PASKAIDROJUMA RAKSTS

Saskaņā ar 395. panta 1. punktu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (“PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, lai atkāptos no minētās direktīvas noteikumiem ar nolūku vienkāršot PVN iekasēšanas procedūru vai lai nepieļautu noteiktu veidu nodokļu nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

Ar vēstuli, kas Komisijā reģistrēta 2019. gada 2. aprīlī, Apvienotā Karaliste pieprasīja atļauju turpināt piemērot pasākumu, ar ko atkāpjas no vispārīgajiem principiem, kuri reglamentē tiesības atskaitīt priekšnodokli attiecībā uz iznomātām vai izīrētām vieglajām automašīnām, kuras izmanto ne tikai saimnieciskajai darbībai. Līdz ar pagarinājuma pieprasījumu Apvienotā Karaliste iesniedza ziņojumu, kurā iekļauts pārskats par procentuālo ierobežojumu, kas piemērots tiesībām atskaitīt PVN par automašīnu īri vai nomu, kuras izmanto ne tikai saimnieciskajai darbībai.

Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija ar 2019 gada 29. aprīļa vēstulēm informēja pārējās dalībvalstis par Apvienotās Karalistes pieprasījumu. Komisija 2019. gada 2. maija vēstulē paziņoja Apvienotajai Karalistei, ka tās rīcībā ir visa informācija, kas vajadzīga pieprasījuma izvērtēšanai.

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

PVN direktīvas 168. un 169. pantā ir noteikts, ka nodokļa maksātājam ir tiesības atskaitīt PVN, kas uzlikts par pirkumiem, kuri veikti saistībā ar viņa darījumiem, par ko uzliek nodokli. Vienlaikus PVN direktīvas 26. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēts, ka par pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību uzskata gadījumu, kad nodokļa maksātājs privātajām vajadzībām lieto preces, kas ir tā saimnieciskās darbības aktīvu daļa, ja PVN par šīm precēm bijis pilnīgi vai daļēji atskaitāms. Tādējādi sistēma nodrošina, ka gadījumos, kad attiecīgais PVN priekšnodoklis sākotnēji ticis atskaitīts, galīgais patēriņš tiek aplikts ar nodokli.

Attiecībā uz mehāniskajiem transportlīdzekļiem reizēm nodokļa maksātājiem ir sarežģīti un apgrūtinoši noteikt un reģistrēt, kad tas tiek izmantots saimnieciskajai darbībai un kad — privātajām vajadzībām, un tikpat sarežģīti nodokļu administrācijām ir šo sadalījumu pārbaudīt. Tas tā būtu pat gadījumā, ja Apvienotā Karaliste izmantotu PVN direktīvas 168.a panta 2. punktā paredzēto iespēju attiecināt atskaitīšanu vienīgi uz izdevumiem, kas saistīti ar uzņēmumu automašīnām, proporcionāli tam, cik nodokļa maksātājs tās faktiski izmanto saimnieciskās darbības vajadzībām. Turklāt, ņemot vērā jaukta izmantojuma transportlīdzekļu skaitu, ievērojami var pieaugt nodokļu nemaksāšana.

Lai vienkāršotu PVN iekasēšanu un cīnītos pret nodokļu nemaksāšanu, Apvienotajai Karalistei kopš 1995. gada un pēdējo reizi 2016. gadā ir atļauts līdz 2019. gada 31. decembrim ierobežot īrētāja vai nomātāja tiesības atskaitīt priekšnodokli līdz 50 % no maksas par automašīnas īri vai nomu, ja automašīnu izmanto ne tikai saimnieciskās darbības vajadzībām. Lai izvairītos no nodokļu dubultas uzlikšanas, Apvienotajai Karalistei ir arī atļauts neklasificēt kā pakalpojumu sniegšanu par atlīdzību gadījumu, kad nodokļa maksātājs saimnieciskās darbības vajadzībām iznomātu vai izīrētu automašīnu izmanto privātām vajadzībām.

Šī atkāpe paredz, ka īrētājam vai nomniekam nav jāveic sīka to attālumu uzskaite, kas ar katru automašīnu nobraukti personīgām vajadzībām, un PVN uzskaite par automašīnas izmantošanu privātām vajadzībām. PVN direktīvas 168.a panta 2. punktā paredzētā izvēles iespēja neparedz vienotas likmes daļēju atskaitīšanu un varētu tikt piemērota tikai PVN priekšnodoklim par automašīnu, kas ir daļa no nodokļa maksātāja saimnieciskās darbības aktīviem; tādējādi atkāpe ir piemērots pasākums, lai panāktu pieprasīto vienkāršošanu.

Saskaņā ar grozītā Padomes Lēmuma 2007/884/EK 3. panta 2. punktu Apvienotā Karaliste ir sniegusi ziņojumu par lēmuma piemērošanu, iekļaujot tajā pārskatu par procentuālo ierobežojumu, kas piemērots tiesībām atskaitīt PVN par automašīnu īri vai nomu, kuras izmanto ne tikai saimnieciskajai darbībai.

Lai varētu izvērtēt, vai īpašais pasākums ir lietderīgs un efektīvs, parasti atkāpes piešķir uz noteiktu laiku. No Apvienotās Karalistes sniegtā ziņojuma izriet, ka 50 % sadalījums starp izmantošanu saimnieciskās darbības un privātām vajadzībām (vai citām vajadzībām, kas nav saimnieciskās darbības vajadzības, Direktīvas 2006/112/EK 26. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē) joprojām atspoguļo to, kā kopumā Apvienotajā Karalistē nodokļu maksātāji izmanto īrētas un nomātas automašīnas saimnieciskās darbības un privātām vajadzībām. Tāpēc atkāpes pasākuma piemērošanas pagarināšana ir pamatota.

Apvienotā Karaliste ir pieprasījusi atļauju turpināt piemērot atkāpi līdz izstāšanās līgumā paredzētā īstenošanas perioda beigām. Šajā sakarā Apvienotā Karaliste 2017. gada 29. martā iesniedza paziņojumu par nodomu izstāties no Savienības saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 50. pantu. Saskaņā ar LES 50. panta 3. punktu Līgumi valstij, kura izstājas, vairs nav saistoši no dienas, kad stājas spēkā izstāšanās līgums, vai, ja tāds nav noslēgts, divus gadus pēc paziņojuma, ja vien Eiropadome, vienojoties ar attiecīgo dalībvalsti, vienprātīgi nenolemj šo laikposmu pagarināt. Šis periods ir ticis pagarināts trīs reizes, pēdējo reizi ar Eiropadomes Lēmumu (ES) 2019/1810, ar kuru to pagarināja līdz 2020. gada 31. janvārim.

Padome 2019. gada 11. janvārī ar Lēmumu (ES) 2019/274 pilnvaroja parakstīt izstāšanās līgumu, par kuru 2018. gada 14. novembrī tika panākta vienošanās sarunu līmenī. Savienība apstiprināja, ka tā ir gatava to ātri parakstīt un noslēgt, ja Apvienotās Karalistes parlaments apstiprinātu minēto izstāšanās līgumu. Izstāšanās līguma ceturtajā daļā ir paredzēts pārejas periods, kas sākas līguma spēkā stāšanās dienā; tā laikā Savienības tiesību akti ir piemērojami Apvienotajai Karalistei un Apvienotajā Karalistē, kā noteikts minētajā līgumā.

Katrā ziņā šo lēmumu piemēro tikai tik ilgi, kamēr uz Apvienoto Karalisti attiecas Savienības tiesību akti.

Tāpēc, ņemot vērā neskaidrību par izstāšanās līguma spēkā stāšanās dienu, tiek uzskatīts, ka vispiemērotākā rīcība ir iekļaut turpināmības klauzulu, kuras beigu termiņš ir 2022. gada 31. decembris. Tāpēc Apvienotajai Karalistei tiek prasīts iesniegt līdz 2022. gada 1. aprīlim jaunu ziņojumu, ja tā plāno pieprasīt jaunu pagarinājumu pēc 2022. gada 31. decembra.

Tomēr, ja Apvienotā Karaliste izstājas no Eiropas Savienības bez vienošanās vai ja tiek ratificēts izstāšanās līgums, šo atkāpi pārtrauc piemērot atkarībā no tā, kas notiek ātrāk: vai nu 2022. gada 31. decembrī, vai izstāšanās dienā no Savienības bez vienošanās, vai izstāšanās līgumā paredzētajā pārejas perioda beigu datumā, ja tiek ratificēts izstāšanās līgums.