Ņemot vērā pandēmijas sākumposmā gūto mācību, brīvas pārvietošanās ierobežojumu noteikšanai ir vajadzīga pienācīgi koordinēta, paredzama un pārredzama pieeja. Domājot par to, kā sākt droši atjaunot ES ekonomiku un nodrošināt iekšējā tirgus gludu darbību, ir svarīgi novērst vīrusa izplatīšanos, aizsargāt pilsoņu veselību, kā arī nodrošināt brīvu pārvietošanos Savienības teritorijā drošos apstākļos. Īpaši jāgādā par to, lai pārrobežu saimnieciskā darbība varētu notikt bez jelkādiem ierobežojumiem.

Tomēr dalībvalstīs vajadzētu panākt turpmāku progresu un ciešāku koordināciju. Ņemot vērā pandēmijas gaitu, dažas dalībvalstis ir atstājušas spēkā vai no jauna ieviesušas atsevišķus brīvas pārvietošanās ierobežojumus ES teritorijā. Vienpusējie pasākumi ir radījuši būtiskus traucējumus. Ieceļošanas aizliegumi tagad gan lielā mērā ir atcelti, taču uzņēmumiem un pilsoņiem joprojām tiek piemēroti daudzi atšķirīgi pasākumi, kas bieži vien tiek noteikti ļoti strauji, balstās uz ļoti atšķirīgiem kritērijiem vai nav pietiekami koordinēti ar citām dalībvalstīm. Tas viss ir radījis lielas nenoteiktības gaisotni gan pilsoņiem, gan uzņēmumiem.

2020. gada 11. jūnijā Komisija pieņēma Paziņojumu Eiropas Parlamentam, Eiropadomei un Padomei par pagaidu ierobežojuma nebūtiskiem ceļojumiem uz ES piemērošanas trešo novērtējumu, kurā tā stingri mudināja dalībvalstis pabeigt ES teritorijā noteikto brīvas pārvietošanās ierobežojumu atcelšanas procesu, kolīdz epidemioloģiskā situācija to ļauj.

2020. gada 13. maijā Komisija vairāku vadlīniju un ieteikumu paketes ietvaros ar mērķi palīdzēt dalībvalstīm pakāpeniski atcelt brīvas pārvietošanās ierobežojumus pieņēma paziņojumu “Covid‑19: ceļā uz pakāpenisku un koordinētu pieeju pārvietošanās brīvības atjaunošanai un iekšējās robežkontroles atcelšanai”, kurā bija arī minēta iespēja atsevišķus pasākumus ieviest no jauna, ja epidemioloģiskā situācija to prasa.

Lai gan šie pasākumi bija paredzēti, lai aizsargātu pilsoņu veselību un labklājību, tie ir nopietni ietekmējuši pārvietošanās brīvību Savienībā, radot blakusietekmi iekšējā tirgū. Ir prioritārā kārtā jāatjauno pārvietošanās brīvība, līdztekus aizsargājot sabiedrības veselību, neatkarīgi no tā, vai pārvietošanās notiek, lai strādātu, atpūstos vai ģimenes iemeslu dēļ. Būtu jāsaglabā iespēja izmantot brīvas pārvietošanās tiesības, kas Savienības pilsoņiem tiešā veidā paredzētas Līgumos, vienlaikus raugoties, lai vīruss nesāktu atkal izplatīties apgabalos, kur to ir izdevies iegrožot.

Lai ierobežotu Covid-19 uzliesmojuma izplatīšanos, dalībvalstis ir noteikušas dažādus pasākumus, no kuriem daži ir ietekmējuši pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties Eiropas Savienībā. Šie pasākumi bieži vien ietver ierobežojumus ieceļošanai citā dalībvalstī vai citas īpašas prasības (piemēram, ievērot karantīnu), ko piemēro pārrobežu ceļotājiem, tostarp tiem, kas pārvietojas saimnieciskos nolūkos, piemēram, nodarbinātajiem un uzņēmējiem.

ES pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties Eiropas Savienībā ir viens no visvērtīgākajiem Eiropas Savienības sasniegumiem un svarīgs tās ekonomikas virzītājspēks.

Pārvietošanās brīvība ir viena no pamattiesībām, kas nostiprināta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“Harta”) 45. pantā. Ievērojot samērīguma principu, ierobežojumus drīkst noteikt tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst Savienības mērogā atzītiem vispārējas nozīmes mērķiem vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības. Hartas 21. pants, ievērojot Līgumu piemērošanas jomu, aizliedz jebkādu diskrimināciju pilsonības dēļ.

Priekšlikumā ņemtas vērā regulārās diskusijas ar dalībvalstīm kopš pirmo pagaidu ierobežojumu ieviešanas, pieejamā informācija par epidemioloģiskās situācijas attīstību, attiecīgās pieejamās zinātniskās atziņas un tiešā reakcija no Savienības pilsoņiem, ieskaitot daudzās Eiropas Komisijai nosūtītās vēstules.

Tas ir piemērojams šajā konkrētajā situācijā, jo ir vajadzīga konsekventa pieeja, lai izvairītos no turpmākiem traucējumiem, ko rada vienpusēji un nepietiekami koordinēti pasākumi, kas ierobežo brīvu pārvietošanos Savienībā. LESD 21. panta 1. punktā ir noteikts, ka ikvienam Savienības pilsonim ir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā, ievērojot Līgumos noteiktos ierobežojumus un nosacījumus, kā arī to īstenošanai paredzētos pasākumus. Ja rodas situācija, ka šā mērķa sasniegšanai ir vajadzīga Savienības mēroga rīcība, Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru var pieņemt noteikumus nolūkā sekmēt minēto tiesību īstenošanu.

Dalībvalstīm turpretī nevajadzētu piemērot ierobežojumus ieceļošanai no šādiem apgabaliem:

(b)14 dienu kumulatīvais paziņoto Covid‑19 gadījumu rādītājs ir 175 uz 100 000 iedzīvotāju neatkarīgi no pozitīvo testu rādītāja (“sarkans apgabals”).

Piemēram, izmantojot šos kritērijus un robežvērtības, dalībvalstis varētu piemērot ierobežojumus, ja ieceļo no apgabala, kurā:

Ja nav pārsniegta ne 14 dienu kumulatīvā paziņoto Covid-19 gadījumu robežvērtība, ne pozitīvo testu robežvērtība, attiecīgais reģions būtu jāuzrāda kā “zaļš”. Ja ir pārsniegta tikai viena no robežvērtībām, attiecīgais reģions būtu jāuzrāda kā “oranžs”. Ja ir pārsniegtas abas robežvērtības, attiecīgais reģions būtu jāuzrāda kā “sarkans”. Ja nav pieejami pietiekami dati vai nav sasniegts noteiktais testēšanas rādītājs, attiecīgais reģions būtu jāuzrāda kā “pelēks”.

Izmantojot šos kritērijus, potenciālos ierobežojumus varētu piemērot reģioniem, kuros 14 dienu kumulatīvais paziņoto Covid‑19 gadījumu rādītājs ir 50 vai vairāk un pozitīvo testu rādītājs – 3 % vai vairāk. Ierobežojumus varētu piemērot arī reģioniem, kuros 14 dienu kumulatīvais paziņoto Covid‑19 gadījumu rādītājs pārsniedz 150 uz 100 000 iedzīvotāju, pat ja pozitīvo testu rādītājs ir mazāks par 3 %. Paredzētie kritēriji un robežvērtības balstās uz pamatīgām diskusijām ar dalībvalstīm un uz to sniegtajiem datiem.

Koordinēta pieeja dalībvalstu vidū prasa kopīgi strādāt pie četriem galvenajiem jautājumiem: kopēju kritēriju un robežvērtību piemērošana, kad tiek lemts, vai ieviest brīvas pārvietošanās ierobežojumus; kopējo kritēriju kartēšana, izmantojot saskaņotus krāsu kodus; koordinēta pieeja pasākumiem, kurus piemēro personām, kas pārvietojas uz un no augstāka riska apgabaliem; skaidras, visaptverošas un savlaicīgas informācijas sniegšana sabiedrībai par ierobežojumiem un saistītajām prasībām.

(7)2020. gada 30. janvārī Pasaules Veselības organizācijas (“PVO”) ģenerāldirektors izsludināja starptautisku sabiedrības veselības ārkārtas situāciju sakarā ar to, ka jaunais koronavīruss, kas izraisa 2019. gadā atklāto koronavīrusa slimību (“Covid‑19”), ir radījis uzliesmojumu pasaules mērogā. 2020. gada 11. martā PVO atzina, ka Covid‑19 uzliesmojumu var raksturot kā pandēmiju.

(2)Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 21. panta 1. punktu ikvienam Savienības pilsonim ir tiesības brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā, ievērojot Līgumos noteiktos ierobežojumus un nosacījumus, kā arī to īstenošanai paredzētos pasākumus. Minēto tiesību īstenošanu reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38/EK. Pārvietošanās un uzturēšanās brīvība ir paredzēta arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (“Harta”) 45. pantā.

(b)ceturtdienās dalībvalstis, kuras plāno piemērot ierobežojumus personām, kas ceļo uz apgabalu vai no apgabala, kurš klasificēts kā “sarkans” vai “pelēks”, informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par šo nodomu;

(27)Nosakot apgabalu un reģionu epidemioloģisko klasifikāciju, dalībvalstīm būtu jāizmanto saskaņoti rādītāji un metodika. Lai noteiktu tikai tādus ierobežojumus, kas ir absolūti nepieciešami, dalībvalstīm būtu pēc iespējas jācenšas ierobežojumus nediskriminējošā veidā attiecināt tikai uz tām personām, kuras ierodas no konkrētiem īpaši skartiem apgabaliem vai reģioniem, nevis uz visu attiecīgās dalībvalsts teritoriju.

(24)Koordinēta pieeja dalībvalstu vidū prasa kopīgi strādāt pie šādiem galvenajiem jautājumiem: kopēju kritēriju un robežvērtību piemērošana, kad tiek lemts, vai ieviest brīvas pārvietošanās ierobežojumus, Covid‑19 pārneses riska kartēšana, izmantojot saskaņotus krāsu kodus, un koordinēta pieeja pasākumiem (ja tādi tiek noteikti), kurus var atbilstoši piemērot personām, kas pārvietojas starp apgabaliem, atkarībā no pārneses riska līmeņa attiecīgajos apgabalos.

(20)Ņemot vērā to, ka Covid‑19 gadījumu skaits lielā daļā Savienības 2020. gada augustā atsāka pieaugt, dažas dalībvalstis sāka atjaunot brīvas pārvietošanās ierobežojumus.

(17)2020. gada 16. jūlijā Komisija pieņēma Vadlīnijas par sezonas darbiniekiem Eiropas Savienībā saistībā ar Covid‑19 uzliesmojumu, kurās tā sniedz norādes valstu iestādēm, darba inspekcijām un sociālajiem partneriem par sezonas darbinieku tiesību un darba aizsardzības garantēšanu un par to, ka nepieciešams nodrošināt sezonas darbinieku informētību par viņu tiesībām.

(15)2020. gada 13. maijā Komisija vairāku vadlīniju un ieteikumu paketes ietvaros pieņēma paziņojumu “Covid‑19: ceļā uz pakāpenisku un koordinētu pieeju pārvietošanās brīvības atjaunošanai un iekšējās robežkontroles atcelšanai”. Paziņojumā ierosināta pakāpeniska un koordinēta pieeja, kura paredz sākt ar ierobežojumu atcelšanu starp apgabaliem vai dalībvalstīm, kur epidemioloģiskā situācija ir pietiekami līdzīga. Pieejai vajadzētu būt elastīgai, kas nozīmē arī iespēju atsevišķus pasākumus ieviest no jauna, ja epidemioloģiskā situācija to prasa. Paziņojumā paredzēts, ka dalībvalstīm būtu jārīkojas, balstoties uz epidemioloģiskajiem kritērijiem, spēju piemērot slimības apturēšanas pasākumus visā brauciena laikā un ekonomiskajiem un sociālajiem apsvērumiem.

(11)2020. gada 16. martā Komisija pieņēma Vadlīnijas par robežu pārvaldības pasākumiem veselības aizsardzībai un preču un pamatpakalpojumu pieejamības nodrošināšanai. 2020. gada 17. martā Eiropas Savienības valstu vai to valdību vadītāji atbalstīja šīs vadlīnijas.

(10)2020. gada 10. martā Eiropas Savienības valstu vai to valdību vadītāji uzsvēra, ka attiecībā uz Covid‑19 ir vajadzīga kopīga Eiropas līmeņa pieeja.

(8)Lai ierobežotu vīrusa izplatīšanos, dalībvalstis noteica dažādus pasākumus, no kuriem daži, piemēram, iebraukšanas ierobežojumi vai prasības pārrobežu ceļotājiem ievērot karantīnu, ietekmēja Savienības pilsoņu tiesības brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā.

(b)“pozitīvo testu rādītājs”, tas ir, pozitīvo testu skaits procentos no visiem Covid‑19 infekcijas testiem, kas konkrētā apgabalā veikti iepriekšējās nedēļas laikā;

3.Dalībvalstu vidū nedrīkst būt nekādas diskriminācijas, piemēram, ceļošanai uz kaimiņu dalībvalsti un no tās nedrīkst piemērot labvēlīgākus noteikumus nekā ceļošanai uz citām, tādā pašā epidemioloģiskajā situācijā esošām dalībvalstīm un no tām.

2.Ierobežojumi būtu jāatceļ, tiklīdz epidemioloģiskā situācija to ļauj.

(33)Lai ierobežotu ieviesto brīvas pārvietošanās ierobežojumu ietekmi, ir ļoti svarīgi sabiedrībai laikus sniegt skaidru un visaptverošu informāciju, kas nodrošina paredzamību, juridisko noteiktību un to, ka pilsoņi ievēro noteikumus,

(29)Brīvas pārvietošanās ierobežojumi būtu jāapsver tikai tad, ja dalībvalstīm ir pietiekami pierādījumi, kas attaisno šādus ierobežojumus, ņemot vērā to pozitīvo ietekmi uz sabiedrības veselību, un tām ir pamatots iemesls uzskatīt, ka šie ierobežojumi būs efektīvi.

Šajā nolūkā dalībvalstīm būtu jāizmanto izveidotais integrētais krīzes situāciju politiskās reaģēšanas (IPCR) tīkls. IPCR kontaktpunktiem būtu jānodrošina, ka šī informācija tiek nekavējoties nodota to kompetentajām iestādēm.

14.Dalībvalstīm, kuras, balstoties uz savu lēmumu pieņemšanas procesu, plāno piemērot ierobežojumus personām, kas ceļo uz apgabalu vai no apgabala, kurš saskaņā ar 12. punkta c) un d) apakšpunktu klasificēts kā “sarkans” vai “pelēks”, būtu pārējās dalībvalstis un Komisija jāinformē par šo nodomu ceturtdienā.

(d)pelēka, ja nav pieejama pietiekama informācija 10. punktā noteikto kritēriju novērtēšanai vai ja testēšanas rādītājs ir 250 vai mazāk Covid‑19 infekcijas testu uz 100 000 iedzīvotāju. Lai nošķirtu vienu situāciju no otras, būtu jāizmanto atšķirīgi pelēkās krāsas toņi.

(b)oranža, ja 14 dienu kumulatīvais paziņoto Covid‑19 gadījumu rādītājs ir mazāks par 50, bet pozitīvo testu rādītājs attiecībā uz Covid‑19 infekcijas testiem ir 3 % vai lielāks, vai ja 14 dienu kumulatīvais paziņoto Covid‑19 gadījumu rādītājs ir robežās no 25 līdz 150, bet pozitīvo testu rādītājs attiecībā uz Covid‑19 infekcijas testiem ir mazāks par 3 %;

11.Dalībvalstīm būtu jāņem vērā, kāds citās dalībvalstīs ir gadījumu reģionālais sadalījums. Kad vien iespējams, brīvas pārvietošanās ierobežojumi būtu jānosaka šauri, ņemot vērā situāciju attiecīgās dalībvalsts skartajos reģionos. Tālab 10. punktā minētās robežvērtības būtu jāpiemēro reģionālā līmenī, neierobežojot brīvu pārvietošanos uz vai no citiem attiecīgās dalībvalsts reģioniem, kuros robežvērtības ir ievērotas.

10.Dalībvalstīm nevajadzētu ierobežot personu brīvu pārvietošanos uz tādu citu dalībvalsti vai no tādas citas dalībvalsts, kurā:

Izņemot gadījumu, kad ir izņēmuma apstākļi, pasākumiem, par kuriem dalībvalsts paziņojusi saskaņā ar šo punktu, būtu jāstājas spēkā nākamās nedēļas pirmdienā.

15.Apsverot, vai piemērot ierobežojumus, dalībvalstīm būtu jāņem vērā arī epidemioloģiskā situācija pašām savā teritorijā, tostarp testēšanas politika, veikto testu skaits un pozitīvo testu rādītājs, kā arī citi epidemioloģiskie rādītāji.

16.Dalībvalstij nevajadzētu noteikt ierobežojumus personām, kas ceļo uz citas dalībvalsts apgabalu vai no citas dalībvalsts apgabala, kurš saskaņā ar 12. punkta c) apakšpunktu klasificēts kā “sarkans”, ja tā tādus pašus ierobežojumus nenosaka attiecībā uz pašas teritorijā atrodošos apgabalu, kurš saskaņā ar 12. punkta c) apakšpunktu klasificēts kā “sarkans”.

17.Dalībvalstīm būtu nekavējoties jāinformē pārējās dalībvalstis un Komisija par iepriekš ieviestu ierobežojošo pasākumu atcelšanu, un šai atcelšanai būtu jāstājas spēkā pēc iespējas drīz.

Brīvas pārvietošanās ierobežojumi būtu jāatceļ, kad apgabals saskaņā ar 12. punktu tiek pārklasificēts par “oranžu” vai “zaļu”, ar nosacījumu, ka ir pagājušas vismaz 14 dienas no šo ierobežojumu ieviešanas.

18.Vēlākais 7 dienu laikā no šā ieteikuma pieņemšanas dalībvalstīm būtu jābeidz piemērot pirms šā ieteikuma pieņemšanas piemērotos ierobežojumus apgabalos, kuri saskaņā ar 12. punktu nav klasificēti kā “sarkani” vai “pelēki”.

Kopējais satvars iespējamiem pasākumiem attiecībā uz ceļotājiem no augstāka riska apgabaliem

19.Dalībvalstīm nevajadzētu atteikt ieceļošanu personām, kuras ieceļo no citām dalībvalstīm.

Dalībvalstis, kuras, balstoties uz savu lēmumu pieņemšanas procesu, ievieš brīvas pārvietošanās ierobežojumus, var personām, kas ieceļo no apgabala, kurš saskaņā ar 12. punkta c) un d) apakšpunktu klasificēts kā “sarkans” vai “pelēks”, noteikt prasību

(a)ievērot karantīnu; vai

(b)pēc ierašanās veikt tām Covid‑19 infekcijas testu.

Kad vien iespējams, iespējai veikt Covid‑19 infekcijas testu būtu jādod priekšroka salīdzinājumā ar karantīnu.

Ceļotājiem būtu jādod iespēja b) apakšpunktā minēto testu aizstāt ar Covid‑19 infekcijas testu, kas veikts pirms izbraukšanas.

20.Dalībvalstīm būtu savstarpēji jāatzīst rezultāti, kas iegūti Covid‑19 infekcijas testos, kurus veikušas citu dalībvalstu sertificētās veselības struktūras.

21.Karantīnas ievērošanas prasība nebūtu jāpiemēro ceļotājiem, kuri veic būtiskas funkcijas vai kuriem ir būtiska vajadzība, jo īpaši:

(a)darba ņēmējiem vai pašnodarbinātajiem, kas strādā kritiski svarīgās profesijās, pārrobežu darbiniekiem un norīkotajiem darba ņēmējiem, kā arī sezonas strādniekiem, kas minēti Vadlīnijās par nodarbināto brīvas pārvietošanās īstenošanu Covid‑19 uzliesmojuma laikā;

(b)transporta darbiniekiem vai transporta pakalpojumu sniedzējiem, tostarp kravas transportlīdzekļu vadītājiem, kas pārvadā preces izmantošanai valsts teritorijā, kā arī tiem, kuri tikai brauc cauri tranzītā;

(c)skolēniem, studentiem un praktikantiem, kuri ik dienu dodas uz ārzemēm;

(d)personām, kuras ceļo nopietnu ģimenes vai darījumdarbības iemeslu dēļ;

(e)diplomātiem, starptautisko organizāciju darbiniekiem un starptautisko organizāciju uzaicinātajiem cilvēkiem, kuru fiziska klātbūtne ir nepieciešama minēto organizāciju pilnvērtīgam darbam, militārajam personālam un humānās palīdzības darbiniekiem, un civilās aizsardzības personālam, kas īsteno savas funkcijas;