EIROPAS KOMISIJA Briselē, 10.8.2016 COM(2016) 478 final/2 CORRIGENDUM

Concerns all linguistic versions.

Addition of a cross reference on the cover page. KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to, kā tiek īstenota 2007. gada 14. marta Direktīva 2007/2/EK, ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE), sniegts atbilstoši 23. pantam {SWD(2016) 243 final/2}

{SWD(2016) 273 final}



1.Ievads Vides problēmas neapstājas pie valstu robežām. Lai šīs problēmas novērstu, nereti vajadzīga vairāku valstu sadarbība, kas sekmīgāk norisinās tad, ja valstīm un organizācijām ir viegli kopīgi izmantot datus. Ar konkrētu atrašanās vietu saistītu datu (telpiskie dati) rezultatīvai un efektīvai vākšanai un kopīgai izmantošanai ir savas priekšrocības. Tā ne vien veicina labāku vides pārvaldību, bet var radīt arī sinerģiju ar ES digitālā vienotā tirgus stratēģiju, piemēram, var tikt izstrādāti jauni inovatīvi produkti un pakalpojumi, kas rada darbvietas augsti kvalificētiem speciālistiem un uzlabo Eiropas konkurētspēju. Direktīva, ar ko izveido Telpiskās informācijas infrastruktūru Eiropas Kopienā (INSPIRE direktīva), atbalsta uz zināšanām balstītu rīcībpolitiku piemērošanu un to darbību uzraudzību, kas ietekmē vidi. Tajā noteikti pasākumi, ar kuriem paredzēts novērst telpisko datu kopīgas izmantošanas šķēršļus visos pārvaldes līmeņos dalībvalstīs un to starpā. Komisija 2013. gadā iekļāva INSPIRE direktīvu Normatīvās atbilstības un izpildes programmā (REFIT), lai novērtētu, vai šis instruments īstenošanas vidusposmā joprojām ir piemērots iecerētajam nolūkam. Šajā ziņojumā atspoguļota īstenošanas virzība un apkopoti novērtējuma rezultāti. 2.Pamatinformācija Pirms 2007. gada telpiskos datus dalībvalstu un ES līmenī bija sarežģīti atrast tiešsaistē, un bieži vien tie nebija pienācīgi dokumentēti. Nereti tie tika glabāti nesaderīgos formātos, un tas apgrūtināja dažādu telpisko datu kopu kombinēšanu. Daudzas publiskās iestādes nebija ieviesušas tiešsaistes pakalpojumus, kas ļautu atrast, izmantot un kopīgi izmantot telpiskos datus, un piekļūt tiem (valstu teritorijā un pāri to robežām). Nebija izveidota ES telpisko datu infrastruktūra, un tas nozīmēja, ka, piemēram, dati par pārrobežu upēm nebija savstarpēji sasaistīti. Tiek dokumentēti I un II pielikuma telpiskie dati. 3.12.2010. (3. posms, 6. panta a) punkts) 9.11.2011. (4. posms, 11. pants) Darbojas meklēšanas un skatīšanās pakalpojumi attiecībā uz dokumentētiem I un II pielikuma telpiskajiem datiem. Darbojas lejupielādes pakalpojumi attiecībā uz dokumentētiem I un II pielikuma telpiskajiem datiem. 28.12.2012. (4. posms, 11. pants) Lai labotu šo situāciju, direktīvā, kuras pamatā ir vairāki īstenošanas noteikumi (piemēram, par ziņošanu vai metadatiem), dalībvalstīm ir izvirzītas šādas prasības (sk. 1. attēlu): (1)izveidot koordinācijas struktūras un pieņemt un ieviest juridiskus pasākumus, lai novērstu procesuālos šķēršļus, kas kavē telpisko datu kopīgu izmantošanu; (2)identificēt savus telpiskos datus, kas ir saistīti ar vides politiku un rīcībpolitikām un darbībām, kuras ietekmē vidi, atbilstoši direktīvas pielikumos minētajiem tematiem; (3)dokumentēt telpiskos datus, lai tiem varētu piekļūt internetā kopā ar informāciju par tādiem aspektiem kā to avots, ģeogrāfiskais aptvērums, kvalitāte un izmantošanas nosacījumi, atbilstoši metadatu specifikācijām; (4)ieviest sadarbspējīgus tiešsaistes pakalpojumus, kas ļauj atrast, vizualizēt un lejupielādēt telpiskos datus; (5)pakāpeniski organizēt un publicēt telpiskos datus saskaņā ar kopīgiem datu modeļiem, lai tādā veidā palielinātu sadarbspēju un uzlabotu produktivitāti. Direktīva aptver milzīgu skaitu potenciālo telpisko datu kopu, un jau no paša sākuma nebija iespējams noteikt nedz to augšējo robežu, nedz kopējo skaitu. Direktīvas īstenošana ir pilnībā jāpabeidz līdz 2021. gadam7. Šis novērtējums pamatojas uz īstenošanas vidusposmā (proti, 2013./14. gadā) pieejamo informāciju. 3.Īstenošana Transponēšana Direktīva bija jātransponē līdz 2009. gada 15. maijam, bet sakarā ar būtisku kavēšanos, kas radās politisku, juridisku un administratīvu iemeslu dēļ, lielākā daļa dalībvalstu noteiktajā termiņā neiekļāvās, un tikai Dānija transponēšanu pabeidza laikus. Vidējais kavēšanās ilgums valsts tiesību aktu paziņošanā bija 12 mēneši (no 3 līdz 24 mēnešiem).

Komisija sauca dalībvalstis pie atbildības par nespēju transponēt direktīvu pilnībā atbilstoši prasībām, un 2016. gadā tā joprojām izskata neatrisinātos transponēšanas jautājumus deviņās dalībvalstīs (CZ, DE, FI, FR, HR, LT, PL, PT, UK). Neatrisinātie atbilstības jautājumi attiecas uz nelielām juridiskām vai tehniskām problēmām, kas neliedz attiecīgajām dalībvalstīm īstenot direktīvu. Galvenie kavēšanās iemesli ir saistīti ar vairākiem jautājumiem, tostarp ar politisko apņēmību, administratīviem kavēkļiem un pārmaiņām valdībā. Īstenošanas posmi Lai gan līdz 2014. gadam bija gūti zināmi panākumi direktīvas īstenošanā, visus 1. attēlā norādītos termiņus nebija varējusi ievērot neviena dalībvalsts. Tā kā dažādie posmi ir savstarpēji saistīti, rodas kumulatīva ietekme, jo pat tad, ja pēdējā posmā tiek gūti labi panākumi, tie attiecas uz mazāku telpisko datu kopu skaitu, nekā paredzēts. Turpinājumā sīkāk aprakstīti dažādie posmi. 1. posms – izveidotas koordinācijas struktūras un rīcībpolitikas datu kopīgai izmantošanai starp publiskā sektora iestādēm Direktīva aptver plašu telpisko datu spektru, un tos pārvalda daudzas publiskās iestādes nacionālā, reģionālā un vietējā līmenī. Vajadzīgās koordinācijas struktūras un datu kopīgas izmantošanas politika galvenokārt tika ieviestas, transponējot direktīvu (sk. iepriekš). Tomēr valstu koordinācijas centieni nebija vienādi rezultatīvi. Īpašas bažas radīja dažās dalībvalstīs pastāvošās problēmas, kas ietekmēja sadarbību starp valsts kartogrāfijas aģentūrām un vides informācijas struktūrām (piemēram, ministrijām un aģentūrām). Valstu rīcībpolitikas datu kopīgas izmantošanas jomā ir ļoti atšķirīgas un neviendabīgas, un lielākā daļa dalībvalstu joprojām ziņo par problēmām šajā sakarībā. Tā kā direktīvā ir paredzēta ļoti liela elastība pieejas ziņā (sk. 17. panta 2. punktu), valstu īstenotās rīcībpolitikas ir atšķirīgas un sniedzas no politikas, kas nodrošina pilnībā atvērtu un brīvu piekļuvi un izmantošanu, līdz politikai, kas paredz izmaksu atgūšanu pilnā apmērā, maksu iekasēšanu un dažādus publiskā un privātā sektora partnerību veidus. Komisija nav detalizēti novērtējusi valstu rīcībpolitiku atbilstību direktīvai. 2. posms – progress prasīto telpisko datu identificēšanā Visas digitālās telpisko datu kopas, kas ietilpst 34 telpisko datu tematos, līdz 2013. gada decembrim bija jāidentificē, jādokumentē un jādara pieejamas ar tiešsaistes pakalpojumu palīdzību. Ņemot vērā to, ka bija grūti noteikt līdz 2014. gadam potenciāli aptverto datu kopu augšējo robežu vai kopējo skaitu, paveikto novērtēt ir sarežģīti, tomēr jānorāda, ka kopējais datu kopu skaits pārsniedza 56 220 (2. attēls). Taču aptuveni 90 % no tām veido tikai astoņu dalībvalstu datu kopas. Pēc datu kopu skaita sākotnēji straujā pieauguma pārējo (20) dalībvalstu paziņoto telpisko datu kopu apjoms saglabājās nosacīti stabils un dažās valstīs laikā no 2010. gada līdz 2014. gadam pat samazinājās (2. attēls), un visā visumā bija samērā neliels, proti, mazāk nekā 120 datu kopu katrā valstī. 2. attēls. Kopējais dalībvalstu paziņoto telpisko datu kopu apjoms (visi pielikumi) Saskaņā ar iepriekš norādītajiem termiņiem un posmiem dalībvalstis sekmīgi nodrošināja datus par vides tematiem, tādus kā emisiju avotu atrašanās vieta un dati par tiem. Tomēr nozīmīgākie vides dati (lielākoties ietverti III pielikumā) nereti joprojām nav pieejami (2., 3. un 4. posms, termiņš 2013. gads). Tas apgrūtinās arī nākamo posmu, kurā jānodrošina šo datu sadarbspēja (5. posms, termiņš 2020. gads). 3. posms – telpisko datu dokumentēšana (metadati) Identificētu telpisko datu dokumentēšana padara tos vieglāk atrodamus tiešsaistē. Lai gan dokumentētu telpisko datu kopu skaits ir nemitīgi audzis, 2013. gadā tikai 12 dalībvalstis bija atbilstoši dokumentējušas vairāk nekā 80 % datu kopu, salīdzinot ar visām dalībvalstīm noteikto mērķi 100 % apmērā (4. attēls). 4. attēls. 2010.–2013. gada tendences – telpisko datu kopas ar atbilstīgiem metadatiem (%) 4. posms – izveidoti interneta pakalpojumi, kas nodrošina piekļuvi telpisko datu apskatīšanai un lejupielādēšanai Līdz 2013. gada decembrim dalībvalstīm bija jāizveido arī tiešsaistes pakalpojumi visu dokumentēto telpisko datu kopu meklēšanai, apskatīšanai un lejupielādēšanai.

Šajā posmā sekmes ir labākas – noteiktajā termiņā 15 dalībvalstis ir nodrošinājušas meklēšanas pakalpojumus attiecībā uz 80–100 % dokumentēto telpisko datu kopu (5. attēls). 5. attēls. 2010.–2013. gada tendences – telpisko datu kopas (%), kurām izveidoti meklēšanas pakalpojumi Kopumā telpisko datu kopu pieejamība ar skatīšanās un lejupielādēšanas pakalpojumu palīdzību ir vēl mazāka, un tikai aptuveni puse dalībvalstu ir panākušas, ka 60–100 % paziņoto telpisko datu kopu ir pieejami ar skatīšanās pakalpojumu palīdzību (6. attēls). 6. attēls. 2010.–2013. gada tendences – telpisko datu kopas (%), kurām izveidoti skatīšanās pakalpojumi Arī situācija lejupielādes pakalpojumu jomā ir sliktāka, nekā cerēts, jo tikai aptuveni viena ceturtā daļa dalībvalstu ir nodrošinājušas lejupielādes iespēju attiecībā uz 60–100 % paziņoto telpisko datu kopu (7. attēls). 7. attēls. 2010.–2013. gada tendences – telpisko datu kopas (%), kurām izveidoti lejupielādes pakalpojumi 5. posms – telpisko datu pieejamība kopīgos datu modeļos Sarežģītākais uzdevums ir telpisko datu transformēšana, lai panāktu atbilstību kopīgiem datu modeļiem. Dalībvalstīm šis posms jāpabeidz, vēlākais, līdz 2020. gadam. Nav pārsteidzoši, ka šajā agrīnajā īstenošanas posmā telpisko datu atbilstības līmenis ir zems (8. attēls). 4.Normatīvā atbilstība Šajā iedaļā sniegts novērtējuma kopsavilkums. Plašāka informācija pieejama attiecīgajā Komisijas dienestu darba dokumentā. Rezultativitāte Pirms direktīvas stāšanās spēkā bija dokumentēts tikai ierobežots skaits telpisko datu kopu (2007. gadā identificētas 1384 datu kopas), tiešsaistes pakalpojumi aptvēra tikai nelielu daļu no identificētajām telpisko datu kopām, un datu politika radīja būtiskus šķēršļus to plašai izmantošanai. Līdz 2013. gadam rezultativitāte visās dalībvalstīs palielinājās atkarībā no to īstenošanas centieniem (un ieguldījuma), un to apliecina vairāk nekā 56 000 datu kopu, kas paziņotas attiecībā uz 2013. gadu. Direktīvā noteiktās prasības un termiņi neradīja būtiskas problēmas astoņām dalībvalstīm, kas bija identificējušas vairāk nekā 90 % no kopējā datu kopu skaita. Tomēr daudzu dalībvalstu panākumi saistībā ar noteiktajiem posmiem un termiņiem nebija tādi, kā cerēts. Tas, ka dalībvalstu rīcībpolitika datu jomā ir kompleksa un neviendabīga un Viseiropas datu politika nav izstrādāta, kavē datu brīvu apriti; šī problēma ir apzināta arī plašākā digitālajā vienotajā tirgū. Īstenošanas procesa daļa, kurā darbs sekmējies vissliktāk, ir saistīta ar datu rīcībpolitiku. Daudzas datu kopas un pakalpojumi joprojām nav viegli pieejami (proti, bez juridiskiem vai finansiāliem šķēršļiem), taču tieši to pieejamība ir priekšnoteikums šo datu pievienotās vērtības radīšanai iekšējā tirgū. Minētās kompleksās un neviendabīgās rīcībpolitikas datu jomā rada arī nevajadzīgu papildu administratīvo slogu salīdzinājumā ar plašāku atklāto datu politiku. Citi īstenošanas nepilnību iemesli: transponēšanas un iedarbīgas administratīvās struktūras izveides aizkavēšanās politisku, juridisku un ekonomisku problēmu dēļ valsts līmenī (sk. 1. posmu 3. iedaļā). Vairākas dalībvalstis ir ziņojušas, ka arī ekonomikas krīze un valsts budžeta ierobežojumi ir ietekmējuši vajadzīgā sākotnējā ieguldījuma piešķiršanu (piemēram, IT infrastruktūrai un tehnisko prasmju pilnveidei pārvaldes iestādēs); nepietiekama koordinēšana, skaidrošana un prioritāšu noteikšana starp attiecīgajām valsts līmeņa iestādēm, jo īpaši tām, kas ir atbildīgas par vides datiem (piemēram, prasītā datu kopu minimuma noteikšana); neefektīva koordinēšana ES līmenī (Eiropas Komisija un EEZ), proti, dalībvalstīm netiek norādīts uz prioritātēm vides politikai un saistītajām rīcībpolitikām vajadzīgo telpisko datu kopu identificēšanā (piemēram, ziņošanas vajadzībām);

saspringtie termiņi, kas bija spēkā direktīvas pieņemšanas laikā, vairs nav piemēroti visām dalībvalstīm, piemēram, sakarā ar tehniski sarežģītiem sadarbspējas īstenošanas noteikumiem un norādēm, kas prasa pielietot IT rīkus un prasmes, kuru bieži vien trūkst. Turklāt atšķiras arī dalībvalstu gatavība ievērot direktīvā noteiktos termiņus. Dažas mazāk sasniegušās dalībvalstis ziņoja arī par konkurenci ar līdzāspastāvošām valsts rīcībpolitikām atklāto datu un e-pārvaldes jomā, kas rodas administratīvu iemeslu dēļ (dažādas kompetentās iestādes), un vides jautājumu nepietiekamo nozīmīgumu plašākā politikas kontekstā. Citas valstis (to vidū dažas vairāk sasniegušās valstis) ir pierādījušas, ka konkurence ir nevajadzīga, – pastāv plašas iespējas izstrādāt abpusēji izdevīgas pieejas, kurās INSPIRE kļūst par e-pārvaldes darbību elementu. Dalībvalstis šaubījās arī par turpmākās datu saskaņošanas (5. posms) rezultativitāti, jo tā ir saistīta ar būtiskiem centieniem un izmaksām, kas vajadzīgas, lai pastāvošās datu kopas transformētu atbilstoši jaunajām prasībām (termiņš 2017. un 2020. gads). Daudzas dalībvalstis atzina, ka rezultativitātes kāpināšanai vajadzīga lielāka sadarbspēja. Turklāt tās bija norūpējušās par to, ka visu telpisko datu pielāgošana kopīgiem datu modeļiem līdz 2017. gadam (I pielikums) vai līdz 2020. gadam (II un III pielikums) ir sarežģīta un grūti izpildāma. Tās aicināja piemērot spēkā esošās datu specifikācijas elastīgā, pragmatiskā un uz lietotājiem vērstā veidā. Efektivitāte Izmaksu un ieguvumu kvantitatīvā novērtēšana bija sarežģīta, jo trūka pilnīgu un salīdzināmu datu. Ņemot vērā īstenošanas posmu, lielākā daļa no pašlaik pieejamajiem pētījumiem pamatojas uz aplēsēm vai prognozēm, un trūkst kvantitatīvu datu par ieguvumiem. Paziņotās īstenošanas izmaksas svārstījās no 0,5 līdz 13,5 milj. euro gadā, un vairākums dalībvalstu ziņoja par izmaksām 2–3 milj. euro gadā. Lielākajā daļā gadījumu tās bija mazākas nekā sākotnējā ietekmes novērtējumā aplēstās izmaksas, kas svārstījās no 4 līdz 8 milj. euro gadā, un tas visticamāk saistīts ar vājākiem panākumiem, nekā cerēts. Informācija par ieguvumiem, kas pārsvarā bija kvalitatīva un pamatojās uz aplēsēm, ietvēra turpmāk norādītos punktus. Efektīvāka piekļuve informācijai, kas veicina labāku un lētāku e-pārvaldes pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem un uzņēmumiem un tādējādi uzlabo pārredzamību un rada uzņēmējdarbības iespējas saistībā ar vides datu izmantošanu. Tas kāpina pētniecības un inovācijas potenciālu. Uzlabota pierādījumu bāze politikas izstrādei, lēmumu pieņemšanai un īstenošanai, kas samazina izmaksas un uzlabo novērtējumu kvalitāti (piemēram, ar (ietekmes uz) vidi saistīti novērtējumi un (riska) pārvaldība). Labāka sadarbība starp publiskajām iestādēm un starp dažādām nozarēm (piemēram, telpiskā plānošana, transports, lauksaimniecība un vide) un administratīvo izmaksu ietaupījumi (mazāka darba dublēšana), vienlaikus uzlabojot datu pieejamību un kvalitāti. Tehnoloģisko prasmju, kompetenču un spēju uzlabošana valsts pārvaldes iestādēs. Vairākas valstis, tostarp Nīderlande, acīmredzami ir ievērojušas samērā prognozējamu modeli, jo īstenošanas sākumā gada izmaksas pārsniedza ieguvumus, bet īstenošanas otrajā posmā (pēc 2013. gada) ieguvumi palielinājās. Lai gan tika gaidīts, ka agrīnā posmā tiks veikti ieguldījumi (IT infrastruktūrā, datu transformēšanā un prasmju pilnveidošanā), par šādiem ieguldījumiem ziņoja tikai dažas dalībvalstis. Vairākas dalībvalstis ziņoja par sinerģiju starp ES un dalībvalstu stratēģijām atklāto datu jomā (tostarp pārskatīto direktīvu par publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu), kas ļāva palielināt ieguvumus un vienlaikus dalīt īstenošanas izmaksas ar ieguldījumiem, kuri jebkurā gadījumā būtu vajadzīgi paplašinātai politikai atklāto datu jomā. Apvienotās Karalistes 2012. gada Ieguvumu realizācijas stratēģijā aprēķināts, ka gada kvantitatīvie ieguvumi visās Apvienotās Karalistes ministrijās bija GBP 470–510 milj. gadā. Kā minēts 5. posma aprakstā, dārgākais un problemātiskākais uzdevums ir datu saskaņošana. Lai gan atbilstība noteikumiem dalībvalstīm jāpanāk līdz 2017. gadam vai 2020. gadam (atkarībā no datiem), nesenās ekspertu grupu diskusijās tika prognozēts, ka šāda milzīga datu apjoma saskaņošana būs saistīta ar lielām izmaksām un praktiskām problēmām Tika ierosināts, ka viens no veidiem, kā pārvarēt šīs problēmas, ir noteikt skaidras prioritātes, proti, identificēt galalietotāju lietotnēm svarīgākās datu kopas visos datu tematos, jo īpaši tajos, kas ietverti III pielikumā. ES finansējums ir palīdzējis mazināt dažas no minētajām problēmām, un vairāki projekti ir saņēmuši atbalstu no ES programmām (piemēram, ISA, “Apvārsnis 2020”, LIFE+). Šādi projekti var palīdzēt izstrādāt risinājumus un instrumentus, kurus var izmantot visas dalībvalstis (atkārtoti izmantojami komponenti) un kuri var uzlabot efektivitāti daudzās dažādās politikas jomās. Tomēr dalībvalstis šīs iespējas neizmanto sistemātiski. Nozīmība Sabiedriskā apspriešana apliecināja būtisku atbalstu direktīvas mērķiem, kas tika atzīti par piemērotiem tam, lai novērstu datu kopīgas izmantošanas šķēršļus, kuri kavē rezultatīvu un efektīvu vides politikas īstenošanu. Turklāt ES politikas norises liecina, ka INSPIRE direktīvas mērķi laika gaitā ir kļuvuši aizvien nozīmīgāki, un tie ir iekļauti Komisijas prioritātēs saistībā ar 2015. gada ES digitālā vienotā tirgus stratēģiju. Tajā norādīts, ka jāpalielina nozaru sadarbspēja publiskajā sektorā (līdz ar Eiropas sadarbspējas satvara pārskatīšanu), – aspekts, kurā INSPIRE direktīvai ir būtiska nozīme. INSPIRE direktīvā ir paredzēta gan e-pārvaldes pakalpojumu veicināšana, gan nepieciešamība piemērot principus “automātiski digitāls” un “tikai vienreiz”. Vajadzība uzlabot pierādījumu bāzi attiecībā uz vides politiku tika atkārtoti uzsvērta 7. vides rīcības programmā. Turklāt INSPIRE direktīvas piemērošana ir svarīga, lai sasniegtu mērķus, kas izvirzīti vides monitoringa un ziņošanas atbilstības pārbaudei, kuru patlaban veic saistībā ar lietpratīga regulējuma programmu. Saskaņotība Praksē ir apstiprinājusies direktīvas iekšējā saskaņotība, jo dalībvalstis lielākoties ievēro tajā paredzētos posmus. Saistībā ar citiem vides tiesību aktiem šīs direktīvas mērķis ir veicināt juridisko un tehnisko sadarbspēju pārrobežu un ES mērogā. Tomēr sekmīgi pielāgot datu pārvaldību vides jomā ir izdevies tikai daļēji. Lai gan pēc 2007. gada atsauces uz INSPIRE direktīvu tiek norādītas itin bieži, direktīvas praktiskā piemērošana ir sākusies tikai tagad, piemēram, ziņošanas jomā.

INSPIRE direktīvas noteikumu konsekventa piemērošana saistībā ar Direktīvu par vides informācijas pieejamību sabiedrībai, jo īpaši noteikumiem par informācijas aktīvu izplatīšanu (sk. 7. pantu), nodrošina iespēju veicināt datu kopīgu izmantošanu, labāk informēt iedzīvotājus un nodrošināt tiem lielākas iespējas. Kas attiecas uz plašāku ES politiku kopumu, INSPIRE direktīva visumā ir saskanīga ar Eiropas sadarbspējas satvara mērķiem un plašākiem ES digitālā vienotā tirgus mērķiem. Turklāt ir izveidota saikne ar jaunajām iniciatīvām “Eiropas atvērtās zinātnes mākonis” un “Eiropas datu infrastruktūra” saskaņā ar Eiropas mākoņdatošanas iniciatīvu un e-pārvaldes rīcības plānu. Viens no konkrētajiem jautājumiem, kuriem būtu jāpievērš uzmanība, ir konsekventa politika attiecībā uz piekļuvi datiem, tas iekļauts arī direktīvā par publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu. Tas saistīts ar plašākiem jautājumiem par datu brīvu apriti, kas noteikta par vienotā digitālā tirgus prioritāti. ES pievienotā vērtība Ņemot vērā INSPIRE direktīvas īstenošanas procesa posmu, kurā tiek sagatavots šis ziņojums, faktiskās ES pievienotās vērtības analīze nav iespējama. INSPIRE direktīvas sniegtie iespējamie uzlabojumi ES un pārrobežu telpisko datu pārvaldībā ir būtiski un ne tikai vides jomā vien. Risinājumiem vides jomā, neatkarīgi no tā, vai tā ir datu kopīga izmantošana saistībā ar gaisa kvalitāti vai plūdu riska pārvaldību, bieži vien vajadzīga pārrobežu sadarbība. Lai gan šāda sadarbība netiek īstenota konsekventi, ir pierādījumi, ka to kavē problēmas, kas saistītas ar atšķirīgām (iepriekšējām un pašreizējām) valstu pieejām. Vairākas INSPIRE direktīvas aptverto datu lietošanas iespējas var vēl intensīvāk apgūt ES līmenī – ziņojumiem, ietekmes novērtējumu vai izvērtējumu pamatošanai, pētniecībā un inovācijā. Jo īpaši svarīga ir iespēja izmantot potenciālu, ko sniedz dati no Copernicus programmas, jo šie attālās izpētes dati bieži ir jākombinē ar telpiskajiem datiem, lai kāpinātu to vērtību un iekļautu tos kontekstā. Patlaban ir tikai dažas galalietotājiem paredzētas lietotnes, kas ļauj pilnībā izmantot datu potenciālu, īstenojot INSPIRE pieeju ES līmenī. Attiecībā uz ziņošanu jānorāda, ka ir pabeigti daži izmēģinājuma projekti, piemēram, izmēģinājuma projekts ziņošanai par gaisa kvalitāti, bet neviens no šiem projektiem vēl nav spējīgs darboties praksē. Būtiski atšķiras valstu prioritātes to telpisko datu kopu identificēšanā, kuras visvairāk vajadzīgas pārrobežu lietojumiem vai ziņojumu sniegšanai ES līmenī (piemēram, dažas valstis koncentrējas uz gaisa kvalitāti, bet citas uz jūras datiem). Visbeidzot, sadarbība starp Komisiju un dalībvalstīm kopumā ir uzskatāma par pozitīvu, bet to varētu palielināt, piemēram, kopīgi izstrādājot īstenošanas instrumentus un komponentus, nevis “no jauna izgudrojot riteni” katrā dalībvalstī. 5.Secinājumi INSPIRE direktīvas novērtējums apstiprina, ka direktīvas vispārējais nozīmīgums politikas vajadzību efektīvai apmierināšanai joprojām ir liels, un, ņemot vērā virzību uz digitālo ekonomiku, kā noteikts digitālā vienotā tirgus stratēģijā, kas ietver svarīgus direktīvas elementus, ir paredzams, ka laika gaitā nozīmīgums vēl palielināsies. Labi panākumi direktīvas īstenošanā ir gūti tikai dažās dalībvalstīs, kas ir veikušas vajadzīgos ieguldījumus un saskaņojušas direktīvas īstenošanu ar plašāku rīcību valsts līmenī attiecībā uz atklāto datu politiku un uzlabotiem e-pārvaldes pakalpojumiem. Konstatētās nepilnības īstenošanā ir būtiskas, un tās radušās saistībā ar kavējumiem procesa laikā, jo īpaši saistībā ar atšķirīgo īstenošanas tempu un kvalitāti. Tas ir mazinājis vispārējo efektivitāti. Būtiskie atlikušie šķēršļi, ko radījusi datu politika daudzās valstīs, kavē raitu turpmāko virzību un nemazina administratīvo slogu, jo pārvaldes iestādes nevar viegli apmainīties ar datiem. Tomēr dažas dalībvalstis ir apliecinājušas, ka šis process ir iespējams, un ziņo par pozitīviem ieguvumiem, lai gan tikai kvalitatīvā izteiksmē. To apstiprina efektivitātes izvērtējums vadošajās dalībvalstīs, kas agrīnā posmā veica ieguldījumus īstenošanā, izstrādāja atklātāku datu politiku un salāgoja INSPIRE direktīvu ar valsts prioritātēm atklāto datu jomā un virzību uz e-pārvaldi. Tomēr sākotnējās izmaksas ir lielākas nekā ieguvumi, jo pirms datu izmantošanas galalietotāju lietotnēs ir jānodrošina nepieciešamā piekļuve šiem datiem. Daudzas dalībvalstis nav veikušas pietiekamus ieguldījumus, iespējams, ekonomikas krīzes dēļ. Saskaņotības izvērtējumā netika aplūkotas dažas jomas, kurām jāpievērš uzmanība, jo īpaši attiecībā uz tādas datu politikas izveidi, kas rada šķēršļus iekšējā (digitālajā) tirgū, un tas attiecas arī uz datu brīvas aprites iniciatīvu. Visbeidzot, ES pievienotā vērtība nākotnē var būt ievērojama. Iepriekš minēto jautājumu atrisināšana un koncentrēšanās uz galalietotāju vajadzībām un lietotnēm pārrobežu un ES kontekstā var sekmēt īstenošanu un palīdzēt noteikt prioritātes resursu un ieguldījumu jomā. 6. Ieteikumi un nākamie soļi Pamatojoties uz novērtējuma rezultātiem, ir skaidrs, ka visiem dalībniekiem turpmāk jāpieliek lielākas pūles visos līmeņos. Šajā nolūkā Komisija ierosina vairākus pasākumus dalībvalstu un ES līmenī. Visām dalībvalstīm ir noteikti jāpastiprina īstenošanas centieni (piemēram, attiecībā uz to koordinēšanas darbībām) un kritiski jāizvērtē savas datu politikas rezultativitāte. Tas jo īpaši attiecas uz dalībvalstīm, kuras atpaliek visvairāk, jo citādi tās nevarēs iekļauties turpmākajos īstenošanas termiņos. Turklāt dalībvalstīm, apspriežoties ar Komisiju, ir ieteicams: 1)izvirzīt par prioritāti telpisko datu kopas vides jomā, jo īpaši tās, kas saistītas ar uzraudzību un ziņošanu, kā arī tās, kas identificētas attiecīgajos globālajos procesos; 2)uzlabot koordināciju starp INSPIRE īstenošanu valstī un e-pārvaldi, atklātajiem datiem un citiem attiecīgajiem procesiem valsts līmenī. Lai papildinātu dalībvalstu centienus, Komisija: a)rūpīgāk novērtēs nepilnības dalībvalstu datu politikā saistībā ar direktīvas 17. pantu un izpētīs sinerģiju ar datu brīvas aprites iniciatīvu digitālā vienotā tirgus satvarā, lai tādējādi atrisinātu šos jautājumus; b)izvērtēs un, iespējams, pārskatīs INSPIRE noteikumus, jo īpaši attiecībā uz telpisko datu saskaņošanu, lai ņemtu vērā īstenošanas riskus un sarežģījumus nolūkā tos mazināt (prasību vienkāršošana);