PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Eiropas Savienības Tiesa 2017. gada 9. februārī pasludināja spriedumu lietā C-585/15 Raffinerie Tirlemontoise SA pret État belge, kurā tā atzina Komisijas 2000. gada 12. oktobra Regulu (EK) Nr. 2267/2000, ar ko 1999./2000. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus, kā arī papildu maksājuma aprēķina koeficientu cukura nozarē, un Komisijas 2001. gada 11. oktobra Regulu (EK) Nr. 1993/2001, ar ko 2000./2001. tirdzniecības gadam nosaka ražošanas maksājumu apjomus cukura nozarē, par spēkā neesošām.

Sākotnēji Komisija noteica attiecīgo tirdzniecības gadu maksājumus saskaņā ar Padomes 1999. gada 13. septembra Regulu (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju. Šajā regulā tika paredzēta cukura nozares pašfinansēšanas sistēma ar elastīgiem ražošanas maksājumiem.

Saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2038/1999 cukura nozares tirgu kopīgās organizācijas pamatā bija gan princips, atbilstīgi kuram ražotājiem bija jāuzņemas pilna finansiālā atbildība par zaudējumiem, ko katrā tirdzniecības gadā radīja tās kvotā ietilpstošās Kopienas produkcijas daļas pārdošana, kura pārsniedza Kopienas iekšējo patēriņu, gan arī realizācijas cenu garantiju diferenciācija saskaņā ar katram uzņēmumam piešķirto ražošanas kvotu.

Finansiālās atbildības principa darbību nodrošināja ražotāji, no kuriem tika iekasēts ražošanas pamatmaksājums par visa A un B cukura ražošanu, kurš nepārsniedza 2 % no baltā cukura intervences cenas, un B maksājums par B cukura ražošanu, kurš nepārsniedza 37,5 % no minētās cenas. Kad ar šādiem maksājumiem nebija iespējams sasniegt nozares pašfinansēšanas mērķi, katru attiecīgo tirdzniecības gadu Regulā (EK) Nr. 2038/1999 tika paredzēts papildu maksājums, ko iekasēja no ražotājiem. Regulas (EK) Nr. 2038/1999 33. pantā tika paredzēti elementi, kas bija jāņem vērā maksājumu aprēķināšanā.

Iepriekš minētajā spriedumā Tiesa neapšaubīja ne ražošanas maksājumu sistēmu, ne principu, saskaņā ar kuru cukura ražotājiem bija gan jāuzņemas pilna finansiālā atbildība par zaudējumiem, ko katrā tirdzniecības gadā radīja tās kvotā ietilpstošās produkcijas daļas pārdošana, kura pārsniedza Savienības iekšējo patēriņu, gan attiecīgi jāveic tādi maksājumi par savu kvotā ietilpstošo produkciju, kurus Komisija noteica, lai segtu 1999./2000. un 2000./2001. tirdzniecības gadā radušos zaudējumus.

Tomēr Tiesa nosprieda, ka Komisija ir kļūdījusies, attiecīgajam laikposmam aprēķinot gada maksājumus saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 2038/1999. Tā konstatēja, ka Regulās (EK) Nr. 2267/2000 un (EK) Nr. 1993/2001 Komisija ir izmantojusi nepareizu maksājuma noteikšanas metodi, kuras dēļ sedzamās izmaksas tika pārvērtētas un cukura ražotājiem attiecīgi tika noteikti pārmērīgi maksājumi.

Sprieduma rezultātā vairs nav normatīvā regulējuma, kas paredz precīzas maksājumu summas 1999./2000. un 2000./2001. tirdzniecības gadam. Tāpēc, lai izpildītu spriedumu, minētajiem tirdzniecības gadiem noteiktie maksājumi būtu jāaizstāj ar atpakaļejošu spēku ar jauniem maksājumiem un to aprēķināšanā jāizmanto Tiesas apstiprinātā metode.

2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

•Juridiskais pamats