LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/16

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Individuālo sociālo, veselības aprūpes un izglītības pakalpojumu turpmākās attīstības tendences un ietekme Eiropas Savienībā” (pašiniciatīvas atzinums)

2013/C 44/03

Ziņotājs: PEZZINI kgs

Līdzziņotājs: JARRÉ kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2012. gada 19. janvārī saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Individuālo sociālo, veselības aprūpes un izglītības pakalpojumu turpmākās attīstības tendences un ietekme Eiropas Savienībā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Rūpniecības pārmaiņu konsultatīvā komisija savu atzinumu pieņēma 2012. gada 8. novembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 485. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 12. un 13. decembrī (13. decembra sēdē), ar 159 balsīm par, 3 balsīm pret un 11 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) uzskata, ka individuālie sociālie, veselības aprūpes un izglītības pakalpojumi ir nozīmīgs Eiropas sociālā modeļa stūrakmens. Minētie pakalpojumi, kas ir savstarpēji atkarīgi un viens otru efektīvi pastiprina, veido “zelta trīsstūri”, kas ir svarīgs elements sabiedrības netraucētai funkcionēšanai un kvalitātei.

1.2 EESK uzskata, ka tiem, pirmkārt, ir īpaši svarīga nozīme indivīda integrēšanā sabiedrībā, vienlaikus saglabājot sociālo kohēziju un nodrošinot efektīvu demokrātisko līdzdalību un sociālo taisnīgumu. Otrkārt, tie ir ļoti nozīmīgi virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem attiecībā uz ilgtspēju, viedu nodarbinātības attīstību un pastiprinātu ekonomisko un sociālo kohēziju visā ES.

1.3 EESK atzīmē, ka ir vajadzīga lielāka izpratne par to, ka līdz ar iedzīvotāju novecošanos un pieaugošo pieprasījumu pēc aprūpes, jo ģimenes locekļu iespējas sniegt palīdzību arvien vairāk samazinās (cita starpā arī tāpēc, ka pieaug sieviešu līdzdalība darba tirgū), īpaši svarīgi ir labāk plānot un izstrādāt attiecīgas programmas saistībā ar nozares darbiniekiem izvirzāmajām prasībām un viņu apmācību, no vienas puses, un budžeta līdzekļu prioritātēm, no otras puses.

1.4 EESK apzinās, ka šī joma ir dalībvalstu kompetencē, kā arī šādu pakalpojumu sniegšanas piekritību valsts iestādēm un reģionālajām un vietējām pašvaldībām, taču vērš uzmanību uz faktu, ka šajā jautājumā pastāv arī nozīmīga dalībvalstu un Eiropas Savienības dalītā atbildība, un norāda, ka ar Lisabonas līgumam pievienoto Protokolu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem (VNP) šajā jomā ir ieviesti svarīgi jauninājumi. Komiteja uzskata, ka jācenšas veikt saskaņošanu starp dalībvalstīm, lai pārvarētu šobrīd esošās atšķirības un garantētu uzņēmējdarbības brīvību (ievērojot reglamentējošos un līgumā noteiktos uzņemošās valsts obligātos sociālos standartus) un pakalpojumu sniegšanas brīvību.

1.5 Ņemot vērā nozares nozīmi saistībā ar ieguldījumu ES iekšzemes kopprodukta veidošanā, nodarbinātības perspektīvu sekmēšanā un jaunu darba vietu un jaunu uzņēmumu radīšanā, kā arī spēju piedāvāt augstas kvalitātes novatoriskus risinājumus saistībā ar strukturālajām pārmaiņām un Eiropas sabiedrības vajadzībām, kā arī virzībā uz Lisabonas līguma mērķu īstenošanu šajā jomā, EESK aicina Komisiju, Padomi un Eiropas Parlamentu: — pieņemt reālu un piemērotu Eiropas stratēģiju novatorisku un “viedu” veselības un sociālo pakalpojumu veicināšanai Eiropā, ar kuras palīdzību optimāli izmanto cilvēkresursus, nodrošina viņiem mūžizglītību, nosaka kvalitātes principus, ievieš atbilstošas tehnoloģijas pakalpojumu saņēmēju un sniedzēju atbalstam, veido integrētu Eiropas pakalpojumu telpu un īsteno atbalsta politikas; — veicināt finanšu resursu un cilvēkresursu izmantošanas efektivitāti, īstenojot konkrētus pasākumus pakalpojumu nozares liberalizācijai; palielināt pārvaldības efektivitāti, izmantojot koplīgumus; panākt atbilstīgu privātā sektora un brīvprātīgā sektora iesaistīšanos; un rūpīgi izvērtēt pakalpojuma efektivitāti un ekonomisko lietderību; — Komisijai izstrādāt vienotus pamatnoteikumus par individuālajiem pakalpojumiem, nosakot pamata regulējumu un kvalitātes principus un skaidri definētas prasības apmācības programmām, lai Eiropas mērogā īstenotu netraucētu profesionālo mobilitāti.

1.6 EESK uzskata, ka Kopienas līmenī būtu lietderīgi koordinētā veidā piešķirt daļu no dažādu struktūrfondu līdzekļiem sociālās infrastruktūras un veselības aprūpes pakalpojumu attīstībai tur, kur to trūkst, un vietējām nodarbinātības iniciatīvām šajā jomā, īpaši nodrošinot budžeta pozīciju lauku apvidiem. Tas pats attiecas uz programmu “Apvārsnis 2020” un kultūras un mūžizglītības programmām, kuras saistītas ar jaunu tehnoloģiju pielietošanu sociālajā un veselības aprūpes jomā. Jāsekmē arī pētniecība pakalpojumu optimizācijas jomā un veiksmīgas prakses dokumentēšana un apmaiņa.

1.7 EESK uzskata, ka ir svarīgi izveidot konstruktīvu un labi strukturētu visu līmeņu (vietējo, valsts un Eiropas) savstarpējo sociālo dialogu visās individuālo pakalpojumu jomas nozarēs. Šā dialoga svarīgākais uzdevums būtu: — analizēt šīs jomas ekonomisko un sociālo nozīmi; — meklēt ceļus tās attīstībai; — gatavot projektus, lai veiktu tās regulējuma augšupvērstu saskaņošanu; — apkarot nelegālo nodarbinātību; — uzlabot profesionālos standartus un karjeras iespējas šajā jomā; — uzlabot tās darba noteikumus un algas; — uzlabot tās pievilcību un tēlu; — pārraudzīt koplīgumu un regulējuma piemērošanu šajā jomā. Eiropas Komisijai un dalībvalstīm būtu konkrēti un aktīvi jāpalīdz izveidot un attīstīt šo dialogu, kā arī jāpalīdz organizēt tās darbu. Sākumā šis atbalsts varētu izpausties tās nozaru pētījumu veidā un ietvert Eiropas līmeņa konferences, kas būtu paredzētas šīs jomas sociālajiem partneriem.

2. Ievads

2.1 Šā atzinuma mērķis ir apzināt izmaiņas pašreizējās un nākotnes attīstības tendencēs individuālo sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu un ar tiem saistīto izglītības un apmācības pakalpojumu jomā un it īpaši jaunu, kvalitatīvu darba vietu perspektīvas šajā nozarē.

2.2 Sociālie un veselības aprūpes pakalpojumi ir vērsti uz indivīda pamatvajadzībām. Nozares darbības formas ir dažādas: tā ietver gan iestādes, kas sniedz medicīnisku un psihosociālu aprūpi, gan arī tādas, kas piedāvā sociālo un medicīnisko aprūpi, aprūpi mājvietā, aprūpi pansionātos, garīgās veselības un bērnu aprūpes centros, palīdzību vecāka gadagājuma cilvēkiem un cilvēkiem ar spēju traucējumiem.

2.3 Nozarei ir raksturīgas arī ievērojamas migrācijas plūsmas no trešām valstīm Eiropas Savienības virzienā, kā arī spēcīga nosliece uz nelegālā darba tirgu ar visām nelabvēlīgajām sekām gan indivīdam, gan sabiedrībai kopumā.

2.4 Ar šo atzinumu EESK vēlas palīdzēt noteikt individuālo pakalpojumu pievienoto vērtību stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanā, apzinot vajadzības attiecībā uz kvalificētiem cilvēkresursiem un jaunām specialitātēm nodarbinātības jomā, lai, uzlabojot integrāciju, pavērtu novatoriskas sociālās perspektīvas, nodrošinātu vairāk un labākas darba vietas un paaugstinātu visu iedzīvotāju labklājību, kas savukārt stiprinās sabiedrības kohēziju.

2.5 Individuālie sociālie, veselības un izglītības pakalpojumi ir svarīgs Eiropas sociālā modeļa stūrakmens. Minētie pakalpojumi, kas ir savstarpēji atkarīgi un viens otru efektīvi pastiprina, veido “zelta trīsstūri”, kas ir svarīgs elements sabiedrības netraucētai funkcionēšanai un kvalitātei.

2.6 EESK atbalsta šo integrēto pakalpojumu “zelta trīsstūra” koncepciju, ar kuru sekmē kvalitatīvu izglītību, efektīvu veselības aprūpi un pilnīgu sociālo integrāciju ar mērķi nodrošināt visu trīs minēto pakalpojumu veidu visaugstāko efektivitāti, proti, nodrošinot pieejamību, vispārēju piekļuvi, indivīda izvirzīšanu uzmanības centrā, visaptveramību, nepārtrauktību, augstu kvalitātes līmeni, skaidru orientāciju uz rezultātiem, pamattiesību ievērošanu, līdzdalību un partnerību, integrētu pārvaldību, ieguldījumus cilvēkkapitālā un sociālajā infrastruktūrā, augstu veiktspēju, kvalitatīvas darba vietas un labus darba apstākļus ar karjeras iespējām, solidaritāti un sociālo kohēziju.

2.7 EESK uzskata, ka tieši minēto iezīmju dēļ profesionālu individuālo pakalpojumu “zelta trīsstūrim” būtu prioritāri jāpievērš uzmanība virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem saistībā ar ilgtspēju, ekonomikas un nodarbinātības attīstību un Eiropas Savienības ekonomisko un sociālo kohēziju.

2.8 Atzinuma pamatā ir dažādi informācijas avoti — no vispārīgiem pētījumiem līdz konkrētu gadījumu analīzei uzņēmējdarbības jomā. Jāatzīmē, ka demogrāfiskās tendences un aktīva novecošana, kā arī iedzīvotāju novecošanās ietekme uz veselības aprūpes un sociālās drošības sistēmām jau ir aplūkotas EESK iepriekšējos atzinumos (1). Pati EESK ir iesaistījusies arī ceļvežu izstrādē vairākām iniciatīvām Astotās pētniecības un izstrādes pamatprogrammas kontekstā saistībā ar Eiropas sabiedrības novecošanās problemātiku, kā arī iniciatīvām par vecāka gadagājuma cilvēku līdzdalību sabiedrības dzīvē (2).

2.9 Individuālie izglītības pakalpojumi šajā atzinumā ir aplūkoti tikai tiktāl, ciktāl tie kalpo, lai nodrošinātu kvalitatīvus un mūsdienīgus sociālos pakalpojumus un veselības aprūpi. Plašāka informācija par apmācības un mūžizglītības pakalpojumiem ir atrodama vairākos iepriekšējos EESK atzinumos par šo tematu (3).

3. Nozares raksturojums un perspektīvas

3.1 Saskaņā ar datiem par 27 ES valstīm (4) 2009. gadā sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu un ar tiem saistītu izglītības pakalpojumu jomā Eiropas Savienībā bija nodarbināti vairāk nekā 21,5 miljoni cilvēku. Minētā nodarbinātība ir vairāk koncentrēta ES “vecajās”, nevis “jaunajās” dalībvalstīs, un pārsvarā aptver sievietes, kas veido 78 % no šajā nozarē nodarbināto personu skaita, un gados jaunus cilvēkus (vairāk nekā 43 % ir jaunāki par 40 gadiem). Pretstatā ekonomikas krīzes izraisītajam nemitīgajam nodarbinātības samazinājumam Eiropas Savienībā nozares ieguldījums sociālās aprūpes un mājas aprūpes jomā no 2000. līdz 2010. gadam bija vairāk nekā 4 miljoni jaunu darba vietu ar būtisku pieaugumu 2008.–2010. gadā, proti, 770 000 jaunu darba vietu (5).

3.2 Veselības aprūpes pakalpojumi Eiropas Savienībā ir viena no svarīgākajām nozarēm un veido 10 % no IKP, tajos ir nodarbināts katrs desmitais darbinieks, un pakalpojumu nozarē ir vidēji lielāks augstāko izglītību ieguvušu darbinieku procentuālais īpatsvars (6). Līdz ar iedzīvotāju novecošanos (7), sieviešu aizvien lielāko līdzdalību darba tirgū un pieaugošo pieprasījumu pēc veselības aprūpes nodarbinātība minētajā nozarē pieaug, tāpēc aizvien vairāk ir vajadzīgas Eiropas līmenī saskaņotas definīcijas un apmācības standarti, lai nodrošinātu ģeogrāfisko mobilitāti un speciālistu dinamiku, kas vērsta uz kvalitatīviem, efektīviem un ilgtspējīgiem pakalpojumiem visā ES teritorijā.

3.3 Šajā nozarē iesaistītās specialitātes ietver medicīniskās aprūpes palīgus, medmāsas, darbā ar jauniešiem iesaistītas personas, sociālos darbiniekus un ārstus: saskaņā ar neseniem pētījumiem (8) visās medicīnas nozarēs, neraugoties uz zemo atalgojuma un darba prestiža līmeni, veselības aprūpes darbinieki ir ļoti motivēti un atbildīgi. Pētījumi liecina arī, ka ir vērojams nopietns darbinieku trūkums un arvien lielākas grūtības atrast piemērotus un kvalificētus vadošus darbiniekus, kas būtu gatavi turpināt darbu.

3.4 “Eiropa 2020” ietvaros (9) ir vajadzīga īpaša ES stratēģija, lai nodrošinātu augstāku tehnoloģisko, kā arī strukturālo inovāciju līmeni, samazinātu izmaksas un veicinātu kvalitatīvas darba vietas, vienlaikus uzlabojot piekļuvi veselības aprūpei, it īpaši nelabvēlīgā situācijā esošos reģionos un noteiktās medicīnas jomās, kurās ir raksturīgs darbinieku trūkums valstu līmenī, izveidojot ar ļoti motivētu un kvalificētu personālu nodrošinātu kvalitatīvu Eiropas medicīnas centru tīklu, kam jābūt pieejamam visiem ES iedzīvotājiem.

3.5 Atalgojuma līmenis šajā nozarē parasti ir zemāks nekā vidējais atalgojums valstu līmenī par līdzvērtīgu darbu; darbaspēka lielākā daļa ir sievietes, bieži vien imigrantes, ar zemu atalgojuma līmeni (10), un, neraugoties uz kvalifikāciju, viņu darbs netiek augstu vērtēts un nodarbinātības attiecības ir nepastāvīgas, kā izriet no nesen veiktiem pētījumiem tādās apakšnozarēs (11) kā veselības aprūpe, bērnu aprūpe, veco ļaužu aprūpe un palīdzība citu veidu apgādājamām personām.

3.6 Nozarei piemīt arī citas īpatnības, ar ko tā atšķiras no pārējām (12): — vidējais darba stundu skaits nedēļā ir mazāks nekā citās tautsaimniecības nozarēs, taču salīdzinājumā ar ekonomiku kopumā biežāk ir sastopami tādi režīmi kā darbs maiņās, nakts darbs, nepilnas slodzes darbs un pagaidu darba līgumi; — pieaug pieprasījums pēc vienota pakalpojuma, kas apvienotu visus veselības aprūpes un sociālās palīdzības aspektus un spējas; — profesionālajai izglītībai, valodu apmācībai un kvalifikācijas celšanai ir svarīga nozīme, lai veicinātu IT atbalsta izmantošanu pirmās palīdzības sniegšanas, telemedicīnas un telediagnostikas darbībām; — ir nepieciešama visu izskatāmo trīs veidu pakalpojumu labāka un labāk koordinēta infrastruktūra, kas ar piemērotu līdzekļu palīdzību ir pieejama visiem (un atsauces struktūras uz vietas?).

3.7 Turklāt, kā norādīts attiecībā uz individuālajiem pakalpojumiem, veidojot dialogu ar sociālajiem partneriem un pilsonisko sabiedrību kopumā, ir “vairāk jāņem vērā mazo uzņēmumu, kas sniedz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, sociālos pakalpojumus un bezpeļņas pakalpojumus, īpatnības un sabiedrības interesēs veiktais ieguldījums” (13).

3.8 Stāvoklis ir īpaši satraucošs lauku apvidos un citos nelabvēlīgā situācijā esošos reģionos, kur sociālās, medicīniskās un izglītības infrastruktūras trūkums bieži rada kvalificēta darbaspēka aizplūšanu, kas savukārt ietekmē uzņēmumu dibināšanas iniciatīvas, uzņēmumu atrašanās vietu un attīstību šajos apvidos: tādēļ ir jānodrošina līdzsvarotāka reģionālā attīstība un jāveicina teritoriālā kohēzija, īpaši attiecībā uz sociālo palīdzību, veselības aprūpi un izglītību, individuāli pielāgotu bērnu aprūpi un bērnudārziem (14).

3.9 Lai veicinātu migrējošo darbinieku labāku integrāciju, jāparedz finansiāli un organizatoriski atbalsta pasākumi, kas ietver valodu kursus, darba prestiža paaugstināšanu, izmitināšanu un mājokļus, arodmācības palīdzības prakses jomā, ņemot vērā turpmāko reintegrāciju izcelsmes valstīs, lai novērstu intelektuālā potenciāla aizplūšanu veselības aprūpes jomā (15).

3.10 Ieguldījumu izmaksas šajā nozarē ir visai augstas un bieži raisa strīdus saistībā ar ilgtspējas problēmām, jo finanšu krīze ir saasinājusi nepieciešamību uzlabot veselības un sociālo pakalpojumu izmaksu efektivitāti, un dalībvalstīm saspringtā situācijā jāatrod pareizais līdzsvars starp prasību vispārēji nodrošināt veselības aprūpes pakalpojumus un budžeta ierobežojumiem. Tomēr, aplūkojot sasniegtos rezultātus, ir acīmredzams, ka ieguldījumi minētajā pakalpojumu nozarē ir ļoti produktīvi un rentabli: darbiniekiem ir labāka veselība, viņi ir labāk integrēti, augstāk kvalificēti, vairāk motivēti un arī stabilāki.

3.11 Turklāt ar Lisabonas līgumam pievienoto Protokolu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem (VNP) ir ieviesti svarīgi jauninājumi, “jo tas attiecas uz visiem vispārējas nozīmes pakalpojumiem un ar to tiek ieviests jēdziens “vispārējas nozīmes ar ekonomiku nesaistīti pakalpojumi” pretstatā “vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem” ” (16). Nav noliedzams, ka izskatāmajiem individuālajiem pakalpojumiem ir gan tautsaimniecisks, gan ar ekonomiku nesaistīts raksturs. Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu aspekts ir saistīts ar to lomu visu nozaru, ražošanas un pakalpojumu netraucētā norisē, un vispārējas nozīmes ar tautsaimniecību nesaistītu pakalpojumu aspekts attiecas uz to lomu visu indivīdu integrācijā un sociālo kohēziju.

3.12 EESK uzskata, ka “vispārējas nozīmes pakalpojumu protokols nav tikai vienkārša deklarācija, ar ko interpretē ES līgumus un kopīgās vērtības saistībā ar vispārējas nozīmes pakalpojumiem, bet gan līdzinās lietošanas pamācībai, kas paredzēta ES un tās dalībvalstīm. Protokola noteikumos galvenā uzmanība pievērsta patērētājam, viņa vajadzību apmierināšanai, prioritātēm un tiesībām, un tajā ir iekļauti kopējie principi, proti, augsts kvalitātes līmenis, drošība un pieejamība, vienlīdzīga attieksme un vispārējas piekļuves veicināšana.” (17).

3.13 Tādēļ šajā nozarē ir īpaši nepieciešams ar saskaņotas ES sistēmas palīdzību nodrošināt spēcīgu Eiropas dimensiju un nozare jāatbalsta ar Eiropas stratēģiju strukturāliem intervences pasākumiem; vienlaikus Komiteja uzsver, ka jāņem vērā “valsts, reģionālo un vietējo iestāžu būtiskā nozīme un lielā rīcības brīvība, nodrošinot, pasūtot un organizējot vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, lai, cik vien iespējams, ievērotu patērētāju vajadzības” (18).

4. Ceļā uz Eiropas stratēģiju novatorisku un “viedu” veselības un sociālo pakalpojumu veicināšanai

4.1 Komiteja uzskata, ka Eiropas stratēģijas uzsākšanai ir būtiska nozīme, lai prognozētu un pārvaldītu Eiropas sabiedrības un tās ekonomiskā un sociālā modeļa pašreizējās pārmaiņas, kas prasa noteikt Eiropas sociālo, veselības aprūpes un izglītības individuālo pakalpojumu nozares stratēģiskās prioritātes attiecībā uz: — cilvēkresursiem un to apmācību un informēšanu, — atbilstošām tehnoloģijām, — Eiropas pakalpojumu integrētu telpu, — labākiem mobilitātes un apmaiņas nosacījumiem, — Eiropas principu pieņemšanu kvalitātes jomā, — diplomu pilnīgu atzīšanu, — pētniecību, kuras mērķis ir optimizēt pakalpojumu rezultātus, — veiksmīgu piemēru dokumentēšanu un apmaiņu, — atbalsta rīcībpolitikām, struktūru un infrastruktūru.

4.2 Cilvēkresursi ir individuālo pakalpojumu nozares pirmais pamata pīlārs, par ko liecina stratēģijā “Eiropa 2020” paredzētie budžeta līdzekļi ar mērķi ilgāk uzturēt ES iedzīvotājus aktīvus, integrētus sabiedrībā un veselus, tādējādi veicinot pozitīvu ietekmi uz produktivitāti un konkurētspēju. Šī nozare ir ierindota kā viena no pirmajām Vadošo tirgu iniciatīvā Eiropai un tā ir arī neatņemama sastāvdaļa pamatiniciatīvā “Jaunu prasmju un darbavietu programma”.

4.2.1 Ņemot vērā aplūkojamo pakalpojumu nozīmīgumu, ES stratēģiskā rīcība cilvēkresursu jomā būtu jāvērš uz: — informācijas sistēmām, lai apzinātu nepieciešamās specialitātes un nodarbinātības iespējas; — pasākumiem, ar kuriem veicina un integrē kompetenču apguvi; — kvalifikācijas un diplomu starptautisko atzīšanu, lai veicinātu mobilitāti; — efektīvām profesionālās orientācijas un komunikācijas sistēmām, it īpaši valodu apmācības jomā; — izglītību/digitālajām prasmēm e-tehnoloģiju jomā; — apmācību un kvalifikācijas celšanu, kas vērsta uz jaunām tehnoloģijām un jaunām ārstniecības metodēm; — nozares stabilizācijas mehānismiem, pievilcīgiem darba apstākļiem un karjeras iespējām, kā arī dzimumu līdzsvara uzlabošanu; — profesiju prestiža paaugstināšanu minētajā pakalpojumu nozarē; — reglamentējošu vienošanos par kvalitātes principiem un to piemērošanu un skaidri noteiktām apmācību programmās iekļaujamām prasībām; — atbalsta pakalpojumu ieviešanu, piemēram, pagaidu aizvietotājiem, apmācību un konsultācijām, lai nodrošinātu sociālās ekonomikas un aprūpes kvalitāti un uzlabotu palīdzības sniedzēju labklājību; — brīvprātīgo darba vērtīgā ieguldījuma izmantošanu, kas var dot būtisku ieguldījumu saistībā ar kvalitātes paaugstināšanu, emocijām un nesavtīgām cilvēku attiecībām, kas ir svarīgas aprūpējamās personas psihiskajai un fiziskajai labsajūtai. Minētie Eiropas rīcības elementi būtu jāpapildina ar nepārtrauktas uzraudzības pasākumiem, kas balstīti uz zinātnisku un precīzu novērtējumu.

4.3 Šīs stratēģijas otrais pīlārs ir atbilstošu tehnoloģiju ieviešana, lai atbalstītu gan pakalpojumu sniedzējus, gan saņēmējus: gan strukturālu, gan metodoloģisku un tehnisku inovāciju izmantošana individuālo sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanā var sekmēt ilgtspēju notiekošo pārmaiņu un iekļaujošas izaugsmes perspektīvu kontekstā.

4.3.1 Ir jāizmanto informācijas un komunikācijas tehnoloģijas, lai veicinātu autonomiju, apzinīgāku attieksmi un personīgās veselības kultūru, kā arī koordināciju starp veselības aprūpes un sociālajiem pakalpojumiem, lai veidotu aizvien integrētākus pakalpojumus, kuros pastāvīgi koordinēta kvalitatīvu pakalpojumu plūsma vērsta uz indivīdu.

4.3.2 E-veselība, e-prasmes informācijas tehnoloģiju jomā un telemedicīna ir viens no aprūpes un rehabilitācijas procesu inovācijas galvenajiem pīlāriem, jo tā sniedz iespēju iedzīvotājiem visur izmantot savu slimības vēsturi un tādējādi gūt labumu no individuāli pielāgotas medicīniskās palīdzības (19).

4.3.3 Lai individuālo pakalpojumu sistēmas būtu efektīvas, tām ir nepieciešama augsti attīstīta tehnoloģiskā platforma, kas starp ilgtermiņa aprūpes saņēmējiem un sniedzējiem nodrošina apmainīšanos gan ar sekmīgas prakses piemēriem, gan ļauj dalīties ar pamatnostādnēm lēmumu pieņemšanas, kā arī kvalitātes novērtējuma/uzraudzības jomā vietējā līmenī un turpmākai aprūpes plānošanas precizēšanai, lai uzlabotu sociālo pakalpojumu, kā arī medicīnisko un paramedicīnisko pakalpojumu izmaksu sadales sistēmas (20).

4.3.4 Ir pilnībā jāizmanto informācijas tehnoloģiju sniegtās iespējas individuālo sociālo, veselības aprūpes un izglītības pakalpojumu jomā, izmantojot pētniecību un izstrādi valstu un ES līmenī, lai sekmētu jaunu profesionālo profilu ieviešanu, kas atbilstu bērnu, cilvēku ar invaliditāti, vecu cilvēku un fiziski un garīgi slimu cilvēku vajadzībām.

4.4 Trešais pīlārs: būtu jāapsver Eiropas integrēto pakalpojumu telpas izveide, un liela uzmanība jāvelta mērķim pārvarēt pašreizējo nevienlīdzību un reāli garantēt pamattiesības dibināt uzņēmumus (ievērojot reglamentējošos un līgumā noteiktos uzņemošās valsts obligātos sociālos standartus) un sniegt pakalpojumus (īpaši šajā jomā, kas ir svarīga pakalpojumu brīvas aprites nodrošināšanai), izmantojot savstarpējo atzīšanu, administratīvo sadarbību un, ja nepieciešams, saskaņošanu, lai visā Eiropas Savienībā nodrošinātu uz indivīdu vērstu atbilstošu pakalpojumu kopumu. Lai sasniegtu šo mērķi, dalībvalstīm un Eiropas Savienībai atbildība jāīsteno kopīgi.

4.4.1 Eiropas ekonomikas pārveidošana par novatorisku un mūsdienīgu ekonomiku, kas būtu balstīta uz ceturtās brīvības, proti, pakalpojumu brīvas aprites, pilnīgu īstenošanu, kā arī “piektās brīvības” attīstību, t.i., zināšanu pilnvērtīgu un brīvu apriti, ļautu Eiropai pilnībā izmantot savu radošo potenciālu. Šajā sakarā, pamatojoties uz Eiropas novērtēšanas sistēmu, kas jāievieš, būtu rūpīgi jāseko līdzi inovāciju pielietošanas rezultātiem veselības aprūpes un sociālo pakalpojumu jomā.

4.4.2 Būtu jānodrošina vienota Eiropas telpa, kas visā ES garantē piekļuvi kvalitatīviem pamatpakalpojumiem individuālo sociālo un veselības aprūpes un izglītības pakalpojumu jomā, tostarp ieviešot “dažādās dalībvalstīs un nozarēs īstenotu brīvprātīgu Eiropas kvalitātes sistēmu” (21), kas paredz lietotāju iesaistīšanu kvalitātes definēšanā un vērtēšanā.

4.4.3 Papildus saskaņotiem kvalitātes principiem integrēto pakalpojumu sistēmā ir vajadzīga savstarpēja kvalifikāciju atzīšana, pakalpojumu kvalitātes uzraudzība, iedzīvotājiem tuva sociālā dialoga uzsākšana dažādos līmeņos, iesaistot visas ieinteresētās personas, lai pastiprinātu savstarpējo sadarbību.

4.5 Atbalsta politikas, struktūras un infrastruktūras veido ceturto pīlāru, uz kura būtu jābalstās Eiropas stratēģijai individuālo pakalpojumu jomā.

4.5.1 Minētā pīlāra būtiski elementi līdztekus stratēģijā “Eiropa 2020” paredzētajiem pasākumiem ir ES programmu un struktūrfondu, it īpaši Eiropas Sociālā fonda, Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Eiropas Lauksaimniecības un lauku attīstības fonda, kā arī ES programmu “Kultūra” un “Apvārsnis 2014–2020” mērķtiecīga iesaistīšana.

4.5.2 Tāpat ES līmenī būtu jāparedz pasākumi, ar kuriem izstrādā Eiropas līmeņa regulējumu, kas atvieglo un veicina profesionālo kvalifikāciju un pakalpojumu kvalitāti, veiksmīgu piemēru dokumentēšanu un apmaiņu, kā arī standartizētas pakalpojumu kvalitātes, “klientu apmierinātības” līmeņa un “cenas un vērtības attiecības” uzraudzības sistēmas šajā nozarē gan attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju profesionalitātes nodrošināšanu, darba apstākļiem un profesionālo karjeru, publiskā un privātā sektora un sociālās ekonomikas uzņēmumiem un, visbeidzot, pakalpojumu saņēmējiem un viņu ģimenēm, kā arī sociālo ekonomiku..

4.5.2.1 Brīvprātīgo darbam šajā saistībā ir nozīmīga loma, kas būtu jāatbalsta un jāstimulē it īpaši tādēļ, ka tas sniedz ieguldījumu cilvēciskajā, sociālajā un emocionālajā aspektā: īpašu uzmanību pelnījuši Eiropas mēroga atbalsta pasākumi pieredzes apmaiņai par labāko praksi brīvprātīgo darba jomā saistībā ar individuālajiem pakalpojumiem.

4.5.3 Būtu jāņem vērā ieguldījumu saistību nozīme un jo īpaši finansējuma dažādošanas nepieciešamība (nodokļi, dažādu veidu iemaksas sociālās drošības (aizsardzības) sistēmās, apdrošināšana, paaudžu solidaritāte, publiskā un privātā sektora partnerība), apzinoties, ka ilgtermiņā lielākajai iedzīvotāju daļai veselības aprūpes atbalsta izmaksas nav ilgtspējīgas.

4.5.4 ES līmenī būtu lietderīgi daļu no struktūrfondu līdzekļiem piešķirt sociālās infrastruktūras un veselības aprūpes un palīdzības pakalpojumu attīstībai tur, kur to trūkst, un vietējām nodarbinātības iniciatīvām šajā jomā, it īpaši nodrošinot attiecīgu budžeta pozīciju lauku apvidiem un citiem nelabvēlīgā situācijā esošiem reģioniem, kuriem finansējumu varētu piešķirt no Eiropas Lauksaimniecības un lauku attīstības fonda un iniciatīvas Leader līdzekļiem.

4.5.5 ES līmenī vajadzētu arī pārskatīt ģimenes atbalsta politikas pasākumus un pasākumus, ar kuriem nodrošina lielāku elastīgumu darba vietā tiem cilvēkiem, kuri savā ģimenē sniedz aprūpes pakalpojumus.

5. Nobeiguma piezīmes

5.1 EESK pauž stingru pārliecību, ka “šie pakalpojumi pilsoņiem nodrošina būtisku drošības tīklu un veicina sociālo kohēziju tādās jomās kā veselības aprūpe, bērnu aprūpe un veco ļaužu aprūpe, kā arī palīdzība invalīdiem un sociālie mājokļi” (22).

5.2 Komiteja uzsver, ka individuālie veselības aprūpes, izglītības un sociālie pakalpojumi ir vispārējas nozīmes pakalpojumi — gan ar tautsaimniecisku nozīmi, gan bez tās — un tiem ir svarīga loma Eiropas sabiedrības kvalitātes nodrošināšanā un funkcionēšanā, sekmējot sociālo aizsardzību, integrāciju un lielā mērā arī ekonomikas darbību un konkurētspēju. Vienlaikus ekonomikas krīzes un ilgākā laikposmā arī demogrāfisko tendenču dēļ pieaug pieprasījums pēc šiem pakalpojumiem un to finansējuma iespējas kļūst ierobežotas.

5.3 Komiteja atkārtoti uzsver Lisabonas līguma mērķus izglītības, sociālās aizsardzības un veselības jomā, kas atspoguļo kolektīvo sociālo apziņu un centienus paaugstināt cilvēku dzīves līmeni, ciktāl tas ir iespējams, ņemot vērā visu dalībvalstu ekonomikas potenciālu.

5.4 EESK uzskata, ka pašreizējos apstākļos turpmākajai attīstībai šajā jomā ir nepieciešams: — pieņemt reālu un piemērotu Eiropas stratēģiju novatorisku un “viedu” veselības un sociālo pakalpojumu, kā arī izglītības un ar to saistītu pakalpojumu veicināšanai, optimāli izmantojot cilvēkresursus, ieviešot atbilstošas tehnoloģijas pakalpojumu saņēmēju un sniedzēju atbalstam, veidojot integrētu Eiropas pakalpojumu telpu un īstenojot struktūru un infrastruktūru atbalsta politikas, kas balstītas uz sociālo dialogu ar pilsonisko sabiedrību dažādos līmeņos; — efektīvāk izmantot finanšu resursus, cilvēkresursus, esošo infrastruktūru, kvalitātes principu piemērošanu un darbības novērtēšanu, īstenojot pasākumus kompetenču apguves palielināšanai un integrēšanai; paaugstināt konkurētspējas līmeni, izmantojot koplīgumus; palielināt privātā sektora, sociālās ekonomikas un brīvprātīgā darba līdzdalību; ieviest jaunus nozaru partnerības veidus rūpīgi pārskatīt pakalpojumu izmaksas un izvērtēt to efektivitāti un rentabilitāti.

Briselē, 2012. gada 13. decembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) EESK atzinums par tematu “Sabiedrības novecošanas ietekme uz veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmām”, OV C 44, 11.2.2011., 10. lpp.; EESK atzinums par tematu “Solidaritāte veselības jomā – nevienlīdzības samazināšana veselības jomā ES”, OV C 18, 19.1.2011., 74. lpp.; EESK atzinums par tematu “Vecāka gadagājuma cilvēku vajadzību ievērošana”OV C 77, 31.3.2009., 115. lpp.; EESK atzinums par tematu “Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem”, OV C 44, 16.2.2008., 109. lpp..

(2) EESK atzinums par tematu ““Apvārsnis 2020”: ceļveži attiecībā uz sabiedrības novecošanu”, OV C 229, 31.7.2012., 13. lpp., un EESK atzinums par tematu “Vecāka gadagājuma cilvēku ieguldījums un līdzdalība sabiedrībā”, vēl nav publicēts OV.

(3) EESK atzinums par tematu “Vecāka gadagājuma cilvēku vajadzību ievērošana”, OV C 77, 31.3.2009., 115. lpp.; EESK atzinums par tematu “Rīcības plāns pieaugušo izglītībai “Mūžu dzīvo — mūžu mācies”, OV C 204, 9.8.2008., 89. lpp.; EESK atzinums par tematu ““Migrācija un mobilitāte: ES izglītības sistēmu problēmas un iespējas”, OV C 218, 11.9.2009., 85. lpp.; EESK atzinums par tematu “Par Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūras izveidošanu profesionālajai izglītībai un apmācībām”OV C 100, 30.4.2009., 136. lpp.

(4) Eurostat, Darbaspēka apsekojums, DS-073433, 3/2010.

(5) Eiropas Sabiedrisko pakalpojumu arodbiedrību federācijas (EPSU) un Eiropas Arodbiedrību konfederācijas (ETUC) kopīgais ieguldījums Eiropas Komisijas konsultācijā par nodarbinātības iespējām individuālo un mājsaimniecības pakalpojumu jomā; Briselē, 2012. gada 18. jūlijā.

(6) COM(2011) 709 final.

(7) Ziņojums par demogrāfiskās attīstības tendencēm, European Economy Nr. 4/2011; Ekonomikas un finanšu lietu ĢD 2012. gada ziņojums par novecošanu.

(8) Ziņojums par Eiropas Sabiedrisko pakalpojumu arodbiedrību federācijas (EPSU) pētījumu “Pay in the care sector in relation to overall pay levels and the gender pay gap in different countries in the European Union” (“Atalgojums aprūpes nozarē salīdzinājumā ar vispārējo algas līmeni un vīriešu un sieviešu atalgojuma atšķirības dažādās Eiropas Savienības valstīs”) J. Pillinger, 2010. gada februāris.

(9) COM(2010) 2020 final ar prioritārajām iniciatīvām, piemēram, “Inovācijas Savienība” un “Digitālā programma Eiropai”.

(10) EESK atzinums par tematu “Likvidēt atšķirības sieviešu un vīriešu darba samaksā”, OV C 211, 19.8.2008., 54. lpp., EESK atzinums par tematu “Ceļvedis sieviešu un vīriešu līdztiesībā 2006–2010”, OV C 318, 23.12.2006., 173. lpp., “Harta par dzimumu līdztiesības aspekta integrēšanu arodbiedrībās”, kas pieņemta EAK kongresā Seviljā 2007. gada 23. maijā, un “Rokasgrāmata par dzimumu līdztiesības integrēšanu nodarbinātības politikā”, Eiropas Komisija, 2007.

(11) Ziņojums par Eiropas Sabiedrisko pakalpojumu arodbiedrību federācijas (EPSU) pētījumu “Pay in the care sector in relation to overall pay levels and the gender pay gap in different countries in the European Union” (“Atalgojums aprūpes nozarē salīdzinājumā ar vispārējo algas līmeni un vīriešu un sieviešu atalgojuma atšķirības dažādās Eiropas Savienības valstīs”) J. Pillinger, 2010. gada februāris.

(12) Datubāze AMECO (Annual macroeconomic database)– Nodarbinātība Eiropā – EU KLEMS Accounts (Capital (K), Labour (L), Energy (E), Material (M) and Service inputs (S)). Ceturkšņa pārskats, Eiropas Komisija.

(13) Ziņojums “Gatavošanās 2010. gada direktīvas par pakalpojumiem iekšējā tirgo ieviešanai”.

(14) COM(2011) 66.

(15) EESK atzinums par tematu “Ģimenes politikas loma demogrāfisko pārmaiņu jomā”OV C 218, 23.7.2011., 7. lpp. un EESK atzinums par tematu “Augstākās izglītības modernizācija”, OV C 181, 21.6.2012, 143.–149. lpp.

(16) EESK atzinums par tematu “Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi: kompetenču sadalījums starp ES un dalībvalstīm”, OV C 128, 18.5.2010., 65.–68. lpp.

(17) Sk. 16. zemsvītras piezīmi.

(18) Sk. 16. zemsvītras piezīmi.

(19) Konference par e-veselību 2012. gadā Kopenhāgenā.

(20) ESAO: Help Wanted? Providing and Paying for Long-Term Care (“Vajadzīga palīdzība? Ilgtermiņa aprūpes sniegšana un apmaksa”), 2011.

(21) COM(2011) 900.

(22) COM(2011) 900.