1. Apņemšanās ES ārējās darbībās nodrošināt drošu, iekļaujošu un kvalitatīvu izglītību ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos

Ilgtspējīgas attīstības programmā 2030. gadam, it īpaši tās 4. mērķī, ir atzīts, ka kvalitatīva izglītība un apmācība ir nozīmīga kā būtisks pamats svarīgu globālo problēmu risināšanā. Šis fakts 2016. gadā tika atzīts pasaules humānās palīdzības samitā, izveidojot platformu “Izglītība nevar gaidīt”, lai mainītu izglītības nodrošināšanu ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos.

Tiesības uz izglītību ir atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kas ir adresēta ES iestādēm, kā arī dalībvalstīm, kad tās īsteno ES tiesību aktus. Tās ir būtiskas miermīlīgai sabiedrības attīstībai, ekonomiskai izaugsmei un individuālā potenciāla īstenošanai. Līgums par Eiropas Savienību skaidri uzliek ES saistības veicināt bērnu tiesību aizsardzību. Tiesības uz kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, apmācību un mūžizglītību ir pirmais Eiropas sociālo tiesību pīlāra princips. Bērniem ES ārējās darbības ietvaros ir īpaša nozīme, kura nostiprināta bērnu tiesībās un apstiprina, ka “ir būtiski panākt progresu saistībā ar bērnu situāciju, ja mēs gribam novērst valsts nestabilitāti un nodrošināt ilgtermiņa ilgtspējīgu attīstību, sociālo kohēziju, stabilitāti un cilvēku drošību valsts, reģionu un starptautiskā līmenī”.

Tomēr patiesībā ieilgušu konfliktu, iedzīvotāju piespiedu pārvietošanas, vardarbības, klimata pārmaiņu un katastrofu dēļ piekļuve kvalitatīvai izglītībai ir liegta miljoniem bērnu. Minēto aspektu rezultātā rodas neizglītotas “zudušās paaudzes”, un tie ir galvenie pamatcēloņi, kuru dēļ daudzi iedzīvotāji dodas bīstamā ceļā uz Eiropu un citiem pasaules reģioniem, ietekmējot to stabilitāti un attīstību.

Pasaulē puse no bērniem, kuri neapmeklē skolu, dzīvo krīzes un konfliktu ietekmētā situācijā, un gandrīz puse pamatskolas vecuma bēgļu neapmeklē skolu. Tādēļ ES ir jāreaģē, izmantojot savu instrumentu un pieeju klāstu. Pēdējo gadu laikā ES ir būtiski palielinājusi atbalstu izglītībai ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos visā pasaulē, atzīstot, ka izglītība ir nozare, kas pastāvīgi nesaņem pietiekamu finansējumu krīžu gadījumos, — tai tiek piešķirti mazāk nekā trīs procenti no pasaules kopējā finansējuma humānās palīdzības mērķiem. ES ir palielinājusi finansējumu izglītībai ārkārtas situācijās un krīžu gadījumos no 1 % no tās sniegtās humānās palīdzības apjoma 2015. gadā līdz 8 % 2018. gadā ar mērķi sasniegt 10 % 2019. gadā. Liela daļa no divpusējās attīstības palīdzības izglītībai 2014.–2020. gadā ir piešķirta nestabilām un krīzes skartām valstīm. ES ir lielākā līdzekļu devēja izglītībai, reaģējot uz Sīrijas reģionālo krīzi, un nodrošina ievērojamu daudzpusējo finansējumu globālām iniciatīvām attiecībā uz izglītības vajadzībām ārkārtas situācijās un krīžu gadījumos.

Pašreizējie ES palīdzības pasākumi izglītībai ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos attiecas uz visiem izglītības līmeņiem, sadarbību ar valdībām, Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūrām, nevalstiskām organizācijām, pilsonisko sabiedrību, privātā sektora dalībniekiem, Globālo partnerību izglītībai un citām ieinteresētajām personām. Papildus divpusējam atbalstam un politikas dialogam ar valdībām tiek īstenotas vairākas iniciatīvas, lai visā pasaulē mazinātu izglītības pārtraukšanu, gan izveidojot pagaidu mācību vietas, gan izstrādājot tālmācības programmas bērniem, kuri nevar nokļūt skolu darbības vietās. Piemēram, ES atbilstoši reaģēja uz sīriešu bērnu izglītības vajadzībām, izmantojot divpusējo attīstības finansēšanu, humāno palīdzību, ES Reģionālo trasta fondu reaģēšanai uz krīzi Sīrijā un Bēgļu atbalsta mehānismu Turcijā.

Pēdējos gados ir ievērojami palielinājusies nepieciešamība pēc atbalsta uz vietas un ir radušās jaunas problēmas. Lai gan vajadzību apjoms pārsniedz tās resursus, ES ir jāsniedz ieguldījums, palielinot atbildes reakciju, cenšoties sniegt palīdzību cilvēkiem, kuriem tā ir visvairāk nepieciešama, un mobilizējot globālo atbalstu turpmākai rīcībai.

Tādēļ šajā paziņojumā ir ierosināts atjaunināt ES politikas satvaru, lai ar ES ārējās darbības starpniecību risinātu arvien lielākas izglītības problēmas ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos ārpus ES. Tajā ir ierosināta pieeja, kas stiprina savstarpēju atbildību attiecīgo ES ārējās darbības instrumentu starpā nodrošināt izglītības vajadzības ārkārtas situācijās un krīžu gadījumos ar humānās un attīstības palīdzības starpniecību, pamatojoties uz koordinēšanu, papildināmību un politisko rīcību (“saikne”). Tajā ir aprakstītas arī jaunās prioritātes, piemēram, vardarbības ietekme uz izglītību.

Lai nodrošinātu izglītības vajadzības ārkārtas situācijās un krīžu gadījumos, ir vajadzīga visaptveroša pieeja. Šajā paziņojumā ir izklāstīta Komisijas izpratne par jēdzienu “izglītība ārkārtas situācijās un ieilgušu krīžu gadījumos” visplašākajā nozīmē; tās pamatā ir stratēģiska un integrēta pieeja attiecībā uz drošas, iekļaujošas un kvalitatīvas izglītošanās iespēju veicināšanu visiem iedzīvotājiem. Izglītība ietver mūžizglītību, ieskaitot izglītības sistēmu noteikto līmeņu formālo un neformālo nodrošināšanu, aptverot agrīno pirmsskolas, sākumskolas un pamatskolas, vidējo, pēcvidusskolas izglītību, kas nav augstākā izglītība, un augstāko izglītību (tostarp tehnisko un profesionālo apmācību, augstskolas izglītību un citus prasmju pilnveidošanas veidus).

Komisijas pieeja izglītībai ārkārtas situācijās un krīžu gadījumos attiecas uz pēkšņām un lēnas attīstības ārkārtas situācijām, konfliktiem, vardarbību, iedzīvotāju piespiedu pārvietošanu, katastrofām (gan cilvēka izraisītām, gan dabas) un ārkārtas situācijām sabiedrības veselības jomā, ieilgušu un atkārtotu krīžu gadījumiem vai vairākiem no minētajiem. Šīs pieejas mērķis ir sniegt atbalstu nepārtrauktas izglītības nodrošināšanai, un tā tiek izmantota humānās palīdzības un attīstības palīdzības saiknes ietvaros attiecībā uz sagatavotību, katastrofu riska samazināšanu, novēršanu, mazināšanu, ārkārtas reaģēšanu, palīdzību ieilgušu krīžu laikā un atjaunošanu.

1.1. “Zudušo paaudžu” draudi

Bērni veido vienu trešdaļu no pasaules iedzīvotājiem, tomēr tie veido vairāk nekā pusi no visiem humanitāro krīžu skartajiem iedzīvotājiem. Puse no bērniem, kuri pasaulē neapmeklē skolu, ir šo krīžu skartās meitenes un zēni, un šis rādītājs palielinās. Sīrija, Irāka, Jemena, Afganistāna, Dienvidsudāna un Kongo Demokrātiskā Republika ir dažas no aptuveni 35 krīzes skartajām valstīm, kurās gandrīz 75 miljoni skolas vecuma bērnu (vecumā no 3 līdz 18 gadiem) saskaras ar izglītības pārtraukšanu. Šis risks ir ievērojami lielāks pārvietotām personām. Pēc ANO Bēgļu aģentūras aplēsēm pašlaik ir pārvietoti vairāk nekā 65 miljoni cilvēku (augstākais rādītājs kopš Otrā pasaules kara), un vidējais pārvietošanas ilgums bieži vien pārsniedz 20 gadus. Nedaudz vairāk nekā puse pamatskolas vecuma bēgļu apmeklē skolu, savukārt mazāk nekā ceturtdaļa atbilstošās vecuma grupas bēgļu apmeklē vidusskolu, un tikai viens procents apgūst augstāko izglītību. Meiteņu gadījumā situācija ir daudz sliktāka — iespēja, ka meitenes neapmeklēs skolu, skartajās valstīs ir 2,5 reizes lielāka.

Miljoniem bērnu un jauniešu nākotni apdraud lielāka vardarbība mācību vidē, tostarp uzbrukumi skolām un universitātēm, piemēram, studentu nolaupīšana, skolu izmantošana militāriem nolūkiem, kājnieku mīnu, neeksplodējušas munīcijas un karadarbības palieku esība skolu tuvumā un izglītības iestāžu iznīcināšana. Varas iestādes var ļaunprātīgi izmantot izglītību, lai veicinātu naidu un neiecietību, palielinātu nevienlīdzību un apspiešanu un vervētu neaizsargātus bērnus vardarbības aktu īstenošanai. Nevienlīdzība izglītības nodrošināšanā var radīt netaisnības sajūtu un vēl vairāk pasliktināt sociāli atstumto grupu stāvokli, un tas var izraisīt konfliktu.

Bērni un jaunieši, kuri neapmeklē skolu, ir pakļauti lielākam riskam attiecībā uz seksuālu un ar dzimumu saistītu vardarbību, vardarbīgu ekstrēmismu, piespiedu laulību, grūtniecību agrā vecumā, bērnu darbu un piespiedu vervēšanu. Pastāvīgi, vardarbīgi un bieži vien ieilguši konflikti, iedzīvotāju piespiedu pārvietošana, nevienlīdzība, ierobežotas ekonomiskās iespējas un piekļuve pamatpakalpojumiem palielina neaizsargātību pret šiem riskiem. Krīžu ietekme uz izglītības pieejamību, piemēram, skolu slēgšana vai militāro spēku klātbūtne skolās, var izraisīt iedzīvotāju piespiedu pārvietošanu drošākas vides meklējumos bieži vien dzīvībai bīstamos apstākļos. Izglītība ir vērtīgs pārvietojams resurss.

Ārkārtas situācijas un ieilgušu krīžu gadījumi vēl vairāk novājina izglītības sistēmas, kurām jau tāpat trūkst resursu, nelabvēlīgi ietekmējot bērnu un jauniešu potenciālu un mācīšanās rezultātus. Bieži skolu darbības pārtraukumi un psihosociālais kaitējums, ko izraisījuši traumatiski notikumi, kavē mācīšanos, turklāt šajā situācijā arī trūkst skolotāju un ir pārpildītas mācību telpas.

1.2. ES ārējās darbības stiprināšana

Ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanai un saskaņā ar Izglītības programmu 2030. gadam ES pievērsīs uzmanību četrām stratēģiskajām prioritārajām darbības jomām:

1.sistēmu un partnerību stiprināšana, lai nodrošinātu ātru, efektīvu, lietderīgu un inovatīvu reaģēšanu izglītības jomā;

2.piekļuves, iekļaušanas un vienlīdzības veicināšana;