EIROPAS KOMISIJA Brisel?, 13.7.2016 COM(2016) 465 final 2016/0222(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (pārstrādāta redakcija)



PASKAIDROJUMA RAKSTS PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Priekšlikuma konteksts un pamatojums ES strādā pie tā, lai izveidotu integrētu, ilgtspējīgu un holistisku ES politiku migrācijas jomā, kas balstās uz solidaritāti un taisnīgu atbildības sadalījumu un kas spēj efektīvi darboties gan mierīgos, gan krīzes apstākļos. Kopš “Eiropas programmas migrācijas jomā” pieņemšanas Eiropas Komisija strādā pie tā, lai īstenotu pasākumus, kuru mērķis ir efektīvi un vispusīgi risināt gan aktuālās, gan ilgtermiņa problēmas migrācijas plūsmu pārvaldības jomā. Kopējā Eiropas patvēruma sistēma balstās uz noteikumiem, saskaņā ar kuriem nosaka dalībvalsti, kura atbild par starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem (un kuri tostarp reglamentē patvēruma meklētāju pirkstu nospiedumu datubāzi), un kopīgiem standartiem attiecībā uz patvēruma procedūrām, uzņemšanas apstākļiem un starptautiskās aizsardzības saņēmēju atzīšanu un aizsardzību. Dalībvalstīm kopējo Eiropas patvēruma sistēmu palīdz īstenot Eiropas Patvēruma atbalsta birojs. Neraugoties uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveidē gūtajiem ievērojamajiem panākumiem, dalībvalstu vidū joprojām manāmi atšķiras izmantotās procedūras, pieteikuma iesniedzējiem nodrošinātie uzņemšanas apstākļi, patvēruma atzīšanas rādītāji un tas, kāda veida aizsardzība tiek piešķirta starptautiskās aizsardzības saņēmējiem. Šīs atšķirības veicina sekundārās kustības un izdevīgāko patvēruma noteikumu meklēšanu, rada imigrāciju veicinošus faktorus un galu galā noved pie dalībvalstu atbildības nevienlīdzīga sadalījuma attiecībā uz aizsardzības nodrošināšanu tiem, kam tā nepieciešama. Pēdējā laikā piedzīvotais cilvēku masveida pieplūdums ir parādījis, ka Eiropai ir nepieciešama efektīva un lietderīga patvēruma sistēma, kas spēj nodrošināt atbildības taisnīgu un ilgtspējīgu sadali dalībvalstu vidū, visā ES nodrošināt pietiekamus un pienācīgus uzņemšanas apstākļus, ātri un efektīvi apstrādāt ES iesniegtos patvēruma pieteikumus un nodrošināt pieņemto lēmumu kvalitāti, lai tie, kuriem nepieciešama starptautiskā aizsardzība, to reāli saņemtu. Tajā pašā laikā ES ir jānovērš neatbilstīga un bīstama pārvietošanās un jāsagrauj kontrabandistu peļņas gūšanas modelis. Tālab, pirmkārt, ir ātri jāizskata to migrantu patvēruma pieteikumi, kuriem nav tiesību uz starptautisko aizsardzību, un šie migranti ir ātri jāatgriež atpakaļ. Otrkārt, tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem vajadzīga aizsardzība, ir jārada droši un likumīgi veidi, kā ieceļot ES. Tas sasaucas arī ar plašākas partnerības iedibināšanu ar prioritārajām izcelsmes un tranzīta valstīm. Komisija 2016. gada 6. aprīļa paziņojumā “Ceļā uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu un labākām iespējām likumīgai nokļūšanai Eiropā” noteica savas prioritātes attiecībā uz Eiropas patvēruma un migrācijas satvara strukturālo reformu, iezīmējot pasākumus, kas jāveic, lai panāktu humānāku, taisnīgāku un efektīvāku Eiropas patvēruma politiku, kā arī labāk pārvaldītu likumīgās migrācijas politiku. 2016. gada 4. maijā Komisija nāca klajā ar pirmajiem kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformēšanas priekšlikumiem, kuri attiecās uz trim tās paziņojumā noteiktajām prioritātēm: izveidot ilgtspējīgu un taisnīgu Dublinas sistēmu, saskaņā ar kuru nosaka par patvēruma pieteikumu izskatīšanu atbildīgo dalībvalsti, nostiprināt Eurodac sistēmu, lai varētu labāk uzraudzīt sekundārās kustības un sekmēt neatbilstīgās migrācijas apkarošanu, un izveidot īstenu Eiropas Savienības Patvēruma aģentūru, lai nodrošinātu Eiropas patvēruma sistēmas pienācīgu darbību. Šie priekšlikumi bija pirmie pamatelementi kopējās Eiropas patvēruma sistēmas strukturālajā reformā.

Šīs sistēmas reformu Komisija noslēdz ar otro paketi, kurā ir četri tās pieņemti priekšlikumi: priekšlikums par Patvēruma procedūru direktīvas aizstāšanu ar regulu, ar kuru visās dalībvalstīs tiek saskaņoti atšķirīgie procedūru noteikumi un izveidota patiesi kopēja procedūra; priekšlikums par Kvalifikācijas direktīvas aizstāšanu ar regulu, ar kuru nosaka vienotus standartus, atbilstoši kuriem personas atzīst par tādām, kurām nepieciešama aizsardzība, un tiesības, kas tiek piešķirtas starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, kā arī priekšlikums, ar kuru pārskata Uzņemšanas apstākļu direktīvu, lai vēl vairāk saskaņotu uzņemšanas apstākļus ES, palielinātu pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes un samazinātu sekundārās kustības. Visbeidzot, ievērojot 2016. gada 6. aprīļa apņemšanos uzlabot iespējas likumīgi nokļūt ES, Komisija ierosina arī strukturētu Savienības mēroga pārmitināšanas satvaru, lai panāktu starptautiskās aizsardzības labāku pārvaldību ES un personām, kurām nepieciešama starptautiskā aizsardzība, nodrošinātu pienācīgas un drošas iespējas nokļūt ES ar mērķi pakāpeniski samazināt neatbilstīgās ieceļošanas stimulus. Šie priekšlikumi ir kopējās Eiropas patvēruma sistēmas vispusīgās reformas neatņemama sastāvdaļa un ir cieši saistīti savā starpā. Ar šo otro patvēruma acquis reformas tiesību aktu priekšlikumu paketi tagad izskatīšanai ir gatavi visi elementi, kas vajadzīgi, lai ieviestu stabilu, konsekventu un integrētu kopējo Eiropas patvēruma sistēmu, kuras pamatā ir kopēji, saskaņoti noteikumi, kas reizē ir gan efektīvi, gan aizsardzību nodrošinoši un pilnībā atbilst Ženēvas konvencijai. Kopējā Eiropas patvēruma sistēma, kas tagad tiek pilnveidota, ir gan efektīva, gan aizsardzību nodrošinoša un ir izstrādāta tā, lai nodrošinātu valstu patvēruma sistēmu pilnīgu konverģenci. Tā samazina sekundāro kustību stimulus, nostiprina dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos un panāk Dublinas sistēmas pienācīgu darbību. Tā garantē, ka attieksme pret patvēruma meklētājiem ir vienlīdzīga un atbilstoša neatkarīgi no viņu atrašanās vietas ES. Tā nodrošina rīkus, kas vajadzīgi, lai ātri apzinātu personas, kurām patiešām nepieciešama starptautiskā aizsardzība, un atgrieztu tās personas, kurām aizsardzība nav nepieciešama. Tā ir dāsna pret vismazāk aizsargātajām personām un stingra pret potenciālo ļaunprātīgo izmantošanu un vienmēr nodrošina atbilstību pamattiesībām. Visbeidzot, kopējā sistēma ir izmaksu ziņā lietderīga un pietiekami elastīga, lai spētu pielāgoties sarežģītajām problēmām, ar kurām dalībvalstis saskaras šajā jomā. Priekšlikuma mērķi Patvēruma politikas reformas otrās paketes ietvaros Komisija ierosina pārstrādāt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/33/ES (2013. gada 26. jūnijs), ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai. Uzņemšanas apstākļu direktīva paredz starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas standartu minimālo saskaņošanas līmeni ES. Tomēr uzņemšanas apstākļi dalībvalstu vidū joprojām ievērojami atšķiras gan pēc tā, kā uzņemšanas sistēma ir organizēta, gan pēc tā, kādus standartus nodrošina pieteikuma iesniedzējiem. Migrācijas krīze atsedza nepieciešamību nodrošināt saskaņotākus uzņemšanas apstākļus ES un nepieciešamību dalībvalstīm būt labāk sagatavotām tikt galā ar migrantu nesamērīgi lielu skaitu. Dalībvalstu nodrošinātie uzņemšanas apstākļi ievērojami atšķiras. Dažās dalībvalstīs joprojām ir vērojamas problēmas nodrošināt, ka tiek ievēroti uzņemšanas standarti, kas nodrošinātu cilvēka cienīgu attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem, savukārt citās dalībvalstīs nodrošinātie standarti ir dāsnāki. Tas ir veicinājis sekundārās kustības un radījis spiedienu uz dažām dalībvalstīm. Ņemot vērā minēto, šā priekšlikuma mērķi ir šādi: (1)turpināt uzņemšanas apstākļu saskaņošanu ES. Tādējādi tiks nodrošināts, ka visā ES attieksme pret pieteikuma iesniedzējiem ir cilvēka cienīga un atbilst pamattiesībām un bērna tiesībām, tostarp dalībvalstīs, kurās ir bijušas pastāvīgas problēmas ar šādas cilvēka cienīgas attieksmes nodrošināšanu, un tiks samazināti pieteikuma iesniedzēju ar uzņemšanas apstākļiem saistītie stimuli neatbilstīgi ieceļot un pārvietoties ES, jo īpaši doties uz dalībvalstīm, kurās ir visumā augsti uzņemšanas apstākļu standarti. Tādējādi tiks arī veicināts pieteikuma iesniedzēju taisnīgāks sadalījums starp dalībvalstīm. Konkrētāk, tas tiks panākts, prasot dalībvalstīm ņemt vērā ES līmenī izstrādātus uzņemšanas apstākļu praktiskos standartus un rādītājus un prasot dalībvalstīm sagatavot ārkārtas pasākumu plānus, ar kuriem nodrošināt pieteikuma iesniedzēju pienācīgu uzņemšanu gadījumos, kad tajās ierodas nesamērīgs pieteikuma iesniedzēju skaits;

(2)samazināt sekundāro kustību stimulus. Lai varētu nodrošināt migrācijas plūsmu pienācīgu pārvaldību, atvieglot atbildīgās dalībvalsts noteikšanu un novērst sekundārās kustības, ir ļoti svarīgi, lai pieteikuma iesniedzēji paliktu dalībvalstī, kura ir atbildīga par viņiem, un lai viņi neaizbēgtu. Šis pieteikuma iesniedzēju pienākums ir paredzēts ierosinātajā Dublinas regulas reformā. Ieviešot mērķtiecīgāk noteiktus pieteikuma iesniedzēju pārvietošanās brīvības ierobežojumus un paredzot bargākas sekas šo ierobežojumu neievērošanas gadījumā, tiks veicināta pieteikuma iesniedzēju atrašanās vietas efektīvāka uzraudzība. Lai pieteikuma iesniedzējiem radītu prognozējamākus apstākļus, nodrošinātu, ka viņu atrašanās vietu var noteikt neatkarīgi no tā, kurā dalībvalstī viņi atrodas, un atturētu viņus no bēgšanas, ir pamatīgāk jāsaskaņo iespēja pieteikuma iesniedzējiem noteikt konkrētu dzīvesvietu, noteikt pieteikšanās pienākumus un materiālos uzņemšanas apstākļus nodrošināt vienīgi natūrā. Tas attiecas jo īpaši uz triju veidu situācijām, proti: pieteikuma iesniedzējs starptautiskās aizsardzības pieteikumu nav paudis pirmajā neatbilstīgās vai likumīgās ieceļošanas dalībvalstī; pieteikuma iesniedzējs ir aizbēdzis no dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas; pieteikuma iesniedzējs pēc bēgšanas uz citu dalībvalsti ir pārsūtīts atpakaļ uz dalībvalsti, kurā viņam ir jāatrodas; (3)palielināt pieteikuma iesniedzēju pašpaļāvību un iespējamās integrācijas izredzes. Izņemot pieteikuma iesniedzējus, kuru pieteikumi, visticamāk, tiks noraidīti, pieteikuma iesniedzējiem būtu pēc iespējas drīz jāļauj strādāt un nopelnīt naudu, pat tad, kad viņu pieteikumi vēl ir izskatīšanā. Tas palīdz samazināt viņu atkarību un paver labākas integrācijas izredzes tiem, kuriem galu galā tiks piešķirta aizsardzība. Tāpēc termiņš piekļuvei darba tirgum būtu jāsamazina no maksimāli deviņiem mēnešiem līdz maksimāli sešiem mēnešiem no pieteikuma iesniegšanas dienas. Tādējādi pieteikuma iesniedzēju piekļuve darba tirgum tiek saskaņota ar procedūras ilgumu izskatīšanai pēc būtības. Dalībvalstis turklāt tiek mudinātas gadījumos, kad domājams, ka pieteikums ir pienācīgi pamatots, piešķirt piekļuvi darba tirgum vēlākais triju mēnešu laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas. Piekļuves nodrošināšanai darba tirgum ir pilnībā jāatbilst darba tirgus standartiem – tam vajadzētu palīdzēt novērst darba tirgus kropļojumus. Turklāt nolūkā samazināt izdevīgāko patvēruma noteikumu meklēšanu saistībā ar nodarbinātību un samazināt sekundāro kustību stimulus ir būtiski svarīgi vēl vairāk samazināt lielās atšķirības, kas dalībvalstu vidū vērojamas attiecībā uz piekļuvi darba tirgum. Atbilstība pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Šis priekšlikums par pārstrādātu Uzņemšanas apstākļu direktīvu pilnībā atbilst pirmajiem kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformas priekšlikumiem, kas iesniegti 2016. gada 4. maijā, priekšlikumiem reformēt Patvēruma procedūru direktīvu un Kvalifikācijas direktīvu, kas ietver to pārveidi par regulām, un priekšlikumam par strukturētu Savienības mēroga pārmitināšanas satvaru. Atbilstoši Komisijas priekšlikumam par pārstrādātu Dublinas III regulu gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs neatrodas dalībvalstī, kurā viņam ir jāatrodas, šim pieteikuma iesniedzējam nedrīkstētu būt tiesību uz visiem šajā direktvā paredzētajiem uzņemšanas apstākļiem. Tādējādi Dublinas regulas priekšlikums ietekmē Uzņemšanas apstākļu direktīvas piemērošanu, un tāpēc ir vajadzīgas un ir ierosinātas attiecīgas izmaiņas šajā direktīvā. Komisijas priekšlikumā par pārstrādātu Dublinas III regulu turklāt ir norādīts, ka visiem pieteikuma iesniedzējiem neatkarīgi no viņu atrašanās vietas ir tiesības uz neatliekamo veselības aprūpi. Praksē dalībvalstis parasti uzskata, ka jēdzienā “neatliekamā veselības aprūpe” ietilpst slimību, tostarp nopietnu garīgo traucējumu, primārā ārstēšana, kas paredzēta Uzņemšanas apstākļu direktīvā. Ievērojot to, šis priekšlikums pilnībā atbilst Komisijas priekšlikumam par pārstrādātu Dublinas III regulu. Balstoties uz Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (EASO) iesākto darbu, Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra pārraudzīs un novērtēs dalībvalstu patvēruma un uzņemšanas sistēmas. Priekšlikums par pārstrādātu Uzņemšanas apstākļu direktīvu palīdzēs nodrošināt, ka pieteikuma iesniedzēji patvēruma procedūras laikā paliek pieejami iestādēm, kas ļaus nodrošināt viņu pieprasījuma laicīgu un efektīvu izvērtējumu un tādējādi sekmēs ierosināto patvēruma procedūru un kvalifikācijas regulu efektīvu īstenošanu. Atbilstība pārējiem Savienības politikas virzieniem Šis priekšlikums atbilst vispārīgajai ilgtermiņa politikai, kas vērsta uz migrācijas labāku pārvaldību un ir noteikta Komisijas pieņemtajā “Eiropas programmā migrācijas jomā”, kurā Komisijas priekšsēdētāja Junkera politikas pamatnostādnes izvērstas uz četriem pīlāriem balstītu savstarpēji pastiprinošu iniciatīvu kopumā. Šie pīlāri ir neatbilstīgas migrācijas stimulu samazināšana, Savienības ārējo robežu drošības garantēšana un dzīvību glābšana, spēcīga patvēruma politika un jauna likumīgās migrācijas politika. Ar šo priekšlikumu tiek turpināts īstenot Eiropas programmu migrācijas jomā, konkrētāk, mērķi stiprināt Savienības patvēruma politiku, un tas būtu jāskata kā daļa no ES līmeņa vispārīgās politikas, kas vērsta uz stabilas un efektīvas sistēmas izveidi ilgtspējīgai migrācijas pārvaldībai, kura būtu taisnīga gan pret uzņemošajām kopienām un ES pilsoņiem, gan pret attiecīgajiem trešo valstu valstspiederīgajiem un izcelsmes un tranzīta valstīm. JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

Juridiskais pamats Šis priekšlikums paredz pārstrādāt Uzņemšanas apstākļu direktīvu, tāpēc tas būtu jāpieņem, balstoties uz to pašu juridisko pamatu, tas ir, Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 78. panta otrās daļas f) apakšpunktu, un saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Valstu atšķirīgās nostājas Saskaņā ar Protokolu (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību (LES) un LESD, Apvienotā Karaliste un Īrija var nolemt piedalīties kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveides pasākumu pieņemšanā un piemērošanā. Apvienotā Karaliste bija paziņojusi, ka vēlas piedalīties Direktīvas 2003/9/EK pieņemšanā un piemērošanā, bet nevēlas piedalīties Direktīvas 2013/33/ES pieņemšanā. Īrija bija nolēmusi nepiedalīties ne Direktīvas 2003/9/EK, ne Direktīvas 2013/33/ES pieņemšanā. Līdz ar to Apvienotajai Karalistei ir piemērojami Direktīvas 2003/9/EK noteikumi, savukārt pašlaik spēkā esošās direktīvas noteikumi nav piemērojami ne Apvienotajai Karalistei, ne Īrijai. Apvienotās Karalistes un Īrijas nostājas attiecībā uz iepriekšējām direktīvām neietekmē šo valstu iespējamo piedalīšanos jaunās direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. Apvienotās Karalistes un Īrijas dalība tiks noteikta sarunās saskaņā ar iepriekš minēto Protokolu Nr. 21. Saskaņā ar Protokolu (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Direktīva 2003/9/EK un Direktīva 2013/33/ES Dānijai nav saistoša un nav jāpiemēro. Subsidiaritāte Kaut arī, pieņemot Direktīvu 2003/9/EK un Direktīvu 2013/33/ES, ir panākts ievērojams saskaņotības līmenis, uzņemšanas apstākļi dalībvalstu vidū joprojām ievērojami atšķiras. Šo apstākļu lielās atšķirības un tas, ka nav praktisku standartu attiecībā uz cilvēka cienīgu attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem, veicina izdevīgāko patvēruma noteikumu meklēšanu saistībā ar uzņemšanas apstākļiem un pieteikuma iesniedzēju sekundārās kustības ES, kā arī rada spiedienu uz dažām dalībvalstīm. Līdzīgāku uzņemšanas standartu noteikšana pienācīgā līmenī visās dalībvalstīs sekmēs cilvēka cienīgāku attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem un viņu taisnīgāku sadali visā ES. Tādējādi, lai panāktu pietiekamu saskaņotības līmeni, kas ļautu sasniegt izvirzītos mērķus, ir vajadzīga rīcība ES līmenī. Proporcionalitāte Ierosinātās izmaiņas Uzņemšanas apstākļu direktīvā ir ierobežotas un ir vērstas uz to, lai sasniegtu mērķus nodrošināt, ka visā ES attieksme pret pieteikuma iesniedzējiem ir cilvēka cienīga un atbilst pamattiesībām un bērna tiesībām, un samazināt migrantu ar uzņemšanas apstākļiem un integrāciju saistītos stimulus neatbilstīgi ieceļot un pārvietoties ES, vienlaikus ņemot vērā dalībvalstu sociālo un ekonomikas apstākļu ievērojamās atšķirības. Izmaiņas Uzņemšanas apstākļu direktīvā ir ierosinātas tikai jomās, kurās papildu saskaņošanai būs ievērojama ietekme, piemēram, attiecībā uz noteikumiem par materiālajiem uzņemšanas standartiem, pasākumiem ar mērķi nodrošināt, ka pieteikuma iesniedzēji paliek pieejami kompetentajām iestādēm un neaizbēg, kā arī tiesībām un pienākumiem, kas ir svarīgi pieteikuma iesniedzēju efektīvai integrācijai dalībvalstu uzņemošajās kopienās.

Priekšlikumā ir precizēts, ka visos gadījumos, kad dalībvalstis nolemj ierobežot pieteikuma iesniedzēja pārvietošanās brīvību, aizturēt viņu vai pieprasīt, lai viņš segtu vai daļēji segtu materiālo uzņemšanas apstākļu izmaksas, dalībvalstīm ir jāņem vērā attiecīgās personas konkrētā situācija, tostarp īpašās uzņemšanas vajadzības, un samērīguma princips. Instrumenta izvēle Uzskatāms, ka nolūkā sasniegt mērķus turpināt dalībvalstu uzņemšanas apstākļu saskaņošanu, palielināt pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes un samazināt migrantu ar uzņemšanas apstākļiem saistītos stimulus neatbilstīgi ieceļot un pārvietoties ES pietiktu ar Uzņemšanas apstākļu direktīvas pārstrādāšanu un Eiropas Savienības Patvēruma aģentūras pilnvaru paplašināšanu, kas praksē sekmētu uzņemšanas standartu vienādu īstenošanu. Ņemot vērā to, cik ļoti pašlaik atšķiras dalībvalstu sociālie un ekonomikas apstākļi, uzskatāms, ka nav ne reāli, ne vēlams pilnībā saskaņot dalībvalstu uzņemšanas apstākļus.



APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM REZULTĀTI UN EKSPERTU ATZINUMU APKOPOJUMS Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Nākusi klajā ar savu 2016. gada 6. aprīļa paziņojumu “Ceļā uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu un labākām iespējām likumīgai nokļūšanai Eiropā”, Komisija aizsāka plašas diskusijas. Kopš paziņojuma pieņemšanas gan Eiropas Parlamentā (LIBE komitejas 2016. gada 21. aprīļa sanāksmē), gan Padomē ir notikusi viedokļu apmaiņa par paziņojumā ierosinātajām iniciatīvām. Plašas diskusijas par šo paziņojumu ir notikušas arī starp sociālajiem partneriem, specializētām NVO, starpvaldību organizācijām un citām ieinteresētajām personām. 2016. gada maijā Komisija ar dalībvalstīm un citām ieinteresētajām personām (tostarp NVO un tādām starptautiskajām organizācijām kā UNHCR) apsprieda diskusiju dokumentā izklāstītās galvenās idejas par reformu. 2016. gada jūnijā Komisijai bija neoficiāla viedokļu apmaiņa ar Eiropas Parlamentu. Visām personām, kuras bija iesaistītas apspriešanā, bija iespēja iesniegt rakstiskus apsvērumus. Turpmāk sniegts kopsavilkums par galvenajiem rezultātiem, kas izriet no apspriešanās ar mērķtiecīgi izvēlētām ieinteresētajām personām. –Turpināt uzņemšanas apstākļu saskaņošanu ES. Lielākā daļa dalībvalstu atbalstīja to, ka tiek turpināta uzņemšanas apstākļu saskaņošana ES. Citu aptaujāto personu vidū dažas ieinteresētās personas, tostarp daži Eiropas Parlamenta pārstāvji, pauda bažas, ka turpmāka saskaņošanu varētu novest pie uzņemšanas standartu nevēlamas pazemināšanās, un norādīja, ka ir jāievēro pamattiesības un starptautiskās saistības. Visas ieinteresētās personas piekrita tam, ka dalībvalstīm ir jāļauj pieteikuma iesniedzējiem nodrošināt labākus apstākļus, nekā paredzēts Uzņemšanas apstākļu direktīvā. Viena no konkrēti apzinātajām problēmām bija neskaidrība par to, kas Uzņemšanas apstākļu direktīvā domāts ar jēdzienu “cilvēka cienīgs dzīves līmenis”. Attiecībā uz šo plaši tika pausts atbalsts uzņemšanas apstākļu praktiskajiem standartiem un rādītājiem, ko EASO ir sācis izstrādāt pēc Komisijas iniciatīvas, kā arī nepieciešamībai pastiprināt pārraudzību, īstenošanu un ārkārtas pasākumu plānošanu. –Samazināt ar uzņemšanas apstākļiem saistītos sekundāro kustību stimulus. Dalībvalstis visumā pozitīvi vērtēja ideju ieviest saskaņotāku pieeju tādiem pasākumiem kā pieteikuma iesniedzēju pārvietošanās brīvības ierobežošana, ar kuriem tiek nodrošināts, ka pieteikuma iesniedzēji paliek pieejami iestādēm un neaizbēg. Vairākas dalībvalstis piekrita, ka materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšanai būtu jābūt atkarīgai no pieteikuma iesniedzēja atrašanās tajā dalībvalstī, kurā viņam ir jāatrodas, savukārt jautājumā par to, vai materiālie uzņemšanas apstākļi atsevišķos gadījumos būtu nodrošināmi vienīgi natūrā, dalībvalstu viedokļi atšķīrās vairāk. Citas ieinteresētās personas, tostarp daži Eiropas Parlamenta pārstāvji, apšaubīja šādu pasākumu lietderību un pauda uzskatu, ka tā paša mērķa sasniegšanu efektīvāk nodrošinātu stimuli pieteikuma iesniedzējiem palikt attiecīgajā dalībvalstī (ģimenes atkalapvienošanās, piekļuve darba tirgum utt.). –Palielināt pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes. Lielākā daļa ieinteresēto personu, tostarp dalībvalstis un Eiropas Parlamenta pārstāvji, piekrita, ka būtu lietderīgi pārskatīt Uzņemšanas apstākļu direktīvas noteikumus par nosacījumiem pieteikuma iesniedzēju piekļuvei darba tirgum, tādējādi palielinot pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes. Dažām dalībvalstīm bija nesena pozitīva pieredze ar darba tirgus piekļuves termiņu saīsināšanu. Vairākas ieinteresētās personas norādīja, ka saskaņot un saīsināt darba tirgus piekļuves termiņus gan ir svarīgi, taču attiecīgo ietekmi nedrīkstētu pārvērtēt, jo efektīvu piekļuvi kavē citi būtiski šķēršļi (tostarp kvalifikācijas atzīšana, jo īpaši pieteikuma iesniedzējiem, kuriem nav dokumentu). –ES standarts pieteikuma iesniedzējiem nodrošinātā finansiālā atbalsta noteikšanai. Lielākā daļa ieinteresēto personu atturīgi vērtēja kopēja ES standarta ieviešanu attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem nodrošinātā finansiālā atbalsta noteikšanu. Tomēr šī iespēja tika pamatīgi izvērtēta. Tika secināts, ka šādu kopēju standartu nav iespējams ieviest galvenokārt tāpēc, ka a) lielākā daļa dalībvalstu materiālos uzņemšanas apstākļus nenodrošina tikai finansiālā atbalsta veidā, jo tās dod priekšroku šo uzņemšanas apstākļu nodrošināšanai natūrā vai finansiālā atbalsta un labumu natūrā kombinācijai, un b) pieteikuma iesniedzējiem pašlaik nodrošinātais finansiālais atbalsts lielākajā daļā gadījumu ir krietni zemāks par visiem apsvērtajiem standartiem vai sliekšņiem (nabadzības riska slieksnis, dziļas materiālās nenodrošinātības slieksnis un minimālo ienākumu slieksnis). Tādējādi atbalsta līmeņu saskaņošana daudzās dalībvalstīs nozīmētu atbalsta līmeņa paaugstināšanu, dažos gadījumos būtiski, jo īpaši dalībvalstīs, kurās atbalsta līmenis jau ir salīdzinoši augsts, un dažos gadījumos varētu novest pie tā, ka pieteikuma iesniedzējiem tiek nodrošināta labvēlīgāka attieksme nekā tiem dalībvalstu valstspiederīgajiem, kas slīgst pilnīgā nabadzībā vai ir citādā ekonomiski nelabvēlīgā situācijā. Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana EASO ir uzdots izstrādāt uzņemšanas apstākļu praktiskos standartus un rādītājus. Ir ierosināts, ka dalībvalstis šos praktiskos standartus un rādītājus izmanto, ieviešot attiecīgus mehānismus, ar ko nodrošina uzņemšanas apstākļu pienācīgu vadību, pārraudzību un kontroli. Saistībā ar praktisko standartu un rādītāju izstrādi EASO 2016. gada pavasarī veica uzņemšanas apstākļu apsekojumu, kura ietvaros dalībvalstis sniedza sīku informāciju par savu pieeju uzņemšanas apstākļu nodrošināšanai. Rezultātā sagatavotais ziņojums, kura vajadzībām informāciju sniedza 26 dalībvalstis un asociētās valstis, ir ņemts vērā šā priekšlikuma izstrādē. Turpmāk sniegts ziņojuma galveno rezultātu kopsavilkums. –Turpināt uzņemšanas apstākļu saskaņošanu ES. Materiālo uzņemšanas apstākļu definīcija dalībvalstīs ievērojami atšķiras – dažās dalībvalstīs tā ir visai ierobežota, bet citās tā krietni pārsniedz Uzņemšanas apstākļu direktīvā paredzēto, tostarp ietver higiēnas priekšmetus. Lielākā daļa dalībvalstu kombinē dažādus materiālo uzņemšanas apstākļu veidus, piemēram, labumus natūrā un finansiālos pabalstus vai talonus. Dažās dalībvalstīs materiālie uzņemšanas apstākļi tiek nodrošināti vienīgi natūrā. Materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšanas kārtība atšķiras atkarībā no tā, kas (mājoklis, pārtika, apģērbs utt.) un kam (pieteikuma iesniedzējiem ar īpašām uzņemšanas vajadzībām un personām dažādos patvēruma procedūras posmos) tiek nodrošināts.

–Samazināt ar uzņemšanas apstākļiem saistītos sekundāro kustību stimulus. Lielākā daļa dalībvalstu nav noteikušas, ka pieteikuma iesniedzēji drīkstētu pārvietoties tikai noteiktu apgabalu robežās, bet ļauj viņiem brīvi pārvietoties konkrētās valsts teritorijā. Tomēr vairākas dalībvalstis pieteikuma iesniedzējiem nosaka konkrētu dzīvesvietu, parasti uzņemšanas sistēmas organizācijas nolūkā. Tās parasti ņem vērā iedzīvotāju skaitu, sociālos un ekonomikas apstākļus, uzņemšanas centru ietilpību vai konkrēto pieteikuma iesniedzēju vajadzības. Lielākā daļa dalībvalstu materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšanai izvirza nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējam jādzīvo konkrētā vietā, un parasti materiālos uzņemšanas apstākļus nodrošina tikai uzņemšanas centros. Lai uzraudzītu pieteikuma iesniedzēju atrašanās vietu, dalībvalstis bieži izmanto arī pieteikšanās pienākumus. Šādi pieteikšanās pienākumi tiek izmantoti gan gadījumos, kad pieteikuma iesniedzēji dzīvo noteiktā uzņemšanas centrā, gan tad, ja viņi izmitināti privāti. Dalībvalstu vidū ievērojami atšķiras arī materiālo uzņemšanas apstākļu pasliktināšanas vai atteikšanas prakse un iemesli. Viens no materiālo uzņemšanas apstākļu pasliktināšanas vai atteikšanas izplatītākajiem iemesliem ir fakts, ka pieteikuma iesniedzējs ir atstājis savu dzīvesvietu. –Palielināt pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes. Gandrīz visas dalībvalstis pieteikuma iesniedzējiem patvēruma procedūras laikā nodrošina piekļuvi darba tirgum. Tomēr periods, pēc kura tiek atļauts stāties darbā, dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras (no viena mēneša dažās dalībvalstīs līdz deviņiem mēnešiem citās). Lielākā daļa dalībvalstu nepiemēro nekādus īpašus ierobežojumus attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju piekļuvi darba tirgum. Tikai nedaudzas dalībvalstis veic darba tirgus testu. Papildus tam Komisija kopš Uzņemšanas apstākļu direktīvas pieņemšanas 2013. gadā ir organizējusi virkni kontaktkomitejas sanāksmju, lai ar dalībvalstu ekspertiem apspriestu problēmas, ar kurām viņi saskaras direktīvas transponēšanā un īstenošanā. Arī šo kontaktkomitejas sanāksmju secinājumi ir ņemti vērā šajā priekšlikumā. Tiesības Šā priekšlikuma sagatavošanā tika veikta padziļināta izpēte, lai pārliecinātos, ka tā noteikumi pilnībā atbilst pamattiesībām un Savienības tiesību vispārīgajiem principiem, kā paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kā arī saistībām, kas izriet no starptautiskajām tiesībām. Ar Uzņemšanas apstākļu direktīvas ierosinātajām izmaiņām ir uzsvērts dalībvalstu pienākums uzņemšanas sistēmu pārraudzībā un kontrolē ņemt vērā ES līmenī izstrādātus uzņemšanas apstākļu praktiskos standartus un rādītājus. Turklāt precizēts, ka pieteikuma iesniedzējiem visos gadījumos ir tiesības uz veselības aprūpi saskaņā ar Uzņemšanas apstākļu direktīvu un uz cilvēka cienīgu dzīves līmeni. Ar priekšlikumu tiek nodrošināts, ka uzņemšanas apstākļi tiek pielāgoti nepilngadīgo īpašajai situācijai neatkarīgi no tā, vai viņi ir nepavadīti vai ģimenē, pienācīgi ņemot vērā viņu drošību un fizisko un emocionālo aprūpi un tos nodrošinot tādā veidā, kas sekmē viņu vispārējo attīstību. Priekšlikumā ir ņemtas vērā arī dalībvalstu saistības saskaņā ar Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu (Stambulas konvencija). Tiek nostiprināts diskriminācijas aizlieguma princips – dalībvalstīm tiek noteikts pienākums pret pieteikuma iesniedzējiem, kuriem ir piešķirta piekļuve darba tirgum, nodrošināt tādu pašu attieksmi kā pret valstspiederīgajiem attiecībā uz darba nosacījumiem, biedrošanās brīvību un piederību organizācijām, izglītību un profesionālo apmācību, profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un sociālo nodrošinājumu. Priekšlikumā ir uzsvērts, ka, novērtējot pieteikuma iesniedzēja resursus, pieprasot viņam segt vai daļēji segt materiālo uzņemšanas apstākļu izmaksas vai prasot viņam atlīdzināt izmaksas, dalībvalstīm ir jāievēro samērīguma princips un jāņem vērā pieteikuma iesniedzēja uzvedība un konkrētā situācija un nepieciešamība ievērot viņa cieņu vai neaizskaramību, tostarp pieteikuma iesniedzēja īpašās uzņemšanas vajadzības. Jebkurš lēmums, ar kuru ierobežo pieteikuma iesniedzēja pārvietošanās brīvību, ir jāpieņem objektīvi un taisnīgi, balstoties uz attiecīgās personas uzvedību un konkrēto situāciju un pienācīgi ņemot vērā samērīguma principu. Pieteikuma iesniedzējs viņam saprotamā valodā vai valodā, kuru ir pamats uzskatīt par viņam saprotamu, nekavējoties rakstiski jāinformē par šāda lēmuma pieņemšanu, tā pieņemšanas iemesliem un lēmuma apstrīdēšanas procedūrām. Aizturēšana saskaņā ar Uzņemšanas apstākļu direktīvu joprojām ir attaisnojama tikai gadījumā, ja tā izrādās nepieciešama, balstoties uz konkrētās lietas individuālu izvērtējumu, un ja citus, mazāk ierobežojošus alternatīvus līdzekļus nav iespējams efektīvi piemērot. Visas garantijas attiecībā uz aizturēšanu, kuras paredzētas pašlaik spēkā esošajā direktīvā, paliek nemainītas. Īpaši rūpīgi jāraugās, lai aizturēšanas ilgums būtu samērīgs un aizturēšana tiktu izbeigta, kolīdz vairs nav attiecīgā pamatojuma aizturēšanai saskaņā ar šo direktīvu. Šis priekšlikums turklāt pilnībā atbilst ES Pamattiesību hartas 6. pantam, to skatot saistībā ar Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 5. pantu un attiecīgo Eiropas Savienības Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru. Atbilstoši Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par bērna tiesībām 37. pantu nepilngadīgos principā neaiztur. IETEKME UZ BUDŽETU

Šis priekšlikums Savienībai nerada nekādu finansiālo vai administratīvo slogu. Tādējādi tas neietekmē Savienības budžetu. CITI ELEMENTI Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Komisijai būs Eiropas Parlamentam un Padomei jāziņo par šīs direktīvas piemērošanu triju gadu laikā no tās stāšanās spēkā un pēc tam reizi piecos gados un jāierosina nepieciešamie grozījumi. Dalībvalstīm būs Komisijai jāiesniedz visa šā ziņojumu sniegšanas pienākuma izpildei nepieciešamā informācija. Saskaņā ar Komisijas priekšlikumu regulai par Eiropas Savienības Patvēruma aģentūru minētā aģentūra pārraudzīs un novērtēs dalībvalstu patvēruma un uzņemšanas sistēmas. Konkrēto priekšlikuma noteikumu sīks skaidrojums Skaidrojumi ir sniegti vienīgi attiecībā uz noteikumiem, kuri ar šo priekšlikumu ir mainīti. 1.Turpināt uzņemšanas apstākļu saskaņošanu ES –Darbības joma – Uzņemšanas apstākļu direktīva vispārīgā gadījumā joprojām ir piemērojama visiem trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kuri pauž starptautiskās aizsardzības pieteikumu kādas dalībvalsts teritorijā, tikmēr, kamēr viņiem ir atļauts uzturēties dalībvalsts teritorijā kā pieteikuma iesniedzējiem, un no brīža, kad ir pausts pieteikums. Izņēmums tiek ieviests attiecībā uz gadījumiem, kad pieteikuma iesniedzējs atrodas dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas. Šādā gadījumā viņam nav tiesību uz materiālajiem uzņemšanas apstākļiem, darbu un profesionālo apmācību, bet nepilngadīgajiem – uz skološanu un izglītošanu. Tomēr priekšlikumā ir precizēts, ka pieteikuma iesniedzējiem jebkurā gadījumā ir tiesības uz veselības aprūpi un uz cilvēka cienīgu dzīves līmeni saskaņā ar pamattiesībām – ir jānodrošina viņu iztika un pamatvajadzības gan fiziskās drošības un cieņas, gan savstarpējo attiecību ziņā (17.a pants). Tomēr, lai būtu ievērotas bērna pamattiesības, dalībvalstīm būtu līdz nepilngadīgā pārsūtīšanai uz atbildīgo dalībvalsti jānodrošina viņam piemēroti izglītības pasākumi. –Priekšlikumā ir skaidri paredzēts, ka tiesības uz cilvēka cienīgu attieksmi ir piemērojamas arī tajos pienācīgi pamatotajos gadījumos, kad dalībvalsts izņēmuma kārtā piemēro atšķirīgus materiālo uzņemšanas apstākļu standartus nekā tie, kas paredzēti Uzņemšanas apstākļu direktīvā. Priekšlikumā dalībvalstīm turklāt ir izvirzīta prasība informēt Komisiju un Eiropas Savienības Patvēruma aģentūru, kad tās izmanto šādus ārkārtas pasākumus un kad tie ir izbeigti (17. panta 9. punkts). –Tiek paplašināta ģimenes locekļu definīcija – tiek iekļautas ģimenes, kas izveidotas pēc izcelsmes valsts atstāšanas, bet pirms ierašanās dalībvalsts teritorijā (2. panta 3. punkts). Tas atspoguļo migrācijas pašreizējās reālijas, proti, pieteikuma iesniedzēji bieži ierodas ES pēc ilga ārpus viņu izcelsmes valsts pavadīta laika, piemēram, bēgļu nometnēs. Sagaidāms, ka šī definīcijas paplašināšana samazinās neatbilstīgās kustības vai bēgšanas iespējamību attiecībā uz personām, uz kurām attiecas šie paplašinātie noteikumi. –Priekšlikumā dalībvalstīm ir izvirzīta prasība uzņemšanas sistēmu pārraudzībā un kontrolē ņemt vērā uzņemšanas apstākļu praktiskos standartus un rādītājus, ko pašlaik izstrādā EASO. Izpildīt šajā priekšlikumā paredzētos uzdevumus, tostarp veidņu, praktisko rīku, rādītāju un norāžu izstrādi, Eiropas Savienības Patvēruma aģentūrai palīdzēs dalībvalstu uzņemšanas iestāžu tīkls. –Priekšlikumā dalībvalstīm ir noteikts pienākums sagatavot un regulāri atjaunināt ārkārtas pasākumu plānus, kuros izklāstīti pasākumi, kas tiktu veikti, lai nodrošinātu pieteikuma iesniedzēju pienācīgu uzņemšanu gadījumos, kad dalībvalstī ierodas nesamērīgs pieteikuma iesniedzēju skaits (28. pants). Priekšlikumā dalībvalstīm turklāt ir izvirzīta prasība informēt Komisiju un Eiropas Savienības Patvēruma aģentūru ikreiz, kad tiek iedarbināts ārkārtas pasākumu plāns. Ārkārtas pasākumu plānu pārraudzībai un novērtēšanai būtu jānotiek saskaņā ar dalībvalstu patvēruma un uzņemšanas sistēmu pārraudzības un novērtēšanas procedūru, kuru, kā paredzēts, ieviesīs Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra.

–Priekšlikumā ir precizēts, ka personas ar īpašām uzņemšanas vajadzībām ir personas, kurām ir nepieciešamas īpašas garantijas, lai baudītu tiesības un izpildītu pienākumus, kas paredzēti Uzņemšanas apstākļu direktīvā, neatkarīgi no tā, vai šīs personas ir uzskatāmas par neaizsargātām (2. panta 13. punkts). Priekšlikumā ir ietverti arī sīkāki noteikumi par to, ka pieteikuma iesniedzēju īpašās uzņemšanas vajadzības jāizvērtē, jānosaka, jādokumentē un jāapmierina pēc iespējas drīz un visā uzņemšanas periodā. Tas nozīmē, ka attiecīgo iestāžu darbinieki ir atbilstoši un pastāvīgi jāapmāca un ka ir noteikts pienākums atsevišķus pieteikuma iesniedzējus norīkot pie ārsta vai psihologa papildu izmeklējumiem. Ir precizēts, ka izvērtējumu var iekļaut pastāvošajās valsts procedūrās vai novērtējumā, ko veic, lai apzinātu pieteikuma iesniedzējus ar īpašām procesuālajām vajadzībām (21. pants). –Priekšlikumā dalībvalstīm ir noteikti stingrāki termiņi aizbildņa norīkošanai, kurš pārstāv nepavadītu nepilngadīgo un palīdz viņam, proti, piecas darbdienas no pieteikuma paušanas brīža. Tāpat ir ierosināts, ka nepavadīto nepilngadīgo skaits, par kuriem aizbildnim uzticēta atbildība, nedrīkstētu būt tāds, ka viņš nespēj pildīt savus uzdevumus. Dalībvalstīm būtu jāpārrauga, vai aizbildņi savus uzdevumus veic pienācīgi, un jāizskata sūdzības, ko nepavadītie nepilngadīgie iesnieguši par aizbildņiem. Šajā priekšlikumā paredzētos aizbildņa uzdevumus drīkst veikt aizbildņi, kas iecelti saskaņā ar ierosināto Patvēruma procedūru regulu (23. pants). 2.Samazināt ar uzņemšanas apstākļiem saistītos sekundāro kustību stimulus ES –Priekšlikumā dalībvalstīm ir izvirzīta prasība pēc iespējas drīz un vēlākais pieteikuma iesniegšanas brīdī pieteikuma iesniedzējus, izmantojot vienotu veidni, informēt par visiem piešķiramajiem labumiem un par pienākumiem, kas viņiem ir jāievēro attiecībā uz uzņemšanas apstākļiem, tostarp par apstākļiem, kādos materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšana var tikt ierobežota (5. pants). –Ar priekšlikumu netiek mainīta pieeja, ka pieteikuma iesniedzēji vispārīgā gadījumā drīkst brīvi pārvietoties dalībvalsts teritorijā vai arī apgabalā, kādu šī dalībvalsts viņiem noteikusi (7. panta 1. punkts). –Tomēr sabiedrības interešu vai sabiedriskās kārtības iemeslu dēļ, nolūkā ātri apstrādāt un efektīvi pārraudzīt pieteikuma iesniedzēja starptautiskās aizsardzības pieteikumu, nolūkā ātri piemērot un efektīvi pārraudzīt atbildīgās dalībvalsts noteikšanas procedūru saskaņā ar Dublinas regulu vai ar mērķi efektīvi novērst pieteikuma iesniedzēja bēgšanu priekšlikumā noteikts, ka dalībvalstīm vajadzības gadījumā jānosaka pieteikuma iesniedzējiem dzīvesvieta kādā konkrētā vietā, piemēram, izmitināšanas centrā, privātmājā, dzīvoklī, viesnīcā vai citās telpās, kas ir piemērotas pieteikuma iesniedzēju izmitināšanai. Šāds lēmums var būt nepieciešams jo īpaši gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs nav ievērojis savus pienākumus: pieteikuma iesniedzējs starptautiskās aizsardzības pieteikumu nav paudis pirmajā neatbilstīgās vai likumīgās ieceļošanas dalībvalstī. Pieteikuma iesniedzējiem nav tiesību izvēlēties pieteikuma iesniegšanas dalībvalsti. Pieteikuma iesniedzējam uz starptautisko aizsardzību ir jāpiesakās pirmajā neatbilstīgās ieceļošanas dalībvalstī vai likumīgās ieceļošanas dalībvalstī. Pieteikuma iesniedzējiem, kuri nav ievērojuši šo pienākumu, pēc atbildīgās dalībvalsts noteikšanas saskaņā ar Dublinas regulu ir mazāka iespēja, ka viņiem tiks atļauts uzturēties pieteikuma paušanas dalībvalstī, kas, visticamāk, ir šo pieteikuma iesniedzēju personīgi izvēlētā dalībvalsts, un tādējādi ir lielāka iespēja, ka viņi bēgs; pieteikuma iesniedzējs ir aizbēdzis no dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas. Pieteikuma iesniedzējam ir noteikta prasība atrasties pieteikuma paušanas dalībvalstī vai dalībvalstī, uz kuru viņš ir pārsūtīts saskaņā ar Dublinas regulu. Ja pieteikuma iesniedzējs no šīs dalībvalsts ir aizbēdzis un bez atļaujas devies uz citu dalībvalsti, tad, lai nodrošinātu kopējās Eiropas patvēruma sistēmas pienācīgu darbību, ir ārkārtīgi svarīgi šo pieteikuma iesniedzēju ātri atgriezt pareizajā dalībvalstī. Līdz brīdim, kad notiek šī pārsūtīšana, ir risks, ka pieteikuma iesniedzējs aizbēgs, tāpēc viņa atrašanās vieta būtu cieši jāuzrauga; pieteikuma iesniedzējs pēc bēgšanas uz citu dalībvalsti ir pārsūtīts atpakaļ uz dalībvalsti, kurā viņam ir jāatrodas. Novērtējot to, vai joprojām pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība, būtisks vērā ņemams faktors ir tas, vai pieteikuma iesniedzējs iepriekš ir bēdzis uz citu dalībvalsti. Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzējs neaizbēg vēlreiz un paliek pieejams kompetentajām iestādēm, viņa atrašanās vieta būtu cieši jāuzrauga. Ja pieteikuma iesniedzējam ir tiesības uz materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošinājumu, šie materiālie uzņemšanas apstākļi arī būtu jānodrošina ar nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējs dzīvo konkrēti noteiktajā vietā (7. panta 2. punkts). –Priekšlikumā dalībvalstīm turklāt ir izvirzīta prasība pieteikuma iesniedzējam vajadzības gadījumā noteikt pienākumu regulāri pieteikties iestādēs, ja ir iemesli uzskatīt, ka pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība (7. panta 3. punkts). –Ņemot vērā nopietnās sekas, kas rodas pieteikuma iesniedzējiem, kuri ir aizbēguši vai attiecībā uz kuriem ir noteikts, ka pastāv bēgšanas iespējamība, priekšlikumā bēgšana ir definēta tā, ka tā ietver gan tīšu rīcību ar mērķi izvairīties no piemērojamajām patvēruma procedūrām, gan faktu, ka pieteikuma iesniedzējs nepaliek pieejams attiecīgajām iestādēm, tostarp ir pametis teritoriju, kurā viņam ir jāatrodas (2. panta 10. punkts). Ievērojot Dublinas III regulā sniegto definīciju, bēgšanas iespējamība ir definēta kā situācija, kad attiecīgā gadījumā, pamatojoties uz valsts tiesību aktos noteiktiem objektīviem kritērijiem, ir iemesls uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs varētu aizbēgt (2. panta 11. punkts). –Ir nepārprotami norādīts, ka jebkuram lēmumam, ar kuru ierobežo pieteikuma iesniedzēja pārvietošanās brīvību, ir jābalstās uz attiecīgās personas konkrēto situāciju, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja īpašās uzņemšanas vajadzības un samērīguma principu. Tāpat ir precizēts, ka pieteikuma iesniedzēji ir pienācīgi jāinformē par šiem lēmumiem un par to neievērošanas sekām (7. panta 7. un 8. punkts). –Ir precizēts, ka dalībvalstīm ceļošanas dokuments pieteikuma iesniedzējiem būtu jāizsniedz vienīgi tad, ja radušies nopietni humānie iemesli. Papildus ir noteikts, ka ceļošanas dokumentus var izsniegt arī citu sevišķi svarīgu iemeslu gadījumā, piemēram, ja pieteikuma iesniedzējiem ir piešķirta piekļuve darba tirgum un ir nepieciešams ceļot darba vajadzībām. Izņemot šos ārkārtas apstākļus, ceļošanas dokumentus nedrīkstētu izsniegt. Turklāt ceļošanas dokumentu derīgums jāierobežo atbilstoši mērķim un ilgumam, ko nosaka to izdošanas iemesls (6. pants). Prasība pieteikuma iesniedzējiem nodrošināt personu apliecinošu dokumentu dalībvalstīm ir noteikta Patvēruma procedūru regulas 29. pantā. –Materiālo uzņemšanas apstākļu definīcija ir paplašināta, ietverot nepārtikas priekšmetus – tādējādi ir ņemti vērā materiālie uzņemšanas apstākļi, kas jau tiek nodrošināti daudzās dalībvalstīs, un ir uzsvērta šādu nepārtikas priekšmetu, piemēram, higiēnas priekšmetu, nozīme (2. panta 7. punkts). –Priekšlikumā ir precizēts, ka izmitināšanas, pārtikas, apģērbu un citu būtiski svarīgu nepārtikas priekšmetu nodrošināšanu nevar samazināt vai atteikt. Tikai dienasnaudu noteiktos apstākļos var samazināt vai – ārkārtas un pienācīgi pamatotos gadījumos – atteikt. Ja izmitināšana, pārtika, apģērbs un citi būtiski svarīgi nepārtikas priekšmeti tiek nodrošināti finansiālu pabalstu veidā, noteiktos apstākļos tos var aizstāt ar uzņemšanas apstākļu nodrošināšanu natūrā (19. panta 1. punkts). –Ir pievienotas četras jaunas situācijas, kurās var pasliktināt materiālos uzņemšanas apstākļus vai mainīt to formu. Materiālos uzņemšanas apstākļus var pasliktināt vai mainīt, ja pieteikuma iesniedzējs: ir smagi pārkāpis izmitināšanas centra noteikumus vai ir uzvedies sevišķi vardarbīgi; nav ievērojis pienākumu uz starptautisko aizsardzību pieteikties pirmajā neatbilstīgās ieceļošanas dalībvalstī vai likumīgās ieceļošanas dalībvalstī; pēc bēgšanas uz citu dalībvalsti ir pārsūtīts atpakaļ; nepiedalās obligātajos integrācijas pasākumos (19. panta 1. punkts). –Lai novērstu pieteikuma iesniedzēju sekundārās kustības un bēgšanu, ir pievienots jauns aizturēšanas pamats. Ja pieteikuma iesniedzējam ir bijusi noteikta konkrēta dzīvesvieta, bet viņš nav ievērojis šo pienākumu, un joprojām pastāv viņa bēgšanas iespējamība, pieteikuma iesniedzēju var aizturēt, lai nodrošinātu, ka ir ievērots pienākums dzīvot konkrētā vietā (8. panta 3. punkta c) apakšpunkts). Tāpat kā attiecībā uz aizturēšanu atbilstoši jebkuram citam Uzņemšanas apstākļu direktīvā paredzētajam pamantojumam, aizturēšana ir attaisnojama tikai gadījumā, ja tā izrādās nepieciešama, balstoties uz konkrētās lietas individuālu izvērtējumu, un ja citus, mazāk ierobežojošus alternatīvus līdzekļus nav iespējams efektīvi piemērot. Visas garantijas attiecībā uz aizturēšanu, kuras paredzētas pašlaik spēkā esošajā Uzņemšanas apstākļu direktīvā, paliek nemainītas. Īpaši rūpīgi jāraugās, lai aizturēšanas ilgums būtu samērīgs un aizturēšana tiktu izbeigta, kolīdz vairs nav iemesla uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs neievēros viņam noteikto pienākumu. Turklāt pieteikuma iesniedzējam ir jābūt tikušam informētam par attiecīgo pienākumu un tā neievērošanas sekām.

3.Palielināt pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes ES – piekļuve darba tirgum –Termiņš, kas noteikts attiecībā uz piekļuvi darba tirgum, ar priekšlikumu tiek samazināts no vēlākais deviņiem mēnešiem līdz vēlākais sešiem mēnešiem no dienas, kad ticis iesniegts starptautiskās aizsardzības pieteikums, ja administratīvais lēmums saskaņā ar ierosināto Patvēruma procedūru regulu par konkrēto pieteikumu nav pieņemts un šī novēlošanās nav notikusi pieteikuma iesniedzēja vainas dēļ (15. panta 1. punkta pirmā daļa). Tādējādi pieteikuma iesniedzēju piekļuve darba tirgum tiek saskaņota ar procedūras parasto ilgumu izskatīšanai pēc būtības saskaņā ar ierosināto Patvēruma procedūru regulu. Kolīdz pieteikuma iesniedzējam ir piešķirta piekļuve darba tirgum, tas ir konkrēti jānorāda viņa personu apliecinošajā dokumentā (15. panta 5. punkts). –Agrāka piekļuve darba tirgum palielina pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes un samazina uzņemšanas izmaksas, īpaši gadījumos, kad domājams, ka starptautiskā aizsardzība tiks piešķirta. Tāpēc priekšlikumā ir paredzēts, ka dalībvalstis šo piekļuvi drīkst piešķirt agrāk. Dalībvalstis tiek mudinātas gadījumos, kad domājams, ka pieteikums ir pienācīgi pamatots, piešķirt piekļuvi darba tirgum vēlākais triju mēnešu laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas, tostarp tad, ja tā izskatīšanai šā iemesla dēļ ir piešķirta prioritāte. –Turpretī attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem, kuri, visticamāk, netiks atzīti par starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, jo viņu pieteikumi, domājams, ir nepamatoti, priekšlikums paredz liegt piekļuvi darba tirgum (15. panta 1. punkta otrā daļa). Šajā kategorijā ietilpst pieteikuma iesniedzēji, kuru pieteikums tiek pēc būtības izskatīts paātrinātajā procedūrā, jo viņi ir noklusējuši būtiskus faktus vai snieguši nepārprotami nepatiesus paziņojumus, informāciju vai dokumentus, pieteikumu pauduši tikai tāpēc, lai aizkavētu vai traucētu atgriešanas lēmuma izpildi, nāk no drošas izcelsmes valsts vai nopietnu iemeslu dēļ ir uzskatāms, ka viņi apdraud valsts drošību vai sabiedrisko kārtību, kā paredzēts ierosinātajā Patvēruma procedūru regulā. –Priekšlikumā ir precizēts, ka tad, ja piešķirta piekļuve darba tirgum, tai jābūt efektīvai. Ja attiecīgie nosacījumi faktiski kavē pieteikuma iesniedzēja iespējas meklēt darbu, piekļuve nebūtu uzskatāma par efektīvu. Pieteikuma iesniedzēju efektīvu piekļuvi darba tirgum nedrīkstētu kavēt darba tirgus testi, kurus izmanto, lai priekšroku dotu konkrētās valsts valstspiederīgajiem vai citiem Savienības pilsoņiem, vai trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi uzturas konkrētajā dalībvalstī (15. pants). –Ir ierosināts, ka tad, ja pieteikuma iesniedzējiem ir piešķirta piekļuve darba tirgum, uz viņiem būtu jāattiecina vienots tiesību kopums, kas balstās uz attieksmes vienlīdzību salīdzinājumā ar konkrētās dalībvalsts valstspiederīgajiem, līdzīgi kā trešo valstu valstspiederīgajiem, kas strādā Savienībā (piemēram, saskaņā ar Vienotās atļaujas direktīvu vai Sezonas darbinieku direktīvu). Ir konkrēti noteikts, ka tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi nedod uzturēšanās tiesības gadījumos, kad pieteikuma iesniedzēja starptautiskās aizsardzības pieteikums ir ticis noraidīts (15. panta 3. punkts). –Priekšlikumā paredzēts, ka darba nosacījumiem būtu jāietver vismaz atalgojums un atlaišana, veselības aizsardzība un drošība darba vietā, darba laiks un atvaļinājums, ņemot vērā spēkā esošos koplīgumus. Priekšlikums turklāt pieteikuma iesniedzējiem paredz vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz biedrošanās brīvību un piederību organizācijām, izglītību un profesionālo apmācību, profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un sociālo nodrošinājumu (15. panta 3. punkts). –Priekšlikumā ir paredzēta iespēja vienlīdzīgo attieksmi attiecībā uz izglītību un profesionālo apmācību attiecināt vienīgi uz tādu izglītību un profesionālo apmācību, kas ir tieši saistīta ar konkrēto profesionālo darbību. Sociālā nodrošinājuma jomas ir definētas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu. Priekšlikumā turklāt ir paredzēta iespēja vienlīdzīgo attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem ierobežot attiecībā uz ģimenes pabalstiem un bezdarbnieka pabalstiem. Pieteikuma iesniedzējiem, kas ir bezdarbnieki, ir tiesības uz šajā direktīvā paredzētajiem uzņemšanas apstākļiem (15. panta 3. punkts). ê 2013/33/EU 2016/0222 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA ar ko nosaka standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai (pārstrādāta redakcija) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 78. panta 2. punkta f) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu,

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: ê 2013/33/EU recital 1 (adapted) (1)Padomes Direktīvā 2003/9/EK (2003. gada 27. janvāris), ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai ,  Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/33/ES  ir jāizdara vairākasi būtiskas izmaiņas  grozījumi . Skaidrības labad minētā direktīva būtu jāpārstrādā. ê 2013/33/EU recital 2 (adapted) (2)Kopējas patvēruma politikas, tostarp kopējas Eiropas patvēruma sistēmas  (KEPS)  izveide  , kuras pamatā ir 1951. gada 28. jūlija Ženēvas Konvencijas par bēgļu statusu, kas papildināta ar 1967. gada 31. janvāra Ņujorkas protokolu (“Ženēvas konvencija”), pilnīga un visietveroša piemērošana,  ir daļa no Eiropas Savienības mērķa pakāpeniski radīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas ir atvērta tiem, kuri, apstākļu spiesti, likumīgi meklē aizsardzību Savienībā  , tādējādi tā apstiprina neizraidīšanas principu . Šādas politikas galvenajiem principiem būtu jābūt solidaritātei un taisnīgam atbildības, tostarp tās finanšu finansiālo seku sadalījumam starp dalībvalstīm. ò new (3)Kopējā Eiropas patvēruma sistēma (KEPS) balstās uz sistēmu, saskaņā ar kuru nosaka dalībvalsti, kura atbild par starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem, un kopīgiem standartiem attiecībā uz patvēruma procedūrām, uzņemšanas apstākļiem un procedūrām un starptautiskās aizsardzības saņēmēju tiesībām. Neraugoties uz KEPS izveidē gūtajiem ievērojamajiem panākumiem, dalībvalstu vidū joprojām manāmi atšķiras izmantotās procedūras, pieteikuma iesniedzējiem nodrošinātie uzņemšanas apstākļi, patvēruma atzīšanas rādītāji un tas, kāda veida aizsardzība tiek piešķirta starptautiskās aizsardzības saņēmējiem. Šīs atšķirības ir nozīmīgi sekundārās kustības cēloņi un liedz sasniegt mērķi nodrošināt, ka attieksme pret visiem pieteikuma iesniedzējiem Savienībā ir vienāda neatkarīgi no pieteikuma iesniegšanas vietas. ê 2013/33/EU recital 3 (adapted) (3) Eiropadome 1999. gada 15 un 16. oktobrī Tamperē īpašā sanāksmē vienojās radīt kopēju Eiropas patvēruma sistēmu, kuras pamatā būtu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas Konvencijas par bēgļu statusu, kas papildināta ar 1967. gada 31. janvāra Ņujorkas protokolu (“Ženēvas konvencija”), pilnīga un ietveroša piemērošana, tādējādi apstiprinot neizraidīšanas principu. Kopējas Eiropas patvēruma sistēmas pirmais posms tika īstenots, pieņemot Līgumos paredzētos attiecīgos juridiskos instrumentus, tostarp Direktīvu 2003/9/EK. ê 2013/33/EU recital 4 (adapted) (4) Eiropadome savā 2004. gada 4. novembra sanāksmē pieņēma Hāgas programmu, kurā noteikti mērķi, kas jāīsteno brīvības, drošības un tiesiskuma jomā laika posmā no 2005. līdz 2010. gadam. Šajā saistībā Hāgas programmā Eiropas Komisija tika aicināta pabeigt pirmā posma instrumentu novērtēšanu un iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei otrā posma instrumentus un pasākumus. ê 2013/33/EU recital 5 (adapted) (5) Eiropadome savā sanāksmē 2009. gada 10. un 11. decembrī pieņēma Stokholmas programmu, kurā tika atkārtoti pausta apņemšanās ievērot mērķi par kopējās aizsardzības un solidaritātes telpas izveidi līdz 2012. gadam, kuras pamatā ir kopīga patvēruma procedūra un vienots statuss personām, kurām ir piešķirta starptautiska aizsardzība, balstoties uz augstiem aizsardzības standartiem un taisnīgām un efektīvām procedūrām. Stokholmas programmā turklāt noteikts, ka neatkarīgi no dalībvalsts, kurā personas sagatavojušas starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ir būtiski tām nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz uzņemšanas apstākļiem.

ò new (4)Komisija savā 2016. gada 6. aprīļa paziņojumā “Ceļā uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu un labākām iespējām likumīgai nokļūšanai Eiropā” uzsvēra, ka nepieciešams turpināt KEPS stiprināšanu un saskaņošanu. Tā turklāt izklāstīja iespējamos risinājumus, kā uzlabot KEPS, proti, izveidojot ilgtspējīgu un taisnīgu sistēmu, saskaņā ar kuru nosaka dalībvalsti, kura atbild par starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem, nostiprinot Eurodac sistēmu, panākot Savienības patvēruma sistēmas lielāku konverģenci, novēršot sekundārās kustības Savienībā un nosakot jaunas pilnvaras Eiropas Savienības Patvēruma aģentūrai. Tādējādi tika atbildēts uz Eiropadomes 2016. gada 18.–19. februārī un 2016. gada 17.–18. martā paustajiem aicinājumiem panākt virzību Savienības pašreizējā satvara reformēšanā, lai nodrošinātu humānu un efektīvu patvēruma politiku. Turklāt ir ierosināta tālākā virzība, kas atbilst holistiskajai pieejai migrācijas jomā, ko Eiropas Parlaments izklāstījis savā 2016. gada 12. aprīļa pašiniciatīvas ziņojumā. (5)Uzņemšanas apstākļi dalībvalstu vidū joprojām ievērojami atšķiras gan pēc tā, kā uzņemšanas sistēma ir organizēta, gan pēc tā, kādus standartus nodrošina pieteikuma iesniedzējiem. Dažās dalībvalstīs joprojām vērojamās problēmas nodrošināt, ka tiek ievēroti uzņemšanas standarti, kas nodrošinātu cilvēka cienīgu attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem, ir veicinājušas to, ka tiek nesamērīgi noslogotas dažas tādas dalībvalstis, kurās visumā ir augsti uzņemšanas standarti un kuras attiecīgi izjūt spiedienu pazemināt šos standartus. Līdzīgāku uzņemšanas standartu noteikšana pienācīgā līmenī visās dalībvalstīs sekmēs cilvēka cienīgāku attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem un viņu taisnīgāku sadali visā ES. ê 2013/33/EU recital 6 (adapted) (6) Būtu jāpiešķir Eiropas Bēgļu  Patvēruma, migrācijas un integrācijas  fonda un Eiropas  Savienības  pPatvēruma  aģentūras  atbalsta biroja līdzekļi, lai sniegtu pienācīgu atbalstu pasākumiem dalībvalstīs, ieviešot Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas otrajā posmā  šajā direktīvā  noteiktos standartus, jo īpaši  tostarp  tajās dalībvalstīs, kuras saskaras ar savu patvēruma sistēmu īpašu un nesamērīgu noslogojumu, kam par iemeslu ir to ģeogrāfiskā vai demogrāfiskā situācija. ê 2013/33/EU recital 7 (adapted) (7) Ņemot vērā pirmā posma instrumentu īstenošanas novērtējumu rezultātus, šajā posmā ir lietderīgi apstiprināt principus, kas ir pamatā Direktīvai 2003/9/EK, lai starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem (“pieteikuma iesniedzēji”) nodrošinātu uzlabotus uzņemšanas nosacījumus. ê 2013/33/EU recital 8 ð new (7)Lai visā Savienībā nodrošinātu vienādu vienlīdzīgu attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem, šī direktīva būtu jāpiemēro visos procedūru posmos un visu veidu procedūrās saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, visās tajās vietās un iestādēs, kur uzņem pieteikuma iesniedzējus, un tikmēr, kamēr vien viņiem ir atļauts palikt dalībvalstu teritorijā kā pieteikuma iesniedzējiem. ð Ir nepieciešams precizēt, ka materiālie uzņemšanas apstākļi būtu pieteikuma iesniedzējiem jānodrošina no brīža, kad persona pauž vēlmi pieteikties uz starptautisko aizsardzību atbildīgās iestādes ierēdņiem, kā arī citu tādu iestāžu ierēdņiem, kuras ir norādītas kā kompetentas pieņemt un reģistrēt pieteikumus vai kuras palīdz atbildīgajai iestādei pieņemt šos pieteikumus saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula]. ï ò new (8)Ja pieteikuma iesniedzējs atrodas dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula], šim pieteikuma iesniedzējam nedrīkstētu būt tiesību uz 14.–17. pantā noteiktajiem uzņemšanas apstākļiem. ê 2013/33/EU recital 10 (9)Attieksmē pret personām, uz kurām attiecas šī direktīva, dalībvalstīm ir saistības atbilstīgi to pieņemtiem starptautisko tiesību aktiem.

ê 2013/33/EU recitals 11 and 12 (adapted) (10)Būtu jānosaka standarti  standarta apstākļi  pieteikuma iesniedzēju uzņemšanai, kas ir pietiekami, lai nodrošinātu viņiem cilvēka cienīgu dzīves līmeni un salīdzināmus dzīves apstākļus visās dalībvalstīs. Pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas nosacījumu apstākļu saskaņošanai būtu jāpalīdz ierobežot pieteikuma iesniedzēju otrreizēju plūsmu sekundārās kustības dažādo uzņemšanas nosacījumu apstākļu dēļ. ò new (11)Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzēji apzinās bēgšanas sekas, dalībvalstīm būtu pēc iespējas drīz un vēlākais pieteikuma iesniegšanas brīdī visi pieteikuma iesniedzēji vienādi jāinformē par visiem pienākumiem, kas viņiem ir jāievēro attiecībā uz uzņemšanas apstākļiem, tostarp par apstākļiem, kādos materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšana var tikt ierobežota, un par piešķiramajiem labumiem. ê 2013/33/EU recital 13 (adapted) (13) Lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret visiem starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem un lai garantētu saskaņotību ar spēkā esošo ES acquis patvēruma jomā, jo īpaši ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/95/ES (2011. gada 13. decembris) par standartiem, lai trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kvalificētu kā starptautiskās aizsardzības saņēmējus, par bēgļu vai personu, kas tiesīgas saņemt alternatīvo aizsardzību, vienotu statusu un par piešķirtās aizsardzības saturu , ir lietderīgi paplašināt šīs direktīvas darbības jomu, lai iekļautu alternatīvās aizsardzības pieteikuma iesniedzējus. ò new (12)Saskaņoti ES noteikumi par pieteikuma iesniedzējiem izdodamajiem dokumentiem apgrūtina pieteikuma iesniedzēju neatļautu pārvietošanos Savienībā. Ir nepieciešams precizēt, ka dalībvalstīm būtu pieteikuma iesniedzējiem jāizsniedz ceļošanas dokuments vienīgi tad, ja radušies nopietni humānie vai citi sevišķi svarīgi iemesli. Turklāt ceļošanas dokumentu derīgums būtu jāierobežo atbilstoši mērķim un ilgumam, ko nosaka to izdošanas iemesls. Uz nopietniem humānajiem iemesliem varētu atsaukties, piemēram, ja pieteikuma iesniedzējam ir jābrauc uz citu valsti, lai ārstētos vai lai īpašos gadījumos apciemotu radiniekus, piemēram, apciemotu smagi slimus tuvus radiniekus vai apmeklētu tuvu radinieku kāzas vai bēres. Citi sevišķi svarīgi iemesli varētu ietvert situācijas, ja pieteikuma iesniedzējiem, kuriem ir piešķirta piekļuve darba tirgum, ir nepieciešams ceļot darba vajadzībām, ja pieteikuma iesniedzējiem ir nepieciešams ceļot studiju programmas ietvaros vai ja nepilngadīgie ceļo kopā ar audžuģimeni. (13)Pieteikuma iesniedzējiem nav tiesību izvēlēties pieteikuma iesniegšanas dalībvalsti. Pieteikuma iesniedzējam uz starptautisko aizsardzību ir jāpiesakās vai nu pirmajā ieceļošanas dalībvalstī, vai, likumīgas atrašanās gadījumā, likumīgās uzturēšanās vai pastāvīgas uzturēšanās dalībvalstī. Pieteikuma iesniedzējam, kurš nav ievērojis šo pienākumu, pēc atbildīgās dalībvalsts noteikšanas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula] ir mazāka iespēja, ka viņam tiks atļauts uzturēties pieteikuma paušanas dalībvalstī, un tādējādi ir lielāka iespēja, ka viņš bēgs. Tāpēc būtu cieši jāuzrauga viņa atrašanās vieta. (14)Pieteikuma iesniedzējiem ir noteikta prasība atrasties pieteikuma paušanas dalībvalstī vai dalībvalstī, uz kuru viņi ir pārsūtīti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula]. Ja pieteikuma iesniedzējs no šīs dalībvalsts ir aizbēdzis un bez atļaujas devies uz citu dalībvalsti, tad, lai nodrošinātu kopējās Eiropas patvēruma sistēmas pienācīgu darbību, ir ārkārtīgi svarīgi šo pieteikuma iesniedzēju ātri atgriezt atpakaļ dalībvalstī, kurā viņam ir jāatrodas. Līdz brīdim, kad notiek šī pārsūtīšana, ir risks, ka pieteikuma iesniedzējs var aizbēgt, tāpēc viņa atrašanās vieta būtu cieši jāuzrauga. (15)Novērtējot pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamību, būtisks vērā ņemams faktors ir tas, vai pieteikuma iesniedzējs iepriekš ir bēdzis uz citu dalībvalsti. Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzējs neaizbēg vēlreiz un paliek pieejams kompetentajām iestādēm, pēc pieteikuma iesniedzēja pārsūtīšanas atpakaļ uz dalībvalsti, kurā viņam ir jāatrodas, viņa atrašanās vieta būtu cieši jāuzrauga. (16)Sabiedrības interešu vai sabiedriskās kārtības iemeslu dēļ, nolūkā ātri apstrādāt un efektīvi pārraudzīt pieteikuma iesniedzēja starptautiskās aizsardzības pieteikumu, nolūkā ātri piemērot un efektīvi pārraudzīt atbildīgās dalībvalsts noteikšanas procedūru saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula] vai ar mērķi efektīvi novērst pieteikuma iesniedzēja bēgšanu dalībvalstīm vajadzības gadījumā būtu pieteikuma iesniedzējam jānosaka dzīvesvieta kādā konkrētā vietā, piemēram, izmitināšanas centrā, privātmājā, dzīvoklī, viesnīcā vai citās telpās, kas ir piemērotas pieteikuma iesniedzēju izmitināšanai. Šāds lēmums var būt nepieciešams pieteikuma iesniedzēja bēgšanas efektīvai novēršanai jo īpaši gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs nav ievērojis pienākumus paust pieteikumu pirmajā neatbilstīgās vai likumīgās ieceļošanas dalībvalstī vai palikt dalībvalstī, kurā viņam ir jāatrodas, vai gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs pēc bēgšanas uz citu dalībvalsti ir pārsūtīts atpakaļ uz dalībvalsti, kurā viņam ir jāatrodas. Ja pieteikuma iesniedzējam ir tiesības uz materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošinājumu, šie materiālie uzņemšanas apstākļi arī būtu jānodrošina ar nosacījumu, ka pieteikuma iesniedzējs dzīvo šajā konkrēti noteiktajā vietā.

(17)Ja ir iemesli uzskatīt, ka pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība, dalībvalstīm būtu pieteikuma iesniedzējiem jāpieprasa pieteikties kompetentajās iestādēs tik bieži, cik nepieciešams, lai uzraudzītu, ka pieteikuma iesniedzējs neaizbēg. Lai pieteikuma iesniedzējus atturētu no bēgšanas, dalībvalstīm vajadzētu arī būt iespējai gadījumā, ja pieteikuma iesniedzējam ir tiesības uz materiālajiem uzņemšanas apstākļiem, šos materiālos uzņemšanas apstākļus nodrošināt vienīgi natūrā. (18)Jebkuram lēmumam, ar kuru ierobežo pieteikuma iesniedzēja pārvietošanās brīvību, ir jābalstās uz attiecīgās personas uzvedību un konkrēto situāciju, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēju īpašās uzņemšanas vajadzības un samērīguma principu. Pieteikuma iesniedzēji ir pienācīgi jāinformē par šiem lēmumiem un par to neievērošanas sekām. (19)Ņemot vērā nopietnās sekas, kas rodas pieteikuma iesniedzējiem, kuri ir aizbēguši vai attiecībā uz kuriem tiek uzskatīts, ka pastāv bēgšanas iespējamība, jēdziena “bēgšana” nozīme būtu jādefinē tā, lai tā ietvertu gan tīšu rīcību ar mērķi izvairīties no piemērojamajām patvēruma procedūrām, gan faktu, ka pieteikuma iesniedzējs nepaliek pieejams attiecīgajām iestādēm, tostarp ir pametis teritoriju, kurā viņam ir jāatrodas. ê 2013/33/EU recital 15 (adapted) ð new (20)Pieteikuma iesniedzēju aizturēšana būtu jāveic saskaņā ar pamatprincipu, ka personu nedrīkst aizturēt tikai tāpēc, ka viņa tā vēlas iegūt starptautisku aizsardzību, īpaši saskaņā ar dalībvalstu starptautiskām juridiskām saistībām un Ženēvas konvencijas 31. pantu. Pieteikuma iesniedzējus drīkst aizturēt tikai ļoti skaidri definēt aj os izņēmuma apstākļos, kas paredzēti šajā direktīvā, un atbilstoši nepieciešamībai un samērīguma principam gan attiecībā uz šādas aizturēšanas veidu, gan nolūku. ð Rīkojums par pieteikuma iesniedzēju aizturēšanu saskaņā ar šo direktīvu būtu jāizdod vienīgi rakstiski tiesu vai administratīvajām iestādēm, norādot tā pamatā esošos iemeslus, tostarp gadījumos, kad persona starptautiskās aizsardzības pieteikuma paušanas brīdī jau ir aizturēta. ï Ja pieteikuma iesniedzējs ir aizturēts, viņam vajadzētu būt efektīvai piekļuvei nepieciešamajām procesuālajām garantijām, piemēram, tiesību aizsardzībai valsts tiesu iestādē. ò new (21)Ja pieteikuma iesniedzējam ir bijusi noteikta konkrēta dzīvesvieta, bet viņš nav ievērojis šo pienākumu, pieteikuma iesniedzēja aizturēšanai ir nepieciešami uzskatāmi pierādījumi, ka pastāv viņa bēgšanas iespējamība. Visos gadījumos ir īpaši rūpīgi jāraugās, lai aizturēšanas ilgums būtu samērīgs un aizturēšana tiktu izbeigta, kolīdz pieteikuma iesniedzējam noteiktais pienākums ir izpildīts vai vairs nav iemesla uzskatīt, ka viņš šo pienākumu neievēros. Turklāt pieteikuma iesniedzējam ir jābūt tikušam informētam par attiecīgo pienākumu un tā neievērošanas sekām. ê 2013/33/EU recital 16 (22)Attiecībā uz administratīvām procedūrām saistībā ar aizturēšanas iemesliem ar “pienācīgas rūpības” jēdzienu ir prasīts vismaz tas, lai dalībvalstis veiktu konkrētus un jēgpilnus pasākumus ar mērķi nodrošināt, ka aizturēšanas iemeslu pārbaudei vajadzīgais laiks ir pēc iespējas īsāks un ka pastāv reālas izredzes šādu pārbaudi veiksmīgi īstenot pēc iespējas īsākā laikā. Aizturēšanai nav jāpārsniedz nedrīkstētu pārsniegt saprātīgsu laikposmsu, kas vajadzīgs, lai pabeigtu attiecīgās procedūras. ê 2013/33/EU recital 17 (23)Šajā direktīvā izklāstītie aizturēšanas iemesli neskar citus aizturēšanas iemeslus, tostarp aizturēšanas iemeslus saistībā ar kriminālprocesu, kas piemērojami saskaņā ar valsts tiesību aktiem bez saistības ar trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

ê 2013/33/EU recital 18 ð new (24)Pret aizturētiem pieteikuma iesniedzējiem būtu jāizturas, pilnībā ievērojot cilvēka cieņu, un viņu uzņemšana būtu jāveic tā, lai apmierinātu viņu vajadzības šādā situācijā. Dalībvalstīm jo īpaši būtu jānodrošina, ka tiek piemērots ð Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 24. pants un ï Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvencijas par bērna tiesībām 37. pants. ê 2013/33/EU recital 19 (25)Var būt gadījumi, kad praksē nav iespējams pie aizturēšanas nekavējoties nodrošināt dažas uzņemšanas garantijas, piemēram, aizturēšanas iestādes ģeogrāfiskā izvietojuma vai īpašās struktūras dēļ. Tomēr visām atkāpēm no minētajām garantijām vajadzētu būt īslaicīgām un tās būtu jāpiemēro tikai šajā direktīvā noteiktajos apstākļos. Atkāpes būtu jāpiemēro tikai ārkārtas apstākļos un tām vajadzētu būt pienācīgi pamatotām, ņemot vērā katra gadījuma apstākļus, tostarp piemērojamās atkāpes bardzību, tās ilgumu un ietekmi uz attiecīgo pieteikuma iesniedzēju. ê 2013/33/EU recital 20 (26)Lai labāk nodrošinātu pieteikuma iesniedzēju fizisko un psiholoģisko neaizskaramību, aizturēšanai vajadzētu būt kā galējam pasākumam, un to drīkst piemērot tikai tad, ja ir pienācīgi izskatīti visi aizturēšanas alternatīvie pasākumi. Jebkurā pasākumā, kas alternatīvs aizturēšanai, ir jāievēro pieteikuma iesniedzēja cilvēka pamattiesības. ê 2013/33/EU recital 21 (27)Lai nodrošinātu procesuālās garantijas, kas paredz iespējas sazināties ar organizācijām vai personu grupām, kuras nodrošina juridisko palīdzību, jāsniedz informācija par šādām organizācijām un personu grupām. ê 2013/33/EU recital 22 (28)Pieņemot lēmumu par izmitināšanas kārtību, dalībvalstīm būtu pienācīgi jāņem vērā bērna intereses, kā arī jebkura tāda pieteikuma iesniedzēja konkrētie apstākļi, kurš ir atkarīgs no ģimenes locekļiem vai citiem tuviem radiniekiem, piemēram, neprecētiem nepilngadīgiem brāļiem vai māsām, kuri jau atrodas dalībvalstī. ê 2013/33/EU recital 14 (29)To personu uzņemšanai, kurām ir īpašas uzņemšanas vajadzības, vajadzētu būt valsts iestāžu galvenajām rūpēm īpašā uzmanības lokā, lai nodrošinātu, ka šāda uzņemšana ir izstrādāta tā, lai apmierinātu viņu īpašās uzņemšanas vajadzības. ê 2013/33/EU recital 9

ð new (30)Piemērojot šo direktīvu, dalībvalstīm būtu jātiecas nodrošināt pilnīgu atbilstību principiem par bērna interesēm un ģimenes vienotību saskaņā ar attiecīgi Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvenciju par bērna tiesībām un Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju. ð Uzņemšanas apstākļus ir nepieciešams pielāgot nepilngadīgo īpašajai situācijai neatkarīgi no tā, vai viņi ir nepavadīti vai ģimenē, pienācīgi ņemot vērā viņu drošību un fizisko un emocionālo aprūpi un tos nodrošinot tādā veidā, kas sekmē viņu vispārējo attīstību. ï ò new (31)Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pieteikuma iesniedzēji saņem nepieciešamo veselības aprūpi, kas ietver vismaz neatliekamo medicīnisko palīdzību un slimību, tostarp nopietnu garīgo traucējumu, primāro ārstēšanu. Lai risinātu sabiedrības veselības aizsardzības jautājumus saistībā ar slimību profilaksi un nodrošinātu individuālu pieteikuma iesniedzēju veselības aizsardzību, pieteikuma iesniedzēju piekļuvei veselības aprūpei būtu jāietver arī profilaktiskā medicīniskā aprūpe, piemēram, vakcinēšana. Dalībvalstis var pieprasīt veikt pieteikuma iesniedzēju medicīnisko pārbaudi, pamatojot to ar sabiedrības veselības interesēm. Medicīniskās pārbaudes rezultāti nedrīkstētu ietekmēt starptautiskās aizsardzības pieteikumu izvērtējumu, kurš vienmēr būtu jāveic objektīvi, neitrāli un individuāli saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula]. (32)Noteiktos apstākļos pieteikuma iesniedzēja tiesības uz šajā direktīvā paredzētajiem materiālajiem uzņemšanas apstākļiem var tikt ierobežotas, piemēram, ja pieteikuma iesniedzējs ir aizbēdzis uz citu dalībvalsti no dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas. Tomēr dalībvalstīm visos gadījumos būtu pieteikuma iesniedzējiem jānodrošina piekļuve veselības aprūpei un cilvēka cienīgam dzīves līmenim saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu un Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju par bērna tiesībām, jo īpaši nodrošinot pieteikuma iesniedzēja iztiku un pamatvajadzības gan fiziskās drošības un cieņas, gan savstarpējo attiecību ziņā, un pienācīgi ņemot vērā stāvokļa neaizsargātību, kas raksturīga starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam un viņa ģimenei vai personai, kas par viņu rūpējas. Pienācīga uzmanība ir jāpievērš arī pieteikuma iesniedzējiem ar īpašām uzņemšanas vajadzībām. Ir jāņem vērā bērnu īpašās vajadzības un jo īpaši jāievēro bērna tiesības uz izglītību un piekļuvi veselības aprūpei. Ja nepilngadīgais atrodas dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas, dalībvalstīm būtu līdz nepilngadīgā pārsūtīšanai uz atbildīgo dalībvalsti jānodrošina viņam piemēroti izglītības pasākumi. Būtu jāņem vērā īpašās vajadzības, kādas ir pieteikuma iesniedzējām, kas ir piedzīvojušas ar dzimumu saistītu kaitējumu, tostarp dažādajos patvēruma procedūras posmos būtu jānodrošina piekļuve medicīniskajai aprūpei, juridiskajam atbalstam, pēctraumas konsultācijām un psihosociālajai aprūpei. (33)Ģimenes locekļa definīcijā būtu jāatspoguļo pašreizējo migrācijas tendenču reālijas, proti, tas, ka pieteikuma iesniedzēji dalībvalstu teritorijā bieži ierodas pēc ilga tranzītā pavadīta laika. Tāpēc definīcijā būtu jāiekļauj ģimenes, kas izveidotas ārpus izcelsmes valsts, bet pirms to ierašanās dalībvalsts teritorijā. ê 2013/33/EU recital 23 ð new (34)Lai sekmētu pieteikuma iesniedzēju pašpietiekamību un ierobežotu lielās atšķirības dalībvalstu starpā, ir būtiski sniegt skaidrus noteikumus par pieteikuma iesniedzēju piekļuvi darba tirgum ð un nodrošināt, ka šī piekļuve ir efektīva, neizvirzot nosacījumus, kas faktiski kavētu pieteikuma iesniedzēja iespējas meklēt darbu. Darba tirgus testi, kurus izmanto, lai priekšroku dotu konkrētās valsts valstspiederīgajiem vai citiem Savienības pilsoņiem, vai trešo valstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi uzturas konkrētajā dalībvalstī, nedrīkstētu kavēt pieteikuma iesniedzēju efektīvu piekļuvi darba tirgum un būtu jāīsteno, neskarot priekšrocības principu Savienības pilsoņiem, kurš pausts attiecīgo pievienošanās aktu attiecīgajos noteikumos. ï ò new (35)Maksimālais periods attiecībā uz piekļuvi darba tirgum būtu jāsaskaņo ar procedūras ilgumu izskatīšanai pēc būtības. Lai palielinātu pieteikuma iesniedzēju integrācijas izredzes un pašpietiekamību, tiek mudināts piekļuvi darba tirgum nodrošināt agrāk, ja domājams, ka pieteikums ir pienācīgi pamatots, tostarp gadījumos, kad tā izskatīšanai ir piešķirta prioritāte saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula]. Tāpēc gadījumos, kad domājams, ka pieteikums ir pienācīgi pamatots, dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja minēto periodu pēc iespējas saīsināt, lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzējiem ir piekļuve darba tirgum vēlākais trīs mēnešu laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas. Turpretī pieteikuma iesniedzējiem, kuru starptautiskās aizsardzības pieteikums, domājams, ir nepamatots un tam tiek piemērota paātrinātā izskatīšanas procedūra, dalībvalstis nedrīkstētu nodrošināt piekļuvi darba tirgum. (36)Ja pieteikuma iesniedzējiem ir piešķirta piekļuve darba tirgum, uz viņiem būtu jāattiecina vienots tiesību kopums, kas balstās uz attieksmes vienlīdzību salīdzinājumā ar valstspiederīgajiem. Darba nosacījumiem būtu jāietver vismaz atalgojums un atlaišana, veselības aizsardzība un drošība darba vietā, darba laiks un atvaļinājums, ņemot vērā spēkā esošos koplīgumus. Pret pieteikuma iesniedzējiem vajadzētu būt vienlīdzīgai attieksmei arī attiecībā uz biedrošanās brīvību un piederību organizācijām, izglītību un profesionālo apmācību, profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un sociālo nodrošinājumu. (37)Profesionālā kvalifikācija, ko pieteikuma iesniedzējs ir ieguvis citā dalībvalstī, dalībvalstij būtu jāatzīst tādā pašā veidā, kā tiek atzīta Savienības pilsoņu kvalifikācija, un kvalifikācija, kas iegūta trešā valstī, būtu jāņem vērā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/36/EK. Tāpat būtu jāparedz īpaši pasākumi ar mērķi efektīvi novērst praktiskās grūtības, ar kurām pieteikuma iesniedzēji saskaras attiecībā uz viņu ārvalstu diplomu, apliecību vai citu oficiālās kvalifikācijas apliecinājumu autentificēšanu, jo īpaši tad, ja nav dokumentāru pierādījumu un viņi nespēj segt izmaksas, kas saistītas ar atzīšanas procedūrām.

(38)Būtu jāpiemēro sociālā nodrošinājuma jomu definīcija, kas izmantota Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 883/2004. (39)Ņemot vērā pieteikuma iesniedzēju uzturēšanās iespējami īslaicīgo raksturu un neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1231/2010, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai vienlīdzīgu attieksmi pret pieteikuma iesniedzējiem un saviem valstspiederīgajiem neattiecināt uz ģimenes pabalstiem un bezdarbnieka pabalstiem, bet to attiecināt tikai uz izglītību un profesionālo apmācību. Turklāt drīkst ierobežot tiesības uz biedrošanās brīvību un piederību organizācijām, liedzot pieteikuma iesniedzējiem piedalīties noteiktu struktūru pārvaldībā un ieņemt amatpersonas amatu. (40)Savienības tiesību akti neierobežo dalībvalstu pilnvaras organizēt savas sociālā nodrošinājuma sistēmas. Tā kā nav Savienības līmenī saskaņotu noteikumu, katras dalībvalsts ziņā ir savos tiesību aktos paredzēt nosacījumus, saskaņā ar kuriem tiek piešķirti sociālā nodrošinājuma pabalsti, kā arī šo pabalstu apjomu un piešķiršanas periodu. Tomēr dalībvalstīm minētās pilnvaras būtu jāīsteno, ievērojot Savienības tiesību aktus. ê 2013/33/EU recital 24 ð new (41)Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzējiem sniegtais nodrošinātie materiālaisie atbalsts ð uzņemšanas apstākļi ï atbilst šajā direktīvā noteiktajiem principiem, ir nepieciešams, ð precizēt šo apstākļu būtību, ietverot ne tikai mājokli, pārtiku un apģērbu, bet arī tādus būtiski svarīgus nepārtikas priekšmetus kā higiēnas priekšmeti. Tāpat ir nepieciešams, ï lai dalībvalstis noteiktu šāda atbalsta līmeni ð materiālajiem uzņemšanas apstākļiem, kas tiek nodrošināti finansiālu pabalstu vai talonu veidā ï, pamatojoties uz attiecīgām atsaucēm ð attiecībā uz pienācīga dzīves līmeņa nodrošināšanu valstspiederīgajiem, piemēram, minimālā ienākuma pabalstiem, minimālo algu, minimālo pensiju, bezdarbnieka pabalstiem un sociālās palīdzības pabalstiem ï. Tas nenozīmē, ka piešķirtajam apjomam vajadzētu būt tādam pašam kā tam, ko piešķir valstspiederīgajiem. Dalībvalstis drīkst pieteikuma iesniedzējiem piemērot mazāk labvēlīgu attieksmi nekā valstspiederīgajiem, kā norādīts šajā direktīvā. ê 2013/33/EU recital 25 (adapted) ð new (42)ð Lai ierobežotu uzņemšanas sistēmas ļaunprātīgas izmantošanas iespēju, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai materiālos uzņemšanas apstākļus nodrošināt tikai gadījumā, ja pieteikuma iesniedzējiem nav pietiekamu līdzekļu savu vajadzību nodrošināšanai. Novērtējot pieteikuma iesniedzēja resursus un pieprasot viņam segt vai daļēji segt materiālo uzņemšanas apstākļu izmaksas, dalībvalstīm būtu jāievēro samērīguma princips un jāņem vērā pieteikuma iesniedzēja individuālie apstākļi un nepieciešamība ievērot viņa cieņu vai neaizskaramību, tostarp pieteikuma iesniedzēja īpašās uzņemšanas vajadzības. No pieteikuma iesniedzējiem nedrīkstētu prasīt segt vai daļēji segt nepieciešamās veselības aprūpes izmaksas. ï Uzņemšanas sistēmas ļaunprātīgas izmantošanas iespējas  turklāt būtu  jāierobežo, nosakot apstākļus, kuros uzņemšanas materiālos nosacījumus pieteikuma iesniedzējiem ð izmitināšanu, pārtiku, apģērbu un citus būtiski svarīgus nepārtikas priekšmetus, kas tiek nodrošināti finansiālu pabalstu vai talonu veidā, drīkst aizstāt ar uzņemšanas apstākļu nodrošināšanu natūrā, un apstākļus, kuros dienasnaudu ï var pasliktināt samazināt vai atteikt, vienlaikus nodrošinot cilvēka cienīgu dzīves līmeni visiem pieteikuma iesniedzējiem. ê 2013/33/EU recital 26 ð new (43)ðDalībvalstīm būtu jāievieš uzņemšanas apstākļu pienācīga vadība, pārraudzība un kontrole. Lai nodrošinātu salīdzināmus dzīves apstākļus, dalībvalstīm būtu jāizvirza prasība pārraudzības un kontroles sistēmās ņemt vērā uzņemšanas apstākļu praktiskos standartus un konkrētos rādītājus, ko izstrādājusi [Eiropas Patvēruma atbalsta birojs / Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra]. ï Būtu Jjānodrošina valstu uzņemšanas sistēmu efektivitāte un sadarbība starp dalībvalstīm pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas jomā ð , tostarp ar Savienības uzņemšanas iestāžu tīklu, ko izveidojusi [Eiropas Patvēruma atbalsta birojs / Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra] ï . ê 2013/33/EU recital 27

(44)Būtu Jjārosina pienācīga saskaņotība koordinācija starp kompetentajām iestādēm attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju uzņemšanu, un šā iemesla dēļ būtu jāsekmē saskaņotas attiecības starp vietējo kopienu un izmitināšanas centriem. ò new (45)Pieredze rāda, ka, lai nodrošinātu pieteikuma iesniedzēju pienācīgu uzņemšanu gadījumos, kad dalībvalstīs ierodas nesamērīgs starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju skaits, ir nepieciešams ārkārtas pasākumu plāns. Būtu regulāri jāpārrauga un jānovērtē, vai dalībvalstu ārkārtas pasākumu plānos paredzētie pasākumi ir pienācīgi. ê 2013/33/EU recital 28 (46)Dalībvalstīm būtu jābūt pilnvarām ieviest vai uzturēt labvēlīgākus noteikumus trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kas prasa starptautisku aizsardzību dalībvalstī. ê 2013/33/EU recital 29 (adapted) (47)Šādā garā dDalībvalstis arī ir aicinātas piemērot minētās direktīvas noteikumus saistībā ar procedūrām, ar kurām pieņem lēmumus par pieteikumiem citādai aizsardzībai nekā tā, kas paredzēta Direktīvā 2011/95/ES Regulā (ES) Nr. XXX/XXX [kvalifikācijas regula]. ê 2013/33/EU recital 30 ð new (48)Šīs direktīvas piemērošana būtu regulāri jāizvērtē. ð Dalībvalstīm būtu Komisijai jāiesniedz visa nepieciešamā informācija, lai Komisija spētu pildīt savus ziņojumu sniegšanas pienākumus. ï ê 2013/33/EU recital 31 (adapted) (49)Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķis, proti, izveidot standartus pieteikuma iesniedzēju uzņemšanais  apstākļiem  dalībvalstīs, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka šīs direktīvas vēriena un seku mēroga un ietekmes dēļ minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai. ê 2013/33/EU recital 32 (50)Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs uzskata, ka šādu dokumentu nosūtīšana ir pamatota.

ê 2013/33/EU recital 33 (adapted) (33) Saskaņā ar 1. un 2. pantu un 4.a panta 1. punktu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD), un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un šī direktīva nav tām saistoša un nav jāpiemēro. ò new (51)[Saskaņā ar 3. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, minētās dalībvalstis ir paziņojušas, ka vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.] VAI (51) [Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tām šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.] VAI (51) [Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro. (52) Saskaņā ar 3. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Īrija (.. vēstulē) ir paziņojusi, ka vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.] VAI (51) [Saskaņā ar 3. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste (.. vēstulē) ir paziņojusi, ka vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā.

(52) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 21) par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro.] ê 2013/33/EU recital 34 (52)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā (Nr. 22) par Dānijas nostāju, kas pievienots LES un LESD, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša un nav jāpiemēro. ê 2013/33/EU recital 35 (53)Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Šī direktīva īpaši cenšas Ar šo direktīvu jo īpaši tiecas pilnībā respektēt cilvēka cieņu un veicināt hartas 1., 4., 6., 7., 18., 21., 24. un 47. panta piemērošanu, un tā ir attiecīgi jāīsteno. ê 2013/33/EU recital 36 (adapted) (54)Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos būtu jāattiecina tikai uz tiem noteikumiem, kas ir būtiski grozījumi, salīdzinot ar  iepriekšējo  Ddirektīvu 2003/9/EK. Pienākums transponēt noteikumus, kas nav grozīti, izriet no minētās  iepriekšējās  direktīvas. ê 2013/33/EU recital 37 (adapted) (55)Šī direktīva nedrīkstētu skart dalībvalstu pienākumus attiecībā uz III pielikumaā B daļā minēto termiņu Ddirektīvas 2013/33/EK transponēšanai valsts tiesību aktos, ê 2013/33/EU (adapted) IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. I NODAĻA  PRIEKŠMETS MĒRĶIS, DEFINĪCIJAS UN DARBĪBAS JOMA 1. pants

Mērķis Šīs  Ar šo  direktīvasu mērķis ir noteikt  nosaka  standartus starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju (“pieteikuma iesniedzēji”) uzņemšanai dalībvalstīs. 2. pants Definīcijas Šajā direktīvā ir  piemēro  šādas definīcijas: 1)a)“starptautiskās aizsardzības pieteikums” ir starptautiskās aizsardzības pieteikums, kā definēts Direktīvas 2011/95/ES Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula] 2. panta h) punktā [4. panta 2. punkta a) apakšpunktā]; ê 2013/33/EU (adapted) ð new 2)b)“pieteikuma iesniedzējs” ir ð pieteikuma iesniedzējs, kā definēts Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula] [4. panta 2. punkta a) apakšpunktā]; ï trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas sagatavojis starptautiskās aizsardzības pieteikumu, par kuru vēl nav pieņemts galīgais lēmums; 3)c)“ģimenes locekļi” ir ð ģimenes locekļi, kā definēts Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [kvalifikācijas regula] [2. panta 9. punktā] ï , ciktāl šāda ģimene ir bijusi izcelsmes valstī, ir šādi pieteikuma iesniedzēja ģimenes locekļi, kas ir tajā pašā dalībvalstī saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikumu: –pieteikuma iesniedzēja laulātais vai viņa neprecējies partneris, ar kuru viņam ir stabilas attiecības, ja saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, kas attiecināmi uz trešo valstu valstspiederīgajiem, vai atbilstīgi praksei attiecīgajā dalībvalstī neprecētus pārus uzskata par pielīdzināmiem precētiem pāriem, –pieteikuma iesniedzēja vai pirmajā ievilkumā minēto pāru nepilngadīgie bērni ar nosacījumu, ka viņi ir neprecējušies, un neatkarīgi no tā, vai viņi ir dzimuši laulībā vai ārlaulībā vai ir adoptēti, kā noteikts valsts tiesību aktos, –tēvs, māte, vai cits pieaugušais, kas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai praksi ir atbildīgs par pieteikuma iesniedzēju, ja minētais pieteikuma iesniedzējs ir nepilngadīgs un neprecējies; 4)d)“nepilngadīgais” ir ð nepilngadīgais, kā definēts Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [kvalifikācijas regula] [2. panta 10. punktā] ï trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas jaunāks par 18 gadiem;

5)e)“nepavadīts nepilngadīgais bez pavadības” ir  nepavadīts  nepilngadīgais, ð kā definēts Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [kvalifikācijas regula] [2. panta 11. punktā]; ï kas ieradies dalībvalstu teritorijā bez tādu pieaugušo pavadības, kuri ir par viņu atbildīgi saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai praksi, kamēr šāda persona nav par viņu uzņēmusies aizgādību; tas ietver nepilngadīgo, kas palicis bez pavadības pēc ierašanās dalībvalstīs; ê 2013/33/EU 6)f)“uzņemšanas nosacījumi apstākļi” ir pasākumu kopums, ko dalībvalstis garantē nodrošina pieteikuma iesniedzējiem saskaņā ar šo direktīvu; ê 2013/33/EU (adapted) ð new 7)g)“uzņemšanas materiālie uzņemšanas nosacījumi apstākļi” ir uzņemšanas nosacījumi apstākļi, kas ietver mājokli, pārtiku, un apģērbu ð un citus būtiski svarīgus nepārtikas priekšmetus atbilstoši pieteikuma iesniedzēju vajadzībām viņu konkrētajos uzņemšanas apstākļos, piemēram, higiēnas priekšmetus ï, kurus nodrošina natūrā vai kā finansiālus pabalstus vai talonus, vai kā šo trīs iespēju kombināciju, un dienasnaudu; ê 2013/33/EU 8)h)“aizturēšana” ir dalībvalsts veikta pieteikuma iesniedzēja ieslodzīšana noteiktā vietā, kur pieteikuma iesniedzējam vai iesniedzējai ir liegta pārvietošanās brīvība; 9)i)“izmitināšanas centrs” ir vieta, kura ir tiek izmantota kā kopīgs mājoklis pieteikuma iesniedzējiem; ò new 10)“bēgšana” ir darbība, kuras rezultātā pieteikuma iesniedzējs nolūkā izvairīties no patvēruma procedūrām vai nu pamet teritoriju, kurā viņam ir jāatrodas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula], vai nepaliek pieejams kompetentajām iestādēm vai tiesām;

11)“bēgšanas iespējamība” nozīmē to, ka attiecīgā gadījumā, pamatojoties uz valsts tiesību aktos noteiktiem objektīviem kritērijiem, ir iemesls uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs varētu aizbēgt; ê 2013/33/EU (adapted) ð new 12)j)“ aizbildinis  pārstāvis” ir persona ð , kas definēta Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula] [4. panta 2. punkta f) apakšpunktā] ï vai organizācija, ko kompetentās struktūras ir norīkojušas, lai tas palīdzētu nepilngadīgajam bez pavadības un viņu pārstāvētu šajā direktīvā paredzētajās procedūrās nolūkā nodrošināt bērna intereses un vajadzības gadījumā īstenot nepilngadīgā tiesībspēju un rīcībspēju. Ja kā pārstāvis ir norīkota organizācija, tā ieceļ personu, kas ir atbildīga par pārstāvja pienākumu veikšanu attiecībā uz nepilngadīgo bez pavadības, saskaņā ar šo direktīvu; 13)k)“pieteikuma iesniedzējs ar īpašām uzņemšanas vajadzībām” ir  pieteikuma iesniedzējs mazāk aizsargāta persona saskaņā ar 21. pantu, kam ir nepieciešamas īpašas garantijas, lai baudītu tiesības un izpildītu pienākumus, kas paredzēti šajā direktīvā ð , piemēram, pieteikuma iesniedzēji, kuri ir nepilngadīgie, nepavadīti nepilngadīgie, invalīdi, veci cilvēki, grūtnieces, vientuļi vecāki ar nepilngadīgiem bērniem, cilvēku tirdzniecības upuri, personas ar nopietnām slimībām, personas ar garīgiem traucējumiem un personas, kas pārcietušas spīdzināšanu, izvarošanu vai cita veida nopietnu psiholoģisku, fizisku vai seksuālu vardarbību, piemēram, sieviešu dzimumorgānu kropļošanu ï. 3. pants Darbības joma 1.Šī direktīva attiecas uz visiem trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kas gatavo  pauž  starptautiskās aizsardzības pieteikumu dalībvalsts  dalībvalstu  teritorijā, tostarp pie  ārējās  robežas, teritoriālajosā ūdeņos ð jūrā ï vai tranzīta zonās, kamēr viņiem atļauts uzturēties dalībvalsts teritorijā kā pieteikuma iesniedzējiem, kā arī uz viņu ģimenes locekļiem, ja uz viņiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir attiecināms šāds starptautiskās aizsardzības pieteikums saskaņā ar valsts tiesību aktiem. 2.Šo direktīvu nepiemēro, ja dalībvalstu pārstāvniecībās iesniegta prasība pēc diplomātiskā vai teritoriālā patvēruma. 3.Šo direktīvu nepiemēro, ja piemēro  ir piemērojama  Padomes Direktīvua 2001/55/EK(2001. gada 20. jūlijs) par obligātajiem standartiem, lai pārvietoto personu masveida pieplūduma gadījumā sniegtu tām pagaidu aizsardzību, un par pasākumiem, lai līdzsvarotu dalībvalstu pūliņus, uzņemot šādas personas un uzņemoties ar to saistītās sekas. 4.Dalībvalstis var izlemt par šīs direktīvas piemērošanu saistībā ar procedūrām, kuras tiek izmantotas, pieņemot lēmumus par citāda veida aizsardzības pieteikumiem nekā no Direktīvas 2011/95/ES Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [kvalifikācijas regula] izrietošā aizsardzība. 4. pants Labvēlīgāki noteikumi

Dalībvalstis var ieviest vai saglabāt labvēlīgākus noteikumus  attiecībā uz  tādu pieteikuma iesniedzēju un pieteikuma iesniedzēja citu viņu tuvu  apgādājamo  radinieku uzņemšanas nosacījumu apstākļiem jomā, kas ir tajā pašā dalībvalstī, ja tie ir atkarīgi no pieteikuma iesniedzēja, vai arī humānu apsvērumu dēļ, ciktāl šādi noteikumi ir saderīgi ar šo direktīvu. ê 2013/33/EU ð new II NODAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR UZŅEMŠANAS NOSACĪJUMIEM APSTĀKĻIEM 5. pants Informācija 1.Dalībvalstis saprātīgā termiņā, kas nav ilgāks kā piecpadsmit dienas pēc ð pēc iespējas drīz un vēlākais ï starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas ð brīdī ï, informē pieteikuma iesniedzējus vismaz par viņiem piešķirtajiem pabalstiem labumiem un saistībām pienākumiem, kādasi viņiem jāievēro attiecībā uz uzņemšanas nosacījumiem apstākļiem. ð Sniedzamajā informācijā tās izceļ faktu, ka pieteikuma iesniedzējam, kā noteikts šīs direktīvas 17.a pantā, nav tiesību uz šīs direktīvas 14.–17. pantā paredzētajiem uzņemšanas apstākļiem tajās dalībvalstīs, kas nav dalībvalsts, kurā viņam ir jāatrodas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula]. ï Dalībvalstis nodrošina, lai pieteikuma iesniedzējiem tiktu sniegtua informācijua par organizācijām vai personu grupām, kas nodrošina noteiktu juridisko palīdzību, un organizācijām, kas varētu palīdzēt vai informēt viņus par pieejamajiem uzņemšanas nosacījumiem apstākļiem, tostarp veselības aprūpi. 2.Dalībvalstis nodrošina, ka 1. punktā noteiktā informācija ir sniegta rakstveidā ð , izmantojot standarta veidni, kuru izstrādā Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra, ï un tādā valodā, kuru pieteikuma iesniedzējs saprot, vai valodā, kuru ir pamats uzskatīt par viņam saprotamu. Ja nepieciešams, šo informāciju var sniegt ð sniedz ï arī mutiski ð un pielāgo nepilngadīgo vajadzībām ï. ê 2013/33/EU (adapted) ð new 6. pants Ceļošanas dokumenti  Dokumentācija 1. Dalībvalstis nodrošina, ka trīs dienās pēc starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanas pieteikuma iesniedzējam ir izsniegts dokuments uz viņa vārda, kas apliecina viņa pieteikuma iesniedzēja statusu vai liecina, ka viņam atļauts uzturēties dalībvalsts teritorijā līdz viņa pieteikuma izskatīšanai.

Ja personai, kam šāds dokuments izsniegts, nav atļauts pārvietoties visā vai daļā no dalībvalsts teritorijas, dokumentā apliecina arī minēto faktu. 2. Ja pieteikuma iesniedzējs ir aizturēts, kā arī, kamēr izskata starptautiskās aizsardzības pieteikumu, kas sagatavots pie robežas, vai saistībā ar procedūru, ar ko izlemj, vai pieteikuma iesniedzējam ir tiesības ieceļot dalībvalsts teritorijā, dalībvalsts var izslēgt šā panta piemērošanu. Īpašos gadījumos dalībvalstis, izskatot starptautiskās aizsardzības pieteikumu, var izsniegt pieteikuma iesniedzējiem cita veida liecības, kas ir līdzvērtīgas 1. punktā noteiktajam dokumentam. 3. Dokumentam, kas noteikts 1. punktā, nav jāapliecina pieteikuma iesniedzēja persona. 4. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu pieteikuma iesniedzējiem 1. punktā noteikto dokumentu, kam jābūt derīgam tik ilgi, kamēr viņiem atļauts uzturēties attiecīgajā dalībvalstī. 5. Dalībvalstis var izsniegt pieteikuma iesniedzējiem ð izsniedz ï ceļojumašanas dokumentu, ja radušies nopietni humāni ð vai citi sevišķi svarīgi ï iemesli, kuru dēļ viņiem nepieciešams būt citā valstī. ð Ceļošanas dokumenta derīgums tiek ierobežots atbilstoši mērķim un ilgumam, ko nosaka tā izdošanas iemesls. ï 6.Dalībvalstis neizvirza pieteikuma iesniedzējiem nevajadzīgas vai nesamērīgas prasības par dokumentiem vai citas administratīvas prasības pirms to tiesību piešķiršanas, kuras tiem pienākas saskaņā ar šo direktīvu, tikai tā iemesla dēļ, ka viņi ir starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēji. ê 2013/33/EU 7. pants Dzīvesvieta un pārvietošanās brīvība 1.Pieteikuma iesniedzēji var brīvi pārvietoties viņus uzņēmušās dalībvalsts teritorijā vai apgabalā, kādu šī dalībvalsts viņiem šādam nolūkam noteikusi. Noteiktais apgabals neietekmē neatņemamo privātās dzīves jomu un ir pietiekams, lai nodrošinātu pieeju visiem pabalstiem labumiem saskaņā ar šo direktīvu. ê 2013/33/EU (adapted) ð new

2.Sabiedrības interešu, sabiedriskās kārtības dēļ vai, ja tas nepieciešams, lai ātri apstrādātu un efektīvi pārraudzītu pieteikuma iesniedzēja starptautiskās aizsardzības pieteikumu, dDalībvalstis var ð vajadzības gadījumā ï izlemtj jautājumu par viņa pieteikuma iesniedzēja dzīvesvietu ð konkrētā vietā ï  jebkura šāda iemesla dēļ : a) sabiedrības intereses  vai  sabiedriskā kārtība; b) nolūkā ātri apstrādāt un efektīvi pārraudzīt viņa starptautiskās aizsardzības pieteikumu; ò new c) nolūkā ātri piemērot un efektīvi pārraudzīt atbildīgās dalībvalsts noteikšanas procedūru saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula]; d) ar mērķi efektīvi novērst pieteikuma iesniedzēja bēgšanu, jo īpaši: –attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem, kas nav ievērojuši pienākumu paust pietiekumu pirmās ieceļošanas dalībvalstī, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula] [4. panta 1. punktā], un ir bez pienācīga pamatojuma devušies uz citu dalībvalsti un pauduši pieteikumu tur; vai –ja pieteikuma iesniedzējiem saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula] ir jāatrodas citā dalībvalstī; vai –attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem, kas pēc bēgšanas uz citu dalībvalsti ir pārsūtīti atpakaļ uz dalībvalsti, kurā viņiem ir jāatrodas saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX [Dublinas regula]. Minētajos gadījumos materiālo uzņemšanas apstākļu nodrošināšana ir atkarīga no tā, vai pieteikuma iesniedzējs faktiski dzīvo minētajā konkrēti noteiktajā vietā. 3.Ja ir iemesli uzskatīt, ka pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība, dalībvalstis vajadzības gadījumā pieteikuma iesniedzējam pieprasa pieteikties kompetentajās iestādēs vai personiski ierasties tajās vai nu uzreiz, vai noteiktā laikā tik bieži, cik nepieciešams, lai efektīvi novērstu pieteikuma iesniedzēja bēgšanu. ê 2013/33/EU (adapted) 4.Dalībvalstis nosaka iespēju piešķirt pieteikuma iesniedzējiem pagaidu atļauju atstāt  viņu  2. un 3. punktā minēto dzīvesvietu un/vai 1. punktā minēto noteikto apgabalu. Lēmumus pieņem individuāli, objektīvi un taisnīgi,  balstoties uz konkrētās lietas apstākļiem un  paskaidrojot iemeslus, ja lēmums ir negatīvs. Pieteikuma iesniedzējam nav vajadzīga atļauja, lai iepriekš noteiktos laikos apmeklētu iestādes un tiesas, ja viņa ierašanās ir nepieciešama.

ê 2013/33/EU ð new 5.Dalībvalstis pieprasa, lai pieteikuma iesniedzēji informē kompetentās iestādes par savu pašreizējo ð dzīvesvietu vai ï adresi ð , vai tālruņa numuru, uz kuru viņus var sazvanīt, ï un, cik drīz vien iespējams, paziņo šādām iestādēm par jebkurām izmaiņām ð tālruņa numurā vai ï adresē. ê 2013/33/EU (adapted) 36.Dalībvalstis var nodrošināt materiālos uzņemšanas materiālos nosacījumus apstākļus, paredzot pieteikuma iesniedzēja faktisko dzīvesvietu kādā īpašā konkrētā vietā, kuru nosaka dalībvalstis. Šādu lēmumu, kam var būt vispārīgs raksturs, pieņem individuāli, un tas ir noteikts attiecīgās valsts tiesību aktos. ò new 7.Lēmumos, kas minēti šajā pantā, balstās uz attiecīgās personas uzvedību un konkrēto situāciju, tostarp attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem ar īpašām uzņemšanas vajadzībām, un pienācīgi ņem vērā samērīguma principu. 8.Ikvienā lēmumā, ko pieņem saskaņā ar šo pantu, dalībvalstis norāda faktiskos un – attiecīgā gadījumā – juridiskos iemeslus. Pieteikuma iesniedzējus viņiem saprotamā valodā vai valodā, kuru ir pamats uzskatīt par viņiem saprotamu, nekavējoties rakstiski informē par šāda lēmuma pieņemšanu, lēmuma apstrīdēšanas procedūrām saskaņā ar 25. pantu un lēmumā noteikto pienākumu neievērošanas sekām. ê 2013/33/EU (adapted) 8. pants Aizturēšana 1.Dalībvalstis personu neaiztur tikai tā iemesla dēļ, ka tā ir pieteikuma iesniedzējs saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2013/32/ES (2013. gada 26. jūnijs) par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai .

ê 2013/33/EU 2.Vajadzības gadījumā un pamatojoties uz katras lietas individuālu izvērtējumu, dalībvalstis var pieteikuma iesniedzēju aizturēt, ja citus, mazāk ierobežojošus alternatīvus līdzekļus nav iespējams efektīvi piemērot. 3.Pieteikuma iesniedzēju var aizturēt tikai: a)lai noteiktu vai pārbaudītu viņa identitāti vai valstspiederību; b)lai noteiktu tos elementus, kuri ir pamatā viņa starptautiskās aizsardzības pieteikumam, un kurus nevarētu iegūt neaizturot, jo īpaši, ja pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība; ò new c) lai nodrošinātu to juridisko pienākumu ievērošanu, kas pieteikuma iesniedzējam noteikti ar individuālu lēmumu saskaņā ar 7. panta 2. punktu, gadījumos, kad pieteikuma iesniedzējs nav ievērojis šos pienākumus un pastāv pieteikuma iesniedzēja bēgšanas iespējamība. ê 2013/33/EU ð new d)c)lai ð robež ïprocedūras sakarā ð saskaņā ar Regulas (ES) Nr. XXX/XXX [procedūru regula] [41]. pantu ï izlemt