parakstījusi minēto konvenciju, - atgādina, ka 1952. gadā pieņemtā Konvencija par sieviešu politiskajām tiesībām nosaka, ka sievietēm un vīriešiem ir vienlīdzīgas tiesības un sievietēm bez jebkādiem ierobežojumiem ir tiesības balsot visās vēlēšanās, vēlēt visas valsts varas un pārvaldes struktūras un ieņemt valsts amatpersonu amatus, kā arī pildīt visus saskaņā ar valsts likumdošanu paredzētos uzdevumus, - atgādina par 1966. gadā pieņemto Starptautisko paktu par pilsoņtiesībām un politiskajām tiesībām un it īpaši par tā 25. pantu, ar ko nosaka, ka katram pilsonim ir tiesības un iespējas piedalīties valsts lietu vadībā tieši vai ar brīvi izraudzītu pārstāvju palīdzību, tiesības balsot un tikt ievēlētam patiesās periodiskās vēlēšanās, - ņemot vērā 4. Pasaules sieviešu konferencē, kas notika 1995. gada septembrī Pekinā, pieņemto deklarāciju un darbības platformu, kā arī īpašajās ANO sesijās pieņemtos dokumentus "Pekina + 5" un "Pekina + 10" par jauniem pasākumiem un iniciatīvām, lai īstenotu 2000. gada 9. jūnijā un 2005. gada 11. martā pieņemto Pekinas deklarāciju un darbības platformu, - ņemot vērā tūkstošgades attīstības mērķus (TAM), it īpaši TAM3 par dzimumu līdztiesības veicināšanu un sieviešu ietekmes palielināšanu, tādējādi radot priekšnosacījumus bada, nabadzības un slimību izskaušanai, par līdztiesību visos izglītības līmeņos un visās darba sfērās, vienlīdzīgas tiesības uz resursu pārraudzību un pārstāvniecību sabiedriskajā un politiskajā dzīvē, - ņemot vērā ANO Drošības padomes 2000. gada 31. oktobra Rezolūciju Nr. 1325 (UNSCR 1325(2000)), it īpaši tās 1. punktu, kurā dalībvalstis tiek mudinātas nodrošināt sieviešu līdzdalības pieaugumu lēmumu pieņemšanā valsts, reģionālās un starptautiskās iestādēs un mehānismos konfliktu novēršanai, pārvaldīšanai un atrisināšanai, kā arī ņemot vērā prezidentūras paziņojumu, kas pieņemts saistībā ar UNSCR 1325(2000) piekto gadadienu 2005. gada oktobrī, - ņemot vērā Parlamenta 2000. gada 30. novembra rezolūciju par sieviešu līdzdalību miermīlīgu konfliktu risināšanā [6], - ņemot vērā Parlamenta 2006. gada 1. jūnija rezolūciju par sieviešu stāvokli bruņotu konfliktu laikā un viņu lomu valsts atjaunošanā un demokratizācijas procesā pēckonflikta situācijā [7], - ņemot vērā Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes 2005. gada 23. un 24. maija sanāksmē izdarītos secinājumus par Eiropas drošības un aizsardzības politiku un ņemot vērā pamatnostādņu projektu par UNSCR 1325(2000) īstenošanu saistībā ar Eiropas drošības un aizsardzības politiku, ko Eiropadome apstiprināja 2005. gada 16. decembrī, - ņemot vērā Norvēģijas valdības lēmumu ar likumu noteikt 40 % kvotu sieviešu pārstāvībai akciju sabiedrību valdēs, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas ziņojumu (A6-0362/2006), A. tā kā 1995. gadā Pekinā notikušai konferencei bija izšķiroša nozīme dzimumu līdztiesības veiksmīgā īstenošanā, ņemot vērā arī sieviešu pārstāvību politikā; B. tā kā sieviešu pilnīga un vienlīdzīga līdzdalība politiskajos procesos un lēmumu pieņemšanā precīzāk atspoguļos sabiedrības sastāvu un tai ir būtiska nozīme saistībā ar nākamajām paaudzēm un demokrātisku sabiedrību pareizu darbību; C. tā kā laba pārvaldība ievēro pamatbrīvības un pret sieviešu tiesībām attiecas kā pret pamattiesībām; D. tā kā sieviešu līdzdalība starptautiskajā politikā vispirms ir atkarīga no viņu līdzdalības valsts iekšējā politikā un no valsts līmeņa stratēģijām attiecībā uz sieviešu līdzdalības veicināšanu; E. tā kā ANO ģenerālsekretāram ir svarīga nozīme saistībā ar ANO personāla komplektēšanas politiku, sniedzot piemēru dzimumu ziņā līdzsvarotākai politiskajai videi visā pasaulē; F. tā kā no ANO 191 dalībvalsts tikai 47 ir parakstījušas 1952. gadā 20. decembrī pieņemto Konvenciju par sieviešu politiskajām tiesībām un 115 valstis ir šai līgumā iesaistītās puses, un tā kā šajā sakarā daudzās valstīs sievietes nevar pilnībā izmantot savas politiskās tiesības un ir izslēgtas no līdzdalības vēlēšanās vai valsts amatpersonas amata ieņemšanas; G. tā kā saskaņā ar Parlamentu savienības apsekojumu no 43961 parlamentu deputāta visā pasaulē (ņemot vērā gan apakšpalātas, gan augšpalātas) tikai 16,4 % (t. i., 7,195) ir sievietes; tā kā vislielākais sieviešu kārtas deputātu skaits (40 %) ir Skandināvijas valstīs, pēc tam ASV (19,6 %) un Eiropā (EDSO valstis, izņemot Skandināvijas valstis) aptuveni 16,9 %, kas ir nedaudz vairāk nekā Āfrikas valstīs uz dienvidiem no Sahāras (16,4 %), Āzijā (16,3 %), Klusā okeāna valstīs (12 %) un arābu valstīs (8,3 %); H. tā kā šie procentuālie rādītāji norāda uz demokrātijas trūkumu gan Eiropā, gan starptautiskā kontekstā; I. tā kā par spīti tam, ka lielākajā daļā Eiropas valstu un pasaulē vienlīdzība pastāv de jure, joprojām de facto eksistē nevienlīdzība starp sievietēm un vīriešiem attiecībā uz varas sadalījumu, atbildību un pieejamību ekonomiskiem, sociāliem un kultūras resursiem, kā pamatā ir tradicionālais dzimumu lomu iedalījums un tā ietekme uz ģimenes pienākumu nevienlīdzīgu sadali un ģimenes un profesionālās dzīves apvienošanu sievietēm; J. tā kā, neraugoties uz Kopienas un valstu likumdošanu, kas pastāv vairāk nekā 30 gadus, joprojām visā Eiropas Savienībā eksistē ar dzimumu saistīta nevienlīdzība attiecībā uz atalgojumu par līdzvērtīgi veiktu darbu — aptuveni 15 % liela starpība; K. tā kā šodien augstākā izglītība ir vairāk sievietēm nekā vīriešiem; L. tā kā prasība ieviest kandidātu sarakstus, kuros vienlīdzīgi ir pārstāvēti abi dzimumi, nebūtu efektīva, ja visi sieviešu kārtas kandidāti atrastos saraksta beigās, un tā kā pēc "rāvējslēdzēja" principa pareizi veidots saraksts var nenodrošināt vēlamos rezultātus, ja valsts izmanto "atklātā saraksta" vēlēšanu sistēmu, kas ļauj vēlētājiem mainīt kandidātu atrašanās vietas sarakstā; M. ņemot vērā politisko partiju izšķirošo nozīmi sieviešu pārstāvības mazināšanā vai palielināšanā ar dažādu līdzekļu palīdzību; ņemot vērā, ka arvien vairāk politisko partiju apgalvo, ka to sastāvs ir veidots, ievērojot dzimumu līdzsvaru, bet ka tas reti atspoguļojas politisko partiju vadības līmenī, jo tikai 11 % no partiju vadītājiem pasaulē ir sievietes; N. ar lielu interesi ņemot vērā, ka pastāv vēl daudz citu instrumentu, ar ko nodrošināt sieviešu lielāku pārstāvību politikā, piemēram, pozitīvas diskriminācijas pasākumi, kuru mērķis ir nodrošināt sieviešu pārstāvību un līdzdarbību parlamentos un citos vēlētos amatos; O. uzsverot to, ka valstīs, kurās ir norisinājušies konflikti un kurās vēlēšanu sistēmas un vēlēšanas ir organizējusi ANO, ir daudz lielākas iespējas, ka sievietes tiek ievēlētas valsts amatos, jo ANO ir īstenojusi dzimumu līdzsvarotāku pārstāvību tur; P. tā kā ir jāmaina kultūras izpratne par dzimumu līdzsvaru lēmumu pieņemšanā, rīkojot izpratni veicinošas kampaņas, un tā kā bieži ir jāmaina sabiedrības attieksme, lai panāktu dzimumu līdzsvaru; Q. ņemot vērā, ka ģimenes pienākumu sadalījums starp sievietēm un vīriešiem ietekmē sieviešu pilnvērtīgu līdzdarbību politikā; R. atzīstot nevalstisko un brīvprātīgo organizāciju galveno nozīmi, ietekmējot sabiedrības viedokli kopumā, lai tā pieņem dzimumu līdzsvaru politikā; S. tā kā sievietes, darbojoties pamatlīmenī, var sniegt un ir jau sniegušas pozitīvu ieguldījumu, veicinot izpratni par pārmaiņām dzimumu līdztiesības jautājumos, kā arī būtiskos sociālos un politiskos jautājumos kopumā; T. ņemot vērā agrīnas izglītības un apmācības nozīmi, lai nodrošinātu to, ka sievietes iegūst zināšanas, spējas un pašapziņu, lai varētu pilnvērtīgi darboties politikā un sabiedrības labā; U. ņemot vērā ieguldījumu, ko ir devušas sievietes, lai pievērstu uzmanību savām īpašajām vajadzībām, lai nākotnes politikā iekļauj dzimumu līdztiesības perspektīvu un lai tā veicina demokrātiju kopumā; V. uzsverot, ka sieviešu savstarpējai atzīšanai saistībā ar pozitīvo ieguldījumu starptautiskajā politikā ir būtiska nozīme, ka attīstās dzimumu ziņā līdzsvarotāka politiskā kultūra, un ņemot vērā, ka Nobela Miera prēmiju ir saņēmušas tikai 12 sievietes no 92 laureātiem, 1. norāda uz to, ka Eiropas līmenī — tā iepriekš minētajā 2000. gada 2. marta rezolūcijā — jau ir atzīts, ka abu dzimumu līdzsvarota līdzdalība lēmumu pieņemšanā ir neatņemams demokrātijas nosacījums; 2. atzīmē, ka pēdējo vēlēšanu rezultātā sievietes ieņem visaugstākos valsts vadītājas un valdību vadītājas amatus dažās dalībvalstīs un trešās valstīs; 3. izsaka atzinību valsts valdību vadītājiem, kuri, izvēloties kabineta locekļus, izmantojuši objektīvu un nediskriminējošu kritērijus; 4. pauž dziļu nožēlu, ka par spīti lielajam skaitam politisko paziņojumu un ieteikumu, visā pasaulē pieņemtu rīcības programmu un īpašiem tiesību aktiem, kas ieviesti valstu likumdošanā, joprojām Eiropā un pasaulē pastāv nevienlīdzība un dzimumu diskriminācija, kā arī nepietiekama sieviešu līdzdalība politikā; īpaši norāda uz to, ka sieviešu kārtas deputātu skaits Eiropas Parlamentā procentuāli svārstās starp 58 un 0% atkarībā no dalībvalsts (vidēji nedaudz virs 30 %) un sieviešu kārtas deputātu skaits dalībvalstu parlamentos procentuāli svārstās starp 45 un 9 %; 5. norāda uz to, ka sieviešu līdzdalības zemais līmenis lēmumu pieņemšanas un vadības galvenajās vietās ir bieži saistīts ar problēmām, apvienojot profesionālo un ģimenes dzīvi, ar ģimenes pienākumu nevienlīdzīgu sadalījumu un diskrimināciju darbavietā un profesionālajā izglītībā; 6. uzsver, ka galvenā uzmanība nav jāvērš uz skaitļiem, bet gan uz to, kā sievietes politikā aktīvi ietekmē pārvaldības izveidi un konfliktu risināšanu un kā viņas veicina pārvaldes reformu, atbildības un tiesiskuma integrēšanu valsts un starptautiska mēroga politikas programmās; 7. uzsver, ka, nepietiekami iesaistot sievietes politikā, Eiropa zaudē vērtīgu cilvēkpotenciālu; 8. atbalsta Parlamentu savienības veikto darbu, lai veidotu līdzsvarotāku dzimumu līdzdalību politikā; 9. atzinīgi vērtē jautājuma par vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm piedalīties lēmumu pieņemšanas procesā iekļaušanu visos CEDAW 2006. gada darba programmas līmeņos un sagaida tās atzinumus un ieteikumus; prasa, lai Komisija un Padomes prezidentūra informētu Parlamentu par CEDAW sarunām; 10. pauž nožēlu, ka tik maz sieviešu darbojas kā īpašās un pilnvarotās pārstāves un sūtnes, ANO ģenerālsekretāra pilnvarotās un īpašās padomdevējas, kā arī citos augsta līmeņa ANO amatos kopumā; 11. mudina ANO ģenerālsekretāru vairāk iecelt sievietes ģenerālsekretāra īpašo pārstāvju, pilnvaroto vai īpašo sūtņu vai padomdevēju amatos; uzsver, ka būtu pareizi, ja kandidātu sarakstā saistībā ar ANO ģenerālsekretāra amatu ANO dalībvalstis līdzās vīriešu kārtas kandidātiem iekļautu arī sieviešu kārtas kandidātes; 12. mudina Drošības padomes delegācijās iekļaut sievietes, lai nodrošinātu dzimumu līdztiesības aspekta klātbūtni visās miera uzturēšanas, konfliktu risināšanas vai miera atjaunošanas misijās, kā arī aicina vizīšu laikā konflikta reģionos tikties ar vietējām sieviešu organizācijām; 13. atzinīgi vērtē Padomes lēmumu izsūtīt dalībvalstīm jautājumus ar nolūku iegūt informāciju par pasākumiem, kurus tās ir veikušas, lai īstenotu UNSCR 1325(2000); aicina Padomi informēt Parlamentu par saviem atzinumiem; 14. īpaši mudina iekļaut sievietes policijas, civilās un militārās aizsardzības personālā Eiropas Savienības un ANO miera uzturēšanas misijās, lai veicinātu sakarus ar sievietēm vietējās kopienās un vietējām kopienām kopumā; 15. pauž nožēlu par to, ka pašreiz tikai vienā no 14 īpaša pārstāvja, personīga pārstāvja, īpaša sūtņa vai īpaša koordinatora amatiem kā ES KĀDP Augstā pārstāvja personīgā pārstāve darbojas sieviete [8]; mudina ES KĀDP Augsto pārstāvi ģenerālsekretāra īpašā pārstāvja, pilnvarotā vai īpašā sūtņa amatos iecelt vairāk sieviešu; aicina ES KĀDP Augsto pārstāvi prasīt dalībvalstīm, lai līdzās vīriešu kārtas kandidātiem atrastos arī sieviešu kārtas kandidātes, ja runa ir par augsta līmeņa amatu aizpildīšanu; 16. aicina ES kopējas ārpolitikas un drošības politikas Augsto pārstāvi, Komisiju un visas dalībvalstis palielināt civilās, militārās aizsardzības jomā un policijā nodarbināto sieviešu skaitu, kā arī visās EDAP misijās noteikt par dzimumu līdztiesības jautājumiem atbildīgo personu saskaņā ar EUFOR misijas Kongo Demokrātiskajā Republikā iniciatīvu; 17. īpaši aicina visās EDAP misiju personāla apmācības programmās iekļaut apmācību par dzimumu līdztiesību; aicina izdot rokasgrāmatu par dzimumu līdztiesības jautājumiem, kurā ir runa par dzimumu līdztiesības ietekmi attiecībā uz visu EDAP misiju personālu konfliktu laikā un pēc konfliktiem; 18. atzinīgi vērtē sieviešu kārtas komisāru skaita pieaugumu J. M. Barroso vadītajā Komisijā, bet nosoda, ka Komisijas līmenī joprojām nav sasniegta pilnīga paritāte, lai tā kļūtu par piemēru Eiropā un pasaulē; 19. atzinīgi vērtē jauno Komisijas izstrādāto ceļa karti dzimumu līdztiesībā, it īpaši tās apņemšanos veicināt lēmumu pieņemšanas procesā iesaistīto sieviešu sadarbības tīklu; 20. atzinīgi vērtē faktu, ka tiks izveidots Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts, kas veicinātu sieviešu lielāku pārstāvību starptautiskajā politikā; 21. aicina Komisiju regulāri informēt Parlamentu par darba attīstību, kuru veic komisāru grupa pamattiesību, pretdiskriminācijas un līdztiesības jautājumos; 22. nosoda to, ka tikai 7 no 107 Komisijas delegācijām un birojiem trešās valstīs pašreiz vada sievietes; mudina Komisiju vairāk iecelt sievietes šādu delegāciju vadošajos amatos; 23. aicina Komisiju izmantot ES ārējās attiecības, kā arī attīstības un sadarbības politikas instrumentus, lai veicinātu sieviešu lomu politikā, it īpaši sieviešu kā vēlētāju un politisko amatu kandidāšu līdzdarbību, dzimumu līdztiesības jautājumu iekļaušanu politisko partiju programmās vēlēšanu kampaņu laikā, kā arī sadarbojoties ar citām reģionālām organizācijām, it īpaši, ja runa ir par resursu palielināšanu; 24. aicina Komisiju palielināt atbalstu projektiem, kas nodrošina sieviešu līdzdarbību politiskajā dzīvē Eiropas Savienībā un ārpus tās, proti, jaunattīstības valstīs; 25. iesaka atbildīgajai komitejai izveidot un atbalstīt pastāvīgu un regulāru sadarbību starp parlamentu deputātēm visā pasaulē; aicina nodrošināt resursus, lai varētu notikt sieviešu forums, kas iekļauts ĀKK un ES Apvienotajā parlamentārajā asamblejā, un līdzīgi forumi citās parlamentārajās asamblejās, kurās ES piedalās, un tajos varētu īstenot kopējas iniciatīvas; 26. aicina dalībvalstis un Komisiju atbilstošos gadījumos veicināt izglītojošas programmas, kas veido pilsoņos, īpaši jaunos cilvēkos, izpratni par sieviešu līdztiesību pilnvērtīgi piedalīties politiskajā dzīvē jau agrīnā vecumā; 27. aicina Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu regulāri ziņot Eiropas Parlamentam par informācijas iegūšanu un dalībvalstu īstenoto valsts paritātes tiesību aktu un dzimumu līdztiesības politikas jomu ietekmi, kā arī Eiropas un valstu politisko partiju paraugpraksi; 28. aicina topošo Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu, izveidojot un piemērojot uzraudzības un izvērtēšanas indikatorus, kuru pamatā ir starptautiski salīdzināmi pēc dzimuma iedalīti dati, uzraudzīt un izvērtēt progresu, kas panākts, līdzsvarojot sieviešu un vīriešu līdzdalību politiskajā un sabiedriskajā dzīvē visā Eiropā, kā arī turpmāk publicēt ziņojumus par veiktajiem pasākumiem un panākto progresu sieviešu iesaistīšanā lēmumu pieņemšanas procesā un tos plaši izplatīt; 29. aicina topošo Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu sadarboties ar neatkarīgām iestādēm, piemēram, paritātes novērošanas centru vai neatkarīgo valsts līmeņa starpniecības iestādi, lai uzraudzītu valsts politiku, kas vērsta uz sieviešu un vīriešu līdzdalības politiskajā un sabiedriskajā dzīvē līdzsvarošanu; 30. aicina topošo Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu sadarboties ar pētniecības institūtiem, lai turpmāk pētītu šķēršļus, kas kavē sieviešu piekļuvi augsta līmeņa sabiedriskajiem amatiem un politiskajai dzīvei, tostarp pētot stereotipus par sievietēm politikā; 31. mudina topošo Eiropas Dzimumu līdztiesības institūtu pievērst uzmanību ne tikai skaitliskajam aspektam, bet faktiski noteikt sieviešu ietekmi uz politisko darba kārtību gan valstu, gan starptautiskajā līmenī, proti, labas pārvaldības, atbildības un tiesiskuma veicināšanā; 32. atzīst, ka valstis ir galvenais virzītājspēks, lai efektīvi īstenotu pārmaiņas attiecībā uz sieviešu līdzdalību politiskajā dzīvē; mudina visas valstis ievērot saistības, kas 1995. gada septembrī "Pekina +5" un "Pekina +10" sesiju laikā noteiktas Pekinas deklarācijā un darbības platformā, kā arī saistības saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem, it īpaši ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūcijas Nr. 1325(2000) un Lisabonas stratēģijas īstenošanu; 33. aicina visas dalībvalstis iedrošināt sievietes kandidēt uz augsta līmeņa amatiem starptautiskajā mērogā un mudina dalībvalstis norādīt sieviešu kārtas kandidātu vārdus līdzās vīriešu kārtas kandidātu vārdiem, ja runa ir par augsta līmeņa amatiem starptautiskās sarunās un politikas veidošanas procesā, proti, starptautiskās organizācijās; 34. aicina Komisiju analizēt un izplatīt tādu starptautisko un valsts pasākumu paraugpraksi, kas vērsti uz sieviešu līdzdalību augstākā līmeņa amatos starptautiskās politikas jomā; 35. aicina dalībvalstis piesaistīt, apmācīt un iecelt ar diplomātiju saistītos amatos vairāk sieviešu un veicināt dzimumu līdzsvara ievērošanu ANO delegācijās un citās starptautiskās sanāksmēs un konferencēs; 36. aicina ES dalībvalstu valdības savās valstīs veicināt sabiedrības izpratni, lai izskaustu negatīvo sabiedrības nostāju par sieviešu spējām līdzvērtīgi darboties valsts un starptautiskā līmeņa politiskajos procesos; mudina dalībvalstis veicināt dzimumu līdzsvara ievērošanu visos valsts amatos; 37. aicina dalībvalstis veikt pasākumus, lai saskaņā ar 2002. gada 15. un 16. marta Barselonas Eiropadomes secinājumiem un Lisabonas stratēģiju veicinātu iespējas apvienot sociālo, ģimenes un profesionālo dzīvi, tādējādi radot sievietēm iespējas pilnībā iesaistīties politikā; 38. aicina dalībvalstis apstiprināt piemērotu tiesisko un/vai administratīvos pasākumus, lai atbalstītu vēlētos pārstāvjus ģimenes un profesionālās dzīves apvienošanā, un īpaši mudināt parlamentus un vietējās un reģionālās pārvaldes iestādes nodrošināt, ka darba laiks un darba metodes ļauj abu dzimumu vēlētajiem pārstāvjiem savienot profesionālo un ģimenes dzīvi; 39. aicina dalībvalstis sniegt sievietēm vairāk iespēju piedalīties apmācībā, lai viņas varētu apgūt nepieciešamās iemaņas, kas atvieglotu politiskās karjeras veidošanu un augstākā līmeņa amatu ieņemšanu; 40. aicina politiskās partijas visā Eiropā veicināt abu dzimumu līdzsvarotu līdzdalību partiju kandidātu sarakstos; 41. aicina politiskās partijas Eiropā novērst visus šķēršļus, kas tieši vai netieši diskriminē sieviešu līdzdalību, lai nodrošinātu sieviešu tiesības pilnībā piedalīties visu līmeņu lēmumu pieņemšanā visās iekšpolitikas struktūrās un kandidātu izvirzīšanas procesos, kā arī vienlīdzīgas tiesības atrasties politisko partiju līderu pozīcijās; 42. mudina atbildīgās iestādes nodrošināt politisku apmācību, tostarp apmācību retorikā, sievietēm un vīriešiem, kas vēlas iesaistīties politikā; 43. mudina politiskās partijas savos vēlēšanu sarakstos iekļaut augsti kvalificētas sievietes un vīriešus; 44. aicina politiskās partijas mudināt sievietes piedalīties un balsot vēlēšanās un to programmās lielāku uzmanību pievērstu sieviešu īpašajām vajadzībām un vēlmēm; 45. aicina EP parlamentārās delegācijas un komiteju misijas un delegācijas savā darbībā pievērst uzmanību dzimumu līdztiesības jautājumam un pienācīgai sieviešu pārstāvniecībai institūciju sadarbībā; 46. atkārtoti apliecina uzticību dzimumu vienlīdzības nodrošināšanas principam un līdzsvarotai dzimumu pārstāvniecībai visās delegācijās un misijās, tostarp vēlēšanu novērošanas misijās; 47. aicina vēlēšanu novērošanas misijās, kuras vada Parlamenta deputāti, pievērst īpašu uzmanību jautājumam par sieviešu kārtas kandidātu vai vēlētāju līdzdalību politiskajās kampaņās; 48. mudina iesaistīt jaunas sievietes civilās sabiedrības organizācijās, lai viņas varētu iegūt pieredzi, iemaņas un spējas, kuras turpmāk var piemērot politiskās līdzdalības jomā; 49. mudina dibināt nevalstiskas organizācijas, īpaši tās, kuru mērķis ir veicināt sieviešu tiesības, lai nodrošinātu apmācību vadības, lēmumu pieņemšanas, retorikas, informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanas, pašapziņas veidošanas un politisko kampaņu vadības jomās, un atbalstītu šādas jau pastāvošās nevalstiskās organizācijas; 50. mudina plašsaziņas līdzekļus atzīt sieviešu līdzdalības nozīmi politiskajā procesā, nodrošināt godīgu un līdzsvarotu sieviešu un vīriešu kārtas kandidātu skaitu un pievērst uzmanību partiju programmu ietekmei uz sieviešu vajadzību un tiesību veicināšanu, kā arī viņu demokrātiskai pārstāvniecībai; 51. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, citām ES iestādēm un struktūrvienībām, ES un ANO dalībvalstu valdībām un parlamentiem, kā arī ANO ģenerālsekretāram. [1] OV C 364, 18.12.2000., 1. lpp. [2] OV C 168, 4.7.1995., 3. lpp. [3] OV L 319, 10.12.1996., 11. lpp. [4] OV C 262, 18.9.2001., 248. lpp. [5] OV C 346, 4.12.2000., 82. lpp. [6] OV C 228, 13.8.2001., 186. lpp. [7] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0245. [8] Javier Solana personīgā pārstāve ieroču neizplatīšanas jautājumā Annalisa Gianella. --------------------------------------------------