Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par to, kā piemēro Padomes Regulu (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību pievienotās vērtības nodokļu jomā {SEC(2009) 1121} /* COM/2009/0428 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 18.8.2009 COM(2009) 428 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to, kā piemēro Padomes Regulu (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību pievienotās vērtības nodokļu jomā {SEC(2009) 1121} KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to, kā piemēro Padomes Regulu (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību pievienotās vērtības nodokļu jomā 1. IEVADS Saskaņā ar 45. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību PVN jomā Komisija reizi trijos gados ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs regulas piemērošanu. Līdz šim ir sagatavoti pieci ziņojumi, kuros aprakstīts, kā norit administratīvā sadarbība pievienotās vērtības nodokļu jomā, bet šis ir pirmais ziņojums kopš Padomes Regulas Nr. 1798/2003 pieņemšanas 2004. gada 1. janvārī. Šī regula bija paredzēta kā administratīvās sadarbības tiesiskā regulējuma ievērojams uzlabojums un svarīgs līdzeklis PVN krāpšanas apkarošanai. Konkrētāk, regula ieviesa šādus uzlabojumus: - skaidrāki un saistoši noteikumi, kas regulē sadarbību starp dalībvalstīm; - tiešāki kontakti starp dienestiem, lai sadarbība kļūtu efektīvāka un raitāka; - automātiskāka vai spontānāka informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm, lai efektīvāk apkarotu krāpšanu. Šajā ziņojumā izvērtēta administratīvās sadarbības norise pašreizējā tiesiskā regulējuma ietvaros un īpaša uzmanība pievērsta šo jaunieviesto pasākumu izmantošanai, lai novērtētu, vai šīs pārmaiņas ir efektīvas. Tomēr šis ziņojumu skatāms saskaņotās stratēģijas plašākā kontekstā, lai uzlabotu PVN krāpšanas apkarošanu, kas izklāstīta nesenajā Komisijas paziņojumā[1]. Šajā paziņojumā minēta virkne pasākumu, kuri būtiski ietekmēs veidu, kādā noritēs administratīvā sadarbība PVN jomā starp nodokļu iestādēm nākotnē. 2. REGULAS NR. 1798/2003 PIEMēROšANAS NOVēRTēJUMAM IZMANTOTIE INFORMāCIJAS AVOTI Komisija savāca apjomīgu informāciju, kas iegūta diskusijās par administratīvo sadarbību un nodokļu krāpšanas apkarošanu, kuras izvērsās daudzajās sanāksmēs, ko organizēja Nodokļu krāpšanas apkarošanas stratēģijas ( ATFS ) ekspertu grupa un Administratīvās sadarbības pastāvīgā komiteja ( SCAC ), bet, tā kā administratīvās sadarbības dažādo instrumentu praktiskā izmantošana ir valstu nodokļu iestāžu jautājums, tad šo novērtējumu var veikt, tikai pamatojoties uz dalībvalstu būtisku ieguldījumu. Tādēļ Komisija uzskatīja, ka informāciju, kas vajadzīga administratīvās sadarbības vispusīgam novērtējumam saskaņā ar jauno regulu, vislabāk var savākt, izmantojot dalībvalstīm nosūtīto aptaujas lapu . Komisijas dienestu darba dokumentā SEC (2009) 1121 (18.08.2009) iekļauta sīka analīze par dalībvalstu sniegtajām atbildēm[2]. Dalībvalstīm tika dota iespēja sniegt izvērstākas atbildes uz atsevišķiem aptaujas jautājumiem, kā arī paust savu viedokli par administratīvo sadarbību PVN jomā kopumā un jo īpaši par turpmāko uzlabojumu iespējām. Tikai divas dalībvalstis izrādīja interesi par atklātu diskusiju ar Komisiju par šo jautājumu. Interesants informācijas avots ir dalībvalstu nosūtītā ikgadējā statistika attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1798/2003 35. panta 3. punktu. Informācija par statistiku 2006. un 2007. gadam bija pamats vairākiem secinājumiem. Turklāt Eiropas Revīzijas palāta analizēja administratīvās sadarbības norisi 2006. gadā, pamatojoties galvenokārt uz septiņu dalībvalstu apmeklējumiem. Tās Īpašajā ziņojumā norādīts, ka „administratīvā sadarbība starp dalībvalstīm PVN jomā vēl joprojām nav pietiekami intensīva, lai apkarotu izvairīšanos no PVN maksāšanas un krāpšanu, kaut gan 2004. gadā bija ieviesti jauni pasākumi ”[3]. Komisijai šis ziņojums bija vērtīgs informācijas avots. Vācijas iestādes apstrīd Revīzijas palātas kompetenci veikt revīzijas šajā jomā un, proti, pārbaudīt to, vai Vācija ir izveidojusi vajadzīgās administratīvās un organizatoriskās struktūras administratīvajai sadarbībai. Šim jautājumam piemēro pienākumu neizpildes procedūru, kuras ietvaros Eiropas Kopienu Tiesā iesniegtā prasība tiek izskatīta. 3. GALVENIE KONSTATēJUMI 3.1. Praktiskā darbība 3.1.1. Informācijas apmaiņa pēc pieprasījuma Viens no galvenajiem informācijas apmaiņas sistēmas vienmērīgas darbības nosacījumiem ir stingra un efektīva iekšējā vadība un procesuālā sistēma dalībvalstīs. Šajā ziņojumā norādīts, ka šādas sistēmas trūkums izraisīs tādas problēmas kā novēlotas atbildes uz informācijas pieprasījumu, standartveidlapu nepareiza izmantošana, pieprasījumu un atbilžu slikta kvalitāte, grūtības noteikt kompetento koordinācijas departamentu, grūtības savākt attiecīgos datus un tehniskās problēmas ar CCN pastu[4]. Jo īpaši decentralizētas sistēmas gadījumā pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij ir grūtības noteikt koordinācijas departamentu (un kontaktpersonu), kurai adresējams pieprasījums. No otras puses, tās dalībvalstis, kas ievieš decentralizētu sistēmu, norāda, ka šāda sistēma ļauj labāk izmantot resursus. Nopietnākā problēma ir atbilžu laicīgums, un statistika rāda, ka novēlotu atbilžu skaits ir sasniedzis nepieņemamu līmeni. Turklāt, lai arī regula paredz, ka dalībvalstīm jāinformē vienai otru par termiņu neievērošanu, statistika rāda, ka praksē tā gandrīz nekad nenotiek. Novēlotas atbildes uz informācijas pieprasījumiem un pieprasījuma iesniedzējas dalībvalsts novēlota informēšana par termiņa neievērošanu ir skaidrojamas ar vairākiem šādiem iekšējiem faktoriem: informācijas apmaiņa netiek uzskatīta par prioritāti, cilvēkresursu trūkums un lingvistiskās problēmas. Standartveidlapas uzlabo struktūru un skaidrību administratīvajā sadarbībā un veicina saskaņotāku un konsekventāku pieeju. Kopumā šķiet, ka, lai arī lielākā daļa dalībvalstu atbalstītu standartveidlapu obligāto izmantošanu, pastāv bažas, ka atsevišķos gadījumos to obligāta izmantošana mazinātu sadarbības efektivitāti. Dalībvalstis sūdzas arī, ka 2008. gadā visas dalībvalstis aizvien vēl neizmantoja XML formātu, kaut arī 2007. gadā visas vienbalsīgi piekrita izmantot to. Komisija ir pārliecināta, ka automātiska piekļuve citu dalībvalstu datu bāzēm būtiski samazinātu standartinformācijas pieprasījumu skaitu. Automātiska piekļuve tādējādi veicinātu un paātrinātu administratīvo sadarbību, un tā arī dotu laiku un resursus padziļinātām pārbaudēm, kas nepieciešamas sarežģītākiem pieprasījumiem. Turklāt atbilžu kvalitāte ne vienmēr atbilst attiecīgajām standartprasībām. Tādējādi atbildes var sniegt laikus, bet, ja tās neatbilst prasībām, pieprasījuma iesniedzējai pusei tās nav noderīgas. Dalībvalstis pašas ir norādījušas, ka informācijas apmaiņas kvalitāte ir jāuzlabo, un Komisija tādēļ ir izskatījusi šo jautājumu īpašajā projekta grupā, ko izveidoja saskaņā ar programmu Fiscalis 2013 [5]. Daudzas problēmas jārisina vadības līmenī dalībvalstīs, piemēram, nodokļu administrācijas jomā prioritāte dodama palīdzības sniegšanai citām dalībvalstīm. Lai uzlabotu pašreizējo situāciju, vadībai būtu, piemēram, jāpadziļina vietējo amatpersonu izpratne par situāciju, lai tās iekļautu šos pieprasījumus savos plānos kā prioritāti, jāmudina vietējās amatpersonas nodibināt tiešus kontaktus ar kontaktpunktiem citās dalībvalstīs, ja ir nepieciešams precizēt pieprasījumus, kā arī jānodrošina pietiekams skaits darbinieku administratīvās sadarbības jomā un jāievieš XML formāts. 3.1.2. Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma Regulas Nr. 1925/2004 3. pantā ir definētas kategorijas, kurām dalībvalstis var norādīt, vai uz tām attieksies automātiska informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma. Pavisam neliels skaits dalībvalstu piedalās apmaiņā ar visu kategoriju informāciju. Turklāt dažas dalībvalstis norāda, ka tās piedalās pastāvīgā apmaiņā ar konkrētu kategoriju informāciju, bet praksē statistika rāda pretējo (piemēram, attiecībā uz tālpārdošanu 2007. gadā ir bijuši tikai pieci informācijas apmaiņas gadījumi). Dalībvalstis uzskata, ka dažas kategorijas ir svarīgākas nekā citas kategorijas. Tomēr dažas dalībvalstis nepiedalās informācijas apmaiņā, jo tām nav nodrošināta vajadzīgo datu sistemātiska vākšana un centralizēta glabāšana. Iemesli tam ir vairāki (cilvēkresursu trūkums, nesamērīgs ieguldījums, iekšējā administratīvā pārvaldība un grūtības dabūt informāciju). Diemžēl dažas dalībvalstis joprojām nespēj piedalīties apmaiņā ar konkrētu kategoriju informāciju, kaut arī šāda informācijas apmaiņa bija regulas pieņemšanas mērķis[6]. Tādēļ varētu paredzēt Regulas Nr. 1925/2004 3. panta pārskatīšanu, lai atjauninātu pašreizējo sarakstu un/vai ieviestu jaunu sarakstu, ietverot darījumu veidus ar pārrobežu elementu, kur dalība informācijas apmaiņā būtu obligāta visām dalībvalstīm. Diskusijās, kas noritēja Nodokļu krāpšanas apkarošanas stratēģijas ekspertu grupas sanāksmēs, liels skaits dalībvalstu neiebilda pret šāda īpaša saraksta izveidi. Citas kategorijas, kuras uzskatāmas par nebūtiskām attiecībā uz dalībvalstīm, būtu jāsvītro. Tomēr, kā norādīts iepriekš, šķiet, ka pastāv pretruna starp Nodokļu krāpšanas apkarošanas stratēģijas ekspertu grupā izteiktajiem stratēģiskajiem viedokļiem un informācijas automātiskas apmaiņas piemērošanu praksē. Attiecībā uz spontānu informācijas apmaiņu dalībvalstīm būtu jāuzlabo savu revidentu izpratne par spontānas informācijas apmaiņas nozīmību citu dalībvalstu nodokļu iekasēšanas nolūkos. Dažas dalībvalstis uzskata, ka Eurocanet [7] ir laba pieeja spontānai informācijas apmaiņai, jo šis tīkls rada tiešus kontaktus starp amatpersonām, kas specializējušās konkrētā jautājumā, un nodrošina ātru informācijas apmaiņu. Šādā veidā ir iespējams vērst vietējo darbinieku uzmanību uz to, kāda nozīme ir konkrētai informācijai, ar kuru var apmainīties spontāni, un mudināt tos aktīvi izmantot šo līdzekli. Tālab Komisija uzskata, ka EUROFISC izveide, pamatojoties uz Padomes 2008. gada oktobrī apstiprinātajām pamatnostādnēm, būtu stabils pamats šīs ātrās informācijas apmaiņas uzlabošanai. Komisija atzīst, ka dalībvalstīm būtu jāievieš efektīvas procedūras to datu vākšanai, kuru apmaiņai jānotiek automātiski, jo vairums dalībvalstu uzskata, ka saņemtā informācija ir noderīga un izmantojama praksē. Turklāt vadībai būtu jāuzlabo nodokļu revidentu mācības, lai tie apzinātos spontānas informācijas apmaiņas potenciālo nozīmi, kāda šai informācijai varētu būt nodokļu vajadzībām citās dalībvalstīs. 3.1.3. Atgriezeniskās saites mehānisms Vairums dalībvalstu nav ieviesušas atgriezeniskās saites sistēmu, un tādēļ tās nevar sniegt atsauksmes par to, vai nosūtītā informācija ir izmantota lietderīgi. Šāds mehānisms un apmaināmās informācijas kvalitātes uzlabošana varētu palīdzēt vadībai novērst trūkumus procedūrās un rosināt nodokļu revidentus izmantot šo instrumentu aizvien vairāk. Dalībvalstis norādīja uz atgriezeniskās saites trūkumu kā vājo vietu, un projekta grupā, ko izveidoja saskaņā ar programmu Fiscalis 2013 , Komisija izskatīja jautājumu par atgriezeniskās saites sistēmas iespējamo koncepciju. 3.1.4. PVN informācijas apmaiņas sistēmas (VIES) darbības uzlabojumi PVN numuru nederīgums un datu novēlota labošana bieži vien tiek minēti kā problēmas, kas konstatētas attiecībā uz datu bāzē iekļautās informācijas kvalitāti un kuras tādējādi apdraud pašas datu bāzes uzticamību. Turpinās tehniskais darbs pie VIES modernizācijas, piemēram, veicot šķērspārbaudi par nodokļa maksātāja vārdu, uzvārdu, adresi un PVN reģistrācijas numuru, lai apstiprinātu šos datus. Turklāt Komisija iesniegs priekšlikumu par reģistrācijas/reģistrācijas atcelšanas standartu minimuma noteikšanu PVN reģistrācijas numuriem, lai uzlabotu VIES datu precizitāti un pilnīgumu. 3.1.5. Amatpersonu atrašanās administratīvajos birojos un līdzdalība administratīvajās procedūrās citās dalībvalstīs Katru gadu iesniegtā statistika rāda, ka 11. pantā minētā instrumenta izmantošana ir ierobežota, kaut arī to uzskata par noderīgu līdzekli pierobežu apgabalos. Svarīgākie un biežākie iemesli šai ierobežotajai izmantošanai ir šādi: valodas problēmas, valstu juridiskā pamata trūkums, kurš ļautu piedalīties valstu administratīvajās procedūrās, un valstu īpašie nosacījumi šā instrumenta piemērošanai. Tomēr valstu nosacījumiem nevajadzētu traucēt šā instrumenta izmantošanu. Ir nepieciešams uzlabot amatpersonu izpratni par šo jautājumu un mudināt tos izmantot šo instrumentu. Turklāt jautājums par valodas prasmju uzlabošanu būtu risināms valstu līmenī. 3.1.6. Vienlaicīgas pārbaudes – daudzpusējas pārbaudes (DPP) Dalībvalstis atzīst Regulas Nr. 1798/2003 12. pantā minēto šā instrumenta pievienoto vērtību. Turklāt ir veikti pasākumi, lai veicinātu un atvieglotu šā instrumenta izmantošanu, tostarp izveidojot DPP platformu un atjauninot DPP rokasgrāmatu. Šie pasākumi, šķiet, ir sasnieguši nosprausto mērķi, jo ierosināto DPP skaits ir pieaug. Tomēr vēl joprojām iespējami uzlabojumi. Vairākas vājās vietas palēnina procedūru: laika un resursu trūkums, valodas zināšanu un pieredzes trūkums, tiešu kontaktu trūkums zemākā līmenī un kompetentās iestādes pienākumu nedeleģēšana atbildīgajam nodokļu revidentam. Tomēr funkcionalitāte saziņai starp vietējām nodokļu iestādēm jau pastāv CCN pasta II a fāzē, bet šķiet, ka tā nav ieviesta visās dalībvalstīs. Informācijas apmaiņai vienmēr vajadzētu būt pēc iespējas tiešai apmaiņai starp iesaistītajiem nodokļu revidentiem. Dalībvalstis uzskata, ka to iekšējās procedūras ir pietiekami elastīgas, lai varētu ātri reaģēt (karuseļa) krāpšanās gadījumos. Šķiet, ka ES līmenī saziņu starp krāpšanas novēršanas dienestu platformu un DPP koordināciju tomēr varētu uzlabot. 3.1.7. Īpašs režīms nereģistrētām ar nodokli apliekamām personām, kas sniedz elektroniskus pakalpojumus ar nodokli neapliekamām personām (Regulas 1798/2003 VI nodaļa) Īpašā režīma pārvaldībā nav konstatētas nekādas īpašas problēmas, jo nereģistrēto ar nodokli apliekamo personu (NRAP) skaits un nomaksāto nodokļu summas nav īpaši lielas. Tomēr šis nodoklis citādi nemaz netiktu iekasēts, ja nebūtu šā īpašā režīma. Turklāt īpašā režīma ieviešanas rezultātā vairāki pakalpojumu sniedzēji reģistrējās ES B2C darījumiem un maksā PVN identifikācijas dalībvalstī. Attiecībā uz revīzijām e-komercijas jomā dalībvalstis uzskata, ka ir grūti veikt revīzijas par NRAP. Tomēr šādas revīzijas ir svarīgas, jo tās ir vienīgais līdzeklis, kā dalībvalstis var pārbaudīt, vai uzņēmumi pareizi piemēro īpašā režīma noteikumus. Dalībvalstis, kas sekmīgi pabeidza revīzijas, tiek aicinātas dalīties revīzijas pieredzē un praksē NRAP ietvaros (piemēram, novēršot iespējamos riskus, konstatējot atbilstības un ieņēmumu kļūdas, sniedzot pārliecību, ka ir iespējams veikt revīziju attālos un ārpus ES reģistrētos uzņēmumos). Ar šo pieredzi un praksi var apmainīties, izmantojot DPP platformu vai krāpšanas novēršanas platformu. 3.1.8. Valstu novērtēšanas pasākumi Regulas 35. pants paredz, ka dalībvalstis pārbauda un novērtē, kā darbojas administratīvās sadarbības pasākumi. Šķiet, ka praksē dalībvalstu lielākais vairums neveic sistemātiskus iekšējos novērtējumus, bet pamato savus pašnovērtējumus vienīgi uz gada statistiku, ko tās ir iesniegušas šajā sakarībā Komisijai. 3.1.9. Centrālais koordinācijas birojs (CKB) CKB ir kontaktpunkts informācijas pieprasījumiem lielākajā daļā dalībvalstu. Visas dalībvalstis apliecina, ka tām ir uzraudzības sistēma, lai pārbaudītu pieprasījumu apstrādi. CKB nosaka iekšējos termiņus atbilžu sniegšanai, bet tie, šķiet, netiek ievēroti, jo nav nekāda stimula aicināt atbildīgo teritoriālo iestādi atbildēt laikus vai paskaidrot, kāpēc to nevar izdarīt. Efektīvas uzraudzības sistēmas izveide jo īpaši nepieciešama decentralizētas sistēmas gadījumā ar koordinācijas struktūrvienībām, turklāt ne tikai, lai ievērotu termiņus, bet arī, lai nodrošinātu apmaināmās informācijas kvalitātes standartus. Turklāt liekas, ka dažas dalībvalstis sūta vienu pieprasījumu visām koordinācijas struktūrvienībām, kuras pēc tam tiek skaitītas kā vairāk nekā viena. Tas ir viens no iemesliem atšķirībām statistikas datos starp saņemtajiem un nosūtītajiem pieprasījumiem. Valodu atšķirības palēnina procedūru. Tā varētu būt labākā prakse, ja dalībvalstis vienotos par darba valodu, kurās tās vēlas sazināties CKB vajadzībām. Tomēr, pēc Komisijas domām, šādas vienošanās trūkums nedrīkst kavēt sekmīgu sadarbību, tā vietā būtu jāparedz, ka angļu valoda izmantojama kā alternatīvs variants, ja šādas vienošanās nav. Nepietiekamas valodas zināšanas ir problēma, ar ko nākas saskarties galvenokārt administrācijas vietējā līmenī. Tiešie kontakti (tālrunis vai CCN pasts), lūdzot sniegt skaidrojumus, ļautu iztikt bez apgrūtinošajiem tulkojumiem. Tulku pakalpojumi DPP vajadzībām būtu ļoti noderīgi. Lingvistiskā atbalsta līdzeklis tika izveidots saskaņā ar programmu Fiscalis 2007 un programmu Fiscalis 2013 . 3.2. Tiesiskais regulējums Dalībvalstis uzskata, ka regula ir uzlabojusi administratīvo sadarbību. Kopumā tiesiskais regulējums nodrošina nodokļu iestādēm stabilu pamatu informācijas apmaiņai un kopīgam darbam, izmantojot dažādus instrumentus, kas pieejami vērtīgas informācijas ieguvei krāpšanas apkarošanas nolūkos. Taču dalībvalstis saskārās ar vairākiem neskaidriem noteikumiem un neprecizitātēm šo noteikumu piemērošanā. Tālab būtu jāatjaunina tiesiskais regulējums turpmāk minētajās jomās. 3.2.1. Atrašanās administratīvajos birojos, līdzdalība administratīvajās procedūrās un vienlaicīgas pārbaudes (11., 12., 13. pants) Dalībvalstis norādīja, ka interpretācija Eiropas līmenī par 11. panta piemērošanu būtu noderīga un tādā gadījumā nebūtu nepieciešami papildu starptautiskie nolīgumi vai vietējie tiesību akti (kas ierobežo līdzekļa izmantošanu). Patiešām tika vērsta uzmanība uz dažām grūtībām, kas izriet no attiecīgā panta interpretācijas atšķirībām. Tomēr pēc jautājuma rūpīgas apsvēršanas Komisijas dienesti uzskata, ka iepriekšminētajos pantos nepieciešami pavisam nelieli grozījumi, jo šā jautājuma risinājums ir esošo noteikumu saprātīga piemērošana. 3.2.2. Informācijas apmaiņa bez iepriekšēja pieprasījuma (17.-21. pants) Regulas 17. pants paredz, ka dalībvalstis apmainās ar informāciju bez iepriekšēja pieprasījuma. Tas nosaka, ka katra dalībvalsts nosūta informāciju jebkurai citai attiecīgajai dalībvalstij trijos gadījumos, kas ir ļoti plašs pienākums. Komisijas Regulas Nr. 1925/2004 3. un 4. pants definē (apakš)kategorijas, attiecībā uz kurām dalībvalstis apmainīsies ar informāciju automātiskā vai strukturēti automātiskā veidā. Tomēr 18. pants ierobežo 17. pantā minēto pienākumu, paredzot, ka dalībvalstis var noteikt, vai tās piedalīsies apmaiņā ar konkrētas kategorijas informāciju bez iepriekšēja pieprasījuma. Atbildes uz aptauju skaidri rāda, ka dalībvalstis saprot un piemēro mijiedarbību starp 17. un 18. pantu atšķirīgā veidā. Tas rada nekonsekvenci informācijas apmaiņā starp dalībvalstīm. Kategoriju definīcija nav pilnībā sasniegusi savu mērķi. Turklāt „automātiskas” un „strukturētas automātiskās” apmaiņas definīcija izraisa neskaidrības. Tādēļ Komisija ierosinās grozīt mijiedarbību starp regulas 17. un 18. pantu. Turklāt, kā norādīts iepriekš, Komisijas Regulā Nr. 1925/2004 iekļautais šobrīd spēkā esošais saraksts varētu tikt atjaunināts vai varētu tikt ieviests jauns saraksts, attiecībā uz kuru informācijas apmaiņa būtu obligāta visām dalībvalstīm (vismaz dažām kategorijām). 3.2.3. Attiecības ar trešām valstīm (36. pants) Pieredze attiecībā uz tās informācijas apmaiņu, kura saņemta no trešām valstīm, ir neliela. Dalībvalstis uzskata, ka informācija, kas saņemta no trešām valstīm, varētu būt ļoti noderīga nodokļu novērtējuma atvieglošanas vai krāpšanas atklāšanas nolūkos, bet jāpiemēro stingri noteikumi (konfidencialitātes princips). Ne visas dalībvalstis ir noslēgušas nodokļu līgumus, tostarp PVN jautājumos, un tādējādi tās visas nevar nodot informāciju, kas saņemta no trešām valstīm. Lielākā daļa dalībvalstu neiebilst pret informācijas, kas saņemta no trešām valstīm, obligātu nodošanu citām ieinteresētajām dalībvalstīm. Viens iespējamais risinājums varētu būt regulas noteikumu darbības jomas paplašināšana, lai informācijas nodošana netiktu viennozīmīgi izslēgta. Komisija vēl aizvien ir pārliecināta, ka ilgākā termiņā ES līmenī saskaņota pieeja sadarbībai ar trešām valstīm PVN jomā ir piemērots veids virzībai uz priekšu. 4. SECINāJUMI Komisijas 2006. gada 31. maija Paziņojumā par nepieciešamību izveidot savstarpēji koordinētu stratēģiju, lai uzlabotu cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (COM (2006)254 galīgā redakcija, 31.5.2006.), jau ir pausts viedoklis, ka tiesiskais regulējums administratīvajai sadarbībai PVN jomā ir pastiprināts, bet dalībvalstis to neizmanto pietiekamā mērā un administratīvās sadarbības līmenis neatbilst Kopienas iekšējās tirdzniecības apjomam. Eiropas Revīzijas palāta kopumā tādus pašus secinājumus izdarīja Īpašajā ziņojumā, ko iesniedza 2007. gadā. Šajā ziņojumā nav izdarīti citādi secinājumi; jaunie pasākumi, ko ieviesa 2004. gadā ar Regulu Nr. 1798/2003, piedāvāja uzlabotas iespējas, bet administratīvās sadarbības starp dalībvalstīm intensitāte, lai tiktu galā ar PVN nemaksāšanu un krāpšanu Kopienas iekšienē, nav pietiekama. Attiecībā uz praktisko darbību vēlmei uzlabot administratīvās sadarbības pasākumu piemērošanu būtu jāatspoguļojas vadības atbalstā un nodokļu administrācijas organizācijā ar šādu pasākumu starpniecību: - būtu jāpiešķir atbilstošs resursu daudzums administratīvajai sadarbībai un nodokļu kontrolei; - būtu jānodrošina mācības nodokļu iestāžu amatpersonām, lai uzlabotu to informētību par pieejamajiem instrumentiem (pieprasījumi, atrašanās administratīvajos birojos, līdzdalība administratīvajās procedūrās, vienlaicīgas pārbaudes), un spontāna informācijas apmaiņa; - jāpieņem proaktīva un atvērta pieeja pieejamo instrumentu piemērošanai un jānovērš valstu līmenī šķēršļi, kas varētu traucēt administratīvās sadarbības norisi un apdraudēt instrumentu efektīvu izmantošanu; - būtu jāsniedz norādījumi vietējām amatpersonām, kā noteikt informācijas pieprasījumu prioritātes; - būtu jāpielāgo programmatūra, lai pieprasījumu nosūtīšanai izmantotu XML formātu; - būtu jāievieš efektīvas procedūras apmaināmo datu vākšanai; - būtu jāveicina tiešie sakari starp vietējiem nodokļu revidentiem (izmantojot CCN pasta II a fāzi). Šie ieteikumi faktiski nav jauni; tie atrodami jau iepriekšējos ziņojumos, kurus iesniedza pirms vairākiem gadiem. Tas, ka tos nepieciešams atkārtot, ir satraucošs signāls par agrāk veiktās izpildes kontroles līmeni. Politiskā nozīmība, kādu dalībvalstis piešķir tam, lai nodrošinātu labas kvalitātes pakalpojumu sniegšanu partneriestādēm citās dalībvalstīs, ir galvenais nosacījums ievērojamiem uzlabojumiem. Ekonomikas un finanšu padomē pēdējos divos gados ir notikušas vairākas diskusijas par PVN krāpšanas apkarošanu. Secinājumi, kas izdarīti šajos gadījumos, norāda uz nepieciešamību pēc vienotas pieejas ES līmenī. Uzsvars tika likts uz tā saucamajiem „vispārpieņemtajiem pasākumiem”, kuru mērķis ir stiprināt nodokļu iestāžu spēju novērst ar PVN saistīto krāpšanu pašreizējās PVN sistēmas ietvaros. Šajā sakarībā administratīvās sadarbības pastiprināšana ir būtisks elements, un šodien iesniegtais priekšlikums par Regulas Nr. 1798/2003 pārstrādāšanu ietver tādas būtiskas izmaiņas kā automātiska piekļuve datu bāzēm un nodrošinās juridisko pamatu EUROFISC sistēmas izveidei. Pašreizējais ziņojums atspoguļo nepieciešamību pēc papildu grozījumiem tiesiskajā regulējumā, kuri ir ņemti vērā šajā priekšlikumā. Tomēr praktiskās darbības uzlabojumi ir tikpat svarīgi, un Komisija rēķinās ar dalībvalstu politisko gribu veikt šā mērķa sasniegšanai nepieciešamos pasākumus. Šai gribai ir jābūt dalībvalstu gribai, bet Komisija ir gatava sniegt atbalstu šiem pasākumiem. Vairāki veicamie pasākumi būtu jāsaskaņo ES līmenī, un programma Fiscalis 2013 paredz atbilstošus līdzekļus attīstības un šo pasākumu īstenošanas atbalstam. [1] Komisijas paziņojums „Par saskaņotu stratēģiju, lai Eiropas Savienībā uzlabotu cīņu pret krāpšanu saistībā ar PVN”, COM(2008)807 galīgā redakcija, 1.12.2008. [2] 25 dalībvalstis atbildēja uz aptaujas jautājumiem, kuru nosūtīja ar 2008. gada 31. marta vēstuli D29096. [3] ERP Īpašais ziņojums 08/2007, OV C20, 25.1.2008., 1. lpp. [4] Pasts, kas nosūtīts, izmantojot kopējo sakaru tīklu (drošu pastkastīti visās dalībvalstīs). [5] Programma Fiscalis 2013 (2007. gada 11. decembra Lēmums Nr. 1482/2007/EK) ir Kopienas programma, kas izveidota, lai uzlabotu iekšējā tirgus nodokļu sistēmu pienācīgu darbību, pastiprinot sadarbību starp iesaistīto valstu nodokļu administrācijām. Projekta grupa ir valstu ekspertu grupa, kas tiekas sanāksmēs, lai ierosinātu risinājumus konkrētām problēmām precīzi definētās jomās, un kura izveidota un ko finansē saskaņā ar programmu Fiscalis 2013 . [6] Skatīt Komisijas atbildes uz 51. nodaļu ERP Īpašajā ziņojumā 08/2007, OV C20, 25.1.2008. [7] Eurocanet ir neoficiāls tīkls ātrai informācijas apmaiņai par potenciālo „trūkstošo tirgotāju” krāpšanās gadījumiem.