Šajā ziņojumā ir apzinātas dalībvalstis, par kurām būtu jāveic padziļināts pārskats (PP), lai izvērtētu, vai tajās ir nelīdzsvarotība, kuras novēršanai nepieciešama politikas rīcība. Brīdināšanas mehānisma ziņojums (BMZ), ko publicē katra ekonomikas politikas koordinēšanas ikgadējā cikla sākumā, ir ekonomikas nelīdzsvarotības konstatēšanas instruments. Tā pamatā ir noteiktu rādītāju (kuriem ir konkrētas indikatīvās robežvērtības) kopsavilkuma ekonomiskā interpretācija, kā arī dažādi palīgrādītāji. BMZ 2. iedaļā ir iekļauta analīze par dalībvalstu nelīdzsvarotības ietekmi uz visu eurozonu un ir izvērtēts, kādā mērā, ņemot vērā eurozonas valstu savstarpējo atkarību, nepieciešama koordinēta pieeja politikas risinājumiem . Šajā jautājumā analīze, kas sniegta šajā ziņojumā, papildina novērtējumu, kurš ietverts Eiropas Komisijas dienestu darba dokumentā “Analysis of the Euro Area economy”, kas pievienots Komisijas ieteikumam “Padomes ieteikums par eurozonas ekonomikas politiku”.

Pašreizējos ekonomiskajos apstākļos eurozonā ir steidzami nepieciešams izlīdzsvarot tekošā konta deficītus un pārpalikumus, kas nāktu par labu visām dalībvalstīm. Prognozēts, ka tekošā konta pārpalikums eurozonā pamazām samazināsies, ņemot vērā eksporta pieprasījuma vājināšanos, tomēr tas joprojām būs tuvu maksimālajām vērtībām un virs līmeņa, kas atbilstu ekonomikas pamatfaktoriem. Pārpalikums eurozonā pieauga tāpēc, ka bija spēcīgi eksporta rādītāji un dažādos ekonomikas sektoros notika ievērojama aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās, tostarp valstīs, kurās tā vispār nebija vajadzīga vai bija vajadzīga tikai nelielā mērā. Minētā pārpalikuma mazināšanās pēdējā laikā ir galvenokārt skaidrojama ar globālās tirdzniecības vājināšanos un lielāku enerģijas bilances deficītu. Pašreizējos ekonomiskajos apstākļos ir spēcīgāks pamats tekošā konta deficītu un pārpalikumu līdzsvarošanai eurozonas līmenī, kas palīdzētu tikt galā ar zemas inflācijas un zemu procentu likmju vidi un samazināt atkarību no ārvalstu pieprasījuma. Ievērojot to, eurozonā būtu jārod piemērota politikas risinājumu kombinācija, kurā būtu ņemta vērā savstarpējā atkarība un blakusietekme. Daudzās neto debitorvalstīs tekošā konta deficīts iepriekš gan tika novērsts, taču tagad to tekošā konta pozīcija pasliktinās, un situācijā, kad ir liela ārvalstu un iekšzemes parāda masa, ir nepieciešams uzturēt piesardzīgu tekošā konta saldo un nodrošināt atbilstošu parāda samazināšanas tempu, vienlaikus īstenojot IKP pieauguma potenciālu veicinošas reformas. Neto kreditorvalstīs būtu jāizmanto finansēšanas iespējas, ko piedāvā zemās procentu likmes, lai tādējādi panāktu pastāvīgu publisko un privāto investīciju pieaugumu. Labvēlīgo fiskālo stāvokli izmantojot investīciju un citu produktīvo izdevumu veicināšanai šajās valstīs, tiktu sekmēts arī tas, ka izaugsmes perspektīvas kļūst mazāk atkarīgas no ārvalstu pieprasījuma, un tiktu veicināta izlīdzsvarošana eurozonā.

Potenciālās nelīdzsvarotības avoti kopumā ir tādi paši kā 2019. gada BMZ norādītie, taču šķiet, ka vairākos aspektos perspektīvas pasliktinās. Ārējā atlikuma pozīcijas līdz šim strauji uzlabojās, pateicoties labvēlīgiem ekonomikas apstākļiem, taču turpmākus uzlabojumus apdraud tekošā konta saldo pasliktināšanās un mazāks nominālā IKP pieaugums. Joprojām ir vērojami lieli tekošā konta pārpalikumi, savukārt konkurētspējas tendences ir kļuvušas izlīdzsvarošanai mazāk labvēlīgas un aizvien izplatītāka kļūst reālā efektīvā kursa palielināšanās. Aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās privātajā sektorā notiek lēnāk un dažos gadījumos pat situācijā, kad parāds jau ir liels, turklāt šī samazināšanās arvien vairāk balstās uz nominālā IKP pieaugumu. Vājākas nominālā pieauguma izredzes rada jautājumu par to, vai aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās valstīs ar augstu parādu var turpināties bez lielākiem privātajiem vai valdības uzkrājumiem vai lielāka IKP pieauguma potenciāla. Pēc vairākiem ievērojamu uzlabojumu gadiem situācija finanšu nozarē ir stabilizējusies, taču nākotnē varētu parādīties jauni izaicinājumi, kas saistīti ar zemajām procentu likmēm. Mājokļu cenu pieaugums vēl aizvien ir spēcīgs, un tādējādi arvien lielākā skaitā ES valstu mājokļu vērtība sasniedz nepieredzēti augstu līmeni. Cenu pieauguma temps mazinās tirgos ar pārāk augstām vērtībām, taču dažās valstīs lielāka jaunu hipotekāro kredītu izsniegšana varētu novest pie tā, ka lielas mājokļu cenas ieciklējas.

Potenciālo nelīdzsvarotības avotu kombinācijas var iedalīt vairākās tipiskās kategorijās. Vairākās dalībvalstīs ir vērojami daudzi un savstarpēji saistīti neaizsargātības faktori saistībā ar parādu, kuri zināmā mērā atspoguļo apstākļus finanšu sektorā. Nedaudzās dalībvalstīs neaizsargātības faktori ir saistīti galvenokārt ar lielu un noturīgu publisko parādu apvienojumā ar vāju ražīgumu un konkurētspēju, kas apdraud izaugsmes potenciālu. Dažās dalībvalstīs ir raksturīgs liels un noturīgs tekošā konta pārpalikums. Vēl dažās dalībvalstīs bažas rada izmaksu konkurētspējas tendences, eventuāli apvienojumā ar ārējās bilances pozīciju pasliktināšanos. Visbeidzot, nedaudzās dalībvalstīs galvenās problēmas rada mājokļu cenu tendences, kas dažkārt iet rokrokā ar augstu mājsaimniecību parāda līmeni.

Briestošie izaicinājumi prasa tālredzīgi ievirzīt MNNP pārraudzību. Tā kā lielākā daļa plūsmas nelīdzsvarotību ir novērsta un atlikumu nelīdzsvarotības pakāpeniski samazinās, MNNP pārraudzībā uzsvars pamazām pārvirzās uz to, lai uzraudzītu potenciāli neilgtspējīgās tendences, kas varētu materializēties vidējā termiņā. Tajā pašā laikā pārmaiņu skartā ekonomiskā situācija, ieskaitot riskus, kas izriet galvenokārt no ekonomikas vides ārpus eurozonas un ES, nozīmē, ka ir svarīgi nelīdzsvarotību izvērtēt arī no eurozonas un ES perspektīvas.

Par vairākām šajā BMZ apzinātajām dalībvalstīm sīkāka un visaptverošāka analīze tiks ietverta PP. Tāpat kā iepriekšējos ikgadējos ciklos, PP tiks iestrādāti ziņojumos par valstīm. Lai sagatavotu PP, Komisija savā analīzē balstīsies uz plašu datu kopumu, būtisko informāciju un novērtējuma satvariem, ko tā izstrādājusi sadarbībā ar Padomes komitejām un darba grupām. PP ietvertā analīze kalpos par pamatu nelīdzsvarotības vai pārmērīgas nelīdzsvarotības konstatēšanai dalībvalstīs, kā arī iespējamiem atjauninājumiem konkrētajām valstīm adresētajos ieteikumos (KVAI) . Valstis, attiecībā uz kurām konstatēta nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība, jau tiek un arī turpmāk tiks īpaši uzraudzītas, lai nodrošinātu MNNP ietvaros īstenotās politikas pastāvīgu pārraudzību.

PP tiks sagatavoti attiecībā uz tām dalībvalstīm, kurās nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība jau bija konstatēta. Saskaņā ar iedibināto piesardzības praksi PP tiks sagatavoti, lai izvērtētu, vai konstatētā nelīdzsvarotība samazinās, saglabājas vai palielinās, un lai sniegtu pārskatu par īstenoto korektīvo politiku. Tādējādi PP ir paredzēts sagatavot par 13 dalībvalstīm, kurās nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība bija konstatēta 2019. gada februāra PP konstatējumos . Pašlaik nelīdzsvarotība ir konstatēta desmit dalībvalstīs (Bulgārija, Francija, Horvātija, Īrija, Nīderlande, Portugāle, Rumānija, Spānija, Vācija un Zviedrija), savukārt pārmērīga nelīdzsvarotība ir konstatēta Grieķijā, Itālijā un Kiprā.

Balstoties uz šajā BMZ sniegto analīzi, Komisija neuzskata, ka būtu vajadzīgs sagatavot PP par vēl citām dalībvalstīm. BMZ sniegtais novērtējums neliecina par būtiskiem papildu riskiem, kas liktu sagatavot jaunus PP par dalībvalstīm, kurās nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība nebija konstatēta iepriekšējā MNNP ikgadējā ciklā. Tomēr no šā BMZ izriet, ka ir nepieciešams nākamo ziņojumu par valstīm sagatavošanā cieši uzraudzīt vairākas tendences, kas to ieilgšanas gadījumā varētu radīt makroekonomiskus riskus. Minētās tendences ir vienības darbaspēka izmaksu attīstība un to ietekme uz ārējo konkurētspēju vairākās dalībvalstīs (Čehija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Slovākija un Ungārija) un mājokļu tirgu un mājsaimniecību parāda attīstība (Apvienotā Karaliste, Austrija, Beļģija, Čehija, Dānija, Luksemburga, Slovākija, Slovēnija, Somija un Ungārija).

2. Makroekonomikas nelīdzsvarotības eurozonas dimensija

Eurozonas tekošā konta saldo nedaudz mazinās pēc maksimuma sasniegšanas, taču joprojām ir ļoti augsts. Eurozonas tekošā konta saldo, kas pēc krīzes bija visumā līdzsvarā, līdz 2016. gadam sasniedza maksimumu 3,2 % apmērā no IKP. Kopš tā laika šī pozīcija ir pavisam nedaudz samazinājusies un 2018. gadā sasniedza 3,1 % no IKP (1. grafiks) . Eurozonas tekošā konta pārpalikums joprojām ir lielākais pasaulē, un saskaņā ar aplēsēm tas pārsniedz līmeni, kas atbilstu ekonomikas pamatfaktoriem (2018. gadā aptuveni 1,7 % no eurozonas IKP) . Tas galvenokārt izriet no lielajiem pārpalikumiem Vācijā un Nīderlandē, kuru kopējais ārējais saldo 2018. gadā veidoja 2,8 % no eurozonas IKP. Saskaņā ar Eiropas Komisijas 2019. gada rudens prognozi sagaidāms, ka nemainīgas politikas apstākļos eurozonas tekošā konta pārpalikums samazināsies līdz 2,7 % no IKP 2019. gadā un 2,5 % no IKP 2020. gadā.

Eurozonas pārpalikuma pašreizējā samazināšanās izriet galvenokārt no tirdzniecības saldo pasliktināšanās. Laikā no 2016. gada līdz 2018. gadam tekošā konta saldo samazināšanos galvenokārt ietekmēja enerģijas bilance saistībā ar naftas cenu celšanos. Enerģijas bilance 2017. gadā bija deficīts 1,7 % apmērā no IKP, kas 2018. gadā pieauga līdz 2,1 % no IKP, savukārt pārējo preču tirdzniecības saldo attiecībā pret IKP saglabājās principā stabila, uzrādot pārpalikumu 4,6 % apmērā. Eurozonas importa un eksporta pieauguma samazināšanās pamatā ir globālās izaugsmes un tirdzniecības palēnināšanās kopš 2018. gada vidus, arvien aktuālā lielā nenoteiktība par tirdzniecības politikas vidi un euro efektīvā kursa kāpums 2018. gadā. 2019. gada ikmēneša dati par eurozonas tirdzniecību ar pārējo pasauli liecina, ka gan preču eksports, gan imports arvien turpina samazināties (2. grafiks). Turpmāk eurozonas tekošā konta pozīcijas tālāku pasliktināšanos varētu veicināt dažādi tādi faktori kā ciklisko apstākļu relatīva pasliktināšanās citos pasaules tautsaimniecības reģionos, ierobežojošās tirdzniecības politikas ietekmes saasināšanās vai augstākas naftas cenas ģeopolitiskās spriedzes rezultātā.

1. grafiks. Eurozonas tekošā konta dinamika dalījumā pa valstīm 2. grafiks. Eurozonas tirdzniecības ar pārējo pasauli dinamika Avots: Eurostat maksājumu bilances statistika un Eiropas Komisijas 2019. gada rudens ekonomikas prognozes. Avots: Eurostat ārējās tirdzniecības statistika. Piezīme: sezonāli koriģēti dati faktiskajās cenās.

Faktori, kuru ietekmē eurozonas tekošā konta pārpalikums pēdējā laikā ir nedaudz samazinājies, atšķiras no faktoriem, kas iepriekš noteica tā palielināšanos. Eurozonas tekošā konta pozīcija pēc 2008. gada finanšu krīzes kļuva pozitīva, jo pēc pārrobežu finanšu plūsmu apvērses lielie deficīti piedzīvoja krasu korekciju, un pēc tam tā vēl vairāk palielinājās līdz ar parāda krīzes iestāšanos arī Spānijā un Itālijā, kā rezultātā saruka šo valstu iekšzemes pieprasījums. Paralēli arī Vācijā lielais tekošā konta pārpalikums pakāpeniski palielinājās sakarā ar to, ka iekšzemes pieprasījums pieauga lēnāk nekā izlaide, un sakarā ar aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos visās ekonomikas nozarēs. Kopumā eurozonas pārpalikuma palielināšanās laikā no finanšu krīzes līdz 2016. gadam galvenokārt atspoguļoja plašo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos, kas notika privātajā sektorā, kuram pēc parāda krīzes saasināšanās 2011. gadā pievienojās valdības sektors. Eurozonas pārpalikuma samazināšanās kopš 2017. gada ir pārsvarā skaidrojama ar pārpalikuma samazināšanos Vācijā un mazākā mērā – Itālijā un Spānijā, kuras ir salīdzinoši lielas ražoto preču eksportētājas un ir atkarīgas no importētās ogļūdeņražu enerģijas. Eurozonas tekošā konta pēdējā laika dinamika nešķiet saistīta ar aizņemto līdzekļu īpatsvara būtisku palielināšanos, bet drīzāk ar neto eksporta samazināšanos līdz ar globālās tirdzniecības palēnināšanos un energoizmaksu sadārdzināšanos. Eurozonas pārpalikuma samazināšanos 2018. gadā salīdzinājumā ar 2017. gadu galvenokārt noteica tas, ka samazinājās nefinanšu sabiedrību neto aizdevumu pozīcijas, kas kopš 2013. gada bija bijušas pozitīvas. Tajā pašā periodā uzņēmumu neto uzkrājumu samazināšanās atsvēra valdības sektora neto aizņēmumu pozīcijas uzlabošanās (4. grafiks).





3. grafiks. Eurozonas izlaide, iekšzemes pieprasījums, neto eksports un pamatinflācija 4. grafiks. Eurozonas neto aizdevumi/aizņēmumi dalījumā pa sektoriem Avots: AMECO . Avots: Eurostat.

Zemas inflācijas un zemu procentu likmju vide rada vairākas problēmas. Monetārās iestādes gan eurozonā, gan citos nozīmīgākajos pasaules reģionos ir veikušas pasākumus ar mērķi dot pretsparu pret iezīmējušos izlaides un sagaidāmās inflācijas samazināšanos 2019. gadā, tādējādi ejot pretējā virzienā salīdzinājumā ar iepriekš paziņoto iegrožošanas trajektoriju. Obligāciju ienesīgums ir kļuvis negatīvs, un krītoša atdeve ir jo īpaši izteikta obligācijām ar garākiem termiņiem. Turklāt samazinās riskantāku obligāciju procentu likmju starpības. Pamatinflācija joprojām ir zem monetāro iestāžu noteiktās mērķvērtības. Saskaņā ar aplēsēm eurozonas izlaides starpība, kas pēc ilga perioda ar vāju pieprasījumu un negatīvu izlaides starpību 2017. gadā sasniedza pozitīvu vērtību, tagad atkal rūk (3. grafiks). Mazāka nominālā izaugsme apgrūtina turpmāku aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos, bet toties zemo procentu likmju ietekmē samazinās parāda izmaksas. Tomēr tas, ka ilgtermiņa procentu likmes ir vēsturiski ļoti zemā līmenī, reizē rada arī virkni potenciālu problēmu: stimuli apiet regulatīvos ierobežojumus un mēģināt panākt lielāku ienesīgumu ar riskantām investīcijām; pārāk zems kredītriska novērtējums un vājāki stimuli samazināt lielus parādus niecīgu starpību dēļ; regulēto finanšu iestāžu, īpaši banku un apdrošināšanas sabiedrību, rentabilitātes mazināšanās sakarā ar lēzenām ienesīguma līknēm .