Priekšlikums Padomes regula, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) /* COM/2008/0306 galīgā redakcija - CNS 2008/0105 */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 20.5.2008 COM(2008) 306 galīgā redakcija 2008/0103 (CNS) 2008/0104 (CNS) 2008/0105 (CNS) 2008/0106 (CNS) Priekšlikums PADOMES REGULA, ar ko nosaka kopīgus lauksaimniekiem piešķiramā tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem Priekšlikums PADOMES REGULA par izmaiņām kopējā lauksaimniecības politikā, veicot grozījumus Regulā (EK) Nr. 320/2006, (EK) Nr. 1234/2007, (EK) Nr. 3/2008 un (EK) Nr. […]/2008 Priekšlikums PADOMES REGULA, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko groza Lēmumu 2006/144/EK par Kopienas lauku attīstības stratēģiskajām pamatnostādnēm (2007.–2013. gada plānošanas laikposms) (iesniegusi Komisija) {SEC(2008) 1885}{SEC(2008) 1886} PASKAIDROJUMA RAKSTS PRIEKšLIKUMA IEMESLI UN MēRķI Komisijas 2007. gada 20. novembra paziņojumā „Gatavojoties KLP reformas „veselības pārbaudei”” noteiktie galvenie mērķi bija novērtēt KLP 2003. gada reformas īstenošanu un reformas procesā ieviest tādas korekcijas, kuras uzskata par vajadzīgām, lai politiku turpmāk vienkāršotu, ļautu tai izmantot jaunas tirgus iespējas, kā arī lai to sagatavotu jauniem izaicinājumiem, tādiem kā klimata pārmaiņas, ūdens resursu apsaimniekošana un bioenerģija. Pēdējos mēnešos jauna dimensija pavērās vienam no iepriekš minētajiem mērķiem, proti, tirgus iespēju izmantošanai, jo attiecībā uz daudzām lauksaimniecības precēm tika novērots straujš cenu kāpums līdz nepieredzētam līmenim. Cenu nepārtrauktais pieaugums 2006. gadā un 2007. gada pirmajā pusē jau bija to secinājumu pamatā, kas izdarīti novembra paziņojumā, par to, ka jāatceļ visas atlikušās KLP piegāžu kontroles (proti, piena kvotas un zemes atstāšana atmatā). To faktoru apvienojums, kas radīja minētās izmaiņas, un labākā ES reakcija uz šādām izmaiņām ir ietverta atsevišķā Komisijas paziņojumā. Galvenie secinājumi, kas izklāstīti novembra „veselības pārbaudes” paziņojumā par neseno KLP reformu novērtējumu, paliek spēkā. Minētās reformas iezīmēja jaunu posmu šajā procesā, kurā atsaistīja vairumu tiešo maksājumu, izmantojot vienotā maksājuma shēmu (VMS), ko 2003. gadā piemēroja attiecībā uz laukaugiem, liellopiem un aitām, kā arī piena produktiem un 2004. gadā — olīveļļai, kokvilnai un tabakai. Īstenojot 2003. gada reformu, tika nostiprināta lauku attīstības politika, piešķirot papildu līdzekļus un veicot politikas instrumentu reformu 2005. gadā. Visbeidzot, reformu process turpinājās arī cukura nozarē (2006. gadā) un augļu, dārzeņu un vīna nozarēs (2007. gadā). Iepriekš minētās reformas atspoguļo būtiskas pārmaiņas KLP virzībā, kura šodien spēj labāk sasniegt tās pamatmērķus. - Atbalsts ražotājiem ir lielā mērā (90 %) atsaistīts no lēmumiem par ražošanu, kas ES lauksaimniekiem ļauj izdarīt izvēli atbilstīgi tirgus apstākļiem un paļauties uz savu saimniecību potenciālu un savām vēlmēm, pielāgojoties ekonomikas vides pārmaiņām. Tas ir visefektīvākais veids, kā nodrošināt saimniecības ienākumu atbalstu. - Atteikšanās no ražošanas atbalsta, ko lielā mērā uzskatīja par pagātnes papildu problēmu avotu, un ES subsidēto cenu samazināšana aizvien vairāk tuvināja ES lauksaimniecību pasaules tirgiem, uzlabojot tirgus līdzsvaru un samazinot intervences krājumu vai produkcijas pārpalikuma budžeta izmaksas. - Reformas procesa rezultātā palielinājās ES lauksaimniecības nozares konkurētspēja, un, neraugoties uz ES īpatsvara samazināšanos lielākajā daļā preču tirgu, tā kļuva par lielāko lauksaimniecības produktu eksportētāju, galvenokārt augstvērtīgu produktu jomā, vienlaikus turpinot būt lielākā lauksaimniecības produktu importētāja pasaulē un veidojot lielāko noieta tirgu jaunattīstības valstīm. - KLP sniedz pieaugošu ieguldījumu vides degradācijas radītu apdraudējumu samazināšanā, kā arī nodrošina daudzus no tiem sabiedriskajiem labumiem, ko mūsu sabiedrība gaida no tās, jo atbalsts ražotājiem patlaban ir atkarīgs no tā, kā tiek ievēroti vides, pārtikas nekaitīguma un kvalitātes, kā arī dzīvnieku labturības standarti. - Nostiprinātā lauku attīstības politika atbalsta vides un lauku ainavas aizsardzību, kā arī veicina izaugsmi, jaunas darbavietas un jauninājumus lauku apvidos, jo īpaši attālākos, mazapdzīvotākos un no lauksaimniecības lielā mērā atkarīgos reģionos. Iepriekš minētās pārmaiņas norāda uz to, ka pašreizējā KLP būtiski atšķiras no kādreizējās KLP. Paziņojumā „Gatavojoties KLP reformas „veselības pārbaudei”” arī apgalvots, ka, „lai KLP turpinātu būt tagadnes un nākotnes politika, tai ir jāspēj novērtēt savus instrumentus un pārbaudīt, vai tie darbojas pareizi, jāspēj noteikt vajadzīgos pielāgojumus izvirzīto mērķu īstenošanai, kā arī jāspēj pielāgoties jaunām izmaiņām”. Saskaņā ar minētajā paziņojumā sniegtajiem norādījumiem Komisija ir sagatavojusi tiesību aktu priekšlikumus, kam pievienots ietekmes novērtējuma ziņojums par KLP padziļinātu pārbaudi, ņemot vērā rezultātus, kuri iegūti no plašām konsultācijām ar ieinteresētajām personām, un citu Eiropas iestāžu ieguldījumu. Tiesību aktu priekšlikumi ir saistīti ar trīs pamatregulām: - Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, - Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (Vienotā TKO regula), - Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai. Lai arī minētie priekšlikumi neveido būtisku reformu, tiem ir būtiska nozīme KLP turpmākajā attīstībā saskaņā ar Kopienas vispārīgo mērķi un Līgumu prasībām — veicināt ilgtspējīgu un uz tirgu orientētu lauksaimniecības nozari. VIENOTā MAKSāJUMA SHēMA (VMS) UN VIENOTā PLATīBMAKSāJUMA SHēMA (VPMS) Vienkāršošana Labāks regulējums un vienkāršošana ir viena no Komisijas politikas prioritātēm laikposmam no 2004. līdz 2009. gadam. Vissvarīgāko ceļu uz vienkāršošanu KLP sāka ar tās 2003. gada reformu, novirzot lielāko daļu lauksaimniekiem paredzēto tiešo maksājumu vienotajā maksājumu shēmā un 2007. gadā pieņemot vienotu kopējā tirgus organizāciju. Pieredze liecina par to, ka piemērojot vienotā maksājuma shēmu, tā ir palīdzējusi samazināt administratīvo slogu, izvairīties no nevajadzīgiem valsts izdevumiem, uzlabot sabiedrības viedokli par KLP, kā arī uzlabot lauksaimniecības nozares konkurētspēju. Tomēr vienkāršošanas jomā var paveikt vēl vairāk, jo īpaši attiecībā uz savstarpējo atbilstību un pašreizējo daļēji saistīto atbalstu. Savstarpējā atbilstība Ar 2003. gada KLP reformu ieviesa savstarpējās atbilstības saistības vienotā saimniecības maksājumā. Tas nozīmē, ka šādus maksājumus veic saskaņā ar tiesību aktiem vides, pārtikas nekaitīguma, kā arī dzīvnieku labturības jomā, kā arī atbilstīgi noteikumiem par saimniecības uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. Dalībvalstis, kā arī pati Komisija, veicot pārbaudes grāmatojumu noskaidrošanai, norādījušas uz praktiskām problēmām, kuras radušās savstarpējās atbilstības saistību īstenošanā. Tas lika Komisijai pārbaudīt savstarpējās atbilstības darbības jomu, lai vienkāršotu un uzlabotu tās mērķus. Jo īpaši priekšlikumu mērķis ir atcelt konkrētas tiesību aktos noteiktas obligātās prasības, kuras uzskata par nebūtiskām vai kuras nav saistītas ar lauksaimnieku atbildību, kā arī ieviest labu lauksaimniecības un vides apstākļu prasības, kuru mērķis ir saglabāt labo ietekmi uz vidi no zemes atstāšanas atmatā un pievērsties ūdens resursu apsaimniekošanas jautājumiem. Daļēji saistītais atbalsts Attiecībā uz 2003. gada KLP reformu dažas dalībvalstis uzskatīja, ka pilnīga atbalsta atsaistīšana varētu radīt vairākus riskus, piemēram, atteikšanos no ražošanas, izejmateriālu piegādes trūkumu pārstrādes rūpniecībai, vai radīt sociālās un vides problēmas jomās, kurās ir maz ekonomikas alternatīvu. Tas bija iemesls, kādēļ atsevišķās nozarēs nolēma saglabāt noteiktu saistītā atbalsta līmeni. Atsaistīšanas pieredze liecina par to, ka kopumā šāds solis nenorādīja uz būtiskām izmaiņām ražošanas struktūrā ES mērogā un ka tā rezultātā lauksaimnieki ražo produkciju atbilstīgi tirgus pieprasījumam daudz ilgtspējīgākā veidā. Jāuzsver arī tas, ka abu sistēmu (saistītais un atsaistītais atbalsts) paralēla saglabāšana neveicināja nacionālo un reģionālo administrāciju vienkāršošanu dalībvalstīs. Ņemot vērā iepriekš minēto, ierosina saskaņot abas minētās sistēmas atbilstīgi 2003. gada KLP reformas principiem, atceļot atlikušo saistīto atbalstu un to novirzot uz vienotā maksājuma shēmu. Tomēr izņēmuma kārtā to neattiecina uz piemaksām par zīdītājgovīm, aitām un kazām. Šajos gadījumos ierosina ļaut dalībvalstīm saglabāt pašreizējo saistīto atbalstu, lai uzturētu ekonomisko darbību reģionos, kur nav citu ekonomikas alternatīvu vai to ir maz. Citi ar vienkāršošanu saistītie jautājumi Minētajā priekšlikumā ietverti arī citi pasākumi, kuru mērķis ir turpmāk vēl vairāk vienkāršot vienotā maksājuma shēmu. Jo īpaši lielāka elastība paredzēta tādās jomās kā nacionālo rezervju izmantošana un tiesību uz maksājumu nodošana, kā arī izvēlē ieviest izmaiņas tiesībās un maksājumu datumos. Tika ierosināts arī atcelt tiesības uz maksājumu par atmatā atstātu zemi. Virzībā uz atsaistītā atbalsta vienotas likmes intensīvāku piemērošanu 2003. gada reformā atsaistīto lauksaimniecības atbalstu ieviesa kā galveno KLP elementu. Galvenais mērķis bija nodrošināt tādu tiešo maksājumu sistēmu, kas ļauj lauksaimniekiem būt orientētiem uz tirgu, ir pēc iespējas vienkāršāka no administratīvā viedokļa un saderīga ar PTO. Shēmas īstenošanai dalībvalstīm piedāvāja divus pamatmodeļus — vēsturisko un reģionālo: - vēsturiskais modelis: šajā modelī tiesības uz maksājumu ir pamatotas uz katra lauksaimnieka individuālām vēsturiskām pamatsummām; - reģionālais modelis: šajā modelī tiesības uz vienotas likmes maksājumu ir pamatotas uz summām, ko viena reģiona lauksaimnieki saņēmuši atsauces laikposmā. Pašreiz spēkā esošie tiesību akti neļauj dalībvalstīm mainīt to lēmumu par VMS modeļa īstenošanu. Tomēr pieredze liecina par to, ka pašreizējās shēmās ir vajadzīgi vai vēlami konkrēti pielāgojumi. Piemēram, nākotnē būs sarežģītāk pamatot atšķirības atbalsta līmeņos, kuras rodas, īstenojot vēsturisko modeli, jo atsauces laikposmi maksājumiem attālinās. No otras puses, reģionālais modelis nodrošina vienlīdzīgāku atbalstu lauksaimniekiem, neraugoties uz sākotnēju atbalsta pārdalīšanu. Lai padarītu VMS efektīvāku, lietderīgāku un vienkāršāku, Komisija ierosināja ļaut dalībvalstīm pielāgot savu VMS modeli, pakāpeniski pārejot uz vienotākām tiesību maksājumu likmēm. Paralēli priekšlikumos ietverti vairāki vienkāršošanas pasākumi attiecībā uz VMS īstenošanu. VPMS paplašināšana Vienotā platībmaksājuma shēmu ieviesa kā sagatavošanās soli to dalībvalstu iekļaušanai VMS, kuras pievienojās ES 2004. gada 1. maijā, lai atvieglotu to pielāgošanos ES, ņemot vērā to īpašo situāciju lauksaimniecībā. VPMS izveidoja kā pārejas sistēmu, lai palīdzētu ES-10 un ES-2 integrācijai vienmērīgā veidā, ņemot vērā minēto valstu un ES-15 būtiskās atšķirības ekonomikā vispārējā un lauksaimniecības mērogā. Dalībvalstīm, kuras piemēro VPMS, jāpāriet uz VMS 2011. gadā (Bulgārijai un Rumānijai — 2012. gadā). Šķiet piemēroti ļaut minētajām dalībvalstīm pagarināt VPMS līdz 2013. gadam. Šāda iespēja atbilst lēmumam, ko pieņēma attiecībā uz ES-15 dalībvalstīm, jo tām ļauj pārskatīt VMS īstenošanu un izvēlēties pāriet uz vienotākas likmes modeli. Pārskatīts Regulas (EK) 1782/2003 69. pants Pamatojoties uz 69. pantu Regulā (EK) Nr. 1782/2003 par tiešām atbalsta shēmām lauksaimniekiem, dalībvalstis, kuras piemēro VMS, katrā nozarē var saglabāt līdz pat 10 % no to valsts budžeta maksimāli pieļaujamā daudzuma daļas tiešajiem maksājumiem attiecīgajā nozarē pasākumiem, kas ir saistīti ar vides aizsardzību vai tās stāvokļa uzlabošanu, vai lauksaimniecības produktu kvalitātes un tirdzniecības uzlabošanu. Lai dalībvalstīm sniegtu lielāku elastību, atbildot uz vajadzībām, kuras rada vispārējā KLP virzība, ir ierosināts paplašināt 69. pantu: - atcelt ierobežojumu par to, ka lineārie samazinājumi jāsaglabā tajā pašā nozarē, kurā tos veic; - ietvert pasākumus, lai noteiktos reģionos kompensētu zaudējumus lauksaimniekiem, kuri specializējas piena produktu, liellopu, aitu un kazu gaļas, kā arī rīsu ražošanas nozarē; - paredzēt iespēju izmantot ieturētās summas, lai iekļautu tiesības uz maksājumiem apgabalos, kuros īsteno pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas; - atsevišķos apstākļos atbalstu nodrošināt arī dažiem riska pārvaldības pasākumiem — lauksaimniecības kultūru apdrošināšanas shēmām pret dabas katastrofām un kopējiem fondiem dzīvnieku slimībām; - pasākumus, kuri precīzi neatbilst PTO „zaļās kastes” nosacījumiem, ierobežot līdz 2,5 % no maksimālā apjoma; - visbeidzot, dalībvalstīm, kuras piemēro VPMS, ļaut arī piemērot šo noteikumu. Modulācija Modulācija ir budžeta līdzekļu nodošanas instruments, ar kuru lauksaimnieku tiešajiem maksājumiem piemēro procentuālo samazinājumu (I pīlārs) un pieejamos budžeta līdzekļus atkārtoti piešķir lauku attīstības (II pīlārs) pasākumiem. Ar 2003. gada reformu vienojās par obligāto modulāciju visās ES-15 dalībvalstīs, no 2005. gada to piemērojot ar 3 % likmi, no 2006. gada likmi paaugstinot līdz 4 % un no 2007. gada — līdz 5 %. Ieviesa arī EUR 5000 franšīzi, un summai, kas zemāka par minēto, tiešo maksājumu samazinājumu nepiemēro. Paziņojumā „Gatavojoties KLP reformas „veselības pārbaudei”” noteica daudzus jaunus un pašreiz aktuālus uzdevumus, kuri jārisina KLP, piemēram, saistībā ar klimata pārmaiņām, ūdens resursu apsaimniekošanu un bioloģisko daudzveidību, uzskatot, ka lauku attīstības politika ir viena no iespējām, kas jāizmanto, lai pielāgotos minētajām pārmaiņām. Lauku attīstības politikā ietvertie pasākumi jau nodrošina dažādas alternatīvas, lai risinātu jaunos uzdevumus, un dalībvalstis jau ir ietvērušas attiecīgos pasākumus savās lauku attīstības programmās laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam. Tomēr sākotnējā pieredze saistībā ar lauku attīstības programmas finansiālo līdzekļu izmantošanu 2007. gadā norāda uz to, ka dalībvalstu budžeta vajadzības ir lielākas par to finansiālajām iespējām. Lai ļautu dalībvalstīm atbalstīt pieaugošās vajadzības risināt jaunus uzdevumus, izmantojot lauku attīstības programmā noteikto pasākumu kopumu, ierosina paaugstināt obligāto modulāciju par 8 % un pievienot papildu progresīvu elementu saskaņā ar jaunu sistēmu, kuras pamatā ir šādi principi: - visi jaunie ieņēmumi no modulācijas paliek tās dalībvalsts rīcībā, kurā tie radušies; - pamata modulācija, ko ES-15 valstis piemēro visiem maksājumiem, kas pārsniedz EUR 5000, katru gadu paaugstināsies par 2 % no 2009. gada, līdz tiks sasniegta papildu 8 % likme 2012. gadā (papildus pašreizējiem 5 %); - ievieš progresīvu elementu, maksājumus pakāpeniski samazinot par 3 % katrā turpmākajā robežvērtībā, un ierosina izveidot jaunu tiešo atbalstu finanšu pārvaldības sistēmu, katrai dalībvalstij nosakot maksimālos neto apjomus; - Turpmāk norādītajā tabulā norādīti piemērojamie kopējie modulācijas procentuālie lielumi (attiecīgi pašreizējais un papildu lielums): Robežvērtības | 2009.g. | 2010.g. | 2011.g. | 2012.g. | 1 līdz 5 000 | 0 | 0 | 0 | 0 | 5000 līdz 99 999 | 5% + 2% | 5% + 4% | 5% + 6% | 5% + 8% | 100 000 līdz 199 999 | 5% + 5% | 5% + 7% | 5% + 9% | 5% + 11% | 200 000 līdz 299 999 | 5% + 8% | 5% + 10% | 5% + 12% | 5% + 14% | virs 300 000 | 5% + 11% | 5% + 13% | 5% + 15% | 5% + 17% | - ES-10 valstis arī varēs piedalīties modulācijā 2012. gadā, piemērojot 3 % (nevis 13 %) pamatlikmi. Bulgārija un Rumānija ir atbrīvotas saistībā ar tiešo maksājumu pakāpenisku ieviešanu. Maksājumu ierobežojumi 46,6% no visiem tiešo maksājumu saņēmējiem ES-25 valstīs saņem mazāk nekā EUR 500. Lai arī šis rādītājs galvenokārt attiecas uz sīkzemniekiem, tajā iekļauti arī konkrēti dalībvalstu saņēmēji, kuriem piešķirtā maksājumu vērtība ir zemāka par šāda maksājuma pārvaldīšanas administratīvajām izmaksām. Lai vienkāršotu un samazinātu tiešo maksājumu administrēšanas izmaksas, dalībvalstīm ierosina vai nu piemērot minimālo maksājumu EUR 250 apmērā, vai noteikt atbilstīgo platību vismaz 1 hektāra apmērā vienai saimniecībai, vai arī piemērot abus iepriekš minētos. Tomēr īpaši noteikumi paredzēti tām dalībvalstīm, kuru lauksaimniecības nozari galvenokārt veido ļoti mazas saimniecības. VIENOTA KOPēJā TIRGUS ORGANIZāCIJA Tirgus intervences mehānismi Pamatojoties uz veikto analīzi, Komisija ir secinājusi, ka tirgus piedāvājuma kontrolei nevajadzētu palēnināt ES lauksaimnieku spēju rīkoties atbilstīgi tirgus signāliem, bet tie būtu jāpārvērš īstā drošības tīklā. Lai to izdarītu, ierosina vienkāršot un saskaņot pašreizējos noteikumus par valsts intervenci, paplašinot konkursa sistēmu. Graudaugu nozarē ierosina ieviest konkursu par parastajiem kviešiem, bet attiecībā uz lopbarības graudiem piemēros to pašu modeli, ko piemēro kukurūzai (samazināt kvantitatīvo maksimālo apjomu līdz nullei). Ņemot vērā pašreizējos un gaidāmos tirgus apstākļus, attiecībā uz cietajiem kviešiem intervenci ierosina atcelt. To pašu iemeslu dēļ ierosina atcelt intervenci arī rīsiem un cūkgaļai. Noteikumus par konkursa procedūru piemēro arī sviestam un vājpienam. Zemes atstāšanas atmatā atcelšana Pamatojoties uz tirgus perspektīvām un VMS īstenošanu, ierosina atcelt zemes atstāšanu atmatā kā piegādes kontroles instrumentu. Tomēr saskaņā ar priekšlikumiem savstarpējās atbilstības un lauku attīstības jomā dalībvalstīm sniedz atbilstošus instrumentus, lai nodrošinātu iespēju saglabāt pašreizējos vides ieguvumus no zemes atstāšanas atmatā. Pāreja uz piena kvotu atcelšanu Kvotas ieviesa 1984. gadā, reaģējot uz pārprodukciju. Pašreizējās tirgus perspektīvas norāda uz to, ka iemesli, kuru dēļ ieviesa piena kvotas 1984. gadā, pašlaik vairs nepastāv. Tā kā piena kvotu termiņš ir 2015. gads, ir lietderīgi palīdzēt nozarei veikt pakāpeniskus pārejas pasākumus, lai pielāgotos tirgum bez kvotām pēc 2015. gada. Lai piena nozare varētu pielāgoties kvotu atcelšanai, ierosina katru gadu tās pakāpeniski palielināt. Kopumā ir paredzams, ka piena kvotu pakāpeniska atcelšana paplašinās ražošanu, pazeminās cenas un veicinās nozares konkurētspēju. Tomēr ir sagaidāms, ka konkrētos reģionos (jo īpaši kalnu reģionos, bet ne tikai) būs grūti saglabāt minimālu ražošanas apjomu. Minētās problēmas var atrisināt, piemērojot īpašus pasākumus, kas paredzēti 68. pantā regulā par tiešajām atbalsta shēmām. Īpašs atbalsts piena produktu nozarei Ierosina atcelt atbalstu siera privātai uzglabāšanai un atbalstu tāda sviesta realizācijai, ko izmanto mīklas izstrādājumu un saldējuma ražošanai, kā arī tiešajam patēriņam. Šādas shēmas tirgus atbalstam vairs nav vajadzīgas, un tādēļ tās ir jāatceļ. Attiecībā uz atbalstu par citiem produktiem, piemēram, atbalstu sviesta privātai uzglabāšanai, atbalstu sausajam vājpienam, ko izmanto dzīvnieku barībai, un atbalstu kazeīna ražošanai, kam obligāto atbalstu nodrošina saskaņā ar pašreiz spēkā esošajiem tiesību aktiem, ierosināja šādu atbalstu noteikt par neobligātu, piešķirot Komisijai pilnvaras izlemt, vai to piemērot gadījumā, ja to pieprasa tirgus situācijas. Citas atbalsta shēmas Attiecībā uz daudzām nelielām atbalsta shēmām ierosina tās atsaistīt un novirzīt uz VMS, tādējādi tās vienkāršojot un uzlabojot konkurētspēju. Attiecībā uz kaņepēm, proteīnaugiem un riekstiem pāreju uz VMS var veikt, nenosakot pārejas periodu. Attiecībā uz rīsiem, žāvētai rupjai lopbarībai, cietes kartupeļiem un garšķiedras liniem ierosina noteikt pārejas periodu, lai pārietu uz pilnībā atsaistītu atbalstu, palīdzot lauksaimniekiem un pārstrādes nozarēm pakāpeniski pielāgoties jaunajai atbalsta shēmai. Ierosina arī atcelt enerģijas kultūraugu shēmu, kuras pamatā ir pašreiz ļoti spēcīgais pieprasījums pēc bioenerģijas. JAUNI UZDEVUMI UN LAUKU ATTīSTīBAS POLITIKA Ņemot vērā līdz 2013. gadam noteiktā KLP budžeta maksimālo apjomu, papildu līdzekļus lauku attīstībai var iegūt tikai, palielinot obligāto modulāciju. Ir vajadzīgi papildu līdzekļi, lai pastiprinātu centienus attiecībā uz ES prioritātēm klimata pārmaiņu, atjaunojamās enerģijas avotu, ūdens resursu apsaimniekošanas un bioloģiskās daudzveidības jomā. - Klimats un enerģija ir ierindojušies darba kārtības saraksta pirmajās vietās, jo ES ir apņēmusies izveidot vispārēju zemu oglekļa emisiju ekonomiku. 2007. gada martā ES vadītāji apstiprināja Komisijas priekšlikumus samazināt CO2 emisijas vismaz par 20 % līdz 2020. gadam (par 30 %, ja būs iespējams vienoties par vispārējiem mērķiem) un noteikt saistošu 20 % mērķi atjaunojamās enerģijas avotu izmantošanai, tostarp 10 % biodegvielas īpatsvaru benzīna un dīzeļdegvielas patēriņā. No lauksaimniecības un mežsaimniecības var gūt būtisku ieguldījumu, lai nodrošinātu barības krājumus bioloģiskās enerģijas ražošanai, oglekļa sekvestrācijai un turpmākai siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai. - ES mērķi attiecībā uz ūdens apsaimniekošanas politiku ir noteikti Ūdens pamatdirektīvā, kuru pilnībā sāks īstenot laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam. Lauksaimniecībai un mežsaimniecībai kā galvenajām ūdens un ūdens resursu izmantotājām ir būtiska ietekme uz ilgtspējīgu ūdens pārvaldību gan kvantitātes, gan kvalitātes ziņā. Stratēģijā, ko piemēros, lai pielāgotos jau nenovēršamajām klimata pārmaiņām, ūdens apsaimniekošana kļūs aizvien svarīgāka. - Dalībvalstis ir apņēmušās apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos līdz 2010. gadam, kas aizvien šķiet nesasniedzams mērķis. Liela daļa Eiropas bioloģiskās daudzveidības ir atkarīga no lauksaimniecības un mežsaimniecības, tādēļ tiks palielinātas pūles aizsargāt bioloģisko daudzveidību, jo īpaši ņemot vērā gaidāmo klimata pārmaiņu negatīvo ietekmi un pieaugošo ūdens patēriņu. Dalībvalstis tiek aicinātas pilnībā izmantot papildu līdzekļus, kas pieejami laikposmam no 2010. līdz 2013. gadam, un tā rezultātā pielāgot savas stratēģijas un programmas. Jo īpaši atbalstu investīcijām saskaņā ar 1. asi var novirzīt uz enerģiju, ūdeni un citus ražošanas līdzekļus taupošām mašīnām un iekārtām, kā arī (izejvielām) atjaunojamās enerģijas ražošanai, ko izmanto lauksaimniecībā un citās nozarēs. Saskaņā ar 2. asi agrovides pasākumu un mežsaimniecības pasākumus var izmantot jo īpaši bioloģiskās daudzveidības, ūdens resursu apsaimniekošanas un klimata pārmaiņu mazināšanas darbībām. Saskaņā ar 3. un 4. asi var atbalstīt vietējā mēroga atjaunojamās enerģijas projektus. Šajā kontekstā Septītā pētniecības pamatprogramma veicinās jaunu uzdevumu risināšanu un nodrošinās vērtīgu atbalstu inovācijām lauksaimniecības nozarē un politikas mērķu noteikšanā. IETEKME UZ BUDžETU Kopš 2003. gada KLP reformas un no 2007. budžeta gada, kopējā lauksaimniecības politikā ir iestrādāts finanšu disciplīnas mehānisms, ja ir risks, ka paredzētie izdevumi pārsniedz finanšu maksimālo apjomu, kas noteikts tirgus izdevumiem un tiešajiem atbalstiem. Priekšlikums nemaina principus, kas noteikti ar 2003. gada reformu un kurus grozīja pēc ES-12 valstu pievienošanās attiecībā uz šī mehānisma piemērošanu. Pašreiz lielākā daļa KLP atbalsta ir stabila, un kopš 2003. gada tirgus perspektīvas ir būtiski uzlabojušās. Tā rezultātā salīdzinājumā ar iepriekšējām prognozēm ir samazinājies risks, ka jāpiemēro finanšu disciplīna (t.i., tiešo atbalstu samazināšana). Modulācijas priekšlikumi attiecībā uz vienotā maksājuma shēmu un lauku attīstību pēc to struktūras attiecībā uz ES budžetu ir neitrāli, jo tā ir vienkārša obligāta pāreja no KLP pirmā pīlāra uz otro. Valsts budžetā palielināta modulācija varētu radīt valsts papildu izdevumus, ņemot vērā lauku attīstībai vajadzīgo līdzfinansēšanu. Tas nozīmētu, ka dažām dalībvalstīm ir iespēja atgriezties pie sākotnēji prognozētā (augstāka) valsts izdevumu līmeņa, pirms tiek pieņemts lēmums par finanšu shēmu laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam. Attiecībā uz pasākumu pārcelšanu uz vienotā maksājuma shēmu, ES budžetā var rasties mērenas finansiālās sekas, bet vairums pārvedumu attiecībā uz budžetu ir neitrāli. Attiecībā uz tirgus pasākumiem nesenais cenu kāpums pasaules mērogā ir nepārprotami uzlabojis perspektīvas saistībā ar prognozēm, kuras izteica, kad tika izlemts īstenot 2003. gada reformu. Kopš tā laika ar kukurūzas intervences reformu ir atrisināta daļa no iepriekš prognozētajām problēmām labības tirgū, un pašreizējie priekšlikumi par labības intervenci turpina situāciju uzlabot. Papildu izdevumi pašreizējās finanšu shēmas laikposma beigās ir salīdzinoši zemi. Attiecībā uz piena produktiem ietekme visvairāk ir atkarīga no izdevumu plānošanas (pirms vai pēc 2013. gada). Jebkuras izvēles gadījumā piena kvotu atcelšana radīs papildu spiedienu sviesta ražošanas jomā. Pašreizējais priekšlikums, uzsākot pakāpenisku kvotu atcelšanas procesu, kopumā ir labvēlīgāks ne tikai nozarei, bet arī KLP attīstībai ilgtermiņā. Tomēr nedrīkst izslēgt iespēju, ka būs nepieciešami ierobežoti papildu izdevumi saistībā ar sviesta eksportu. Šādu iespēju īstenošana ir atkarīga no faktoriem, kuri šobrīd nav zināmi (Dohas attīstības programmas nolīgums, pasaules tirgus attīstība). Tādēļ pašreizējos priekšlikumos iekļauta pārskatīšanas klauzula 2012. gadam, kas ļautu novērtēt piena produktu tirgus attīstību, lai noteiktu, vai būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai novērstu budžeta palielinājumu. Paredzams, ka nelieli ietaupījumi radīsies no pašreiz spēkā esošo pasākumu atcelšanas. Tomēr lielākais budžeta deficīts saistībā ar pielāgošanos kvotu atcelšanai ir budžeta ieņēmumu zaudējums piena nodevu paredzētā samazinājuma dēļ. 2008/0103 (CNS) Priekšlikums PADOMES REGULA, ar ko nosaka kopīgus lauksaimniekiem piešķiramā tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 36. un 37. pantu, kā arī 299. panta 2. punktu, ņemot vērā Grieķijas Pievienošanās aktu un jo īpaši 6. punktu 4. protokolā par kokvilnu[1], ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[2], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[3], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[4], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[5], tā kā: 1. Pieredze, kas gūta, īstenojot Padomes 2003. gada 29. septembra Padomes Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001[6], liecina par to, ka jāpielāgo atbalsta mehānisma konkrēti elementi. Jo īpaši jāpagarina tiešā atbalsta atsaistīšanas termiņš un jāvienkāršo vienotās maksājumu shēmas darbība. Jāatzīmē arī tas, ka kopš Regulas (EK) Nr. 1782/2003 stāšanās spēkā tajā ir veikti būtiski grozījumi. Ņemot vērā šīs izmaiņas un skaidrības labad, tā jāatceļ un jāaizstāj ar jaunu regulu. 2. Ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 tika noteikts princips, kas paredz, ka lauksaimniekiem, kuri neizpilda noteiktas prasības sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības jomā, samazina tiešo atbalstu vai saņēmējus izslēdz no tā pavisam. Šī „savstarpējās atbilstības” sistēma veido būtisku daļu Kopienas atbalsta tiešo maksājumu jomā, un tādēļ tā ir jāsaglabā. Tomēr pieredze liecina par to, ka daudzas prasības, kuras ietilpst savstarpējas atbilstības darbības jomā, nepietiekamā mērā attiecas uz lauksaimniecības darbību vai lauksaimniecības zemi, vai tās attiecas vairāk uz valsts iestādēm nekā uz lauksaimniekiem. Tādēļ ir lietderīgi pielāgot savstarpējas atbilstības darbības jomu. 3. Turklāt, lai novērstu to, ka tiek pamesta lauksaimniecības zeme, un nodrošinātu, ka tā tiek saglabāta labos lauksaimniecības un vides apstākļos, ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 izveidoja Kopienas sistēmu, ar kuru dalībvalstis nosaka standartus, ņemot vērā attiecīgo apgabalu raksturīgās pazīmes, tostarp augsnes un klimatiskos apstākļus, esošās lauksaimniecības sistēmas (zemes izmantošanu, augseku, lauksaimniecības praksi) un lauksaimniecības struktūras. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu obligātā zemes atstāšanas atmatā atcelšana atsevišķos gadījumos var radīt negatīvu ietekmi uz vidi, jo īpaši attiecībā uz noteiktām ainavu sastāvdaļām. Tādēļ ir lietderīgi pastiprināt spēkā esošos Kopienas noteikumus, lai vajadzības gadījumā aizsargātu minētās ainavu sastāvdaļas. 4. Ūdens aizsardzība un apsaimniekošana lauksaimniecības darbības kontekstā atsevišķos apgabalos ir kļuvusi aizvien problemātiskāka. Tādēļ ir lietderīgi pastiprināt arī spēkā esošo Kopienas sistēmu labu lauksaimniecības un vides apstākļu nodrošināšanai, lai aizsargātu ūdeni pret piesārņojumu un noteces ūdeņiem, kā arī lai pārvaldītu ūdens izmantošanu. 5. Tā kā pastāvīgajām ganībām ir labvēlīga ietekme uz vidi, ir lietderīgi piemērot pasākumus, lai veicinātu esošo pastāvīgo ganību saglabāšanu un novērstu to masveida pārvēršanu aramzemē. 6. Lai uzlabotu līdzsvaru starp tiem politikas instrumentiem, kas izveidoti, lai veicinātu ilgtspējīgu lauksaimniecību, un tiem, kas paredzēti lauku attīstības veicināšanai, ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 ieviesa obligātu tiešo maksājumu pakāpeniskas samazināšanas sistēmu („modulāciju”). Šī sistēma jāsaglabā, iekļaujot atbrīvojumu no maksājumiem līdz EUR 5000 no tā piemērošanas. 7. Ietaupījumus, kurus ieguva no modulācijas mehānisma, ko ieviesa ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003, izmanto, lai finansētu pasākumus, kuri iekļauti lauku attīstības politikā. Kopš minētās regulas pieņemšanas lauksaimniecības nozarē radušās daudzas jaunas un sarežģītas problēmas, piemēram, klimata pārmaiņas, aizvien lielāka bioenerģijas nozīme, kā arī vajadzība pēc labākas ūdens resursu apsaimniekošanas un pēc efektīvākas bioloģiskās daudzveidības aizsardzības. Eiropas Kopienu kā Kioto Protokola[7] līgumslēdzēju pusi aicināja pielāgot tās politiku, ņemot vērā klimata pārmaiņas. Turklāt, ņemot vērā nopietnas problēmas, kas saistītas ar ūdens nepietiekamību un sausumu, turpmāk jārisina ūdens apsaimniekošanas jautājumi[8]. Bioloģiskās daudzveidības aizsardzība aizvien ir svarīgs uzdevums, un lai arī ir panākts ievērojams progress, būs vajadzīgs pielikt papildu pūles, lai sasniegtu Eiropas Kopienas mērķi bioloģiskās daudzveidības jomā līdz 2010. gadam[9]. Kopiena atzīst, ka minētie jaunie uzdevumi jārisina saskaņā ar tās politiku. Lauksaimniecības nozarē šim nolūkam piemērots instruments ir lauku attīstības programmas, kuras pieņemtas ar Padomes 2005. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[10]. Lai ļautu dalībvalstīm attiecīgi pārskatīt to lauku attīstības programmas, neliekot samazināt to pašreizējās lauku attīstības darbības citās jomās, jādara pieejami papildu līdzekļi. Tomēr finanšu perspektīvās laikposmam no 2007. līdz 2013. gadam nav paredzēti finanšu līdzekļi, lai vajadzības gadījumā pastiprinātu Kopienas lauku attīstības politiku. Šādos apstākļos ir lietderīgi mobilizēt lielu daļu vajadzīgo finanšu līdzekļu, paredzot pakāpenisku tiešo maksājumu samazinājumu, izmantojot modulāciju. 8. Attiecībā uz tiešā atbalsta ienākumu atbalsta sadalījumu starp lauksaimniekiem lielu daļu maksājumu piešķir samērā ierobežotam skaitam lielu saimniecību. Ir skaidrs, ka, lai efektīvi sasniegtu ienākumu atbalstu mērķi, lielāku saimniecību saņēmējiem nav vajadzīgs tāda paša apjoma individuālais atbalsts. Turklāt pielāgošanās spējas ļauj lielākiem saņēmējiem darboties ar mazāku individuālā atbalsta apjomu. Tādēļ šķiet taisnīgi, ka lauksaimnieki, kas saņem lielu atbalsta apjomu, veic īpašu ieguldījumu to lauku attīstības pasākumu finansēšanā, ar kuriem risina jaunus uzdevumus. Tādēļ ir lietderīgi izveidot mehānismu, ar ko paredz palielināt visapjomīgāko maksājumu samazinājumu, no kura gūtos ienākumus būtu jāizmanto arī jaunu uzdevumu risināšanai lauku attīstības jomā. Lai nodrošinātu šā mehānisma proporcionalitāti, pakāpeniski jāpalielina papildu samazinājumi saskaņā ar attiecīgo maksājumu summām. 9. Īpašā attālāko reģionu ģeogrāfiskā situācija, to attālais novietojums, mazā teritorija, kalnainais reljefs un klimats rada papildu slogu to lauksaimniecības nozarēs. Lai mazinātu šādu slogu un ierobežojumus, šķiet lietderīgi atkāpties no saistībām piemērot modulācijas samazinājumu lauksaimniekiem attālākajos reģionos. 10. Tām dalībvalstīm, kuras izvēlējās piemērot brīvprātīgas modulācijas sistēmu, jāņem vērā obligātās modulācijas paaugstinātās likmes. Attiecīgi jāgroza Padomes 2007. gada 27. marta Regula (EK) Nr. 378/2007, ar ko paredz noteikumus par brīvprātīgu modulāciju tiešajiem maksājumiem, kuri noteikti Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem[11]. 11. Summas, kas radušās, piemērojot Regulā (EK) Nr. 1782/2003 noteikto 5 % modulācijas samazinājumu, jāsadala starp dalībvalstīm saskaņā ar objektīviem kritērijiem. Tomēr ir lietderīgi noteikt, ka zināmai procentuālajai daļai no summām jāpaliek tajās dalībvalstīs, kur tās radušās. Ņemot vērā strukturālas korekcijas, kas rodas no rudzu intervences atcelšanas, ir lietderīgi paredzēt īpašus pasākumus dažiem rudzu audzēšanas reģioniem, ko finansē, izmantojot daļu no summām, kuras radušās modulācijas rezultātā. Tomēr summas, kuras palielinājušās, piemērojot turpmāku modulācijas samazinājumu, jādara pieejamas tām dalībvalstīm, kurās tās radušās. 12. Lai atvieglotu modulācijas darbību, jo īpaši attiecībā uz procedūrām, ar kurām lauksaimniekiem piešķir tiešos maksājumus, un pārskaitījumiem lauku attīstības programmām, ir lietderīgi noteikt neto maksimālo apjomu katrai dalībvalstij, kas ierobežo maksājumus, kuri jāpiešķir lauksaimniekiem pēc modulācijas piemērošanas. Attiecīgi jāgroza Padomes 2005. gada 21. jūnija Regula (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu[12]. 13. Jaunajās dalībvalstīs lauksaimnieki saņem tiešos maksājumus saskaņā ar pakāpeniskas ieviešanas mehānismu. Lai panāktu pienācīgu līdzsvaru starp politikas instrumentiem, kuri izveidoti, lai veicinātu ilgtspējīgu lauksaimniecību, un tiem, kuru nolūks ir lauku attīstības veicināšana, nevajadzētu piemērot modulācijas sistēmu lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs, pirms tiešo maksājumu apjoms, ko piemēro minētajās dalībvalstīs, nav vienāds ar to apjomu, kāds piemērojams citās dalībvalstīs. 14. Modulācijas rezultātā neto apjomam, ko maksā lauksaimniekiem jaunajā dalībvalstī, nav jābūt zemākam par apjomu, kas jāmaksā tādam pašam lauksaimniekam citā dalībvalstī. Tiklīdz modulāciju sāk piemērot lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs, samazinājuma likmei nebūtu jāpārsniedz starpība starp līmeni, kas noteikts pakāpeniskas ieviešanas posmā, un līmeni citās dalībvalstīs pēc modulācijas piemērošanas. Turklāt lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs, kuriem jāpiemēro modulācija, vairs nebūtu jāpiešķir papildu valsts tiešie maksājumi, lai novērstu to, ka to atbalsta līmenis pārsniedz šādu līmeni citās dalībvalstīs. 15. Lai nodrošinātu to, ka summas kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanai nepārsniedz maksimālos gada apjomus, kas noteikti finanšu plānos, ir lietderīgi paredzēt finanšu mehānismu, lai vajadzības gadījumā koriģētu tiešos maksājumus. Tiešā atbalsta korekcija jāveic tad, ja prognozes norāda, ka 2. apakšpozīcija, kurai noteiktā drošības rezerve ir EUR 300 miljoni, konkrētajā budžeta gadā ir pārsniegta. Ņemot vērā pakāpeniskas ieviešanas rezultātā radušos tiešo maksājumu apjomus lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs, jāparedz, ka saskaņā ar pakāpeniskas ieviešanas mehānismu visiem tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti jaunajās dalībvalstīs, finanšu disciplīnas instruments nav jāattiecina uz jaunajām dalībvalstīm, pirms jaunajām dalībvalstīm piemērojamo tiešo maksājumu apjoms nav vismaz vienāds ar apjomu, kāds piemērojams citās dalībvalstīs. 16. Lai palīdzētu lauksaimniekiem izpildīt mūsdienīgas un augstas kvalitātes lauksaimniecības standartus, dalībvalstīm jāizveido visaptveroša sistēma, kas sniedz padomus komerciālām saimniecībām. Saimniecību konsultatīvajai sistēmai jāpalīdz lauksaimniekiem labāk apzināties materiālu plūsmas un procesus saimniecību mērogā, kas saistīti ar vidi, pārtikas nekaitīgumu, dzīvnieku veselību un labturību, nekādi neietekmējot viņu pienākumus un atbildību attiecībā uz tādu standartu ievērošanu. 17. Dalībvalstīm saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 9. pantu jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai tās pārliecinātos, ka Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) finansētie darījumi ir faktiski īstenoti un veikti pareizi, kā arī lai nepieļautu un novērstu pārkāpumus. Šajā nolūkā tām jāizveido integrēta tiešo maksājumu administrācijas un kontroles sistēma. Lai uzlabotu Kopienas atbalsta efektivitāti un kontroli, dalībvalstīm jābūt iespējai izmantot integrēto sistēmu arī attiecībā uz Kopienas shēmām, kuras neietilpst šajā regulā. 18. Jānosaka integrētās administrācijas un kontroles sistēmas galvenie elementi, jo īpaši noteikumi attiecībā uz elektronisko datu bāzi, lauksaimniecības zemes gabalu identifikācijas sistēmu, atbalsta pieteikumiem no lauksaimniekiem, saskaņotu kontroles sistēmu un — vienotā maksājuma shēmā — sistēmu, ar ko identificē un reģistrē tiesības uz maksājumiem. 19. Nelielu summu pārvaldība ir apgrūtinošs uzdevums dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Lai novērstu pārāk lielu administratīvo slogu, ir lietderīgi dalībvalstīm atturēties no tiešo maksājumu piešķiršanas, ja maksājums ir zemāks par Kopienas vidējo atbalstu par vienu hektāru vai saimniecības platība, par kuru ir pieprasīts atbalsts, ir mazāka par vienu hektāru. Jāparedz īpašs noteikums tām dalībvalstīm, kuru saimniecību struktūra būtiski atšķiras no Kopienas vidējās saimniecības struktūras. Dalībvalstīm jāsniedz rīcības brīvība izvēlēties īstenot vienu no diviem kritērijiem, ņemot vērā to lauksaimniecības ekonomikas struktūras īpatnības. Tā kā īpašas tiesības uz maksājumiem piešķīra lauksaimniekiem ar tā sauktajām „bezzemes” saimniecībām, nebūtu efektīvi piemērot robežvērtību, pamatojoties uz hektāru skaitu. Tādēļ šādiem lauksaimniekiem jāpiemēro minimālais apjoms, kas balstīts uz vidējo apjomu. 20. Pieredze, kas gūta, piemērojot vienotā maksājuma shēmu, liecina par to, ka atsaistītais ienākumu atbalsts daudzos gadījumos tika piešķirts saņēmējiem, kas nav fiziskas personas, kuru uzņēmējdarbības mērķis nav saistīts vai ir tikai nelielā mērā saistīts ar lauksaimniecības darbību. Lai novērstu to, ka lauksaimniecības ienākumu atbalstu piešķir šādām sabiedrībām un uzņēmumiem, kā arī lai nodrošinātu to, ka Kopienas atbalstu pilnībā izmanto, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, ir lietderīgi piešķirt dalībvalstīm pilnvaras saskaņā ar šo regulu līdzīgos gadījumos atturēties no tiešo maksājumu piešķiršanas. 21. Maksājumi, ko paredz Kopienas atbalsta shēmas, kompetentām valstu iestādēm pilnībā jāizmaksā [atbalsta] saņēmējiem, ievērojot šajā regulā paredzētos samazinājumus un noteiktos termiņus. Lai padarītu elastīgāku tiešo maksājumu pārvaldību, dalībvalstīm jāļauj maksāt tiešos maksājumus katru gadu divās daļās. 22. Kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmas paredz tiešu atbalstu ienākumiem, jo īpaši, lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem. Šis mērķis ir cieši saistīts ar lauku rajonu saglabāšanu. Lai novērstu Kopienas līdzekļu nepareizu sadali, atbalsta maksājumus nemaksā lauksaimniekiem, kuri ir mākslīgi radījuši apstākļus, kas vajadzīgi tādu maksājumu ieguvei. 23. Lai sasniegtu kopējās lauksaimniecības politikas mērķus, kopējā atbalsta shēmas jāpielāgo jaunākajām izmaiņām, vajadzības gadījumā īsos termiņos. Tādēļ atbalsta saņēmēji nevar paļauties uz to, ka atbalsta nosacījumi paliks nemainīgi, un viņiem ir jābūt gataviem tam, ka shēmas var tikt pārskatītas, jo īpaši ņemot vērā pārmaiņas ekonomikā vai budžeta situācijā. 24. Ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 izveidoja vienotā maksājuma shēmu, kurā pašreizējos dažādos atbalsta mehānismus apvienoja vienā atsaistīto tiešo maksājumu shēmā. Pieredze, kas iegūta, piemērojot vienotā maksājuma shēmu, liecina par to, ka tās konkrētus elementus var vienkāršot lauksaimnieku un administrāciju labā. Turklāt, ņemot vērā to, ka vienotā maksājuma shēmu tajā pašā laikā īstenoja visās dalībvalstīs, kurām bija uzstādīta tāda prasība, daudzi nosacījumi, kas bija saistīti ar sākotnējo īstenošanu, vairs nav atbilstīgi, tādēļ tie ir jāpielāgo. Saistībā ar to ir konstatēts, ka atsevišķos gadījumos tiesības uz maksājumiem lielā mērā ir nepietiekami izmantotas. Lai novērstu šādu situāciju un, ņemot vērā to, ka lauksaimnieki jau ir iepazinušies ar vienotā maksājuma shēmas darbību, sākotnēji noteiktais laikposms, kas paredzēts neizmantoto tiesību uz maksājumiem pārvēršanai valsts rezervēs, jāsamazina līdz diviem gadiem. 25. Jāsaglabā vienotā maksājuma shēmas galvenie elementi. Jo īpaši, nosakot valstij maksimāli pieļaujamo daudzumu, jānodrošina, ka kopējais atbalsta un tiesību uz maksājumiem līmenis nepārsniedz pašreizējos budžeta ierobežojumus. Dalībvalstīm jāizveido arī valsts rezerves, kuras var izmantot, lai atvieglotu jaunu lauksaimnieku dalību shēmā vai ņemtu vērā īpašas vajadzības noteiktos reģionos. Jānosaka noteikumi par tiesību uz maksājumu nodošanu un izmantošanu, lai novērstu spekulatīvu nodošanu un tiesību uz maksājumu uzkrāšanu bez atbilstīga lauksaimnieciska pamatojuma. 26. Progresīva jaunu nozaru iekļaušana vienotā maksājuma shēmā liek pārskatīt definīciju attiecībā uz zemi, par kuru ir tiesības izmantot shēmas priekšrocības vai par kuru var piemērot tiesības uz maksājumu. Tomēr jāparedz noteikums par atbalsta izslēgšanu apgabaliem, kuros audzē augļus un dārzeņus, gadījumā, ja dalībvalstis ir izvēlējušās minētās nozares aizkavētu iekļaušanu vienotā maksājuma shēmā. Turklāt jānosaka īpaši pasākumi attiecībā uz kaņepēm, lai novērstu atbalsta piešķiršanu nelegāliem kultūraugiem. 27. Obligāto aramzemes atstāšanu atmatā ieviesa kā piegādes kontroles mehānismu. Pārmaiņas tirgū laukaugu jomā un atsaistītā atbalsta ieviešana vairs nepamato vajadzību saglabāt šo instrumentu, un tādēļ tas ir jāatceļ. Tiesības atstāt zemi atmatā, ko izveidoja saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 53. pantu un 63. panta 2. punktu, jāpiešķir par hektāriem, kuriem piemēro tos pašus atbilstības nosacījumus, ko piemēro attiecībā uz jebkurām citām atbalsta tiesībām. 28. Pēc iepriekšējā saistītā tirgus atbalsta iekļaušanas vienotā maksājuma shēmā dalībvalstīs, kuras izvēlējās vēsturisko ieviešanu, tiesību uz maksājumu vērtība tika aprēķināta, pamatojoties uz iepriekšējā atbalsta individuālo līmeni. Ņemot vērā gadu skaitu, kas pieaug kopš vienotā maksājuma shēmas ieviešanas, un pēc turpmākas citu nozaru iekļaušanas vienotā maksājuma shēmā, kļūst aizvien sarežģītāk pamatot ievērojamu individuālu atšķirību likumību atbalsta līmenī, kura pamatā ir tikai iepriekšējais atbalsts. Šā iemesla dēļ dalībvalstīm, kuras izvēlējās vēsturisko ieviešanas modeli, jāļauj ar zināmiem nosacījumiem pārskatīt piešķirtās tiesības uz maksājumu, lai tuvinātu to vienības vērtību, vienlaikus ievērojot vispārīgos Kopienas tiesību aktu principus un Kopējās lauksaimniecības politikas mērķus. Šajā kontekstā dalībvalstis, nosakot precīzākas vērtības, var ņemt vērā ģeogrāfisko apgabalu īpatnības. Tiesību uz maksājumu izlīdzināšana jāveic piemērotā pārejas periodā, kā arī ievērojot samazinājumu robežvērtību, lai ļautu lauksaimniekiem saprātīgi pielāgoties atbalsta mainīgajiem līmeņiem. 29. Saskaņā ar 2003. gada reformu dalībvalstīm bija iespēja piemērot vienotā maksājuma shēmu, izmantojot vēsturisko vai reģionālo ieviešanu. Kopš tā laika dalībvalstīm bija iespēja novērtēt savas izvēles sekas attiecībā gan uz ekonomisko, gan administratīvo piemērotību. Tādēļ dalībvalstīm jāsniedz iespēja pārskatīt savu sākotnējo izvēli, ņemot vērā to pieredzi. Šā iemesla dēļ papildus iespējai izlīdzināt tiesības uz maksājumu dalībvalstīm, kuras piemēroja vēsturisko modeli, jāļauj pāriet uz reģionālo modeli. Turklāt, dalībvalstīm, kuras izvēlējās piemērot reģionālo modeli, jāsniedz iespēja pārskatīt savus lēmumus ar zināmiem nosacījumiem, lai tuvinātu tiesību uz maksājumu vērtību saskaņā ar iepriekš noteiktiem pasākumiem, vienlaikus ievērojot vispārīgos Kopienas tiesību aktu principus un Kopējās lauksaimniecības politikas mērķus. Šādas izmaiņas jāveic piemērotā pārejas periodā, kā arī ievērojot samazinājumu robežvērtību, lai ļautu lauksaimniekiem saprātīgi pielāgoties atbalsta mainīgajiem līmeņiem. 30. Ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar kuru vienlaicīgi ieviesa atsaistīto vienotā maksājuma shēmu, ļāva dalībvalstīm no minētās shēmas izslēgt noteiktus maksājumus. Tajā pašā laikā minētās regulas 64. panta 3. punktā paredzēja pārskatīt iespējas, kuras noteiktas III sadaļas 5. nodaļas 2. un 3. iedaļā, ņemot vērā tirgus un strukturālo attīstību. Attiecīgās pieredzes analīze liecina par to, ka atsaistīšana ļauj elastīgi izvēlēties ražotājus, ļaujot tiem pašiem pieņemt lēmumus par ražošanu, pamatojoties uz rentabilitāti un tirgus reakciju. Tas jo īpaši attiecas uz laukaugu, apiņu un sēklu nozari un zināmā mērā arī uz liellopu gaļas nozari. Tādēļ šajās nozarēs daļēji atsaistītos maksājumus jāintegrē vienotā maksājuma shēmā. Lai lauksaimnieki, kas darbojas liellopu gaļas nozarē, varētu pakāpeniski pielāgoties jaunajiem atbalsta pasākumiem, jāparedz noteikums, ar ko pakāpeniski ievieš īpašu piemaksu par vīriešu kārtas dzīvniekiem un kaušanas piemaksu. Tā kā daļēji saistītos maksājumus augļu un dārzeņu nozarē ieviesa nesen un tikai kā pārejas pasākumu, šādas shēmas nav jāpārskata. 31. Tomēr attiecībā uz zīdītājgovju, aitu un kazu audzēšanas nozari šķiet, ka noteiktu reģionu lauksaimniecības ekonomikas labā aizvien jāsaglabā lauksaimniecības ražošanas minimālais līmenis, jo īpaši gadījumos, kad lauksaimniekiem nav citu ekonomikas alternatīvu. Ņemot vērā iepriekš minēto, dalībvalstīm jābūt iespējai saglabāt pašreizējo (vai attiecībā uz zīdītājgovīm — zemāku) saistītā atbalsta līmeni. Šādā gadījumā jāparedz īpašs noteikums attiecībā uz identifikācijas un reģistrācijas prasību ievērošanu, kuras noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1760/2000[13] un Padomes Regulā (EK) Nr. 21/2004[14], jo īpaši, lai nodrošinātu dzīvnieku izsekojamību. 32. Dalībvalstīm jāsniedz iespēja izmantot līdz 10 % no tām noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma īpaša atbalsta piešķiršanai skaidri noteiktos gadījumos. Šādam atbalstam jāļauj dalībvalstīm risināt vides jautājumus un uzlabot lauksaimniecības produktu kvalitāti un tirdzniecību. Īpašs atbalsta arī jādara pieejams, lai novērstu sekas, ko radīs pakāpeniska piena kvotu atcelšana un atbalsta atsaistīšana īpaši jutīgās nozarēs. Ņemot vērā to, ka kļūst aizvien svarīgāka efektīva risku pārvaldība, jāsniedz iespēja dalībvalstīm finansiāli ieguldīt piemaksās, ko lauksaimnieki veic par laukaugu apdrošināšanu, kā arī finansēt noteiktu ekonomisku zaudējumu kompensācijas saistībā ar dzīvnieku vai augu slimībām. Lai ievērotu Kopienas starptautiskās saistības, līdzekļi, ko var izmanto jebkādiem saistītā atbalsta pasākumiem, jāierobežo atbilstošā līmenī. Attiecīgi jāparedz noteikumi, kuri jāpiemēro finanšu ieguldījumiem laukaugu apdrošināšanai un ar dzīvnieku vai augu slimībām saistītajām kompensācijām. 33. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu noteikto tiešo maksājumu pamatā bija iepriekš saņemto tiešo maksājumu pamatsummas vai reģionālie maksājumi par hektāru. Jaunajās dalībvalstīs lauksaimnieki nesaņēma Kopienas tiešos maksājumus, un viņiem nebija vēsturisko atsauces datu par 2000., 2001. un 2002. kalendāro gadu. Tādēļ ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 paredzēja, ka jaunajās dalībvalstīs vienotā maksājuma shēmas pamatā būs reģionālie maksājumi par hektāru. Dažus gadus pēc jauno dalībvalstu pievienošanās Kopienai atsauces laikposmu izmantošanu var ņemt vērā tām dalībvalstīm, kuras vēl nav pārgājušas uz vienotā maksājuma shēmu. Lai atvieglotu pāreju uz vienotā maksājuma shēmu un, jo īpaši, lai novērstu spekulatīvu pieteikumu iesniegšanu, ir lietderīgi pilnvarot jaunās dalībvalstis ņemt vērā apgabalus, kuros saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu vēsturiski atbalstu piešķīra, lai aprēķinātu tiesības uz maksājumu atbilstīgi vienotā maksājuma shēmai. 34. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmas reģionalizācijas iespēju jaunajām dalībvalstīm jāsniedz iespēja koriģēt tiesību uz maksājumu vērtība par hektāru, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret visiem lauksaimniekiem un lai izvairītos no traucējumiem tirgū. 35. Jaunajām dalībvalstīm jāsniedz tādas pašas iespējas kā citām dalībvalstīm daļēji īstenot vienotā maksājuma shēmu. 36. Tiešā atbalsta atsaistīšana un vienotā maksājuma shēmas ieviešana bija būtiski elementi kopējās lauksaimniecības politikas pārveidošanas procesā. Tomēr vairāku iemeslu dēļ 2003. gadā nācās saglabāt īpašu atbalstu daudziem laukaugiem. Pieredze, kas iegūta, īstenojot Regulu (EK) Nr. 1782/2003, un tirgus situācijas attīstība norāda uz to, ka shēmas, kuras neiekļāva vienotā maksājuma shēmā 2003. gadā, pašreiz var integrēt minētajā shēmā, lai veicinātu uz tirgu orientētu un ilgtspējīgu lauksaimniecību. Tas jo īpaši attiecas uz olīveļļas nozari, kur tika saistīta tikai neliela atbalsta daļa. Tas attiecas arī uz maksājumiem par cietajiem kviešiem, proteīnaugiem, rīsiem, kartupeļu cieti un riekstiem, kur atlikušo saistīto maksājumu samazināta efektivitāte pamato atsaistīšanas iespējas izvēli. Attiecībā uz liniem ir arī lietderīgi atcelt atbalstu ražošanai un integrēt attiecīgās summas vienotā maksājuma shēmā. Attiecībā uz rīsiem, žāvētu rupjo lopbarību, kartupeļu cieti un liniem jānosaka pārejas periods, lai nodrošinātu, ka to pāreja uz atsaistīto atbalstu būtu pēc iespējas vienmērīgāka. Attiecībā uz riekstiem jāļauj dalībvalstīm turpināt maksāt atbalsta valsts daļu saistītā veidā, lai mazinātu atsaistīšanas sekas. 37. Tā kā jaunas shēmas tiks integrētas vienotā maksājuma shēmā, jāparedz noteikums par individuāla ienākumu atbalsta jauna līmeņa aprēķināšanu atbilstīgi minētajai shēmai. Attiecībā uz riekstiem, kartupeļu cieti, liniem un žāvēto rupjo lopbarību šāds palielinājums jāpiešķir, pamatojoties uz atbalstu, ko lauksaimnieki saņēma pēdējo gadu laikā. Tomēr attiecībā uz to maksājumu iekļaušanu, kuri bija tikai daļēji izslēgti no vienotā maksājuma shēmas, jāsniedz dalībvalstīm iespēja izmantot sākotnējos atsauces laikposmus. 38. Ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 izveidoja īpašu atbalstu kultūraugiem ar augstu enerģētisko vērtību, lai palīdzētu attīstīt nozari. Ņemot vērā jaunākos notikumus bioenerģijas nozarē un, jo īpaši, šādu produktu spēcīgo pieprasījumu starptautiskajā tirgū, kā arī saistošu mērķu noteikšanu bioenerģijas īpatsvara sasniegšanai kopējā degvielas patēriņā līdz 2020. gadam, vairs nav pietiekama iemesla piešķirt īpašu atbalstu kultūraugiem ar augstu enerģētisko vērtību. 39. Kad kokvilnas nozari integrēja vienotā maksājuma shēmā, uzskatīja par svarīgu, ka daļu no atbalsta turpinās saistīt ar kokvilnas ražošanu, izmantojot laukaugu īpašo maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, lai novērstu ražošanas traucējumu risku kokvilnas ražošanas reģionos. Šāda izvēle jāsaglabā saskaņā ar mērķiem, kuri noteikti 4. protokolā par kokvilnu, kas pievienots Grieķijas Pievienošanās aktam. 40. Lai mazinātu pārstrukturēšanas procesa sekas dalībvalstīs, kuras ir piešķīrušas pārstrukturēšanas atbalstu, kas paredzēts ar Padomes 2006. gada 20. februāra Regulu (EK) Nr. 320/2006, ar ko nosaka pagaidu shēmu cukura rūpniecības restrukturizācijai Kopienā[15], cukurbiešu un cukurniedru audzētājiem jāpiešķir atbalsts ne ilgāk kā piecus gadus pēc kārtas. 41. Čehijas, Igaunijas, Kipras, Latvijas, Lietuvas, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovēnijas un Slovākijas Pievienošanas aktā, kā arī Bulgārijas un Rumānijas Pievienošanās aktā noteica, ka lauksaimnieki jaunajās dalībvalstīs saņems tiešos maksājumus saskaņā ar pakāpeniskas ieviešanas mehānismu. 42. Turklāt minētie pievienošanās akti jaunajās dalībvalstīs paredzēja vienkāršotu pārejas atbalsta mehānismu tiešo maksājumu piešķiršanai, pamatojoties uz apgabalu. Jānosaka minētā mehānisma galvenie aspekti. Ir pierādīts, ka vienotā maksājuma shēma ir efektīva un vienkārša sistēma, ar ko lauksaimniekiem piešķir ienākumu atbalstu. Vienkāršošanas labad ir lietderīgi atļaut jaunajām dalībvalstīm turpināt to piemērot līdz 2013. gada beigām. 43. Pēc reformas cukura, augļu un dārzeņu nozarēs un to iekļaušanas vienotā maksājuma shēmā, jāsniedz iespēja dalībvalstīm, kuras izvēlējās piemērot vienotā platībmaksājuma shēmu, piešķirt ienākumu atbalstu atsevišķu maksājumu veidā cukurbiešu, cukurniedru un cigoriņu audzētājiem, kā arī noteiktu augļu un dārzeņu ražotājiem. Tāpat tajās pašās dalībvalstīs jāļauj maksāt īpašs atsevišķs atbalsts ar līdzīgiem noteikumiem, kurus piemēro citās dalībvalstīs. 44. Tā kā jaunajās dalībvalstīs pakāpeniski ieviesa tiešos maksājumus, Pievienošanās aktos noteica sistēmu, kas ļauj jaunajām dalībvalstīm maksāt papildu valsts tiešos maksājumus. Jāparedz noteikumi šādu maksājumu piešķiršanai. 45. Sākotnējā posmā dalībvalstīm piešķirot tiesības uz maksājumu, lauksaimnieki saņēma īpaši lielus maksājumus noteiktu kļūdu dēļ. Parasti šāda neatbilstība jālabo ar finansiālu korekciju, līdz tiek veikti koriģējoši pasākumi. Tomēr dalībvalstīs, ņemot vērā laikposmu, kas pagājis kopš pirmā tiesību uz maksājumu piešķīruma, vajadzīgās korekcijas pieņemšana izraisītu neproporcionālus tiesiskos un administratīvos ierobežojumus. Tādēļ juridiskās noteiktības labad ir lietderīgi legalizēt šādu maksājumu piešķiršanu. 46. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 70. panta 1. punktu Spānija, Francija un Portugāle nolēma no vienotā maksājuma shēmas izslēgt tiešos maksājumus, ko veic Francijas aizjūras departamentos, Azoru salās, Madeirā un Kanāriju salās, un piešķirt tos saskaņā ar minētās regulas IV sadaļā ietvertajiem noteikumiem. Daži no atbalstiem, kuri paredzēti minētajā sadaļā, ir pilnībā integrēti vienotā maksājuma shēmā. Vienkāršošanas labad un, lai ņemtu vērā attālāko reģionu īpašos apstākļus, šķiet lietderīgi pārvaldīt šādu atbalstu, izmantojot ar Regulu (EK) Nr. 247/2006 izveidotās atbalsta programmas. Šajā nolūkā attiecīgie līdzekļi no valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma tiešajiem maksājumiem jāpārskaita finanšu summām, kas noteiktas minētās regulas 23. panta 2. punktā. Tādēļ Regula (EK) Nr. 247/2006 ir attiecīgi jāgroza. 47. Ja vien nav paredzēts citādi, attiecībā uz šīs regulas noteikumiem, kuri varētu kādai dalībvalstij ļaut veikt pasākumus, ko varētu uzskatīt kā valsts atbalstu, ir lietderīgi paredzēt tos izslēgt no valsts atbalsta noteikumu piemērošanas, ja attiecīgajos noteikumos ietverti atbilstīgi nosacījumi atbalsta piešķiršanai, vai ja tie paredz, ka šādus nosacījumus pieņem Komisija, lai novērstu nepamatotus konkurences traucējumus. 48. Šīs regulas īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK[16], ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību. 49. Regula (EK) Nr. 1782/2003 ir jāatceļ. 50. Jāsniedz dalībvalstīm pietiekams laiks, lai īstenotu noteikumus, kuri ļauj turpmāk atsaistīt tiešos maksājumus, kā arī tādus, kas ļauj tām pārskatīt 2003. gada reformas kontekstā pieņemtos lēmumus. Šā iemesla dēļ attiecīgie noteikumi jāpiemēro tikai no 2010. gada. Tādēļ Regula (EK) Nr. 1782/2003 jāpiemēro 2009. gadā tām atbalsta shēmām, kuras integrēs vienotā maksājuma shēmā no 2010. gada, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. I SADAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 1. pants Darbības joma Šajā regulā nosaka: a) kopējos noteikumus par tiešajiem maksājumiem; b) ienākumu atbalstu shēmu lauksaimniekiem (še turpmāk „vienotā maksājuma shēma”); c) pārejas vienkāršotu ienākumu atbalstu shēmu lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs (še turpmāk „vienotā platībmaksājuma shēma”); d) atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas ražo rīsus, kartupeļu cieti, kokvilnu, cukuru, augļus un dārzeņus, aitu gaļu, kazu gaļu, liellopu un teļa gaļu; e) sistēmu, ar ko jaunās dalībvalstis papildina tiešos maksājumus. 2. pants Definīcijas Šajā regulā lieto šādas definīcijas: a) „lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās dalībniekiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas Kopienas teritorijā, kā minēts Līguma 299. pantā, un kura veic lauksaimniecisku darbību; b) „saimniecība” ir visas ražošanas vienības, ko pārvalda kāds lauksaimnieks un kas atrodas tās pašas dalībvalsts teritorijā; c) „lauksaimnieciska darbība” ir lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, ieskaitot ražas novākšanu, slaukšanu, dzīvnieku audzēšanu un turēšanu lauksaimniecības nolūkiem, vai zemes uzturēšanu labos lauksaimniecības un vides apstākļos, kā noteikts šīs regulas 6. pantā; d) „tiešais maksājums” ir maksājums, ko piešķir tieši lauksaimniekiem saskaņā ar šīs regulas I pielikumā noteikto atbalsta shēmu; e) „maksājumi konkrētā kalendārajā gadā” vai „maksājumi atsauces laikposmā” ir maksājumi, kas piešķirti vai kas jāpiešķir par attiecīgo(-ajiem) gadu(-iem), ieskaitot visus maksājumus par citiem periodiem, kuri sākas tajā(-os) kalendārajā(-os) gadā(- os); f) „lauksaimniecības produkti” ir Līguma I pielikumā uzskaitītie produkti, ieskaitot kokvilnu, bet izņemot zvejniecības produktus; g) „jaunās dalībvalstis” ir Bulgārija, Čehija, Igaunija, Kipra, Latvija, Lietuva, Ungārija, Malta, Polija, Rumānija, Slovēnija un Slovākija; h) „lauksaimniecības zeme” ir aramzemes, pastāvīgo ganību un ilggadīgo kultūru kopējā platība. 3. pants (ex-32) Tiešo maksājumu finansēšana Šajā regulā I pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas finansē saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu. II SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR TIEŠAJIEM MAKSĀJUMIEM 1. NODAĻA SAVSTARPĒJA ATBILSTĪBA 4. pants Galvenās prasības 1. Lauksaimnieks, kurš saņem tiešos maksājumus, ievēro II pielikumā minētās likumā noteiktās pārvaldības prasības, kā arī nodrošina labus lauksaimniecības un vides apstākļus, kas noteikti saskaņā ar 6. pantu. 2. Kompetentā valsts iestāde dara lauksaimniekam zināmu likumā noteikto pārvaldības prasību sarakstu un labus lauksaimniecības un vides apstākļus, kas jāievēro. 5. pants Likumā noteiktās pārvaldības prasības 1. Likumā noteiktās pārvaldības prasības, kas minētas II pielikumā, nosaka ar Kopienas tiesību aktiem šādās jomās: a) sabiedrības, dzīvnieku un augu veselība; b) vide; c) dzīvnieku labturība. 2. Tiesību aktus, kas minēti II pielikumā, piemēro saskaņā ar šīs regulas spēkā esošo versiju un — direktīvu gadījumā — saskaņā ar dalībvalstīs īstenotajām versijām. 6. pants Labi lauksaimniecības un vides apstākļi 1. Dalībvalstis nodrošina to, lai visās lauksaimniecības zemēs, jo īpaši zemē, ko vairs neizmanto ražošanai, tiktu saglabāti labi lauksaimniecības un vides apstākļi. Dalībvalstis valsts vai reģionālā līmenī nosaka obligātās prasības attiecībā uz labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, pamatojoties uz III pielikumā izklāstīto sistēmu un ņemot vērā attiecīgo apgabalu raksturīgās īpašības, tostarp augsnes un klimatiskos apstākļus, esošās lauksaimniecības sistēmas, zemes izmantošanu, augseku, lauksaimniecības praksi un lauksaimniecības struktūras. 2. Dalībvalstis, kuras nav jaunās dalībvalstis, nodrošina to, lai zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām datumā, kas paredzēts platībatkarīgā atbalsta pieteikumos par 2003. gadu, tiktu saglabāta pastāvīgajām ganībām. Jaunās dalībvalstis nodrošina, lai zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām 2004. gada 1. maijā, tiktu saglabāta pastāvīgajām ganībām. Tomēr Bulgārija un Rumānija nodrošina to, lai zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām 2007. gada 1. janvārī, tiktu saglabāta pastāvīgajām ganībām. Tomēr dalībvalsts var pilnībā pamatotos apstākļos atkāpties no pirmās daļas, ja tā veic darbību, lai novērstu jebkādu ievērojamu samazinājumu tās kopējā pastāvīgajā ganību apgabalā. Pirmo daļu nepiemēro zemei, uz kuras atrodas pastāvīgās ganības, kas jāapmežo, ja tāda apmežošana ir saderīga ar vidi, un izņemot Ziemassvētku eglīšu plantācijas un ātraudzīgas sugas, kuras kultivē īsā termiņā. 2. NODAĻA MODULĀCIJA UN FINANŠU DISCIPLĪNA 7. pants Modulācija 1. Jebkuru to tiešo maksājumu summu, kas konkrētā kalendārajā gadā jāpiešķir lauksaimniekam un pārsniedz EUR 5000, samazina katru gadu līdz 2012. gadam par šādām procentuālajām daļām: a) 2009: 7%, b) 2010: 9%, c) 2011: 11%, d) 2012: 13%. 2. Samazinājumus, kas minēti 1. punktā, palielina: a) summām no EUR 100 000 līdz EUR 199 999 par 3 procentu punktiem; b) summām no EUR 200 000 līdz EUR 299 999 par 6 procentu punktiem; c) summām no EUR 300 000 un vairāk par 9 procentu punktiem. 3. Šā panta 1. un 2. punkts neattiecas uz tiešajiem maksājumiem, ko piešķir lauksaimniekiem Francijas aizjūras departamentos, Azoru salās un Madeirā, Kanāriju salās un Egejas jūras salās. 8. pants Neto maksimālie apjomi 1. Neskarot 11. punktu, kopējās tiešo maksājumu neto summas, kuras var piešķirt dalībvalstī attiecībā uz kalendāro gadu pēc šīs regulas 7. un 10. panta un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. panta piemērošanas, nav augstākas par maksimālo apjomu, kas noteikts šīs regulas IV pielikumā. Vajadzības gadījumā dalībvalstis sāk tiešo maksājumu lineāru samazināšanu, lai ievērotu IV pielikumā noteiktos maksimāli pieļaujamos apjomus. 2. Komisija saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru pārskata maksimālos apjomus, kas noteikti IV pielikumā, lai ņemtu vērā: a) izmaiņas attiecībā uz maksimālajām summām, kuras var piešķirt saskaņā ar tiešajiem maksājumiem; b) izmaiņas brīvprātīgajā modulācijā, kas minēta Regulā (EK) Nr. 378/2007; c) saimniecību strukturālās izmaiņas. 9. pants Modulācijas rezultātā iegūtās summas 1. Summas, kas rodas, veicot 7. pantā paredzētos samazinājumus, jebkurā dalībvalstī, kas nav jaunā dalībvalsts, ir pieejamas kā Kopienas papildu atbalsts pasākumiem saskaņā ar lauku attīstības programmām, ko finansē Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELVGF) atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1698/2005 saskaņā ar turpmākajos punktos paredzētajiem noteikumiem. 2. Summas, kuras atbilst samazinājumam par 5 procentu punktiem, iedala attiecīgajām dalībvalstīm saskaņā ar procedūru, kas minēta 128. panta 2. punktā, pamatojoties uz šādiem kritērijiem: a) lauksaimniecības zemes; b) nodarbinātība lauksaimniecībā; c) iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju pēc pirktspējas. Tomēr jebkura attiecīgā dalībvalsts saņem vismaz 80 % no kopējām summām, kas modulācijas rezultātā radušās attiecīgajā dalībvalstī. 3. Atkāpjoties no 2. punkta otrās daļas, ja dalībvalstī saražoto rudzu proporcija kopējā labības ražošanā pārsniedza vidēji 5 % laikposmā no 2000. līdz 2002. gadam un to proporcija Kopienas kopējā rudzu ražošanā tajā pašā laikposmā pārsniedza 50 %, vismaz 90 % no summām, kas modulācijas rezultātā radās attiecīgajā dalībvalstī, atkārtoti piešķir minētajai dalībvalstij līdz 2013. gadam ieskaitot. Tādā gadījumā, neierobežojot 58. pantā paredzēto iespēju, vismaz 10 % no summas, kas piešķirta attiecīgajai dalībvalstij, ir pieejami rudzu audzēšanas reģionos pasākumiem, kuri minēti šā panta 2. punktā. Šajā punktā „labība” ir produkti, kas uzskaitīti V pielikuma I punktā. 4. Atlikušās summas, kas radušās no 7. panta 1. punkta piemērošanas, un summas, kas radušās no 7. panta 2. punkta piemērošanas, piešķir tai dalībvalstij, kurā attiecīgās summas radušās, saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru. Tās izlieto saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 69. panta 5a. punktu. 10. pants Īpaši noteikumi modulācijai jaunajās dalībvalstīs 1. Šīs regulas 7. pantu piemēro tikai lauksaimniekiem jaunajā dalībvalstī jebkurā kalendārajā gadā, ja tiešo maksājumu līmenis, kas piemērojams minētajā dalībvalstī attiecīgajā kalendārajā gadā saskaņā ar 110. pantu, nav mazāks par līmeni dalībvalstīs, kuras nav jaunās dalībvalstis, ņemot vērā visus samazinājumus, kuri piemērot saskaņā ar 7. panta 1. punktu. 2. Ja 7. pantu piemēro lauksaimniekiem jaunajā dalībvalstī, procentuālo daļu, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu, ierobežo līdz starpībai starp tiešo maksājumu līmeni, ko tiem piemēro saskaņā ar 110. pantu, un līmeni dalībvalstīs, kuras nav jaunās dalībvalstis, ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu. 3. Gadījumā, ja samazinājumi, kas minēti 7. pantā, attiecas uz lauksaimniekiem jaunajā dalībvalstī, attiecīgajam lauksaimniekam nepiešķir papildu valsts tiešos maksājumus, kuri minēti 120. pantā. 4. Visas atlikušās summas, kas radušās no 7. panta 1. un 2. punkta piemērošanas, piešķir tai jaunajai dalībvalstij, kurā attiecīgās summas radušās, saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru. Tās izlieto saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 69. panta 5.a punktu. 11. pants Finanšu disciplīna 1. Tiešo maksājumu korekcija jānosaka tad, ja prognozes attiecībā uz Iestāžu nolīguma [17] par budžeta disciplīnu un pareizu finanšu pārvaldību I pielikuma 2. pozīcijā iekļauto iepriekš minēto pasākumu finansēšanu konkrētajā budžeta gadā, ko paaugstina ar summām, kas norādītas šīs regulas 122. un 123. pantā, un pirms šīs regulas 7. un 10. pantā un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. pantā noteiktās modulācijas piemērošanas, norāda, ka iepriekš minētais gada maksimālais apjoms, ņemot vērā EUR 300 milj. robežvērtību, kas zemāka par maksimālo apjomu, tiks pārsniegts. 2. Padome pēc Komisijas priekšlikuma, ko iesniedz ne vēlāk kā tā kalendārā gada 31. martā, uz kuru attiecas 1. punktā minētās korekcijas, nosaka minētās korekcijas vēlākais līdz tā kalendārā gada 30. jūnijam, attiecībā uz kuru piemēro korekcijas. 3. Saskaņā ar 110. pantā paredzētās palielinājumu shēmas piemērošanu visiem tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti jaunajās dalībvalstīs, uz jaunajām dalībvalstīm neattiecas 1. pants līdz tā kalendārā gada sākumam, kurā jaunajās dalībvalstīs piemērojamo tiešo maksājumu apjoms ir vismaz vienāds ar piemērojamo maksājumu apjomu dalībvalstīs, kuras nav jaunās dalībvalstis. 3. NODAĻA SAIMNIECĪBU KONSULTATĪVĀ SISTĒMA 12. pants Saimniecību konsultatīvā sistēma 1. Dalībvalstis izveido sistēmu lauksaimnieku konsultēšanai par zemes un saimniecību pārvaldību (še turpmāk „saimniecību konsultatīvā sistēma”), ko vada viena vai vairākas šim nolūkam izraudzītas iestādes vai privātas iestādes. 2. Konsultatīvā darbība attiecas vismaz uz likumā noteiktajām pārvaldības prasībām un labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kas minēti 1. nodaļā. 13. pants Nosacījumi 1. Lauksaimnieki var piedalīties saimniecību konsultatīvajā sistēmā pēc brīvprātības principa. 2. Dalībvalstis dod priekšroku lauksaimniekiem, kuri gadā saņem vairāk nekā EUR 15 000 tiešajos maksājumos. 14. pants Apstiprinātu privāto organizāciju un izraudzīto iestāžu pienākumi Neierobežojot valsts tiesību aktus par dokumentu publiskumu, dalībvalstis nodrošina to, lai 12. pantā minētās privātās iestādes un izraudzītās iestādes personām, kas nav lauksaimnieki, kuri pārvalda attiecīgās saimniecības, neatklātu personīgu vai individuālu informāciju un datus, kurus tās iegūst savā konsultatīvajā darbībā, izņemot jebkuru pārkāpumu, kas atklāts to darbības laikā un uz ko attiecas Kopienas vai valsts tiesību aktos noteikts pienākums informēt valsts iestādi, jo īpaši noziedzīgu nodarījumu gadījumā. 15. pants Pārskatīšana Vēlākais līdz 2010. gada 31. decembrim Komisija iesniedz ziņojumu par saimniecību konsultatīvās sistēmas piemērošanu, attiecīgā gadījumā pievienojot atbilstošus priekšlikumus, lai padarītu to par obligātu. 4. NODAĻA INTEGRĒTĀ ADMINISTRĀCIJAS UN KONTROLES SISTĒMA 16. pants Darbības joma Katra dalībvalsts izveido un izmanto integrētu administrācijas un kontroles sistēmu, še turpmāk „integrētā sistēma”. Integrēto sistēmu piemēro I pielikumā minētajām atbalsta shēmām. Vajadzības gadījumā to attiecīgi piemēro arī 1. un 2. nodaļā paredzēto noteikumu administrācijai un kontrolei. 17. pants Integrētās sistēmas elementi 1. Integrētajā sistēmā ietilpst šādi elementi: a) elektroniska datu bāze; b) lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalu identifikācijas sistēma; c) tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēma, kā minēts 20. pantā; d) atbalsta pieteikumi; e) integrēta kontroles sistēma; f) vienota sistēma, kas vajadzīga, lai reģistrētu katra tā lauksaimnieka identitāti, kurš iesniedzis atbalsta pieteikumu. 2. Ja piemēro šīs regulas 55. un 56. pantu, integrētajā sistēmā ietver dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1760/2000 un Padomes Regulu (EK) Nr. 21/2004. 3. Vajadzības gadījumā lauksaimniecības zemes gabalu identifikācijas sistēma var ietvert ģeogrāfisko informācijas sistēmu olīvu audzēšanā. 18. pants Elektroniska datu bāze 1. Elektroniskajā datu bāzē par katru lauksaimniecības uzņēmumu reģistrē datus, kas iegūti no atbalsta pieteikumiem. Šī datu bāze jo īpaši ļauj ar dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību tieši un nekavējoties iepazīties ar datiem, kas attiecas uz kalendārajiem un/vai tirdzniecības gadiem, sākot no 2000. gada. 2. Dalībvalstis var izveidot decentralizētas datu bāzes ar nosacījumu, ka minētās datu bāzes, kā arī administratīvās procedūras datu reģistrēšanai un pieejai tiem ir sastādītas vienveidīgi visā dalībvalsts teritorijā un ir savstarpēji savietojamas, lai varētu veikt atbilstības pārbaudes. 19. pants Identifikācijas sistēma lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem Lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalu identifikācijas sistēmu izveido, pamatojoties uz kartēm vai zemesgrāmatas aktiem, vai citiem kartogrāfiskiem materiāliem. Tiek izmantotas elektroniskas ģeogrāfiskās informācijas sistēmas metodes, vēlams, ietverot tajās ortofotografēšanu no gaisa vai kosmosa, ar viendabīgu standartu, kas garantē precizitāti, kura ir vismaz līdzvērtīga kartogrāfijai mērogā 1:10 000. 20. pants Tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēma 1. Tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu izveido tā, lai varētu pārbaudīt tiesības un veikt kontrolpārbaudes attiecībā uz atbalsta pieteikumiem un lauksaimniecības zemes gabalu identifikācijas sistēmu. 2. Šī sistēma ļauj ar dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību tieši un nekavējoties iepazīties ar datiem, kas attiecas uz vismaz trīs iepriekšējiem kalendārajiem un/vai tirdzniecības gadiem pēc kārtas. 21. pants Atbalsta pieteikumi 1. Katru gadu lauksaimnieki iesniedz pieteikumus par tiešajiem maksājumiem, attiecīgā gadījumā norādot: a) visus attiecīgās saimniecības lauksaimniecības zemes gabalus un, ja dalībvalsts piemēro 17. panta 3. punktu, olīvkoku skaitu un to izvietojumu lauksaimniecības zemes gabalā; b) aktivizēšanai deklarēto tiesību uz maksājumu skaitu un summu; c) jebkuru citu informāciju, ko paredz sniegt šī regula vai attiecīgā dalībvalsts. 2. Dalībvalsts var nolemt, ka pieteikuma atbalsta saņemšanai jāietver tikai izmaiņas attiecībā uz iepriekšējā gadā iesniegto atbalsta pieteikumu. Dalībvalsts izplata veidlapas, kuras iepriekš iespiestas, pamatojoties uz platībām, kas noteiktas iepriekšējā gadā, un piegādā grafisko materiālu, kurā norāda minēto platību atrašanās vietu un, vajadzības gadījumā, olīvkoku izvietojumu. 3. Dalībvalsts var nolemt, ka atsevišķā pieteikumā atbalstam ietver vairākas vai visas I pielikumā minētās atbalsta shēmas vai citas atbalsta shēmas. 22. pants Atbilstības nosacījumu kontrole 1. Dalībvalstis veic atbalsta pieteikumu administratīvās kontroles, lai pārbaudītu atbilstības nosacījumus atbalsta piešķiršanai. 2. Administratīvās kontroles papildina ar pārbaudēm uz vietas, lai pārliecinātos par atbilstību pretendēt uz atbalstu. Tādēļ dalībvalstis izstrādā lauku saimniecību izlases veida pārbaužu plānu. Dalībvalstis lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu pārbaudēm uz vietas var izmantot attālo uzrādi un Globālās satelītu navigācijas sistēmas metodi. 3. Katra dalībvalsts izraugās iestādi, kas atbild par šajā nodaļā paredzēto kontroļu saskaņošanu. Ja dalībvalsts paredz deleģēt dažus saskaņā ar šo nodaļu veicamā darba aspektus specializētām aģentūrām vai uzņēmumiem, izraudzītā iestāde saglabā kontroli pār tādu darbu un atbildību par to. 23. pants Samazinājumi un nepiešķiršana atbilstības noteikumu neizpildes gadījumā 1. Neierobežojot maksājumu samazinājumus un nepiešķiršanu, kā paredzēts šīs regulas 25. pantā, ja tiek konstatēts, ka lauksaimnieks nav izpildījis atbilstības nosacījumus, kas saistīti ar atbalsta piešķiršanu, kā paredzēts šajā regulā, maksājumu vai maksājuma daļu, kuru piešķir vai kura jāpiešķir un par kuru atbilstības nosacījumi ir ievēroti, samazina un nepiešķir gadījumos, kas jānosaka saskaņā ar šīs regulas 128. panta 2. punktā minēto procedūru. 2. Samazinājuma apjomu nosaka pakāpeniski saskaņā ar konstatētās neatbilstības būtību, pastāvīgumu un atkārtošanos, un to var noteikt tiktāl, ka pieteikumu izslēdz no vienas vai vairākām atbalsta shēmām uz vienu vai vairākiem kalendārajiem gadiem. 24. pants Savstarpējas atbilstības kontrole 1. Dalībvalstis veic pārbaudes uz vietas, lai pārliecinātos, ka lauksaimnieks pilda 1. nodaļā minētās saistības. 2. Dalībvalstis var izmantot savas pašreizējās administrācijas un kontroles sistēmas, lai nodrošinātu atbilstību likumā noteiktajām pārvaldības prasībām un labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kas minēti 1. nodaļā. Šīs sistēmas un jo īpaši liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēma, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1760/2000 un Regulu (EK) Nr. 21/2004, ir saderīga ar integrēto sistēmu, kā noteikts šīs regulas 28. panta 1. punktā. 25. pants Maksājuma samazinājums vai tā nepiešķiršana, ja nav izpildīti savstarpējās atbilstības noteikumi 1. Ja nav ievērotas likumā noteiktās pārvaldības prasības vai labi lauksaimniecības un vides apstākļi jebkurā laikā konkrētajā kalendārajā gadā (še turpmāk „konkrētais kalendārais gads”), un neatbilstības pamatā ir darbība vai bezdarbība, ko var tieši attiecināt uz lauksaimnieku, kas iesniedzis atbalsta pieteikumu konkrētajā kalendārajā gadā, kopējo piešķiramo tiešo maksājumu summu pēc 7., 10., un 11. panta piemērošanas minētajam lauksaimniekam samazina vai nepiešķir saskaņā ar 26. pantā ietvertajiem sīki izklāstītajiem noteikumiem. Pirmo daļu piemēro arī gadījumā, ja attiecīgā neatbilstība ir darbības vai bezdarbības rezultāts, ko var tieši attiecināt uz personu, kurai lauksaimniecības zemi nodeva vai no kuras to pārņēma. Šajā punktā „nodošana” ir jebkāda veida darījums, ar ko lauksaimniecības zeme pārstāj būt „personas, kas nodod saimniecību,” rīcībā. 2. 1. punktā minētos maksājumus samazina vai tos nepiešķir tikai tad, ja neatbilstība attiecas uz: a) lauksaimniecisku darbību; vai b) attiecīgās saimniecības lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem. 3. Ņemot vērā 1. punktu un saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti sīki izklāstītajos noteikumos 26. panta 1. punktā, dalībvalstis var nolemt nepiemērot maksājumu samazinājumu vai to nepiešķiršanu attiecībā uz summām, kas līdzvērtīgas vai zemākas par EUR 100, vienam lauksaimniekam vienā kalendārajā gadā, un kurā ietverts jebkāds maksājuma samazinājums vai tā nepiešķiršana, ko piemēro maksājumiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 51. panta 1. punktu. Ja dalībvalsts nolemj izmantot pirmajā daļā noteikto iespēju, nākamajā gadā kompetentā iestāde veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieks ir labojis attiecīgo konstatēto neatbilstību. Lauksaimnieku informē par šādu konstatējumu un veicamo koriģējošo darbību. 26. pants Sīki izklāstīti noteikumi par samazinājumiem un nepiešķiršanu, ja nav izpildīti savstarpējās atbilstības noteikumi 1. Sīki izstrādātus noteikumus [maksājumu] samazināšanai vai to nepiešķiršanai, kā minēts 25. pantā, paredz saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru. Šajā kontekstā jāņem vērā konstatētās neatbilstības nopietnība, apjoms, pastāvīgums un atkārtošanās, kā arī kritēriji, kas izklāstīti šā panta 2., 3. un 4. punktā. 2. Nolaidības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa nepārsniedz 5 % un atkārtotas neatbilstības gadījumā — 15 %. Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var nolemt, ka samazinājumu nepiemēro, ja, ņemot vērā neatbilstības nopietnību, apjomu un pastāvīgumu, to uzskata par mazsvarīgu. Tomēr neatbilstības, kas rada tiešu risku sabiedrības vai dzīvnieku veselībai, nedrīkst uzskatīt par nenozīmīgām. Ja lauksaimnieks nav nekavējoties veicis koriģējošu darbību, likvidējot konstatēto neatbilstību, kompetentā iestāde veic vajadzīgos pasākumus, kas vajadzības gadījumā var būt administratīva kontrole, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieks ir novērš attiecīgo konstatēto neatbilstību. Lauksaimnieku informē par šādu mazsvarīgu neatbilstības konstatējumu un veicamo koriģējošo darbību. 3. Tīšas neatbilstības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa principā nav mazāka par 20 %, un tās rezultāts var būt maksājuma nepiešķiršana saskaņā ar vienu vai vairākām atbalsta shēmām, un to var piemērot vienu vai vairākus kalendāros gadus. 4. Katrā ziņā samazinājumu un nepiešķirto maksājumu kopējā summa par vienu kalendāro gadu nepārsniedz kopējo summu, kas minēta 25. panta 1. punktā. 27. pants Summas, kas rodas savstarpējas neatbilstības gadījumā Summas, kas rodas no maksājumu samazinājumiem un to nepiešķiršanas, ja nav panākta atbilstība 1. nodaļas noteikumiem, tiek pārskaitītas ELGF. Dalībvalstis var paturēt 25 % no minētajām summām. 28. pants Saderība ar integrēto sistēmu 1. Lai piemērotu VI pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas, dalībvalstis nodrošina to, lai administratīvās un kontroles procedūras, ko piemēro tādām shēmām, būtu saderīgas ar integrēto sistēmu šādos aspektos: a) elektroniska datu bāze; b) identifikācijas sistēmas lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem; c) administratīvas pārbaudes. Tādēļ minētās sistēmas izveido tā, lai bez problēmām vai konfliktiem būtu iespējama pareiza sistēmu darbība vai datu apmaiņa starp tām. 2. Lai piemērotu Kopienas vai valsts atbalsta shēmas, kuras nav uzskaitītas VI pielikumā, dalībvalstis savās administratīvās un kontroles procedūrās var ietvert integrētās sistēmas vienu vai vairākas sastāvdaļas. 29. pants Informācija un kontrole 1. Komisiju regulāri informē par integrētās sistēmas piemērošanu. Tā par šo jautājumu organizē viedokļu apmaiņu ar dalībvalstīm. 2. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 37. pantu pēc savlaicīgas attiecīgo kompetento iestāžu informēšanas Komisijas ieceltie pilnvarotie pārstāvji var veikt: a) visas pārbaudes vai kontroles, kas attiecas uz pasākumiem, kurus veic, lai izveidotu un īstenotu integrēto sistēmu; b) kontroles specializētajās aģentūrās un uzņēmumos, kas minēti 22. panta 3. punktā. 3. Neskarot dalībvalstu atbildību integrētās sistēmas ieviešanā un piemērošanā, Komisija var izmantot specializētu iestāžu vai personu atbalstu, lai atvieglotu integrētās sistēmas izveidi, uzraudzību un izmantošanu, jo īpaši, lai sniegtu dalībvalstu kompetentajām iestādēm tehnisku atbalstu, ja pēdējās tādu lūgtu. 5. NODAĻA CITI VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 30. pants Minimālās prasības tiešo maksājumu saņemšanai 1. Dalībvalstis nepiešķir tiešos maksājumu lauksaimniekam vienā no turpmāk minētajiem gadījumiem: a) ja pieprasītais vai izmaksājamais tiešo maksājumu apmērs konkrētajā kalendārajā gadā nepārsniedz EUR 250; vai b) ja saimniecības platība, par kuru var pretendēt uz atbalstu un par kuru pieprasīti vai par kuru jāizmaksā tiešie maksājumi, nepārsniedz vienu hektāru. Tomēr Kipra var noteikt, ka minimālā platība, par kuru var pretendēt uz atbalstu, ir 0,3 hektāri, savukārt Malta šādu platību var noteikt 0,1 hektāra apmērā. Tomēr lauksaimniekiem, kuriem piešķirtas 45. panta 1. punktā minētās īpašas tiesības, jāievēro a) apakšpunktā minētais noteikums. 2. Dalībvalstis var nolemt objektīvā un nediskriminējošā veidā nepiešķirt tiešos maksājumus tādām sabiedrībām vai uzņēmumiem Līguma 48. panta otrās daļas nozīmē, kuru uzņēmējdarbības galvenie mērķi nav lauksaimniecības darbības veikšana. 31. pants Maksājumi 1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, maksājumus saskaņā ar I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām saņēmējiem izmaksā pilnībā. 2. Maksājumus veic līdz divām reizēm gadā laikposmā no 1. decembra līdz nākamā kalendārā gada 30. jūnijam. 3. Maksājumus saskaņā ar I pielikumā minētajām atbalsta shēmām neveic, pirms nav pabeigtas pārbaudes attiecībā uz atbilstības nosacījumiem, kuras jāveic attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar 22. pantu. 4. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta un saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru, Komisija var: a) paredzēt avansa maksājumus; b) atļaut dalībvalstīm, ievērojot budžeta situāciju, izmaksāt avansa maksājumus līdz 1. decembrim reģionos, kuros ārkārtas apstākļu dēļ lauksaimniekiem radušās nopietnas finansiālas grūtības: i) līdz 50 % no maksājumiem; vai ii) līdz 80 % no maksājumiem gadījumā, ja jau paredzēti avansa maksājumi. 32. pants Apiešanas klauzula Neierobežojot visus īpašos noteikumus individuālās atbalsta shēmās, maksājumi netiek veikti saņēmējiem, par kuriem ir konstatēts, ka tie ir mākslīgi radījuši nosacījumus, kas vajadzīgi šādu maksājumu iegūšanai, lai gūtu priekšrocības pretēji attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem. 33. pants Pārskatīšana Atbalsta shēmas, kas uzskaitītas I pielikumā, piemēro, neierobežojot iespēju tās jebkurā brīdī pārskatīt, ņemot vērā ekonomikas norises un budžeta situāciju. III SADAĻA VIENOTĀ MAKSĀJUMA SHĒMA 1. NODAĻA VISPĀRĒJA ĪSTENOŠANA 34. pants Tiesības uz maksājumu 1. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu dara pieejamu lauksaimniekiem, ja: a) tiem ir tiesības uz maksājumu, kuras iegūtas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003; b) tie iegūst tiesības uz maksājumu saskaņā ar šo regulu: i) ar pārvedumu; ii) no valsts rezervēm; iii) saskaņā ar VII pielikumu; iv) saskaņā ar 68. panta 4. punkta c) apakšpunktu un 65. panta 2. punkta trešo daļu. 2. Šajā sadaļā lauksaimnieki, kuriem ir tiesības uz maksājumu, ir lauksaimnieki, kuriem ir piešķirtas vai pilnīgi nodotas tiesības uz maksājumu. 35. pants Tiesību uz maksājumu piešķiršana par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu 1. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad aktivizētas tiesības uz maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Aktivizētās tiesības uz maksājumu sniedz tiesības uz tajos noteikto summu maksājumu. 2. „Hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” ir: a) jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme, tostarp zemes gabali, kuros iestādīts pamežs ar īsu augseku (KN kods ex 0602 90 41), ko izmanto lauksaimniecības darbībām, vai, ja zemes gabalus izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, ko pārsvarā izmanto lauksaimniecības darbībām. Komisija saskaņā ar šīs regulas 128. panta 2. punktā minēto procedūru paredz sīki izklāstītus noteikumus ar lauksaimniecību nesaistīto darbību izmantošanai, ko ļauj veikt uz hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu; b) jebkuras zemes platības, par kurām ir tiesības pretendēt uz atbalstu 2007. gadā un kuras i) vairs neatbilst definīcijai par atbilstību, jo ir īstenota Padomes Direktīva 79/409/EEK[18] un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK[19], vai ii) attiecīgās shēmas darbības laikā ir apmežotas saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 31. pantu vai Regulas (EK) Nr. 1698/2005 43. pantu. Hektāri atbilst atbilstības nosacījumiem jebkurā kalendārā gada laikā. 36. pants Paziņošana par hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu 1. Lauksaimnieks paziņo par zemes gabaliem, kuri atbilst hektāram, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, saistībā ar tiesībām uz maksājumu. Izņemot force majeure gadījumu vai ārkārtas apstākļus, minētie zemes gabali ir lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā dienā, kas nav vēlāk par dienu, kas attiecīgajā dalībvalstī noteikta atbalsta pieteikuma grozīšanai. Par force majeure vai ārkārtas apstākļiem kompetentā iestāde atzīst, piemēram, šādus gadījumus: a) lauksaimnieka nāve; b) lauksaimnieka ilgstoša darbnespēja; c) nopietna dabas katastrofa, kas būtiski ietekmē saimniecības lauksaimniecības zemi; d) lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanai paredzēto ēku nejauša nopostīšana saimniecībā; e) epizootija, kas ietekmē visus lauksaimniekam piederošos lauksaimniecības dzīvniekus vai daļu no tiem. 2. Dalībvalstis pienācīgi pamatotos apstākļos var pilnvarot lauksaimnieku veikt izmaiņas savā paziņojumā ar nosacījumu, ka tiek ievērots hektāru skaits, kas atbilst viņa rīcībā esošajām tiesībām uz maksājumu, un apstākļi vienoto maksājumu piešķiršanai attiecīgajam apgabalam. 37. pants Tiesību uz maksājumu grozīšana Tiesības uz maksājumu par hektāru negroza, ja vien nav paredzēts citādi. Komisija saskaņā ar šīs regulas 128. panta 2. punktā minēto procedūru paredz precīzus noteikumus tiesību uz maksājumu grozīšanai, jo īpaši attiecībā uz tiesību daļām. 38. pants Vairākkārtējas prasības Par platību, kas atbilst to hektāru skaitam, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu un attiecībā uz ko iesniegts vienotā maksājuma pieteikums, var iesniegt pieteikumu jebkura cita tiešā maksājuma saņemšanai, kā arī jebkura cita atbalsta saņemšanai, uz kuru neattiecas šī regula, ja vien nav noteikts citādi. 39. pants Zemes izmantošana augļu un dārzeņu nozares aizkavētās integrācijas gadījumā Ja dalībvalsts ir izmantojusi iespēju, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1782/2003 51. panta otrajā daļā (še turpmāk „augļu un dārzeņu nozares aizkavētā integrācija vienotā maksājuma shēmā”), par zemes gabaliem apgabalos, uz kuriem attiecas lēmums, vēlākais līdz 2010. gada 31. decembrim nevar pretendēt uz atbalstu, ja tos izmanto: a) augļu un dārzeņu audzēšanai; b) galda kartupeļu ražošanai un/vai c) stādaudzētavām. Pirmajā daļā minētās aizkavētās integrācijas gadījumā dalībvalstis var pieņemt lēmumu atļaut audzēt sekundārās kultūras to hektāru platībā, par ko ir tiesības saņemt atbalstu, ilgākais trīs mēnešus, sākot no katra gada 15. augusta. Tomēr pēc dalībvalsts lūguma attiecībā uz reģioniem, kur klimatisko apstākļu dēļ labību parasti novāc agrāk, šo termiņu var mainīt saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru. 40. pants Zemes izmantošana kaņepju ražošanai 1. Par platībām, ko izmanto kaņepju ražošanai, var pretendēt uz atbalstu tikai tad, ja izmantotajās šķirnēs tetrahidrokanabinola saturs nepārsniedz 0,2 %. Dalībvalstis izveido sistēmu, lai vismaz 30 % ar kaņepēm apsēto platību pārbaudītu kaņepju tetrahidrokanabinola saturu. Ja tomēr dalībvalsts ievieš iepriekšējas apstiprināšanas sistēmu šādai audzēšanai, minimums ir 20 % no platības. 2. Saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru maksājumus piešķir ar nosacījumu, ka tiek izmantotas konkrētu šķirņu sertificētas sēklas. 41. pants Maksimālais apjoms 1. Katrai dalībvalstij visu tiesību uz maksājumu kopējais apjoms nav lielāks par valstij noteikto maksimālo apjomu, kas minēts VIII pielikumā. Piešķirot tiesības uz maksājumu vīnkopjiem un ņemot vērā jaunākos pieejamos datus, ko dalībvalstis tai iesniegušas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. [ Vīna regula ] [4.a pantu un 92. panta 6. punktu], Komisija saskaņā ar šīs regulas 128. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem šīs regulas VIII pielikumā valstij noteikto maksimālo apjomu. Dalībvalstis līdz 1. decembrim gadu pirms valsts maksimālā apjoma pielāgošanas paziņo Komisijai reģionālo vidējo rādītāju par piešķirtajām tiesībām, kas minētas šīs Regulas VII pielikuma B punktā. 2. Attiecīgā gadījumā dalībvalsts sāk lineāru tiesību vērtības samazināšanu, lai nodrošinātu tai noteiktā maksimālā apjoma ievērošanu. 42. pants Valsts rezerve 1. Dalībvalstis izveido valsts rezervi, kurā ietver starpību starp VIII pielikumā noteikto maksimālo apjomu un kopējo piešķirto visu tiesību uz maksājumu vērtību. 2. Dalībvalstis var izmantot valsts rezervi, lai atbilstīgi objektīviem kritērijiem un pēc prioritātes principa piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri uzsākuši lauksaimniecības darbību, tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un lai izvairītos no traucējumiem tirgū un konkurences traucējumiem. 3. Dalībvalstis, kuras nepiemēro 68. panta 1. punkta c) apakšpunktu, var izmantot valsts rezervi, lai atbilstīgi objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un lai izvairītos no tirgus un konkurences traucējumiem, tiesības uz maksājumu piešķirtu tiem lauksaimniekiem, kuri īsteno pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas saistībā ar vienu vai citu valsts intervences veidu, lai novērstu zemes pamešanu un/vai kompensētu īpašus šķēršļus lauksaimniekiem šādos apgabalos. 4. Piemērojot šo pantu, dalībvalstis var paaugstināt vienības vērtību un/vai lauksaimniekiem piešķirto tiesību uz maksājumu skaitu. 43. pants Neizmantotās tiesības uz maksājumu Visas tiesības uz maksājumu, kuras vēl nav izmantotas 2 gadu laikā, piešķir valsts rezervei, izņemot force majeure gadījumus un ārkārtas apstākļus 36. panta 1. punkta nozīmē. 44. pants Tiesību uz maksājumu nodošana 1. Tiesības uz maksājumu var nodot citam lauksaimniekam, kas ir reģistrējis darbību tajā pašā dalībvalstī, izņemot faktisko vai pirmstermiņa mantošanu. Tomēr pat faktiskās vai pirmstermiņa mantošanas gadījumā tiesības uz maksājumu var izmantot tikai tajā dalībvalstī, kurā tika reģistrētas tiesības uz maksājumu. Dalībvalsts var nolemt, ka tiesības uz maksājumu var nodot vai izmantot viena un tajā pašā reģionā. 2. Tiesības uz maksājumu var nodot, tās pārdodot vai veicot citu galīgu nodošanu kopā ar zemi vai bez tās. Turpretim nomu vai līdzīgus darījumu veidus atļauj tikai tad, ja līdz ar nodotajām tiesībām uz maksājumu ir nodots arī līdzvērtīgs skaits hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu. 3. Gadījumā, ja tiesības uz maksājumu tiek pārdotas kopā ar zemi vai bez tās, dalībvalstis, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem un atbilstīgi kritērijiem, kas jānosaka Komisijai saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru, var nolemt, ka daļa pārdoto tiesību uz maksājumu jānodod atpakaļ valsts rezervē vai ka to vienības vērtība jāsamazina par labu valsts rezervei. 45. pants Nosacījumi attiecībā uz īpašām tiesībām 1. Ja nav noteikts citādi, tiesībām uz maksājumu, kas noteiktas III sadaļas 3. nodaļas 2. iedaļā un 71.m pantā Regulā (EK) Nr. 1782/2003, še turpmāk „īpašas tiesības”, piemēro noteikumus, kas paredzēti šā panta 2. un 3. punktā. 2. Atkāpjoties no 35. panta 1. punkta, lauksaimniekam, kam piešķirtas īpašas tiesības, dalībvalsts atļauj atkāpties no prasības aktivizēt tiesības, izmantojot līdzvērtīgu skaitu hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, ar nosacījumu, ka lauksaimnieks saglabā vismaz 50 % no lauksaimnieciskās darbības, ko tas veica 2000., 2001. un 2002. kalendārajā gadā un ko izsaka ganāmpulka vienībās ( LU ). Pirmajā daļā minēto nosacījumu nepiemēro Maltā. Īpašajās tiesībās neveic grozījumus. 3. Nododot īpašas tiesības, tiesību devējs negūst labumu no 2. punktā minētās atkāpšanās, izņemot mantošanas vai pirmstermiņa mantošanas gadījumus. 46. pants Tiesību uz maksājumu pārskatīšana Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var nolemt vēlākais līdz 2009. gada 1. augustam un, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgiem principiem, no 2010. gada pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu, kuras izveidotas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas I līdz IV nodaļu. Tādēļ tiesības uz maksājumu var pakāpeniski pielāgot atbilstīgi vismaz trīs iepriekš noteiktām ikgadējām pakāpēm un objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. Nevienā no minētajām ikgadējām pakāpēm tiesību uz maksājumu vērtības samazinājums nav lielāks par 50 % no starpības starp to sākotnējo vērtību un vērtību, ko piemēro, īstenojot galīgo ikgadējo pakāpi. Dalībvalstis var nolemt piemērot iepriekšējās daļas noteikumus atbilstošā ģeogrāfiskajā līmenī, ko nosaka saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai un/vai reģionālās lauksamniecības potenciālam. 2. NODAĻA REĢIONĀLĀ UN DAĻĒJA ĪSTENOŠANA 1. iedaļa Reģionāla īstenošana 47. PANTS Reģionālais maksimālā apjoma piešķīrums, kā minēts 41. pantā 1. Dalībvalsts, kas ieviesusi vienotā maksājuma shēmu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 1. līdz 4. nodaļu, vēlākais līdz 2009. gada 1. augustam var nolemt piemērot vienotā maksājuma shēmu no 2010. gada reģionālā mērogā saskaņā ar šīs iedaļas noteikumiem. 2. Dalībvalstis izraugās reģionus saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai un/vai reģionālās lauksamniecības potenciālam. Dalībvalstis, kam ir mazāk nekā trīs miljoni hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, var uzskatīt par vienu atsevišķu reģionu. 3. Dalībvalsts sīkāk sadala 41. pantā minēto maksimālo apjomu starp reģioniem atbilstīgi objektīviem kritērijiem. 48. pants Vienoto maksājumu shēmas reģionalizācija 1. Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var nolemt sadalīt ne vairāk kā 50 % no reģionālā maksimālā apjoma, kas noteikts ar 47. pantu, starp visiem lauksaimniekiem, kuru saimniecības atrodas attiecīgajā reģionā, tostarp tiem, kuriem nepieder tiesības uz maksājumu. 2. Lauksaimnieki saņem tiesības uz maksājumu, kura vienības vērtību aprēķina, sadalot ar 48. pantu izveidoto reģionālā maksimālā apjoma attiecīgo daļu ar to skaitu hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, 35. panta 2. punkta nozīmē, kas noteikts reģionālā līmenī. Šādu tiesību uz maksājumu vērtību palielina gadījumos, ja lauksaimniekam līdz 2010. gada 15. maijam pieder tiesības uz maksājumu, uz ko attiecas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 1. līdz 4. nodaļa. Šajā nolūkā katru tiesību uz maksājumu reģionālo vienības vērtību palielina par summu, kas aprēķināta, pamatojoties uz to tiesību uz maksājumu kopējo vērtību, kas lauksaimniekam bija līdz 2010. gada 15. maijam. Palielinājumus aprēķina, nepārsniedzot reģionālo maksimālo apjoma atlikušo daļu pēc šā panta 1. punkta piemērošanas. 3. Tiesību skaits uz lauksaimnieku ir vienāds ar hektāru skaitu, ko attiecīgais lauksaimnieks deklarē 2010. gadā saskaņā ar 35. panta 2. punktu, izņemot force majeure gadījumu vai ārkārtas apstākļus 36. panta 1. punkta nozīmē. 4. Tiesības uz maksājumu, kas lauksaimniekiem bija pirms 1. un 2. punktā minētā sadalījuma, atceļ un aizstāj ar jaunām tiesībām uz maksājumu, kas minētas 3. punktā. 49. pants Tiesību uz maksājumu pārskatīšana 1. Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis, kuras piemēro šīs regulas 48. pantu, vēlākais līdz 2009. gada 1. augustam un, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgiem principiem, var nolemt no 2011. gada pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu, kuras izveidotas saskaņā ar šo iedaļu vai Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas I līdz V nodaļas 1. iedaļu. Tādēļ šādas tiesības uz maksājumu var pakāpeniski pielāgot saskaņā ar vismaz divām iepriekš noteiktām ikgadējām pakāpēm un objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. 2. Pienācīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis, kuras ieviesušas vienotā maksājuma shēmu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 1. iedaļu, vēlākais līdz 2009. gada 1. augustam un, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgiem principiem, var nolemt no 2010. gada pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu, kuras izveidotas saskaņā ar šo iedaļu, šādās tiesībās uz maksājumu nosakot veikt pakāpeniskas izmaiņas saskaņā ar vismaz trim iepriekš noteiktām ikgadējām pakāpēm un objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. Pirmo daļu piemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtos lēmumus, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1782/2003 63. panta 3. punktu. 3. Nevienā no 1. un 2. punktā minētajām ikgadējām pakāpēm jebkuru tiesību uz maksājumu vērtības samazinājums nav lielāks par 50 % no starpības starp to sākotnējo vērtību un vērtību, ko piemēro, īstenojot galīgo ikgadējo pakāpi. 4. Dalībvalstis var nolemt piemērot 1., 2. un 3. punktu atbilstošā ģeogrāfiskajā līmenī, ko nosaka saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai un/vai administratīvajai struktūrai un/vai reģionālās lauksamniecības potenciālam. 50. pants Zemes izmantošana Ja dalībvalsts, kas izvēlējusies augļu un dārzeņu nozares aizkavēto integrāciju, ir izmantojusi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 60. pantā paredzēto atkāpi, lauksaimnieki saskaņā ar minēto pantu augļu, dārzeņu un galda kartupeļu audzēšanai var izmantot zemes gabalus, par kuriem paziņots atbilstīgi šīs regulas 36. pantam. 51. pants Zālaugu platības Piemērojot 48. pantu, dalībvalstis saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, nepārsniedzot reģionālo maksimālo apjomu vai daļu no tā, var noteikt dažādas vienības vērtības tiesībām uz maksājumu, kuras piešķir 48. panta 1. punktā minētajiem lauksaimniekiem: a) par zālaugu platības hektāriem dienā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos 2008. gadam, un jebkuru citu hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz maksājumu, vai b) par pastāvīgo ganību hektāriem dienā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos 2008. gadam, un jebkuru citu hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz maksājumu. 52. pants Nosacījumi, kas piemērojami ar šo nodaļu noteiktajām tiesībām 1. Tiesības uz maksājumu, kas noteiktas saskaņā ar šo iedaļu vai ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 1. iedaļu, var tikai nodot vai izmantot vienā un tajā pašā reģionā vai starp reģioniem, ja tiesības uz maksājumu par hektāru ir identiskas. 2. Ja vien šajā iedaļā nav paredzēts citādi, piemēro citus šā panta noteikumus. 2. iedaļaDaļēja īstenošana 53. PANTS Vispārēji noteikumi 1. Jebkura dalībvalsts, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 67. un 68. panta noteikumiem no vienotā maksājuma shēmas nepiešķir maksājumus par aitām, kazām un liellopiem, līdz 2009. gada 1. augustam var nolemt turpināt piemērot vienotā maksājuma shēmu no 2010. gada atbilstīgi šajā iedaļā izklāstītajiem noteikumiem un saskaņā ar lēmumu, kas pieņemts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 64. panta 1. punktam. Tomēr dalībvalstis var nolemt, ka daļu no to valstij noteiktā maksimālā apjoma izmanto papildu maksājumiem lauksaimniekiem saskaņā ar šīs regulas 55. panta 1. punktu, piemērojot zemāku likmi, nekā paredzēts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 64. panta 1. punktam. Ja dalībvalsts, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1782/2003 68.b pantu, no vienotā maksājuma shēmas nepiešķir dažus maksājumus par augļiem un dārzeņiem, tā piemēro vienotā maksājuma shēmu atbilstīgi šajā iedaļā izklāstītajiem noteikumiem un saskaņā ar lēmumu, kas pieņemts atbilstīgi minētās regulas 68.b panta 1. un 2. punktam. 2. Ņemot vērā katras dalībvalsts izvēli, Komisija saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru nosaka maksimālo summu katram tiešajam maksājumam, kas minēts attiecīgi 54., 55. un 56. pantā. Minētā maksimālā summa ir vienāda ar katra tiešā maksājuma daļu 41. pantā minētajā valstij noteiktajā maksimālajā apjomā, un tā tiek reizināta ar samazinājuma procentuālajām daļām, ko dalībvalstis piemēro saskaņā ar 54., 55. un 56. pantu. Kopējo fiksēto maksimālo summu atskaita no valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts 41. pantā, saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru. 54. pants Maksājumi par aitām un kazām Dalībvalstis var saglabāt līdz pat 50 % no valstij noteiktā 41. pantā minētā maksimālā apjoma daļas, kas atbilst Regulas (EK) Nr. 1782/2003 V