KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu (2004.–2006. gads) /* COM/2013/0115 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu (2004.–2006. gads) 1. IEVADS Šengenas konvencijas finanšu programma bija pagaidu instruments, kura mērķis bija palīdzēt saņēmējām dalībvalstīm finansēt pasākumus pie paplašinātās ES ārējām robežām, lai īstenotu Šengenas acquis un ārējo robežu kontroli. Tas aptvēra laikposmu no 2004. gada līdz 2006. gadam, un tā kopējais budžets bija EUR 961 453 271. Saņēmējas dalībvalstis bija septiņas valstis, kas pievienojās Eiropas Savienībai 2004. gadā, proti, Igaunija, Ungārija, Latvija, Lietuva, Polija, Slovākijas Republika un Slovēnija. Pārējās trīs valstis, kuras pievienojās, nepiedalījās Šengenas konvencijas finanšu programmā: Čehijas Republikai nav ārējo sauszemes robežu, Malta aptvēra tās pašas politikas jomas ar Pārejas finanšu instrumenta palīdzību, bet Kipra tolaik vēl nebija gatava uzsākt novērtēšanas procesu, lai pievienotos Šengenas zonai. Šengenas konvencijas finanšu programma palīdzēja saņēmējām valstīm turpināt iesākto darbu un īstenot stratēģijas, lai modernizētu valsts robežu pārvaldību un varētu pievienoties Šengenas zonai. To izveidoja ar Pievienošanās akta 35. pantu un I pielikumu, un tās galīgais mērķis bija atbalstīt valsts pievienošanos Šengenas zonai. Šengenas konvencijas finanšu programmas faktiskās attiecināmās izmaksas sasniedza vairāk nekā EUR 1 miljardu, ES līdzfinansējumam veidojot 85,27 % un valstu valdību līdzfinansējumam veidojot 14,73 % no kopsummas. Kā attēlots sadalījumā pa valstīm (1. attēls), ES finansējuma apjoms atšķīrās, sākot no EUR 53 miljoniem Slovākijas Republikai, līdz EUR 283 miljoniem Polijai. Kopējais ES ieguldījuma apjoms sasniedza 97,6 %. Visi pasākumi bija jāveic laikposmā no 2004. gada 1. maija līdz 2007. gada 30. septembrim[1]. Visu maksājumu izpildes termiņš bija 2007. gada 31. decembris. Šengenas konvencijas finanšu programma attiecās uz sešām pasākumu kategorijām: robežpārbaudēm, robežu uzraudzību, vīzu pārvaldību, IT sistēmām, apmācību un Šengenas konvencijas finanšu programmas vadību. Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros līdzfinansēto pasākumu rezultātā: · notika visu septiņu dalībvalstu integrācija Šengenas zonā noteiktajā laika periodā; · uzlabojās drošība pie ES ārējām robežām; · tika efektīvāk novērsta nelikumīgā imigrācija. Robežu pārvaldības jomā Šengenas konvencijas finanšu programma ļāva: · uzlabot robežpārbaužu kvalitāti un robežšķērsošanas vietās pasažieriem sniegto pakalpojumu kvalitāti, kā arī veikt ātrāku informācijas apmaiņu; · uzlabot robežu uzraudzību, pateicoties lielākai mobilitātei, t. i., jaunām digitālām radio iekārtām, jaunām patruļas automašīnām un papildu personālam, kas uzlaboja reaģēšanas spēju; vienmēr gatavībā esošiem transportlīdzekļiem ar labāku veiktspēju; lielākām iespējām iejaukties ārkārtas apstākļos, proti, nakts laikā, ziemā un nelabvēlīgos laika apstākļos ar apgrūtinātu redzamību; uzlabot robežas uzraudzību, t. i., ar papildu radariem un video novērošanu; · efektīvāk atklāt viltotus dokumentus, pateicoties jauniem detektoriem; · uzlabot radiolokācijas tīkla segumu pie „zaļās robežas”; · paātrināt vīzu izsniegšanas procedūru un uzlabot tās kvalitāti; · padarīt efektīvāku robežsardzes un policijas sadarbību un uzlabot operatīvo koordināciju; · palielināt valsts un starptautisko dienestu meklēto personu arestu skaitu, pateicoties efektīvām pārbaudēm Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) datubāzē; · palielināt zināšanu bāzi operatīvo lēmumu pieņemšanai un uzlabot iegūtās informācijas analīzi dienestos; · ieviest stabilu apmācības sistēmu. Šā ziņojuma pamatā ir ex post novērtējuma ziņojumi, ko iesniegušas septiņas Šengenas konvencijas finanšu programmas dalībvalstis, kā arī attiecīgo pamatdokumentu analīze. 2. PROGRAMMAS MĒRĶIS UN DARBĪBAS JOMA Sarunās ar kandidātvalstīm Šengenas acquis[2] bija vissīkāk izklāstītā daļa 24. nodaļā „Tiesiskums, brīvība un drošība”. Šīs valstis 2003. gada 16. aprīlī parakstīja Pievienošanās līgumu un 2004. gada 1. maijā, kad tika pabeigtas ratifikācijas procedūras, oficiāli pievienojās Eiropas Savienībai. Šengenas konvencijas finanšu programma tika izveidota ar Kipras, Igaunijas, Ungārijas, Polijas, Čehijas Republikas, Slovēnijas, Latvijas, Lietuvas, Maltas un Slovākijas Republikas Pievienošanās akta 35. pantu[3]. Finanšu programmas galvenais mērķis bija palīdzēt Pievienošanās akta 35. panta 2. punktā minētajām dalībvalstīm finansēt pasākumus pie paplašinātās ES ārējām robežām, lai īstenotu Šengenas acquis. Galvenie noteikumi, kas pieņemti Šengenas sistēmā: · personu pārbaudes atcelšana pie iekšējām robežām; · vienotu noteikumu kopums, ko piemēro personām, kas šķērso ES ārējās robežas; · ieceļošanas nosacījumu un īstermiņa vīzu izsniegšanas noteikumu saskaņošana; · pastiprināta policijas sadarbība (tostarp tiesības veikt pārrobežu novērošanu un tūlītēju pakaļdzīšanos); · ciešāka tiesu iestāžu sadarbība, izmantojot ātrāku izdošanas sistēmu un krimināllietās pieņemto spriedumu izpildes nodošanu; · Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) izveide un pilnveidošana. Īpašajam finanšu instrumentam bija jāatbalsta kandidātvalstis, kuras toreiz iestājās ES, atvieglojot to pievienošanos Šengenas zonai, jo īpaši iekšējās robežkontroles atcelšanu un ārējo robežu pārvaldības nostiprināšanu. Saskaņā ar Pievienošanās akta 35. pantu Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros finansējumu bija iespējams saņemt šādu pasākumu veikšanai: – ieguldījumiem robežšķērsošanas infrastruktūras un ar to saistīto ēku būvniecībā, atjaunošanā vai uzlabošanā; – ieguldījumiem jebkāda veida darbības nodrošināšanas aprīkojumā (piem., laboratorijas aprīkojums, detektori, Šengenas Informācijas sistēmas SIS 2 aparatūra un programmatūra, transportlīdzekļi); – robežsargu apmācībai; – loģistikas un darbības izmaksu finansēšanas atbalstam. Komisija 2004. gada 5. februārī pieņēma lēmumu par Šengenas konvencijas finanšu programmas vadību un uzraudzību[4], kurā tika izklāstītas atlases procedūras un kritēriji attiecībā uz izdevumu atbilstību. Šo lēmumu grozīja ar jaunu lēmumu[5], ar kuru līgumu izpildes termiņu pagarināja līdz 2007. gada 30. septembrim (iepriekš tas bija 2006. gada 31. decembris). Ārkārtas apstākļu dēļ, kuru rezultātā aizkavējās ar SIS II saistīto projektu īstenošana, ar SIS II saistīto līgumu piešķiršanu pagarināja līdz 2007. gada 31. martam[6]. Šengenas konvencijas finanšu programmas vadībai tika izmantota decentralizētā vadības sistēma. 3. DALĪBVALSTĪM PIEEJAMIE ES RESURSI UN VALSTU LĪDZFINANSĒJUMS Faktiskās attiecināmās izmaksas Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros kopumā sasniedza EUR 1 067 669 235, no kā ES līdzfinansējums bija EUR 910 371 476 (85,27 %), bet valstu līdzfinansējums bija EUR 157 297 780 (14,73 %). 1. attēls. Sadalījums pa valstīm · Galvenie saņēmēji: Polija (EUR 283,3 milj.), Ungārija (EUR 153,7 milj.) un Lietuva (EUR 149,9 milj.). Kopējais piešķirto līdzekļu apjoms minētajām trim dalībvalstīm veidoja 65 % no kopējā visām iesaistītajām dalībvalstīm piešķirto līdzekļu apjoma. · Laikposmā no 2004. gada līdz 2006. gadam 6 %–13 % no kopējā apjoma saņēma šādas dalībvalstis: Slovēnija (EUR 113,9 milj.), Latvija (EUR 78,9 milj.), Igaunija (EUR 77 milj.) un Slovākija (EUR 53,5 milj.). Saskaņā ar Komisijas Lēmuma Nr. C(2004) 248 2. pantu programmas ietvaros piešķirtā ES atbalsta apjoms varēja sasniegt pat 100 %; netika izstrādāti skaidri kritēriji, lai noteiktu valsts izdevumu procentuālo daļu, kas jāsaņem no Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem[7]. Tādējādi dalībvalstis pašas varēja noteikt programmas segto valsts ieguldījuma apjomu. Taču programmā paredzētos izdevumus nevarēja segt, izmantojot kādu citu ES finanšu instrumentu. Saņēmēju dalībvalstu līdzfinansējuma apjoms atšķiras, jo Polijas ieguldījums veidoja tikai 1,88 % no attiecināmajām izmaksām (EUR 5 414 201, 99), bet Slovēnijas līdzfinansējums veidoja 34 % (EUR 59 036 202, 97), kas galvenokārt bija saistīts ar būvdarbu aizkavēšanos, tāpēc bija nepieciešams segt šos izdevumus no valsts līdzekļiem, tā kā tie bija radušies pēc programmas īstenošanas perioda beigām. 2. attēls. Valstu līdzfinansējums ES piešķirto līdzekļu izlietojuma rezultāti bija ļoti labi, sākot no 90,6 % Ungārijas gadījumā un pārsniedzot 100 % Polijas gadījumā[8], kopējam izlietojuma apjomam veidojot 97,6 %. 1. tabula. Izlietojuma apjoms || Plānotais apjoms || Galīgais attiecināmo izmaksu apjoms || Izlietojuma apjoms Igaunija || EUR 79 629 000 || EUR 77 001 525 || 96,70 % Ungārija || EUR 169 562 611 || EUR 153 694 401 || 90,64 % Latvija || EUR 79 701 739 || EUR 78 975 718 || 99,09 % Lietuva || EUR 151 657 105 || EUR 149 862 483 || 98,82 % Polija || EUR 278 458 520 || EUR 283 329 466 || 101,75 % Slovākijas Republika || EUR 53 866 478 || EUR 53 527 465 || 99,37 % Slovēnija || EUR 119 800 000 || EUR 113 980 418 || 95,4 % KOPĀ || EUR 932 675 453 || EUR 910 371 475 || 97,61 % 4. SAGATAVOŠANĀS ĪSTENOŠANAI DALĪBVALSTĪS 4.1. Pārliecība par izdevumu pareizību un likumību Komisijas lēmuma par Šengenas konvencijas finanšu programmas vadību un uzraudzību[9] mērķis bija nodrošināt saskaņotu instrumenta izmantošanu un izstrādāt programmas vadības noteikumus. Noteikumi paredzēja atlases kārtību un programmas ietvaros radušos izdevumu atbilstības novērtēšanas kritērijus. Šengenas konvencijas finanšu programmas vadībai izmantoja decentralizētu vadības sistēmu Finanšu regulas 53.c panta izpratnē[10]. Dalībvalstis uzņēmās lielu daļu atbildības par finanšu programmas ietvaros ES piešķirto līdzekļu pārvaldību un kontroli, bet Komisijai bija jāveic ex post pārbaude. Lēmumā tika izvirzītas šādas prasības: – 3. panta 2. punkts: Komisija pārliecinās, ka iepirkuma process atbilst pārredzamības, proporcionalitātes, vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principiem; – 8. pants: Komisija pārbauda, vai pastāv piemērotas vadības un kontroles sistēmas; – 14. panta 1. punkts: Komisija nodrošina, ka pastāv sertifikācijas procedūra; – 15. panta 1. punkts: Komisija nodrošina, ka pastāv verifikācijas sistēmas. Komisijas darbinieki regulāri veica uzraudzības misijas, lai pārbaudītu atbilstību šīm prasībām. Komisija arī ir izdevusi: – komentārus saistībā ar atbilstību noteikumiem par to pasākumu attiecināmību, kurus saņēmējas dalībvalstis iekļāvušas savās 2004.–2006. gada indikatīvajās programmās. Saņēmējām dalībvalstīm bija jāplāno, jāizvēlas un jāīsteno konkrēti pasākumi un jāpārvalda līdzekļi, kuru pareizu izmantošanu Komisija pārbaudīja ex post saskaņā ar Finanšu regulu Nr. 1605/2002 un tās Īstenošanas noteikumiem[11]. Dalībvalstīm bija jākoordinē finanšu programmas līdzekļu izmantošana ar citu ES instrumentu palīdzību, nodrošinot savietojamību ar citām ES politikas jomām un atbilstību Finanšu regulai. Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļi tika piešķirti katrai saņēmējai dalībvalstij kā ikgadēji vienreizēji maksājumi pēc tam, kad Komisija bija pieņēmusi ikgadējos finansēšanas lēmumus par katru no attiecīgajām valstīm. Piešķirtie vienreizējie maksājumi bija jāizmanto trīs gadu laikā pēc pirmā maksājuma saņemšanas; pēc grāmatojumu noskaidrošanas visi neizlietotie vai nepamatoti izlietotie līdzekļi bija jāatgriež Komisijai. Sešus mēnešus pēc trīs gadu termiņa beigām saņēmējām dalībvalstīm bija jāiesniedz visaptverošs ziņojums par piešķirto vienreizējo maksājumu izlietojumu, iekļaujot izdevumu pamatojumu. 4.2. Valsts stratēģiju izstrāde ES resursu izmantošanai Visas septiņas iesaistītās dalībvalstis norādīja, ka to vispārējās pieejas pamatā Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanai bija vēlme turpināt iesākto darbu un īstenot stratēģijas, lai modernizētu to robežu pārvaldību un uzraudzības sistēmas. Šajā sakarā dalībvalstis pieņēma vismaz divus īpašus stratēģiskos dokumentus, proti, Šengenas rīcības plānu (SAP) un SIS II ģenerālplānu. Valstis uzsvēra, ka to galvenie mērķi bija stiprināt ārējo robežu drošību un pārvaldīt migrācijas plūsmas. Kopumā valstis veica prioritāros ieguldījumus līdzīgās jomās: robežšķērsošanas vietu un ar tām saistīto ēku būvniecība, atjaunošana un modernizācija; darba aprīkojums datu apstrādei un apmaiņai; transportlīdzekļi un radiosakaru līdzekļi; valodu kursi un tehniskā apmācība. Valstu stratēģijās Šengenas konvencijas finanšu programmas ieviešanai izvirzītie mērķi atšķīrās, sākot ar četriem vispārīgiem mērķiem (Polija, Ungārija) un beidzot ar 31 detalizētu mērķi (Latvija). Ungārija, Polija un Slovākijas Republika saistībā ar Šengenas konvencijas finanšu programmu izmantoja izteikti stratēģisku pieeju, integrējot to vispārējos valsts stratēģiskajos dokumentos (SAP, Integrētajā robežu pārvaldības stratēģijā) un skaidri saistot to ar citiem finansējuma avotiem (Phare programmām, Pārejas finanšu instrumentu, Norvēģijas finanšu mehānismu, valsts finansējumu). Ieviešot finanšu programmu, Slovēnija, Igaunija, Lietuva un Latvija lielā mērā balstījās uz saviem valsts Šengenas rīcības plāniem[12]. Pirms Šengenas konvencijas finanšu programmas izveidošanas Ungārija bija pieņēmusi vairākus valdības lēmumus (2001.–2003. g.) un vidēja termiņa valdības stratēģijas, kas ļāva pieņemt kopīgu robežu pārvaldības kontroles stratēģiju, apvienojot minētās stratēģijas Ungārijas Integrētajā robežu pārvaldības stratēģijā. Tā kā valsts atrodas pašā Eiropas centrā, Ungārija izvirzīja par prioritāti kontrolēt satiksmi uz robežas. Rūpīgi tika apsvērta arī finansējuma avotu savstarpējā papildināmība. Polija iekļāva Šengenas konvencijas finanšu programmas stratēģiju savā Integrētās robežu pārvaldības stratēģijā (2000.–2002. gadam, vēlāk 2003.–2005. gadam), lai izstrādātu robežu drošības modeli iekšējās drošības nodrošināšanai un nelikumīgās imigrācijas novēršanai. Polija arī sasaistīja šo stratēģiju ar īpašu Phare fonda darbības jomu, kas bija paredzēta Integrētās robežu pārvaldības stratēģijas dokumentos aprakstīto uzdevumu atbalstam. Prioritāte nepārprotami tika piešķirta darba aprīkojumam un IT sistēmām. Lai ieviestu Integrētās robežu pārvaldības stratēģiju, papildus Phare fondam Polija izmantoja Phare atbalstu 2000., 2001., 2002. un 2003. gadā, kā arī Norvēģijas finanšu mehānismu. Slovākijas Republika spēra soli tālāk, papildus SAP izstrādājot Slovākijas valsts Šengenas stratēģijas ieviešanas stratēģiju, kurā bija norādīti trūkumi, ko varētu novērst ar Šengenas konvencijas finanšu programmas palīdzību. Šīs vajadzības precizēja, izvirzot Šengenas konvencijas finanšu programmai 16 darbības mērķus, un sasaistīja ar SAP, kas iekļāva arī citus ES atbalsta instrumentus, piemēram, Phare un Pārejas finanšu instrumentu. Igaunija izmantoja Šengenas konvencijas finanšu programmas resursus, lai īstenotu daļu no sava SAP mērķiem, neizstrādājot atsevišķu Šengenas konvencijas finanšu programmas stratēģiju. Ieguldījumi galvenokārt tika veikti operētājsistēmās, transportlīdzekļos un IT sistēmās. Lietuva izvēlējās divus stratēģiskos mērķus: 1) stiprināt ES ārējo robežu drošību, tādējādi novēršot nelikumīgu imigrāciju un nelegālu ieceļošanu ES, un 2) pienācīgi kontrolēt pasažieru plūsmas. Lietuva nolēma sadalīt ES līdzfinansējumu samērā vienmērīgi šādiem mērķiem: transportlīdzekļiem, infrastruktūrai, citam IT aprīkojumam un apmācībai. Slovēnijas stratēģija attiecībā uz Šengenas konvencijas finanšu programmu bija plaša, un tās mērķis bija nodrošināt nepieciešamos apstākļus pareizai Šengenas acquis īstenošanai. Tika izvirzīti septiņi mērķi (ko vēlāk papildināja ar vēl diviem). Ieguldījumu galvenās jomas bija infrastruktūra un IT, kā arī nesen darbā pieņemto darbinieku algas. Papildus ārējo robežu stiprināšanai un informācijas sistēmu izveidošanai Latvija pievērsās institūciju un personāla kapacitātes palielināšanai atbilstoši Šengenas acquis prasībām. Uzsvars tika likts uz spēkā esošo tiesisko regulējumu, jo īpaši attiecībā uz tehnisko aprīkojumu (process uzsākts pirms Šengenas konvencijas finanšu programmas). Viens no stratēģiskajiem mērķiem bija izstrādāt migrācijas plūsmu pārvaldības sistēmu. 5. ŠENGENAS KONVENCIJAS FINANŠU PROGRAMMAS ĪSTENOŠANA 5.1. Vadības un kontroles sistēmas, kas izveidotas Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanai Saņēmējas dalībvalstis par atbildīgo iestādi programmas īstenošanai nozīmēja vai nu Iekšlietu ministriju (Igaunija, Lietuva, Slovākijas Republika, Polija, Latvija), vai Finanšu ministriju (Slovēnija, Ungārija). Pastāvēja vairāki atbildīgās iestādes organizatoriskās struktūras varianti — vienīgi Lietuva izveidoja īpašu vienību, savukārt Igaunija, Slovākijas Republika un Slovēnija par atbildīgo iestādi izraudzījās jau esošu vienību, bet Polija un Latvija iecēla jau esošas starpministriju darba grupas. Par maksājumu aģentūru parasti tika izraudzīta Finanšu ministrija. Saņēmējas valstis lielā mērā paļāvās uz pieredzi, kas iegūta, izmantojot un pārvaldot pirmspievienošanās līdzekļus. Savos valsts novērtējuma ziņojumos visas saņēmējas dalībvalstis uzsvēra rīcības, vadības un uzraudzības komiteju nozīmi, kas tika izveidotas, lai vadītu un pārraudzītu Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu. Šīs komitejas parasti apvienoja visu galveno institūciju pārstāvjus un bija cieši iesaistītas projektu atlasē, līdzekļu pārdalē un uzraudzībā. Vairākkārt tika uzsvērts, ka vadības un kontroles sistēmas elastība apvienojumā ar dalībvalstīm uzticēto lielo atbildību (ar rīcības komiteju starpniecību) bija Šengenas konvencijas finanšu programmas panākumu pamatā. Polija, Igaunija, Ungārija un Latvija izmantoja tehniskās palīdzības līgumus, lai īstenotu daļu no projektu vadības pasākumiem (konkursa dokumentācijas sagatavošanu, uzraudzību, apmācību iepirkumu organizēšanā, revīzijas). 5.2. Dalībvalstu īstenotās programmas kvantitatīvie un kvalitatīvie aspekti Ciktāl tas attiecas uz sešām Šengenas konvencijas finanšu programmas kategorijām, galvenās izdevumu pozīcijas bija robežu uzraudzība un IT sistēmas, kas kopā veidoja 74 % (EUR 672,4 milj.) no kopējiem ieguldījumiem. Vīzu pārvaldība un apmācības veidoja tikai 6 % (EUR 57,9 milj.). 3. attēls. ES ieguldījums sadalījumā pa kategorijām 4. attēls. Izdevumi pa valstīm un kategorijām (ES ieguldījums) Robežu uzraudzība bija galvenā ieguldījumu joma visās saņēmējās dalībvalstīs, izņemot Poliju (kur tā atradās otrajā vietā), bet vislielākie līdzekļi robežu uzraudzībā tika ieguldīti Slovākijas Republikā, proti, 75 %. Visas valstis par prioritāru jomu izvirzīja arī IT sistēmas, kas bija pirmajā vietā (Polijā), otrajā (Slovēnijā, Igaunijā, Slovākijas Republikā, Lietuvā) un trešajā vietā (Ungārijā, Latvijā). Valstu īpatnības, ko vērts atzīmēt: Slovēnija (19,4 %) un Ungārija (12,8 %) izmantoja vairāk nekā 10 % no atvēlētajiem līdzekļiem Šengenas konvencijas finanšu programmas vadībai (personālam). Lietuva izmantoja 11 % no piešķirtajiem līdzekļiem apmācībām un kapacitātes veidošanai (robežsargu skolas un mācību centra izveidei). Latvija 11,35 % līdzekļu novirzīja vīzu pārvaldībai (konsulāro nodaļu atjaunošanai, personāla apmācībai, aprīkojumam). Sadalījumā pa apakškategorijām galvenās budžeta pozīcijas bija infrastruktūra (28 %), transportlīdzekļi (16,6 %) un Šengenas Informācijas sistēma (12,8 %). 2. tabula. ES ieguldījuma sadalījums pa apakškategorijām Apakškategorijas || Summa || ES līdzfinansējuma daļa Infrastruktūra || EUR 255 341 341 || 28,0 % Transportlīdzekļi || EUR 151 456 150 || 16,6 % SIS || EUR 116 578 179 || 12,8 % Citas IT sistēmas || EUR 95 313 280 || 10,5 % Aprīkojums || EUR 88 394 988 || 9,7 % Sistēmas || EUR 49 821 637 || 5,5 % SIS un VIS || EUR 41 344 964 || 4,5 % VIS || EUR 34 176 305 || 3,8 % Personāls || EUR 31 743 183 || 3,5 % Apmācība || EUR 30 527 698 || 3,4 % Loģistika || EUR 15 642 828 || 1,7 % Darbība || EUR 30 921 || < 0,1 % Lielākie ieguldījumi ir veikti infrastruktūrā. Tie veido EUR 255,3 milj. jeb 28 % no kopējiem Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem. Šos izdevumus var sadalīt pēc to izlietojuma trīs galvenajiem mērķiem: robežpārbaudēm (36 %), robežu uzraudzībai (62 %) un vīzu pārvaldībai (2 %). 5. attēls. ES ieguldījuma sadalījums pa robežu veidiem 5.3. Īstenošanas laikā radušās problēmas un to novēršana Visas saņēmējas dalībvalstis piekrita, ka lielākās problēmas tām sagādāja izdevumu atbilstības noteikumu piemērošana. Komisija bija precizējusi visbiežāk radušās problēmas, sagatavojot vairākas tehnisko datu lapas. Tās attiecās uz atbilstības noteikumu piemērošanu PVN, algām, loģistikai un zemes gabalu iegādei. Daudzas saņēmējas dalībvalstis īstenošanas pirmajā gadā ziņoja par kavēšanos, kas galvenokārt bija saistīta ar mehānisma darbības apgūšanu. Proti, dalībvalstis saskārās ar problēmām saistībā ar: · īstenošanas noteikumiem: starp dalībvalstu izvirzītajām prasībām bija lūgumi Komisijai sniegt precīzas metodiskās norādes un savlaicīgākus precizējumus; · vadības sistēmām: radās grūtības, veidojot pareizu un efektīvu vadības un kontroles sistēmu, kā arī nācās saskarties ar kvalificētu darbinieku trūkumu. Lielākā daļa no šīm problēmām tika atrisinātas dažu īstenošanas mēnešu laikā. Arī iepirkumu pārvaldība bija izaicinājums, ar ko saskārās lielākā daļa saņēmēju dalībvalstu, kas izraisīja: – aizkavēšanos sūdzību dēļ jo īpaši attiecībā uz lieliem līgumiem; – budžeta pārtēriņu izmaksu nepietiekamas novērtēšanas, inflācijas un ierobežoto tirgu dēļ, ko saasināja liela finanšu līdzekļu pieejamība; – neskaidrības par pasākumu un izmaksu atbilstību. Pieņemtie ietekmes mazināšanas pasākumi galvenokārt izpaudās kā neizlietoto līdzekļu pārdale citiem pasākumiem. Piemēram, iepirkuma sarežģījumu dēļ (budžeta pārtēriņš un nepietiekams laiks, lai organizētu atkārtotu iepirkumu) Polija apturēja tehniskās aizsardzības sistēmu projektu (EUR 52 milj.) un novirzīja līdzekļus līdzīgiem projektiem. Līdzīgā situācijā (būvdarbu iepirkuma konkursa un tā īstenošanas kavēšanās rezultātā) Slovēnija nolēma segt izdevumus no valsts līdzekļiem un ES līdzfinansējumu izmantot citiem pasākumiem. Latvijai un Igaunijai bija grūti plānot budžetu, jo 2004.–2005. gadā abas valstis bija skārusi augsta inflācija, kuras dēļ budžeti tika pārsniegti un konkursu procedūras bija jāpārtrauc. Tāpēc abas valstis nolēma ierobežot būvniecības darbu un iegādājamā aprīkojuma apjomu un novirzīt līdzekļus līdzīgiem mērķiem. Dažas saņēmējas dalībvalstis minēja arī grūtības saziņā ar Komisiju. Vēl viens izaicinājums, ar ko saskārās saņēmējas dalībvalstis, bija IT sistēmu izstrāde, lai Šengenas zonā izveidotu atbilstošus informācijas apmaiņas mehānismus. Proti, bija ļoti sarežģīti pielāgot tehnoloģijas Šengenas Informācijas sistēmas II (SIS II) standartiem. Komisija nolēma 2007. gadā[13] izstrādāt SISone4ALL sistēmu, kas ļāva dalībvalstīm pievienoties Šengenas zonai bez SIS II. Tas tika atzinīgi novērtēts kā risinājums IT sistēmas galīgajai izstrādei un ieviešanai, ko citādi iepriekšējā noteiktajā laikposmā nebūtu bijis iespējams ieviest. Attiecībā uz īstenošanas termiņu visas saņēmējas dalībvalstis sākotnējo Šengenas konvencijas finanšu programmas beigu datumu (2006. gada 31. decembri) uzskatīja par ļoti ierobežojošu. Visas dalībvalstis uzskatīja, ka abiem Komisijas pieņemtajiem lēmumiem[14] pagarināt saistību un maksājumu termiņus bija izšķiroša loma ES ieguldījuma izmantošanas optimizēšanā un praktiskās projektu īstenošanas nodrošināšanā. Saņēmējas dalībvalstis lēš, ka aptuveni puse no projektu apjoma tika īstenota 2007. gadā. Jāatzīmē, ka saņēmējas dalībvalstis varēja arī savlaicīgi pārplānot savas programmas, tā kā lēmums par līgumu izpildes termiņa pagarināšanu līdz 2007. gada septembra beigām tika pieņemts 2006. gada sākumā. Lēmums veicināja efektīvu projektu īstenošanu. Turklāt finansiālā īstenošana bez šīs termiņa pagarināšanas būtu bijusi daudz ierobežotāka. Polija aprēķināja, ka EUR 148 385 650 (52,37 % no kopējās pieprasītās summas) tika iztērēti pēc sākotnējā 2006. gada 31. decembra termiņa beigām. Vairāk nekā EUR 25 milj. (gandrīz 8,6 % no kopējā ES ieguldījuma) no EUR 148 milj. bija tieši saistīti ar SIS II projektiem, tādējādi uz tiem attiecās šiem projektiem piešķirtais attiecināmības perioda pagarinājums. Šīs summas attiecās uz ļoti svarīgiem un stratēģiski nozīmīgiem projektiem[15], kuru īstenošana draudēja aizkavēties pēc attiecināmības perioda beigām. Lietuvā līgumi par 40 % no visiem Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem tika noslēgti pirms 2006. gada 2. oktobra, bet par 96,21 % — līdz 2006. gada 31. decembrim. Ja Komisija nebūtu pieņēmusi lēmumu pagarināt līgumu izpildi, nebūtu bijis iespējams ne līgumus noslēgt, ne pilnībā īstenot. Lietuva aprēķināja, ka 40 % no līdzekļiem netiktu iztērēti. Tikai 26 % no Šengenas konvencijas finanšu programmas 2004.–2006. gada periodam paredzētajiem izdevumiem faktiski radās līdz 2006. gada 31. decembrim. Ar SIS saistīto pasākumu ieviešanas termiņa pagarināšana ļāva īstenot divus galvenos SIS II projektus[16], to izmaksām kopā veidojot vairāk nekā EUR 26 milj. (17 % no Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem). Slovēnijā 2006. gada 31. decembrī maksājumi no Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem veidoja EUR 48,4 milj. jeb tikai 40 % no kopējā ES ieguldījuma. Galīgais finanšu līdzekļu izlietojuma apjoms sasniedza 95,11 %, kas nozīmē, ka vairāk nekā 50 % no finanšu līdzekļiem tika izmantoti 2007. gadā. Latvijā tikai 11 % no līdzekļiem bija izlietoti 2006. gada jūlijā, bet lielākā daļa no līgumiem tika parakstīti 2006. gada pašās beigās. Tika lēsts, ka divas trešdaļas no līdzekļiem netiktu izlietotas, ja nebūtu piešķirts termiņa pagarinājums. Slovākijas Republikā tika aprēķināts, ka 70 % no līdzekļiem netiktu izlietoti, ja nebūtu piešķirts pirmais termiņa pagarinājums, un ka lēmums par pasākumiem saistībā ar SIS attiecās uz 7 % no piešķirtajiem līdzekļiem. 6. ĪSTENOŠANAS NOVĒRTĒJUMS Lai novērtētu Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu, tika veikta visaptveroša analīze. Šis uzdevums ietvēra finanšu programmas ietekmes novērtējumu valsts mērogā un programmas īstenošanas efektivitātes novērtējumu, ko noteica, pamatojoties uz dažādu attiecīgo rādītāju izvērtējumu. 6.1. Atbilstība valstu situācijai Saņēmējas dalībvalstis apgalvoja, ka Šengenas konvencijas finanšu programma atbilda situācijai valstī vairākās jomās. · Finanses. Programma ievērojami mazināja Šengenas acquis īstenošanas finanšu slogu valstu budžetiem. Visas iesaistītās dalībvalstis apgalvoja, ka bez Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem tās nebūtu varējušas noteiktajā termiņā sasniegt tādu pašu atbilstības līmeni Šengenas acquis. · Stratēģijas. Elastīgā pieeja Šengenas konvencijas finanšu programmai ļāva visām saņēmējām dalībvalstīm izstrādāt un īstenot ļoti daudzveidīgas stratēģijas un darbības mērķus. Sadalījums piecos „galvenajos mērķos” atbilstoši 2003. gada Pievienošanās akta[17] 35. pantam nodrošināja valstīm pietiekamus norādījumus savu stratēģiju izstrādei. Šo pieeju visas dalībvalstis uzskatīja par atbilstošu, jo tā sniedza risinājumu Šengenas Rīcības plāna (SAP) izstrādāšanas laikā konstatētajām vajadzībām/nepilnībām[18]. Šajā sakarā programma veiksmīgi papildināja atbalstu, ko Komisija sniedza ar citu fondu starpniecību, piemēram, Phare programmu un Pārejas finanšu instrumentu(Polijai, Slovākijas Republikai, Latvijai un Ungārijai). Tā ļāva valstīm īstenot to stratēģijas, neuzliekot par pienākumu jebkādu mērķu izpildi. Polija minēja, ka tās stratēģijā bija jāveic dažas izmaiņas, lai pielāgotos Šengenas prasībām (Šengenas Rīcības plānam, SIS II ģenerālplānam un Integrētajai robežu pārvaldības stratēģijai). · Vadība. Elastīgā pieeja vadības un kontroles sistēmām (daudzgadu plānošana un ikgadēji indikatīvi grafiki, kas ļāva nodrošināt elastīgu resursu sadali starp projektiem, dalībvalstīm lielā mērā uzņemoties atbildību) deva iespēju tām ātri pielāgot savas stratēģijas mainīgajām vajadzībām. Ņemot vērā ierobežoto laika periodu, tikai šāda elastīga pieeja varēja nodrošināt sekmīgu Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu. 6.2. Programmas īstenošanas efektivitāte Efektivitāte nosaka, cik lielā mērā, īstenojot programmu, ir sasniegti izvirzītie mērķi, un kā tieši Šengenas konvencijas finanšu programma ir ietekmējusi nozari. Galvenie un svarīgākie konstatētie rezultāti ir šādi: · sekmīga visu saņēmēju valstu integrācija Šengenas zonā; · uzlabota drošība pie ES ārējām robežām (Polija, Lietuva, Latvija); · pastiprināta cīņa pret nelikumīgo imigrāciju. Tāpat par Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanas efektivitāti var spriest, izmantojot pašnovērtējumu piecu darbības mērķu sasniegšanā, kurā dalībvalstis kopumā pauž augstu apmierinātības līmeni. 3. tabula. Dalībvalstu pašnovērtējums, ņemot vērā sasniegtos mērķus || Slovēnija || Polija || Igaunija || Slovākija || Lietuva || Ungārija || Latvija Uzlabota robežpārbaude || 5 || 4 || 5 || 3 || 5 || 4 || 4 Uzlabota robežu uzraudzība || 5 || 4 || 4 || 4 || 5 || 4 || 4 Uzlabota vīzu pārvaldība || 4 || 4 || 4 || 3.5 || 5 || 4 || 4 Uzlabotas IT sistēmas || 4 || 4 || 5 || 4.5 || 4 || 4 || 5 Uzlabota apmācība un pilnveidotas personāla prasmes un zināšanas || 5 || Nav vērtējuma || 5 || 4 || 5 || 5 || 4 Novērtējuma skala: 5 — augstākais apmierinātības līmenis; 1 — zemākais apmierinātības līmenis Pret vērtējumiem ir jāizturas piesardzīgi, jo tie ir uz uztveri balstīti pašnovērtējumi. Piemēram, šķiet, ka Slovākijas Republikai ir viszemākais pašnovērtējums, lai gan nav norādes ne uz kādām grūtībām. Vērtējumā ir pat atzīmēts, ka ir ievērojami uzlabojušās robežpārbaudes. Attiecībā uz finanšu efektivitāti ir vērts atzīmēt, ka faktisko un plānoto izdevumu attiecība ir ļoti augsta un svārstās no 90 % (Ungārijā) līdz 100 % (Polijā[19]). Tāpat Šengenas konvencijas finanšu programmas efektivitāti var noteikt, novērtējot tās ietekmi uz robežu pārvaldību. Galvenie secinājumi ir šādi: · robežpārbaudes: – samazināts gaidīšanas laiks Slovēnijā un Lietuvā (tiek lēsts, ka, pateicoties pasažieru plūsmas dalīšanai, tas uzlabojies par 30 %) — pasažieru un autotransporta plūsmu dalīšana un mūsdienīgs aprīkojums transportlīdzekļu pārbaudei un skenēšanai; – gaidīšanas laiks Ungārijā un Latvijā saglabājās nemainīgs (bet bija augstāki drošības standarti) vai dažos gadījumos gaidīšanas laiks pat pieauga stingrākas drošības kontroles dēļ (Latvijā); – kvalitatīvāka pasažieru iztaujāšana, pateicoties apmācībām (īpaši valodu kursiem Latvijā un Lietuvā) un uzlabota pasažieru apkalpošanas kvalitāte robežšķērsošanas vietās (taču nav sniegti dati vai veiktas aptaujas par apmierinātības līmeni); – ātrāka informācijas apmaiņa, izmantojot jaunas informācijas sistēmas (Latvija); · uzlabota robežu uzraudzība, pateicoties lielākai mobilitātei: – jaunas digitālas radio iekārtas, jaunas patruļas automašīnas un vairāk darbinieku, kā rezultātā palielinājās reaģēšanas spēja (Ungārija); – vienmēr gatavībā esoši transportlīdzekļi ar lielāku veiktspēju (Igaunija, Latvija); – uzlabotas spējas iejaukties ārkārtas apstākļos, piemēram, naktī (Ungārija, Slovēnija), ziemā un nelabvēlīgos laika apstākļos ar apgrūtinātu redzamību (Igaunija, Slovēnija, Polija); – uzlabota pierobežas zonu uzraudzība (Igaunija): papildu radari, video novērošana. Tādējādi pieauga atklāto viltoto dokumentu un zagto transportlīdzekļu skaits. Visās dalībvalstīs, izņemot Latviju, samazinājās to personu skaits, kuras tika aizturētas, nelikumīgi šķērsojot ES ārējās robežas (līdz 50 % Polijā laikposmā no 2003. gada līdz 2007. gadam), kas tika skaidrots ar pastiprinātās robežu uzraudzības preventīvo iedarbību; – uzlabota viltotu dokumentu atklāšana — pārbaudes pirmajā un īpaši otrajā līnijā ir daudz efektīvākas, pateicoties jaunajiem detektoriem (Polija, Lietuva); – uzlabots radiolokācijas tīkla pārklājums pie „zaļās robežas” (no 55 % līdz 100 % Latvijā); – uzlabota un paātrināta vīzu izsniegšanas procedūra, pateicoties jaunam aprīkojumam, informācijas sistēmām un apmācībām (Slovēnija, Latvija, Lietuva), kas vīzu pārvaldību padarīja ātrāku, drošāku un vienotu (Latvija); uzlabota drošības pārbaudes sistēma konsulātos (Igaunija, Lietuva); – efektīva robežsardzes un policijas sadarbība un lielāka operatīvā koordinācija (Lietuva); · palielinājies aizturēto valsts un starptautiskā meklēšanā izsludināto personu skaits, pateicoties efektīvai pārbaudei Šengenas Informācijas sistēmas (SIS) datubāzē (Polija); · papildināta zināšanu bāze operatīvo lēmumu pieņemšanai un uzlabota apkopotās informācijas analīze starp dienestiem (Lietuva, Slovākijas Republika); · ieviesta stabila apmācību sistēma, nodrošinot nākamo pasniedzēju apmācību (Slovākijas Republika), un valodu kursi robežsargiem (Latvija). 1. ierāmējums. Polijas robežu uzraudzības sistēma Robežas posms netālu no robežsardzes helikopteru nosēšanās vietas Huvņikos (Piekarpatu vojevodistē) ir piemērs, kas ilustrē spēju veikt efektīvāku robežu uzraudzību. Helikopteru iegāde par Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem ir ļāvusi efektīvi un ar lielu precizitāti uzraudzīt robežas ar Ukrainu un Baltkrieviju, ko nodrošināja helikopteros uzstādītais aprīkojums (infrasarkano staru kameras un spēcīgi prožektori). Ja helikopteru komanda atklāj nelikumīgu robežas šķērsošanas gadījumu, robežsardzes komanda uz zemes dodas novērst šo pārkāpumu ar apvidus transportlīdzekļiem, kas iegādāti par finanšu programmas līdzekļiem. Šāda prakse, kuru iespējams īstenot, pateicoties aprīkojumam, kas iegādāts par finanšu programmas līdzekļiem, ļāvusi uzlabot drošības līmeni pie ES ārējās robežas. 2. ierāmējums. Slovēnijas digitālā radio sistēma Iekšlietu ministrija ir izveidojusi digitālas radio sistēmas infrastruktūru (TETRA), lai uzlabotu policijas pārrobežu sadarbības efektivitāti. Aprīkojumā ietilpst 63 bāzes stacijas, trīs galvenie slēdži un 2160 radio termināli. Šī digitālā radio sistēma ir ļāvusi veikt efektīvu informācijas apmaiņu gan valsts, gan Šengenas līmenī un ir nodrošinājusi, ka informācijas apmaiņa ir droša. Lai novērtētu Šengenas konvencijas finanšu programmas efektivitāti, ir izvēlēti vairāki rādītāji. Tomēr dalībvalstu sniegtā informācija bija pārlieku dažāda, lai varētu izdarīt visaptverošu šo datu salīdzinājumu. 4. tabula. Rādītāji — no Šengenas zonas izbraucošo/izbraucošo pasažieru skaits || No Šengenas zonas izbraucošo/iebraucošo pasažieru skaits, kas pārbaudīti, ​​izmantojot jaunas (Šengenas sistēmai atbilstošas) informācijas tehnoloģijas pie ārējām robežām Igaunija || 2008. gads — 5 971 678 2009. gads — 6 593 361 Ungārija || Gandrīz 33 miljoni ceļotāju 2009. gadā tika pārbaudīti pie ārējām robežām, izmantojot jaunās IT sistēmas. Pirms 2007. gada ceļotāji netika pārbaudīti atbilstoši Šengenas prasībām. Latvija || Pilnīgi visi pasažieri, kas ieceļo un izceļo no Šengenas zonas, tiek pārbaudīti pie valsts robežas, izmantojot jaunās informāciju tehnoloģijas. Lietuva || Visi trešo valstu valstspiederīgie, kuri šķērso ārējo robežu, tiek rūpīgi pārbaudīti, izmantojot jaunās informācijas sistēmas (VSATIS, SIS). 2007. gads — 3 181 764 2008. gads — 2 266 999 2009. gads — 2 113 326 2010. gada 1. un 2. ceturksnis — 1 183 542 Polija || Dati nav pieejami. Slovākijas Republika || 2005. gads — 1 876 421 2006. gads — 2 498 308 2007. gads — 2 540 180 Slovēnija || Visi pasažieri, kuri šķērso ārējās robežas, tiek pārbaudīti, izmantojot jaunas informāciju tehnoloģijas, tā kā visās robežšķērsošanas vietās ir uzstādīts aprīkojums, kas iegādāts par Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem. Saņēmējas dalībvalstis sniedza atšķirīgu informāciju par viltoto vai falsificēto dokumentu skaitu, kas atklāti, izmantojot jaunās informācijas tehnoloģijas. 5. tabula. Rādītājs – atklāto viltoto vai falsificēto dokumentu skaits || Viltoti vai falsificēti dokumenti, kas atklāti, izmantojot jaunās informācijas tehnoloģijas Igaunija || Gads — atklāto dokumentu skaits 2006. gads — 63 2007. gads — 36 2007. gads — 44 Ungārija || Nav pieejami statistikas dati par viltotiem/falsificētiem dokumentiem, kas atklāti, izmantojot jaunās informācijas tehnoloģijas. Tomēr ir skaidri redzams, ka panākts ievērojams progress. Atklāto viltojumu skaits pieauga par 22 % laikposmā no 2003. gada līdz 2008. gadam, kamēr ārējās robežas garums tika samazināts uz pusi. Latvija || Pilnīgi visus dokumentus pārbauda, izmantojot jaunās tehnoloģijas un aprīkojumu, kas iegādāts par Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem. Atklāto viltoto dokumentu skaits pieauga no 71 dokumenta 2006. gadā līdz 128 dokumentiem 2010. gadā. Lietuva || Ir pieaudzis atklāto augstā līmenī viltoto ceļošanas dokumentu skaits. 2007. gads — 292 2008. gads — 131 2009. gads — 203 2010. gada 1.–3. ceturksnis — 233 Polija || Dati nav pieejami. Slovākijas Republika || Gads — gadījumu skaits 2005. gads — 11 ceļošanas dokumenti 2006. gads — 59 = 29 ceļošanas dokumenti, 16 ceļošanas spiedogi, 10 uzturēšanās atļaujas, 4 vīzas. 2007. gads — 172 = 47 ceļošanas dokumenti, 92 ceļošanas spiedogi, 21 uzturēšanās atļauja, 10 vīzas, 2 vadītāja apliecības. Slovēnija || Visi viltotie vai falsificētie dokumenti tika atklāti, izmantojot jauno aprīkojumu, kas iegādāts par Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem. Visas dalībvalstis, izņemot Latviju, atzīmēja, ka ir samazinājies aizturēto nelikumīgo imigrantu skaits. Tas tika skaidrots ar jaunā aprīkojuma preventīvo iedarbību un robežkontroles pārvaldības efektivitātes palielināšanos. Dalībvalstis norādīja, ka šādas austrumu ārējās robežas stiprināšanas rezultātā ir mainījušies nelikumīgās imigrācijas maršruti. Latvija arī uzskata, ka darbība bijusi sekmīga, pateicoties jaunā aprīkojuma efektivitātei un darbinieku uzlabotajai rīcībspējai. 6. tabula. Atklāto nelegālas robežšķērsošanas gadījumu skaits || Atklāto nelegālas robežšķērsošanas gadījumu skaits Igaunija || Nelegālas robežšķērsošanas gadījumi: 2003. gads — 168 gadījumi 2004. gads — 160 gadījumi 2005. gads — 135 gadījumi 2006. gads — 123 gadījumi 2007. gads — 113 gadījumi 2008. gads — 101 gadījums Ungārija || Par robežkontroles efektivitātes palielināšanos liecina to personu skaits, kuras aizturētas, šķērsojot „zaļo robežu”. 2003. gadā tika aizturētas 6455 personas; šis skaitlis samazinājās par 30 % līdz 5024 personām, kamēr ārējās robežas garums tika samazināts uz pusi. Latvija || Atklāto nelegālas robežšķērsošanas gadījumu skaits pieauga no 23 gadījumiem 2006. gadā līdz 49 gadījumiem 2010. gadā. Lietuva || Preventīvo pasākumu un efektīvākas robežkontroles rezultātā samazinājās nelegālas robežšķērsošanas gadījumu skaits. 2007. gadā tika aizturēti 1311 nelegālie migranti, 2008. gadā — 1234, bet 2009. gadā — 1214. Polija || Ievērojami samazinājās to personu skaits, kuras aizturētas, nelikumīgi šķērsojot austrumu robežu (no 203 personām 2003. gadā līdz 93 personām 2007. gadā trīs ģenerāldirektorāta punktos pie austrumu robežas), pateicoties ārējo robežu labākai aizsardzībai, kas veicina nelegālās imigrācijas apkarošanu. Slovākijas Republika || Valsts robežas nelegālas šķērsošanas gadījumi: 2005. gads — aizturēts 341 migrants 2006. gads — aizturēti 352 migranti 2007. gads — aizturēti 400 migranti Slovēnija || Pirms Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanas robežu uzraudzība bija nepietiekama nakts laikā un/vai diennakts tumšajā laikā. Jaunu nakts novērošanas iekārtu, proti, mobilo un rokas termisko attēlveidošanas kameru un nakts redzamības briļļu, iegāde palīdzēja novērst šo trūkumu. Šā uzlabojuma rezultātā krasi samazinājās nelegālo migrantu skaits. 6.3. Programmas īstenošanas efektivitāte Programmas īstenošanas efektivitāti var novērtēt, izmantojot divas pieejas. Pirmā pieeja aplūko pašu īstenošanu. Otrā pieeja novērtē tās ietekmi uz robežu pārvaldību. Tomēr, raksturojot vadības izmaksas un noteikto ietekmi, dalībvalstis par katru no sešiem mērķiem ir sniegušas ļoti atšķirīgus datus. Tāpēc iespējams noteikt tikai vispārīgas tendences[20]. Galvenie kopīgie secinājumi ir aprakstīti zemāk. · Vadība. Šengenas konvencijas finanšu programmas vadība izmaksu ziņā tika uzskatīta par ļoti efektīvu, jo tā ļāva sasniegt mērķi, proti, pievienoties Šengenas zonai, ierobežotā laikposmā un ar salīdzinoši nelielām vadības izmaksām. Lietuva, Slovēnija, Latvija un Ungārija lēsa, ka šīs izmaksas veidoja no 0,4–1,7 % no kopējiem tām piešķirtajiem līdzekļiem. Polija un Slovēnija uzskatīja, ka vadību var pielīdzināt citu līdzīgu programmu vadībai, savukārt Lietuva atzina, ka izmaksu ziņā vadība ir daudz efektīvāka (0,4 % salīdzinājumā ar 1,7 % Ārējo robežu fonda gadījumā)[21]. Polija apgalvoja, ka administratīvais slogs bija samazināts līdz minimumam, turpretim Latvija to uzskatīja par pārmērīgu (jo īpaši attiecībā uz ziņošanu). · Iestāžu sadarbība. Latvija, Lietuva un Ungārija atzinīgi novērtēja pastiprināto sadarbību starp iestādēm, kas atbild par robežu pārvaldību un nelikumīgās imigrācijas apkarošanu, pateicoties ieviestajiem pasākumiem, infrastruktūrai un aprīkojumam. Kopīga iesaistīšanās projekta vadībā arī ir stiprinājusi šo iestāžu kapacitāti un palielinājusi vēlāk izveidotu līdzīgu programmu efektivitāti, jo īpaši tas attiecas uz Ārējo robežu fondu un Atgriešanās fondu. Nav minēts, ka būtu pieaugusi starptautiskā sadarbība, izņemot informācijas apmaiņu ar jauno informācijas sistēmu starpniecību (SIS, VIS). · Ietekme uz izdevumiem. Visas dalībvalstis atzīmēja programmas spēcīgo ietekmi uz robežapsardzības budžetu. Tas ir skaidrojams ar papildu uzturēšanas izmaksām (jauns un sarežģītāks aprīkojums, garantijas termiņa izbeigšanās), lielākām algām (Slovēnijā) un dārgāku apmācību (Latvijā)[22]. Latvija norāda uz tā brīža ekonomiskās krīzes riskiem, kas saistīti ar samazinātām budžeta dotācijām aprīkojumam. Sākot no 2008. gada, Slovēnija pieskaitījusi šīs izmaksas piešķīrumam no Ārējo robežu fonda līdzekļiem. · Programmas efektivitāte. Slovēnija, Latvija un Ungārija atzīmēja Šengenas konvencijas finanšu programmas blakusefektu. Visas trīs dalībvalstis norādīja, ka izmaksas, kas radās saistībā ar šo instrumentu, parasti bija lielākas nekā tirgus cenas. Tika sniegti šādi skaidrojumi: mazie tirgi pieauga, pateicoties milzīgu naudas līdzekļu plūsmai īsā laika periodā, lielie līgumi (īpaši Lietuvā) samazināja konkurenci, ekonomikas uzplaukums un inflācija (Latvijā un Slovēnijā). Latvija ar Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes (PMLP) un Ārlietu ministrijas starpniecību īstenoja vairākus projektus, lai uzlabotu dažādus vīzu pārvaldības aspektus: – kopumā 33 diplomātiskās un konsulārās pārstāvniecības tika nodrošinātas ar datoru tehnoloģijām un datu pārraides aprīkojumu, kas tām ļāva piekļūt VIS, SIS II un VISION sistēmām; piekļuve šīm sistēmām ļāva ātrāk pieņemt lēmumus un izsniegt vīzas; – tika labiekārtotas vēstniecību un konsulātu telpas, lai izveidotu drošu vidi Šengenas vīzu izsniegšanai (atsevišķas ieejas/izejas konsulārajiem darbiniekiem, apkalpošanas lodziņi no neplīstoša stikla, uzgaidāmā telpa atdalīta no apkalpošanas lodziņiem, pārnēsājami detektori apmeklētāju pārbaudei); šie uzlabojumi tika veikti saskaņā ar Kopīgās konsulārās instrukcijas drošības standartiem un prasībām un atbilstoši „Rekomendāciju katalogam attiecībā uz Šengenas acquis pareizu piemērošanu un labāko praksi: Vīzu izsniegšana”[23]. – PMLP tika apgādāta ar jauniem serveriem, kas ļāva garantēt drošu uzglabāšanu (pieeja datiem bija tikai pilnvarotām iestādēm) un nepārtrauktu dažādu reģistru sistēmu (Iedzīvotāju reģistra, Ielūgumu reģistra, Darba atļauju reģistra, Uzturēšanās atļauju reģistra, Vīzu reģistra un Ieceļošanas aizliegumu reģistra) pieejamību; šī jaunā sistēma atbilda ES prasībām un Latvijas Nacionālajai vīzu informācijas sistēmai, kas paredzēja nodrošināt personas datu aizsardzību, uzglabāšanu un apstrādi 1,1 miljonam cilvēku. 3. ierāmējums. Latvijas projekti, kuru īstenošana atbilda mērķim „uzlabota vīzu pārvaldība” 4. ierāmējums. Igaunijas projekti, kuru īstenošana atbilda mērķim „uzlabota robežkontrole” Valsts robežsardzes padome apgādāja Ceļošanas dokumentu novērtēšanas centru un tā robežkontroles punktus ar jaunu tehnoloģiju nepilsoņu dokumentu pārbaudei un apzīmogošanai: – Ceļošanas dokumentu novērtēšanas centrs tika aprīkots ar video spektrālo iekārtu (VSC 5000), kas ļāva ekspertiem veikt atbilstošu dokumentu kontroli, pārbaudīt dokumentus ar ultravioleto gaismu un tādējādi īstenot vispusīgu dokumentu pārbaudi. Profesionālajās mācībās un apmācībā darba vietā par dokumentu kontroli un informācijas iekšējo un starptautisko apmaiņu tika izmantoti dokumentu un to viltojumu apraksti. Robežkontroles punkti tika aprīkoti ar atbilstošiem robežu zīmogiem saskaņā ar Šengenas prasībām. 5. ierāmējums. Slovēnijas projekti, kuru īstenošana atbilda mērķim „uzlabota robežkontrole” Valsts pārvaldes ministrija bija plānojusi uzbūvēt vai labiekārtot 24 robežšķērsošanas vietas un īstenot septiņus pasākumus (zemes gabalu iegādi, dokumentācijas sagatavošanu, infrastruktūras izbūvi un jaunu objektu celtniecību, aprīkojuma iegādi un inženieru nolīgšanu). Tomēr ministrijai bija būtiski jāmaina tās indikatīvais grafiks, jo kļuva skaidrs, ka daži no šiem projektiem tiks īstenoti pēc attiecināmības perioda beigām, tāpēc 14 pasākumu apjoms tika samazināts, bet viens pasākums tika izslēgts vispār. Valsts pārvaldes ministrija izslēdza no Šengenas konvencijas finanšu programmas noteiktus pasākumus divu galveno iemeslu dēļ: – līgumi netika parakstīti laikus, kas nozīmēja, ka projektus neizdosies īstenot attiecināmības perioda laikā; – publiskā iepirkuma projekti netika publicēti Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, jo nebija precīzu aprēķinu par darbu izmaksām pirms priekšlikumu atvēršanas. Tomēr visi pasākumi un darbi tika īstenoti, jo izslēgtos pasākumus finansēja no valsts budžeta līdzekļiem. 7. tabula. Ietekme uz kopējiem robežu pārvaldības izdevumiem EE || LT || PL || SI || SK || LV || HU +40 % (2003.– 2008. g.) || +71 % (2003. –2008. g.) || +17 % (2002.–2008. g.) || Apt. 30 % (nav norādīts periods) || +40 % (2003.–2008. g.)) || Pieaugums (nav datu) || +20 % (lēsts) (2002.–2009. g.) 6.4. Papildināmība Visas saņēmējas dalībvalstis papildināmības jautājumu vērtēja no ļoti dažādiem skatu punktiem. Kamēr Slovākijas Republika un Lietuva vienīgi atzīmēja, ka ar Šengenas konvencijas finanšu programmu saistītie pasākumi bija saskaņoti ar Phare un Pārejas finanšu instrumentu, pārējās valstis izvērtēja jautājumu ļoti pamatīgi, pievēršoties diviem galvenajiem aspektiem, kas aprakstīti zemāk. · Vadība. Piecās dalībvalstīs Phare programmas, Pārejas finanšu instrumenta un Norvēģijas un EEZ finanšu mehānismu atbalsta koordinators bija atbildīgs arī par Šengenas konvencijas finanšu programmas vadību. Šādi bija daudz vienkāršāk koordinēt līdzekļu pārvaldību un sadali. · Ieguldījumu jomas. Papildināmība ieguldījumu jomās ir jāizvērtē, ņemot vērā valsts stratēģijas valsts Šengenas rīcības plāna (SAP) mērķu sasniegšanai. Šajā sakarā, lai reaģētu uz konstatētajām vajadzībām un nepilnībām, tika izmantoti visi ES un citi finansējuma avoti. Igaunija, Polija, Latvija un Ungārija Phare programmas, Pārrobežu sadarbību fondus (tikai Polija), Norvēģijas finanšu mehānismu un Pārejas finanšu instrumentu izmantoja, lai papildinātu Šengenas konvencijas finanšu programmas pasākumus (robežu pārvaldības aprīkojuma, IT sistēmu un infrastruktūras modernizāciju un iegādi) atbilstoši to SAP stratēģijām. Polija varēja izmantot arī Phare atvēlētos līdzekļus, lai atbalstītu tās integrētās robežu pārvaldības stratēģiju. Slovēnijā Phare programmas 1999.–2003. gadam, kas bija paredzētas atjaunināta un modernizēta aprīkojuma un informācijas sistēmu (SIS) iegādei robežu pārvaldības, tieslietu un iekšlietu jomā, uzskata par Šengenas konvencijas finanšu programmas priekštecēm. Pārejas finanšu instrumenta līdzekļi tika novirzīti iestāžu izveidei un administratīvai un juridiskai palīdzībai Šengenas acquis transponēšanā. Tomēr Slovēnija nolēma neizmantot Norvēģijas un EEZ finanšu mehānismu līdzekļus. 6. ierāmējums. Polijas datu pārraides sistēma, kas atbilda mērķim „uzlabotas IT sistēmas” Robežsardzes štābs izstrādāja vērienīgu robežsardzes IT tīkla modernizācijas projektu. Bija paredzēts caur centrālo mezglu savienot dažādu datubāzu sistēmas, piemēram, SIS/SIS II, nodrošinot visu līmeņu policijas vienībām lietotājam draudzīgu piekļuvi. Pateicoties šim uzlabojumam, tiek nodrošināta arī informācijas plūsma starp SIS II un VIS centrālajām sistēmām, kā arī institucionālo lietotāju satelīta sistēmām un SIRENE biroju Polijā. Tika panākta robežsardzes IT sistēmas atbilstība Šengenas prasībām, kas ļāva uzlabot informācijas plūsmu (tostarp SIS). Projekta īstenošana paaugstināja ES ārējās robežas aizsardzības līmeni. Tādējādi Polijas jaunā IT sistēma ļāva samazināt no valsts izraidīto ārvalstnieku skaitu, kā arī mēģinājumu skaitu nelegāli šķērsot valsts robežu. Dažas no šā Šengenas konvencijas finanšu programmas vērienīgā projekta daļām bija Phare projektu turpinājums, ieskaitot Phare valsts programmas un pārrobežu sadarbību, piemēram, projektu „PNP 2002”. IT infrastruktūras sagatavošana sadarbībai ar SIS ļāva sekmīgi īstenot Šengenas konvencijas finanšu programmas projektus policijas pārvaldēs. Projekts turpinās Ārējo robežu fonda ietvaros. Ungārija minēja citus ES instrumentus, piemēram, TAIEX, OLAF atbalstītās Pericles un Hercule II programmas, kā arī Argo projektus. Vēl interesantāk ir tas, ka Ungārija bija paredzējusi arī papildināmību ar vēlākām programmām, lai apmierinātu vajadzības, kuras nebija iespējams iekļaut Šengenas konvencijas finanšu programmā: Drošība un brīvību garantēšana 2007.–2013. gadā, ĀRF, Jaunais Ungārijas attīstības plāns un Eiropas teritoriālās sadarbības programma, kā arī Piektais (Eperješkes dzelzceļa stacija) un Septītais (Mohačas iekšzemes ūdensceļš) Viseiropas koridors. 7. Ārējo robežu fonds (ĀRF) kā procesa turpinājums[24] Visām dalībvalstīm ir acīmredzams, ka ĀRF turpina Šengenas konvencijas finanšu programmas aizsākto procesu gan vadības, gan aptverto jomu ziņā. Visas dalībvalstis atzina, ka Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanai ieviestās vadības, kontroles un uzraudzības sistēmas tika izmantotas, lai izstrādātu ĀRF paredzētās sistēmas. Lielākā daļa no dalībvalstīm (Polija, Igaunija, Lietuva, Latvija un Ungārija) nolēma saglabāt tās pašas atbildīgās struktūras, lai nezaudētu iegūto institucionālo atmiņu un organizatorisko kultūru. Slovēnija[25] un Slovākijas Republika[26] izlēma mainīt atbildīgās iestādes. Igaunija un Polija atzīmēja, ka ir uzlabojušās to stratēģiskās plānošanas spējas (resursu sadale, izmantošanas plāns) un spējas organizēt un vadīt publisko iepirkumu procedūras, kas ļāva izmantot atbalstu daudz efektīvāk (Igaunija). Lietuva uzsvēra, ka pārvaldot ĀRF, turpinās labā iestāžu sadarbība, kas aizsākusies Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanas laikā. Attiecībā uz pasākumiem jāmin, ka to ieviešana aktīvi turpinās Lietuvā, kas atzina, ka ĀRF 2007. gada programma ļāva veikt pasākumus, kurus nevarēja īstenot Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros. Vairums saņēmēju valstu atzina, ka par Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem iegādāto moderno iekārtu uzturēšanas izmaksas ir lielākas, tāpēc tās izmanto ĀRF līdzekļus šo izdevumu segšanai. IT sistēmas, jo īpaši SIS II, arī ir joma, kas turpina saņemt ES atbalstu. Ungārija arī norāda uz nepieciešamību atkārtot un pilnveidot apmācību procesu. 8. Secinājumi Kopumā Šengenas konvencijas finanšu programma bijusi veiksmīga, jo tā nodrošināja, ka visas septiņas attiecīgās dalībvalstis izpildīja Šengenas prasības ierobežotā laikposmā un no 2007. gada 1. decembra pievienojās Šengenas zonai. ES piešķirto līdzekļu izlietojums ir ilustratīvs rādītājs, kas liecina par ieviestajiem labas pārvaldības pasākumiem, un to apstiprināja dalībvalstis, kuras atzina, ka tās nebūtu varējušas pievienoties Šengenas zonai tik īsā laikposmā bez Šengenas konvencijas finanšu programmas atbalsta. Galvenais šo panākumu iemesls ir īpašā programmas struktūra, kas balstījās uz ikgadējiem indikatīviem grafikiem, kuri nebija finansiāli saistoši. Šī sistēma izrādījās gan elastīga, gan efektīva, lai ļautu dalībvalstīm lielākā vai mazākā mērā uzņemties atbildību par līdzekļu sadali un pārdali. Cenšoties sasniegt Pievienošanās akta 35. pantā izklāstītos mērķus, Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļi galvenokārt tika izlietoti ieguldījumiem infrastruktūrā, transportlīdzekļos un IT sistēmās pie sauszemes robežām un lidostās. Šis instruments papildināja valstu centienus efektīvi pārvaldīt ārējās robežas un novērst nelikumīgu ieceļošanu Šengenas zonā. Ir skaidri redzama saikne starp Šengenas konvencijas finanšu programmu un Ārējo robežu fondu. Vairākas finanšu programmas līdzekļu saņēmējas valstis ir atzinušas, ka ĀRF, kas balstīts uz Šengenas konvencijas finanšu programmas sasniegumiem politikas un vadības jomā, turpina iesākto procesu, bet dažām no valstīm ļauj pabeigt īstenot pasākumus, kuri uzsākti Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros. Ņemot vērā šo apstākli, lielākā daļa saņēmēju dalībvalstu ir saglabājušas vadības struktūras, kas līdzīgas tām, kas izveidotas Šengenas konvencijas finanšu programmas vajadzībām. Augsts ES piešķirto līdzekļu izlietojuma līmenis un efektīva finanšu līdzekļu pārvaldība apliecina veiksmīgu Šengenas konvencijas finanšu programmas īstenošanu. ES piešķirto līdzekļu izlietojuma līmenis bija robežās no 90 % līdz 100 %. Kopumā pieejamie resursi tika izlietoti pareizi, piemērojot vienīgi dažas finanšu korekcijas. Visbeidzot, Šengenas konvencijas finanšu programma Rumānijai un Bulgārijai (2007.–2009. g.)[27] tika izstrādāta, balstoties uz pieredzi darbā ar iepriekšējo instrumentu, un, īstenojot līdzīgu pagaidu programmu, kas paredzēta Horvātijas Pievienošanās aktā[28], tiks apsvērta iespēja izmantot līdzīgu vadības struktūru. [1] Līgumu izpildes termiņu, kas sākotnēji tika noteikts kā 2006. gada 31. decembris (ar Komisijas lēmumu Nr. (2004) 248), ar Komisijas lēmumu Nr. C(2006) 684 pagarināja līdz 2007. gada 30. septembrim. [2] Šengenas zonas izveidošanas un sadarbības pamatā ir 1985. gada Šengenas Nolīgums. Šengenas zona ir teritorija, kurā ir garantēta personu brīva pārvietošanās. Nolīgumu parakstījušās valstis ir atcēlušas iekšējo robežkontroli, lai izveidotu vienotu ārējo robežu. Šajā saistībā piemēro vienotus noteikumus un procedūras attiecībā uz īstermiņa uzturēšanās vīzām, patvēruma pieprasījumiem un robežkontroli. Vienlaikus, lai garantētu drošību Šengenas zonā, ir uzlabota policijas dienestu un tiesu iestāžu sadarbība un koordinācija. Parakstot 1997. gada Amsterdamas līgumu, Šengenas sadarbība tika iekļauta ES tiesiskajā regulējumā. [3] Akts par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Ungārijas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas un Slovākijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā, OV L 236, 23.9.2003., 44. lpp. [4] Komisijas lēmums Nr. C(2004)248. [5] Komisijas lēmums Nr. C(2006)684. [6] Komisijas lēmums Nr. C(2007)494. [7] Komisijas lēmuma Nr. C(2004) 248 2. panta 2. punktā ir noteikts, ka „Programmas ietvaros Kopienas piešķirtā atbalsta apjoms var sasniegt pat 100 %.” Indikatīvajā grafikā jānorāda citi katra pasākuma finansēšanas avoti. [8] Saskaņā ar Komisijas lēmuma Nr. C (2004) 248 7. pantu Polijai, kas nav eiro zonas valsts, ir jāizmanto Polijas zlotu maiņas kurss pret eiro attiecībā uz maksājumiem, kas veikti Šengenas konvencijas finanšu programmas ietvaros. Valūtas kurss plānošanas periodā (un arī attiecībā uz Komisijas veiktajiem avansa maksājumiem) bija augstāks nekā tas, ko piemēroja saņēmēju valstu veiktajiem maksājumiem projekta īstenošanas laikā. Šā iemesla dēļ izlietojuma līmenis pārsniedz 100 %. [9] C (2004)248. [10] Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam. [11] Komisijas 2002. gada 23. decembra Regula Nr. 2342/2002, ar ko paredz īstenošanas kārtību Padomes Regulai Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam. [12] Saskaņā ar Pievienošanās akta 35. pantu Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem bija jāsedz ieguldījumi infrastruktūrā, darba aprīkojumā, apmācībā, kā arī loģistikas izmaksas. Tādējādi finanšu programmas mērķi neparedzēja institūciju izveidi un juridisko palīdzību acquis transponēšanai valsts tiesību aktos. Vienīgi Slovēnija izstrādāja detalizētu stratēģiju dažādu finansējuma instrumentu izmantošanai šo dažādo vajadzību apmierināšanai (infrastruktūra, aprīkojums, institūciju izveide, juridiskā palīdzība). [13] Komisijas lēmums Nr. C(2007) 494. [14] Ar Komisijas lēmumu Nr. C(2006) 684 šādi tika grozīti termiņi: izdevumu saistības jāuzņemas un līgumi jānoslēdz līdz 2006. gada 31. decembrim, galīgā līguma izpilde jāveic līdz 2007. gada 30. septembrim, bet pēdējais maksājums jāveic līdz 2007. gada 31. decembrim. Ar Komisijas lēmumu Nr. C(2007) 494 SIS II projektu līgumu parakstīšanas termiņš tika pagarināts līdz 2007. gada 31. martam, bet SIS II līgumu izpildes termiņš tika pagarināts līdz 2007. gada 31. decembrim. Saistību un maksājumu termiņi netika mainīti. [15] B.11. Datu pārraides sistēma; B.12. Policijas vienību paplašināta piekļuve SIS resursiem — pamata līmenis; B.15. Valsts informātikas sistēmas izveide un ieviešana ar SIS II un VIS centrālo mezglu (N-SIS PL); B.16. Sistēmas „Pobyt” modernizācija; B.18. Šengenas acquis ieviešana tiesu iestādēs un prokuratūrās; B.19. „Vīzu-konsula” informācijas sistēmas funkcionalitātes uzlabošana; B.20. Droša lietotāja autentifikācijas režīma ieviešana SIS ietvaros; B.21. Centrālo informācijas sistēmu sagatavošana Šengenas Nolīguma Īstenošanas konvencijas noteikumu ieviešanai (2005. g.); B.25. Piekļuves nodrošināšana SIS resursiem policijas vienībām visos līmeņos (2005. g.). [16] Valsts mēroga darbības ciparu mobilo radiosakaru sistēmas izstrāde un ieviešana (DMRCS) (EUR 22 725 511 saņemti no Šengenas konvencijas finanšu programmas) un Iekšlietu ministrijas telekomunikāciju tīkla izstrāde un izveide pie ES ārējām robežām (EUR 3 419 457 saņemti no Šengenas konvencijas finanšu programmas). [17] Robežu infrastruktūra (pirmais ievilkums), darba aprīkojums, izņemot IT sistēmas (otrais ievilkums), informācijas tehnoloģijas (otrais ievilkums), apmācības (trešais ievilkums), loģistika un darbība (ceturtais ievilkums). [18] Galvenās konstatētās nepilnības bija: Šengenas zonas vajadzībām nepietiekami atbilstoša infrastruktūra (kuras atsevišķās vietās nebija vispār, tā bija novecojusi vai neatbilda minimālajām prasībām) robežšķērsošanas vietās (BCP) un pie policijas, konsulāro un robežsardzes dienestu ēkām; novecojušas sistēmas un informācijas un datu apmaiņas tīkla infrastruktūra (vīzas, pirkstu nospiedumi, transportlīdzekļu pārbaudes u. c.); nepietiekama starpiestāžu sadarbība (robežsardze, policija, konsulārie dienesti, tiesas iestādes); nepietiekams transportlīdzekļu (kuģi, helikopteri, ziemas transportlīdzekļi) un radiosakaru sistēmu skaits; Šengenas prasībām atbilstošu darbinieku trūkums (tehniskās zināšanas un valodu prasmes). [19] Sk. 8. zemsvītras piezīmi. [20] Lielāko daļu skaitļu un jo īpaši procentus dalībvalstis sniegušas, nepaskaidrojot, uz kādu laikposmu tie attiecas un kāda bijusi konkrētā darbības joma. [21] Šīs salīdzinoši nelielās vadības izmaksas ir jāvērtē piesardzīgi, jo, kā norāda Latvija, vairums dalībvalstu izmaksas sedza no valsts budžeta, un tādējādi tās nav iekļautas aprēķinā. [22] Interesanti, ka Lietuva norāda, ka 2003. gadā ticis samazināts valsts budžets robežproblēmu risināšanai, sagaidot papildu finansējumu no Šengenas konvencijas finanšu programmas līdzekļiem. [23] Ģenerālsekretariāta piezīme Šengenas darba grupai, 6183/03, 7.2.2003.). [24] Ārējo robežu fonds (ĀRF) aptver laika periodu no 2007. gada līdz 2013. gadam. Tajā ir iesaistījušās kopumā 23 dalībvalstis. Fonda galvenais mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm nodrošināt efektīvu, augsta līmeņa un vienotu kontroli pie ārējām robežām un veicināt kopējās vīzu politikas izstrādi. [25] Atbildīgās iestādes pienākumus Finanšu ministrijas vietā uzņēmās Iekšlietu ministrija. Finanšu ministrija kļuva par apstiprinošo iestādi. [26] Atbildību par 2007.–2013. gada finanšu instrumentu vadību Iekšlietu ministrijas Ārvalstu palīdzības departamenta vietā uzņēmās Policijas prezidija Starptautiskās policijas sadarbības birojs. Kopš 2006. gada Iekšlietu ministrijas Ārvalstu palīdzības departamenta darbs kļuvis efektīvāks (palielinājies darbinieku skaits, samazinājusies kadru mainība) un tas ir sācis pildīt savu uzdevumu, sniedzot metodiskus norādījumus visām ministrijas struktūrām (saņēmējiem) saistībā ar ES finansējumu (palielinot informētību par ES finansējuma sadali starp ministrijas struktūrām, nododot informāciju par uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus attiecīgajām kontaktpersonām, veicot finansējuma plānošanu, ziņojot par līdzekļu izlietojumu, u. tml.). Tika saglabāta institucionālā atmiņa, jo Starptautiskās policijas sadarbības biroja darbinieki, kas nodarbojās ar Šengenas konvencijas finanšu programmas vadību, dalījās gūtajā pieredzē un piedalījās administratīvās un organizatoriskās veiktspējas pārņemšanā. [27] Protokola par nosacījumiem un noteikumiem Bulgārijas Republikas un Rumānijas uzņemšanai Eiropas Savienībā 32. pants, OV L 157, 21.6.2005., 39. lpp. [28] Akta par Horvātijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumā par Eiropas Savienību, Līgumā par Eiropas Savienības darbību un Eiropas Atomenerģijas kopienas dibināšanas līgumā 31. pants, OV L 112, 24.4.2012., 29. lpp. Septiņu saņēmējvalstu pilns mērķu saraksts. Dalībvalstis || Galīgais mērķu skaits || Pieeja mērķiem || Mērķi Polija || 4 || Plaša, kā arī stratēģiskas un operatīvas pieejas kombinācija || × Mērķis Nr. 1: robežšķērsošanas vietu infrastruktūras būvniecība un modernizācijas uz ES ārējās robežas. × Mērķis Nr. 2: darba aprīkojums, kas saistīts ar robežšķērsošanu, jo īpaši saistībā ar Šengenas Informācijas sistēmu. × Mērķis Nr. 3: apmācība un pakalpojumi. × Mērķis Nr. 4: atbalsts loģistikas izmaksām un operācijām (tehniskā palīdzība). Ungārija || 4 || Plaša un stratēģiska || × Mērķis Nr. 1: ārējās robežkontroles stiprināšana. × Mērķis Nr. 2: kontroles spēju uzlabošana, palielinot datu sniegšanas spējas un spējas piekļūt datiem. × Mērķis Nr. 3: uzlabot padziļinātas kontroles efektivitāti. × Mērķis Nr. 4: izveidot starptautiskas sadarbības spējas krimināllietās. Igaunija || 6, sākotnēji 5 || Sīki izstrādāta, kā arī stratēģiskas un operatīvas pieejas kombinācija || × Mērķis Nr. 1: izveidot operatīvu radiosakaru sistēmu un nepieciešamos tehniskos risinājumus SIS II tehniskā prototipa izveidei. × Mērķis Nr. 2: izstrādāt policijas spēku informācijas sistēmas un integrēt tās VIS sistēmā un nodrošināt drošus savienojumus datu pārsūtīšanai ar attiecīgajām iestādēm citās ES dalībvalstīs. × Mērķis Nr. 3: pielāgot infrastruktūru un materiāltehnisko bāzi, kas nepieciešama, lai ārējo robežu apsardzību un robežkontroli saskaņotu ar Konvenciju, ar ko īsteno Šengenas Nolīgumu, Šengenas katalogu un Kopējo rokasgrāmatu; izveidot apmācībai nepieciešamo infrastruktūru un radīt materiāltehnisko bāzi augsti kvalificētu robežsargu apmācībai, un sagatavot robežsardzes darbiniekus robežu apsardzībai atbilstoši prasībām, kas noteiktas attiecībā uz robežu apsardzību un robežkontroli pie ES robežām. × Mērķis Nr. 4: izveidot mobilas darba stacijas darbiniekiem, kas veic migrācijas uzraudzību, īstenot VIS un izveidot infrastruktūru, kas nepieciešama VIS īstenošanai; garantēt tās drošību un īstenot biometriskus risinājumus. × Mērķis Nr. 5: pielāgot konsulāro punktu infrastruktūru saistībām, kas izriet no Šengenas nolīguma, nodrošināt Eiropas Vienotās vīzu zonas darbību, pielāgot vīzu procedūras Eiropas Savienības prasībām un ieviest attiecīgo aparatūru. × Mērķis Nr. 6: izveidot valsts līmeņa sistēmu SIS datu izplatīšanai (NS-SIS) un, lai nodrošinātu tās izmantošanas un papildu informācijas apmaiņas kontroli, SIRENE informācijas sistēmu. Lietuva || 8 || Sīki izstrādāta, kā arī stratēģiskas un ļoti operatīva pieejas kombinācija || × Mērķis Nr. 1: robežšķērsošanas infrastruktūras un ar to saistīto ēku būvniecība, atjaunošana un uzlabošana. × Mērķis Nr. 2: tehniskā kontrole, uzraudzības iekārtas, transporta līdzekļi un cits nepieciešamais aprīkojums, ko izmanto ES ārējai robežai, stacijās un robežkontroles punktos. × Mērķis Nr. 3: izveidot jaunu un uzlabot esošo saziņas un informācijas tīklu infrastruktūru pie ES ārējās robežas. × Mērķis Nr. 4: pasākumi, kas nepieciešami Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) īstenošanai. × Mērķis Nr. 5: pasākumi paredz viltojumu atklāšanas aparatūras iegādi un kopēju ieceļošanas/izceļošanas spiedogu izmantošanu, veicot robežpārbaudes pie ES ārējās robežas. × Mērķis Nr. 6: uzlabot sadarbību starp robežsardzes un policijas vienībām, kuras darbojas pie robežas, tādējādi nodrošinot nekavējošu un tiešu mijiedarbību starp šīm divām iestādēm, kad tās veic ES ārējās robežas pārkāpēju meklēšanu un aizturēšanu. × Mērķis Nr. 7: darbinieku labāka apmācība un zinātība. × Mērķis Nr. 8: Šengenas konvencijas finanšu programmas pārvaldība: loģistika un darbinieki. Slovēnija || 9, sākotnēji 7 || Plaša un operatīva pieeja, pa ieguldījumu kategorijām || × Mērķis Nr. 1: uzlabot un/vai paplašināt policijas iecirkņu telpas. × Mērķis Nr. 2: ieguldījumi tehniskā aprīkojumā un transporta līdzekļos. × Mērķis Nr. 3: ieguldījumi informācijas un telekomunikāciju sistēmā. × Mērķis Nr. 4: instruktoru apmācība Šengenas acquis īstenošanai un darbā jaunpieņemtu robežsardzes policijas amatpersonu pamatapmācības programma. × Mērķis Nr. 5: atalgojums un personiskais ekipējums. × Mērķis Nr. 6: ieguldījumi robežšķērsošanas vietās. × Mērķis Nr. 7: robežšķērsošanas vietu uzturēšana. × Mērķis Nr. 8: ieguldījumi drošības aprīkojumā diplomātiskajās pārstāvniecībās un konsulātos. × Mērķis Nr. 9: darbības izmaksas. Slovākija || 16 || Plaša un operatīva pieeja, pa programmām || × Mērķis Nr. 1: izstrādāt kompleksu robežapsardzības sistēmu Slovākijas un Ukrainas robežai. × Mērķis Nr. 2: uzlabot robežkontroles vienību iekārtas pie Slovākijas un Ukrainas robežas. × Mērķis Nr. 3: pielāgot M.R.Štefánika Bratislavas starptautisko lidostu Šengenas standartiem. × Mērķis Nr. 4: nodrošināt uniformas un darba apģērbu policijas amatpersonām, kas apsargā Slovākijas un Ukrainas robežu. × Mērķis Nr. 5: uzlabot tādas klasificētas informācijas aizsardzību, kura pārsūtīta robežkontroles vienību tīklā pie Slovākijas un Ukrainas robežas. × Mērķis Nr. 6: palielināt Sečovce aizturēšanas centra kapacitāti. × Mērķis Nr. 7: valsts policijas informācijas sistēmu saskaņošana ar SIS II. × Mērķis Nr. 8: tehnoloģisks atbalsts SIS/SIRENE centrālajiem birojiem un galalietotājiem. × Mērķis Nr. 9: ar VIS saistītu informācijas sistēmu izstrāde. × Mērķis Nr. 10: uzlabot izsniegto vīzu kvalitāti un nodrošināt informācijas par izsniegtajām vīzām sniegšanu Iekšlietu ministrijai reālā laikā. × Mērķis Nr. 11: pilnveidot aprīkojumu pārrobežu uzraudzībai. × Mērķis Nr. 12: modernizēt laboratoriju aprīkojumu dokumentu identifikācijai. × Mērķis Nr. 13: uzlabot Muitas dienesta darbību pie Slovākijas un Ukrainas robežas. × Mērķis Nr. 14: motorizētu transportlīdzekļu iepirkums un īpaša tehnoloģija nozagtu/nozaudētu motorizētu transporta līdzekļu identifikācijai. × Mērķis Nr. 15: atbalsts Šengenas konvencijas finanšu programmas pārvaldībai – Loģistika un operācijas. × Mērķis Nr. 16: elektroniska videouzraudzības sistēma dzelzceļa robežšķērsošanas vietās pie Slovākijas un Ukrainas robežas. Latvija || 33, sākotnēji 25 || Operatīva projektu līmenī (vēlāk saistīta ar “galvenajiem mērķiem”: 9 pie robežuzraudzības, 8 pie robežpārbaudēm, 6 pie vīzu pārvaldības, 4 pie apmācības, 2 pie IT sistēmām, 2 nav noteikti). || × Mērķis Nr. 1: Latvijas Republikas diplomātisko pārstāvniecību nodrošināšana ar Šengenas vīzu izsniegšanai nepieciešamo datu pārraides infrastruktūru (datortehniku, datu pārraides aprīkojumu). × Mērķis Nr. 2: drošības standartu uzlabošana un atbilstības nodrošināšana prasībām, kas noteiktas Kopējā Konsulārajā instrukcijā un Rekomendāciju katalogā attiecībā uz Šengenas acquis pareizu piemērošanu un labāko praksi: vīzu izsniegšana (6183/03, 7.2.2003.). × Mērķis Nr. 3: pienācīgas ceļošanas dokumentu kontroles nodrošināšana un viltojumu atklāšana Latvijas Republikas diplomātiskajās un konsulārajās pārstāvniecībās. × Mērķis Nr. 4: Latvijas Republikas diplomātisko un konsulāro pārstāvniecību nodrošināšana ar nepieciešamajiem kvalificēta personāla resursiem atbilstoši standartiem un prasībām, kas noteiktas Kopējā konsulārajā instrukcijā un Rekomendāciju katalogā attiecībā uz Šengenas acquis pareizu piemērošanu un labāko praksi: vīzu izsniegšana (6183/03, 7.2.2003.). × Mērķis Nr. 5: Šengenas vīzu izsniegšanai nepieciešamās kvalifikācijas nodrošināšana Latvijas Republikas vēstniecību un konsulātu konsulārajām amatpersonām. × Mērķis Nr. 6: personu un tām piederošo mantu efektīva kontrole uz ārējās robežas. × Mērķis Nr. 7: narkotiku pēddziņu suņu iegāde. × Mērķis Nr. 8: Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes serveru telpu izbūve un aprīkošana. × Mērķis Nr. 9: Latvijas nacionālās vīzu informācijas sistēmas attīstīšana. × Mērķis Nr. 10: valodu apmācība Pilsonības un migrācijas lietu pārvaldes darbiniekiem. × Mērķis Nr. 11: N.SIS nodaļas, SIRENE biroja darbinieku un citu SIS lietotāju apmācība; × Mērķis Nr. 12: Iekšlietu ministrijas datu pārraides tīkla drošības attīstīšana. × Mērķis Nr. 13: angļu valodas un citu svešvalodu apmācība Valsts policijas darbiniekiem. × Mērķis Nr. 14: mobilās robežpatrulēšanas sistēmas uzlabošana, izmantojot apvidus mašīnas, sniega motociklus, kvadriciklus un motorlaivas. × Mērķis Nr. 15: robežapsardzības mobilitātes uzlabošana, izveidojot Valsts robežsardzes aviācijas vienību. × Mērķis Nr. 16: robežapsardzības mobilitātes uzlabošana jūrā. × Mērķis Nr. 17: robežu šķērsojošo personu, mehānisko transportlīdzekļu un personām piederošo lietu pārbaudes efektivitātes uzlabošana, iegādājoties robežšķērsošanas punktu tehnisko aprīkojumu. × Mērķis Nr. 18: jūras robežas videonovērošanas sistēmas izveidošana. × Mērķis Nr. 19: austrumu robežas “zaļās robežas” tehniskās uzraudzības attīstība. × Mērķis Nr. 20: piegāžu uzlabošana operatīvajām darbībām, iegādājoties tehniskus līdzekļus. × Mērķis Nr. 21: robežas tehniskās aizsardzības, kontroles un informācijas aprīkojuma izveidošana. × Mērķis Nr. 22: Valsts robežsardzes telekomunikāciju tīkla modernizācija. × Mērķis Nr. 23: Valsts robežsardzes profesionālās apmācības sistēmas izstrāde. × Mērķis Nr. 24: Automatizēta pirkstu nospiedumu identifikācijas sistēma (AFIS). × Mērķis Nr. 25: Valsts robežsardzes infrastruktūras attīstība. × Mērķis Nr. 26: helikopteru nosēšanās laukumu būvniecība Punduru, Lavošnieku, Šķilbēnu un Pededzes nodaļās un Vientuļu robežšķērsošanas vietā. × Mērķis Nr. 27: austrumu robežas radiosakaru sistēmas paplašināšana. × Mērķis Nr. 28: suņu iegāde. × Mērķis Nr. 31: ekipējuma iegāde. × Mērķis Nr. 32: apmācības kursi. × Mērķis Nr. 33: Šengenas konvencijas finanšu programmas pārvaldības izdevumi.