LV Briselē, 4.7.2006 COM(2006) 360 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Par ilgtspējības īstenošanu ES zivsaimniecības nozarē, izmantojot maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu {SEK(2006) 868} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Par ilgtspējības īstenošanu ES zivsaimniecības nozarē, izmantojot maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu 1. Ievads (...)3 2. Ieguvumi no maksimāli iespējamās ilgtspējīgā daudzuma koncepcijas (...)4 2.1. Samazinājuma tendences apvēršana (...)4 2.2. Zivsaimniecības ekonomiskā stāvokļa uzlabošana (...)6 2.3. Tirdzniecības bilances uzlabošana (...)6 2.4. Zivju izmešanas samazināšana un ietekme uz ārpusmērķa sugām ….(...)6 3. Kā panākt uzlabojumus (...)6 3.1. Vispārīga pieeja (...)6 3.2. Rīcība ekosistēmu izmaiņu sakarā (...)7 3.3. Ilgtermiņa plāni (...)8 4. Pielāgojumu pārvaldība (...)8 5. Turpmāka īstenošana: Nākamie pasākumi (...)10 6. Secinājums (...)11 A PIELIKUMS Izvilkums no īstenošanas plāna, ko pieņēma Pasaules sammitā par noturīgu attīstību 2002. gadā Johannesburgā (...)12 1. Ievads Eiropas zivsaimniecības nozares ekonomisko veikumu varētu būtiski uzlabot, pakāpeniski pārtraucot pārzveju. Tas dotu ekonomiskus ieguvumus zivrūpniecībai, jo samazinātos izmaksas, uzlabotos nozveja, zivsaimniecības rentabilitāte un samazinātos zivju izmešana. Noturīgas zvejas resursu apsaimniekošanas nodrošināšana ir būtisks nozares dzīvotspējas priekšnoteikums, lai varētu pilnībā izmantot jebkuru potenciālu, un šā iemesla dēļ Kopienas zvejniecības pārvaldības uzmanība pēdējā laikā tika koncentrēta uz visvairāk noplicināto krājumu atjaunošanu. Lai gan attiecībā uz daudziem komerciālajiem krājumiem joprojām būtu jāveic atjaunošanas pasākumi, ir laiks mainīt Eiropas zvejniecības pārvaldību un censties gūt panākumus, nevis tikai mēģināt novērst neveiksmes. Kopiena un tās dalībvalstis Pasaules sammitā par noturīgu attīstību Johannesburgā (2002. gada septembrī) uzņēmās starptautiskas politiskas saistības saglabāt vai atjaunot krājumus apjomā, kas nodrošinātu maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu, lai steidzami sasniegtu šos mērķus attiecībā uz noplicinātajiem krājumiem un, ja iespējams, vēlākais līdz 2015. gadam (A PIELIKUMS). Lielās līnijās maksimāli iespējamais ilgspējīgais daudzums, ko gadu pēc gada var iegūt no krājumiem. To raksturo zvejas izraisītas mirstības līmenis, vidēji nodrošinot krājumu, kas veido maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Ar šo paziņojumu nosaka jaunu Kopienas zvejniecības pārvaldības politisko/politikas kursu, lai īstenotu šo pieeju, paātrinot pāreju uz ilgtermiņa pārvaldības sistēmu, kas koncentrēta/vērsta uz to, lai iegūtu labāko no Eiropas dzīvo jūras resursu produktīvā potenciāla, neapdraudot nākamo paaudžu [krājumu] izmantošanas iespējas. Tas pilnībā atbilstkopējās zivsaimniecības politikas plašākajam mērķim – nodrošināt dzīvo ūdens resursu apsaimniekošanu, radot noturīgus ekonomiskos, vides un sociālos nosacījumus. Šī attīstība ir jāskata saistībā ar pakāpenisku ekosistēmā pamatotu pieeju pārvaldībai, kas veido arī kopējās zivsaimniecības politikas mērķi, un integrētajām koncepcijām, ko atbalsta nesenā Eiropas jūrniecības stratēģija [1] un sagatavošanās darbs ES jūrniecības politikas izstrādei. Komisija pienācīgā laikā iesniegs papildu priekšlikumus, lai atbilstoši pabeigtu visu to saistību izpildi, kas tika pieņemtas pasaules sammitā par noturīgu attīstību. Labumu var gūt tikai, pārejas posmā vairāk ierobežojot zveju. Ir jāpārdomā, kādā tempā būtu jānotiek pārmaiņām, un ir būtiski, ka visi tirgus dalībnieki piedalāslēmuma pieņemšanā attiecībā uz šīm pārmaiņām. Finansiāla palīdzība, piemēram tā, kas paredzēta saskaņā ar priekšlikumu attiecībā uz Eiropas zvejniecības fondu, palīdzētu mazināt šādu ierobežojumu sociālo un ekonomisko ietekmi, un tā būs vajadzīga pārejas posmā, pirms pilnībā būs gūti ekonomiskie labumi. Šajā paziņojumā ir ietverta politiskā pieeja, lai īstenotu zvejniecības pārvaldību, kura pamatojas uz maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Turpmāka vispārēja informācija par pašreizējo ES zivju krājumu pārzveju un iespējamie ieguvumi no maksimāli iespējamā ilgtspējīgā daudzuma koncepcijas īstenošanas ir atrodami Komisijas dienestu darba dokumentā, kas pievienots šim paziņojumam [2]. 2. Ieguvumi no maksimāli iespējamās ilgtspējīgā daudzuma koncepcijas 2.1. Samazinājuma tendences apvēršana Kamēr daži krājumi, piemēram, siļķu un makreļu krājumi, tiek apsaimniekoti apjomā, kas tuvojas ilgtspējībai, dažu Eiropas bentisko zivju krājumu nozveja pēdējās desmitgadēs ir krasi samazinājusies (2.1. attēls). Ir vienkārši pārāk daudz nozvejots salīdzinājumā ar krājumu produktīvo potenciālu. Komisija uzskata, ka īstenojot zivju krājumu pārvaldības sistēmas, kuras pamatojas uz maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu, veicinās šā stāvokļa izmaiņu. Šīs sistēmas ne tikai nodrošinās, kakrājumi netiksizsmelti, tās ļaus attīstīties lielākiem zivju krājumiem, kas palielinās zvejas iespējas un samazinās to izmaksas un palielinās vienības vērtību, kas, savukārt, nodrošinās lielāku labklājību. Lielāki zivju krājumi ļaus arī amortizēt vides faktoru izraisītās svārstības attiecībā uz to jaunzivju skaitu, kas ik gadu papildina zivju krājumu. (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) (...PICT...) 2.1. attēls. Aplēstais krastā izkrauto bentālo zivju sugu daudzums no dažādiem Kopienas ūdeņu apgabaliem. Avots: ICES aplēses, izņemot Vidusjūru (FAO). 2.2. Zivsaimniecības ekonomiskā stāvokļa uzlabošana Zvejojot maksimāli iespējamā ilgtspējīgā daudzuma apjomā, samazinātos zvejniecības nozares izmaksas un pieaugtu peļņa, jo samazinātos zvejas piepūle(un ar to saistītās izmaksas, piemēram, degvielas izmaksas), kas vajadzīga, lai nozvejotu tonnu zivju. Dalībvalstīm un visām tām personām, kas pārtiek no zvejniecības, būs vieglāk pieņemt lēmumus, ja varēs nozvejot vairāk zivju un visa zvejniecības nozare kļūs bagātāka. 2.3. Tirdzniecības bilances uzlabošana Kopienas zvejniecības nozare izjūt būtisku importa izraisītu konkurences spiedienu. Aptuveni 60 % no Kopienā patērētajām zivīm ir ievestas, un attiecībā uz bentisko zivju (sīgu) sektoru šis īpatsvars ir vēl lielāks. Pēdējā laikā gadā ieveda vairāk nekā 10 miljonus tonnas zivju. Attiecībā uz zivju krājumiem, ko pārvalda gandrīz maksimāli iespējamā ilgtspējīga daudzuma līmenī, var izmantot stabilas piegādes (jo var garantēt pieejamību) un augstas kvalitātes (jo, pastāvot ilgtermiņa perspektīvām, atmaksājas izdarīt ieguldījumus produktu apstrādē) konkurences priekšrocības. 2.4. Zivju izmešanas samazināšana un ietekme uz ārpusmērķa sugām Zvejas izraisītās mirstības samazināšana ir labākais zivju izmešanas problēmas risinājums. Zivis izmet jūrā, jo novietojot lomu uz zvejas kuģa, konstatē, ka tās ir pārāk mazas vai mazvērtīgas, vai nav nozvejotas atbilstīgi rīcībā esošajai kvotai. Ja zveja notiek maksimāli iespējamā ilgtspējīgā daudzuma apjomā, lielo un augstvērtīgo zivju daļa nozvejā ir lielāka. Katrā realizējamā krastā izkrautā zivju tonnā būs mazāk jūrā izmetamu zivju. Arī komerciālo zivju sugu zveja var izraisīt dzīvotnes traucējumus un nodarīt kaitējumu nekomerciālajām sugām, tostarp delfīniem un cūkdelfīniem. Samazinot zvejas izraisītās mirstības pašreizējo apjomu līdz maksimāli iespējamā ilgtspējīgā daudzuma apjomam, samazināsies arī šo neparedzēto sugu piezveja. 3. Kā panākt uzlabojumus 3.1. Vispārīga pieeja Lai zivis varētu izaugt lielākas un nozvejas brīdī iegūt lielāku vērtību un daudzumu, mums ir jāsamazina jūrā nozvejoto zivju daļa [3]. Sākotnēji tas nozīmētu nozvejas samazināšanu, bet, krājumiem atveseļojoties, nozveja stabili palielināsies līdz lielākam apjomam. Mēģinājumi atjaunot zivju krājumus, neizmantojot ilgtermiņa stratēģiju, ir riskants un sarežģīts uzdevums. Ir grūti izmērīt zivju populāciju un, lai arī zveja visvairāk ietekmē krājumu stāvokli, citi faktori, piemēram, vides apstākļu pārmaiņas un jaunzivju ieplūdums arī atstāj savu ietekmi. Zivsaimniecības pārvaldībai jākoncentrējas uz ilgtspējību un stabilitāti un jācenšas rast līdzsvaru starp zvejas darbībām un krājumu produktivitātes iespējām. Tas paveicams, pakāpeniski samazinot zvejas kuģu skaitu vai to veikto zvejas piepūli/intensitāti. Lai zvejnieki no krājumiem varētu iegūt maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu, mums, pamatojoties uz labāko pieejamo zinātnisko ieteikumu, ir jānosaka katram krājumam atbilstošākānozvejas norma. Tāpat mums jānolemj, kāda būs ikgadējo pielāgojumu likme, lai sasniegtu šo mērķi. Šie lēmumi būtu īstenojami, izmantojot ilgtermiņa plānus, kā paredzēts kopējās zivsaimniecības politikas pamatregulā. Sagatavojot ilgtermiņa plānu priekšlikumus, Komisija ņems vērā daudz un dažādus instrumentus, piemēram, ikgadējos kopējās pieļaujamās nozvejas pielāgojumus un zvejas piepūles pielāgojumus, ievērojot arī piesardzības apsvērumus. Vajadzības gadījumā ņems vērā arī tehniskos pasākumus, piemēram, lieguma zonas vai noteikumus par zvejas rīku struktūru. . Principā ilgtermiņa plāni, tostarp normas un saistītie pasākumi būs jāpārskata, jo ekosistēmas un vides apstākļi laika gaitā mainās. 3.2. Rīcība ekosistēmu izmaiņu sakarā Ir ļoti grūti paredzēt, kā attīstīsies jūras ekosistēmas, ņemot vērā klimata un laika apstākļu pārmaiņas. Lai arī šie un citi vides faktori protams var ietekmēt zivju krājumus, zvejas darbībām daudzos gadījumos ir vislielākā ietekme. Apsaimniekojot zivju krājumus, mazāka nozvejas norma veicinātu to, ka krājumi tik asi nereaģētu uz ekoloģiskajām pārmaiņām. Mēģinot pārvaldīt zivju krājumu, lai sasniegtu noteiktu paredzētu lielumu, var būt vajadzīgas lielas pārmaiņas nozares darbībās, lai īstermiņā līdzsvarotu vides apstākļu pārmaiņas. Tas nozarē izraisītu nepieņemamu nestabilitāti un tādēļ ieteicamā pieeja ir veikt vienmērīgu un stabilu nozveju [4]. Kad būs samazinājusies zvejas izraisītā mirstība un atjaunojušies krājumi, būs iegūts vairāk zināšanu, un ilgtermiņa pārvaldības uzdevumi ir jāpielāgo, lai ņemtu vērā jaunās zināšanas par ekosistēmām un to produktivitātes potenciālu. Ir svarīgi saglabāt jūras ekosistēmu līdzsvaru. Kādas zivju sugas izzvejošana, lai veicinātu kādas citas sugas produkciju, būtu ļoti riskanta pieeja, jo ekonomiskā aktivitāte būtu atkarīga no mazākiem resursiem un būtu lielāka krājumu noplicināšanas iespēja. Visu sugu zivju zveja ekosistēmā parasti būtu jāveic apjomā, kas ir mazāks nekā zvejas apjoms, kas atbilst tam, lai iegūtu maksimāli iespējamu ilgtspējīgu daudzumu. Dažās zvejās („jauktās zvejas”) vienā zvejas reizē var nozvejot vairāku sugu zivis. Lai novērstu zivju sugu nejaušu pārzveju piezvejas veidā, papildu pasākumi, piemēram, zvejas rīku izmaiņas un lieguma zonas un laiki, var būt dažu ilgtermiņa plānu nepieciešamās sastāvdaļas. 3.3. Ilgtermiņa plāni Ilgtermiņa plāniem būtu jābūt galvenajam šīs jaunās pieejas īstenošanas līdzeklim. Komisija uzskata, ka plānu izstrādei būtu jānotiek šādi: - būtu jānodrošina apspriešanās ar attiecīgo nozaru pārstāvjiem, t.i., zvejniekiem, patērētājiem un citām ieinteresētajām personām; - jebkura plāna pamatā būtu neatkarīgs zinātnes atzinums; - pienācīgi ņemot vērā ierosināto pasākumu ekonomisko, sociālo un vides ietekmi; - tajos būtu jānosaka paredzētā nozvejas norma un līdzekļi, lai pakāpeniski sasniegtu šo mērķi, nemēģinot pārvaldīt biomasas apjomus; - plānos būtu jāparedz mērķi samazināt jebkuru zvejas kaitīgo ietekmi uz ekosistēmām; - ja dažādus krājumus parasti zvejo kopā, plānos būtu jāiekļauj tehniski pasākumi, lai nodrošinātu visu krājumu nozveju saskaņā ar attiecīgajiem mērķapjomiem; - plānos var paredzēt arī iespēju, ka dažus krājumus zvejo nedaudz mazāk nekā maksimāli iespējamā ilgtspējīga daudzuma apjomā, lai iegūtu citu sugu produktivitātes pieaugumu; - plānos jānosaka mērķapjomi neatkarīgi no krājuma bioloģiskā stāvokļa plāna spēkā stāšanās laikā, lai arī plānos var paredzēt stingrākus saglabāšanas pasākumus, ja resursi ir vairāk noplicināti; - ja trūkstot datiem vai pastāvot citiem apstākļiem, zinātniskajā atzinumā nevar noteikt, cik daudz pasākumu ir vajadzīgs, lai sasniegtu maksimāli iespējamo ilgtspējīga daudzuma apstākļus, plānos paredz attiecīgas pamatnostādnes; - plāni un tajos nospraustie mērķi periodiski jāpārskata. 4. Pielāgojumu pārvaldība Kopiena un tās dalībvalstis ir apņēmušās sasniegt mērķi – maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Tagad mums jānolemj, kādā tempā būtu jānotiek pārmaiņām, lai sasniegtu šo mērķi un kā pārvaldīt šo pāreju. Šīs jaunās pieejas īstenošanas panākumi ir ļoti atkarīgi no dalībvalsts zvejniecības nozares spējām pielāgoties jaunajai situācijai. Kad ir pieņemti ilgtermiņa plāni, kuros noteikti piemēroti mērķapjomi, dalībvalstīm būs jānolemj, kādā tempā tiks veiktas pārmaiņas, lai sasniegtu šos mērķus un kā pārvaldīt pāreju. Ir divas pieejas, kā pārvaldīt šīs izmaiņas. 1. Viena no iespējām būtu koncentrēties uz ekonomisko efektivitāti, samazinot zvejas jaudas, ieguldījumus un nodarbinātību līdz tādam apjomam, kas patiešām vajadzīgs, lai iegūtu maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Lomi būtu lielāki, zvejas flotes mazākas, nodarbinātu mazāk zvejnieku (lai gan varētu palielināties nodarbinātība krasta pārstrādes nozarēs), zveja kļūtu rentablāka un zvejniecības reglamentēšana vienkāršāka un mazāk apgrūtinoša. Dažās zivsaimniecībās un dažās dalībvalstīs izjūt kvalificētu zvejnieku trūkumu, līdz ar to samazinot flotes apjomu, panāktu tikai nelielu sociālo ietekmi. 2. Cita iespēja būtu uz ekonomiskās neefektivitātes rēķina saglabāt līdzšinējo nodarbinātības līmeni. Tas nozīmētu saglabāt flotes apjomu, samazināt zvejas efektivitāti, ierobežojot zvejas kuģu nozvejas jaudu (piem., ierobežojot to izmēru, jaudu vai zvejas rīkus) vai ierobežojot zvejas dienu skaitu. Dažas dalībvalstis jau ir izmantojušas šos līdzekļus, un Komisija pēdējos trīs gados ir noteikusi jūras dienu skaita ierobežojumus dažām bentālo zivju sugu zvejām. Salīdzinot ar pašreizējo stāvokli, kopējā nozveja būtu lielāka, uz zvejas flotēm attiecinātu vairāk ierobežojošu noteikumu, nodarbinātība un zvejas kuģu darbības vairāk tiktu veiktas uz pusslodzi, taču zveja būtu rentablāka, jo saglabātos nozveja, bet mainīgās izmaksas (piem., degvielas izmaksas) samazinātos. Pāreja uz sīkzveju ar mazāku zvejas efektivitāti arī varētu izraisīt lielāku produktivitāti, vienlaikus tas atstātu mazāku tiešo ietekmi uz nodarbinātību jūrā. Nodarbinātības saglabāšana var būt saderīga ar zvejas normu samazināšanu, pārejot uz mazāk kapitālietilpīgiem zvejas veidiem. No abām iespējām pirmā iespēja paredz samazināt valstu flotu jaudas; Komisija uzskata, ka tas ir zivsaimniecības pārvaldības visvieglāk kontrolējamais pasākums. Abos gadījumos pāreju varētu labāk kontrolēt, ja tā notiktu pakāpeniski, tā kā ir svarīgi iespējami drīz uzsākt šo procesu. Lēmums par zivsaimniecības nozares ekonomiskās stratēģijas izvēli jāpieņem dalībvalstij, jo dalībvalstis nolemj, kā valstī sadalīt zvejas iespējas [5]. Kopienas galvenais uzdevums šai ziņā ir sniegt pārvaldības modeli pārzvejas pakāpeniskai pārtraukšanai. Turklāt Kopiena varētu atbalstīt zivsaimniecības nozares struktūras izmaiņas, izmantojot pašreizējo zivsaimniecības virzības finansēšanas instrumentu (ZVFI) un paredzēto Eiropas Zivsaimniecības fondu. No šiem instrumentiem ir pieejami līdzekļi zvejas kuģu pielāgošanai vai uzpirkšanai, zvejnieku pārkvalificēšanai citām nodarbēm un saimnieciskās darbības veicināšanai gan zivsaimniecības nozares ar nozveju nesaistītajā daļā, gan ārpus zivsaimniecības nozares. Lai gan ekonomiskās stratēģijas izvēle ir dalībvalstu ziņā, Komisija gribētu norādīt, ka citi risinājumi, nevis ekspluatācijas pārtraukšana, pagātnē ir radījuši izpildes un sociālās pieņemšanas problēmas: ir sarežģīti uzturēt pārmērīgi lielu zvejas floti to neekspluatējot. Ir pilnīgi skaidrs, ka pirms pārmaiņu īstenošanas ir vajadzīga zivsaimniecības pārvaldības nozīmīgo pārmaiņu ekonomiskās un sociālās ietekmes analīze. Tomēr gan dalībvalstīs, gan atsevišķās zivsaimniecībās var būt ļoti atšķirīgas flotu īpatnības. Šo dažādību dēļ vispārēja sociālās un ekonomiskās ietekmes novērtēšana nav īstenojama. Tās vietā Komisija ierosina izmantot reģionālu un katrai zivsaimniecībai piemērotu pieeju, kā tas izklāstīts turpmākajā iedaļā. Padomei būs iespēja apsvērt stratēģiju katrai zivsaimniecībai, ņemot vērā Komisijas veikto ietekmes analīzi un reģionālo konsultatīvo padomju atzinumu. 5. Turpmāka īstenošana: Nākamie pasākumi Turpmākajos gados Komisija ierosinās ilgtermiņa plānus, lai attiecībā uz visiem Kopienas ūdeņu lielākajiem zivju krājumiem sasniegtu tādu zvejas normu, ar ko var iegūt maksimāli iespējamu ilgtspējīgu daudzumu. Kopā ar trešam valstīm pārvaldītiem krājumiem Kopiena šai pašā nolūkā mēģinās izstrādāt kopīgus pārvaldības pasākumus. Plānu pamatā būs zvejniecība, un tie attieksies uz kopīgi nozvejotām zivju krājumu grupām. Plānus izstrādās, ņemot vērā šādus pamatprincipus: a) sagatavojot priekšlikumus Komisija aktīvi konsultēsies ar reģionālajām konsultatīvajām padomēm, b) cieši sadarbojoties ar attiecīgajām reģionālajām konsultatīvajām padomēm, Komisija sagatavos atbilstošus plānu ietekmes novērtējumus; c) ilgtermiņa plānos iekļaus ieprogrammētus zvejas normu samazinājumus, ko galvenokārt sasniegs, veicot pielāgojumus kopējai pieļaujamai nozvejai un zvejas piepūles pārvaldībai, vajadzības gadījumā ietverot arī tehniskus pasākumus, d) plāni varētu ietvert tādus elementus, kā, piemēram, robežas, līdz kurām no viena gada uz nākamo gadu var mainīt zvejas iespējas, un tie ir paredzēti, lai nodrošinātu stabilu un netraucētu pāreju, un šai nolūkā tajos var iekļaut iepriekš noteiktus pasākumus un nosacījumus, ar kādiem piemēro šos pasākumus, e) ilgtermiņa plānus vajadzētu atjaunot aptuveni ik pēc pieciem gadiem, f) pasākumi efektīvas plāna ievērošanas nodrošināšanai būs neatņemama procesa daļa, g) ilgtermiņa plānos vajadzības gadījumā iekļauj starpposma mērķus, ko izmanto, lai izmērītu plāna panākumus ceļā uz maksimāli iespējamo ilgtspējīgā daudzuma sasniegšanu. Īstenojot šo procesu, Komisija piešķirs prioritāti tām zivsaimniecībām, kur nozare ir atbalstījusi īpašu pieeju, izmantojot reģionālās konsultatīvās padomes, un tām zivsaimniecībām, kuras visdrīzāk var panākt saglabāšanu un ekonomiskos labumus, virzoties uz maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Būs vajadzīgs ilgs laiks, lai izstrādātu pilnīgu ilgtermiņa plānu kopumu un sasniegtu mērķi attiecībā uz maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu. Kamēr notiek sarunas par ilgtermiņa plānu priekšlikumiem, būs jānodrošina, ka Kopienas ikgadējie lēmumi par pārvaldību ņemtu vērā 2015. gada mērķi vai vismaz neapgrūtinātu šā mērķa sasniegšanu. Un vispirms Kopienai būtu jāpieņem lēmums par pārvaldību, kas būtu spēkā no 2007. gada un kas nodrošinātu, ka netiek pārsniegta nozvejas norma nevienam krājumam, kuram jau ir bijusi pārzveja. Šis process notiks, neskarot citus pasākumus, piemēram, atjaunošanas plānus, kas pieņemti saskaņā ar tālredzīgu pieeju, lai samazinātu draudus, ka īsā laikposmā krājumi izsīkst. 6. Secinājums Zvejniecība vienmēr ir bijusi riskanta nodarbošanās, jo īpaši ņemot vērā jūras ekosistēmu dažādību. Taču pēdējo desmitgažu pastāvīgā pārzveja ir izraisījusi krājumu noplicināšanu, mazāku nozveju un lielākas šo nozveju izmaksas. Šā iemesla dēļ zvejnieki bijuši pakļauti nevajadzīgam riskam un viņiem bijuši nevajadzīgi izdevumi, kamēr trūkstošie daudzumi bija jākompensē ar ievedumiem vai saimniecībā audzētām zivīm. Šo stāvokli var mainīt un tas ir jāmaina. Pamatojoties uz labākajiem pieejamiem zinātnes atzinumiem un plaši apspriedusies ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, Komisija uzņemsies atbildību un sagatavos pienācīgus priekšlikumus. .Tā uzaicina dalībvalstis un zvejniecības nozari pievienoties šim procesam. Izpildot saistības, ko pieņēma Pasaules sammits par noturīgu attīstību, zvejniecības nozarei būs iespējams darboties daudz drošāk, ar mazāku risku un lielāku rentablitāti. A PIELIKUMS Izvilkums no īstenošanas plāna, ko pieņēma Pasaules sammitā par noturīgu attīstību 2002. gadā Johannesburgā 31. Lai sasniegtu noturīgu zivsaimniecību, visos līmeņos ir jāveic šādi pasākumi: a) Saglabāt vai atjaunot krājumus apjomā, kas nodrošinātu maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu, lai steidzami sasniegtu šos mērķus attiecībā uz noplicinātajiem krājumiem un, ja iespējams, vēlākais līdz 2015. gadam, b) ratificēt vai pievienoties un efektīvi īstenot attiecīgos Apvienoto Nāciju un vajadzības gadījumā saistītos reģionālos zvejniecības nolīgumus vai vienošanās, jo īpaši nolīgumu par Apvienoto Nāciju 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz starpzonu zivju krājumiem un tālu migrējošiem zivju krājumiem un 1993. gada nolīgumu par tāljūras zvejas kuģu īstenoto starptautisko saglabāšanas un pārvaldības pasākumu ievērošanas veicināšanu, c) īstenot 1995. gada Atbildīgas zivsaimniecības rīcības kodeksu, ņemot vērā tā 5. pantā minētās īpašās jaunattīstības valstu prasības un attiecīgos starptautiskos rīcības plānus un Apvienoto Nāciju Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas tehniskās vadlīnijas, d) steidzami izstrādāt un īstenot valsts un vajadzības gadījumā reģionālos rīcības plānus, lai īstenotu Apvienoto Nāciju Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas starptautiskos rīcības plānus jo īpaši līdz 2005. gadam – Starptautisko zvejas jaudas pārvaldības rīcības plānu un līdz 2004. gadam – Starptautisko nelegālās, nepaziņotās un neregulētās zvejas novēršanas, atturēšanas un likvidēšanas rīcības plānu. Lai veicinātu Starptautisko nelegālās, nepaziņotās un neregulētās zvejas novēršanas, atturēšanas un likvidēšanas rīcības plānu, kuģa karoga valstīm jāizstrādā efektīvi zvejas kuģu uzraudzības, paziņošanas, izpildes un kontroles instrumenti, e) Veicināt attiecīgās reģionālās zivsaimniecības pārvaldības organizācijas un nolīgumus, lai pienācīgi ņemtu vērā piekrastes valstu tiesības, pienākumus un intereses, kā arī jaunattīstības valstu īpašās vajadzības, risinot jautājumu par zivju resursu daļas piešķiršanu attiecībā uz starpzonu un tālu migrējošo zivju krājumiem, ievērojot Apvienoto Nāciju Jūras tiesību konvencijas noteikumus un nolīgumu par Apvienoto Nāciju 1982. gada 10. decembra Jūras tiesību konvencijas noteikumu īstenošanu attiecībā uz starpzonu zivju un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību tāljūrā un ekskluzīvajā ekonomikas zonā, f) likvidēt subsīdijas, kas veicina nelegālu, nepaziņotu un neregulētu zveju un jaudas pārpalikumu, vienlaikus novedot līdz galam Pasaules Tirdzniecības organizācijas centienus noskaidrot un uzlabot zivsaimniecības subsīdiju kārtību, ņemot vērā šīs nozares nozīmību jaunattīstības valstīs, g) stiprināt donoru un partnerības koordināciju starp starptautiskajām finanšu iestādēm, divpusējām aģentūrām un citām ieinteresētajām personām, lai jaunattīstības valstis, jo īpaši vismazāk attīstītās valstis un nelielo salu jaunattīstības valstis un pārejas posma ekonomikas valstis varētu attīstīt savas valsts, reģionālās un apakšreģionālās jaudas integrētās pārvaldības un noturīgas zvejniecības izmantošanas jomā, h) atbalstīt noturīgu akvakultūras attīstību, tostarp neliela apjoma akvakultūras attīstību, ņemot vērā tās pieaugošo nozīmi nodrošinātībā ar pārtiku un ekonomikas attīstībā. [1] COM(2005)505 [2] Tehniskā informācija Komisijas paziņojumam „Ilgtspējības īstenošana ES zivsaimniecības nozarē, izmantojot maksimāli iespējamo ilgtspējīgo daudzumu: stratēģija izaugsmei un nodarbinātībai. Komisijas dienestu darba dokuments SEC (2006) 868. [3] To parasti mēra kā gada zvejas izraisīto mirstību, kas ir gadā nozvejoto zivju daudzums, ko dala ar vidējo tajā pašā gadā jūrā pieejamo zivju krājumu. Tehniskais ziņojums par šā rādītāja izmantošanu, īstenojot maksimāli iespējamā ilgtspējīgā daudzuma koncepciju, ir Komisijas dienestu darba dokumentā, kas pievienots šim paziņojumam. [4] Komisijas dienestu darba dokumentā ir aprakstītas šāda zvejas veida priekšrocības. [5] Regulas 2371/2002 20. panta 3. punkts. --------------------------------------------------