Ievads

Digitālais vienotais tirgus (DVT) ir viena no Eiropas Komisijas 10 politiskajām prioritātēm. DVT stratēģijas mērķis ir sniegt digitālās iespējas iedzīvotājiem un uzņēmumiem tirgū, kurā ir vairāk nekā 500 miljonu ES patērētāju. Digitālā vienotā tirgus izveide varētu palīdzēt Eiropas tautsaimniecībai nopelnīt 415 miljardus EUR gadā, radīt darbvietas un pārveidot sabiedriskos pakalpojumus. Nākamajos 18 mēnešos pēc DVT stratēģijas pieņemšanas Eiropas Komisija sagatavoja izziņotos priekšlikumus. Stratēģijas vidusposma pārskatā tā atjaunināja savu veikto analīzi un pievērsās nākamajam problēmu kopumam. Digitālās tehnoloģijas pārveido mūsu pasauli un būtiski ietekmē nodokļu sistēmas. Tās palīdz uzlabot nodokļu sistēmu pārvaldību, piedāvājot risinājumus administratīvā sloga mazināšanai, veicina nodokļu iestāžu sadarbību un ļauj cīnīties pret izvairīšanos no nodokļu nemaksāšanas. Tomēr šādas tehnoloģijas arī pārveido darījumdarbības modeļus, kuros arvien pieaug nemateriālo aktīvu nozīme, tādējādi tiek noslogota Eiropas nodokļu sistēma.

ES digitālajam vienotajam tirgum ir vajadzīga mūsdienīga un stabila digitālās ekonomikas nodokļu sistēma, kas stimulē inovāciju, novērš tirgus sadrumstalotību un sniedz iespēju visiem tā dalībniekiem gūt labumu no jaunās tirgus dinamikas saskaņā ar taisnīgiem un līdzsvarotiem nosacījumiem. Ir būtiski nodrošināt noteiktību nodokļu jomā, lai uzņēmumi varētu veikt ieguldījumus, un novērst jaunas nodokļu tiesību aktu nepilnības vienotajā tirgū.

Nodokļu sistēmas jomā politikas veidotājiem ir sarežģīti atrast risinājumus, kas nodrošinātu taisnīgu un efektīvu nodokļu piemērošanu laikā, kad ekonomikas digitalizācija notiek arvien straujāk. Starptautiskajos nodokļu noteikumos ir trūkumi, jo sākotnēji tie tika paredzēti fiziskajiem veikaliem un jau ir novecojuši. Pašreizējie nodokļu noteikumi vairs neatbilst mūsdienu videi, kurā uzņēmumi ir ļoti atkarīgi no nemateriālajiem aktīviem, kam precīzu vērtību ir grūti noteikt, kā arī no datiem un automatizācijas, kas atvieglo pārrobežu tirdzniecību tiešsaistē bez fiziskas klātbūtnes. Šīs problēmas skar ne tikai digitālo ekonomiku, bet var ietekmēt visus uzņēmumus. Tādējādi ir izveidojusies situācija, ka daži uzņēmumi atrodas dažās valstīs, kurās tie piedāvā pakalpojumus patērētājiem un noslēdz ar viņiem līgumus, izmantojot visas priekšrocības, ko sniedz pieejamā infrastruktūra un tiesiskuma iestādes, tomēr tos neuzskata par klātesošiem attiecīgajā valstī nodokļu nolūkos. Iespēja izmantot labumus uz citu rēķina sniedz šādiem uzņēmumiem konkurences priekšrocības salīdzinājumā ar uzņēmumiem, kas reģistrēti attiecīgajā valstī.

Līdz ar to arvien pieaugošā problēma nodrošināt nodokļu taisnīgu piemērošanu digitālajā ekonomikā vēl joprojām nav pienācīgi atrisināta — galvenokārt tāpēc, ka nav vienprātības starptautiskā līmenī, un tāpēc, ka šī problēma pēc būtības ir daudzdimensionāla. Šī ir neilgtspējīga situācija, kas radusies vidē, kura kļūst aizvien globālāka un digitāli saistīta un kurā arvien vairāk darbības notiek digitālajā telpā. Ja šīs situācijas netiks atrisinātas, radīsies vēl vairāk iespēju izvairīties no nodokļu maksāšanas, mazināsies nodokļu ieņēmumi budžetos, tiks ietekmēts sociālais taisnīgums, tostarp samazināsies arī sociālais budžets, un tiks izjaukts uzņēmumu konkurences apstākļu vienlīdzīgums. Tas apdraud ES konkurētspēju, taisnīgu nodokļu sistēmu un dalībvalstu budžetu ilgtspēju. Komisijas priekšsēdētājs Žans Klods Junkers savā 2017. gada runā par stāvokli Savienībā uzsvēra, ka Komisija aicina ieviest taisnīgu nodokļu sistēmu digitālajā nozarē. Neoficiālajā ECOFIN padomē Tallinā prezidentūra, ko atbalstīja liels skaits dalībvalstu, aicināja Komisiju izvērtēt iespējas un piedāvāt efektīvus risinājumus, lai līdz gada beigām vienotos par ES turpmāko rīcību.

Komisija kopš tās pilnvaru sākuma ir veikusi pasākumus, lai nodrošinātu principu, ka visiem uzņēmumiem, kas darbojas ES, ir jāmaksā nodokļi valstī, kur tiek gūta peļņa un radīta vērtība. Šis princips ir svarīgs, lai nodrošinātu taisnīgu un efektīvu nodokļu sistēmu vienotajā tirgū, un to var īstenot tikai ar kopējiem un saskaņotiem pasākumiem. Atšķirīgas valstu pieejas ES var sadrumstalot vienoto tirgu, palielināt nenoteiktību nodokļu jomā, izjaukt konkurences apstākļu vienlīdzīgumu un radīt jaunas nepilnības tiesību aktos, kas ļautu nemaksāt nodokļus. Kā jau tika atzīts Komisijas 2014. gada maija ziņojumā, ir vajadzīga starptautiskās nodokļu sistēmas reforma, lai tā efektīvi aptvertu vērtību, ko rada jaunie darījumdarbības modeļi; diemžēl, kā liecina ESAO 2015. gada oktobra ziņojums, līdz šim ir bijis grūti vienoties par risinājumiem pasaules līmenī. Ir pienācis laiks rīkoties. Komisija vēlas, lai tiktu izstrādāta vērienīga ES programma šajā jomā un kopēja ES pieeja, kas nodrošinātu, ka digitālajā ekonomikā nodokļi tiek piemēroti efektīvi, garantējot taisnīgumu un atbalstot izaugsmi.

Šāda jaunā programma papildinās būtiskos sasniegumus, kas jau gūti uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas uzlabošanā pēdējos gados gan ES, gan starptautiskā līmenī. ES dalībvalstis ir vienojušās par vairākiem jauniem vērienīgiem noteikumiem agresīvas nodokļu plānošanas apkarošanai un nodokļu pārredzamības palielināšanai un pastiprinājušas savus starptautiskos pasākumus labas nodokļu pārvaldības jomā, izstrādājot Ārējo stratēģiju efektīvai nodokļu uzlikšanai. Valsts atbalsta kontroles jomā Komisija ir veikusi vispārēju izpēti par dalībvalstu nodokļu nolēmumu praksi un izskata nodokļu nolēmumus un shēmas, kas iešķir preferenciālu nodokļu režīmu dažiem uzņēmumiem. Komisija vairākos gadījumos ir uzdevusi atgūt atbalstu. Pievienotās vērtības nodokļa (PVN) jomā Komisija arī aktīvi pievēršas digitālās ekonomikas radītajām problēmām, proti, tā ir sagatavojusi priekšlikumu par e-komerciju. Turpinās Komisijas 2016. gadā atsāktās sarunas par kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KKUINB). Tiklīdz būs panākta vienošanās, KKUINB nodrošinās konkurētspējīgu, taisnīgu un stabilu satvaru nodokļu piemērošanai uzņēmumiem vienotajā tirgū.

Šobrīd uzņēmumi ir tik digitalizēti kā vēl nekad

Mēs darbojamies globalizētā pasaulē, kurā nav robežu. Patēriņa pieaugumu papildina intensīvāka tirdzniecība un pieaugoši tirdzniecības apjomi. Vienlaikus tirdzniecība kļūst arvien starptautiskāka. Digitālās ekonomikas izaugsme vieš krasas pārmaiņas ikdienas dzīvē un darījumdarbības modeļos; tas skar ne tikai tradicionālos ekonomikas, politikas, pārvaldības/izpildes un darījumdarbības modeļus, bet arī nodokļu un muitas administrāciju.

Digitalizācija ir veicinājusi un paātrinājusi pārrobežu tirdzniecību. Darījumdarbības modeļu attīstība nozīmē, ka mūsdienās uzņēmumi darbojas ievērojami citādāk, nekā tas bija laikā, kad tika izstrādāti starptautiskie nodokļu un muitas noteikumi, piemēram, nav vajadzīga fiziska klātbūtne, lai pārdotu pakalpojumus un preces tirgū, un tas nozīmē, ka var būt grūti noteikt nodokļu bāzi tirgus jurisdikcijā vai preču izcelsmi muitas nolūkos. Veicot tikai vienu klikšķi datorā, ir iespējams pasūtīt preces un pakalpojumus no visas pasaules. Tas nozīmē jaunu tirgus tvērumu, zemākas cenas kopumā un jaunas iespējas. Tas izjauc pastāvošos darījumdarbības modeļus, bet tiešsaistes platformas efektīvāk reaģē uz pieprasījumu. Būtiski ir tas, ka palielinās ne tikai tirdzniecība, bet arī tirdzniecības sadrumstalotība, tirgū ienākot jauniem dalībniekiem, kuri ne vienmēr pārzina, kādi ir to pienākumi nodokļu un muitas jomā, vai kuri varētu organizēt savu darījumdarbību tā, lai apietu šos pienākumus.

Digitalizācija maina preču un pakalpojumu apmaiņu pēc būtības, izpludinot robežu starp precēm un pakalpojumiem, pārveidojot produktus digitālā formā, piemēram, e-grāmatas, vai izmantojot minimālo iespējamo materiālu, piemēram, trīsdimensiju drukāšanu. Ekonomika kļūst arvien digitalizētāka, tāpēc, izveidojoties jauniem darījumdarbības modeļiem, esošie būs jāpielāgo šai jaunajai situācijai. Spēja darboties attālināti, nepastāvīgums tirgū (ātra tirgus daļas iegūšana un zaudēšana), tendence veidot monopolus vai oligopolus un tīkla efekts ir tikai dažas no šo jauno darījumdarbības modeļu pamatiezīmēm.

Pasaules ekonomikas digitalizācija notiek strauji un plašā mērogā, ietekmējot gandrīz visas sabiedrības jomas. Gandrīz trešdaļa no rūpniecības kopējās izlaides pieauguma Eiropā jau tagad ir saistīta ar digitālo tehnoloģiju izmantošanu. 2006. gadā 20 galveno uzņēmumu vidū bija tikai viens tehnoloģiju uzņēmums, kam piederēja tikai 7 % no tirgus kapitalizācijas. 2017. gadā 9 no 20 galvenajiem uzņēmumiem pēc tirgus kapitalizācijas bija tehnoloģiju uzņēmumi, kam piederēja 54 % no 20 galveno uzņēmumu tirgus kapitalizācijas apjoma. No 2008. gada līdz 2016. gadam piecu lielāko e-komercijas mazumtirgotāju ieņēmumi pieauga vidēji par 32 % gadā. Tajā pašā laikposmā ieņēmumi visā ES mazumtirdzniecības nozarē palielinājās vidēji par 1 % gadā. Jaunus sasniegumus ļaus ātri gūt jauna informācijas tehnoloģiju paaudze, piemēram, lietu internets, mākslīgais intelekts, robotika un virtuālā realitāte. Digitāli risinājumi tiek izmantoti arvien biežāk un paver jaunas iespējas iedzīvotājiem, uzņēmumiem, ieguldītājiem un valsts pārvaldes iestādēm. Ir būtiski, lai ES uzņēmumi izmantotu šīs iespējas, kas ļaus tiem saglabāt to konkurētspēju, un lai ES jaunuzņēmumi varētu strauji izvērst savu darbību, pilnvērtīgi izmantojot mākoņdatošanu, lielo datu risinājumus, robotiku un ātrdarbības platjoslas sakarus. Eiropas uzdevums būs steidzīgi izmantot visas šīs digitālās iespējas, lai nodrošinātu tās konkurētspēju un vienlaikus arī taisnīgu nodokļu sistēmu.

Digitalizācija ietekmē visus uzņēmumus, bet dažādā apjomā. Izaicinājums nodokļu politikai ir darījumdarbības modeļu daudzveidība, ko rada tehnoloģija un lielu datu apjomu izmantošana. Klienti var nopirkt preces un pakalpojumus no jebkuras vietas pasaulē, izmantojot internetu tā vietā, lai dotos uz vietējiem veikaliem. Jaunas patērētāju paaudzes dod priekšroku tūlītējai preces vai pakalpojuma ieguvei īpašumā. “Vieglo aktīvu” digitālās platformas savieno neizmantoto kapacitāti un pieprasījumu un veicina lielus sadarbības darījumu apjomus, kas, kā tiek prognozēts, nākamajā desmitgadē palielināsies par 35 % gadā. Visu veidu uzņēmumi tagad gūst daudz lielāku vērtību no nemateriālajiem aktīviem, informācijas un datiem. Nav vienas noteiktas īpašības, kas raksturotu jaunos darījumdarbības veidus digitālajā telpā, un bieži vien vienā darījumā ir apvienoti dažādi aspekti. Ņemot vērā šo daudzveidību, ir jāpanāk, lai uz šiem dažādajiem digitālo darbību veidiem varētu attiecināt jebkādu iespējamu risinājumu. Turpmāk ir sniegts neizsmeļošs uzskaitījums, lai īsumā raksturotu dažus no tiem jaunajiem darījumdarbības veidiem digitālajā ekonomikā, kuri rada jautājumus: “Kur piemērot nodokļus?” un “Kam piemērot nodokļus?” Šo jauno tendenču kontekstā ir jāizstrādā jauni politikas pasākumi.

Jaunu darījumdarbības veidu piemēri ·Tiešsaistes mazumtirgotāja modelis — tiešsaistes platformas pārdod preces vai savieno pircējus un pārdevējus, pretī saņemot darījuma vai izvietošanas maksu vai komisiju. Tādi uzņēmumi ir, piemēram, Amazon, Zalando, Alibaba. ·Sociālo plašsaziņas līdzekļu modelis — tīklu īpašnieki ir atkarīgi no reklāmas ieņēmumiem, ko gūst, sniedzot mērķtiecīgus tirgdarbības vēstījumus patērētājiem. Tādi uzņēmumi ir, piemēram, Facebook, Xing, Qzone. ·Abonentmaksas modelis — platformas iekasē abonentmaksu par pastāvīgu piekļuvi digitālajiem pakalpojumiem (piemēram, mūzikai vai video). Tādi uzņēmumi ir, piemēram, Netflix, Spotify, iQiyi. ·Sadarbības platformas modelis — digitālās platformas savieno neizmantoto kapacitāti un pieprasījumu, izmanto uzticamības reitingus kā “valūtas mehānismu” patēriņa veicināšanai un sniedz personām iespēju kopīgot “piekļuvi” aktīviem, nevis tos tūlīt iegūt īpašumā. Platformas iekasē nemainīgu vai mainīgu maksu par katru darījumu. Tādi uzņēmumi ir, piemēram, Airbnb, Blablacar, Didi Chuxing.

ES ir vajadzīga mūsdienīga nodokļu sistēma, lai izmantotu digitālās iespējas, vienlaikus nodrošinot arī taisnīgu nodokļu piemērošanu. Vienlīdzīgi konkurences apstākļi ir priekšnosacījums visiem uzņēmumiem, lai tie varētu ieviest inovācijas, attīstīties un augt, tādējādi paaugstinot produktivitāti, nodarbinātību un labklājību. Tomēr digitalizācijas līmenis dažādās nozarēs atšķiras, jo īpaši starp augstajām tehnoloģijām un tradicionālajām nozarēm, kā arī starp dalībvalstīm un reģioniem. Turklāt pastāv lielas atšķirības starp lielajiem uzņēmumiem un MVU. Vietējiem digitalizētajiem darījumdarbības modeļiem piemērotā vidējā faktiskā nodokļa likme ir tikai 8,5 %, t. i., mazāk nekā puse salīdzinājumā ar tradicionāliem darījumdarbības modeļiem (skatīt turpmāk diagrammu). Iemesls galvenokārt ir digitalizēto darījumdarbības modeļu iezīmes — tie ir ļoti atkarīgi no nemateriālajiem aktīviem un gūst labumu no nodokļu atvieglojumiem. Turklāt pārrobežu digitalizētajiem uzņēmumiem ir zems nodokļu slogs, pat ja neizmanto agresīvu pārrobežu nodokļu plānošanu, kas var pazemināt nodokļu slogu faktiski līdz nullei.

Avots: Digital Tax Index, 2017. gads, PWC un ZEW.