PASKAIDROJUMA RAKSTS

Saskaņā ar 395. panta 1. punktu Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (“PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu jebkurai dalībvalstij var atļaut piemērot īpašus pasākumus, ar kuriem atkāpjas no minētās direktīvas noteikumiem, nolūkā vienkāršot PVN iekasēšanas procedūru vai nepieļaut noteiktu veidu nodokļa nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļa maksāšanas.

Itālija pieprasa atļauju turpināt atkāpties no PVN direktīvas 168. panta, līdz 40 % ierobežojot tiesības atskaitīt priekšnodokli, kas maksājams par izdevumiem, kuri saistīti ar mehāniskiem autotransporta līdzekļiem, kurus izmanto ne tikai saimnieciskās darbības vajadzībām. Turklāt Itālija pieprasa atļauju turpināt atkāpties no tās pašas direktīvas 26. panta 1. punkta a) apakšpunkta, atbrīvojot no PVN nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības aktīvos iekļauto transportlīdzekļu izmantošanu privātām vajadzībām, ja uz šādiem transportlīdzekļiem attiecas atskaitīšanas tiesību ierobežojums.

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Atskaitīšanas tiesības var būt grūti īstenojamas, ja preces bez nošķiršanas var izmantot privātām vai saimnieciskās darbības vajadzībām. Šādos gadījumos var būt sarežģīti noteikt attiecību starp izmantošanu saimnieciskās darbības vajadzībām un ar saimniecisko darbību nesaistītām vajadzībām, turklāt tādu pārbaužu veikšana, kuru mērķis ir apstiprināt šādu attiecību, var radīt ievērojamas grūtības un birokrātiju gan nodokļu iestādēm, gan nodokļu maksātājiem. Tā rezultātā pat varētu rasties laikietilpīgi un dārgi strīdi. Praksē dažkārt pat nav iespējams pārbaudīt, kādām vajadzībām transportlīdzekļi faktiski tiek izmantoti, un tā rezultātā var notikt krāpšana PVN jomā (vai krāpšanas mēģinājumi) (piemēram, neuzticama uzskaite) un līdz ar to arī samazināties PVN ieņēmumi.

Itālijā dominē mazie uzņēmumi (94,7 % Itālijas uzņēmumu ir mikrouzņēmumi), un lielākā daļa apritē esošo uzņēmumu automašīnu pieder šāda veida uzņēmumiem. Tas, ka šādi transportlīdzekļi tiek izmantoti ierastajai saimnieciskajai darbībai, neliedz tos izmantot privātām vajadzībām. Šādā situācijā, t. i., kad šie transportlīdzekļi zināmā mērā tiek izmantoti privātām vajadzībām, PVN ir jāmaksā par izmantošanu privātām vajadzībām. Itālijas situācijā, kad gandrīz visu ekonomisko struktūru veido mikrouzņēmumi, darba slodze, ko veido izmantošanas sadalījuma privātajā vai saimnieciskās darbības jomā novērtēšana un pārbaudīšana, prasītu nesamērīgi lielus izdevumus, ieskaitot izdevumus, kas izriet no nepieciešamības glabāt detalizētu dokumentāciju.

Minēto iemeslu dēļ Itālijai tika atļauts atkāpties no PVN direktīvas 168. panta, līdz 40 % ierobežojot tiesības atskaitīt PVN par transportlīdzekļa pirkšanu, ieskaitot līgumus par montāžu un tamlīdzīgi, ražošanu, iegādi Kopienas iekšienē, ievešanu, nomu vai īri, pārveidošanu, remontu vai tehnisko apkopi un izdevumiem par precēm vai pakalpojumiem, kas saistīti ar transportlīdzekļiem un to izmantošanu, ieskaitot par smērvielām un degvielu, ja attiecīgo transportlīdzekli izmanto ne tikai saimnieciskās darbības vajadzībām. Īpašie pasākumi attiecas uz visiem mehāniskajiem transportlīdzekļiem, izņemot lauksaimniecības vai mežsaimniecības traktorus, kurus parasti izmanto cilvēku vai kravu pārvadāšanai pa autoceļiem un kuru kopējais maksimālais svars ir mazāks par 3,5 tonnām, un kuros ir mazāk par deviņām sēdvietām, ieskaitot vadītāja sēdekli.

Tāpat Itālijai ir atļauts atkāpties no PVN direktīvas 26. panta 1. punkta a) apakšpunkta, atbrīvojot no PVN tādu transportlīdzekļu izmantošanu privātām vajadzībām, kuri ietilpst nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības aktīvos, ja uz šiem transportlīdzekļiem attiecas iepriekš minētie īpašie pasākumi.

Atļauju īstenot iepriekš minēto atkāpes pasākumu Padome pirmo reizi piešķīra ar 2007. gada 18. jūnija Lēmumu 2007/441/EK līdz 2010. gada 31. decembrim. Pēc Itālijas pieprasījuma atkāpes pasākumi tika pagarināti četras reizes: ar Padomes 2010. gada 29. novembra Īstenošanas lēmumu 2010/748/ES tie tika pagarināti par laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim; ar Padomes 2013. gada 15. novembra Īstenošanas lēmumu 2013/679/ES par laikposmu no 2014. gada 1. janvāra līdz 2016. gada 31. decembrim; ar Padomes 2016. gada 8. novembra Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/1982 par laikposmu no 2017. gada 1. janvāra līdz 2019. gada 31. decembrim; un pēdējoreiz – ar Padomes 2019. gada 5. decembra Īstenošanas lēmumu (ES) 2019/2138 par laikposmu no 2020. gada 1. janvāra līdz 2022. gada 31. decembrim.

Šis Itālijas pieprasījums pagarināt īpašos pasākumus līdz 2025. gada 31. decembrim ir pamatots ar tiem pašiem iemesliem, kas norādīti iepriekšējos pieprasījumos. Pieprasījumā un informācijā, ko Itālija iesniedza 2022. gada 1. jūnijā, ir iekļauts paskaidrojums par atskaitīšanas tiesībām piemēroto procentuālo ierobežojumu.