Tiesībaizsardzības iestādes novēro arī augstāku to organizētās noziedzības grupu izsmalcinātības līmeni, kuras nodarbojas ar kultūras preču nelikumīgu tirdzniecību, salīdzinot ar citiem organizēto noziedzīgo nodarījumu pret īpašumu veidiem. Noziedznieki apzināti darbojas pāri robežām, lai maksimāli palielinātu savu peļņu, slēptu pēdas, izvairītos no aizturēšanas un viltotu nelikumīgā tirdzniecībā iegūtu kultūras priekšmetu izcelsmi vai provenienci.

Noziegumiem, kas saistīti ar kultūras priekšmetiem, ir īpašas iezīmes, kas tos atšķir no citām nelikumīgām darbībām. Kultūras priekšmeta identitāte, autentiskums, provenience, izcelsme un juridiskais statuss reti ir uzreiz pamanāmi, un bieži vien ir nepieciešamas īpašas zināšanas, lai to noteiktu. Otrkārt, publiskās un privātās kolekcijas, pieminekļi un izrakumu vietas ir neaizsargātas pret zādzībām un izlaupīšanu, jo īpaši konfliktu un krīzes situācijās. Turklāt nereģistrētus kultūras priekšmetus, jo īpaši no izrakumu vietām vai nekataloģizētām kolekcijām, tiklīdz tie ir nonākuši nelikumīgā tirdzniecībā, ir grūti atklāt un izsekot. Treškārt, kultūras priekšmetu tirgus ir pakļauts zināmai ievainojamībai, kas piesaista noziedzniekus. Tā saistīta ar pieņemto anonimitāti un slepenību, subjektivitāti un svārstīgumu cenu noteikšanā, kā arī iespēju izmantot priekšmetus, lai uzglabātu un pārvietotu ievērojamas naudas summas. Noziedznieki izmanto arī vispārējo informētības trūkumu par kaitējumu, ko var radīt kultūras priekšmetu nelikumīga tirdzniecība.

Trīs galvenās nelikumīgās darbības, kas saistītas ar kultūras priekšmetu tirdzniecību, ir 1) zādzība un laupīšana, 2) izlaupīšana (senu relikviju nelikumīga aizvākšana no arheoloģiskiem objektiem, ēkām vai pieminekļiem) un 3) kultūras priekšmetu viltošana. Saistītie noziegumi ir krāpšana, zagto priekšmetu realizēšana (“fencing”), kontrabanda vai korupcija. Papildus nelikumīgai tirdzniecībai noziedznieki var ļaunprātīgi izmantot pat likumīgi iegādātus kultūras priekšmetus, lai legalizētu nelikumīgi iegūtus līdzekļus, izvairītos no sankcijām un nodokļu maksāšanas vai finansētu terorismu.

Kultūras priekšmetiem bieži vien ir liela nozīme kultūras, mākslas, vēstures un zinātnes jomā. Tāpēc kultūras priekšmetu nelikumīgai tirdzniecībai var būt postoša un neatgriezeniska ietekme uz kultūras mantojumu ES un ārpus tās. Tā iznīcina daļu no mūsu kolektīvās atmiņas un atņem cilvēcei tās vēstures liecības. Īpaši liels risks pastāv krīžu laikā un konfliktu zonās. To pierāda situācija Tuvajos un Vidējos Austrumos (piemēram, Sīrijā, Irākā vai Lībijā) un pēdējā laikā Ukrainā.

Interpols 2020. gadā visā pasaulē konfiscēja vairāk nekā 850 000 artefaktu, un vairāk nekā puse no tiem tika konfiscēti Eiropā. Kopš 2016. gada ikgadējās globālās operācijas “Pandora” rezultātā ir veikti 407 aresti un atgūti 147 050 kultūras priekšmeti. Šie dati liek domāt, ka problēma ir lielāka — ņemot vērā to, ka liels skaits gadījumu netiek atklāti, kultūras priekšmetu nelikumīgas tirdzniecības faktiskais apjoms, visticamāk, ir daudz lielāks.

Kultūras priekšmetu tirgus dalībnieki, kolekcionāri un kultūras mantojuma iestādes var veiksmīgi palīdzēt novērst un atklāt noziegumus, kas saistīti ar kultūras priekšmetiem, tādēļ, ka ir pakļauti īpašam riskam saskarties ar nelikumīgi pārdotiem kultūras priekšmetiem vai kļūt par noziedzīgu nodarījumu pret īpašumu upuriem. Ir būtiski, lai šīs ieinteresētās personas būtu informētas par piemērojamiem tiesību aktiem un citiem neleģislatīviem instrumentiem, kuru mērķis ir novērst un atklāt šādus noziedzīgus nodarījumus. Komisija regulāri uztur dialogu ar kultūras mantojuma iestādēm, it īpaši ar Kultūras mantojuma ekspertu grupas starpniecību. Komisija ir arī sadarbojusies ar UNESCO, lai padziļinātu mākslas tirgus un kultūras mantojuma iestāžu izpratni par pienācīgas rūpības principu un ētikas noteikumiem. UNESCO pašlaik strādā pie Starptautiskā kultūras priekšmetu tirgotāju kodeksa pārskatīšanas, lai novērstu problēmas, kas radušās kopš tā pieņemšanas 1999. gadā, kā arī stiprinātu un precizētu ētikas principus, kuriem būtu jāreglamentē mākslas tirgus.

Tā kā kultūras priekšmetu nelikumīga tirdzniecība parasti ir pārrobežu noziedzīgs nodarījums, ES tiesību aktiem par tirdzniecību ir svarīga loma šādu gadījumu novēršanā un atklāšanā. Kultūras priekšmetu izvešanai no Savienības muitas teritorijas piemēro izvešanas atļaujas prasību, lai nodrošinātu, ka eksports tiek pakļauts vienotai kontrolei pie ES ārējām robežām. Uz kultūras preču importu attiecas Regula (ES) 2019/880. Saskaņā ar to aizliegts importēt kultūras priekšmetus, kas nelikumīgi eksportēti no trešās valsts, un attiecībā uz noteiktu kultūras priekšmetu importu Savienībā pieprasa importa licences vai importētāja apliecinājumus. Ar regulu arī ievieš centralizētu elektronisku sistēmu informācijas uzglabāšanai un apmaiņai starp dalībvalstīm un uzņēmumu importa formalitāšu kārtošanai. Šī sistēma sāks darboties 2025. gada jūnijā. Tā izslēdz papīra formātu un nodrošinās attiecīgo muitas, kultūras iestāžu un esošo datu bāzu savstarpējo savienojumu. Turklāt tā var samazināt dokumentu viltošanas gadījumus un novērš nepieciešamību pārbaudīt papīra formātā esošu atļauju autentiskumu. Komisija arī apsver iespēju nākotnē paplašināt šo sistēmu, iekļaujot tajā izvešanas (eksporta) atļaujas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 116/2009. Tiesību aktus par kultūras priekšmetu ievešanu un izvešanu papildina Direktīva 2014/60/ES par no dalībvalsts teritorijas nelikumīgi izvestu kultūras priekšmetu atgriešanu.

Lai vēl vairāk racionalizētu ES importa un eksporta tiesību aktu ieviešanu, Komisija regulāri sazinās ar dalībvalstu muitas un kultūras lietu iestādēm, izmantojot Ekspertu grupu muitas jautājumos saistībā ar kultūras priekšmetiem, Kultūras priekšmetu komiteju, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 116/2009 un Regulu (ES) 2019/880, un Kultūras priekšmetu digitalizācijas projektu grupu.

Tomēr kultūras priekšmetu tirdzniecības rūpīga pārbaude un kontrole vienotajā tirgū var ievērojami atšķirties. Šādu būtisku nepilnību rezultātā noziedznieki var slēpt savas pēdas un maskēt preces izcelsmi. Atbilstoši UNESCO 1970. gada konvencijai un kā to ierosināja aptaujātās tiesībaizsardzības ieinteresētās personas, pasākumi, kuru mērķis ir pastiprināt kultūras preču īpašuma nodošanas izsekojamību vienotajā tirgū, varētu ievērojami veicināt nelikumīgas tirdzniecības gadījumu atklāšanu un atturēt noziedzniekus no iefiltrēšanās kultūras preču tirgū. Turklāt, nosakot izcelsmi kultūras priekšmetiem, uz kuriem attiecas Direktīva 2014/60/ES, tiktu uzlabota pašā direktīvā paredzētā atgriešanas mehānisma darbība. Daudzas dalībvalstis jau ir ieviesušas tirdzniecības reģistrus kultūras priekšmetu kategorijām. Līdzīgu pasākumu īstenošana visā ES palīdzētu veicināt noziedzības novēršanu un atklāšanu pārrobežu gadījumos un palīdzētu izveidot visaptverošu priekšstatu par kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību vienotajā tirgū. Turklāt varētu uzlabot esošo tirdzniecības reģistru efektivitāti, piemēram, nodrošinot, ka informācija tiek uzglabāta digitāli un reģistri ir savstarpēji savienoti.

Var arī veikt pasākumus, lai valsts un privātās kultūras priekšmetu kolekcijas būtu mazāk pakļautas noziedzīgiem nodarījumiem pret īpašumu. Eiropols ziņo, ka ES daudzi nelikumīgas tirdzniecības gadījumi saistīti ar kultūras priekšmetiem, kas nozagti no kulta vietām, kultūras mantojuma iestādēm, muzejiem, kā arī privātmājām un kolekcijām. Publiskajām un privātajām kolekcijām ir jāveido izpratne par savu neaizsargātību pret noziedzīgiem nodarījumiem pret īpašumu, jāapmāca darbinieki aizsardzības pasākumu piemērošanā un jāinvestē aizsardzības līdzekļos.

Tāpat publisko un privāto kolekciju īpašnieki vai pārvaldnieki var veikt brīvprātīgus pasākumus, lai labāk pasargātu sevi no noziedzīgiem nodarījumiem pret īpašumu. Viena no galvenajām darbībām ir savākto kultūras priekšmetu sarakstu un datubāzu atjaunināšana. Šādi saraksti atvieglo zagto priekšmetu identifikāciju un meklēšanu. Pat privātajām kolekcijām ir pieejami tiesībaizsardzības iestāžu ieteiktie rīki, piemēram, Starptautiskās Muzeju padomes (ICOM) Object-ID. Ziņošana tiesībaizsardzības iestādēm par noziedzīgiem nodarījumiem pret īpašumu ir vēl viens līdzeklis noziegumu atklāšanā un novēršanā. Tas palīdz nodrošināt, ka nozagtie kultūras priekšmeti tiek iekļauti valstu izveidotajās zagto mākslas darbu datubāzēs un Interpola izveidotajā zagto mākslas darbu datubāzē. Zagto kultūras priekšmetu reģistrēšana palielina to redzamību un samazina nelikumīgo tirgotāju iespējas atrast tirdzniecības kanālus legālajā ekonomikā.

ES jau ir spēkā īpaši tiesību akti, lai cīnītos pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību tiešsaistē. Digitālo pakalpojumu akts palielina pienākumus starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, tostarp tiešsaistes platformām, kas savieno patērētājus ar preču un pakalpojumu sniedzējiem. Digitālo pakalpojumu akts arī regulē ziņošanu par nelegālu saturu, piemēram, par aizdomīgu pārdošanu, ievieš iespēju valsts iestādēm nosūtīt pārrobežu izņemšanas rīkojumus starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, kas iedibināti citās dalībvalstīs, un palielina tirgotāju izsekojamības pienākumus. Komisija atbalsta arī kultūras mantojuma digitalizāciju un digitālu saglabāšanu, izmantojot vienoto Eiropas kultūras mantojuma datu telpu un gaidāmo Eiropas sadarbības mākoni kultūras mantojumam.

Svarīgs elements cīņā pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību ir nelikumīgu finanšu plūsmu atklāšana. Turklāt īpaša uzmanība jāpievērš nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas vai terorisma finansēšanas izplatībai ar likumīgi iegūtu kultūras priekšmetu palīdzību. Bažas par to, ka noziedznieki varētu ļaunprātīgi izmantot mākslas un senlietu nozari, lai legalizētu noziedzīgos nodarījumos iegūtos līdzekļus, ir novedušas pie aicinājumiem paplašināt ES tiesisko regulējumu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanas jomā. Direktīva par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu tagad attiecas uz mākslas un senlietu tirgus dalībniekiem, piemēram, galerijām un izsoļu namiem, kas tirgo mākslas darbus vai darbojas kā starpnieki mākslas darbu tirdzniecībā, kā arī uz brīvostām darījumos, kas pārsniedz noteiktu robežvērtību. Tirgus dalībniekiem ir pienākums ietvert riska novērtējumus un uz risku balstītas pieejas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanai un atklāšanai, riska mazināšanas un riska pārvaldības pasākumus, klientu un to faktisko īpašnieku efektīvu uzticamības pārbaudi un identifikāciju un ziņot par aizdomīgiem darījumiem un darbībām valstu finanšu ziņu vākšanas vienībām. Turklāt priekšlikumā jaunai regulai par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu ir noteikts ES mēroga ierobežojums skaidras naudas maksājumiem 10 000 EUR apmērā. Tas var mazināt kultūras priekšmetu tirgus pievilcību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai.

Valsts iestādēm ir nepieciešams pietiekams izpratnes līmenis par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas riskiem un neaizsargātību kultūras priekšmetu nozarē, lai vajadzības gadījumā tās varētu attiecīgi rīkoties. Šajā ziņā valstu riska novērtējumi, ko dalībvalstis veic saskaņā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas tiesību aktiem, nodrošina atbilstošu regulējumu. Dalībvalstis var arī izdot norādījumus attiecīgām privātā sektora struktūrām par to, kā atklāt attiecīgos darījumus un izpildīt pienākumus novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu.

Visbeidzot, Komisija atbalsta Finanšu darījumu darba grupas projektu attiecībā uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu, kas saistīta ar mākslu, senlietām un citiem kultūras priekšmetiem. Tās mērķi ir palīdzēt valstīm, kompetentajām iestādēm un privātajam sektoram saprast, kādā veidā noziedznieki un teroristi var ļaunprātīgi izmantot šādu priekšmetu tirdzniecību, un izstrādāt paraugpraksi un ieteikumus šo risku mazināšanai. Turklāt Komisija pastāvīgi novērtē nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas riskus, kas ietekmē vienoto tirgu, ja tie ir saistīti ar pārrobežu darbībām. Pārvalstiskā riska novērtējuma kontekstā Komisija novērtē un uzrauga mākslas un senlietu tirgu un citu saistīto nozaru, piemēram, brīvostu un mākslas glabātavu, specifiskos riskus.

Galvenās darbības Komisija veiks šādas darbības: ·ciešā sadarbībā ar UNESCO sāks dialogu ar mākslas tirgu par jautājumiem, kas saistīti ar kultūras priekšmetu aizsardzību un tirdzniecību vienotajā tirgū, tostarp augsta līmeņa pasākumu 2023. gadā; ·atbalstīs informācijas apmaiņu starp kultūras mantojuma speciālistiem un attiecīgajām iestādēm, izmantojot virkni darbsemināru un mācīšanās no līdzbiedriem pasākumus; ·veicot priekšizpēti, izskatīs iespēju paplašināt elektronisko sistēmu attiecībā uz kultūras priekšmetu importa regulēšanu, lai kontrolētu kultūras priekšmetu eksportu; ·nolūkā palīdzēt dalībvalstīm izveidot tirdzniecības reģistrus, lai uzlabotu kultūras priekšmetu izsekojamību vienotajā tirgū (tostarp pārdošanu tiešsaistē), Komisija 2024. gadā sāks pētījumu un, pamatojoties uz to, nāks klajā ar norādījumiem dalībvalstīm; ·sadarbosies ar ICOM tās Muzeju ētikas kodeksa popularizēšanā, spēju uzlabošanā un apmācību nodrošināšanā muzeju un kultūras mantojuma iestāžu darbiniekiem vairākās dalībvalstīs, lai atbilstošāk reģistrētu un aizsargātu to kolekcijas. Dalībvalstis tiek aicinātas: ·stiprināt efektīvu sadarbību un informācijas apmaiņu starp muitas dienestiem un ar Komisiju, izmantojot Muitas informācijas sistēmu, lai cīnītos pret krāpšanu, kas saistīta ar kultūras priekšmetiem; ·veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka publiskās un privātās kolekcijas pienācīgi reģistrē savus īpašumus datubāzēs un ziņo tiesībaizsardzības iestādēm par gadījumiem, kas saistīti ar noziedzīgiem nodarījumiem pret īpašumu, izmantojot starptautiski saskaņotus standartus un rīkus (piemēram, priekšmetu identifikācijas standartu vai Interpola izveidoto zagto mākslas darbu datubāzi); ·identificēt, novērtēt un izprast kultūras priekšmetu nelikumīgas tirdzniecības, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas riskus, veicot valsts riska novērtējumu saskaņā ar tiesību aktiem par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu un pieņemt atbilstīgus pasākumus šo risku mazināšanai; ·sadarbībā ar kompetentajām iestādēm uzlabot informētību un sniegt norādījumus privātajam sektoram par to, kā vislabāk izpildīt savus pienākumus nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanai; ·uzlabot sadarbību starp mākslas un senlietu tirgus, finanšu sektora un finanšu ziņu vākšanas vienību atbildīgajām struktūrām, daloties zināšanās un apmācot par riskiem un nelikumīgu darbību veidiem, kas saistīti ar kultūras priekšmetiem, vienlaikus ņemot vērā sadarbības iespējas starp publiskām un privātām struktūrām; ·popularizēt UNESCO Starptautisko ētikas kodeksu kultūras priekšmetu tirgotājiem un ICOM ICOM Muzeju ētikas kodeksu.

3.2. Tiesībaizsardzības un tiesu iestāžu spēju stiprināšana

Tā kā kultūras priekšmetu nelikumīga tirdzniecība ir sarežģīta, tiesībaizsardzības iestādes un tiesu iestādes saskaras ar īpašām problēmām. Ir vajadzīga turpmāka rīcība, lai palielinātu to spēju efektīvi izskatīt kultūras priekšmetu nelikumīgas tirdzniecības gadījumus saskaņā ar iestāžu attiecīgajiem uzdevumiem un pienākumiem atbilstīgi ES un valstu tiesību aktiem.

Pašlaik pieejamā izlūkdatu informācija pienācīgi neatspoguļo kultūras priekšmetu nelikumīgas tirdzniecības izplatību. Viens no iemesliem, kāpēc trūkst datu par kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību, ir tas, ka nelikumīgas tirdzniecības gadījumi nav pienācīgi reģistrēti. Vienotas datu vākšanas metodikas un ar kultūras priekšmetiem saistītu noziegumu vienotas kategorizācijas trūkums ir būtisks šķērslis visaptverošas ES mēroga izlūkdatu informācijas apkopošanai. Lai veicinātu vienotu kategorizāciju, visaptverošajā katalogā par noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar kultūras vērtībām, kas izklāstīts Eiropas Padomes Konvencijā par noziedzīgiem nodarījumiem, kas saistīti ar kultūras vērtībām (“Nikosijas konvencija”), ir ietverti norādījumi par noziegumu kategorijām, un dalībvalstu iestādes var šos norādījumus izmantot.

Valsts iestādēm ir atbilstoši jāizprot noziedznieku modus operandi un savstarpēji jākopīgo informācija, lai tās varētu maksimāli izmantot savus resursus. Šādai izpratnei jo īpaši būtu jāaptver nelikumīgo tirgotāju reģionālās atšķirības, piemēram, organizatoriskā struktūra, apdraudētie kultūras priekšmeti, nelikumīgās tirdzniecības ceļi vai nelikumīgi iegūto līdzekļu legalizēšanas metodes un priekšmetu izcelsmes un proveniences viltošana. Šīs zināšanas var veicināt mērķtiecīgāku meklēšanu un pieejamo resursu efektīvu izmantošanu. Eiropas daudzdisciplīnu platformas pret noziedzības draudiem (EMPACT) operatīvās darbības var arī palīdzēt labāk izprast nelikumīgo tirgotāju praksi un kultūras priekšmetu nelikumīgās tirdzniecības apjomu.

Publiskajām iestādēm arī jāapzinās prasības attiecībā uz iekšējo un savstarpējo sadarbību, kā arī sadarbības iespējas konkrētajā gadījumā. Lai atbalstītu publiskās iestādes spēju veidošanas centienos, UNESCO ir publicējusi instrumentu kopumu “Cīņa pret kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību: instrumentu kopums Eiropas tiesu un tiesībaizsardzības iestāžu amatpersonām”, kas izstrādāts kā daļa no ES un UNESCO sadarbības. Komisija atbalsta UNESCO instrumentu kopuma tulkošanu citās attiecīgo valstu valodās. Otrkārt, UNODC ir izstrādājis praktiskās palīdzības instrumentu, lai palīdzētu īstenot starptautiskās pamatnostādnes.

Publiskajām iestādēm ir vajadzīgas īpašas zināšanas un instrumenti, lai atklātu un izmeklētu nelikumīgas tirdzniecības gadījumus. Saskaņā ar Interpola ieteikumiem tas nozīmē zagto priekšmetu pienācīgu reģistrēšanu valsts un starptautiskā līmenī un to, ka kompetentajām iestādēm ir nepieciešamās prasmes, it īpaši izveidojot specializētas vienības valsts līmenī, kas paredzētas vienīgi kultūras priekšmetu nelikumīgas tirdzniecības izmeklēšanai, kā noteikts UNESCO 1970. gada konvencijā. Arī specializētas prokuroru grupas ir izrādījušās efektīvas izmeklēšanas darbības jomas padziļināšanā. Vēl viens svarīgs faktors ir savlaicīga piekļuve mākslas vēsturnieku, arheologu un citu kultūras priekšmetu ekspertu zināšanām, lai identificētu konfiscētos kultūras priekšmetus, noteiktu to autentiskumu vai aprēķinātu iespējamo kaitējumu, kas radies vietās, kuras ir izlaupītas vai kuras ir pakļautas izlaupīšanas riskam.

Tehnoloģijām ir izšķiroša nozīme tiesībaizsardzības iestāžu atbalstīšanā un kultūras priekšmetu aizsardzībā pret nelikumīgu tirdzniecību. Tas ietver programmatūras zagtu priekšmetu reģistrēšanai un nelikumīgu kultūras priekšmetu atklāšanai tirgū, gaisa uzraudzības tehnoloģiju, lai aizsargātu apdraudētās vietas, un tiešsaistes izmeklēšanas rīkus, arī tos, kuru pamatā ir mākslīgais intelekts. Jo īpaši tiesībaizsardzības iestādēm ir vajadzīgi īpaši atklāšanas instrumenti, lai efektīvi spētu izskatīt to priekšmetu apjomu, kas jāpārbauda tiešsaistes izmeklēšanā, piemēram, lai sistemātiski caurlūkotu internetu attiecībā uz to kultūras priekšmetu attēliem un citiem datiem, kuri tiek pārdoti nelikumīgi.

Iestādes varētu arī apsvērt iespēju paplašināt izmeklēšanu darbības jomu, neaprobežojoties ar nelikumīgi tirgoto priekšmetu atgūšanu, lai aptvertu noziedzīgos tīklus un nelikumīgas naudas plūsmas, ko slēpj atsevišķi nelikumīgas tirdzniecības gadījumi. Izmeklēšanas darbības jomas noteikšana šādā veidā atbilst starptautiskajiem ieteikumiem (piem., Interpola), ES Organizētās noziedzības stratēģijai 2021.–2025. gadam un EMPACT kopīgajiem horizontālajiem stratēģiskajiem mērķiem. ES un starptautiskā līmenī izmeklēšanu var atbalstīt Eiropols, ES robežu pārvaldības aģentūra Frontex un Eiropas Aģentūra tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) saskaņā ar to attiecīgajām pilnvarām vai tādu partneru iesaistīšana kā Interpols, Apvienoto Nāciju Organizācijas Narkotiku un noziedzības novēršanas birojs (UNODC) vai Pasaules Muitas organizācija. Turklāt sadarbību var izveidot citu attiecīgo tiesībaizsardzības un tiesu iestāžu sadarbības instrumentu kontekstā. Eiropas Prokuratūra (EPPO) varētu izmeklēt konkrētus tās kompetencē esošus noziedzīgus nodarījumus, kas saistīti ar kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību, un saukt pie atbildības par tiem. Komisija ir apņēmusies nodrošināt, ka EPPO var efektīvi pildīt uzdevumus, kas tai uzticēti ar Regulu (ES) 2017/1939, tostarp stiprinot sadarbību ar trešām valstīm.