Komisijas ziņojums - 2006. gada decembra konverģences ziņojums (sagatavots saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu) {SEC(2006) 1570} /* COM/2006/0762 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 5.12.2006 COM(2006) 762 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS 2006. GADA DECEMBRA KONVERĢENCES ZIŅOJUMS (sagatavots saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu) {SEC(2006) 1570} 1. ZIņOJUMA MēRķIS Līguma 122. panta 2. punktā paredzēts, ka Komisija un ECB vismaz reizi divos gados vai pēc pieprasījuma, ko iesniedz dalībvalstis ar izņēmuma statusu, Padomei sniedz ziņojumus par panākumiem, kādi ir dalībvalstīm ar izņēmuma statusu, pildot saistības attiecībā uz ekonomikas un monetārās savienības izveidi. Jaunākie Komisijas un ECB regulārie konverģences ziņojumi, kurus apstiprināja 2004. gada oktobrī, aptvēra desmit dalībvalstis, kas ES pievienojās 2004. gada maijā, un Zviedriju.[1] Atsaucoties uz attiecīgo valstu iestāžu lūgumu, Lietuva un Slovēnija tika vērtētas 2006. gada maijā izdotajos konverģences ziņojumos.[2] Šajā ziņojumā ir apskatīta situācija pārējās deviņās dalībvalstīs ar izņēmuma statusu: Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovākijā un Zviedrijā.[3] Detalizēts konverģences stāvokļa šajās valstīs vērtējums ietverts minētā ziņojuma tehniskajā pielikumā [SEC(2006) 1570]. Komisijas un ECB sagatavoto ziņojumu saturs noteikts Līguma 121. panta 1. punktā. Šajā pantā ir ietverta prasība, ka ziņojumos ir jāiekļauj pārskats par valsts tiesību aktu atbilstību Līguma 108. un 109. pantam un ECBS un ECB Statūtiem. Ziņojumos jāizskata arī, vai attiecīgajā dalībvalstī ir sasniegts augsts ilgtspējīgas konverģences līmenis, vērtējot konverģences kritēriju izpildi (cenu stabilitāte, valsts budžeta stāvoklis, valūtas maiņas kursa stabilitāte, ilgtermiņa procentu likmes), un ņemot vērā vairākus citus faktorus, kas norādīti 121. panta 1. punkta pēdējā daļā. Četri konverģences kritēriji ir detalizētāk izstrādāti Līguma pielikumā iekļautajā protokolā (Protokols Nr. 21 par konverģences kritērijiem). Lai novērtētu, vai valsts tiesību akti , tostarp nacionālo centrālo banku statūti, atbilst Līguma 108. un 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem, ir jānovērtē, vai tiek ievērots monetārās finansēšanas aizliegums (EK 101. pants), priviliģētās pieejas aizliegums (EK 102. pants), atbilstība ECBS mērķiem (EK 105.1. pants), centrālās bankas neatkarība (EK 108. pants), un nacionālo centrālo banku integrācija ECBS (vairāki EK Līguma un ECBS nolikuma panti). Cenu stabilitātes kritērija definīcija iekļauta Līguma 121. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā: “augsta līmeņa cenu stabilitātes nodrošināšanu […] raksturo inflācijas līmenis, kas ir vismaz vienlīdzīgā līmenī kā trīs dalībvalstīs ar augstākajiem rādītājiem cenu stabilitātes ziņā”. Protokola par konverģences kritērijiem 1. pantā noteikts, ka “cenu stabilitātes kritērijs […] nozīmē, ka attiecīgajā dalībvalstī ir stabilas cenas un vienā gadā pirms novērtējuma vidējais inflācijas līmenis nepārsniedz 1,5 procentu punktus, to samērojot ar, augstākais, tādu triju dalībvalstu datiem, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Inflāciju aprēķina, salīdzinot patēriņa cenu indeksus un ņemot vērā to, ka dažādās valstīs to nosaka dažādi”. Prasība par ilgtspēju nozīmē, ka apmierinošiem inflācijas rādītājiem ir jābūt balstītiem uz adekvātu izejmateriālu izmaksu līmeni un citiem faktoriem, kas ietekmē cenu izmaiņas strukturālā izpratnē, nevis jāatspoguļo īstermiņa faktoru ietekme. Tāpēc konverģences pārbaude ietver inflācijas pamata faktoru un vidēja termiņa prognožu analīzi. Tāpat arī tiek vērtēts, vai valsts varētu panākt atsauces līmeni nākamo mēnešu laikā. 2006. gada oktobrī aprēķinātā inflācijas atsauces vērtība ir 2,8 procenti[4], un trīs dalībvalstis ar labākajiem darbības rādītājiem ir Polija, Somija un Zviedrija. Līguma 121. panta trešajā rindkopā valūtas kursa kritērijs ir skaidrots kā “Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānisma noteikto normālo svārstību līmeņa ievērošana vismaz divus gadus, nepieļaujot devalvāciju attiecībā pret nevienas citas dalībvalsts valūtu”. Protokola par konverģences kritērijiem 3. pantā noteikts, ka: “kritērijs dalībai Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā (…) nozīmē, ka attiecīgā dalībvalsts vismaz divus gadus pirms novērtējuma bez lielām grūtībām ir ievērojusi normālās valūtas kursa svārstību robežas, kas paredzētas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā. Proti, dalībvalsts šajā laikposmā pēc savas iniciatīvas nav devalvējusi savas valūtas oficiālo maiņas kursu attiecībā pret nevienas citas dalībvalsts valūtu”. Attiecīgais valūtas kursa stabilitātes novērtēšanas divu gadu periods šajā ziņojumā aptvēra laika posmu no 2004. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim. Konverģences kritērijs, kas attiecas uz valsts budžeta situāciju , Līguma 121. panta 1. punktā definēts kā “valsts finanšu situācijas ilgtspēja: to pierāda valsts budžeta situācijas bez pārmērīga deficīta, kuru nosaka atbilstoši definīcijai 104(6) pantā, nodrošināšana”. Papildus tam Protokola par konverģences kritērijiem 2. pantā ir noteikts, ka šis kritērijs nozīmē, ka “novērtējuma brīdī uz attiecīgo dalībvalsti neattiecas saskaņā ar šī Līguma 104(6) pantu pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta esamību”. Līguma 121. panta 1. punkta ceturtajā daļā ietverta šāda prasība: “dalībvalsts sasniegtās konverģences un tās līdzdalības Eiropas monetārās sistēmas ilgmūžīgumam ir jābūt atspoguļotam ilgtermiņa procentu likmes līmenī ”. Protokola par konverģences kritērijiem 4. pants nosaka, ka “procentu likmju konverģences kritērijs (…) nozīmē, ka viena gada laikposmā pirms novērtējuma attiecīgās dalībvalsts vidējā nominālā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme par ne vairāk kā 2 procentu punktiem pārsniedz likmes, augstākais, trijās tādās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Procentu likmes aprēķina, par pamatu ņemot valsts ilgtermiņa obligācijas vai līdzīgus vērtspapīrus, un ņemot vērā to, ka dažādās valstīs tās nosaka dažādi”. 2006. gada oktobrī aprēķinātā procentu likmes atsauces vērtība bija 6,2 procenti. Līguma 121. pantā ir noteikta prasība vērtēt arī citus faktorus, kas ir nozīmīgi ekonomiskajai integrācijai un konverģencei. Minētie papildu faktori aptver finanšu un produktu tirgu integrāciju, kārtējo maksājumu bilances un izmaksu par vienu darbaspēka vienību, kā arī citu rādītāju attīstību. 2. VēRTēJUMS ATSEVIšķI KATRAI DALīBVALSTIJ 2.1. Čehija Saskaņā ar Komisijas vērtējumu 2004. gada Konverģences ziņojumā teikts, ka Čehija bija izpildījusi divus konverģences kritērijus (cenu stabilitātes un ilgtermiņa procentu likmes). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Čehijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantā un ECBS/ECB Statūtos iekļautajām prasībām. Pēdējos gados laikā vairākas reizes, t.i., 2005. un 2006. gadā, izdarīti grozījumi Likumā par Čehijas nacionālo banku. Taču grozījumi nerisina neatbilstības, kas bija norādītas 2004. gada Konverģences ziņojumā. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, Čehijas tiesību akti, konkrēti Likums par Čehijas nacionālo banku, tikai daļēji izpilda Līguma 109. pantā un ECBS/ECB Statūtos ietvertās prasības. Kopš 2002. gada sākuma gada HICP [Saskaņotais patēriņa cenu indekss] inflācija Čehijā ir bijusi zemāka par 3½ procentiem, un vidējais līmenis no 1999. līdz 2005. gadam ir saglabājies 2,3 procenti. Šķiet, ka pēdējo gadu laikā ir izdevies apslāpēt pamata inflācijas spiedienu. Algu inflāciju ir apturējis darba tirgus atslābums, lai gan no 2003. līdz 2005. gadam pakāpeniski uzlabojušies arī cikliskie apstākļi. Importa cenu pieaugumu lielā mērā ir ierobežojusi tendence paaugstināties kronas nominālajam valūtas maiņas kursam. Tomēr inflācijas līmenis Čehijā svārstījies regulēto cenu, pievienošanās ES ietekmes un pārtikas un importa cenu nestabilitātes dēļ. Prognozēts, ka 2007. – 2008. gadā vienlaikus ar ciklisko apstākļu uzlabošanos un plānoto akcīzes nodevu un regulēto cenu pieaugumu nedaudz pieaugs inflācija. Vidējā termiņa inflācijas attīstība būs atkarīga arī no valūtas maiņas kursa izmaiņām, ņemot vērā Čehijas augsto atklātības līmeni, un fiskālās politikas stāvokli. Kopš 2005. gada aprīļa 12 mēnešu vidējā inflācija Čehijā ir bijusi vai nu atsauces vērtības līmenī, vai zemāka par to. Vidējā inflācija Čehijā 12 mēnešu periodā līdz 2006. gada oktobrim bija 2,2 procenti, kas ir zemāka par 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka arī nākamajos mēnešos tā saglabāsies zemāka par atsauces vērtību. Čehija izpilda cenu stabilitātes kritēriju. Uz Čehiju šobrīd attiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums).[5] Padome Čehijai ieteikusi līdz 2008. gadam deficīta apjomu samazināt līdz mazāk par 3 procentiem no IKP, minētajam nolūkam izmantojot uzticamas un ilgtspējīgas metodes. Valsts deficīta palielināšanos pēc 2000. gada lielā mērā ietekmējuši ar pāreju saistītie vienreizējie pasākumi, kas pamatā attiecas uz pārstrukturēšanu uzņēmumu un banku sektorā, kā arī sociālo izdevumu pieaugums. Būtiskā deficīta samazināšanās 2004. gadā līdz 2,9% no IKP galvenokārt bija saistīta ar ekonomiskās izaugsmes pieaugumu un valdības departamentiem piešķirto iespēju pārnest neiztērētos līdzekļus. Ekonomiskie apstākļi pēdējo gadu laikā ir veicinājuši fiskālo konsolidāciju; taču spēcīgā izaugsme nav pilnīgi izmantota, lai paātrinātu fiskālo izmaiņu tempu. Kaut gan valsts parāda indekss ir ievērojami paaugstinājies salīdzinājumā ar 2000. gadu, tas ir relatīvi zems un ir aptuveni 30 % no IKP. Kopējais valsts budžeta deficīts 2005. gadā bija 3,6 % no IKP, un valsts parāds – 30,4 % no IKP[6]. Čehija nav izpildījusi valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Čehijas krona nav ERM II [valūtas maiņas kursa mehānisms] dalībniece. Kopš 1998. gada Čehija nodarbojas ar stingru inflācijas apkarošanu, apvienojot to ar mainīgā valūtas maiņas kursa režīmu. Čehijas krona ir piedzīvojusi ilgstošu nominālās vērtības paaugstināšanās periodu kopš deviņdesmito gadu beigām, kas tika pārtraukts laikā no 2002. gada vidus līdz 2004. gada pavasarim. Divu gadu laikā pirms novērtējuma, t.i., no 2004. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim, kronas vērtība attiecībā pret euro pieauga par aptuveni 10 procentiem. Čehija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Čehijā gada laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 3,8 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentus lielo atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Čehijā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Kopš 2005. gada sākuma Čehijas valdības obligāciju ienesīgums pamatā atbilst euro zonas rādītājiem, starpībai nepārsniedzot 35 bāzes punktus. Pēc nelielas pozitīvas starpības perioda 2005. gadā minētā starpība 2006. gada pirmajā pusē nelielā mērā kļuva negatīva. Čehija izpilda ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Čehijas ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Ir plaši attīstītas tirdzniecības un FDI [tiešo ārvalstu investīciju] attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem. Čehijas ārējās pozīcijas pēdējo gadu laikā ir uzlabojušās. Tekošā konta deficīts ir ievērojami samazinājies no aptuveni 6 procentiem no IKP 2003. gadā līdz gandrīz 2 procentiem no IKP 2005. gadā, pamatā preču eksporta pieauguma rezultātā. Kas attiecas uz finansēm, finanšu kontā ir atlikums, kas atspoguļo ievērojamu neto ārvalstu tiešo investīciju ienākšanu, kas 2005. gadā ir sasniegusi 8 % no IKP. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Čehijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.2. Igaunija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Igaunija bija izpildījusi divus konverģences kritērijus (cenu stabilitāte un valsts budžeta stāvoklis), un nebija pamata uzskatīt, ka Igaunija nevarētu izpildīt procentu likmju kritēriju. Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Igaunijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, Igaunijas tiesību akti (konkrēti, Likums par Igaunijas banku, Igaunijas Republikas konstitūcija, kā arī Likums par valūtu un Likums par Igaunijas kronas drošību) tika novērtēti kā tādi, kas tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Riigikogu (Parlamentam) 2005. gada decembrī tika iesniegts likuma projekts, ar kuru izdara grozījumus Likumā par Igaunijas banku, un 2006. gada 7. jūnijā šis likums tika pieņemts. Attiecībā uz Likumu par Igaunijas banku neatbilstības, kuras tika norādītas 2004. gada Konverģences ziņojumā, ir likvidētas. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, Igaunijas konstitūcijas 111. pants formāli neatbilst Līguma un ECBS Statūtu prasībām. Taču Igaunijas Augstākās tiesas Konstitucionālo lietu palātas 2006. gada 11. maija lēmums ievieš tiesisko skaidrību, jo īpaši attiecībā uz 111. panta nepiemērošanu pēc euro ieviešanas Igaunijā, un līdz ar to tiek likvidēta nepieciešamība izdarīt papildu grozījumus. Igaunijas valsts tiesību aktus var uzskatīt par pilnīgi atbilstošiem Līguma un ECBS Statūtu prasībām, ar nosacījumu, ka kopš euro ieviešanas brīža tiek atcelts Likums par valūtu un Likums par Igaunijas kronas drošību. HICP inflācija Igaunijā ir ievērojami palēninājusies pēdējo desmit gadu laikā, zemāko vērtību sasniedzot 2003. gadā — 1,4 procenti. Taču inflācija palielinājās līdz 3 procentiem 2004. gadā un līdz 4,1 procentam 2005. gadā, un kopš tā laika ir saglabājusies augstā līmenī. Kaut gan sākotnēji tas bija saistīts galvenokārt ar ārējiem cenu satricinājumiem (īpaši globālo naftas cenu pieaugumu) un netiešo nodokļu izmaiņām, šķiet, ka pēdējā laikā ir aktivizējies arī pamata inflācijas spiediens, jo lielais pieprasījuma pieaugums un straujā situācijas saasināšanās darba tirgū nosaka arvien pieaugošus kapacitātes ierobežojumus ekonomikā. Tiek plānots, ka zināmu periodu varētu saglabāties paaugstināta inflācija, tādējādi atspoguļojot straujo pieprasījuma un darba algas pieaugumu, augstākas enerģijas cenas mājsaimniecībā un netiešo nodokļu pieaugumu, lai izpildītu ES prasības. Kopš 2004. gada septembra Igaunijas 12 mēnešu vidējā inflācija ir pārsniegusi atsauces vērtību. Vidējā inflācija Igaunijā 12 mēnešu laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 4,3 procenti, tādējādi pārsniedzot atsauces vērtību, kas ir 2,8 procenti, un tiek prognozēts, ka turpmāko mēnešu laikā tā saglabāsies augstāka par atsauces vērtību. Igaunija neizpilda cenu stabilitātes kritēriju. Uz Igauniju šobrīd neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību. Laika posmā no 2000. līdz 2005. gadam Igaunijā vidējais valsts budžeta pozitīvais saldo bija 1,1 procents no IKP. Budžeta mērķi regulāri tiek pārsniegti, jo īpaši pateicoties būtiskajam ienākumu pieaugumam. Igaunijā 2005. gadā valsts budžeta pozitīvais saldo sasniedza 2,3 procentus, kas ir tāds pats rādītājs kā pirms viena gada[7]. Cikliski izmainītais pozitīvais saldo 2005. gadā bija nedaudz samazinājies, atspoguļojot ekspansīvo fiskālo pozīciju spēcīgas izaugsmes periodā. Valsts bruto parāda koeficients 2005. gadā bija 4,5 procenti no IKP, kas ir zemākais rādītājs no visām ES dalībvalstīm. Valsts iestādes ir izmantojušas spēcīgās izaugsmes periodu, lai izveidotu ievērojamas valdības rezerves. Igaunija izpilda valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Igaunijas krona ir ERM II dalībniece kopš 2004. gada 28. jūnija, t.i., vairāk nekā divus gadus pirms šī ziņojuma pieņemšanas. Pirms pievienošanās ERM II Igaunija kopš 1992. gada bija sekmīgi ievērojusi valūtas pārvaldes režīmu, kas bija balstīts uz Vācijas marku un vēlāk euro. Iestājoties ERM II, Igaunija ir vienpusēji apņēmusies mehānisma ietvaros saglabāt savu valūtas pārvaldi. Papildu indikatori, piemēram, īstermiņa aizdevumu procentu likmju un ārvalstu valūtas rezervju izmaiņas nenorāda uz valūtas maiņas kursa krīzēm. Valūtas pārvalde ir iemantojusi ievērojamu uzticamību gan finanšu tirgos, gan arī sabiedrībā. Divu gadu ilgajā pārskates periodā Igaunijas krona nav zaudējusi tās pozīcijas un nav piedzīvojusi būtiskas krīzes. Igaunija ir izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Igaunijas zemo valsts parāda līmeņa dēļ nav pieejami dati par ilgtermiņa valsts obligācijām vai salīdzināmiem vērtspapīriem, lai novērtētu konverģences ilgtspēju, ko atspoguļo ilgtermiņa procentu likmes. Procentu likmes indikators, kas balstīts uz ilgtermiņa bankas aizdevumiem kronās mājsaimniecībām un ne finanšu uzņēmumiem, gada laikā līdz 2006. gada septembrim[8] vidēji ir saglabājies 4,1 procents. Pamatojoties uz procentu likmes indikatora attīstību un cita starpā ņemot vērā valsts parāda zemo līmeni, nav iemesla secināt, ka Igaunija neizpildīs ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Igaunijas ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Ir plaši attīstītas tirgus un FDI [tiešo ārvalstu investīciju] attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu nozares integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt tāpēc, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem, kā arī tāpēc, ka ņemti lieli aizņēmumi euro un izmantota investīciju valūta. Igaunijas tekošā konta deficīts kopš 2002. gada ir pārsniedzis 10 % no IKP. Augstais tekošā konta deficīts lielā mērā atspoguļo straujos attīstības procesus, kad valūtas uzkrājumi tiek mobilizēti, izmantojot ārējos aizņēmumus, lai palielinātu vietējo investīciju un produktivitātes pieaugumu. Taču ārējā stāvoklī ir ietvertas ievērojamas finanšu vajadzības vidējā termiņā, un ienākošie līdzekļi ir jāizmanto produktīvi. Tekošā konta deficītu ir finansējušas galvenokārt ievērojamas ienākošās FDI un iekšējie grupas banku aizdevumi. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Igaunijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.3. Kipra Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā ietverto Komisijas vērtējumu Kipra bija izpildījusi divus konverģences kritērijus (cenu stabilitāte un ilgtermiņa procentu likmes). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Kipras tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Līdz šim brīdim nav pieņemti valsts tiesību akti, kas atrisinātu tiesiskās konverģences problēmas, kuras norādītas 2004. gada Konverģences ziņojumā. Taču 2006. gada 12. oktobrī Parlamentam tika iesniegts likumprojekts, ar kuru izdarītu grozījumus 2002. un 2003. gada Likumā par Kipras centrālo banku, ar mērķi risināt šos jautājumus un nodrošināt pilnīgu atbilstību Līgumam un ECBS/ECB Statūtiem. Pašreizējā redakcijā ar šo likumprojektu likvidē visas neatbilstības, kas tika atzīmētas 2004. gada Konverģences ziņojumā. Kamēr nav pieņemts jaunais likumprojekts, Kipras tiesību akti, jo īpaši Likums par Kipras centrālo banku, tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem attiecībā uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī. Kiprā parasti ir bijis relatīvi zems, kaut arī dažreiz svārstīgs inflācijas līmenis, atspoguļojot šīs valsts nelielās un atvērtās ekonomikas jutību pret ārējiem cenu satricinājumiem. Laikā no 1999. līdz 2005. gadam vidējā HICP inflācija bija 2,7 procenti, taču 2000. gada pavasarī un 2003. gada ziemā tā sasniedza augstāko vērtību, kas bija aptuveni 6 procenti. Otrais pieaugums daļēji bija saistīts ar PVN likmes un akcīzes nodokļa pieaugumu saistībā ar pievienošanos ES. Inflācija palielinājās 2006. gada sākumā, bet pēdējo mēnešu laikā tā ir izlīdzinājusies, sasniedzot 1,7 procentu atzīmi 2006. gada oktobrī. Šīs svārstības lielā mērā atspoguļo enerģijas un pārtikas cenu ietekmi. Tiek prognozēts, ka inflācija varētu pakāpeniski samazināties, tiklīdz būs izzudis enerģijas cenu kāpuma izraisītais satricinājums. Taču PVN un akcīzes nodokļa likmes pieaugums, kas ir saistīts ar ES prasību izpildi, varētu izraisīt ievērojamu inflācijas pieaugumu vēlākais 2007. gada beigās, kad būs beidzies piešķirto izņēmumu termiņš. Inflācijas rādītāji vidējā termiņā lielā mērā būs atkarīgi no iespējamo darba algu krīžu risināšanas. Kopš 2005. gada augusta 12 mēnešu vidējā inflācija Kiprā ir bijusi zemāka par atsauces vērtību. 12 mēnešu līdz 2006. gada oktobrim vidējā inflācija Kiprā bija 2,3 procenti, kas ir zemāka par atsauces vērtību 2,8 procenti, un tiek prognozēts, ka tā saglabāsies zemāka par atsauces vērtību arī turpmākajos mēnešos. Kipra ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Uz Kipru šobrīd neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību. Padomes 2004. gada 5. jūlija[9] lēmumu par šādu deficītu Kiprā atcēla ar Padomes 2006. gada 11. jūlija lēmumu[10]. Valsts deficīts sasniedza augstāko rādītāju – 6,3 procentus no IKP – 2003. gadā, taču tas tika ievērojami samazināts turpmākajos gados, sasniedzot 2,3 procentus no IKP 2005. gadā[11]. Sešu gadu laikā līdz 2005. gadam gan kopējie ienākumi, gan izdevumi palielinājās. Ienākumi palielinājās gan strukturālo, gan vienreizējo pasākumu rezultātā. Strukturālie pasākumi ietvēra PVN likmju saskaņošanu ar acquis un darbības izvairīšanās no nodokļu nomaksas novēršanai, un vienreizējie pasākumi ietvēra ārkārtas dividenžu izmaksu par daļēji valstij piederošo organizāciju pagātnes peļņu un nodokļu amnestiju. Izdevumu pieaugums tika ierobežots, nosakot griestus pašreizējo primāro un kapitālo izdevumu nominālajam pieaugumam, un šī politika tika turpināta arī attiecībā uz turpmākajiem budžetiem. Valsts 2005. gadā parāds tika samazināts līdz 69,2 procentiem no IKP. Kipra ir izpildījusi valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Kipras mārciņa ir ERM II dalībniece kopš 2005. gada 2. maija, t.i., 19 mēnešus līdz šī ziņojuma pieņemšanai. Pirms pievienošanās ERM II Kipras Centrālā banka izmantoja sistēmu, lai ierobežotu valūtas svārstības attiecībā pret euro relatīvi šaurā amplitūdā ±2¼ procenti no pamata kursa. Kopš 2001. gada bija spēkā plašāka oficiālā kursa svārstību amplitūda ±15 procentu apmērā, taču šīs plašākās svārstību robežas praksē izmantotas netika. Novērtējuma periodā, kas neietver līdzdalību ERM II, mārciņas maiņas kurss saglabājās tuvs centrālajai likmei. Kopš pievienošanās ERM II mārciņas kurss ir bijis tuvs centrālajai likmei un nav piedzīvojis ievērojamas krīzes. Kipra nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Līdz 2006. gada oktobrim vidējā ilgtermiņa aizdevumu gada procentu likme Kiprā bija 4,1 procents, kas ir zemāka par 6,2 procentu lielo atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes kopš 2005. gada novembra Kiprā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību. Ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Kiprā ir ievērojami samazinājušās dažu pēdējo gadu laikā. Zemais ienesīgums, salīdzinot ar euro zonas rādītājiem, apliecina zemo valsts risku tirgus vērtējumā. Kipra ir izpildījusi ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Kipras ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Jo īpaši pieaug tirdzniecība un FDI, un Kipras finanšu sistēma ir cieši saistīta ar ES un citu valstu finanšu sistēmām ar ārvalstu banku filiālēm, kas darbojas Kiprā. Kipras tekošā konta deficīts pēdējo gadu laikā ir palielinājies līdz 5,7 procentiem no IKP 2005. gadā. Tekošā konta deficīts atspoguļo būtiskas neatbilstības preču un pakalpojumu neto tirdzniecībā. Tradicionāli būtiskā peļņa pakalpojumu tirdzniecībā nav pilnībā kompensējusi lielo deficītu preču tirdzniecībā un negatīvo ienākumu bilanci. Kas attiecas uz finansējumu, neto ienākošās FDI ir bijušas ievērojamas, kaut arī svārstīgas. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Kipras statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.4. Latvija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Latvija bija izpildījusi divus konverģences kritērijus (valsts budžeta stāvoklis un ilgtermiņa aizdevumu procentu likme). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Latvijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Likumā par Latvijas banku kopš 2004. gada Konverģences ziņojuma pieņemšanas grozījumi izdarīti divas reizes (2005. gada decembrī un 2006. gada jūnijā). Taču ir atrisinātas tikai dažas no atzīmētajām neatbilstībām. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī, Latvijas tiesību akti, jo īpaši Likums par Latvijas banku tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Kopš 2004. gada vidējā inflācija Latvijā lielākoties ir bijusi augstāka par 6 procentiem, atspoguļojot ārējo cenu satricinājumus un administrēto cenu un netiešo nodokļu izmaiņas, kā arī pieaugošos kapacitātes ierobežojumus ilgstoša ļoti strauja reālā IKP pieauguma kontekstā. Pēdējā laikā pamata inflācija ir nedaudz samazinājusies līdz 5,6 procentiem 2006. gada oktobrī. Lai arī ārējie faktori (it īpaši enerģijas cenas) ir noteikuši būtisku inflācijas pieaugumu nesenā pagātnē, šķiet, ka pieprasījuma puses faktori ir kļuvuši arvien nozīmīgāki augstā inflācijas līmeņa saglabāšanā, kā to parāda relatīvi augstie pamata inflācijas rādītāji. Tiek prognozēts, ka inflācija vēl zināmu periodu saglabāsies augsta, atspoguļojot pieaugumu noteicošos faktorus, kas balstīti uz darbaspēka izmaksu izmaiņām uz saspringtā darba tirgus fona, lielo ekonomisko aktivitāti, akcīzes nodokļu palielināšanos un pro-cikliskās fiskālās politikas. 12 mēnešu vidējā inflācija Latvijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Vidējā inflācija Latvijā 12 mēnešu periodā līdz 2006. gada oktobrim bija 6,7 procenti, pārsniedzot 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tā saglabāsies augstāka par atsauces vērtību turpmākajos mēnešos. Latvija nav izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Uz Latviju šobrīd neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību. Pēc Krievijas 1998. gada valūtas krīzes fiskālās konsolidācijas periods pēkšņi beidzās 1999. gadā, kad deficīts sasniedza 5,3 procentus no IKP. Turpmākajos periodos valsts bilancē tika uzrādīti mazāki deficīta rādītāji, kas vidēji bija 1,8 procenti no IKP laika periodā no 2000. līdz 2004. gadam, bet 2005. gads izcēlās ar rekordu — neliels pozitīvs saldo 0,1 procents no IKP. Tajā pašā laikā ekonomikas nodokļu nasta turpināja samazināties no 32 procentiem no IKP 1999. gadā līdz 29 procentiem 2005. gadā. Gan ienākumu, gan primāro izdevumu koeficienti pret IKP ir stabili samazinājušies. Vispārējais valsts stāvokļa līdzsvars tika nodrošināts 2005. gadā, un valsts parāds bija 12,1 procents no IKP[12]. Latvija ir izpildījusi valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Latvijas lats ir ERM II dalībnieks kopš 2005. gada 2. maija, t.i., 19 mēnešus šī ziņojuma pieņemšanas laikā. Pirms pievienošanās ERM II lats bija piesaistīts SDR līdz 2004. gada beigām un euro no 2005. gada 1. janvāra līdz šim brīdim. Novērtējuma periodā, kas neietver līdzdalību ERM II, lata vērtība pret euro ir nedaudz samazinājusies un pēc piesaistīšanas tam stabilizējusies. Iestājoties ERM II, Latvija ir vienpusēji apņēmusies saglabāt lata stabilitāti ±1 procenta robežās attiecībā pret centrālo kursu. Kopš pievienošanās ERM II lata vērtība ir saglabājusies tuva centrālajam kursam un nav pieredzējusi ievērojamas krīzes. Papildu indikatori, piemēram, īstermiņa aizdevumu procentu likmju un ārvalstu valūtas rezervju izmaiņas nenorāda uz valūtas maiņas kursa krīzēm. Latvija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Latvijā gada laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 3,9 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentu atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Latvijā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Kopš pievienošanās ERM II ilgtermiņa procentu likmes attiecībā uz euro zonu ir mainījušās ļoti nedaudz, apliecinot valūtas stabilitāti un investoru uzticību tai. Latvija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Latvijas ekonomika arvien ciešāk integrējas ES. Ir plaši attīstītas tirdzniecības un FDI [tiešo ārvalstu investīciju] attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem, kā arī vietējās fondu biržas pievienošanai Ziemeļvalstu biržu OMX Grupai. Latvijas tekošā konta deficīts ir bijis augstāks par 10 procentiem no IKP kopš 2004. gada, sasniedzot 12,7 % no IKP 2005. gadā. Augsts tekošā konta deficīts, kas balstīts pamatā uz ievērojamo deficītu preču tirdzniecībā, kuru daļēji kompensē pozitīvā bilance pakalpojumu un tekošo maksājumu jomā, lielā mērā atspoguļo ekonomikas straujo attīstības tempu, kad valūtas uzkrājumi tiek mobilizēti, izmantojot ārējos aizņēmumus, lai palielinātu vietējo investīciju un produktivitātes pieaugumu. Taču ārējā stāvoklī ir ietvertas ievērojamas finansu vajadzības vidējā termiņā, un ienākošie līdzekļi ir jāizmanto produktīvi. Tekošā konta deficītu ir finansējušas galvenokārt ievērojamas ienākošās FDI un iekšējie grupas banku aizdevumi, kā arī ievērojamie ārvalstu rezidentu depozīti. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Latvijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.5. Ungārija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Ungārija nebija izpildījusi nevienu no konverģences kritērijiem. Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Ungārijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Ungārijas parlaments izdarīja grozījumus Likumā par Magyar Nemzeti banku 2004. gada beigās. Taču šie grozījumi nelikvidēja tās neatbilstības, kas bija norādītas 2004. gada Konverģences ziņojumā. Turklāt pastāv neatbilstība attiecībā uz monetārās finansēšanas aizliegumu. Attiecībā uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro pieņemšanas brīdī un par monetārās finansēšanas aizliegumu Ungārijas tiesību akti (īpaši Likums par Magyar Nemzeti banku, Likums par konstitūciju un Likums par kredītinstitūcijām) tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Pēc samazināšanās no aptuveni 10 procentiem gadsimta pirmajos gados līdz aptuveni 4 procentiem 2003. gadā HICP atkal paaugstinājās 2004. gadā, galvenokārt saistībā ar enerģijas un pārtikas cenu pieaugumu. Inflācija ir nedaudz samazinājusies kopš 2004. gada beigām un bija tikai nedaudz augstāka par 2 procentiem 2006. gada sākumā, lielākoties pateicoties straujajam pārtikas produktu cenu samazinājumam, kuru papildināja enerģijas cenu pazemināšanās. Pēdējā laikā inflācija Ungārijā ir atkal nedaudz paaugstinājusies, un šo paaugstinājumu ir noteikusi pārtikas cenu palielināšanās, netiešo nodokļu un administrēto cenu izmaiņas, kas tika pieņemtas vasarā, kā arī valūtas maiņas kursa pazemināšanās 2006. gada pirmajā pusē novēlota ietekme. Tiek prognozēts, ka inflācija turpinās paaugstināties arī turpmāk, atspoguļojot vairāku 2006. gada laikā pieņemto pasākumu ietekmi, kā arī būtisko administrēto cenu un netiešo nodokļu pieaugumu, kas paredzēts 2007. gadā. Papildus tam cenu paaugstināšanos varētu ietekmēt vairākas veselības [aizsardzības] un izglītības sistēmas reformas, kuras paredzēts realizēt līdz 2007. gada beigām. 12 mēnešu vidējā inflācija Ungārijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Vidējā inflācija Ungārijā 12 mēnešu laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 3,5 procenti, pārsniedzot 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tā arī turpmāko mēnešu laikā būs augstāka par atsauces vērtību. Ungārija neizpilda cenu stabilitātes kritēriju. Uz Ungāriju šobrīd attiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums).[13] Padome ir ieteikusi Ungārijai samazināt deficītu zem 3 procentiem no IKP līdz 2008. gadam, izmantojot uzticamas un ilgtspējīgas metodes. 2005. gada novembrī Padome nolēma, ka Ungārija nav atbilstoši rīkojusies, atbildot uz tās rekomendācijām. 2006. gada 1. septembrī Ungārija iesniedza laboto konverģences programmu, un balstoties uz to, 2006. gada 9. oktobrī Padome piešķīra Ungārijai vēl vienu gadu, lai izlabotu valsts deficītu (līdz 2009. gadam). Kopš 2001. gada Ungārijas fiskālo politiku var raksturot kā ekspansīvu, balstītu uz būtisku valsts izdevumu pieaugumu (jo īpaši algas valsts sektorā un sociālie pabalsti) un nodokļu samazināšanu, kuru nekompensē atbilstoša izdevumu samazināšana. Kopš 2002. gada budžeta deficīts ir būtiski pārsniedzis 6 procentus no IKP, sasniedzot 7,8 procentus no IKP 2005. gadā, ieskaitot pensiju reformas izmaksas. 2006. gadā valdība paziņoja par būtiskām budžeta nepilnībām. Pēc korektīvo pasākumu ieviešanas iestādes ir noteikušas mērķi šogad panākt 10,1 procenta no IKP deficītu[14]. Valsts parāds ir palielinājies līdz 61,7 procentiem no IKP, neskatoties uz ievērojamajiem ienākumiem no privatizācijas. Ungārija neizpilda valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Ungārijas forints, kas kopš 2001. gada ir vienpusēji piesaistīts euro ar ( 15 procentu svārstību amplitūdu, nav ERM II dalībnieks. Lielāko daļu no laika perioda kopš vienpusējās piesaistes euro noteikšanas forinta vērtība ir svārstījusies tuvu augšējai amplitūdas robežai. Taču kopš 2005. gada augusta forinta vērtība pret euro ir ievērojami samazinājusies, sasniedzot zemāko punktu 2006. gada jūnijā, kad tā atkal sāka nostiprināties. Divu gadu laikā pirms šī novērtējuma, t.i., no 2004. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim, forinta vērtība pret euro samazinājās par aptuveni 9 procentiem. Ungārija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Ungārijā gada laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 7,1 procents, pārsniedzot 6,2 procentu atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Ungārijā ir bijušas augstākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Obligāciju ienesīguma starpība, salīdzinot ar ar euro zonu, palielinājās no aptuveni 280 bāzes punktiem 2006. gada jūnijā līdz aptuveni 350 bāzes punktiem 2006. gada augustā un 375 bāzes punktiem 2006. gada oktobrī. Ungārija nav izpildījusi ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Ungārijas ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Ir plaši attīstītas tirdzniecības un FDI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem. Tekošā konta deficīts ir samazinājies no augstākās vērtības 8,5 procenti no IKP 2004. gadā līdz 6,8 procentiem no IKP 2005. gadā, pateicoties mazākam deficītam preču un pakalpojumu tirdzniecībā. Ievērojamo tekošā konta deficītu, kurš cita starpā atspoguļo valsts uzkrājumu trūkumu, pēdējo gadu laikā ir finansējušas galvenokārt pastāvīgi augstās neto FDI (izņemot 2003. gadu, kad tās samazinājās) un portfolio investīcijas. 2006. gada pirmajā pusē investoru vērtējuma par Ungārijas ekonomikas pamatiem pasliktināšanās izraisīja strauju portfolio plūsmas samazināšanos. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Ungārijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.6. Malta Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Malta bija izpildījusi vienu no konverģences kritērijiem (ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Maltas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Kaut gan Likums par Maltas centrālo banku 2005. gadā tika grozīts divas reizes, grozījumi nelikvidēja 2004. gada konverģences ziņojumā norādītās neatbilstības. 2006. gada 13. novembrī Parlamentā tika iesniegts jauns likumprojekts par grozījumiem Likumā par Maltas centrālo banku, lai risinātu pārējās problēmas un nodrošinātu pilnīgu atbilstību Līgumam un ECBS/ECB Statūtiem. Pašreizējā redakcijā šis likumprojekts novērš visas 2004. gada Konverģences ziņojumā norādītās neatbilstības. Līdz jaunā likumprojekta pieņemšanai Maltas tiesību akti, konkrēti Likums par Maltas centrālo banku, tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem attiecībā uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī. HICP inflācija Maltā pēdējo gadu laikā nav bijusi stabila un svārstījusies aptuveni 2,5 procentu līmenī, galvenokārt tādēļ, ka Malta ir atvērta ekonomika, ko viegli ietekmē ārējie faktori (jo īpaši pārtikas un enerģijas cenas), un netiešo nodokļu izmaiņu dēļ. Inflācija ievērojami paaugstinājās 2005. gada rudenī, atspoguļojot straujo enerģijas un ar to saistīto preču cenu pieaugumu. Būtiska nepastāvība ir bijusi redzama 2006. gada laikā, kad oktobrī notika strauja samazināšanās, pateicoties galvenokārt izdevīgām naftas cenas izmaiņām. HICP inflācija, neskaitot enerģētiku, 2006. gada laikā ir saglabājusies samērā stabila vidēji nedaudz zemāka par 2 procentiem. Nelielā pamata inflācijas dinamika norāda uz to, ka pamatā esošie inflāciju ietekmējošie faktori ir ierobežoti, ņemot vērā negatīvo ražošanas bilanci un zemo darba algas ietekmi. Tiek prognozēts, ka, izzūdot enerģijas cenu izraisītajam satricinājumam, inflācija vidējā termiņā saglabāsies salīdzinoši zemā līmenī. Kā risks saglabājas netiešā un otrā raunda enerģijas cenu pieauguma ietekme, kaut gan līdz šim nav novērotas nekādas pazīmes par būtisku situācijas saasināšanos. 12 mēnešu inflācija Maltā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš 2006. gada maija. Vidējā inflācija Maltā 12 mēnešu periodā līdz 2006. gada oktobrim bija 3,1 procents, pārsniedzot 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka turpmāko mēnešu laikā tā atkal varētu nostabilizēties līmenī, kas ir tuvs atsauces vērtībai. Malta neizpilda cenu stabilitātes kritēriju. Uz Maltu šobrīd attiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums).[15] Padome ir ieteikusi Maltai veikt vidēja termiņa pasākumus, lai samazinātu deficītu zem 3 procentu no IKP robežas līdz 2006. gadam, izmantojot uzticamas un ilgtspējīgas metodes. Maltas valsts budžeta deficīts pēdējo gadu laikā ir svārstījies relatīvi augstā līmenī (tai skaitā arī vienreizēju darbību dēļ), sasniedzot pat aptuveni 10 procentus no IKP 2003. gadā un samazinoties turpmākajos gados valdības fiskālās konsolidācijas programmas kontekstā. Ienākumi ir raksturojami ar paaugstināšanās tendenci, taču izdevumi pieauga līdz 2003. gadam, bet pēc tam samazinājās. Valsts parāds būtiski pieauga desmitgades pirmajā pusē, sasniedzot augstāko līmeni – aptuveni 75 procentus – 2004. gadā. 2005. gadā valsts budžeta deficīts bija 3,2 procenti no IKP, un valsts parāds nedaudz samazinājās līdz 74,2 procentiem[16]. Malta neizpilda valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Malta ir ERM II dalībniece kopš 2005. gada 2. maija, t.i., 19 mēnešus līdz šī ziņojuma pieņemšanai. Pirms pievienošanās ERM II lira bija piesaistīta euro-dolāra-sterliņu mārciņas grozam. Novērtējuma periodā, kas neietver līdzdalību ERM II, liras maiņas kurss saglabājās tuvs centrālajai likmei. Līdz ar pievienošanos ERM II Maltas iestādes vienpusēji apņēmās saglabāt liras maiņas kursu centrālā kursa līmenī. Līdzdalības ERM II laikā liras kurss ir bijis stabils attiecībā pret centrālo kursu un nav izjutis būtiskas krīzes. Papildu indikatori, piemēram, īstermiņa aizdevumu procentu likmju izmaiņas un ārvalstu valūtas rezerves, nenorāda uz ievērojamu spiedienu attiecībā uz valūtas maiņas kursu. Malta nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Maltā gada laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 4,3 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentu atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Maltā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Ilgtermiņa ienesīguma starpība, salīdzinot ar euro zonu, pēdējo gadu laikā ir svārstījusies samērā pieticīgā līmenī, 2006. gada rudenī šīs svārstības bija aptuveni 50 pamata punktu līmenī. Ierobežotās peļņas svārstības norāda, ka tirgi uz valsti attiecina ierobežotu risku. Malta ir izpildījusi ilgtermiņa aizdevuma procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Maltas ekonomika ir cieši integrēta ES. Jo īpaši pieaug tirdzniecība un FDI, un Maltas finanšu sistēma ir cieši saistīta ar ES un citu valstu finanšu sistēmām ar finanšu starpnieku izveidošanos un pārrobežu pakalpojumu sniegšanu. Maltas tekošā konta bilance pēdējo gadu laikā ir bijusi samērā svārstīga, atspoguļojot ekonomikas nelielo apmēru un mazo nozaru skaitu. Ārējā pozīcijas atspoguļo ievērojamās neatbilstības preču un pakalpojumu neto tirdzniecībā, kur lielo preču tirdzniecības deficītu daļēji kompensē ievērojamā pakalpojumu peļņa. Pēdējo gadu laikā ir ievērojami pieaudzis tekošā konta deficīts, sasniedzot 10,6 procentus no IKP 2005. gadā. Palielinājums atspoguļo sarežģītos tirgus apstākļus dominējošajos elektronikas un tūrisma sektoros un, 2005. gadā, strauju naftas cenu pieaugumu Kas attiecas uz finansējumu, neto ienākošās FDI ir bijušas ievērojamas, kaut arī svārstīgas. Ārējā pozīcija norāda uz būtiskām finansējuma vajadzībām vidējā termiņā. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Maltas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.7. Polija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Polija nebija izpildījusi nevienu no konverģences kritērijiem. Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Polijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. 2004. un 2006. gadā tika izdarīti grozījumi Likumā par Polijas nacionālo banku, taču neviens no tiem neattiecas uz 2004. gada Konverģences ziņojumā norādītajām neatbilstībām. Turklāt pastāv arī neatbilstības attiecībā uz monetārās finansēšanas aizliegumu. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī un monetārās finansēšanas aizliegumu, Polijas tiesību akti (konkrēti, Likums par Polijas nacionālo banku, Polijas konstitūcija un Likums par bankas garantiju fondu) tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Pēc augstās un svārstīgās inflācijas 20. gs. deviņdesmitajos gados no 2002. līdz 2005. gadam HICP inflācija Polijā strauji samazinājās līdz ļoti zemam līmenim, vidēji 2,1 procentam. Pamata inflāciju ietekmējošie faktori pēdējo gadu laikā ir stabilizēti. Darba algu inflāciju ir apturējis darba tirgus atslābums, kaut gan cikliskie apstākļi 2005.–2006. gadā ir pakāpeniski uzlabojušies. Importa cenu pieaugums kopš 2004. gada ir palēninājies, atspoguļojot zlota nominālā maiņas kursa paaugstināšanos. Tomēr inflācija Polijā ir bijusi svārstīga, galvenokārt saistībā ar pievienošanos ES un pārtikas un importa cenu svārstībām. Tiek prognozēts neliels inflācijas pieaugums salīdzinājumā ar pašreizējo zemo līmeni sakarā ar labākiem cikliskajiem apstākļiem un plānoto netiešo nodokļu pieaugumu 2007.–2008. gadā. Vidēja termiņa inflācijas rādītāju saglabāšana apmierinošā līmenī būs atkarīga no darba algas pieauguma atbilsmes produktivitātes pieaugumam, jo prognozētā bezdarba līmeņa pazemināšanās var zināmā mērā pastiprināt spiedienu uz darba algu. 12 mēnešu vidējā inflācija Polijā ir bijusi atsauces vērtības līmenī vai zemāka par to kopš 2005. gada novembra. Vidējā inflācija Polijā 12 mēnešu laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 1,2 procenti, kas ir zemāka par 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka turpmākajos mēnešos tā saglabāsies zemāka par atsauces vērtību. Polija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Uz Poliju šobrīd attiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums).[17] Padome ir ieteikusi Polijai samazināt deficītu zem 3 procentu no IKP robežas līdz 2007. gadam, izmantojot uzticamas un ilgtspējīgas metodes. 2006. gada 28. novembrī Padome pieņēma lēmumu, ka Polijas veiktie pasākumi, atbildot uz Padomes rekomendācijām 2004. gada jūlijā, nav adekvāti. Laika posmā no 2000. līdz 2005. gadam vispārējā valsts budžeta bilance bija negatīva ar vidējo deficītu 3,2% no IKP. Deficīta situācija pasliktinājās 2001. gadā un pēc tam vēlreiz 2003. gadā, kad izdevumu-IKP koeficients sasniedza augstāko līmeni. Deficīts samazinājās 2004.–2005. gadā, galvenokārt tādēļ, ka tika reformēts ienākumu nodoklis, tika apturēta sociālo pabalstu indeksācija, netika sasniegtas plānotās valsts investīcijas un mainījās izmaiņu uzkrājumu metodoloģija. 2005. gadā valsts budžeta deficīts bija 2,5 procenti no IKP. Izslēdzot no valdības sektora obligāto fondēto pensiju shēmu, valsts budžeta deficīts 2005. gadā būtu 4,4 procenti no IKP[18],[19]. Laikā no 2000. līdz 2005. gadam valsts parāda koeficients pieauga par vairāk kā 6 procenta punktiem. Valsts parāds bija 42,0 % no IKP; ja aprēķinā neiekļauj obligāto fondēto pensiju shēmu – 47,3 procenti no IKP. Polija nav izpildījusi valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Polijas zlots nav ERM II dalībnieks. Kopš atteikšanās no valūtas piesaistīšanas režīma 2000. gadā Polija strādā ar režīmu, kurš orientēts uz inflāciju, apvienojot to ar mainīgo valūtas maiņas kursu. Pēdējo gadu laikā zlota maiņas kursa svārstības ir bijušas ievērojamas. Šīs valūtas vērtība ievērojami palielinājās 2000.-2001. gadā, bet tad pieredzēja būtiskas korekcijas 2004. gada sākumā. Divu gadu laikā pirms šī vērtējuma, t.i., laikā no 2004. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim, zlota vērtība pret euro pieauga par aptuveni 8½ procentiem. Polija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Polijā gadā līdz 2006. gada oktobrim bija 5,2 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentu atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Polijā ir bijušas atsauces vērtības līmenī vai zemākas par to kopš 2005. gada augusta. Polijas ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes ir svārstījušās pēdējo gadu laikā, atspoguļojot izmaiņas inflācijas prognozēs un monetārās politikas atslābumu, kā arī izmaiņas tirgus paradumos, kas ietekmēja valsts riska prēmiju. Ilgtermiņa ienesīguma starpība, salīdzinot ar euro zonu, ievērojami samazinājās salīdzinājumā ar gadsimta pirmajiem gadiem. Starpība samazinājās līdz aptuveni 100 bāzes punktiem 2006. gada pavasarī, un atkal palielinājās augstāk par 150 bāzes punktiem 2006. gada vasarā. Polija ir izpildījusi ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Polijas ekonomika ir cieši integrēta ES. Ir plaši attīstītas tirdzniecības un FDI attiecības ar citām dalībvalstīm, tāpat arī ir sasniegts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem. Polijas tekošā konta deficīts īslaicīgi paaugstinājās līdz mazliet vairāk par 4 procentiem no IKP 2004. gadā, galvenokārt ienākumu deficīta palielināšanās dēļ, kas, pirmkārt, atspoguļoja ievērojamo peļņu no FDI, taču samazinājās līdz 1,7 procentiem 2005. gadā. FDI plūsma, kaut arī tā ir zemā līmenī salīdzinājumā ar citām jaunajām dalībvalstīm, lielā mērā ir bijusi pietiekama, lai pēdējo gadu laikā finansētu tekošā konta deficītu. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Polijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.8. Slovākija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Slovākija bija izpildījusi vienu no konverģences kritērijiem (ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Slovākijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Likums par Slovākijas nacionālo banku tika grozīts 2004. un 2005. gadā, taču netika risinātas 2004. gada Konverģences ziņojumā norādītās neatbilstības. Turklāt pastāv neatbilstība attiecībā uz monetārās finansēšanas aizliegumu. Kas attiecas uz centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī un monetārās finansēšanas aizliegumu, Slovākijas tiesību akti (konkrēti, Likums par Slovākijas nacionālo banku un Likums par bankas noguldījumu aizsardzību) tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Pēdējo gadu laikā Slovākija ir piedzīvojusi svārstīgu un brīžiem augstu HICP inflāciju, kas atspoguļo ārējo faktoru ietekmi un administrēto cenu un netiešo nodokļu izmaiņas. Kronas vērtības paaugstināšanās no 2002. līdz 2005. gadam ietekme uz inflāciju ir bijusi neliela. Ievērojot administrēto cenu pieaugumu, pamata inflācijas attīstība visumā ir bijusi relatīvi labvēlīga. Nesenākā pagātnē vietējā pieprasījuma izraisītais spiediens un enerģijas cenas ir veicinājušas inflācijas paaugstināšanos no vidēji 2,8 procentiem 2005. gadā līdz aptuveni 5 procentiem 2006. gada vasarā. Tiek prognozēts, ka inflācija varētu būt zemāka 2007. un 2008. gadā, ņemot vērā nelielāku administrēto cenu pieaugumu, bet tajā pašā laikā tiek prognozēts, ka ievērojams pieprasījuma un darba algas pieaugums noteiks inflācijas paaugstināšanos. 12 mēnešu vidējā inflācija Slovākijā ir bijusi augstāka par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Vidējā inflācija Slovākijā 12 mēnešu laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 4,3 procenti, pārsniedzot 2,8 procentu atsauces vērtību, un tiek prognozēts, ka tā arī turpmāko mēnešu laikā būs augstāka par atsauces vērtību. Slovākija nav izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Uz Slovākiju šobrīd attiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību (Padomes 2004. gada 5. jūlija lēmums).[20] Padome ir ieteikusi Slovākijai realizēt vidēja termiņa pasākumus, lai samazinātu deficītu zem 3 procentiem no IKP līdz 2007. gadam, izmantojot uzticamas un ilgtspējīgas metodes. Slovākijas valsts budžeta deficīts sasniedz aptuveni 7 procentu no IKP līmeni desmitgades sākumā, taču tas ir būtiski samazināts kopš 2002. gada. Gan ienākumu, gan izdevumu rādītāji ir samazinājušies, un izdevumu rādītāja samazināšanās ir bijusi straujāka. Valsts parāds ir ievērojami samazinājies kopš 2000. gada, kad tas bija aptuveni 50 procenti no IKP. Valsts budžeta deficīts 2005. gadā bija 3,1 procents no IKP, bet valsts parāds bija 34,5 procenti no IKP[21]. Slovākija neizpilda valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Slovākijas krona ir ERM II dalībniece kopš 2005. gada 28. novembra, t.i., 12 mēnešus līdz šī ziņojuma pieņemšanai. Pirms pievienošanās ERM II Slovākija strādāja ar regulētu mainīgā valūtas maiņas kursa režīmu. Novērtējuma periodā, kas neietver līdzdalību ERM II, kronas vērtība pret euro sākotnēji nedaudz palielinājās, un tad nostabilizējās tuvu nākotnes centrālajam kursam. Kopš pievienošanās ERM II kronas vērtība ir saglabājusies augstāka par centrālo kursu, izņemot īsu periodu 2006. gada vasarā, kad neskaidrība par euro ieviešanas datumu un fiskālā neziņa pēc vēlēšanām, kā arī vispārējais spiediens uz Viduseiropas valūtām mazināja kronas vērtību, bet šo ietekmi neitralizēja centrālās bankas rīcība. Kopš 2006. gada jūlija kronas vērtība ir turpinājusi paaugstināties, un pārskata perioda beigās tā bija 5,5 procentus augstāka par centrālo paritāti. Slovākija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Slovākijā gada laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 4,3 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentu atsauces vērtību. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Slovākijā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību kopš pievienošanās ES. Starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa obligāciju kritēriju, ir ievērojami samazinājusies kopš valdības reformu programmas pieņemšanas 2002. gadā un uz dažiem mēnešiem kļuvusi negatīva 2005. gadā, pirms paaugstināšanās 2006. gadā, atbildot uz inflācijas paaugstināšanos un tai sekojošo galveno politikas rādītāju palielināšanos. Slovākija ir izpildījusi ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Slovākijas ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Jo īpaši pieaug tirdzniecības un FDI attiecības ar citām dalībvalstīm, un ir panākts ievērojams progress iekšzemes finanšu sektora integrācijā plašākā ES sektorā, galvenokārt pateicoties tam, ka finanšu starpnieki pieder tieši ārvalstu investoriem. Slovākijas tekošā konta bilance pēdējo gadu laikā ir bijusi ļoti svārstīga, atspoguļojot svārstības eksporta rādītājos, kurus nosaka jaunās ar FDI saistītās ražošanas jaudas, īpaši auto rūpniecībā. Pēc ievērojamiem uzlabojumiem 2003. gadā tekošā konta deficīts 2005. gadā palielinājās līdz 8,6 procentiem no IKP. Slovākijas ārējo stāvokli pēdējo gadu laikā ir noteicis dinamiskais privātais patēriņš un ar FDI saistītā importa pieaugums. Tiek prognozēts, ka ievērojamās uz eksportu orientētās ražošanas jaudas turpmāko gadu laikā būtiski palielinās eksportu. Tekošā konta deficītu ir finansējusi galvenokārt lielo ienākošo neto FDI plūsma. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Slovākijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. 2.9. Zviedrija Saskaņā ar 2004. gada Konverģences ziņojumā iekļauto Komisijas vērtējumu Zviedrija ir izpildījusi trīs no konverģences kritērijiem (cenu stabilitātes, valsts budžeta stāvokļa un ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju). Tiesiskās konverģences novērtējumā bija norādīts, ka Zviedrijas tiesību akti tikai daļēji atbilst Līguma 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. Likums par Riksbank tika grozīts 2004. un 2006. gadā, taču netika risinātas 2004. gada Konverģences ziņojumā norādītās neatbilstības. Turklāt neatbilstības ir atklātas arī Likumā par valūtas maiņas kursa politiku. Kas attiecas uz centrālās bankas finansiālo neatkarību, kā arī centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas brīdī, Zviedrijas tiesību akti, konkrēti, Likums par Sveriges Riksbank, Valdības dokuments (valsts konstitūcija) un Likums par valūtas maiņas kursa politiku, nav pilnībā atbilstoši Līguma 108. un 109. pantam un ECBS/ECB Statūtiem. HICP inflācija Zviedrijā pēdējo gadu laikā ir bijusi zemāka par 2 procentiem, izņemot periodus 2001. un 2003. gadā, kad elektroenerģijas cenas pieaugums veicināja inflācijas pieaugumu. Relatīvi nozīmīgo ekonomikas pieaugumu ir ietekmējuši augstie produktivitātes rādītāji, kas lielā mērā līdzsvaroja darbaspēka vienības izmaksu pieauguma ietekmi. Pakāpenisks kronas maiņas kursa pieaugums laikā no 2002. līdz 2004. gadam un starptautiskās konkurences un globalizācijas ietekme uz importēto preču cenām arī ir veicinājusi zemu inflāciju. Tiek prognozēts, ka spēcīgs pieprasījuma pieaugums un labāki darba tirgus apstākļi varētu noteikt nelielu inflācijas pieaugumu. Tomēr vidēja termiņa inflācijas prognozes saglabājas labvēlīgas, ņemot vērā pozitīvos piegādes faktorus un stabilās inflācijas prognozes. 12 mēnešu vidējā inflācija Zviedrijā pēdējo gadu laikā ir bijusi zemāka par atsauces vērtību. Vidējā inflācija Zviedrijā 12 mēnešu laikā līdz 2006. gada oktobrim bija 1,5 procenti, kas ir zemāka par 2,8 procentu atsauces vērību, un tiek prognozēts, ka tā saglabāsies zemāka par atsauces vērtību arī turpmāko mēnešu laikā. Zviedrija izpilda cenu stabilitātes kritēriju. Uz Zviedriju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga deficīta esamību. Valsts budžetā laikā no 2000. līdz 2005. gadam bija pārpalikums – vidēji 2,0 procenti no IKP. Augstais vidējais pozitīvais saldo atspoguļo Zviedrijas uz noteikumiem balstīto budžeta struktūru. 2005. gadā pārpalikums bija 3,0 procenti no IKP. Izslēdzot obligāto fondēto pensiju shēmu no valdības sektora, valsts budžeta pozitīvais saldo būtu 2,0 procenti no IKP[22],[23]. Valsts parāds bija 50,4 procenti no IKP 2005. gadā; aprēķinos neiekļaujot obligāto fondēto pensiju shēmu – 50,9 procenti no IKP. Zviedrija izpilda valsts budžeta stāvokļa kritēriju. Zviedrijas krona nav ERM II dalībniece. Zviedrija strādā ar režīmu, kurš orientēts uz inflāciju, apvienojot to ar mainīgo valūtas maiņas kursu. Izņemot straujo valūtas maiņas kursa vērtības pazemināšanos tūlīt pēc fiksētā valūtas maiņas kursa sistēmas atcelšanas 1992. gadā, kronas/ euro maiņas kurss ir mainījies relatīvi nelielā amplitūdā pret Vācijas marku un pēc tam euro. Laika posmā no 2004. gada novembra līdz 2006. gada oktobrim kronas vērtība pret euro ir samazinājusies tikai par 3 procentiem. Zviedrija nav izpildījusi valūtas maiņas kursa kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme gada laikā līdz 2006. gada oktobrim Zviedrijā bija 3,7 procenti, kas ir zemāka par 6,2 procentu atsauces likmi. Vidējās ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Zviedrijā pēdējo gadu laikā ir bijušas zemākas par atsauces vērtību. Starpība, salīdzinot ar euro zonas ilgtermiņa procentu likmēm, kopš 2003. gada ir ievērojami samazinājusies no aptuveni 50 bāzes punktiem līdz patreizējiem mīnus 10 bāzes punktiem, atspoguļojot cita starpā negatīvo bāzes procentu likmes atšķirību ar euro zonu. Zviedrija izpilda ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences kritēriju. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp produktu un finanšu tirgu integrācija un kārtējo maksājumu bilances attīstība. Zviedrijas ekonomika ir ļoti cieši integrēta ES. Pieaug tirdzniecības attiecības ar citām dalībvalstīm, un iekšzemes finanšu sektors ir lielā mērā integrēts plašākajā ES sektorā, galvenokārt pateicoties Zviedrijai piederošajiem finanšu starpniekiem Ziemeļvalstu/ Baltijas reģionā un Zviedrijas fondu biržas pievienošanai Ziemeļvalstu biržu OMX grupai. Zviedrijā vairākus gadus ir bijis tekošā konta pozitīvs saldo aptuveni 6-7 procentu no IKP līmenī, pateicoties labiem eksporta rādītājiem. Izejošā neto FDI plūsma ir galvenais iemesls finanšu konta deficītam. Ņemot vērā šo novērtējumu, Komisija secina, ka Zviedrijas statuss „dalībvalsts ar izņēmuma statusu” nav jāmaina. [1] Eiropas Komisija, 2004. gada Konverģences ziņojums, COM(2004) 690 galīgā redakcija, 2004. gada 20. oktobris; un Eiropas Centrālā Banka, 2004. gada Konverģences ziņojums, 2004. gada oktobris. [2] Eiropas Komisija, 2006. gada Konverģences ziņojums par Lietuvu, COM(2006) 223 galīgā redakcija, 2006. gada 16. maijs; Eiropas Komisija, 2006. gada Konverģences ziņojums par Slovēniju, COM(2006) 224 galīgā redakcija, 2006. gada 16. maijs; un Eiropas Centrālā Banka, 2006. gada maija Konverģences ziņojums, 2006. gada maijs. [3] Dānija un Apvienotā Karaliste vienojās par izņēmuma kārtību pirms Mārstrihtas Līguma pieņemšanas, un nepiedalās EMS trešajā posmā. Kamēr šīs dalībvalstis nav norādījušas, ka vēlas piedalīties trešajā posmā un pievienoties vienotajai valūtai, Padome tās neizvērtē attiecībā uz euro ieviešanai nepieciešamo priekšnoteikumu izpildi. [4] Šajā ziņojumā izmantotie dati pēdējo reizi apkopoti 2006. gada 17. novembrī. [5] 2005/185/EK, OV L 62, 9.3.2005., 20. lpp. [6] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 3,5 % no IKP. [7] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta pārpalikumu 2,5 % no IKP. [8] Jaunākie pieejamie dati. [9] 2005/184/EK, OV L 62, 9.3.2005., 19. lpp. [10] 2006/627/EK, OV L 256, 20.9.2006., 13–14. lpp. [11] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 1,9 % no IKP. [12] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 1,0 % no IKP. [13] 2004/918/EK, OV L 389, 30.12.2004., 27. lpp. [14] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu šajā pašā līmenī. [15] 2005/186/EK, OV L 62, 9.3.2005., 21. lpp. [16] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 2,9 % no IKP. [17] 2005/183/EK, OV L 62, 9.3.2005., 18. lpp. [18] Polija izmanto pārejas periodu, lai ieviestu Eurostat 2004. gada 2. marta lēmumu par fondēto pensiju shēmām. Šī perioda laikā, kurš beigsies ar 2007. gada fiskālo paziņojumu, Polija var uzskaitīt fondēto pensiju shēmu ienākumus un izdevumus valdības sektorā, kā rezultātā tiek samazināts valsts budžeta deficīts. [19] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 2,2 % no IKP (aprēķinos neiekļaujot obligāto fondēto pensiju shēmu – 4,2 % no IKP). [20] 2005/182/EK, OV L 62, 9.3.2005., 16–17. lpp. [21] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta deficītu 3,4 % no IKP. [22] Zviedrija izmanto pārejas periodu, lai ieviestu Eurostat 2004. gada 2. marta lēmumu par fondēto pensiju shēmām. Šī perioda laikā, kurš beigsies ar 2007. gada fiskālo paziņojumu, Zviedrija var uzskaitīt fondēto pensiju shēmu ienākumus un izdevumus valdības sektorā, kā rezultātā tiek paaugstināts valsts budžeta pozitīvais saldo. [23] Komisijas dienestu rudens prognozes 2006. gadam paredz vispārējo valsts budžeta pārpalikumu 2,8 % no IKP (aprēķinos neiekļaujot obligāto fondēto pensiju shēmu – 1,7 % no IKP).