[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 21.4.2009 COM(2009) 175 galīgā redakcija ZAĻĀ GRĀMATA PAR PADOMES REGULAS (EK) NR. 44/2001 PAR JURISDIKCIJU UN SPRIEDUMU ATZĪŠANU UN IZPILDI CIVILLIETĀS UN KOMERCLIETĀS PĀRSKATĪŠANU ZAĻĀ GRĀMATA PAR PADOMES REGULAS (EK) NR. 44/2001 PAR JURISDIKCIJU UN SPRIEDUMU ATZĪŠANU UN IZPILDI CIVILLIETĀS UN KOMERCLIETĀS PĀRSKATĪŠANU Šī Zaļā grāmata papildina Komisijas ziņojumu par Padomes Regulas (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās ("regula")[1] piemērošanu. Tās mērķis ir uzsākt plašu apspriešanos ieinteresēto personu starpā par iespējamiem veidiem regulas darbības uzlabošanai attiecībā uz ziņojumā izvirzītajiem argumentiem. Komisija aicina visas ieinteresētās personas ne vēlāk kā līdz 2009. gada 30. jūnijam sūtīt savus komentārus par turpmāk minētajiem jautājumiem, kā arī jebkādu citu noderīgu informāciju, uz šādu adresi: European Commission Directorate-General Justice, Freedom and Security Unit E2 – Civil Justice B - 1049 Brussels Fakss: + 32 (0) 2 299 64 57 E-pasta adrese: jls-coop-jud-civil@ec.europa.eu Visu iesūtīto informāciju publicēs internetā. Ir svarīgi izlasīt īpašo privātuma paziņojumu, kas pievienots šim apspriežu tekstam, lai iegūtu informāciju par to, kā jūsu personas dati un iesūtītā informācija tiks apstrādāta. Profesionālās organizācijas tiek aicinātas reģistrēties Komisijas Interešu pārstāvju reģistrā[2]. 1. Visu starpposma pasākumu ārvalstu spriedumu atzīšanai un izpildei atcelšana (" exequatur ") Regulā paredzētā pašreizējā exequatur procedūra atviegloja spriedumu atzīšanas un izpildes procedūru salīdzinājumā ar iepriekšējo sistēmu, kas paredzēta 1968. gada Briseles Konvencijā. Tomēr iekšējā tirgū bez robežām ir grūti pamatot to, ka pilsoņiem un uzņēmumiem ir jātērē gan nauda, gan laiks, lai pastāvētu uz savām tiesībām ārvalstīs. Ja izpildāmības deklarāciju pieteikumi gandrīz vienmēr tiek apstiprināti un ārvalstu spriedumu atzīšana un izpilde tiek atteikta ļoti retos gadījumos, tad mērķa – atcelt exequatur procedūru visās civillietās un komerclietās – noteikšanai vajadzētu būt reāli iespējamai. Praksē tas galvenokārt attiektos uz apstrīdētām prasībām. Exequatur atcelšana tomēr būtu jāpapildina ar vajadzīgajiem drošības pasākumiem. Neapstrīdētu prasību jomā starpposma pasākumi ir atcelti, pamatojoties uz to obligāto standartu kontroli izcelsmes dalībvalstī, kas ir saistīti ar dokumenta izsniegšanu par tiesvedības uzsākšanu un informācijas sniegšanu atbildētājam par prasību un procedūru. Turklāt izņēmuma kārtas pārskatīšanai vajadzētu labot situācijas, kurās atbildētājam dokumenti netika izsniegti personīgi tā, lai ļautu viņam/viņai gādāt par viņa/viņas aizstāvību, vai, ja viņš/viņa nevarēja iebilst pret prasību nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļu dēļ ("īpašā pārskatīšana"). Saskaņā ar šo sistēmu prasītājam joprojām jāveic sertifikācijas procedūra, ņemot vērā to, ka šī procedūra notiek izcelsmes dalībvalstī, nevis izpildes dalībvalstī. Apstrīdētu un neapstrīdētu prasību jomā, no otras puses, ar Regulu 4/2009 par uzturēšanas saistībām[3] atceļ exequatur , pamatojoties uz saskaņotiem noteikumiem par piemērojamiem tiesību aktiem, un aizstāvāmā tiesību aizsardzību nodrošina, izmantojot īpašas pārskatīšanas procedūru, kas ir piemērojama, tiklīdz ir taisīts spriedums. Tādējādi Regulā 4/2009 ir pausts uzskats, ka, ņemot vērā to "problemātisko" spriedumu zemo skaitu, kas iesniegti atzīšanai un izpildei, brīva aprite ir iespējama, ja atbildētājam ir pieejama efektīva a posteriori prasību procedūra (īpaša pārskatīšana). Ja civillietās un komerclietās kopumā tiktu izmantota līdzīga pieeja, šādas īpašas pārskatīšanas procedūras saskaņošanas trūkums varētu radīt zināmu nenoteiktību tajās nedaudzajās situācijās, kad atbildētājs nav spējis sevi aizstāvēt ārvalsts tiesā. Tāpēc būtu jāatspoguļo tas, vai būtu vēlama saskaņotāka pārskatīšanas procedūra. 1. jautājums Vai Jūs uzskatāt, ka iekšējā tirgū visiem spriedumiem civillietās un komerclietās būtu jābūt brīvā apritē bez jebkādiem starpposma procesiem (exequatur atcelšana)? Ja jā, vai Jūs uzskatāt, ka būtu jāsaglabā daži drošības pasākumi, lai šāda exequatur atcelšana būtu iespējama? Ja jā, tad kādi? | 2. Regulas darbība starptautiskajā tiesiskajā sistēmā Iekšējā tirgus un Kopienas tirdzniecības politikas labai funkcionēšanai gan iekšējā, gan starptautiskā līmenī ir jānodrošina, lai ne tikai atbildētājiem, bet arī prasītājiem, kuru domicils ir Kopienā, būtu vienlīdzīga pieeja tiesām, pamatojoties uz skaidriem un precīziem noteikumiem par starptautisko jurisdikciju. Personu vajadzības Kopienā attiecībā uz jurisdikciju šo personu attiecībās ar trešo valstu personām ir līdzīgas. Atbildei uz šīm vajadzībām dažādās dalībvalstīs nevajadzētu atšķirties, jo īpaši ņemot vērā to, ka visās dalībvalstīs nepastāv papildu jurisdikcijas noteikumi. Kopīga pieeja stiprinātu Kopienas pilsoņu un saimnieciskās darbības subjektu tiesisko aizsardzību un garantētu obligāto Kopienas tiesību aktu piemērošanu. Lai paplašinātu jurisdikcijas noteikumu darbības jomu attiecībā uz personu, aptverot atbildētājus, kuru domicils ir trešās valstīs, ir jāapsver, cik lielā mērā regulas īpašos jurisdikcijas noteikumus, ņemot vērā pašreizējos savienojošos faktorus, var piemērot trešo valstu atbildētājiem. Turklāt būtu jāatspoguļo tas, cik lielā mērā ir nepieciešams un atbilstoši radīt papildu jurisdikcijas pamatu strīdiem, kuros iesaistīti trešo valstu atbildētāji ("papildu jurisdikcija"). Valsts līmenī pastāvošajiem noteikumiem ir būtisks mērķis nodrošināt pieeju tiesām; būtu jāatspoguļo tas, kuri vienotie noteikumi būtu piemēroti. Šajā saistībā būtu jārod līdzsvars starp pieejas tiesām nodrošināšanu, no vienas puses, un starptautisku pieklājību, no otras puses. Šajā saistībā varētu apsvērt trīs pamatojumus: jurisdikciju, kuras pamatā ir darbību veikšana ar nosacījumu, ka strīds ir saistīts ar šādām darbībām; īpašumu atrašanās vietu ar nosacījumu, ka prasība ir saistīta ar šādiem īpašumiem; un forum necessitatis , kas ļautu uzsākt tiesvedību, ja pretējā gadījumā pieejas tiesām nebūtu[4]. Turklāt, ja tiek izveidoti vienoti noteikumi prasībām pret trešo valstu atbildētājiem, palielināsies iespēja, ka dalībvalsts un trešās valsts tiesās notiek paralēli tiesvedības procesi. Tāpēc ir jāapsver, kurās situācijās pieeja dalībvalstu tiesām ir jānodrošina neatkarīgi no tiesvedības, kas notiek citur, un kurās situācijās un kādos apstākļos būtu pareizi ļaut tiesām noraidīt jurisdikciju par labu trešo valstu tiesām. Tas varētu notikt, piemēram, ja puses ir noslēgušas ekskluzīvu tiesas izvēles līgumu par labu trešo valstu tiesām, ja pretējā gadījumā strīds ietilpst trešo valstu tiesu izņēmuma jurisdikcijā, vai ja trešā valstī jau ir uzsākts paralēls tiesvedības process[5]. Visbeidzot, jāapsver, cik lielā mērā jurisdikcijas noteikumu darbības jomas paplašināšana jāpapildina ar kopīgiem noteikumiem par trešo valstu spriedumu spēku. Trešo valstu spriedumu spēka saskaņošana uzlabotu juridisko noteiktību, jo īpaši Kopienas atbildētājiem, kas ir iesaistīti tiesvedībā trešo valstu tiesās. Kopīgs režīms trešo valstu spriedumu atzīšanai un izpildei ļautu tiem paredzēt, kādos apstākļos trešās valsts spriedumu var izpildīt jebkurā Kopienas dalībvalstī, jo īpaši, ja spriedums pārkāpj obligātos Kopienas tiesību aktus vai Kopienas tiesību akti paredz dalībvalstu tiesu izņēmuma jurisdikciju[6]. 2. jautājums Vai Jūs uzskatāt, ka regulas īpašās jurisdikcijas noteikumus varētu piemērot trešo valstu atbildētājiem? Kādu papildu pamatojumu jurisdikcijai pret šādiem atbildētājiem Jūs uzskatāt par nepieciešamu? Kā regulā būtu jāņem vērā trešo valstu tiesu izņēmuma jurisdikcija un tiesvedība, kas uzsākta trešo valstu tiesās? Saskaņā ar kādiem nosacījumiem trešās valsts spriedumi būtu jāatzīst un jāizpilda Kopienā, īpaši situācijās, kad tas ir saistīts ar obligātajiem Kopienas tiesību aktiem, vai tad, ja izņēmuma jurisdikcija pienākas dalībvalstu tiesām? 3. Tiesas izvēle Pušu līgumiem par jurisdikciju jāpiešķir pilns spēks ne tikai to praktiskās nozīmes dēļ starptautiskās tirdzniecības jomā. Tāpēc būtu jāapsver, cik lielā mērā un kādā veidā šādu līgumu spēku atbilstoši regulai varētu stiprināt, jo īpaši paralēlu tiesvedības procesu gadījumā. Viens no risinājumiem varētu būt tās tiesas, kas norādīta ekskluzīvā tiesas izvēles līgumā, atbrīvošana no pienākuma apturēt tiesvedību saskaņā ar lis pendens noteikumu[7]. Šā risinājuma trūkums ir tas, ka paralēlu tiesvedības procesu rezultātā var rasties nesavienojami spriedumi. Otrs risinājums varētu būt prioritātes noteikuma saglabāšana, ciktāl tas attiecas uz ekskluzīviem tiesas izvēles līgumiem. Šajā risinājumā līgumā norādītajai tiesai būtu prioritāte izlemt par tās jurisdikciju, un jebkura cita tiesa, kurā celta prasība, apturētu tiesvedību līdz brīdim, kad ir noteikta izvēlētās tiesas jurisdikcija. Šis risinājums jau ir piemērojams regulas kontekstā attiecībā uz pusēm, no kurām nevienai domicils nav dalībvalstī. Šāds risinājums lielā mērā saskaņotu Kopienas iekšējos noteikumus ar starptautiskajiem noteikumiem. Šā risinājuma trūkums var būt tas, ka tad, ja līgums ir spēkā neesošs, pusei vispirms jāpanāk, ka tiek noteikta šī spēkā neesība līgumā norādītajā tiesā, pirms vērsties citās kompetentās tiesās. Citā variantā pašreizējo lis pendens noteikumu var saglabāt, bet varētu paredzēt tiešu saziņu un sadarbību abu tiesu starpā, kā arī, piemēram, nosakot tai tiesai, kurā pirmajā iesniegta prasība, termiņu jurisdikcijas jautājuma izlemšanai un paredzot pienākumu regulāri ziņot par tiesvedības virzību tiesai, kurai prasība iesniegta otrajai. Šajā risinājumā būtu jānodrošina, ka prasītājs nezaudē leģitīmu forumu tādu iemeslu dēļ, kas nav viņa kontrolē. Jurisdikcijas līgumu efektivitāti varētu stiprināt arī, piešķirot kompensāciju par šādu līgumu pārkāpšanu, kas rodas, piemēram, kavējot saistību nepildīšanas klauzulu izmantošanu aizdevumu līgumos. Cits risinājums varētu būt lis pendens noteikuma nepiemērošana situācijās, kad paralēlie tiesvedības procesi ir tiesvedība par pamatotību, no vienas puses, un tiesvedība par (negatīvu) tiesas paskaidrojošu spriedumu par pušu tiesībām, no otras puses, vai vismaz lai nodrošinātu noilguma termiņa apturēšanu attiecībā uz prasību par pamatotību, ja paskaidrojošajam spriedumam par pušu tiesībām nav vēlamā rezultāta. Visbeidzot, nenoteiktību, kas saistās ar līguma spēkā esību varētu risināt, piemēram, paredzot standarta tiesas izvēles klauzulu, kura vienlaikus varētu paātrināt tiesu lēmuma par jurisdikcijas jautājumu pieņemšanu[8]. Šo risinājumu varētu apvienot ar dažiem iepriekš minētajiem risinājumiem: paralēlo tiesvedības procesu pieņemšanu vai prioritātes noteikuma izmantošanas atcelšanu varētu izmantot tikai tajās situācijās, kad tiesas izvēles līgums ir izveidots atbilstoši regulā paredzētajam standartam. 3. jautājums Kuru no iepriekš ierosinātajiem risinājumiem vai jebkuru citu iespējamo risinājumu Jūs uzskatāt par vispiemērotāko, lai uzlabotu tiesas izvēles līgumu efektivitāti Kopienā? | 4. Rūpnieciskais īpašums Iekšējā tirgus labai funkcionēšanai ir ārkārtīgi svarīga iespēja efektīvi Kopienā aizstāvēt vai apstrīdēt rūpnieciskā īpašuma tiesības. Materiālo tiesību normas par intelektuālo īpašumu jau lielākoties ietilpst acquis communautaire [9]. Direktīvas 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu[10] mērķis ir tuvināt konkrētus procesuālus jautājumus attiecībā uz izpildi.. Lai risinātu juridiskās noteiktības trūkuma problēmu un augstās izmaksas, ko rada tiesvedības dublēšanās valstu tiesās, Komisija ir ierosinājusi radīt integrētu jurisdikcijas sistēmu, izveidojot vienotu Eiropas patentu tiesvedības sistēmu, kurai būtu tiesības taisīt spriedumus par Eiropas un turpmāko Kopienas patentu spēkā esību un patentu pārkāpumiem attiecībā uz visu iekšējā tirgus teritoriju[11]. Turklāt 2009. gada 20. martā Komisija pieņēma ieteikumu Padomei par sarunu direktīvām starptautiska nolīguma noslēgšanai, kurā iesaistīta Kopiena, tās dalībvalstis un citas Eiropas patentu konvencijas[12] līgumslēdzējas valstis. Kamēr tiek veidota vienota patentu tiesvedības sistēma, var konstatēt pašreizējās sistēmas konkrētus trūkumus un risināt tos Regulas (EK) Nr. 44/2001 kontekstā. Attiecībā uz paralēlu pārkāpuma procedūru koordināciju varētu paredzēt to tiesu savstarpējās saziņas un mijiedarbības stiprināšanu, kurās iesniegta prasība paralēlos tiesvedības procesos, un/vai nepiemērot noteikumu negatīva tiesas paskaidrojoša sprieduma par pušu tiesībām gadījumā (sk. iepriekš minēto 3. punktu). Attiecībā uz pārkāpuma un spēkā neesības procesu koordināciju vispārējā pētījumā ir ierosināti vairāki risinājumi, lai novērstu "torpedēšanas" praksi. Minētie risinājumi ir meklējami pētījumā. Tomēr problēmas var risināt, radot vienotu patentu tiesvedības sistēmu, un šādā gadījumā nebūtu nepieciešami regulas labojumi. Ja tiek uzskatīts par izdevīgu paredzēt tiesvedības procesu konsolidāciju pret vairākiem Eiropas patenta pārkāpējiem, ja pārkāpēji pieder uzņēmumu grupai, kas darbojas atbilstīgi saskaņotai politikai, viens risinājums varētu būt īpaša noteikuma izveide, ar kuru atļautu pārkāpuma procedūru attiecībā uz konkrētām rūpnieciskā īpašuma tiesībām pret vairākiem atbildētājiem ierosināt tās dalībvalsts tiesās, kurā atbildētājam, kas koordinē darbības vai ir citādi visciešāk saistīts ar pārkāpumu, ir domicils. Kā to minēja Eiropas Kopienu Tiesa, šāda noteikuma trūkums varētu būt tas, ka noteikuma spēcīgais faktiskais pamatojums var izraisīt to iespējamo iestāžu, kurām ir galvenā jurisdikcija, skaita palielināšanos, tādējādi apdraudot regulas jurisdikcijas noteikumu paredzamību un juridiskās noteiktības principu. Turklāt šāds noteikums var izraisīt jaunu forumu meklēšanu. Citā variantā varētu paredzēt noteikuma par atbildētāju lielo skaitu pārformulēšanu, lai uzlabotu tās dalībvalsts tiesu lomu, kurā galvenajam atbildīgajam atbildētājam ir domicils. 4. jautājums Kādus trūkumus pašreizējā patentu tiesvedības sistēmā Jūs uzskatītu par visnozīmīgākajiem risināmajiem trūkumiem Regulas 44/2001 kontekstā un kurus no iepriekš minētajiem risinājumiem Jūs uzskatāt par piemērotiem, lai uzlabotu rūpnieciskā īpašuma tiesību izpildi attiecībā uz tiesību turētājiem, izpildot un aizsargājot to prasītāju tiesības un pozīciju, kas vēlas apstrīdēt šīs tiesības regulas kontekstā? | 5. Lis pendens un saistītās prasības Attiecībā uz lis pendens noteikuma vispārējo darbību būtu jāatspoguļo tas, vai pašreizējās problēmas nevarētu risināt, stiprinot to tiesu savstarpējo saziņu un mijiedarbību, kurās iesniegta prasība paralēlos tiesvedības procesos, un/vai nepiemērojot noteikumu negatīva tiesas paskaidrojoša sprieduma par pušu tiesībām gadījumā (sk. iepriekš 3. punktu). Attiecībā uz noteikumu par saistītām prasībām, būtu jāatspoguļo tas, cik lielā mērā būtu atbilstoši atļaut vairākām pusēm veikt prasību grupēšanu un/vai atļaut šādu grupēšanu pret vairākām pusēm, pamatojoties uz vienotiem noteikumiem. Negatīvu jurisdikcijas kolīziju risku varētu risināt ar sadarbības un saziņas mehānismu iesaistīto tiesu starpā un ar pienākumu tai tiesai, kura noraidījusi jurisdikciju, no jauna sākt izskatīt lietu, ja tiesa, kurā prasība iesniegta vispirms, noraida jurisdikciju. 30. panta 2. punktā būtu jāprecizē, ka iestāde, kas atbild par dokumentu izsniegšanu ir pirmā iestāde, kas saņem izsniedzamos dokumentus. Ņemot vērā saņemšanas datuma un laika nozīmi, attiecīgos gadījumos iestādēm, kas atbild par izsniegšanu, un tiesām būtu precīzi jānorāda laiks, kad tās saņēmušas dokumentus izsniegšanai vai kad dokuments, ar kuru uzsāk procedūru, ir iesniegts tiesā. Vēl viens risinājums varētu būt – paredzēt 6. panta 1. punkta noteikuma ierobežotu paplašināšanu, atļaujot konsolidāciju, ja tiesai ir jurisdikcija pār noteiktu atbildētāju kvorumu. 5. jautājums Kā, Jūsuprāt, var uzlabot paralēlu tiesvedības procesu (lis pendens) koordināciju dažādu dalībvalstu tiesās? Vai Jūs uzskatāt, ka tiesvedības procesu konsolidācija, ko veic vairākas puses vai ko veic pret vairākām pusēm, būtu jānodrošina Kopienas līmenī, pamatojoties uz vienotiem noteikumiem? | 6. Pagaidu pasākumi Ziņojumā aprakstītas vairākas grūtības attiecībā uz pagaidu pasākumu brīvu apriti. Attiecībā uz ex parte pasākumiem [13] būtu atbilstoši precizēt, ka šādus pasākumus var atzīt un izpildīt, pamatojoties uz regulu, ja atbildētājam ir iespēja pēc tam apstrīdēt pasākumu, īpaši ņemot vērā Direktīvas 2004/48/EK 9. panta 4. punktu. Turklāt jurisdikcijas piešķiršanai pagaidu pasākumiem, kurus noteikusi tāda tiesa, kurai nav jurisdikcijas attiecībā uz lietas būtību, var izmantot citu pieeju, nekā tas ir pašreiz Eiropas Kopienu Tiesas tiesu prakses ietvaros. Konkrēti, ja dalībvalsts, kuras tiesām ir jurisdikcija skatīt lietu pēc būtības, būtu pilnvarota atcelt, grozīt vai pielāgot pagaidu pasākumu, kuru piešķīrušas dalībvalsts tiesas, kurām ir jurisdikcija, pamatojoties uz 31. pantu, "reālas vienojošās saiknes" prasību varētu atcelt. Tai tiesai, kurā prasība iesniegta, būtu jāpalīdz tiesvedības procesā pēc būtības, "nodrošinot tiesiskās aizsardzības līdzekļus", īpaši tad, ja visās dalībvalstīs nav pieejama efektīva aizsardzība, pašai neiejaucoties tās tiesas jurisdikcijā, kurai ir jurisdikcija pēc būtības. Ja šāda palīdzība vairs nav vajadzīga, tā tiesa, kurai ir jurisdikcija pēc būtības, var apšaubīt ārvalsts pasākumu. Saziņa iesaistīto tiesu starpā varētu būt noderīga. Tas ļautu pieteikumu iesniedzējiem censties panākt efektīvu pagaidu aizsardzību tur, kur Eiropā tāda ir pieejama. Attiecībā uz prasīto pagaidu maksājuma atmaksas garantiju būtu vēlams paredzēt, ka garantijai nebūt nav jābūt pagaidu iemaksai vai bankas garantijai. Citā variantā varētu uzskatīt, ka šīs grūtības tiks adekvāti risinātas ar tiesu prakses palīdzību nākotnē. Visbeidzot, ja exequatur tiks atcelta, tad ir jāpielāgo regulas 47. pants. Šajā saistībā iedvesmu var gūt no Regulas (EK) Nr. 4/2009 18. panta. 6. jautājums Vai Jūs uzskatāt, ka pagaidu pasākumu brīvu apriti var uzlabot ziņojumā un šajā zaļajā grāmatā ierosinātajos veidos? Vai Jūs saskatāt citas iespējas šādas aprites uzlabošanai? | 7. Regulas un šķīrējtiesas saskare Šķīrējtiesa starptautiskajā tirdzniecībā ir ļoti būtiska. Šķīrējtiesas līgumiem būtu jāpiešķir vislielākais iespējamais spēks, un būtu jāveicina šķīrējtiesas nolēmumu atzīšana un izpilde. Kopumā tiek uzskatīts, ka Ņujorkas 1958. gada konvencija darbojas apmierinoši un tiek novērtēta praktiķu vidū. Tādējādi šķiet pareizi konvencijas darbību atstāt neskartu vai vismaz paturēt to kā galveno atskaites punktu turpmākai rīcībai. Tomēr tam nevajadzētu liegt konkrētu, īpašu jautājumu risināšanu, kas saistīti ar regulā minēto šķīrējtiesu, nevis šķīrējtiesas reglamentēšanas dēļ, bet gan galvenokārt lai nodrošinātu spriedumu netraucētu apriti Eiropā un novērstu paralēlus tiesvedības procesus. Konkrēti, šķīrējtiesas izslēgšanas (daļēja) svītrošana no regulas darbības jomas varētu uzlabot regulas saskari ar tiesvedību. Šāda svītrojuma rezultātā tiesvedība šķīrējtiesas atbalstam varētu nonākt regulas darbības jomā. Īpašs noteikums, ar kuru piešķir jurisdikciju šādā tiesvedībā, uzlabotu juridisko noteiktību. Piemēram, ir ierosināts piešķirt izņēmuma jurisdikciju šādā tiesvedībā tās dalībvalsts tiesām, kurā notiek šķīrējtiesa, iespējams, ņemot vērā līgumu pušu starpā[14]. Šķīrējtiesas izņēmuma svītrošana varētu nodrošināt to, ka visi regulas noteikumi par jurisdikciju ir piemērojami, piemēram, attiecībā uz pagaidu pasākumu noteikšanu šķīrējtiesas atbalstam (ne tikai 31. pants). Tiesu piespriestie pagaidu pasākumi ir būtiski, lai nodrošinātu šķīrējtiesas efektivitāti, īpaši tik ilgi, kamēr ir izveidota šķīrējtiesa. Otrkārt, izņēmuma svītrošana varētu atļaut tādu spriedumu atzīšanu, kuros lemts par šķīrējtiesas līguma spēkā esamību, un precizētu tādu spriedumu atzīšanu un izpildi, kuros šķīrējtiesas nolēmums ir integrēts spriedumā. Tas varētu nodrošināt arī tāda sprieduma atzīšanu, ar kuru apšauba šķīrējtiesas nolēmumu[15]. Tas varētu novērst paralēlus tiesvedības procesus tiesu un šķīrējtiesu starpā, ja līgums tiek uzskatīts par spēkā neesošu vienā dalībvalstī, bet spēkā esošu citā. Vispārīgākā nozīmē varētu risināt koordināciju starp tiesvedības procesiem par šķīrējtiesas līguma spēkā esību tiesā un šķīrējtiesā. Vārētu, piemēram, piešķirt prioritāti tās dalībvalsts tiesām, kurā notiek šķīrējtiesa, lai izlemtu par šķīrējtiesas līguma pastāvēšanu, spēkā esību un darbības jomu. To savukārt varētu apvienot ar pastiprinātu sadarbību starp tām tiesām, kurās prasība iesniegta, tostarp laika ierobežojumiem tai pusei, kura apstrīd līguma spēkā esību. Vienots kolīziju noteikums attiecībā uz šķīrējtiesas līgumu spēkā esību, piemēram, sasaistot to ar šķīrējtiesas valsts tiesību aktiem, varētu samazināt risku, ka līgums tiek uzskatīts par spēkā esošu vienā dalībvalstī, bet par spēkā neesošu citā dalībvalstī. Tas var Kopienas līmenī uzlabot šķīrējtiesas līgumu efektivitāti salīdzinājumā ar Ņujorkas konvencijas II panta 3. punktu. Turklāt, ciktāl tas attiecas uz atzīšanu un izpildi, šķīrējtiesas nolēmumiem, kas ir izpildāmi saskaņā ar Ņujorkas konvenciju, varētu nākt par labu noteikums, kas ļautu atteikt tāda sprieduma izpildi, kas ir nesavienojams ar šķīrējtiesas nolēmumu. Alternatīvs vai papildu risinājums varētu būt – piešķirt dalībvalstij, kurā ir taisīts šķīrējtiesas nolēmums, ekskluzīvu kompetenci apstiprināt nolēmuma izpildāmību, kā arī tā procesuālo taisnīgumu, un pēc tam nolēmums Kopienā būtu brīvā apritē. Vēl viens ierosinātais risinājums ietver Ņujorkas konvencijas VII panta izmantošanu, lai ES līmenī vēl vairāk atvieglotu šķīrējtiesas nolēmumu atzīšanu (jautājums, kuru vārētu arī skatīt atsevišķā Kopienas dokumentā). 7. jautājums Kuru darbību Jūs uzskatāt par piemērotu Kopienas līmenī: stiprināt šķīrējtiesas līgumu efektivitāti; nodrošināt labu koordināciju starp tiesas un šķīrējtiesas procesiem; uzlabot šķīrējtiesas nolēmumu efektivitāti? | - 8. Citi jautājumi 8.1. Darbības joma Attiecībā uz darbības jomu uzturēšanas jautājumi būtu jāpievieno izņēmumu sarakstam pēc Regulas (EK) Nr. 4/2009 par uzturēšanu pieņemšanas. Attiecībā uz 71. panta darbību par saistību starp regulu un konvencijām konkrētos jautājumos ir ierosināts pēc iespējas vairāk samazināt tās darbības jomu. 8.2. Jurisdikcija Ņemot vērā domicila kā galvenā savienojošā faktora nozīmi jurisdikcijas noteikšanā, ir jāapsver, vai var izstrādāt autonomu jēdzienu. Turklāt ir jāapsver, cik lielā mērā būtu atbilstoši radīt neizņēmuma jurisdikciju, kuras pamatā ir kustamā īpašuma atrašanās vieta, ciktāl tas attiecas uz tiesībām in rem vai atrašanos valdījumā saistībā ar šādiem īpašumiem. Attiecībā uz darba līgumiem būtu jāatspoguļo tas, cik lielā mērā būtu atbilstoši ļaut prasību konsolidāciju saskaņā ar 6. panta 1. punktu. Attiecībā uz izņēmuma jurisdikciju būtu jāatspoguļo tas, vai būtu jāatļauj tiesas izvēle attiecībā uz līgumiem par biroja telpu īri; attiecībā uz atpūtas namu īri neliela elastība būtu atbilstoša, lai izvairītos no tiesas procesiem forumā, kas ir attāls visām pusēm. Būtu jāapsver arī tas, vai būtu atbilstoši paplašināt izņēmuma jurisdikcijas darbības jomu uzņēmējdarbības tiesībās (22. panta 2. punkts), aptverot papildu jautājumus, kas saistīti ar uzņēmuma iekšējo organizāciju un lēmumu pieņemšanu. Būtu jāapsver arī tas, vai nevar paredzēt vienotu "mītnes" definīciju. Attiecībā uz 65. panta darbību jāatspoguļo tas, cik lielā mērā var paredzēt vienotu noteikumu par trešo personu tiesvedību, kas, iespējams, tiek attiecināts tikai uz prasībām pret ārvalstu trešām personām. Citā variantā novirzes valstu procesuālo tiesību aktos varētu saglabāt, bet 65. pantu varētu rediģēt tā, lai ļautu valsts tiesību aktiem attīstīties vienota risinājuma virzienā. Turklāt pienākums tai tiesai, kas izskata prasību pret trešo personu trešās personas celtas prasības tiesvedībā, pārbaudīt prasības pieņemamību varētu samazināt nenoteiktību attiecībā uz tiesas nolēmuma spēku ārvalstīs. Jūrlietu jautājumos būtu jāatspoguļo tas, cik lielā mērā, pamatojoties uz regulu, būtu piemērota tādas tiesvedības, kuras mērķis ir izveidot atbildības ierobežojuma fondu, un individuālās atbildības procesu konsolidācija. Attiecībā uz konosamentā noteiktu jurisdikcijas līguma saistošo spēku trešajai personai, kas ir konosamenta turētāja, ieinteresētās personas ir ierosinājušas, ka jurisdikcijas klauzulai būtu jābūt saistošai konosamentā minētajam transportētājam un vienlaikus viņam jābūt iespējai izmantot jurisdikcijas klauzulu pret parastu trešo personu, kas ir konosamenta turētāja, ja vien konosamentā nav pietiekami skaidri noteikta jurisdikcija. Attiecībā uz patēriņa kredītiem būtu jāatspoguļo, vai būtu pareizi saskaņot regulas 15. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta redakciju ar patēriņa kredīta definīciju Direktīvā 2008/48/EK[16]. Attiecībā uz Komisijas veikto darbu par kolektīvo tiesisko aizsardzību[17] būtu jāatspoguļo tas, vai ir nepieciešami īpaši jurisdikcijas noteikumi kolektīvām prasībām. 8.3. Atzīšana un izpilde Attiecībā uz atzīšanu un izpildi jāatspoguļo tas, cik lielā mērā būtu pareizi risināt jautājumu par publisku aktu brīvu apriti. [18] Ģimenes lietās (Regula (EK) Nr. 2201/2003 un (EK) Nr. 4/2009) strīda atrisinājums, kas izklāstīts publiskā aktā, tiek automātiski atzīts citās dalībvalstīs. Jautājums rodas par to, cik lielā mērā "atzīšana" varētu būt piemērota visās vai dažās civillietās vai komerclietās, ņemot vērā publisko aktu īpašās juridiskās sekas. Turklāt tādu spriedumu brīvu apriti, kuros noteikti soda naudu maksājumi, varētu uzlabot, nodrošinot, ka vai nu izcelsmes tiesa, vai iestāde izpildes dalībvalstī nosaka fiksētu soda apmēru. Jāapsver arī tas, cik lielā mērā ar regulu vajadzētu atļaut ne tikai kreditoram piedzīt soda naudas, bet arī tiesai vai fiskālajām iestādēm – to iekasētās naudas summas. Visbeidzot, piekļuvi tiesu iestādēm izpildes posmā varētu uzlabot, izveidojot vienotu standarta veidlapu, kas ir pieejama visās oficiālajās Kopienas valodās un kurā ir ietverts sprieduma izraksts[19]. Šāda veidlapa novērstu nepieciešamību tulkot visu spriedumu un nodrošinātu, ka visa būtiskā informācija (piemēram, par interesēm) ir pieejama izpildes iestādēm. Izpildes izmaksas var samazināt, atceļot prasību norādīt adresi sūtījumiem vai iecelt pārstāvi ad litem[20] . Ņemot vērā pašreizējo saskaņošanu Kopienas tiesībās, jo īpaši Regulu (EK) Nr. 1393/2007 par tiesas un ārpustiesas civillietu vai komerclietu dokumentu izsniegšanu dalībvalstīs[21], šāda prasība šodien patiesi šķiet novecojusi. 8. jautājums Vai Jūs uzskatāt, ka regulas darbību varētu uzlabot iepriekš minētajos veidos? | [1] OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp. [2] (http://ec.europa.eu/transparency/regrin). Šis reģistrs tika izveidots Eiropas Pārredzamības iniciatīvas ietvaros ar mērķi Komisijai un sabiedrībai kopumā sniegt informāciju par interešu pārstāvju mērķiem, finansējumu un struktūrām. [3] OV L 7, 10.1.2009., 1. lpp. [4] Skatīt forum necessitatis noteikumu Regulas (EK) Nr. 4/2009 7. pantā. Forum necessitatis noteikums nodrošina, ka tad, ja nevienai no dalībvalsts tiesām nav jurisdikcijas saskaņā ar regulu, dalībvalstu tiesas izņēmuma gadījumos var izskatīt lietu, ja kādā trešā valstī, ar kuru strīds ir cieši saistīts, tiesvedību pamatoti nevar uzsākt vai vest vai tas izrādās neiespējami. [5] Par šiem jautājumiem var skatīt pētījumu par papildu jurisdikciju, kas minēts ziņojumā, kā arī darbu, ko paveikusi Starptautisko privāttiesību Eiropas grupa ( GEDIP ), jo īpaši tās sanāksmē Bergenā 2008. gada septembrī (skatīt http://www.gedip-egpil.eu/gedip_documents.html). [6] Šīs bažas tika paustas, piemēram, saistībā ar patērētāju kolektīvo tiesisko aizsardzību, sakarā ar ko Kopienas uzņēmumi ir iesaistīti kolektīvās prasībās trešās valstīs (piemēram, Amerikas Savienotajās Valstīs). [7] Lis pendens noteikums paredz, ka tad, ja prasības ar vienu un to pašu pamatu un priekšmetu un starp tām pašām pusēm ir celtas dažādu dalībvalstu tiesās, tad visas tiesas, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc savas iniciatīvas aptur tiesvedību, līdz tiek konstatēta tās tiesas jurisdikcija, kurā pirmajā ir celta prasība. [8] Attiecībā uz līguma spēkā esību dažreiz tiek ierosināts, ka saskaņots kolīziju noteikums būtu piemērots risinājums, lai nodrošinātu regulas noteikumu vienotu piemērošanu. Jāatzīmē, ka tiesību akti, kas ir piemērojami tiesu izvēles līgumiem, nav iekļauti Regulas (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I), darbības jomā. [9] Intelektuālā īpašuma tiesības ietver arī autortiesības, kas šajā grāmatā netiek skartas. Uz autortiesībām kā tiesībām, kas nav jāreģistrē, neattiecas regulas izņēmuma jurisdikcijas noteikumi. [10] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/48/EK par intelektuālā īpašuma tiesību piemērošanu (OV L 157, 30.4.2004., 45. lpp.). [11] COM(2007) 165. [12] SEC(2009) 330. [13] Ex parte pasākumi pagaidu pasākumu kontekstā nozīmē pagaidu rīkojumus, ko izdod tiesa, balstoties uz vienas puses lūgumu un neuzklausot otru pusi. [14] Ja izmanto šo pieeju, vienotiem kritērijiem būtu jāļauj noteikt šķīrējtiesas vietu. Vispārējā pētījumā ierosināts ņemt vērā pušu līgumu vai šķīrējtiesas nolēmumu. Ja vietu nevar noteikt, pamatojoties uz šādiem apsvērumiem, tiek ierosināts saistīties ar tās dalībvalsts tiesām, kurai būtu jurisdikcija pār strīdu saskaņā ar regulu tad, ja nepastāv šķīrējtiesas līgums. [15] Tas ir jo īpaši būtiski tad, ja, piemēram, nolēmums tiek apšaubīts par Kopienas tiesību aktu (piem., uzņēmējdarbības tiesību) obligāto noteikumu pārkāpumu. [16] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/48/EK (2008. gada 23. aprīlis) par patēriņa kredītlīgumiem un ar ko atceļ Direktīvu 87/102/EEK (OV L 133, 22.5.2008., 66. lpp.). [17] Skat. Zaļo grāmatu par patērētāju kolektīvo tiesisko aizsardzību -COM(2008) 794, 27.11.2008. - un Balto grāmatu par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām saistībā ar EK konkurences noteikumu pārkāpšanu - COM(2008) 165, 2.4.2008. [18] Eiropas Parlaments savā 2008. gada 18. decembra rezolūcijā minēja arī Eiropas autentisko dokumentu. [19] Sk., piemēram, Regulu (EK) Nr. 4/2009. [20] Pārstāvis ad litem ir persona, kas iecelta, lai rīkotos personas vietā tiesvedības laikā. [21] OV L 324, 10.12.2007., 79. lpp.