EIROPAS KOMISIJA Briselē, 14.7.2021 COM(2021) 393 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI ES pierobežas reģioni — Eiropas integrācijas “dzīvās laboratorijas”



1.IEVADS Kad Eiropas Komisija nāca klajā ar paziņojumu “Izaugsmes un kohēzijas veicināšana ES pierobežas reģionos” (2017. gada paziņojums), neviens nenojauta, ka trīs gadus vēlāk mēs skaidri apzināsimies iekšējās robežas, tiks slēgtas daudzas robežšķērsošanas vietas un ieviesti nepieredzēti pasākumi, kas ierobežos mūsu pārvietošanās brīvību un kavēs pārrobežu dzīvi. 2017. gada paziņojumā tika uzsvērts, ka pierobežas reģioniem ir būtiska nozīme Eiropas integrācijas procesā. Daudzi pierobežas reģionu pārstāvji uzskata savus reģionus par “Eiropas integrācijas laboratorijām”, jo tie ir intensīvas pārrobežu mijiedarbības karstie punkti, kuros daudzi cilvēki ikdienā veic darbības abās robežas pusēs. Tie ir reģioni, kur ir labi saredzamas vienotā tirgus un pārvietošanās brīvības priekšrocības un kur bieži vien tiek pirmo reizi izmēģinātas jaunas Eiropas integrācijas idejas un risinājumi. 2017. gada paziņojumā arī tika uzsvērtas pastāvīgas grūtības, kas ietekmē daudzus pārrobežu dzīves aspektus: pārrobežu sabiedriskā transporta trūkums, sarežģījumi ar prasmju un diplomu atzīšanu, ierobežota publisko pakalpojumu pieejamība tuvumā, kā arī tas, ka bieži nav reālu pārrobežu pārvaldības sistēmu, kuras ļautu kopīgi pārvaldīt kopējos resursus, pārvarēt problēmas un izmantot iespējas. Bieži vien pārrobežu reģionu ieceres ir kavējuši atšķirīgi valstu noteikumi ES tiesiskā regulējuma, piemēram, ES direktīvu, atšķirīgās īstenošanas dēļ. 2020. un 2021. gadā Covid-19 pandēmija skaidri parādīja to, cik savstarpēji atkarīgas ir ES dalībvalstis un reģioni. Diemžēl tā dažkārt arī parādīja to, cik trauslas var būt mūsu iekšējās robežas un cik ātri, lai arī īslaicīgi, mēs varam zaudēt atvērtās telpas priekšrocības pārvietošanās brīvības izmantošanai. Daudzās dalībvalstīs daži no pirmajiem īstenotajiem pasākumiem ietvēra iekšējās robežkontroles atjaunošanu un piekļuves savai teritorijai liegšanu kaimiņiem, kuri ierastos apstākļos regulāri šķērso robežas visdažādāko iemeslu dēļ. Šo pasākumu negatīvā ietekme ātri kļuva ļoti pamanāma daudzos pierobežas reģionos. Tie paralizēja pakalpojumu sniegšanu, tostarp veselības aprūpes iestāžu darbu, jo pārrobežu darba ņēmēji nevarēja piekļūt savai darbavietai. Brīvas preču aprites traucējumi kavēja tik nepieciešamā medicīniskā aprīkojuma piegādi. Šīs negatīvās sekas atspoguļojās sabiedrībā — Komisijas 2020. gadā veiktajā sabiedriskajā apspriešanā par robežu radīto šķēršļu pārvarēšanu 65 % respondentu norādīja, ka robežu slēgšana veicināja viņos sajūtu, ka robežas ir šķēršļi. Tādēļ nesen pieņemtajā stratēģijā par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu bez iekšējām robežām ir pienācīgi ņemta vērā Covid-19 pandēmijā gūtā pieredze un atziņas. Turklāt Komisija ir uzsākusi sagatavot Šengenas Robežu kodeksa grozījumus, ar kuriem būtu jānovērš pašreizējā sistēmā konstatētie trūkumi. Tomēr, pateicoties gadu desmitiem ilgām labām kaimiņattiecībām un konstruktīvai pārrobežu sadarbībai, tika veikti arī ievērojami solidaritātes akti. Dalībvalstis, kuras mazāk skāra ārkārtīgi liels pacientu skaits, kam nepieciešama intensīvā terapija, piedāvāja palīdzību, uzņemot savās iestādēs pacientus no kaimiņvalstīm ar lielākām vajadzībām. Dažos pierobežas reģionos izveidotās pārrobežu struktūras koordinēja reaģēšanu uz krīzi un kalpoja par vērtīgu uzticamas informācijas avotu cilvēkiem, kurus bieži vien mulsināja mainīgie un pretrunīgie noteikumi. Turklāt kaimiņvalstu sabiedrībās mēs regulāri varējām novērot vienkāršas cilvēciskas empātijas izpausmes. Covid-19 solidaritāte pārrobežu reģionos Lielais reģions (Luksemburga, Beļģija, Francija un Vācija) izveidoja pandēmijas darba grupu nolūkā koordinēt reakciju uz pandēmiju vairākos līmeņos (piemēram, uzraudzīt intensīvās terapijas gultu pieejamību). Tādas pierobežas pilsētas kā Gerlica (Vācija) un Zgoželeca (Polija) rīkoja kopīgas ārkārtas situāciju mācības (piemēram, par rīcību masveida masalu uzliesmojuma gadījumā) un izmantoja šo pieredzi, lai izveidotu pārrobežu informācijas apmaiņas sistēmu Covid-19 pandēmijas laikā. Eiropas teritoriālās sadarbības grupa Bánát Triplex Confinium (BTC ETSG) apvieno vietējās iestādes, kas atrodas Ungārijas, Rumānijas un Serbijas trīspusējā pierobežas reģionā. ETSG sanāca kopā nolūkā piegādāt steidzami nepieciešamās sejas maskas un roku dezinfekcijas līdzekļus no Ungārijas ETSG iesaistītajām 37 Rumānijas iestādēm. Uz Austrijas un Itālijas robežas Dienvidtiroles reģions nosūtīja aizsardzības līdzekļus Bolcāno un Trento autonomajām provincēm; Tiroles reģiona Insbrukas, Hallas un Lincas pilsētas slimnīcas rūpējās par itāļu pacientiem, kuriem bija nepieciešama intensīvā terapija. Eiropas Komisija steidzami reaģēja savu juridisko pilnvaru robežās, ātri atverot “zaļos koridorus” būtisku preču tranzītam un pieņemot divus vadlīniju dokumentus par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos un ārkārtas palīdzību pārrobežu veselības aprūpē. Turklāt, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu, Padomes Ieteikumā (ES) 2020/1475 un to grozošajā Ieteikumā (ES) 2021/119 tika noteikta koordinēta pieeja brīvas pārvietošanās ierobežošanai sakarā ar Covid-19 pandēmiju. Grozošajā ieteikumā ir izklāstīti īpaši noteikumi pierobežas apgabalu iedzīvotājiem, kuri bieži šķērso robežu, lai dotos uz darbu, apmeklētu skolu, saņemtu medicīnisko palīdzību vai aprūpētu ģimeni. Šādiem cilvēkiem nebūtu jāliek ievērot karantīnu, kad tie šķērso robežas būtisku iemeslu dēļ. Turklāt gadījumos, kad šādos reģionos tiek ieviestas testa veikšanas prasības pārrobežu ceļošanai, testēšanas biežumam vajadzētu būt samērīgam. Ja epidemioloģiskā situācija abās robežas pusēs ir līdzīga, saistībā ar ceļošanu nebūtu jāpiemēro prasība veikt testu. Taču krīze parādīja, ka pierobežas apgabalu noturības pakāpe lielā mērā ir atkarīga no institucionālās struktūras un no sagatavotības līmeņa, ko bieži vien izstrādā un pieņem valsts līmenī. Šāda situācija ir pelnījusi turpmāku apsvēršanu. Šā iemesla dēļ šis ziņojums ir strukturēts divās iedaļās. Pirmkārt, tajā ir aplūkots progress, kas panākts, īstenojot 2017. gada paziņojuma rīcības plānā paziņotās darbības. Otrkārt, pamatojoties uz analītisko darbu un apspriedēm ar ieinteresētajām personām un Covid-19 krīzes laikā gūtajām atziņām, ziņojumā ir pārskatīts 2017. gada rīcības plāns nolūkā palielināt tā efektivitāti un pielāgot to jaunajai realitātei. Netiek ierosinātas jaunas darbības, taču Eiropas Komisija izvērtē, kā var izmantot 2021.–2027. gada daudzgadu finanšu shēmas iniciatīvas un programmas, lai stimulētu to pierobežas apgabalu atveseļošanu, uz kuru ekonomiku krīzei ir bijusi īpaši nopietna nelabvēlīga ietekme. Ziņojumā aplūkotas arī ES ārējās robežas ar tādām kaimiņvalstīm, ar kurām ir panākta vienošanās par to virzību uz pievienošanos Eiropas Savienībai. 2.Rīcības plāna īstenošana — galvenie sasniegumi Robežu kontaktpunkta koordinētā 2017. gada 10 punktu rīcības plāna īstenošanas darbs ir norisinājies mazliet ilgāk nekā trīs gadus. Detalizēts katras darbības novērtējums ir sniegts šā ziņojuma nobeigumā iekļautajā tabulā. 2020. gada sabiedriskajā apspriešanā, kas tika veikta nolūkā izprast šo darbību ietekmi un pašreizējo situāciju pārrobežu reģionos, tika iegūtas 453 atbildes, kuras izmantotas šā ziņojuma sagatavošanā. Vairākiem iznākumiem ir īpaša nozīme, tādēļ tie ir atsevišķi aplūkoti turpmāk. Tie ir bijuši nozīmīgi vairākos veidos: daži ir snieguši ieguldījumu labākā izpratnē par pastāvīgajām grūtībām, ar kurām sastopas pierobežas reģionos dzīvojošie, citi radīja jaunu impulsu kopīgu pārrobežu iniciatīvu attīstīšanai. Kopumā šīs atbildes sniedza pozitīvu ieguldījumu ziņojumā. 1.Uzlabota rīkkopa pārrobežu mijiedarbībai 2018. gadā Komisija pieņēma tiesību akta priekšlikumu par Eiropas mehānismu juridisku un administratīvu šķēršļu novēršanai (ECBM) nolūkā piedāvāt juridisku instrumentu, kas ļauj rast praktiskus risinājumus, lai pārvarētu juridiska un administratīva rakstura pārrobežu šķēršļus. Lai sāktu darbu nolūkā pārvarēt šos šķēršļus, Komisija 2019. gadā uzsāka inovatīvu iniciatīvu b-solutions, kuras ietvaros pierobežas reģionu publiskām iestādēm tiek sniegts juridisks atbalsts ar mērķi identificēt tādu juridisko un administratīvo šķēršļu pamatcēloni, kas ietekmē pārrobežu mijiedarbību, un izpētīt iespējamu(s) risinājumu(s). Šis ir bijis veiksmīgs process, kura rezultātā ir rasts risinājums 90 problēmgadījumiem. Šie problēmgadījumi ietvēra 27 pārrobežu reģionus 21 dalībvalstī, un šķēršļi galvenokārt bija saistīti ar nodarbinātību, sabiedrisko transportu, veselības aprūpi un institucionālo sadarbību. Iniciatīvā b-solutions galvenās gūtās atziņas norāda, ka: 1)risinājumiem jābūt pielāgotiem konkrētajam kontekstam, tomēr bieži var noderēt arī pieredze, kas iegūta, likvidējot līdzīgus šķēršļus citos pierobežas reģionos;

2)risinājumu ieviešana parasti ir sarežģīts un ilgstošs process, kas ir iespējams tikai ar daudzlīmeņu lēmējiestāžu iesaistīšanos un politisku apņemšanos; 3)risinājumu identificēšanai var izmantot plašu rīku klāstu — daži var būt Eiropas līmeņa, savukārt citi var būt jau pieejami valsts līmenī. Taču šo risinājumu ieviešanai bieži ir nepieciešamas izmaiņas tiesiskajā regulējumā. Kopumā iniciatīvas b-solutions panākumi ir saistīti arī ar to, ka šie risinājumi paver ceļu uz ilgāka termiņa vienošanos starp dalībvalstīm un reģioniem nolūkā galīgi likvidēt šķēršļus, kā atspoguļots izcēlumā nākamajā lappusē. Šie izmēģinājuma projekti parāda arī ECBM potenciālu. No pirmajiem 43 b-solutions problēmgadījumiem 13 gadījumos (30 %) dalībnieki un eksperti skaidri pauda uzskatu, ka, ja būtu bijis pieejams tāds ES mēroga juridisks instruments kā ECBM, tas būtu palīdzējis novērst atkārtotus robežu radītos šķēršļus. ECBM joprojām tiek apspriests Padomē, un Eiropas Parlaments 2019. gadā jau ir paudis kopumā pozitīvu nostāju. Komisija joprojām ir pārliecināta par pozitīvajiem ieguvumiem, kurus sniegtu priekšlikums. Labā prakse: ārkārtas medicīniskie pakalpojumi Francijas un Spānijas pierobežā Neraugoties uz Eiropā pirmās divu valstu slimnīcas “Hospital de Cerdanya” pastāvēšanu, ārstiem vēl nesen bija liegts reaģēt uz ārkārtas medicīniskām situācijām otrā robežas pusē, jo netika automātiski savstarpēji atzīts viņu ārsta statuss. Kādā 2019. gada b-solutions projektā tika noteikts veids, kā šo administratīvo šķērsli pārvarēt. 2020. gadā vietējās atbildīgās iestādes īstenoja attiecīgo risinājumu. Kopš 2021. gada 15. marta Francijas un Spānijas samita pastāv jauna politiska apņemšanās turpināt izstrādāt kopīgu pārrobežu veselības aprūpes sistēmu pārrobežu reģionā. 2.Pārrobežu veselības aprūpes attīstība Pēdējo pāris gadu laikā veselības aprūpes nozarei ir pievērsta pastiprināta uzmanība. Tā rezultātā ir iegūta daudz labāka izpratne par pārrobežu veselības aprūpes pakalpojumiem, to pievienoto vērtību (piemēram, piedāvājot uzlabotu piekļuvi pārrobežu veselības aprūpes pakalpojumiem pacientu tuvumā) un problēmām, ar kurām tie regulāri sastopas (bieži vien saistītas ar ārstēšanās izmaksu atlīdzināšanu). Politikas pasākumi un finansiālais atbalsts, tostarp Interreg pārrobežu sadarbības programmās, kuras finansē Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF), kopā palīdz veicināt pārrobežu veselības aprūpes pakalpojumu attīstību, kas bieži vien var glābt dzīvības (piemēram, nodrošinot pierobežas iedzīvotājiem daudz ātrāku piekļuvi specializētai aprūpei vai neatliekamās palīdzības dienestiem). Labā prakse: projekts HealthAcross Pēc gadiem ilgas sagatavošanās un sadarbības starp Austriju un Čehiju Austrijas pilsētā Gmindē ir atvērts jauns kopīgs medicīnas centrs, kurā stacionāro un ambulatoro veselības aprūpi var saņemt arī pacienti no Čehijas. 3. Jauni pārrobežu sabiedriskā transporta savienojumi Papildus juridiskiem šķēršļiem viens no visproblemātiskākajiem sarežģījumiem, ar kuriem sastopas pierobežas reģionos dzīvojošie, ir ierobežota piekļuve sabiedriskajam transportam nokļūšanai uz robežas otrā pusē esošajiem apgabaliem. Pārāk liels skaits pakalpojumu joprojām beidzas pie valsts robežas, un pārāk daudzi administratīvie šķēršļi apgrūtina kopīgas sabiedriskā transporta sistēmas veidošanu. Pēc visaptverošas iztrūkstošo posmu kartēšanas dzelzceļa nozarē un vairāku konkrētu no ES budžeta finansētu projektu īstenošanas šī problēma vairākos pārrobežu reģionos tiek risināta. Dažos pierobežas reģionos ir izveidotas partnerības, kuru mērķis ir kopīgu pakalpojumu izveide, tostarp kustības sarakstu un biļešu tirdzniecības integrēšana. Vēl ir daudz darāmā, taču ir panākts ievērojams progress. Labā prakse: jauns pārrobežu ritošais sastāvs Francijas un Vācijas pierobežā Interreg programma finansē pārrobežu vilciena prototipa “Coradia polyvalent” izstrādi — paredzēts, ka tas kursēs abos reģionālajos dzelzceļa tīklos. Plānots, ka līdz 2024. gadam pāri robežai kursēs 30 šādi vilcieni. 4.Skaidra finansiālā atbalsta sistēma 2021. gada 1. jūlijā stājās spēkā jaunā Interreg regula, kas atbalstīs pārrobežu sadarbības programmas 2021.–2027. gadā. Tā ietver jaunu īpašu Interreg mērķi par labāku sadarbības pārvaldību, kas stiprina Interreg pārrobežu sadarbības programmu potenciālu (gan pie iekšējām, gan ārējām robežām) nolūkā aktīvi novērst robežu radītos šķēršļus šajos reģionos. Turklāt Eiropas Komisija ir izplatījusi nākamajām programmas iestādēm ievirzes dokumentus robežu jautājumos — tie sagatavoti ar mērķi virzīt dalībvalstis, reģionus un partnervalstis plānošanas procesā, galvenokārt balstoties uz zināšanām, kas iegūtas, īstenojot 2017. gada rīcības plānu. Vienlaikus jaunā ERAF regula stingri mudina dalībvalstis un reģionus izmantot savas valsts un reģionālās ERAF programmas, lai veiktu ieguldījumus pārrobežu iniciatīvās un infrastruktūras projektos. Sinerģijas izmantošana ar ieguldījumiem kaimiņreģionos būtu būtisks solis kohēzijas politikas efektivitātes palielināšanā pierobežas reģionos. 3.Turpmākā attīstība Pārrobežu reģioniem ir nepieciešami pielāgoti risinājumi un politika, kas var maksimāli palielināt to potenciālu, novērst pastāvošos šķēršļus un veicināt to ekonomikas atveseļošanu un noturību. Šādu viedokli pauda arī eiropieši 2020. gada sabiedriskajā apspriešanā. Kopā 79 % respondentu norādīja, ka “Eiropas rīcība pierobežas reģionu labā ir svarīga, jo tā palīdz vairot uzticēšanos starp indivīdiem un organizācijām un parāda, ka valstu tiesiskajā regulējumā bieži netiek ņemtas vērā teritorijas, kas atrodas otrā robežas pusē”. Turklāt 42 % respondentu piekrita, ka pēdējo piecu gadu laikā Eiropas Komisijas īstenotās darbības ir stimulējušas pārrobežu reģionus kā nekad agrāk un ka tās būtu jāturpina. Visbeidzot 65 % respondentu nepiekrita apgalvojumam, ka Komisijas darbības būtu jāierobežo tā, lai Komisija tikai nodrošinātu Interreg finansējumu. Pamatojoties uz atziņām, kas gūtas kopš 2017. gada, tostarp Covid-19 krīzes laikā gūtajām atziņām, jo īpaši attiecībā uz nepieciešamību pēc plašākas un dziļākas institucionālas pārrobežu sadarbības, kā arī uz steidzamajām problēmām, ar kurām sastopas Eiropa un pasaule klimata pārmaiņu jomā, Komisija ierosina pārorientēt darbības četrās kopās: I.noturības veidošana, īstenojot padziļinātu institucionālo sadarbību; II.plašāks un labāks pārrobežu pakalpojumu klāsts; III.dinamiski pārrobežu darba tirgi; IV.pierobežas reģionu devums Eiropas zaļajam kursam. Šajās kopās īstenotajām darbībām jāsniedz pierobežas reģioniem iespēja pārbaudīt inovatīvus risinājumus pārrobežu kontekstā, lai tie varētu turpināt darboties kā Eiropas integrācijas karstie punkti un laboratorijas. Pārrobežu teritorijas plašai sabiedrībai skaidri parāda un liek apzināties Eiropas integrācijas priekšrocības un trūkumus. Tādēļ Komisijai un dalībvalstīm ir jāsadarbojas ar šiem reģioniem, kopīgi izstrādājot inovatīvas pieejas nolūkā padziļināt to integrāciju un palielināt pārrobežu apmaiņu. Tādējādi pārrobežu reģionos izstrādātās un pārbaudītās pieejas un risinājumus Eiropas integrācijas palielināšanai varētu plašāk izmantot arī citos reģionos.

Inovatīvas darbības pārrobežu reģionu attīstīšanai var īstenot, kad dažādās darba jomās valsts iestādes un citas organizācijas aplūko pārrobežu reģionu kā vienu veselumu, nevis kā teritoriju, ko veido divas atsevišķas daļas. To var panākt, izmantojot jaunus politikas un 2021.–2027. gada plānošanas perioda finanšu instrumentus. Vairākās politikas jomās tiek īstenoti inovatīvi risinājumi, piemēram: ·Eiropas digitālās inovācijas centri (EDIH), kā arī pastiprināta sadarbspējas politika, ko finansē programma “Digitālā Eiropa”, var veicināt ciešāku sadarbību starp kaimiņvalstīm un sniegt atbalstu sabiedrisko pakalpojumu un uzņēmumu digitālajai inovācijai pārrobežu reģionos. ·Pārrobežu komerciālās saiknes var uzlabot arī koordinētas administratīvās procedūras publisko iepirkumu jomā. Atveseļošanas un noturības mehānisma pamatiniciatīvas “Modernizācija” pārrobežu projekti savienotas valsts pārvaldes jomā varētu padziļināt kaimiņreģionu administrāciju sadarbību. 2014. gada Publiskā iepirkuma direktīvās tika ietverti īpaši noteikumi par neregulāru kopējo iepirkumu un iepirkumu, kurā iesaistītas līgumslēdzējas iestādes no dažādām dalībvalstīm, jo​īpaši kopēji tiesību subjekti, tostarp Eiropas teritoriālās sadarbības grupas. ·MVU stratēģija sniedz pierobežas reģioniem pamatu, lai meklētu risinājumus tādiem pārrobežu problēmjautājumiem, ar kuriem saskaras MVU. ·TEN-T tīklam paredzētais Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments ietver mērķtiecīgas darbības attiecībā uz pārrobežu savienojumiem, lai integrētu transporta tīklus abās robežas pusēs, kā arī digitālās infrastruktūras un pakalpojumus. ·Tiekšanās uz ilgtspēju un pandēmijas ietekme veido jaunu patērētāju paaudzi, kuri meklē iespējas doties brīvdienās tā, lai radītu maz oglekļa emisiju vai nepatērētu plastmasu. Tas piedāvā jaunas iespējas pārrobežu sadarbībai kopīga tūrisma jomā un veidot viedus un ilgtspējīgus tūrisma galamērķus vietējā tīklā. Plānojot turpmākās norises, Komisija atbalstīs pārrobežu reģionus inovāciju ieviešanā, lai pierobežas kopienām būtu pievilcīgi ne tikai saglabāt pašreizējo stāvokli, bet arī uzplaukt, maksimāli palielinot savu reģionu potenciālu. Arī jauniešiem ir būtiska nozīme pierobežas reģionu stiprināšanā. Viņu lielo interesi par pārrobežu sadarbību apliecina aktīvā iesaistīšanās Interreg brīvprātīgā darba shēmā, kas tika radīta kopā ar Eiropas Brīvprātīgo dienesta izveidi. Kopš 2019. gada Interreg programmās un projektos ir brīvprātīgi piedalījušies vairāk nekā 500 jauniešu. Daži no viņiem bija arī Jaunatnes manifesta sadarbībai līdzautori. Lielāko daļu četrās turpmāk norādītajās kopās izklāstīto aspektu var finansiāli atbalstīt pie visām ES iekšējām un ārējām robežām, izmantojot jauno Interreg pārrobežu sadarbības programmu, pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA) pārrobežu sadarbības jomā un programmas Interreg Next. Īpaši šim nolūkam tika izstrādāts jauns mērķis “Labāka sadarbības pārvaldība”, kas tika ieviests Interreg regulā. Vismaz 50 no 65 pārrobežu sadarbības programmām, kas 2021.–2027. gadā jāīsteno pie ES iekšējām un ārējām robežām, šo mērķi izmantos, lai stiprinātu pārrobežu pārvaldību. Piemēram, programmas varētu paredzēt nelielu projektu fondu izveidi šķēršļu novēršanai vai ieguldījumus kopīgai attīstības stratēģiju vai kopēju telpiskās plānošanas mehānismu izstrādei. Finansiālu atbalstu varētu piešķirt arī kopīgu sabiedrisko pakalpojumu nepieciešamības izpētei vai ieguldījumiem uzticamas pārrobežu statistikas izstrādē, kā nesen ieteica Eiropas Revīzijas palāta. 3.1.Noturības veidošana, īstenojot padziļinātu institucionālo sadarbību Ikviena darbība, kas tiek veikta nolūkā atbalstīt pārrobežu reģionus, ir jābalsta, izmantojot stabilus pārvaldības mehānismus, lai nodrošinātu darbības ilgtspēju un ilgmūžību, kā arī rūpētos, lai tā nebūtu atkarīga tikai no individuālas labās gribas. Pastāv daudz iespēju turpināt attīstīt mūsu pārrobežu reģionu kopīgu pārvaldību — no kopīgu sabiedrisko apspriešanu organizēšanas par nākotnes ieguldījumiem līdz kopīgai zemes izmantošanas plānošanai un kopīgiem sabiedriskiem pakalpojumiem, kuru pamatā ir tuvums. 2020. gada sabiedriskajā apspriešanā 56 % respondentu norādīja, ka galvenie šķēršļi, kas saistīti ar likumdošanas procesiem, ir saistīti ar institucionālo sadarbību. Jau ir pieejami ES sadarbības instrumenti, jo īpaši Eiropas teritoriālās sadarbības grupas (ETSG), kam ir stabils tiesiskais regulējums kopīgām iniciatīvām un ieguldījumiem. Pastāvošās 80 ETSG aptver plašu darbību klāstu, tostarp sabiedrisko pakalpojumu pārvaldību. Tomēr, lai pastiprinātu pārrobežu sadarbību, ir nepieciešams ciešāk sadarboties ar valsts iestādēm, kuras atbild par ieviešanu. Komisija strādās kopā ar Reģionu komitejas vadīto ETSG platformu, lai veicinātu to izmantošanu visā ES. Citi ES budžeta atbalstītie sadarbības veidi, piemēram, Eiropas Universitāšu alianses programmas “Erasmus+” ietvaros vai EDIH, var izmantot ETSG juridisko instrumentu, lai uzturētu pārrobežu sadarbību, tādējādi paplašinot tās ietekmi ārpus kohēzijas politikas jomas. Arī Komisijas 2018. gadā ierosinātais Eiropas mehānisms juridisku un administratīvu šķēršļu novēršanai (ECBM) piedāvā veidus, kā atraisīt pārrobežu reģionu potenciālu, ieviešot tiesisko regulējumu robežu radīto šķēršļu novēršanai. Ja izveidotā sadarbība jau nodrošina šādu sistēmu, ECBM sniedz papildu iespējas. Ja nepastāv institucionalizēts mehānisms šķēršļu novēršanai, ECBM piedāvā gatavu risinājumu. Dalībvalstu līmenī pastāvošie oficiālie nolīgumi atvieglo sadarbību, nodrošinot kopīgu, saskaņotu tiesisko regulējumu, kurā darboties. Reģionālajām grupām, piemēram, Beniluksa savienībai vai Ziemeļvalstu Ministru padomei, ir izšķiroša nozīme raitas mijiedarbības sistēmas nodrošināšanā. Divpusējiem nolīgumiem, piemēram, Āhenes līgumam starp Franciju un Vāciju vai Igaunijas un Latvijas starpvaldību komisijai, ir līdzīgi mērķi. Vairāk varētu sasniegt, piemēram, izpētot iespējas kopīgi veikt pārrobežu novērtēšanu, kad tiek izstrādāti jauni tiesību akti vai transponētas Eiropas direktīvas. Noderīgs pamats tam ir teritoriālās ietekmes novērtēšanas rīks, kuru pašlaik izmanto Komisija no savas labāka regulējuma rīkkopas. Divpusējos kontaktos dalībvalstīm būtu jāapsver arī veidi, kā veicināt pārrobežu mijiedarbību, jo īpaši dodot iespēju atkāpties no valsts noteikumiem vai veicinot savstarpēju atzīšanu uz savstarpējo zināšanu, standartu un uzticēšanās pamata. Komisija ir gatava atbalstīt pārrobežu reģionu stingrāku pārvaldības sistēmu izveidi. To var panākt vairākos veidos, no kuriem daži ir izklāstīti izcēlumā turpmāk. Dalībvalstis un reģioni tiek mudināti piedalīties šajā procesā, jo īpaši izmantojot nākamās paaudzes Interreg pārrobežu sadarbības programmas, nolūkā ieguldīt ilgtspējīgās sadarbības sistēmās, kas pielāgotas to īpašajiem apstākļiem. Darbības ·Komisija paplašinās 2019. gadā ieviesto iniciatīvu b-solutions, izvēršot to 2021.–2027. gada plānošanas periodā un ietverot pierobežas reģionus, kuri ir pirmspievienošanās procesā. Rezultāti tiks kopīgoti tiešsaistes platformā “Robežu kontaktpunktu tīkls” un citos kanālos. ·Lai panāktu lielāku izpratni par sadarbības pāri robežām radīto pievienoto vērtību, Komisija izstrādās pašnovērtējuma metodi nolūkā analizēt gan pārrobežu sadarbības intensitāti, gan tās ieguldījumu pierobežas apgabalu Eiropas integrācijā. ·Komisija turpinās atbalstīt statistikas biroju darbu, kas saistīts ar pārrobežu datu iegūšanu un analizēšanu pierādījumos balstītas politikas veidošanai, — viena pašlaik norisoša izmēģinājuma projekta mērķis ir noteikt pārrobežu pilsētas un funkcionālās pilsētu teritorijas, lai vidējā termiņā par tām vāktu datus. Tā turpinās atbalstīt Eiropas pārrobežu uzraudzības tīkla veikto darbu. 3.2.Plašāks un labāks pārrobežu pakalpojumu klāsts Cilvēki, kas dzīvo pierobežas reģionos, bieži atrodas tālu no savas valsts robežās piedāvātajiem pakalpojumiem un ir digitāli nepietiekami savienoti, vienlaikus atrodoties robežas otrā pusē esošu pakalpojumu tuvumā. Dažos pierobežas reģionos jau pastāv ilglaicīgas sabiedrisko pakalpojumu kopīgošanas vai pat resursu apvienošanas tradīcijas nolūkā piedāvāt tiešos pakalpojumus visiem iedzīvotājiem, kas dzīvo abās valsts robežas pusēs. 2020. gada sabiedriskajā apspriešanā respondenti norādīja, ka galvenais šķērslis pārrobežu sabiedrisko pakalpojumu izmantošanai ir grūtības piekļūt uzticamam sabiedriskajam transportam, un kā otrs nozīmīgākais šķērslis sekoja kopīgu digitālo pakalpojumu trūkums. Covid-19 pandēmija ir izgaismojusi divus pārrobežu sabiedrisko pakalpojumu aspektus veselības nozarē. No vienas puses, pēkšņa pārrobežu pārvietošanās ierobežojumu ieviešana liedza gan pacientiem, gan medicīnas darbiniekiem piekļūt veselības aprūpes iestādēm. Paradoksālā kārtā šie ierobežojumi ļoti skaidri parādīja ikdienas pārrobežu plūsmu nozīmi. No otras puses, akūtā nepieciešamība pēc medicīniskajiem pakalpojumiem ir veicinājusi solidaritātes izpausmes pāri robežām un parādījusi, ka pierobežas reģionu noturība pret krīzēm ir atkarīga no savstarpējās sadarbības pāri valstu robežām. Līdzīgi secinājumi ir izdarīti par piekļuvi izglītībai, kultūrai un atpūtas pakalpojumiem, neaizmirstot par nepieciešamību nodrošināt fizisku piekļuvi pakalpojumiem, izmantojot mazoglekļa transporta sistēmas, piemēram, vilcienus, tramvajus un autobusus. Piemēram, ES Energosistēmas integrācijas stratēģijā ir identificēts pastāvīgs elektrotransportlīdzekļu uzlādes pakalpojumu pārrobežu sadarbspējas trūkums, kas traucē attīstīt videi draudzīgākus transporta pakalpojumus pāri robežām.

Nesen veiktajā pētījumā, kuru finansēja Interreg programmas Eiropas Telpiskās plānošanas novērošanas tīkls, tika apkopota informācija par 580 pārrobežu sabiedriskajiem pakalpojumiem pie ES iekšējām robežām. Pašlaik lielākā daļa šo pārrobežu sabiedrisko pakalpojumu ir saistīti ar vides aizsardzību, civilo aizsardzību, katastrofu pārvaldību un transportu. Nākotnes tendences rāda, ka ir gaidāmi jauni pārrobežu sabiedriskie pakalpojumi, jo īpaši telpiskās plānošanas, ekonomikas attīstības, tūrisma un kultūras jomā. Daudzi reģioni pēta iespējas sniegt pārrobežu sabiedriskos pakalpojumus veselības aprūpes un darba tirgus jomā. Pandēmija pievērsa uzmanību arī digitalizācijas nozīmei. Atbalsts pierobežas reģioniem nozīmē nodrošināt, ka digitālie sabiedriskie pakalpojumi pēc noklusējuma ir sadarbspējīgi un tiem ir pārrobežu raksturs, tie saskan ar Eiropas sadarbspējas satvarā un ES e-pārvaldes rīcības plānā izklāstīto redzējumu un principiem. Reģionu komiteja (2020. gadā izdotajā atzinumā) un Eiropas Parlaments (izmēģinājuma projekta “Integrēta pārrobežu krīzes reaģēšanas iniciatīva (CB-CRII)” ietvaros) ir uzsvēruši nepieciešamību nodrošināt spēcīgāku un stabilāku sistēmu pārrobežu sabiedriskajiem pakalpojumiem. Eiropas Komisija pilnībā atbalsta šo mērķi un ierosina īpašas darbības šajā jomā. Darbības ·Komisija atbalstīs pārrobežu reģionu noturību, jo īpaši attīstot spēcīgus pārrobežu sabiedriskos pakalpojumus, tostarp sekmējot digitalizāciju un sadarbspēju. Divi notiekošie pētījumi (viens sabiedrisko pakalpojumu un otrs sabiedriskā transporta jomā) nodrošinās pamatu labas prakses un risinājumu apmaiņai attiecībā uz regulārajām problēmām. Pārrobežu reģioni varēs piekļūt visaptverošai informācijai platformā, kas tiks izveidota saskaņā ar iepriekš minēto Eiropas Parlamenta izmēģinājuma projektu CB-CRII. ·Komisija pastiprinās pārrobežu veselības aprūpes jomā jau veiktās darbības: 1.Direktīvas par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē izvērtēšana ar mērķi novērtēt, cik efektīvi tā ir sasniegusi savu mērķi veicināt sabiedrības piekļuvi drošai un kvalitatīvai pārrobežu veselības aprūpei citā ES valstī (īpaši aplūkojot atlikušos juridiskos un administratīvos šķēršļus); 2.Programmas “ES – veselībai” finansēšanas iespējas pārrobežu sadarbībai zināšanu un labas prakses nodošanas jomā; 3.Plānotā Eiropas veselības datu telpas izveide labākai veselības politikas veidošanai nolūkā atbalstīt pierādījumos balstītas regulatīvās darbības un labāku pētniecību un inovāciju veselības jomā, kā arī kopīgu piekļuvi pārrobežu veselības aprūpes pakalpojumiem. 3.3.Dinamiski pārrobežu darba tirgi Daudziem pierobežas reģioniem ir raksturīga sociālekonomiskā asimetrija abās valsts robežas pusēs. Reālu pārrobežu darba tirgu izveide sniedz daudz priekšrocību gan uzņēmumiem, gan darba meklētājiem: darba devējiem ir pieejams lielāks prasmju un kompetenču kopums, savukārt darba meklētājiem — vairāk vakanču. Turklāt tiem MVU, kuri vēlas pārbaudīt kaimiņu tirgus, būs tieša pieeja darba meklētājiem ar potenciāli atšķirīgām valodu zināšanām. Tādējādi robežšķērsošana darba nolūkos var novērst migrācijas sociālās izmaksas, kas citādi varētu izraisīt labi kvalificēta darbaspēka aizplūšanu no pierobežas reģioniem. Taču, lai šāda pieeja būtu veiksmīga, pārrobežu reģioni būtu jāuztver kā “vienota” teritorija attiecībā uz izglītību un apmācību, prasmēm un kompetencēm, nodarbinātību un piekļuvi sociālajam nodrošinājumam. Pašlaik tā vēl nenotiek — 2020. gada sabiedriskajā apspriešanā respondenti norādīja, ka galvenās grūtības, ar kurām sastopas pārrobežu reģioni izglītības, apmācības un nodarbinātības jomā, ir valodas atšķirības un sarežģījumi ar diplomu, prasmju un kvalifikāciju atzīšanu. Turklāt pašlaik apmācības un darba meklējumi ārpus valsts robežas reti tiek veicināti sistemātiski, tādēļ ir grūti maksimāli palielināt plašākā pārrobežu reģionā pieejamā pieprasījuma un piedāvājuma potenciālu. Daži grūtību piemēri: -ar kvalifikāciju atzīšanu saistīti šķēršļi, neraugoties uz to, ka pastāv tādi pārredzamības instrumenti kā Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra un tādi juridiskie instrumenti kā Profesionālo kvalifikāciju direktīva, tostarp informācijas vai zināšanu trūkums par attiecīgajām administratīvajām procedūrām, -grūtības noteikt pieejamās darbvietas vai sazināties ar potenciālajiem darbiniekiem darba tirgus integrācijas un koordinācijas starp nodarbinātības dienestiem trūkuma dēļ. Ļoti bieži abās robežas pusēs pieejamās brīvās darbvietas netiek publiskotas koordinētā veidā. Šķērslis ir arī digitālo sistēmu sadarbspējas trūkums, -valsts nodokļu un piekļuves sociālā nodrošinājuma režīmiem, kā arī piemērojamo tiesību aktu sarežģītība var veicināt īpašas problēmas robežšķērsojošajiem darba ņēmējiem, -šķēršļi, kas saistīti ar robežšķērsojošo darba ņēmēju tāldarba praksi un kas izriet no sarežģījumiem ar piemērojamo tiesību noteikšanu un ātra un uzticama interneta savienojuma trūkuma lauku apvidu pierobežas apgabalos. Robežšķērsojošie darba ņēmēji sastopas ar šīm grūtībām, neraugoties uz ievērojamajiem veiktajiem pasākumiem. Piemēram, pieaugoša tāldarba kontekstā Administratīvā komisija sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai ir sniegusi norādījumus rast pragmatiskus risinājumus, kas ļautu darba ņēmēju sociālajam nodrošinājumam palikt “ierastās” darba vietas valstī (t. i., parasti tur, kur atrodas uzņēmums). Ikdienas svārstsatiksmei pāri robežai turp un atpakaļ vajadzētu būt tikpat vienkāršai kā svārstsatiksmei no lielas pilsētas priekšpilsētām. Pastāv skaidra nepieciešamība robežšķērsojošajiem darba ņēmējiem praksē nodrošināt tādas pašas tiesības kā tiem, kuri ik dienas nešķērso valsts robežu darba nolūkos. Gadījumos, kad pastāv pierādījumi, ka robežšķērsojošie darba ņēmēji atrodas nestabilākā situācijā nekā citi darba ņēmēji, būtu jāpārbauda un jāpārskata valsts un reģionālais tiesiskais regulējums. Robežšķērsojošo darba ņēmēju administratīvajām procedūrām jābūt līdzvērtīgām tām procedūrām, ko piemēro valsts kontekstā, lai novērstu nekonsekventas vai nevajadzīgi sarežģītas situācijas. Kā ierosināts, piemēram, Eiropas Padomes Vietējo un reģionālo pašvaldību kongresā, dalībvalstīm būtu jāapsver tāda fiskālā politika un nolīgumu noslēgšana, kas nenostāda nevienu reģionu neizdevīgākā pozīcijā. Eiropas Darba iestāde (ELA) atvieglo darba ņēmēju un darba devēju piekļuvi informācijai par darbaspēka mobilitātes pakalpojumiem. Tā stiprinās sadarbību un pildīs starpnieka lomu starp valsts iestādēm jautājumos, kas saistīti ar darba tiesībām un sociālo drošību. Darba tirgiem būtu jāiemanto eiropeiskāka perspektīva. Komisija izskatīs pārrobežu jautājumus sistemātiskāk, piemēram, lai iegūtu strukturētus un pastāvīgus statistikas datus par robežšķērsošanu darba nolūkos. Tas pats attiecas uz izglītību, apmācību un prasmēm. Tas nozīmē, ka cilvēkiem var būt piekļuve skolai vai bērnudārzam tajā valstī, kurā tie dzīvo, taču viņiem var nākties saskarties ar administratīvām procedūrām vai juridiskiem šķēršļiem, lai piekļūtu šādiem pakalpojumiem valstī, kurā viņi strādā. Tas pats ir novērojams attiecībā uz piekļuvi stažēšanās un profesionālās apmācības iespējām. Augstākās izglītības jomā Eiropas Universitāšu aliansēm ar kaimiņvalsts pierobežas reģionu partneriem var būt būtiska nozīme daudzvalodības veicināšanā. Cilvēkiem, kuri dzīvo pārrobežu reģionos, vajadzētu būt piekļuvei izglītībai un apmācībai abās robežas pusēs. Mazapdzīvotos reģionos vai tādos reģionos, kas cieš no depopulācijas, koordinēta izglītības un apmācības piedāvājuma iespēju izpētīšana var palīdzēt uzturēt šādus pakalpojumus tur, kur to pastāvēšana ir apdraudēta. Izglītības resursu kopīga izmantošana pierobežas reģionos veicina arī divvalodību, savstarpēju uzticēšanos un kopēju prasmju kopumu — tās visas ir Eiropas integrācijas priekšrocības. Eiropas Izglītības telpa (EIT) rāda, ka ir svarīgi novērst strukturālus šķēršļus mācību un prasmju attīstības jomā. Daļa no šīs iniciatīvas ir Eiropas Universitāšu alianses, kas integrē tādas ieceres kā daudzvalodība, kas būs noderīga nolūkā koordinēt izglītības nodrošināšanu šādos reģionos, taču tās darbības joma ir daudz plašāka. Eiropas Savienībā jau ir vairāki labi piemēri, kā reģioni nodrošina kopīgus izglītības pakalpojumus vai savstarpēju prasmju un kvalifikāciju atzīšanu, pamatojoties uz zināšanām par otra partnera mācību programmām un uzticēšanos. Ir vajadzīgs vairāk šādu piemēru, un dalībvalstīm būtu jāsadarbojas ar Eiropas Komisiju, lai stiprinātu pierobežas reģionus, palīdzot tiem sniegt pārrobežu izglītības piedāvājumus. Darbības ·EURES pārrobežu partnerības turpinās veicināt darbaspēka mobilitāti pārrobežu reģionos. ·ELA turpinās atvieglot piekļuvi informācijai un veicinās to noteikumu labāku pārredzamību, kas piemērojami pārrobežu mobilajiem darba ņēmējiem. ·Komisija sadarbosies arī ar pētnieku aprindām un reģionālajām darba tirgus novērošanas iestādēm nolūkā palielināt zināšanas par problēmām, ar kurām sastopas robežšķērsojošie darba ņēmēji. ·Komisija izveidos strukturētas partnerības ar brīvprātīgajiem pierobežas reģioniem, kuri jau ir atzinuši un pieredzējuši tirgus piekļuves šķēršļus, kuri rodas regulatīvo vai administratīvo šķēršļu dēļ, un palīdzēs tiem izstrādāt risinājumus augšupējā vienotā tirgus garā. ·Komisija turpinās veicināt izpratni par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūru un palīdzēs uzlabot īstenošanu pārrobežu reģionos, lai atbalstītu izpratni par visu veidu un līmeņu kvalifikācijām, tostarp ārpus augstākās izglītības iestādēm iegūtām, kā arī to pārredzamību, salīdzināmību un atzīšanu. ·Nodokļu jomā Komisija 2020. gada jūlija Rīcības plānā taisnīgas un vienkāršas nodokļu sistēmas izveidei, kas atbalsta ekonomikas atveseļošanas stratēģiju, paredzēja publicēt paziņojumu, kurā apkopotas ES tiesību aktos pašlaik noteiktās nodokļu maksātāju tiesības, un ieteikumu dalībvalstīm uzlabot to iedzīvotāju situāciju, kuri kā nodokļu maksātāji sastopas ar pārrobežu nodokļu šķēršļiem, piemēram, robežšķērsojošo darba ņēmēju situāciju. Mērķis ir uzskaitīt pašreizējās tiesības, pamatojoties uz judikatūru un praksi, lai nodokļu maksātāji un nodokļu iestādes būtu informētas par šīm tiesībām un pienākumiem un tādējādi uzlabotos attiecības starp nodokļu maksātājiem un nodokļu iestādēm. 3.4.Pierobežas reģionu devums Eiropas zaļajam kursam