LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 248/49

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “ES loma, attiecības ar Vidusāzijas valstīm un pilsoniskās sabiedrības ieguldījums”

2011/C 248/08

Ziņotājs: PEEL kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 15. un 16. septembrī, nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“ES loma, attiecības ar Vidusāzijas valstīm un pilsoniskās sabiedrības ieguldījums”

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 25. maijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 472. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 15. un 16. jūnijā (16. jūnija sēdē), ar 112 balsīm par, 5 balsīm pret un 12 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Atšķirībā no Eiropas starp piecām Vidusāzijas valstīm nav reģionālas saliedētības izjūtas. Komiteja mudina Komisiju un citas ES iestādes turpināt darbu, lai panāktu daudz dziļāku reģionālās identitātes un integrācijas izjūtu, rosinot katru valsti ciešāk sadarboties ar kaimiņvalstīm, lai mazinātu etniskās un ar robežām saistītās problēmas, kā arī pavērtu ceļu plašākai un ilgtspējīgākai ekonomikas un sociālajai attīstībai.

1.1.1 Komiteja ir stingri pārliecināta, ka ir steidzami nepieciešama visaptveroša, saliedējoša un koordinēta ES stratēģija efektīvu kontaktu nodibināšanai un izvēršanai starp pilsonisko sabiedrību ES un Vidusāzijā. Patlaban šādu kontaktu ir ļoti maz. Sākumā ir vajadzīgs daudz augstāks ES diplomātiskās pārstāvības līmenis.

1.1.2 Ir svarīgi maksimāli izmantot visas ES iestādēs pieejamās īpašās zināšanas, arī, pamatojoties uz Lisabonas līguma 11. pantu, tādēļ aicinām Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD), kur tas ir iespējams, iesaistīt Komiteju, kas jau guvusi pieredzi citos reģionos (piemēram, Balkānos, Latīņamerikā), it īpaši veiktspējas uzlabošanā.

1.1.3 Tādēļ iesakām EĀDD, iesaistot EESK, izveidot oficiālu mehānismu, ar kura palīdzību, pirmkārt, varētu precīzāk noteikt esošos svarīgākos sarunu partnerus katras valsts pilsoniskajā sabiedrībā, tostarp efektīvus un neatkarīgus partnerus no uzņēmējdarbības aprindām un arodbiedrībām, un, otrkārt, lai palīdzētu atrast jaunas, topošas pilsoniskās sabiedrības organizācijas un atbalstītu to attīstību. Lai sekmētu šo mērķu sasniegšanu, nelielai EESK delegācijai būtu jāapmeklē Vidusāzija.

1.1.4 Komiteja stingri atbalsta strukturēto ES cilvēktiesību dialogu, kas ir pirmais pozitīvais ES stratēģijas Vidusāzijā rezultāts, bet izsaka dziļu vilšanos par to, ka tajā līdz šim nav iesaistīta Komiteja. Šī situācija noteikti jālabo.

1.1.5 Šādos centienos veidot daudz intensīvākus iedzīvotāju savstarpējos kontaktus jāiekļauj saikņu padziļināšana jaunatnes un izglītības jomā, jo lielākā daļa iedzīvotāju ir jaunāki par 25 gadiem, un abām pusēm straujāk jāpaplašina Erasmus Mundus programmas izmantošana. Pasākumos būtu jāietver atvieglojumi vīzu saņemšanai izglītības nolūkā, Vidusāzijas visapdāvinātāko studentu atbrīvošana no mācību maksas, angļu valodas mācību grāmatu popularizēšana, vasaras kursi un partnerības gan universitātes, gan vidusskolas līmenī.

1.2 Ar lielāku pilsoniskās sabiedrības iesaistes sekmēšanu cieši saistīts ir cilvēktiesību jautājums plašākā nozīmē. Tā ir viena no galvenajām jomām, kurās Eiropa Vidusāzijas valstīm, kas turpina neatkarīgu kursu, var efektīvi piedāvāt palīdzību un to jau dara. Tomēr aktuālās jomas, kurās koncentrēt uzmanību, jānosaka sarunās, un pret tām jāattiecas ar kultūras izpratni. Neraugoties uz ilgstošajām problēmām, visas piecas valstis ir ratificējušas SDO astoņas pamatkonvencijas (ar diviem izņēmumiem, kas minēti 5.4.1. punktā). Nosakot, kā un kur Eiropa var palīdzēt Vidusāzijai pildīt šīs un citas saistības, paveras praktiska iespēja veidot abpusēju uzticēšanos.

1.2.1 Komiteja noteikti atbalsta arī rīcību, kas vērsta uz iespējamu ar tirdzniecību saistītu nolīgumu noslēgšanu ar katru no piecām valstīm. Tāpat kā noslēdzot citus nesenos ES tirdzniecības nolīgums, Komiteja šajā saistībā mudina katrā atsevišķā gadījumā izveidot pilsoniskās sabiedrības forumu, kurā izskata arī ilgtspējīgas attīstības jautājumus, lai Komiteja varētu attiecīgi dalīties ar savām īpašajām zināšanām.

1.3 Šajā saistībā īpaši svarīgi ir sarežģītie jautājumi par nodrošinājumu ar pārtiku un ūdeni, kā arī energoapgāde. Komiteja iesaka ES intensīvāk rosināt piecas valstis sadarboties, lai visaptveroši risinātu minētās nopietnās problēmas. Komisijai jāprecizē, cik lielā mērā tās ir savstarpēji saistītas. Sniedzot palīdzību citām valstīm, Eiropa ir guvusi pozitīvu pieredzi gan ūdensapgādes drošības, gan pārtikas nodrošinājuma jomā, un tas būtu pilnībā jāizmanto, lai turpinātu veidot paļāvību un uzticēšanos.

1.4 Komiteja tāpat kā iepriekš iesaka (1) Komisijai sarunās par jauniem tirdzniecības nolīgumiem par pamatu plašākai, ar enerģiju nesaistītai tirdzniecībai ar Vidusāziju izmantot pašreizējā “VPS plus” sistēmā minētās 27 konvencijas kopā ar piemērotiem ar tirdzniecību saistītiem tehniskās palīdzības (TTP) pasākumiem.

1.5 Komiteja iesaka ES saikņu paplašināšanu ar Vidusāziju cieši un abpusēji saskaņot ar ES interesēm Krievijā, Ķīnā un Turcijā, taču ne Irānā, kamēr ir spēkā sankcijas.

1.6 Vidusāzijas valstīs atrodas ievērojamas potenciālās enerģijas rezerves, kas Eiropai var kļūt par papildu un papildinošiem (bet ne alternatīviem) enerģijas avotiem, kaut arī tranzīta un transporta jautājumi rada sarežģījumus. Ir svarīgi šādu attiecību dzīvotspēju balstīt uz praktiskiem un ekonomiskiem apsvērumiem.

1.7 Vidusāzijai nevajadzētu būt Eiropas transporta un tranzīta sakaru galapunktam, bet tā drīzāk būtu jāuzskata par starpstaciju ceļā uz Ķīnu un vēl tālākiem galamērķiem. Ir jāsaskaņo Ķīnas un ES ierosinātie transporta koridori. Kādreizējais Zīda ceļš būtu jāveido par tirdzniecības un enerģijas maģistrāli.

2. Ievads

2.1 Kaut arī Kazahstāna platības ziņā ir devītā lielākā valsts pasaulē, piecās Vidusāzijas valstīs (Kazahstānā, Kirgizstānā, Uzbekistānā, Turkmenistānā un Tadžikistānā) kopā dzīvo tikai aptuveni 61 miljons iedzīvotāju — tas ir tikpat, cik Apvienotajā Karalistē vai Francijā, vai Itālijā.

2.2 Ir svarīgi apzināties, ka tās faktiski ir jaunas valstis, kuru izveide vēl nav pabeigta. Lai arī tās ir neatkarīgas un pilnībā atzītas, to teritorija radusies PSRS sabrukuma rezultātā. Nevienā no tām nav darbojusies ievērojama “nacionālās atbrīvošanās kustība”. Ikvienā no tām bijusī padomju elite pārņēma varu jaunās, neatkarīgās elites statusā. Tomēr kopīgā pagātne var pozitīvi sekmēt reģionālo kohēziju, kas ir vāja un nav tik izteikta kā Eiropā; ES jau ir sākusi veicināt šādu koncepciju šajā reģionā.

2.3 Turklāt minētās valstis pastāv robežās, kuras tās nav noteikušas pašas un kuras neatbilst arī dabiskām robežām. To izveidi noteica citi, tās tika padarītas par PSRS republikām, kā atbildi izraisot etnisku spriedzi, kas pēdējo reizi izpaudās Kirgizstānā, kur spiedienam tika pakļauta mazākumā esošā uzbeku kopiena. ES tā ir laba iespēja piedāvāt savu pieredzi nacionālu saspīlējumu novēršanā.

2.4 Minētās valstis mantojušas arī plānveida ekonomiku — modeļus, kuru saglabāšanā ir ieinteresēta pašreizējā valdošā elite. Šo grūti likvidējamo mantojumu vēl vairāk ir sarežģījusi senās starptautiskās stratēģiskās sāncensības atjaunošanās (arī Afganistānas un Irānas tuvuma dēļ), kuru tagad būtiski nosaka arī ekonomiski apsvērumi saistībā ar pagaidām nenoskaidrota daudzuma dabas enerģijas resursu, it īpaši naftas un gāzes, jo sevišķi gāzes Turkmenistānā, atklāšana.

2.4.1 Esam jau pieredzējuši, ka šajā reģionā rodas jautājumi saistībā ar varas nodošanu no ģimenes vienas paaudzes nākamajai (īpaši Kazahstānā). Bijušās padomju nomenklatūras administratīvo infrastruktūru tagad var precīzāk dēvēt par klana/ģimenes nomenklatūru. Arī šajā jautājumā atbalsts neitrālāka civildienesta izveides sekmēšanai ir joma, kurā ES varētu sniegt palīdzību, izmantojot ES pilsoniskās sabiedrības un pārvaldības programmas.

2.5 Pirms nonākšanas Krievijas pakļautībā 19. gadsimtā Vidusāzijā bija daudzas savu neatkarību neatlaidīgi aizstāvošas musulmaņu hanistes un emirāti ar neparastiem nosaukumiem, tostarp Buhāra un Hiva, tomēr tās bija arī ļoti grūti sasniedzamas, jo tām apkārt pletās plaši tuksneši. Tamerlans izveidoja milzīgu impēriju ar galvaspilsētu Samarkandu, kuras iedzīvotāji daļēji cēlušies arī no Čingizhana armijas karotājiem un Zelta ordas. Jāatzīmē arī reģiona spēcīgās zinātnes tradīcijas, it īpaši astronomijā, kas aizsākās ar Tamerlana mazdēla Ulugbeka dibināto observatoriju 1420. gados. Kazahstāna mūsdienās joprojām ir plaši iesaistīta kosmosa programmā.

3. Jauna Lielā spēle?

3.1 Neraugoties uz neviesmīlīgo ģeogrāfisko stāvokli, Vidusāzija, kā jau minēts, ir ieguvusi lielu stratēģisku nozīmi. Velkot paralēles ar 19. gadsimta Lielo spēli (kad tā bija Lielbritānijas un Krievijas interešu sāncensības vieta), iespējams, Vidusāzija atkal ir galvenais pasaules reģions (izņemot Austrumāziju), kurā draud tik daudzu lielu interešu sadursme.

3.2 Tā kā reģions vairāk nekā gadsimtu ir bijis Krievijas pakļautībā, Krievijas ietekme tajā joprojām ir ļoti spēcīga. Krievu valoda ir kopīgās saziņas valoda, ekonomikas saiknes joprojām ir ciešas, un Krievija uzskata, ka šis reģions atrodas tās dabiskās ietekmes zonā. 2010. gadā Kazahstāna iestājās muitas savienībā ar Krieviju (un Baltkrieviju), un interesi par to izrādījušas arī citas valstis. Kirgizstānai, kas vienīgā ir PTO locekle, tas būtu problemātiski. Tomēr Uzbekistāna un Turkmenistāna pret saikņu atjaunošanu ar Krieviju salīdzinājumā ar citām valstīm attiecas daudz piesardzīgāk.

3.3 Arī Ķīna ir intensīvi iesaistījusies attīstībā, par ko oficiāli liecina tās dalība Šanhajas Sadarbības organizācijā (kurā ietilpst arī Krievija un Irāna). Ķīnai ir stratēģiskas intereses enerģijas jomā — 2010. gadā rekordīsā laikā ekspluatācija tika nodots gāzes cauruļvads, kas ved no Turkmenistānas caur Uzbekistānu un Kazahstānu un ir pilnībā savienots ar Ķīnas iekšējo enerģijas tīklu. Ķīna ir ļoti ieinteresēta arī caur Vidusāziju izbūvēt stratēģiskus dzelzceļu un autoceļu koridorus uz rietumiem, taču tie pagaidām nav saskaņoti ar Eiropas transporta koridoriem austrumu virzienā. Tas būtu jālabo. Kādreizējo Zīda ceļu, kas jau ir tūrisma maršruts, varētu izdevīgi attīstīt par tirdzniecības un enerģijas maģistrāli.

3.4 Irāna un Afganistāna, būdamas kaimiņvalstis, ir cieši saistītas, tajās tāpat kā Tadžikistānā runā persiešu valodas variantos, un abas vēl nesen pieredzēja islāma fundamentālisma uzliesmojumus. Reliģiskā fanātisma izpausmes visās Vidusāzijas valstīs šobrīd tiek stingri kontrolētas, tomēr tās palielinās. Islāmistu nemieri bija viens no faktoriem 1990. gadu Tadžikstānas pilsoņu karā, un ir bažas, ka tas var atkārtoties. Irānai, pret kuru kodolieroču jautājuma dēļ piemērotas sankcijas, saiknes ar Turkmenistānu ir īpaši svarīgas, arī saistībā ar jauna stratēģiska gāzesvada būvi. Aizvien nozīmīgāks jautājums ir narkotiku kontrabanda no Afganistānas, taču tā vairāk ir problēma to patērētājiem rietumos: risinājumā jāiekļauj arī nelegālā tirgus apjoma mazināšana un iegrožošana Eiropā (un ASV) līdztekus trūcīgu un uzpērkamu vietējo ierēdņu neatlaidīgai pārliecināšanai veikt stingrus pasākumus pret narkotiku tirdzniecību.

3.5 Šajā reģionā liela ietekme ir arī Turcijai, tostarp tāpēc, ka visi Vidusāzijas iedzīvotāji, izņemot tadžikus, pieder pie tjurku tautām un to valodas ir savstarpēji radniecīgas. Turcija šajā reģionā pauda savu ieinteresētību uzreiz pēc Padomju |Savienības sabrukuma, un pēc sākotnējām neveiksmēm tās ietekme atkal pieaug. Turcija būs arī viens no galvenajiem energoapgādes cauruļvadu starpposmiem rietumu virzienā.

3.6 Arī ASV ir intereses šajā reģionā, tostarp Afganistānas kara dēļ.

3.7 Ņemot vērā iepriekš minēto, rodas jautājums, cik tālu būtu jāiesaistās ES, neaizmirstot arī to, ka nevienai no ES dalībvalstīm šajā reģionā nav koloniālā mantojuma. Eiropas vajadzības būtu jāaplūko ilgtermiņā, pilnībā ņemot vērā plašākas ES attiecības.

3.7.1 ES jau risina plašas sarunas gan ar Krieviju, gan ar Ķīnu, ar kurām tā ir noslēgusi stratēģisku partnerību. Ar Turciju notiek pievienošanās sarunas, kuras gan virzās ļoti lēni. Tomēr rodas iespaids, ka ES saiknes ar Vidusāzijas valstīm tiek aplūkotas pilnīgi neatkarīgi no attiecībām ar minētajām pārējām valstīm. Tas nav pārdomāti. ES saikņu veidošana ar Vidusāziju ir cieši un savstarpēji jāsaskaņo ar ES interesēm Krievijā, Ķīnā un Turcijā; tāpat ES attiecības ar Vidusāziju jādibina tā, lai neapdraudētu ES stratēģiskās attiecības ar jebkuru no minētajiem svarīgākajiem partneriem. Būtu pāragri iesaistīt Irānu, kamēr pret to tiek piemērotas sankcijas, tomēr attiecībās ar Vidusāziju jāņem vērā arī šī valsts.

4. ES intereses Vidusāzijā

4.1 ES pēc prezidentvalsts Vācijas iniciatīvas 2007. gada jūlijā uzsāka Stratēģiju jaunai partnerībai ar Vidusāziju. Kaut arī tas skan aizbildnieciski, tomēr jāatzīmē, ka līdz šim ļoti vāji attīstītā tirdzniecība joprojām nav palielinājusies. Izņemot Kazahstānu, kas 2009. gadā (tāpat kā 2007. gadā) veidoja 0,9 % no ES kopējā importa un 0,5 % no ES eksporta, tirdzniecība ar citām valstīm nav pārsniegusi 0,1 % no ES kopējās tirdzniecības. Neraugoties uz minētajiem skaitļiem, ES joprojām ir nozīmīgs tirdzniecības partneris katrai no šīm valstīm, it īpaši Kazahstānai, kurai tirdzniecības apjomā ziņā ES ir vēl lielāks tirdzniecības partneris nekā Krievija un Ķīna.

4.2 ES noteikti ir ļoti lietderīgi izrādīt interesi par Vidusāziju, it īpaši, ņemot vērā Austrumu partnerības programmu un stratēģiju Melnās jūras reģionam. Abās iekļautas visas pārējās bijušās PSRS republikas (kā arī Turcija), izņemot Krieviju, ar kuru ES apspriež atsevišķas jaunas stratēģiskas attiecības. Dažām ES dalībvalstīm, it īpaši Lietuvai un aizvien vairāk arī Vācijai, jau ir ciešas saiknes ar Vidusāziju. Turklāt daudzi uzskata, ka Azerbaidžāna, arī energoapgādes un reliģisku iemeslu dēļ, ir ciešāk saistīta ar Vidusāziju, nevis ar Kaukāzu.

4.2.1 Būtiska nozīme ir enerģijas jautājumam. Vidusāzijas valstīs atrodas ievērojamas potenciālās enerģijas rezerves, kas Eiropai var kļūt par papildu un papildinošiem enerģijas avotiem, kaut arī sarežģījumus rada tranzīta un transporta jautājumi. ES ir svarīgi saglabāt reālu skatījumu uz iespējamo enerģijas piegādi no minētā reģiona un šādu saikņu noturīgumu balstīt uz praktiskiem un ekonomiskiem apsvērumiem. Enerģijas saņēmējvalstīm ir arī svarīgi uzskatīt attiecīgos dabiskās enerģijas avotus par pašreizējai energoapgādei un tās , nevis par iespējamu , un arī ne par ieroci, ar kura palīdzību ietekmēt attiecības ar citām reģiona valstīm.

4.3 Neraugoties uz 2010. gada progresa ziņojuma optimistisko toni, jāatzīmē, ka ES saiknes ar piecām Vidusāzijas valstīm ir ļoti vājas. Tikai Kazahstānā ir pilna ES pārstāvniecība, savukārt Kirgizstānā un Tadžikistānā nesen darbu sākušas ES delegācijas. Uzbekistānā un Turkmenistānā ES ir pārstāvēta tikai ar “Eiropas namu” starpniecību, kuros galvenokārt darbojas nolīgti konsultanti. Saskaņā ar CEPS (2) datiem 18 dalībvalstīm ir vēstniecība Kazahstānā, 10 — Uzbekistānā un tikai nedaudzām — citās valstīs. Tikai Vācijai un Francijai ir vēstniecības visās piecās valstīs, Apvienotajai Karalistei — četrās. Deviņām dalībvalstīm nav nekādas pārstāvniecības. Lai sekmīgi īstenotu ES un Vidusāzijas stratēģiju, ES ir jābūt pārstāvētai daudz plašāk, un tas, neraugoties uz nopietniem budžeta ierobežojumiem, kļūs par jaunā Eiropas Arējās darbības dienesta pirmo pārbaudījumu. Minētajā pārbaudījumā ietilpst arī kopīgi EĀDD pasākumi svarīgos jautājumos, piemēram, attiecībā uz vīzām (vismaz Šengenas zonas valstīm).

4.4 ES ir apspriedusi partnerības un sadarbības nolīgumus ar visām piecām valstīm. Nolīgumi ar Kazahstānu, Kirgizstānu un Uzbekistānu stājās spēkā 1999. gadā, taču partnerības un sadarbības nolīgumu ar Uzbekistānu laikā no 2005. līdz 2008. gadam daļēji pārtrauca pēc masu slepkavībām Andidžonā. Nolīgumu ar Tadžikistānu (kura noslēgšana aizkavējās pilsoņu kara dēļ) ratificēja tikai 2009. gadā, un nolīgums ar Turkmenistānu cilvēktiesību jautājumu dēļ vēl nav pat ratificēts.

4.5 Par nozīmīgu reģiona dalībnieci aizvien vairāk kļūst Kazahstāna, ar kuru ES pakāpeniski veidojas attiecības, ko stiprina abpusēji augošā interese par savstarpējām attiecībām. Kazahstāna viennozīmīgi ir Eiropas Savienībai vispieejamākā valsts, un tās aktīvā un sekmīgā aģitācija par EDSO (3) vadības uzņemšanos viennozīmīgi liecināja par tās vēlmi darboties plašākā mērogā. Citi pierādījumi Kazahstānas vēlmei vairāk iesaistīties starptautiskā līmenī ir pievienošanās Krievijas un Baltkrievijas muitas savienībai un tās acīmredzamā interese par dalību PTO, iespējams, kopā ar Krieviju. Vēl viena pazīme ir spēcīga jaunu uzņēmēju slāņa veidošanās, kuri gan vēlas, gan tiek mudināti iegūt izglītību ārzemēs, kā arī augošs pilsoniskās sabiedrības ētoss un ieinteresētība.

4.6 Līdzīga vēlme iegūt plašāku starptautisku atpazīstamību pagaidām nav vērojama Uzbekistānā, kas tāpat kā Turkmenistāna saglabā šaurāku un autoritāru pieeju. Sākumā šķita, ka Uzbekistāna ir valsts, kas ir visvairāk gatava veidot ciešākas saiknes ar Eiropu, bet šis priekšstats pazuda, it īpaši pēc notikumiem Andidžonā, savukārt Kazahstāna ir atvērusies.

4.7 Kirgizstānā, kas pēc 2010. gada etniskajiem nemieriem radīja pamatu nopietnām bažām, sabiedrība tomēr ir atvērtāka, un vērojama lielāka pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanās. Tas attiecas arī uz Tadžikistānu, ar kuru ES pašreizējās saiknes ir ļoti vājas. Tadžikistāna ir neaizsargātāka; 1990. gados tajā plosījās postošs pilsoņu karš, kas varētu atkārtoties, un patlaban valstī iestājusies pārtikas krīze.

5. Pilsoniskās sabiedrības loma un cilvēktiesības

5.1 Pilsoniskās sabiedrības loma piecās valstīs ir nestabila un ļoti atšķirīga. Kirgizstānā pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanās līmenis ir visaugstākais, turpretī Kazahstānā un Tadžikistānā pilsoniskās sabiedrības ētoss vēl tikai veidojas.

5.1.1 Tomēr pilsoniskajai sabiedrībai minētajās trīs valstīs ir bijusi skaidri noteikta loma ES strukturētajā cilvēktiesību dialogā, kas ir viens no pirmajiem ES un Vidusāzijas reģiona stratēģijas rezultātiem. Tā ietvaros aizvien vairāk tikušas organizētas ikgadējas oficiālas sanāksmes ar dažādiem pilsoniskās sabiedrības semināriem, kuros piedalījušies cilvēktiesību jautājumos specializējušies juristi un vietējās NVO, kā arī ES atbildīgie ierēdņi. Minētās sanāksmes notikušas atbilstoši standartizētai dienas kārtībai, tomēr tām vēl nav veikta salīdzinoša novērtēšana, lai varētu izmērīt rezultātus.

5.1.2 Komiteja noteikti atbalsta šo procesu, tomēr izsaka dziļu vilšanos par to, ka EĀDD joprojām nav uzskatījis par vajadzīgu iesaistīt tajā EESK. Komiteja mudina EĀDD, cik drīz vien iespējams, labot situāciju, arī tāpēc, ka EESK ir pārbaudīts dialoga partneris un plašākas pilsoniskās sabiedrības viedokļa paudēja, kuras rīcībā ir pamatīga un praktiska pieredze, kā arī plaši atzītas īpašas zināšanas.

5.2 Šāds pilsoniskās sabiedrības ieguldījuma līmenis nav vērojams ne Uzbekistānā (kur nevalstiskas organizācijas dibināja valdība), ne Turkmenistānā, kur principā nav neatkarīgas pilsoniskās sabiedrības.

5.2.1 Ir svarīgi atgādināt, ka pirms neatkarības iegūšanas nebija ne tradīcijas, ne izpratnes par to, ka pilsoniskā sabiedrība ir starpnieks starp valsti un pilsoni; nebija pazīstams arī NVO jēdziens. Arodbiedrības, interešu kopas, jaunatnes organizācijas un profesionālās apvienības bija valsts struktūras sastāvdaļa, un tās ļoti mazā mērā bija pakļautas ārējai ietekmei, kas tām pēc neatkarības iegūšanas būtu palīdzējusi veidot jaunas institūcijas. Tomēr kopš tā laika daudzas organizācijas, tostarp privatizēti valsts uzņēmumi, neatkarīgās arodbiedrības un profesionālās apvienības attīstījušās, iegūstot zināmu neatkarību, it īpaši Kazahstānā un Kirgizstānā, un mazākā mērā — arī Tadžikistānā.

5.2.2 1990. gados, balstoties uz tradicionālajām vietējām kopienām un radniecības saišu vienotām pašpalīdzības (hashar/ashar) grupām, radās vietējas lauku kopienu iniciatīvas un pašpalīdzības grupas, arī kā reakcija uz padomju sociālās palīdzības sistēmu sabrukumu, tomēr tās ievērojami atšķiras no starptautiski atzītām NVO. Izveidojās arī šādas NVO, tomēr tās galvenokārt aprobežojās ar lielpilsētu teritorijām un bieži vien lielā mērā bija atkarīgas no ārvalstu (tostarp ASV) finansiāla atbalsta. Katra valsts attīstījās citādi, to problēmas bija atšķirīgas, bet pēc “krāsu revolūcijām” Gruzijā, Ukrainā un Kirgizstānā nevalstiskās organizācijas (daudzi tās uzskatīja par kaut ko svešu un to darbu — par pārmaksātu salīdzinājumā ar vietējo līmeni) Uzbekistānā tika nopietni ierobežotas, un Turkmenistānā tās praktiski izzuda. Pēdējā laikā ir palielinājušās atšķirības starp pilsētu un laukiem, un ir ievērojami pieaugusi islāma ietekme un ar to saistītā darbība.

5.3 Starp pilsonisko sabiedrību ES un Vidusāzijā acīmredzami ir ļoti maz oficiālu attiecību vai padziļinātu kontaktu, kas nav pārsteigums, ņemot vērā ļoti niecīgos Eiropas un Vidusāzijas iedzīvotāju savstarpējos kontaktus. Pirms Vidusāzijas pilsoniskā sabiedrība piekrīt mūsu vērtībām vai pat identificējas ar tām, šīs vērtības vispirms ir jāiepazīst un jāizprot to būtība, taču tās nedrīkst uzspiest. Kazahstāna šajā jomā var kalpot par tiltu, arī tāpēc, ka starp uzņēmumiem un arodbiedrībām ir izveidoti labāki kontakti.

5.3.1 Komiteja ir pārliecināta, ka ir steidzami nepieciešama visaptveroša, saliedējoša un koordinēta ES stratēģija pilsoniskās sabiedrības kontaktu nodibināšanai ar Vidusāziju. Komiteja varētu attiecīgi virzīt šādu projektu, kura galvenais jautājums ir, kā vislabāk palīdzēt veidot intensīvāku dialogu un ciešākus iedzīvotāju savstarpējos kontaktus, noteikt abas puses interesējošus tematus, noskaidrot topošās pilsoniskās sabiedrības grupas un veicināt paraugpraksi, lai varētu izveidot oficiālāku mehānismu efektīvu kontaktu uzturēšanai ar pilsonisko sabiedrību.

5.3.2 Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) pašreizējais reģionā veiktais darbs ir vērtējams atzinīgi. Tomēr ir svarīgi maksimāli izmantot visas ES iestādēs pieejamās īpašās zināšanas, tādēļ tāpat kā cilvēktiesību dialoga gadījumā aicinām EĀDD, kur tas ir iespējams, iesaistīt Komiteju, arī tādēļ, lai, pamatojoties uz Komitejas nozīmīgo pieredzi citos reģionos, uzlabotu veiktspēju.

5.3.3 Tas būtu iespējams trijos veidos. Vispirms pašai Komitejai ar EĀDD palīdzību skaidri jānosaka, kas šobrīd ir tās svarīgākie sarunu partneri. Visās piecās valstīs jānoskaidro efektīvi un neatkarīgi uzņēmējdarbības, kā arī neatkarīgu arodbiedrību savienību partneri un jāizveido plašas saiknes gan ar tiem, gan citiem svarīgiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem. Starptautiskajā Darba devēju organizācijā nav locekļu no Vidusāzijas, kaut arī tai ir kontakti Kazahstānā. Šajā nolūkā nelielai EESK delegācijai ieteicams apmeklēt Vidusāziju (arī, lai informētu par šo atzinumu).

5.3.4 Pēc tam jāatrod, jāstiprina un uz vietas jāsniedz atbalsts citām topošās pilsoniskās sabiedrības organizācijām to attīstības gaitā. Arī šajā jomā Komiteja sagaida, ka EĀDD to iesaistīs, kad un kur tas būs atbilstoši.

5.3.5 Komiteja noteikti atbalsta arī rīcību, kas vērsta uz iespējamu tirdzniecības nolīgumu noslēgšanu ar katru no piecām valstīm. Tāpat kā noslēdzot citus nesenos ES tirdzniecības nolīgums, Komiteja šajā saistībā iesaka katrā valstī izveidot pilsoniskās sabiedrības forumu, lai piešķirtu saiknēm ar reģiona pilsonisko sabiedrību oficiālu formātu, kas arī ļautu Komitejai dalīties īpašajās zināšanas par ilgtspējīgu attīstību ar attiecīgajiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem.

5.3.6 Treškārt, ir vairāk jāatbalsta plašāki jauniešu kontakti un apmaiņa un jāsekmē Erasmus Mundus programmas intensīvāka izmantošana, lai veicinātu dziļākas saiknes izglītības jomā un mobilitāti abās pusēs. Pasākumos būtu jāietver atvieglojumi vīzu saņemšanai izglītības nolūkā, Vidusāzijas visapdāvinātāko studentu atbrīvošana no mācību maksas, angļu valodas mācību grāmatu popularizēšana, vasaras kursi un partnerības gan universitātes, gan vidusskolas līmenī. EESK atzinīgi vērtē minētajam nolūkam piešķirtā budžeta divkāršošanu līdz 10 miljoniem EUR gadā, tomēr, kā norādīts progresa ziņojumā, lielākā daļa Vidusāzijas iedzīvotāju ir jaunāki par 25 gadiem un neatceras padomju laikus.

5.3.7 Pilsoniskajai sabiedrībai, balstoties uz stabilām institūcijām ar skaidri noteiktām pilnvarām, ir svarīgs uzdevums veicināt reģionālo kohēziju un integrāciju, kas ir svarīgas, lai izveidotu ekonomikas un sociālo vidi, kurā tirgi var darboties efektīvi, veicinātu pienācīgas kvalitātes nodarbinātību, attīstītu MVU, stiprinātu vietējo infrastruktūru un palīdzētu mazināt nabadzību. Šajā jomā, citastarp, īpaši noderīga var būt Baltijas valstu pilsoniskās sabiedrības pieredze.

5.3.8 Minētajam procesam jābalstās uz politisko apņemšanos, mieru un drošību, tiesiskumu, lielāku demokrātiju, labu pārvaldību un makroekonomisko stabilitāti.

5.4 Taču ar pilsoniskās sabiedrības lielāku iesaistīšanos cieši saistīts jautājums, it īpaši Uzbekistānā un Turkmenistānā, ir cilvēktiesības, kuru jomā progress ir ārkārtīgi lēns. Ja ES un ES pilsoniskā sabiedrība veidos efektīvas darba attiecības ar Vidusāziju, tad, ņemot vērā ilgo autokrātiska režīma valdīšanu un jebkādu cilvēktiesību tradīciju trūkumu, cilvēktiesībām ir jākļūst aizvien nozīmīgākām. Cilvēktiesības ir veidojušas Eiropu un tās vēsturi, un šī ir nozīmīga joma, kurā Eiropa var pamatoti piedāvāt palīdzību.

5.4.1 Tomēr aktuālās jomas, kurās koncentrēt uzmanību, jānosaka sarunās un pret tām jāattiecas ar kultūras izpratni. Visas minētās valstis, iestājoties Apvienoto Nāciju Organizācijā un ar to saistītajās organizācijās (piemēram, SDO), ir brīvprātīgi apliecinājušas, ka tās atzīst vispārējās cilvēktiesības. Atšķirībā no daudziem citiem ES tirdzniecības partneriem visas Vidusāzijas valstis jau ir ratificējušas astoņas SDO pamatkonvencijas, izņemot Uzbekistānu, kas nav ratificējusi Konvenciju Nr. 87 par biedrošanās brīvību, un Turkmenistānu, kas nav ratificējusi Konvenciju Nr. 138 par minimālo darbā pieņemšanas vecumu. Tadžikstāna 2010. gada novembrī parakstīja tikai Konvenciju Nr. 182 par bērnu darba viskaitīgāko veidu aizliegšanu un Uzbekistāna 2009. gadā parakstīja Konvenciju par minimālo darbā pieņemšanas vecumu. To īstenošana ir cits jautājums. Tāpēc Komiteja mudina Komisiju un SDO pielikt lielākas pūles, lai noteiktu, kur un kādā veidā Eiropa var vislabāk palīdzēt Vidusāzijai pildīt minētās saistības.

5.4.2 Šeit paveras praktiska iespēja veidot savstarpēju uzticēšanos. Kaut arī var apgalvot, ka visu veidu cilvēktiesības ir vienlīdz svarīgas, tomēr visnopietnākās problēmas ir saistītas ar cilvēka pamatbrīvību ievērošanu, tiesiskumu, pulcēšanās un biedrošanās brīvību un vārda brīvību. ES šajā jomā jau ir panākusi labus rezultātus, pozitīvi risinot, piemēram, tādus jautājumus kā invaliditāte.

5.4.3 Tomēr joprojām pastāv ievērojamas bažas un problēmas, un nesenie notikumi Ziemeļāfrikā liek atcerēties, ka ir svarīgi gan izvērst aktīvu pilsoniskās sabiedrības līdzdalību, gan nekavējoties pozitīvi risināt notikumu pamatā esošās problēmas. Komiteja vēlas attīstīt ciešus un efektīvus kontaktus un labas darba attiecības ar Vidusāzijas pilsonisko sabiedrību. Boikoti vai stingru, ar progresu saistītu noteikumu izvirzīšana nav reālistiska i izvēle. Situācija šajās valstīs ir salīdzināta ar stāvokli Baltkrievijā, kur 2011. gada janvārī pēc nemieriem saistībā ar prezidenta vēlēšanām 158 vadošiem ierēdņiem tika liegta ieceļošana ES un iesaldēti viņu bankas konti Eiropas Savienībā. Minētais piemērs ir jāatceras visām piecām valstīm.

5.4.4 Atzinumā par paziņojumu “Globālā Eiropa” (4) Komiteja mudināja par pamatu turpmākajos ES tirdzniecības nolīgumos Komisijai izmantot 27 “VPS plus” sistēmā ierakstītās konvencijas (ieskaitot astoņas SDO pamatkonvencijas). Šāds mērķis atkārtoti jāizvirza arī tagad; tas var kalpot par pamatu plašākas, ar enerģiju nesaistītas tirdzniecības ar Vidusāziju izvēršanai, kā arī vajadzības gadījumā — ar tirdzniecību saistītiem tehniskās palīdzības pasākumiem (TTP), vienlaikus mudinot uz dalību PTO. Tikai Kirgizstāna ir PTO locekle, tomēr daudzi tās iestāšanos 1998. gadā tagad uzskata par pāragru.

5.5 A pielikumā ir pievienots īss kopsavilkums par aktuālajiem cilvēktiesību jautājumiem katrā no piecām valstīm.

6. Vides jautājumi

6.1 “VPS plus” sistēmā ir iekļautas svarīgākās vides konvencijas. Šajā saistībā Vidusāzijai īpaši svarīgi ir jautājumi par nodrošinājumu ar pārtiku un ūdeni, kā arī energoapgāde, un ES galvenais uzdevums būs mudināt piecas valstis sadarboties, lai visaptveroši risinātu minētos jautājumus. No ES stratēģijas nav skaidrs, cik cieša ir šo jautājumu savstarpējā saikne, jo ūdens tematu izskata atsevišķi gan kā enerģētikas sastāvdaļu, gan vides ilgtspējas sadaļā, un pārtikas nodrošinājums ir atsevišķa liela problēma.

6.2 Tadžikistāna bija vienīgā Āzijas valsts, kuru FAO 2008. gadā iekļāva to 17 valstu sarakstā, kurās ir pārtikas krīze. Arī nodrošinātība ar ūdeni ir ļoti svarīgs jautājums reģionā kopumā; par to liecina Arāla jūras ūdens līmeņa ievērojamā pazemināšanās, aizvien lielākās problēmas saistībā ar izžūstošām upēm un fakts, ka kokvilna ir kultūra, kuras audzēšanai vajag īpaši daudz ūdens. ES pieredze, kas gūta, palīdzot citām valstīm, arī palīdzētu veidot paļāvību un uzticēšanos Vidusāzijā.

6.2.1 Tadžikistānā un Kirgizstānā lielāko gada daļu ir pietiekami daudz ūdens resursu (kaut arī sliktas apsaimniekošanas un bojātu ūdensapgādes sistēmu darbības rezultātā rodas īpaši lieli zudumi un attiecīgi ūdens trūkums), savukārt to kaimiņvalstis cieš no ūdens nepietiekamības, it īpaši Uzbekistāna (kas ūdensietilpīgo kultūru — rīsa un kokvilnas —, kā arī dzeramā ūdens dēļ ir lielā mērā atkarīga no ūdens importa). Tadžikistānas galvenās problēmas ir ļoti ierobežoti citu enerģijas veidu resursi, kā arī nepietiekams nodrošinājums ar pārtiku. Enerģijas un pārtikas jomā tā ir lielā mērā atkarīga no kaimiņvalstīm.

6.2.2 Tiek lēsts, ka 2008. gadā vairāk nekā 2 miljoni cilvēku (vairāk nekā viena trešā daļa iedzīvotāju) cieta no pārtikas trūkuma un 75 000 cilvēku — no nopietna pārtikas trūkuma. 64 % iedzīvotāju dzīvo zem nabadzības robežas; lauksaimniecībai ir piemēroti tikai 7 % zemes.

6.2.3 Diemžēl starp Uzbekistānu un Tadžikistānu nav labu kaimiņattiecību, kas novedis pie abpusēju zaudējumu apburtā loka, nosakot attiecīgi enerģijas un ūdens eksporta aizliegumus; Tadžikistāna to noteikusi arī tādēļ, lai nodrošinātu vietējo apgādi ar elektrību, kas Dušanbē liela aukstuma laikā bija pieejama tikai divas stundas dienā.

6.3 Šī krīze parādīja, cik svarīga ir visaptveroša stratēģija, kurā iekļauta gan vidi saudzējoša dabas resursu izmantošana, nabadzības novēršana un, galvenais, pārtikas nodrošinājums, lai veicinātu ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi visā Vidusāzijā. Tomēr Komiteja atzinīgi vērtē faktu, ka ES jau intensīvi rīkojas, lai palīdzētu Tadžikistānai un tās kaimiņvalstīm pārvarēt šādas krīzes.

Briselē, 2011. gada 16. jūnijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) OV C 211, 19.08.2008., 82. lpp.

(2) Eiropas politikas pētījumu centrs.

(3) Eiropas Drošības un sadarbības organizācija, vienīgā starptautiskā politiskā organizācija, kas Eiropu saista ar visām bijušajām PSRS valstīm.

(4) COM(2006) 763 galīgā redakcija.