Oficiālais Vēstnesis 201 E , 18/08/2005 Lpp. 0071 - 0077



P6_TA(2004)0058 Ieroču eksports Eiropas Parlamenta rezolūcija par Padomes Piekto gada ziņojumu saskaņā ar Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu 8. operatīvo noteikumu (2004/2103(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Padomes Piekto gada ziņojumu saskaņā ar Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu 8. operatīvo noteikumu [1], - ņemot vērā Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu lietošanas pamācību, par ko 2003. gada 28. oktobrī vienojās konvencionālo ieroču eksporta jomas darba grupa (14283/03), - ņemot vērā Padomes 2003. gada 23. jūnija Kopējo nostāju 2003/468/KĀDP par ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli [2], - ņemot vērā Padomes 2003. gada 12. decembrī pieņemto Eiropas drošības stratēģiju, - ņemot vērā Padomes 2003. gada 12. decembrī pieņemto ES stratēģiju, kas vērsta pret masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanu, kuras mērķis ir inter alia stiprināt eksporta kontroles politiku un praksi, - ņemot vērā ES līguma 17.pantu un EK līguma 296. pantu, - ņemot vērā par Padomes Ceturto gada ziņojumu saskaņā ar Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu 8. operatīvo noteikumu [3] un Parlamenta 2003. gada 25. septembra rezolūciju [4], - ņemot vērā Parlamenta 2003. gada 20. novembra rezolūciju par paziņojumu "Eiropas aizsardzība: rūpniecības un tirgus jautājumi — centieni ES aizsardzības apbruņojuma politikas jomā" [5], ko Komisija iesniedza Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai, - ņemot vērā Parlamenta 2004. gada 22. aprīļa rezolūciju par cilvēktiesībām pasaulē 2003. gadā un Eiropas Savienības politiku šajā jautājumā [6], - ņemot vērā Parlamenta 2003. gada 18. decembra rezolūciju [7] par Eiropas embargo atcelšanu attiecībā uz ieroču tirdzniecību ar Ķīnas Tautas Republiku, - ņemot vērā Parlamenta iepriekšējo 2000. gada 6. jūlija rezolūciju par Sudānas pretošanās armijas (Lord's Resistance Army) izdarīto bērnu nolaupīšanu [8] un 2003. gada 3. jūlija rezolūciju par tirdzniecību ar bērniem un bērnu iesaukšanu armijā [9], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu un Starptautiskās tirdzniecības komitejas atzinumu (A6-0022/2004), A. tā kā, īpaši ņemot vērā situāciju ar aukstā kara pēcposma drošības klimatu, ko raksturo augsts reģionālās nestabilitātes līmenis, neveiksmīgas valstis, nevalstiski grupējumi, kas par karavīriem izmanto bērnus, teroristu tīkli un organizētā noziedzība, ļoti nozīmīga ir striktas ieroču eksporta kontroles ievērošana; B. tā kā Padome iepriekš minētajā Eiropas drošības stratēģijā ir noteikusi, ka dažas šī aukstā kara pēcposma drošības klimata iezīmes ir galvenie draudi; C. tā kā organizētā noziedzība un starptautiskās ieroču kontrabandas nelikumīgā darbība ir paplašinājusies arī kājnieku ieroču jomā un kājnieku ieroču brīvā un nekontrolētā pieejamība ir būtiski ietekmējusi konfliktu skaita pieaugumu, turklāt ieročus pārvadā tādos maršrutos, kas ved cauri paplašinātās ES teritorijai, kā arī cauri jauno ES dalībvalstu kaimiņvalstīm un valstīm Rietumbalkānu reģionā; D. tā kā katru gadu vairāk nekā pusmiljons cilvēku mirst ar vieglajiem ieročiem saistītas vardarbības rezultātā gan bruņotos konfliktos, gan saistībā ar kriminālo pasauli; E. tā kā pēdējos desmit gados ir būtiski pieaugusi privāto drošības un militāro uzņēmumu pakalpojumu izmantošana, kas mudina ieviest tiesību aktus, lai kontrolētu un uzraudzītu privāto uzņēmumu sniegtos militāros, policijas un drošības pakalpojumus; F. tā kā ES jāpilda tās aizvien atbildīgākais pienākums uzturēt mieru un drošību Eiropā un visā pasaulē, turpinot noteikt ieroču ierobežojumus un īstenojot atbruņošanās priekšlikumus; G. tā kā maksimāla šīs jomas pārredzamība,kā arī visaptverošu gada ziņojumu sagatavošana ir būtisks priekšnoteikums demokrātiskai atbildībai, kas ir labākā miera un stabilitātes garantija; H. tā kā Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu lietošanas pamācība ir svarīgs solis, lai precizētu kodeksa noteikumus par atteikuma paziņojumiem un uzziņas procedūru, kā arī lai palīdzētu novērst atšķirīgu interpretāciju dažādās dalībvalstīs; I. tā kā Padomes kopējā nostāja attiecībā uz ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli ir pirmais solis ceļā uz nelegālas ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli, tomēr, lai neapdraudētu tās efektivitāti, vēl ir jānovērš daudzi trūkumi; J. tā kā, neskatoties uz sasniegto, šķiet, ka ES ieročus, to sastāvdaļas, ES licences ieroču ražošanai ārzemēs, privātos ES militāros un drošības pakalpojumus, ES militāros cilvēkresursus, pieredzi un apmācību, kā arī aprīkojumu nāvessodu izpildei, spīdzināšanai un citām nežēlīgām, necilvēcīgām un pazemojošām darbībām joprojām turpina piegādāt pasaules reģioniem, kur Rīcības kodeksā noteiktos standartus acīmredzami neievēro; K. tā kā, lai cīnītos pret nelegālo ieroču tirdzniecību un efektīvi novērstu ieroču piegādes neatbilstošiem tiešajiem patērētājiem, ir būtiski nodrošināt, ka ieroču pārvadājumus, ieroču eksporta tiešos patērētājus, pārējo militāro un drošības bruņojumu, licencēto ražošanu un ieroču tirdzniecības starpniecību pakļauj efektīvākai kontrolei; L. tā kā, īpaši ņemot vērā situāciju Eiropas bruņojuma nozares attīstībā un kopējo drošības un aizsardzības politiku, ES ieroču eksporta kontroles politikā ir vajadzīga lielāka saskaņošana; M. tā kā iepriekš minētajā 2003. gada 20. novembra Parlamenta rezolūcijā ir uzsvērts, ka iekšējā militāro tirgu atvēršana jāveic vienlaikus ar striktas eksporta kontroles īstenošanu uz ES ārējām robežām; N. tā kā ES daļa starptautiskajā ieroču tirdzniecībā kopumā un īpaši kājnieku un vieglo ieroču eksportā ir pieaugusi līdz ar 10 jauno dalībvalstu iestāšanos ES 2004. gada 1. maijā,kā arī dažas no šīm valstīm joprojām ražo un eksportē ieročus būtiskos apjomos; tā kā dažām jaunajām dalībvalstīm joprojām nav pietiekamu spēju, lai nekavējoties izpildītu pašreizējās kodeksā noteiktās saistības, un tāpēc tām ir nepieciešama palīdzība to īstenošanā; O. tā kā aptuveni 80 % ES ieroču laikā no 1999. līdz 2003. gadam izveda uz valstīm ārpus Eiropas; P. tā kā tagad, kad desmit jaunās dalībvalstis ir pieņēmušas Rīcības kodeksu, to piemēro lielākam ieroču eksporta apjomam; Q. tā kā, ņemot vērā turpmāko ES paplašināšanos, ir īpaši svarīgi, lai kandidātvalstis Horvātija, Bulgārija, Rumānija un Turcija arī sagatavo ikgadējus ziņojumus par savu ieroču eksporta politiku, uzlabo ieroču eksporta kontroli un nodrošina ar to saistīto pamatstandartu ievērošanu; būdams pārliecināts, ka dalībvalstīm ne tikai aktīvi jāatbalsta šis process, bet arī jāsniedz pozitīvs piemērs attiecībā uz Rīcības kodeksa stingru ievērošanu un visaptverošu gada ziņojumu sagatavošanu par savu darbību ieroču eksportā; R. būdams pārliecināts, ka turpmāka dalībvalstu ieroču eksporta politikas saskaņošana būtu nozīmīgs ieguldījums Eiropas Drošības un Aizsardzības Politikas attīstīšanā, kā arī stiprinātu dalībvalstu kopēju ārpolitiku; S. būdams pārliecināts, ka ES ieroču eksporta kontroles politikai ir jābūt tādai, kas nodrošina saskaņotu Kopienas ārpolitisko darbību, kas aptver arī tās mērķus novērst krīzes, apkarot nabadzību, stiprināt demokrātiju un veicināt cilvēktiesības; T. būdams pārliecināts, ka globālā kontekstā patiešām efektīvs būtu tikai starptautisks ieroču tirdzniecības režīms, kas būtu vērsts uz tādu starptautisku līgumu par ieroču tirdzniecību, kura pamatā ir starptautiskajās tiesību normās noteiktās valstu pašreizējās saistības; 1. uzskata, ka skaidrai un lietderīgai kopēju ieroču eksporta kontroles politikai cīņā pret starptautisko terorismu, konfliktu novēršanā, reģionālās stabilitātes un cilvēktiesību ievērošanā ir izšķirīga nozīme; 2. tāpēc atzinīgi vērtē Piektajā gada ziņojumā par Rīcības kodeksa ieviešanu minētās sekmes, it īpaši, dalībvalstu saskaņotās prakses kopsavilkumu, kas apkopots I pielikumā un II pielikuma tabulā, ietverot datus par izsniegto eksporta licenču skaitu un vērtību, kā arī ieroču eksporta apjomu; 3. īpaši atzinīgi vērtē to, ka uzlabojas gan veco, gan jauno dalībvalstu sniegtā informācija par veikto ieroču eksportu, tomēr izsaka bažas par atsevišķu sniegto datu vērtību; 4. uzskata, ka savlaicīgu, pilnīgu un salīdzināmu datu saņemšana no visām dalībvalstīm ir būtisks priekšnoteikums saņemto datu pārredzamības nodrošināšanai; 5. izsaka atzinību, ka tiek turpināta ziņošanas procedūru saskaņošana un ir veikti nākamie pasākumi, lai panāktu pilnībā salīdzināmus statistikas datus par dalībvalstīm; 6. tāpēc, neskatoties uz panāktajām sekmēm statistikas datu saskaņošanā, vēlas pārliecināties, ka katra dalībvalsts iesniedz datus par piegādāto ieroču tipu un kvantitāti, kā arī par to kopējo eksporta vērtību un atteikto licenču skaitu, uzrādot atteikuma iemeslus, kā arī iesniedz precīzāku informāciju par valsti, kurai ieroči piegādāti, un par tiešo patērētāju klasifikāciju, lai, pamatojoties uz šādiem pilnīgākiem un saskaņotākiem datiem, uzlabotu pārredzamību; 7. šajā saistībā atzinīgi vērtē centralizētas atteikumu paziņojumu datu bāzes izveidi Padomes sekretariātā Briselē; aicina noteiktā laikā šo datu bāzi paplašināt, lai ietvertu tajā informāciju par uzziņas procedūrām atbilstīgi Rīcības kodeksam, kā arī par tiešajiem patērētājiem, par kuriem ir pieejami dati vai pastāv aizdomas, ka viņi ir iesaistīti ieroču un citu kontrolēto preču reeksportēšanā, novirzīšanā vai ļaunprātīgā izmantošanā; 8. turklāt vēlas, lai dalībvalstu ieroču eksporta ziņojumos būtu iekļauta informācija par neoficiāliem ieroču eksporta atteikumiem pirms oficiāla atļaujas iegūšanas pieteikuma iesniegšanas; 9. uzsver, ka šī centralizētā atteikumu paziņojumu datu bāze ir ļoti lietderīga, jo dalībvalstīm tā nekavējoties sniedz informācijas avotu, kas tām ļauj izpētīt atsevišķu atteikumu apstākļus; 10. atzinīgi vērtē ES kopējā militārā saraksta jauno un atjaunināto versiju un tās publicēšanu "Oficiālajā Vēstnesī"; aicina dalībvalstis ziņojumos par ""divējāda lietojuma" preču eksportu ietvert sīkākus un pārredzamākus datus, ievērojot to, ka šīs preces bieži izmanto cilvēktiesību pārkāpumos; 11. uzskata, ka Rīcības kodeksa redakcija tiek atšķirīgi interpretēta dažādās dalībvalstīs, un tāpēc atzinīgi vērtē kodeksa lietošanas pamācību, kurā ir definēti un precizēti kodeksa operatīvie noteikumi; aicina dalībvalstis grozīt eksporta kritērijus, lai uzlabotu to skaidrību un saprotamību, kā arī lai nodrošinātu, ka tie pilnībā atspoguļo dalībvalstu pašreizējās saistības atbilstīgi starptautiskajiem tiesību aktiem; 12. atzinīgi vērtē faktu, ka ir uzsākts pētījums par 8. kritērija (ieroču eksporta saderība ar saņēmējvalsts tehniskajām un ekonomikas spējām) izmantojumu, jo valstīs, kas sociālajā jomā ir mazāk attīstītas, tas ir nozīmīgs ieguldījums krīžu novēršanā un ilgtspējīgā attīstībā, kas vienlaicīgi tomēr mudina dalībvalstis tāpat rīkoties arī attiecībā uz pārējo septiņu kritēriju piemērošanu; 13. uzskata, ka būtiska nozīme ir vienotiem ES noteikumiem par ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli un ka, neskatoties uz atzinīgi vērtēto Padomes 2003.gadā pieņemto kopējo nostāju attiecībā uz ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli, joprojām trūkst operatīvu noteikumu dalībvalstīm, īpaši par to, kā gadījumos, kad minētās darbības un ar tām saistītā ieroču piegāde norisinās, izmantojot trešās valstis, kontrolēt ieroču tirdzniecības starpniecības, ieroču pārvadāšanas un ieroču finansēšanas darbības, ko veic ES pilsoņi un rezidenti; 14. īpaši atzinīgi vērtē Apvienotās Karalistes, Austrijas, Beļģijas, Francijas, Nīderlandes, Somijas, Vācijas un Zviedrijas centienus kontrolēt konvencionālo ieroču tirdzniecību, un aicina pārējās dalībvalstis paātrināt sagatavošanos ieroču tirdzniecības starpniecības kontroles īstenošanai, kā to paredz Padomes kopējā nostāja attiecībā uz ieroču tirdzniecības starpniecības kontroli; 15. atkārtoti uzsver savu viedokli, ka ir jāievieš obligāta ieroču tirdzniecības darījumu reģistrācijas un autorizācijas sistēma, kas, tāpat kā ASV tiesību akti, attiektos arī uz ES pilsoņiem un uzņēmumiem ārpus ES teritorijas; 16. aicina dalībvalstis savos ieroču tirdzniecības starpniecību regulējošajos tiesību aktos iekļaut ieroču transporta un ieroču iegādes finansēšanas pakalpojumus; 17. aicina dalībvalstis aizliegt nāvessoda izpildei, spīdzināšanai un citu cietsirdīgu, necilvēcīgu un pazemojošu darbību veikšanai paredzētu iekārtu tirdzniecības starpniecību; aicina par krimināli sodāmiem atzīt ANO, ES vai EDSO, kā arī atbilstīgās dalībvalsts noteikto ieroču embargo pārkāpumus, ko veikuši ES pilsoņi un ES reģistrēti tirdzniecības starpnieki un uzņēmumi neatkarīgi no šādu pārkāpumu vietas; 18. atzinīgi vērtē faktu, ka "norāde par preču tiešo izmantošanu" ir iekļauta tiešā patērētāja apliecībā uzrādāmajā obligātajā informācijā; vienlaicīgi aicina iekļaut atbilstīgas izmantošanas klauzulu, ar ko apņemas saņemtos materiālus neizmantot aizliegtajiem lietošanas veidiem; tomēr atkārtoti uzsver savu prasību izveidot nodošanas pārbaudes un pēceksporta uzraudzības sistēmu, saskaņā ar kuru jāparedz valsts atbildīgo iestāžu veiktas sistemātiskas fiziskās pārbaudes nodošanas un uzkrāšanas punktos ar iespēju piemērot soda sankcijas; 19. tāpēc vēlreiz aicina dalībvalstis izskatīt iespēju izveidot kopēju uzraudzības sistēmu ES līmenī un iesaka apsvērt Eiropas ieroču eksporta kontroles aģentūras modeli; 20. aicina Padomi un dalībvalstis uzturēt spēkā ES noteikto ieroču tirdzniecības embargo attiecībā uz Ķīnas Tautas Republiku un nesamazināt pašreizējos dalībvalstu ierobežojumus šādu ieroču tirdzniecībai; uzskata, ka šis embargo jāsaglabā līdz laikam, kad ES būs pieņēmusi juridiski saistošu Rīcības kodeksu attiecībā uz ieroču eksportu un Ķīnas Tautas Republika būs veikusi konkrētus pasākumus, lai uzlabotu cilvēktiesību situāciju šajā valstī, cita starpā ratificējot ANO Paktu par civilajām un politiskajām tiesībām un pilnīgi ievērojot minoritāšu tiesības; 21. aicina Padomi nodrošināt saskaņotu virzību uz ES politiku par ieroču embargo piemērošanu valdībām, kas ir atbildīgas par nopietniem cilvēktiesību pārkāpumiem; 22. aicina kandidātvalstis — Horvātiju, Bulgāriju, Rumāniju un Turciju — ietvert stingrākas prasības savos tiesību aktos un īpaši visās ieroču eksporta prakses jomās, pamatojoties uz kodeksu, un ziņot par šo praksi saskaņā ar Piektā gada ziņojuma I un II pielikumu; aicina Komisiju cieši sekot pievienošanās sarunu gaitai un aicina pašreizējās dalībvalstis apkopot un publicēt savus gada ziņojumus par 2004. kalendāro gadu un par katru turpmāko gadu; 23. uzskata, ka jāprasa, lai Rīcības kodeksu ievēro arī paplašinātās ES jaunās kaimiņvalstis un valstis, ar kurām ES ir noslēgusi vai ir paredzējusi noslēgt stabilizācijas un asociācijas nolīgumu; uzskata, ka īpaša uzmanība jāpievērš Kaļiņingradai, kas agrāk bija tranzīta punkts tādiem militārā aprīkojuma un ieroču pārvadājumiem no citām Krievijas daļām, kuri bija paredzēti nelegāliem tiešajiem patērētājiem; aicina Padomi un Komisiju sadarbībā ar Krieviju piešķirt prioritāti pasākumiem cīņai pret nelegālo tirdzniecību, kā arī regulārai apmaiņai ar informāciju par eksporta un tranzīta kontroli un atļaujām; 24. aicina dalībvalstis saskaņoti sniegt pietiekamu palīdzību visām valstīm, kam nav Rīcības kodeksa atbilstošai īstenošanai nepieciešamo līdzekļu; 25. šajā saistībā atzinīgi vērtē faktu, ka Polijas un Zviedrijas valdības ierosināja piecas neoficiālas COARM sanāksmes vecajām un jaunajām dalībvalstīm par ieroču eksporta kontroli, iesakot šādu COARM sanāksmju rīkošanas sistēmu turpināt un panākt, ka šīs sanāksmes notiek regulārāk un pārstāv vairāk pušu, kā arī atzinīgi vērtē Nīderlandes valdības centienus iepazīstināt kandidātvalstis un citas ieinteresētās valstis ar Rīcības kodeksa praktisko piemērojamību; 26. atkārto savu aicinājumu par īstermiņa mērķi noteikt juridiski saistošu noteikumu izstrādi un dalībvalstu ieroču eksporta kontroles politikas pilnīgu saskaņošanu, kā arī mudina dalībvalstis īstenot attīstību šajā virzienā, uzliekot soda sankcijas par jebkuriem pārkāpumiem, kurus izdara ES reģistrēti uzņēmumi un ar kuriem tie pārkāpj ANO, ES un EDSO vai dalībvalstu noteiktos ieroču tirdzniecības embargo; 27. iesaka starpposmā veikt šādus pasākumus: a) pilnīgu pirmsuzziņu procedūras procesu starp dalībvalstīm par ieroču nodošanu krīžu apdraudētiem reģioniem, vienlaikus veidojot ES kontrollapu, kurā ietvertie rādītāji savlaicīgi brīdinātu par gadījumiem, kad attiecībā uz konkrēto tiešo patērētāju pastāv nopietnas bažas, kas varētu ietekmēt ieroču eksporta atļaušanu, b) vispatverošu daudzpusēju pieeju uzziņu procedūrai par lēmumiem piešķirt vai atteikt atļauju, turklāt pirmais solis būtu dalībvalstu apņemšanās informēt pārējās dalībvalstis par katras tās uzziņu procedūras saturu un rezultātiem, kurā tā ir piedalījusies, it īpaši gadījumos, kad neņem vērā iepriekš dotu eksportēšanas atteikumu, c) visu Rīcības kodeksa principu, kritēriju un operatīvo noteikumu iestrādi dalībvalstu tiesību aktos, turklāt tas nekādā veidā neietekmē dalībvalstu tiesības īstenot ierobežojošāku valsts politiku, d) visi turpmākie ES embargo attiecas uz tām kopējā militārajā sarakstā vai divējāda lietojuma Padomes Regulas (EK) Nr.1334/2000 [10] pielikumos iekļautā aprīkojuma kategorijām, uz kurām embargo ir jāattiecina; 28. attiecībā uz kopēja Eiropas bruņojuma tirgus izveidi aicina pakāpeniski atcelt bruņojuma pārvietošanas kontroli Eiropas Savienības teritorijā, ņemot vērā kopēju ES ieroču eksporta kontroles politiku, ko īsteno, piemēram, slēdzot vienošanos neignorēt atbilstīgi ES Rīcības kodeksam dotus eksportēšanas atteikumus; 29. izsaka pilnīgu atbalstu priekšlikumam par Padomes Tirdzniecības regulu, ar kuru ieviestu eksporta aizliegumu attiecībā uz visām nāvessoda izpildes, spīdzināšanas iekārtām un iekārtām, ko izmanto citām pazemojošām un necilvēcīgām darbībām, aizliedzot konkrētus ieroču veidus, piemēram, kājnieku mīnas, un noteiktu stingrāku tādu iekārtu kontroli, kuras ir iespējams izmantot iekšējām represijām; 30. attiecībā uz eksporta kontroles pasākumiem saistībā ar trešām valstīm aicina pievērst īpašu uzmanību precēm, ko var izmantot gan civiliem, gan militāriem nolūkiem, piemēram, uzraudzības tehnoloģijām, kā arī rezerves daļām un precēm, kas ir piemērotas izmantošanai kiberkaram vai neletāliem cilvēktiesību pārkāpumiem; 31. piekrīt COARM viedoklim, ka humānu mērķu sasniegšanai ir vēlams reglamentēto preču eksportu atļaut apstākļos, kur citādi eksporta atļauju nedotu; atzīst, ka konflikta reģionos konkrēti reglamentēto preču veidi varētu veicināt civiliedzīvotāju drošību un labklājību, tomēr uzsver, ka šādi gadījumi katrs atsevišķi ir ļoti rūpīgi jāpārbauda, nodrošinot dalībvalstīm pietiekamas garantijas, ka šāda eksporta atļaušana netiks izmantota ļaunprātīgi; 32. aicina dalībvalstis atzīt, ka kodekss attiecas arī uz tādu preču eksporta atļaušanu, kuras importētājvalsts ir paredzējusi iestrādāt ieroču sistēmas komponentos vai pabeigtās ieroču sistēmās, ko eksportēs tālāk uz kādu trešo valsti; 33. aicina dalībvalstis apstiprināt tiesību aktus, kas paredz, ka ES atļauto ieroču (vai to sastāvdaļu) ražošanai trešās valstīs ir nepieciešama atļauja; 34. aicina dalībvalstis atzīt, ka Rīcības kodekss attiecas arī uz visu veidu nodošanu "no valdības valdībai", it īpaši uz ieroču pārpalikumu nodošanu; atkārto, ka ieroču pārpalikuma eksportēšana vai nodošana uz valstīm, kur tos izmantos cilvēktiesību pārkāpumos, starptautisko cilvēktiesību normu pārkāpumos vai citos starptautisko tiesību aktu pārkāpumos, ir Rīcības kodeksa pārkāpums; 35. aicina dalībvalstis atzīt, ka Rīcības kodekss attiecas arī uz militāro, drošības un policijas darbinieku, pieredzes un apmācības nodošanu un uz privātiem militārajiem un drošības pakalpojumiem; 36. aicina dalībvalstis vienoties par to valstu sarakstu, kuras ir iesaistītas bruņotos konfliktos un uz kurām pilnībā jāaizliedz ieroču eksports, par pamatu saraksta sagatavošanā izmantojot ANO Drošības padomes izveidoto ieroču tirdzniecības embargo uzraudzības struktūru ziņojumus un ieteikumus; 37. uzsver, ka ļoti būtiski ir veikt pētniecību ar mērķi nodrošināt likumisku uzraudzību un kontroli pār tādu zināšanu, programmatūru un tehnoloģiju elektronisku nodošanu, kas potenciāli varētu būt saistītas ar precēm, kuras iekļautas Kopienas to preču sarakstā, kam nepieciešamas izvešanas atļaujas; 38. aicina arī ārpuskopienas ieroču eksportētājvalstis atbalstīt Rīcības kodeksa principus un kritērijus, lai ar šī kodeksa palīdzību dotu reālu ieguldījumu ieroču eksporta kontrolē pasaules mērogā, krīžu novēršanā un miera veicināšanā visā pasaulē; 39. uzskata, ka efektīvu globālu ieroču eksporta kontroli ir iespējams panākt tikai ar starptautisku ieroču tirdzniecības kontroles režīmu, un tāpēc aicina dalībvalstis veicināt stingras starptautiskās ieroču eksporta normas, ņemot vērā 2006. gada ANO Pārskatīšanas konferenci par kājnieku ieročiem, un vērst savu darbību uz juridiski saistoša starptautiska ieroču tirdzniecības līguma noslēgšanu, kā arī uz pasākumiem militāro preču ražošanas uzņēmumu darbības pārveidei un pārstrukturēšanai; 40. aicina Padomi un dalībvalstis pastiprināti uzraudzīt atbilstību tiešo patērētāju apliecībām, it īpaši sniegtajiem datiem par galējo saņēmējvalsti, reeksportēšanas aizliegumu un paziņojumu, ka preces izmantos tikai deklarētajā veidā; 41. aicina dalībvalstu valdības rūpīgi pārskatīt Rīcības kodeksu, ņemot vērā iepriekš minētās prasības un ieteikumus, kā arī apspriežoties ar attiecīgajām pusēm, piemēram, parlamentiem un nevalstiskām organizācijām; 42. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, kā arī dalībvalstu un to trešo valstu parlamentiem un valdībām, kas ir piekritušas ievērot Rīcības kodeksa principus. [1] OV C 320, 31.12.2003., 1. lpp. [2] OV L 156, 25.6.2003., 79. lpp. [3] OV C 319, 19.12.2002., 1. lpp. [4] OV C 77 E, 26.3.2004., 414.lpp. [5] OV C 87 E, 7.4.2004., 518.lpp. [6] Pieņemtie teksti, P5_TA(2004)0376. [7] Pieņemtie teksti, P5_TA(2003)0599. [8] OV C 121, 24.4.2001., 401.lpp. [9] OV C 74 E, 24.3.2004., 854. lpp. [10] OV L 159, 30.6.2000., 1. lpp. --------------------------------------------------