Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts 2017. gadā bija 2,4 % no IKP. Saskaņā gan ar pārskatīto budžeta plāna projektu, gan Komisijas 2018. gada rudens prognozi tiek paredzēts, ka laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam tiks ievērota Līguma atsauces vērtība 3 % apmērā no IKP. Tomēr saskaņā ar Komisijas prognozi 2020. gadā atsauces vērtība tiks pārsniegta, pieņemot, ka politika nemainīsies. Pārskatītais 2019. gada budžeta plāna projekts paredz, ka vispārējās valdības budžeta deficīts 2018. gadā būs 1,8 % no IKP un 2,4 % no IKP 2019. gadā. Itālijas Nota di Aggiornamento al DEF, kas atjaunina Itālijas 2018. gada stabilitātes programmas budžeta mērķus, paredz, ka nominālais deficīts 2020. gadā samazināsies līdz 2,1 % no IKP. Prognozētais vispārējās valdības budžeta deficīta pieaugums 2019. gadā lielā mērā izriet no pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā paredzētajiem pasākumiem, ņemot vērā valdības prognozēs paredzēto neto deficīta pieauguma ietekmi aptuveni 1,2 % apmērā no IKP. Prognozētais vispārējās valdības budžeta deficīta samazinājums 2020. gadā lielā mērā ir saistīts ar augstāku PVN likmju ietekmi (aptuveni 0,7 % no IKP), kas pieņemtas 2020. gadam kā drošības klauzula. Komisijas 2018. gada rudens prognoze paredz, ka Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts 2018. gadā būs 1,9 % no IKP un 2019. gadā sasniegs 2,9 %. Komisijas prognozētais deficīts 2018. gadam ir nedaudz augstāks nekā paredzēts pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā, un šī atšķirība galvenokārt ir skaidrojama ar piesardzīgākiem pieņēmumiem par publisko izdevumu apjomu, tostarp par izdevumiem procentu maksājumiem. Komisijas prognozētais deficīts 2019. gadam arī ir augstāks nekā paredzēts pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā, un šī atšķirība galvenokārt ir saistīta ar zemāku IKP pieaugumu un augstākiem izdevumiem procentu maksājumiem nekā valdības prognozēs. Komisijas 2018. gada rudens prognoze paredz, ka Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts 2020. gadā sasniegs 3,1 % no IKP, pieņemot, ka politika nemainīsies. Komisijas prognozētais deficīts 2020. gadam, kas ir augstāks salīdzinājumā ar valdības prognozēm, galvenokārt ir skaidrojams ar to, ka Komisija neiekļauj augstākas PVN likmes, kas paredzētas 2020. gadam kā drošības klauzula, bet pārējie faktori ir zemāks nominālā IKP pieaugums un lielāki izdevumi procentu maksājumiem.

Laikposmā no 2010. līdz 2013. gadam Itālija veica apjomīgus fiskālos pasākumus, palielinot primāro pārpalikumu līdz vairāk nekā 2 % no IKP un 2013. gadā pārtraucot pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, saglabājot nominālo deficītu līmenī, kas, sākot no 2012. gada, nepārsniedz 3 % no IKP (samazinājums par vairāk nekā 5 % 2009. gadā). Tomēr pēdējo gadu laikā fiskālā nostāja ir kļuvusi vājāka. Primārais pārpalikums 2017. gadā ir samazinājies līdz 1,4 %, un nominālais deficīts ir nostabilizējies 2,4 % no IKP robežās. Lai gan tiek paredzēts, ka abi rādītāji uzlabosies 2018. gadā. Gaidāms, ka 2019. un 2020. gadā gan nominālā, gan primārā bilance strauji pasliktināsies, galvenokārt dēļ pasākumiem, kas iekļauti 2019. gada budžeta plāna projektā un apstiprināti pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā.

Kopumā fakts, ka Itālija 2017. gadā nav ievērojusi parāda samazināšanas kritēriju, liecina par pārmērīga budžeta deficīta prima facie pastāvēšanu iepriekš minētā SIP nozīmē, ņemot vērā visus turpmāk minētos faktorus. Turklāt, ņemot vērā gan valdības plānus, gan Komisijas 2018. gada rudens prognozi, netiek paredzēts, ka Itālija ievēros parāda samazināšanas kritēriju 2018. gadā (attiecīgi 3,7 % un 6,6 % no IKP atšķirība) vai 2019. gadā (attiecīgi 3,6 % un 6,7 % no IKP atšķirība).

Dati, ko iestādes paziņoja 2018. gada oktobrī un pēc tam apstiprināja Eurostat, liecina, ka Itālijas vispārējās valdības budžeta deficīts 2017. gadā samazinājās līdz 2,4 % no IKP (no 2,5 % 2016. gadā), bet parāds stabilizējās 131,2 % apmērā no IKP (no 131,4 % 2016. gadā), t.i., virs atsauces vērtības 60 % no IKP. Attiecībā uz 2018. gadu Itālijas pārskatītais 2019. gada budžeta plāna projekts paredz, ka parāda attiecība pret IKP nedaudz samazināsies, sasniedzot 130,9 %. Tas paredz, ka 2019. gadā parāda attiecība pret IKP turpinās samazināties (par 1,7 procentpunktiem), sasniedzot 129,2 %. Pamatojoties uz paziņotajiem datiem un Komisijas 2018. gada rudens prognozi, Itālija nav ievērojusi parāda samazināšanas kritēriju ne 2016. gadā (5,2 % no IKP atšķirība), ne 2017. gadā (6,6 % no IKP atšķirība) (skatīt 1. tabulu).

Tomēr Itālijas fiskālajos plānos 2019. gadam ir ietvertas būtiskas izmaiņas attiecīgajos faktoros, kurus Komisija analizēja pagājušajā maijā. It īpaši Itālija 16. oktobrī iesniedza savu 2019. gada budžeta plāna projektu, kas ietver (pārrēķinātās) strukturālās bilances pasliktināšanos 0,9 % apmērā no IKP 2019. gadā. Komisija 2018. gada 23. oktobrī pieņēma atzinumu par 2019. gada budžeta plāna projektu, konstatējot īpaši nopietnu neatbilstību fiskālajam ieteikumam, ko Padome ieteica Itālijai 2018. gada 13. jūlijā, un pieprasot Itālijai iesniegt pārskatītu budžeta plāna projektu. Itālija 2018. gada 13. novembrī iesniedza pārskatītu 2019. gada budžeta plāna projektu. Izmaiņas pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā bija ļoti nelielas, galvenokārt paredzot augstāku privatizācijas mērķi 2019. gadā (1 % no IKP 0,3 % vietā). Komisija 2018. gada 21. novembrī pieņēma atzinumu par Itālijas pārskatīto 2019. gada budžeta plāna projektu, apstiprinot īpaši nopietno neatbilstību 2019. gada fiskālajam ieteikumam. Ar to ir attaisnojama jauna novērtējuma veikšana par atbilstību parāda samazināšanas kritērijam 2017. gadā.

Pēc palielināšanās vidēji par 5 procentpunktiem gadā 2008. līdz 2013. gada divkāršās recesijas laikā Itālijas valdības parāda attiecība pret IKP laikposmā no 2014. līdz 2015. gadam turpināja pieaugt lēnākā tempā – vidēji par 1 procentpunktu gadā, bet pēc tam sasniedza augstāko rādītāju 131,4 % apmērā 2016. gadā un nedaudz samazinājās līdz 131,2 % 2017. gadā. Pamatojoties uz pārskatīto 2019. gada budžeta plāna projektu, tiek paredzēts, ka parāda attiecība pret IKP pakāpeniski samazināsies līdz 130,9 % 2018. gadā, 129,2 % 2019. gadā un 127,3 % 2020. gadā. Komisijas prognozēs tiek paredzēts, ka laikposmā no 2018. līdz 2020. gadam parāda attiecība saglabāsies stabila – aptuveni 131 % apmērā. Līdz 2018. gadam labvēlīgie finansēšanas nosacījumi (lai gan tie pasliktinājās) veicināja ekonomikas atveseļošanos un samazināja “sniega bumbas” efektu. Pēc tam tiek sagaidīts, ka pieaugošās finansēšanas izmaksas, samazinātais primārais pārpalikums un privatizācijas ieņēmumi, kas nav ļāvuši sasniegt mērķi, kavēs parāda samazināšanos. Lai gan īstermiņā parāda refinansēšanas riski ir ierobežoti, lielais valsts parāds joprojām ir svarīgs Itālijas ekonomikas nelīdzsvarotības avots.

Pēc pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras atcelšanas 2013. gada jūnijā, lai panāktu atbilstību parāda samazināšanas kritērijam, Itālijai tika piemērots trīs gadu pārejas periods, kas sākās 2013. gadā un beidzās 2015. gadā. Pēc pārejas perioda beigām 2016. gadā varēja piemērot parāda samazināšanas kritēriju. Pamatojoties uz paziņotajiem datiem un Komisijas prognozi, atšķirība no parāda samazināšanas rādītāja 2016. gadā bija 5,2 % no IKP un2017. gadā 6,6 % . Turklāt, pamatojoties uz pārskatīto 2019. gada budžeta plāna projektu, netiek paredzēts, ka Itālija izpildīs parāda samazināšanas kritēriju 2018. gadā (atšķirība no parāda samazināšanas rādītāja ir 3,7 % no IKP) vai 2019. gadā (atšķirība no parāda samazināšanas rādītāja ir 3,6 % no IKP). Šis secinājums ir apstiprināts, pamatojoties uz Komisijas prognozi (atšķirība no parāda samazināšanas rādītāja 2018. un 2019. gadā attiecīgi ir 6,6 % un 6,7 % no IKP).

Konkrētāk, 2017. gadā parāda attiecība pret IKP sasniedza 131,2 %, t.i., par 0,2 procentpunktiem mazāk nekā 2016. gadā. Samazinājumu daļēji ierobežoja vēl arvien parādu palielinošais “sniega bumbas” efekts, jo patiesās netiešās parāda izmaksas, pakāpeniski sarūkot (no 2,7 % 2013. gadā līdz 2,4 %), saglabājās virs reālā IKP pieauguma (1,6 %). Faktiski jauno valsts parāda vērtspapīru emisijām piemērotās reālās tūlītējās procentu likmes, kas laikposmā no 2015. līdz 2017. gadam svārstījās ap nulli, tikai pakāpeniski tika pārnestas uz nesamaksātā parāda vērtspapīru reālajām apkalpošanas izmaksām, ņemot vērā Itālijas parāda ilgumu un pārguldīšanas periodu ar zemo inflāciju (IKP deflatora pieaugums par 0,6 %) – skatīt arī 2. tabulu un 1. grafiku. Pozitīvā procentu likmes un pieauguma likmes starpība (0,9 procentpunkti, salīdzinot ar 0,8 procentpunktiem 2016. gadā) nozīmēja, ka “sniega bumbas” efektam joprojām ir liela ietekme uz parāda palielināšanos (1,1 % no IKP, salīdzinot ar 1,0 % 2016. gadā – skatīt 2. tabulu). No otras puses, nemainīgi stabilais primārais pārpalikums 1,4 % apmērā no IKP 2017. gadā palīdzēja ierobežot parāda dinamiku. Atlikumu un plūsmu korekcija 2017. gadā bija nedaudz parādu palielinoša (0,2 %), galvenokārt dēļ atbalsta banku sektoram, ko daļēji kompensēja likviditātes rezervju samazinājums, lai gan netika saņemti ieņēmumi no privatizācijas.

Pārskatītais 2019. gada budžeta plāna projekts paredz, ka 2018. gadā parāda attiecība pret IKP samazināsies līdz 130,9 %, samazinoties par 0,3 procentpunktiem no 2017. gada līmeņa. Prognozēto dinamiku galvenokārt izraisa lejupslīde, lai gan joprojām ir novērojams parādu palielinošais “sniega bumbas” efekts (0,5 % no IKP), un nelielais primārā pārpalikuma uzlabojums (līdz 1,8 % no IKP), kas vairāk nekā kompensē parādu palielinošo atlikumu un plūsmu korekciju (1,0 % no IKP). Komisija prognozē, ka 2018. gadā parāda attiecība samazināsies līdz 131,1 % no IKP, kas ir nedaudz vairāk nekā pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā. Atšķirību rada nedaudz zemāks prognozētais primārais pārpalikums un augstāks “sniega bumbas” efekts, kas saistīts ar nedaudz augstākām prognozētajām reālajām parāda netiešajām izmaksām.

Attiecībā uz 2019. gadu pārskatītais 2019. gada budžeta plāna projekts paredz lielu parāda attiecības pret IKP samazināšanos 1,7 procentpunktu apmērā, sasniedzot 129,2 %. Pēdējais minētais galvenokārt ir saistīts ar parāda samazinošo atlikumu un plūsmu korekciju (-0,1 % no IKP), ko galvenokārt var izskaidrot ar valdības plānotajiem lielajiem ieņēmumiem no privatizācijas (1 % no IKP), un nelielo parādu samazinošo “sniega bumbas” efektu, kas izskaidrojams ar paredzamo nominālā pieauguma straujo palielināšanos salīdzinājumā ar 2018. gadu; paredzams, ka tas kompensēs primārā pārpalikuma sarukumu (1,2 % no IKP). Komisija prognozē, ka parāda attiecība pret IKP 2019. gadā paliks nemainīga. proti,131,0 %. Atšķirība ir saistīta ar ievērojami zemākām prognozēm par nominālo pieaugumu un augstāku prognozi par procentu izdevumiem, atspoguļojoties apjomīgā, parādu palielinošā “sniega bumbas” efektā, kā arī ar zemāku prognozēto primāro pārpalikumu (1 % no IKP) un zemākiem ieņēmumiem no privatizācijas. Riski attiecībā uz parāda prognozēm gan Komisijas prognozē, gan pārskatītajā 2019. gada budžeta plāna projektā ir saistīti ar sliktāka nekā paredzēts pieauguma perspektīvu, straujāku primārās bilances pasliktināšanos, zemāku inflāciju vai ieņēmumiem no privatizācijas un augstākiem nekā paredzēts procentu izdevumiem.

Komisija prognozē, ka parāda attiecība pret IKP arī 2020. gadā kopumā paliks nemainīga, jo ir sagaidāms, ka turpmākā primārā pārpalikuma pasliktināšanās un pieaugošie procentu izdevumi kompensēs nominālo IKP pieaugumu.

Kā parādīts 1. grafikā, reālo parāda apkalpošanas netiešo izmaksu pakāpeniska samazināšanās (pārtraukta melnā līnija) un reālā IKP pieauguma atjaunošanās (nepārtraukta zilā līnija) nozīmē, ka to atšķirība (dzeltenais tonis) līdz pat 2016. gadam pakāpeniski samazinājās, kas laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam kopumā saglabāsies stabila un 2020. gadā nedaudz palielināsies, jo palielināsies reālās parāda netiešās izmaksas. Kopumā parādu palielinošais “sniega bumbas” efekts 2017. gadā samazinājās līdz 1,1 % no IKP, kas ir salīdzināms ar 1,2 % vidējo rādītāju pirms krīzes laikposmā no 2000. līdz 2007. gadam. Tādējādi “sniega bumbas” efekts sniedz tikai daļēju skaidrojumu Itālijas neatbilstībai parāda samazināšanas kritērijam 2017. gadā un turpmākajos gados

Kopumā šī analīze tādējādi liecina, ka prima facie nav ievērots parāda kritērijs Līguma un Regulas (EK) Nr. 1467/97 izpratnē, vai nu balstoties uz pārskatīto 2019. gada budžeta plāna projektu, vai Komisijas prognozi, pirms tiek apsvērti visi attiecīgi faktori, kā norādīts turpmāk.

1. grafiks. “Sniega bumbas efekta” virzītājspēki uz valdības parādu

Avots: Komisijas 2018. gada rudens prognoze.

4.Būtiskie faktori