Vienotā tirgus pārredzamības direktīva veicina labāku savstarpēju atzīšanu. Valstu noteikumu vērtēšana pirms to pieņemšanas, ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 34., 35. un 36. pantu, savstarpējās atzīšanas principu un Komisijas ieteikumus vajadzības gadījumā iekļaut vienotā tirgus klauzulu paziņoto valsts noteikumu projektos, palīdz samazināt risku, ka šie noteikumi radīs normatīvus šķēršļus tirdzniecībai. Šo preventīvo mehānismu varētu papildināt ar korektīvo mehānismu, ja iestādes, pieņemot lēmumus, pamatojoties uz valsts noteikumiem atsevišķās lietās, nepareizi piemēro savstarpējās atzīšanas principu. Šā iemesla dēļ ziņojums ir pieņemts kopā ar “preču tiesību aktu kopumu”, kurā iekļauta vienotā tirgus stratēģijas turpmākā iniciatīva ievērojami stiprināt savstarpējo atzīšanu preču jomā. Tās mērķis ir rosināt uzņēmējus izmantot brīvprātīgu savstarpējas atzīšanas deklarāciju un veicināt sekmīgu savstarpējās atzīšanas principa īstenošanu. Tam būtu jānodrošina, ka valstu noteikumi visā to darbības laikā nerada nepamatotus šķēršļus tirdzniecībai.

Komisijas rīcības plānā vienkāršot un uzlabot normatīvo vidi dalībvalstīm saskaņā ar Vienotā tirgus pārredzamības direktīvu tiek lūgts kopā ar paziņoto tehnisko noteikumu projektu iesniegt ietekmes novērtējumus (vai to rezultātā gūtos secinājumus), ja dalībvalstī tādi ir veikti. Veicot šos ietekmes novērtējumus, dalībvalstis tiek rosinātas jau iepriekš domāt par vispiemērotāko izmantojamo instrumentu, bet Komisija var labāk pārbaudīt ierosināto pasākumu nepieciešamību un proporcionalitāti. Pārskata periodā dalībvalstis iesniedza ietekmes novērtējumus saistībā ar 356 paziņojumiem (gandrīz 25 % no kopējā paziņojumu skaita). Tas ir neliels pieaugums salīdzinājumā ar iepriekšējiem diviem gadiem, kad dalībvalstis iesniedza 314 ietekmes novērtējumus kopumā no 1439 paziņojumiem (apmēram 22 % no kopējā paziņojumu skaita).

Vienotā tirgus pārredzamības direktīva ir visatvērtākais un pārredzamākais vienotā tirgus instruments. Tā ir unikāla sistēma, kas novērš jaunu šķēršļu radīšanu vienotajam tirgum, īpašu uzmanību pievēršot pārredzamībai, dialogam, profilaksei un labākam regulējumam. Tā ne tikai paredz, ka dalībvalstīm un Komisijai, piedaloties šajā procedūrā, ir vienādas tiesības, bet arī nodrošina to, ka ieinteresētajām personām pašām ir pieejami visi sagatavošanā esošie valstu tehniskie noteikumi, kas tiek tulkoti 23 ES oficiālajās valodās. Tādēļ uzņēmēji var paredzēt tirdzniecības šķēršļu rašanos un, aktīvi iesaistoties paziņošanas procesā, konkrēti novērst nevajadzīgus un dārgus administratīvos slogus, kas ietekmē to uzņēmējdarbību.

Paziņojumā “Vienotā tirgus pilnīgošana — plašākas iespējas cilvēkiem un uzņēmējdarbībai” Komisija ir uzsvērusi, ka “preces veido aptuveni 75 % no ES iekšējās tirdzniecības apjoma [un ka] 2014. gadā preču tirdzniecība starp ES dalībvalstīm bija 2900 miljardu euro vērtībā”, tādējādi uzsverot preču tirdzniecības būtisko nozīmi vienotajā tirgū notiekošās tirdzniecības vispārējā kontekstā (ES iekšējā preču tirdzniecība veidoja 20,6 % no ES IKP 2015. gadā). Nepieciešamība stiprināt preču brīvu apriti un nodrošināt uzņēmumiem prognozējamāku tiesisko regulējumu ir atkārtoti uzsvērta šim paziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. Vienotā tirgus pārredzamības direktīva tieši vai netieši veicina vairākas turpmākās vienotā tirgus stratēģijas iniciatīvas.

Iekšējais tirgus ir viena no Komisijas 10 prioritātēm, un Komisija uzskata funkcionālāku vienoto tirgu par mehānismu spēcīgākas ES ekonomikas izveidei un “Eiropas vērtīgāko aktīvu laikā, kad palielinās globalizācija”. Tādēļ Komisija kopā ar dalībvalstīm cenšas pilnvērtīgi izmantot vienotā tirgus potenciālu, “lai iedzīvotājiem, uzņēmumiem un iestādēm būtu pieejamas vislabākās kvalitātes preces un pakalpojumi par izdevīgu cenu”. Vienotā tirgus stratēģijā norādīts, ka “vienotais tirgus bez šaubām ir viens no Eiropas Savienības lielākajiem sasniegumiem”, un Komisija uzskata par prioritāti novērst atlikušos regulatīvos un neregulatīvos šķēršļus preču un pakalpojumu vienotajam tirgum. Eiropas Komisija ir nolēmusi dot vienotajam tirgum jaunu stimulu, veicot virkni tālejošu un pragmatisku pasākumu tādās ES iekšējā tirgus galvenajās jomās kā aprites ekonomika, sadarbīga ekonomika, digitālais vienotais tirgus, kapitāla tirgu savienība un nodokļi.

Direktīvu (ES) 2015/1535 pieņēma 2015. gada 9. septembrī, un ar to atcēla un aizstāja Direktīvu 98/34/EK. Tā kā Direktīva 98/34/EK ir vairākkārt būtiski grozīta (proti, lai iekļautu informācijas sabiedrības pakalpojumus un izslēgtu tehniskos standartus no tās darbības jomas), skaidrības labad tika pieņemts lēmums to kodificēt.

Šajā ziņojumā analizēts, kā laikposmā no 2014. gada līdz 2015. gadam piemērots viens no iekšējā tirgus stūrakmeņiem — Direktīvā (ES) 2015/1535 (turpmāk “Vienotā tirgus pārredzamības direktīva”) noteiktā paziņošanas procedūra. Ziņojumā uzsvērts šīs paziņošanas procedūras būtiskais ieguldījums vienotā tirgus darbībā un labāka regulējuma politikas īstenošanā.

Dalībvalstīs ir vērojamas būtiskas atšķirības paziņojumu skaitā, proti, dažas dalībvalstis vidēji ir veikušas vairāk nekā 50 paziņojumus gadā, bet citas sniegušas mazāk nekā 10 paziņojumus gadā. Ja šīs atšķirības var daļēji skaidrot ar atšķirīgu valsts organizācijas struktūru (piemēram, ja ir reģionālas/vietējas iestādes ar regulatīvām pilnvarām), neinformētību vai augstāku/zemāku regulatīvās aktivitātes līmeni, šī lielā neatbilstība rada bažas par to, vai atsevišķas dalībvalstis pilnībā ievēro paziņošanas pienākumu. Tas skaidrojams arī ar to, ka dažas valsts regulatīvās iestādes, plānojot regulatīvo lēmumu pieņemšanas procesu, neņem vērā Vienotā tirgus pārredzamības direktīvas paziņošanas procesu, konkrētāk, noteikto trīs mēnešu bezdarbības laikposmu.

Lietā C-307/13 (Ivansson u. c.) Tiesa norādīja, ka, ja ir veikti grozījumi termiņā, no kura valsts tiesību norma jāsāk piemērot, un šie grozījumi ir būtiski, uz tehnisko noteikumu projektu attiecas paziņošanas Komisijai pienākums, kā tas paredzēts Vienotā tirgus pārredzamības direktīvas 5. panta 1. punkta trešajā daļā (“Dalībvalstis atkārtoti dara Komisijai zināmu tehnisko noteikumu projektu […], ja tās izdara izmaiņas projektā, kas būtiski izmaina tā darbības jomu, saīsinot īstenošanai sākotnēji paredzētos termiņus, pievienojot specifikācijas vai prasības vai padarot tās ierobežojošākas”). Tiesa piebilda, ka paziņošanas pienākuma pārkāpums tiek uzskatīts par procedūras pārkāpumu attiecīgā tehniskā noteikuma pieņemšanā, kura dēļ šis tehniskais noteikums kļūst nepiemērojams, liedzot attiecīgo tehnisko noteikumu piemērot privātpersonām.

Var novērot savstarpēju saistību starp dalībvalstu lielumu un paziņojumu skaitu, proti, lielākās dalībvalstis kopumā ziņo vairāk nekā vidēji lielās un mazās dalībvalstis. To daļēji var skaidrot ar lielāku reģionālo un vietējo iestāžu skaitu, kurām ir pienākums ziņot par to tehnisko noteikumu projektiem. Tomēr tas ne vienmēr tā ir, jo, piemēram, dažos gadījumos vidēji lielās dalībvalstis iesniedza vairāk paziņojumu nekā atsevišķas lielās dalībvalstis.

· Par metroloģijas nozari tika iesniegti 67 paziņojumi (2014. gadā — 37, 2015. gadā — 30). Šie projekti attiecās uz dažādu veidu mērinstrumentiem, piemēram, gāzes, elektroenerģijas un siltumenerģijas skaitītājiem, taksometru skaitītājiem vai prizmas refraktometriem, un tajos bija paredzētas konkrētas prasības, kurām attiecīgajiem instrumentiem jāatbilst. Paziņojumus par gāzes, elektroenerģijas un siltumenerģijas skaitītājiem galvenokārt analizēja saskaņā ar Direktīvu 2004/22/EK par mērinstrumentiem. Līdz šim nebijuši projekti attiecās uz jaunām viedās uzskaites sistēmām, kurām arī piemēro Direktīvu 2004/22/EK un kuras ir diezgan sarežģītas, jo tehnoloģijas aspekti ir jāapvieno ar IT, sakaru, datu privātuma un drošības aspektiem.

· Par ķimikāliju nozari Komisija saņēma 69 paziņojumus (2014. gadā — 33, 2015. gadā — 36). Vairums paziņojumu attiecās uz biocīdiem, mēslošanas līdzekļiem, augu aizsardzības līdzekļiem un produktiem, uz kuriem attiecas REACH, un tos galvenokārt izskatīja saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) , Biocīdu regulu un Regulu (EK) Nr. 1107/2009 par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū .

· Par vides nozari Komisija izskatīja 86 paziņojumus (2014. gadā — 42, 2015. gadā — 44). Daži paziņotie projekti attiecās uz izlietoto iepakojumu un radīja problēmas gan saistībā ar atbilstību ES saskaņotajiem tiesību aktiem, jo īpaši Direktīvai 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu (piemēram, jautājumā par prasībām aizliegt vieglās plastmasas iepirkumu maisiņus), gan LESD 34., 35. un 36. pantam attiecībā uz nesaskaņotajiem aspektiem (piemēram, jautājumā par savstarpējās atzīšanas klauzulu vai valsts standartu izmantošanu attiecībā uz vienreizlietojamiem plastmasas maisiem vai vienreizlietojamām plastmasas krūzēm, glāzēm un šķīvjiem).

Paziņošanas procedūra Komisijai ir ļāvusi arī iejaukties nozarēs, kurās saskaņošana bija paredzēta vai notika Eiropas Savienības līmenī, tādējādi liedzot dalībvalstīm ieviest atšķirīgus valsts līmeņa pasākumus. Saskaņā ar Vienotā tirgus pārredzamības direktīvas 6. panta 3. un 4. punktu Komisija ir lūgusi ziņotājai dalībvalstij atlikt paziņoto tiesību aktu projektu pieņemšanu uz 12 mēnešiem no paziņošanas dienas šādās jomās: elektroniskie paraksti, elektroniska arhivēšana, elektroniski reģistrēta piegāde, elektroniskie laika reģistrēšanas un sertifikācijas pakalpojumi (paziņojumi 2013/584/B un 2013/585/B) un prasības attiecībā uz pienu un piena produktiem, saldējumu un pārtikas taukiem un eļļām (paziņojums 2015/169/CZ).

Tādējādi Vienotā tirgus pārredzamības direktīva palīdz izvairīties no vienotā tirgus sadrumstalotības tajās jomās, kurās ir paredzēta vai notiek saskaņošana, un tās mērķis ir nodrošināt uzņēmējiem tiesiskā regulējuma lielāku noteiktību un stabilitāti.

► Pozitīvie piemēri, kas demonstrē Vienotā tirgus pārredzamības direktīvas ietekmi

·Komisija 2014. gadā sniedza sīki izstrādātu atzinumu par Itālijas paziņojumu par reģionālu logotipu, kas saistīja dažādu produktu izcelsmi ar to kvalitāti. Komisija apgalvoja, ka šis pasākums būtu pretrunā LESD 34. pantam, jo tas varēja mudināt patērētājus iegādāties valsts produktus, tādējādi kaitējot importa precēm. Pēc apspriešanās Itālijas iestādes novērsa šo šķērsli, atceļot atsauci uz paziņotajā projektā ietverto produktu izcelsmi.

·Ungārija 2014. gadā paziņoja par pasākuma projektu, kurā noteiktas pārbaudes, lai nodrošinātu, ka uzņēmēji ir samaksājuši PVN par Ungārijā tirgotajiem vīna produktiem bez ģeogrāfiskās izcelsmes norādes. Par šīm pārbaudēm bija jāmaksā nodeva. Komisija sniedza sīki izstrādātu atzinumu, norādot, ka PVN pārbaudes nodevas maksājums ir pretrunā Regulai (ES) Nr. 1308/2013, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju . Pēc tam, kad Ungārijas iestādes pieņēma šo pasākumu, Komisija sāka izmeklēšanu, kas galu galā tika slēgta sakarā ar to, ka apstrīdētais pasākums no 2017. gada 31. jūlija zaudēja spēku (jo Ungārijas iestādes to nepagarināja). Tāpēc šī paziņošanas procedūra izrādījās noderīga, atklājot tirdzniecības šķērsli, kas galu galā ar izmeklēšanas palīdzību tika novērsts.

·Francijas iestādes 2015. gadā paziņoja Komisijai par pasākuma projektu, kurā nosaka logotipu, kas jāizmanto rūpniecības un amatniecības produktiem, kuri aizsargāti ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Komisija sniedza sīki izstrādātu atzinumu, pamatojoties uz to, ka, tāda logotipa noteikšanu, ko veido zila un sarkana kontūra ap sākumburtiem “IG” [indication géographique — ģeogrāfiskās izcelsmes norāde] kopā ar vārdu “FRANCIJA”, saskaņā ar LESD 34. pantu var uzskatīt par pasākumu ar līdzvērtīgu iedarbību. Konkrētāk, Komisija uzskatīja, ka šis logotips, uzsverot attiecīgo produktu Francijas izcelsmi, pārsniegtu mērķi saistībā ar produkta konkrētās vietējās vai reģionālās izcelsmes autentificēšanu un tādēļ varētu mudināt patērētājus iegādāties produktus, uz kuriem ir šis logotips, izslēdzot citu dalībvalstu produktus. Francijas iestādes ņēma šos iebildumus vērā un grozīja logotipa projektu tādā veidā, kuru Komisija uzskatīja par pieņemamu.

·Francija 2015. gadā paziņoja par tehnisko noteikumu projektu, kurā izklāstīta to individuālo aizsardzības līdzekļu (IAL) paredzamā efektivitāte, ko izmanto, lai aizsargātu operatorus un darbiniekus no sintezētiem augu aizsardzības līdzekļiem, un ierosināja attiecīgus testus. Komisija sniedza sīki izstrādātu atzinumu, kurā paustas tās bažas par paziņotajā projektā ietverto savstarpējās atzīšanas klauzulu. Saskaņā ar paziņoto projektu jebkādi citi līdzekļi varētu tikt izmantoti, lai pierādītu, ka komplekti atbilst veselības un drošības pamatprasībām, kas noteiktas Padomes Direktīvā 89/686/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz individuālajiem aizsardzības līdzekļiem (IAL direktīva), ja šie līdzekļi garantē operatoriem un darbiniekiem tādu pašu aizsardzības līmeni kā Francijas projektā aprakstītajos testa nosacījumos un informācijas prasībās. Komisija uzskatīja, ka šis noteikums, kas praktiski padara paziņotā teksta testa nosacījumus un informācijas prasības par obligātiem, pārkāpj IAL direktīvas 4. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru “dalībvalstis nedrīkst aizliegt, ierobežot vai kavēt individuālo aizsardzības līdzekļu vai individuālo aizsardzības līdzekļu komponentu laišanu tirgū, ja tie atbilst šīs direktīvas noteikumiem un uz tiem ir CE marķējums, kas liecina par to atbilstību visiem šīs direktīvas noteikumiem, ieskaitot II nodaļā noteiktās sertifikācijas procedūras”. Francijas iestādes attiecīgi grozīja tekstu, tādējādi kliedējot Komisijas paustās bažas.

·Apvienotā Karaliste 2014. gadā paziņoja par projektu, kurā paredzēts, ka autoceļu sakaru iekārtām jāatbilst Zemsprieguma direktīvai (ZSD), Radioiekārtu un telekomunikāciju termināla iekārtu direktīvai (RTTI) un Elektromagnētiskās savietojamības direktīvai (EMS), kā arī vairākiem brīvprātīgi saskaņotiem standartiem. Komisija sniedza sīki izstrādātu atzinumu, kurā atgādināja, ka gadījumā, ja uz produktiem attiecas konkrēti ES saskaņošanas tiesību akti, kuros paredzēta CE zīmes izmantošana (piemēram, ZSD, EMS, RTTI), tiem jāatbilst minētajiem tiesību aktiem un uz tiem neattiecas paziņotā projekta noteikumi, kas regulē tos pašus riskus. Lai viss paziņotais projekts atbilstu CE zīmes direktīvās paredzētajiem brīvprātīgi harmonizētajiem standartiem, Apvienotā Karaliste grozīja šo projektu, atceļot visas prasības.

► Visbiežāk novērstie šķēršļi

Viens no Vienotā tirgus pārredzamības direktīvas mērķiem ir ļaut noteikt jomas, kurās atkārtoti rodas šķēršļi preču brīvai apritei, informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas brīvībai un saskaņošanas vajadzību noteikšanai ar mērķi nodrošināt vienotā tirgus sekmīgāku darbību.

Šajā sakarā analīzes periodā Komisija konstatēja paziņotajos tiesību aktu projektos vairākus atkārtotus šķēršļus, no kuriem visbūtiskākie ir uzskaitīti turpmāk.

Savstarpējās atzīšanas klauzulas

Komisija bieži reaģēja uz paziņojumiem par tehnisko noteikumu projektiem, kuros savstarpējās atzīšanas klauzula nebija iekļauta vai nebija izstrādāta saskaņā ar standartu, kas noteikts dokumentā “Interpretative Communication on facilitating the access of products to the markets of other Member States: the practical application of mutual recognition” (2003/C 265/02). Dažas dalībvalstis pamatoja savstarpējās atzīšanas klauzulas neiekļaušanu savos projektos ar to, ka pamata tiesību aktos ir iekļauta vispārēja savstarpējās atzīšanas klauzula. Minētajos gadījumos, lai nodrošinātu uzņēmējiem vajadzīgo juridisko noteiktību, Komisija tomēr ieteica ziņotājām dalībvalstīm iekļaut paziņotajos projektos tiešu atsauci uz pamata tiesību aktos ietverto savstarpējās atzīšanas klauzulu.

Nepareiza tiesību aktu sagatavošanas metode — ES regulu noteikumu atkārtojums

Viens no jautājumiem, kurus Komisija visbiežāk aplūkoja sīki izstrādātajos atzinumos, kas izdoti, pamatojoties uz ES pārtikas higiēnas jomā piemērojamiem noteikumiem, bija prakse, atbilstīgi kurai paziņotajos tehnisko noteikumu projektos tika atkārtoti — bieži vien daļēji un nepilnīgi — noteikumi, kas paredzēti spēkā esošajās ES regulās. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību regula ir vispārpiemērojama, uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs (LESD 288. pants). Tādējādi dalībvalstis nedrīkst paredzēt noteikumus tajā jomā, kuru reglamentē tieši piemērojami ES tiesību akti (pat identiskus), jo tie varētu traucēt pareizi piemērot ES tiesību aktus un radīt neskaidrību par to, kā pilnīgi piemērot attiecīgos ES tiesību aktus.

Nepareiza pārtikas higiēnas regulās paredzēto atbrīvojumu īstenošana