GADA PĀRSKATS par dalībvalstu gada darbības ziņojumiem, kas attiecas uz eksporta kredītiem, sagatavots saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1233/2011 I pielikuma 3. punktu /* COM/2014/0123 final */





GADA PĀRSKATS par dalībvalstu gada darbības ziņojumiem, kas attiecas uz eksporta kredītiem, sagatavots saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1233/2011 I pielikuma 3. punktu 1. Ievads Lai palielinātu pārredzamību Savienības līmenī, I pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulai (ES) Nr. 1233/2011 par dažu pamatnostādņu piemērošanu oficiāli atbalstītu eksporta kredītu jomā un ar ko atceļ Padomes Lēmumus 2001/76/EK un 2001/77/EK[1], paredzēts, ka dalībvalstis iesniedz Komisijai gada darbības ziņojumu. Komisija, pamatojoties uz šo informāciju, Eiropas Parlamentam sagatavo gada pārskatu. Šis gada pārskats attiecas uz 2012. gadu. Šis pārskats aptver eksporta kredītu jomas darbības Regulas (ES) Nr. 1233/2011 nozīmē, t. i., “vidēja un ilga termiņa” darījumus, kam atmaksas periods ir vismaz 2 gadi. Šis pārskats neaptver īstermiņa eksporta kredīta darījumus[2] un darbības, ko veikušas konkrētas eksporta kredīta aģentūras (EKA), kas darbojas ārpus eksporta kredītu jomas (piemēram, ieguldījumu apdrošināšanā). Jānorada arī, ka dažās dalībvalstīs eksporta kredīta aģentūras funkciju veic apdrošināšanas sabiedrība, kas darbojas ar valsts mandātu. Šādos gadījumos publisko eksporta kredītu programmu pārvaldība ir stingri nošķirta no privātā sektora darbībām (uz pēdējām šis pārskats neattiecas). 2. Par 2012. gadu saņemtie gada darbības ziņojumi Gada darbības ziņojumi saņemti no dalībvalstīm: Apvienotās Karalistes, Austrijas, Beļģijas, Bulgārijas, Čehijas, Dānijas, Francijas, Itālijas, Luksemburgas, Nīderlandes, Polijas, Portugāles, Rumānijas, Slovēnijas, Slovākijas, Somijas, Spānijas, Ungārijas, Vācijas un Zviedrijas. Grieķijā, Igaunijā, Īrijai, Kiprā, Latvijā, Lietuvā un Maltā pārskata gadā netika īstenotas eksporta kredītu programmas Regulas 1233/2011 nozīmē. Horvātija pievienojās Eiropas Savienībai 2013. gada 1. jūlijā. Līdzīgi kā iepriekšējo ziņojumu izstrādē dalībvalstis izmantojušas līdzīgus šablonus (“pārbaudes sarakstu” veidā). Dažas dalībvalstis izvēlējušās saistīt savus gada darbības ziņojumus ar nacionālā līmeņa gada ziņojumiem, kas publicēti par šo pašu periodu, savukārt citas izvēlējušas plaši aprakstīt savas darbības ziņojuma šablonā. 3. Gada darbības ziņojumu analīze a) Vispārīga informācija un informācija par finansēm Piemērojamais regulējums (Regula (ES) Nr. 1233/2011) koncentrējas uz eksporta kredīta darījumiem un programmām, bet dalībvalstis pašas atsevišķi izlemj, vai tām vajadzīga eksporta kredītu programma, un, ja izlemj, ka programma jāīsteno, tad tās pašas arī pieņem lēmumu, kā organizēt savas eksporta kredīta aģentūras (“EKA”) darbu. Dažās dalībvalstīs EKA ir valsts struktūrvienība vai aģentūra. Citās dalībvalstīs šo funkciju ar valsts mandātu un valdības uzraudzībā īsteno apdrošināšanas sabiedrība. Diezgan ierasta dalībvalstu prakse ir piedāvāt dažādas eksporta kredīta atbalsta kategorijas, kas nodrošina vairāku EKA darbību (piemēram, viena aģentūra piedāvā oficiālu atbalstu garantijas formā vai “tīro segumu” apdrošināšanas veidā un cita — atbalstu procentu likmes veidā). Salīdzinājuma ar iepriekšējo pārskata gadu aina nav būtiski mainījusies. 2012. gadā eksporta kredīta programmas Regulas (ES) Nr. 1233/2011 nozīmē bija 20 ES dalībvalstīs un tās pārvaldīja pavisam 27 dažādas aģentūras un valsts struktūrvienības. Itālijas EKA SACE īpašumtiesības no Ekonomikas un finanšu ministrijas pārgājušās sabiedrībai Cassa Depositi e Prestiti (CDP). CDP tagad ir sabiedrības SIMEST, citas Itālijas EKA, vairākuma akcionārs. Jaunajā īpašumtiesību struktūrā abām sabiedrībām SACE un SIMEST joprojām ir mandāts darboties eksporta kredītu jomā. Kā jau ir minēts pēdējā gada pārskatā, visraksturīgākā Eiropas eksporta kredīta aģentūru piedāvātā atbalsta kategorija eksporta kredītam parasti bijusi “tīrais segums” (t. i., konkrētus eksporta darījumus faktiski finansē ar komercbankas piešķirtu kredītu, kam EKA sniedz garantiju vai segumu apdrošināšanas veidā), tomēr dažas dalībvalstis piedāvājušas “oficiālu finansēšanas atbalstu” (piemēram, procentu likmju atbalsta shēmas). 2008. un 2009. gada globālās finanšu krīzes un eurozonas krīzes dēļ pēdējos gados kļuvis grūtāk iegūt pietiekamu likviditāti komercbankās. Šī problēma ir daudz apspriesta starptautisko eksporta kredītu jomas speciālistu vidū (piemēram, ESAO). Tā nav vienādi skārusi visas ES dalībvalstis, taču pēdējos gados daudzas dalībvalstis šādu problēmu mazināšanai ir izstrādājušas jaunus instrumentus. Pārskata gadā (2012) papildus tradicionālajam tīrajam segumam un procentu likmju atbalsta shēmām Spānija sākusi izmantot tiešās finansēšanas programmu[3]. Apvienotā Karaliste pārskata periodā izstrādājusi tiešo aizdevumu shēmu, kas sāka darboties 2013. gada septembrī. Risinājumu var nodrošināt arī tādi instrumenti kā “paplašinātā garantija” (Garantie Rehaussée), ko ieviesusi Francija (šis instruments aptver institūcijas, kas maksājumu saistību nepildīšanas situācijā refinansē banku, kura sniedz eksporta kredītu). Beļģija ir izveidojusi “eksporta finansējuma garantiju”, kas ļauj sniegt garantijas tādiem investoriem, kuri ir trešās personas un refinansē eksporta kredītus. Detalizēta informācija pieejama gada darbības ziņojumiem izmantojamā ziņojuma šablona II un IV sadaļā, kā arī vispārējos gada ziņojumos, uz kuriem skaidri atsaucas vairākas dalībvalstis. Gada darbības ziņojumos sniegta attiecīga finanšu informācija par 2012. gada eksporta kredītu programmām. Tomēr jāuzsver, ka saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1233/2011 ziņošana notiek saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesisko regulējumu. Tādējādi iesniegtajos ziņojumos ir dažas atšķirības. Tas nozīmē, ka Komisijai nav īpašu apsvērumu par gada darbības ziņojumu finansiālajiem aspektiem[4]. Četru dalībvalstu (Apvienotās Karalistes, Čehijas, Slovākijas un Somijas) gada darbības ziņojumos ar atsauci uz Regulas (ES) Nr. 1233/2011 1. punkta pēdējo teikumu minētas iespējamās saistības[5]. b) Attieksme pret “vides riskiem, kas var izraisīt citus attiecīgus riskus” Regulas (ES) Nr. 1233/2011 I pielikuma 2. punktā ir teikts: “Gada darbības ziņojumā dalībvalstis apraksta, kā EKA oficiāli atbalstītajās eksporta kredītu jomas darbībās tiek ņemti vērā vides riski, kas var izraisīt citus attiecīgus riskus.” Visas dalībvalstis uz šo noteikumu skaidri atsaucas savos gada darbības ziņojumos. Tās visas deklarē, ka pārbauda eksporta kredītu segumu arī vides ziņā. Atsaucoties uz I pielikuma 2. punktu (kas skaidri min vienīgi vides riskus), dažas dalībvalstis[6] min arī sociālo ietekmi, dažas — cilvēktiesības[7], darba pamatstandartus[8], korupcijas apkarošanu[9] un vispārēju ietekmi uz attīstību[10]. Somija nesen atjauninājusi savu politiku attiecībā uz projektu izskatīšanu un šajā gada darbības ziņojuma sadaļā sniedz detalizētu skaidrojumu. Vides novērtēšanas procesā parasti tiek pieņemts lēmums vai nu atteikt eksporta kredīta atbalstu, vai šo atbalstu sniegt[11]. Daudzas dalībvalstis atsaucas uz ESAO “Ieteikumu par kopēju pieeju oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem un vides un sociālo jautājumu pienācīgu izpēti” (Recommendation on Common Approaches for Officially Supported Export Credits and Environmental and Social Due Diligence) (“kopējā pieeja”)[12]. c) EKA atbilstība Savienības mērķiem un saistībām I pielikuma 3. punktā noteikts, ka Komisija gada pārskatā izvērtē “EKA atbilstību Savienības mērķiem un saistībām”. i) Atbilstība saistībām, kas izriet no starptautiskajām tiesībām un ES konkurences tiesībām PTO līmenī nav bijis strīdu par Eiropas eksporta kredītu programmām. Eiropas Komisija 2012. gada nav saņēmusi sūdzības par potenciāliem ES tiesību pārkāpumiem, kuri būtu saistīti ar eksporta kredītu aģentūrām. ii) Atbilstība Savienības mērķiem: Līguma par Eiropas Savienību (LES) 3. pantā minēti Savienības vispārīgie mērķi un 21. pantā — Savienības ārējās darbības principi un mērķi. Attiecībā uz ES kopējo tirdzniecības politiku atsauce uz Savienības ārējās darbības principiem un mērķiem ir iekļauta Līguma par Eiropas Savienības darbību 206. pantā un 207. panta 1. punktā, tie ir šādi: 206. pants Savienība, nodibinot muitas savienību saskaņā ar 28. līdz 32. pantu, vispārēju interešu labā veicina pasaules tirdzniecības harmonisku attīstību, starptautiskās tirdzniecības un tiešo ārvalstu ieguldījumu ierobežojumu pakāpenisku atcelšanu, kā arī muitas un citu šķēršļu mazināšanu. 207. pants Kopējas tirdzniecības politikas pamatā ir vienādi principi, jo īpaši attiecībā uz pārmaiņām tarifu likmēs, uz tarifu un tirdzniecības nolīgumu slēgšanu saistībā ar preču un pakalpojumu tirdzniecību un intelektuālā īpašuma komerciālajiem aspektiem, uz ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem, uz liberalizācijas pasākumu, eksporta politikas un tirdzniecības aizsardzības pasākumu vienādošanu, tostarp to pasākumu, ko veic dempinga vai subsīdiju gadījumā. Kopējo tirdzniecības politiku īsteno, ievērojot Savienības ārējās darbības principus un mērķus. Eksporta kredīti nav minēti nevienā no šiem pantiem. Minētie noteikumi pēc būtības ir vispārīgi un tas, kādā mērā tos iestrādā normās, no kurām izriet tieši pienākumi rīkoties valsts aģentūrām, kas specializējušās tādās izteikti tehniskās nozarēs kā eksporta kredīti, ir atkarīgs no konkrētiem noteikumiem. Komisija uzskata, ka šos Līguma noteikumus tomēr var izmantot par atskaites punktu, pret ko var izvērtēt eksporta kredīta darījumiem piemēroto politiku. Gada darbības ziņojumos iekļautā informācija liecina, ka dalībvalstīm vispār ir eksporta kredītu un vides politika[13], korupcijas apkarošanas un ilgtspējīgas kreditēšanas prakse, kas skar valstis ar zemiem ienākumiem. Svarīga, bet ne neaizstājama loma ir 3 attiecīgajiem ESAO ieteikumiem[14] (ESAO “Ieteikums par korupciju un oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem” (OECD Recommendation on Bribery and Officially Supported Export Credits); “Ieteikums par kopēju pieeju oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem un vides un sociālo jautājumu pienācīgu izpēti” (Recommendation on Common Approaches for Officially Supported Export Credits and Environmental and Social Due Diligence); “Principi un vadlīnijas ilgtspējīgas kreditēšanas prakses veicināšanai oficiālā eksporta kredītu sniegšanā valstīm ar zemiem ienākumiem” (Principles and Guidelines to Promote Sustainable Lending Practices in the provision of Official Export Credits to Low-Income Countries)). Pat dalībvalstis, kas nav ESAO locekles, tos piemēro vai principā ir nodomājušas to darīt. Daudzas dalībvalstis savos ziņojumos norāda, ka, piemēram, “kopējā pieeja” tiek piemērota ārpus ESAO noteiktās darbības jomas vai to attiecīgie valsts tiesību akti vai praksē būtībā izvirza vērienīgākus mērķus nekā ESAO ieteikumi[15]. Vairākos gadījumos attiecīgās EKA pašas ir izstrādājušas attiecīgus instrumentus (piemēram, korporatīvās sociālās atbildības politiku vai ētikas kodeksu)[16]. Svarīga loma daudzu dalībvalstu eksporta kredītu politikā ir cilvēktiesībām. Kopumā tiek atzinīgu vērtēts jaunais skatījums uz cilvēktiesībām, kas formulēts ESAO 2012. gadā pieņemtajā “kopējās pieejas” jaunajā redakcijā. Vairākas dalībvalstis ziņo, ka aktīvi atbalsta ESAO darbu “kopējās pieejas” jaunās cilvēktiesību dimensijas praktiskajā īstenošanā[17], vai uzsver, ka ievēro cilvēktiesību apsvērumus neatkarīgi no kopējo pieeju darbības jomas[18]. Dalībvalstu politika, kas saistīta ar eksporta kredītu jomas darbībām, netiek īstenota tikai jau minētajās četrās politikas jomās, bet ietver arī pārredzamību (atklātuma un konfidencialitātes politika), dialogu ar pilsonisko sabiedrību, ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā (vai nu pašu EKA korporatīvās sociālās atbildības politikas formā, vai veicinot eksportētāju centienus šajā jomā) un ESAO vadlīniju ievērošanas veicināšanu daudznacionāliem uzņēmumiem un ar ILO pamatinstrumentiem izveidoto darba pamatstandartu piemērošanas veicināšanu. Kopumā Komisija konstatē, ka visas dalībvalstis ir izstrādājušas politiku, kas papildina to ES mērķiem atbilstošo eksporta kredītu programmu pārvaldību. Parasti tiek piemēroti politikas ieteikumi, ko izstrādājusi ESAO — vienīgā starptautiskā organizācija, kura izstrādājusi specializētus noteikumus par eksporta kredītiem —, bet dalībvalstu attiecīgā rīcība noteikti pārsniedz to mērķus. Piemēram, Somijas gada darbības ziņojumā starp principiem, ko tā piemēro vides jomā, minēts “atbalsts starptautiskajiem centieniem izstrādāt eksporta kredīta aģentūrām piemērojamu kopēju noteikumu kopumu, kura mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgas iespējas šajā jomā konkurēt eksportētājiem no dažādām valstīm.” Komisija uzskata, ka šāda nostāja var daudz dot ne tikai vides jomā, bet arī pati par sevi: eksportētājiem vajadzētu starptautiski konkurēt attiecīgo izstrādājumu kvalitātes un cenas ziņā, nevis eksporta kredītu finansēšanas paketes vai eksporta kredītiem piemērotās politikas būtības ziņā. Vispār tālākā politikas izstrādē par pamatu būtu vēlams izmantot starptautiskās uzraudzības institūciju (arī ANO) paveikto. Precīzi noteikt kritērijus, kā izmērīt “atbilstību” ES tiesību aktiem, ir grūti. Ņemot to vērā, Komisija skaidri saskata dalībvalstu vēlmi piemērot savām eksporta kredītu programmām politiku, kuras mērķi atbilst LES 3. un 21. panta vispārīgajam formulējumam. Komisija uzskata, ka konkrēti tas attiecas uz šādiem mērķiem: “izveido iekšējo tirgu” (3. panta 3. punkts — kā minēts, visām eksporta kredītu programmā jābūt saderīgām ar attiecīgajiem tiesību aktiem) un starptautiskā līmenī atbalsta un veicina “brīvu un godīgu tirdzniecību” (3. panta 5. punkts), “konsolidē un atbalsta cilvēktiesības” (21. panta 2. punkta b) apakšpunkts), “veicina visu valstu integrāciju pasaules ekonomikā” (21. panta 2. punkta e) apakšpunkts) un “palīdz attīstīt starptautiskus pasākumus vides kvalitātes saglabāšanai un uzlabošanai, kā arī pasaules dabas resursu stabilai apsaimniekošanai un izmantošanai, lai nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību” (21. panta 2. punkta f) apakšpunkts). Komisija ir ņēmusi vērā Eiropas Parlamenta 2013. gada jūlijā pieņemto rezolūciju par pirmo saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1233/2011 veikto ziņošanu. Minētās rezolūcijas saturu piemērot ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz ziņošanu par 2012. gadu acīmredzot būtu sarežģīti (dalībvalstu gada darbības ziņojumu iesniegšanas termiņš bija 2013. gada jūlija beigas). Kopš tā laika saistībā ar nākamo ziņojumu iesniegšanu Komisija ir vērsusi dalībvalstu uzmanību uz minēto regulu. [1] OV L 326, 8.12.2011., 45. lpp. [2] Uz šādiem darījumiem attiecas Komisijas Paziņojums dalībvalstīm, atbilstoši EK Līguma 93. panta 1. punktam, par Līguma 92. un 93. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredītapdrošināšanai. [3] “Tiešie aizdevumi” ir eksporta kredītu kategorija, kurā finansējumu tieši piešķir EKA, nevis komercbanka. [4] Saskaņā ar I pielikuma 1. punktu ziņojumu iesniegšana neskar dalībvalstu eksporta kredītu programmu uzraudzības iestāžu prerogatīvas. [5] Deklarācijas, kas izdarītas, atsaucoties uz iepriekšminēto teikumu regulā (“Ja no oficiāli atbalstītajām eksporta kredītu darbībām varētu rasties iespējamas saistības, par minētajām darbībām ziņo..”), ir šādas: Čehija: “Sniegtas bankas garantijas 2,168 milj. CZK (apm. 86,2 milj. EUR) apmērā, norādītas pie kopējām ārpusbilances saistībām”; Somija: “A. Eksporta kredīta garantijas – iespējamu deficītu sedz Somijas valsts. B. Eksporta kredīta finansēšana – deficītu sedz finansējumu garantē Somijas valsts. C. Procentu tuvināšanas shēma – Somijas valsts atbildība”; Slovākija: “Sniegtās bankas garantijas miljonos EUR norādītas pie kopējām ārpusbilances saistībām (01.01.2012: 90,39 milj. EUR; 31.12.2012: 47,69 milj. EUR”; Apvienotā Karaliste: (atsaucas uz savu gada ziņojumu un pārskatiem, kur 140. lpp. ir visa sadaļa ar informāciju par iespējamām saistībām finanšu gadiem, kas beidzas 2012. gada 31. martā un 2013. gada 31. martā) un norāda, ka kopsumma 2013. gada 31. martā ir “7,60 mljrd. £ pirms pārapdrošināšanas un 2,20 mljrd. £ neto summa pēc pārapdrošināšanas.” [6] Piemēram, Beļģija, Čehija, Dānija, Francija, Nīderlande, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Vācija un Zviedrija. [7] Zviedrija, Somija. [8] Somija, Nīderlande. [9] Piemēram, Dānija, Nīderlande, Somija un Zviedrija. [10] Beļģija, Somija un Vācija. [11] Atbalstu var saistīt ar konkrētiem nosacījumiem, kuru mērķis parasti ir ietekmes mazināšanas pasākumu izpilde un atbilstība standartiem. Šādu atbalsta nosacījumu dēļ vajadzīgs, lai projekta ietekmes kopējais novērtējums būtu “pieņemams”. Skaidra norāde uz nosacījumiem ir Beļģijas, Dānijas, Itālijas, Luksemburgas, Polijas, Portugāles, Rumānijas, Slovēnijas, Spānijas un Ungārijas ziņojumos. Šāda koncepcija aplūkota arī ESAO “Ieteikumā par kopēju pieeju oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem un vides un sociālo jautājumu pienācīgu izpēti”. [12] Piemēram, Apvienotā Karaliste, Itālija, Nīderlande, Luksemburga, Polija, Portugāle, Slovākija, Slovēnija un Spānija. [13] Par vides politiku sk. 3. punkta b) apakšpunktu. [14] ESAO ir vienošanās, ka “Ieteikumi nav juridiski saistoši, bet praksē tiem tiek piešķirts liels morāls spēks, jo tie demonstrē dalībvalstu politisko gribu, un tiek gaidīts, ka dalībvalstis darīs visu, kas ir to spēkos, lai pilnībā īstenotu ieteikumu. Tādējādi dalībvalstis, kam nav nodoma īstenot ieteikumu, tā pieņemšanas laikā balsošanā parasti atturas.” [15] Piemēram, Austrija, Beļģija, Dānija, Francija, Somija, Vācija. Nīderlande un Zviedrija. [16] Piemēram, Dānija, Itālija, Luksemburga, Slovēnija un Zviedrija. [17] Piemēram, Itālija. [18] Piemēram, Austrija, Beļģija, Dānija, Vācija, Itālija, Nīderlande un Zviedrija. Zviedrija papildus vispārējam darījumu skrīningam piemēro arī papildu novērtēšanas sistēmu attiecībā uz darījumiem, kuri saistīti ar darbaspēka tiesību un cilvēktiesību apdraudējumiem, / darījumiem augsta riska valstīs/sektoros.