Oficiālais Vēstnesis C 320 , 15/11/2001 Lpp. 0005 - 0011



Komisijas paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu sabiedriskajai apraidei (2001/C 320/04) (Dokuments attiecas uz EEZ) 1. PAZIŅOJUMA IEVADS UN DARBĪBAS JOMA 1. Pēdējās divās desmitgadēs apraide ir piedzīvojusi svarīgas pārmaiņas. Konkurences vidi pamatos mainījusi monopoluzņēmumu likvidācija, jaunu dalībnieku veidošanās un straujie tehnoloģijas sasniegumi. Sākotnēji televīzijas apraidei bija ierobežota pieejamība. Kopš tās pirmsākumiem to pārsvarā nodrošināja publiski uzņēmumi, kuriem bija monopolstāvoklis, galvenokārt apraides frekvenču ierobežotas pieejamības un augsto piekļuves šķēršļu dēļ. 2. Tomēr XX gs. 70. gados ekonomikas un tehnoloģiju sasniegumi dalībvalstīm arvien vairāk darīja iespējamu citu uzņēmumu apraides atļaušanu. Tādēļ dalībvalstis ir nolēmušas tirgū radīt konkurences apstākļus. Tas patērētājam sniedz lielāku izvēli, jo pieejams kļuva lielāks papildu kanālu un jaunu pakalpojumu skaits; tāpat šajā nozarē tika veicināta spēcīgu Eiropas uzņēmumu, jaunu tehnoloģiju un plašāka plurālisma attīstība un pieaugums. Padarot tirgu konkurencei pieejamu, dalībvalstis uzskatīja, ka ir jāsaglabā sabiedriskā apraide, tā nodrošinot vairāku nozaru aptveramību un apmierinot prasības, kuras privātie uzņēmumi, iespējams, nespētu pienācīgi izpildīt. 3. Spēcīgā konkurence, vienlaikus darbojoties valsts atbalstītiem uzņēmumiem, lika privātiem uzņēmumiem vērst Komisijas uzmanību uz pieaugošajām bažām. Vairums sūdzību norāda uz EK Līguma 87. panta iespējamiem pārkāpumiem attiecībā uz publiskā finansējuma programmu izveidi par labu sabiedriskajām raidorganizācijām. 4. Šis paziņojums nosaka principus, kas Komisijai jāievēro, piemērojot EK Līguma 87. pantu un 86. panta 2. punktu par valsts finansējumu sabiedriskajai apraidei. Tas Komisijas politiku šajā nozarē padarīs iespējami pārredzamu. 2. SABIEDRISKĀS APRAIDES NOZĪME 5. Kā norāda nesenais Komisijas paziņojums par Eiropas vispārējo interešu pakalpojumiem: "Apraides līdzekļiem ir galvenā nozīme mūsdienu demokrātisku sabiedrību uzdevumu pildīšanā, jo īpaši, attīstot un izplatot sociālās vērtības. Tādēļ jau sākotnēji vispārējās intereses īpaši nosaka un virza apraides nozari. Šī virzība pamatojas uz kopīgām vērtībām, kā vārda brīvība un tiesības uz atbildi, plurālisms, autortiesību aizsardzība, kultūras un valodas dažādības veicināšana, nepilngadīgo personu un cilvēka cieņas aizsardzība, patērētāju aizsardzība." [1] 6. Sabiedriskā apraide nav salīdzināma ne ar vienas citas tautsaimniecības nozares sabiedrisko pakalpojumu, lai gan tai ir nepārprotama ekonomiska saikne. Nav cita pakalpojuma, kam vienlaikus ir piekļuve plašam sabiedrības lokam un kas tam nodrošina liela apjoma informāciju un saturu, tādējādi izplatot un ietekmējot gan individuālo, gan sabiedrisko viedokli. 7. Kā apliecināja audiovizuālās politikas augsta līmeņa grupa, ko tolaik vadīja Komisijas loceklis Oreha, sabiedriskai apraidei "ir būtiska nozīme kultūras dažādības veicināšanā katrā valstī, izglītojošu programmu un plurālisma nodrošināšanā, sabiedriskā viedokļa objektīvā atspoguļošanā un kvalitatīvas izklaides sniegšanā, to darot demokrātiski un bez atlīdzības." [2] 8. Bez tam apraidi vispārēji uztver kā ļoti uzticamu informācijas avotu un lielai iedzīvotāju daļai tā ir galvenais informācijas avots. Tādējādi tā pilnveido sabiedrisko diskusiju un pilnīgi nodrošina to, ka visi pilsoņi zināmā mērā piedalās sabiedriskajā dzīvē. 9. Līgums vispārīgi atzīst sabiedriskā pakalpojuma sniedzēja [3] nozīmi. Šajā sakarā 86. panta 2. punkts ir izšķirošais noteikums, kas skan šādi: "Uzņēmumi, kam uzticēti pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi vai kas darbojas kā dalībvalstu fiskāli monopoli, ir pakļauti šajā nolīgumā ietvertajiem noteikumiem, jo īpaši noteikumiem, kas attiecas uz konkurenci, ja vien šo noteikumu piemērošana juridiski vai faktiski netraucē veikt tiem uzticētos tiešos uzdevumus. Tie nedrīkst ietekmēt tirdzniecības attīstību tā, ka tā kaitētu Kopienas interesēm." 10. Šo noteikumu apstiprina EK Līguma 16. pants, kas paredz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, ko ieviesa ar Amsterdamas Līgumu un kas stājās spēkā 1999. gada 1. maijā — 16. pants norāda: "Nepārkāpjot 73., 86. un 87. panta noteikumus un ņemot vērā nozīmi, kāda sabiedriskajiem pakalpojumiem ir Savienības kopīgo vērtību sistēmā, kā arī to nozīmi sociālas un teritoriālas izlīdzināšanas veicināšanā, Kopiena un dalībvalstis, nepārsniedzot savas attiecīgās pilnvaras un šā Līguma piemērošanas jomu, rūpējas, lai šādi pakalpojumi pamatotos uz tādiem principiem un nosacījumiem, kas ļauj īstenot to uzdevumu." 11. Šo principu skaidrojums, ievērojot apraides nozares īpašo būtību, ir izklāstīts skaidrojošajā protokolā par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs, kas pievienots EK Līgumam (še turpmāk "Protokols" ), kas ņemot vērā to, "ka sabiedriskās apraides sistēma dalībvalstīs ir tieši saistīta ar katras sabiedrības demokrātiskām, sociālām un kultūras prasībām un ar nepieciešamību saglabāt viedokļu dažādību plašsaziņas līdzekļos" , norāda, ka: "Eiropas Kopienas dibināšanas līguma noteikumi neskar dalībvalstu iespējas nodrošināt finansējumu valsts apraides sabiedrībām, ja šādu finansējumu piešķir apraides organizācijām, lai tās izpildītu sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju, ko tām uzticējusi, noteikusi un organizējusi attiecīgā dalībvalsts, un ja šāds finansējums nav pretrunā kopējām interesēm, iespaidojot tirdzniecības nosacījumus un konkurenci Kopienā, tomēr ņemot vērā valsts pasūtījuma izpildi." 12. Sabiedriskās apraides nozīme Savienības sociālajā, demokrātiskā un kultūras dzīvē tika atkārtoti apstiprināta ar Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju 1999. gada 25. janvāra Padomes sanāksmē pieņemto Rezolūciju par sabiedrisko apraidi (še turpmāk "Rezolūcija"). Rezolūcijā norādīts: "Dažādiem kanāliem un pakalpojumiem plaša sabiedriska piekļuve, kas ir brīva no diskriminācijas un pamatojas uz vienlīdzīgām iespējām, ir nepieciešams priekšnosacījums, lai izpildītu sabiedriskas apraides īpašo pienākumu." Turklāt sabiedriskajai apraidei "jābūt tehnoloģiskā procesa ieguvējai", jāsniedz "sabiedrībai jauno audiovizuālo un informācijas pakalpojumu un jauno tehnoloģiju labumus" un jāveicina "profila attīstība un paplašināšana ciparu laikmetā." Arī "sabiedriskai apraidei jābūt spējīgai turpmāk nodrošināt plašu programmu klāstu saskaņā ar tās uzdevumu, kā to nosaka dalībvalstis, lai uzrunātu sabiedrību kā veselumu; šajā kontekstā sabiedriskā apraide drīkst censties sasniegt plašu auditoriju." [4] 13. Ņemot vērā sabiedriskās apraides nozares raksturojumu, sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju, kas aptver "plašu programmu klāstu saskaņā ar tā uzdevumu", kā to paredz Rezolūcija, būtībā var uzskatīt par leģitīmu, par mērķētu uz sabalansētām un dažādām programmām, kuras sabiedriskajai apraide spēj noturēt zināmu auditorijas līmeni un tādējādi nodrošināt misijas izpildi, t. i., apmierināt sabiedrības demokrātiskās, sociālās un kultūras prasības un nodrošināt plurālismu. 14. Jānorāda, ka komerciālām raidorganizācijām, no kurām uz vairākām attiecas pakalpojumu prasības, arī ir nozīmīga loma, lai sasniegtu Protokola mērķus tiktāl, cik tās veicina plurālismu, bagātina kultūras un politisko diskusiju un paplašina programmu izvēli. 3. JURIDISKAIS PAMATOJUMS 15. Piemērojot valsts atbalsta noteikumus sabiedriskajai apraidei, ir jāņem vērā vairāki atšķirīgi faktori. EK Līgumā ir 87. un 88. pants par valsts atbalstu un 86. panta 2. punkts par Līguma noteikumu un konkurences noteikumu piemērošanu, jo īpaši attiecībā uz pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Ar Amsterdamas Līgumu tika ieviests īpašs noteikums (16. pants) par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisko nozīmi un sabiedriskās apraides sistēmas skaidrojošo protokolu, jo ar Māstrihtas Līgumu jau bija ieviests pants, kas nosaka Kopienas lomu kultūras jomā (151. pants) un iespējamas atbilstības klauzulu par valsts atbalstu kultūras veicināšanai (87. panta 3. punkta d) apakšpunkts). Eiropas Parlaments un Padome pieņēma 1989. gada 3. oktobra Direktīvu 89/552/EEK par konkrētu ar likumu paredzētu noteikumu koordinēšanu, regulēšanu vai administratīvo darbību dalībvalstīs, kas skar televīzijas apraides darbību [5]. Komisija 1980. gada 25. jūnijā pieņēma Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un valsts uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamību, kā arī par dažu uzņēmumu finanšu pārredzamību [6]. Šos noteikumus skaidro Eiropas Kopienu Tiesa un Pirmās instances tiesa. Komisija ir arī pieņēmusi 5. punktā minēto paziņojumu un pieņēmusi vairākus paziņojumus par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu. 4. EK LĪGUMA 87. PANTA 1. PUNKTA PIEMĒROJAMĪBA 4.1. Sabiedrisko raidorganizāciju valsts finansējuma valsts atbalsta būtība 16. EK Līguma 87. panta 1. punktā norādīts:"Ja vien šis Līgums nenosaka citādi, ar kopējo tirgu nav saderīga nekāda palīdzība, ko dalībvalstis piešķir vai jebkādā veidā sniedz no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud izraisīt konkurences traucējumus, ciktāl tāda palīdzība ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, dodot priekšroku atsevišķiem uzņēmumiem vai atsevišķu preču ražošanai." 17. Valsts iejaukšanās ietekme, nevis tās nolūks, ir izšķirīgs faktors jebkurā valsts atbalsta satura novērtējumā saskaņā ar 87. panta 1. punktu. Parasti sabiedrisko raidorganizāciju valsts finansējums ir uzskatāms par valsts atbalstu, ja tas pilda iepriekš minētos kritērijus. Sabiedriskās raidorganizācijas parasti finansē no valsts budžeta vai ar televizoru īpašnieku nodevas palīdzību. Konkrētos īpašos apstākļos valsts sabiedrisko raidorganizāciju labā izdara kapitāla ieguldījumus vai dzēš parādus. Šie finanšu pasākumi parasti ir attiecināmi uz valsts iestādēm un iesaista valsts resursu pārvietošanu. Turklāt, ciktāl šādi pasākumi nespēj izturēt tirgus ekonomikas ieguldītāju pārbaudi saskaņā ar "EK Līguma 92. un 93. panta piemērošanu valsts iestāžu kapitāldaļām" [7] un Komisijas paziņojumu dalībvalstīm par "EK Līguma 92. un 93. panta un Komisijas Direktīvas 80/723/EEK piemērošanu publiskiem uzņēmumiem ražošanas nozarē" [8], tie vairumā gadījumu ir labvēlīgi vienīgi konkrētām raidorganizācijām un tādējādi var kropļot konkurenci. Protams, valsts atbalsta klātbūtne jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi, un tas atkarīgs no konkrētā finansējuma veida [9]. 18. Eiropas Kopienu Tiesa ir secinājusi:"Ja atbalsts, ko piešķir valsts vai ar valsts resursu palīdzību, stiprina uzņēmuma stāvokli salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kas konkurē Kopienas iekšējā tirdzniecībā, tad šis uzņēmums uzskatāms par tādu, kuru ir ietekmējis atbalsts" [10]. Tādēļ sabiedrisko raidorganizāciju valsts finansējums būtībā ietekmē dalībvalstu savstarpējo tirdzniecību. Tas skaidri attiecas uz programmu tiesību pārņemšanu un pārdošanu, kas bieži vien notiek starptautiskā līmenī. Arī reklāmai to sabiedrisko raidorganizāciju gadījumā, kurām atļauts pārdot reklāmas laiku, ir pārrobežu ietekme, viendabīgos valodu reģionos, kas pārsniedz valsts robežas. Turklāt komerciālo raidorganizāciju īpašuma struktūra var pārsniegt vienas dalībvalsts robežas. 19. Saskaņā ar Tiesas praksi [11] ikviena valsts resursu nodošana konkrētam uzņēmumam — arī sedzot sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja saistību neto izmaksas — ir uzskatāma par valsts atbalstu (ja ir izpildīti visi 87. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi). 4.2. Atbalsta veids: pastāvošais atbalsts pretstatā jaunam atbalstam 20. Šodien dalībvalstīs pastāvošās Finansējuma programmas ir izveidotas senāk. Tādēļ pirmām kārtām Komisijai jānosaka, vai šīs programmas uzskatāmas par "pastāvošo atbalstu" 88. panta 1. punkta nozīmē. 21. Pastāvošo atbalstu nosaka 88. panta 1. punkts, kas norāda, ka: "Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, pastāvīgi pārskata visas atbalsta sistēmas, kas pastāv šajās valstīs. Tā iesaka šīm valstīm attiecīgus pasākumus, kas vajadzīgi kopējā tirgus pakāpeniskai attīstībai vai darbībai." 22. Atbilstīgi Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, kas nosaka EK Līguma 93. panta piemērošanas kārtību, [12] 1. panta b) punkta (i) apakšpunktam, pastāvošajā atbalstā ietilpst "… jebkāds atbalsts, kas pastāvējis pirms Līguma stāšanās spēkā attiecīgajā dalībvalstī, t. i., atbalsta programmas un individuālais atbalsts, kas ieviests pirms Līguma stāšanās spēkā un ko joprojām piemēro". 23. Atbilstīgi 1. panta b) punkta (v) apakšpunktam atbalsts arī nozīmē "atbalstu, ko uzskata par pastāvošu atbalstu, jo ir iespējams konstatēt, ka tā ieviešanas laikā tas nav bijis atbalsts, bet pēc tam kopējā tirgus attīstības dēļ, dalībvalstij neieviešot pārmaiņas, tas kļuvis par atbalstu." 24. Saskaņā ar Tiesas praksi [13] Komisijai jāpārbauda, vai tiesiskais regulējums, pēc kura piešķir atbalstu, ir vai nav mainījies kopš tā ieviešanas. Komisijai jāņem vērā visi tiesiskie un saimnieciskie faktori, kas attiecas uz attiecīgās dalībvalsts apraides sistēmu. Lai gan tiesiskie un saimnieciskie faktori attiecas uz šādu esošo kopīgo iezīmju novērtējumu visās dalībvalstīs vai vairumā dalībvalstu, Komisija uzskata, ka vispiemērotākā ir pieeja katram gadījumam atsevišķi [14]. 5. VALSTS ATBALSTA SAVIETOJAMĪBAS NOVĒRTĒŠANA SASKAŅĀ AR 87. PANTA 2. PUNKTU UN 87. PANTA 3. PUNKTU 25. Komisijai jāpārbauda valsts atbalsts sabiedriskām raidorganizācijām, lai noteiktu, vai to var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu. Var piemērot 87. panta 2. punktā un 87. panta 3. punktā uzskaitītos izņēmumus. 26. Saskaņā ar Līguma 151. panta 4. punktu, rīkojoties atbilstīgi Līguma noteikumiem, Kopiena ņem vērā kultūras aspektus, jo īpaši, lai respektētu un veicinātu tās kultūras daudzveidību. Līdz ar to Līguma 87. panta 3. punkta d) apakšpunkts Komisijai atļauj uzskatīt kultūras veicināšanas atbalstu par saderīgu ar kopējo tirgu, ja šāds atbalsts neietekmē Kopienas tirdzniecības nosacījumus un konkurenci tiktāl, ka tas ir pretrunā vispārējām interesēm. Komisijas pienākums ir izlemt par faktisko šā nosacījuma piemērošanu, tāpat arī par citām atbrīvojuma iespējām 87. panta 3. punktā. Jāatgādina, ka stingri jāpiemēro noteikumi, kas piešķir atbrīvojumu no valsts atbalsta aizlieguma. Tādēļ jēdziens "kultūra" 87. panta 3. punkta d) apakšpunkta nozīmē interpretējams ierobežoti. Kā liecina Komisija savā lēmumā par Kinderkanal un Phoenix, dalībvalsts izglītojošās un demokrātiskās vajadzības uztveramas nošķirti no kultūras veicināšanas [15]. Šajā sakarā jānorāda, ka Protokols izšķir katras sabiedrības kultūras, sociālās un demokrātiskās vajadzības. Izglītībai, protams, var piemist kultūras aspekts. 27. Bieži vien valsts atbalsts sabiedriskām raidorganizācijām neizšķir šīs trīs vajadzības. Līdz ar to, ja vien dalībvalsts nesniedz citu definīciju un citu finansējumu, lai valsts atbalsts veicinātu vienīgi kultūru, šādu atbalstu būtībā nevar apstiprināt saskaņā ar 87. panta 3. punkta d) apakšpunktu. Tomēr parasti ir iespējams sniegt novērtējumu saskaņā ar 86. panta 2. punktu par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. Katrā gadījumā neatkarīgi no savietojamības novērtēšanas juridiskā pamata Komisija veiktu analīzi pēc būtības, pamatojoties uz tādiem pašiem kritērijiem, proti, tiem, kas norādīti šajā paziņojumā. 6. VALSTS ATBALSTA SAVIETOJAMĪBAS NOVĒRTĒŠANA SASKAŅĀ AR 86. PANTA 2. PUNKTU 28. Komisija ar savu paziņojumu par vispārēju interešu pakalpojumiem Eiropā, kas minēts 5. punktā, pilnīgi atzinusi pakalpojumu ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi lomu Eiropas Savienības pamatmērķu sasniegšanā. 29. Atbilstīgi Tiesas praksei 86. panta gadījumā runa ir par izņēmumu, un tādēļ tas jāinterpretē ierobežoti. Tiesa norāda — lai pasākums gūtu priekšrocības šādā izņēmuma gadījumā, ir nepieciešams, lai būtu izpildīti šādi nosacījumi: (i) attiecīgajam pakalpojumam jābūt vispārējo tautsaimniecisko interešu pakalpojumam, un dalībvalstij tas skaidri jāformulē (definīcija); (ii) attiecīgajam uzņēmumam jābūt dalībvalsts tieši pilnvarotam izpildīt šādu pakalpojumu (pilnvarojums); (iii) Līguma konkurences noteikumu piemērošanā (šajā gadījumā — valsts atbalsta aizliegums) jānovērš konkrēto uzdevumu izpilde, kas uzdoti uzņēmumam, un atbrīvojums no šādiem noteikumiem nedrīkst ietekmēt tirdzniecības norisi tiktāl, ka tas būtu pretrunā Kopienas interesēm (proporcionalitātes kritērijs). 30. Kā Līguma uzraudzītājai Komisijai ir jālemj par to, vai šie kritēriji ir izpildīti. 31. Sabiedriskās apraides īpašajā gadījumā iepriekš minētā pieeja jāpieņem, ņemot vērā Protokola skaidrojošos noteikumus, kas attiecas uz "sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju, ko piešķir, nosaka un organizē katra dalībvalsts" (definīcija un pilnvarojums) un paredz izņēmumu Līguma noteikumos attiecībā uz sabiedriskās apraides finansējumu "tiktāl, cik šādu finansējumu piešķir raidorganizācijām sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju misijas izpildei.. un.. neietekmē tirdzniecības un konkurences noteikumus Kopienā, ciktāl tas būtu pretrunā kopējām interesēm, turklāt jāņem vērā šā sabiedriskā pakalpojuma misijas īstenošanas prasības" (proporcionalitāte). 6.1. Sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīcija 32. Lai izpildītu 29. punkta i) apakšpunktā minēto noteikumu 86. panta 2. punkta piemērošanai, ir jāizstrādā oficiālu sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīciju. Vienīgi tad Komisija ar pietiekamu juridisku noteiktību var novērtēt, vai ir piemērojams izņēmums saskaņā ar 86. panta 2. punktu. 33. Sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīcija ir dalībvalstu kompetencē, kas var lemt valsts, reģionālā vai vietējā līmenī. Vispār, īstenojot šo kompetenci, jāņem vērā Komisijas izstrādātais jēdziens "pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi". Tomēr, ievērojot apraides nozares īpašo būtību, "plašu" definīciju, uzticot konkrētai raidorganizācijai uzdevumu nodrošināt līdzsvarotu un dažādu programmu saskaņā ar misiju, vienlaikus saglabājot konkrētu skatītāju līmeni, var uzskatīt par leģitīmu atbilstīgi 86. panta 2. punktam, ņemot vērā Protokola skaidrojošos noteikumus. Šāda definīcija saskanētu ar mērķi pildīt konkrētas sabiedrības demokrātiskās, sociālās un kultūras prasības un nodrošināt plurālismu, ieskaitot kultūras un valodu dažādību. 34. Sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misija var nozīmēt arī konkrētus pakalpojumus, kas nav "programmas" tradicionālajā nozīmē, piemēram, tiešsaistes informatīvie pakalpojumi, ciktāl, arī ņemot vērā darbību attīstību un dažādošanu ciparu laikmetā, tās attiecīgajā sabiedrībā risina tās pašas demokrātiskās, sociālās un kultūras vajadzības. 35. Kad sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas darbības jomu paplašina, aptverot jaunus pakalpojumus, attiecīgi jāpielāgo definīcija un pilnvarojuma akts 86. panta 2. punkta robežās. 36. Komisijas uzdevums ir pārbaudīt, vai dalībvalstis ievēro Līguma noteikumus [16]. Attiecībā uz apraides nozares sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja definīciju Komisijas nozīme aprobežojas ar acīmredzamu kļūdu pārbaudīšanu. Komisija neizlemj, vai programma jānodrošina kā pakalpojums ar vispārējo tautsaimniecisku nozīmi, un neapšauba konkrēta produkta būtību vai kvalitāti. Tomēr sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīcija būtu acīmredzami kļūdaina, ja tā paredzētu darbības, kas neatbilst, citējot Protokolā teikto, "katras sabiedrības demokrātiskajām, sociālajām un kultūras vajadzībām". Parasti tas būtu, piemēram, e-komercijas gadījumā. Šajā sakarā jāatgādina, ka sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misija apzīmē pakalpojumus, kurus sabiedrībai piedāvā vispārējās interesēs. Jautājumu par sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju nedrīkst sajaukt ar jautājumu par finansēšanas mehānismu, kas izraudzīts šo pakalpojumu nodrošināšanai. Tādējādi, kamēr sabiedriskās raidorganizācijas veic tādas komerciālas darbības kā reklāmas laika pārdošana ieņēmumu nolūkos, parasti šādas darbības nedrīkst uzskatīt par sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas sastāvdaļu. 37. Sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīcijai ir jābūt iespējami precīzai. Tā nedrīkst radīt šaubas par to, vai dalībvalsts grib sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijā iekļaut pilnvarotā uzņēmuma veikto konkrēto darbību vai ne. Bez skaidras un precīzas sabiedriskas raidorganizācijas saistību definīcijas Komisija nevarētu pildīt savus pienākumus saskaņā ar 86. panta 2. punktu un tādēļ nevarētu pieļaut atbrīvojumu atbilstīgi šim noteikumam. 38. Šo sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas darbību skaidra noteikšana arī ir svarīga nesabiedriskajām raidorganizācijām, lai tās var plānot savas darbības. 39. Visbeidzot, sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas noteikumiem jābūt precīziem, lai dalībvalstu iestādes varētu efektīvi kontrolēt atbilstību, kā tas aprakstīts nākamajā nodaļā. 6.2. Uzticētais uzdevums un pārraudzība 40. Lai gūtu labumu no atbrīvojuma atbilstīgi 86. panta 2. punktam, sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misija jāuztic vienam vai vairākiem uzņēmumiem ar oficiālu tiesību aktu (piemēram, likumu, līgumu vai statūtu). 41. Tomēr nav pietiekami, ja sabiedriskā apraide formāli tiek pilnvarota noteiktam sabiedriskam pakalpojumam. Tāpat ir nepieciešams, lai šis sabiedriskais pakalpojums patiešām tiktu sniegts tā, kā paredz formālais līgums starp valsti un pilnvaroto uzņēmumu. Tādēļ ir vēlams, ka tā piemērošanu kontrolētu atbilstīga iestāde vai pilnvarotā iestāde. Šādas par pārraudzību atbildīgas atbilstīgās iestādes vai pilnvarotas iestādes nepieciešamība ir acīmredzama kvalitātes standartu gadījumā, kas attiecas uz pilnvaroto uzņēmumu. Saskaņā ar Komisijas paziņojumu par Kopienas audiovizuālās politikas principiem un pamatnostādnēm ciparu laikmetā [17] Komisija nepieņem lēmumu par kvalitātes standartu izpildi — tai jābalstās uz dalībvalstu īstenotu piemērotu pārraudzību. 42. Dalībvalstu ziņā ir izvēlēties mehānismu, kas nodrošina sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja saistību izpildes efektīvu pārraudzību. Šādas iestādes nozīme var likties efektīva vienīgi tad, ja iestāde ir neatkarīga no pilnvarotā uzņēmuma. 43. Ja nav pietiekamu un ticamu norāžu uz to, ka sabiedrisko pakalpojumu īsteno atbilstīgi pasūtījumam, Komisija nevar veikt savus pienākumus saskaņā ar 86. panta 2. punktu un tādēļ nedrīkst pieļaut atbrīvojumu atbilstīgi šim noteikumam. 6.3. Sabiedriskās apraides finansēšana un proporcionalitātes pārbaude 6.3.1. Finansējuma izvēle 44. Sabiedriskā pakalpojuma sniedzēja pienākumi var būt kvantitatīvi un kvalitatīvi, vai abējādi. Neatkarīgi no to veida tie var būt pamats kompensācijai, ja tie rada papildu izmaksas, kas parasti attiecīgajai raidorganizācijai nerastos. 45. Finansējuma programmas var iedalīt divās lielās grupās:"finansējums no viena avota" un "jaukts finansējums". "Finansējums no viena avota" apvieno sistēmas, kurās sabiedriskā apraide tiek finansēta vienīgi no publiskajiem līdzekļiem neatkarīgi no tās veida. "Jauktā finansējuma" sistēmas aptver plašu finansēšanas programmu klāstu, kur sabiedriskās raidorganizācijas finansē, dažādi apvienojot valsts līdzekļus un komerciālas darbības ieņēmumus, piemēram, no reklāmas laika vai programmu pārdošanas. 46. Protokolā norādīts:"Eiropas Kopienas dibināšanas Līguma noteikumi neskar dalībvalstu kompetenci nodrošināt sabiedriskās apraides finansējumu…". Komisijas paziņojumā par vispārēju tautsaimniecisku interešu pakalpojumiem Eiropā, kas minēti 5. punktā, tālāk paskaidrots, ka: "Dalībvalstu kompetencē ir finansēšanas sistēmas izvēle, un būtībā nevar rasties iebildumi pret jaukta finansējuma (apvienojot publiskos līdzekļus ar reklāmas ieņēmumiem), nevis finansējuma no viena avota izvēli (vienīgi publiskie līdzekļi), ciktāl attiecīgajos tirgos (piemēram, reklāma, programmu iegāde un/vai pārdošana) konkurence netiek skarta tā, ka tas būtu pretrunā Kopienas interesēm" [18]. 47. Kamēr dalībvalstis var brīvi izvēlēties sabiedriskās apraides finansēšanas līdzekļus, Komisijai saskaņā ar 86. panta 2. punktu jāpārbauda, vai izņēmums no parastās konkurences noteikumu piemērošanas, lai sniegtu pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, nesamērīgā veidā neietekmē konkurenci kopējā tirgū. Pārbaude ir "negatīva": tā noskaidro, vai pieņemtais pasākums nav nesamērīgs. Atbalsts nedrīkst ietekmēt tirdzniecības attīstību tā, ka tā būtu pretrunā Kopienas interesēm. 48. Protokols apstiprina šo pieeju arī sabiedriskajai apraidei, apstiprinot, ka finansējums nedrīkst "ietekmēt tirdzniecības un konkurences noteikumus Kopienā tā, ka tas būtu pretrunā kopējām interesēm, turklāt jāņem vērā šā sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas īstenošana." 6.3.2. Valsts atbalsta novērtēšanas pārredzamības prasības 49. Iepriekš minētajai Komisijas novērtēšanai nepieciešama skaidra un precīza sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas definīcija un skaidra un atbilstīga sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja darbību un nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēja darbību nodalīšana. Parasti valsts līmenī ir jau pieprasīti atsevišķi grāmatvedības konti šajās divās jomās, lai nodrošinātu pārredzamību un atbildību publiskos līdzekļu izmantošanā. Kontu nodalīšana ir nepieciešama, lai Komisija varētu veikt proporcionalitātes pārbaudi. Tas nodrošina Komisijai līdzekli, ar ko pārbaudīt iespējamo šķērssubsidēšanu un aizstāvēt pamatotus kompensācijas maksājumus vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes uzdevumiem. Vienīgi pamatojoties uz izmaksu un ieņēmumu pareizu piešķiršanu, var noteikt, vai publiskais finansējums patiešām aprobežojas ar sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas neto izmaksām un tādējādi ir pieņemams atbilstīgi 86. panta 2. punktam un Protokolam. 50. Direktīvā 80/723/EEK ir norādītas valsts iestāžu un publisko uzņēmumu finansiālo attiecību pārredzamības prasības, kā arī šādas prasības uzņēmumiem, kam piešķirtas īpašas vai ekskluzīvas tiesības vai uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi. 51. Atbilstīgi Direktīvai 80/723/EEK dalībvalstīm izvirzīta prasība īstenot pasākumus, kas nepieciešami, lai tāda uzņēmuma gadījumā, kam piešķirtas īpašas vai ekskluzīvas tiesības vai kam uzticēti pasākumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi un kas saņem valsts atbalstu jebkādā veidā un veic arī citas darbības, kas nav tā sauktās nesabiedriska pakalpojuma sniedzēja darbības, nodrošinātu, ka: a) iekšējie grāmatvedības konti, kas atbilst dažādām darbībām, piem., sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja un nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēja darbībām, ir nodalīti; b) visas izmaksas un ieņēmumi tiek pareizi piešķirti un sadalīti, pamatojoties uz konsekventi piemērotiem un objektīvi pamatotiem izmaksu uzskaites principiem; un c) izmaksu uzskaites principi, pēc kuriem uztur nodalītos kontus, ir skaidri noteikti. 52. Vispārējās pārredzamības prasības piemērojamas arī raidorganizācijām, kā norādīts Direktīvas 2000/52/EK piektajā apsvērumā. Šīs prasības piemēro sabiedriskajām raidorganizācijām, jo tās ir valsts atbalsta saņēmējas un tām ir uzticēts pakalpojums ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, kam pārredzamas un nediskriminējošas procedūras robežās nav bijis noteikts valsts atbalsts piemērotam laika periodam. Saistības par nodalītiem grāmatvedības kontiem neattiecas uz sabiedriskajām raidorganizācijām, kuru darbība aprobežojas ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu nodrošināšanu un kuri papildus šo pakalpojumu klāstam neveic citas darbības. 53. Apraides nozarē grāmatvedības kontu nodalīšana nerada konkrētas problēmas ieņēmumu ziņā, taču nevar būt tūlītēja vai vispār realizējama izdevumu ziņā. Tas tādēļ, ka apraides nozarē dalībvalstis var uzskatīt visu raidorganizāciju programmu klāstu par sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju, vienlaicīgi pieļaujot tās izmantot komerciāli. Citiem vārdiem, lielā mērā ar vieniem un tiem pašiem līdzekļiem finansē dažādas darbības. 54. Šādu iemeslu dēļ Komisija izlemj, ka ieņēmumu daļā apraides uzņēmumiem jāsniedz sīki izstrādāts pārskats par līdzekļiem un visu ienākumu apjomu, kas uzkrāti no nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbību izpildes. 55. Izdevumu daļā skaidri jānorāda izmaksas, kas raksturīgas nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbībai. Bez tam, ja vienus un tos pašus resursus — personālu, aprīkojumu, stacionāras iekārtas utt. — izmanto sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju un nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju uzdevumu izpildei, to izmaksām jābūt atvēlētām, pamatojoties uz uzņēmuma kopējo izmaksu starpību ar un bez nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbībām [19]. 56. Iepriekš minētais nozīmē, ka pretēji vispārēji pieņemtajai pieejai citās sabiedrisko pakalpojumu nozarēs, izmaksas, kas pilnīgi attiecināmas uz sabiedrisko pakalpojumu darbībām, vienlaikus dodot labumu arī komerciālām darbībām, nav vajadzīgs sadalīt, bet var pilnīgi pieskaitīt sabiedriskajiem pakalpojumiem. Tas var būt gadījumā, piemēram, ar programmas ražošanas izmaksām, kas ir norādītas kā daļa no sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas, taču ko arī pārdod citām raidorganizācijām. Galvenais piemērs tomēr ir auditorijas lielums, kas liecina gan par sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas izpildi, gan par pārdoto reklāmas laiku. Tiek uzskatīts, ka šo izmaksu pilnīga nodalīšana starp šīm divām darbībām var būt patvaļīga un bez nozīmes. Tomēr no norēķinu pārredzamības viedokļa izmaksu sadali nedrīkst jaukt ar izmaksu segšanu atbilstīgi cenu politikas definīcijai. Šis jautājums ir aplūkots 58. punktā. 6.3.3. Proporcionalitāte 57. Īstenojot proporcionalitātes pārbaudi, Komisija to uzsāk ar apsvērumu, ka valsts atbalsts parasti ir nepieciešams uzņēmumam tā sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu veikšanai. Tomēr, lai izturētu pārbaudi, nepieciešams, lai valsts atbalsts nepārsniegtu sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas neto izmaksas, ņemot vērā arī citus tiešos vai netiešos ieņēmumus, kas radušies sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas rezultātā. Šādā nolūkā jāņem vērā neto ieguvums, ko nesabiedrisko pakalpojumu darbību rezultātā iegūst no sabiedrisko pakalpojumu darbības, novērtējot atbalsta proporcionalitāti. 58. No otras puses, var rasties traucējumi tirgū, kas var būt šķērslis sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misijas izpildei. Piemēram, sabiedriska raidorganizācija, ciktāl zemāki ieņēmumi tiek segti ar valsts atbalstu, varētu censties tirgū pazemināt reklāmas vai citu nesabiedrisku pakalpojumu sniedzēju darbību cenas, lai samazinātu konkurentu ieņēmumus. Šādu raidorganizācijas rīcību nevarētu attaisnot ar tai piešķirto sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja misiju. Ja sabiedriska raidorganizācija nosaka cenas par nesabiedrisku pakalpojumu sniedzēja darbībām zemāk nekā efektīvam uzņēmējam līdzīgā gadījumā būtu nepieciešams vienkāršo izmaksu segšanai, šāda rīcība norāda uz sabiedrisku pakalpojumu sniedzēja saistību pārmērīgu kompensāciju un katrā gadījumā "ietekmētu tirdzniecības un konkurences noteikumus Kopienā tā, ka tas ir pretrunā kopējām interesēm", un tādējādi pārkāpj Protokolu. 59. Atbilstīgi, īstenojot proporcionalitātes pārbaudi, Komisija pārbaudīs, vai atbalsta radītais konkurences kropļojums var būt pamatots ar nepieciešamību pildīt sabiedrisko pakalpojumu, kā to nosaka dalībvalstis, un nodrošināt tā finansējumu. Ja nepieciešams, Komisija veic šo darbību, ievērojot citus Līguma noteikumus. 60. Valsts atbalsta ietekmes analīze uz konkurenci un tirdzniecības attīstību noteikti jāpamato ar katra gadījuma īpašajiem raksturlielumiem. Šajā paziņojumā nevar aprakstīt katra tirgus faktisko konkurences struktūru un citus raksturlielumus, jo tie būtībā savstarpēji ir ļoti atšķirīgi. Šā iemesla dēļ Paziņojums iepriekš nevar paredzēt nosacījumus, pēc kuriem sabiedrisko raidorganizāciju cenas atbilst 58. punktā izklāstītajiem principiem. Tādēļ saskaņā ar Komisijas darba praksi valsts atbalsta novērtēšanu atbilstīgi 86. panta 2. punktam sabiedriskām raidorganizācijām var īstenot vienīgi, izskatot katru gadījumu atsevišķi. 61. Savā novērtējumā Komisija ņem vērā apstākli, ka tiktāl, cik valsts atbalsts ir vajadzīgs sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju saistību izpildei, sistēma kopumā var arī pozitīvi ietekmēt alternatīvu piegādes avotu uzturēšanu dažos attiecīgajos tirgos [20]. Tomēr šī ietekme jālīdzsvaro ar iespējamo atbalsta negatīvo ietekmi, piemēram, šķēršļiem citu uzņēmumu iekļūšanai tirgū, tā pieļaujot oligopolistiskāku tirgus struktūru vai izraisot sabiedrisko pakalpojumu sniedzēju rīcību, kas attiecīgajos tirgos kropļo konkurenci. 62. Komisija ņem vērā arī dažu mazo dalībvalstu grūtības piesaistīt nepieciešamo finansējumu, ja sabiedrisko pakalpojumu sniedzēja izmaksas uz vienu iedzīvotāju citādi līdzīgos apstākļos ir augstākas [21]. [1] COM(2000) 580 final, 35. lpp. [2] "Eiropas audiovizuālās politikas ciparu laikmets. Augsta līmeņa grupas ziņojums par audiovizuālo politiku", 1998. [3] Šā paziņojuma nolūkos un saskaņā ar EK Līguma 16. pantu un ar Amsterdamas Nobeiguma aktam pievienoto deklarāciju (Nr. 13) jēdziens "sabiedriskais pakalpojums", kā tas lietots Protokolā par sabiedriskās apraides sistēmu dalībvalstīs, jāattiecina uz jēdzienu "pakalpojums ar vispārējo tautsaimniecisku nozīmi", kā tas lietots 86. panta 2. punktā. [4] OV C 30, 5.2.1999., 1. lpp. [5] OV L 298, 17.10.1989., 23. lpp. Direktīva, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 97/36/EK (OV L 202, 30.7.1997., 60. lpp.) [6] OV L 195, 21.7.1998., 35. lpp. Direktīva, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2000/52/EK (OV L 193, 5.8.1998., 75. lpp.). [7] Biļetens EK 9-1984. [8] OV C 307, 13.11.1993., 3. lpp. [9] Atbalsts NN 88/98 "Ziņu kanāla divdesmit četras stundas bez reklāmas finansēšana ar BBC licenci", OV C 78, 18.3.2000., 6. lpp. un atbalsts NN 70/98 "Valsts atbalsts sabiedriskās apraides kanāliem Kinderkanal un Phoenix" (OV C 238, 21.8.1999., 3. lpp.). [10] Lietas 730/79, Philip Morris Holland v Commission [1980] ECR 2671, 11. punkts; C-303/88, Italy v Commission [1991] ECR I-1433, 27. punkts; C-156/98, Germany v Commission [2000] ECR I-6857, 33. punkts. [11] Lietas T-106/95, FFSA and Others v Commission [1997] ECR II-229; T-46/97, SIC v Commission, [2000] ECR II-2125 un C-332/98, France v Commission, [2000] ECR I-4833. [12] OV L 83, 9.12.1992., 1. lpp. [13] Lieta C-44/93, Namur-Les Assurances du Crédit SA v Office National du Ducroire and the Belgian State [1994] ECR I-3829. [14] Attiecībā uz pēdējiem Komisijas lēmumiem šajā jomā sk. 9. zemsvītras piezīmi. [15] Skat. 9. zemsvītras piezīmi. [16] Sk. lietu C-179/90, Merci convenzionali porto di Genova SpA v Siderurgica Gabrielli SpA [1991] ECR I-5889. [17] COM(1999) 657 final, 3. panta 6. punkts. [18] Skat. 1. zemsvītras piezīmi, 36. lpp. [19] Tas attiecas uz atsauci par iespējamo situāciju, kad nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbība būtu jāpārtrauc — ietaupītā summa ir tās izmaksas, kas piešķiramas to darbību segšanai, kuras izriet no nesabiedrisko pakalpojumu sniedzēju darbības. [20] Tas nenozīmē, ka valsts atbalstu var pamatot kā līdzekli, kas palielina piedāvājumu un konkurenci tirgū. Valsts atbalsts, kas dod iespēju uzņēmumam noturēties tirgū, neskatoties uz nesenajiem zaudējumiem, rada lielu konkurences kropļojumu, jo ilgākā laika posmā tas izraisa augstu neefektivitāti, mazāku piedāvājumu un augstākas cenas patērētājiem. Šajā sakarā efektīvi līdzekļi ir tiesisko un ekonomisko šķēršļu novākšana, efektīva prettrestu politika un plurālisma veicināšana. Dabiskie monopoli parasti ir pakļauti regulācijai. [21] Ar līdzīgiem sarežģījumiem var saskarties, ja sabiedriskā apraide domāta valodu mazākumam vai ir pielāgota vietējām prasībām. --------------------------------------------------