EIROPAS KOMISIJA Briselē, 29.9.2021 COM(2021) 592 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par to, kā tiek piemērota 2009. gada 18. jūnija Direktīva 2009/52/EK, ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstī uzturas nelikumīgi























Ievads Spēja risināt problēmas, ko rada neatbilstīga migrācija uz ES, ir būtisks elements visaptverošā, ilgtspējīgā ilgtermiņa pieejā migrācijai, kā ierosināts saskaņā ar jauno Migrācijas un patvēruma paktu . Minētā pieeja nodrošina ES politikas izstrādes saskaņotību tādās jomās kā migrācija, patvērums, integrācija un robežu pārvaldība, lai palīdzētu novērst nedrošu un neatbilstīgu ieceļošanu Eiropas Savienībā. Jaunā pakta mērķis ir atturēt no neatbilstīgas migrācijas, novērst migrantu ekspluatāciju organizētā veidā un sekmēt ilgtspējīgus un drošus likumīgus ieceļošanas kanālus tiem, kam nepieciešama aizsardzība. Atjaunotais ES rīcības plāns migrantu kontrabandas novēršanai 2021.–2025. gadam, kas publiskots vienlaikus ar šo ziņojumu, dod rīkus cīņai pret krimināliem kontrabandas tīkliem un sekmīgai atturēšanai no neatbilstīgās migrācijas, cieši sadarbojoties dalībvalstīm, ES iestādēm un struktūrām, kā arī partnervalstīm. Lai sekmīgi reaģētu uz neatbilstīgo migrāciju, ir arī jānovērš migrantus motivējošie virzītājspēki, kas liek uzsākt bīstamo ceļojumu uz ES. Iespēja neatbilstīgajiem migrantiem, dodoties labākas dzīves meklējumos, atrast darbu neoficiālajā ekonomikā, tādējādi gūstot resursus ģimenes locekļu iztikai izcelsmes valstīs, ir viens no šādiem virzītājspēkiem pat tad, ja šāda situācija padara viņus neaizsargātus pret ļaunprātīgu izmantošanu un ekspluatāciju. Neatbilstīgo migrantu nelikumīga nodarbinātība ir sarežģīta parādība, kas ietekmē vairākas jomas, tostarp migrācijas, nodarbinātības un sociālo politiku, fiskālo politiku un personas tiesību ievērošanu. Lai gan privātajās mājsaimniecībās, mazajos, vidējos un lielajos uzņēmumos, kā arī dažādās tautsaimniecības nozarēs ir atšķirīgs nelikumīgās nodarbinātības apjoms un izplatības līmenis, nelikumīgā nodarbinātība tomēr ļauj darba devējiem, kas ir gatavi samazināt darbaspēka izmaksas un apiet noteikumus, ļaunprātīgi izmantot darba ņēmējus, kas ir gatavi uzņemties mazapmaksātu, mazkvalificētu darbu darbietilpīgās jomās, piemēram, būvniecībā, lauksaimniecībā, uzkopšanas un viesnīcu/ēdināšanas nozarē. Turklāt tādu personu nelikumīga nodarbinātība, kam nav atļauts uzturēties ES (līdzīgi kā tādu personu nedeklarēts darbs, kam ir tiesības uzturēties, bet ne strādāt), kā arī neoficiālā ekonomika kopumā rada ekonomisku kaitējumu, jo to rezultātā tiek zaudēts publiskais finansējums, nodokļu un sociālās iemaksas, samazinās algas un pasliktinās darba apstākļi, kā ar rodas negodīga konkurence starp uzņēmumiem. Nelikumīgā nodarbinātība arī pakļauj migrantus individuālo un sociālo tiesību pārkāpuma riskam, jo īpaši var skart darbaspēka ekspluatācija, nestabili dzīves un darba apstākļi, kā arī ierobežota piekļuve sociālajai aizsardzībai vai šādas aizsardzības neesamība. Turklāt dažos gadījumos darbaspēka ekspluatācijai var arī būt saikne ar smagiem noziedzīgiem nodarījumiem un organizēto noziedzību, un tas īstenojas līdz ar iesaistīšanos cilvēku tirdzniecībā darbaspēka ekspluatācijai vai neatbilstīgo migrantu ekspluatācijā, ko veic kontrabandas tīkli ar parādu verdzības palīdzību (cilvēki tiek piespiesti strādāt, lai atmaksātu parādu), kā arī radot ekspluatējošus darba apstākļus. Noziedzīgi tīkli arī pievēršas migrantiem, kas jau nelikumīgi uzturas Eiropas Savienībā, piespiežot viņus strādāt izteikti ekspluatējošos darba apstākļos, izmantojot viņu neaizsargātību un gatavību piekrist jebkāda veida darba iespējai, lai paliktu Eiropas Savienībā un gūtu ienākumus. Ir grūti novērtēt nelikumīgās nodarbinātības izplatību Eiropas Savienībā, jo tā ir “slēpta” parādība, kas saistīta ar neoficiālo ekonomiku dalībvalstīs. Norādes liecina, ka neatbilstīgo migrantu nelikumīgā nodarbinātība ir lielāka vietās, kur neoficiālās ekonomikas procentuālā daļa ir liela. Lai gan tiek lēsts, ka nelikumīgās nodarbinātības apjoms Eiropas Savienībā vidēji ir 16,8 % no visas nodarbinātības, aprēķināt neatbilstīgo migrantu nelikumīgās nodarbinātības izplatību kļūst aizvien grūtāk, jo īpaši attiecībā uz aspektiem, kas saistīti ar dzimumu un bērniem, jo joprojām ir grūti noteikt neatbilstīgās migrācijas apjomu. Papildus stingrākiem pasākumiem, kas paredzēti, lai jau sākotnēji novērstu neatbilstīgo migrāciju, neatbilstīgo migrantu nodarbināšanas iedarbīgs aizliegums joprojām ir galvenais elements neatbilstīgās migrācijas un attiecīgi arī tās ekonomiskās un sociālās ietekmes novēršanai, tostarp nodrošinot personu tiesību ievērošanu. 1.Paziņojuma mērķi Direktīva par sankcijām pret darba devējiem nosaka Eiropas tiesisko regulējumu neatbilstīgo migrantu, kas ir daudz nestabilākā un neaizsargātākā situācijā nekā citi trešo valstu valstspiederīgie, nelikumīgās nodarbinātības novēršanai un reaģēšanai tieši uz šādu nodarbinātību. Lai gan vienlīdz svarīgi ir pievērsties arī migrējošajiem darba ņēmējiem, kas uzturas likumīgi, saistībā ar šādu darba ņēmēju nodarbinātību un tiesību pārkāpumiem, tie nav šīs direktīvas darbības jomā, jo uz tiem attiecas ES regulējums par atbilstīgu migrāciju un konkrēti valsts tiesību akti. Direktīvā ir ietverti noteikumi, saskaņā ar kuriem darba devējiem ir jāpārbauda trešo valstu valstspiederīgo tiesības uzturēties ES, kā arī sankcijas neatbilstīgo migrantu darba devējiem, paredzot minimālos standartus un nelikumīgās nodarbinātības atklāšanas mehānismus. Tajā ir arī izklāstīti pasākumi neatbilstīgo migrantu tiesību aizsardzībai, nosakot mehānismus neizmaksātā atalgojuma atprasīšanai, tādu sūdzību iesniegšanas atvieglošanai, kas var atklāt nelikumīgu nodarbinātību, un pagaidu uzturēšanās atļauju izsniegšanai īpaši ļaunprātīgu darba devēju upuriem, lai varētu piedalīties kriminālprocesā. Direktīva dod dalībvalstīm iespēju elastīgi rīkoties, lai izstrādātu dažādas pieejas nolūkā sasniegt tās mērķus, kas ļauj ņemt vērā vietējās ar darba tirgu saistītās īpatnības, nelikumīgās nodarbinātības un neatbilstīgās migrācijas lomu un pārkāpuma smaguma pakāpi. Tomēr dalībvalstīm jānodrošina, ka šie noteikumi sekmīgi attur no iesaistes neatbilstīgajā migrācijā un cīnās pret nelikumīgu nodarbinātību. Neefektīva valsts pieeja cīņai ar nelikumīgu nodarbinātību, kas nemazina neoficiālās ekonomikas pievilcību neatbilstīgajiem migrantiem un attiecīgi nesekmē jaunieradušos neatbilstīgo migrantu skaita samazināšanos, rada domino efektu visām dalībvalstīm un ES migrācijas politikai kopumā. Paziņojumā ir apskatīta direktīvas praktiskā piemērošana pēc paziņojuma atbilstoši jaunajam paktam par to, ka Komisija novērtēs, kā stiprināt direktīvas iedarbīgumu, kā arī izvērtēs turpmākas rīcības nepieciešamību. Šajā kontekstā Komisija arī sazināsies ar jaunizveidotās Eiropas Darba iestādes darba grupu “Eiropas platforma sadarbības stiprināšanai nolūkā novērst nedeklarētu darbu” (turpmāk tekstā “Eiropas platforma nedeklarēta darba novēršanai”). Ar šo paziņojumu arī tiek izpildīts pienākums regulāri ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei, kā izklāstīts Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem 16. pantā. Tajā ir noteiktas vajadzīgās darbības, lai pastiprinātu direktīvas īstenošanu, pievēršoties trīs galvenajiem darbības virzieniem: sankcijas pret darba devējiem, pasākumi neatbilstīgo migrantu tiesību aizsardzībai un pārbaudes. Paziņojumā cita starpā ir pētīta 6. panta 2. punkta un 6. panta 5. punkta īstenošana attiecībā uz efektīvām procedūrām prasību iesniegšanai par atlikušajiem maksājumiem un ierobežota laika uzturēšanās atļauju izsniegšanu kriminālprocesa gadījumā. Paziņojums seko pirmajam 2014. gada maija īstenošanas ziņojumam un balstās uz dalībvalstu un daudzu dažādu ieinteresēto personu (proti, arodbiedrību, darba devēju un uzņēmumu apvienību jeb asociāciju, nevalstisko organizāciju un migrantu pārstāvju) sniegto kvalitatīvo un kvantitatīvo informāciju (tostarp datiem par 2019. un 2020. gada pārbaudēm un to rezultātiem). Tajā arī ņemts vērā Pamattiesību aģentūras veiktais darbs, lai aizsargātu neatbilstīgos migrantus no ekspluatācijas darbā. Lai gan paziņojums tiecas noteikt ceļu uz priekšu, tajā atzīts, ka pastāv būtisks trūkums Komisijas rīcībā esošajā informācijā, kas apgrūtina galīgu secinājumu izdarīšanu par to, kāda ietekme ir Direktīvai par sankcijām pret darba devējiem un kāds ir tās iedarbīgums. Šajā paziņojumā ir norādīti konkrēti pasākumi, kas jāveic, lai novērstu šos trūkumus. 2.Nelikumīgā nodarbinātība un darba devējiem piemērotās sankcijas Iedarbīgas, samērīgas un atturošas finansiālās sankcijas un kriminālsodi par nelikumīgu nodarbinātību joprojām ir būtiski, lai mazinātu stimulus darba devējiem pieņemt darbā neatbilstīgos migrantus. Sankcijām jāatsver ekonomiskais ieguvums no neatbilstīgo migrantu pieņemšanas darbā. Darba devējiem piemērotajām sankcijām arī jāatspoguļo noziedzīgā nodarījuma smaguma pakāpe un samērīgi jāreaģē uz pārkāpuma smagumu gadījumos, kad darba apstākļi ir īpaši ekspluatējoši (piemēram, pastāvīgi pārkāpumi, ievērojams darbā pieņemto neatbilstīgo migrantu skaits un cilvēku tirdzniecības upuru nodarbināšana). Sankciju iedarbīga un samērīga piemērošana ir atturoša, kad atklāšanas un sankciju piemērošanas risks ir lielāks nekā ekonomiskais labums no neatbilstīgo migrantu pieņemšanas darbā. Pamatojoties uz šiem principiem, Direktīvā par sankcijām pret darba devējiem ir noteikti minimālie standarti finansiālajām sankcijām un kriminālsodiem darba devējiem, kā arī papildu administratīvie pasākumi, piemēram, to priekšrocību liegšana, ko saņem ar valsts starpniecību, un aizliegums slēgt valsts līgumus, lai cīnītos ar nelikumīgo nodarbinātību. Dalībvalstis var elastīgi noteikt sankciju faktisko līmeni atkarībā no konkrētās valsts situācijas, pārkāpuma smaguma pakāpes un darba devēja statusa (fiziska vai juridiska persona), un dalībvalstis var arī ieviest standartus, kas ir stingrāki nekā direktīvā noteiktie minimālie standarti. Vienlaikus ir ļoti svarīgi, ka zonā bez iekšējām robežām, lai novērstu neatbilstīgo migrāciju, uz kopēja pamata tiek veiktas darbības nelikumīgās nodarbinātības izskaušanai un ka visas valsts sistēmas darbojas efektīvi. Trūkumi vienā vai vairākās dalībvalstīs mazinātu atturošo ietekmi uz nelikumīgo nodarbinātību un tādu personu neatbilstīgu migrāciju, kas ir gatavas strādāt neoficiālajā ekonomikā, kopumā ietekmējot ES migrācijas politiku. Nelikumīgā nodarbinātība skar dažādas ekonomiskās vides, tostarp privātas mājsaimniecības, mazos vai vidējos uzņēmumus un lielos uzņēmumus. Ir svarīgi nodrošināt, ka visa veida darba devēji ir informēti un zina par likumīgas nodarbinātības un nolīgšanas iespējām, darbībām nelikumīgās nodarbinātības novēršanai un izvairīšanos no tās, kā arī neatbilstīgo migrantu darbā pieņemšanas risku un sekām.

Dalībvalstis kopumā ir transponējušas valsts tiesību aktos Direktīvu par sankcijām pret darba devējiem, lai gan izvēlētā pieeja ievērojami atšķiras, jo to ietekmē dažādi faktori (piemēram, dažādas valstu sankciju sistēmas, sociālā ietekme un nelikumīgās nodarbinātības uztvere, ekonomiskā situācija un algu līmenis, nelikumīgās nodarbinātības izplatība ekonomikā). Tas atspoguļojas lielajā finansiālo sankciju (1. tabula) un kriminālsodu (2. tabula) diapazona un smaguma pakāpes daudzveidībā, kā arī dažādajās dalībvalstu izvēlēs saistībā ar citu pasākumu izmantošanu (piemēram, aizliegums saņemt publisku atbalstu vai ES finansējumu vai aizliegums slēgt valsts līgumus). Turklāt ir sadrumstalota un nepilnīga pārskata informācija par kriminālvajāšanu, kas uzsākta pret darba devējiem, un praksē piemērotajām sankcijām, apgrūtinot pilnīgu direktīvas ietekmes novērtēšanu saistībā ar pieeju iedarbīgu sankciju noteikšanai attiecībā uz nelikumīgo nodarbinātību visās dalībvalstīs un sankciju iedarbīguma, samērīguma un atturošās ietekmes panākšanu. 2.1. Finansiālās sankcijas Direktīva nosaka, ka darba devējiem, kuri pieņem darbā neatbilstīgos migrantus, piemēro finansiālās sankcijas, kurām būtu proporcionāli jāpalielinās atbilstoši nodarbināto neatbilstīgo migrantu skaitam un kuras varētu samazināt gadījumos, kad nodarbinātība ir bijusi personiskām vajadzībām (piemēram, palīdzība mājās). Kā jau norādīts 2014. gadā, visas dalībvalstis ir transponējušas noteikumus par darba devējiem piemērojamajām finansiālajām sankcijām. Tomēr, tā kā trūkst informācijas par finansiālo sankciju piemērošanu darba devējiem praksē, nav iespējams pārliecinoši novērtēt ietekmi šajā jomā. Ierobežotā informācija liecina, ka pastāv ievērojamas atšķirības to naudas sodu apmērā, kas piemēroti juridiskām personām par katru nodarbināto neatbilstīgo migrantu; minimālo sankciju diapazons ir no 300 EUR Beļģijā līdz aptuveni 10 000 EUR Horvātijā, un maksimālo sankciju diapazons ir no 3000 EUR Beļģijā, Kiprā un Igaunijā līdz 43 000 EUR Itālijā. Lai sniegtu ieskatu sankciju samērīgumā, jānorāda, ka tās var būt no aptuveni 1,5 līdz 92 vai pat 700 minimālajām mēnešalgām attiecīgajā dalībvalstī. Turklāt saskaņā ar valsts tiesību aktiem vairumā dalībvalstu ir noteikta summa vai minimālais naudas sods un tas, kā tas proporcionāli palielinās par katru nodarbināto neatbilstīgo migrantu, bet atlikušajās dalībvalstīs tiesu iestādes lemj par precīzu summu atkarībā no iesaistīto neatbilstīgo migrantu skaita . Atšķirības piemēroto naudas sodu līmenī dalībvalstīs ir atkarīgas no dažādiem elementiem, piemēram, ekonomiskās situācijas un minimālās algas dalībvalstī. Turklāt darba devēja veids (piemēram, mājsaimniecība vai uzņēmums) arī ietekmē sankciju līmeni un raksturu. Tomēr dalībvalstīm jāpārliecinās, ka atšķirības sankciju līmenī ir pamatotas un sankcijas katrā dalībvalstī ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas. Dalībvalstis ar stingrāku sankciju sistēmu uzskata, ka lielākas finansiālās sankcijas pienācīgi attur no nelikumīgas nodarbinātības, bet dalībvalstis, kur ir mazākas sankcijas vai kur sankciju risks tiek uzskatīts par zemu salīdzinājumā ar iespējamo peļņu no nelikumīgas nodarbinātības, ir konstatējušas, ka sankcijas nav pietiekami atturošas . Tāpēc fakts, ka 11 dalībvalstis kopš 2014. gada ir mainījušas savus tiesību aktus, lai palielinātu piemēroto naudas sodu apmēru, ir indikatīvs. Pamattiesību aģentūra arī norāda, ka praksē vairumā dalībvalstu darba devējiem piemērotās sankcijas un sodi nav pietiekami lieli, lai atturētu darba devējus no iesaistes nelikumīgā nodarbinātībā . Turklāt Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai veiktais darbs liecina, ka ne tikai labi funkcionējoša sankciju sistēma un to piemērošana, bet arī labas un skaidras struktūras ir vienlīdz nozīmīgas, lai sekmētu un veicinātu atbilstību. 2.2. Kriminālsodi Saskaņā ar Direktīvu par sankcijām pret darba devējiem kriminālsodi (kas var būt krimināltiesiski naudas sodi, cietumsods vai cita veida sods) tiek piemēroti smagos nelikumīgas nodarbinātības gadījumos, kad ir atbildību pastiprinoši apstākļi, piemēram, atkārtoti pārkāpumi, ievērojama skaita neatbilstīgo migrantu nodarbināšana vai to nodarbināšana īpaši ekspluatējošos apstākļos, vai cilvēku tirdzniecības upuru un nepilngadīgo nodarbināšana. Vairumā dalībvalstu nelikumīga nodarbinātība jau pati par sevi ir noziedzīgs nodarījums, bet atlikušajās dalībvalstīs par nelikumīgu nodarbinātību visos direktīvā paredzētajos apstākļos kopumā ir paredzēts kriminālsods. Kopš 2014. gada ir panākts noteikts progress, veicot tiesību aktu izmaiņas Itālijā, Vācijā, Francijā un Zviedrijā, atvieglojot kriminālsodu piemērošanu praksē. Piemēram, Itālijā ir atcelta prasība par to, ka ekspluatācijai jānotiek ar vardarbības, draudu un iebiedēšanas palīdzību, un darba ņēmēju pieņemšana darbā vai nodarbināšana ekspluatējošos apstākļos atzīta par noziedzīgu nodarījumu. Vācijā ekspluatācija un peļņas gūšana pati par sevi, nevis tikai personas piespiešana iesaistīties ekspluatējošā darbā, tiek uzskatīta par noziedzīgu nodarījumu. Francija ir paplašinājusi darba inspekcijas pilnvaras, iekļaujot tajās cilvēku tirdzniecības, piespiedu darba un kalpības noziedzīgo nodarījumu dokumentēšanu. Zviedrijā ir pieņemti tiesību akti, pastiprinot kriminālatbildības noteikšanu par cilvēku tirdzniecību, vēršoties pret ekspluatāciju maldināšanas ceļā vai izmantojot citas personas atkarību, neaizsargātību vai sarežģīto situāciju, kā arī ekspluatāciju piespiedu darba ceļā. Tomēr dalībvalstīs atšķiras kriminālsodu smaguma pakāpe, kā norādīts 2. tabulā — gan attiecībā uz iespējamā cietumsoda ilgumu (diapazonā no 8 dienām līdz 12 gadiem), gan piemērotā naudas soda apmēru. Turklāt pastāv būtisks informācijas trūkums attiecībā uz kriminālsodu praktisku piemērošanu darba devējiem un uzsākto procesu skaitu. Šie elementi liecina par to, ka direktīvai ir ierobežota ietekme, atturot no nelikumīgas nodarbinātības ar sankciju palīdzību, un ka ar to vēl nav izdevies noteikt efektīvu satvaru iedarbīgām, samērīgām un atturošām sankcijām visā Eiropas Savienībā. Arodbiedrības un nevalstiskās organizācijas pārstāvošo ieinteresēto personu atsauksmes, kas apkopotas īpašu, mērķtiecīgu apspriešanos laikā par šo jautājumu, pamato šādu secinājumu, jo tās apstiprina, ka sankcijas pret ekspluatējošiem darba devējiem šķiet mazākas nekā ieguvums, kas gūts nedeklarēta darba un sociālā dempinga rezultātā. Tāpēc dalībvalstīm vajadzētu novērtēt, vai valstī piemēroto kriminālsodu līmenis ir pietiekami atturošs un palīdz veidot efektīvu sankciju satvaru cīņai ar nelikumīgo nodarbinātību. 2.3. Citi administratīvi pasākumi Saskaņā ar direktīvas 7. pantu papildus finansiālajām sankcijām un kriminālsodiem dalībvalstis pret darba devējiem var vērst arī citus administratīvus pasākumus, piemēram, liegt priekšrocības, ko saņem ar valsts starpniecību, aizliegt slēgt valsts līgumus vai atgūt publiskas subsīdijas, uz laiku vai pastāvīgi slēgt uzņēmumu vai anulēt darbības licenci. Direktīvā ir arī paredzēta iespēja “atklāt informāciju un kaunināt” un publicēt tādu darba devēju sarakstu, kas izdarījuši noziedzīgu nodarījumu. Arī šajā gadījumā šo pasākumu īstenošana ievērojami atšķiras dažādās dalībvalstīs, kas ietver arī šo papildu pasākumu piemērošanas ilgumu. Turklāt tikai deviņas dalībvalstis savos tiesību aktos ir iekļāvušas visus četrus administratīvos pasākumus un, lai gan visas dalībvalstis savos tiesību aktos ir ietvērušas vismaz vienu no šiem pasākumiem, praksē tikai astoņas dalībvalstis ir ziņojušas par to piemērošanu, apgrūtinot šo pasākumu iedarbīguma un ietekmes pilnīgu izvērtēšanu. Šķiet, ka uzņēmumu īslaicīga vai pastāvīga slēgšana vai darbības licences anulēšana ir visbiežāk piemērotais pasākums, bet tikai trīs dalībvalstis liedz priekšrocības, ko saņem ar valsts starpniecību, un aizliedz slēgt valsts līgumus, un neviena dalībvalsts nav ziņojusi par publisku subsīdiju atgūšanu. Tikai sešās dalībvalstīs ir paredzēta iespēja publicēt to darba devēju sarakstu, kas atbildīgi par nelikumīgu nodarbinātību. Papildu pasākumi, piemēram, aizliegums piedalīties publiskos iepirkumos un saņemt valsts vai Eiropas Savienības finansējumu, joprojām tiek pārmērīgi reti izmantoti, neskatoties uz iespēju atturēt darba devējus no neatbilstīgo migrantu pieņemšanas darbā. Kļūst arī skaidrs, ka darba ņēmēji bez dokumentiem praksē bieži var tikt nodarbināti sarežģītu darba attiecību ietvarā, kas ietver apakšuzņēmuma līgumus, vervētājus un pagaidu darba aģentūras, kā arī tiešsaistes platformas, kas piedāvā īstermiņa darbu (piemēram, pārtikas un maltīšu piegādi, pārvadājumu pakalpojumus), kas vēl vairāk apgrūtina tādu darba devēju noteikšanu, kas pieņem darbā neatbilstīgos migrantus. Šajā ziņā visas darba devēju ķēdes atbildība ir paredzēta, lai aizsargātu migrantus — jo īpaši tādās tautsaimniecības nozarēs, kur plaši izplatīti apakšuzņēmuma līgumi, piemēram, būvniecībā, kā arī tiešsaistes platformu darba jaunajā ekonomikas jomā. Tomēr ieinteresētās personas uzskata, ka šiem noteikumiem ir ierobežota ietekme sūdzību procedūrās un ķēdes atbildības noteikšanā, ņemot vērā iespējamību, ka darbuzņēmējs, kas ir izpildījis savas pienācīgās pārbaudes saistības, netiek atzīts par atbildīgu, kā pieļaujams atbilstīgi direktīvas 8. panta 3. punktam. Piemēram, Beļģijā darbuzņēmēja pienācīgās pārbaudes saistības tiek izpildītas, apakšuzņēmējam vienkārši sagatavojot rakstveida paziņojumu par to, ka tas nenodarbina un nenodarbinās neatbilstīgos migrantus, tā atbrīvojot galveno darbuzņēmēju no jebkādas atbildības. Dalībvalstīm jādara vairāk, lai sauktu galveno darbuzņēmēju pie atbildības par pārkāpumiem apakšuzņēmēju ķēdē, kas ietver arī neatbilstīgās nodarbinātības starpniekus, ņemot vērā, ka to loma ir līdzīga darba devēja lomai. 2.4.Darbības sankciju pret darba devējiem iedarbīguma uzlabošanai Lai gan dalībvalstis kopumā ir transponējušas direktīvu, nav iespējams izdarīt pārliecinošus secinājumus par to, vai praksē piemērotās sankcijas ir atturošas, iedarbīgas un samērīgas un vai tām ir būtiska ietekme uz neatbilstīgo migrantu nelikumīgās nodarbinātības novēršanu. Lai gan dalībvalstis var elastīgi noteikt visatbilstošāko sankciju līmeni valsts mērogā, ir vajadzīga vienota izpratne par to, kas praksē ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas un kāda ir to ietekme. Uzlabots ziņošanas mehānisms jāpapildina ar paraugprakses apmaiņu, lai uzzinātu par dažādām pieejām dažādās valstīs un jo īpaši par pieejām, kas izrādījušās iedarbīgas un atturošas. Ar administratīvo un krimināltiesību ekspertu palīdzību, kas darbojas Komisijas Neatbilstīgās migrācijas ekspertu īpašajā grupā Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem jautājumos, Komisija sekmēs savstarpēju mācīšanos un paraugprakses apmaiņu starp dalībvalstīm un ieinteresētajām personām. Apmaiņa ar labās prakses piemēriem ļaus Komisijai pēc vajadzības atbalstīt dalībvalstis, nosakot un pielāgojot tādu sankciju līmeni valsts mērogā, kas ir iedarbīgas, samērīgās un atturošas, apkopot informāciju nolūkā sekmēt konsekventāku pieeju sankcijām un nodrošināt, ka tām ir ietekme uz nelikumīgās nodarbinātības un ekspluatācijas samazināšanu.

Ir arī jāuzlabo informētība un jāinformē darba devēji par riskiem un sekām, ar ko tie saskaras, pieņemot darbā neatbilstīgos migrantus, tā palielinot sistēmas atturošo iedarbību. Komisija, izmantojot Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas, atbalstīs dalībvalstis tādu iedarbīgu informācijas kampaņu izstrādē, kas pievēršas konkrētiem darba devējiem nelikumīgas nodarbinātības riskam visvairāk pakļautajās nozarēs, kā arī darba devējiem, kam var būt grūti piekļūt šai informācijai (piemēram, mājsaimniecībām, mazajiem uzņēmumiem). Komisija arī sniegs finansiālu atbalstu no Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonda. Komisija veiks šādus pasākumus: atsāks darbu, kas jāveic Komisijas Neatbilstīgās migrācijas ekspertu īpašajai grupai Direktīvas par sankciju pret darba devējiem jautājumos, kas būs kā zināšanu, apmaiņas un dalībvalstu atbalsta tīkls. ·sekmēs dalībvalstu un ieinteresēto personu dialogu, saņemot administratīvo un krimināltiesību ekspertu palīdzību, lai atbalstītu dalībvalstis, kad tās nosaka un pielāgo finansiālās sankcijas un kriminālsodus valsts līmenī, un apkopos attiecīgo informāciju no valsts iestādēm; ·izmantojot Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas, nodrošinās dalībvalstīm atbalstu tādu informētības uzlabošanas un profilakses kampaņu izstrādē un īstenošanā, kas pievēršas darba devējiem riskam pakļautajās nozarēs; Dalībvalstīm vajadzētu: ·novērtēt valstī noteikto finansiālo sankciju un kriminālsodu līmeni, lai izvērtētu, vai tie ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši saistībā ar nelikumīgo nodarbinātību; ·pastiprināt darbības informētības uzlabošanai un informācijas sniegšanai darba devējiem par likumīgas nodarbinātības un darbinieku pieņemšanas iespējām, darbībām, kas nepieciešamas nelikumīgās nodarbinātības novēršanai, un neatbilstīgo migrantu darbā pieņemšanas riskiem un sekām. 3.Neatbilstīgo migrantu tiesību aizsardzības pasākumi Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem 6. panta 2. punktā un 13. pantā neatbilstīgajiem migrantiem ir piešķirts noteikts tiesību kopums, lai nodrošinātu, ka tie ir pienācīgi informēti par savām tiesībām saistībā ar nelikumīgu nodarbinātību un var iesniegt sūdzības par darba tiesību pārkāpumiem un pieprasīt neizmaksāto atalgojumu. Šie ir galvenie noteikumi migrantu aizsardzībai no ekspluatācijas un ļaunprātīgas izmantošanas riska: neatbilstīgie migranti, kas ziņo par darba tiesību pārkāpumiem un sadarbojas ar iestādēm, sekmē darba devēju saukšanu pie atbildības par nesamaksāto atalgojumu, nodokļu un sociālo iemaksu veikšanu, nodrošinot darba tirgū vienlīdzīgus konkurences apstākļus un atklājot ekspluatācijas un darba ņēmēju ļaunprātīgas izmantošanas gadījumus. Ir vajadzīgi papildu centieni direktīvas aizsardzības elementu īstenošanai, jo īpaši saistībā ar piekļuvi informācijai, tiesu iestāžu pieejamību un atlikušo maksājumu atgūšanu, kā arī pagaidu uzturēšanās atļauju piešķiršanu. 3.1. Piekļuve informācijai Migrantu spēja saņemt informāciju par savām tiesībām un sūdzību iesniegšanas atbalsta mehānismu un juridiskās palīdzības pieejamību ir priekšnoteikums efektīvai tiesu iestāžu pieejamībai neatbilstīgajiem migrantiem, jo īpaši tiem, kas cietuši no ļaunprātīgiem darba devējiem. Direktīvā par sankcijām pret darba devējiem neatbilstīgajiem migrantiem ir sniegti rīki viņu tiesību efektīvai izmantošanai, nodrošinot, ka tie tiek sistemātiski informēti par savām tiesībām iesniegt prasības par atlikušajiem atalgojuma maksājumiem pirms jebkāda lēmuma par atgriešanu izpildes, kā arī nodrošinot iespēju saņemt atlikušos atalgojuma maksājumus pat pēc tam, kad tie ir atgriezušies savā izcelsmes valstī, un iesniegt sūdzības par darba devējiem tieši vai ar trešo personu starpniecību (sk. 3.2. iedaļu). Tāpēc direktīva garantē, ka ES strādājošie migranti, kam nav tiesību tur uzturēties, var efektīvi izmantot savas tiesības ne tikai Eiropas Savienībā, bet attiecīgā gadījumā arī no ārvalstīm; šīs tiesības ir jāievēro pat tad, ja ir piemērojamas Atgriešanas direktīvas atgriešanas procedūras, proti, tad, kad migrējošā darba ņēmēja individuālā situācija ir vispārēji novērtēta un noteikts tā migrācijas statuss. Vairumā dalībvalstu tiek sniegta tikai vispārēja informācija par darba ņēmēju tiesībām un netiek piedāvāta mērķtiecīga informācija, kas ir būtiska neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju konkrētajā situācijā. Dažos gadījumos informācija ietver tikai ziņas par arodveselību un darba drošību, bet neietver informāciju par neizmaksāto atalgojumu. Turklāt, lai gan citas dalībvalstis sniedz mērķtiecīgu informāciju, tas bieži notiek tikai atgriešanas procedūras laikā . Šai situācijai ir negatīva ietekme uz neatbilstīgajiem migrantiem, kas nav pietiekami informēti par iespēju iesniegt prasību vai saņemt neizmaksāto atalgojumu pirms atgriešanās izcelsmes valstī. Direktīvā nav paredzēti noteikumi par kārtību, kādā tiek sniegta informācija neatbilstīgajiem migrantiem, un valstu prakse atšķiras attiecībā uz to, kad, kam un kā šī informācija tiek sniegta . Vairumā dalībvalstu darba inspektoriem ir jāinformē darba ņēmēji par viņu tiesībām, kas ir laba prakse, kura būtu jāizmanto visās dalībvalstīs. Tomēr ir arī citi kārtības veidi. Piemēram, Austrijā informācija tiek sniegta centrā, kas paredzēts darba ņēmējiem bez dokumentiem, bet Itālijā tas tiek darīts, izmantojot īpašu veidlapu, kurā skaidrotas neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju tiesības, tostarp darba devēja pienākums samaksāt neizmaksāto atalgojumu, pensiju un sociālās apdrošināšanas iemaksas, un tas, kā rīkoties pret darba devēju; tomēr šāda informācija netiek sniegta sistemātiski un ir pieejama tikai noteiktā skaitā svešvalodu. Komisija veicinās paraugprakses un pieredzes apmaiņu starp dalībvalstīm, lai ietekmētu centienus uzlabot šādas informācijas sniegšanas veidu neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem, kā arī uzlabot informētību par esošajām tiesībām un iespējam. Neatbilstīgo migrantu sliktās zināšanas par savām tiesībām ir viens no darbaspēka ekspluatācijas riska faktoriem, jo neatbilstīgie migranti var nespēt paši atklāt šādus riskus, kas liecina par vajadzību uzlabot piekļuvi informācijai, ko nodrošina darba starpnieki, darbā iekārtošanas aģentūras un izpildes panākšanas iestādes (arī darba inspekcijas), lai sniegtu neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem informāciju par viņu tiesībām un to, kur lūgt palīdzību un saņemt tiesisko aizsardzību. Ieinteresētās personas arī informēja par to pašu problēmu un izrietošo vajadzību. Fakts, ka migrantiem sniegtā informācija bieži ir ierobežota, netiek nodrošināta sistemātiski un nav pielāgota konkrētajai neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju situācijai, negatīvi ietekmē direktīvas mērķi nodrošināt migrantiem objektīvu un uzticamu informāciju to tiesību izmantošanai. Tomēr tas, ka dalībvalstis nepietiekami ziņo par iesniegto un sekmīgi noslēgto atlikušo maksājumu prasību skaitu un par lietām, kas uzsāktas pret ļaunprātīgiem darba devējiem, pamatojoties uz neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju norādīto, šajā posmā neļauj pamatot šos jaunos pierādījumus. 3.2. Tiesu iestāžu pieejamība, atalgojums un pagaidu uzturēšanās atļauju piešķiršana Pat tad, kad neatbilstīgi migrējošie darba ņēmēji ir informēti par savām tiesībām, viņi var nevēlēties iesniegt sūdzības par darba devējiem neizmaksātā atalgojuma atgūšanai vai informēšanai par iespējamo ekspluatāciju, jo ir iespēja, ka viņiem var likt atgriezties, viņi var zaudēt ienākumus un dažos gadījumos saskarties ar darba devēju represijām. Lai izvairītos no šādām situācijām, kas ierobežo tiesu iestāžu pienācīgu pieejamību, Direktīvā par sankcijām pret darba devējiem ir noteikts, ka jāizveido īpaši mehānismi, ar kuru palīdzību neatbilstīgie migranti var iesniegt sūdzību kompetentajām iestādēm tieši vai ar trešo personu starpniecību (piemēram, arodbiedrības, darba ņēmēju asociācijas un nevalstiskās organizācijas), tostarp arī tad, kad viņi vairs neatrodas attiecīgajā dalībvalstī. Neatbilstīgi migrējošie darba ņēmēji var arī saņemt atbalstu no šīm trešām personām administratīvu vai civiltiesisku procesu laikā. Šie mehānismi arī atvieglo Cietušo tiesību direktīvas īstenošanu un nodrošina, ka neatbilstīgajiem migrantiem, kas cietuši noziegumā, proti, Direktīvā par sankcijām pret darba devējiem definētos noziedzīgos nodarījumos, netiek liegta tiesu iestāžu pieejamība. Dalībvalstis ir izvēlējušās dažādu kārtību, lai izveidotu efektīvu sūdzību mehānismu. Platformas migrantu bez dokumentiem starptautiskajai sadarbībai (PICUM) veiktais pētījums liecina, ka tikai 13 dalībvalstīs (no 15 pētījumā iekļautajām dalībvalstīm) ir civiltiesiskas un administratīvas procedūras, ar kuru palīdzību darba ņēmēji var iesniegt prasības par neizmaksāto atalgojumu, un 11 dalībvalstīs ir arī pārbaudes iestāde, kura ir kompetenta izskatīt darba ņēmēju sūdzības par jautājumiem, kas saistīti ar atalgojuma nepilnīgu izmaksu. Prakse arī liecina, ka, lai gan nelikumīgi nodarbināti migranti (neatkarīgi no tā, vai tie uzturas valstī likumīgi vai nelikumīgi) var iesniegt prasības par neizmaksātā atalgojuma kompensēšanu 20 dalībvalstīs atbilstoši tādiem pašiem nosacījumiem kā derīga darba līguma gadījumā , praksē sūdzību mehānismi varētu darboties efektīvāk. Pamattiesību aģentūra norāda, ka dažās dalībvalstīs neatbilstīgā situācijā esoši migranti neizmanto esošās sūdzību sistēmas. Tam var būt vairāki iemesli: stimulu trūkums darba ņēmējiem atklāti ziņot; ierobežota informācija par to tiesībām un pieejamo sūdzību mehānismu; ekonomiskie šķēršļi, piemēram, tādu arodbiedrību biedru naudas, kas palīdz tikai to biedriem; un visbiežāk bailes no atklāšanas, aizturēšanas un atgriešanas. Publisko iestāžu sadarbība ar sociālajiem partneriem un nevalstiskajām organizācijām ir būtiska, lai atvieglotu sūdzību iesniegšanu, jo tām bieži ir tiešs kontakts ar darba ņēmējiem un tās var uzlabot informētību, informēt neatbilstīgos migrantus par viņu tiesībām, veidot savstarpēju uzticēšanos un palīdzēt darba ņēmējiem noteikt nedeklarētu darbu un darbaspēka ekspluatāciju, lai iesniegtu sūdzību. Sociālie partneri un nevalstiskās organizācijas arī ir ļoti būtiski, lai atvieglotu sūdzību iesniegšanu un atklātu ekspluatāciju, kā arī mazinātu neatbilstīgo migrantu bailes no atgriešanas procedūrām, ja tos atklāj migrācijas iestādes. Saskaņā ar tiesību aktiem lielākajā daļā dalībvalstu šīm ieinteresētajām personām, jo īpaši arodbiedrībām, tiek piešķirta svarīga loma valstu mehānismos sūdzību iesniegšanas atvieglošanai. Papildus grūtībām iesniegt sūdzības neatbilstīgie migranti arī saskaras ar šķēršļiem neizmaksātā atalgojuma saņemšanā. Lai gan direktīvā ir noteikts, ka būtu jāpieņem, ka alga ir vismaz tikpat liela kā minimālā alga un darba attiecību ilgums ir vismaz trīs mēneši, ieinteresētās personas norāda, ka ir vairāki trūkumi, praksē īstenojot minimālās algas noteikumus. Tas, piemēram, notiek, jo darba pārbaužu iestādes vai speciālisti, kas palīdz neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem un konsultē tos, nav informēti par attiecīgajiem noteikumiem. Praksē neatbilstīgie migranti var saskarties ar situācijām, kur pieņēmums par vismaz trīs mēnešu nodarbinātību neietver pilna laika nodarbinātību , un ir jāiesniedz pierādījumi par nostrādāto stundu skaitu un dažādi cita veida pierādījumi, piemēram, ziņojumi, fotoattēli vai liecības. Turklāt sakarā ar tiesu procesa ilgumu vai izmaksām, šķēršļiem atvērt bankas kontu bez likumīgas uzturēšanās vietas, darba devēju stratēģijām izvairīties no maksāšanas , problēmām piekļūt finansējumam darba devēja maksātnespējas gadījumā vai atgriešanas dēļ neatbilstīgie migranti saskaras ar šķēršļiem faktiski saņemt algas samaksu. Lai gan direktīvā nelikumīgi nodarbinātiem trešo valstu valstspiederīgajiem atļauts pieprasīt atlikušos maksājumus pēc atgriešanās izcelsmes valstī, šķiet, ka nav mehānismu, kas būtu paredzēti, lai atvieglotu prasību iesniegšanu personām, kuras vairs neatrodas attiecīgajā dalībvalstī, un tikai dažās dalībvalstīs ir īpaši piedziņas mehānismi. Tomēr efektīvu mehānismu izveide ir svarīga, lai nodrošinātu, ka neatbilstīgie migranti, kuri atgriežas pirms sava neizmaksātā atalgojuma pieprasīšanas procesa beigām, nenonāk nelabvēlīgā situācijā saistībā ar savu tiesību izmantošanu. Ja darba inspektori Beļģijā nosaka, ka alga nav pareizi izmaksāta, kā arī gadījumos, kad darba ņēmēji nav uzreiz pieejami vai ir izbraukuši no valsts, darba devējiem ir pienākums iemaksāt algas Federālajā depozītu un sūtījumu fondā, tomēr nav nevienas nodaļas vai administrācijas, kam būtu uzdevums samaksāt pienākošos algu vai informēt migrantu. Francijā gadījumos, kad neatbilstīgais migrants ir aizturēts vai vairs neatrodas valstī, algas tiek deponētas Imigrācijas un integrācijas birojā (OFII) un tad samaksātas migrantam. OFII ir arī tiesības piedzīt algas sadarbībā ar fiskālo nodaļu, ja darba devējs nesamaksā migrantam atalgojumu 30 dienu laikā. Lai aizsargātu smagas ekspluatācijas upurus un bērnus un atvieglotu sūdzību iesniegšanu nolūkā atklāt šādus smagus noziedzīgus nodarījumus un sodītu par tiem, kā arī lai sekmētu neizmaksātā atalgojuma atgūšanu, direktīvas 6. panta 5. punktā dalībvalstīm ir atļauts neatbilstīgajiem migrantiem piešķirt pagaidu uzturēšanās atļaujas, kas saistītas ar attiecīgās izmeklēšanas vai tiesu kriminālprocesa ilgumu vai gatavību sadarboties ar iestādēm. Šo atļauju periodu var pagarināt līdz atlikušo atalgojuma maksājumu saņemšanai. Šādas atļaujas parasti tiek izsniegtas uz laiku no sešiem mēnešiem līdz vienam gadam, un to periodu var pagarināt. Vairākās dalībvalstīs pagaidu uzturēšanās atļauju periodu var pagarināt, līdz cietušais ir saņēmis neizmaksāto algu, lai gan trūkst informācijas par to, cik bieži šāds noteikums tiek piemērots.

Vairāk nekā pusē dalībvalstu ir vietēji tiesību akti, kur paredzētas konkrētas pagaidu uzturēšanās atļaujas īpaši ekspluatējošos darba apstākļos cietušajiem, bet citās dalībvalstīs šādas atļaujas tiek piešķirtas cilvēku tirdzniecības gadījumos. Tomēr tikai piecas dalībvalstis ir ziņojušas par šādu uzturēšanās atļauju piešķiršanu neatbilstīgajiem migrantiem darbaspēka ekspluatācijās gadījumos 2018. un 2019. gadā; visvairāk šādu atļauju tika izsniegts Francijā, kam sekoja Zviedrija, Čehija, Vācija un Polija. Zviedrija ir arī ziņojusi par uzturēšanās atļauju piešķiršanu nelikumīgi nodarbinātiem nepilngadīgajiem. Lai gan šajā jomā Direktīvai par sankcijām pret darba devējiem ir bijusi pozitīva ietekme, jo tās rezultātā ir izveidoti īpaši sūdzību mehānismi un dota iespēja piešķirt pagaidu uzturēšanās atļaujas, apspriešanās ar ieinteresētajām personām liecina, ka praksē neatbilstīgajiem migrantiem, kuri saskārušies ar darbaspēka ekspluatāciju, ir problēmas piekļūt uzturēšanās atļauju procedūrām vai problēmas saistībā ar atļauju piešķiršanas noteikumiem. Ieinteresētās personas norāda, ka cietušajiem nav iespējas piekļūt informācijai un juridiskām konsultācijām par atļauju pieejamību un to, kā pieteikt vai pieprasīt izskatīšanu, kā arī par atļauju piešķiršanu, kas bieži ir saistīts ar konkrētu darba devēju krimināltiesisku apsūdzību, un par to, ka atļauju piešķiršana ir atkarīga no cietušo dalības kriminālprocesā, lai gan direktīvā tas nav prasīts. 3.3. Darbības migrantu tiesību aizsardzības uzlabošanai Piekļuve informācijai un tiesu iestādēm, atlikušo maksājumu atgūšana un sūdzību iesniegšanas atvieglošana ir galvenie direktīvā paredzētie aizsardzības pasākumi, kuri izstrādāti, lai kompensētu neatbilstīgajiem migrantiem nodarīto netaisnību. Netieši pierādījumi un ieinteresēto personu ziņojumi liecina par to, ka neatbilstīgie migranti saskaras ar nespēju efektīvi piekļūt informācijai un sūdzību mehānismiem. Datu trūkums par sūdzību mehānisma izmantošanu un pagaidu uzturēšanās atļauju izsniegšanu neļauj izdarīt pārliecinošus secinājumus par šo jautājumu. Efektīvi sūdzību mehānismi ļauj iestādēm plānot un mērķtiecīgāk veikt savas darba pārbaudes, sadarbībā ar neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem un trešām personām sagatavot pamatotas lietas pret ļaunprātīgiem darba devējiem, kā arī beigu beigās saukt šos darba devējus pie atbildības. Dalībvalstīm jāpārliecinās, ka šie sūdzību mehānismi ir viegli pieejami, un jāņem vērā konfidencialitāte, kas var sekmēt neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju sūdzību iesniegšanu un ekspluatācijas gadījumu atklāšanu. Dalībvalstīm vajadzētu noteikt drošas ziņošanas politiku vai protokolus, lai nodrošinātu, ka neatbilstīgi migrējošie darba ņēmēji var ziņot par darba devējiem pārkāpējiem un sadarboties ar tiesībaizsardzības iestādēm, nesaskaroties ar risku, ka to migrācijas situācija ietekmē tiesību izmantošanu. Darbojoties savā Neatbilstīgās migrācijas ekspertu īpašajā grupā Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem jautājumos, Komisija sekmēs labās prakses apmaiņu, lai noteiktu efektīvus mehānismus atlikušo maksājumu pieprasīšanai, atalgojuma saņemšanai un sūdzību iesniegšanai, ņemot vērā vajadzību pēc drošas ziņošanas politikas vai protokoliem, tostarp pēc tam, kad migrants atgriezts piederības valstī. Sociālajiem partneriem un nevalstiskajām organizācijām arī ir ļoti nozīmīga loma Direktīvā par sankcijām pret darba devējiem paredzēto aizsardzības pasākumu sekmēšanā un to aptveres palielināšanā neatbilstīgo migrantu vidū. Izstrādājot šīs darbības, Komisija pastiprinās dialogu ar sociālajiem partneriem un nevalstiskajām organizācijām, kas pārstāv darba ņēmējus bez dokumentiem, un sadarbosies ar Eiropas platformu nedeklarēta darba novēršanai. Ir nepieciešams uzlabot neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju piekļuvi objektīvai un sistemātiskai informācijai par to tiesībām un mehānismiem atbalsta un tiesiskās aizsardzības saņemšanai. Saņemot ES fondu atbalstu, sadarbībā ar uzņēmumu asociācijām, arodbiedrībām un nevalstiskajām organizācijām dalībvalstīm būtu jāsagatavo informācijas un informētības uzlabošanas kampaņas, kas vērstas uz neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem. Sadarbībā ar Pamattiesību aģentūru Komisija izstrādās īpašu apmācību inspektoriem, lai sniegtu informāciju neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem par to tiesībām un to, kā iesniegt prasības, izmantojot atalgojuma mehānismus, tostarp arī pēc atgriešanas piederības valstī. Komisija veiks šādus pasākumus: Dalībvalstīm vajadzētu: ·atbalstīs labās prakses apmaiņu par efektīviem sūdzību mehānismiem un praktisku politiku vai protokoliem, lai sekmētu neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju sadarbošanos ar tiesībaizsardzības iestādēm; ·uzsāks dialogu ar sociālajiem partneriem, darba devēju asociācijām, arodbiedrībām un nevalstiskajām organizācijām, izmantojot Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas; ·sadarbībā ar uzņēmumu asociācijām, arodbiedrībām un nevalstiskajām organizācijām atbalstīs informācijas un informētības uzlabošanas kampaņu izstrādi neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem par to tiesībām. ·uzlabot piekļuvi sūdzību mehānismiem, lai aicinātu neatbilstīgos migrantus iesniegt sūdzības nelikumīgas nodarbinātības un ekspluatācijas gadījumos; ·noteikt drošas ziņošanas politiku vai protokolus neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem, lai tie sadarbotos ar tiesībaizsardzības iestādēm, nesaskaroties ar risku, ka to migrācijas statuss ietekmēs viņu tiesību izmantošanu; ·atbalstīt arodbiedrības un pilsoniskās sabiedrības organizācijas, sniedzot informāciju un konsultācijas, juridisko palīdzību un citus pakalpojumus neatbilstīgiem migrējošajiem darba ņēmējiem. 4.Pārbaudes 4.1. Dalībvalstu veiktās pārbaudes Pārbaudes ir vissvarīgākais rīks, lai atklātu darba devējus, kuri pieņem darbā neatbilstīgus migrantus, un ekspluatācijas gadījumus. Pamatojoties uz pārbaužu rezultātiem, darba devējus var saukt pie atbildības un piemērot tiem sankcijas, kā arī veikt vajadzīgos pasākumus, lai aizsargātu ekspluatētos neatbilstīgos migrējošos darba ņēmējus. Saskaņā ar direktīvas 13. panta 1. punktu dalībvalstīm jānodrošina efektīvas un pienācīgas pārbaudes, pamatojoties uz riska novērtējumu riskam visvairāk pakļautās nozarēs, bez kurām nav iespējams sasniegt Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem mērķus. Tā kā direktīvā nav sniegta “efektīvu un pienācīgu” pārbaužu definīcija, dalībvalstu prakse atšķiras, liecinot par vairākiem faktoriem, kas ietekmē pārbaužu efektivitāti: nelikumīgas nodarbinātības riskam visvairāk pakļauto tautsaimniecības nozaru noteikšana, zemais dalībvalstīs veikto pārbaužu līmenis (tostarp nozarēs ar vislielāko nelikumīgas nodarbinātības risku), pietiekamu resursu trūkums un grūtības uzturēt saziņu ar pārbaužu laikā atklātajiem ekspluatētajiem migrantiem. Kā jau tika norādīts, dalībvalstu iesniegtajos pārbaužu datos ir ievērojami trūkumi. Turklāt, lai pārbaudes būtu efektīvas, tām jābūt mērķtiecīgām, dalībvalstīs pievēršoties nelikumīgas nodarbinātības riskam visvairāk pakļautajām nozarēm. Tieši šajās nozarēs pārbaudes ir visvajadzīgākās. Dalībvalstis veic riska novērtējumu, lai noteiktu šādas riskantās jomas , izmantojot valsts pamatnostādnes vai ikgadējos rīcības plānus, apkopotos datus un iepriekšējo pārbaužu rezultātus, sūdzības, norādes par informāciju no citām valsts iestādēm. Šķiet, ka vairumā dalībvalstu nelikumīgas nodarbinātības visvairāk skartās nozares ir līdzīgas, un tās parasti ir darbietilpīgas un mazkvalificēta darba / mazu algu nozares ar lielu darbaspēka apriti. Visbiežāk riskam pakļautās nozares ir lauksaimniecība, būvniecība, ražošana, aprūpe mājās un sociālā palīdzība, viesmīlības un pārtikas pakalpojumu nozare. Tomēr savos ziņojumos Komisijai vairākas dalībvalstis nav norādījušas riskam pakļautās nozares, kas liecina par vajadzību labāk noteikt pārbaužu prioritātes. Lai gan riskam pakļautās nozares laika gaitā parasti nemainās, ekonomiskās attīstības rezultātā var rasties jaunas nelikumīgas nodarbinātības riskam pakļautas nozares, piemēram, platformās nodarbināti darba ņēmēji. Tāpēc dalībvalstīm būtu regulāri jāatjaunina savs riskam pakļauto nozaru kopums. Pašreizējā sistēmā veikto pārbaužu skaits, visticamāk, neatturēs darba devējus no neatbilstīgu migrantu pieņemšanas darbā. Nozarē aktīvo darba devēju daļa, kam veiktas pārbaudes, parasti ir ļoti maza; tāpēc darba devēji var uzskatīt, ka no nelikumīgās nodarbinātības gūtais ekonomiskais labums ir lielāks nekā atklāšanas varbūtība pārbaužu gaitā. Ziņojuma 3. un 4. tabula, kur izklāstīta dalībvalstu informācija par visās nozarēs veiktajām pārbaudēm , liecina, ka dalībvalstu pārbaudēs ieguldītie centieni ievērojami atšķiras. Piemēram, 2019. gadā mazāk nekā 1 % darba devēju visās nozarēs tika pārbaudīts Bulgārijā, Igaunijā, Francijā, Latvijā, Nīderlandē un Zviedrijā; 13 dalībvalstīs tika pārbaudīts no 1 % līdz 10 % darba devēju ; Austrijā pārbaudīto darba devēju daļa bija 14,5 %, bet Slovēnijā un Slovākijā — vairāk nekā 30 % visu darba devēju. Komisijas rīcībā esošā informācija liecina, ka vairumā dalībvalstu pārbaudes nebija vērstas uz riskam pakļautajām nozarēm, kas neatbilst direktīvas prasībām. Turklāt dalībvalstis un citas ieinteresētās personas ziņoja par to, ka darba pārbaužu iestādēm bieži ir par maz darbinieku un trūkst resursu, kas ietekmē veikto pārbaužu skaitu un biežumu. Papildus nelikumīgas nodarbinātības atklāšanai pārbaudes arī izmanto, lai noteiktu neaizsargātības un ekspluatācijas situācijas, jo īpaši gadījumos, kas attiecas uz bērnu tiesībām, darba pamatstandartiem un dzimumu līdztiesību. Ieinteresētās personas ir arī norādījušas, ka ekspluatētajiem darba ņēmējiem nav stimula ziņot par savu situāciju pārbaužu laikā aizturēšanas un atgriešanas riska dēļ, jo īpaši tad, kad pārbaudes kopā veic darba inspekcija un policija/imigrācijas iestādes. Tāpēc ieinteresētās personas atbalsta domu nodalīt darba pārbaudes no tiesībaizsardzības/imigrācijas darbībām, izmantojot “ugunsmūri”, kas garantētu, ka pārbaužu laikā atklātos neatbilstīgos migrantus nenodod imigrācijas iestādei atgriešanas procedūras veikšanai. Pamattiesību aģentūra ir arī norādījusi, ka gadījumā, ja pārbaudes kopīgi veikušas darba inspekcijas un cilvēku tirdzniecības novēršanas vai citas specializētas struktūrvienības, kas apmācītas darbaspēka ekspluatācijas jautājumos, tās varētu palīdzēt atklāt migrantus, kas ir kļuvuši par darbaspēka ekspluatācijas vai cilvēku tirdzniecības upuriem. Sūdzību par darba devējiem iesniegšanas atvieglošanas mehānismu mērķis, izmantojot īpaši noteiktas trešās personas, piemēram, arodbiedrības vai nevalstiskās organizācijas, ir garantēt, ka ekspluatācija tiek atklāta un par to tiek ziņots kompetentajām iestādēm. To iedarbīga īstenošana ir ļoti svarīga (sk. 3.2. iedaļu), lai nodrošinātu, ka neatbilstīgi migrējošie darba ņēmēji var izmantot savas tiesības, nebaidoties no atgriešanas procedūras. Turklāt dažas dalībvalstis ir veikušas papildu pasākumus, lai atvieglotu ziņošanu par ekspluatāciju. Nīderlandē, piemēram, tiek īstenota t. s. “brīvās ieejas un izejas” politika, kas ļauj neatbilstīgajiem migrantiem ziņot par noziedzīgu nodarījumu policijai, netiekot arestētiem vai atgrieztiem neatkarīgi no ziņotā noziedzīgā nodarījuma veida. Spānija ir izveidojusi īpašas policijas grupas, kuru uzdevums ir sniegt palīdzību migrantiem, tostarp neatbilstīgajiem migrantiem, informējot tos par viņu tiesībām, konsultējot par statusa legalizāciju un sniedzot atbalstu sūdzību par darba devējiem un citām personām iesniegšanā saistībā ar neatbilstīgu izturēšanos un ekspluatāciju, nepakļaujot sevi riskam tikt atgrieztiem.

4.2. Darbības pārbaužu efektivitātes uzlabošanai Lai pārbaudēs efektīvi atklātu nelikumīgu nodarbinātību un nodrošinātu neatbilstīgo migrantu aizsardzību, dalībvalstīm jāpanāk, ka pārbaudes ir vērstas uz nelikumīgās nodarbinātības riskam visvairāk pakļautajām tautsaimniecības nozarēm un aptver ievērojamu šo nozaru darba devēju daļu, kā arī tiek veiktas regulāri. Šā iemesla dēļ dalībvalstīm vajadzētu veikt visaptverošu un regulāru riska novērtējumu, apskatot arī jaunas un jaunizveidotas tautsaimniecības jomas, piemēram, platformu ekonomiku, lai noteiktu riskam pakļautās nozares un paziņotu par tām Komisijai. Komisija, cieši sadarbojoties ar dalībvalstīm un sociālajiem partneriem, sekmēs pārbaužu, riska novērtējuma un valsts darba inspekciju sadarbības paraugprakses apmaiņu, tostarp attiecībā uz ikgadējo pārbaužu mērķiem, ko varētu uzskatīt par atturošiem un reāli īstenojamiem, riskam pakļautajās nozarēs, ko noteikušas dalībvalstis. Lai sekmētu ekspluatācijas un cilvēku tirdzniecības upuru atklāšanu pārbaužu laikā un atbalstītu dalībvalstis, kad tās pilda direktīvā noteiktos pienākumus, Komisija, sadarbojoties ar Pamattiesību aģentūru un izmantojot Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas, strukturēti sekmēs prakses piemēru apmaiņu, piemēram, saistībā ar darba inspekciju un specializētu darbaspēka ekspluatācijas struktūrvienību kopīgām pārbaudēm. Turklāt dalībvalstīm vajadzētu nodrošināt apmācību darba inspektoriem par neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju tiesībām atbilstoši Direktīvai par sankcijām pret darba devējiem un par ekspluatācijas un cilvēku tirdzniecības gadījumu noteikšanu. Attiecīgā gadījumā Komisija sadarbībā ar Pamattiesību aģentūru vienlaikus pētīs iespējas atbalstīt dalībvalstis apmācības jomā. Komisija veiks šādus pasākumus: Dalībvalstīm vajadzētu: ·cieši sadarbosies ar dalībvalstīm, lai noteiktu iespējamos darba devēju pārbaužu gada mērķus riskam pakļautajās nozarēs; ·izmantojot Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas, sekmēs pārbaužu labās prakses apmaiņu, riskam pakļauto nozaru noteikšanu un pārbaudes iestāžu sadarbību; ·sekmēs labās prakses apmaiņu ekspluatācijas un cilvēku tirdzniecības upuru noteikšanai, tostarp par kopīgām pārbaudēm ar nozīmētajām struktūrvienībām; ·pētīs iespēju atbalstīt dalībvalstis, apmācot darba inspektorus sadarbībā ar Pamattiesību aģentūru. ·nodrošināt, ka pārbaudes ir vērstas uz nelikumīgas nodarbinātības riskam visvairāk pakļautajām tautsaimniecības nozarēm, aptver darba devēju ievērojamu daļu šādās nozarēs un tiek veiktas regulāri; ·veikt visaptverošu un regulāru riska novērtējumu, apskatot arī jaunas un jaunizveidotas tautsaimniecības jomas, piemēram, platformu ekonomiku, lai noteiktu riskam pakļautās nozares un paziņotu par tām Komisijai; ·apmācīt darba inspektorus par neatbilstīgu migrējošo darba ņēmēju tiesībām atbilstoši Direktīvai par sankcijām pret darba devējiem un par ekspluatācijas un cilvēku tirdzniecības gadījumu noteikšanu. 5.Būtisks informācijas trūkums Saskaņā ar direktīvu dalībvalstis katru gadu paziņo Komisijai pārbaužu rezultātus, norādot pārbaužu skaitu, informāciju par darba devēju veiktajiem atlikušajiem maksājumiem, citiem veiktajiem pasākumiem un sūdzību iesniegšanas atvieglošanu. Šī informācija ir ļoti svarīga, lai noteiktu, kā tiek īstenoti direktīvā paredzētie pasākumi un kādas ir to sekas. Tomēr dalībvalstis sniedz ļoti ierobežotu un nevienmērīgu informāciju, kā rezultātā radušies būtiski datu trūkumi informācijā par pārbaudēm un to rezultātiem, finansiālo sankciju un kriminālsodu piemērošanu un uzsākto kriminālprocesu skaitu, kā arī sūdzību mehānisma izmantošanu un rezultātiem. Trūkst arī pilnīgu un uzticamu datu un informācijas par sūdzību mehānisma piemērošanu un tā iznākumiem, kā arī dalībvalstis nepietiekami ziņo par iesniegto un sekmīgi noslēgto atlikušo maksājumu prasību skaitu un pret ļaunprātīgiem darba devējiem uzsākto lietu skaitu. Nevienai dalībvalstij nav centralizētu datu par neatbilstīgo migrantu iesniegto sekmīgo sūdzību skaitu saistībā ar tiem neizmaksātā atalgojuma izmaksu. Tāpēc pat tad, ja prasības ir bijušas sekmīgas, bieži vien nav zināms, vai darba ņēmēji ir saņēmuši neizmaksāto atalgojumu, jo darba devēji bieži iesniedz pieteikumu par bankrotu vai pazūd. Ja nav visaptveroša pārskata par iesniegto sūdzību skaitu un to iznākumu, ir grūti izdarīt secinājumus par tiesu iestāžu pieejamības un sūdzību mehānismu efektivitāti dalībvalstīs un par šo mehānismu izmantošanas biežumu un iznākumu. Uzticamas un pilnīgas informācijas trūkums apgrūtina pārliecinošu novērtējumu par to, vai direktīvai ir bijusi ietekme, atturot no nelikumīgas nodarbinātības un samazinot to, un vai kriminālsodi dalībvalstīs ir iedarbīgi, samērīgi un atturoši. Uzlabota informācijas apkopošana sekmētu iedarbīgāku izpildes panākšanas stratēģiju valstu un Eiropas Savienības līmenī. Lai novērstu būtiskos datu trūkumus un ļautu pamatīgi novērtēt Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem ietekmi un iedarbīgumu, ir jāuzlabo valstu iestāžu ziņošanas process. Pirmkārt, dalībvalstīm ir jāsniedz savlaicīga, pilnīga un salīdzināma informācija, lai izpildītu savu pienākumu, kas izriet no direktīvas 16. panta 2. punkta prasībām. Lai atbalstītu dalībvalstis to ziņošanas pienākuma izpildē, Komisija ar Eiropas migrācijas tīkla palīdzību izveidos IT ziņošanas sistēmu un datubāzi. Šāda sistēma sekmēs informācijas apkopošanu no valstu iestādēm saistībā ar kriminālsodiem, finansiālajām un citām sankcijām, kas piemērotas darba devējiem, sūdzību mehānismu izmantošanu (tostarp par iesniegto sūdzību skaitu un iznākumu, algu prasībām un maksājumiem, piešķirtajām pagaidu atļaujām), kā arī veiktajām pārbaudēm un to rezultātiem. Sadarbībā ar dalībvalstīm Komisija definēs skaidrus kritērijus un ziņošanas prasības, lai nodrošinātu iesniegtās informācijas konsekvenci un augstu kvalitāti, kā arī datu pilnīgumu, salīdzināmību un savlaicīgu iesniegšanu. Komisija veiks šādus pasākumus: Dalībvalstīm vajadzētu: ·ar Eiropas migrācijas tīkla atbalstu izveidos IT ziņošanas sistēmu un datubāzi informācijas un datu apkopošanai par sankcijām, aizsardzības pasākumu izmantošanu un pārbaudēm; ·sadarbībā ar dalībvalstīm definēs skaidrus ziņošanas kritērijus un prasības. ·reizi gadā savlaicīgi ziņot par pārbaudēm un to rezultātiem (piemēram, uzsākto un slēgto lietu kopskaitu, naudas sodiem un piemērotajiem kriminālsodiem); ·uzlabot datu apkopošanu par sūdzību mehānismu piemērošanu un to iznākumu (piemēram, atlikušo maksājumu prasību skaitu, prasību rezultātu, pret darba devējiem uzsākto procesu skaitu). 6.Aktīvāka ES rīcība nelikumīgās nodarbinātības novēršanai Lai cīnītos ar neatbilstīgo migrāciju, Eiropas Savienībai ir jāvēršas pret visām šīs parādības šķautnēm, izmantojot visaptverošu pieeju, kā norādīts jaunajā paktā. Papildus migrācijas cēloņu novēršanai, cīņas pret migrantu kontrabandistiem atsākšanai kopā ar trešām valstīm un aktīvākai likumīgu kanālu uz Eiropas Savienību atvēršanai Eiropas Savienībai ir arī jāuzlabo savi pasākumi nelikumīgās nodarbinātības novēršanai, jo tas ir neatbilstīgās migrācijas virzītājspēks un ekspluatācijas un ļaunprātīgas izmantošanas avots. Lai to paveiktu, ir jānodrošina Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem iedarbīgāka īstenošana un izpildes panākšana, jo tā ir vissvarīgākais mums pieejamais instruments, kura potenciāls vēl nav pilnībā izmantots. Direktīvas īstenošanas līmenis un pakāpe dalībvalstīs atšķiras. Lai gan šāda daudzveidīga pieeja atspoguļo direktīvā paredzēto elastību, ļaujot dalībvalstīm īstenot risinājumus, kas ir vispiemērotākie to vietējās sistēmās, tā arī liecina par sankciju, aizsardzības pasākumu un pārbaužu noteikumu neiedarbīgu izmantošanu, lai atklātu ļaunprātīgus darba devējus un aizsargātu migrantus no ekspluatācijas. Pirmkārt, ievērojamu uzlabojumu var panākt, daudz iedarbīgāk piemērojot Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem galvenos noteikumus. Komisija aicina dalībvalstis īstenot šajā paziņojumā izklāstītos galvenos ieteikumus. Komisija sekmēs dialogu ar dalībvalstu iestādēm un dažādām ieinteresētajām personām, cita starpā 2021. gadā atsākot darbu tās Neatbilstīgās migrācijas ekspertu īpašajā grupā Direktīvas par sankcijām pret darba devējiem jautājumos. Ekspertu grupas darba mērķis ir uzlabot labās prakses noteikšanu un apmaiņu dalībvalstu starpā, kā arī atbalstīt tās, strukturēti skaidrojot un īstenojot direktīvas noteikumus. Šajā nolūkā Komisija cieši sadarbosies ar ieinteresētajām personām, piemēram, valsts darba inspekcijām un imigrācijas iestādēm, arodbiedrībām, pilsoniskās sabiedrības organizācijām, sociālajiem partneriem un starptautiskajām organizācijām. Attiecīgā gadījumā Komisija lūgs Eiropas platformas nedeklarēta darba novēršanai speciālās zināšanas. Atbalstot dalībvalstis to īstenošanas centienos, Komisija arī pastāvīgi uzraudzīs direktīvas īstenošanu un pievērsīsies tās iedarbīgai izpildes panākšanai. Pieņemot šo paziņojumu, Komisija arī uzsāks sadarbību ar attiecīgajām dalībvalstu iestādēm, lai saņemtu papildu informāciju par to galveno pienākumu īstenošanu sankciju, pārbaužu un migrantu tiesību aizsardzības jomā, kuri izriet no direktīvas un kuru mērķis ir noteikt iespējamus risinājumus. Attiecīgā gadījumā Komisija uzsāks pārkāpuma procedūru. Līdz 2022. gada beigām Komisija īstenos pasākumus, kas izklāstīti šajā paziņojumā, un ne vēlāk kā nākamajā īstenošanas paziņojumā 2024. gadā informēs par sasniegtajiem rezultātiem. Ņemot vērā progresu, kas panākts, īstenojot šajā paziņojumā sniegtos ieteikumus, atjaunotos īstenošanas un izpildes panākšanas centienus un iespējamos notikumus nelikumīgās nodarbinātības jomā, kā arī to, vai Direktīva par sankcijām pret darba devējiem joprojām ir piemērota cīņai pret tiem, Komisija izlems, vai ir vajadzīgs grozīt spēkā esošo tiesisko regulējumu.