1.Pamatojums un mērķis

Šis ziņojums atbilst 23. panta 2. punkta prasībām Direktīvā 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/629/TI, saskaņā ar kuru: "Komisija līdz 2016. gada 6. aprīlim sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, izvērtējot ietekmi uz cilvēku tirdzniecības novēršanas jomā pastāvošajiem [kāda ietekme uz cilvēku tirdzniecības novēršanu ir pastāvošajiem] valstu tiesību aktiem, ar ko noteikts, ka izmantot pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecība, ir noziedzīgs nodarījums, vajadzības gadījumā pievienojot atbilstīgus priekšlikumus."

Atsauce uz kriminālatbildības noteikšanu par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu ir norādīta Direktīvas 2011/36/ES 18. panta ("Preventīvie pasākumi") 1. un 4. punktā, kuros noteikts šādi: "1. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, piemēram, izglītības un apmācības jomā, lai vājinātu un samazinātu pieprasījumu, kas veicina visu veidu ekspluatāciju saistībā ar cilvēku tirdzniecību. […] 4. Lai cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu padarītu efektīvāku, vājinot pieprasījumu, dalībvalstis apsver tādu pasākumu veikšanu, kas ir vajadzīgi, lai noteiktu, ka izmantot pakalpojumus, kas ir 2. pantā minētās ekspluatācijas objekts, zinot, ka šo pakalpojumu sniedzējs ir upuris kādā no 2. pantā minētajiem nodarījumiem, ir noziedzīgs nodarījums."

Šajā ziņojumā sniegts to spēkā esošo valstu tiesību aktu apraksts, ar ko nosaka kriminālatbildību par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu, kā arī visu šādu juridisko pasākumu ietekmes novērtējums. Direktīvas 23. panta 2. punkta piemērošanas jomā neietilpst citu tādu neleģislatīvu pasākumu pārbaude, kas var būt pieņemti valsts līmenī, vai tādu leģislatīvu pasākumu pārbaude, kas neskar kriminālatbildības noteikšanu par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu. Jāatzīmē, ka šis ziņojums nenovērtē atbilstību Direktīvas 2011/36/ES noteikumiem. Tas būtu jālasa kopā ar dokumentu "Ziņojums saskaņā ar Direktīvas 2011/36/ES 23. panta 1. punktu, izvērtējot, cik lielā mērā dalībvalstis ir veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Direktīvu 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību" (COM (2016) 722). Tajā ņemts vērā arī pirmais Komisijas "Ziņojums par gūtajiem panākumiem cīņā pret cilvēku tirdzniecību (2016. gads), kā noteikts Direktīvas 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību 20. pantā" (turpmāk — "progresa ziņojums").

Sagatavojot šo ziņojumu, Komisija izmantoja informāciju, ko saņēma no dalībvalstīm anketas veidā, kuru nosūtīja 2016. gada maijā, un apspriedās ar pilsonisko sabiedrību, izmantojot ES pilsoniskās sabiedrības platformu pret cilvēku tirdzniecību, kā arī Eiropas Komisijas ekspertu grupu jautājumos par cilvēku tirdzniecību.

2.Spēkā esošie valstu tiesību akti, ar ko nosaka, ka izmantot pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecība, ir noziedzīgs nodarījums

2.1. Atbilžu kopsavilkums

Turpmāk sniegtās analīzes pamatā ir dalībvalstu sniegtās atbildes. Komisija nevar izslēgt, ka var pastāvēt citi valstu noteikumi vai procesi. Ņemot vērā analīzi, Komisija lūdza dalībvalstīm ziņot par "spēkā esošiem valstu tiesību aktiem, ar ko nosaka, ka izmantot pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecība, ir noziedzīgs nodarījums; par ko tieši noteikta kriminālatbildība; vai kriminālatbildības noteikšana ir paredzēta par visa veida ekspluatāciju; vai tiesību aktos prasīts apliecināt elementu — zināt, ka persona ir cilvēku tirdzniecības upuris, — un kā tas ietekmē tiesību akta piemērojamību; kādi pasākumi tika veikti, lai nodrošinātu, ka sabiedrība ir informēta par tiesisko regulējumu, lai nodrošinātu labāku īstenošanu; pieejamie statistikas dati par kriminālvajāšanu un notiesājošiem spriedumiem un novērotās grūtības; ja nav spēkā esoša valsts tiesību akta, kādi ir iemesli un kādas alternatīvas ir ieviestas, lai izpildītu pienākumu par kriminālatbildības apsvēršanu; kā tās novērtē šādu tiesību aktu ietekmi un vai tām ir atbilstoši ierosinājumi; kādi apspriešanās procesi ir ieviesti un vai tās ir uzdevušas veikt jebkādu novērtējumu un pētījumu par šādiem tiesību aktiem".

Sākumā būtu jāuzsver, ka iesniegtajā informācijā dalībvalstis neizklāstīja, kā tās pildīja juridiskās saistības, apsverot kriminālatbildības noteikšanu upuru izmantotājiem, kā izriet no Direktīvas 2011/36/ES 18. panta 4. punkta.

Dalībvalstu sniegto atbilžu analīze uzskatāmi parāda, ka šā ziņojuma sagatavošanas laikā ir desmit (10) dalībvalstis, kas ir noteikušas, ka izmantot pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecības upuru visa veida izmantošana, ir noziedzīgs nodarījums, un piecpadsmit (15) dalībvalstis ir paredzējušas tikai ierobežotu un selektīvu kriminālatbildības noteikšanu par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu.

Konkrētāk:

1) Dalībvalstis, kas ir attiecinājušas šādu noziedzīga nodarījuma jēdzienu uz visa veida ekspluatāciju (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK)

Desmit (10) dalībvalstis ziņoja, ka tajās ir spēkā valsts tiesību akti, ar ko nosaka, ka izmantot tādus pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecība, ir noziedzīgs nodarījums (BG, EL HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI, UK), ietverot visa veida ekspluatāciju.

BG informēja Komisiju, ka saskaņā ar Bulgārijas Kriminālkodeksu (159.c pantu) personu, kas izmanto cilvēku tirdzniecības skartu personu uzdzīves, piespiedu darba vai ubagošanas, orgānu, audu, šūnu vai ķermeņa šķidrumu izņemšanas nolūkā vai nolūkā turēt to piespiedu atkarībā neatkarīgi no tās piekrišanas, soda ar brīvības atņemšanu uz trim līdz desmit gadiem un naudas sodu 10 000–20 000 levu apmērā. HR ir līdzīgs noteikums, bet pat bargāks, jo tā piemēro tādu pašu sodu ikvienam, kas apzināti izmanto cietušo vai tā pakalpojumus, kā tiem, kas ir apsūdzēti cilvēku tirdzniecības nodarījuma veikšanā. CY informēja, ka Likuma 60(I)/2014 17. pantā noteikts, ka ikviena persona, kas var pamatoti pieņemt, ka tās izmantoto darbaspēku vai pakalpojumus nodrošina cilvēku tirdzniecības upuris, ir veikusi nodarījumu atbilstoši cilvēku tirdzniecības apkarošanas likumam. EL noteica šādu valsts tiesisko regulējumu 2013. gadā ar Likumu 4198/2013, ar ko paredz kriminālatbildību tām personām, kas apzināti piekrīt tādas personas darbam, kura ir cilvēku tirdzniecības upuris, kā arī tādām personām, kas apzināti veic seksuālu darbību ar personu, kura ir cilvēku tirdzniecības upuris. LT ziņoja, ka atbilstoši Kriminālkodeksa 147-2. pantam ikviena persona, kas izmanto cilvēku tirdzniecības upuru sniegtus pakalpojumus un kas zina vai kam vajadzēja zināt, ka tie ir upuri, tiek sodīti ar naudas sodu vai brīvību ierobežojošiem pasākumiem. Jāatzīmē, ka persona, kas veic šādu darbību un pēc tam brīvprātīgi informē tiesībaizsardzības iestādes un aktīvi sadarbojas, pirms tiek atzīta par aizdomās turēto, var tikt atbrīvota no kriminālatbildības. Turklāt par šādām darbībām pie atbildības sauc arī juridiskas personas. MT informēja Komisiju, ka ikviena persona, kas izmanto pakalpojumus vai darbaspēku vai ir iesaistījusies tajos, zinot, ka persona, kas sniedz šādus pakalpojumus vai darbu, ir cilvēku tirdzniecības upuris, tiek atzīta par vainīgu nodarījumā un notiesāšanas gadījumā tiek saukta pie atbildības, piespriežot astoņpadsmit mēnešus līdz piecus gadus ilgu cietumsodu. Līdzīgi noteikumi ir PT un SI (ar ko piemēro cietumsodu līdz trim gadiem un naudas sodu). RO informēja Komisiju, ka saskaņā ar Rumānijas Kriminālkodeksa 216. pantu ikvienai personai, kas izmanto Kriminālkodeksa 182. pantā noteiktos pakalpojumus (ekspluatācija), izņemot cilvēku tirgotāju, un kas zina, ka pakalpojumus sniedz cilvēku tirdzniecības upuris, tiek noteikta kriminālatbildība.

2) Dalībvalstis, kas nav noteikušas skaidru valsts tiesisko regulējumu vai kas ir noteikušas ierobežotu un selektīvu kriminālatbildību par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu.

Četrpadsmit (14) dalībvalstis ziņoja, ka tajās nav ieviesti precīzi formulēti juridiskie noteikumi, ar ko nosaka, ka izmantot pakalpojumus, kuros ir iesaistīta cilvēku tirdzniecības upuru visa veida izmantošana, ir noziedzīgs nodarījums (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL, SK). Tomēr dažas dalībvalstis (FI, IE, SE) ir ieviesušas tiesību aktus cilvēku tirdzniecības upuru izmantošanas jomā, taču tikai attiecībā uz konkrētiem ekspluatācijas veidiem. Konkrētāk, FI un IE ziņoja, ka tajās ir spēkā valsts tiesību akti, kas vērsti tikai uz cilvēku tirdzniecības upuru seksuālu izmantošanu. SE ziņo, ka, lai gan tajā nav īpašu noteikumu, ar ko nosaka kriminālatbildību par cilvēku tirdzniecības upuru pakalpojumu izmantošanu, tā piemēro noteikumus, kas ietverti likumā par seksuālo pakalpojumu pirkšanas aizliegumu, kas var attiekties uz tādu pakalpojumu izmantošanu, kurus piespiedu kārtā sniedz upuri, kas pārdoti seksuālās izmantošanas nolūkos.

No tām dalībvalstīm, kurās nav ieviesti šādi precīzi formulēti noteikumi, atbilstoši to sniegtajai informācijai, dažos gadījumos varētu atsaukties uz noteikumiem, kas attiecas uz seksuāliem nodarījumiem vai bērnu seksuālu izmantošanu (piemēram, IT, ES, NL un BE). Lai gan IT nav šādu precīzi formulētu noteikumu, tā ziņo, ka atbilstoši Itālijas Kriminālkodeksa 603.bis pantam tajā kā noziedzīgs nodarījums ir noteikta nelikumīga tirdzniecības starpniecība un darbaspēka ekspluatācija vispārīgi. Lai gan AT nav precīzi formulētu noteikumu par cilvēku tirdzniecības upuriem, tajā nesen ir pieņemti noteikumi par iesaistīšanos seksuālās darbībās ar personām pret to gribu, izmantojot to neaizsargātību vai pēc iepriekšējas iebiedēšanas.

Turklāt dažas dalībvalstis ziņo, ka tajās ir ieviesti tikai pasākumi, ar ko transponē un īsteno 2009. gada 18. jūnija Direktīvu 2009/52/EK, ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi (tā sauktā Direktīva par sankcijām pret darba devējiem) (piemēram, PL vai HU). Šajā saistībā Paziņojumā par to, kā tiek piemērota 2009. gada 18. jūnija Direktīva 2009/52/EK, norādīts, ka dalībvalstis kopumā ir atzinušas nelikumīgu nodarbināšanu par sodāmu visos 9. pantā minētajos gadījumos (tostarp gadījumos, ja darba devējs zina, ka darbinieks ir cilvēku tirdzniecības upuris). Saskaņā ar minēto paziņojumu CZ un ES nav noteikušas īpašas sankcijas nelikumīgai nodarbināšanai situācijās, kad "darba devējs apzinājies, ka darbinieks ir cilvēku tirdzniecības upuris".