Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Novērtējuma ziņojums Paziņojumam par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā COM(2007) 414 galīgā redakcija [SEC(2008) 3069] /* COM/2008/0875 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 19.12.2008 COM(2008) 875 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Novērtējuma ziņojums Paziņojumam par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā COM(2007) 414 galīgā redakcija [SEC(2008) 3069] KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Novērtējuma ziņojums Paziņojumam par ūdens trūkumu un sausumu Eiropas Savienībā COM(2007) 414 galīgā redakcija 1. IEVADS Lai risinātu ūdens trūkuma un sausuma pieaugošo ietekmi Eiropas Savienībā un prognozēto problēmas pasliktināšanos klimata pārmaiņu dēļ, kā parādīja nesenā ūdens ārkārtas situācija Kiprā, jānosaka efektīvas problēmas risināšanas iespējas. Eiropas Komisija 2007. gadā pieņēma Paziņojumu par ūdens trūkumu un sausumu[1], kurā apņēmās sagatavot šo progresa ziņojumu un iepazīstināt ar to ieinteresēto personu forumā, kas notika 2008. gada 5. septembrī Saragosā. Šajā ziņojumā precizēts, kāds progress vajadzīgs attiecībā uz visām politikas iespējām, kā arī sniegtas piemērotas darba programmas vidējam termiņam un ilgtermiņam. Šis ziņojums ir pirmais novērtējuma ziņojums par paziņojumā izklāstīto iespēju īstenošanā panākto progresu. Tajā aprakstītas dažas sekmīgas politikas ierosmes gan ES, gan valstu[2] līmenī, kas devušas ieguldījumu minēto rezultātu sasniegšanā, lai gan vēl ļoti daudz ir darāms. Tajā precizēts vajadzīgais progress attiecībā uz septiņām galvenajām problēmām, kuras jārisina, ja Eiropa vēlas virzīties uz tādu ekonomiku, kurā efektīvi izmanto ūdeni un tiek ievērots ūdens taupības režīms. Starp veicamajiem uzdevumiem ir šādi: pilnībā īstenot Ūdens pamatdirektīvu[3] ( WFD ); virzīties uz ilgtspējīgu zemes izmantojuma plānošanu; piešķirt prioritāti ūdens taupīšanas un ūdens efektivitātes pasākumiem, salīdzinot ar citām alternatīvām, kā arī novērtēt alternatīvu ietekmi uz vidi, ja tās veic, jo nav citu iespēju; turpināt integrēt ūdens jautājumus visos nozaru politikas virzienos. Pielāgošanās klimata pārmaiņām ir jauns uzdevums papildus jau esošajiem risināmajiem jautājumiem. Novērtējuma ziņojumā ir ietverta darba programma vidējam termiņam un ilgtermiņam, ko var īstenot tikai ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm. Padome 2007. gada oktobrī[4] atbalstīja iespējas, kas attiecībā uz Eiropas un valstu līmeni ir izklāstītas paziņojumā, un aicināja Komisiju pārskatīt un turpmāk izstrādāt stratēģiju ūdens trūkuma un sausuma risināšanai līdz 2012. gadam. Pielāgošanās klimata pārmaiņām ir kļuvusi par galveno prioritāti ES darba kārtībā, un ūdens trūkuma problēma jāskata šajā plašākā kontekstā. Gaidāmā Komisijas iniciatīva par pielāgošanos klimata pārmaiņām palīdzēs nostiprināt ES līmenī un valstu līmenī veiktās rīcības saskanību, kā arī noteiks pamatu turpmākai rīcībai ES līmenī. 2. POLITIKAS IESPĒJU ĪSTENOŠANAS PROGRESA NOVĒRTĒJUMS Viena no galvenajām prasībām, lai īstermiņā efektīvi risinātu ūdens trūkuma un sausuma jautājumus, ir Ūdens pamatdirektīvas īstenošana visās dalībvalstīs. WFD upju baseinu pārvaldības plānu un pasākumu programmu pieņemšana līdz 2009. gada beigām (11. un 13. pants) ļaus padziļinātāk izanalizēt pasākumus, kas plānoti dalībvalstu līmenī, lai risinātu ūdens daudzuma jautājumus, tostarp ekonomisko instrumentu izmantošanu. Saskaņotības nodrošināšana starp dažādām politikas jomām ir problēma visos pārvaldības līmeņos. ES līmenī uzdevums ir nodrošināt, lai visi nozaru un horizontālie politikas virzieni būtu vērsti uz vieniem un tiem pašiem mērķiem, un novērst tādu ietekmi uz ūdens resursiem, kas kavē mērķu sasniegšanu. Tas ir panākams, ņemot vērā katras rīcībpolitikas termiņus un darba programmu. Ieguldījumos, kas līdzfinansēti no Kopienas līdzekļiem, jāievēro skaidras pamatnostādnes, kuru mērķis ir nodrošināt, lai tie neveicinātu spiedienu uz ierobežotajiem ūdens resursiem. Direktīvas par Ietekmes uz vidi novērtējumu[5] ( EIA ) un Direktīvas par Stratēģisku vides novērtējumu[6] ( SEA ) efektīva īstenošana no visu dalībvalstu puses arī ir būtisks nosacījums, lai novērstu ūdens pārvaldības projektu negatīvu ietekmi uz ūdens resursiem. 2.1. Ūdens cenu veidošana Dalībvalstis ir apņēmušās līdz 2010. gadam izstrādāt ūdens cenu veidošanas politiku, kas nodrošina piemērotus stimulus efektīvam ūdens resursu izmantojumam ( WFD 9. pants). Dažās dalībvalstīs (CY, ES, FR, UK, PT) ir pieņemti pasākumi, lai noteiktu tarifus, kas ir saskaņoti ar ūdens trūkuma līmeni vietējā mērogā, gadalaiku un/vai patēriņa līmeni. Citas (UK) pārskata un novērtē dažādu veidu tarifu efektivitāti apgabalos, kuros ir saspringta situācija ar ūdeni. Tomēr cenu veidošanas politikas noteikšana veidā, kas saskaņots ar ūdens pieejamību, joprojām ir problēma visos pārvaldības līmeņos. WFD starpposma mērķis ļauj novērtēt, cik lielā mērā dalībvalstu pieņemtie ekonomiskie instrumenti un cenu veidošanas politika atbilst ūdens trūkuma un sausuma aktualitātei. Uzmanība būs jāpievērš arī Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) darba programmai[7], kurā izklāstīts stabilas ūdens pārvaldības ekonomiskais pamats. Ir panākts progress ūdens mērīšanas (uzskaites) jomā. Dažas dalībvalstis izstrādā valsts stratēģijas, lai nodrošinātu ūdens ieguves mērīšanu lauksaimniecībā un pierādījumus publiskai atļaujai iegūt ūdeni (ES, FR), paplašinātu mērīšanas jomu, ietverot arī ūdens ieguvi un patēriņu (CY, FR, PT), kā arī ieviestu iespējamus mērīšanas pienākumus apgabalos, kuros ir saspringta situācija ar ūdeni (FR, UK), vai visās mājsaimniecībās, kas ir daļa no jaunām daudzdzīvokļu ēkām (FR). No otras puses, visās dalībvalstīs joprojām vajadzīga turpmāka rīcība. Piemēram, dalībvalstīm jāievieš sistemātiska kontrole pār ūdens ieguvi ( WFD 11. panta 3. punkta e) apakšpunkts). Pasākumu programmas, ko plānots pieņemt līdz 2009. gada beigām, ļaus pārbaudīt, vai tas tiek pilnībā risināts visā Eiropā. Komisija Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) „veselības pārbaudē”[8] ir ierosinājusi pievienot labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kas pieder pie savstarpējās atbilstības, jaunu jautājumu par ūdeni. Jaunais standarts, kas attiecas uz atļaujas procedūras ievērošanu attiecībā uz ūdens izmantošanu apūdeņošanai, arī var palīdzēt paplašināt ūdens mērīšanu lauksaimniecībā. KLP „veselības pārbaudes” priekšlikumi tiek apspriesti Padomē, un tiek plānots, ka tos pieņems līdz 2008. gada beigām. 2.2. Ūdens un ar ūdeni saistītā finansējuma efektīvāka piešķiršana 2.2.1. Zemes izmantojuma plānošanas uzlabošana Joprojām aktuāls uzdevums ir pielāgot ekonomiskās darbības ūdens pieejamības līmenim vietējā mērogā. Mērķis KLP „veselības pārbaudes” priekšlikumiem par labu lauksaimniecības un vides apstākļu darbības jomas paplašināšanu un attiecināšanu arī uz ūdeni un uz turpmāku atbalsta atdalīšanu no ražošanas ir samazināt lauksaimnieciskās darbības ietekmi uz ūdens resursiem. Apspriedēs par KLP pēc 2013. gada Komisija novērtēs, kādi pienākumi saistībā ar ūdens daudzumu izriet no Ūdens pamatdirektīvas un ir jāizskata savstarpējas atbilstības sistēmas ietvaros. Attiecībā uz biodegvielu Padome un Eiropas Parlaments apspriež īpašus ilgtspējas kritērijus. Komisijas priekšlikums jaunai direktīvai par atjaunojamo enerģiju[9] dod spēcīgu stimulu biodegvielas izstrādei uz atkritumu, atlieku un nelauksaimniecisko izejvielu pamata. Tam jāpalīdz samazināt spiedienu uz ūdens vajadzībām lauksaimniecības nozarē. Dalībvalstis, ko līdz šim visvairāk ir skāris ūdens trūkums un sausums (CY, EL, ES, FR, IT, PT, UK), ir noteikušas upju baseinus, kam draud pastāvīgs vai gandrīz pastāvīgs ūdens trūkums. Dažas dalībvalstis ir veikušas pasākumus, lai samazinātu spiedienu uz ūdens resursiem, piemēram, aizliegums palielināt ūdens ieguvi pārmērīgi izmantotos apgabalos (ES, FR), ilgtspējīgi iegūstamu apjomu novērtējums un ieguves atļauju pārskatīšana (FR, UK), kā arī pienākums izveidot kolektīvās apūdeņošanas organizācijas, kas atbildēs par ieguves apjomu ierobežošanu un sadali starp apūdeņotājiem (FR no 2011. gada). Vispārīgāk dalībvalstis ir darījušas zināmu savu nodomu konkrētāk risināt minētos jautājumus plānotajos upju baseinu pārvaldības plānos, tostarp tās dalībvalstis, kurās ūdens trūkums un sausums līdz šim nav bijuši aktuāli jautājumi (AU, DK, NL), bet kurās klimata pārmaiņas varētu stāvokli pasliktināt. Neraugoties uz iepriekš minētajiem piemēriem, pašlaik ir maz pierādījumu, ka zemes izmantojuma problēmas tiktu pilnībā iekļautas dalībvalstu pieņemtajos lēmumos par ūdens pārvaldību. Visos līmeņos steidzami jāveic papildu pasākumi. Ūdens daudzuma jautājumus varēs efektīvi risināt tikai tad, ja tiks pilnībā ņemta vērā ūdens cikla darbība. Pastāvīgai veģetācijai ir pozitīva ietekme uz iztvaikošanas regulāciju, un tā ievērojami palīdz saglabāt zemes termisko stabilitāti. Liela mēroga lauksaimniecības, rūpnieciskā un pilsētu attīstība ir ietekmējusi ūdens infiltrāciju vietējā līmenī, palielinājusi lietusūdeņu noteci, samazinājusi gruntsūdens uzpildīšanos un ūdens pieejamību veģetācijai, kā arī palielinājusi iztvaikošanu. Dažos lauksaimniecības reģionos nosusināšanas attīstība apvienojumā ar apūdeņošanu ir novedusi pie tā, ka ir pazudusi dabīgā veģetācija, ir parādījusies sāļa augsne un ir samazinājusies raža. Pilsētu vai rūpnieciskos apgabalos dominē cementa un asfalta masveidīga izmantošana, kā rezultātā lietusūdens bieži tiek novadīts pa publiskām kanalizācijas sistēmām, nevis piesātina augsni un ekosistēmas. Zemes apsaimniekošana un zemes izmantojuma plānošana jāpielāgo, lai panāktu progresu, kura rezultātā tiktu iegūta optimāla, ar ūdeni piesātināta zeme. Prioritātei jābūt saglabāt lietusūdeni vietās, kur tas izkrīt, jo īpaši apgabalos, kur nozīmīga ietekme ir cilvēku darbībai. Ūdens iesūkšanās augsnē uzlabošana un progress augsnes piesātināšanā palīdzēs atjaunot gruntsūdeņu un virszemes ūdeņu resursus. Izšķiroša nozīme ir tam, lai augsnē tiktu saglabātas organiskās vielas un palielināts to daudzums, jo šīs vielas var uzsūkt ūdeni, kura svars divdesmitkārtīgi pārsniedz pašu vielu svaru. Tas ir viens no mērķiem Augsnes pamatdirektīvas priekšlikumā[10], ko Komisija iesniedza 2006. gada septembrī un ko iestādes patlaban apspriež. 2.2.2. Ūdens efektivitātes finansēšana 2007. gada paziņojumā ir uzsvērta vajadzība uzlabot ūdens efektivitātes finansēšanu esošās nozaru politikas ietvaros. KLP „veselības pārbaudes” Komisijas priekšlikumi palielināt modulāciju un izmantot tādējādi iegūto budžetu, lai finansētu citā starpā ūdens pārvaldību atbilstīgi lauku attīstības modelim, var situāciju uzlabot. Tas būtu papildinājums dažu dalībvalstu (piemēram, ES, PT) jau veiktajai rīcībai, izmantojot lauku attīstības programmas, piemēram, ieguldījuma atbalsta sniegšana, lai uzlabotu ūdens efektivitāti. Ņemot vērā “Klimata pārmaiņu un atjaunojamās enerģijas paketi”[11] un Zaļo grāmatu “Adaptācija klimata pārmaiņām Eiropā. ES rīcības varianti”[12], Komisija apsver Kopienas Kohēzijas stratēģisko pamatnostādņu 2007. – 2013. gadam[13] iespējamu pārskatīšanu. Vidusposma ziņojumu sagatavos ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm. Pēc stratēģisko pamatnostādņu pārbaudes un iespējamās pārskatīšanas, kā arī novērtējumiem[14], ko veic Komisija vai dalībvalstis, dalībvalstis var brīvprātīgi grozīt operatīvās programmas, jo īpaši tās, kuras attiecas uz vidi un enerģiju. Budžeta pārskatīšana un apspriedes par nākotnes finanšu perspektīvām sniegs papildu iespējas risināt ūdens daudzuma jautājumus. Komisija pašlaik gatavo kohēzijas politikas darba dokumentu “Reģioni 2020. gadā – Klimata pārmaiņu problēma Eiropas reģioniem”, kurā skata jautājumu par ūdens trūkumu un sausumu. Eiropas Investīciju banka ( EIB ) 2008. gada jūlijā pieņēma jaunu aizdevumu politiku ūdensapgādes jomai[15] saskaņā ar paziņojumā izklāstītajām galvenajām problēmām. Dažas dalībvalstis veic virkni pasākumu, lai izstrādātu fiskālos stimulus ūdeni efektīvi izmantojošu ierīču un prakses veicināšanai. Dažas ir ieviesušas atbalsta shēmas tādiem iepirkumiem kā iekārtām lietusūdens savākšanai un lietotā ūdens atkārtotai izmantošanai, ko uzstādīt privātās vai publiskās ēkās, vai ūdens nesējslāņa (horizonta) papildināšanai (CY, FR, NL). Dažas izstrādā shēmas, kas ļauj uzņēmumiem pieprasīt atbrīvojumus par ieguldījumiem ūdeni efektīvi izmantojošās tehnoloģijās un iekārtās (UK). Gan reģionālās, gan vietējās iestādes (ES), gan privātais sektors dažreiz ir ieviesuši īpašus rīcības plānus, lai atbalstītu ūdeni taupīgi izmantojošu ierīču lietošanu un uzlabotu ūdens piegādes tīklus. 2.3. Sausuma riska pārvaldība 2007. gadā Eiropas ekspertu tīkls jautājumos par ūdens trūkumu un sausumu kā daļu no Ūdens pamatdirektīvas kopējās īstenošanas stratēģijas sagatavoja ziņojumu par sausuma pārvaldības plāniem[16]. 2007. gada novembrī dalībvalstu „ūdens direktori” apstiprināja minēto ziņojumu. Tajā ir izklāstīti ieteikumi operatīvo sausuma pārvaldības plānu izstrādei, lai efektīvi novērstu un mazinātu sausuma ietekmi uz vidi, sabiedrību un ekonomiku. Tajā ir ietverti arī sausuma pārvaldības plānu piemēri, kas jau ir spēkā dažās dalībvalstīs (ES, UK, PT). Dažas dalībvalstis īsteno papildu pasākumus, piemēram, ūdens uzņēmumu sausuma plānus (UK) vai valstu sausuma plānus (CY, FR). Plānoti citi pasākumi, piemēram, sausuma prognozēšanas un pārvaldības sistēmas izveide (PT). Tomēr tikai dažas dalībvalstis ir sākušas rīkoties, un minētās ierosmes vēl ir jānovērtē. Komisijas Kopīgais pētniecības centrs veido sausuma novērošanas un agrās brīdināšanas sistēmu. Tā kalpos kā platforma prognozēm, konstatācijai un monitoringam, kā arī informācijas apmaiņai. Tajā izmantota daudzpakāpju pieeja, tā ir saskaņā ar subsidiaritātes principu un sniegs saskaņotu informāciju Eiropas līmenī. Pirmajam prototipam pašlaik veic plašu testēšanu. Sadarbībā ar dalībvalstīm Eiropas Vides aģentūra (EVA) palīdz izstrādāt attiecīgos ūdens trūkuma un sausuma rādītājus. Pašlaik tiek gatavots parametru sākotnējais kopums. No 2009. – 2010. gada datu vākšana valstu līmenī, pamatojoties uz šiem parametriem, ļaus izdot Eiropas gada vērtējumu par to, kā ūdens trūkuma un sausuma apjoms un ietekme attīstās visā Eiropā. Šie pasākumi ļaus iekļauties paziņojumā noteiktajā 2012. gada termiņā, izstrādājot prototipus un īstenošanas noteikumus operatīvai sausuma novērošanas un agrās brīdināšanas sistēmai. Kas attiecas uz ES Solidaritātes fondu[17], pašreizējā regula ļauj apsvērt atbalsta piešķiršanu sausuma gadījumā tikai tad, ja ir ievēroti īpaši nosacījumi tā mobilizēšanai, tostarp 10 nedēļu termiņš no katastrofas sākuma, lai iesniegtu pieteikumus Komisijai. Lai pielāgotos klimata pārmaiņām, vajadzētu apsvērt, vai nākamā budžeta pārskatīšanā varētu turpināt izstrādāt kritērijus un attiecināmās darbības, lai labāk reaģētu uz sausuma gadījumiem. Civilās aizsardzības mehānisma 2009. gada darba programma skatīs mežu ugunsgrēku jautājumu. Tā būs iespēja izskatīt saikni ar nopietniem sausuma gadījumiem un identificēt atbilstošas atbalsta iespējas tādās situācijās. Ar Eiropas Sausuma observatorijas prototipu, tiklīdz tas būs pieejams, iepazīstinās ekspertu grupu jautājumos par civilās aizsardzības rīcības programmas agrās brīdināšanas sistēmām[18]. Tā rezultātā var pieņemt ieteikumus par to, kā Eiropas un valstu līmenī izmantot un piemērot civilās aizsardzības atbalsta sistēmu. Eiropas Komisija 2008. gada 5. martā pieņēma paziņojumu par Eiropas Savienības reaģēšanas spēju stiprināšanu katastrofu gadījumos[19]. Minētajā paziņojumā ir lūgts pastiprināt Kopienas civilās aizsardzības mehānismu. Tādēļ Komisija līdz 2009. gada vidum iesniegs priekšlikumus par mācību tīklu, kurā apgūt Eiropas reaģēšanas spējas katastrofu gadījumos. Iepriekšēja pieredze rāda, ka reaģēšana uz katastrofām nav pietiekama pati par sevi un ka jāpastiprina profilakse un sagatavotība. Tāpēc Komisija pašlaik izstrādā ES stratēģijas, lai būtu gatavībā un novērstu dabas un cilvēku radītas katastrofas, tostarp sausumu. 2.4. Ūdensapgādes infrastruktūru novērtējums Kā iespēja jāapsver papildu ūdensapgādes infrastruktūras (piemēram, ūdens glabāšana, ūdens pārvietošana vai alternatīvu avotu izmantošana), kad ir izsmeltas citas iespējas, tostarp efektīva ūdens cenu veidošanas politika un rentablas alternatīvas. Vajadzību pamatot politikas veidošanu uz tādu skaidru ūdens hierarhiju apstiprina notiekošais darbs. Tas attiecas uz visām nozarēm un lietotājiem, jo īpaši Eiropas reģionos, kuros trūkst ūdens, un reģionos, kuros sagaidāms, ka klimata pārmaiņas samazinās ūdens pieejamību. Ja gadījumā ir vajadzība pēc papildu ūdensapgādes, tad piemērotākās iespējas izvēlei jābūt pamatotai uz pilnu ietekmes novērtējumu, kurā ir ņemta vērā arī enerģija, kas vajadzīga jaunās infrastruktūras izveidei, kā arī ūdens attīrīšanai un transportēšanai. Dažas piegādes iespējas var novest pie augstiem enerģijas patēriņa līmeņiem. Pievēršanās sagaidāmajām ūdens vajadzībām reģionos, kuros trūkst ūdens, palielinātu enerģijas patēriņu dažās Vidusjūras reģiona valstīs par 15 % līdz 45 %. Nosakot ūdensapgādes infrastruktūras, pilnībā jāņem vērā sagaidāmais ūdens pieejamības samazinājums klimata pārmaiņu dēļ. Tas ir galvenais, lai nodrošinātu ilgtspējīgu ūdens pieejamību baseinos, no kuriem nāk ūdens, un lai novērstu pārmērīgi lielu iekārtu izmantošanu, kas turpmāk palielinātu enerģijas pieprasījumu un saasinātu pašreizējās grūtības. Novērtējot plānotos pasākumus, jāapsver galvenie papildjautājumi, jo īpaši iespējamā negatīvā ietekme uz ekonomiku, sabiedrību un vidi, tostarp ietekme uz veselību (jo īpaši attiecībā uz notekūdens atkārtotu izmantošanu, lietusūdens savākšanu), ietekme uz ūdens resursu kvalitāti un kvantitāti[20] (visas iespējas) un finansēšanas stratēģija, kas nodrošinās, ka tiek atgūtas visas izmaksas, tostarp vides un resursu izmaksas, kā arī dažādo lietotāju attiecīgie ieguldījumi. Pasākumu izvēle noteiks ūdens izmantojuma veidu, ko var praktiski īstenot. Līdz ar to nav vienas labākās iespējas, un tikai pilns visu iespēju ietekmes novērtējums, tostarp par zemes izmantojuma maiņu, ļauj noteikt piemērotāko risinājumu katrā konkrētā gadījumā atkarībā no vietējiem apstākļiem. 2.5. Ūdeni efektīvi izmantojošas tehnoloģijas un prakse Pētījums, kas pēc Komisijas pasūtījuma veikts 2007. gada septembrī, norāda, ka ūdens taupīšanas potenciāls Eiropā ir tuvu 40 %[21]. Taču, lai to realizētu, vajadzīgas būtiskas pārmaiņas veidā, kādā ūdeni sadala un izmanto, lai panāktu pēc iespējas plašākus ūdens ietaupījumus. Eiropas līmenī Komisija sāk pētījumu, lai novērtētu, kas jāietver, izstrādājot konkrētus standartus ūdens lietošanas iekārtām, tostarp lauksaimniecības tehniku. Valsts līmenī izstrādātie standarti parasti ir brīvprātīgi. Vismaz viena dalībvalsts (UK) ir sākusi pārskatīt savus noteikumus par minimālajiem darbības rādītājiem un maksimāli pieļaujamajiem ūdens izmantojuma līmeņiem ūdeni izmantojošām ierīcēm un iekārtām. 2008. gada 16. jūlijā pieņēma rīcības plānu ilgtspējīga patēriņa un ražošanas un ilgtspējīgas rūpniecības politikas jomā ( SCP/SIP ) [22]. Tas ietver priekšlikumu paplašināt Ekodizaina direktīvas[23] darbības jomu un attiecināt to arī uz energoražojumiem. Tas ietver ūdens lietošanas iekārtas, kuru ūdens patēriņš ietekmē siltumapgādei vajadzīgo enerģiju. Paralēli tiek veikts pašreizējās Ekodizaina direktīvas īstenošanas darbs nolūkā pieņemt īstenošanas pasākumus attiecībā uz konkrētām prioritārām ražojumu grupām īstermiņā. Veļas mazgājamās mašīnas un trauku mazgājamās mašīnas jau ir ietvertas 2005. – 2008. gada pārejas posmā. Tām pievērsīsies nākamajā priekšizpētē. Eiropas Komisija arī apsver ūdens izmantošanas iekārtu, jo īpaši apūdeņošanas iekārtu, iekļaušanu Ekodizaina direktīvas jaunajā darba plānā (2009. – 2011. gads). Rīcības plāns par SCP/SIP ietver arī priekšlikumu regulai[24], ar ko pārskata Eiropas vides pārvaldības un audita sistēmu ( EMAS ), kurā kā viens no rādītājiem ir ietverts ūdens patēriņš. Pamatojoties uz pieredzi, kas gūta ar Ēku energoefektivitātes direktīvu[25], Komisija sāk pētījumu, lai apsvērtu vajadzību pēc līdzīgas direktīvas par ēku ūdens efektivitāti. Tikai dažās dalībvalstīs minimālās ūdens prasības jau ir iekļautas to būvnoteikumos (ES, NL, UK) vai valsts būvniecības standartos (DK, DE, ES). Citas ir ieviesušas īpašas ūdens pārvaldības prasības nākotnes “augstas vides kvalitātes” ēkām (FR) vai pārskata savus valsts noteikumus, lai nodrošinātu ēku ūdens efektivitāti un izstrādātu visaptverošu ūdens patēriņa standartu ēkām (UK) vai ievieš minimālos obligātos ūdens efektivitātes standartus jebkuriem jauniem, publiski finansētiem mājokļiem (UK). Minētā pieredze jāizmanto citās dalībvalstīs, kur vēl nav tik daudz izdarīts. Pasākumos, lai samazinātu noplūdes ūdens tīklos, ietilpst sistemātisks un regulārs noplūdes līmeņu ārējais audits (AT), stimulu ieviešana, lai veicinātu ūdens uzņēmumus samazināt noplūdes ūdens tīklos līdz līmenim, kas zemāks par konkrētu noteikto līmeni (DK 10%), minimālo rādītāju priekšnosacījumu ieviešana esošajos tīklos, saņemot publisko finansējumu jauniem ūdensapgādes tīkliem (FR), katras pašvaldības tīklu darbības rādītāju publicēšana internetā (tiek izstrādāts FR), ūdens uzņēmumu mērķu ieviešana, neizpildes gadījumā uzliekot iespējamus sodus (UK). Pārmērīgas noplūdes joprojām paliek aktuāls jautājums par spīti iepriekš minētajam, un ir iespējams izdarīt vēl daudz vairāk. Noplūdes atklāšanas uzlabošana un tīklu atjaunināšana ir dalībvalstu pienākums. Attiecībā uz brīvprātīgu līgumu izstrādi ar visām ekonomikas nozarēm, kas patērē ūdeni, vajadzīgas ierosmes Eiropas līmenī. Jo īpaši rīcības plāns par SCP/SIP , lai izveidotu mazumtirgotāju forumu nolūkā veicināt, cita starpā, ilgtspējīgu ūdens patēriņu lielākajiem Eiropas mazumtirgotājiem un viņu piegādes ķēdēm. Dažas dalībvalstis ir izstrādājušas līgumus ar konkrētām nozarēm, piemēram, golfa laukumiem (FR), būvniecības nozari (FR, NL) un pārtikas un dzērienu nozari (UK). Dažās dalībvalstīs vietējā un reģionālā līmenī (FR) ir noslēgti līgumi starp pašvaldībām, NVO un ūdens aģentūrām, lai veicinātu un palielinātu ūdens resursu ietaupījumu. Parasti brīvprātīgie līgumi ir ierobežoti, un, lai izmantotu to potenciālu panākt ievērojamus ieguvumus, tie ir jāpaplašina. 2.6. Ūdens taupīšanas kultūras attīstība Eiropā Lai attīstītu ūdens taupīšanas un efektivitātes kultūru, izšķiroša būs pilsoniskās sabiedrības loma. Eiropas līmenī ir sāktas vairākas ierosmes, piemēram, Eiropas ūdens informētības un ūdens pārvaldības programmu izstrāde no Eiropas Ūdens partnerības ( EWP ) puses. Minētās programmas mērķis ir iesaistīt dažādas ieinteresētās personas, tostarp NVO, privātos uzņēmumus, reģionus, pašvaldības utt. Pasākumu ietvers reģionālo un vietējo informācijas kampaņu organizēšanu, Eiropas ūdens balvas izveidi, kā arī informētības instrumentus un ūdens pārvaldības principu izstrādi. Eiropas Komisija 2008. gada oktobrī pieņēma Zaļo grāmatu par lauksaimniecības produktu kvalitātes politiku[26]. Zaļā grāmata sniedz ieinteresētajām personām iespēju paust savu viedokli par to, vai un kā vides jautājumus, piemēram, ūdens pārvaldību, var turpmāk integrēt nākotnes sertifikācijas shēmās, kā arī novērtēt pieprasījumu pēc ūdenim draudzīgu ražojumu veicināšanas. Rīcības plāns par SCP/SIP attiecas uz plānoto priekšlikumu pārskatīt Enerģijas patēriņa marķējuma direktīvu[27], lai nosegtu plašāku ražojumu klāstu un vides parametru diapazonu, tostarp ūdens izmantojumu. Vairākums dalībvalstu ir aktīvi izstrādājušas komunikācijas un izglītības pasākumus, lai palielinātu sabiedrības informētību par ūdens daudzuma jautājumiem: informācijas kampaņas valsts, reģionālā vai vietējā līmenī (BE-Fl, CY, DK, ES, FR, NL, UK), skolu sacensības par ūdens efektivitāti (CY, PT), bezmaksas padomi uzņēmējdarbības nozarei (UK), ik dienas atjaunināta tīmekļa vietne (CY), ūdens jautājumu iekļaušana izglītības programmās un pasākumu izstrāde skolās, lai veicinātu ūdeni taupīgi izmantojošas ierīces (CY, EL, FR), valsts stratēģiju izstrāde, lai izglītotu patērētājus par ūdens efektīvu izmantošanu (UK), labas prakses apmaiņa saistībā ar apūdeņošanu (FR). Visi šie pasākumi jāturpina un jāpaplašina visā Eiropā. To novērtējums ļaus identificēt, kuri pasākumi ir visefektīvākie. 2.7. Zināšanu uzlabošana un datu vākšana Konkrēta ierosme visas ES mērogā ir Vides un drošības globālais monitorings ( GMES ). GMES Zemes dienestā ir izveidots zemes pārklājuma kartējums, kurā norādīti apgabali, kurus skar ūdens trūkums, kā arī tā izmaiņas laikā. Konkrēti izmantojumi apūdeņošanas pārvaldības uzlabošanā jau ir pārbaudīti Spānijas un Francijas reģionālajās pašvaldībās un kā atbalsts WFD ziņojumiem par pārrobežu upju baseiniem. Ūdens trūkuma un sausuma jomā zinātniskais un tehnoloģisku progress ir panākts ar vairākiem uzsāktiem projektiem, kas saistīti ar Sesto pamatprogrammu pētniecības un tehnoloģijas īstenošanai, piemēram, AQUASTRESS, RECLAIM WATER, GABARDINE, MEDINA, MEDESOL, PLEIADeS vai FLOW AID . Plānots, ka šo projektu rezultātu varēs izmantot kā iespēju ar ūdens trūkumu saistītās spriedzes risinājumam. Turklāt, īstenojot Septīto pamatprogrammu, ir sākti vairāki jauni projekti, kuru mērķis ir novērtēt klimata pārmaiņu ietekmi uz ūdens politiku, ūdens daudzumu un ūdens kvalitāti. ES līmenī ir uzsākts pētījums, kāds sausuma risks draud Eiropai. Tā mērķis ir noteikt galvenās nepilnības pētniecībā un svarīgākos pasākumus, kas vēl jāveic, lai uzlabotu pašreizējās zināšanas par sausuma apmēru un ietekmi. Rezultātā tiks izveidots forums, kurā pētnieki un politiķi varēs apmainīties ar informāciju par sausuma jautājumiem. Labākas zināšanas šajā jomā var labvēlīgi ietekmēt arī iekšējo ūdensceļu ilgtspējīgu izmantošanu transportam. Dalībvalstis ir reaģējušas uz ūdens trūkuma un sausuma problēmu, sākot pētījumus un tehnoloģiskas darbības saistībā ar sausuma ietekmi un attīstību klimata pārmaiņu kontekstā (ES, NL, LU, UK, PT), patērētāju uzvedību attiecībā uz ūdeni izmantojošām ierīcēm (UK), savstarpējo saistību starp trauku mazgājamo mašīnu un veļas mazgājamo mašīnu ūdens un energoefektivitāti (UK), ūdeni izmantojošu ierīču efektivitātes uzlabošanu (UK), lauksaimniecības prakses, tostarp apūdeņošanas, uzlabošanu (CY, ES, FR), alternatīvu ūdensapgādes iespēju novērtējumu (CY, FR), datu vākšanas sistēmas izveidi, lai novērtētu sausuma ietekmi (PT). Vairākums no minētajām darbībām joprojām turpinās. Informācijas apmaiņa ES līmenī dos iespēju apmainīties ar to rezultātiem visu dalībvalstu starpā. 3. SECINĀJUMI 2007. gada jūlija paziņojums par ūdens trūkumu un sausumu un Eiropadomes 2007. gada oktobra secinājumi bruģēja ceļu ūdens pieprasījuma pārvaldības pasākumu turpmākai attīstībai, kā arī tam, lai pirms jebkuru citu alternatīvu izmantošanas būtu pieliktas visas pūles pilnībā izsmelt ūdens taupīšanas potenciālu. Minētais novērtējuma ziņojums parāda, ka, lai arī ir panākts progress, joprojām jāveic liels darbs, lai uzlabotu ūdens pieprasījuma pārvaldību plašāk visā Eiropā un novērstu ūdens resursu nepareizu pārvaldību, jo īpaši apgabalos, kuros trūkst ūdens. Paziņojumā noteiktās prioritātes paliek spēkā. Kā rāda daudzie šajā ziņojumā ietvertie piemēri, jāpievērš pastāvīga uzmanība īstenošanai visās prioritārajās jomās. Kā norādīts 2007. gada paziņojumā, Komisija no 2009. gada ik gadus sagatavos Eiropas mēroga novērtējumu par ūdens trūkumu un sausumu, kas ļaus regulāri uzraudzīt jautājuma attīstību visā Eiropā. Darba programmas īstenošana tiks uzraudzīta, un tā būs daļa no ūdens trūkuma un sausuma stratēģijas pārskatīšanas, kas minēta Padomes 2007. gada 30. oktobra secinājumos un plānota 2012. gadā. [1] COM(2007) 414 galīgā redakcija, 18.7.2007. [2] 2008. gada sākumā 27 dalībvalstu ūdens vadītājiem tika nosūtīta aptaujas anketa. Atbildes saņēma no AT, BE-Fl, CY, DE, DK, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SK un UK. [3] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā, OV L 327, 22.12.2000. [4] 13888/07, 2007. gada 15. oktobrī, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325. [5] Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, OV L 5.7.1985., 40. – 48. lpp. [6] Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 27. jūnija Direktīva 2001/42/EK par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu, OV L 197, 21.7.2001., 30. – 37. lpp. [7] OECD DAC/EPOC Ūdens darba grupa – “Ilgtspējīga finansēšana, lai nodrošinātu pieejamu piekļuvi ūdensapgādei un sanitārijai”. [8] COM(2007) 722 galīgā redakcija, 20.11.2007. [9] COM(2008) 19 galīgā redakcija, ko Komisija pieņēma 2008. gada 23. janvārī. [10] COM(2006) 232, 22.9.2006. [11] COM(2008) 30 galīgā redakcija, 23.1.2008. [12] COM(2007) 354 galīgā redakcija, 29.6.2007. [13] OV L 291, 21.10.2006., 11. lpp. [14] Vispārīgo noteikumu Regula 1083/2006/EK, 48. un 49. pants, OV L 210, 31.7.2006., 25. lpp. [15] “Stiprināt EIB atbalstu ES politikas mērķiem nozarē” – 2008. gada jūlijs. [16] Ziņojums pieejams http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm. [17] Padomes Regula (EK) 2012/2002, ar ko izveido Eiropas Savienības Solidaritātes fondu, OV L 311, 14.11.2002. [18] Padomes 1999. gada 9. decembra Lēmums 1999/847/EK, ar ko nosaka Kopienas rīcības programmu civilās aizsardzības jomā, OV L 327/53. [19] COM(2008) 130 galīgā redakcija, 5.3.2008. [20] Attiecīgā gadījumā atbilstīgi WFD 4. panta 7. punktam. [21] Pētījums pieejams http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm. [22] COM(2008) 397/3, 16.7.2008. [23] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2005/32/EK, ar ko izveido sistēmu, lai noteiktu ekodizaina prasības attiecībā uz enerģiju patērējošiem ražojumiem, OV L 101, 22.7.2005. [24] COM(2008) 402/2. [25] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīva 2002/91/EK par ēku energoefektivitāti, OV L 1, 4.1.2003. [26] COM(2008) 641, 15.10.2008. [27] Padomes 1992. gada 22. septembra Direktīva 92/75/EEK par sadzīves tehnikas enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm, OV L 297, 13.10.1992.