KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2010. gada jūlija līdz 2012. gada jūnijam un saistītiem priekšlikumiem 1. Ziņojums par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu un 2. Ziņojums par izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālo īpašumu (NĪ) /* COM/2012/0516 final - 2012/ () */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2010. gada jūlija līdz 2012. gada jūnijam un saistītiem priekšlikumiem 1. Ziņojums par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu un 2. Ziņojums par izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālo īpašumu (NĪ) 1. Ievads Ir vispāratzīts, ka globalizācijas palielināšanās gan starptautiskiem uzņēmumiem, gan nodokļu administrācijām rada praktiskas problēmas, nodokļu aprēķināšanas nolūkā nosakot cenas pārrobežu darījumiem starp asociētiem uzņēmumiem. Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu (DV) pieņemtā pieeja, lai pareizi novērtētu šādu darījumu cenu, ir godīgas konkurences princips[1]. Godīgas konkurences princips ir balstīts uz salīdzinājumu starp nosacījumiem, ko piemēro asociēti uzņēmumi, un nosacījumiem, kas tiktu piemēroti starp neatkarīgiem uzņēmumiem. Tomēr godīgas konkurences principa interpretācija un piemērošana gan nodokļu administrāciju starpā, gan starp nodokļu administrāciju un uzņēmēju starpā atšķiras. Tas var radīt nenoteiktību, izmaksu pieaugumu un iespējamu nodokļu dubulto uzlikšanu vai pat nodokļu neuzlikšanu. Tas viss negatīvi ietekmē iekšējā tirgus pareizu darbību. Lai to novērstu, Komisija 2002. gada oktobrī izveidoja ES Kopējo iekšējo cenu noteikšanas forumu[2] – ekspertu grupu, kas rastu pragmatiskus risinājumus problēmām, kuras rodas saistībā ar godīgas konkurences principa piemērošanu, jo īpaši Eiropas Savienībā. 2011. gadā ar Komisijas lēmumu[3] kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pilnvaras tika atjaunotas un pagarinātas līdz 2015. gada 31. martam. Šajā paziņojumā ziņots par Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbu laikposmā no 2010. gada jūlija līdz 2012. gada jūnijam un izdarīti secinājumi par ekspertu grupas turpmāko darbu. 2. ES Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbības kopsavilkums Laikposmā no 2010. gada jūlija līdz 2012. gada jūnijam Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma sanāksmes notika sešas reizes. Tika pabeigti detalizēti ziņojumi par diviem tematiem. Vienā no tiem aplūkoti īpaši apsvērumi par iekšējo cenu noteikšanu maziem un vidējiem uzņēmumiem ES, un otrajā – īpaša grupas iekšējā vienošanās, kas pazīstama kā izmaksu segšanas vienošanās. Tika veikti arī uzraudzības pasākumi, lai novērtētu Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma iepriekšējo iniciatīvu īstenošanas līmeni. Saskaņā ar tā atjaunotajām pilnvarām 2011. gada jūnijā forums pieņēma atjauninātu reglamentu un jaunu darba programmu 2011.–2015. gadam. Apspriedes, kas sāktas minētajā laikposmā, bet vēl nav noslēgtas, attiecas uz šādiem darba programmas tematiem: uz risku balstītas pieejas iekšējo cenu noteikšanai, jautājumi, kas saistīti ar nodokļu dubulto uzlikšanu, kura izriet no sekundārām korekcijām, un kompensējošām/gada beigu korekcijām. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums turpmākajās sanāksmēs turpinās risināt šos jautājumus, kā arī veiks uzraudzību. 2.1. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu Ar iekšējo cenu noteikšanu parasti ir saistīts administratīvais slogs, ko tā rada nodokļu maksātājiem un nodokļu administrācijām. Mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) saskaras ar īpašām grūtībām zināšanu trūkuma, pieredzes trūkuma attiecīgajā jautājumā un resursu nepieejamības dēļ. Nodokļu administrācijas arī saskaras ar problēmām saistībā ar MVU, jo tām ir jānodrošina vienlīdzīga to nodokļu politikas piemērošana, ņemot vērā pieejamos pašu resursus un izmaksu un ieguvumu apsvērumus, un vienlaikus jāizvairās no lieka administratīvā sloga MVU un nodokļu administrācijām, kā arī nevajadzīgiem nodokļu konfliktiem. Atzīstot MVU svarīgo lomu ES ekonomikā, Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums uzņēmās izanalizēt problēmas un sagatavot priekšlikumus, lai – no iekšējo cenu noteikšanas skatpunkta – uzlabotu vidi, kurā darbojas MVU. Lai gan iekšējo cenu noteikšana lielai daļai MVU nav problēma, tās ietekmēto uzņēmumu absolūtais skaits var būt diezgan liels. Ziņojumā sniegti vairāki ieteikumi, kas ļautu vienotākā veidā ņemt vērā īpašās prasības attiecībā uz MVU saistībā ar iekšējo cenu noteikšanu. Tajā aplūkoti MVU iekšējo cenu noteikšanas noteikumu ievērošanas dažādi posmi. Attiecībā uz MVU definīciju ziņojumā precizēts, ka tā mērķis nav vienoties par kopīgu MVU definīciju nodokļu vajadzībām. Tomēr tajā ieteikts dalībvalstīm balstīties uz kritērijiem, kas jau izmantoti Komisijas ieteikumā 2003/361/EK[4] (kopējā bilance, apgrozījums, darbinieku skaits), domājot par to, kā definēt MVU. Attiecībā uz atbilstību iekšējo cenu noteikšanas noteikumiem ziņojumā ir iekļauta paraugprakse un ieteicamās pamatnostādnes attiecībā uz iepriekšēju revīziju, revīziju un strīdu izšķiršanu. Tajā atbalstīts proporcionalitātes princips, kas ir atbilstīga pieeja, apsverot MVU vajadzības, nodokļu administrāciju prasības un MVU iespējas izpildīt šīs prasības. Attiecībā uz iepriekšējas revīzijas posmu ziņojumā ieteikts nodrošināt informācijas punktu, kas būtu pieejams MVU un palielinātu MVU informētību par procesiem, kuri ļauj iepriekš nodrošināt noteiktību. Tajā dalībvalstis tiek aicinātas arī izstrādāt vienkāršošanas pasākumus, kas samazinātu MVU atbilstības nodrošināšanas slogu. Attiecībā uz revīzijas posmu ziņojumā ieteikts apsvērt pragmatiskus risinājumus, kuru pamatā var būt citu dalībvalstu pieredze un iepriekšējie Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojumi. Ja notiek MVU revīzija, pret tiem būtu jābūt atbilstīgai attieksmei. Attiecībā uz strīdu izšķiršanu ziņojumā ieteikts veicināt strīdu izskatīšanas paātrinātās procedūras izmantošanu attiecībā uz vienkāršām MVU prasībām par mazu summu, kā arī izpētīt un īstenot revidentu savstarpējos kontaktus saistībā ar savstarpējas vienošanās procedūrām (SVP) un tā saukto Arbitrāžas konvenciju (AK)[5]. Ziņojuma nobeigumā tiek atzītas MVU īpašās vajadzības attiecībā uz atbilstību iekšējo cenu noteikšanas noteikumiem. Tiek secināts, ka tā konstatējumi un ieteikumi balstās uz elastīgi īstenotu proporcionalitātes principa piemērošanu. Ziņojumā ieteikto un dalībvalstu īstenoto pasākumu attiecībā uz MVU uzraudzība nākotnē būs Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma uzdevums. 2.2. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma secinājumi par izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālo īpašumu (NĪ) Izmaksu segšanas vienošanās (ISV) par pakalpojumiem parasti izmanto starptautiski uzņēmumi kā rentablu instrumentu, lai veiktu grupas darbību. Uzņēmēji var pieņemt lēmumu izmantot ISV dažādu iemeslu dēļ: piemēram, apjomradīti ietaupījumi, riska, prasmju un resursu dalīšana. Lai atkārtoti neveiktu darbu, ko pašreiz dara ESAO attiecībā uz nemateriālo aktīvu iekšējo cenu noteikšanas aspektiem, Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbs ir vērsts uz izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālu īpašumu (NĪ). Ziņojumā vispirms aplūkotas dažādas koncepcijas, kas ir izmaksu segšanas vienošanos un grupas iekšējo pakalpojumu (GIP) pamatā. Ziņojuma uzsvars likts uz to, kā pārbaudītājs visatbilstīgāk var secināt, ka izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, ir piemērots godīgas konkurences princips. Šajā nolūkā ziņojumā sniegtas vispārīgās norādes, kas palīdzēs noteikt, vai ISV atbilst godīgas konkurences principam. Tajā iekļauts arī tādu informācijas elementu saraksts, kuriem vajadzētu apmierināt pārbaudītāju lielākās daļas prasības, nosakot, vai ISV var uzskatīt par atbilstīgu godīgas konkurences principam. Daži aspekti tiek aplūkoti konkrētāk: piemēram, paredzamā ieguvuma analīze, sadales sistēmas, kuras var izmantot katra dalībnieka ieguldījuma noteikšanai, līdzekļu ieguldījumu natūrā novērtēšanas veidi, tādu gadījumu risināšana, kad minētās izmaksas ir sākotnēji budžetā iekļautās, nevis faktiskās izmaksas, kā arī iespējamā tādu grāmatvedības standartu piemērošana, kurus parasti izmanto visā grupā. Ziņojums par ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, ir būtisks arī tāpēc, ka tas papildina spēkā esošās norādes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību (Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādnes par GIP) un papildina Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbs attiecībā uz grupas iekšējiem pakalpojumiem. Ziņojumā secināts, ka tā ieteikumu (kas lielākoties attiecas uz tā piemērošanas jomu) ievērošana atvieglos vērtēšanu un ļaus nodokļu administrācijām vieglāk atzīt, ka ir efektīvi piemērots godīgas konkurences princips. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums regulāri uzraudzīs šo pamatnostādņu ietekmi. 2.3. Jaunākā informācija par darba programmas jautājumiem Laika posmā, uz kuru attiecas šis ziņojums, Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums izskatīja iepriekšējās 2007.–2011. gada darba programmas atlikušos tematus un 2011. gada jūnijā pieņēma jaunu darba programmu 2011.–2015. gadam, kas veido pašreizējā Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darba pamatu. No 2010. gada jūlija līdz 2011. gada jūnijam Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darbība bija vērsta galvenokārt uz MVU un iekšējo cenu noteikšanu. Forums pieņēma ziņojumu 2011. gada martā[6]. Pārnests no iepriekšējās darba programmas, pirmais 2011.–2015. gada darba programmas jautājums bija kopīgas pieejas izstrāde attiecībā uz ISV. Šis projekts, kas attiecas uz ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, tika sekmīgi pabeigts 2012. gada jūnijā[7]. Attiecībā uz riska novērtējumu – būtisku iekšējo cenu noteikšanas politikas faktoru, kas gan nodokļu administrācijām, gan nodokļu maksātājiem ļauj maksimāli uzlabot to ierobežoto resursu efektīvu izmantošanu, – vairāku foruma dalībnieku (gan DV, gan privātā sektora) priekšlasījumi veidos pamatu turpmākajam darbam. Grupa analizēs labāko praksi, lai pieņemtu lēmumu par iespējamo ES norāžu piemērošanas jomu šajā jautājumā. ES ir atšķirīga prakse saistībā ar kompensējošu/gada beigu korekciju pieņemšanu. 2011. gadā tika sākta aptauja, un tā tika pabeigta 2012. gadā. No tās iegūtais pārskats ir jau izpildīta darba programmas daļa. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums sīkāk analizēs, vai var izstrādāt ES kopīgu pieeju attiecībā uz kompensējošām korekcijām. Dažās dalībvalstīs vienlaikus ar iekšējo cenu noteikšanas korekciju tiek veikta papildu korekcija. Šīs tā dēvētās sekundārās korekcijas var radīt nodokļu dubulto uzlikšanu, un tāpēc tās tika iekļautas Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darba programmā. 2011. gadā tika sākta aptauja, un tā tika pabeigta 2012. gadā. Lai gan šī situācija nozīmē jau izpildītu daļu no darba programmas, Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums analizē sekundāro korekciju ietekmi ES, lai piedāvātu risinājumus pašreizējās situācijas uzlabošanai gan saistībā ar iespējamo nodokļu dubulto uzlikšanu, gan saistībā ar atsevišķiem praktiskiem tās piemērošanas aspektiem. 2.4. Uzraudzības darbība Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pastāvīgais uzdevums ir uzraudzīt un pārvaldīt tā darba rezultātu efektīvu īstenošanu. Tas tiek darīts, gan sagatavojot ikgadējus statistikas ziņojumus, gan izstrādājot īpašus ziņojumus. Ziņojumus pēc tam izskata Komisijas dienesti un Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums, lai noteiktu, kurās jomās forums varētu veikt turpmāku darbu. Statistikas ziņojumi par lietām, kas tiek izskatītas saskaņā ar AK, un izskatāmajām lietām par iepriekšēju cenu noteikšanas nolīgumiem (ICNN) tiek sagatavoti un novērtēti katru gadu. Šo statistikas ziņojumu formāts tika uzlabots un tiks atkārtoti pārskatīts nākotnē. Tika izstrādātas papildu norādes, kā aizpildīt ikgadējo anketu par ICNN. Tā kā Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums darbojas 10 gadus, tiks veikts plašāks uzraudzības pasākums par tā sasniegumiem. Vienlaikus tiks izskatīti rīcības kodeksi par efektīvu AK īstenošanu un par iekšējo cenu noteikšanas dokumentāciju ES, pamatnostādnes par ICNN ES, kā arī norādes par grupas iekšējiem pakalpojumiem ar zemu pievienoto vērtību. Mērķis ir novērtēt Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ieteikumu, kurus apstiprinājušas dalībvalstis, īstenošanas vispārējo efektivitāti un apsvērt, kā varētu veikt uzlabojumus. 3. Komisijas secinājumi Komisija turpina uzskatīt Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ekspertu grupu par vērtīgu resursu iekšējo cenu noteikšanas jautājumu izskatīšanai un dažādu šāda veida jautājumu pragmatisku risinājumu nodrošināšanai. Jo īpaši Komisija atzīmē, ka ziņojumā par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu, kā arī ziņojumā par ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, aplūkots viens no galvenajiem uzdevumiem, ko noteica Komisija, izveidojot Kopējo iekšējo cenu noteikšanas forumu, proti, panākt vienotāku iekšējo cenu noteikšanas noteikumu piemērošanu Eiropas Savienībā. Komisija pilnībā atbalsta I papildinājumā iekļautā ziņojuma par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu un II papildinājumā iekļautā ziņojuma par ISV par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālu īpašumu (NĪ), secinājumus un ierosinājumus. Komisija aicina Padomi apstiprināt ierosināto ziņojumu par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekšējo cenu noteikšanu un aicina dalībvalstis iekļaut valsts tiesību aktos vai administratīvos noteikumos pasākumus, kas atbilst ziņojumā ietvertajām pieejām un procedūras apsvērumiem. Komisija aicina Padomi apstiprināt ierosināto ziņojumu par ISV par pakalpojumiem, kas nerada nemateriālu īpašumu (NĪ), un aicina dalībvalstis ātri iekļaut ziņojumā ietvertos ieteikumus valsts tiesību aktos vai administratīvajos noteikumos. Komisija uzskata, ka turpmākā periodiskā uzraudzība, kas tiks veikta attiecībā uz ziņojumu secinājumu un ieteikumu ieviešanu un tās darbību praksē, ļaus iegūt noderīgu informāciju, lai varētu izstrādāt nepieciešanos uzlabojumus. Šajā kontekstā Komisija mudina Kopējo iekšējo cenu noteikšanas forumu turpināt tā uzraudzības darbību un gaida rezultātus saistībā ar Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pašreizējās darba programmas jautājumiem par riska novērtējumu, sekundārām korekcijām un kompensējošām/gada beigu korekcijām. I papildinājums. Ziņojums par maziem un vidējiem uzņēmumiem un iekŠējo cenu noteikšanu I. Ievads 1. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums par daļu no tās saskaņotās darba programmas uzskatīja iekšējo cenu noteikšanas ietekmi uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). Foruma sagatavošanas apspriežu dokumenti par šo darbu ir atrodami Nodokļu politikas un muitas savienības ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē, kur ir atrodami arī Eiropas grāmatvežu federācijas un Eiropas fiskālās konfederācijas ierosinājumi. Šis ziņojums ir minētā darba rezultāts. II. Vispārīga informācija 2. ES ir aptuveni 23 miljoni MVU, kas veido 99,8 % no visiem Eiropas uzņēmumiem. Aptuveni 5 procentiem no šiem MVU ir asociētie uzņēmumi, kuros var tikt piemērota iekšējo cenu noteikšana[8]. Šie skaitļi liecina, ka iekšējo cenu noteikšana ļoti lielai MVU daļai nav svarīga, tomēr tās ietekmēto uzņēmumu absolūtais skaits var būt diezgan liels. Taču, ja iekšējo cenu noteikšana ir piemērojama, MVU saskaras ar grūtībām zināšanu trūkuma, pieredzes trūkuma attiecīgajā jautājumā un resursu nepieejamības dēļ. Starptautiskas grupas iekšējās tirdzniecības zemie rādītāji MVU līmenī var arī liecināt, ka šīs pašas grūtības var kavēt MVU iesaistīties grupas iekšējā pārrobežu tirdzniecībā. 3. Nodokļu administrācijas arī saskaras ar problēmām saistībā ar MVU. Administrācijām ir jānodrošina vienlīdzīga to nodokļu politikas piemērošanu, ņemot vērā pieejamos pašu resursus un izmaksu un ieguvumu apsvērumus, un vienlaikus jāizvairās no lieka administratīvā sloga MVU un nodokļu administrācijām, kā arī nevajadzīgiem nodokļu konfliktiem. ES nav vienotas MVU definīcijas vispārējām nodokļu vajadzībām vai īpaši iekšējo cenu noteikšanai un nav arī vienotas pieejas attiecībā uz MVU. 4. Dažas nodokļu administrācijas jau ir ieviesušas īpašus MVU iekšējo cenu noteikšanas pasākumus. Šos pasākumus var vispārīgi iedalīt divās grupās: vispārēja politikas pieeja un konkrētas administratīvas darbības. Politikas pieejas piemērs ir proporcionalitātes princips. Šī pieeja ir saistīta ar atbilstības prasību līdzsvarošanu ar MVU pieejamajiem resursiem atbilstības prasības ievērošanai. Administratīvas darbības piemērs ir ne tik stingras iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijas prasības MVU atšķirībā no tiem uzņēmumiem, kas nav MVU. 5. Starptautiskie uzņēmumi uzskata, ka tie un MVU bieži papildina cits citu ES uzņēmējdarbībā un abi ir ieinteresēti otras puses efektīvā darbībā. Taču uzņēmumi, kas nav MVU, arī vēlas saglabāt atbilstošus līdzvērtīgas konkurences apstākļus un nenonākt neizdevīgākā situācijā nodokļu administrāciju reaģēšanas dēļ uz MVU vajadzībām. 6. Uzņēmumi atzīst, ka tādas problēmas dēļ vadības laiks un ekspertu nodokļu konsultantu izmaksas var kavēt MVU izmantot ekspertu pakalpojumus. 7. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums savos ziņojumos par iekšējo cenu noteikšanas dokumentāciju un iepriekšēju cenu noteikšanas nolīgumu (ICNN) pamatnostādnēm atzina nepieciešamību pēc elastības attiecībā uz MVU un iekšējo cenu noteikšanu. Ziņojumā par dokumentāciju minēta „pamatotības analīzes” veikšana un pamatnostādnēs par ICNN – „piekļuves atvieglošana” MVU gadījumā. III. MVU definēšana 8. Kopīga MVU definīcija iekšējo cenu noteikšanas nolūkos nodrošinātu saskaņotu sākumpunktu, tādējādi veicinot šā ziņojuma rezultātus un ieteikumus. MVU definīcija ir izklāstīta Ieteikumā 2003/361/EK[9], bet nodokļu administrācijas to plaši nepiemēro tiešo nodokļu vajadzībām. Turpmāk izklāstīti Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma veiktie novērojumi par definīcijas izmantošanu. 9. Mazās dalībvalstīs piemērojot konkrētu MVU definīciju, pat lieli vietējie uzņēmumi/grupas varētu tikt klasificēti kā MVU. Tāpēc nepieciešama īpaša piesardzība attiecībā uz MVU definīcijas piemērošanu. 10. Definīcijas pieeja var ietekmēt MVU rīcību. Dažiem MVU tā var radīt nevēlēšanos paplašināt savu uzņēmējdarbību, tādējādi pārkāpjot definēto robežu un, iespējams, palielinot izmaksas, administratīvo slogu un zaudējot piekļuvi stimulēšanas pasākumiem. 11. Līdzīgā veidā dažas nodokļu administrācijas uzskata, ka pārāk preskriptīva ES MVU definīcija pietiekami neņemtu vērā konkrētu nodokļu administrāciju nodokļu bāzes sastāvu. Piemēram, ja saskaņā ar kopīgi atzītu definīciju dalībvalsts nodokļu bāzes lielu daļu veido MVU, var būt svarīgi atšķirīgi jautājumi nekā tad, ja MVU veido tikai nelielu daļu no nodokļu bāzes. 12. MVU definīcijas, ko patlaban izmanto nodokļu administrācijas vai nu tiešo nodokļu vajadzībām vispār, vai konkrēti iekšējo cenu noteikšanai, bieži satur daļas no Ieteikumā 2003/361/EK izklāstītās definīcijas. ES tiek izmantoti šādi kritēriji: bilances vērtība, apgrozījums un darbinieku skaits; atsevišķu darījumu vērtība vai kopēja darījumu vērtība. Šos kritērijus reizēm papildina noteikumi par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu. Kritēriji var tikt vai netikt piemēroti konsolidētā veidā, t. i., grupas līmenī. Ja nodokļu administrācijas nav publicējušas MVU definīciju vai nu vispārīgas definēšanas nolūkā, vai konkrēti iekšējo cenu noteikšanai, tās tiek aicinātas apsvērt tādu kritēriju izmantošanu, kas jau tiek plaši lietoti. 13. Forums uzskata, ka ir lietderīgi apvienot vienā vietā ES nodokļu administrācijas MVU definīcijas, kas patlaban ir spēkā vai nu tiešo nodokļu vajadzībām vispār, vai iekšējo cenu noteikšanai, vai abos nolūkos[10]. Ieteikumi 1. ieteikums. Ja ES nodokļu administrācija apsver MVU definēšanu tiešo nodokļu vajadzībām vai konkrētāk iekšējo cenu noteikšanas vajadzībām, ir ieteicams apsvērt iespēju izmantot tādus kritērijus, kas jau tiek izmantoti ES. Šāda pieeja arī palīdzēs mazināt nodokļu režīmu asimetriju, kas izriet no atšķirīgām MVU definīcijām. 2. ieteikums. Ieteiktie kritēriji, kas pašlaik tiek izmantoti, ir šādi: bilances vērtība, apgrozījums, darbinieku skaits; atsevišķu darījumu vērtība vai kopēja darījumu vērtība. Ir ieteicams tos visus novērtēt konsolidētā veidā, t. i., grupas līmenī. 3. ieteikums. Definīcijas, ko patlaban izmanto dalībvalstis, būtu jāapkopo vienā vietā un regulāri jāatjaunina[11]. 4. ieteikums. Ir ieteicams izmantot kopīgu MVU definīciju nodokļu vajadzībām ES, un tā būtu saskaņots sākumpunkts šā ziņojuma konstatējumu un ieteikumu ieviešanai, taču panākt kopīgu vienošanos paredzamā nākotnē nav reāli. IV. MVU – atbilstība un iekšējo cenu noteikšana 14. Atbilstība iekšējo cenu noteikšanas noteikumiem ES pašlaik nozīmē godīgas konkurences principa piemērošanu saskaņā ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) nodokļu paraugkonvencijas 9. pantu. Godīgas konkurences princips attiecas uz visiem starptautiskajiem uzņēmumiem neatkarīgi no to lieluma. Tomēr grūtības tā piemērošanā var būt lielākas tieši MVU. ESAO Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnēs (ICNP) vairākās vietās ir skaidra norāde par šīm grūtībām. Piemēram, 3.80. punktā ir īpašs komentārs par atbilstības nodrošināšanas izmaksām MVU. ESAO Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu 3.83. punktā teikts, ka „uz maziem un vidējiem uzņēmumiem aizvien vairāk attiecas iekšējo cenu noteikšana, un pārrobežu darījumu skaits arvien pieaug. Lai gan godīgas konkurences princips vienādi attiecas uz maziem un vidējiem uzņēmumiem un darījumiem, var būt piemēroti pragmatiski risinājumi, lai būtu iespējams rast saprātīgu atbildi katrā iekšējo cenu noteikšanas gadījumā.” 15. Šajā ziņojumā aplūkots, kādas paraugprakses un ieteicamās norādes var konstatēt pašreizējā atbilstības darbībā. Lietderīga struktūra šādai izpētei ir aplūkot iepriekšējas revīzijas, revīzijas un strīdu izšķiršanas darbības. Starp šīm diezgan plašajām kategorijām ir neizbēgama neliela pārklāšanās. 16. Nodokļu administrācijās atkārtoti tiek pausts uzskats, ka pieejai MVU vajadzētu būt samērīgai ar nodokļu administrācijas prasībām un MVU iespējām ievērot šīs prasības. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atbalsta proporcionalitātes principu, kas ir atbilstīga pieeja MVU vajadzību nodrošināšanai. Forums arī atzīmēja, ka pieeja, kuras pamatā ir proporcionalitātes princips, arī ir saskaņā ar komentāru par ESAO pamatnostādņu IV un V nodaļu. Ieteikums 5. ieteikums. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atzinīgi vērtē pieeju, kas balstīta uz proporcionalitāti. Šķiet īpaši lietderīgi līdzsvarot nodokļu administrācijas nepieciešamību vienlīdzīgi piemērot iekšējo cenu noteikšanas noteikumus un slogu, ko šo noteikumu ievērošana var radīt MVU. Iepriekšēja revīzija 17. Nodokļu administrācijas vēlas saņemt un nodokļu maksātāji vēlas maksāt pareizas nodokļu summas pareizā laikā. Iepriekšējas revīzijas darbība, iespējams, ir efektīvākā metode, lai panāktu to, ka nodokļu maksātāji un nodokļu administrācijas ievēro prasības brīvprātīgi, kas izmaksu ziņā ir efektīvākā prasību ievērošanas forma. Šo mērķi vislabāk var sasniegt ar labas komunikācijas, atbilstošas informācijas sniegšanas un izpratnes palīdzību apvienojumā ar viegli pieejamām speciālistu konsultācijām. Pareizai mijiedarbībai starp šiem elementiem ir tieša ietekme uz brīvprātīgu noteikumu ievērošanu un atbilstības nodrošināšanas sloga apmēru. Komunikācija starp nodokļu administrāciju un MVU 18. Arvien vairāk starptautiski tiek atzīts[12], ka attiecību uzlabošana starp nodokļu administrāciju un tās nodokļa maksātājiem, kas ir juridiskas personas, risinot pastāvīgu dialogu ārpus revīzijas, ir abpusēji izdevīga. Viedokļu apmaiņas būs mazāk konfrontējošas un veicinās plašāku un labāku otras puses skatpunkta izpratni. Ja tiktu sākta revīzija, abas puses jau iepriekš būtu labāk informētas. 19. Ir īpaši grūti izveidot komunikācijas tīklu ar MVU, un viens no iemesliem ir to ierobežotie resursi. MVU pārstāvju grupas sniedz saviem locekļiem noderīgu ieskatu svarīgos jautājumos. Grūtāk ir izveidot tiešu komunikāciju ar attiecīgajiem MVU. Nodokļu administrācijas tiek aicinātas meklēt iespējas sadarboties ar atsevišķiem MVU, pārstāvju grupām un profesionāliem konsultantiem, lai izveidotu vai stiprinātu vietējo komunikācijas tīklu ar MVU. Piemēram, salīdzinoši vienkārša darbība, ko dažas nodokļu administrācijas jau veic, ir organizēt tehniskus darbseminārus. Dažādi MVU tiek aicināti piedalīties, diskutēt, meklēt risinājumus problēmjomās un informēt par paraugpraksi. Šādus pasākumus var arī izmantot, lai konsultētu MVU par iekšējo cenu noteikšanas politikas iniciatīvām, kuras nodokļu administrācija vēlas ieviest. Piekļuve informācijai 20. Tādas informācijas, kas tiek sniegta MVU, lai palīdzētu tiem ievērot iekšējo cenu noteikšanas noteikumus, plašums un dziļums atšķiras dažādu nodokļu administrāciju vidū. Ja būtu iespējams piekļūt šai informācijai, ieguvēji būtu gan uzņēmumi, gan nodokļu administrācijas. Sīkāka informācija par to, kur šī informācija pašlaik ir atrodama, ir dokumentā JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 21. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums ierosina pastāvīgi atjaunināt informāciju, ko šim ziņojumam ir sniegušas nodokļu administrācijas. Administrācijām būtu jāapsver, kā tās vislabāk var nodrošināt MVU elektroniski pieejamu informāciju, iespējams, izveidojot īpašu tīmekļa vietni vai integrējot to esošā vietnē. Tīmekļa vietnē(-s) tiktu apkopotas MVU definīcijas – vispārīgas un/vai iekšējo cenu noteikšanas nolūkā, kā arī jebkuri citi MVU iekšējo cenu noteikšanas tiesību akti, administratīvā prakse vai apmācību materiāli. Papildus var pievienot kontaktpersonas(-u) adresi papildu informācijas iegūšanai. Tīmekļa vietnēs būtu lietderīgi iekļaut arī citus MVU aktuālus jautājumus, kas nav saistīti ar iekšējo cenu noteikšanu. Minēto tīmekļa vietņu saraksts atradīsies Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma tīmekļa vietnē. Apmācība 22. Tika apspriesta iespēja organizēt kādu iekšējo cenu noteikšanas apmācību moduļa projektu MVU. Lai šo ierosinājumu īstenotu, būtu nepieciešami ievērojami foruma resursi. Nebija skaidrs arī tas, kāda varētu būt Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma sniegtā pievienotā vērtība salīdzinājumā ar vietējā mērogā izstrādātajiem materiāliem[13]. Noteiktība pirms darījuma veikšanas 23. MVU bieži vēlas iegūt pārliecību, ka pirms darījuma veikšanas tie ievēros iekšējo cenu noteikšanas noteikumus, bet tie var nezināt, kā tas ir izdarāms. 24. Mehānisms, ko parasti izmanto iekšējo cenu noteikšanā šīs vajadzības nodrošināšanai, ir iepriekšēju cenu noteikšanas nolīgumi. Šī procedūra nosaka attiecīgu kritēriju kopumu, kas saskaņots starp nodokļu administrāciju un nodokļu maksātāju, lai noteiktu nākotnes darījuma iekšējo cenu. Tomēr ICNN noteikumos var būt iekļautas sarežģītības robežvērtības vai maksājumi, kas padara šo procesu nepieejamu vai vismaz mazāk pieejamu MVU. Kā minēts ESAO Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu 4.158 un 4.163. punktā, „ICNN procedūras raksturs var de facto ierobežot to pieejamību lieliem nodokļu maksātājiem. Var uzdot jautājumu, vai ierobežojot ICNN pieejamību lieliem nodokļu maksātājiem, tiek ievērota vienlīdzība un vienādība, jo pret nodokļu maksātājiem vienādās situācijās nedrīkst būt atšķirīga attieksme. Elastīgs pārbaudes resursu piešķīrums var palīdzēt risināt šos jautājumus. Nodokļu administrācijas arī varētu apsvērt iespēju ieviest vienkāršotu procedūru maziem nodokļu maksātājiem. Nodokļu administrācijām būtu jāpielāgo to informācijas pieprasījumi, vērtējot ICNN, attiecīgo starptautisko darījumu apmēram.” Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums jau ir izdevis dažas pamatnostādnes par to, kā vislabāk risināt pieejamības jautājumu, un pamatnostādnēs ir noteikts šādi. Nodokļu administrācijām jāizmanto sava pieredze saistībā ar problēmām, ar kurām saskaras MVU, lai atvieglotu ICNN noslēgšanu MVU, ja ICNN ir lietderīgi strīdu novēršanā vai izšķiršanā. Šī formulējuma mērķis ir veicināt elastīgu pieeju, apstiprinot dokumentus ICNN programmā. 25. Dažas nodokļu administrācijas piedāvā citas iespējas zināmas noteiktības pakāpes iegūšanai par nodokļu režīmu. Ir iespējams sniegt nesaistošu atzinumu. Šādā gadījumā nodokļu administrācijas speciālists sniegs viedokli par darījumu, iespējams, apstiprinot, ka iekšējo cenu noteikšana ir piemērota, un atzīstot, ka ierosinātā ESAO metodika ir atbilstoša. Šī pieeja neļauj vienoties par faktisko iekšējo cenu. Var pastāvēt atbilstības pārbaudes vai atzinumu sniegšanas sistēma, kura sniedz saistošu nodokļu administrācijas viedokli. Nolēmumu par atbilstības pārbaudi vai atzinumu var iegūt pirms attiecīgās nodokļu deklarācijas iesniegšanas. 26. Ir konstatēts, ka pasākumi, kas vērsti uz MVU un „maziem darījumiem”, ir daži no visbiežāk sastopamajiem vienkāršošanas pasākumiem. 27. Vairāki komentētāji uzskata, ka drošības zonu izmantošana nodrošinās vienkāršošanu attiecībā uz MVU, kā arī palīdzēs ietaupīt administratīvos resursus un samazināt atbilstības nodrošināšanas slogu. 28. Lai uzlabotu skaidrību un pārredzamību gan MVU, gan nodokļu administrācijām, katrai nodokļu administrācijai ir ieteicams norādīt, kādas iepriekšējas noteiktības iegūšanas procedūras ir pieejamas attiecībā uz iekšējām cenām, kā piekļūt šīm procedūrām un kādi ir paredzamie rezultāti. Patlaban pieejamā informācija ir izklāstīta dokumentā JTPF/001/ANNEX/2011/EN. Ieteikumi par iepriekšēju revīziju 6. ieteikums. Lai veicinātu brīvprātīgu atbilstības nodrošināšanu, dalībvalstīm būtu jānodrošina MVU pieeja aktuālai informācijai un konsultācijām. Ieteicams, lai katra dalībvalsts izveidotu elektroniski pieejamu informācijas tīmekļa vietni, kurā norādīta kontaktinformācija papildu informācijas iegūšanai. Minēto tīmekļa vietņu saraksts atradīsies Kopējā cenu noteikšanas foruma tīmekļa vietnē, un tiks norādītas saites. 7. ieteikums. Dalībvalstīm un uzņēmējdarbības aprindām būtu jāizmanto iespējas izveidot konstruktīvas attiecības ar atsevišķiem MVU un to pārstāvju grupām. 8. ieteikums. Dalībvalstīm vajadzētu censties veicināt MVU informētību par procesiem, kas ļauj MVU iegūt noteiktību pirms darījuma veikšanas vai ziņošanas par to nodokļu nolūkā, un veicināt to iespējas piekļūt šiem procesiem. 9. ieteikums. Dalībvalstis tiek aicinātas aktīvi izstrādāt vienkāršošanas pasākumus, lai samazinātu administratīvo slogu un MVU atbilstības nodrošināšanas slogu. Revīzija 29. Vismaz viena dalībvalsts uzskata, ka politika, saskaņā ar kuru lielākā daļa tās MVU darījumu ir atbrīvota no tās iekšējo cenu noteikšanas noteikumiem, atbilst proporcionalitātes principam. Ir skaidrs, ka šādai pieejai ir priekšrocības resursu ietaupījumu ziņā un noteiktības ziņā attiecībā uz režīmu, tomēr tai, iespējams, var būt zināma nelabvēlīga ietekme uz tādas valsts nodokļu bāzei, kura īsteno šādu politiku, un šīs ietekmes apmērs var atšķirties atkarībā MVU veikto darbību apjoma šādā valstī. Tomēr var rasties režīmu asimetrija, ja asociētie uzņēmumi nav līdzīgi atbrīvoti no šiem noteikumiem citās dalībvalstīs. 30. Citās dalībvalstīs, īstenojot proporcionalitātes principu, tiek izmantota šaurāka pieeja. Gan revīzijas, gan ICNN procedūrās ir ieviesti īpaši pasākumi, un to vidū ir: vienkāršotas prasības attiecībā uz dokumentāciju, attiecīgas informācijas sniegšana mutiski, ierobežota iekšējo cenu noteikšanas pētījuma sagatavošana, ko veic nodokļu administrācija, nodokļu administrācijas sniegta palīdzība nodokļu maksātājam salīdzināmu datu sagatavošanā, īpaši pasākumi attiecībā uz ilgtermiņa līgumiem. Sīkāka informācija par šiem pašreizējiem pasākumiem ir atrodama dokumentā JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 31. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums uzskatīja, ka proporcionalitātes principa ievērošana sniedz pietiekami elastīgu vispārēju satvaru, lai nodokļu administrācijas varētu izstrādāt savus īpašos pasākumus. Nodokļu administrācijas tiek aicinātas apsvērt pasākumus, ko jau ieviesuši citi, un meklēt iespējas tos atbilstīgi iekļaut savos noteikumos. 32. Ir iespējams arī, ka vienā procedūrā izmantotai pieejai ir līdzīgi ieguvumi citā procedūrā. Piemēri ir nodokļu administrācijas palīdzība ICNN procedūrā, sagatavojot salīdzināmus datus vai ierobežotu iekšējo cenu noteikšanas ziņojumu nodokļu maksātājiem. Šāda veida palīdzība būtu tikpat noderīga revīzijas procedūrā. 33. Līdzīgā veidā šajā jomā var izmantot iepriekšējos Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojumus. Piemēram, ziņojumā par grupas iekšējiem pakalpojumiem tika aplūkots godīgas konkurences principam atbilstīgas cenas novērtēšanas process. Ziņojumā atzīts, ka izmaksu un ieguvumu apsvērumi ir īpaši piemēroti zema nodokļa riska gadījumos. Ziņojumā ierosināts, ka šādos gadījumos ir sevišķi svarīgi panākt līdzsvaru starp pieejamajiem resursiem, atbilstības nodrošināšanas slogu un iespējamo korekciju līmeni. Ir lietderīgs arī minētajā ziņojumā iekļautais komentārs par aprakstiem un godīgas konkurences principam atbilstīgu samaksu. Šajā ziņojumā uzsvars tiek likts uz darbu ar minimālu, nevis maksimālu informācijas daudzumu, novērtējot iekšējo cenu. Tiek ierosināts, ka uzsvars varētu būt tāds pats, novērtējot iekšējās cenas MVU gadījumā. 34. Tika aplūkots ar dokumentāciju saistīto sankciju jautājums. Būtu nepamatoti, ja nodokļu administrācijas izmantotu vienkāršotu pieeju dokumentācijas prasību iepriekšējā auditā, bet pēc tam piemērotu sankcijas saistībā ar trūkstošajiem papildu dokumentiem, kas pieprasīti tikai revīzijas rezultātā, ja nodokļu maksātājs rīkojies labticīgi, pamatojoties uz vienkāršotu pieeju, un nevar nodrošināt pieprasīto dokumentāciju. 35. Tika paustas bažas, ka nodokļu administrācijas personāls, kuram ir pieredze iekšējo cenu noteikšanas jomā, reti risina MVU iekšējo cenu noteikšanas jautājumus. Tas varētu radīt nevienlīdzīgu attieksmi pret MVU un uzņēmumiem, kas nav MVU. Dažas administrācijas izvairās no iespējamām problēmām saistībā ar mazāk pieredzējušu ierēdņu norīkošanu MVU iekšējo cenu noteikšanas darbā, izmantojot strukturālus līdzekļus, piemēram, tās ir izveidojušas īpašus MVU centrus, kas nodarbojas ar visdažādākajiem jautājumiem, bet kuros strādā salīdzinoši neliels cilvēku skaits. Citām administrācijām ir procedūru sistēmas, saskaņā ar kurām konsekvences nodrošināšanai speciālistu grupa veic revīziju iekšēju izvērtēšanu. Abas metodes ir ieteicamas apsvēršanai. Ieteikumi 10. ieteikums. Apsverot MVU revīzijas pieejas, dalībvalstis tiek aicinātas ņemt vērā tādus vienkāršošanas pasākumus, ko jau ieviesuši citi, un, ja iespējams, ieviest līdzīgus pasākumus savās dalībvalstīs. 11. ieteikums. Iepriekšējos Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ziņojumos ir iekļauta noderīga informācija par pragmatiskām pieejām iekšējo cenu noteikšanas jautājumos. Dalībvalstis tiek aicinātas pārskatīt minētos iepriekšējos ziņojumos, lai izmantotu tajos noteiktos principus, kas var būt piemērojami arī šajā kontekstā. 12. ieteikums. Nebūtu lietderīgi piemērot sankcijas attiecībā uz dokumentāciju saistībā ar revīzijas prasību nodrošināt dokumentāciju, kas nav tikusi prasīta iepriekšējā revīzijā, ja nodokļu maksātājs ir rīkojies labticīgi, pamatojoties uz vienkāršotu pieeju, un nevar sniegt pieprasīto dokumentāciju. 13. ieteikums. Dalībvalstīm būtu jācenšas nodrošināt, lai tad, kad MVU tiek veikta revīzija iekšējo cenu noteikšanas vajadzībām, tā notiktu pienācīgi. Iekšējā speciālistu izvērtēšana vai revīzijas resursu strukturāla organizēšana tiek ierosināti kā rentabls veids šā mērķa sasniegšanai. Strīdu izšķiršana 36. Kad ir notikusi iekšējo cenu korekcija, bieži vien kļūst iespējama nodokļu dubulta uzlikšana. Atbrīvojumu no nodokļu dubultas uzlikšanas ir iespējams pieprasīt saskaņā ar nodokļu līgumu, tā saukto Arbitrāžas konvenciju[14] (AK) vai abiem dokumentiem. MVU pieprasītā atvieglojumu summa parasti ir niecīga, bet to ietekme uz uzņēmējdarbību bieži vien ir diezgan liela. Turklāt prasību izskatīšanas termiņi bieži ir nesamērīgi, ņemot vērā to sarežģītību un summas. 37. Tiek ierosināts, ka, risinot MVU prasības vai nu no viņu pašu, vai citu DV revidentiem, nodokļu administrācijām plašāk jāizmanto savas pilnvaras, lai vienpusēji novērstu dubulto nodokļu uzlikšanu vai nu saskaņā AK 6. panta 2. punktu, vai saskaņā ar to konvencijām par nodokļu dubultu uzlikšanu, kuras atbilst ESAO nodokļu paraugkonvencijas 9. pantam. 38. Ja korekcijai saistībā ar vienkāršu darījumu, kuram ir relatīvi zema vērtība naudas izteiksmē, ir nepieciešams veikt pilnu savstarpējās vienošanās procedūru (SVP), kas minēta konvencijās par nodokļu dubultu uzlikšanu, vai AK 3. nodaļā paredzēto procedūru, tiek ierosināts piemērot paātrinātas procedūras pieeju. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums nav sīki izstrādājis šādu pieeju, taču atzīmē, ka tas visticamāk nozīmē kompetento iestāžu piekrišanu strādāt daudz īsākos termiņos, nekā tie būtu lielu, sarežģītu korekciju gadījumā. Šeit varētu piemērot arī principus, kas ir pamatā atbilstības pieejai un kas izklāstīti iepriekš. Piemēram, lēmuma pieņemšana, balstoties uz minimālu informāciju; elastīga pieeja attiecībā uz informācijas sniegšanas veidu; piemēram, attiecīgās informācijas sniegšana mutiski, nevis formālos rakstiski formulētos nostājas dokumentos. Paātrinātas procedūras pieeja dažās valstīs varētu būt balstīta, piemēram, uz de minimis noteikumu. 39. Nepieciešamību pēc formālām strīdu izšķiršanas procedūrām var mazināt, ja attiecīgie nodokļu administrācijas revidenti tieši sazinās cits ar citu saskaņā ar konvencijās par nodokļu dubultu uzlikšanu paredzēto SVP vai saskaņā ar procedūrām, kas noteiktas AK, lai labāk izprastu konkrētas korekcijas pamatojumu, bet šī saziņa nedrīkst būt pretrunā ar informācijas apmaiņas noteikumiem. Lai panāktu šādu tiešu saziņu, var rīkot sanāksmes, kurās attiecīgie vietējie revidenti, kas darbojas kompetento iestāžu statusā, apspriež konkrētas lietas tieši un vienojas par piemērotiem risinājumiem, iespējams, ar kompetento iestāžu pastāvīgo darbinieku nelielu iesaistīšanos. Ieteikumi 14. ieteikums. Nodokļu iestādes tiek aicinātas izmantot savas pilnvaras rīkoties vienpusēji, novēršot nodokļu dubultu uzlikšanu saistībā ar iekšējo cenu noteikšanu MVU gadījumā. 15. ieteikums. Tiek ieteiktas paātrinātas strīdu izšķiršanas procedūras attiecībā uz MVU vienkāršām prasībām ar zemu vērtību par atbrīvojumu no nodokļu dubultās uzlikšanas. 16. ieteikums. Nodokļu administrācijām būtu jāizpēta un vajadzības gadījumā jāievieš alternatīvas pieejas strīdu izšķiršanai, tostarp revidentu savstarpējie kontakti un de minimis robežas noteikumi, saskaņā ar konvencijās par nodokļu dubultu uzlikšanu paredzēto SVP un procedūrām, kas izklāstītas AK. V. Secinājumi 40. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atzīst, ka MVU ir īpašas vajadzības saistībā ar atbilstības iekšējo cenu noteikšanas noteikumiem prasības ievērošanu. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums atzīmē, ka dalībvalstis jau ir īstenojušas dažus vērtīgus pasākumus, reaģējot uz minētajām vajadzībām, un šā ziņojuma mērķis ir ņemt vērā šos pasākumus. 41. Šā ziņojuma konstatējumi un ieteikumi balstās uz elastīgi īstenotu proporcionalitātes principa piemērošanu. Ziņojumā arī izteikti priekšlikumi par to, kā var identificēt MVU, lai ziņojumā ierosinātos pasākumus varētu efektīvi piemērot. 42. Attiecīgi Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darba programmas jautājumos būtu jāiekļauj MVU īpašās vajadzības. 43. Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ieteikto MVU pasākumu ietekme būtu regulāri jāuzrauga. II PAPILDINĀJUMS ziņojumS par izmaksu segšanas vienošanām par pakalpojumiem, KAS NERADA nemateriālo ĪPAŠUMU (nĪ) I. Ievads 1. Izmaksu segšanas vienošanās (ISV) parasti izmanto starptautiski uzņēmumi kā rentablu instrumentu, lai veiktu grupas darbību. Uzņēmēju lēmums izmantot ISV tiek pieņemts dažādu iemeslu dēļ, piemēram, apjomradīti ietaupījumi, riska, prasmju un resursu dalīšana. 2. ISV ir bijis Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma ilgstošas intereses temats. Tas tika saglabāts no foruma iepriekšējās darba programmas, un saskaņā ar jaunajām pilnvarām Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums apstiprināja savu iepriekšējo lēmumu izpētīt iespējamo darbības jomu un pakāpi, kurā varētu izstrādāt vienotu pieeju attiecībā uz ISV Eiropas Savienībā. 3. ISV ir sīki apspriesti ESAO iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu (ESAO pamatnostādnes) VIII nodaļā, un ESAO pašlaik ir iesaistījusies projektā par nemateriālo aktīvu iekšējo cenu noteikšanas aspektiem. Lai izvairītos no ESAO darba dublēšanas, Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums koncentrējas uz pakalpojumiem, kas nerada nemateriālo īpašumu (NĪ). Šis darbs būtu jāskata kā pašreizējo norāžu papildinājums un Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma darba pabeigšana attiecībā uz grupas iekšējiem pakalpojumiem (GIP) ar zemu pievienoto vērtību (Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādnes par GIP). 4. Šajā ziņojumā galvenā uzmanība pievērsta tiem jautājumiem, kas pārbaudītājam ir grūti risināmi praksē, un tiek sniegti priekšlikumi, kā vislabāk tos risināt. Termins „pārbaudītājs” attiecas gan uz nodokļu maksātāju, gan uz nodokļu administrāciju. Šā ziņojuma pamatā ir pieņēmums, ka gan starptautiskie uzņēmumi, gan nodokļu administrācijas darbojas godprātīgi un nepārprotami atbalsta ESAO principus. Tāpēc šā ziņojuma uzsvars ir likts uz to, kā pārbaudītājs var visatbilstīgāk secināt, ka ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, ir ticis piemērots godīgas konkurences princips. 5. Šajā dokumentā ir ņemtas vērā gan ESAO pamatnostādnes (galvenokārt VIII nodaļa, taču arī VI un VII nodaļa attiecībā uz godīgas konkurences principa piemērošanu) un Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādnes par GIP. II. Terminoloģija 6. Ņemot vērā, ka pastāv atšķirīga izpratne par to, vai un kā ISV par pakalpojumiem var nošķirt no grupas iekšējiem pakalpojumiem, kas tiek apmaksāti tieši vai izveidojot izmaksu kopfondu, šajā nodaļā ir mēģināts izveidot vienotu izpratni par izmantoto terminoloģiju. Tajā aprakstīts ISV par pakalpojumiem jēdziens, un šī vienošanās tiek nošķirta no grupas iekšējiem pakalpojumiem. 7. ESAO pamatnostādņu 8.3. punktā ISV tiek definētas šādi: „sistēma, par kuru uzņēmumi ir vienojušies, lai sadalītu aktīvu, pakalpojumu vai tiesību izstrādes, sniegšanas vai iegūšanas izmaksas un riskus un lai noteiktu katra dalībnieka interešu raksturu un apmēru minētajos aktīvos, pakalpojumos vai tiesībās. ISV ir līgumiska vienošanās, nevis obligāti atsevišķa juridiska vienība vai visu dalībnieku pastāvīgs uzņēmums. ISV katra vienošanās dalībnieka kopējo ieguldījumu proporcionālā daļa atbildīs kopējo paredzamo ieguvumu proporcionālajai daļai, ko dalībnieks saņems saskaņā ar vienošanos, ņemot vērā, ka iekšējo cenu noteikšana nav precīza zinātne.” 8. ISV par pakalpojumiem ilustrācija. 9. Grupas iekšējo pakalpojumu jēdziens ir aprakstīts ESAO pamatnostādņu 7.2. punktā: "Gandrīz katrai starptautisku uzņēmumu grupai ir jānodrošina plašs pakalpojumu spektrs saviem locekļiem, jo īpaši administratīvi, tehniski, finanšu un tirdzniecības pakalpojumi", un "šādu pakalpojumu sniegšanas izmaksas sākotnēji var segt mātesuzņēmums, īpaši norīkots grupas loceklis ("grupas pakalpojumu centrs") vai cits grupas loceklis". ESAO pamatnostādņu VII nodaļā sniegtas norādes par to, kā noteikt, vai ir sniegti grupas iekšējie pakalpojumi, vai ir izmantoti tieši vai netieši maksas iekasēšanas mehānismi, un kā noteikt, kādos apstākļos par pakalpojumiem vai iekasēt maksu uz izmaksu pamata, vai un kā noteikt maksu ar peļņas elementu atbilstību godīgas konkurences principam. 10. Grupas iekšējo pakalpojumu ilustrācija. 11. Cits variants, kas nav minēts ESAO pamatnostādnēs, bet ir bieži sastopams praksē, ir vienošanās, kad vairāki starptautiskas grupas locekļi apkopo noteiktu pakalpojumu izmaksas un iekasē tās (tieši vai netieši) no grupas locekļiem, kas saņem šos pakalpojumus. Turklāt ir iespējams arī, ka daži starptautiskas grupas locekļi vienojas par ISV par pakalpojumiem, un citi grupas locekļi, kas nav noslēguši ISV, sniedz pakalpojumus ISV dalībniekiem. ISV dalībnieks var arī iesaistīties atsevišķā neatkarīgā struktūrā, lai veiktu visas savas darbības vai daļu no tām. 12. Praksē reizēm ir grūti nošķirt (dalītus) grupas iekšējos pakalpojumus, tostarp izmaksu kopfondus, un ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ. Šī tabula ir izveidota, lai palīdzētu pārbaudītājiem nošķirt abus jēdzienus. ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ || Grupas iekšējie pakalpojumi Vienošanās dalīt izmaksas, riskus un ieguvumus, kad visi dalībnieki veic ieguldījumu naudā vai natūrā. || Grupas iekšējie pakalpojumi attiecas tikai uz starptautisku uzņēmumu grupas sniegtiem vai saņemtiem pakalpojumiem. Risku par nesekmīgi un neefektīvi sniegtu pakalpojumu parasti uzņemas pakalpojuma sniedzējs. Ja dalībnieki pievienojas ISV vai izstājas no tās, daļas ir jāpielāgo/jālīdzsvaro saskaņā ar godīgas konkurences principu. || Pakalpojumu nolīguma izbeigšana vai paplašināšana, attiecinot to uz citiem dalībniekiem, parasti neietekmē citus pakalpojumu saņēmējus. Ir ļoti ieteicami rakstveida nolīgumi, lai nodokļu administrācijas varētu apstiprināt vai atzīt ISV. Dažās DV tie pat ir obligāti. Rakstveida nolīgums un/vai attiecīga dokumentācija ir svarīga pārbaudītājam, pārbaudot ISV īstenošanu/darbību. || Praksē ne vienmēr tiek slēgti formāli līgumi. Bieži vien nolīgums nozīmē tiešu saikni starp pakalpojuma sniedzēju un pakalpojuma saņēmēju. Ir jābūt iespējamam uzskatāmi parādīt, ka no sniedzēja skatpunkta pakalpojums ir sniegts un no saņēmēja skatpunkta pakalpojumam ir ekonomiska vai komerciāla vērtība, kas uzlabo viņa komerciālo stāvokli (pamatnostādņu par GIP VII.1. iedaļa) Tā kā visi dalībnieki sniedz ieguldījumu kopējā darbībā un dala izmaksas un tā kā ieguldījumi atspoguļo paredzamos ieguvumus, ieguldījumi parasti tiek novērtēti uz izmaksu pamata. || Peļņas elements, kuru iekasē pakalpojuma sniedzējs, parasti ir būtisks elements, jo pakalpojuma sniedzējs nedalīs peļņu ar saņēmējiem. Izmaksu sadale ir balstīta uz katra ISV dalībnieka paredzamajiem ieguvumiem. || Sadales sistēmas pamatā ir tas, cik daudz katrs uzņēmums ir pieprasījis/saņēmis vai cik lielā mērā tam ir tiesības uz pakalpojumu. III. Darbības joma 13. Lai gan Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādņu par GIP galvenā uzmanība pievērsta administratīva rakstura pakalpojumu jautājumiem, kas saņēmēja uzņēmējdarbībai ir sekundāri, šajā dokumentā aplūkoti īpaši apsvērumi situācijās, kad visu veidu grupas iekšējie pakalpojumi bez ietekmes uz NĪ ir iekļauti ISV. 14. Tādu pakalpojumu izsmeļoša definīcija, uz kuriem drīkst attiecināt ISV, nav nedz iespējama, nedz vēlama. Pakalpojumi, kas ietilpst šā dokumenta darbības jomā, var ietvert šādas darbības: IT, loģistika, iepirkums, nekustamais īpašums, finanses, nodokļi, cilvēkresursu pakalpojumi, grāmatvedība, algu saraksts un rēķinu sagatavošana. Šo pakalpojumu saraksts ir tikai orientējošs un automātiski nenozīmē, ka uz pakalpojumu attiecas vai neattiecas šā dokumenta darbības joma. IV. Vispārējs raksturojums: vai ISV atbilst godīgas konkurences principam 15. Parasti ISV atbilst godīgas konkurences principam, ja ieguldījumi, par kuriem notikusi vienošanās, atbilst tam, kādu ieguldījumu neatkarīgi uzņēmumi būtu piekrituši veikt salīdzināmos apstākļos, ņemot vērā ieguvumus, ko viņi pamatoti cer gūt no vienošanās un kas ietver izmaksas un risku dalīšanu, lai nodrošinātu kopēju vajadzību. Attiecīgais pārbaudītāja jautājums saskaņā ar ESAO nodokļu paraugkonvencijas 9. pantu ir, vai ISV ir īstenota/piemērota saskaņā ar godīgas konkurences principu. 16. ESAO pamatnostādnēs (9.163. punkts) minēts, ka starptautiski uzņēmumi var brīvi organizēt savu uzņēmējdarbību, kā tie uzskata par pareizu. Nodokļu administrācija, ja nepieciešams, var veikt iekšējo cenu noteikšanas korekcijas saskaņā ar ESAO nodokļu paraugkonvencijas 9. pantu. Tas nozīmē, ka starptautiskajiem uzņēmumiem būtu jāņem vērā katras pamatoti pieejamas alternatīvas attiecīgās sekas (piemēram, uzņemoties risku), pieņemot lēmumu, vai par grupas iekšienē sniegtajiem pakalpojumiem maksa tiks iekasēta tieši vai netieši, izmantojot grupas iekšējos pakalpojumus (tostarp izmaksu kopfondus), vai arī par piemērotāku tiek uzskatīta ISV. Šim lēmumam nevajadzētu būt tikai nosaukuma izvēlei (sk. arī 43. punktu turpmāk). Būtu jādokumentē attiecīgie fakti. Taču tas nenozīmē, ka pārbaudītājs drīkst apšaubīt uzņēmuma izvēli vai izvēles izdarīšanas iemeslus vai pieprasīt no nodokļu maksātāja analīzi attiecībā uz labāko izvēli. ISV par pakalpojumiem, kas nerada NA, atbilst godīgas konkurences principam, ja tai ir šādas īpašības: i) vienošanos raksturo jēga no uzņēmējdarbības viedokļa; ii) ekonomiskajai būtībai jābūt saskaņā ar ISV noteikumiem; iii) ISV noteikumiem ir jābūt vispārēji saskaņotiem pirms darbības uzsākšanas; iv) ISV noteikumiem ir jābūt saskaņā ar godīgas konkurences principu, ņemot vērā zināmos apstākļus vai pamatoti prognozējamos apstākļus laikā, kad vienošanās stāsies spēkā; v) katram dalībniekam būtu jābūt pamatotām cerībām uz ieguvumu; vi) dalībnieka izmaksu daļai būtu jāatbilst tā paredzamo ieguvumu daļai; vii) pamatoti paredzamos ieguvumus var novērtēt attiecībā uz lietderību vai efektivitāti kvantitatīvā vai kvalitatīvā izteiksmē; viii) dalībnieka ieguldījums var būt naudā vai natūrā, un tādējādi aktīva līdzdalība netiek prasīta. Ietekmes pakāpe uz lēmumu pieņemšanu atšķirsies atkarībā no ISV veida, dalībnieku pieredzes un izmaksu summas, kas ir iedalīta attiecīgajam dalībniekam; ix) kad pakalpojumu saskaņā ar ISV sniedz vai saņem arī tie, kas nav ISV dalībnieki, tas ir jāvērtē saskaņā ar godīgas konkurences principu; x) ja dalībnieki pievienojas vai izstājas no ISV, daļas ir jāpielāgo/jālīdzsvaro saskaņā ar godīgas konkurences principu. 17. Faktiskais rezultāts var atšķirties no prognozētā rezultāta, piemēram, dalībnieka ieguldījums ir pārmērīgi liels vai ieguvums no tā dalības ISV ir neatbilstošs. Ja rodas šāda atšķirība, pārbaudītājam ir jāanalizē šīs atšķirības iemesli, pirms tiek izdarīts secinājums, vai dalībnieka proporcionālais ieguldījums ir noteikts pareizi vai nepareizi un vai dalībnieka proporcionālie paredzētie ieguvumi ir novērtēti pareizi vai nepareizi. 18. Nākamais pārbaudītāja jautājums ir, vai atšķirība ir tik būtiska, ka ir nepieciešama korekcija, vai arī atšķirība tiek uzskatīta par pietiekami nelielu, lai izvairītos no jebkādām korekcijām, ņemot vērā, ka ESAO pamatnostādnes paredz, ka nodokļu administrācijām jāatturas no nelielu vai minimālu korekciju veikšanas. Pārbaudītājam būtu arī jāņem vērā, ka jebkuras izmaiņas ietekmēs pārējos dalībniekus, kas arī ir viens no faktoriem par labu mazu korekciju neveikšanai. 19. Dažos gadījumos fakti un apstākļi var arī liecināt, ka vienošanās patiesībā atšķiras no noteikumiem, par kuriem it kā vienojušies dalībnieki (ESAO pamatnostādņu 8.29. punkts). Pārbaudītāja lēmumam vienmēr būtu jābalstās uz faktiem un apstākļiem, kas attiecas uz konkrētu vienošanos attiecībā uz atbilstīgu laikposmu, bet pārbaudītājam parasti būtu jāizvairās no korekcijas izdarīšanas, balstoties uz vienu gadu. Pārbaudītājam būtu arī jāņem vērā, ka godīgas konkurences princips pats par sevi neparedz, ka ieguvumu prognozēm jāatbilst faktiskajiem ieguvumiem, un pat būtiskas atšķirības starp faktiskajiem un prognozētajiem ieguvumiem automātiski nenozīmē, ka prognozes neatbilda godīgas konkurences principam. Jāraugās, lai netiktu izmantota vēlāk noskaidrota informācija. 20. Ņemot vērā iepriekšējo punktu, godīgas konkurences principa piemērošanas rezultātā var būt nepieciešama dalībnieka ieguldījuma korekcija, izmantojot atlikuma maksājumu, ja attiecīgā situācija radusies, piemēram, nepareizi novērtējot paredzamos ieguvumus. Dažos citos gadījumos daļa vai visi ISV noteikumi netiks ņemti vērā, piemēram, ja fakti un apstākļi atšķiras no noteikumiem, par kuriem notikusi vienošanās ISV (ESAO pamatnostādņu 8.26. līdz 8.30. punkts). 21. Atlikuma maksājumi tiks uzskatīti par papildu izmaksām maksātājam un izmaksu atlīdzinājumu saņēmējam. V. Apstiprinoša informācija: apraksts par ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ 22. Ņemot vērā attiecīgā gadījuma faktus un apstākļus, konkrētā starptautiskā uzņēmuma pieredzi un zināšanas, pārbaudītājs var izmantot dažādas pieejas, pieprasot to, kas tiek uzskatīts par pietiekamu apstiprinošu informāciju, lai apliecinātu, ka ISV par pakalpojumiem atbilst godīgas konkurences principam. Pieņemot informētu lēmumu, ir svarīga piekļuve atbilstīgai, kvalitatīvai informācijai. 23. Gatavojot vai pārskatot ISV, pārbaudītājam būs jāsaprot un jāgūst pārliecība par vairākiem būtiskiem jautājumiem. Galvenais jautājums ir šāds: vai vienošanās ļauj iegūt rezultātu, kas atbilst godīgas konkurences principam? Vairumā gadījumu uz šo jautājumu var atbildēt, izveidojot aprakstu, kurā ietverta informācija, kas prasīta turpmāk 24. un 25. punktā[15]. 24. Svarīgākais elements, protams, ir pati vienošanās. Ir jābūt nepārprotamiem paredzamiem savstarpējiem ieguvumiem visām ISV pusēm. Neatkarīga puse neslēgtu ISV tipa vienošanos bez pamatota paredzamā ieguvuma (sk. VI.1. iedaļu turpmāk). Otrkārt, ar vienošanos jānodrošina, lai ieguldījumu sadalījums atspoguļotu katra dalībnieka paredzamos ieguvumus (sk. VI.2. iedaļu turpmāk). 25. Tā kā katra ISV būs atšķirīga, precīzs apraksta saturs un apjoms var atšķirties, bet turpmāk izklāstītajam elementu sarakstam būtu jāatbilst pārbaudītāju lielākās daļas prasībām. Vajadzības gadījumā vienmēr var tikt sniegta papildu informācija. i) Vispārīga informācija par ISV a) ISV skaidrojums starptautiska uzņēmuma uzņēmējdarbības vispārējā kontekstā, lai izprastu ISV noslēgšanas pamatojumu: starptautisku uzņēmumu vispārējā iekšējo cenu noteikšanas politika, pakalpojumu veids, uz kuru attiecas ISV, dalībnieku savstarpējas ekonomiskās intereses, nepieciešamās zināšanas un prasmes, kādi ieguldījumi un riski tiek dalīti, utt.; b) dalībnieku saraksts un ar ISV darbību saistīto pienākumu un uzdevumu sadale starp dalībniekiem un citiem uzņēmumiem; c) ISV budžets un tā paredzamais ilgums. ii) Paredzamais ieguvums no ISV d) katra dalībnieka paredzamais ieguvums un veids, kādā tas izvērtēts un atspoguļots sadales metodē (tostarp metodoloģija un jebkādas izmantotās prognozes). iii) Ieguldījums ISV e) katra dalībnieka ieguldījumu forma un vērtība un sīks apraksts par to, kā tiek noteikta sākotnējā un pastāvīgā ieguldījuma vērtība; f) apraksts, kāds grāmatvedības standarts ir izmantots un kā tas tiek konsekventi piemērots visiem dalībniekiem, nosakot izdevumus un ieguldījumu vērtību. Ieguldījumu kopfondā iekļauto tiešo un netiešo izmaksu, norēķinu datumu, maksāšanas metožu apraksts, kā arī budžetā iekļauto korekciju un faktisko korekciju apraksts; g) informācija par valdības subsīdijām vai nodokļu atvieglojumiem saistībā ar dalībnieku ieguldījumiem un to ietekmi. iv) ISV uzraudzība/koriģēšana h) informācija par atlikuma maksājumiem, t. i., kādos apstākļos tie rodas, kā tie tiek aprēķināti un kad ir to samaksas termiņš; i) grupas standarta apraksts saistībā ar tās revīzijas pieeju un tā piemērošanu ISV. Piemēram, aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu sadales sistēmas konsekventu piemērošanu konkrētam pakalpojumam; nodrošināšana, lai izmaksas netiktu dubultotas un pakalpojumi netiktu sniegti divreiz; j) kā ISV nosacījumi tiek uzraudzīti un atjaunināti; k) skaidrojums par to, kā jauni dalībnieki tiek iekļauti ISV un kā dalība tiek izbeigta. Piemērojamās metodes apraksts situācijā, kad jāpielāgo/jālīdzsvaro ISV daļas. v) Attiecības ar citām struktūrām l) saraksts, kurā uzskaitīti citi grupas dalībnieki vai neatkarīgi uzņēmumi, kas gūst labumu no pakalpojumiem, kas iekļauti ISV. Apraksts par iekasējamām maksām un sadales sistēmu(-ām) attiecībā uz ieguldījumu sadalījumu dalībnieku starpā. 26. Iepriekš izklāstīto informāciju var darīt pieejamu un sniegt dažādos veidos, piemēram, īpaši izstrādātā rakstveida aprakstā, taču ir iespējams arī, ka rakstveida vienošanās jau iekļauj informācijas lielāko daļu. Būtiski ir, lai pārbaudītājs saprot, kā ISV darbojas praksē. VI. Īpaši aspekti 27. Šajā nodaļā aplūkoti daži specifiski jautājumi, saistībā ar kuriem pārbaudītājiem varētu būt nepieciešamas papildu norādes. VI.1. Paredzamā ieguvuma analīze 28. Paredzamā ieguvuma analīze ir būtisks priekšnoteikums ISV izstrādei, atbilstošai uzraudzībai un pārskatīšanai. Uz tās pamata varēs novērtēt dalībnieku ieguldījumu atbilstību godīgas konkurences principam, un tā veidos sadales sistēmas pamatojumu. 29. Saskaņā ar godīgas konkurences principu dalībnieka ieguldījumam ir jāatbilst tā paredzamajiem ieguvumiem no dalības ISV. Ieguvums šajā kontekstā nozīmē ekonomiskas vai komerciālas vērtības pieaugumu, piemēram, izmaksu ietaupījumu vai ienākuma vai peļņas pieaugumu. Atbilstīgus pierādījumus, ka ir iespējams saglabāt peļņu vai ienākumus vai izvairīties no zaudējumiem/lielākiem zaudējumiem, arī var uzskatīt par paredzamu ieguvumu. Jāatzīmē, ka atšķirībā no grupas iekšējiem pakalpojumiem ISV ieguvuma analīzes gadījumā pārbaudītājam papildus pārbaudei, vai attiecīgie pakalpojumi ir faktiski nodrošināti (prasība attiecībā uz grupas iekšējiem pakalpojumiem), būtu jāpārbauda, vai ieguldījumi atbilst paredzamajiem ieguvumiem, ko dalībnieki varētu gūt no ISV. 30. Ir svarīgi, ka pārbaudītājs ir pārliecināts, ka, raugoties no dalībnieka skatpunkta, ieguldījums atbilst paredzamajiem ieguvumiem, piemēram, saistībā ar apjomradītiem ietaupījumiem vai riska un prasmju dalīšanu, un ka dalībnieks būtu samaksājis par šo pakalpojumu vai pats sniedzis šo pakalpojumu. Izmaksu sadales sistēmā būtu jāņem vērā dalībnieka paredzamie ieguvumi un tas, kā dalībnieks izmanto ISV rezultātus saskaņā ar vienošanos. 31. Pārliecības pakāpe, kas pārbaudītājam ir nepieciešama, lai atzītu, ka pakalpojuma sniegšana saskaņā ar ISV atbilst godīgas konkurences principa standartam, katrā gadījumā būs atšķirīga, pamatojoties uz riska novērtējumu. Lai gan vairumā gadījumu paredzamo ieguvumu attiecīgajam dalībniekam var viegli konstatēt, ja tiek atbilstīgi parādīts ISV vispārējais labums un izvēlētās sadales sistēmas piemērotība, situācijās, kad katra paredzamais ieguvums nav tik skaidrs, šis jautājums ir izskatāms rūpīgāk, raugoties no atsevišķa dalībnieka skatpunkta. Turklāt atkarībā no faktiem un apstākļiem paredzamo ieguvumu var novērtēt arī tieši, proti, novērtējot papildu ienākumus, ko paredzēts gūt, vai izdevumus, kas tiks ietaupīti, vai netieši, proti, izmantojot paredzamo ieguvumu netiešos rādītājus, piemēram, apgrozījumu, darbinieku skaitu, bruto peļņu utt. VI.2. Katra dalībnieka ieguldījumi 32. Katra dalībnieka ieguldījumam ir jābūt atbilstīgam tādam ieguldījumam, ko būtu veikušas neatkarīgas puses salīdzināmos apstākļos. Paredzamo ieguvumu daļu novērtējums ir viens no ISV galvenajiem elementiem. Tas veidos ieguldījumu aprēķina pamatu. 33. Lai noteiktu katra dalībnieka ieguldījumu, bieži tiek izmantotas sadales sistēmas, lai gan sadales metodi varētu balstīt uz aprēķinātajām katra vienošanās dalībnieka ietaupītajām izmaksām. Norādījumi par atlasi, pamatojumu, piemērošanu, dokumentāciju un iespējamo sadales sistēmu, kas izklāstīti Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādņu par GIP 48.–55. punktā, ir piemērojami arī ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, kontekstā. 34. Katra dalībnieka ieguldījuma vērtībai ir jāatbilst tai vērtībai, kurai neatkarīgas puses būtu piekritušas salīdzināmā situācijā. Attiecībā uz dalībnieku ieguldījumu noteikšanu nav iespējams sniegt vienu atbildi visām situācijām, drīzāk šis jautājums ir jārisina katrā gadījumā atsevišķi saskaņā ar godīgas konkurences principa vispārīgu darbību. Attiecībā uz ISV kopumā valstīs ir pieredze gan izmaksu, gan tirgus cenu izmantošanā, lai noteiktu ieguldījumu vērtību ISV saskaņā ar godīgas konkurences principu (ESAO pamatnostādņu 8.15. punkts). Tomēr attiecībā uz šajā dokumentā aplūkoto ISV veidu tiek pieņemts, ka bieži starp cenas noteikšanu saskaņā ar izmaksām un cenas noteikšanu saskaņā ar tirgus vērtību ir maza atšķirība, un tāpēc praktisku iemeslu dēļ tiek ieteikts parasti noteikt ieguldījumu vērtību uz izmaksu pamata. 35. Tā kā ieguldījumi ir balstīti uz paredzamajiem ieguvumiem, tas parasti nozīmē, ka tie sākotnēji balstās uz budžetā paredzētajām izmaksām. Pakalpojumu ISV var būt maz būtisku atšķirību starp budžetā paredzētajām un faktiskajām izmaksām, un tāpēc ir lietderīgi izmantot faktiskās izmaksas katra dalībnieka ieguldījuma noteikšanai. Tomēr, ja ir nepieciešama ieguldījuma korekcija, lai kompensētu atšķirību starp aprēķinātajām izmaksām un faktiskajām izmaksām, tas parasti tiek veikts ar atpakaļejošu spēku, proti, koriģējot iepriekš budžetā paredzētās izmaksas. Ja vien valsts tiesību akti to neaizliedz, praktisku apsvērumu dēļ var būt lietderīgi veikt korekciju attiecībā uz nākotni. Tas nozīmē, ka iespējamo korekciju ņem vērā nākamajā gadā, ja var uzskatīt, ka tai nav būtiskas ietekmes. Jautājums par to, vai ieguldījuma novērtēšanai ir nepieciešama ieguldījumu korekcija, lai ņemtu vērā atšķirību starp izmaksām (vai nu budžetā plānotajām vai faktiskajām) un tirgus cenu[16] , tiek aplūkots 34. punktā. 36. Lai atrisinātu jautājumu par ieguldījumu korekcijām, ESAO pamatnostādnēs ieteikts sagatavot gada pārskatu par izdevumiem, kas radušies, veicot ISV darbību, un tajā iekļaut sīki izstrādātu aprakstu par to, kā tiek noteikta ieguldījumu vērtība un kā grāmatvedības principi tiek konsekventi piemēroti visiem dalībniekiem, nosakot izdevumus un ieguldījumu vērtību. Var pieņemt, ka arī trešās puses, veicot ieguldījumu konkrētā projektā, vienosies par kopīgu standartu, kā noteikt to ieguldījumus. Tāpēc praktisku apsvērumu dēļ ir ieteicams starptautiskiem uzņēmumiem atļaut izmantot grāmatvedības standartus, kurus parasti izmanto visā grupā. Tomēr nodokļu administrācijai ir tiesības prasīt korekcijas, īpaši tajos gadījumos, kad var paredzēt pastāvīgas būtiskas atšķirības no valsts grāmatvedības standartiem ISV darbības laikā. 37. Ieguldījumam būtu jāietver visas attiecīgās izmaksas saistībā ar ieguvumu no vienošanās gūšanu, saglabāšanu vai aizsardzību. Pārbaudītājam būs jāsaprot, kuras izmaksas ir tikušas uzskatītas par attiecīgām (un tādējādi tās var sadalīt). Dažreiz tas būs acīmredzams no ISV ietverto pakalpojumu veida. Dažreiz, sarežģītākās situācijās, vienošanās būtu jāiekļauj nepārprotams paskaidrojums, kādas izmaksas ir izslēgtas vai kā ir novērsta iespējamā izmaksu dublēšanās. 38. Ar to saistīts jautājums ir, kā rīkoties ar nodokļu atvieglojumiem un valdības subsīdijām, un tas tiek aplūkots ESAO pamatnostādņu 8.17. punktā. Galvenais jautājums ir, vai izmaksās, kas attiecinātas uz ISV, būtu jāietver tikai izmaksas, kas faktiski iztērētas un no kurām ir atskaitīti nodokļu atvieglojumi un valdības subsīdijas. "Tas, vai šie ietaupījumi būtu jāņem vērā, novērtējot dalībnieka ieguldījuma vērtību un, ja jā, tad cik lielā mērā tie tiek ņemti vērā, ir atkarīgs no tā, vai neatkarīgi uzņēmumi salīdzināmos apstākļos būtu to darījuši.” VI.3. Paredzamais un faktiskais ieguvums 39. Tā kā ISV ir vienošanās, kas balstās uz paredzamajiem ieguvumiem, neatkarīgas puses, ņemot vērā ISV bieži vien ilgo darbību, varētu ietvert līgumā noteikumu, kas ļauj regulāri izvērtēt, vai paredzamie ieguvumi atbilst faktiskajiem ieguvumiem un vai nākotnē ieguldījumi nav jāmaina. 40. Šo divu problēmu risināšana liek uzdot jautājumus, vai ieguldījumus var pielāgot faktiskajai situācijai un vai var uzskatīt, ka tas atbilst godīgas konkurences principam, vai arī tā ir vēlāk noskaidrotas informācijas neatbilstīga izmantošana. 41. ISV ir jāpārbauda, ņemot vērā pieņēmumus par nākotnes ieguvumiem, kuri balstās uz ekonomiskiem un komerciāliem apstākļiem, kas pastāv vai ir pamatoti sagaidāmi laikā, kad vienošanās tiek noslēgta. Tāpēc, ja pārbaudītājs atzīst, ka ieguvumu prognozes ir pamatotas, turpmāko notikumu dēļ, kas ietekmē sākotnējās prognozes, nedrīkst veikt ieguldījumu korekcijas ar atpakaļejošu spēku. 42. Tā kā negaidīti vai neparedzēti notikumi vai apstākļi var ietekmēt sākotnējos pieņēmumus par ieguvumiem, pārbaudītājam būtu jāapsver, vai neatkarīgas puses šādos gadījumos būtu paredzējušas korekcijas vai atkārtotas sarunas par vienošanos. VI.4. Dalība ISV 43. ISV galvenā iezīme ir tas, ka dalībnieku ieguldījumi atbilst attiecīgo dalībnieku paredzamajiem ieguvumiem no dalības ISV. Uzņēmums, kas gūst savu paredzamo ieguvumu vienīgi vai galvenokārt no pašas ISV darbības, būtu uzskatāms nevis ISV par dalībnieku, bet drīzāk par pakalpojumu sniedzēju (uzņēmumu), kas radītu papildu peļņas elementu tā aprēķinā, t. i., tas ir uzskatāms par uzņēmumu, kas nodrošina pakalpojumus saskaņā ar godīgas konkurences principu. VI.5. Pievienošanās ISV un izstāšanas no ISV 44. Vispārīgais jautājums par uzņēmumiem, kas pievienojas ISV vai izstājas no tās, praksē bieži vien ir ļoti sarežģīts jautājums, pat ja apvienošanās un pārstrukturēšanās ir daļa no starptautisku uzņēmumu ikdienas darbības. Kā novērtēt vērtību darbam, kas ir procesā, un/vai konkrētām prasmēm, kas gūtas no iepriekšējām darbībām, ir jautājumi, kas bieži rada grūtības ikvienam pārbaudītājam. 45. Tomēr, tā kā šis ziņojums attiecas tikai uz ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ, iepirkšanas/izpirkšanas jautājumi jāaplūko ļoti ierobežoti (vai šie jautājumi vispār nav jāaplūko). Atbildes uz šiem jautājumiem palīdzēs pārbaudītājiem: kādus papildu izdevumus apmaksās dalībnieki, ja uzņēmums izstāsies vai – izņēmuma kārtā – ja tas pievienosies? Vai vienošanās joprojām ir īstenojama pēc šā uzņēmuma izstāšanās? Vai šie jaunie elementi (atšķirīga izmaksu struktūra vai pieredze, vai prasmes, vai riski u. c.) būtu jākompensē naudā, vai arī to dēļ ir iespējama vienīgi paredzamo ieguvumu pārskatīšana, kas nozīmē jaunas sadales sistēmas pieņemšanu, vai arī jaunais dalībnieks var sniegt īpašas zināšanas? 46. Ir skaidrs, ka, ja saskaņā ar ISV iepriekš īstenoto darbību rezultātiem nav vērtības, nedrīkst notikt nekāda kompensācija. Tomēr uzņēmuma pievienošanās vai izstāšanās parasti nozīmēs proporcionālo daļu (sadalījuma sistēmas) pielāgošanu. VI.6. Dokumentācija 47. Izpildītājiem ir jāapzinās, ka ISV jau tiek reglamentētas ar ES iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijas rīcības kodeksu (EU TPD), kurā ir noteikts, ka starptautiskiem uzņēmumiem pamatdokumentācijā jāiekļauj ISV saraksts, ciktāl tās attiecas uz grupu locekļiem ES. 48. ESAO pamatnostādnēs (5.4. punktā) ir minēti uzņēmējdarbības piesardzīgas vadības principi, kas būtu piemērojami, lai noteiktu, vai iekšējo cenu noteikšana atbilst nodokļu vajadzībām, un to, kāds ir nepieciešamais iekšējo cenu pamatošanas dokumentācijas līmenis. 49. Šis temats ir atspoguļots EU TPD 2.3.1. punktā, kurā teikts: „„Uzņēmējdarbības piesardzīgas vadības princips”, pamatojoties uz saimnieciskiem principiem, nozīmē, ka pierādījumi, kas būtu lietderīgi saistībā ar lielas vērtības darījumu, varētu ļoti atšķirties no pierādījumiem, kuri būtu lietderīgi saistībā ar darījumu, kad kopējā vērtība ir ievērojami mazāka.” 50. Piemērojot šo principu ISV, dalībniekiem būtu jāsagatavo vai jāiegūst materiāli par to iekļauto pakalpojumu raksturu un vienošanās noteikumiem, kā arī tās atbilstību godīgas konkurences principam (tostarp prognozes, kas tiek izmantotas, lai noteiktu paredzamos ieguvumus, kā arī budžetā paredzēto izdevumu salīdzinājums ar faktiskajiem izdevumiem). 51. Jāatzīmē, ka informācija no viena avota (piemēram, rakstveida vienošanās) var ietvert informāciju, kas jau iekļauta citā avotā (piemēram, aprakstā). Datorizētu sistēmu plašs lietojums arī dod iespēju redzēt kopsavilkuma informāciju, kas attiecīgi var novērst nepieciešamību pēc plašākas primārās dokumentācijas. 52. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums ISV nolīgumus, kuri vajadzības gadījumā tiek papildināti ar aprakstu par ISV sniegtā informācija, uzskata par EU TPD prasībām atbilstīgu informāciju. VI.7. Apsvērumi pēc pārbaudes 53. ISV bieži iekļauj vairāk nekā divus uzņēmumus, un tās bieži tiek noslēgtas starp daudziem vai pat visiem starptautiska uzņēmuma dalībniekiem. Tāpēc korekcijas var ietekmēt ne tikai vienu uzņēmumu, bet arī visus pārējos dalībniekus. Nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanai šādos strīdu gadījumos var būt nepieciešamas izmaksu un resursu ziņā ietilpīgas procedūras. Tāpēc ir ieteicams, no vienas puses, nodokļu administrācijām neapstrīdēt nodokļu maksātāju dalību vai tiem noteikto ieguldījumu minimālu korekciju veikšanas nolūkā, un, no otras puses, nodokļu maksātājam vajadzētu censties ievērot šīs pamatnostādnes, izstrādājot un dokumentējot savas ISV par pakalpojumiem, kas nerada NĪ. 54. Strīda gadījumā savstarpējās vienošanās procedūra var ietvert vairāk nekā divas kompetentās iestādes. Tāpēc ir lietderīgi piemērot daudzpusējas pieejas, kas ieteiktas rīcības kodeksā saistībā ar Arbitrāžas konvenciju attiecībā uz trīsstūrveida lietām. VII. Secinājumi 55. Šā ziņojuma ieteikumu (kas lielākoties attiecas uz tā piemērošanas jomu) ievērošana atvieglos novērtēšanu un ļaus nodokļu administrācijām vieglāk apstiprināt, ka ir efektīvi piemērots godīgas konkurences princips. 56. Ieteicams, lai turpmākai atsaucei šā procesa beigās apraksts kļūst par lietas piezīmi, kuru paredzēts regulāri atjaunināt. 57. Kopējais iekšējo cenu noteikšanas forums regulāri uzraudzīs šo pamatnostādņu ietekmi. Pielikums. Kopsavilkums par pašreizējo situāciju saistībā ar dalībvalstu tiesību aktiem, administratīvām norādēm un paraugpraksi attiecībā uz ISV Šīs iedaļas mērķis ir apkopot pašreizējo situāciju saistībā ar tiesību aktiem vai administratīvām norādēm attiecībā uz ISV ES dalībvalstīs. Nākamā iedaļa ir izstrādāta, pamatojoties uz ES nodokļu administrāciju sniegtajiem ieguldījumiem, un tā atspoguļo situāciju 2011. gada 1. jūlijā. 1. jautājums. Vai Jums ir īpaši tiesību akti, kas attiecas uz ISV? Ja nē, vai to izstrāde tiek apsvērta un kad tie varētu tikt ieviesti? Tikai dažās dalībvalstīs ir īpaši tiesību akti par ISV. Igaunija, Spānija, Nīderlande, Portugāle un Slovēnija piemēro īpašas tiesību normas attiecībā uz ISV aktīvu, tiesību vai pakalpojumu iegūšanai, bet Polijas tiesību aktos ir atsauces uz ISV tikai saistībā ar nemateriālajiem aktīviem. Vācijā ir īpaši noteikumi tikai saistībā ar ISV dokumentāciju. Citas DV izmanto ESAO iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnes vai savas vispārējās iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnes, lai novērtētu ISV. Jaunu īpašu noteikumu ieviešana attiecībā uz ISV tiek izskatīta tikai Grieķijā. 2.jautājums. Vai Jūsu administrācija ir izdevusi iekšējās revīzijas pamatnostādnes, kurās sniegti norādījumi par ISV, un, ja jā, kādi svarīgākie jautājumi tajās tiek aplūkoti (piemēram, kā atzīt vienošanos, kā veikt vienošanās revīziju, kā atvieglot informācijas apmaiņu ar citām valstīm utt.)? Tikai dažas dalībvalstis ir izdevušas iekšējas pamatnostādnes par ISV revīziju. Itālijai, Lietuvai, Slovēnijai un Apvienotajai Karalistei ir pamatnostādnes par iekšējo cenu noteikšanu, un tajās iekļauta arī ISV revīzija. Konkrēti, Apvienotās Karalistes pamatnostādnēs uzsvērts, cik svarīgi ir skaidri noteikt savstarpēju vispārēju paredzamo ieguvumu, lai atšķirtu ISV no ierastākas situācijas, kurā notiek tieša preču vai pakalpojumu nodošana. Ungārijā tiek piemērots valdības dekrēts par dokumentācijas prasībām attiecībā uz iekšējo cenu noteikšanas vienošanām kopumā. Latvijai ir iekšējas vispārīgas pamatnostādnes attiecībā uz ISV, kas balstās uz ESAO pamatnostādnēm. Portugāle gatavojas apstiprināt iekšējo cenu noteikšanas revīzijas rokasgrāmatu, kas ietver arī iekšējās revīzijas pamatnostādnes tādās jomās kā ISV. 3.jautājums. Vai Jūsu administrācija ir publicējusi valsts administratīvās norādes par ISV (pamatnostādnes, noteikumi, apkārtraksti u. c.), kurās skaidrota procedūra, kas jāievēro nodokļu maksātājam, sagatavojot ISV, īpaši saistībā ar struktūras un dokumentācijas prasībām (ja tādas pastāv, vai Jūs varētu sniegt informāciju par elektronisko saiti uz šiem dokumentiem)? Dažas dalībvalstis ir izdevušas valsts administratīvās norādes par ISV. Dānijā ISV tiek aplūkotas Dānijas iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijas pamatnostādnēs. Igaunija ir izdevusi pamatnostādnes, kurās ietverts īss pārskats par ESAO iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnēm un piemēri. Ungārijā tiek piemērots valdības dekrēts par dokumentācijas prasībām attiecībā uz iekšējo cenu noteikšanas vienošanām kopumā. Vācija ir izdevusi administratīvas norādes, kas ir saistošs nodokļu administrācijai, bet nav saistošas tiesām. Itālijas revīzijas pamatnostādnes ir publiski pieejamas, tās ir adresētas nodokļu inspektoriem, bet tās ievēro arī nodokļu maksātāji. Portugāles normatīvajos aktos paredzēta attiecīgas informācijas par ISV iekļaušana iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijā. 4.jautājums. Kādu ISV veidu visbiežāk izmanto uzņēmumi Jūsu dalībvalstī? ISV, ar kurām nodarbojas dalībvalstu nodokļu administrācijas, visbiežāk ir saistīti ar pakalpojumiem, intelektuālā īpašuma radīšanu, pētniecību un izstrādi, kā arī aktīvu iegādi. 5.–7. jautājums. Kādas īpašas praktiskas problēmas Jums ir bijušas saistībā ar ISV, un kā Jūs esat tās risinājuši? Kādas ir Jūsu īpašas bažas saistībā ar ISV par pakalpojumiem? Pamatojoties uz jūsu pieredzi, cik bieži notiek strīdi saistībā ar ISV? Izplatītākās praktiskās problēmas, kas rodas saistībā ar ISV, attiecas uz pietiekamas informācijas/iekšējo cenu noteikšanas dokumentācijas pieejamības nodrošināšanu/savlaicīgu sniegšanu no nodokļu maksātāju puses, sadales sistēmu piemērotību, maksas aprēķināšanu par pievienošanos un izstāšanos, iepirkšanas/izpirkšanas maksas noteikšanu, izmaksu sadali, salīdzināmu lielumu noteikšanu, peļņas normu piemērojamību, kā arī faktisko ISV identificēšanu. Īpašas nodokļu administrāciju bažas šajā kontekstā ir saistītas ar ISV identificēšanas kritērijiem, dalībnieku ieguldījumu vērtības noteikšanu ISV un saistīto (paredzamo un faktisko) ieguvumu un risku novērtēšanu izmaksu sadalīšanas nolūkā, uzcenojumu piemērojamību, kā arī piekļuvi attiecīgajai dokumentācijai. [1] Godīgas konkurences princips ir izklāstīts Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) nodokļu paraugkonvencijas 9. pantā. ESAO ir izstrādājusi arī Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādnes daudznacionāliem uzņēmumiem un nodokļu administrācijām. [2] Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ceļā uz iekšējo tirgu bez šķēršļiem – stratēģija, lai uzņēmumu darbībām nodrošinātu ES konsolidētu uzņēmuma peļņas nodokļa bāzi, COM(2001) 582 galīgā redakcija, 23.10.2001., 21. lpp. [3] 2011. gada 25. janvāra Lēmums 2011/C 24/03, OV C 24, 26.1.2011., 3.–4. lpp. [4] Komisijas 2003. gada 6. maija ieteikums par mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju, OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp. [5] Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu sakarā ar asociēto uzņēmumu peļņas korekciju, OV L 225, 20.8.1990., 10. lpp. [6] I papildinājums. [7] II papildinājums. [8] 2009. gada ziņojums par Eiropas MVU (http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/facts-figures-analysis/performance-review/files/supporting-documents/2009/annual-report_en.pdf, 15. lpp). [9] OV L 124, 20.5.2003., 36. lpp. [10] Sk. dokumentu JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [11] Sk. dokumentu JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [12] Kā piemēru var minēt ESAO foruma par nodokļu administrēšanu neseno darbu. [13] Sk. dokumentu JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [14] Konvencija par nodokļu dubultās uzlikšanas novēršanu sakarā ar asociēto uzņēmumu peļņas korekciju, OV L 225, 20.8.1990., 10. lpp. [15] Līdzīga pieeja ir izmantota Kopējā iekšējo cenu noteikšanas foruma pamatnostādņu par GIP VI iedaļas „Apraksts” 21.–25. punktā. [16] ESAO Iekšējo cenu noteikšanas pamatnostādņu 8.15. punktā ir atsauce uz ieguldījumu vērtēšanu pēc tirgus cenas.