LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 54/62

Eiropas Reģionu komitejas atzinums par tematu “ES politika attiecībā uz ēku un infrastruktūras seismiskās drošības uzlabošanu”

(2018/C 054/11)

Ziņotājs: Vito Santarsiero (IT/PSE), Bazilikatas reģionālās padomes loceklis

IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

1. atzīmē: lai gan nesenie pētījumi par seismisko risku Eiropā (piemēram, Septītās pamatprogrammas ietvaros finansētais SHARE projekt (1)) apstiprina, ka visaugstākais seismiskais risks skar tādas valstis kā Itālija, Grieķija un Rumānija, tajos tomēr ir norādīti mēreni riska līmeņi, kas var attiekties arī uz dažiem reģioniem tādās valstīs kā Francija, Vācija, Beļģija, Spānija un Portugāle, ieskaitot arī cunami apdraudējumu;

2. konstatē, ka Eiropas Savienības (ES) dalībvalstīs ir liels skaits ēku un infrastruktūru, kurām nepieciešami vērienīgi uzturēšanas pasākumi saistībā ar to strukturālajiem apstākļiem, kā arī vides apstākļu un būvniecības nozari reglamentējošu noteikumu maiņu. Jo īpaši Eurostat un Eiropas Ēku energoefektivitātes institūta (Building Performance Institute Europe, BPIE) (2) dati par ēku fondu liecina, ka no aptuveni 25 miljardiem m2 izmantojamās platības, kas ir ES 27 valstīs (kā arī Šveicē un Norvēģijā), aptuveni 40 % ir radušies pirms 1960. gada;

3. norāda, ka postošas zemestrīces ar nopietniem zaudējumiem kā sociālajā, tā ekonomiskajā aspektā nesen ir skārušas dažas ES valstis, konkrēti Vidusjūras reģionā. Sevišķi smaga bilance ir Itālijā, kur pēdējo 50 gadu laikā ir notikušas vairākas zemestrīces, kurās kopumā bojā gāja vairāk nekā 5 000 cilvēku un kuru izraisītais ekonomiskos zaudējums tiek lēsts aptuveni 150 miljardu euro apmērā;

4. norāda: pasaules mērogā analizējot iepriekšējās zemestrīces, var secināt, ka bojāgājušo skaits un zaudējumu apjomi ir saistīti ne tik daudz ar zemestrīču intensitāti, cik ar būvju neaizsargātību un skarto kopienu nesagatavotību;

5. uzsver: analizējot zemestrīces ietekmi uz vietējām sistēmām un uz dzīvojamo fondu, infrastruktūru, kā arī ekonomikas un ražošanas struktūru, var konstatēt izteiktu teritoriālās izaugsmes procesu palēninājumu un bieži vien reālu aizturi;

6. uzsver, ka ēku un infrastruktūru drošības garantēšana nozīmē veidot konstruktīvu mijiedarbību arī ar Eiropas reģionālajām un kohēzijas politikas jomām un Eiropas Savienības lauku un pilsētu izaugsmes mērķiem;

7. uzskata, ka ES politikai attiecībā uz ēku un infrastruktūras seismiskās drošības uzlabošanu būtu jābalstās uz daudzlīmeņu pārvaldības pieeju, koordinējot Eiropas, valstu un reģionu attiecīgās pilnvaras saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principu un līdzīgi tai metodei, kas tiek lietota ES pilsētprogrammas īstenošanā. Šajā saistībā Komiteja atgādina, ka galvenokārt ES līmeņa pārziņā ir tehnisko standartu noteikšana, savukārt valstu, reģionālā vai vietējā līmeņa pārziņā ir tieši būvniecības tiesību normas un pilsētplānošana;

8. norāda: lai aizsargātu iedzīvotāju drošību, sargātu vēsturisko un kultūras mantojumu, ierobežotu izdevumus, kas rodas cilvēkiem un lietām nodarītā kaitējuma dēļ, nodrošinātu apstākļus apgabalu attīstībai un ieguldījumus izaugsmes veicināšanai, ES ir ļoti nepieciešami visaptveroši seismiskā riska novēršanas pasākumi;

9. uzsver, ka jo īpaši vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir politisks un institucionāls pienākums aizsargāt savus iedzīvotājus, gan tāpēc, ka tās pārstāv pirmo pārvaldes līmeni, kuram jānodrošina palīdzība un atbalsts iedzīvotājiem ārkārtas gadījumos, gan tāpēc, ka tām ir svarīga loma operatīvās rīcības ārkārtas situācijā plānošanas posmā, kā arī strukturālas (pasākumi) un nestrukturālas (informācija) novēršanas pasākumu izstrādē;

10. turklāt uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības, kas ir iedzīvotājiem vistuvākās iestādes, var veicināt lielāku izpratni par tiesībām un pienākumiem riska profilakses jomā, kā arī rosināt aktīvas rīcības veidošanos, lai mazinātu seismisko risku.

PASĀKUMI SEISMISKĀ RISKA MAZINĀŠANAI

11. ņemot vērā to privāto un publisko ēku, kā arī infrastruktūru lielo skaitu, kurām nepieciešami uzturēšanas darbi, uzskata, ka, balstoties uz ES līmenī vienotiem kritērijiem (EUROCODE un citiem), ir jānosaka ēku un infrastruktūru seismiskās nestabilitātes klasifikācija;

12. mudina Eiropas Komisiju rosināt dialogu ar apdrošināšanas nozares pārstāvjiem Eiropas līmenī, lai meklētu finansiālu stimulu apdrošināšanas prēmiju samazināšanas veidā drošības uzlabošanas procesā, un uzskata, ka būtu lietderīgi palielināt ekonomisko ilgtspēju un iespējamos ieguvumus, kas sagaidāmi no apdrošināšanas segumu sistēmas nostiprināšanas, paredzot risku apvienošanas pasākumus;

13. lai sekmētu riska mazināšanas pasākumus, palielinot kopienas izpratni, uzskata, ka ir lietderīgi skaidri aprakstīt un darīt zināmas gan iespējamo zemestrīču sekas, gan jo sevišķi priekšrocības, kas tiks gūtas saistībā ar seismiskās drošības uzlabošanas pasākumu īstenošanu, ņemot vērā sociālo (jo īpaši cilvēku dzīvību zaudēšanas aspektā) un ekonomisko seku mazināšanos;

14. atzīmē, ka vēl nav pieejamas precīzas metodes un rezultāti, kas būtu skaidri nododami ieinteresētajām personām, kuras nav speciālisti (apsaimniekotājiem, iedzīvotājiem utt.), par iespējamajām priekšrocībām saistībā ar seismiskās drošības uzlabošanas pasākumu īstenošanu. Tādēļ svarīgi ir šo jautājumu padziļināti izpētīt, finansējot konkrētus pētījumus;

15. uzskata: lai optimizētu un atbilstīgi novirzītu tehnisko un finansiālo atbalstu, kura mērķis ir samazināt esošo ēku seismisko risku, būtiski ir kā sākumpunktu turpmākai nozīmīgai publiskai un privātai rīcībai veicināt esošo struktūru neaizsargātības apzināšanu un analīzi. Tādēļ ir jāsekmē datu vākšanas kampaņas novērtēšanai uz statistikas bāzes un jānosaka prioritārie virzieni un kopīga metodika, kas iet kopsolī ar izmaiņām nozares regulējumā, kā arī stimulējoši vai finansēšanas pasākumi;

16. atzīmē, ka dažu dalībvalstu, piemēram, Itālijas, pieredze liecina par to, ka vecāka gadagājuma vai otrās dzīvesvietas īpašnieki īpaši netiecas ieguldīt līdzekļus pasākumos; tādēļ būtu lietderīgi paredzēt pasākumus šīs iedzīvotāju grupas informētības palielināšanai, kā arī stimulu veidus, kas neaprobežotos tikai ar galveno dzīvesvietu. Komiteja atzīst nepieciešamību modulēt pasākumus esošo ēku novērtēšanai un pārkvalificēšanai atkarībā arī no pētījumiem un testiem, kas attiecīgo ēku iekļauj kopējos neaizsargātības novērtējumos ēku kompleksa vai pilsētu aglomerācijas ietvaros, lai tādējādi norādītu uz iespējamajām problēmām saistībā ar ēku izmantošanas faktiskajiem apstākļiem;

17. atzīmē, ka dažās Eiropas valstīs jau notiek publisko un privāto ēku plaši uzlabošanas darbi, kurus citstarp finansē ar ES līdzekļiem, ar nolūku nodrošināt lielāku energoefektivitāti, taču strukturālās un seismiskās drošības jautājumi šajos pasākumos parasti netiek risināti;

18. uzsver savukārt, ka ir jāīsteno efektīva atjaunošana, piemērojot integrētus un ilgtspējīgus pasākumus, kas spēj vienlaicīgi un iespējami saudzīgākā veidā gan mazināt ēku seismisko neaizsargātību, gan palielināt energoefektivitāti;

19. uzskata, ka līdztekus strukturāliem preventīviem pasākumiem svarīgi ir arī izstrādāt preventīvus “nestrukturālus” pasākumus ar vispārēju nolūku padziļināt zināšanas par seismisko risku, bet jo īpaši — lai palielinātu informētību un iedzīvotāju aktīvu rīcību;

20. uzskata, ka strukturālie preventīvie pasākumi ne vien mazina risku, bet var arī pozitīvi ietekmēt vidi, pagarinot konstrukciju lietderīgās izmantošanas laiku un tā rezultātā ierobežojot nojaukšanas un renovācijas pasākumus pēc zemestrīces; šis mērķis ir uzsvērts arī Regulā (ES) Nr. 305/2011 par būvizstrādājumiem, ar ko salīdzinājumā ar iepriekšējo versiju (Direktīva 89/106/EEK par būvizstrādājumiem) tika ieviesta septītā galvenā prasība būvēm, proti, “dabas resursu ilgtspējīga izmantošana”;

21. atzīst: lai gan seismiskās drošības uzlabošanas programmai ir vajadzīgi ievērojami resursi, un tā ir īpaši apgrūtinoša reģionos un dalībvalstīs ar augstāku un izplatītāku seismiskās aktivitātes risku, tā visur veicina nodarbinātību un ekonomisko izaugsmi, jo īpaši būvniecības tirgus atlabšanu;

22. uzskata, ka ir svarīgi, lai seismiskās drošības uzlabošanas pasākumus regulētu ES tehnisko standartu satvars, kas arī risina esošo ēku seismisko pielāgošanu, pamatojoties uz holistisku pieeju, kura vērsta uz drošuma, stiprības un ilgizturības nodrošināšanu;

23. uzskata, ka būtu lietderīgi izveidot ES platformu, lai dažādos ES valstu līmeņos varētu apmainīties ar zināšanām, pieredzi un paraugpraksi;

JAUNA ES POLITIKA SEISMISKĀ RISKA MAZINĀŠANAI

24. apstiprina un atgādina par to, kas bija uzsvērts atzinumā par Sendai ietvarprogrammu (3), proti, ka visos ES projektos attiecībā uz jaunu infrastruktūru izveidi būtu jānodrošina pienācīga izturētspēja pret katastrofām, un vienlaikus norāda, ka šis mērķis var noteikt lielākas izmaksas;

25. ierosina, ka noteiktas teritorijas seismiskā riska, kā arī ar citām dabas katastrofām saistītā riska aprakstošus parametrus, kas izvērtēti saskaņā ar pienācīgi definētiem kritērijiem, varētu uzskatīt par vienu no atsaucēm sakarā ar ESI fondu sadalījumu starp ES reģioniem; norāda, ka Eiropas Savienībai jāpieprasa, ka visiem infrastruktūras objektiem, kuru būvniecībai piešķirti ESI fondu un citu ES fondu līdzekļi, ir jābūt noturīgiem pret katastrofām;

26. ierosina, lai ES regulās tiktu paredzēta ESI fondu izmantošana publisko un privāto ēku, kā arī ES valstīm stratēģisku autotransporta un pakalpojumu infrastruktūru seismiskai pielāgošanai;

27. ierosina paredzēt rīcības plānā, ka seismiskās drošības uzlabošana attiecas uz visām ēkām, arī dzīvojamām ēkām, vienmēr saistot tās ar sabiedrisko telpu ne tikai kā drošu vietu ārkārtas situācijā, bet gan kā pilsētu ilgtermiņa stratēģiju, kas ietver iespēju pārvietot iedzīvotājus uz sabiedriskām telpām, kurās viņi ir drošībā;

28. rosina Eiropas Komisiju, pūliņus koordinējot ar dalībvalstīm un, attiecīgos gadījumos, ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām izstrādāt rīcības plānu ēku un infrastruktūru seismiskās drošības uzlabošanai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1301/2013 par Eiropas Reģionālās attīstības fondu 5. panta 5. punkta b) apakšpunktu; arī lūdz dalībvalstis un vietējās un reģionālās pašvaldības pilnībā izmantot atbalstu, kas reģionālās attīstības darbības programmās paredzēts šai ieguldījumu prioritātei;

29. ierosina ar to raidīt spēcīgu signālu, lai stimulētu ieguldījumus, konkrēti, ar publiskā un privātā sektora sadarbību ēku un infrastruktūru seismiskās drošības uzlabošanas jomā, īpašu uzmanību pievēršot kultūras un vēstures mantojuma, stratēģisko infrastruktūru, kā arī lauksaimniecības un rūpniecības būvju un infrastruktūru saglabāšanai;

30. prasa sekmēt ieguldījumu palielināšanos pētniecībā un inovācijā būvju seismiskās aizsardzības jomā, kā arī plašu informācijas un apmācības programmu izstrādi;

31. aicina attiecīgās dalībvalstis un reģionus esošo ēku seismiskās drošības uzlabošanu iekļaut kā prioritāti reģionālās attīstības darbības programmās un uzsver nepieciešamību piešķirt finanšu resursus, izmantojot arī atbilstīgus stimulus seismiskā riska novēršanas darbībām;

32. uzskata, ka iepriekšējos punktos minēto priekšlikumu īstenošanā ir jāņem vērā katras konkrētās valsts un/vai reģiona seismiskā apdraudējuma un riska teritoriju kartes, lai optimizētu resursus un rezultātus. Šajā nolūkā ierosina veicināt attiecīgus pētījumus, lai šādas kartes izstrādātu vai, ja tās jau ir izstrādātas, lai tās atjauninātu;

33. uzskata, ka rīcības plāns, ko ir ierosinājusi Eiropas Komisija, var būt piemērots instruments, lai vēl vairāk veicinātu esošo būvju seismiskās drošības uzlabošanu, kas ir dalībvalstu reģionālās attīstības darbības programmu prioritāte;

34. norāda, ka kopīgas darbības šajā jomā var būt potenciāli efektīvāki nekā sadrumstaloti pasākumi, kurus ievieš katra dalībvalsts atsevišķi; tādēļ prasa kopīgus un koordinētus pūliņus būvju seismiskās aizsardzības un drošības uzlabošanas jomā;

35. iesaka saskaņā ar Sendai ietvarprogrammas 1. prioritātē izvirzītajiem mērķiem veicināt un atbalstīt informācijas izplatīšanas un iedzīvotāju informēšanas ierosmes, kuras tiktu īstenotas gan valsts, gan vietējā līmenī ar mērķi popularizēt prevencijas kultūru.

Briselē, 2017. gada 11. oktobrī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) www.share-eu.org.

(2) BPIE, 2011. Europe's buildings under the microscope. A country-by-country review of the energy performance of buildings.

(3) Sk. atzinumu “Rīcības plāns par Sendai ietvarprogrammu katastrofu riska mazināšanai 2015.–2030. gadam”, NAT-VI/015, ziņotājs Adam Banaszak (PL/ECR).