Direktīva sastāv no četriem pīlāriem un papildu prasībām, lai izveidotu vienotu informācijas punktu un strīdu izšķiršanas struktūru. Tās attiecas uz visiem pīlāriem, kā arī prasībām noteikt sodus.

Šis ziņojums ir sagatavots mazāk nekā divus gadus pēc tam, kad bija jāsāk to dalībvalstu tiesību aktu piemērošana, ar kuriem tika transponēta šī direktīva, turklāt daudzās dalībvalstīs bija vērojama būtiska kavēšanās. Rezultātā pierādījumi, kuri tika ņemti par pamatu, lai novērtētu direktīvas pasākumu ietekmi un virzību tās mērķu sasniegšanā, bija samērā ierobežoti. Tomēr ar šo ziņojumu ir mēģināts likt pamatus, lai izstrādātu pamatscenāriju, balstoties uz kuru varētu veikt novērtējumu nākotnē.

Direktīvas 12. pantā ir noteikts, ka Komisijai līdz 2018. gada 1. jūlijam ir jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums par direktīvas īstenošanu, kam jāpievieno arī kopsavilkums par šajā direktīvā paredzēto pasākumu ietekmi un novērtējums par virzību tās mērķu sasniegšanā, tostarp to, vai un kā direktīva vēl vairāk varētu sekmēt tādu mērķu sasniegšanu platjoslas pakalpojumu jomā, kas ir vērienīgāki par digitalizācijas programmā noteiktajiem.

Direktīva bija jātransponē dalībvalstu tiesību aktos līdz 2016. gada 1. janvārim, lai tā būtu piemērojama visās dalībvalstīs no 2016. gada 1. jūlija.

Direktīvai varētu būt liela nozīme arī attiecībā uz lietu internetu, jo viens no tās uzdevumiem ir sekmēt sadarbību starp iespējamiem lietu interneta izmantotājiem, proti, transporta sistēmām, enerģētikas un ūdensapgādes nozarēm un telekomunikāciju operatoriem, kuri varētu nodrošināt savienojamību.

Ņemot vērā šķiedras kabeļu nozīmi 5G šūnu atvilces maršrutēšanā, to nozīme attiecīgo 5G mērķu sasniegšanā līdz 2025. gadam kļūst arvien būtiskāka.

Pirmajā pīlārā visiem tīklu operatoriem (elektronisko sakaru uzņēmumiem, energouzņēmumiem u. c.) ir jānodrošina tiem operatoriem, kuri ir iecerējuši izvērst ātrdarbīgus platjoslas tīklus, piekļuve savai fiziskajai infrastruktūrai (piemēram, kanāliem, kanalizācijas lūkām, sadales skapjiem, balstiem) saskaņā ar taisnīgiem un saprātīgiem noteikumiem. Piekļuvi var atteikt, pamatojoties uz objektīviem, pārredzamiem un samērīgiem kritērijiem.

·Piemēram, tādās dalībvalstīs kā Austrija, Bulgārija, Čehijas Republika, Grieķija, Kipra, Lietuva, Polija, Portugāle, Slovākija un Somija ir spēkā prasības, kas paredz, ka publiskām iestādēm ar vienotā informācijas punkta starpniecību ir jādara pieejams informācijas minimums par esošo fizisko infrastruktūru, ja tas ir saņēmis šādu informāciju elektroniskā formātā no tīklu operatoriem un kura ir punkta rīcībā tā uzdevumu dēļ (direktīvas 4. panta 2. punkts).

Direktīvā ir iekļauti arī vairāki brīvprātīgi piemērojami noteikumi, kuru transponēšana ir atstāta dalībvalstu ziņā. Turpinājumā ir sniegts pārskats par to, kā dalībvalstis ir izmantojušas šos brīvprātīgos noteikumus.

Tikai dažas valstis ir plaši izmantojušas šos atbrīvojumus. Lielākā daļa valstu tos nav izmantojušas nemaz vai arī to regulējumu ir iekļāvušas sekundārajos tiesību aktos, kas vēl nav pieņemti.

Direktīvā dalībvalstīm ir paredzētas vairākas iespējas atbrīvot konkrētu infrastruktūru vai konkrētas celtnes no tajā paredzētajām prasībām (piemēram, no pārredzamības prasībām) ar nosacījumu, ka šie atbrīvojumi ir pienācīgi pamatoti.

Tā kā direktīva skar kompetences dažādās nozarēs un uzliek pienākumus ne tikai telekomunikāciju nozarei, bet attiecas arī uz komunālajiem pakalpojumiem, celtniecības tiesību aktiem, administratīvajām tiesībām u. c., tās transponēšana bieži izrādījās sarežģīta, un šajā nolūkā dalībvalstīm bija jāveic dažādu pasākumu (arī reģionālā un vietējā līmenī) pielāgošana.

Neskatoties uz to, visas dalībvalstis, izņemot Itāliju, nespēja laikus pieņemt transponēšanas pasākumus, kas lika Komisijai 2016. gada 23. martā nosūtīt attiecīgajām 27 dalībvalstīm oficiālu brīdinājuma vēstuli. Pēc tam Komisija 2016. gada 30. septembrī nosūtīja 19 dalībvalstīm pamatotu atzinumu, aicinot tās pieņemt pasākumus, lai samazinātu ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksas. Patlaban visas dalībvalstis, izņemot Beļģiju, ir paziņojušas par direktīvas pilnīgu transponēšanu valstu tiesību aktos.

Saskaņā ar direktīvas 13. pantu dalībvalstīm bija pienākums līdz 2016. gada 1. janvārim pieņemt un publicēt valsts pasākumus, ar ko transponē šo direktīvu, un sākt tos piemērot no 2016. gada 1. jūlija.

Avots: BEREC

5.Ietekme un progress

Tā kā šis ziņojums ir sagatavots mazāk nekā divus gadus pēc direktīvas piemērošanas sākuma datuma un ņemot vērā, ka lielākā daļa dalībvalstu šo direktīvu transponēja ar kavēšanos, praksē tās piemērošana sākās pavisam nesen, tādēļ tās īstenošanas pieredze pagaidām ir ierobežota.

Neskatoties uz to, informācija no dalībvalstīm, kuras iepriekš piemēroja direktīvas noteikumiem līdzīgus noteikumus, un no uzņēmumiem, kuri iesaistījās sadarbībā citās nozarēs, liecina, ka direktīva varētu sniegt būtisku labumu, tostarp augstas veiktspējas platjoslas pakalpojumu izvēršanu teritorijās, kur šis pakalpojums nav pietiekami nodrošināts, ja vien pārējās dalībvalstis rīkosies tāpat.

Atbildes uz aptauju, kas tika veikta pētījuma ietvaros, kurš ir šā ziņojuma pamatā, rāda, ka elektronisko sakaru operatori uzskata, ka kopš direktīvas piemērošanas ir vērojami uzlabojumi gan fiziskās (arīdzan ēku iekšējās) infrastruktūras piekļuves jomā, gan attiecībā uz informāciju, kas ar to saistīta. Tomēr joprojām ir vieta uzlabojumiem, jo operatori ir norādījuši uz ierobežoto progresu attiecībā uz atbalstu inženiertehnisko darbu koordinēšanai, inženiertehnisko darbu atļauju saņemšanas procesa atvieglošanu vai piekļuves veicināšanu ēkām, lai ierīkotu ēku iekšējo infrastruktūru.





Avots: WIK/VVA, pamatojoties uz telekomunikāciju operatoru sniegtajām atbildēm tiešsaistes aptaujā, kas veikta 2017. gada augustā

Šie rezultāti būtu jāuzskata par bāzes datiem, ņemot vērā, ka aptauja veikta tikai vienu gadu pēc datuma, kad bija jāsāk piemērot direktīva. Neapmierinātības iemesli var būt dažādi atkarībā no pušu interesēm.

Turpmākajās sadaļās ir sīkāk aplūkots katrs temats, pamatojoties uz šī ziņojuma vajadzībām veikto pētījumu.

1. pīlārs: piekļuve esošajai fiziskajai infrastruktūrai un pārredzamība (direktīvas 3. un 4. pants)

Dati par to, kā tiek izmantota piekļuve esošajai fiziskajai infrastruktūrai, ļauj konstatēt dalībvalstis, kurās tā līdz šim tiek izmantota ierobežotā apmērā (Īrija, Spānija un Vācija), un dalībvalstis, kurās šādas piekļuves izmantošana ir labi attīstīta (Francija, Itālija un Portugāle). Šajās trīs valstīs attiecīgs pieprasījums pastāvēja vēl pirms direktīva tika īstenota.





Avots: WIK Consult/VVA, pamatojoties uz telekomunikāciju operatoru aptaujā sniegtajām atbildēm (izņemot Franciju, par kuru informācija ir iegūta no uzņēmumiem)

Tomēr dažās dalībvalstīs, kurās pieprasījums līdz šim bija zems, interese par piekļuvi fiziskajai infrastruktūrai pamazām palielinās. Tās ir Austrija, Beļģija, Īrija, Spānija, Vācija un Zviedrija.

Operatori uzskata, ka direktīva ir atvieglojusi piekļuvi fiziskajai infrastruktūrai un ka tīkla izvēršanas kopējās izmaksas, izmantojot trešo personu fizisko infrastruktūru, ir daudz vai nedaudz zemākas, nekā tad, ja uzņēmumam pašam būtu jāveido šāda infrastruktūra.