[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 13.07.2006

COM(2006) 376 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Āfrikas savienojamība: ES un Āfrikas partnerība infrastruktūras jomā {SEC(2006) 896} {SEC(2006) 983}

SATURS

1. Infrastruktūras problēmu risināšana, lai paātrinātu Āfrikas attīstību 3

1.1. Uzdevumi attīstības jomā 3

1.2. Āfrikas sasniegumi 4

1.3. Āfrikai ir jāveic lielāki ieguldījumi infrastruktūrā 5

1.4. Lielākiem ieguldījumiem vajadzīgas labākas sistēmas un iestādes to uzturēšanai 5

2. Āfrikas mērķi kontinenta un reģionālā mērogā 6

2.1. Āfrikas Savienība – priviliģēts partneris 6

2.2. Jauna partnerība Āfrikas attīstībai – infrastruktūras īstermiņa rīcības plāns ( i-STAP ) 6

2.3. NEPAD infrastruktūras mērķu sasniegšana nozīmē jaunus risinājumus 6

3. Eiropas Savienības iniciatīva: ES un Āfrikas partnerība infrastruktūras jomā 7

3.1. Mērķi 7

3.2. Darbības joma 7

3.3. Eiropas pieredze un zināšanas, kas gūtas Eiropas tīklu izveidošanā 8

4. Partnerība praksē 8

4.1. Institucionālas darbības 8

4.2. Īstenošanas instrumenti 9

4.3. Darbības 11

4.4. Koordinēšana ar ES dalībvalstīm, citām starptautiskām organizācijām un iniciatīvām 12

4.5. Stratēģija ilgtspējīgai partnerībai 12

PIELIKUMS 14

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Āfrikas savienojamība: ES un Āfrikas partnerība infrastruktūras jomā

Nosakot savu stratēģiju Āfrikai, Eiropadome noteica, ka attīstībā un cīņā pret nabadzību vislielākā nozīme ir ātrai, ilgtspējīgai un visaptverošai izaugsmei[1]. Viens no galvenajiem pasākumiem Padomes stratēģijas pamatā ir ES un Āfrikas partnerības infrastruktūras jomā izveidošana. Partnerība kā kopīgs ES projekts papildina Āfrikas Savienības attīstības mērķus un tās jauno partnerību Āfrikas attīstībai ( NEPAD ). Tā paredz ievērojami palielināt ES ieguldījumus Āfrikas infrastruktūrā, novirzot tos transporta, enerģētikas, ūdensapgādes un IKT pakalpojumu nozarēm. Uzlabojot infrastruktūru, ar to saistītie pakalpojumi un tiesiskais regulējums veicinās ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi, konkurētspējīgu tirdzniecību, nodarbinātību un atbilstošus darba apstākļus, paātrinās reģionālo integrāciju un mazinās nabadzību. Šo mērķu sasniegšana ir atkarīga arī no pastāvīgiem centieniem stiprināt mieru un drošību, un pārvaldību Āfrikā.

1. INFRASTRUKTūRAS PROBLēMU RISINāšANA, LAI PAāTRINāTU ĀFRIKAS ATTīSTīBU

Eiropas un Āfrikas pētījumi rāda, ka infrastruktūras un ar to saistīto pakalpojumu problēmu risināšana var dot ievērojamu ieguldījumu, lai sasniegtu un noturētu izaugsmes rādītājus 7 % apmērā, kas nepieciešami Tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) sasniegšanai[2]. Partnerība ir paredzēta šo problēmu risināšanai.

1.1. Uzdevumi attīstības jomā

Veicināt ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi: lai panāktu to, ka vietējie līdzekļu devēji veic ieguldījumus Āfrikā, un lai piesaistītu tiešus ārvalstu ieguldījumus, būtiska ir stabila infrastruktūra un tās sniegtie pakalpojumi. Tam nepieciešama stabila un droša ekonomiskā vide ar labu pārvaldību. Saskaņā ar dažiem aprēķiniem, infrastruktūras aktīvu palielinājums par vienu procentu varētu palielināt IKP pieaugumu par vienu procentu[3].

Veicināt konkurētspējīgu tirdzniecību: Āfrikai vajadzīga efektīva transporta un sakaru sistēma, lai nogādātu savas preces valstu, reģionu un starptautiskos tirgos. Preču pārvadāšana Āfrikā, jo īpaši valstīs kontinenta vidienē, ir daudz sarežģītāka un gandrīz divas reizes dārgāka, salīdzinot ar citiem jaunattīstības reģioniem. Uzlabojumi politikā un reformas tirdzniecības, transporta un IKT jomās, resursu palielināšana un fiziskā infrastruktūra var ievērojami samazināt transporta izmaksas un palielināt transporta apgrozījumu.

Veicināt reģionālo integrāciju: Āfrikai ir jāpaplašina tirdzniecības sakari. To nodrošina integrācija saskaņotos reģionālos tirdzniecības nolīgumos un harmonizēts infrastruktūras politiku un tiesiskais regulējums. Šo procesu var veicināt labi saziņas līdzekļi un e-tehnoloģiju izmantošana.

Produktīva līdzdalība TAM sasniegšanā: šodien vairāk kā 300 miljoniem cilvēku jeb aptuveni 42 % visu Āfrikas iedzīvotāju joprojām nav pieejams nekaitīgs dzeramais ūdens. Līdzīgi 60 % iedzīvotāju nav pieejama kanalizācija. Mazāk par 20 % Āfrikas iedzīvotāju ir pieejama elektrība, turklāt elektroenerģijas normēta padeve un tās pārtraukumi ir ikdienas parādība. Tas kavē darbavietu radīšanu un ieguldījumus rūpniecībā, kā arī traucē konkurētspējīgai preču ražošanai un pakalpojumu sniegšanai. Piekļuve finansiāli pieejamiem ūdens resursiem un moderniem enerģijas pakalpojumiem, kanalizācijai un uzlabotiem higiēnas apstākļiem ir būtiska visu TAM sasniegšanai.

1.2. Āfrikas sasniegumi

Deviņdesmitajos gados daudzas Āfrikas valstis apstiprināja jaunas infrastruktūras politikas, kas noveda pie būtiskām institucionālām un finanšu reformām, lai izveidotu ilgtspējīgu infrastruktūru. Lai arī ir gūti panākumi, lielākais darbs vēl ir priekšā, tostarp pārvaldības un reģionālās integrācijas uzlabošana.

Lai arī vāji attīstītas, transporta sistēmas lēnām tiek uzlabotas: autotransports veido 90 % no starppilsētu transporta, tomēr esošie ceļi un pakalpojumi ir neatbilstoši. Dzelzceļa tīkla pārklājums ir nepilnīgs, un tīklu savstarpēja savienojamība ir neliela. Daudzām jūras ostām ir grūtības piedāvāt konkurētspējīgus pakalpojumus, un iekšzemes ūdensceļi ir vāji integrēti transporta tīklos. Gaisa transports nav pilnībā izmantojis priekšrocības, ko dod 1999. gadā pieņemtais Jamasukro lēmums. Ceļu apstākļi uzlabojas tur, kur tiek ieviesta Aizsahāras Āfrikas valstu transporta politikas programmas ( SSATP ) prakse. Dzelzceļa un ostu efektivitātes rādītāji uzlabojas tur, kur pakalpojumu sniegšana ir nodota privātajam sektoram. Transporta izmaksas joprojām ir augstas, ievērojami pārsniedzot šādas izmaksas citos jaunattīstības reģionos, un sastāda vidēji 14 % no visa eksporta, salīdzinot ar 8,6 % rādītāju visām jaunattīstības valstīm. Daudzām valstīm kontinenta vidienē šis rādītājs ir vēl augstāks: Malāvijai (56 %), Čadai (52 %) un Ruandai (48 %)[4].

Enerģētiskais potenciāls ir milzīgs, taču tiek izmantots neefektīvi: lielākā daļa izrakteņu kurināmā tiek eksportēta. Atjaunojamie resursi tiek izmantoti maz vai tikai atsevišķos gadījumos, un tikai 7 % no Āfrikas hidroenerģijas potenciāla tiek pārvērsti elektrībā. Energoresursu apvienošana un savstarpēja savienojamība risina nekvalitatīvu un dārgu pakalpojumu problēmu. Plašāka sadarbība un tirdzniecība enerģētikas jomā valsts un pārrobežu līmenī ir būtiski svarīga, lai uzlabotu šo resursu kvalitāti, pieejamību un piekļuvi tiem.

Ūdens resursi tiek sadalīti nevienmērīgi, un neregulāri nokrišņi pasliktina vienlīdzīgas piekļuves iespējas: daudzas Āfrikas valstis, un jo īpaši to trūcīgie iedzīvotāji, cieš no lielām sezonas rakstura nokrišņu svārstībām un mainīgiem sausuma un plūdu cikliem, kas apgrūtina pārtikas ražošanu, ekosistēmu aizsardzību un ekonomisko attīstību. Pārrobežu upju baseiniem jānodrošina kopīga pārvaldība, lai resursus saglabātu un izmantotu vienlīdzīgi – tā ir Āfrikas ministru padomes ūdensresursu jautājumos prioritāte, lai līdz 2025. gadam īstenotu Āfrikas ūdens programmu. Lai valsts līmenī uzlabotu finansiāli pieejamus ūdensapgādes pakalpojumus un piekļuvi tiem, vajadzīga stabila un droša finanšu un pārvaldības vide.

Komunikāciju tehnoloģijas Āfrikā attīstās ātri, lai arī pakalpojumi ir pieejami nevienmērīgi: fiksēto tālruņu līniju pieslēgumu skaits ir viszemākais visā pasaulē, tas pakāpeniski palielinās, tomēr to pārspēj straujā mobilo tālruņu pakalpojumu izplatība[5]. Telekomunikāciju pieejamība lauku apvidos joprojām stipri atpaliek no pieejamības pilsētās. Digitālā plaisa, kas ir vislielākā pasaulē, pamazām samazinās, jo reģionu ekonomikas kopienas (REK) un valstis harmonizē politikas un sakaru regulējumu, tomēr, ja tiesiskā regulējuma reforma tiks īstenota nepilnīgi, Āfrikas telekomunikāciju pakalpojumi varētu kļūt par visdārgākajiem pasaulē.

1.3. Āfrikai ir jāveic lielāki ieguldījumi infrastruktūrā

Āfrikas valstu valdības un attīstības partneri deviņdesmitajos gados krasi samazināja infrastruktūrā ieguldāmo līdzekļu apjomu. Valsts izdevumi samazinājās zem 4 % no IKP, kas būtu nepieciešami infrastruktūras uzturēšanai un darbībai, saglabājot tikai papildu ieguldījumu 5 % apmērā no IKP, kas nepieciešams infrastruktūras attīstībai. Tas nozīmē, ka Āfrikai vajadzīgi papildu 20 miljardi ASV dolāru gadā, lai noturētu pieaugumu 7 % apmērā.

ES dalībvalstu atbalsts ekonomikas infrastruktūrai un pakalpojumiem pēdējo desmit gadu laikā ir samazinājies, galvenokārt transporta un daļēji enerģētikas nozarē. No kopējās valsts palīdzības attīstības jomā ( ODA ) maksājumi samazinājās no 19 % 1985. - 1994. gadā līdz 11 % 1995. – 2004. gadā[6]. Pēdējo desmit gadu laikā EK ir saglabājusi finansiālā atbalsta līmeni, kas tiek sniegts Aizsahāras Āfrikā. Šobrīd atbalsta apjoms ir 2 500 miljoni euro saskaņā ar 9. EAF. Pēc Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes par ilgtspējīgu attīstību 2002. gadā finansējums ūdens nozarei palielinājās no 475 miljoniem euro līdz 975 miljoniem euro, un enerģētikas nozarē līdz 230 miljoniem euro, pateicoties ūdens un enerģētikas finansējuma līnijām. EK (Eiropas Attīstības fonda) atbalsts Aizsahāras Āfrikas infrastruktūrai ir 3 750 miljoni euro jeb 25 % no 9. EAF. EK budžeta atbalsts Ziemeļāfrikas infrastruktūrai sastāda 382,9 miljonus euro laika posmam no 2003. līdz 2005. gadam (skatīt tabulu pielikumā). Abiem Āfrikas apakšreģioniem turpmāk līdzekļi no EAF un ES budžeta tiks piešķirti saskaņā ar programmām, ko pieņems vēlāk attiecīgo finanšu plānu ietvaros.

1.4. Lielākiem ieguldījumiem vajadzīgas labākas sistēmas un iestādes to uzturēšanai

1.4.1. No pieredzes gūtās mācības

Jaunākie novērtējumi jomās, uz kurām attiecas šis ziņojums, parāda, ka EK politikai un stratēģijai bija svarīga loma ieguldījumu uzturēšanā, kas savukārt ir svarīga sastāvdaļa EK nozaru pieejā. Tomēr vēl ir daudz darāmā, lai nodrošinātu ilgtspējību. Galveno valsts ceļu tīkla un jūras ostu uzlabojumiem bija pozitīva ietekme uz tirdzniecības attīstību un reģionālo ekonomisko integrāciju. Plašāk pieejami ūdensapgādes un kanalizācijas pakalpojumi ir uzlabojuši cilvēku dzīves apstākļus. Visas gūtās mācības apliecina EK politikas pieejas nozaru līmenī pareizību. Šī ir joma, kurā Komisijas darbību koordinēšana ar Āfrikas valstu valdībām un citiem līdzekļu devējiem ļāva panākt ievērojamu progresu, kas tiks turpināts. Novērtējums par sasniegto enerģētikas nozarē tiek gatavots.

1.4.2. Nākotnes izredzes

Āfrikas valstu ekonomika tikai tad varēs izmantot visas priekšrocības, ja uzlabotās infrastruktūras rezultātā sniegto pakalpojumu līmenis tiks nodrošināts arī turpmāk. Daudzas Āfrikas valstis risina ilgtspējības jautājumus - makroekonomikas finansēšanas iespējas, garantēts un pietiekams finansējums sasniegtā līmeņa uzturēšanai, iestāžu un organizāciju pārvaldība atbilstoši komercstruktūru principiem, profesionāla un pietiekama personāla resursu nodrošināšana, ticamas, ar pētījumiem pamatotas informācijas apkopošana, muitas struktūru uzlabošana un tirdzniecības veicināšana, ietekmes uz vidi mazināšana un tiesiskā regulējuma īstenošana. Darāmā joprojām ir daudz.

Pamatotu institucionālo un finanšu struktūru izveidošanai vajadzīgs ilgs laiks. Dažām valstīm ir infrastruktūras nozares, kuras ir pietiekami stabilas, lai izdzīvotu bez ārēja atbalsta. Reģionāla ilgtspējība nav iespējama, ja nav spēcīga regulējuma valsts līmenī. Tas ir būtiski, ja Āfrikas valstu ekonomika vēlas izmantot tās priekšrocības, ko dos stingra reģionālo protokolu un nolīgumu īstenošana transporta, enerģētikas, ūdensapgādes un IKT jomās.

2. Āfrikas mērķi kontinenta un reģionālā mērogā

Āfrikas Savienības (ĀS) valstu vadītāji ir noteikuši mieru, drošību un labu pārvaldību par būtiskiem elementiem veiksmīgai turpmākai attīstībai. Ja Āfrika vēlas gūt panākumus TAM sasniegšanā, vajadzīgs redzējums kontinenta mērogā. NEPAD ir uzsākta Āfrikas attīstībai svarīgā brīdī.

2.1. Āfrikas Savienība – priviliģēts partneris

Āfrikas Savienība, kas attīstās ļoti ātri, ir priviliģēts ES partneris. Tās politiskās pilnvaras aptver visu kontinentu, tādējādi ĀS veicina dialogu ar un starp reģionu ekonomikas kopienām, šis dialogs spēlē aizvien lielāku lomu Āfrikas savienojamībā. ĀS nodrošina Āfrikas līdzdalību un atbildību kontinenta attīstībā, vada vispārējo politiku un nodrošina partnerības integrēšanu kontinenta mērogā.

2.2. Jauna partnerība Āfrikas attīstībai – infrastruktūras īstermiņa rīcības plāns ( i-STAP )

Āfrikas Savienība 2002. gada maijā publicēja jaunās partnerības Āfrikas attīstībai infrastruktūras īstermiņa rīcības plānu, kurš nosaka, ka infrastruktūras plaisas likvidēšana ir galvenais savienojamības, reģionālās integrācijas un saimnieciskās izaugsmes priekšnoteikums. Plāns nosaka mērķus dažādās infrastruktūras jomās, kas visas ir saistītas ar galveno mērķi - samazināt nabadzību. Tas risina nozaru problēmas un nosaka atbildību četrās jomās: i) atbalsta pasākumi politiskam un tiesiskam regulējumam, ii) resursu palielināšana, iii) kapitālieguldījumi un iv) pētījumi jauniem projektiem. i-STAP ir veicinājis plašu ĀS un NEPAD/līdzekļu devēju dialogu, un donori, tostarp EK un ES dalībvalstis, ir iesaistīti plāna atjaunināšanā. Tas dod jaunus spēkus, paātrina pārbaudītu politiku īstenošanu un labas prakses ieviešanu.

2.3. NEPAD infrastruktūras mērķu sasniegšana nozīmē jaunus risinājumus

Pirmkārt, tas nozīmē lielākus līdzekļus infrastruktūrai, lai veicinātu ilgtspējīgu ekonomisko izaugsmi. Laika posmā no 2005. līdz 2015. gadam Aizsahāras Āfrikai ir jāiegulda apmēram 5 % no tās IKP ieguldījumiem infrastruktūrā un vēl 4 % tās izmantošanai un uzturēšanai, kas gadā rada papildu izdevumus 20 miljardu ASV dolāru apmērā. Otrkārt, tas paredz no jauna iesaistīt Āfrikas valstis, tām uzņemoties vadošo lomu prioritāšu noteikšanas procesā, nodrošinot reģionālo integrāciju, stingru institucionālo un ekonomisko pārvaldību un pārredzamu publiskā iepirkuma procedūru. Treškārt, līdzekļu devējiem ir jāizstrādā īstenošanas mehānismi, kas ļautu pilnībā izmantot valsts un privāto finansējumu. Ceturtkārt, visām iesaistītām personām ir jādarbojas saskaņā ar saistībām, kas apliecinātas Parīzes deklarācijā[7]. Piektkārt, plašāk jāiesaista privātais sektors (Eiropas Komisija 2006. gada novembrī organizēs uzņēmējdarbības forumu). Partnerība ir paredzēta šo mērķu sasniegšanai.

3. Eiropas Savienības iniciatīva: ES un Āfrikas partnerība infrastruktūras jomā

Uz ES stratēģiju Āfrikai pamatotā partnerība ir ES reakcija uz Jaunās partnerības Āfrikas attīstībai ( NEPAD ) infrastruktūras rīcības plānu. Tā kalpo par pamatu, lai nodrošinātu saskaņotību darbībās, ko veic EK un ES dalībvalstis, un koordinēti virzītu pieaugošo atbalstu Āfrikai.

3.1. Mērķi

Partnerības mērķis ir atbalstīt programmas, kas veicina savienojamību kontinenta un reģionu mērogā. Partnerības pasākumi arī papildinās ES nozaru pieeju infrastruktūrai valstu līmenī (1. logs) un veicinās ekonomiskās partnerības nolīgumu (EPN) īstenošanu. Šāda pieeja nodrošinās to, ka ieguldījumi kontinenta un reģionu mērogā tiek saskaņoti ar valstu stratēģijām nabadzības samazināšanai un ar infrastruktūras nozarēm. Šāda savstarpēji papildinoša pieeja palielinās arī reģionu un valstu līmenī veikto pasākumu ilgtspējību. Pielikumā ir pievienoti īsi pārskati par nozarēm un kartes, kurās norādīti Āfrikas transporta koridori un elektroenerģijas pārrobežu savienojumi, upju baseini un IKT tīkli, kas ir būtiski partnerības pasākumos.

3.2. Darbības joma

Partnerībā galvenā uzmanība ir pievērsta infrastruktūrai, kas nodrošina pārrobežu savienojamību kontinenta mērogā un tā dažādos reģionos. Tā aptvers pārrobežu, reģionu un valstu infrastruktūru visplašākajā izpratnē: transporta tīklus, ūdens un enerģētikas infrastruktūru un savienojumus, kā arī IKT tīklus.

Partnerība arī risinās jautājumus saistībā ar pakalpojumu sniegšanu, kas ir būtiski šķēršļu likvidēšanā tirdzniecībai starp reģioniem un reģionu robežās, tādējādi izmantojot tās iespējas, ko rada pakalpojumu liberalizācija un muitas reforma. Partnerības programmas paredz ieguldījumus fiziskā infrastruktūrā, institucionālo struktūru attīstību un to resursu palielināšanu, kā arī atbalsta pasākumus politiskajam un tiesiskajam regulējumam, kas ir būtiski efektīvai infrastruktūras darbībai un pakalpojumu sniegšanai. ES un starptautiskām pamatnostādnēm sekos padziļināts ietekmes uz sabiedrību un vidi novērtējums. Labākā pieredze tiks izmantota, lai samazinātu iespējamo negatīvo ietekmi uz vidi un sabiedrību, kā arī lai veicinātu un pastiprinātu pozitīvo ietekmi.

1. logs: Infrastruktūra – nozaru mērķi Transports – izmaksu samazināšana un pakalpojumu kvalitātes uzlabošana, likvidējot infrastruktūras šķēršļus un citas barjeras, kas kavē preču brīvu kustību un cilvēku pārvietošanos, pilnveidojot muitas darbu, uzlabojot transporta aktīvu uzturēšanu utt., ar šādiem elementiem: tirdzniecības koridori bez robežām un šķēršļiem, labāki un drošāki ceļi, konkurētspējīgi dzelzceļa pakalpojumi, efektīvas ostas, tostarp moderna zivsaimniecības infrastruktūra un pakalpojumi, kuros tiek ievērotas attiecīgas sanitārās prasības, un droša kuģošana un ostas, kā arī droša un efektīva gaisa satiksme un lidostas. Ūdensapgāde un kanalizācija – pieejamo ūdens gala resursu ilgtspējīga izmantošana, lai apmierinātu iedzīvotāju pamatvajadzības attiecībā uz ūdensapgādi un kanalizāciju, uzlabotu ūdens resursu integrētu pārvaldību vietējā, upju baseinu/ūdens ņemšanas vietu, valsts un pārrobežu mērogā. Enerģija – pilnībā nodrošināt ilgtspējīgus un finansiāli pieejamus enerģētikas pakalpojumus ekonomikas un sociālām nozarēm, uzlabot politisko bāzi un institucionālās jaudas, veicināt ieguldījumu veikšanu tādās būtiskās jomās kā energoresursu ražošana, pārrobežu savienojamība, tīkla paplašināšana un piegāde lauku rajoniem. Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas – digitālās plaisas likvidēšana, nodrošinot atbilstošu piekļuvi finansiāli pieejamiem IKT pakalpojumiem, atbalstot tiesiskā regulējuma reformu un resursu palielināšanu, attīstot Āfrikas platjoslu infrastruktūru un nekomerciālos e-pakalpojumus, kas saistīti ar reģionālajiem un valsts tīkliem. |

3.3. Eiropas pieredze un zināšanas, kas gūtas Eiropas tīklu izveidošanā

ES ir plašas zināšanas, kurās tā var dalīties ar Āfriku, izmantojot savu pieredzi, kas gūta Eiropas transporta, enerģētikas un telekomunikāciju tīklu ( TEN ) izveidē. Tādējādi ir izveidota plaša reģionāla un pārrobežu infrastruktūra, kas atbilst valstu nozaru mērķiem panākt ekonomisko izaugsmi un integrāciju. ES ir izstrādājusi principus (skatīt pielikumu), kuri i) sniedz vienkāršu un skaidru metodiku galveno starpvalstu savienojumu virzienu un prioritāro projektu noteikšanai un ii) panāk vienprātību valstu un ieinteresēto personu viedokļos par tiesiskā regulējuma saskaņošanu. Šādas zināšanas bagātinās ĀS un ES dialogu.

4. PARTNERīBA PRAKSē

Partnerība iesaista daudzas un dažādas iestādes un ieinteresētās personas, kā arī prasa efektīvu sadarbību kontinenta, reģionu un valstu mērogā. Reģionu ekonomikas kopienām ir savi apgabali, kas ģeogrāfiskā ziņā ir plaši izkliedēti un apvieno valstis ar dažādām attīstības pakāpēm. Dažas valstis ir divu un atsevišķos gadījumos trīs dažādu reģionu ekonomikas kopienu dalībnieces. Šī līdzdalība vienlaikus vairākās kopienās vēl vairāk apgrūtina partnerības darbu.

4.1. Institucionālas darbības

Partnerība darbojas trīs līmeņos: kontinenta, reģionu un valstu, tādēļ subsidiaritātes princips būtu jāpiemēro vispārēja regulējuma ietvaros, kas nodrošina minimālu koordinēšanu ražīgas un lietderīgas darbības nodrošināšanai.

4.1.1. Kontinenta mērogs

ĀS NEPAD regulāri pārskata un atjauno i-STAP un koordinē to, kā partnerībā tiek noteiktas prioritātes kontinenta un reģionu līmenī. Šīs prioritātes ņems vērā reģionu ekonomikas komiteju programmas un valstu darbības, kas atbalsta partnerību, kā arī jebkurus ES- TEN principu pielāgojumus. ĀS NEPAD un Eiropas Komisija (Komisijas galvenais birojs un ES delegācija Etiopijā) veiks informācijas un atzinumu apmaiņu ar ES dalībvalstīm un Infrastruktūras konsorciju Āfrikai.

4.1.2 Reģionu mērogs

Reģionāla sadarbība starp EK un reģionu ekonomikas kopienām ir veiksmīgi izveidota, pamatojoties uz Kotonū partnerattiecību nolīgumu. Tas paredz izveidot ekonomiskās partnerības nolīgumus reģionālo tirgu izveidei un tirdzniecības veicināšanai starp reģioniem un to robežās, kā arī ārējās tirdzniecības veicināšanai ar partneriem ārpus Āfrikas. Lai nodrošinātu to, ka partnerība un reģionālās stratēģijas ir saskanīgas un cita citu papildina, reģionālās indikatīvās programmās ir jāparedz atbalsts politiskam un tiesiskam regulējumam, kas palielina partnerības veikto fizisko ieguldījumu ilgtspējību. ĀS NEPAD un Eiropas Komisija (Komisijas galvenais birojs un ES reģionālās delegācijas) uzraudzīs tos ieguldījumus, kas veikti reģionālo tīklu un sistēmu nostiprināšanai.

Reģionāla sadarbība starp ES (tostarp attālākiem reģioniem, jo īpaši Kanāriju salām un Reinjonas salu, Madeiru), Ziemeļāfrikas valstīm un to Vidusjūras kaimiņiem notiek vairāku sadarbības shēmu ietvaros. Pie tām pieskaitāma Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu partnerība, Eiropas kaimiņattiecību politika un tās rīcības plāni, iniciatīva Horizon 2020 un ES Ūdens iniciatīvas Vidusjūras komponente. Finansējums šo shēmu un to attiecīgo ģeogrāfisko robežu ietvaros varētu atbalstīt partnerības pasākumus.

4.1.3. Valstu mērogs

Sadarbība attīstības jomā valstu mērogā kalpo par pamatu veiksmīgai un ilgtspējīgai partnerībai reģionu un kontinenta mērogā. Sadarbība starp EK un atsevišķām īpašu atbalsta darbību ( SSA ) valstīm ir veiksmīgi izveidota, pamatojoties uz Kotonū partnerattiecību nolīgumu. Līdzīgi arī Eiropas kaimiņattiecību politika un saistītie nolīgumi regulē sadarbību ar Ziemeļāfrikas valstīm. EK un ES dalībvalstis ir vienojušās par tālāku virzību uz kopīgu daudzgadu programmu, kuras pamatā būtu partnervalstu attīstības stratēģijas[8]. Paredzētas konsultācijas ar privāto sektoru un pilsonisko sabiedrību, kas radītu iespēju privātajam sektoram piedalīties partnerībā ar finansējumu. Tādējādi valsts indikatīvā programma ( NIP ), kuru finansē no Eiropas attīstības fonda vai ES budžeta līdzekļiem, ir iekļauta vienotā valsts stratēģijā.

Lai nodrošinātu to, ka partnerība un valstu stratēģijas ir saskanīgas un viena otru papildina, valstu programmās ir jāparedz atbalsts nozaru politikai un pasākumiem, kas palielina partnerības pasākumu ilgtspējību. ĀS un NEPAD cieši sadarbosies ar ES un tās valstu pārstāvniecībām, lai uzraudzītu valstu darbības, kurām ir tieša ietekme uz partnerības mērķu sasniegšanu.

4.2. Īstenošanas instrumenti

ES dalībvalstis ir apņēmušās līdz 2010. gadam palielināt sniedzamo valsts palīdzību attīstības jomā ( ODA ) līdz 0,56 % no NKI, novirzot pusi no papildu 20 miljardiem euro Āfrikai. Turklāt dalībvalstis ir apņēmušās uzlabot atbalsta efektivitāti – no atbildības un harmonizācijas viedokļa, pielāgojot valstu sistēmām un vēršot uz konkrētu rezultātu sasniegšanu. Šīs saistības var izpildīt, apvienojot, saskaņojot un koordinējot ES centienus. Attīstot globālo redzējumu, partnerība rada pamatu atbalsta palielināšanai infrastruktūras jomā un labāku rezultātu sasniegšanai. Turpmāk ir aprakstīti vairāki veidi ES sadarbībai.

4.2.1. Eiropas attīstības fonda plānojamie resursi

Reģionu un valstu resursi: ja pašreizējais finansējuma līmenis saskaņā ar 9. EAF tiks saglabāts, 10. EAF piešķīrumi infrastruktūrai varētu palielināties no 3 750 miljoniem euro līdz aptuveni 5 600 miljoniem euro, ievērojamu to daļu izmantojot partnerības pasākumu finansēšanai.

Līdzekļi ĀAK valstu savstarpējai sadarbībai: papildus līdzekļiem, kas partnerības finansēšanai tiks atvēlēti no ūdens un enerģētikas finansējuma līnijām, piešķīrums aptuveni 600 miljonu euro apmērā tiks novirzīts šādiem pasākumiem:

- ievērojama daļa ieguldījumu fondam, no kura finansēs projektu iesniedzēju ierosinātus kapitālieguldījumu projektus, izmantojot jauktu finansēšanas struktūru dotāciju un aizdevumu formā. Šīs dotācijas tiks piešķirtas atbilstoši ieguldījuma fonda noteikumiem,

- daļa papildu dotāciju finansēšanai i) resursu palielināšanai un reģionu iniciatīvu un veicināšanas programmu atbalstam un ii) Āfrikas tīklu, jo īpaši ceļu un ūdensapgādes tīklu, posmu atbalstam, kas pēc savas būtības nav piemēroti finansēšanai no aizdevumiem,

- dotāciju atbalsta uzsākšanai tiem tīkliem un saistītajiem pakalpojumiem vai to daļai, kam ir būtiska nozīme visa Āfrikas kontinenta mērogā, lai izmantotu papildu finansējumu no citiem avotiem.

4.2.2. ES infrastruktūras ieguldījumu fonds Āfrikai

Ieguldījumu fonds ir kolektīva ES reakcija un radošs veids, kā nodrošināt līdzfinansējumu (skatīt ietekmes novērtējumu) kopā ar Eiropas Investīciju banku un Eiropas un Āfrikas iestādēm, kas piešķir finansējumu attīstības jomā ( DFI ). Līdzekļus dotāciju piešķiršanai ieguldījumu fonds saņems no EK un no jebkuras ieinteresētas dalībvalsts. Ieguldījumu fonda dotācijas ir paredzētas, lai segtu i) procentu likmju subsīdijas, ii) līdzfinansējumu kopā ar Eiropas Investīciju banku, iestādēm, kas piešķir finansējumu attīstības jomā un Āfrikas Attīstības banku, iii) risku garantiju mehānismus, kurus nesedz jau esošie instrumenti un iv) dotācijas projektu sagatavošanai un resursu palielināšanai. Tādējādi ES dotācijas piesaistīs un ļaus izmantot papildu aizdevumus no valsts palīdzības attīstības jomā un arī no citiem avotiem.

Ieguldījumu fonda īpašumattiecību un pārvaldības principu pamatā ir vienkārša struktūra:

- vadības komiteja, kurā ir pārstāvēta ĀS, NEPAD , Eiropas Komisija, Eiropas Investīciju Banka, līdzekļu devēji un Āfrikas valstu pārstāvji, lai nodrošinātu Āfrikas valstu līdzdalību. Vadības komiteja noteiks vispārējās politikas pamatnostādnes un prioritātes;

- izpildkomiteja, kurā ir pārstāvēti līdzekļu devēji un kura izvērtēs un apstiprinās projektus;

- partnerības sekretariāts ieguldījumu fonda pārvaldnieka vadībā, sekretariāts atbalstīs vadības komiteju un izpildkomiteju.

Par kārtību, kādā darbosies ieguldījumu fonds, vienosies tā dibinātāji. EIB būs atbildīga par ieguldījumu fonda ieņēmumu un izdevumu administrēšanu.

Ieguldījumu fonds saņems 60 miljonus euro no Āfrikas valstu savstarpējai sadarbībai paredzētajiem resursiem, un EIB plāno aizdevumus 220 - 260 miljonu euro apmērā laika posmā no 2006. līdz 2007. gadam.

4.2.3. Pastiprināta koordinācija un līdzfinansēšana

Iepriekš minētie EK izmantotie finansēšanas instrumenti vien būs nepietiekami. Tie jāpapildina ar citiem sadarbības veidiem, virzoties uz ciešāku koordinēšanu un kopīgas līdzfinansēšanas paplašināšanu, kopfinansēšanu un paralēlām finansēšanas iespējām.

4.3. Darbības

Saskaņā ar NEPAD i-STAP partnerības darbības tiks iedalītas divās lielās grupās: i) atbalsta pasākumi un pētījumi – „teorētiskā” daļa un ii) reāli ieguldījumi – „praktiskā” daļa.

4.3.1. Kontinenta un reģionu mērogā

Partnerība atbalstīs:

- plānošanu un ieguldījumu infrastruktūrā sakārtošanu atbilstoši prioritātēm, tādējādi veidojot reģionu un kontinenta ģenerālplānus transporta, enerģētikas un IKT tīkliem un upju baseinu pārvaldes organizācijām;

- darbības infrastruktūras jomā, kurām par pamatu kalpo ekonomiskās partnerības nolīgumi, kuras izmanto tajos noteiktās tirdzniecības iespējas, kā arī pakalpojumu liberalizācijas un muitas reformas priekšrocības;

- resursu palielināšanu Āfrikas kontinenta un reģionu iestādēs un pētniecības organizācijās (papildinot atbalstu, ko sniedz reģionālās indikatīvās programmas (RIP) un 7. ESP pamatprogramma) - ĀS, AMCOW , ministrijas enerģētikas jomā, SSATP , reģionu un kontinenta mēroga pārvaldes iestādes, civilās aviācijas iestādes, reģionālie enerģētikas uzņēmumi utt.;

- starptautiska un reģionu mēroga nolīgumu, noteikumu un standartu saskaņošanu un īstenošanu attiecībā uz visiem transporta, enerģētikas, ūdensapgādes un IKT veidiem;

- tiesiskā regulējuma reformu reģionu mērogā, lai mudinātu vietējos un ārzemju privātos investorus ieguldīt līdzekļus efektīvas infrastruktūras un pakalpojumu nodrošināšanai;

- pasākumus, lai uzlabotu gaisa satiksmes (piem., atbalstot COSCAP projektus) un kuģošanas drošību, vides aizsardzību, lai paplašinātu Eiropas satelītu navigācijas pakalpojumus ( GALILEO ), Eiropas gaisa satiksmes pārvaldības modernizācijas programmas ( SESAR ) un vienotās Eiropas gaisa telpas politiku;

- brīvu, drošu un neapdraudētu tranzīta satiksmes kustību pa Āfrikas koridoriem un pāri robežām;

- sagatavošanas pasākumus būtiskiem ieguldījumiem un finansējumu pētījumiem reģionu un kontinenta mēroga partnerības projektu īstenošanai;

- trūkstošo posmu un pārrobežu infrastruktūras izveidošanu Āfrikas transporta, enerģētikas un IKT koridoros un tīklos (pamatojoties uz atvērtas piekļuves principiem);

- ilgtspējīgu un taisnīgu ūdens baseinu un pārrobežu resursu pārvaldību.

4.3.2. Valstu mērogā

Partnerība:

- palielinās valstu tiesību aktu un regulējošo mehānismu efektivitāti un atbalstīs starptautisko un reģionu nolīgumu integrēšanu un īstenošanu šajos mehānismos;

- finansēs pētījumus par transporta (tostarp pasākumiem, kas nodrošinātu starptautiskos drošības standartus), enerģētikas un IKT valsts nozīmes projektiem, kas ir Āfrikas koridoru un tīklu daļa, un finansēs arī attiecīgos ieguldījumus;

- nodrošinās to, ka Āfrikas koridoru un tīklu ilgtspējība tiek iekļauta valstu programmās;

- dos labumu no ES iniciatīvas enerģētikas jomā, lai veicinātu piekļuvi moderniem un finansiāli pieejamiem enerģētikas pakalpojumiem, efektīvāk un plašāk izmantojot resursus, tīklu paplašināšanu un atjaunojamus enerģijas avotus, kā arī sakarus ar Atjaunojamo enerģiju un efektivitātes partnerību un Johannesburgas Atjaunojamo enerģiju koalīciju;

- dos labumu no ES Ūdens iniciatīvas, lai nodrošinātu piekļuvi ūdensapgādei un kanalizācijai ūdens resursu ilgtspējīgas un integrētas pārvaldības ietvaros.

4.4. Koordinēšana ar ES dalībvalstīm, citām starptautiskām organizācijām un iniciatīvām

Lai partnerība būtu veiksmīga, ĀS un NEPAD vadībā tā ir efektīvi jākoordinē ar EK, ES dalībvalstīm un visām pārējām iesaistītām personām.

4.4.1. Koordinēšana ar ES dalībvalstīm

ES sniegto atbalstu koordinēs Eiropas Komisija, izmantojot labi organizētas koordinācijas grupas, kuras izveidotas nozaru līmenī, un esošos koordinācijas mehānismus valstu un reģionu līmenī.

4.4.2. Koordinēšana ar citām starptautiskām iniciatīvām un organizācijām

Koordinācija starp ES, EIB un Pasaules banku un vadošajiem infrastruktūras finansētājiem ir labi organizēta, ievērojams progress ir panākts sadarbībā ar Āfrikas Attīstības banku. Tāpat EK turpinās sadarbību ar Starptautisko civilās aviācijas organizāciju ( ICAO ) un Starptautisko elektrosakaru savienību ( ITU ).

Koordinēšanu ar Infrastruktūras konsorciju Āfrikai, no kura netiek finansēta infrastruktūra, bet kas cenšas piesaistīt ieguldījumus infrastruktūrā, atvieglo tas, ka ES ir tā dalībniece. EK konsorcijā pārliecinoši atspoguļo ES nostāju un vienotu redzējumu un stratēģiju.

4.5. Stratēģija ilgtspējīgai partnerībai

EK pieredze un novērtējumā gūtās mācības rāda, ka līdzekļu saņēmēju atbildība un nozaru stabilitāte joprojām ir galvenie faktori infrastruktūrā ilgtspējībā. Neveicot savlaicīgus un atbilstošus pasākumus infrastruktūras tīklu uzturēšanai, lietotājiem un līdzekļu saņēmējiem nepieciešamos pakalpojumus vairs nevarēs sniegt regulāri. Partnerība:

- nodrošinās valdības politisko apņemšanos īstenot labu pārvaldību visās infrastruktūras jomās,

- valstu mērogā atbalstīs pieeju nozaru līmenī, kas integrēs infrastruktūru un saistītos pakalpojumus,

- nodrošinās valstu, reģionu un kontinenta mērogā veikto darbību saskaņotību partnerības ietvaros,

- attiecīgos gadījumos veicinās privātā sektora iesaistīšanu valsts un privāto partnerību formā,

- atbalstīs drošu un piemērotu, vīriešu un sieviešu vajadzībām atbilstošu infrastruktūru, un ņems vērā ietekmes uz sabiedrību un vidi novērtējumu rezultātus.

Piedāvājot partnerību, Eiropas Komisija tās izveidošanai ierosina pasākumu kopumu sadarbībā ar Āfrikas Savienību, reģionu ekonomikas kopienām, ES dalībvalstīm un starptautiskiem partneriem attīstības jomā. Šie pasākumi paredz:

- augsta līmeņa sanāksmi Āfrikā, lai uzsāktu partnerību,

- augsta līmeņa un nozaru sanāksmes reģionu mērogā, lai palīdzētu noteikt partnerības darbības.

Kopumā Komisija turpinās dialogu ar Āfrikas partneriem un Eiropas ieinteresētajām personām visos līmeņos, lai noteiktu partnerības prioritātes, veicamās darbības un to izpildi.

ANNEX

Sectoral overview, methodology and maps of the trans-African transport corridors, the continental electricity interconnections and river basins and ICT networks

This annex gives a brief overview of each sector - transport, energy, water and ICT. It also outlines the basis for a dialogue between the EU and the AU for moving the Partnership forward and delivering what Africa expects from its infrastructure and services. To facilitate the dialogue between stakeholders, maps of continental and regional transport, energy and ICT networks and of river basins are included. The maps are based on AU-NEPAD strategies and reflect the current progress on the dialogue; they should be regarded as indicative.

A methodology for prioritising EU operations

To guide the decision-making process on setting priorities for EU operations within the EU-Africa Partnership, a two-stage process is summarised below. The process is adapted from the methodology used for extending the trans-European networks. It will be further developed in the course of the ongoing EU-AU dialogue to reflect the AU-NEPAD criteria and will be used as a framework for reaching a consensus between stakeholders.

The first stage is to identify the major trans-African corridors and networks connecting countries, which are most relevant to international exchanges and traffic and to strengthening regional integration and continental cohesion. Various criteria will be jointly agreed under two main categories – institutional and functional.

The second stage is to prioritise projects on the selected trans-African corridors and networks. This process will cover a full project appraisal, which will include, inter alia:

- a firm commitment by the region, country or countries and entities concerned to implement the project, including a clear demonstration of the benefits of the project and how it responds to different demands, a realistic and affordable financing plan and an implementation timetable,

- an analysis of the benefits of the project in terms of its economic and financial, institutional, environmental and social impact. These analyses will take account of the ways in which projects contribute to economic efficiency, environmental sustainability, improved safety and security, etc.

Partnership operations to improve infrastructure along trans-African corridors and networks alone are not enough. These operations need to be supplemented by “facilitation measures” that ensure efficient movement of traffic along corridors and networks and minimum delays at borders. Such measures include, inter alia, harmonisation of transit transport and trade regulations and procedures, technical and administrative interoperability, implementation of new technologies, such as traffic management and electricity grid systems, and measures to improve safety and security. The EU operations will include a balance of physical investment and facilitation measures.

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Transport

A brief overview

Physical links in Africa fall well short of expectations and the infrastructure and services network remains under-developed. Road transport is the dominant mode, accounting for 90% of inter-urban transport.

Roads linking sub-regions are modest and road conditions vary from region to region, and within regions and countries. Road conditions are improving in many African countries where the practices advocated by the Sub-Saharan African Transport Policy Programme (SSATP)[9] are being implemented. Sustaining these road conditions demands more revenue for maintenance. Although sufficient revenue may exist in just a few countries, the current revenue of road maintenance funds covers approximately 40% of network needs. The increasing number of semi-autonomous road agencies is encouraging and makes increasing government and donor investments more sustainable. Such changes are leading to increased private sector involvement in roads. Progress over the past 10 years has been commendable, particularly given the fragile economy of many African countries. Governments must, however, redouble their efforts to increase their network maintenance.

Road maintenance remains a major problem for many African road agencies. Deferred maintenance has resulted in the loss of one third of the capital invested in the SSA road network. Maintenance budgets also remain an easy target for governments seeking savings; these are usually false economies. Deteriorating road conditions impose extra costs on road users in the form of increased vehicle operating costs or higher freight tariffs and passenger fares in the case of commercial operations. The EU has developed a sectoral approach[10] to tackle the issue of road maintenance.

Experience has defined fundamental principles for the EU’s sectoral approach to sustainable road maintenance. These are:

- Involving stakeholders: as most maintenance revenue is raised from user charges, road users and beneficiaries are demanding to know where and how funds are spent. Stakeholders are increasingly involved in prioritising road maintenance in country poverty reduction strategies and sit on the boards of road funds and road agencies.

- Securing finance: road funds are proving an effective means of managing maintenance revenue, largely based on a fuel maintenance levy. Where road funds operate under “2nd generation” principles the traditional objections of fiscal earmarking tend to disappear.

- Restructuring institutions: road networks have to be managed as a business. This means defining clear responsibilities between the many road organisations, introducing effective management information, accounting and auditing systems, using the private sector for service and works delivery and paying professionals adequately. One effective way to address all these issues is to create autonomous road agencies outside the civil service.

- Updating standards and regulations: ensuring that road networks cause minimum negative social and environmental impact, responding to the different needs of men and women, taking account of HIV/AIDS, improving road safety and controlling vehicle overloading call for updating and effectively enforcing standards and regulations.

Shipping is served by some 60 major ports with facilities ranging from conventional berths to container, oil and bulk cargo (see the map of the trans-African transport corridors). Many ports struggle to offer competitive services due to inadequate equipment and complex regulations. Similary, fishing ports, which could play a major role in the economic development of coastal countries, very often have inadequate facilities and services for handling local and foreign vessels and infrastructure for the storage and processing of fish products. Where the private sector is involved in concessions for container terminals and port management, port services are becoming more efficient, e.g. in Maputo, Dar es Salaam and Mombasa.

Africa is endowed with many lakes and rivers, yet few countries integrate inland waterway transport into a regional system. Exceptions are the countries surrounding Lake Victoria and Lake Tanganyika and the countries along the River Congo.

Railway coverage is sparse and where it exists density is low at 3 kilometres per 1 000 square kilometres (see the map of African railways). Africa’s railways date back to the colonial period and were built to harness the mineral and agricultural resources of the continent. No regional or continental African railways network exists. Railways are expensive to construct and equip, require a higher degree of management skills and must be highly used if they are to be financially viable. Railway services are slowly being concessioned to the private sector. This is a long process involving a lengthy lead time to financial closure. It also demands considerable restructuring of the railway corporations, involving retrenchment with its consequent negative social impact. Returns to the concessionaire are only gradually emerging and should be considered a medium- and long-term prospect.

Air transport has not fully benefited from the adoption of the Yamoussoukro Decision in 1999, which pushes liberalisation of access to the region’s air transport market. SADC is the most integrated region. Full implementation of the Decision is hampered by poor competition rules and protectionist measures for national airlines. Similarly, efficient air services are hindered by limited investment in airport infrastructure, which often needs modernisation if it is to meet international safety and security standards.

Overall transport infrastructure quality is slowly improving but is not always matched by simplification and harmonisation of operational issues. These include cumbersome customs and administrative procedures, illegal roadblocks, conflicting regional trade arrangements, etc. Consequently, transport costs are high, averaging 14% of the value of all exports compared with 8.6% for all developing countries, and higher still for many landlocked countries – Malawi (56%), Chad (52%) and Rwanda (48%).

A basis for dialogue: interconnecting trans-African corridors and regional networks

Reducing the cost and improving the quality of transport services is central to the transport-related part of EU development policy. This means removing infrastructure and non-physical barriers to free movement of goods, services and people, improving maintenance of transport assets, etc. and pursuing the sectoral objectives of trade corridors without borders and barriers; better and safer roads; competitive rail services; efficient ports and safe seas and ports; and safe, secure skies and airports. And, complementary investment in communciations infastructure will lead to a more efficient flow of transit traffic along corridors and regional networks. EU programmes support these objectives and match the focus on interconnectivity at regional and continental level.

The trans-African corridors and the regional road network linking the corridors to country networks are shown on the map below. It is mainly based on work carried out by the African Development Bank in coordination with the RECs and includes information received from other donors. The continental corridors and regional networks reflect a vision of a more interconnected and better integrated Africa, which matches AU-NEPAD’s aspirations.

Eight main trans-African corridors are identified, extending over a total length of 37 500 km of which 14 300 km are in poor condition or “missing links”. There is also an extensive network of regional roads linking capitals, production areas, etc. that form an integral part of the trans-African corridors. Further analysis is required to establish the condition of this regional network and to prioritise its investment needs. The eight main trans-African corridors are:

Dakar–N’Djamena: The “trans-Sahelian highway” is approximately 4 500 km long and crosses seven countries: Senegal, Mali, Burkina Faso, Niger, Nigeria, Cameroon and Chad. Almost 35% of the corridor is in poor condition, especially stretches in Senegal and Mali.

The Nouackchott–Lagos corridor is approximately 4 500 km long and crosses all twelve coastal countries between Mauritania and Nigeria. It provides the most direct road connection between the capitals of the countries. Approximately 28% of the corridor is in poor condition.

The Khartoum–Djibouti corridor is approximately 1 900 km long and links Sudan and Ethiopia to the port of Djibouti. Road conditions vary from good to fair, except for two stretches of approximately 330 km in Djibouti and Ethiopia that are in poor condition.

The Lagos–Mombasa corridor is approximately 6 300 km long and connects the ports of West Africa (Nigeria and Cameroon) and East Africa (Mombasa), providing the landlocked Central African countries with access to the coast. Road conditions are poor along almost 53% of the corridor, especially in the Central African Republic, DRC and Uganda.

The Cairo–Gaborone corridor is the major trans-African corridor, approximately 8 900 km long. Road conditions vary along the corridor, with almost 33% in poor condition.

The N’Djamena–Windhoek corridor is approximately 6 200 km long and links seven countries (Chad, Cameroon, CAR, Congo, DR Congo, Angola and Namibia). Approximately 45% of the corridor is in poor condition.

The Beira-Lobito corridor is approximately 3 500 km long and connects the port of Beira with Harare and continues to Lusaka. It links four countries: Mozambique, Zimbabwe, Zambia and Angola. Approximately 45% of the corridor is in poor condition, particularly in Angola.

The Dar Es Salaam–Kigali corridor - the East-African central corridor - is 1 700 km long and connects the landlocked countries of Rwanda, Burundi and Uganda to the port of Dar Es Salaam. Road conditions vary, with about 500 km, especially in Tanzania, in poor condition.

The map does not show the well-developed corridors in South Africa nor the corridors linking South Africa to its neighbours, e.g. the Johannesburg-Maputo corridor. For North Africa, which has a better developed network, the map shows only the Cairo-Agadir corridor.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Energy

A brief overview

In Africa access to modern energy services remains very low. Less than 20% of Africa’s population has access to electricity and for them power rationing and cuts are part of the daily routine. This inhibits job creation, industrial investment and entrepreneurial development, and impedes production of competitive goods and services. Wider use of modern, sustainable and affordable energy services will improve the efficiency of health and education services, reduce deforestation and ease the daily burden that women bear in Africa. The EU Energy Initiative (EUEI) launched at the WSSD provides the policy framework for the EC and EU Member States to channel their efforts towards increasing access to modern energy services. The 9th EDF ACP-EU Energy Facility (€220 million) recently launched a call for proposals that will be able to co finance investments in rural energy access, to support governance and management in the energy sector and to facilitate investments in cross-border energy interconnections and cooperation. These EU operations are also complemented by actions carried out under the JREC initiative.

Africa’s substantial indigenous energy resources, fossil fuels (oil, gas and coal) and renewable sources (hydro, biomass, biofuel, wind, geothermal and solar) are inefficiently used. Most fossil fuel is exported. The rising world market price of oil has a marked negative impact on the GDP of oil-importing countries, particularly the LDCs. Renewable resources are under-used and only 7% of Africa’s hydropower potential is converted into electricity.

Increased national and cross-border energy cooperation and trade is essential to improve reliability, affordability and access. It is acknowledged that the traditional approach of limiting energy planning and service provision to nation states has a negative effect on development of the energy sector in Africa. Nation-based planning is sub-optimal in several respects: (a) the geography of energy supply options does not necessarily correspond to political boundaries, since the cleanest and cheapest energy source may lie across national borders; (b) national energy markets are often too small to justify the investments needed to harness certain energy supply options; (c) the difficulties involved in the delivery of energy services in remote areas due to weak planning frameworks and regulations; (d) local and cross-border energy supply often allows diversification of energy sources – a key component in energy security.

Steps are being taken to integrate regional energy systems. Progress is being made on improving power distribution through regional power pools, interconnected electricity grids and plans for regional power development. The Southern African and West African Power Pools are increasing the transit capacity for electricity interchange between the countries concerned. Central and East Africa have established their power pools. These are just the first steps, and much more needs to be done.

Similarly, the RECs are promoting cooperation on the development of gas and hydropower resources. Some cross-border schemes already exist, for example, the Kariba South power station between Zambia and Zimbabwe and the Ruzizi hydroelectric station between Burundi, the DRC and Rwanda. Other hydropower generating facilities have bilateral agreements that play a key role in cross-border trade in electricity. At the same time individual countries are continuing to develop renewable energy sources for decentralised generation of electricity, which can be suitable solutions for increasing access in rural areas.

The EU’s recent Green Paper on energy[11] sees interconnection of energy systems as one of the priority areas. Other priorities include the international promotion of the rational use of energy and renewable energy, which requires dialogue with between producer, and consumer countries. Interconnectivity would help Europe to diversify its sources of supply, while upgraded and new infrastructure would improve the security of energy supplies. Within the context of the Partnership, concrete measures are needed to develop energy partnerships with producer and transit countries. The Partnership could also improve the development of energy and transport facilities (especially in ports) of producer countries that allows more efficient use of their resources and attracts foreign investment.

Within the thematic programme of “Environment and sustainable management of natural resources, including energy” the EUEI, JREC and the future COOPENER programme will be able to support the EU-Africa Partnership on Infrastructure. The COOPENER programme could provide institutional support for improving access to sustainable energy services and actions aimed at improving energy security, e.g. by stimulating regional cooperation between countries, the private sector and non-governmental organisations for promoting regional interconnectivity.

A basis for dialogue: a focus on interconnectivity

The map shows the main electricity interconnections identified by NEPAD and RECs. It will guide the dialogue to identify priority action and the financial set-up.

NEPAD i-STAP refers to the power pools as the entities responsible for implementing the projects. The power pools include national utilities of member countries that are responsible for optimising use of regional energy resources and country-to-country support during an energy crisis.

The power pools are based on a multitude of legal documents, such as inter-governmental, inter-utility agreements, agreements between operating members and operating guidelines. The present situation with the power pools in the continent is as follows:

North African region: the Maghreb Union, COMELEC, which includes Mauritania, Morocco, Algeria, Tunisia and Libya.

Southern African region : Southern Africa Power Pool (SAPP) - DRC, Angola, Zambia, Tanzania, Namibia, Botswana, Zimbabwe, Malawi, Mozambique, Lesotho, Swaziland and South Africa.

West African region : West Africa Power Pool (WAPP) - Senegal, Guinea Bissau, Gambia, Guinea Conakry, Sierra Leone, Ivory Coast, Mali, Burkina Faso, Niger, Ghana, Togo, Benin, Nigeria and Cape Verde.

Central African region: Central Africa Power Pool (CAPP) - Cameroon, Gabon, Chad, CAR, DRC, Equatorial Guinea, Sao Tome, Congo and Angola. Applications from Rwanda and Burundi are being processed.

East African region : Eastern Africa Power Pool (EAPP) - Egypt, Sudan, Ethiopia, Uganda, Kenya, Rwanda and Burundi. Participation by Eritrea, Somalia and Tanzania is on hold.

Among these power pools, SAPP and WAPP are more mature than CAPP and EAPP, which are very recent. This is reflected on the map, which shows that interconnections in the WAPP and SAPP regions are more clearly defined than in the EAPP and CAPP regions. Some of the interconnections shown on the map are being implemented or are near financial closure.

NEPAD i-STAP envisages support for:

- projects of continental relevance - identified by a bold, dotted line,

- regional power pools - identified by a lighter dotted line,

- capacity-building activities, especially for power pools, NEPAD, AUC, AFREC and regulatory institutions, some of which will be financed by the EUEI Energy Facility.

NEPAD has also identified the Nigeria-Algeria gas pipeline as a priority, together with other oil and gas projects, such as the West Africa gas pipeline (under construction), the Kenya-Uganda oil pipeline and the Tunisia-Libya gas pipeline.

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: Water

A brief overview

Water resources are unevenly distributed and erratic rainfall exacerbates equitable access. Many African countries suffer large seasonal rainfall fluctuations and periodic cycles of drought and flood. Climate change will exacerbate the extremes of variability of water availability. As a result, the population living in water-scarce countries in Africa will rise to over 400 million by 2010, mainly located in North Africa. These levels of water scarcity constrain food production, ecosystem protection and economic development, particularly among the poor.

Most of Africa’s water resources are shared and cross borders. Transboundary river basins need joint management for conservation and equitable resource sharing. Integrated water resource management provides such a framework and will also promote peace and security in transboundary water basins. This framework is crucial as some countries’ resources originate beyond their borders, for example Mauritania (95%) and Botswana (94%). There are some 60 international river and lake basins in Africa, although fewer than 10 have the cooperation agreements necessary for sustainable management and equitable sharing of resources between riparian states. One notable example of cooperative water resource management is the Nile Basin Initiative, a partnership between the Nile riparian states led by the Council of Ministers of Water Affairs. It aims to achieve sustained socio-economic development through equitable use of the common Nile Basin water resources. Creating new river basin organisations and revitalising existing organisations is one priority of the African Ministerial Council on Water in its efforts to deliver the African Water Vision for 2025.

More effective management of water resources is needed to improve water security and the affordability of water services at country level and to contribute effectively to the MDGs. Today over 300 million people – some 42% of Africa’s population - still have no access to safe water. Similarly access to basic sanitation is denied to 60% of the population. Without clean water and good sanitation, diarrhoea and other water-borne diseases will multiply. Food security and economic productivity will be threatened and HIV/AIDS treatment will be less effective. Africa has potential for hydropower production of about 1.4 million GWh per year. Currently, however, despite the immense possibilities, hydropower generation represents less than 5 percent of the electricity generated. Water for industrial use is also very low and accounts for only 6 percent of water used. Integrated water resource management at a basin level provides the framework for managing these competing demands for water.

Making better use of scarce resources through better water management, efficient irrigation, reducing leakage and waste and avoiding pollution are all necessary in order to reap the estimated economic benefit of US$ 22 billion when Africa achieves its water and sanitation MDGs. More efficient, more sustainable water use and basin management should also contribute to the goals of halting or reversing the current loss of natural resources and biodiversity by 2015.

Therefore, strong political will and financial commitment to joint management, development and harnessing of transboundary water will contribute to reducing poverty at local level. Better use of water at country level will enable national authorities to expand access to water and sanitation at more affordable prices. This, however, depends on balancing investments between infrastructure provision, governance and providing national and local authorities with the capacity effectively to manage and monitor water resources and service provision.

A basis for dialogue - transboundary water management in Africa

There is a need to get riparian states to cooperate on the use of the resources of shared rivers and ground water basins. This involves (i) preparing water resources management plans that address the needs of all users and respect the needs of the environment, and (ii) developing the infrastructure (dams, irrigation systems, water supplies, hydro-electric power) that is needed to reduce vulnerability to droughts, to manage floods better, to ensure more water, more food and more electricity in a way that takes account of the needs of the river system itself. This means laying a strong foundation for cooperative action and for future investment projects to follow the decision-making framework of the World Commission on Dams Report of 2000.

Integrated Water Resources Management (IWRM) is central to EC development policy related to water, to the EU Water Initiative (EUWI) and the Africa-EU Partnership on water affairs and sanitation launched at the WSSD. As a result of the EUWI, €10 million from 9th EDF is being used to support transboundary management in five basins in Africa (Niger, Volta, Lake Chad, Kagera and Orange/Senqu). The 9th EDF ACP-EU Water Facility (€500 million) is also supporting transboundary water management and the establishment and reinforcement of river basin authorities as well as investments at the national and local level. These Water Facility operations are complementary to investments by the National Indicative Programmes. Funds from the ACP-EU Water Facility have been allocated to the Nile Basin Initiative (NBI - €18 million), the Niger and the Senegal (€2 million each). The EC is thereby supporting regional water management in specific fields:

- Establishment of and support for the “Shared Vision Programme” in the Nile and the Niger. This provides the basic framework for sustainable use of shared water resources and is a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Support for existing basin authorities (Senegal, Orange/Senqu and Lake Chad) and for the establishment of new ones (Volta).

- Multi-purpose basin development addressing the different water uses, as part of the NBI.

- In the field of disaster preparedness, support for a flood preparedness programme in the Eastern Nile for Ethiopia and Sudan, as part of the NBI.

- Knowledge and monitoring of water resources for better management. The EC is supporting the HYCOS Programme (Hydrological Cycle Observing System) and the establishment of a pan-African water information system.

Building on this substantial and varied support already provided by the EC for transboundary basin management in Africa, further opportunities will be developed to respond to AU-NEPAD/REC priorities. Funds from the ACP-EU Water Facility will support the start-up phase of this process. Initially, the focus must be on basins prioritised by NEPAD in its 2005 STAP for Transboundary Water Management (Niger, Senegal, Congo, Lake Chad, Nile, Okavango and Zambezi) and on expanding support for other basins, particularly:

- Establish and support for “shared vision programmes” as the framework for sustainable use of shared water resources and a prerequisite for sound investment in infrastructure.

- Establish and support for basin authorities and building their capacities, as a necessary foundation for sustainable infrastructure development.

- Contributions to project preparation and implementation to complement existing instruments (within the AfDB, NEPAD, SADC, etc.).

The programme of action will be developed and implemented in close collaboration with African institutions (AU-NEPAD, AMCOW, RECs, AfDB) and other donors (such as Germany which has undertaken a programme to initiate support for the Congo basin).

[pic]

[pic]

The EU-Africa Partnership on Infrastructure: ICT

A brief overview

The uptake of ICTs in Sub-Saharan Africa has been hampered by the non-existence of appropriate regulatory frameworks and the inadequacy of infrastructure. The number of fixed telephone lines is minimal and the waiting period for a telephone connection may be several years. Fortunately mobile telephony and pre-paid cards are solving many of Africa’s communication problems. Additionally, Africa is wasting US$400 million each year by intra-African telecom traffic that transits outside Africa because of a lack of interconnections and clearing houses. Large bandwidth at reasonable costs remains an issue for landlocked countries. Building on the broad experience of the EU and following the 2nd phase of the World Summit on the Information Society (WSIS), the Communication “Towards a Global Partnership on the Information Society: Follow up to the Tunis Phase of the WSIS” of April 2006 - paved the way for addressing the digital divide in developing regions, notably Africa.

A basis for dialogue: regulatory reform, broadband and non-commercial e-application investment

Support to Regulatory Reform: It is widely recognised that the private sector can play a major role in ICTs. Even in Africa where many incumbent operators are still state-owned, several governments have privatized their fixed-telecom operator. Moreover, the mobile telecom operators are mainly in the hands of the private sector, local or foreign. To attract the private sector a stable legal environment and an appropriate regulatory framework are needed.

[pic] | [pic] |

Figure 1: ICT competition This map compares monopolistic or competitive practices in services such as local, domestic long-distance, international, wireless local loop and mobile. Source: ITU | Figure 2: Independent regulators Full autonomy implies national regulatory authorities that are independent from political and financial pressures and that are staffed by appropriately trained professionals. Source: ITU |

The boundaries, colours, denomination and any other information shown on these maps do not imply, on the part of the European Commission, any judgment on the legal status of any territory, or any endorsement or acceptance of such boundaries. |

Therefore, while ensuring that the social aspects of liberalisation are considered, it is recommended that action be directed towards:

- establishing and consolidating national and regional ICT strategies, which support poverty reduction strategies;

- creating national and regional regulatory frameworks for electronic communications that ensure a level playing field and facilitate competition whereby competing firms are assured of equal access to technology and fair pricing;

- establishing independent national regulatory authorities.

Activities could consist of assistance measures to manage the transition to liberalised telecommunications markets in order to facilitate network interconnection and interoperability of services, while fostering the reduction of telecommunication costs and the introduction of new technologies. This would include training activities, technical assistance and sharing of good practices for regional policy makers and regulators.

To implement these activities, the Commission will favour a sub-regional approach in order to take benefit of an economy of scale and to promote the emergence of broader markets.

Investment in technologically neutral broadband infrastructure: There are presently several broadband technologies options for rolling out a broadband infrastructure on the African continent: wireless technologies, including satellite, wire-line technologies (e.g. optical fibre networks, but also power line communications) and a combination of these.

Support to the deployment of a broadband infrastructure at pan-African level should be based on a technologically neutral approach with choices between the different options relying on current and planned ICT infrastructures and considerations related to deployability, bandwidth, coverage and cost.

Principal backbones infrastructure, existing and planned, in Africa

EASSy : Submarine cable running along the African East Coast that would close the ring around Africa.

COMTEL : this consortium is entirely composed of incumbent telco covering 21 countries, reflecting the COMESA membership basis of the organisation.

Central African ring : This is a network infrastructure proposed by Celtel, that would link a range of countries including: Kenya, Malawi, Uganda, Tanzania and Bukoba in Eastern DRC.

COM-7 : This route proposed by Com-Africa connects seven countries in East and Southern Africa. It has no incumbent telco involvement.

West-East-West linkages E2-E3-E4-E5 : The trans-Sahel backbone linking Burkina Faso, Niger, Chad, Sudan, and Uganda . A redundant ring could also be created by linking with the Central African backbone by continuing South through Chad via Cameroon to Gabon, taking advantage of the Cameroun-Chad fibre backbone that has been laid along the oil pipeline.

There is a consensus that in circumstances where the market does not deliver, state-intervention should not be excluded. Such situations include (i) the rural sector, (ii) trans-border communications; (iii) post-conflict situations, (iv) networks that are operated by the governments for internal usage (in principal to be avoided), and (v) broadband networks that are operated according to the “Open Access Principle.”

Non-commercial e-services: The objective would be to promote the usage of the underlying ICT infrastructures thus encouraging further investment through the development of e-applications and services of high societal impact such as education, health, agriculture, environment and e-government.

The development of projects in these domains should exploit synergies with EU programmes and initiatives such as trans-European Networks for Telecommunications, TEN-Telecom, i2010, the EU Research and Development Framework Programmes, the Interchange of Data between Administrations (IDABC) Programme, or the recent established co-operation between ESA and DEV to promote telemedicine through satellites. Examples of these are:

- Research and Education Networks: the aim would be to improve the connectivity of African national research and education networks and to interconnect them with the EU’s GÉANT2. This would integrate African researchers into global research communities and limit the “brain drain”.

- The recently established collaboration between the ESA and DEV to promote telemedicine through satellites should be furthered. A task force composed of the relevant African Organizations, the WHO, EC and ESA has been set up to identify a framework of appropriate actions for a telemedicine program in sub-Saharan Africa. The TTF activities will be complemented by an analysis of the cost benefits of the implementation and by a study of system architecture and related costs of a pan-African satellite-based telemedicine.

- e-government between the AUC and its Member countries in a similar way to the EU’s Interchange of Data between Administrations programme,

- the NEPAD e-Schools Initiative that will connect 600,000 African schools to the Internet and provide better education to the millions of children,

- the adaptation to the needs of Africa of the products and services developed by the EU Research and Development Framework Programmes in the field of e-learning, telemedicine and e-government.

EC commitments to transport, energy, water and sanitation, and ICT in Africa (€) Sub Saharan Africa commitments are EDF, North Africa commitments are EU budget resources |

2003 | 2004 | 2005 | Total |

Transport Sub Saharan Africa North Africa | 628,000,00096,000,000, | 401,400,000 43,000,000 | 807,400,000 19,000,000 | 1,836,800,000 158,000,000 |

Energy Sub Saharan Africa North Africa | 500,000 - | 6,300,000 8,600,000 | 4,000,000* - | 10,800,000 8,600,000 |

Water and sanitation Sub Saharan Africa North Africa | 169,200,000 31,700,000 | 137,900,000 77,900,000 | 313,900,000** 102,700,000 | 621,000,000 212,300,000 |

ICT Sub Saharan Africa North Africa | 11,100,000 - | 21,000,000 4,000,000 | - - | 32,100,000 4,000,000 |

Total Sub Saharan Africa North Africa Grand total - Africa | 808,800,000 127,700,000 936,500,000 | 566,600,000 133,500,000 700,100,000 | 1,125,300,000 121,700,000 1,247,000,000 | 2,500,700,000 382,900,000 2,883,600,000 |

Source: EuropeAid Cooperation Office

Notes

* The ACP-EC Council of Ministers decided on 25 June 2005 to set up the Energy Facility. The Facility will commit €220 million by the end of 2007. The call for proposals has been launched.

** The ACP-EC Water Facility has resources of €500 million. During 2004-2005, €125 million was committed and the remaining €375 million will be committed by the end of 2007.

For Sub Saharan Africa: commitments are exclusively EDF programmable resources (and the Water Facility).

For North Africa: commitments are exclusively EU budget resources.

Abbreviations

ACP | Africa, Caribbean, Pacific |

AfDB | African Development Bank |

AFREC | African Energy Commission |

AIDS | Acquired Immunodeficiency Syndrome |

AMCOW | African Ministerial Council on Water |

AU | African Union |

AUC | African Union Commission |

CAPP | Central Africa Power Pool |

CAR | Central African Republic |

COMELEC | Comité Maghrebin de l’Electricité |

COMESA | Common Market for Eastern and Southern Africa |

COOPENER | Cooperation Energy Programme |

COSCAP | Cooperative Development of Operational Safety and Continuing Airworthiness Project |

DAC | Development Assistance Committee (of the OECD) |

DFI | Development Financing Institutions |

DRC | Democratic Republic of Congo |

EAPP | Eastern Africa Power Pool |

EASSy | Eastern Africa Submarine Cable System |

EC | European Community |

EDF | European Development Fund |

EIB | European Investment Bank |

EPA | Economic Partnership Agreement |

ESA | European Space Agency |

EU | European Union |

EUEI | EU Energy Initiative |

EUWI | EU Water Initiative |

FPA | Fishery Partnership Agreements |

GDP | Gross Domestic Product |

GNI | Gross National Income |

HIV | Human Immunodeficiency Virus |

HYCOS | Hydrological Cycle Observing System |

ICAO | International Civil Aviation Organisation |

ICT | Information and Communications Technology |

IDABC | Interoperable Delivery of European eGovernment Services to public Administrations, Businesses and Citizens |

i-STAP | Infrastructure Short Term Action Plan (of NEPAD) |

ITU | International Telecommunications Union |

IWRM | Integrated Water Resources Management |

JREC | Johannesburg Renewable Energy Coalition |

LDC | Least Developed Countries |

MDGs | Millennium Development Goals |

NBI | Nile Basin Initiative |

NEPAD | New Partnership for Africa’s Development |

NIP | National Indicative Programme |

ODA | Official Development Assistance |

OECD | Organization for Economic Cooperation and Development |

REC | Regional Economic Community |

REEP | Renewable Energy and Energy Efficiency Partnership |

RIP | Regional Indicative Programme |

SADC | Southern African Development Community |

SAPP | Southern Africa Power Pool |

SESAR | Single European Sky ATM Research |

SSATP | Sub-Saharan Africa Transport Programme |

STAP | Short Term Action Plan (of NEPAD) |

TEN | Trans-European Networks |

TTF | Technology Transfer Facility |

WAPP | West Africa Power Pool |

WHO | World Health Organisation |

WSSD | World Summit on Sustainable Development |

[1] Eiropadome: ES un Āfrika: Stratēģiskas partnerības veidošana - 15961/05 ( Press 367), 19.12.2005.

[2] Attīstības atbalsta komitejas tīkls nabadzības samazināšanai: Pamatprincipi, lai izmantotu infrastruktūru nabadzības samazināšanai, 2005. gada decembris.

[3] Vai Āfrika ir gatava 21. gadsimtam, Pasaules banka, 2000. gada aprīlis.

[4] Novērtējums par reģionālo integrāciju Āfrikā, Ekonomiskā komisija Āfrikai, 2004.gads.

[5] COM(2006) 181 Ceļā uz globālām partnerattiecībām informācijas sabiedrībā: Pasaules sammita par informācijas sabiedrību ( WSIS ) Tunisijas posma turpinājums”.

[6] Donoru atlants 2006., Eiropas Komisija – OECD.

[7] Parīzes deklarācija par atbalsta efektivitāti, 2005. gada februāris.

[8] Padomes secinājums par attīstības finansēšanu un atbalsta efektivitāti, jaunu, labāku un ātrāku rezultātu gūšana – VLĀAP – Luksemburga, 2006. gada 11. aprīlis.

[9] SSATP includes 32 SSA countries and the RECs. Its Long Term Development Plan (2004-07) is supported by EC (major donor), France, Denmark, Ireland, Norway, Sweden, UNECA and World Bank.

[10] COM(2000) 422: Promoting sustainable transport in development cooperation

[11] COM(2006) 105.