Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru valūta ir euro /* COM/2013/0379 final */





Ieteikums PADOMES IETEIKUMS par ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu dalībvalstīs, kuru valūta ir euro EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136 pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu, ņemot vērā Padomes 1997. gada 7. jūlija Regulu (EK) Nr. 1466/97 par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu[1] un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību[2], un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu[3], ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas[4], ņemot vērā Eiropadomes secinājumus, apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, tā kā: (1) Eurogrupai ir īpaša atbildība eurozonas ekonomikas pārvaldībā. Ekonomikas krīze skaidri parādīja ciešās savstarpējās saiknes eurozonā, uzsverot nepieciešamību pēc saskaņotas kopējas politikas nostādnes, kas atspoguļo milzīgās negatīvās sekas starp valstīm, kuru valūta ir euro, kā arī uzsverot nepieciešamību pēc politikas koordinācijas efektīviem pasākumiem, lai ātri reaģētu uz ekonomikas vides izmaiņām. (2) Dalībvalstis, kuru valūta ir euro, ir uzņēmušās saistības noteikt tālejošas papildu stratēģiskās reformas un politikas koordināciju, 2012. gada 2. martā parakstot Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā. Tā sauktā "Divu regulu kopuma"[5] stāšanās spēkā 2013. gadā vēl vairāk padziļinās budžeta un ekonomikas politikas koordināciju eurozonā. (3) Noris darbs, lai vēl vairāk padziļinātu ekonomisko un monetāro savienību. Komisija 2012. gada 28. novembrī nāca klajā ar paziņojumu par plānu padziļinātas un patiesas ekonomikas un monetārās savienības izveidei[6]. Šajā plānā tika norādīts patiesas EMS pamatojums un mērķi, kā arī līdzekļi un darbības, kas padarītu iespējamu to sasniegšanu. Plāna nolūks bija uzsākt Eiropas mēroga debates. Komisija 2012. gada 12. septembrī publiskoja ceļvedi virzībā uz banku savienību[7]. Šim priekšlikumam bija pievienoti divu regulu priekšlikumi, kas nepieciešami vienota uzraudzības mehānisma izveidei[8]. Eiropadomes priekšsēdētājs 2012. gada 5. decembrī publicēja ziņojumu, kas bija izstrādāts ciešā sadarbībā ar Komisijas priekšsēdētāju, Eurogrupas priekšsēdētāju un ECB priekšsēdētāju un kurā bija iekļauts konkrēts plāns ar noteiktu termiņu, lai panāktu patiesas ekonomikas un monetārās savienības izveidi. Tā pamatā bija integrēts finanšu, budžeta un ekonomikas politikas regulējums, ka arī demokrātiskā leģitimitāte un atbildība. Valstu vai valdību vadītāji 2012. gada 14. decembrī nolēma tālāk virzīt darbu pie ceļveža EMS izveidei, atzīstot eurozonas dalībvalstu ekonomikas savstarpējo saistību un labumu, ko stabilitāte eurozonā var sniegt tās dalībvalstīm un Eiropas Savienībai kopumā. (4) Eiropas Parlaments ir bijis pienācīgi iesaistīts Eiropas pusgadā un paudis viedokli par ekonomiskās un monetārās savienības padziļināšanos savā 2012. gada 20. novembra rezolūcijā "Ceļā uz patiesu ekonomisko un monetāro savienību"[9]. (5) Krīzes pārvarēšanu eurozonā raksturo nelokāma apņemšanās. Visu dalībvalstu un ES iestāžu apņemšanās nosargāt eurozonas integritāti ir skaidra un neapšaubāma. Tomēr eurozonas pārvaldības efektivitāte, kā arī Eurogrupas īstenotā krīzes pārvarēšanas vadība ir jāturpina uzlabot, lai pilnībā nodrošinātu efektīvu koordināciju eurozonas mērogā. Koordinācijas nostiprināšana ir arī vajadzīga, lai panāktu saskaņotas kopējas politikas nostādnes eurozonā un nodrošinātu nepieciešamo politikas pasākumu īstenošanu. Šo mērķu sasniegšana nostiprinās pilsoņu un tirgu uzticēšanos, tādējādi atbalstot ekonomikas atlabšanu un finanšu stabilitāti eurozonā. (6) Divu tiesību aktu kopuma īstenošana vēl vairāk nostiprinās budžeta uzraudzību eurozonā. Divu tiesību aktu kopums nosaka Eurogrupas lomu atsevišķu dalībvalstu budžetu projektu, kā arī visas eurozonas budžeta prognožu apspriešanā, lai nodrošinātu atbilstošu kopīgo fiskālo nostāju. Šīs diskusijas notiek, pamatojoties uz Komisijas atzinumiem par eurozonas dalībvalstu budžeta plānu projektiem un Komisijas veikto vispārējo eurozonas budžeta plānu projektu un to savstarpējās mijiedarbības izvērtējumiem. Lai sasniegtu fiskālo konsolidāciju visā eurozonā, viens no galvenajiem uzdevumiem ir laika gaitā panākt parāda un IKP attiecības vienmērīgu samazināšanos. To var izdarīt, īstenojot diferencētu, izaugsmi veicinošu fiskālās konsolidācijas politiku, vienlaicīgi pastiprinot eurozonas izaugsmes potenciālu. Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvajā daļā ir paredzēta strukturālā izteiksmē definēta budžeta korekcija, ņemot vērā ilgtspējas risku atšķirības starp valstīm gan īsākā, gan vidējā termiņā, un tā ļauj automātiskajiem stabilizatoriem darboties visā korekcijas gaitā. Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvajā daļā ir paredzēta pakāpeniska korekcija vidēja termiņa mērķu virzienā, kā gada strukturālā uzlabojuma kritēriju nosakot 0,5 %. To var pielāgot specifiski katrai valstij, ņemot vērā cikliskos apstākļus un parada ilgtspējas risku. Fiskālās politikas ticamība vidējā termiņā nostiprinātos, ja valsts izdevumu un ieņēmumu sastāvs labāk atspoguļotu izdevumu posteņu un ieņēmumu avotu ietekmi uz izaugsmi. Turklāt ekonomikas izaugsmes potenciālu var stiprināt ar turpmākām strukturālam reformām un pieejamo budžeta rezervju pielietojumu, lai veicinātu valsts ieguldījumus eurozonā, izmantojot Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzēto darbības jomu. (8) Vairums riska rādītāju saistībā ar ES finanšu tirgiem, kā arī noskaņojums tirgū uzlabojās salīdzinājumā ar 2012. gadu, jo ir mazinājusies destruktīvo paļāvības spirāļu, kas piepildās pašas par sevi, intensitāte. Tomēr joprojām saglabājas ievērojama tirgus sadrumstalotība. Ir vajadzīgs laiks, lai banku labvēlīgāki finansēšanas nosacījumi materializētos kā kreditēšanas uzplaukums reālajā ekonomikā, un dalībvalstīs joprojām pastāv ievērojamas atšķirības attiecībā uz banku kreditēšanas darbībām un finansējuma izmaksām privātajam sektoram. Galvenais uzdevums pašreizējā konjunktūrā ir pienācīga saistību un aktīvu īpatsvara samazināšana gan banku nozarē, gan privātā sektora daļās, kas nav saistītas ar finanšu nozari, vienlaicīgi uzturot jaunu aizdevumu plūsmu produktīvam pielietojumam reālajā ekonomikā, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). (9) Kreditēšanas kanāla atjaunošanu veicinātu banku bilanču turpmāka uzlabošana un pašu kapitāla rezervju nostiprināšana. Šajā saistībā vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) un Eiropas Banku iestādes (EBA) veiktie aktīvu kvalitātes pārskati un stresa testi nodrošinās banku bilanču pārredzamību, palīdzēs atpazīt jebkādus atlikušos vājos punktus un tādējādi nostiprināt visas nozares pašapziņu. Finanšu tirgus turpmākas sadrumstalotības un finanšu nestabilitātes risks atspoguļo nepieciešamību eurozonai strauji virzīties uz priekšu, izveidojot banku savienību un vienlaicīgi izvairoties no ad hoc risinājumiem banku noregulējuma jautājumos. (10) Visā eurozonā ir nepieciešamas strukturālas reformas, lai uzlabotu produktu un darba tirgu funkcionēšanu nolūkā sekmēt konkurētspēju, nostiprināt esošo korekcijas procesu un garantēt resursu ilgtspējīgu pārdalīšanu. Turklāt strukturālām reformām ir būtiska nozīme līdzsvarošanas un saistību īpatsvara samazināšanas procesā. Valstīm ar budžeta deficītu papildu konkurētspēja palielinās neto eksportu, kas palīdz līdzsvarot izaugsmes gaitu, lai uzlabotu situāciju produktīvākos, mazāk darbietilpīgos starptautiski tirgojamu preču un pakalpojumu sektoros, vienlaicīgi veicinot ekonomikas atveseļošanos un samazinot parādu attiecības. Tai pat laikā reformas konkurences uzlabošanai valstīs ar tekošā konta pārpalikumu varētu veicināt resursu pārdali un palīdzēt palielināt ieguldījumus starptautiski netirgojamu preču un pakalpojumu sektoros. Tas nostiprinātu iekšzemes pieprasījuma nozīmi pieauguma struktūrā, padarot korekciju eurozonā simetriskāku. Tai pat laikā krīzei bija lielākoties asimetriska ietekme uz eurozonas dalībvalstu nodarbinātību, visvairāk skarot valstis ar spēcīgāko iekšzemes pieprasījuma konsolidāciju, kas bija saistīta ar tekošā konta pārmaiņām. Ja nenotiek efektīva un ātra cikliskā bezdarba absorbcija, var iestāties histerēzes efekts, kad bezdarbs nostiprinās un kļūst mazāk jutīgs pret algu dinamiku. Tādēļ strukturālajām reformām darba tirgū saglabājas īpaša nozīme sociālās kohēzijas risku mazināšanā un nākotnes izaugsmes potenciāla veidošanā eurozonā. Līdz ar Līguma par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību ekonomiskajā un monetārajā savienībā parakstīšanu 2012. gada 2. martā eurozonas dalībvalstis uzņēmās saistības ex ante koordinēt savus valstu plānus galveno ekonomikas reformu īstenošanai. Jau pieņemto pasākumu ietekme būtu jāpārrauga Eurogrupai, lai vajadzības gadījumā rosinātu turpmākas darbības un lai piemērotu reformu apmēru konkrētai valstij adresētiem ieteikumiem, AR ŠO IESAKA eurozonas dalībvalstīm laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam individuāli un kolektīvi, neskarot Padomes kompetenci attiecībā uz dalībvalstu ekonomikas politikas koordināciju, bet jo īpaši saistībā ar ekonomikas politikas koordināciju Eurogrupā, rīkoties šādi. 1. Uzsākt kolektīvu rīcību Eurogrupā, lai nodrošinātu saskaņotas politikas nostādnes visā eurozonā, un pieņemt nepieciešamos politikas lēmumus, lai nodrošinātu eurozonas pareizu darbību. Ļaut Eurogrupai būt galvenajai noteicējai pastiprinātas uzraudzības sistēmā, ko piemēro eurozonas dalībvalstīm, lai koordinētu un pārraudzītu valstu un eurozonas mēroga reformas, kas ir nepieciešamas stabilai un spēcīgai eurozonai, ka arī politikas saskaņotības nodrošināšanai. 2. Nodrošināt to, ka Eurogrupa pārrauga un koordinē eurozonas dalībvalstu fiskālo politiku, kā arī kopīgo fiskālo nostāju visā eurozonā, lai nodrošinātu izaugsmi veicinošu un diferencētu fiskālo politiku. Tālab Eurogrupai būtu jāapspriež Komisijas atzinumi par eurozonas katras dalībvalsts budžeta plānu projektiem un eurozonas budžeta situāciju un perspektīvām kopumā, pamatojoties uz Komisijas veikto budžeta plānu projektu un to savstarpējās mijiedarbības vispārējo izvērtējumu. Koordinācija palīdzēs nodrošināt fiskālās konsolidācijas tempa diferencēšanu atbilstīgi fiskālajai un ekonomiskajai situācijai eurozonas dalībvalstīs, definējot budžeta korekciju strukturālā izteiksmē un ļaujot automātiskajiem stabilizatoriem darboties visā korekcijas gaitā, kā arī nodrošināt to, ka fiskālā konsolidācija, nolūkā nostiprināt fiskālās politikas ticamību vidējā termiņā, balstās arī uz vispārēju efektīvu un izaugsmi veicinošu izdevumu un ieņēmumu kopumu un pienācīgām strukturālam reformām, kas sekmē ekonomikas izaugsmes potenciālu. 3. Eurogrupas ietvaros izvērtēt aizdevumu likmju atšķirību iemeslus, jo īpaši attiecībā uz MVU, dažādās eurozonas dalībvalstīs; izpētīt finanšu tirgu sadrumstalotības sekas eurozonā un sniegt ieteikumus tās pārvarēšanai. 4. Balstoties uz rekapitalizāciju un pārstrukturēšanu pēdējos gados, sekmēt turpmākus bilances uzlabojumus bankās kā līdzekli sadrumstalotības novēršanai vienotajā tirgū un uzlabot kredītu plūsmu reālās ekonomikas, īpaši MVU, virzienā. Tālab: a) nodrošināt to, ka vienotā uzraudzības mehānisma (VUM) sadarbībā ar Eiropas Banku iestādi (EBA) veicamie banku bilanču izvērtējumi un stresa testi tiek pabeigti saskaņā ar apstiprināto grafiku; b) nodrošināt vienādus nosacījumus, piemērojot sloga sadales prasības banku rekapitalizācijā; c) ieviest ticamus fiskālā atbalsta mehānismus banku iespējamai rekapitalizācijai pirms bilanču izvērtēšanas un stresa testiem; d) atcelt uzraudzības stimulus bankām, lai atbilstu aktīviem un pasīviem valsts robežās; un e) paātrināt vajadzīgos pasākumus, lai izveidotu banku savienību, kas ietver VUM, vienotu noregulējuma mehānismu, iekšējās rekapitalizācijas spēju, kopīgu noregulējuma fondu un kopīgu fiskāla atbalsta mehānismu, tostarp finanšu iestāžu tiešas rekapitalizācijas iespēju. 5. Koordinēt ex ante dalībvalstu, kuru valūta ir euro, galvenos ekonomikas reformu plānus. Pārraudzīt strukturālo reformu īstenošanu, jo īpaši darba un produktu tirgū, un izvērtēt to ietekmi uz eurozonu, ņemot vērā Padomes ieteikumus atsevišķām eurozonas dalībvalstīm. Veicināt turpmākas korekcijas eurozonā, nodrošinot šā procesa līdzsvarotu un strukturētu virzību, rūpīgi sekojot reformām, kuru uzdevums ir novērst uzkrājumu un ieguldījumu darbību traucējumus dalībvalstīs ar tekošā konta deficītu un pārpalikumu. Veikt vajadzīgos pasākumus makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras efektīvai īstenošanai, jo īpaši izvērtējot reformu saistību virzību dalībvalstīs, kuras saskaras ar pārmērīgu nelīdzsvarotību, un reformu īstenošanas virzību dalībvalstīs, kuru nelīdzsvarotības risināšanai ir vajadzīga izlēmīga rīcība, lai ierobežotu negatīvu ietekmi uz pārējo eurozonu. Briselē, Padomes vārdā – priekšsēdētājs [1] OV L 209, 2.8.1997., 1. lpp. [2] OV L 306, 23.11.2011., 25. lpp. [3] COM(2013) 379 final. [4] P7_TA(2013)0052 un P7_TA(2013)0053. [5] COM(2011)821 final un COM(2011)819 final. [6] COM(2012) 777 final. [7] COM(2012) 510 final. [8] COM(2012)511 final un COM(2012)512 final. [9] 2012. gada 20. novembra rezolūcija "Ceļā uz patiesu ekonomisko un monetāro savienību", skat. P7_TA(2012)0430.