KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Gada ziņojums, kas paredzēts Regulā (ES) Nr. 1233/2011, par Komisijas veiktajām sarunām eksporta kredītu jomā /* COM/2014/0299 final */





1. Ievads Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulas (ES) Nr. 1233/2011 par dažu pamatnostādņu piemērošanu oficiāli atbalstītu eksporta kredītu jomā un ar ko atceļ Padomes Lēmumus 2001/76/EK un 2001/77/EK[1] I pielikumā paredzēts, ka Eiropas Komisija “atbilstoši tās kompetencei sniedz Eiropas Parlamentam gada ziņojumu par veiktajām sarunām, attiecībā uz kurām Komisijai ir sarunu vešanas atļauja dažādos starptautiskos sadarbības forumos, lai noteiktu pasaules standartus oficiāli atbalstītu eksporta kredītu jomā”. Šis ziņojums attiecas uz laikposmu no 2013. gada marta līdz 2014. gada martam. 2. Svarīgākie notikumi eksporta kredītu jomā 2013. gadā Tradicionāli šajā politikas jomā lielākā daļa Komisijas sarunu notiek Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijā (ESAO) — joprojām lielākajā starptautiskajā organizācijā, kura izstrādājusi detalizētus eksporta kredītu tehniskos noteikumus. Atbilstoši pienākumam vest tirdzniecības sarunas Eiropas Komisija pārstāv Eiropas Savienību visās sarunās, kas skar ESAO Vienošanos par oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem[2] un tās nozares vienošanās (kuras attiecas uz īpašiem finansēšanas noteikumiem konkrētām rūpniecības nozarēm), proti: · Nozares vienošanos par eksporta kredītiem kuģiem; · Nozares vienošanos par eksporta kredītiem atomelektrostacijām; · Nozares vienošanos par eksporta kredītiem civilās aviācijas gaisa kuģiem; · Nozares vienošanos par eksporta kredītiem atjaunojamo energoresursu, klimata pārmaiņu mazināšanas un ūdenssaimniecības projektiem. Ar sarunām saistītais darbs ESAO turpinās, un tā rezultātā pārskata periodā cita starpā pieņemta jauna nozares vienošanās, proti, par eksporta kredītiem dzelzceļa infrastruktūrai, un sāktas sarunas par to, lai paplašinātu Nozares vienošanās par eksporta kredītiem atjaunojamo energoresursu, klimata pārmaiņu mazināšanas un ūdenssaimniecības projektiem darbības jomu (sīkāka informācija — 4. punktā). ESAO Vienošanās dalībnieku eksporta kredītu programmām šī vienošanās kopumā reāli nodrošinājusi līdzvērtīgus konkurences apstākļus. Tomēr nozīmīgākās kredītu sniedzējas jaunietekmes valstis, kā Ķīna, Indija vai Brazīlija[3], nav vienošanās puses. Pēc prezidenta Obamas un toreizējā vicepremjera Sji Dzjiņpina 2012. gada februāra kopīgās iniciatīvas izveidotā Eksporta kredītu starptautiskā darba grupa (“IWG” jeb “starptautiskā darba grupa”) pavērusi stratēģisku iespēju ESAO dalībniekiem un pārējiem dalībniekiem sadarboties jauna eksporta kredītu noteikumu kopuma izstrādē pilnīgi jaunā vidē. Tāpēc Eiropas Savienība jau no sākuma pilnībā atbalstīja IWG procesu. 2013. gadā IWG vēl aizvien bija svarīga prioritāte, ar to saistītu darbību ES darbā ar eksporta kredītiem bija vēl vairāk nekā 2012. gadā (sīkāka informācija — 3. punktā). 3. Eksporta kredītu starptautiskā darba grupa Tiek atgādināts, ka pievienoties jaunajai Eksporta kredītu starptautiskajai darba grupai sākumā tika aicināti pavisam 18 “nozīmīgākie eksporta kredītu sniedzēji”: visi 9 ESAO Vienošanās par oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem dalībnieki (ES, ASV, Kanāda, Japāna, Koreja, Norvēģija, Šveice, Austrālija un Jaunzēlande), kā arī Ķīna, Brazīlija, Krievijas Federācija, Dienvidāfrika, Indija, Indonēzija, Malaizija, Turcija un Izraēla. Tika panākta vienošanās, ka pirms IWG plenārsesijām sanāks koordinācijas grupa, kurā darbosies ASV, ES, Ķīna un Brazīlija. Starptautiskajai darba grupai nav pastāvīga vadītāja, sekretariāta un tikšanās vietas. Sanāksmes notiek rotācijas kārtībā valstīs, kas ir koordinācijas grupas locekles. Kā minēts Komisijas iepriekšējā ziņojumā, sākotnējās diskusijas pirmajā oficiālajā IWG sanāksmē, kas notika 2012. gada novembrī Vašingtonā, nebija vieglas. Lielākā daļa IWG dalībnieku pauda atbalstu tūlītējai orientācijai uz vispārīgiem horizontāliem eksporta kredītiem piemērojamiem noteikumiem, savukārt Ķīna uzstāja uz “nozaru pieeju”, proti, ka IWG vispirms jāpievēršas eksporta kredītu praksei konkrētās rūpniecības nozarēs un tikai otrajā posmā — horizontālajiem noteikumiem. Kaut arī galu galā IWG par darba metodi principā pieņēma nozaru pieeju, tomēr nozares(-u) izvēle izrādījās pretrunīga: Ķīna uzstāja uz kuģu nozari, lai arī bija labi zināms, ka ASV un vairākās IWG loceklēs šajā nozarē eksporta kreditēšana nenotiek. Sākotnēji neguva atzinību ierosinājumi apzināt vismaz vēl vienu nozari, lai aktīvi darboties varētu visas IWG locekles. Lai izkļūtu no šā strupceļa, ES delegācija piedāvāja sarīkot neformālu sanāksmi, kurā delegācijas varētu turpināt diskusijas ekspertu līmenī. Sanāksme notika 2013. gada martā Berlīnē, un tā ļoti uzlaboja IWG darba vidi (konstruktīvi tika apspriesta dažādo dalībnieku tehniskā pieredze dažādās rūpniecības nozarēs). Pēc tam IWG otrajā oficiālajā sanāksmē, kuru rīkoja Ķīna 2013. gada maijā Pekinā, bija iespējams vienoties par otru nozari, proti, medicīnas iekārtām. Parasti medicīnas iekārtu nozare netiek uzskatīta par jomu, kurā notiktu plaša mēroga eksporta kredītu intervence, taču tā ir piemērota diskusijām par vispārīgiem horizontāliem noteikumiem, jo tajā nav specializētas eksporta kredītu prakses. Ķīnas delegācija ir atkārtoti atzinusi, ka nozaru pieeja nav paredzēta, lai formāli noslēgtu nozares vienošanās (līdzīgas, piemēram, saistībā ar ESAO vienošanos noslēgtajām), bet ka, tiklīdz diskusijas par kuģu nozari un medicīnas iekārtu nozari sasniegtu pienācīgu gatavību, IWG pārietu uz horizontālām sarunām. Trešo oficiālo sanāksmi 2013. gada septembrī Briselē rīkoja ES. ES iesniedza detalizētu tehniskās diskusijas dokumentu, kurā tika aplūkoti tādi pamatjautājumi kā IWG procesa potenciālie kopējie mērķi, kā arī šo diskusiju fundamentālā loma eksporta kredītu horizontālo vienošanos slēgšanā nākotnē kuģu nozarē un medicīnā. Turklāt iesniegtajā dokumentā tika sīki izklāstīti apsvērumi un jautājumi IWG dalībniekiem par to, kā noteikt diskusijas jomu, t. i., kā norobežot abas konkrētās tautsaimniecības nozares; kā noteikt oficiālos atbalsta mehānismus, uz kuriem būtu jāattiecina jaunās pamatnostādnes; kā risināt specifiskus ar cenu nesaistītus aspektus (piemēram, pirmās iemaksas, maksimālais un minimālais kredīta ilgums, atmaksas profili un drošības pasākumu kopums), kā arī cena, kas saistīta ar eksporta kredīta darījumiem (bāzes procentu likmes, kredītriska prēmija un maksas). Šo devumu atzinīgi vērtēja pārējie IWG dalībnieki, un grupas diskusijas plenārsēdē bija ļoti produktīvas. Bija arī daudz kvalitatīvu prezentāciju sevišķi no pārējiem ESAO dalībniekiem, bet diskusijās aktīvi piedalījās arī citi, kas nav ESAO dalībnieki, piemēram, Ķīna. Kopumā Briseles sanāksmē nepārprotami iezīmējās virzība uz priekšu — tajā sākās īstenas tehniskās diskusijas grupā. Ceturto oficiālo sanāksmi rīkoja Brazīlija 2014. gada janvārī Brazīlijā. Turpinājās diskusijas par divām nozarēm (joprojām diskusiju pamatā bija rakstveida atbildes uz jautājumiem ES diskusiju dokumentā, kas tika iesniegts trešajā IWG sanāksmē). Tika secināts, ka IWG varētu pāriet no informācijas apmaiņas par pašreizējām eksporta kreditēšanas praksēm uz specifiskākām tekstā balstītām diskusijām (t. i., lai diskusijas kļūtu konkrētākas, delegācijas varētu iesniegt dokumentus, kuros būtu izklāstīti konkrēti finansēšanas kārtības projekti abām nozarēm). Šī pieeja tiks piemērota piektajā oficiālajā IWG sanāksmē, kuru rīkos ASV 2014. gada 20.–22. maijā Vašingtonā). Veidojot provizorisku IWG procesa pašreizējo bilanci, iegūstama neviendabīga aina. Jāuzsver pozitīvais aspekts, ka nebūt nav mazs sasniegums tas, ka ir veiksmīgi izveidots un turpina darboties šis forums, kurā regulāri tiekas un apspriež ar regulējumu saistītos jautājumus eksporta kredītu sniedzēji, kas ir ESAO dalībnieki, kā arī tie, kas nav ESAO dalībnieki. Jāpatur prātā, ka visi iepriekšējie centieni vērā ņemamā mērā līdzīgās divpusējās vai daudzpusējās sarunās iesaistīt Ķīnu bija neveiksmīgi. No nozīmīgākajiem eksporta kredītu sniedzējiem, kas neietilpst ESAO, līdz šim procesā formāli nav iesaistījusies vienīgi Indija, tomēr novērotāja statusā tā piedalījās ceturtajā sanāksmē. ES gan sākotnēji nebija šā procesa iniciatore, bet ir skaidri apliecinājusi, ka procesā ir nozīmīga dalībniece, jo sarīkojusi divas veiksmīgas sanāksmes, tās devums ir ievērojams un tā iesniegusi dokumentu, kas vēl aizvien noteic IWG diskusiju formu. Tomēr šobrīd reāla problēma ir tā, ka IWG darbības ļoti lielā mērā virza ESAO dalībnieki. Daudzi dalībnieki, kas neietilpst ESAO, izņemot Dienvidāfriku un Turciju, ir visnotaļ piesardzīgi pret aktīvu dalību (piemēram, prezentāciju sagatavošanu). Rakstveida dokumentus līdz šim iesnieguši gandrīz tikai ESAO dalībnieki. 2014. gadā plānotās sanāksmes noteikti izšķirs, kā vērtējams tas, vai visas IWG locekles ir nopietni apņēmušās piedalīties procesā un vai process varētu virzīties tālāk par sākotnējām sarunām. Ja IWG process ievirzītos formālu sarunu posmā, Komisija atbilstoši Līgumiem censtos iegūt nepieciešamo pilnvarojumu. 4. Norises ESAO pārskata periodā ESAO vienošanās dalībnieki 2013. gada novembrī pabeidza divus gadus ilgušās sarunas, kuras attiecās uz Nozares vienošanos par eksporta kredītiem dzelzceļa infrastruktūrai (“RSU”). RSU noslēgšana Eiropas Savienībai bija vērienīgs mērķis, un tajā iedibināti daži konkrēti finansēšanas nosacījumi attiecībā uz dzelzceļa infrastruktūras aktīvu eksportu, kas ir būtiski vilcienu ekspluatācijai, ieskaitot vilcienu vadības iekārtas, elektrifikāciju, sliežu ceļus, ritošo sastāvu un saistītos būvdarbus. Šādiem eksporta kredītu darījumiem RSU paredz pagarinātus atmaksas termiņus[4], kas atšķiras eksportam uz ESAO valstīm ar augstu ienākumu līmeni (maksimālais atmaksas termiņš — 12 gadi) un visām pārējām valstīm (maksimālais atmaksas termiņš — 14 gadi), kā arī dažus elastīgus atmaksas nosacījumus. Lai noslēgtu līgumu, tomēr nepieciešamas koncesijas, kas novērstu bažas, ka netiks samazināts pieejamais privātais tirgus finansējums attiecībā uz ESAO valstīm ar augstu ienākumu līmeni. Par eksporta kredītiem, kas attiecībā uz šīm valstīm piešķirti saskaņā ar RSU, iepriekš jāpaziņo ESAO dalībniekiem (ietverot visaptverošu skaidrojumu). Ja konkrēts eksporta kredīts atbilst lielākajai daļai eksporta finansējuma uz ESAO valsti ar augstu ienākumu līmeni, jāpieprasa atbrīvojums. Pasaulē Eiropa ir lielākais dzelzceļa produktu tirgus un Eiropā ir vislielākā ar dzelzceļa iekārtām saistīto nozaru koncentrācija. ES arī virza divus papildinājumus dokumentā 2012. gada Nozares vienošanās par eksporta kredītiem atjaunojamo energoresursu, klimata pārmaiņu mazināšanas un ūdenssaimniecības projektiem. Patlaban apspriestie nozares papildinājumi attiecas uz projektiem, kas saistīti ar pielāgošanos klimata pārmaiņām un ar enerģētikas viedtīkliem. Eiropas Savienībā šajās jomās darbojas vairāki nozares svarīgākie dalībnieki. Ilgāk laiku ir apspriesta dokumentu kopa par pielāgošanos klimata pārmaiņām, tās izstrāde ir mazliet tālākā stadijā nekā enerģētikas viedtīklu dokumentu kopa (ESAO pašlaik notiek tehniskās diskusijas par svarīgākajam definīcijām tajā). Šķiet, ka ne visi dalībnieki ir aktīvi apliecinājuši interesi par minētajām dokumentu kopām. ESAO pēdējās sanāksmēs par eksporta kredītiem tika iesniegts ES un Kanādas kopīgs priekšlikums par pielāgošanos klimata pārmaiņām. ASV delegācija paziņoja, ka samērīgā laikā vēlētos izteikt piezīmes par priekšlikumu. ESAO dalībnieki principā joprojām ir atvērti tālākai sadarbībai viedtīklu jomā, bet būs nepieciešams ierosināt vispārēji pieņemamu termina definīciju, kā arī pienācīgi pamatot nepieciešamību pēc eksporta kredītu finansēšanas šajā jomā. Nākamajā sanāksmē par eksporta kredītiem, kura notiks 2014. gadā, ESAO atkal izskatīs dažādās klimata pārmaiņu dokumentu kopas. Stratēģiski svarīga darbības joma ir ESAO vienošanās procentu likmju noteikumu pārskatīšana: vienošanās ietver 1980. gadā pieņemtus noteikumus par minimālajām fiksētajām procentu likmēm. Pašlaik dalībnieki strādā, lai minētos noteikumus modernizētu, kā arī lai ietvertu noteikumus par minimālajām mainīgajām likmēm. Vienošanās vispārējo pārskatīšanu izraisījušas pārmaiņas, kas pēc finanšu krīzes notika banku tirgos un kas raisīja jautājumu par to, vai līdzšinējie noteikumi nav radījuši izkropļojumus. ES, iespējams, ir dalībniece, kuras eksporta kredītu sistēma vislielākā mērā ir atkarīga no komercbankām, tāpēc sarunās tās nozīmei vajadzētu būt ļoti lielai. Vairākiem citiem dalībniekiem vēl nav oficiālas nostājas, bet Komisija ir saņēmusi dalībvalstu konsensa lēmumu par četriem pamatprincipiem procentu likmju pārskatīšanā: eksporta kreditēšanas prakses tālāka saskaņošana attiecībā uz fiksēto procentu likmju izvēli un saglabāšanu; paredzamība, ko pašlaik nodrošina fiksēto likmju sistēma, ko paredz vienošanās, būtu jāsaglabā, bet cenu noteikšanai jābūt adekvātākai; lai saglabātu atbilstību Nolīguma par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem (“ASCM”) aizsargklauzulai “safe haven”, būtu jāsaglabā fiksēto procentu likmju sistēmas (“CIRR”) pamatstruktūra, bet starpībai, ko iegūst papildus bāzes likmei (pašlaik fiksēts skaits bāzes punktu), jātuvinās komercbanku noteiktajām likmēm; ESAO nolīgumā jāiekļauj mainīgās likmes. Pamatojoties uz šiem principiem, Komisija pašlaik izstrādā vērienīgu priekšlikumu, ko ES varētu iesniegt ESAO 2014. gadā. Gaisa kuģu nozare komerciālā ziņā parasti bijusi visnozīmīgākā eksporta kredītu nozare. Pēdējā laikā tajā nav bijis ievērojamu jaunu pavērsienu. Joprojām tiek īstenota 2011. gada ESAO Nozares vienošanās par eksporta kredītiem civilās aviācijas gaisa kuģiem (“ASU 2011”), teorētiski 2015. gadā paredzēts to pārskatīt). Komisija pienācīgi informēs Eiropas Parlamentu par jaunām norisēm. [1] OV L 326, 8.12.2011., 45. lpp. [2] “Vienošanās” ir džentlmeņu vienošanās starp ES, ASV, Kanādu, Japānu, Koreju, Norvēģiju, Šveici, Jaunzēlandi un Austrāliju, tā darbojas kopš 1978. gada, un tās galvenais mērķis ir nodrošināt līdzvērtīgus konkurences apstākļus tās dalībnieku eksporta kredītu programmām. Vienošanās un tās grozījumi regulāri iestrādāti ES tiesību aktos. [3] Īpašā situācijā ir Brazīlija, kura ir tikai Nozares vienošanās par eksporta kredītiem civilās aviācijas gaisa kuģiem dalībniece, bet nav paudusi interesi kļūt par vispārīgās Vienošanās pusi. [4] Vienošanās vispārīgais noteikums paredz, ka eksportam uz ESAO valstīm ar augstu ienākumu līmeni maksimālais atmaksas termiņš ir 5 gadi (zināmos apstākļos — 8,5 gadi) un eksportam uz visām pārējām valstīm 10 gadi, taču vienošanās paredz arī garākus maksimālos atmaksas termiņus vairākās rūpniecības nozarēs un konkrētos darījumos (visilgāko termiņu, proti, 18 gadus, paredz kodolenerģijas nozares vienošanās un attiecībā uz konkrētiem darījumiem — Nozares vienošanās par eksporta kredītiem atjaunojamo energoresursu, klimata pārmaiņu mazināšanas un ūdenssaimniecības projektiem).