[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 20.7.2010 COM(2010) 392 galīgā redakcija 2010/0215 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā {SEC(2010) 907}{SEC(2010) 908} PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Ievads 1. Šā priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai mērķis ir visā Eiropas Savienībā noteikt vienotus minimuma standartus attiecībā uz tiesībām uz informāciju kriminālprocesā. Priekšlikums ir otrais solis pasākumu kopumā, kas paredzēti Procesuālo tiesību ceļvedī, kuru Padome pieņēma 2009. gada 30. novembrī un kurā tā lūdza Komisiju pakāpeniski iesniegt priekšlikumus. Pašlaik šķiet, ka šāda pieeja ir labs risinājums, kā vairot pārliecinātību un dot ieguldījumu savstarpējas uzticēšanās veicināšanā un turpmākā stiprināšanā. Tādējādi šis priekšlikums būtu jāuzskata par daļu no visaptverošas tiesību aktu paketes, kuru Komisija iesniegs tuvāko gadu laikā un kura nodrošinās procesuālo tiesību minimuma kopumu kriminālprocesos Eiropas Savienībā. 2. Šā priekšlikuma mērķis ir uzlabot aizdomās turēto personu tiesības. Vienotiem minimuma standartiem attiecībā uz šīm tiesībām būtu jāatvieglo savstarpējās atzīšanas principa piemērošana, tādējādi uzlabojot ES dalībvalstu tiesu iestāžu sadarbību. 3. Pirmais solis – attiecībā uz tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu – ir direktīva, kas tika pieņemta 2010. gada 8. oktobrī. 4. Priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 82. panta 2. punkts. Šis punkts paredz, ka “[t]iktāl, cik tas ir nepieciešams, lai veicinātu tiesas spriedumu un lēmumu savstarpēju atzīšanu, kā arī policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, kam ir pārrobežu aspekts, Eiropas Parlaments un Padome, pieņemot direktīvas saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, var noteikt minimālos noteikumus. Šādos noteikumos ņem vērā dalībvalstu tiesību tradīciju un tiesību sistēmu atšķirības. Šie noteikumi attiecas uz: a) pierādījumu savstarpēju pieņemamību dalībvalstu starpā, b) personas tiesībām kriminālprocesā, c) nozieguma upuru tiesībām, d)(..).” Lai savstarpējas atzīšanas princips labi darbotos, ir vajadzīga savstarpēja uzticēšanās. Lai uzlabotu savstarpējo uzticēšanos un līdz ar to arī sadarbību, ir vajadzīgs noteikts saderības līmenis. 5. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk “harta”) 47. pantā ir paredzētas tiesības uz taisnīgu tiesu, hartas 48. pantā ir garantētas tiesības uz aizstāvību, un tam ir tāda pati nozīme un darbības joma kā ECHR 6. panta 3. punktā garantētajām tiesībām[1]. Attiecībā uz Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju ( ECHR ) tiesības uz informāciju izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas ( ECtHR ) judikatūras attiecībā uz ECHR 6. pantu, kas norāda, ka iestādēm aktīvi jānodrošina, lai personas, pret kurām ir vērsta kriminālapsūdzība, saņemtu informāciju par savām tiesībām. Tiesības uz informāciju par apsūdzību, kas izriet no ECHR 6. panta 3. punkta a) apakšpunkta, ir vitāli svarīgas personai, pret kuru ir vērsta kriminālapsūdzība, lai šī persona zinātu, kāda apsūdzība pret viņu ir izvirzīta, un varētu sagatavot savu aizstāvību. Ļoti līdzīgi noteikumi ir ietverti Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām ( ICCPR )[2] 9. panta 2. punkta un 14. panta 3. punktā. 6. Lai pamatotu šo priekšlikumu, Komisija veica tā ietekmes novērtējumu. Ziņojums par ietekmes novērtējumu ir pieejams http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2010_en.htm 2. PRIEKšVēSTURE 7. Līguma par Eiropas Savienību (LES) 6. panta 3. punkts paredz, ka pamattiesības, kas garantētas ECHR un kas izriet no dalībvalstu kopīgajām konstitucionālajām tradīcijām, ir Eiropas Savienības tiesību vispārējo principu pamats. LES 6. panta 1. punkts paredz, ka Eiropas Savienība atzīst tiesības, brīvības un principus, kas izklāstīti 2000. gada 7. decembra Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kura pielāgota Strasbūrā 2007. gada 12. decembrī un kurai ir tāds pats juridiskais spēks kā LESD un LES. Harta attiecas uz ES iestādēm un dalībvalstīm, kad tās īsteno Eiropas Savienības tiesības, piemēram, tādās jomās kā tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās Eiropas Savienībā. 8. Eiropadomes Tamperes sanāksmes prezidentvalsts secinājumos[3] teikts, ka savstarpējai atzīšanai būtu jākļūst par tiesu iestāžu sadarbības stūrakmeni, un īpaši norādīts, ka savstarpējā atzīšana “.. un nepieciešamā tiesību aktu tuvināšana atvieglotu (..) individuālo tiesību tiesisko aizsardzību”[4]. 9. Komisijas 2000. gada 26. jūlija Paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam par galīgo lēmumu savstarpējo atzīšanu krimināllietās[5] minēts, ka “.. ir jānodrošina, lai attieksme pret aizdomās turētām personām un aizstāvības tiesības ne tikai neciestu šā principa [par savstarpējo atzīšanu] īstenošanas rezultātā, bet drošības pasākumi īstenošanas gaitā tiktu pat uzlaboti”. 10. Tas tika apstiprināts pasākumu programmā savstarpējās atzīšanas principa īstenošanai attiecībā uz lēmumiem krimināllietās[6], ko pieņēma Padome un Komisija. Tajā norādīts, ka “savstarpējā atzīšana ir ļoti atkarīga no vairākiem parametriem, kuri nosaka tās efektivitāti”. 11. Šie parametri ietver mehānismus, kas garantē aizdomās turēto personu tiesības (3. parametrs), un definīciju vienotiem minimuma standartiem, kuri vajadzīgi, lai atvieglotu savstarpējās atzīšanas principa piemērošanu (4. parametrs). Šis priekšlikums direktīvai atspoguļo minēto mērķi — uzlabot individuālo tiesību aizsardzību. 12. Komisija 2004. gadā ierosināja visaptverošu likumdošanas priekšlikumu[7] par svarīgākajām apsūdzēto tiesībām kriminālprocesā. Padome šo priekšlikumu nepieņēma. 13. Tiesiskuma padome 2009. gada 30. novembrī pieņēma Ceļvedi aizdomās turētu vai apsūdzētu personu procesuālo tiesību stiprināšanai kriminālprocesā[8], kurā tā ierosināja pakāpeniski pieņemt piecus pasākumus, kas attiecas uz pašām būtiskākajām procesuālajām tiesībām, un lūdza Komisiju iesniegt šajā nolūkā vajadzīgos priekšlikumus. Padome atzina, ka līdz šim Eiropas mērogā nav veikti pietiekami pasākumi, lai kriminālprocesā garantētu personu pamattiesības. Visas priekšrocības, ko šajā jomā var dot ES tiesību akti, būs jūtamas tikai pēc tam, kad visi pasākumi būs iestrādāti tiesību aktos. Otrais ceļvedī minētais pasākums attiecas uz tiesībām saņemt informāciju. 14. Eiropadomes 2009. gada 10. un 11. decembra sanāksmē pieņemtajā Stokholmas programmā[9] atkārtoti ir apstiprināts, ka personu tiesību aizsardzība kriminālprocesā ir viena no Eiropas Savienības pamatvērtībām, kas ir svarīga, lai saglabātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos un sabiedrības paļāvību uz Eiropas Savienību. Personu pamattiesību aizsardzība novērsīs arī brīvas pārvietošanās šķēršļus. Stokholmas programmā ir norādīts, ka ceļvedis būs daudzgadu programmas neatņemama daļa, un Komisija ir lūgta iesniegt atbilstošus priekšlikumus, lai to drīzumā īstenotu. 3. Tiesības uz informāciju atbilstoši hartā un ECHR NOTEIKTAJAM 15. Hartas 6. pantā — Tiesības uz brīvību un drošību — noteikts: “Ikvienam ir tiesības uz personas brīvību un drošību.” Hartas 47. pants — Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu — paredz: “(..) Ikvienai personai ir tiesības uz taisnīgu, atklātu un laikus veiktu lietas izskatīšanu neatkarīgā un objektīvā, tiesību aktos noteiktā tiesā. Ikvienai personai ir iespējas saņemt konsultāciju, aizstāvību un pārstāvību. (..).” (…)." Hartas 48. pants — Nevainīguma prezumpcija un tiesības uz aizstāvību — paredz: "2. Ikvienam apsūdzētajam tiek garantētas tiesības uz aizstāvību.” Savā piemērošanas jomā harta garantē un atspoguļo atbilstošās ECHR iekļautās tiesības. ECHR 5. pantā — Tiesības uz brīvību un drošību — noteikts: “2. Ikvienu arestētu personu nekavējoties jāinformē viņam saprotamā valodā par aresta iemesliem un par jebkuru viņam uzrādīto apsūdzību.” (…)". Un 6. pants — Tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu — paredz: “3. Ikvienam, kas tiek apsūdzēts kriminālnoziegumā, ir tiesības vismaz: a) tikt nekavējoties informētam, viņam saprotamā valodā un detalizēti, par viņam izvirzītās apsūdzības raksturu un iemeslu; b) uz attiecīgu laiku un līdzekļiem, lai sagatavotu savu aizstāvību (...)" 16. Vairāki nesenie pētījumi[10] liecina, ka veidi, kādos aizdomās turētās personas tiek informētas par viņu tiesībām, ir ļoti atšķirīgi un pārsvarā informāciju par tiesībām aizdomās turētajiem sniedz tikai mutiski, tādējādi mazinot informācijas efektivitāti un apgrūtinot uzraudzību. Tiesības uz informāciju ECHR nav skaidri minētas. Taču pastāv judikatūra, saskaņā ar kuru tiesu iestādēm jāveic pozitīvi pasākumi, lai nodrošinātu ECHR 6. panta prasību efektīvu ievērošanu, piemēram, nolēmumi Padalov[11] lietā un Talat Tunc[12] lietā, kuros ECtHR ir noteikusi, ka iestādēm aktīvi jāinformē aizdomās turētās personas par tiesībām uz bezmaksas juridisko palīdzību. Panovits[13] lietā ECtHR ir noteikusi, ka tiesu iestādēm ir pozitīvs pienākums sniegt aizdomās turētajai personai informāciju par tiesībām uz juridisku atbalstu un bezmaksas juridisko palīdzību, ja ir izpildīti vajadzīgie nosacījumi. Nepietiek, ja šo informāciju aizdomās turētajam sniedz rakstveidā, piemēram, kā paziņojumu par tiesībām, kā to bija darījušas iestādes Panovits lietā. ECtHR uzsver, ka iestādēm jāveic visi pamatotie pasākumi, lai nodrošinātu, ka aizdomās turētā persona pilnīgi apzinās savas tiesības. 17. ECHR 5. panta 2. punkts un 6. panta 3. punkta a) apakšpunkts nosaka, ka tiesu iestādēm ir pienākums informēt ikvienu aizdomās turētu personu par viņai izvirzītās apsūdzības būtību un iemeslu, lai aizdomās turētā persona varētu izprast pret sevi izvirzīto apsūdzību un sagatavot savu aizstāvību[14] vai apstrīdēt apcietināšanas likumību[15]. Lai gan abos pantos ir konkrēti norādīta vajadzīgā informācija, tie aprobežojas ar faktisku informāciju par aizturēšanas iemesliem un apsūdzības būtību un iemeslu, un attiecīgo juridisko pamatu. Apsūdzētajai personai sniedzamās informācijas apmērs ir atkarīgs no lietas būtības un sarežģītības, jo 6. panta 3. punkta b) apakšpunkts paredz, ka personai ir tiesības “uz attiecīgu laiku un līdzekļiem", lai sagatavotu savu aizstāvību, bet tie katrā lietā ir atšķirīgi[16]. Tas nozīmē, ka iestādēm var būt jāveic papildu pasākumi, lai nodrošinātu, ka aizdomās turētā persona ir faktiski sapratusi tai sniegto informāciju[17]. ECtHR judikatūra liecina, ka lielākā daļa ar prasību izpildi saistīto problēmu rodas sakarā ar pozitīvajiem pasākumiem, kam būtu jānodrošina lietas taisnīga izskatīšana. Nepietiek ar to, ka informācija ir pieejama tādā nozīmē, ka aizdomās turētā persona būtu varējusi to pieprasīt. Apsūdzības iestādei ir pienākums informēt aizdomās turēto personu par apsūdzības būtību un iemeslu, un tā nevar šo pienākumu pildīt pasīvi, vienkārši darot informāciju pieejamu, bet neaicinot aizstāvību pievērst tai uzmanību[18]. ECHR nav norādīts, kā informācija būtu jāsniedz. Lai gan spriedumā Kamasinski[19] lietā Tiesa ir noteikusi, ka aizdomās turētajai personai, ja šī persona nesaprot tiesvedības valodu, principā ir tiesības uz apsūdzības raksta rakstisku tulkojumu, tā ir atzinusi, ka pietiek ar mutiskiem paskaidrojumiem, lai būtu ievērotas 6. panta 3. punkta a) apakšpunkta prasības. 18. Saskaņā ar Procesuālo tiesību ceļvedī izklāstītajiem uzdevumiem šajā direktīvā ir noteiktas minimuma prasības ES līmenī attiecībā uz aizdomās turēto un apsūdzēto personu informēšanu par viņu procesuālajām tiesībām un viņām izvirzītajām apsūdzībām. Tādējādi tā veicina Pamattiesību hartas, un jo īpaši tās 6., 47. un 48. panta piemērošanu, balstoties uz ECHR 5. un 6. pantu ECtHR interpretācijā. 4. Īpaši noteikumi 1. pants. Mērķis 19. Šajā pantā ir noteikts direktīvas mērķis, proti, paredzēt noteikumus aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesībām uz informāciju par viņu tiesībām un viņām izvirzīto apsūdzību kriminālprocesā. 2. pants. Darbības joma 20. Šo direktīvu piemēro no dienas, kad dalībvalsts kompetentās iestādes ar oficiālu paziņojumu vai citādi ir informējušas personu par to, ka viņu tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, līdz procesa noslēguma dienai (ieskaitot visas pārsūdzības). Tomēr to nepiemēro procedūrām, kuras veic administratīvās iestādes saistībā ar konkurences tiesību aktu pārkāpumiem gan valstu, gan Eiropas līmenī, ja vien lieta netiek iesniegta tiesā, kurai ir jurisdikcija krimināllietās. 21. Piemērošanas joma nepārprotami aptver Eiropas apcietināšanas ordera[20] izpildes procesu. Šajā sakarā ar direktīvu procesuālās garantijas, kas ietvertas hartas 47. un 48. pantā un ECHR 5. un 6. pantā, attiecina uz nodošanas procedūrām, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi. 3. pants. Tiesības uz informāciju par tiesībām 22. Šajā pantā noteikts vispārējais princips, ka visas kriminālprocesā aizdomās turētās un apsūdzētās personas pēc iespējas agrākā procesa posmā jāinformē par attiecīgajām procesuālajām tiesībām. Šāda informācija jāsniedz vienkāršā un saprotamā valodā mutiski vai rakstveidā. 23. Šā panta 2. punktā noteiktas šīs minimuma tiesības un dalībvalstu pienākumi, kas izriet no hartas, ECHR , ICCPR un piemērojamiem ES tiesību aktiem un kuri uzskatāmi par būtiskiem, lai jau sākumā garantētu kriminālprocesa taisnīgumu. 4. pants. Tiesības uz informāciju par tiesībām aizturēšanas gadījumā 24. Šajā pantā konkretizēts dalībvalstu vispārējais pienākums informēt aizdomās turētās vai apsūdzētās personas par to procesuālajām tiesībām, ja dalībvalstu kompetentās iestādes minētajām personām kriminālprocesa gaitā piemēro brīvības atņemšanu, pamatojoties uz aizdomām, ka tās ir izdarījušas noziedzīgu nodarījumu (piemēram, policijas veiktu aizturēšanu un ievietošanu pirmstiesas apcietinājuma iestādē saskaņā ar tiesneša rīkojumu). Dalībvalstīm tiek prasīts minētās personas par viņu attiecīgajām tiesībām informēt rakstveidā . Eiropas Komiteja spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanai ( CPT ) ir savos ziņojumos vairākkārt uzsvērusi, ka pieredze liecina, ka posms tūlīt pēc brīvības atņemšanas ir tas, kurā aizturētā persona tiek uzskatīta par visneaizsargātāko saistībā ar iebiedēšanas un fiziskas ietekmēšanas risku. Saskaņā ar CPT pausto ir būtiski, lai aizdomās turētā vai apsūdzētā persona nekavējoties, t.i., tūlīt pēc aizturēšanas, tiktu informēta par tās tiesībām visefektīvākajā veidā, proti, tiesības izskaidrojot vienkāršā veidā[21] (paziņojumā par tiesībām). Ņemot vērā jaunāko ECtHR judikatūru[22], dalībvalstu kompetentajām iestādēm tiek prasīts nodrošināt, lai aizturētās personas saprastu visu informāciju, kas ietverta paziņojumā par tiesībām. Aizturētajai personai jāatļauj paturēt paziņojumu par tiesībām visu laiku, kamēr tā tiek turēta apcietinājumā. 25. Paziņojums par tiesībām būtu jāuzraksta tā, lai to viegli saprastu nespeciālisti, kam nav nekādu zināšanu par kriminālprocesu, un tajā jāiekļauj 3. panta 2. punktā minētā informācija. Lai palīdzētu dalībvalstīm izstrādāt šādu paziņojumu par tiesībām un veicinātu rakstveida informācijas saskaņotību visā Eiropas Savienībā, direktīvas I pielikumā ir iekļauts paziņojuma par tiesībām paraugs, ko dalībvalstis var izmantot. Šis paraugs ir indikatīvs, un to var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. Parauga saturs neskar tiesības, kuras pašlaik piemēro dalībvalstīs. 26. Paziņojumu par tiesībām aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai jāsniedz viņai saprotamā valodā. Paziņojumi par tiesībām visās attiecīgajā teritorijā izplatītajās valodās policijas iestādēm būtu jāglabā elektroniskā formā, ko pēc vajadzības var izdrukāt. Ja paziņojums par tiesībām attiecīgajā valodā nav pieejams, aizdomās turētā vai apsūdzētā persona par viņas tiesībām būtu jāinformē mutiski viņai saprotamā valodā, un paziņojums par tiesībām būtu viņai jāizsniedz bez nepamatotas kavēšanās (t.i., tiklīdz tas ir pieejams pēc iztulkošanas attiecīgajā valodā). Dalībvalstīm jānodrošina veids, kā informēt personas ar redzes traucējumiem vai neredzīgas personas, vai personas, kas nespēj lasīt. 5. pants. Tiesības uz informāciju par tiesībām Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesā 27. Personām, uz kurām attiecas Eiropas apcietināšanas orderis, ir dažādas tiesības (piemēram, tiesības tikt uzklausītām). Dalībvalstīm jāsagatavo īpašs paziņojuma par tiesībām variants personām, uz kurām attiecas šis process. Šīs direktīvas II pielikumā ir iekļauts paziņojuma par tiesībām paraugs, ko dalībvalstis var izmantot. Šis paraugs ir indikatīvs, un to var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. Parauga saturs neskar tiesības, kuras pašlaik piemēro dalībvalstīs. 6. pants. Tiesības uz informāciju par apsūdzību 28. Ikvienai noziedzīgā nodarījumā apsūdzētai personai būtu nekavējoties, sīkā izklāstā un viņai saprotamā valodā jāsaņem pietiekama informācija, lai šī persona varētu sagatavot savu aizstāvību un vajadzības gadījumā apstrīdēt pirmstiesas lēmumus. Šī prasība ir paredzēta hartā un ECHR . Šajā pantā ir precīzi noteikts prasību minimums attiecībā uz sniedzamo informāciju. 7. pants. Tiesības piekļūt lietas materiāliem 29. Efektīvākais veids, kā sniegt aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai sīku informāciju par tai izvirzīto apsūdzību, lai tā varētu pienācīgi sagatavot savu aizstāvību tiesā, ir atļaut viņai vai viņas advokātam piekļūt lietas materiāliem. Nesenais pētījums[23] liecina, ka lielā vairumā dalībvalstu piekļuve lietas materiāliem kādā kriminālprocesa posmā jau ir atļauta. ECtHR ir konsekventi lēmusi, ka atkarībā no kriminālprocesa posma ECHR 5. panta 4. punkts un 6. panta 3. punkta b) apakšpunkts, kā arī apsūdzības un aizstāvības vienlīdzīgas sacīkstes princips prasa, lai dalībvalstis atklātu aizstāvībai visus materiālos pierādījumus pret apsūdzēto vai par labu tam[24], kā arī atļautu apsūdzētās personas advokātam piekļūt lietas materiālos iekļautajiem attiecīgajiem dokumentiem[25]. 30. Šā panta 1. punktā noteikts, ka tad, ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona kriminālprocesa gaitā tiek aizturēta, tās advokātam jāatļauj piekļūt tiem lietas materiālos iekļautajiem dokumentiem, kas ir būtiski, lai noteiktu tiesu iestādes veiktās aizturēšanas likumību. Šāda ierobežota piekļuve lietas materiāliem nodrošina pirmstiesas procesa taisnīgumu attiecībā uz aizturēšanas un apcietināšanas likumību. Izvērtējot, kādiem dokumentiem un informācijai tiek atļauts piekļūt, dalībvalstīm būtu jāpievērš īpaša uzmanība, lai tiktu aizsargāta karteļu darbības izmeklēšanā krimināltiesību jomā izmantoto iecietības programmu efektivitāte. 31. Šā panta 2. punktā dalībvalstīm tiek prasīts pēc kriminālizmeklēšanas pabeigšanas nodrošināt visu apsūdzēto personu piekļuvi lietas materiāliem neatkarīgi no tā, vai tām ir atņemta brīvība vai ne. Kompetenta tiesu iestāde var liegt piekļuvi konkrētiem lietas materiālos iekļautiem dokumentiem, ja šie dokumenti var radīt nopietnus draudus citas personas dzīvībai vai ja tie var nodarīt nopietnu kaitējumu tās dalībvalsts iekšējai drošībai, kurā notiek process. Šāds ierobežojums piekļūt lietas materiāliem izmantojams vienīgi izņēmuma apstākļos. 32. Piekļuvei nebūtu jāaprobežojas ar vienreizēju iepazīšanos ar lietas materiāliem. Ja apsūdzētā persona vai tās advokāts to uzskata par vajadzīgu, viņiem būtu jādod iespēja atkārtoti piekļūt lietas materiāliem. Ja lietas materiāli ir īpaši apjomīgi vai ja tas nepieciešams tiesiskuma interesēs, būtu jāļauj apsūdzētajai personai iepazīties ar lietas dokumentu indeksu, lai dotu iespēju izlemt, kuriem dokumentiem tā vēlas piekļūt. 8. pants Pārbaude un tiesiskās aizsardzības līdzekļi 33. Lai nodrošinātu, ka aizdomās turētā vai apsūdzētā persona saņem visu informāciju, ko viņai ir tiesības saņemt, dalībvalstīm būtu jānosaka procedūra, lai pārliecinātos, ka persona ir saņēmusi informāciju. Tā varētu būt, piemēram, veidlapa, ko persona paraksta, apstiprinot, ka ir saņēmusi informāciju, vai piezīme aizturēšanas protokolā. 9. pants. Apmācība 34. Šā panta nolūks ir nodrošināt, ka dalībvalstu policijas darbinieki, prokurori un tiesneši saņem vajadzīgo apmācību, lai varētu pildīt pienākumus, kas izriet no direktīvas 3. līdz 8. panta. Īpaši svarīgi ir nodrošināt, lai šīm amatpersonām būtu vajadzīgās detalizētās zināšanas par aizdomās turēto un apsūdzēto personu procesuālajām tiesībām un tās spētu sniegt šīm personām būtisku un praktiski noderīgu informāciju par šīm tiesībām. 10. pants. Noteikumu stingrības nemazināšanas klauzula 35. Šā panta mērķis ir nodrošināt, lai, atbilstoši šai direktīvai nosakot vienotus minimuma standartus, dažās dalībvalstīs standarti netiktu pazemināti un lai tiktu saglabāti ECHR paredzētie standarti. Dalībvalstis arī turpmāk var pilnīgi brīvi noteikt augstākus standartus nekā tie, par kuriem panākta vienošanās šajā direktīvā. 11. pants. Īstenošana 36. Šajā pantā noteikts, ka dalībvalstīm direktīva jāīsteno līdz 20xx. gada xx.xx un līdz tai pašai dienai jānosūta Komisijai to noteikumu teksts, ar kuriem šo direktīvu transponē valsts tiesību aktos. 12. pants. Ziņojums 37. Trīsdesmit sešus mēnešus pēc direktīvas publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī Komisijai jāiesniedz ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, novērtējot, cik lielā mērā dalībvalstis ir veikušas nepieciešamos pasākumus, lai panāktu atbilstību šai direktīvai, un vajadzības gadījumā ziņojumam pievienojot tiesību aktu priekšlikumus. 13. pants. Stāšanās spēkā 38. Šajā pantā paredzēts, ka direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . I pielikums 39. Šajā pielikumā iekļauts indikatīvs paraugs paziņojumam par tiesībām, kas saskaņā ar 4. panta 1. punktu aizturēšanas laikā jāizsniedz aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai. Paziņojuma par tiesībām paraugā vienkāršā valodā ir izskaidrots tieši attiecīgo tiesību minimums, kas uzskaitīts direktīvas 3. panta 2. punktā. Kaut arī dalībvalstīm šis paraugs nav obligāti jāizmanto, tiks uzskatīts, ka tās, kas to izmanto, ir īstenojušas direktīvas 4. pantu. Šo paraugu var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. Šā parauga saturs neskar tiesības, kuras pašlaik piemēro dalībvalstīs. II pielikums 40. Šajā pielikumā iekļauts indikatīvs paraugs paziņojumam par tiesībām, kas saskaņā ar 5. pantā prasīto jāizsniedz personai, kas aizturēta, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi. Kaut arī dalībvalstīm šis paraugs nav obligāti jāizmanto, tiks uzskatīts, ka tās, kas to izmanto, ir īstenojušas direktīvas 5. pantu. Šo paraugu var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. Šā parauga saturs neskar tiesības, kuras pašlaik piemēro dalībvalstīs. 5. Subsidiaritātes princips 41. Priekšlikuma mērķi dalībvalstis vienas pašas nevar pienācīgi sasniegt, jo pastāv ievērojamas atšķirības informācijas sniegšanas precīzā veidā un termiņos, kas rada standartu atšķirības ES. Tā kā priekšlikuma mērķis ir veicināt savstarpēju uzticēšanos, vienīgi ES līmeņa darbība ļaus noteikt visā Eiropas Savienībā piemērojamu konsekventu vienotu minimuma standartu. Priekšlikumā tiks tuvināti dalībvalstu būtiskie procesuālie noteikumi attiecībā uz informācijas sniegšanu par tiesībām un izvirzītajām apsūdzībām personām, ko tur aizdomās vai apsūdz par noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu, lai veidotu savstarpēju uzticību. Tādējādi priekšlikums ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. Komisija ierosina risinājumu, kas nedaudz atšķiras no ietekmes novērtējumā aprakstītā piemērotākā risinājuma, taču tam ir salīdzināma ietekme. ES uzdotās rīcības izmaksas ir tādas pašas kā sākotnēji piemērotākajam risinājumam, jo papildu izmaksas dalībvalstīm radīsies vienīgi tad, ja tās izlems savā darbībā izmantot rīcības brīvību nevis izmantot paziņojuma par tiesībām indikatīvo paraugu. 6. Proporcionalitātes princips 42. Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam, jo tas nepārsniedz minimumu, kas vajadzīgs izvirzītā mērķa sasniegšanai Eiropas līmenī un šai nolūkā vajadzīgos pasākumus. 2010/0215 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA …/…/ES par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 82. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[26], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[27], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (harta) 47. pantā, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECHR) 6. pantā un Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām (ICCPR) 14. pantā ir paredzētas tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu tiesā. Hartas 48. pantā ir garantētas tiesības uz aizstāvību. (2) Hartas 6. pantā un ECHR 5. pantā ir paredzētas tiesības uz brīvību un drošību, un to ierobežojumi nedrīkst pārsniegt tos, kas atļauti saskaņā ar ECHR , kā formulēts tās 5. pantā, un izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras. (3) Eiropas Savienība ir sev noteikusi mērķi uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu. Saskaņā ar Eiropadomes Tamperes 1999. gada 15. un 16. oktobra sanāksmes secinājumiem un jo īpaši ar to 33. punktu savstarpējās atzīšanas principam būtu jākļūst par tiesiskās sadarbības stūrakmeni Eiropas Savienībā gan civillietās, gan krimināllietās, jo tiesas lēmumu un spriedumu savstarpējās atzīšanas veicināšana un nepieciešamā tiesību aktu tuvināšana atvieglotu iestāžu sadarbību un individuālo tiesību tiesisko aizsardzību. (4) Padome 2000. gada 29. novembrī saskaņā ar Tamperes sanāksmes secinājumiem pieņēma pasākumu programmu, lai īstenotu lēmumu savstarpējās atzīšanas principu krimināllietās[28]. Pasākumu programmas ievadā teikts, ka savstarpējā atzīšana ir “radīta, lai stiprinātu sadarbību starp dalībvalstīm” un “lai vairotu individuālo tiesību aizsardzību”. (5) Lēmumu savstarpējās atzīšanas principa īstenošanai krimināllietās priekšnoteikums ir pieņēmums, ka dalībvalstis uzticas viena otras krimināltiesību sistēmai. Savstarpējās atzīšanas izmantošanas apmērs ir ļoti atkarīgs no vairākiem parametriem, kas ietver mehānismus, kuri garantē aizdomās turamo personu tiesības, un vienotus minimuma standartus, kas vajadzīgi, lai atvieglotu savstarpējās atzīšanas principa piemērošanu. (6) Savstarpēja atzīšana var efektīvi darboties tikai tad, ja pastāv pārliecība, ka ne tikai tiesu iestādes, bet arī visi kriminālprocesa dalībnieki uzskata citu dalībvalstu tiesu iestāžu lēmumus par līdzvērtīgiem pašu lēmumiem, tādējādi apliecinot ne tikai uzticēšanos partneru noteikumu adekvātumam, bet arī uzticēšanos šo noteikumu pareizai piemērošanai. (7) Lai gan dalībvalstis ir ECHR un ICCPR puses, pieredze liecina, ka šis fakts pats par sevi ne vienmēr nodrošina pietiekamu uzticēšanās pakāpi citu dalībvalstu krimināltiesību sistēmām. (8) Savstarpējās atzīšanas nostiprināšanai ir vajadzīgi sīki izstrādāti noteikumi par to procesuālo tiesību un garantiju aizsardzību, kas izriet no hartas, ECHR un ICCPR . Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstu standartiem nekādā gadījumā nevajadzētu būt zemākiem par standartiem, kas noteikti konvencijā un hartā un izvērsti Eiropas Savienības Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. (9) Līguma 82. panta 2. punkts paredz noteikt minimuma noteikumus, kas jāpiemēro dalībvalstīs, lai veicinātu tiesas spriedumu un lēmumu savstarpējo atzīšanu, kā arī policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, kurām ir pārrobežu aspekts. Saskaņā ar 82. panta 2. punkta b) apakšpunktu tas attiecas uz “personas tiesībām kriminālprocesā”, kas ir viena no jomām, kurā var noteikt minimuma noteikumus. (10) Vienotiem minimuma noteikumiem būtu jāpalielina pārliecība par visu dalībvalstu krimināltiesību sistēmām, kam savukārt būtu jāuzlabo tiesiskās sadarbības efektivitāte savstarpējas uzticēšanās gaisotnē un jāveicina pamattiesību kultūra Eiropas Savienībā. Tiem būtu arī jānovērš pilsoņu brīvas pārvietošanās šķēršļi. Šādiem vienotiem minimuma noteikumiem būtu jāattiecas uz informāciju kriminālprocesā. (11) Padome 2009. gada 30. novembrī pieņēma Ceļvedi aizdomās turētu vai apsūdzētu personu procesuālo tiesību stiprināšanai kriminālprocesā (ceļvedis)[29]. Ceļvedī ir ierosināts pakāpeniski pieņemt pasākumus, kas attiecas uz tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu, tiesībām uz informāciju par tiesībām un informāciju par izvirzīto apsūdzību, tiesībām uz juridiskām konsultācijām un juridisku palīdzību, tiesībām uz saziņu ar radiniekiem, darba devējiem un konsulārām iestādēm, kā arī īpašus aizsargpasākumus neaizsargātām aizdomās turētām vai apsūdzētām personām. Ceļvedī uzsvērts, ka norādīto tiesību kārtība ir tikai aptuvena un tas nozīmē, ka to var mainīt atkarībā no prioritātēm. Tas ir izstrādāts, lai darbotos kā vienots veselums; visas tā priekšrocības būs jūtamas tikai pēc visu sastāvdaļu īstenošanas. (12) Eiropadome 2009. gada 11. decembrī pieņemtajā Stokholmas programmā[30] pauda gandarījumu par ceļveža pieņemšanu un paziņoja par tā iekļaušanu Stokholmas programmā (2.4. punkts). Eiropadome uzsvēra, ka ceļvedis nav izsmeļošs, un aicināja Komisiju izskatīt vēl citus elementus attiecībā uz aizdomās turēto un apsūdzēto personu procesuālo tiesību minimumu un izvērtēt, vai labākas sadarbības veicināšanai šajā jomā nebūtu jāpievēršas arī citiem jautājumiem, piemēram, nevainīguma prezumpcijai. (13) Pirmais pasākums ceļveža īstenošanā ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva par tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu kriminālprocesā[31]. (14) Šī direktīva attiecas uz ceļveža B pasākumu. Tajā noteikti vienoti minimuma standarti, kas jāpiemēro attiecībā uz noziedzīgos nodarījumos aizdomās turētām vai apsūdzētām personām sniedzamo informāciju par viņu tiesībām un par viņām izvirzīto apsūdzību, lai veicinātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos. Direktīva veicina hartas, un jo īpaši tās 6., 47. un 48. panta piemērošanu, balstoties uz ECHR 5. un 6. pantu Eiropas Cilvēktiesību tiesas interpretācijā. Paziņojumā “Brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nodrošināšana Eiropas pilsoņiem — Stokholmas programmas īstenošanas rīcības plāns”[32] Komisija paziņoja, ka 2010. gadā iesniegs priekšlikumu par tiesībām uz informāciju. (15) Šo direktīvu nepiemēro procedūrām, kuras veic administratīvās iestādes saistībā ar konkurences tiesību aktu pārkāpumiem gan valstu, gan Eiropas līmenī, ja vien lieta netiek iesniegta tiesā, kurai ir jurisdikcija krimināllietās. (16) Tiesības uz informāciju par tiesībām (kas izriet no Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras) būtu skaidri jānosaka direktīvā. Tādējādi šī direktīva rada plašāku aizsardzību nekā pašlaik paredzēts ECHR . Tiesības uz informāciju par apsūdzību saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas interpretāciju ir paredzētas ECHR 5. un 6. pantā un ICCPR 9. un 14. pantā. Šīs direktīvas noteikumiem būtu jāatvieglo šo tiesību praktiska piemērošana, lai garantētu tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. (17) Aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai būtu jāspēj iegūt informāciju un izpratni par savām tiesībām un būtu jābūt iespējai šīs tiesības izmantot pirms policijas pratināšanas. Viņu būtu nekavējoties un viņai saprotamā valodā jāinformē par visu pret viņu vērsto apsūdzību būtību un iemeslu, kā arī jāsniedz informācija par tieši šajā brīdī būtiskajām tiesībām. (18) Informācija par tiesībām būtu nekavējoties mutiski vai rakstveidā jāsniedz visām aizdomās turētajām un apsūdzētajām personām kriminālprocesa sākumā. Saskaņā ar šo direktīvu sniedzamajā informācijā par tiesībām kā minimums saskaņā ar šo direktīvu būtu jāietver informācija par tiesībām uz piekļuvi advokātam, tiesībām zināt, kāda apsūdzība tiek izvirzīta, un attiecīgā gadījumā tiesībām piekļūt lietas materiāliem, tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu tiem, kas nesaprot procesā lietoto valodu, un tiesībām uz nekavējošu izskatīšanu tiesā, ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona tiek aizturēta. Tas neskar informāciju, kas sniedzama par citām procesuālajām tiesībām, kas izriet no hartas, ECHR , ICCPR un piemērojamiem ES tiesību aktiem, kā tos interpretējušas attiecīgās tiesas un tribunāli. (19) Ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona tiek aizturēta, informācija par šīm tieši šajā brīdī būtiskajām tiesībām būtu jāsniedz rakstveida paziņojumā par tiesībām, kas sastādīts viegli saprotamā veidā, lai nodrošinātu, ka attiecīgā persona patiešām izprot savas tiesības. Lai palīdzētu dalībvalstīm izstrādāt šādu paziņojumu par tiesībām un veicinātu lielāku saskaņotību dalībvalstu starpā, direktīvas I pielikumā ir iekļauts paziņojuma par tiesībām paraugs, kuru dalībvalstis var izmantot. Šis paraugs ir indikatīvs, un to var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. Faktiskajā paziņojumā, kas balstīts uz šo paraugu, būtu jāiekļauj arī citas attiecīgās procesuālās tiesības, ko piemēro dalībvalstīs. (20) Ikvienai noziedzīgā nodarījumā apsūdzētai personai būtu jāsaņem visa nepieciešamā informācija par viņai izvirzīto apsūdzību, lai šī persona varētu sagatavot savu aizstāvību un tiktu garantētas tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu. (21) Efektīvākais veids, kā nodrošināt, ka aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir pietiekami informēta par viņai izvirzīto apsūdzību, ir atļaut šai personai vai viņas advokātam piekļūt lietas materiāliem. Šādu piekļuvi var ierobežot, ja tā rada nopietnus draudus citas personas dzīvībai vai dalībvalsts iekšējai drošībai. (22) Dalībvalstīs būtu jābūt mehānismam, lai pārliecinātos, ka aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir saņēmusi visu informāciju par tiesībām un par izvirzīto apsūdzību, ko viņai ir tiesības saņemt. (23) Būtu jānodrošina, ka attiecīgās dalībvalstu amatpersonas saņem atbilstošu apmācību par aizdomās turētu un apsūdzētu personu procesuālajām tiesībām. (24) Saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par bērna tiesībām par bērnu uzskata ikvienu personu līdz 18 gadu sasniegšanai. Visās darbībās, kas attiecas uz bērniem, pirmkārt jāņem vērā bērna intereses. (25) Šajā direktīvā paredzētajām tiesībām, mutatis mutandis , būtu jāattiecas arī uz Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesu saskaņā ar Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmumu 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm[33]. Lai palīdzētu dalībvalstīm izstrādāt šādu paziņojumu par tiesībām un veicinātu lielāku saskaņotību dalībvalstu starpā, direktīvas I pielikumā ir iekļauts paziņojuma par tiesībām paraugs, kuru dalībvalstis var izmantot. Šis paraugs ir indikatīvs, un to var pārskatīt, ņemot vērā ziņojumu par īstenošanu, kas Eiropas Komisijai jāsniedz saskaņā ar direktīvas 12. pantu, kā arī pēc tam, kad būs stājušies spēkā visi ceļvedī paredzētie pasākumi. (26) Ar šo direktīvu tiek noteikti minimuma noteikumi. Dalībvalstis var paplašināt šajā direktīvā noteiktās tiesības, lai nodrošinātu augstāka līmeņa aizsardzību gadījumos, kas nav nepārprotami minēti šajā direktīvā. Aizsardzības līmenim nekad nevajadzētu būt zemākam par standartiem, kas noteikti ECHR , kā interpretēts Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā. (27) Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti hartā. Jo īpaši šīs direktīvas mērķis ir veicināt tiesības uz brīvību, tiesības uz lietas taisnīgu izskatīšanu tiesā, tiesības uz aizstāvību un bērnu tiesības. Tā ir atbilstoši jāīsteno. (28) Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai šīs direktīvas noteikumi, kas atbilst ECHR garantētajām tiesībām, tiktu īstenoti saskaņā ar ECHR noteikumiem un kā izklāstīts Eiropas Cilvēktiesību tiesas attiecīgajā judikatūrā. (29) Rīkojoties vienpusēji, dalībvalstis valsts, reģionālā vai vietējā līmenī nespēj sasniegt mērķi, proti, vienotus minimuma standartus, un šo mērķi var sasniegt tikai Savienības līmenī, tāpēc Eiropas Parlaments un Padome var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā minēts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi šā mērķa sasniegšanai vajadzīgos pasākumus. (30) [Saskaņā ar 1., 2., 3. un 4. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste un Īrija ir informējušas par savu vēlmi piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.] VAI [Neskarot 4. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalīsies šīs direktīvas pieņemšanā, un tādēļ šī direktīva nebūs tām saistoša un nebūs jāpiemēro. ][34] (31) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā un tā nav tai saistoša un nav jāpiemēro. IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Mērķis Šajā direktīvā ir paredzēti noteikumi, kas attiecas uz aizdomās turētu un apsūdzētu personu tiesībām uz informāciju par viņu tiesībām un viņām izvirzīto apsūdzību kriminālprocesā. 2. pants Darbības joma 1. Šī direktīva ir piemērojama no dienas, kad dalībvalsts kompetentās iestādes ar oficiālu paziņojumu vai citādi ir informējušas personu par to, ka viņu tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, līdz procesa noslēguma dienai, par kuru uzskata dienu, kad ir galīgi noteikts, vai aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir izdarījusi noziedzīgo nodarījumu, tostarp attiecīgos gadījumos notiesāšanas un pārsūdzības izskatīšanas nolēmuma dienu. 2. Šī direktīva attiecas uz Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesu. 3. pants Tiesības uz informāciju par tiesībām 1. Dalībvalstis nodrošina, lai ikviena par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu aizdomās turēta vai apsūdzēta persona nekavējoties, vienkāršā un šai personai saprotamā valodā tiktu informēta par tās procesuālajām tiesībām. 2. Šā panta 1. punktā minētā informācija kā minimumu ietver - tiesības uz piekļuvi advokātam, ja vajadzīgs, bez maksas, - tiesības tikt informētam par izvirzīto apsūdzību un attiecīgā gadījumā saņemt piekļuvi lietas materiāliem, - tiesības uz mutisku un rakstisku tulkošanu, - tiesības uz nekavējošu nogādāšanu pie tiesneša, ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona tiek aizturēta. 4. pants Tiesības uz informāciju par tiesībām aizturēšanas gadījumā 1. Ikvienai personai, ko dalībvalsts kompetentās iestādes kriminālprocesa gaitā aiztur, nekavējoties rakstveidā sniedz informāciju par tās procesuālajām tiesībām (paziņojumu par tiesībām). Tai dod iespēju izlasīt paziņojumu par tiesībām un ļauj to paturēt visu laiku, kamēr tai ir atņemta brīvība. 2. Paziņojumu par tiesībām sagatavo vienkāršā valodā, un tajā ietver vismaz 3. panta 2. punktā minēto informāciju. Šīs direktīvas I pielikumā ir iekļauts šāda paziņojuma indikatīvs paraugs. 3. Dalībvalstis nodrošina, lai gadījumos, kad aizdomās turētā vai apsūdzētā persona nerunā procesā lietotajā valodā vai to nesaprot, šī persona saņemtu paziņojumu par tiesībām tai saprotamā valodā. Dalībvalstis nodrošina informācijas sniegšanas kārtību aizdomās turētām vai apsūdzētām personām ar redzes traucējumiem un personām, kas nespēj lasīt. Ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir bērns, paziņojumā par tiesībām iekļauto informāciju dara zināmu arī mutiski, pielāgojot bērna vecumam, attīstības līmenim un intelektuālajām un emocionālajām spējām. 4. Ja paziņojums par tiesībām attiecīgajā valodā nav pieejams, aizdomās turēto vai apsūdzēto personu tai saprotamā valodā mutiski informē par tās tiesībām. Pēc tam paziņojumu par tiesībām tai saprotamā valodā izsniedz bez nepamatotas kavēšanās. 5. pants Tiesības uz informāciju par tiesībām Eiropas apcietināšanas ordera izpildes procesā Dalībvalstis nodrošina, lai visas personas, uz kurām attiecas Eiropas apcietināšanas ordera izpildes process, saņemtu attiecīgu paziņojumu par tiesībām, kurā izklāstītas šādas personas tiesības, kas noteiktas Pamatlēmumā 2002/584/TI. Šīs direktīvas II pielikumā ir iekļauts šāda paziņojuma indikatīvs paraugs. 6. pants Tiesības uz informāciju par apsūdzību 1. Dalībvalstis nodrošina, lai ikviena aizdomās turēta vai apsūdzēta persona saņemtu pietiekamu informāciju par viņai izvirzīto apsūdzību, tādējādi garantējot kriminālprocesa taisnīgumu. 2. Saskaņā ar 1. punktu prasīto informāciju sniedz nekavējoties, sīkā izklāstā un aizdomās turētajai vai apsūdzētajai personai saprotamā valodā. Ja aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir bērns, informāciju par apsūdzību sniedz, pielāgojot to bērna vecumam, attīstības līmenim un intelektuālajām un emocionālajām spējām. 3. Sniedzamajā informācijā ietver: (a) apstākļu aprakstu, kādos ir izdarīts noziedzīgais nodarījums, tostarp laiku, vietu un aizdomās turētās vai apsūdzētas personas dalības pakāpi nodarījumā, un (b) noziedzīgā nodarījuma būtību un juridisko kvalifikāciju. 7. pants Tiesības piekļūt lietas materiāliem 1. Ja aizdomās turēta vai apsūdzēta persona jebkurā kriminālprocesa posmā tiek aizturēta, dalībvalstis nodrošina, lai tās advokātam tiktu atļauts piekļūt tiem lietas materiālos iekļautajiem dokumentiem, kas ir būtiski, lai noteiktu aizturēšanas vai apcietināšanas likumību. 2. Dalībvalstis nodrošina, lai apsūdzētajai personai vai tās advokātam tiktu atļauts piekļūt lietas materiāliem pēc tam, kad ir pabeigta noziedzīgā nodarījuma izmeklēšana. Kompetenta tiesu iestāde var liegt piekļuvi konkrētiem lietas materiālos iekļautiem dokumentiem, ja šie dokumenti var radīt nopietnus draudus citas personas dzīvībai vai ja tie var nodarīt nopietnu kaitējumu tās dalībvalsts iekšējai drošībai, kurā notiek process. Ja tas nepieciešams tiesiskuma interesēs, apsūdzētā persona vai tās advokāts var pieprasīt lietas materiālos iekļauto dokumentu indeksu. 3. Piekļuvi lietas materiāliem nodrošina laicīgi, lai aizdomās turētā vai apsūdzētā persona varētu sagatavot savu aizstāvību vai apstrīdēt pirmstiesas lēmumus. To nodrošina bez maksas. 8. pants Pārbaude un tiesiskās aizsardzības līdzekļi 1. Dalībvalstis nodrošina procedūru, kas ļauj pārliecināties, ka aizdomās turētā vai apsūdzētā persona ir saņēmusi visu tai būtisko informāciju saskaņā ar 3.-7. pantu. 2. Dalībvalstis nodrošina, lai gadījumos, kad aizdomās turētas vai apsūdzētas personas nesaņem iepriekš minēto informāciju, tām būtu pieejami efektīvi tiesiskās aizsardzības līdzekļi. 3. Ja paziņojumu par tiesībām saskaņā ar 4. panta 4. punktu nolasa mutiski, to reģistrē tā, lai būtu iespējams pārliecināties par paziņojuma saturu. 9. pants Apmācība Dalībvalstis nodrošina, lai dalībvalstu policijas un tiesu iestāžu attiecīgās amatpersonas saņemtu 3.–8. pantā noteikto pienākumu izpildei vajadzīgo apmācību. Dalībvalstis jo īpaši nodrošina, lai attiecīgajām amatpersonām būtu pietiekamas zināšanas par 3. pantā minētajām aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesībām, lai garantētu, ka informācija par šīm tiesībām tiek sniegta atbilstīgi. 10. pants Noteikumu stingrības nemazināšanas klauzula Neko šajā direktīvā neskaidro kā tādu, kas ierobežo vai mazina jebkuras tiesības un procesuālās garantijas, kuras iespējams nodrošināt saskaņā ar ECHR , saskaņā ar ICCPR un citiem attiecīgiem starptautisko tiesību aktu noteikumiem vai jebkuras dalībvalsts tiesību aktiem, kas nodrošina augstāku aizsardzības līmeni. 11. pants Īstenošana 1. Dalībvalstis vēlākais līdz [..] [35] pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. 2. Tās dara zināmus Komisijai šo tiesību aktu noteikumus, kā arī minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabulu. 3. Kad dalībvalstis pieņem minētos noteikumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces. 12. pants Ziņojums Komisija līdz ………. [36] iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, novērtējot, cik lielā mērā dalībvalstis ir veikušas nepieciešamos pasākumus, lai panāktu atbilstību šai direktīvai, un vajadzības gadījumā ziņojumam pievienojot tiesību aktu priekšlikumus. 13. pants Stāšanās spēkā Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . 14. pants Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā — priekšsēdētājs priekšsēdētājs I PIELIKUMS [pic] Indikatīvs[37] paraugs paziņojumam par tiesībām, kuru aizturēšanas laikā izsniedz aizdomās turētām un apsūdzētām personām Ja policija jūs aiztur, jums ir šādas tiesības: A. zināt, par kādu nodarījumu jūs tur aizdomās B. saņemt advokāta palīdzību C. saņemt tulka palīdzību vai dokumentu tulkošanu, ja jūs nesaprotat valodu D. zināt, cik ilgi jūs drīkst aizturēt Jums ir tiesības paturēt šo paziņojumu par tiesībām visu aizturēšanas laiku. A. Informācija par aizdomām - Arī tad, ja policija jūs nepratina, jums ir tiesības uzreiz pēc brīvības atņemšanas uzzināt, par kāda noziedzīga nodarījuma izdarīšanu jūs tur aizdomās. - Jūs vai jūsu advokāts varat lūgt iepazīties ar to lietas materiālu daļu, kas attiecas uz jūsu aizturēšanu un apcietināšanu, vai saņemt sīku informāciju par to saturu. B. Advokāta palīdzība - Jums ir tiesības pirms policijas pratināšanas konsultēties ar advokātu. - Jūsu paziņojums, ka vēlaties konsultēties ar advokātu, nenozīmē, ka atzīstat savu vainu. - Policijas pienākums ir palīdzēt jums sazināties ar advokātu. - Advokāts rīkojas neatkarīgi no policijas un bez jūsu piekrišanas neatklāj viņam uzticēto informāciju. - Jums ir tiesības uz privātu sarunu ar advokātu — policijas iecirknī un/vai pa tālruni. - Ja nevarat algot advokātu, policijai ir jāsniedz jums informācija par bezmaksas vai daļēji bezmaksas juridisko palīdzību. C. Tulka palīdzība - Ja jūs nerunājat attiecīgajā valodā vai to nesaprotat, jums tiks sameklēts tulks. Tulks rīkojas neatkarīgi no policijas un bez jūsu piekrišanas neatklāj viņam uzticēto informāciju. - Jūs varat arī lūgt tulka palīdzību sarunai ar advokātu. - Tulka pakalpojumi ir bez maksas. - Jums ir tiesības saņemt tulkojumu visiem tiesneša rīkojumiem, ar ko tiek atļauts jūs aizturēt vai turēt apcietinājumā. Jūs varat lūgt tulkot arī citus izmeklēšanā būtiskus dokumentus. D. Uz cik ilgu laiku jums var atņemt brīvību? - Ja jūs neatbrīvo, *[38] stundu laikā pēc brīvības atņemšanas jūsu lieta ir jānodod izskatīšanai tiesnesim. - Tiesneša pienākums ir jūs uzklausīt un pieņemt lēmumu par jūsu paturēšanu apcietinājumā vai atbrīvošanu. Jums ir tiesības saņemt tiesneša lēmuma tulkojumu, ja viņš izlemj jūs paturēt apcietinājumā. - Jums ir tiesības jebkurā laikā pieprasīt, lai jūs atbrīvo. Advokāts var jums ieteikt, kā rīkoties. II PIELIKUMS [pic] Indikatīvs[39] paraugs paziņojumam par tiesībām personai, kas tiek aizturēta, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi Ja policija jūs aiztur, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, jums ir šādas tiesības: A. zināt, kāpēc esat aizturēts B. saņemt advokāta palīdzību C. saņemt tulka palīdzību vai dokumentu tulkošanu, ja jūs nesaprotat attiecīgo valodu D. saņemt informāciju par tiesībām piekrist nodošanas procedūrai E. tikt uzklausītam, ja nepiekrītat nodošanas procedūrai F. tikt atbrīvotam pēc attiecīgā termiņa beigām Jums ir tiesības paturēt šo paziņojumu par tiesībām visu aizturēšanas laiku. A. Tiesības zināt aizturēšanas iemeslu - Jums ir tiesības zināt, kādēļ cita valsts jūs meklē. B. Advokāta palīdzība - Jums ir tiesības tikties ar advokātu. Policijas pienākums ir palīdzēt jums sazināties ar advokātu. - Advokāts rīkojas neatkarīgi no policijas un bez jūsu piekrišanas neatklāj viņam uzticēto informāciju. - Jums ir tiesības uz privātu sarunu ar advokātu — policijas iecirknī un/vai pa tālruni. - Ja nevarat algot advokātu, policijai ir jāsniedz jums informācija par bezmaksas vai daļēji bezmaksas juridisko palīdzību. C. Tulka palīdzība - Ja jūs nerunājat attiecīgajā valodā vai to nesaprotat, jums tiks sameklēts tulks. Tulks rīkojas neatkarīgi no policijas un bez jūsu piekrišanas neatklāj viņam uzticēto informāciju. - Jūs varat arī lūgt tulka palīdzību sarunai ar advokātu. - Tulka pakalpojumi ir bez maksas. - Jums ir tiesības saņemt tulkojumu visiem tiesneša rīkojumiem, ar ko tiek atļauts jūs aizturēt vai turēt apcietinājumā. Jūs varat lūgt tulkot arī citus izmeklēšanā būtiskus dokumentus. D. Jūsu tiesības piekrist nodošanai - Jums ir tiesības piekrist, ka tiekat nodots saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi. Tam būtu jāpaātrina procedūra. - Ja jūs piekrītat, ka tiekat nodots, šo lēmumu vēlāk mainīt var būt grūti. Pirms izlemjat, vai piekrist nodošanai, jums būtu jākonsultējas ar advokātu. E. Tiesības tikt uzklausītam - Ja nepiekrītat, ka jūs nosūta uz dalībvalsti, kas jūs meklē, jums ir tiesības paskaidrot atteikšanās iemeslus tiesnesim. F. Tiesības tikt atbrīvotam pēc attiecīgā termiņa beigām - Parasti jūs ir jānodod desmit dienu laikā pēc tam, kad tiesa pieņēmusi galīgo lēmumu par jūsu nodošanu. Ja pēc desmit dienām jūs neesat nodots, iestādēm parasti jūs ir jāatbrīvo. Tomēr šim noteikumam ir daži izņēmumi, tāpēc jums būtu par to jākonsultējas ar advokātu. [1] Paskaidrojums par 48. pantu, paskaidrojumi attiecībā uz Pamattiesību hartu. [2] 999 U.N.T.S. 171. ICCPR ir starptautiska konvencija par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, kas atvērta parakstīšanai ar ANO Ģenerālās Asamblejas 1966. gada 16. decembra rezolūciju un kuru ir ratificējušas visas ES dalībvalstis un tādējādi tā ir tām saistoša starptautiskajās tiesībās. [3] 1999. gada 15. un 16. oktobrī. [4] 33. secinājums. [5] COM(2000) 495, 29.7.2000. [6] OV C 12, 15.1.2001., 10. lpp. [7] COM(2004) 328, 28.4.2004. [8] OV C 295, 4.12.2009., 1. lpp. [9] Eiropadomes 2009. gada 10. un 11. decembra secinājumi. [10] T Spronken, G Vermeulen et al, EU Procedural Rights in Criminal Proceedings , Antwerp 2009; E Cape, Z Namoradze et al, Effective Criminal Defence in Europe , Antwerp 2010. [11] 2006. gada 10. augusta spriedums lietā Padalov pret Bulgāriju , pieteikums Nr. 54784/00. [12] 2007. gada 27. marta spriedums lietā Talat Tunc pret Turciju , pieteikums Nr. 32432/96. [13] 2008. gada 11. decembra spriedums lietā Panovits pret Kipru , pieteikums Nr. 4268/04, 72. un 73. punkts. [14] 2000. gada 25. jūlija spriedums lietā Mattoccia pret Itāliju , pieteikums Nr. 23969/94, 60. punkts. [15] 1990. gada 30. augusta spriedums lietā Fox, Campbell un Hartley , pieteikums Nr. A 182, 40. punkts. [16] 1999. gada 25. marta spriedums lietā Pélissier un Sassi pret Franciju, pieteikums Nr. 25444/94, 54. punkts; 2000. gada 25. jūlija spriedums lietā Mattoccia pret Itāliju , pieteikums Nr. 23969/94, 60. un 71. punkts. [17] 1989. gada 19. decembra spriedums lietā Brozicek pret Itāliju , pieteikuma Nr. 10964/84, 41. punkts; 2000. gada 25. jūlija spriedums lietā Mattoccia pret Itāliju , pieteikuma Nr. 23969/94, 65. punkts; 2000. gada 30. janvāra spriedums lietā Vaudelle pret Franciju , pietikuma Nr. 35683/97, 59. punkts. [18] 2000. gada 25. jūlija spriedums lietā Mattoccia pret Itāliju , pieteikums Nr. 23969/94, 65. punkts. [19] 1989. gada 19. decembra spriedums lietā Kamasinski pret Austriju, pieteikums Nr. 9783/82, 79. punkts. [20] Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (2002/584/TI). [21] CPT , CPT standarti – CPT Vispārējo ziņojumu "būtiskās" nodaļas CPT/Inf/E (2002) 1 – Rev. 2009, 11., 12. lpp. [22] 2008. gada 11. decembra spriedums lietā Panovits pret Kipru, pieteikums Nr. 4268/04, 4268. 67. punkts. [23] T Spronken, G Vermeulen et al, EU Procedural Rights in Criminal Proceedings , Antverpene, 2009.; E Cape, Z Namoradze et al, Effective Criminal Defence in Europe , Antverpene, 2010. [24] 1992. gada 16. decembra spriedums lietā Edwards pret Apvienoto Karalisti , pieteikums Nr. 13071/87, 36. punkts. [25] 2001. gada 13. februāra spriedums lietā Garcia Alva pret Vāciju , pieteikums Nr. 23541/94, 47.-55. punkts. 2001. gada 13. februāra spriedums lietā Schöps pret Vāciju , pieteikums Nr. 251164/94, 41.-42. punkts. 2009. gada 9. jūlija spriedums lietā Mooren pret Vāciju , pieteikums Nr. 11364/03, 121.-124. punkts. [26] OV C […], […], […]. lpp. [27] OV C […], […], […]. lpp. [28] OV C 12, 15.1.2001., 10. lpp. [29] OV C 295, 4.12.2009., 1. lpp. [30] OV C 115, 4.5.2010. [31] Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 8. oktobra Direktīva 2010/xxx/ES par tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu kriminālprocesā. [32] COM(2010) 171, 20.4.2010. [33] OV L 190, 18.7.2002, 1. lpp. [34] Šā direktīvas apsvēruma galīgā redakcija būs atkarīga no Apvienotās Karalistes un Īrijas faktiskās nostājas, ko pieņems saskaņā ar protokola (Nr. 21) noteikumiem. [35] 24 mēnešus pēc šīs direktīvas publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī . [36] 36 mēnešus pēc šīs direktīvas publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī . [37] Tas jāpapildina ar citām attiecīgām procesuālajām tiesībām, kādas piemēro dalībvalstīs. [38] [39] Tas jāpapildina ar citām attiecīgām procesuālajām tiesībām, kādas piemēro dalībvalstīs.