[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 7.10.2005

COM(2005) 133 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Attīstības paātrināšana attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu – attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte

{SEC(2005) 453}{SEC(2005) 454}

KOPSAVILKUMS

Apvienoto Nāciju Organizācijas augsta līmeņa pasākums (HLE), kurā tiks īpaši novērtēti sasniegumi attiecībā uz Tūkstošgades deklarāciju un arī tūkstošgades attīstības mērķiem, ietvers atsevišķu sanāksmi par attīstības finansēšanu (FfD) un to sagatavos Apvienoto Nāciju Organizācijas Augsta līmeņa dialoga grupas jautājumu par finansējumu attīstībai. Ikgadējā pārraudzības anketā, kas dalībvalstīm iesniegta 2004. gada oktobrī, šie apstākļi ir ņemti vērā, formulējot specifiskos jautājumus.

Pamatojoties uz dalībvalstu atbildēm, Komisija 1) sniedz atjauninātu informāciju par to, kā ir attīstījusies astoņu „Barselonas saistību” īstenošana, ko ES ir uzņēmusies Monterejas konferencē par finansēšanu ( FfD ) 2002. gadā; 2) novērtē, kuras no tām ir jāatjaunina (valsts palīdzību attīstības jomā ( ODA ), novatoriskus finansēšanas avotus, parādu atvieglojumus), un kādos gadījumos sasniegumi Eiropas Savienībā vai starptautiskajā kontekstā attaisno saistību pārskatīšanu (koordinācija), vispasaules sabiedriskās preces, un 3) sniedz konkrētus priekšlikumus jaunām ES saistībām.

Sākotnējās saistības attiecībā uz valsts palīdzību attīstības jomā apjomu, politikas koordināciju un procedūru saskaņošanu, atbalsta atsaistīšanu, ar tirdzniecību saistītu palīdzību un parādu atvieglojumus varētu izpildīt 2006. gadā, un tādēļ būtu laiks apsvērt jaunas saistības nākamajam laikposmam. Jaunākie sasniegumi vispasaules sabiedrisko preču un novatorisku finansēšanas avotu jomā attaisnotu vēl konkrētāku saistību apsvēršanu. Ņemot vērā sarunas par starptautiskās finanšu sistēmas reformu, ir maz ticams, ka vēlamie rezultāti tiks sasniegti līdz 2006. gadam.

Paziņojumā ir izklāstīts, kā sasniegt iespējamu jaunu pagaidu mērķi palielinātiem valsts palīdzības attīstības jomā apjomiem ES līdz 2010. gadam un kā sasniegt ANO mērķi -0,7 % valsts palīdzības attīstības jomā/nacionālā kopienākuma (NKI) līdz 2015. gadam. Tajā ir ieteikti jauni atbalsta veidi, vairāki novatoriski finansējuma avoti un risinājumi, kā novērst pēc HIPC (lielu parādu apgrūtinātas nabadzīgas valstis) iniciatīvas palikušos jautājumus par parādiem valstīs ar zemiem ienākumiem. Attiecībā uz vispasaules sabiedriskajām precēm tā iesaka ES saistības definēt no jauna. Attiecībā uz koordināciju un saskaņošanu galvenais uzdevums ir nesen saskaņotās ES sistēmas, kā arī nesenā Augsta līmeņa foruma par atbalsta efektivitāti rezultātu ticama īstenošana un konkrēti pasākumi, lai veicinātu atbalsta sniegšanas papildināmību. Ir jānostiprina saistības attiecībā uz starptautiskās finansēšanas sistēmas reformu.

1. PRIEKšVēSTURE - MONTEREJAS VIENOšANāS, ES IEGULDīJUMS UN TURPMāKIE UZDEVUMI

Monterejā notikušajā konferencē par attīstības finansēšanu tika izskatīti divi jautājumi par vajadzīgajiem „līdzekļiem” (t.i., finansēšana) un visefektīvākajiem „veidiem” (t.i., atbalsta efektivitāte), kā sasniegt attīstības mērķus, par kuriem notikusi starptautiska vienošanās, kā arī Tūkstošgades deklarācijas mērķus. Šie ir divi viens otru pastiprinoši mērķi, un sasniegumiem jābūt attiecībā uz abiem. ES sniedza ieguldījumu, lai Monterejas konferencē sasniegtu pozitīvu rezultātu, izmantojot tā sauktās „Barselonas saistības[1] ”, ko veido:

- saistības attiecībā uz valsts palīdzību attīstības jomā (ODA), apjomu un avotiem – palielināts valsts palīdzības attīstības jomā apjoms, novatoriski finansējuma avoti, vispasaules sabiedrisko preču iniciatīvas un parādu atvieglojums lielu parādu apgrūtinātām nabadzīgām valstīm;

- saistības attiecībā uz atbalsta efektivitāti - ciešāka politikas koordinācija un procedūru saskaņošana, atbalsta atsaistīšana, ar tirdzniecību saistīta palīdzība (TRA), starptautiskās finansēšanas sistēmas reforma.

Padome pilnvaroja Komisiju uzraudzīt saistību izpildi. 2003. gada ziņojumā ir sīki izklāstīta sagatavošanās pirmajam ANO augsta līmeņa dialogam par attīstības finansēšanu 2003. gada oktobrī[2]. Ziņojumā par 2004. gadu[3] ir izklāstīts ES ziņojums „Koordinācijas, saskaņošanas un atbilstības veicināšana - ES ieguldījums”, ko Padome apstiprināja 2004. gada novembrī[4] un kas kļuva par ievērojamu ieguldījumu Augsta līmeņa forumā II (HLF II) Parīzē 2005. gada martā.

Starp galvenajiem augsta līmeņa pasākuma uzdevumiem, sakarā ar kuriem tiek sagaidīts, ka ES sniegs būtisku ieguldījumu, ir i) pastāvošais finansēšanas trūkums, ii) valsts palīdzības attīstības jomā efektīva izmantošana un iii) daudzu nabadzīgo valstu ilgstošais nevienmērīgais parādu slogs.

Sīks sasniegumu izklāsts par ES saistību izpildi ir ietverts atsevišķā personāla darba dokumentā[5].

2. Saistības, lai palielinātu finanšu resursus valst S PALīDZīBAI ATTīSTīBAS JOMā

2.1. ES sniegums 2003. gadā

Attiecībā uz valsts palīdzību attīstības jomā/NKI koeficientu ar Barselonas saistībām tika nosprausts atsevišķs pamatmērķis – 0,33 % katrai dalībvalstij, kas sniedz ieguldījumu, lai sasniegtu kopīgo ES mērķi 0,39 % līdz 2006. gadam. ES 2003. gadā sasniedza vidēji 0,34 % valsts palīdzības attīstības jomā/NKI. Tas ir virs vidējā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas/ DAC valstu rādītāja (izņemot Norvēģiju un Šveici). Desmit dalībvalstis ir vai nu izpildījušas, vai arī apņēmušās izpildīt saistības sasniegt 0,7 % valsts palīdzības attīstības jomā/NKI. 2003. gadā reģistrētais valsts palīdzības attīstības jomā samazinājums Austrijā, Dānijā, Īrijā, Spānijā, Zviedrijā un Itālijā ir sekas, ko radījis ārkārtīgi lielais valsts palīdzības attīstības jomā palielinājums 2002. gadā īpašu centienu dēļ atvieglot parādu slogu.

1. diagramma. ES valsts palīdzības attīstības jomā līmeņi dalībvalstīs 2003. gadā

[pic]

Datu avots: ESAO/ DAC 2004. gada pārskats, statistikas pielikumi

2. diagramma. Valsts palīdzība attīstības jomā/NKI ieguldījums 2003. gadā: ES salīdzinājumā ar citiem DAC locekļiem

[pic]

Datu avots: ESAO/ DAC 2004. gada pārskats, statistikas pielikumi

Faktiskā apjoma ziņā valsts palīdzība attīstības jomā 2003. gadā palielinājās 12 dalībvalstīs salīdzinājumā ar 2002. gadu[6]. 2003. gadā ES 25 dalībvalstu valsts palīdzības attīstības jomā plūsma palielinājās no 28,4 miljardiem 2002. gadā līdz 33 miljardiem euro 2003. gadā, kas kopumā bija par 4,6 miljardiem euro/gadā vairāk. Jaunās dalībvalstis kopējo ieguldījumu reālajā izteiksmē palielināja par 53 %.

Lai gan valsts palīdzība attīstības jomā ir palielinājusies, ievērojams pieaugums bija iespējams sakarā ar parādu atvieglojumu. Tas neatbilst Monterejas vienošanās idejai, kurā ir norādīts, ka iniciatīvai lielu parādu apgrūtinātām nabadzīgām valstīm „ir jābūt pilnībā finansētai no papildu resursiem”. Šai ziņā būs rūpīgi jāpārbauda parādu atvieglojumu ietekme uz valsts palīdzību attīstības jomā, piemēram, Irākai. Turklāt ir svarīgi, lai to pašreizējo sarunu rezultāts, kas attiecas uz valsts palīdzības attīstības jomā definīciju, nemazinātu to ieguldītāju saistību uzticamību un izmērojamību, kuras tie uzņēmušies Monterejā.

3. diagramma. ES valsts palīdzības attīstības jomā plūsmas un parādu atvieglojumi 2000.-2003. gadā

[pic]

Datu avots: ESAO/ DAC 2004. gada pārskats, statistikas pielikumi.

2.2. Valst s palīdzības attīstības jomā perspektīva 2006. gadam

Ja dalībvalstis ievērotu saistības, tad 2006. gadā ES kopā sasniegtu valsts atbalstu attīstības jomā 0,42 % no NKI, kas atbilstu 46,5 miljardiem euro lielam ikgadējam piešķīrumam. Šai sakarā īpašas bažas rada mazā Itālijas valsts palīdzība attīstības jomā.

1. tabula. ES valsts palīdzības attīstības jomā līmeņi 2003.-2006. gadā

[pic]

Datu avoti: ESAO/DAC 2004. gada pārskats, statistikas pielikumi un ES dalībvalstu atbildes Monterejas aptaujā.

2.3. Jauns pagaidu mērķis 2010. gadam

Eiropadome 2004. gada decembrī apstiprināja ES saistības tūkstošgades attīstības mērķiem un pilnvaroja Komisiju iesniegt Padomei „ konkrētus priekšlikumus par jaunu un atbilstošu mērķu noteikšanu 2009.-2010. gadam valsts palīdzību attīstības jomā, vienlaikus ņemot vērā jauno dalībvalstu nostāju ”.

Komisija iesaka izstrādāt divus savstarpēji saistītus mērķus, kas jāsasniedz līdz 2010. gadam:

1. atsevišķs slieksnis dalībvalstīm, kas ir atšķirīgs jau esošajām ES dalībvalstīm 2002. gadā (ES 15 dalībvalstu Barselonas saistības), un valstīm, kas pievienojās vēlāk (ES 10 valstis);

2. kopējais vidējais līmenis (ES 25 dalībvalstis).

Šiem mērķiem ir jābūt pietiekami ambicioziem, lai nodrošinātu faktisku iespēju tos sasniegt 0,7 % līdz 2015. gadam . Saskaņā ar Padomes prasību izvirzīt „jaunu un adekvātu mērķi” tas nozīmē, ka līdz 2010. gadam mērķis tiks izpildīts daļēji , lai novērstu nepilnības. Pamatojoties uz to pieeju, kāda izmantota Barselonas saistību izpildei 2002. gadā, Komisija ierosina:

3. katrai dalībvalstij, kas uzņēmās Barselonas saistības (ES 15) un kura joprojām nav sasniegusi šo pamatapjomu, palielināt valsts palīdzību attīstības jomā līdz jaunam individuālajam pamatapjomam (0,51) % ODA/NKI;

4. dalībvalstīm, kas iestājās ES pēc 2002. gada (ES 10), sasniegt individuālo pamatapjomu (0,17) % ODA/NKI 2010. gadā, tā 2015. gadā sasniedzot pusi - 0,33 % - no „Barselonas aquis ” noteiktā apjoma.

Lielums 0,51 % 2010. gadā ir viduspunkts starp 0,33 % 2006. gadā un 0,7 % 2015. gadā. Priekšlikums nodrošinās sloga godīgu sadali starp dalībvalstīm un sasniegs kopējo vidējo lielumu 0,56 % (ES-25), līdz 2010. gadam palielinot valsts palīdzību attīstības jomā par aprēķinātajiem papildu 20 miljardiem euro.

Table 2 (revised): Proposal for new EU ODA targets 2006-2010

[pic]

Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija lūdz Padomi:

- turpināt centienus , lai īstenotu Barselonas ODA saistības. Aicināt tās ES 15 valstis, kuras to vēl nav izdarījušas, sastādīt stingru grafiku līdz 2006. gadam nolūkā sasniegt ANO mērķi 0,7 % ODA/NKI;

- aicināt dalībvalstis , kuras pievienojās ES pēc Barselonas saistību uzņemšanās (2002. gada marts) (ES 10), sastādīt stingru grafiku, lai līdz 2015. gadam īstenotu „Barselonas acquis ”.

- nodrošināt, ka turpmāka nodokļu atvieglošana , no vienas puses, un valsts palīdzības attīstības jomā definīcijas izmaiņas, no otras puses, nekaitē Monterejas saistību ticamībai.

- piekrist izvirzītajiem jaunajiem individuālajiem un kopīgajiem starpposmu mērķiem 2010. gadam.

3. ATBALSTA EFEKTIVITāTE : KOORDINāCIJA, PAPILDINāMīBA

Pasākumi valsts palīdzības attīstības jomā pilnveidošanai samazinātu darījuma izmaksas, nodrošinātu lielāku izdevīgumu un darītu iespējamas ilgtermiņa saistības, kas kopumā nozīmē, ka saņēmējvalstīs būtu lielāki pieejamie resursi pasākumu īstenošanai. Vairākums dalībvalstu reformēja veidu, kā tās nosaka, organizē un īsteno ārējās palīdzības prioritātes. Komisijas īstenotajai reformai ir jau manāmi rezultāti un tā turpināsies, cita starpā, vienkāršojot ārējās palīdzības instrumentus, par kuriem pašlaik notiek diskusijas 2007. – 2013. gada Finanšu plāna sakarā.

Spēcīgs impulss starptautiskajai koordinēšanai ir otrais Parīzē 2005. gada martā notikušais Augsta līmeņa forums par atbalsta efektivitāti (HLF II), kurā izstrādāja tūlītējas īstenošanas darba kārtību - starptautiskie līdzekļu devēji un atbalsta saņēmējvalstis vienojās par iegūšanu, pielīdzināšanu, saskaņošanu, rezultatīvu darbību un savstarpēju atbildību[7]. Ņemot vērā HLF II, ES kā ieguldījumu forumā pieņēma visaptverošu programmu ar noteiktu termiņu mērķiem[8]. Tā pamatā ir Padomes 2004. gada novembra secinājumi par saskaņošanu. Turklāt ES Parīzē ir apņēmusies sasniegt konkrētus papildu mērķus jo īpaši, lai 1) sniegtu palīdzību veidot spējas ar koordinētām programmām, aizvien biežāk vienojoties vairākiem līdzekļu devējiem, 2) novadītu 50 % valdību palīdzības caur valstu sistēmām, 3) izvairītos no jaunu projektu īstenošanas struktūru izveides, 4) divkāršotu palīdzības procenta likmi, saņemot budžeta palīdzību vai sniedzot atbalstu nozares palīdzības veidā, un 5) par 50 % samazinot nesaskaņotu uzdevumu skaitu. Šīs saistības pakāpeniski jāizpilda līdz 2010. gadam.

Tomēr attīstība nav pietiekoši ātra un joprojām pastāv pretrunas starp politiskajām saistībām un konkrētu īstenošanu. Daudzās politiski jūtīgās jomās, kur runa ir par būtiskām interesēm (piemēram, imigrācija un zinātniskā izpēte), ES pieeja ir saskaņotāka, nekā, sniedzot palīdzību attīstības jomā. Tas ir paradokss jomā, kurā ES nodrošina vislielāko valsts palīdzības attīstības jomā apjomu pasaulē (55 %) un kurā aizvien ir vajadzīga solidaritāte un kopīga rīcība.

Pat sarežģītajās lielākoties starpvaldību jomās, proti, ārpolitikā un drošības politikā, ES ir bijusi spējīga pieņemt kopīgas rīcības pamatu (Eiropas Drošības stratēģija). Ir grūti izprotams, ka iepriekšminētā sakarā tāda politikas jomā kā attīstība, uz ko attiecas precīzi Līgumi (Nicas vai Konstitucionālais līgums), nav panākumu. Lai veicinātu, īstenotu un uzraudzītu ES koordināciju un papildināmību, ES jācenšas vienoties par īstu Eiropas attīstības stratēģiju vai pamatprincipu un pamatnoteikumu kopumu, lai milzīgais atbalsta apjoms būtu efektīvāks un patiesi eiropeisks. Ir vairāki elastīgi programmu paraugi un tos varētu vienkārši pielāgot. Mums ir kopīgi mērķi (tūkstošgades attīstības mērķi) un esam vienojušies par līdzekļiem un atsevišķiem kritērijiem. ES jāizveido šāda oficiālā programma un tās sadarbības apstākļi. Ja ES kopīgo darbību rezultātā rodas „pievienotā vērtība”, Kopienas atbalstam tāpat kā citās politikas jomās jābūt saskaņotam ar pastiprinātu sadarbību, piemēram, līdzfinansēšanu un starpiestāžu sadarbību. ES līdzekļu devēju „atlantā” ir apzinātas līdzekļu devēju nevienmērības, nepilnības un dublēšanās. Ir jāuzlabo darba dalīšanas koncepcijas kvalitāte, veicinot sadarbības papildināmību. Padomes secinājumos ( AHWPH - īpašā darba grupa saskaņošanas jautājumos) minētā ES kopīgā daudzgadu programmēšana palīdzēs šādai darba dalīšanai valstu līmenī.

Ir svarīgi, ka centieni nākotnē veicināt sadarbību un papildināmību arī attiecas uz privātā sektora un pilsoniskās sabiedrības dalībnieku ieguldījumu.

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija aicina Padomi:

- cieši uzraudzīt to, kā tiek īstenoti ieteikumi, kuri ietverti Padomes 2004. novembra secinājumos;

- sākt sarunas par brīvprātīgas ES programmas izveidi palīdzībai attīstības jomā, pamatojoties uz atklātu sadarbības metodi, kas ļauj apvienot Kopienas kompetenci un valstu apņemšanos;

- izskatīt Komisijas regulāri kopā ar dalībvalstīm sagatavoto ziņojumu par sadarbības rezultativitāti attīstības jomā;

- sākt operatīvas debates par papildināmību jo īpaši par darba sadali valsts līmenī apvienoto daudzgadu programmu izstrādes dokumentu kontekstā.

4. ATBALSTA ATSAISTīšANA

Kā tika atzīts Barselonā, Eiropas Savienība ir sasniegusi ievērojamus panākumus, lai nodrošinātu „lielāku izdevīgumu” valstu atbalsta attīstībā . Dalībvalstis ir atsaistījušas atbalstu par labu vismazāk attīstītajām valstīm, ko tās ir pilnvarotas darīt ar DAC ieteikumu. Turklāt vairums no tām veiksmīgi attīsta iespējas veikt turpmāku atsaisti. Priekšlikumi EK atbalsta atsaistīšanai pašlaik ir likumdošanas procesā. ES vienlaikus arī veic izmaiņas Kotonū nolīguma IV pielikumā.

Komisija atzīmē, ka EK vienotais tirgus un konkurences noteikumi attiecas uz dalībvalstu palīdzības attīstībai iepirkumu un ka tas aktīvi nodrošinās vienotā tirgus darbību. Turklāt divos pētījumos, ko pasūtījusi ESAO/ DAC un Komisija, ir īpaši uzsvērta turpmākas atsaistīšanas pievienotā vērtība un pozitīvā ietekme.

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija aicina Padomi:

- ātri pabeigt darbu saistībā ar Komisijas priekšlikumu regulai par atsaistīšanu;

- atbalstīt notiekošās debates starptautiskā līmenī par atbalsta turpmāku atsaistīšanu ārpus DAC ieteikumiem, īpašu uzmanību pievēršot pārtikas atbalstam, pārtikas atbalsta transportam un saņēmēju valstu piekļuvei līdzekļu devēju valstu atbalstam.

5. Ar tirdzniecību saistīta palīdzība

ES sniedz vislielāko ieguldījumu ar tirdzniecību saistītas palīdzības iniciatīvās visā pasaulē[9], nodrošinot gandrīz 50 % jeb 1 miljardu euro gadā, tostarp ieguldījumu galvenajās vairāku līdzekļu devēju programmās, piemēram, Integrētajā sistēmā vismazāk attīstītajām valstīm un Dohas vispasaules ieguldījumu fondā. Kvantitātes ziņā ES tādējādi ir izpildījusi 2002. gada piegādes saistības.

Uzdevums ir turpmāk pilnveidot ar tirdzniecību saistītas palīdzības kvalitāti un efektivitāti, kā arī atbildēt uz jaunām vajadzībām. Šajā ziņā Eiropas Komisija un dažas dalībvalstis novērtēja savus attiecīgos pasākumus 2004. gadā ar tirdzniecību saistītai palīdzībai[10]. Galvenie secinājumi ir šādi: ar tirdzniecību saistīta palīdzība 1) ir uzlabojusi partnervalstu zināšanas un izpratni par jautājumiem, kas saistīti ar tirdzniecību, un veicinājusi eksporta rezultātu uzlabošanos un vietējo uzņēmumu produktivitāti; 2) ir jāpamato ar visaptverošiem vajadzību novērtējumiem, ko izmanto saņēmējas valdības un visi līdzekļu devēji; 3) tai ir jābūt elastīgākai, lai pielāgotos strauji mainīgām situācijām.

Nākotnē uzmanība ir jāpievērš ar tirdzniecību saistītas palīdzības koordinācijai un tās efektīvai sniegšanai ES un plašākai līdzekļu devēju kopienai. Sasniegumi šajā jomā varētu būt darbs ES neoficiālajā tirdzniecības un attīstības ekspertu grupā un konstruktīvs ieguldījums ESAO/ DAC darbā saistībā ar uzraudzību. Lai apsvērtu ES koordināciju ar tirdzniecību saistītas palīdzības jomā, 2005. gadā ir plānots kopīgs novērtējums.

Pieaugoša vienprātība ir par to, ka daudzas jaunattīstības valstis saskarsies ar ievērojamām korekcijas izmaksām, lai izpildītu uzdevumus, integrējoties daudzpusējā tirdzniecības sistēmā, un izmantotu izaugsmes iespējas tirdzniecības liberalizācijas rezultātā, par kuru notikusi vienošanās PTO sarunās par Dohas Attīstības darba kārtību. Uz tirdzniecības pamatotus ekonomiskos pielāgojumus un izaugsmi panāks tikai tad, ja ievērojami palielinās ar tirdzniecību saistītas palīdzības finansējumu un pilnveidos piedāvājumu. Komisija centīsies izveidot īpašu mehānismu, kas varētu piesaistīt novatoriskus finansējuma avotus, tā būtiski palīdzot sasaistīt Āfrikas infrastruktūru un tirdzniecību.

Ņemot vērā iepriekšminēto, ES aicina Padomi piekrist:

- uzlabot ES koordināciju 1) gan galvenajās mītnēs, gan vietēja līmenī, iesaistot saņēmējvalsti/reģionu un citus galvenos līdzekļu devējus, un 2) attiecībā uz ES ieguldījumu plašākās starptautiskās iniciatīvās, piemēram, integrētajā sistēmā vismazāk attīstītajām valstīm. Var izmantot pastāvošos koordinācijas kanālus, piemēram, ES tirdzniecības un attīstības ekspertu grupu. Tas nozīmē intensīvāku informācijas apmaiņu ar tirdzniecību saistītas palīdzības plānošanai un sniegšanai un „paraugprakses”;

- nostiprināt dialogu ar saņēmējvalstīm , lai nodrošinātu, ka tās integrē tirdzniecības politiku savās valsts nabadzības apkarošanas un attīstības stratēģijās;

- uzlabot ar tirdzniecību saistītas palīdzības programmu izstrādi, vajadzības gadījumā un ar partnervalstu piekrišanu veicot sistemātiskus tirdzniecības vajadzību novērtējumus ;

- nodrošināt elastīgākas ar tirdzniecību saistītu palīdzības programmas, kuras var pielāgot mainīgajām situācijām (piemēram, lai risinātu veterināri sanitāros/fitosanitāros jautājumus) un kurās ir jaunas īstenošanas metodes , piemēram, budžeta un nozaru atbalsts, lai (1) veicinātu, ieskaitot sociālo dimensiju, pielāgošanu tirdzniecības politikas reformām, (2) nostiprinātu ražošanas nozari un (3) atbalstītu sociālās drošības mehānismus nabadzīgo iedzīvotāju aizsardzībai, kā arī (4) veicinātu tirdzniecības un vides politikas savstarpēji atbalstītu un ilgtspējīgu attīstību;

- nodrošināt papildu atbalstu tirdzniecības pielāgošanai un integrācijai, ņemot vērā gaidāmās augstās tirdzniecības integrācijas izmaksas, ar ko saskaras jaunattīstības valstis;

- izskatīt iespējas finansēt horizontālas ar tirdzniecību saistītas palīdzības iniciatīvas , lai sniegtu efektīvāku atbalstu ģeogrāfiskos reģionos vai iesaistītu daudzpusējas aģentūras.

6. VISPASAULES SABIEDRISKāS PRECES

Francijā un Zviedrijā 2003. gadā tika izveidota starptautiska darba grupa (DG) vispasaules sabiedrisko preču jautājumos . Izmantojot darba grupas draugu grupu , ir iesaistītas arī ieinteresētās personas. Monterejas aptauja parāda, ka desmit ES dalībvalstis un Komisija ir aktīvi iesaistījušās debatēs. Nobeiguma ziņojumā ir jāiekļauj noteikta termiņa un izmaksu rīcības plāns sešu pasaules mēroga sabiedrisko preču nodrošināšanas uzlabošanai.

Šķiet, ka dalībvalstis sāk saskaņot viedokļus 1) par starptautisko sabiedrisko preču (SSP) definīciju un par to starptautisko sabiedrisko preču atbilstību, kas izraudzītas no sešām prioritārajām starptautiskajām sabiedriskajām precēm, lai uzlabotu darbību, proti, tirdzniecība, zināšanas, miers un drošība, finansiālā stabilitāte, vispasaules vispārīgas preces ( global commons ) un infekcijas slimību apkarošana, un 2) par gatavību izskatīt rīcības plānu, lai izstrādātu kopēju ES platformu starptautisko sabiedrisko preču nodrošināšanai un finansēšanai un 3) par principu, ka starptautisko sabiedrisko preču nodrošināšana ir jāfinansē tikai no esošajiem valsts palīdzības attīstības jomā resursiem, ja to nodrošināšana ir saistīta ar tūkstošgades attīstības mērķiem, trīs ilgtspējīgas attīstības pīlāriem un citiem saskaņotiem attīstības mērķiem.

Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija aicina Padomi:

- izskatīt jauno darba grupas rīcības plānu, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu par kopējo ES platformu starptautisko sabiedrisko preču nodrošināšanai un finansēšanai;

- vienoties par to, uz kādām starptautiskām sabiedriskām precēm neattiecas attīstības joma un tādēļ tās jāfinansē ar valsts budžeta finanšu resursiem, kas nav ODA finanšu resursi;

- atjaunināt Barselonas saistības – turpināt darbu attiecībā uz kopīgu daudzpusēju rīcību, lai uzlabotu prioritāro starptautisko sabiedrisko preču nodrošināšanu, sākot ar rīcības plāna izstrādāšanu ES līmenī līdz 2006. gadam.

7. NOVATORISKI FINANSēJUMA RESURSI UN JAUNI īSTENOšANAS MEHāNISMI

Eiropadome 2004. decembrī piekrita „ izpētīt novatoriskus finansējuma avotus ” un lūdza Komisiju iesniegt attiecīgus priekšlikumus par augstā līmeņa pasākumu.

Ievērojami lielāks atbalsts ir vajadzīgs tad, ja jaunattīstības valstis gatavojas sasniegt tūkstošgades attīstības mērķus. Papildus jauniem un atbilstošiem mērķiem attiecībā uz valsts palīdzību attīstības jomā 2010. gadam, kam joprojām jābūt pirmajai ES prioritātei, ES ir jādefinē sava nostāja starptautiskajās debatēs par novatoriskiem avotiem. Tomēr tas nedrīkst kavēt darbu saistībā ar tradicionālo finansējuma avotu palielināšanu.

Mērķim mobilizēt papildu un stabilākus finansējuma avotus ir jābūt pamatam sarunās par novatoriskiem finansējuma avotiem un atbalsta veidiem un tam vidēji ilgā laikā ir jānodrošina paredzams finansējums – kaut kas līdzīgs „pašu resursi” attīstībai.

Vairākas dalībvalstis ir bijušas iesaistītas dažādu novatorisku finansēšanas mehānismu izpētē, no kuriem pazīstamākie priekšlikumi ir šādi:

- Apvienotās Karalistes priekšlikums apkopot līdzekļus solītajam atbalsta palielinājumam, izmantojot starptautisko finanšu mehānismu (IFF) ;

- vairāki priekšlikumi par starptautisko nodokļu politiku , kas ietverti „Landavas ziņojumā”, un „Lula grupas” ( Lula Group ) darbā, kurās ir iesaistīti Brazīlijas, Čīles un Francijas prezidenti un Spānijas ministru prezidents, un

- brīvprātīgas darbības iespējas , piemēram, pasaules mēroga loterija vai ziedojumi labdarībai .

Visiem šiem priekšlikumiem ir vērts pievērst uzmanību, bet tie ir jāpārbauda attiecībā uz kritēriju kopumu, lai noteiktu daudzsološākās iespējas. Kritērijiem ir jābūt šādiem: cik lielu ieguvumu nodrošinātu katrs priekšlikums? Ciktāl līdzekļi būs nodrošināti kā papildlīdzekļi? Cik stabili un paredzami tie būs? Kāda ir ietekme uz konkurētspēju/ uz nozari? Kādi ir trūkumi, piemēram, sākuma un administratīvās izmaksas utt.? Kurus priekšlikumus var īstenot visdrīzāk? Vai ir vajadzīgs (gandrīz) vispārējs atbalsts un vai priekšlikumus var īstenot reģionālā, t.i., ES līmenī?[11]

IFF ir izveidots kā pagaidu mehānisms, ar kuru priekšlaikus finansē Monterejas saistības, starptautiskajos tirgos emitējot obligācijas, kas nodrošinātas ar līdzekļu devēju saistībām nodrošināt regulārus ieguldījumus mehānismā. Mehānismā nav paredzēts nodrošināt papildu resursus tiem resursiem, par kuriem 2002. gadā Monterejā notikusi apņemšanās, bet varētu palīdzēt aizpildīt finansējuma trūkumus līdz 2015. gadam, ja tiks izpildīti tūkstošgades attīstības mērķi. Eiropas Komisija uzskata, ka priekšlikumu par starptautisko finanšu mehānismu ir vērts rūpīgi izskatīt, lai gan tas izraisa bažas un dažas detaļas, jo īpaši vadības jautājums, joprojām jānoskaidro. Lai gan ideja par priekšlaicīgu finansējumu ir vilinoša, jo tā uzreiz rastu papildu resursus, šādā gadījumā būtu jāuzlabo jaunattīstības valstu absorbcijas spēja. Turklāt varētu rasties paaudžu sarežģījumi līdzekļu devēju un saņēmējvalstīs. Mehānisma izmaksas segtu vienīgi nākamie nodokļu maksātāji, lai gan ierosinātāji apgalvo, ka tās iekļautos palielinātajos atbalsta budžetos, kas tikuši apsolīti Monterejā. Turklāt pēc tam, kad 2015. gada IFF līdzekļu devēju atbalsta budžetus daļēji izmantos, lai atlīdzinātu IFF obligāciju turētājiem, tas varētu samazināt pieejamo valsts palīdzības attīstības jomā apjomu jaunattīstības valstīm. Tāpat vēl nav skaidrs, kādas uzskaites metodes izmantotu attiecībā uz līdzekļu devēju ieguldījumiem, taču ES dalībvalstīm vismaz ir svarīgi nodrošināt, ka tas nepasliktina nodokļu pārredzamību.

Pēdējo sarunu laikā ir izvirzīti vairāki priekšlikumi par faktiskiem papildu resursiem:

- ar vidi/enerģiju/transportu saistīti nodokļi, piemēram, jūras transporta, aviācijas vai CO2 nodoklis/maksa;

- finanšu darījumu valūtas nodokļi, piemēram, Tobin nodoklis;

- pārtikas nodokļi saistībā ar veselības aizsardzību, piemēram, nodoklis par cukura saturu pārtikā;

- nodokļi par ieroču tirdzniecību;

- lielu daudznacionālu uzņēmumu peļņas nodoklis.

Uzmanība ir jāpievērš arī labdarības darbībām un uzņēmuma sociālās atbildības darbībām . Papildus tam, ka vienreizējā veidā tiek pausta solidaritāte starp cilvēkiem, ar šādām darbībām savāc ievērojamus naudas līdzekļus. Komisija uzskata, ka arī šajā ziņā ir lielas iespējas ieviest jauninājumus - brīvprātīgās darbības veicējiem pašiem būs jāsniedz liels ieguldījums, piemēram, iespējas izmantot interneta tehnoloģijas, lai veicinātu solidaritāti, bet Komisija un dalībvalstu valdības varētu apsvērt iespēju palīdzēt, piešķirot nodokļu atvieglojumus labdarības ziedojumiem, nodibinot mērķsadarbību vai atbalstot brīvprātīgi izveidotu avotu, piemēram, vispasaules loteriju organizēšanu.

Lai arī kādas iespējas beigās ir īstenotas – no tradicionāliem vai novatoriskiem avotiem - ir nepieciešamas palielinātas valsts palīdzības attīstības jomā plūsmas. Lai nodrošinātu, ka šie palielinātie resursi atbalsta jaunattīstības valstu centienus sasniegt tūkstošgades attīstības mērķus visefektīvākajā veidā, ir jāizstrādā paredzamāki un mazāk nepastāvīgi jauni atbalsta veidi . Pašreizējie atbalsta veidi nenodrošina atbalsta plūsmu elastīgumu un paredzamību, kas partnervalstīm vajadzīga, lai sāktu vidēji ilga termiņa ieguldījumus, kuri vajadzīgi, lai paātrinātu tūkstošgades mērķu sasniegšanu.

Katram pašreizējam finansēšanas instrumentam ir priekšrocības - projektos var iesaistīt dalībniekus, kas nav valdības pārstāvji, un lielākā mērogā budžeta atbalsts nodrošina elastīgu finansējumu, kas ir pielāgots valstu prioritātēm. Taču neviens no tiem nenodrošina vidēji ilga termiņa paredzamības un elastīguma ideālu apvienojumu, lai finansētu regulāros izdevumus. Parādu atvieglojumi, kaut arī tie palielina šo kritēriju vērtību, var radīt resursu nesaprātīgu piešķiršanu. Tādēļ ir vajadzīgi jauni veidi, kā atbalstīt reformas, kas vajadzīgas tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanai. No atbalsta ļoti atkarīgām valstīm jābūt tiesībām saņemt šādus jaunus atbalsta veidus. Tām ir jāpierāda sava apņemšanās samazināt nabadzību, īstenojot nabadzības samazināšanas stratēģiju un uzticamu rezultātu novērošanas sistēmu. Tām ir jābūt vajadzīgajai ekonomikas stabilitātei un jāpierāda attīstība attiecībā uz valsts finansēm un vadību.

Lai nodrošinātu pietiekamu paredzamību, vienlaikus ļaujot līdzekļu devējiem turpināt pielāgot to saistību līmeni, pamatojoties uz darbību, varētu tikt paredzēti vairāki mehānismi - atbalsts, kas garantēts no trijiem līdz pieciem gadiem, ar termiņa vidusposma pārskatu, definējot atbalsta līmeni nākamajam laika posmam, līgumi desmit gadu laika posmā, nodrošinot minimālu atbalsta līmeni, trīs gadus ilgas nepārtrauktas saistības, utt. To„pamatelementu” pārkāpšana, ko paredz partnerattiecību un sadarbības nolīgumi (piemēram, cilvēktiesību pārkāpums), varētu būt iemesls programmu pārtraukšanai.

Šie priekšlikumi ir jāapspriež ar partnervalstīm tehniskā un politiskā līmenī. Lai šos novatoriskos atbalsta veidus varētu īstenot, ir jābūt pieejamiem pietiekami elastīgiem un stabiliem finansējuma avotiem.

Valstīm, kas saskaras ar ārēju šoku, ir turpmāk jāapsver pagaidu parādu atvieglojumu mehānismi.

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija aicina Padomi piekrist:

- paātrināt darbu saistībā ar daudzsološākajiem novatoriskiem papildu finansējuma avotiem;

- izpētīt Eiropas iniciatīvas piemērošanas jomu, lai attīstītu jaunus, paredzamākus un mazāk nepastāvīgus atbalsta veidus;

- rūpīgi izpētīt novatoriskus priekšlikumus privātu (korporatīvu un labdarības) iniciatīvu atbalstīšanai.

8. Starptautiskās finanšu sistēmas reforma

Ir sarežģīti veikt efektīvu to panākumu uzraudzību, kas sasniegti attiecībā uz „Barselonas saistībām”, ņemot vērā apņemšanās vispārējo raksturu un sarežģītību, kam vajadzīgi ilgtermiņa centieni, lai gūtu panākumus. Tomēr šķiet, ka kopējas ES nostājas izveidošanai ir īpaša nozīme Monterejas saistību ievērošanā, proti, to saistību ievērošanā, kas sniedz jaunattīstības valstīm lielāku atbildību to nākotnes veidošanā. ES dalībvalstis ir paudušas vispārēju apmierinātību ar uzlaboto neoficiālo ES koordināciju starp ES SVF un Vašingtonā esošās Pasaules bankas izpilddirektoriem aizvadīto dažu gadu laikā, rīkojot regulāras koordinācijas sanāksmes, kurās piedalījās Komisija. Turklāt Ekonomikas un finanšu komiteja (EFK) ir izveidojusi īpašu apakškomiteju (SCIMF), lai koordinētu ES nostāju SVF un līdzīgos jautājumos. Šāda ES sadarbībai arī ir jāiesaista reģionālās attīstības bankas, kurās ir ievērojama kopējā ES akciju daļa.

Tomēr ir jāpaveic vēl vairāk. Vairākas dalībvalstis ir paudušas vēlmi turpināt darbu (piemēram, uzlabota informācijas apmaiņa un saskaņotāka pieeja).

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija aicina Padomi:

- piekrist pēc iespējas biežāk pārstāvēt vienotu Eiropas nostāju starptautiskajās finanšu iestādēs (IFI) , lai palielinātu Eiropas Savienības pamanāmību un ietekmi (vai teikšanu) starptautiskajās finanšu iestādēs;

- izstrādāt kopēju ES nostāju attiecībā uz jaunattīstības valstu un pārejas posmā esošo valstu teikšanu starptautisku ekonomisku lēmumu pieņemšanā.

9. Parādu atvieglojumi

ES ir veiksmīgi sākusi sniegt atbalstu paplašinātajai iniciatīvai lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm un pilnībā īsteno šo apņemšanos. Jaunās dalībvalstis kā kreditori sniedz vajadzīgo ieguldījumu lielu parādu apgrūtinātajās nabadzīgās valstīs, un dažas ir sniegušas ieguldījumu lielu parādu apgrūtināto nabadzīgo valstu ieguldījumu fondā. Lielākā daļa dalībvalstu ir apņēmušās pārsniegt lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm prasības, piešķirot 100 % parādu atvieglojumus pirms noteiktā termiņa.

Tomēr joprojām ir lielas bažas par nabadzīgo valstu situāciju attiecībā uz parādiem, un tās ir arī turpmāk jāapsver[12] un ir jārīkojas saistībā ar tām. Īstermiņā vispārējā iniciatīva attiecībā uz lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm nav pilnībā garantēta, kamēr kreditori, kas nav Parīzes kluba pārstāvji, nepiešķir savu parāda atvieglojumu daļu. Arvien vairāk tiek izplatīts uzskats, ka ar iniciatīvu attiecībā uz lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm nepietiks, lai laika gaitā nodrošinātu pietiekamus parādu līmeņus nabadzīgajām valstīm , kaut gan ir vairāki popularizējoši pasākumi. G 7 dalībvalstis principā ir vienojušās par daudzpusējā parāda pilnīgas dzēšanas iespēju[13].

Tādēļ ir jāpievēršas uz nākotni vērstu stratēģiju izstrādāšanai, lai risinātu šādus jautājumus:

- lai gan tiek izteikta kritika, lielu parādu apgrūtināto nabadzīgo valstu parādu dzēšana ir bijusi visefektīvākā pieeja atbalsta nodošanas un darījumu izmaksu ziņā. Tomēr finansējuma vajadzība ir daudz lielāka par parāda dzēšanu. Turklāt parādu dzēšana ir nepiemērots līdzeklis no atbalsta piešķiršanas kritēriju viedokļa, jo valstis ar vislielākajiem parādiem nav ne visnabadzīgākās, ne vislabāk pārvaldītās, ne tās, kam visvairāk vajadzīgs atbalsts;

- vairākas valstis , pārsvarā tās, kas atrodas pēckonfliktu situācijā , joprojām var nebūt iekļautas iniciatīvā attiecībā uz lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm. Vairums dalībvalstu piekrīt, ka tas rada bažas, taču tām nav saskaņota viedokļa par iespējamiem risinājumiem;

- rūpīgi veikta analīze liecina, ka dažas valstis pat pēc tam, kad tās būs zaudējušas lielu parādu apgrūtinātu nabadzīgu valstu statusu, joprojām paliks parādu riska situācijā vai atkārtoti nokļūs tajā . Lielākā daļa dalībvalstu piekrīt vai neiebilst piešķirt papildu parādu atvieglojumus, bet tām ir dažādi viedokļi par piešķiršanas pasākumiem;

- ES ir plaša vienošanās par to, ka SVF/PB izstrādātajai uz nākotni vērstai, pamatotajai parādu ilgtspējības analīzes (PIA) sistēmai valstīm ar zemu ienākumu un tās stingrai piemērošanai ir īpaši svarīga nozīme iepriekš minēto problēmu risināšanā;

- parādu ilgtspējības analīzes sistēma uzsver arī ciešo saikni starp parādu ilgtspējību un jutīgumu pret ārējiem šokiem, un Komisija aktīvi izpēta instrumentus, lai palīdzētu valstīm, kuras ir ietekmējuši eksogēni šoki.

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija aicina Padomi:

- atbalstīt - papildus paplašinātās lielu parādu apgrūtinātajām nabadzīgām valstīm paredzētās iniciatīvas īstenošanai - alternatīvu pielāgotu iespēju radīšanu un īstenošanu tām pēckonflikta valstīm ar ievērojama apjoma ārējiem nokavētiem maksājumiem, kuras nevarēs izmantot priekšrocības, ko sniedz ar lielu parādu apgrūtinātām nabadzīgām valstīm paredzētu iniciatīvu , lai tās varētu labāk risināt problēmu saistībā ar nestabilām iestādēm un lielāko daļu nokavēto maksājumu parādu ;

- izpētīt iespēju, kā vienu no instrumentiem, izmantot īslaicīgu parādu apkalpošanas atvieglojumu mehānismu, lai mazinātu eksogēnu šoku sekas valstīs ar lielu parādu slogu.

10. Secinājumi

ES ir veiksmīgi uzsākusi īstenot lielāko daļu „Barselonas saistību”. ANO augsta līmeņa pasākums (HLE) 2005. gada septembrī būs vērsts galvenokārt uz to, kā paātrināt panākumus attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu, īpaši Āfrikā. Tas ir izaicinājums paplašinātajai ES, lai atkārtoti pierādītu savas saistības pievērsties jautājumam par attīstības finansēšanu, veicot ES saistību nostiprināšanu. Izmantojot priekšlikumus, kas ir iekļauti šajā dokumentā, Komisija plāno uzsākt diskusijas, lai izveidotu jaunu saistību kopumu un vienotos par „Barselona II” veida saistībām. Tā kā šajā paziņojumā galvenā uzmanība ir pievērsta uzlabotas attīstības finansēšanai paredzētiem instrumentiem, paziņojumā par politikas saskaņošanu[14] ir ierosināti citi politikas pasākumi, ko varētu veikt, lai atbalstītu tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu.

Annex 1

Summary | March 14, 2002: Council Conclusions on the International Conference on Financing for Development (Monterrey, Mexico, 18-22 March 2002) |

The Council of the European Union:

“1. Considering that the International Conference on Financing for Development represents an historic opportunity to make progress towards the achievement of the Millennium Development Goals for poverty reduction and the other internationally agreed development targets in a holistic manner.

2. Recalling the need for all international partners to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI and the European Council Presidency Conclusions in Gothenburg and Laeken, and recognizing that mobilizing international private and public resources for sustainable development is essential, that resources would need to be increased in order to reach the Millennium Development Goals, including according to World Bank estimates a doubling of ODA;

3. Stressing that the Conference should be based on a spirit of strengthened partnership in which developing countries take primary responsibility for their own development, ensuring democracy, human rights and the rule of law, while developed countries actively support them, thus contributing to the "global deal" that will be discussed at the Johannesburg Summit

4. Recognizing that the issue of aid effectiveness both by donors and recipients must be adequately addressed to ensure that increased ODA flows have a positive impact on development, and resources go effectively and efficiently to fighting poverty and reducing inequality.

5. Stressing that developing countries have primary responsibility to create a sound macroeconomic environment, an appropriate framework for investments and guarantee that funds received are properly and effectively managed, engaging themselves to ensure good governance, achieve high standards of transparency and eliminate corruption.

6. Recalling the importance to development financing of the Doha Development Agenda, which should address the specific concerns and priorities of developing countries, allowing them to realize the full benefits of participation in the world economy.

7. And thus, in order to achieve a successful outcome of the Conference, the Council stresses the value of the Monterrey Consensus, and affirms its willingness to make the following commitments;

a) In pursuance of the undertaking to examine the means and timeframe that will allow each of the Member States to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI, those Member States that have not yet reached the 0.7% target commit themselves - as a first significant step - individually to increasing their ODA volume in the next four years within their respective budget allocation processes, whilst the other Member States renew their efforts to remain above the target of 0.7% ODA, so that collectively an EU average of 0.39% is reached by 2006. In view of this goal, all the EU Member States will in any case strive to reach, within their respective budget allocation processes, at least 0.33% ODA/GNI by 2006.

b) To take concrete steps on coordination of policies and harmonization procedures before 2004, both at EC and Member States level, in line with internationally agreed best practices including by implementing recommendations from the OECD Development Assistance Committee Task Force on donor practice.

c) To implement the DAC recommendation on untying of aid to Least Developed Countries and continue discussions in view of further untying. The EU will also consider steps towards further untying of Community aid while maintaining the existing system of price preferences of the EU-ACP framework.

d) To increase assistance for long-term trade-related capacity building, productive capacity and measures addressing supply-side constraints in developing countries, as well as to provide immediate support for trade-related technical assistance in order to improve the negotiating capacity of developing countries in trade negotiations, including by commitments made at the WTO pledging Conference in Geneva on 11 March 2002.

e) To further work towards a participatory process at the global level, including the proposal of setting up a task force open to all actors on a temporary basis, designed to lead to the identification of relevant Global Public Goods.

f) To further explore innovative sources of financing and taking into account the conclusions of the Commission Globalization Report.

g) To influence the reform of the International Financial System by combating abuses of financial globalization, strengthening the voice of developing countries in international economic decision-making, and, while respecting their respective roles, enhancing the coherence between the UN, International Financial Institutions and WTO.

h) To pursue its efforts to restore debt sustainability in the context of the enhanced HIPC initiative, so that developing countries, and especially the poorest ones, can pursue growth and development unconstrained by unsustainable debt dynamics."

Website link: http://europa-eu-un.org/articles/en/article_1222_en.htm

Annex 2

Extract of the Conclusions of the General Affairs and External Relations Council of 22-23 November 2004 on the report of the Ad Hoc Working Party on Harmonisation:

RECALLING:

The Commission Communication of 5 March 2004 on 3translating the Monterrey Consensus into practice: the contribution by the European Union"[15];

Its Conclusions of 27 April 2004[16], which called for the establishment of an Ad-Hoc Working Party of the Council consisting of experts on Harmonisation (AHWPH), in order to examine in detail the Commission recommendations contained in the Commission Communication and other relevant proposals with a view to translating the Barcelona Commitment II into practice;

The decision adopted by the COREPER establishing the AHWPH and setting up its mandate[17];

That the Working Party was invited to report back to Council no later than November 2004, with a view to adoption by the Council of an EU Action Plan for Coordination and Harmonisation for submission to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

THE COUNCIL,

NOTING that the COREPER, on 18 November 2004 agreed on the Report presented by the AHWPH;

ENDORSES the report of the Ad-Hoc Working Party on Harmonisation entitled "Advancing Coordination, Harmonisation and Alignment: the contribution of the European Union";

INVITES the relevant Council bodies to continue the work for preparing the participation of the EU to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

REAFFIRMS its intention to monitor regularly the further progress made with the view to translating the Barcelona Commitment II into practice.

1 Padomes 2002. gada 14. marta secinājumi par ANO konferenci attiecībā uz attīstības finansēšanu (Montereja), sk. 1. pielikumu.

[1] SEK(2003) 569, 15.5.2003.

[2] KOM(2004) 150, 5.3.2004.

[3] Padomes secinājumi GAERC 22.-23.11.2004. 14724/04 (Presse 325) 37. lpp., sk. 2. pielikumu.

[4] Personāla darba dokuments SEK(2005) 453: ES pārraudzības dokuments par „Barselonas saistībām” un Monterejas vienošanās īstenošana.

[5] Beļģija (par 62,9 %), Francija (par 30,5 %), Zviedrija (par 27,6 %), Luksemburga (par 26,3 %), Apvienotā Karaliste (par 23,4 %), Īrija (par 18,3 %), Vācija (par 18,1 %), Grieķija (par 14,4 %), Spānija (par 13,7 %), Somija (par 11,7 %), Nīderlande (par 9,9 %) un Portugāle (par 5,7 %).

[6] Parīzes Deklarācija par atbalsta efektivitāti, Augsta līmeņa forums, Parīze 28.2.-2.3.2005

[7] Skatīt 2. pielikumu. Šo secinājumu pamatā ir ES īpašās darba grupas ieteikumi par saskaņošanu. To izvērsts apraksts atrodams Personāla darba dokumentā.

[8] Kā ziņots Dohas attīstības darba plāna tirdzniecības spējas izveidošanas datu bāzē (TCBDB). ES nodrošina apmēram 50 % no visas pasaules ar tirdzniecību saistītas palīdzības. Ļoti daudz ir ieguldījusi ES, kas kopš 2001. gada ar tirdzniecību saistītai palīdzībai ir atvēlējusi vidēji 700 miljonus euro gadā. Konkrētās dalībvalstīs situācija ir dažāda - dažas ir palielinājušas satbalstu ar tirdzniecību saistītai palīdzībai.

[9] Apvienotā Karaliste (DIFD veikts ar tirdzniecību saistītas palīdzības novērtējums), Nīderlande un Vācija.

[10] Komisijas Personāla darba dokumentā „Novatoriski avoti attīstības jomas finansējumam – iespēju pārskats” ir risināti vissvarīgākie jautājumi. (SEK(2005) 467).

[11] Sk. EK finansēto 2004. gada marta pētījumu „Beyond the HIPC Initiative”:

http://www.europa.eu.int/comm/development/body/theme/hipc/docs/Beyond_HIPC_en.pdf#zoom=100.

[12] G7 finanšu ministru secinājumi par attīstību, Londona, 2005. gada 5. februāris.

[13] KOM(2005) 134.

[14] Doc. 7108/04 - COM(2004) 150.

[15] Doc. 8973/04.

[16] Doc. 9188/04.