ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.4.

Mājokļa papildu izmaksas skar ne tikai vistrūcīgākās personas, kas pakļautas nabadzības riskam, bet arī tos, kuru ienākumi, no vienas puses, ir pārāk augsti, lai varētu saņemt sociālo mājokli, bet, no otras puses, ir pārāk zemi, lai iegādātos mājokli privātajā tirgū. Pienācīgs mājoklis pilsētā vai tās apkārtnē darbavietas tuvumā viņiem vairs nav pieejams cenas ziņā. Šiem cilvēkiem nākas meklēt mājokli vietās, kas atrodas tālu no darbavietas. Līdz ar to, pat ja viņi gūst labumu no zemākām mājokļa izmaksām ārpus lielajām aglomerācijām, to vietā rodas citas izmaksas, mobilitātes grūtības, vides prasības un citi papildu ierobežojumi. Vidusšķiras piespiedu aiziešana no pilsētu centriem rada funkcionāla līdzsvara trūkumu, palielina pieprasījumu pēc mājokļiem un izraisa īres maksas palielināšanos un piesārņojuma līmeņa pieaugumu, kas saistīts ar braucieniem no mājām uz darbavietu un atpakaļ.
Tādi satricinājumi kā koronavīruss (Covid-19) draud apturēt pasaules ekonomiku un sociālo dzīvi. Tas varētu izraisīt recesiju ASV, Eiropas Savienībā, Japānā un citos pasaules reģionos, ārkārtīgi lēnu izaugsmi Ķīnā un milzīgu ražošanas apjoma samazināšanos. Ekonomikai nodarītais kaitējums valdībām ir jākompensē ar fiskālo un monetāro politiku un jātiek galā ar gaidāmajiem ekonomikas satricinājumiem. EESK uzsver, ka ir vajadzīgi efektīvi uzņēmējdarbības modeļi un tirdzniecības aizsardzības mehānismi, it īpaši attiecībā uz Āziju, un norāda, ka no ES eksporta potenciāla ir atkarīgi 36 miljoni darbvietu Eiropas Savienībā un ka to ES darbvietu skaits, kas atkarīgas no preču un pakalpojumu pārdošanas pārējai pasaulei, ir palielinājies no 10,1 % 2000. gadā līdz 15,3 % 2017. gadā ( 1 ) . Krīzes pārvarēšanai ir vajadzīgi fiskālās, ekonomiskās un sociālās politikas pasākumi, lai novērstu tās negatīvo ietekmi uz šiem un citiem sektoriem.
2.7.

Starptautiskais tūrisms 2017. gadā sasniedza 1,32 miljardus ceļotāju (+ 7 %) visā pasaulē, no kuriem Eiropā ieceļoja un 671 miljons personu, piesaistot Eiropai 51 % no tirgus (+ 8 %). Tomēr Pasaules Tūrisma organizācijas ( UNWTO ) ilgtermiņa perspektīvas pētījumā prognozēts, ka laikā līdz 2030. gadam Eiropas tūrisma nozares izaugsmes temps palēnināsies, proti, saskaņā ar aplēsēm tūristu skaits pieaugs līdz 744 miljoniem (+ 1,8 %), tomēr Eiropas tūrisma īpatsvaram kopumā pazeminoties līdz 41,1 % no pasaules tirgus.
5.10.

Eurostat sadarbībā ar valstu statistikas iestādēm un personu ar invaliditāti organizāciju pārstāvjiem izstrādā uz cilvēktiesībām balstītu rādītāju sistēmu un salīdzināmu visaptverošu datu vākšanas sistēmu attiecībā uz personu ar invaliditāti līdztiesību saistībā ar PAI situāciju ES, kā arī publicē būtiskākas un detalizētas analīzes par stāvokli invaliditātes jomā. Tajā vajadzētu ņemt vērā ar PAI saistīto jautājumu un pieredzes intersekcionalitāti, piemēram, saistībā ar dzimumu, vecumu, bēgļa, patvēruma meklētāja vai migranta statusu, etniskās minoritātes izcelsmi, kā arī dažādiem invaliditātes veidiem un to, kā tie ietekmē labklājību un rezultātus Eiropas Komisiju veikt atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, kasadarbībā ar valstu statistikas iestādēm un personu ar invaliditāti organizāciju pārstāvjiem izstrādā uz cilvēktiesībām balstītu rādītāju sistēmu un salīdzināmu visaptverošu datu vākšanas sistēmu attiecībā uz personu ar invaliditāti līdztiesību saistībā ar PAI situāciju ES, kā arī publicē būtiskākas un detalizētas analīzes par stāvokli invaliditātes jomā. Tajā vajadzētu ņemt vērā ar PAI saistīto jautājumu un pieredzes intersekcionalitāti, piemēram, saistībā ar dzimumu, vecumu, bēgļa, patvēruma meklētāja vai migranta statusu, etniskās minoritātes izcelsmi, kā arī dažādiem invaliditātes veidiem un to, kā tie ietekmē labklājību un rezultātus ( 25 ) . Dati ir jāvāc arī par to, cik PAI dzīvo aprūpes iestādēs un cik bērnu ar invaliditāti dzīvo ārpus mājsaimniecībām;
6.3.4.

Turklāt nesen veiktā OXFAM pētījumā Ripe for change (“Gatavs pārmaiņām”) (2018. gads) tika aprakstīta pārtikas piegādes ķēdes nevienlīdzība, cita starpā balstoties uz piemēriem no Apvienotās Karalistes, Nīderlandes un Vācijas. Aplūkojot datus par galapatēriņa cenu sadalījumu, uz Apvienoto Karalisti koncentrētā pētījuma ietvaros atklājās, ka 2015. gadā vairāk nekā pusi šīs cenas saņēma lielveikali (52,8 %), 38,5 % saņēma tirgotāji un pārtikas ražotāji un tikai 5,7 % no šīs cenas saņēma mazi lauksaimnieki un strādnieki. Atlikušie 3 % no šīs cenas sedza resursu izmaksas.
2.4.

Bioekonomika sniedz risinājumus, kas var palīdzēt samazināt gan CO 2 emisijas, gan atkarību no importētiem fosiliem resursiem. Piemēram, ES meži piesaista oglekli tādā apjomā, kas atbilst 10 % no ES gada emisiju apjoma, vienlaikus nodrošinot ilgtspējīgu un pastāvīgu biomasas piegādi atjaunojamās enerģijas ražošanai. Turklāt aplēses liecina, ka visas 100 000 pašlaik ražošanā izmantotās ķīmiskās vielas teorētiski var iegūt no atjaunojamām izejvielām. Tas nenozīmē, ka tās visas būtu šādi jāiegūst, bet tas ir teorētiski iespējams. Tas ne tikai pavērs iespēju iegūt mūsu ikdienas mājsaimniecības priekšmetus uz vietas un atjaunojamā veidā, bet arī palīdzēs radīt darbvietas un izaugsmi Eiropā ar joprojām spēcīgu tehnoloģisko dimensiju.
2.1.

ANO programmā 2030. gadam paredzētie ilgtspējīgas attīstības mērķi (IAM) kopumā aptver dažādus ekonomikas un sociālās jomas aspektus, kā arī vides problēmas, kas mūs skar globālā mērogā. Neviens no IAM nav īpaši vērsts uz transportu un mobilitāti, taču transports ir netieši saistīts ar vairākiem mērķiem. Turklāt nedaudzi no 169 apakšmērķiem, kas papildina IAM, ir tieši saistīti ar transportu, īpaši tie, kuri attiecas uz infrastruktūru, vietējām transporta sistēmām un ceļu satiksmes drošību. Attiecīgi trīs no 232 progresa uzraudzības rādītājiem ir attiecināmi uz transportu, jo rāda pārvadājumu apjomu, piekļuvi sabiedriskajam transportam un ceļu satiksmes negadījumos bojā gājušo skaitu.
4.6.

ES nākotne ir atkarīga arī no tās integrācijas uzlabošanas un tās lomas nostiprināšanas globālā kontekstā. Tā ir viena no dažām galvenajām prioritātēm it īpaši pašlaik un visu ES dalībvalstu kopīgo interešu jautājums. Lai to panāktu, būtu lietderīgi nostiprināt kopīgu ES pārstāvību starptautiskā līmenī un šajā ziņā veicināt un cienīt šādas kopīgās vērtības, principus un politiku: politiskā un ekonomiskā brīvība un vienlīdzība un sociālais taisnīgums, brīvas uzņēmējdarbības nozīmīgums tirdzniecības un ieguldījumu jomā, godīgu un atvērtu konkurences apstākļu radīšana, kā arī nelikumīgas un kriminālas uzņēmējdarbības prakses izskaušana (piemēram, nodokļu sistēmu vai publiskā iepirkuma procedūru ļaunprātīga izmantošana); turklāt obligāti jāciena sociālās un pilsoniskās tiesības un vides aizsardzības standartu pamatprasības.
1.1.

ES biešu cukura nozare gatavojas vienām no lielākajām pārmaiņām tās pastāvēšanas vēsturē, proti, ražošanas kvotu piemērošanas izbeigšanai 2017. gada 1. oktobrī. Kvotu piemērošanas izbeigšana pavērs iespējas ES biešu cukura ražotājiem, it īpaši iespēju ražot vairāk pārtikā izmantojamā cukura un eksportēt to bez ierobežojumiem. Lai varētu izmantot šīs iespējas, ES biešu cukura nozare ir veltījusi daudz pūļu nozares konkurētspējas uzlabošanai. Tomēr ražošanas kvotu piemērošanas izbeigšana rada arī papildu riskus un neskaidrību, kā arī var izraisīt spriedzi nozarē. Konkurence kļūs sīvāka, radot spiedienu uz cenām, ko var prasīt gan biešu audzētāji, gan arī pārstrādātāji, un paredzams, ka palielināsies izoglikozes tirgus daļa. Mazāk konkurētspējīgiem ES biešu cukura ražotājiem un biešu audzētājiem, iespējams, būs grūti izdzīvot skarbākā un nestabilākā tirgū. Tas var būtiski ietekmēt darba ņēmējus, uzņēmumus, lauksaimniekus un lauku kopienas. Ļoti būtiski, lai politikas veidotāji arī turpmāk pievērstu uzmanību nozares nākotnei.
6.2.1.

Stratēģiskā domāšana nozīmē ilgtermiņa plāna izstrādi, pamatojoties uz 4. iedaļā izklāstīto redzējumu “Eiropa, kādu to vēlamies” un nosakot, kas Eiropai jādara, lai minēto redzējumu īstenotu. To, kādas būs 3. iedaļā minēto digitalizācijas radīto globālo problēmu un megatendences radītās sociālās pārmaiņas, redzēsim pēc trīsdesmit gadiem. Jāpaiet zināmam laikam, lai daudzi attiecīgie lēmumi, tostarp lēmumi par ieguldījumiem, stātos spēkā. Tādēļ trīsdesmit gadi šķiet atbilstīgs laikposms Eiropas ilgtspējīgas attīstības stratēģijas īstenošanai. Attiecīgie mērķi un politikas pasākumi jāplāno, ņemot vērā minēto laikposmu (33). Šādas atpakaļvērstas pieejas piemērošana nozīmē to, ka atsauces punkts ir labākais scenārijs 2050. gadam un ka visi pasākumi, kas vajadzīgi, lai īstenotu šo labāko scenāriju, tiek noteikti, pamatojoties uz šo scenāriju. Koncentrēšanās uz labāko scenāriju ļauj izstrādāt pozitīvu formulējumu. Pārmaiņas, ko rada pāreja no oglekļietilpīgas un resursietilpīgas ekonomikas un no divdesmitā gadsimta centralizētās sabiedrības uz citu attīstības modeli, nedrīkst uzskatīt par sodu vai par progresa beigām – šāda pāreja vērtējama kā jauns un pozitīvs laikmets, kas piedāvā pievilcīgas iespējas iedzīvotājiem.
2.7.

Nozīmīgi panākumi ilgtspējas un klimata politikā patiešām gūti tieši tādēļ, ka pilsoniskās sabiedrības pārstāvji – pie tiem nenoliedzami pieskaitāmi “vienkāršie” iedzīvotāji kā attiecīgās valsts pilsoņi – neaprobežojās tikai ar reaģēšanu uz politiskām pamatnostādnēm vai apziņu, ka viņiem jābūt tikai to īstenotājiem. Gluži pretēji, viņi gāja pārmaiņu priekšgalā un aktīvi rīkojās un tādā veidā – savu iespēju robežās – panāca būtisku progresu un izdarīja spiedienu uz politiķiem. Pārmaiņas skar gan tehnoloģiju jomu, gan tautsaimniecību, taču galvenokārt sabiedrību (tas attiecas uz sabiedrības atbalstu šīm tehnoloģijām, it īpaši tomēr uz integrētu pieeju pārmaiņām, proti, sabiedrības izglītošanos un “mācīšanos no kopienas” (“learning from the community”)).
3.4.

Kādas hidroturbīnu tehnoloģijas tiek izmēģinātas? — Bretaņā, Penpolas piekrastē 2014. gadā jūrā iegremdēja hidroturbīnas prototipu Arcouest (1,5 MW). Šo hidroturbīnu pirmajam EDF hidroturbīnu parkam Penpola/Breā izstrādāja Open Hydro (DCNS kuģu būves grupa). Tā sastāv no četrām turbīnām, kuru jauda pēc uzstādīšanas ir 2–3 MW. Tā ir vienkārša un robusta iekārta ar atvērtu centru, ar rotoru, kas darbojas nelielā ātrumā un bez smērvielas, tādējādi samazinot tās ietekmi uz jūras floru un faunu. Šīs hidroturbīnas tests ilga četrus mēnešus. Turbīna griezās 1 500 stundas bez pārtraukuma, un tikai veikti daudzi mehāniski un elektriski mērījumi. Testi bija veiksmīgi un apstiprināja, ka šāda veida hidroturbīnas var izmantot. Pēc tam pieņemts lēmums 2015. gada vasarā ierīkot demonstrējumu parku. Turbīnas ir uzbūvētas un gatavas uzstādīšanai, bet laika un jūras apstākļu dēļ uzstādīšana bija jāatliek. Jāatzīmē, ka abas minētās turbīnas būvētas Šerbūrā un Brestā, apliecinot, ka šīs jaunās tehnoloģijas var radīt rūpniecisko darbību piekrastes reģionos. — Daļēji iegremdēta hidroturbīna, kuru vai izcelt, lai veiktu apkopi. Tas ir britu tehniskais risinājums, ko izstrādājis uzņēmums Tidalstream. Prototips sagatavots uzstādīšanai uz STT (ship to turbine) kuģa, kas peld Pentlandes šaurumā. To veido četras turbīnas, kuru diametrs ir 20 m un kuru maksimālā kopējā jauda ir 4 MW. Salīdzinājumam, lai sasniegtu līdzvērtīgu jaudu, atkrastes vējturbīnas diametram vajadzētu būt 100 m un vēja ātrumam 10 m/s. Turklāt vējģeneratora pamats, kas atrodas 25 m zem jūras līmeņa, ir par 25 % lielāks nekā STT pamats. Tādēļ Tidalstream uzskata, ka tās izstrādātā sistēma būtu konkurētspējīga ar atkrastes un sauszemes vējģeneratoriem. Ar STT sistēmu saražotās elektroenerģijas izmaksas varētu sasniegt GBP 0,03/kWh (aptuveni 0,044/kWh EUR). Šī sistēma izmēģināta un apstiprināta ar testiem Temzā. — Hidroturbīnas uz kolonnām, ko izstrādājusi Marine Current Turbines. Ar šo tehnoloģiju jūras gultnē nostiprina kolonnu, bet tas nozīmē, ka iegremdēšanas dziļums ir ierobežots. Ūdens turbīnas ir bīdāmas augšup un lejup pa kolonnu, un tāpēc tās var izņemt no ūdens, lai veiktu apkopi vai remontu. — Norvēģijā, Hammerfest šaurumā 2003. gadā uzstādīja hidroturbīnas, kas piestiprinātas noenkurotām bojām. — Visbeidzot, plūdmaiņu turbīnas, kas uzstādītas estuārā zem aizsprosta kā, piemēram, Ransas aizsprosta gadījumā, kas ir vecākā šāda veida iekārta un darbojas kopš pagājušā gadsimta sešdesmitajiem gadiem. Lielbritānijā tiek izskatīti divi projekti, bet tie ir bloķēti vides apsvērumu dēļ.
4.4.

EESK konstatē, ka KLP un attīstības politikas saskaņošanā jau ir panākts liels progress. Lauksaimniecības produktu eksports norisinās bez subsīdijām un nerada tirgus izkropļojumus; importa jomā ES tagad ir kļuvusi par vienu no atvērtākajiem tirgiem, jo īpaši attiecībā uz jaunattīstības valstīm. Imports no vismazāk attīstītajām valstīm – 48 valstīm – 2011.–2013. gadā vidēji bija nepilni 3 % no ES lauksaimniecības produktu importa. Kopumā tas vērtības ziņā bija četras reizes vairāk, nekā no šīm valstīm importēja Kanāda, ASV, Austrālija un Jaunzēlande kopā.
1.4.

Iepriekšējā plānošanā, kas aptvertu divas paaudzes, t. i., 25–50 gadus, jāiekļauj to reģionu nākotne, kuri pašlaik ir atkarīgi no ogļu ieguves, kā arī turpmākie dzīves apstākļi tajos. Ogļu ieguves enerģētikas vajadzībām pakāpeniska pārtraukšana šajos reģionos nedrīkst kļūt par iemeslu to stagnācijai. Ņemot vērā to sociālo un saimniecisko potenciālu, šie reģioni ir jāiesaista ES klimata un enerģētikas politikas īstenošanā. Minēto reģionu ilgtspējīga attīstība ir jāsasniedz, garantējot politisko, pilsonisko un sociālo dialogu, lai nodrošinātu, ka tiek plānota pāreja valsts, nozares un uzņēmumu līmenī.
4.2.

ES mērķi 2020. un 2050. gadam, kuros ņemts vērā klimats un vide, energoapgādes drošība un konkurētspēja, būtiski palielinājuši ieguldījumu apjomu decentralizētās elektroenerģijas ražošanas iekārtās, kurās izmanto atjaunojamus energoresursus. Francijā, Vācijā, Spānijā un Itālijā aptuveni 95 % no šīm ražošanas iekārtām tagad ir savienotas ar (zema un vidēja sprieguma) elektroenerģijas sadales tīklu. Taču šāda decentralizēta enerģija parasti tiek ražota ar pārtraukumiem, t. i., kad ir vējains vai saulains laiks. Līdz ar to būtiski jāmaina elektroenerģijas piegādātāju funkcijas un uzdevumi. Agrāk elektroenerģijas sadales tīklā nebija daudz vāju vietu, un saskaņā ar lejupēju pieeju (top down) tas galapatērētājam piegādāja centralizēti ražotu elektroenerģiju no (augstsprieguma un ļoti augsta sprieguma) pārvades tīkla. Nākotnē tīkla pārvaldība mainīsies. Arvien vairāk decentralizētu atjaunojamās enerģijas avotu pieslēgšana tīklam, elektrisko transportlīdzekļu uzlāde un klientu nozīmīgā loma, aktīvi iesaistoties slodzes pārvaldības tirgū, ieviesīs izmaiņas elektroenerģijas piegādātāju pienākumos un darbībā, kā arī sadales un pārvades tīklu attiecībās. Tātad turpmāk pārvades tīkli būs savstarpēji ciešāk savienoti un sarežģīti, ietverot daudzus ražošanas avotus un apvienojot arvien daudzveidīgāku un laika ziņā mainīgu patēriņu; elektroenerģijas plūsmas virzienu varēs mainīt un piegādāt enerģiju no sadales tīkliem uz pārvades tīkliem, ja vietējais ražošanas apjoms būtiski pārsniegs patēriņa apjomu. Kopumā var prognozēt, ka elektroenerģijas pārvades tīklu pašreizējās problēmas, jo īpaši pārslodzes pārvaldība, drīz vien būs elektroenerģijas sadales tīklu operatoru ikdienas darba realitāte.
1.8.1.

Būtu jāveic pasākumi ar mērķi gan iekšējā tirgū, gan starptautiskā līmenī efektīvi aizsargāt ētikas standartus ievērojošos ES uzņēmumus no konkurentiem trešās valstīs, kuri šādus noteikumus neievēro. Vienam no aizsardzības elementiem jābūt tādam, ka “līguma noteikumi būtu jāizstrādā tā, lai taisnīgi sadalītu ar līgumu saistītos riskus” (citāts no Regulas (ES) Nr. 1316/2013 par EISI 65. panta). Šis princips būtu jāiekļauj visu to ES dokumentu tekstā, kas attiecas uz ES finansējumu.
2.3.

Sieviešu akadēmiskās karjeras raksturīga iezīme joprojām ir vertikālā segregācija. 2010. gadā studentu un augstskolu beidzēju vidū sieviešu īpatsvars (attiecīgi 55 % un 59 %) bija lielāks nekā vīriešu, tomēr vairums doktorantūras studentu un absolventu ir vīrieši (sieviešu īpatsvars šajās kategorijās ir 49 % no studentiem un 46 % no doktorantūras beidzējiem). Turklāt sieviešu īpatsvars C pakāpes akadēmiskā personāla vidū bija 44 %, 37 % B pakāpē un tikai 20 % A pakāpē. Nepietiekamā sieviešu pārstāvība vēl uzskatāmāka ir dabaszinātnēs un inženierzinātnēs, kur C pakāpes akadēmiskā personāla vidū viņu ir tikai 33 %, B pakāpē – 23 %, bet C pakāpē – vien 11 % (4).
5.1.

EESK vēlētos, lai Turcijas valdība un pārvaldības iestādes vairāk izmantotu pilsoniskās sabiedrības organizāciju potenciālu politisko lēmumu sagatavošanā un izplatīšanā, regulāri tās uzklausot pirms lēmumu pieņemšanas un nodrošinot tām piekļuvi informācijai par valdības lēmumu pieņemšanas procesiem, lai sekmētu dialogu. Daudzas pilsoniskās sabiedrības organizācijas Turcijā ir sūdzējušās par to, ka nav iespējams piekļūt valsts iestāžu lēmumu pieņemšanas procesiem. ES dalībvalstīs pirms lēmumu pieņemšanas regulāri tiek veikta apspriešanās ar pilsoniskās sabiedrības organizāciju pārstāvjiem, lai ņemtu vērā šo organizāciju dalībnieku kopējo nostāju un intereses lēmumu pieņemšanas procesā un uzlabotu pieņemto lēmumu kvalitāti un sociālo ilgtspēju. Konsultējoties ar iesaistītajām vai lēmumu skartajām sociālajām grupām, oficiāli noteiktas likumdošanas un administratīvās procedūras ietvaros publiskās iestādes var, no vienas puses, noskaidrot iespējamās jomas uzlabojumiem un, no otras puses, izmantot attiecīgo organizāciju iespējas izplatīt informāciju par pieņemtajiem lēmumiem to ietekmes jomās.
1.7

uzsver dzimumu līdztiesības dimensijas iekļaušanas nozīmi, īstenojot katru no septiņām pamatiniciatīvām. Šim nolūkam būs vajadzīga izpratne par vīriešu un sieviešu īpašo un atšķirīgo situāciju, ņemot vērā tādus jautājumus kā darba tirgus un mūžizglītība, visu izglītības un nodarbinātības līmeņu pieejamība, nabadzība un atstumtības risks, piekļuve digitālās nozares jaunajām tehnoloģijām un to izmantošana; iesaistīšanās visos apmācību līmeņos, zinātniskā izpēte un ražošana, jo īpaši nozarēs, kas attīstās. EESK iesaka uzsvērt sieviešu digitālo izglītību, jo produktīvās informātikas nozarē viņas ir pārāk maz pārstāvētas. EESK uzskata, ka Komisijai un dalībvalstīm jāizmanto esošie rādītāji par dzimumiem un jāizstrādā jauni jomās, kurās to nav;
3a.

Eiropas Rīcības kodeksā cita starpā jānosaka šādas specifikācijas: a) obligātās prasības un principi, lai nodrošinātu partneru atlasi pārredzamā veidā un skaidrību gan par to lomu politikas procesā, gan par to pienākumiem; b) obligātās prasības, ieteikumi un norādes par to, kā identificēt svarīgos partnerus, kas pārstāv dažāda teritoriālā līmeņa iestādes, sociālās un ekonomikas jomas partnerus, pilsonisko sabiedrību, reliģiskās kopienas, zinātnes un tehnoloģijas organizācijas, un organizācijas, kuras ir atbildīgas par dzimumu līdztiesības, sociālās iekļaušanas un nediskriminācijas veicināšanu vai aktīvi darbojas kultūras, izglītības un jaunatnes politikas jomās; c) valsts, reģionālo un vietējo kompetento iestāžu sadarbības procedūra; d) norādījumi par to, kā partnerību pielāgot programmām, tostarp daudzu fondu programmu, kopīgu rīcības plānu un integrētu teritoriālo ieguldījumu īpatnības; e) obligātās prasības, lai nodrošinātu partneru jēgpilnu iesaistīšanos partnerības līgumu un programmu sagatavošanā; f) obligātās prasības attiecībā uz procedūrām, kas noteiktas, lai nodrošinātu efektīvu partneru sadarbības organizēšanu; g) norādījumi par partneru iesaistīšanos uzraudzības komitejās, projektu atlasē, uzraudzībā un izvērtēšanā; h) obligātās prasības par norādījumu sniegšanu partneriem un par partneru spēju veidošanas veicināšanu; i) satvars labas prakses piemēru apmaiņai starp dalībvalstīm.
—

kalnrūpniecības atkritumiem (jeb “ieguves rūpniecības atkritumiem” atbilstīgi Direktīvā 2006/21/EK sniegtajai definīcijai), kas rodas no ogļu vai ar enerģijas ražošanu nesaistītu minerālu izpētes, ieguves un pārstrādes darbībām, — simtiem miljonu tonnu šo atkritumu no pašreiz vai agrāk izmantotām kalnrūpniecības zonām ir tikuši vai joprojām tiek uzglabāti, tos neapstrādājot, tuvāk vai tālāk no vietējām kopienām. (1) Slēgti un pamesti kalnrūpniecības atkritumu apsaimniekošanas objekti var radīt nopietnu apdraudējumu videi un vietējām kopienām;
5.5.

Pasaules līmenī ANO jau ir uzsākusi dažas šādas iniciatīvas, un, pamatojoties uz šo pieredzi, varētu veidot darba kārtību 2012. gada konferencei ilgtspējīgas attīstības jautājumos. ANO “ekoloģiskas ekonomikas” iniciatīvas mērķis ir palīdzēt valdībām “pārveidot un pārorientēt pasākumus, investīcijas un izdevumus uz vairākām nozarēm, piemēram, tīras tehnoloģijas, atjaunojama enerģija, ūdens apsaimniekošana, ekoloģisks transports, atkritumu apsaimniekošana, ekoloģiskas ēkas un ilgtspējīga lauksaimniecība un mežsaimniecība”. Šīs iniciatīvas nozīmīgākie projekti ir šādi: Ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības ekonomiskās vērtības noteikšana (The Economics of Ecosystems and Biodiversity) un jaunā starptautiskā vienošanās vides jomā (Global Green New Deal).
1.7

Bez tam Komiteja uzskata, ka, lai uzlabotu Eiropas energoefektivitātes pasākumu īstenošanu, jānostiprina to sektorālā dimensija, tādējādi ļaujot tos efektīvāk kontrolēt un analizēt to ietekmi. Enerģētikas politikas ietekme ir atšķirīga atkarībā no saimnieciskās darbības veida, gan attiecībā uz uzņēmumiem, kas izmanto enerģiju (to problēmas mainās atkarībā no patēriņa līmeņa, procesu veida u.c.), gan arī uzņēmumiem, kuri darbojas dažādos energoapgādes ķēdes posmos (piemēram, iekārtu ražotāji un uzstādītāji, enerģijas piegādātāji, būvuzņēmumi u.c.) un kuriem ir milzīgs neizmantots enerģijas taupīšanas potenciāls.
6.3.

Jāapzina tehnoloģijas un pakalpojumu veidi, kas vislabāk palīdzētu jaunajām tirgus ekonomikas valstīm un attīstības valstīm nodrošināt nepārtrauktu attīstību visilgtspējīgākajā veidā ar vismazāko iespējamo oglekļa patēriņu, kā arī atbalstītu to pāreju uz šo ekonomiku ar atbilstīgiem noteikumiem. Atklājot jaunu tehnoloģiju, kas varētu būt īpaši noderīga attīstības valstīm, lai tās pielāgotos klimata pārmaiņām vai mazinātu oglekļa ietekmi uz to turpmāko attīstību, ir jārod iespējas šo tehnoloģiju ātrai, plašai ieviešanai ar pieņemamiem nosacījumiem. Jāņem vērā tas, ka arī jaunās tirgus ekonomikas valstis pašas izstrādā un attīstīta sev noderīgas jaunas tehnoloģijas. Tehnoloģijas nodošanu nevar uzlūkot par vienvirziena ceļu no ziemeļiem uz dienvidiem, bet gan kā veidu, kā atvieglot ātru svarīgākās tehnoloģijas izplatīšanu visā pasaulē neatkarīgi no tās izcelsmes vietas.
1.5

Komisijas 2005. gada paziņojumā (5) par rūpniecības politiku paredzēti septiņi transversāli pasākumi, ar kuru palīdzību jāīsteno specifiskas nozaru iniciatīvas. Komiteja uzskata, ka šiem pārnozaru pasākumiem jāpieskaita arī tādi, kas nodrošinātu efektīvus un Eiropas uzņēmumiem, īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), ar nelielām izmaksām pieejamus finanšu tirgus. Direktīvas par finanšu instrumentu tirgiem (MiFID) mērķis ir uzlabot šo tirgu darbību. Tomēr noteikti plašāk jāpievēršas tai finanšu tirgu nozīmei, kas tiem būs attiecībā uz Eiropas konkurētspējas veicināšanu, ņemot vērā ar šiem tirgiem saistīto ietekmi. Komiteja izsaka nožēlu, ka šādas debates netika uzsāktas rūpniecības politikas termiņa vidusposma pārskatā (6). Galvenā uzmanība jāvelta tieši biržām, jo tirgus ekonomikā tām kopumā ir ļoti liela nozīme. Šajā procesā galvenokārt jāseko neatkarīgu emitentu un jaunās tirgus ekonomikas valstu finanšu līdzekļu plūsmai, ieskaitot valstis, kurām ir lieli dabīgie resursi, īpaši, ja to investīciju īpatsvars vērtspapīru tirgos ir sevišķi augsts kā tas ir, piemēram, Londonas biržā, kur Dubajas un Kataras fondiem pašlaik pieder 48 % visu vērtspapīru. Komisijai būtu jāsadarbojas ar dalībvalstīm un uzraudzības iestādēm, lai uzlabotu fondu pārredzamību, noskaidrotu to īpašniekus un nodrošinātu, ka to intereses nenosaka politiski motīvi. Būtībā EESK aicina Komisiju “pēc iespējas ātrāk iesniegt tāda tiesību akta projektu, kura mērķis ir panākt, lai institucionālie ieguldītāji sniegtu plašāku informāciju par to īstenoto politiku investīciju un balsošanas jomā” (7).