LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 299/60

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Zaļā grāmata par stabilitātes obligāciju ieviešanas iespējamību”

COM(2011) 818 final

2012/C 299/12

Ziņotājs: DANTIN kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2011. gada 23. novembrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Zaļā grāmata par stabilitātes obligāciju ieviešanas iespējamību”

COM(2011) 818 final.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2012. gada 13. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 482. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 11. un 12. jūlijā (2012. gada 11. jūlija sēdē), ar 135 balsīm par, 33 balsīm pret un 25 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Lai pārvarētu pašreizējo krīzi, nepieļautu ilglaicīgu lejupslīdi un radītu apstākļus, kas veicina izaugsmi un nodarbinātību, vajag vairāk Eiropas, nevis mazāk. Tas nozīmē, ka nepieciešama Eiropas Komisijas stingra griba apstiprināt un piemērot Kopienas metodi . No šā viedokļa zaļā grāmata vērtējama pozitīvi.

1.2 Taču papildus tam Komisijai pilnībā jāīsteno savas iniciatīvas visās attiecīgajās jomās un jāsagatavo priekšlikumi smagās krīzes pārvarēšanai, aizstājot starpvaldību līmenī pieņemtos pagaidu pasākumus.

1.3 Vairāk Eiropas nozīmē jaunu Eiropu, kurā solidaritāte, kopīga atbildība un savstarpēja uzticēšanās ir cieši saistītas. Savstarpējas uzticēšanās pamatā ir budžeta un nodokļu efektīvas un vajadzīgas saskaņošanas simetriska un līdzsvarota ekonomiskā pārvaldība. Vairāk Eiropas, lai nodrošinātu atbildību par budžeta izpildi un integrāciju; vairāk Eiropas, lai kopīgi pārvarētu ar valsts parādu saistīto risku, atjaunotu ilgtermiņa maksātspēju, sekmētu un īstenotu strukturālās reformas un piesaistītu ieguldījumus izaugsmes, konkurētspējas un nodarbinātības veicināšanai visā Eiropas Savienībā ar mērķi izveidot sociālu Eiropu un panākt vispārēju labklājību.

1.4 EESK pauž gandarījumu, ka sagatavota Zaļā grāmata par stabilitātes obligācijām. Tās saturs atbilst idejai par arvien integrētāku Eiropas Savienību, kurā izveidots vienotais tirgus un Eiropas kapitāla tirgus, un lietderīgi papildina eurozonas kopējo monetāro politiku. Turklāt šādas eiroobligācijas varētu radīt potenciālo ieguldītāju uzticēšanos, tādējādi stabilizējot valsts obligāciju pieprasījumu un pazeminot procentu likmes.

1.5 Tomēr EESK uzskata, ka bezatbildīgas rīcības risks un tā iespējamā konkrētā izpausme, kas minēta zaļajā grāmatā, apskatīti neviennozīmīgi; tāpēc, pirms izdarīt apstrīdamus secinājums, vajadzētu nopietni izvērtēt šo risku un tā izpausmi. Ja būtu pareiza zaļajā grāmatā izvirzītā tēze par to, ka procentu likmju vienādošanas dēļ pavājināsies tirgu noteiktā disciplīna un ka tas ļaus bezatbildīgi palielināt publiskos izdevumus vai budžeta deficītu, tad šādas norises būtu vērojamas jau kopš euro ieviešanas. Taču tas tā nebija.

1.6 Komiteja piekrīt Komisijas viedoklim, ka stabilitātes obligācijām jābūt ar augstu kredītkvalitāti, lai ieguldītāji un eurozonas dalībvalstis tās pieņemtu. Taču nepārliecinošu un novēlotu politisko lēmumu dēļ nenoteiktība šobrīd ir tik liela, ka pieprasījums pēc eiroobligācijām, pat ja tām ir kopīgas un solidāras garantijas, diez vai būs tāds, kāds pirms dažiem mēnešiem.

1.6.1 Tāpēc EESK uzskata, ka krīzes pārvarēšanā aktīvāk jāiesaista ECB, piemēram, piešķirot bankas darbības licenci Eiropas Finanšu stabilitātes instrumentam (EFSI) vai Eiropas stabilizācijas mehānismam (ESM).

1.7 Attiecībā uz dažādām stabilitātes obligāciju emisijas iespējām Komiteja uzskata, ka vispiemērotākā un kopumā vispieņemamākā ir 2. pieeja — “Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām daļēji aizstāj valsts obligācijas”.

1.8 Protams, ka, kā to ir uzsvēris Eiropadomes priekšsēdētājs, šādu stabilitātes obligāciju emitēšanai jānotiek tad, “ja jau pastāv stabila budžeta disciplīnas sistēma un konkurence, lai izvairītos no morālā kaitējuma un lai veicinātu atbildību un noteikumu ievērošanu. [Šādam mehānismam] vajadzētu balstīties uz kritērijiem, un t[a]m vajadzētu būt pakāpenisk[a]m, tādējādi progress, kas saistīts ar budžeta lēmumu apvienošanu, tiktu papildināts ar atbilstošiem pasākumiem, virzoties uz risku apvienošanu.” (1) Komiteja atbalsta to, ka procesa pamatelementiem jābūt integrētiem finanšu, budžeta un ekonomikas politikas nosacījumiem. Tie būtu jāpapildina ar saskaņotu un atbilstīgu demokrātiskās leģitimitātes un atbildības pamatu ES līmenī, vienlaikus nesaasinot taupības politiku. Šajā sakarā EESK iesaka Komisijai rūpīgi pārbaudīt, vai nevar rasties bezatbildīgas rīcības risks, lai šīs sistēmas ietvaros atrastu piemērotus risinājumus.

2. Ievads

2.1 Izskatāmās zaļās grāmatas mērķis ir uzsākt plašu sabiedrisku apspriešanos ar visām ieinteresētajām pusēm par stabilitātes obligācijām (2). Šo apspriešanos Eiropas Komisija izmantos par pamatu, lai ierosinātu politiku šajā jomā.

2.2 Valsts parāda krīzes saasināšanās eurozonā ir izraisījusi plašas debates par kopīgas emisijas iespējamību. Nereti izskanējusi doma, ka kopīga emisija varētu būt efektīvs instruments, lai risinātu likviditātes problēmas vairākās eurozonas dalībvalstīs. Šajā sakarā Eiropas Parlaments aicināja Komisiju eurozonas ekonomikas pārvaldības tiesību aktu paketes pieņemšanas kontekstā veikt izpēti par kopīgas emisijas iespējamību, un norādīja, ka stabilitātes obligāciju kopīga emisija nozīmē turpmāku virzību uz kopēju ekonomikas un budžeta politiku (3).

2.3 Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja šo tematiku apskatījusi un savu nostāju paudusi vairākos atzinumos, piemēram, pašiniciatīvas atzinumā “Atjaunot izaugsmi ES — ekonomikas pārvaldība un valsts parāds” (4).

2.4 EESK pauž gandarījumu par zaļās grāmatas publicēšanu, paredzamajām publiskajām debatēm un izvēlēto pieeju, kas Komisijai pēc tam ļaus sagatavot priekšlikumus. Apskatot šo tematiku, Komisija beidzot atgriežas pie Kopienas metodes.

3. Zaļās grāmatas kopsavilkums

3.1 Zaļās grāmatas sākumā sniegta vispārīga informācija par attiecīgo tematu, bet turpinājumā izklāstīti un paskaidroti vairāki aspekti, kas saistīti ar Komisijas priekšlikumiem un to pamatojumu.

3.1.1. Zaļajā grāmatā sniegtais pamatojums

3.1.1.1 Stabilitātes obligāciju ieviešanas perspektīva varētu sekmēt pašreizējās valsts parāda krīzes mazināšanu, jo dalībvalstis ar augstu vērtspapīru ienesīgumu varētu gūt labumu no dalībvalstu ar zemu ienesīgumu lielākas kredītspējas. Lai šāda ietekme būtu ilgstoša, kopīgu obligāciju emisijas plānā jāietver attiecīgas saistības ar mērķi stiprināt ekonomikas pārvaldību, kas garantētu, ka ir veiktas vajadzīgās budžeta un strukturālās korekcijas valsts finanšu ilgtspējas nodrošināšanai un bezatbildīgas rīcības riska novēršanai.

3.1.1.2 Stabilitātes obligācijas uzlabotu eurozonas finanšu sistēmas noturību pret nelabvēlīgu ietekmi nākotnē un tādējādi nostiprinātu finanšu stabilitāti. Stabilitātes obligācijas nodrošinātu visām iesaistītajām dalībvalstīm stabilāku piekļuvi refinansēšanas avotiem un novērstu iespēju, ka tās pēkšņi zaudē piekļuvi tirgum. Vienlaikus banku sistēma varētu gūt labumu no stabilitātes obligāciju pieejamības.

3.1.1.3 Stabilitātes obligācijas stimulētu eurozonas monetārās politikas ieviešanu. Tajā pašā laikā stabilitātes obligācijas sekmētu valsts obligāciju tirgus un eurozonas finanšu sistēmas efektivitāti kopumā. Stabilitātes obligācijas veicinātu arī portfeļa ieguldījumus euro valūtā un līdzsvarotāku pasaules finanšu sistēmu.

3.1.2 Priekšnosacījumi

Lai arī stabilitātes obligācijas ievērojami uzlabotu finanšu stabilitāti un ekonomikas efektivitāti, zaļajā grāmatā uzskaitītas arī iespējamās negatīvās puses.

3.1.2.1 Komisijas priekšlikumā minēti šādi bezatbildīgas rīcības riska aspekti:

— zināma veida stabilitātes obligāciju ieviešana varētu vājināt budžeta disciplīnu vai likvidēt to pavisam, jo eurozonas dalībvalstis uzkrātu visa valsts parāda vai tā daļas kredītrisku. Bezatbildīgas rīcības risks rodas tāpēc, ka visiem dalībniekiem būtu jāuzņemas kredītrisks, ko rada atsevišķu dalībnieku budžeta disciplīnas trūkums;

— tā kā stabilitātes obligāciju emisija var vājināt tirgus disciplīnu, būtu jāievieš būtiskas izmaiņas eurozonas ekonomikas pārvaldības sistēmā, bet tas savukārt ietekmēs fiskālo suverenitāti;

— stabilitātes obligāciju kredītkvalitātei vajadzētu būt augstai, lai ieguldītāji tās akceptētu;

— augstas kredītkvalitātes sasniegšana ir svarīga arī, lai nodrošinātu stabilitātes obligāciju akceptēšanu visās eurozonas dalībvalstīs; stabilitātes obligāciju kredītreitings galvenokārt būtu atkarīgs no iesaistīto dalībvalstu kredītkvalitātes un atbilstīgās garantiju struktūras.

3.1.2.2 Lai veiksmīgi ieviestu stabilitātes obligācijas, ir jānodrošina atbilstība Līgumam par ES. Atsevišķas iespējas varētu būt pretrunā LESD noteikumiem, tāpēc tajā būtu jāievieš izmaiņas, piemēram, 125. pantā, kurā noteikts, ka dalībvalsts nav atbildīga par citas dalībvalsts saistībām. Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām varētu radīt situāciju, kad a priori tiek pārkāpts izslēgšanas aizliegums. Turpretī stabilitātes obligāciju emisija ar solidārām, bet ne kopīgām garantijām atbilstu spēkā esošajiem Līguma noteikumiem.

3.2 Stabilitātes obligāciju emisijas iespējas

3.2.1 Papildus daudzajiem priekšlikumiem, kas ierosināti publiskajās debatēs par stabilitātes obligācijām, zaļajā grāmatā ierosinātas trīs pieejas atkarībā no pakāpes, kādā stabilitātes obligācijas aizstāj valsts obligāciju emisiju (pilnībā vai daļēji), un no attiecīgā garantiju veida (kopīgas un solidāras vai tikai solidāras). Trīs galvenās pieejas ir šādas:

3.2.1.1 1. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām pilnībā aizstāj valsts obligāciju emisiju. Saskaņā ar šo pieeju stabilitātes obligāciju emisija pilnībā nodrošinātu publisko finansējumu eurozonā, un valsts obligācijas vairs netiktu emitētas. Lielāko eurozonas dalībvalstu kredītreitings, visticamāk, būtu galvenais, lai noteiktu stabilitātes obligāciju reitingu, pieņemot, ka šobrīd emitētajām stabilitātes obligācijām varētu būtu augsts kredītreitings. Ar šo risinājumu varētu visefektīvāk nodrošināt stabilitātes obligāciju emisijas sniegtās priekšrocības, bet vienlaikus šis risinājums ir saistīts ar visaugstāko bezatbildīgas rīcības risku. Attiecīgi šī pieeja būtu jāpapildina ar ļoti spēcīgu sistēmu, kas nodrošinātu budžeta disciplīnu, ekonomikas konkurētspēju un makroekonomiskās nelīdzsvarotības samazināšanu valstu līmenī.

3.2.1.2 2. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām daļēji aizstāj valsts obligāciju emisiju. Izmantojot šo pieeju, stabilitātes obligāciju emisijai tiktu piemērotas solidāras un kopīgas garantijas, bet tās aizstātu tikai zināmu daļu valsts obligāciju emisiju. Emisijas daļai, kas nav stabilitātes obligācijas, tiktu piemērotas attiecīgo valstu garantijas. Tātad eurozonas valsts obligāciju tirgu veidotu divi atsevišķi segmenti: stabilitātes obligācijas un valsts obligācijas. Šīs pieejas galvenā problēma ir izstrādāt konkrētus kritērijus, lai noteiktu stabilitātes obligāciju un valsts obligāciju emisijas proporcijas.

3.2.1.3 3. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija ar solidārām, bet ne kopīgām garantijām daļēji aizstāj valsts obligāciju emisiju. Arī izmantojot šo pieeju, stabilitātes obligācijas tikai daļēji aizstātu valsts obligāciju emisiju un tām tiktu piemērotas eurozonas dalībvalstu pro-rata garantijas. Šī pieeja atšķiras no 2. pieejas ar to, ka dalībvalstis saglabātu atbildību par attiecīgo stabilitātes obligāciju emisijas daļu, kā arī par valsts obligāciju emisiju.

4. Vispārīgas piezīmes

4.1 Zaļās grāmatas saturs jāskata saistībā ar pašreizējo krīzi Eiropas Savienībā. Šī krīze vienlaikus ir gan finanšu, ekonomikas, maksājumu bilances, valsts parāda, gan sociālā (gandrīz 23 miljoni bezdarbnieku) un vides krīze, kas apdraud Eiropas integrācijas pamatus. Krīze ļāvusi noskaidrot dažus būtiskus konceptuālus Ekonomikas un monetārās savienības trūkumus. Ar centrālo banku un Stabilitātes un izaugsmes paktu vien nepietiek, lai pasargātu vienoto valūtu no krīzēm, ko rada konkurētspējas atšķirības, makroekonomiskā nelīdzsvarotība, nelīdzsvarota maksājumu bilance un valsts obligāciju augstās procentu likmes.

4.2 Lai pārvarētu pašreizējo krīzi, nepieļautu ilglaicīgu lejupslīdi un radītu apstākļus, kas veicina izaugsmi un nodarbinātību, vajag vairāk labas Eiropas, nevis mazāk. Vairāk Eiropas, lai nodrošinātu atbildību par budžeta izpildi un integrāciju; vairāk Eiropas, lai kopīgi pārvarētu ar valsts parādu saistīto risku, atjaunotu maksātspēju ilgtermiņā, sekmētu un īstenotu strukturālās reformas un piesaistītu ieguldījumus izaugsmes, konkurētspējas un nodarbinātības veicināšanai visā Eiropas Savienībā ar mērķi izveidot sociālu Eiropu un panākt vispārēju labklājību. Labāku Eiropu, kas var ilgtspējīgi sasniegt minētos mērķus un kam ir efektīvi mehānismi, lai izvairītos no bezatbildīgas rīcības.

4.2.1 Tas nozīmē, ka nepieciešama Eiropas Komisijas stingra griba apstiprināt un piemērot Kopienas metodi. No šā viedokļa zaļā grāmata vērtējama pozitīvi. Taču papildus tam Komisijai pilnībā jāīsteno savas iniciatīvas tiesības visās jomās un jāsagatavo priekšlikumi smagās krīzes pārvarēšanai, aizstājot starpvaldību līmenī pieņemtos pagaidu pasākumus, kuri, neraugoties uz to skaitu, vairumā gadījumu izrādījušies nepietiekami, neiedarbīgi, turklāt to īstenošana prasa ilgu laiku un to rezultāti nav prognozējami (5).

4.2.2 Vairāk Eiropas, jauna Eiropa nozīmē resursu apvienošanu un kopīgu atbildību. Šī koncepcija, kura ietver solidaritāti un kopīgu atbildību, jāsaista arī ar savstarpējas uzticēšanās jēdzienu. Savstarpējas uzticēšanās pamatā ir budžeta un nodokļu efektīvas un neapejamas saskaņošanas simetriska un līdzsvarota ekonomiskā pārvaldība.

4.2.2.1 Šādai rīcībai ir priekšrocības salīdzinājumā ar situāciju, kad dalībvalstu valdības nespēj pašu spēkiem pārvarēt tirgu, kreditoru un privāto kredītreitinga aģentūru radīto spiedienu. Eiropas integrācijas jomā ir vajadzīgs būtisks progress, lai ne tikai izstrādātu parāda instrumentus un izaugsmes modeli, kuram uzticas ieguldītāji, bet arī — un tas ir svarīgākais — no jauna apstiprinātu demokrātisku pārvaldību.

4.2.2.2 Lai to panāktu, Eiropas Savienībai ir jānodrošina budžeta disciplīna visās dalībvalstīs, īpaši eurozonā, un tālab jāstiprina ekonomikas pārvaldība. Pienācīgi jāīsteno seši reformas tiesību aktu priekšlikumi (“six-pack”), ko papildina jauni priekšlikumi regulējumam un Eiropas pusgads, kas orientēts uz budžeta politikas efektīvāku koordinēšanu un pastiprinātu ES uzraudzību, kaut arī minētie pasākumi nav pietiekami krīzes pārvarēšanai (6). Attiecībā uz šādas politikas īstenošanu praksē minētais process tikai sākas un ir rūpīgi jāuzrauga. Izdarīt secinājumus par minēto reformu sekmēm būs iespējams, vienīgi balstoties uz makroekonomikas nelīdzsvarotības likvidēšanas faktiskajiem rezultātiem. Tikpat liela uzmanība jāpievērš makroekonomiskajai nelīdzsvarotībai, kas radījusi problēmas atsevišķās dalībvalstīs.

4.3 Tieši tāpēc Komiteja atzinīgi vērtē Zaļo grāmatu par stabilitātes obligāciju ieviešanas iespējamību. Komiteja uzskata, ka ar stingriem ekonomikas pārvaldības noteikumiem un visā eurozonā kopīgām garantijām, kuru mērķis ir kopīgi uzņemties atbildību, ko rada valstu parāda risks, varēs izkļūt no taupības pasākumu un izaugsmes savstarpēji izslēdzošā strupceļa. Tas Eiropas Savienībā neapšaubāmi radītu dziļu recesiju.

4.4 Panākumi šajā jomā ļautu arī ECB pārtraukt programmu, kura paredz valsts obligāciju iegādi sekundārajos tirgos un kura patlaban ir vajadzīga, lai dalībvalstis varētu refinansēt valsts parādu. Šādas politikas vietā ECB varētu lemt par atbalstu jaunajām stabilitātes obligācijām, sniedzot papildu nodrošinājumu tirgus dalībniekiem, vismaz pārejas posmā (7).

4.5 Šajā nolūkā varētu izsniegt licenci bankas darbības veikšanai EFSI un ESM, tādējādi atrisinot problēmu, ko rada monetārās un budžeta politikas apvienojums Eiropas Centrālajā bankā, un garantējot tās neatkarību.

5. Īpašas piezīmes

5.1 EESK pauž gandarījumu, ka sagatavota Zaļā grāmata par stabilitātes obligācijām. Pirmkārt, Savienības obligāciju ieviešana eurozonā (t.s. “eiroobligācijas” (8) zaļajā grāmatā apzīmētas ar terminu “stabilitātes obligācijas”) atbilst idejai par arvien integrētāku Eiropas Savienību, kurā izveidots vienotais tirgus un Eiropas kapitāla tirgus, un lietderīgi papildina eurozonas kopējo monetāro politiku. Eiroobligācijas apgrūtina spekulāciju un veicina finanšu tirgu stabilitāti un monetārās politikas efektivitāti.

5.2 Otrkārt, šādas eiroobligācijas, kurām noteikta kopīga atbildība, varētu radīt potenciālo ieguldītāju uzticēšanos tūlīt un īstermiņā un līdz ar to stabilizēt valsts obligāciju pieprasījumu un pazemināt tirgu procentu likmes tām valstīm, kuras saskaras ar smagām finansēšanas problēmām. Šajā saistībā EESK pauž gandarījumu, ka Komisija, lai arī ar novēlošanos, beidzot uzsāk debates par eiroobligācijām un pienācīgi izklāsta eiroobligāciju priekšrocības zaļajā grāmatā.

5.3 Budžeta disciplīnas priekšnosacījumi

5.3.1 Zaļajā grāmatā, tāpat kā vispārējās debatēs par risinājumiem pašreizējās krīzes pārvarēšanai vairākkārt uzsvērts, ka nedrīkst pieļaut nevēlamas sekas — bezatbildīgu rīcību, un norādīts, ka tirgi varētu sekmēt dalībvalstu budžeta politikas disciplīnu. Norādīts arī, ka diemžēl pēc euro ieviešanas dalībvalstu īstenotā budžeta politika tirgus disciplīnas aspektā bijusi atšķirīga, un paustas bažas, ka kopīgas atbildības noteikšana stabilitātes obligācijām nekādi neietekmēs tirgu noteikto disciplīnu. Taču pat tām valstīm, kuras ievērojušas Stabilitātes un izaugsmes paktā noteiktās budžeta prasības, šobrīd ir lielas parādsaistības, ko radījusi nelīdzsvarotība, kas saistīta ar privātā sektora parādiem; šī nelīdzsvarotība ir jāuzrauga.

5.3.2 Kopumā pastāv bažas, ka kopīga atbildība un līdz ar to neiespējamība piemērot “sankcijas”, t.i., augstas procentu likmes tirgū, var radīt situāciju, kad valdības budžeta pārvaldību veic bezatbildīgi un rada būtisku budžeta deficītu. Ja valdības nebūs pakļautas spiedienam, ko rada pieaugošas tirgus procentu likmes, tās, iespējams, bezatbildīgi palielinās publisko izdevumu apjomu. Tomēr EESK uzskata, ka bezatbildīgas rīcības risks un tā iespējamā konkrētā izpausme, kas minēta zaļajā grāmatā, ir apskatīti neviennozīmīgi; tāpēc, pirms izdarīt apstrīdamus secinājums, vajadzētu nopietni izvērtēt šo risku un tā izpausmi.

5.3.3 Bezatbildīgas rīcības problēmas precīza analīze ļautu rast problēmai piemērotus risinājumus. Vairākos turpmāk aplūkotos aspektos ir pamatoti apšaubīt pārliecību par tirgus disciplīnas uzticamību un bezatbildīgas rīcības problēmas vērienīgumu.

5.3.3.1 Zaļajā grāmatā norādīts, ka publiskā budžeta izmaiņas ietekmē valsts obligāciju ienesīguma līmeni, un secināts: “Augsts eurozonas obligāciju ienesīguma konverģences līmenis pirmajā desmitgadē pēc euro ieviešanas, atskatoties pagātnē, nebija pamatots ar dalībvalstu budžeta rādītājiem.” Lai arī budžeta politikas netika saskaņotas, bija vērojama augsta obligāciju ienesīguma konverģence un augstas valsts obligāciju procentu likmes. Pēc euro ieviešanas visspēcīgāk kritās Grieķijas, Spānijas, Itālijas, Īrijas un Somijas valsts obligāciju ienesīgums. Piemēram, Somijas valsts obligāciju ar 10 gadu termiņu ienesīgums 1995. gadā bija ap 8,8 %, bet 2005. gadā — tikai 3,4 %, tikpat, cik Vācijas valsts obligāciju ienesīguma līmenis.

5.3.3.2 Tas izskaidrojams ar to, ka līdz ar eurozonas izveidi ieguldītāji uzskatīja, ka visas eurozonas dalībvalstu valsts obligācijas ir vienādi drošas. Tāpēc no eurozonas izveides 1999. gadā līdz “Lehman Brothers” krīzei 2008. gadā situācija bija līdzīga tai, ko var sagaidīt pēc eiroobligāciju ieviešanas. Arī pēc eurozonas izveides tirgi nenodrošināja budžeta politikas disciplīnu.

5.3.3.3 Ja būtu pareiza zaļajā grāmatā izvirzītā tēze par to, ka procentu likmju vienādošanas dēļ pavājināsies tirgu disciplīna un ka tas ļaus bezatbildīgi palielināt publiskos izdevumus vai budžeta deficītu, tad šādas norises būtu vērojamas jau kopš euro ieviešanas.

5.3.3.4 Taču tā tas nebija. Somijā, piemēram, pēc euro ieviešanas publiskie izdevumi salīdzinājumā ar iekšzemes kopproduktu (IKP) nedaudz samazinājās un bija zemāki par publisko ieņēmumu līmeni. Spānijā publisko izdevumu (bez procentu maksājumiem) un IKP attiecība bija nemainīga, savukārt ieņēmumu līmenis pat paaugstinājās. Itālijā publisko izdevumu līmenis kopumā pazeminājās, nedaudz samazinoties arī maksāto procentu summai. Bet vienlaikus samazinājās valsts ieņēmumu apjoms. Arī pēc Grieķijas pievienošanās eurozonai un obligāciju procentu likmes konverģences publisko izdevumu un IKP attiecība kopumā bija nemainīga, turklāt būtiski samazinājās procentu maksājumiem paredzētā izdevumu daļa. Savukārt publiskie ieņēmumi salīdzinājumā ar IKP Grieķijā samazinājās vairāk nekā Itālijā.

5.3.3.5 Jāsecina, ka “tirgus disciplīnas” trūkums un obligāciju procentu likmju augstais konverģences līmenis nav radījuši bezatbildīgu rīcību, jo ieguldītāji uzskatīja obligācijas par pilnīgi drošām. Publisko izdevumu apjoms salīdzinājumā ar IKP nepieauga, gluži pretēji — var apgalvot, ka vairākās valstīs zemās un saskaņotās procentu likmes stimulēja nodokļu ieņēmumu samazināšanos; vismaz abos iepriekšminētajos gadījumos ieņēmumu līmenis pazeminājās.

5.3.4 Tas norāda, ka bezatbildīgas rīcības apkarošana konkrēti jāorientē uz ieņēmumiem. Fiskālo politiku pastiprināta saskaņošana varētu novērst fiskālo dempingu. ES ekonomikas politikas pastiprinātas koordinēšanas un pārvaldības ietvaros turpmāk varētu piemērot sankcijas atsevišķiem nodokļu atlaižu gadījumiem. Tas garantētu ekonomikas pārvaldības pasākumu simetriju, kā EESK jau to prasījusi iepriekšējos atzinumos (9).

5.3.5 Turklāt ir maz ticams, ka ieguldītāji prioritāri interesēsies par budžeta politikas stabilitāti valstīs, kurām tie vēlas aizdot līdzekļus. Patiesībā budžeta deficīta un valsts parāda ietekme uz tirgus procentu likmēm nav tik liela, kā minēts zaļajā grāmatā. Par to liecina tas, ka tieši Spānijai — budžeta politikas “paraugskolniekam” — pašreiz radušās refinansēšanas problēmas, bet Apvienotā Karaliste, kuras parāda līmenis ir tikpat augsts, atrod finansējumu ar ļoti zemām likmēm.

5.3.6 Tāpēc EESK uzskata, ka turpmākajos posmos pēc zaļās grāmatas Komisijai nekavējoties jāpārskata savi apgalvojumi par bezatbildīgu rīcību un tirgu disciplīnu. Šie apgalvojumi var būt par pamatu kļūdainiem secinājumiem, kuriem var būt postošas saimnieciskās sekas: ja iespējamās bezatbildīgās rīcības apkarošanas nolūkā Stabilitātes un izaugsmes paktā tiks paredzēti vēl stingrāki parāda noteikumi vai paredzētas automātiskas “parāda bremzes”, gaidāma nerezultatīva (un, pēc Komisijas domām, neefektīva) ietekme uz publiskajiem izdevumiem. Lai pārliecinātos, ka valsts izdevumu krasa samazināšana — pretēji Komisijas apgalvojumiem un gribai — var negatīvi ietekmēt obligāciju potenciālo pircēju uzticēšanos, jāpavēro, kas notiek krīzes skartajās valstīs, kur taupības politika vēl vairāk palielinājusi nenoteiktību un paaugstinājusi procentu likmes.

5.3.7 EESK arī uzskata, ka nopietni jāpārskata apgalvojums par to, ka “tirgi” ir tie, kas nosaka disciplīnu demokrātiski ievēlētām valdībām. Šajā gadījumā “tirgi” ir tas pats, kas “kapitāla turētāji”, kas vienlaikus ir arī valdību kreditori. Nav saprotams, kāpēc būtu jāpriecājas par to, ka skaitliski nelielai daļai kapitāla turētāju ir lielāka ietekme uz valsts budžetu nekā tautas ievēlētam parlamentam.

5.4 Nosacījumi, kas jāievēro, lai tirgus akceptētu stabilitātes obligācijas kā ļoti drošus aktīvus

5.4.1 Komiteja piekrīt Komisijas viedoklim, ka stabilitātes obligācijām jābūt ar augstu kredītkvalitāti, lai tās piesaistītu ieguldītājus un eurozonas dalībvalstis, kurām jau ir visaugstākais kredītreitings. Augsta kredītkvalitāte būtu jānodrošina arī tādēļ, lai stabilitātes obligācijas kļūtu par atsauces vērtspapīru starptautiskā mērogā un atbalstītu finanšu instrumentu tirgu un ar to saistīto iespēju turpmāko attīstību un efektīvu darbību, kas nepieciešama, lai nodrošinātu pietiekamu likviditāti obligāciju tirgū.

5.4.2 EESK ir pārliecināta, ka eiroobligācijas ar vispārēju kopīgu atbildību piesaistīs potenciālos kreditorus, kuri vēlas veikt drošus ieguldījumus. Kopīgo obligāciju tirgus apjoms un likviditāte, iespējams, piesaistītu arī jaunus ieguldītājus ārpus Eiropas robežām. Komiteja piekrīt viedoklim, ka, ņemot vērā makroekonomisko nelīdzsvarotību pasaulē, jādara viss, lai milzīgais likviditātes apjoms no jaunietekmes valstīm tiktu virzīts uz tādiem stabiliem finanšu ieguldījumiem, kāds varētu būt eiroobligācijas. Tās varētu būt nozīmīgs faktors finanšu tirgu stabilizēšanai arī ārpus Eiropas Savienības robežām.

5.4.3 Taču dalībvalstu valdību neizlēmīgās rīcības un nepareizu politisku lēmumu dēļ, kā arī tādēļ, ka pietrūkst gribas pārvarēt krīzi kopumā, Eiropas obligāciju tirgi kļuvuši daudz nedrošāki. Šobrīd nenoteiktība ir tik liela, ka pieprasījums pēc eiroobligācijām, pat ja tām ir kopīgas un solidāras garantijas (skatīt 1. pieeju atzinuma 3.2.1.1. punktā), diez vai būtu tikpat liels kā pirms dažiem mēnešiem. Tas varētu mazināt arī stabilitātes obligāciju spēju sekmēt krīzes pārvarēšanu, un, iespējams, netiktu sasniegts to sākotnējais mērķis, proti, stabilitāte.

5.4.4 Tāpēc EESK uzskata, ka krīzes pārvarēšanā aktīvāk jāiesaista Eiropas Centrālā banka, piemēram, piešķirot Eiropas Finanšu stabilitātes instrumentam un Eiropas stabilizācijas mehānismam bankas darbības veikšanas licenci, kas stāsies spēkā 2012. gada 1. jūlijā. Atšķirībā no ASV Federālo rezervju sistēmas, Japānas Bankas un Lielbritānijas Bankas Eiropas Centrālā banka nav dalībvalstu pēdējās instances kreditors. Tas lielā mērā izskaidro procentu likmju atšķirības starp eurozonas dalībvalstīm un valstīm ar daudz lielākām parādsaistībām un rada priekšstatu, ka krīze nekad nebeigsies.

5.4.5 Tomēr nebūtu pareizi uzskatīt, ka tikai ar visstingrāko taupības politiku un budžeta konsolidāciju varēs nodrošināt tirgus interesi par eiroobligācijām un zemas procentu likmes. Vairākos atzinumos EESK jau skaidri norādījusi, ka šāda politika negatīvi ietekmēs konjunktūru, un uzsvērusi, ka valsts budžeta konsolidācijas pamatā galvenokārt ir ekonomikas izaugsme (10).

5.5 Stabilitātes obligāciju emisijas iespējas

5.5.1 1. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām pilnībā aizstāj valsts obligāciju emisiju.

EESK uzskata, ka šī pieeja ilgtermiņā ir vispiemērotākā un ka tā visvairāk atbilst Eiropas Savienības mērķim izveidot ekonomikas un sociālo savienību. Vienlaikus tā varētu būt visefektīvākā arī īstermiņā, lai risinātu finansēšanas problēmas un līdz ar to pārvarētu krīzi. Taču šīs pieejas īstenošanai ir vajadzīga vispadziļinātākā Eiropas integrācija. Tāpēc tās īstenošana varētu radīt visvairāk politiska rakstura problēmu, un līdz ar to šķiet, ka tuvākajā nākotnē nebūs iespējams valsts obligāciju emisiju aizstāt ar stabilitātes obligāciju emisiju ar kopīgām un solidārām garantijām.

5.5.2 2. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija ar kopīgām un solidārām garantijām daļēji aizstāj valsts obligāciju emisiju.

5.5.2.1 Šī pieeja ir visreālāk īstenojama un vispieņemamākā, jo tā visvairāk atbilst iepriekš minētajai pieejai; vienīgā atšķirība ir tā, ka valstis varētu saglabāt zināmu rīcības brīvību attiecībā uz finanšu tirgiem. Līdz ar to katrai valstij tiktu piemēroti atšķirīgi tirgus un finansēšanas nosacījumi, kas varētu atspoguļot to atšķirīgos kredītreitingus. Šī pieeja neapšaubāmi var būt ļoti efektīva gan vidējā termiņā, gan īstermiņā. Turklāt tā būtiski vājina argumentus, kas balstīti uz iespējamo bezatbildīgas rīcības risku. Tāpēc EESK oficiāli atbalsta otro pieeju.

5.5.2.2 Kamēr vēl nav apstiprināta stabilitātes obligāciju emisija, ir jānosaka parāda nosacījumi un robežvērtība, lai faktiski atrisinātu sarežģīto problēmu valstīs, kurās ir finansēšanas grūtības. Šajā saistībā EESK uzskata, ka visas valsts obligācijas nevajadzētu uzreiz pārvērst stabilitātes obligācijās (kā norādīts izskatāmās zaļās grāmatas 17. lappusē), jo citādi ātri vien tiktu sasniegts stabilitātes obligācijām (“zilajām obligācijām”) noteiktais ierobežojums un refinansēšanas nolūkā būtu nekavējoties jāemitē valsts obligācijas (“sarkanās obligācijas”) (11).

5.5.3 3. pieeja: Stabilitātes obligāciju emisija daļēji aizstāj valsts obligāciju emisiju ar solidārām, bet ne kopīgām garantijām.

5.5.3.1 EESK piekrīt Komisijai, ka no trim pieejām šai ir visierobežotākā darbības joma, jo tā tikai daļēji nodrošinās dalībvalstu finansēšanas vajadzības (tāpat kā 2. pieeja), un tajā paredzētas vienīgi solidāras, bet ne kopīgas garantijas. Šai pieejai būs ierobežota ietekme uz stabilitāti un integrāciju. To varētu īstenot samērā ātri, jo tā, šķiet, pilnībā atbilst spēkā esošajam Līgumam par ES.

5.5.3.2 Lai šādi finansēšanas instrumenti varētu iegūt pietiekamu kredītreitingu, dalībvalstīm būtu jāsniedz papildu garantijas. Saskaņā ar 3. pieeju stabilitātes obligācijas būtu ļoti līdzīgas Eiropas Finanšu stabilitātes instrumenta (EFSI) emitētajām obligācijām, pat ja to iespējamā ietekme uz tirgu efektivitāti un integrāciju būtu nedaudz lielāka. Tā kā var prognozēt, ka šai pieejai nebūs lielas ietekmes, EESK uzskata, ka tā ir vismazāk piemērota.

5.6 Stabilitātes obligāciju fiskālā sistēma

5.6.1 EESK vēlreiz pauž pārliecību, ka Stabilitātes un izaugsmes pakta stiprināšana sešu reformas tiesību aktu priekšlikumu (“six-pack”) ietvaros, Padomes rezolūcija par “Euro plus” paktu un līdzsvarota budžeta normu (tā saukto “zelta likumu”) vispārēja ieviešana tomēr nav pietiekami pasākumi krīzes pārvarēšanai un ka to sociālās sekas var izraisīt Eiropas Savienības sabrukumu (12).

5.6.2 Komisijas un Padomes pieņemtie papildu pasākumi, kā arī izskatāmās zaļās grāmatas priekšlikumi budžeta deficīta un valsts parāda samazināšanai nebūtu jābalsta vienīgi uz publiskā budžeta ierobežojumiem (taupību). Taupības pasākumiem parasti ir negatīva ietekme uz izaugsmi, nodarbinātību un labklājības valsti, tie nevajadzīgi ierobežo iespējas īstenot atbilstīgu pretciklisku budžeta politiku, un tāpēc tie nesniedz Komisijas gaidītos rezultātus.

5.6.3 Monetārās savienības dalībvalstīs jāveic pasākumi, lai panāktu valstu ekonomikas saskaņotu attīstību, samazinātu nelīdzsvarotību un pilnveidotu vienoto monetāro politiku. Turklāt nepieciešams koordinēt tādu ekonomikas politiku, kurai izvirzīti pareizi mērķi. No šā viedokļa zaļajā grāmatā vairākkārt minētais skatījums uz konkurētspējas stiprināšanu, ko paredzēts panākt, mazinot izmaksas un pastiprināti pieprasot samazināt algas, ir vienpusējs un tajā nav ņemta vērā pieprasījuma nozīme makroekonomikas mērogā.

5.6.4 Minēsim šādu piemēru: ienākumu samazināšana valstīs, kurās ir tekošā konta deficīts, var radīt pieprasījuma samazināšanos un importa lejupslīdi. Tādējādi tekošā konta bilance eurozonā neapšaubāmi būtu līdzsvarota, bet samazinātos ražošanas apjoms un kopumā pazeminātos ekonomikas rādītāji. EESK vēlreiz pauž pārliecību, ka tikai ar līdzsvarotu ekonomikas politiku varēs sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus.

5.6.5 Šajā nolūkā ekonomikas politikas koordinācija jāorientē uz izaugsmes faktoru stiprināšanu un valstu ieņēmumu palielināšanu. Dalībvalstīm, kurās pēdējos gados publisko ieguldījumu līmenis ir bijis salīdzinoši zems un iekšējais pieprasījums nav būtiski pieaudzis, jāveic koriģējoši pasākumi pieprasījuma veicināšanai, savukārt dalībvalstīm, kurās tekošā konta un budžeta deficīts ir samērā augsts, vajadzētu efektīvāk līdzsvarot ieņēmumus un izdevumus. EESK uzskata, ka stabilitātes obligāciju ieviešana Eiropas Savienībā atbilstīgi 2. pieejai var būt ilglaicīgs atbalsts ES makroekonomiskās nelīdzsvarotības tūlītējai un noteiktai samazināšanai.

Briselē, 2012. gada 11. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Eiropadomes priekšsēdētāja Hermaņa Van Rompeja (Herman Van Rompuy) 2012. gada 26. jūnija ziņojums “Ceļā uz patiesu ekonomisko un monetāro savienību”, II daļa, 2. punkts, 3. rindkopa (EUCO 120/12).

http://www.consilium.europa.eu/uedocs/NewsWord/LV/ec/131285.doc

(2) Publiskajās debatēs un materiālos parasti lietots termins “eiroobligācijas”. Komisija uzskatīja, ka šā instrumenta galvenais mērķis būtu stiprināt finanšu stabilitāti eurozonā. Tāpēc, atsaucoties uz Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 28. septembra runu par stāvokli Savienībā, šajā zaļajā grāmatā lietots termins “stabilitātes obligācijas”.

(3) Eiropas Parlamenta 2011. gada 6. jūlija rezolūcija par finanšu, ekonomikas un sociālo krīzi (2010/2242 (INT)).

(4) Skatīt EESK atzinumu par tematu “Atjaunot izaugsmi ES — ekonomikas pārvaldība un valsts parāds” (OV C 143, 22.5.2012., 10. lpp.), kā arī atzinumu par tematu “Stratēģijas pārdomātai nodokļu politikas konsolidēšanai — Eiropas izaugsmes virzītājspēku apzināšana. Kā pilnībā izmantot ES ekonomikas nozaru darbaspēka potenciālu budžeta konsolidācijas apstākļos” (OV C 248, 25.8.2011., 8. lpp.).

(5) Skatīt kredītreitinga aģentūras “Standard & Poor’s”2012. gada 13. janvāra pamatojumu valsts parādzīmju likmes samazināšanai 16 eurozonas dalībvalstīs: "the policy initiatives that have been taken by European policymakers in recent weeks may be insufficient to fully address ongoing systemic stresses in the eurozone" [politikas iniciatīvas, ko pieņēmuši ES politiķi, var izrādīties nepietiekamas, lai efektīvi pārvarētu sistēmisko krīzi eurozonā]; sk. (angļu valodā)

http://www.standardandpoors.com/prot/ratings/articles/en/eu/?articleType=HTML&assetID=1245327399569. “Standard & Poor’s” arī norādīja: “We believe a reform process based on a pillar of fiscal austerity alone risks becoming self-defeating, as domestic demand falls in line with consumers’ rising concerns about job security and disposable incomes, eroding national tax revenues” (“Mēs uzskatām, ka tāds reformu process, kura vienīgais pamats ir taupības pasākumi, var ciest sakāvi, jo, krītoties iekšzemes pieprasījumam un vienlaikus pieaugot patērētāju bažām par darbavietu drošību un izmantojamajiem ienākumiem, sarūk valstu ieņēmumi no nodokļiem”).

(6) Skatīt 5.6. punktu.

(7) ECB rīcības brīvība ir gandrīz neierobežota — no vienkārša paziņojuma par monetārās politikas turpmāko orientāciju līdz pat vērienīgiem pasākumiem, lai izpirktu valsts parādu, kas pakļauts spekulatīviem darījumiem.

(8) Šajā dokumentā termins “eiroobligācijas” lietots attiecībā uz mērķi, kas paredz politisku savienību papildus ekonomikas un monetārajai savienībai. Visos citos gadījumos lietots Komisijas ieviestais termins “stabilitātes obligācijas”. Starp abiem terminiem de facto nav nekādu atšķirību.

(9) Sk. uzskaitījumu EESK atzinumā par tematu “Gada izaugsmes pētījums: ES visaptverošās reakcijas uz krīzi izveide” (OV C 132, 3.5.2011., 26. lpp.) un EESK atzinumu “Jauno tiesību aktu par ekonomikas pārvaldību sociālās sekas”. OV C 143, 22.5.2012., 23. lpp.

(10) Skatīt iepriekš 8. zemsvītras piezīmi.

(11) Delpla, J. un von Weizsäcker, J., “The Blue Bond Proposal” (Priekšlikums par zilajām obligācijām), Breugel Policy Briefs 420, Bruegel, Brisele, 2010. gads. Autori ierosina noteikt ierobežojumu zilo obligāciju emisijai 60 % apmērā no IKP; tas atbilst Māstrihtas līgumā sākotnēji paredzētajam kritērijam par kopējā valsts parāda robežvērtību. Ir sagatavoti vairāk vai mazāk detalizēti pētījumi un priekšlikumi; sk., piemēram, Vācijas valdības Ekonomikas ekspertu padomes priekšlikumus Eiropas glābšanas paktam

(http://www.sachverstaendigenrat-wirtschaft.de/fileadmin/dateiablage/Pressemitteilungen/A_european_redemption_pact.pdf) vai Varoufakis, Y. un Holland, S. (2011. gads), “A modest proposal for overcoming the euro crisis”, Levy Economics Institute of Bard College Policy Note 3/2011, http://www.levyinstitute.org/pubs/pn_11_03.pdf.

(12) Skatīt šajā saistībā 5.3. punktu.