[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 24.5.2005 COM(2005) 203 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskatīšanu saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 15. pantu[SEC(2005) 660] KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskatīšanu saskaņā ar Direktīvas 2002/22/EK 15. pantu( Teksts ar EEA nozīm) 1. PAZIņOJUMA MēRķIS Paziņojumam ir divi mērķi. Galvenais mērķis ir pārbaudīt un novērtēt atbilstīgi universālā pakalpojuma direktīvas[1]15. pantam, vai pašreizējā universālā pakalpojuma darbības joma jāmaina vai jādefinē no jauna, ņemot vērā tehnoloģisko, sociālo un ekonomisko attīstību, jo īpaši mobilitāti un datu pārraides ātrumu. Saistītajā Komisijas dienestu darba dokumentā SEC(2005) 660 sniegta atbalsta analīze un informācija, ieskaitot arī interneta saites. Otrs mērķis ir izvērst plašākas politiskās debates par universālā pakalpojuma nodrošināšanu, jo īpaši, ņemot vērā ES elektroniskos sakarus reglamentējošas paketes vispusīgu vērtējumu, ko plānots veikt 2006. gadā, kad pilnībā tiks pārskatīta arī universālā pakalpojuma direktīva. Komisija aicina izteikt komentārus par secinājumiem un ilgtermiņa jautājumiem, kas iekļauti šajā paziņojumā un dienestu darba dokumentā, kurš pieejams internetā: http://europa.eu.int/yourvoice un http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/index_en.htm Komentāri jāsūta uz infso-b1@cec.eu.int līdz 2005. gada 30. jūnijs. Komisija vēlāk publicēs otro paziņojumu, kurā tiks iekļauti sabiedriskās apspriešanas rezultāti, kā arī Komisijas vērtējums un nostāja. 2. IEVADS Iekšējā tirgus un jauninājumu veicināšana informācijas pakalpojumu jomā un atbalsts integrētas zināšanu sabiedrības izveidei ir galvenie elementi Komisijas jaunajā i2010 iniciatīvā. Tai būs nozīmīga loma atjaunotajā Lisabonas stratēģijā[2], ko veido divi galvenie uzdevumi — nodrošināt stabilāku, noturīgāku izaugsmi un radīt lielāku skaitu labāku darbavietu. Vispārējas nozīmes pakalpojumi arī ir šīs pieejas daļa, jo tie sekmē sociālo vienotību un saimniecisko darbību[3]. Elektronisko sakaru jomā (e-sakari) galvenais politiskais instruments integrētas zināšanu sabiedrības izveidošanai ir konkurences tirgu izveide, kopā ar universālā pakalpojuma drošības tīklu tiem, kuru finanšu resursi vai ģeogrāfiskā atrašanās vieta neļauj piekļūt pamatpakalpojumiem, kas jau ir pieejami un ko izmanto lielākā iedzīvotāju daļa un kas tiek uzskatīti par nozīmīgiem, lai piedalītos sabiedrībā. Universālā pakalpojuma direktīvā noteikti galvenie universālā pakalpojuma principi un citas specifiskas lietotāja un patērētāja tiesības ar atbilstošajām uzņēmumu saistībām. Direktīvā universālo pakalpojumu definē kā „ īpašas kvalitātes obligāto pakalpojumu kopumu, kuri ir pieejami visiem lietotājiem par pieejamu cenu, ņemot vērā īpašos valsts apstākļus, nekropļojot konkurenci ” (1. panta 2. punkts). Pašreizējā universālā pakalpojuma darbības joma ietver: - Pieslēgums publiskajam telefonu tīklam noteiktā atrašanās vietā “Vismaz viens uzņēmums izpilda visus pamatotos pieprasījumus saņemt pieslēgumu noteiktā atrašanās vietā publiskajam telefonu tīklam un piekļuvi sabiedrībai pieejamiem telefonpakalpojumiem noteiktā atrašanās vietā.” (4. panta 1. punkts) Pieslēgums tīklam ir ierobežots līdz šaurjoslas pieslēgumam lietotāja galvenajā atrašanās vietā/dzīvesvietā. Nav prasības pēc noteikta datu vai bitu pārraides ātruma, bet pieslēgumam jāspēj nodrošināt „ funkcionālu pieeju internetam, ņemot vērā galvenās abonentu vairākuma izmantotās tehnoloģijas un tehnoloģiskās iespējas ” (4. panta 2. punkts). Tehnoloģiskās neitralitātes princips ļauj universālā pakalpojuma sniedzējiem izmantot jebkuras tehnoloģijas, gan vadu, gan bezvadu, kas spēj nodrošināt šo pakalpojumu noteiktās vietās (8. apsvērums). - Piekļuve publiski pieejamiem telefona pakalpojumiem Atbilstoši 4. panta 2. punktam lietotājiem jādod iespēja izdarīt un saņemt vietējos, valsts iekšējos un starptautiskos zvanus, faksimilu un datu ziņojumus. Turklāt direktīvā iekļauti vairāki pakalpojumi, kas ir cieši saistīti ar pamata telefoniju, jo tie ir nepieciešami lietotājiem, lai varētu pilnībā izmantot publiski pieejamos telefona pakalpojumus. Tie ir: izziņu dienestu pakalpojumi un saraksti (5. pants), taksofoni (6. pants) un īpaši pasākumi invalīdiem (7. pants). Dalībvalstīm jānodrošina noteikta pakalpojumu kopuma pieejamība pēc pamatota pieprasījuma visiem lietotājiem tās teritorijā, neatkarīgi no ģeogrāfiskās atrašanas vietas. Tām jāatrod arī visefektīvākie līdzekļi, lai garantētu universālā pakalpojuma saistību izpildi, dodot iespēju visiem uzņēmumiem tās izpildīt. Tikai ja tirgus dalībnieki nespēj nodrošināt noteiktos pakalpojumus, uzņēmumiem var uzlikt saistības, lai varētu nodrošināt pakalpojumus ar noteiktajiem noteikumiem. (3., 4. un 8. pants) Tā kā universālais pakalpojums laika gaitā tiks attīstīts, direktīvas 15. pantā noteikts, ka Komisijai 2005. gadā jāpārskata universālā pakalpojuma darbības joma (un turpmāk jādara tas ik pēc 3 gadiem): „Pārskatu veic, ņemot vērā sociālo, ekonomisko un tehnoloģijas attīstību, inter alia pievēršot uzmanību mobilitātei un datu pārraides ātrumam, ņemot vērā galvenās abonentu vairākuma izmantotās tehnoloģijas. Pārskata procesu veic saskaņā ar V pielikumu.” Atbilstoši V pielikumam un 25. apsvērumam jebkurai darbības jomas maiņai jāatbilst šādiem kritērijiem: a) no sabiedrības tiktu izslēgts patērētāju mazākums, jo viņi nespētu atļauties izmantot specifiskos pakalpojumus, kas ir pieejami un ko izmanto vairākums lietotāju; un b) šo pakalpojumu iekļaušana darbības jomā sniegtu vispārējas priekšrocības visiem patērētājiem, ja sabiedrībai tie nav pieejami parastos tirgus apstākļos . Tehnoloģiju neitralitātes princips nozīmē, ka pārskatam nav mākslīgi jāveicina vienas tehnoloģijas izvēle attiecībā pret citu. Jārūpējas arī, „ ka sektora uzņēmumiem netiek uzlikts pārmērīgs finansiālais apgrūtinājums (tādējādi apdraudot tirgus attīstību un jauninājumus) un ka finansiālais apgrūtinājums netiek negodīgi uzlikts patērētājiem ar zemākiem ienākumiem ” (25. apsvērums). Universālais pakalpojums nav mehānisms, ar ko finansē jaunu tehnoloģiju un pakalpojumu ieviešanu, palielinot visu esošo (telefona) lietotāju izdevumus. Drīzāk tās ir drošības tīkls, kas ļauj patērētāju mazākumam panākt vairākumu, kas jau izmanto pamatpakalpojumus. Pārskata vajadzībām nav nepieciešams ES līmenī noteikt piekļuves cenas pieejamību (cenas pieejamība ir daļa no universālā pakalpojuma definīcijas, nevis daļa no tā darbības jomas), jo cenas pieejamība jāanalizē, ņemot vērā īpašos valsts apstākļus (3. panta 1. punkts, 10. apsvērums), piemēram, mājsaimniecības vidējos ienākumus, un tāpēc tā ir atšķirīga dažādās dalībvalstīs[4]. Ņemot vērā ātri mainīgo sakaru vidi, kurā interneta protokols (IP) arvien vairāk kļūst par vispārējo tehnoloģisko datu pārraides platformu, Komisija uzskata, ka ir laiks ierosināt uz nākotni vērstas politiskās debates par universālā pakalpojuma nodrošināšanu, kurās varētu iesaistīt visas ieinteresētas grupas un kuras varētu sniegt ieguldījumu reglamentējošas paketes vispārējā pārskatīšanā 2006. gadā. 3. SVARīGāKO NOTIKUMU ANALīZE E-SAKARU JOMā UN šO NOTIKUMU IETEKMES IZVēRTēJUMS ATTIECīBā UZ UNIVERSāLā PAKALPOJUMA DARBīBAS JOMU 3.1. Pārskats Konkurences un tehnoloģiskās attīstības rezultātā patērētājiem ir pieejama lielāka izvēle, zemākas cenas un jauninājumi, kā to apliecina nesenais Desmitais ziņojums par Eiropas elektronisko sakaru regulējumu un tirgiem[5]. 97% mājsaimniecību 15 dalībvalstīs pirms ES paplašināšanās (turpmāk — „ES 15”) ir fiksētie vai mobilie telefoni. Mobilā tīkla pārklājums aptver vismaz 95% no ES iedzīvotājiem, un lielākajā daļā valstu, ieskaitot vairākas jaunās dalībvalstis, mobilo telefonu izplatība ir pārsniegusi fiksēto telefona līniju izplatību. Tajā pašā laikā ir izplatījušās vairākas konkurējošas platjoslas tehnoloģijas, tādas kā ciparu abonentu līnija (DSL), vadu, mobilās un bezvadu tehnoloģijas, attīstot piekļuvi ātrgaitas tīkliem, kas nodrošina digitālā satura un sakaru pārraidi. Mājsaimniecībās ir ātri izplatījušies platjoslas pakalpojumi, īpaši ES 15, kur fiksēto platjoslas tīklu pārklājums aptver aptuveni 85% iedzīvotāju. Tomēr jaunajās dalībvalstīs šis pārklājums ir ļoti atšķirīgs. Saistītajā darba dokumentā šīs tendences ir apskatītas detalizētāk. 3.2. Mobilie sakari 3.2.1. Analīze Valstu mobilo operatoru licencēs parasti par mērķi izvirza ģeogrāfisko un/vai iedzīvotāju pārklājumu tā, lai pakalpojumi būtu pieejami vismaz 95% iedzīvotāju. Otrās paaudzes tīklu gadījumā šie mērķi ir sasniegti visās dalībvalstīs. Turklāt vairāku mobilo operatoru esamība palielina pārklājuma kvalitāti valstī. Mobilo sakaru pakalpojumi ātri ir kļuvuši par masu patēriņa tirgu: 2004. gada sākumā šos pakalpojumus izmantoja 80% ES iedzīvotāju, kā tas ir parādīts attēlā. 1. attēls [pic] Avots: Ziņojumi par Eiropas mobilajiem sakariem Turpretim 10 jaunajās dalībvalstīs (turpmāk — „ES 10”) vidējais mobilo sakaru izplatības līmenis ir par vairāk nekā 20 procentu punktiem zemāks nekā ES 15, bet daļā no jaunām dalībvalstīm pārsniedz ES 25 vidējo līmeni[6]. Fiksēto telefonu līnijas vel aizvien ir galvenais universālā pakalpojuma sniegšanas veids, lai gan operatori var izmantot jebkuras tehnoloģijas, kas var apmierināt iepriekšminētās prasības. Tomēr ievērojamākā tendence telefonu sakaru jomā pēdējo gadu laikā ir fiksēto sakaru aizstāšana ar mobilajiem, kā parādīts 2. attēlā. Kopš 1999. gada fiksēto telefonu izmantojuma līmenis ES 15 ir krities par 10 procentu punktiem, to izplatība 2004. gada sākumā bija 82%, mobilo telefonu izplatība tajā pašā laikā bija 81%. 2. attēls [pic] Avots: Telecoms residential surveys, Gallup, 1999, un INRA, 2003, 2004 . Apmēram 72% mājsaimniecību ES 10 ir fiksētās telefonu līnijas. Šie dati liek domāt, ka tendence aizstāt fiksētos sakarus ar mobilajiem šajās valstīs ir pat vēl lielāka — izņemot Poliju — jāatzīst gan fakts, ka Polijas fiksētais tīkls kopumā ir mazāk attīstīts un fiksēto līniju izplatība ir mazāka nekā ES 15. 3.2.2. Vērtējums Mobilo sakaru panākumu iemesls lielā mērā ir fakts, ka tiem ir personisko sakaru līdzekļa raksturs, kas atbilst patērētāju dzīves stilam un vajadzībai pēc lielākas mobilitātes. Valstu mobilo operatoru licenču nosacījumi, kas virzīti uz ģeogrāfisko un/vai iedzīvotāju pārklājumu, padarījuši mobilos sakarus pieejamus visur. Mobilo sakaru lietojums ir pārsniedzis 80% no iedzīvotāju skaita ES 15, kas atbilst vidējai fiksēto līniju izplatībai mājsaimniecībās. Deviņās no ES 15 dalībvalstīm pirms paplašināšanās ir vairāk mājsaimniecību, kuras ir mobilo sakaru abonenti, nekā to, kuras ir fiksēto līniju abonenti. ES 10 kopumā mobilo sakaru izplatība ir zemāka nekā vidēji ES 15, bet ir ievērojamas atšķirības: dažās valstīs tirgus jau ir piesātināts, turpretim citās tas vēl aizvien ātri pieaug. Mobilo sakaru jomā jau ir sasniegts stāvoklis, kad šos pakalpojumus piedāvā masu patēriņa tirgū par cenām, ko patērētāji spēj un vēlas maksāt. Telefonu cenas samazināja apjoma ietaupījumi un tehnoloģiskā attīstība. Vairākās valstīs mobilos telefonus tirgotāji piedāvā par brīvu vai par subsidētu cenu. Jaunu ienācēju radītā augošā konkurence ir vēl vairāk samazinājusi izmaksas patērētājiem. Mobilās telefonijas tīklu izmaksu priekšrocības rada zemās jauna abonenta pievienošanas robežizmaksas, jo piekļuve radio tīkliem ir abonentiem kopīga, bet fiksētās līnijas pieslēguma gadījumā iespēja sadalīt izmaksas starp vairākiem abonentiem ir mazāka, jo īpaši, ja abonents atrodas lauku apvidū. Tā kā mobilie tīkli jau ir izveidoti, abonentu var pieslēgt mobilajam tīklam par robežizmaksām, neatkarīgi no tā, vai viņš atrodas pilsētā vai lauku apvidū. Mobilie operatori ir pārveidojuši zemo izmaksu bāzi pieņemamas cenas priekšapmaksas paketēs, kas arī patērētājiem ar zemiem ienākumiem nodrošina pamatpieslēgumu tīklam. Priekšapmaksas pakalpojumi patērētājiem nozīmē zemu iekļuves cenu un lielāku iespēju kontrolēt savus izdevumus nekā pēcapmaksas abonentiem, un tas palielina priekšapmaksas pakalpojumu popularitāti to patērētāju vidū, kam ir mazi ienākumi. Šādu pakalpojumu popularitāti apliecina fakts, ka pārliecinošs ES mājsaimniecību vairākums izmanto priekšapmaksas pakalpojumus, lai pirktu mobilo sakaru abonementu un sarunu laiku. Rezultātā sākotnēji augsto cenu mobilo sakaru pakalpojumi ir kļuvuši par pakalpojumiem, kas potenciāli visiem patērētājiem piedāvā pamatpieslēgumu publiski pieejamiem telefona pakalpojumiem par zemāko cenu. Tādējādi dati liecina, ka mobilo sakaru nodrošināšana konkurences apstākļos jau radījusi situāciju, ka patērētājiem ir plaša piekļuve mobilajiem sakariem par pieņemamām cenām. Tāpēc mobilie sakari neatbilst nosacījumiem, lai tos iekļautu universālā pakalpojuma darbības jomā (kā tas noteikts direktīvā). 3.3. Piekļuve platjoslas internetam 3.3.1. Analīze 2004. gada vidū platjoslas[7] piekļuves tīklu pārklājums aptvēra apmēram 85% no ES 15 valstu iedzīvotājiem. Jaunajās dalībvalstīs zemāks fiksēto līniju izplatības līmenis arī norāda uz to, ka platjoslas piekļuves infrastruktūra ir pieejama ievērojami mazākai iedzīvotāju daļai. Nodrošināto platjoslas piekļuves līniju skaits gada laikā ES 25 pieaudzis par vairāk nekā 72%. Līniju lietotāju skaits 2004. gada jūlijā bija 29,6 miljoni, un tas nozīmē, ka platjoslas pakalpojumus lieto 6,5% no ES iedzīvotāju skaita, kā tas parādīts 3. attēlā[8]. Salīdzinājumam ES 15 skaitlis ir 7,6%. Milzīgo platjoslas pakalpojumu lietošanas pieaugumu lielā mērā izraisīja konkurences spiediena palielināšanās un fiksēto operatoru vēlme kompensēt samazinātos ienākumus no balss telefonijas. 3. attēls [pic] Avots: Komisijas dienesti pamatojoties uz COCOM datiem Kā redzams attēlā, skaitļi ievērojami atšķiras, sākot no mazāk kā 1% līdz gandrīz 16%. Augstākais izplatības līmenis novērots valstīs, kurās ir spēcīgākā konkurence starp DSL un uz kabeļiem balstītu platjoslas infrastruktūru. Sīkāki dati ir sniegti saistītajā Komisijas dienestu darba dokumentā. 3.3.2. Vērtējums Pastāv vispārējas bažas par „digitālās plaisas” radīšanu starp tiem, kam ir pieejami uzlaboto e-sakaru pakalpojumi, un pārējiem. Komisija ir uzsvērusi platjoslas pakalpojumu nozīmību, lai realizētu informācijas sabiedrības potenciālu. Īstenojot e Eiropas darbības plānu, dalībvalstis ir izveidojušas vispusīgu valsts platjoslas stratēģiju[9]. Šis process tagad ietver visas 25 ES valstis. Tā kā platjoslas teritoriālais pārklājums paplašinās, uzmanība tiek pievērsta attālākiem un lauku reģioniem, kur iedzīvotāji ir izkliedēti un tirgus attīstība ir stipri mazāka. Dalībvalstis var atbalstīt platjoslas pakalpojumu izvēršanu ar alternatīviem publiskā finansējuma mehānismiem, ieskaitot struktūrfondu izmantošanu noteiktiem reģioniem atbilstoši attiecīgiem kritērijiem[10]. Tādējādi regulējuma dati, ko papildina uz tirgu balstīta analīze, liecina, ka tikai maza, kaut strauji augoša, ES patērētāju daļa pašlaik izmanto platjoslas pakalpojumus. Tā kā platjoslas pakalpojumu faktisko lietotāju skaits ir 6,5% iedzīvotāju, ES kopumā neatbilst kritērijam, ka pakalpojumu izmanto „patērētāju vairākums”. Platjoslas pakalpojumi vēl nav kļuvuši nepieciešami sabiedrībai, un tas, ka tie nav pieejami, nenozīmē izslēgšanu no sabiedrības. Pašlaik platjoslas pakalpojumi neatbilst nosacījumiem, lai tos iekļautu universālā pakalpojuma darbības jomā (kā tas noteikts direktīvā). 4. ILGTERMIņA JAUTāJUMI 4.1. Darbības joma Tehnoloģiskā saplūšana starp telekomunikācijām, plašsaziņas līdzekļiem un informācijas tehnoloģiju pakalpojumiem turpinās, bet interneta protokols (IP) turpina attīstīties vispārējas datu pārraides platformas virzienā. Pakalpojumus, ko iepriekš sniedza ar ierobežotu tīklu daudzumu, tagad var sniegt, izmantojot kopīgus IP tīklus. Tas nojauc robežas starp interneta un tradicionālā telefona pasaulēm, ko tālāk uzlabo jauno paaudžu hibrīdu termināli, kuros apvienotas sakaru funkcijas ar citām iespējām, tādām kā skaitļošana, spēles un audiovizuālā materiāla skatīšanās. Tas veicina personisko pakalpojumu un informācijas vides veidošanu kā pretstatu standarta masu patēriņa tirgus pakalpojumiem. Patērētājiem konverģenta un globāla uz internetu balstīta vide rada jauninājumu iespēju, jaunus produktus un izdevīgumu, kā arī aizvien pieaugošu izvēli un komplicētus termināļus un pakalpojumus. Turklāt konverģence, tīklošana un digitalizācija kopīgi veicina vienādranga sakaru modeļa izmantošanas pieaugumu, kas arvien vairāk prasa ātrdarbīgus tīkla pieslēgumus, izmantojot jaunas datu lietojumprogrammas. IP balstītu pakalpojumu pieaugums rada konkurenci universālā pakalpojuma nodrošināšanai, kas balstās uz modeli, ka patērētāji izmanto piekļuvi tīklam no noteiktas vietas, lai saņemtu ar balsi saistītus un interneta pakalpojumus, kuri tiek nodrošināti pa publisko komutējamo telefona tīklu. Šis modelis, savukārt, ir balstīts vertikāli integrētā pakalpojumu sniegšanas modelī, kurā galvenās infrastruktūras nodrošinātājs ir arī telefona pakalpojumu nodrošinātājs. Ja balss telefonijas pakalpojumi arvien vairāk pārvietojas uz IP vidi, veidojas internetam līdzīgs modelis, ar ko jebkurš, kuram ir platjoslas pieslēgums, var izvēlēties starp virkni konkurējošu balss pakalpojumu sniedzēju. šādos apstākļos telefona pakalpojumu kā piekļuves pakalpojumu nodrošināšana kļūtu visuresoša, un universālā pakalpojuma centrs pārvirzītos uz platjoslas piekļuves nodrošināšanu par pieejamām cenām. Tiek aicināts izteikt komentārus, cita starpā, par šādiem ilgtermiņa jautājumiem: 1. Vai, ņemot vērā esošo un gaidāmo tehnoloģisko attīstību, universālajā pakalpojumā kādreiz nākotnē būtu jānošķir piekļuve infrastruktūrai no pakalpojumu sniegšanas un universālais pakalpojums jāattiecina tikai uz piekļuvi sakaru infrastruktūrai, pamatojoties uz to, ka pakalpojumu nodrošināšana konkurences apstākļos (piem., telefona pakalpojumi, kas tiek nodrošināti, izmantojot balsi pa IP) nodrošina to pieejamību un pieņemamu cenu? 2. Tā kā patērētāji ir aizvien mobilāki, kad izmanto sakaru pakalpojumus, vai universālajam pakalpojumam arī turpmāk jāattiecas uz piekļuvi noteiktās vietās, vai arī tiem jāattiecas uz piekļuvi jebkurā vietā (ieskaitot piekļuvi kustībā)? 3. Līdz ar plašu piekļuvi mobilajiem sakariem par pieņemamu cenu samazinās pieprasījums pēc taksofoniem. Vai vēl aizvien ir pamats iekļaut noteikumus par taksofoniem universālā pakalpojuma darbības jomā, kā tas ir pašlaik? 4. Ņemot vērā, ka izziņu dienestu pakalpojumi daudzās valstīs tiek sniegti konkurences apstākļos, cik ilgi ir nepieciešams saglabāt sarakstus un izziņu dienestu pakalpojumus universālā pakalpojuma darbības jomā? 5. Ņemot vērā, ka sakaru vide kļūst arvien sarežģītāka, kā aprakstīts iepriekš, un ievērojot problēmas, ar kurām līdz šim nācies saskarties pašreizējā universālā pakalpojuma nodrošināšanā, ir paredzams, ka progresīvi pakalpojumi cilvēkiem ar īpašām vajadzībām sniegs gan ieguvumus, gan jaunas grūtības. Vai šiem lietotājiem paredzētie pasākumi universālā pakalpojuma nodrošināšanas kontekstā būtu turpmāk jāsaskaņo ES līmenī? 4.2. Finansējums Otrs ilgtermiņa apsvērums šajā kontekstā attiecas uz universālā pakalpojuma finansējumu. Pašlaik universālā pakalpojuma finansējuma shēmas ietver finansiālu šķērssubsidēšanu no vienas patērētāju grupas citai. Dalībvalstīm atļauts finansēt visas universālā pakalpojuma saistību neto izmaksas, vai nu ar caurredzamiem noteikumiem izmantojot valsts līdzekļus, vai izveidojot īpašus nozares fondus, kurā jādod ieguldījums visiem tirgū aktīvajiem uzņēmumiem. Ja operatoram ir īpašas vai ekskluzīvas tiesības sniegt pakalpojumus, šīs priekšrocības līdzsvaro ar prasību pildīt noteiktas sociālās saistības. Koncepcija par īpašu nozares universālā pakalpojuma fondu, kurā tirgus dalībniekiem jāveic sociālas iemaksas, atbilst šim principam. Rodas šaubas, vai šis modelis ir piemērots liberalizētā tirgū, kurā kopumā darbojas konkurence. Parasti sociālās izmaksas sedz no nodokļu ieņēmumiem, nevis no tirgus dalībnieku līdzekļiem. Tāpēc ilgtermiņa jautājumi par finansējumu ir šādi: 6. Vai universālā pakalpojuma finansēšanas shēma ir piemērots līdzeklis, lai risinātu sociālās iekļautības mērķi sakaru jomā, kurā valda konkurence? 7. Vai finansējums no nodokļu ieņēmumiem ir dzīvotspējīga alternatīva? 5. KOPSAVILKUMS Pēc analīzes veikšanas par tehnoloģisko, tirgus un sociālo attīstību, kas ietekmē e-sakaru pakalpojumu patērētājus, un mobilo un platjoslas pakalpojumu tirgiem, un pēc universālā pakalpojuma direktīvā izklāstīto universālā pakalpojuma darbības jomas noteikšanas kritēriju piemērošanas Komisija secina, ka neviens no šiem pakalpojumiem neatbilst nosacījumiem, lai pašlaik to iekļautu universālā pakalpojuma darbības jomā. Tāpēc universālā pakalpojuma darbības joma jāatstāj bez izmaiņām. Komisija aicina izteikt piezīmes par šo secinājumu un izskatīs visus datus, kas varētu būt svarīgi attiecībā uz šo vērtējumu. Komisija uzskata arī, ka jāveicina uz nākotni vērstas politiskās debates par universālā pakalpojuma nodrošināšanu, izvirzot vairākus ilgtermiņa jautājumus, par kuriem tā arī aicina izteikt piezīmes. [1] EP un Padomes Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem. [2] „Sadarbība izaugsmes un darbavietu attīstībai. Jauns posms Lisabonas stratēģijā”, KOM(2005) 24. [3] Sk. Komisijas Balto grāmatu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem, (KOM(2004) 374). [4] Sk. saistīto darba dokumentu, pielikumu par mērījumiem. [5] KOM(2004) 759 galīgais. [6] Čehijas Republika (99%) un Slovēnija (92%). [7] Par platjoslas tīkliem un to definīciju sk. 10. parindi saistītajā darba dokumentā. [8] Skaitlis ir 2 līdz 3 reizes lielāks, ja piekļuvi mēra mājsaimniecību līmenī, kur parasti vairāki mājsaimniecības locekļi kopīgi lieto vienu pieslēgumu. Sk. pielikumu par mērījumiem, turpat. [9] Sk. „Eiropas ātrdarbīga savienošana : valsts platjoslas stratēģija”, KOM(2004) 369. [10] Vadlīnijas par struktūrfondu izmantošanas kritērijiem un noteikumiem e-sakaru veicināšanai, SEK (2003) 895.