EIROPAS KOMISIJA Briselē, 7.9.2022 COM(2022) 441 final 2022/0264(NLE) Priekšlikums PADOMES IETEIKUMS par piekļuvi cenas ziņā pieejamai un kvalitatīvai ilgtermiņa aprūpei {SWD(2022) 441 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS • Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ilgtermiņa aprūpes vērtība Ilgtermiņa aprūpei ir būtiska sociāla un ekonomiska nozīme. Tā palīdz nodrošināt cienīgu dzīvi un labbūtību tiem, kam vajadzīga aprūpe, un aizsargāt viņu pamattiesības. Tā arī samazina nevienlīdzību, tādējādi uzlabojot sociālo taisnīgumu un paaudžu solidaritāti. Ieguldījumiem ilgtermiņa aprūpē ir ekonomiska atdeve: tie rada darbvietas un atraisa darbaspēka resursus citās nozarēs, atslogojot cilvēkus, kuri aprūpē ģimenes locekļus. Spēcīga ilgtermiņa aprūpes nozare var palīdzēt veicināt dzimumu līdztiesību, jo aprūpes pienākumu dēļ miljoniem sieviešu nevar iekļauties darba tirgū un/vai strādā nepilnas slodzes darbu, kas negatīvi ietekmē vispārējo darbaspēka piedāvājumu un tādējādi arī potenciālo izaugsmi. Aprūpes pienākumi var arī negatīvi ietekmēt sieviešu atalgojumu un vecuma pensiju, kas nozīmē, ka daudzām vecāka gadagājuma sievietēm ir mazāk iespēju atļauties nepieciešamo aprūpi. Pienācīgas formālās ilgtermiņa aprūpes neesība nozīmē, ka dažkārt aprūpes slogs gulstas uz ģimenes locekļiem, un tas var negatīvi ietekmēt viņu veselību un labbūtību. Ilgtermiņa aprūpes vajadzības Sabiedrības novecošana palielinās ilgtermiņa aprūpes pieprasījumu, kas jau tagad ir liels. Paredzams, ka Savienībā visu to cilvēku skaits, kuriem varētu būt vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, palielināsies no aptuveni 30,8 miljoniem 2019. gadā līdz 33,7 miljoniem 2030. gadā un līdz 38,1 miljonam 2050. gadā, kas kopumā ir pieaugums par 23,5 %. Neformālo aprūpētāju skaits samazinās, jo sievietes, kuras tradicionāli ir uzņēmušās lielāko daļu neformālās aprūpes sloga, tiek nodarbinātas arvien vairāk un pensionējas arvien vēlāk. Vienlaikus demogrāfiskā novecošana nozīmē arī to, ka tiek prognozēts, ka ES darbspējīga vecuma iedzīvotāju skaits turpinās samazināties. Līdz ar darbaspēka pieprasījuma pieaugumu dažādās ekonomikas nozarēs tas var vēl vairāk samazināt formālo aprūpētāju skaitu, jo viņi pāriet uz pievilcīgākām nozarēm. Ilgtermiņa aprūpes problēmas Visā Savienībā ilgtermiņa aprūpes sistēmas atšķiras pēc savas struktūras un brieduma pakāpes, taču tām ir kopīgas problēmas. Minētās problēmas ir saistītas ar pieejamību cenas ziņā, izmantojamību, piekļūstamību un kvalitāti, vienlaikus pastāvot darbaspēka nepietiekamībai, valsts finansējuma slodzei un sarežģītai pārvaldībai. Covid-19 pandēmija atklāja ilgtermiņa aprūpes sistēmu strukturālās nepilnības. Tā lika pievērst uzmanību tam, ka ir jāstiprina aprūpes sistēmu noturība pret ārējiem satricinājumiem un ka ir steidzami jāveic strukturālas reformas un ieguldījumi ilgtermiņa aprūpē. Pieejamības cenas ziņā problēma Finansiāli iemesli un pienācīgas sociālās aizsardzības neesība rada būtiskus šķēršļus ilgtermiņa aprūpes piekļūstamībai. Risku, kas izriet no ilgtermiņa aprūpes vajadzībām, pašreizējās sociālās aizsardzības sistēmas parasti sedz mazāk nekā citus kopējus riskus (piemēram, ienākumus un veselības aprūpi vecumdienās), un sociālās aizsardzības pasākumi visā Savienībā atšķiras. Dažās valstīs valsts atbalsts ir pieejams tikai nelielai daļai cilvēku, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe. Ja sociālā aizsardzība ir pieejama, tā bieži vien ir neatbilstoša. Tiek lēsts, ka pat pēc atbalsta saņemšanas vidēji gandrīz puse vecāka gadagājuma cilvēku, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, atrodas zem nabadzības sliekšņa pēc tam, kad ir noseguši visus personiskos izdevumus par aprūpi mājās. Pieejamības un piekļūstamības problēma Piekļuve ilgtermiņa aprūpes iespējām un to dažādība ir nepietiekama, un tas rada bažas par taisnīgumu. Tradicionāli ir iespējams izvēlēties neformālo aprūpi (parasti nodrošina ģimenes locekļi vai draugi, galvenokārt sievietes) vai aprūpes iestādes (parasti tad, ja ilgtermiņa aprūpe ir vajadzīga smagos gadījumos vai visnabadzīgākajiem). Visā Savienībā citas iespējas, kas vairāk vērstas uz cilvēku, piemēram, aprūpe mājās un kopienā balstīta aprūpe, ir sākušas paplašināties, taču nevienmērīgi. Piekļūstamībai ir ģeogrāfiski un sociālekonomiski šķēršļi, kas joprojām ir īpaši izteikti lauku un mazapdzīvotās teritorijās. Vecāka gadagājuma cilvēkiem ar zemākiem ienākumiem biežāk ir vajadzīga ilgtermiņa aprūpe nekā cilvēkiem ar augstākiem ienākumiem. Turklāt personas ar invaliditāti, kas veido lielu daļu no tiem, kuriem vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, arī saskaras ar piekļūstamības problēmām. Kvalitātes problēma Ilgtermiņa aprūpes kvalitātes standarti un to nodrošināšanas mehānismi bieži vien ir vāji. Daudzām dalībvalstīm tradicionāli ir stingrs noteikumu un standartu kopums, ko piemēro aprūpes iestādēs. Savukārt aprūpei mājās un kopienā balstītai aprūpei šādi standarti bieži vien ir mazāk izstrādāti. Pat tad, ja tie ir ieviesti, kvalitātes standarti bieži attiecas tikai uz uztura un higiēnas pamatprasībām. Tajos netiek ņemta vērā to cilvēku labbūtība un dzīves kvalitāte, kuri saņem aprūpi. Turklāt visu ilgtermiņa aprūpes sniedzēju — gan valsts, gan privāto — atbilstība ir nevienmērīga, un daudzās dalībvalstīs nav pienācīgu kvalitātes nodrošināšanas mehānismu. Darbaspēka problēma Nepietiekams darbaspēks un nestandarta nodarbinātības veidi ir plaši izplatīti ilgtermiņa aprūpes nozarē. Lielākā daļa dalībvalstu ziņo par lielu skaitu vakanču vai paredz, ka tādas radīsies, jo īpaši kvalificētu aprūpes darbinieku, piemēram, medmāsu, gadījumā. Brīvu darbvietu skaits ir sevišķi liels apakšnozarēs, kas saistītas ar vecāka gadagājuma cilvēkiem paredzētiem pakalpojumiem. Aprūpes darbinieku piesaistīšana un noturēšana ir sarežģīta, jo bieži vien ir slikti darba apstākļi un zems atalgojums, ko varētu risināt ar sociālā dialoga palīdzību. Tomēr sociālā dialoga nozīme ilgtermiņa aprūpes nozarē ir neviendabīga. Tikai dažās dalībvalstīs koplīgumi attiecas uz gandrīz visiem ilgtermiņa aprūpes nozares darbiniekiem. Citās dalībvalstīs ilgtermiņa aprūpes nozarē gandrīz nav sociālā dialoga. Vēl viena problēma ir pievēršanās to mājsaimniecībās dzīvojošo aprūpētāju īpašajai situācijai, kuri parasti ir mobili vai migrējoši darba ņēmēji un kuri ir īpaši neaizsargāti, jo īpaši tad, ja strādā nedeklarētu darbu. Šādu darba ņēmēju atalgojums var būt ārkārtīgi zems, bet darba laika režīms, tostarp atbilstošs atpūtas laiks un citi darba apstākļi, var būt neskaidrs un pat neatbilst darba tiesībām. Turklāt aprūpes nozare ir viena no nozarēm ar vislielāko dzimumu segregāciju. Sievietes veido līdz 90 % no aprūpes darbaspēka, un ar aprūpes nodrošināšanu saistītie dzimumu stereotipi ir plaši izplatīti. Neformālā aprūpe veido lielāko daļu aprūpes pakalpojumu, taču tai ir savi izdevumi. Aptuveni 52 miljoni eiropiešu jeb 14,4 % iedzīvotāju vecumā no 18 līdz 74 gadiem ik nedēļu sniedz neformālu ilgtermiņa aprūpi ģimenes locekļiem vai draugiem, veidojot gandrīz 80 % cilvēku, kuri nodrošina ilgtermiņa aprūpi ES līmenī. Tomēr aprūpe var būt sarežģīta, īpaši vecāka gadagājuma aprūpētājiem, jo ietekmē viņu veselību un labklājību. Neformālā aprūpe rada arī (slēptas) izmaksas ekonomikai un indivīdam. Ir lielāka iespēja, ka neformālie aprūpētāji (kas parasti ir sievietes) pārtrauc karjeru, izvēlas nepilnas slodzes darbu vai aiziet no darba tirgus, palielinot dzimumu nevienlīdzību, kā arī darbaspēka un prasmju trūkumu. Finansējuma problēma

Paredzams, ka valsts izdevumi par ilgtermiņa aprūpi būtiski palielināsies un tiem būs vajadzīgs ilgtspējīgs finansējums. Tiek prognozēts, ka tie palielināsies no 1,7 % no IKP 2019. gadā līdz 2,5 % no IKP 2050. gadā ar būtiskām atšķirībām starp dalībvalstīm. Turklāt šis prognozētais pieaugums varētu būt novērtēts par zemu. Tajā nav ņemts vērā tas, ka pašreizējais būtiskais neformālo aprūpētāju ieguldījums, kas tiek lēsts 2,4 % apmērā no Savienības IKP, visticamāk, turpmāk saglabāsies tādā pašā apmērā, jo mainās ģimeņu struktūra un pieaug sieviešu nodarbinātība. Fiskālo ilgtspēju var uzlabot, nodrošinot ilgtermiņa aprūpes izmaksu lietderību, piemēram, izmantojot saskaņotu un integrētu pārvaldības sistēmu, atbalstu neatkarīgai dzīvei un personiskām vajadzībām atbilstošāku ilgtermiņa aprūpi, lai nodrošinātu, piemēram, ka cilvēki, kam aprūpe ir vajadzīga mazāk, netiek aprūpēti dārgākos apstākļos, kas paredzēti smagiem gadījumiem. Turklāt ir vajadzīgi vērienīgāki pasākumi veselības veicināšanas un slimību profilakses jomā, lai nodrošinātu, ka cilvēki saglabā labu garīgo un fizisko veselību, tiek nodrošināts spēcīgs darbaspēks un veselības aprūpes sistēmas joprojām ir ilgtspējīgas un noturīgas. Pārvaldības problēma Daudzās dalībvalstīs ilgtermiņa aprūpes sniegšana bieži vien ir sadrumstalota, tiek organizēta sarežģītā veselības aprūpes, sociālās aprūpes un cita veida atbalsta pakalpojumu sistēmā un ir atkarīga no atbildības sadalījuma valsts, reģionālā vai vietējā līmenī. Tas veicina ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu pieejamības un kvalitātes atšķirības un samazina izmaksu lietderību. Ilgtermiņa aprūpes uzraudzības rādītāji atšķiras, un administratīvie dati parasti ir sadrumstaloti valstu līmenī un bieži vien nav pieejami vai salīdzināmi Savienības līmenī. Tas kavē efektivitāti un ierobežo arī efektīvas uzraudzības un savstarpējas mācīšanās iespējas. Ilgtermiņa aprūpē ir iesaistīti dažādi dalībnieki, tostarp tie, kuriem nepieciešama ilgtermiņa aprūpe, viņu ģimenes locekļi un organizācijas, kas tos pārstāv, attiecīgās iestādes (valsts, reģionālās, vietējās), sociālie partneri, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, sociālās ekonomikas organizācijas, ilgtermiņa aprūpes sniedzēji un struktūras, kas atbildīgas par sociālās iekļaušanas, integrācijas un pamattiesību aizsardzības veicināšanu, tostarp valstu līdztiesības struktūras. Ir vajadzīga pareiza politikas pārvaldība, lai nodrošinātu, ka visi pieejamie resursi tiek izmantoti mērķorientēti, tostarp jāvāc pierādījumi, jāapzina pieejamā infrastruktūra un pakalpojumi, jānovērtē individuālās vajadzības un jāanalizē nepilnības, vienlaikus ņemot vērā teritoriālo nevienlīdzību un demogrāfiskās problēmas. Priekšlikuma mērķi Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā 2022. gadā tika izziņota iniciatīva par ilgtermiņa aprūpi. Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Urzula fon der Leiena 2021. gada runā par stāvokli Savienībā paziņoja par jaunu Eiropas aprūpes stratēģiju, kuras mērķis ir palīdzēt vīriešiem un sievietēm atrast vislabāko aprūpi un vislabāko dzīves līdzsvaru. Šā priekšlikuma Padomes ieteikumam mērķis ir atbalstīt dalībvalstu centienus uzlabot piekļuvi cenas ziņā pieejamai kvalitatīvai ilgtermiņa aprūpei. Tajā tiks sniegtas pamatnostādnes par reformu virzienu, lai risinātu kopīgās problēmas, kas saistītas ar pieejamību cenas ziņā, izmantojamību, kvalitāti un aprūpes darbaspēku, un par pareizu ilgtermiņa aprūpes politikas pārvaldību. Tas vēl vairāk strukturēs Savienības sadarbību ilgtermiņa aprūpes jomā, vienlaikus cenšoties panākt augšupēju konverģenci. • Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Priekšlikums atbalsta Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu, kura 18. principā ir noteikts, ka ikvienam ir tiesības uz kvalitatīviem ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem par pieņemamu cenu, jo īpaši aprūpi mājās un kopienā balstītiem pakalpojumiem. Tas arī palīdz īstenot 9. principu par darba un privātās dzīves līdzsvaru cilvēkiem ar aprūpes pienākumiem un 17. principu par personu ar invaliditāti tiesībām. Šis priekšlikums ir viens no galvenajiem pasākumiem saskaņā ar Komisijas paziņojumu “Eiropas aprūpes stratēģija”. Tas atbalsta šajā paziņojumā izklāstīto pieeju aprūpei visa mūža garumā, un tajā galvenā uzmanība ir pievērsta sociālajai aizsardzībai attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi un nosacījumiem, kas veicina tās efektīvu sniegšanu. Politikas norises un problēmas ilgtermiņa aprūpes nozarē tiek uzraudzītas saskaņā ar Eiropas pusgadu. Pēdējos gados vairākas dalībvalstis ir saņēmušas konkrētām valstīm adresētus ieteikumus par dažādiem ilgtermiņa aprūpes aspektiem, tostarp par piekļūstamību, kvalitāti, pieejamību cenas ziņā, sieviešu līdzdalības palielināšanu darba tirgū un ilgtspēju. Nodarbinātības pamatnostādnēs ir pausts aicinājums izveidot atbilstīgas un iekļaujošas sociālās aizsardzības sistēmas. Tajās arī minēts, ka, ņemot vērā Covid-19 krīzi un saistībā ar sabiedrības novecošanu, īpaši svarīga ir savlaicīga un vienlīdzīga piekļuve cenas ziņā pieejamiem ilgtermiņa aprūpes un veselības aprūpes pakalpojumiem, tostarp profilaksei un veselības aprūpes veicināšanai. 2022. gada vienotajā nodarbinātības ziņojumā uzsvērts, cik svarīgi ir ilgtermiņa aprūpes pakalpojumi, lai palielinātu sieviešu līdzdalību darba tirgū. Tajā uzsvērts arī tas, ka paredzams, ka sabiedrības novecošanas dēļ būtiski palielināsies ilgtermiņa aprūpes pieprasījums. Ziņojumā dalībvalstis tiek aicinātas palielināt kvalitatīvu, cenas ziņā pieejamu un ilgtspējīgu ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu sniegšanu. Priekšlikums ir saskaņā ar spēkā esošo sociālās aizsardzības politiku un pamatojas uz to. Proti, saistībā ar sociālo atvērto koordinācijas metodi dalībvalstis ir vienojušās par šādiem kopējiem mērķiem attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi: ·garantēt visiem piekļuvi pienācīgai veselības un ilgtermiņa aprūpei un nodrošināt, ka aprūpes vajadzība nerada nabadzību un finansiālu atkarību, novērst nevienlīdzību attiecībā uz piekļuvi aprūpei un rezultātiem veselības jomā; ·veicināt veselības un ilgtermiņa aprūpes kvalitāti un pielāgot aprūpi sabiedrības un indivīdu mainīgajām vajadzībām un vēlmēm, jo īpaši, nosakot kvalitātes standartus, kas ataino labāko starptautisko praksi, un nostiprinot veselības aprūpes speciālistu, pacientu un aprūpes saņēmēju atbildību; ·nodrošināt, ka pienācīga un kvalitatīva veselības un ilgtermiņa aprūpe joprojām ir pieejama cenas ziņā un ilgtspējīga, proti, veicināt veselīgu un aktīvu dzīvesveidu, labus cilvēkresursus aprūpes nozarē un resursu racionālu izmantošanu, jo īpaši ar atbilstošiem stimuliem lietotājiem un pakalpojumu sniedzējiem, labu pārvaldību un koordināciju starp aprūpes sistēmām un iestādēm. Ierosinātais Padomes ieteikums par ilgtermiņa aprūpi risina galvenās problēmas, kas konstatētas 2021. gada ziņojumā par ilgtermiņa aprūpi , kuru kopīgi sagatavoja Eiropas Komisija un Sociālās aizsardzības komiteja. Tādēļ tas padziļinās pašreizējo ES līmeņa sadarbību sociālās aizsardzības un, konkrētāk, ilgtermiņa aprūpes jomā, veidojot kopīgu izpratni par reformu virzienu. Lai gan nav iepriekšēju ES likumdošanas iniciatīvu, kas būtu īpaši vērstas uz ilgtermiņa aprūpi, dažas no tām ir būtiskas ilgtermiņa aprūpes nozarē un tādējādi papildina priekšlikumu. Ar Darba un privātās dzīves līdzsvara direktīvu ir ieviesta iespēja nodarbinātajiem izmantot aprūpētāja atvaļinājumu un veicināti elastīgi nodarbinātības veidi, kas attiecas uz neformālajiem aprūpētājiem darbspējīgā vecumā. Šā priekšlikuma apsvērumos direktīva ir minēta kā būtisks ES tiesību akts. Komisijas priekšlikums pārskatīt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 883/2004 ir ierosināts tāpēc, lai nodrošinātu juridisko skaidrību un pārredzamību attiecībā uz piekļuvi ilgtermiņa aprūpes pabalstiem, ja persona dzīvo citā dalībvalstī. Priekšlikums Padomes ieteikumam par ilgtermiņa aprūpi pats par sevi neattiecas uz tādu personu brīvu pārvietošanos, kurām vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, vai uz ilgtermiņa aprūpes pabalstu pārnesamību. Tas drīzāk ir vērsts uz ilgtermiņa aprūpes segumu, ko nodrošina valsts sociālā aizsardzība kopumā, un uz galvenajiem nosacījumiem, kas veicina tās efektīvu darbību, t. i., atbilstošu un kvalitatīvu ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu un aprūpētāju esību. Šis priekšlikums atbilst Savienības tiesību aktiem par darba apstākļiem un neskar tos, ciktāl tas attiecas uz ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem. Eiropas Piekļūstamības akta mērķis ir uzlabot vienotā tirgus darbību attiecībā uz piekļūstamiem produktiem un pakalpojumiem. Tas attiecas uz produktiem un pakalpojumiem, kas ir atzīti par svarīgākajiem personām ar invaliditāti, lai gan tiem, visticamāk, dažādās ES valstīs piekļūstamības prasības būs atšķirīgas. Turklāt Tīmekļa piekļūstamības direktīvā jau ir noteikts, ka publiskā sektora struktūru tīmekļvietnēm un mobilajām lietotnēm, tostarp informācijai, tiešsaistes saziņas un pieteikuma veidlapām, jābūt pieejamām lietotājiem, jo īpaši personām ar invaliditāti. Šajā priekšlikumā dalībvalstis tiek aicinātas nodrošināt, ka personas ar invaliditāti var piekļūt informācijai par ilgtermiņa aprūpi, pakalpojumiem un iespējām. • Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Priekšlikums ir turpinājums debatēm, kas sākās saskaņā ar Zaļo grāmatu par novecošanu . Tajās tika uzsvērts, ka ir vajadzīga integrēta pieeja ilgtermiņa aprūpei, kura ir piekļūstama, cenas ziņā pieejama un kvalitatīva, kura lielākoties ir vērsta uz aprūpes saņēmēja vajadzībām un kuras mērķis ir pēc iespējas ilgāk atbalstīt ikvienas personas neatkarību. Respondenti pauda uzskatu, ka aprūpes mājās un kopienā balstītas aprūpes sniegšanas palielināšana ir svarīga, lai nodrošinātu “vecumdienas piemērotā vidē”. Tika norādīts, ka šādus uz personu orientētus aprūpes pakalpojumus vislabāk var izstrādāt, sadarbojoties ar visām ieinteresētajām personām. Turklāt tika apgalvots, ka jaunās tehnoloģijas un digitālie risinājumi uzlabo aprūpes sniegšanu, jo īpaši lauku un attālās teritorijās.

3. EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIESANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI • Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes Neattiecas. • Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Aicinājums sniegt atsauksmes par Eiropas aprūpes stratēģiju tika publicēts tīmekļvietnē “Izsakiet viedokli”, un 2022. gada 1.–29. martā sabiedrība varēja sniegt atsauksmes. Komisija saņēma 123 atsauksmes, lielākoties no NVO (64). Apspriešanā visbiežāk aplūkotie temati bija piekļuve aprūpes pakalpojumiem un to pieejamība, sociālā aizsardzība un aprūpes pakalpojumu pieejamība cenas ziņā, aprūpes pakalpojumu kvalitāte, aprūpes darbinieki un neformālie aprūpētāji, sociālekonomiskā un teritoriālā nevienlīdzība, dzimumu aspekts, aktīvas un veselīgas vecumdienas un profilakses politika, aprūpes pakalpojumu finansēšana, pārvaldības/koordinācijas aspekti, digitalizācijas un inovācijas potenciāls aprūpes nozarē, Covid-19 pandēmija un tās ietekme. Mērķorientētās apspriešanās ietvēra izpētes debates ar augsta līmeņa grupu par dzimumu līdztiesību (2022. gada 28. janvārī) un dalībvalstu pārstāvjiem gan Sociālās aizsardzības komitejā (2022. gada 17. martā), gan Nodarbinātības komitejā (2022. gada 1. aprīlī). Notika arī stratēģisks dialogs ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām (2022. gada 11. martā), kopīga uzklausīšana Eiropas Parlamenta Nodarbinātības un sociālo lietu komitejā un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejā (2022. gada 24. martā) un īpaša uzklausīšana ar sociālajiem partneriem Savienības līmenī (2022. gada 7. aprīlī). Daudzi respondenti, tostarp dalībvalstis, sociālie partneri un pilsoniskā sabiedrība, uzsvēra stabilas sociālās aizsardzības nozīmi un tās ietekmi uz kvalitatīvu ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu piekļūstamību un pieejamību cenas ziņā. Proti, pilsoniskās sabiedrības organizācijas uzsvēra uz personu vērstu pieeju nozīmi un aprūpes un veselības aprūpes pakalpojumu lielākas savstarpējās integrācijas nepieciešamību. Šajā saistībā tika pausts uzskats, ka atbilstošs publiskais finansējums un ieguldījumi aprūpes pakalpojumos, tostarp izmantojot visus pieejamos Savienības instrumentus, ir ļoti svarīgs. Sociālie partneri norādīja uz nepieciešamību izmantot Atveseļošanās un noturības mehānismu aprūpes vajadzībām. Darba apstākļu uzlabošana ilgtermiņa aprūpes nozarē bija svarīgs temats visos apspriešanās pasākumos un rakstveida atsauksmēs. EP deputāti norādīja uz nepietiekamu finansējumu un nepietiekamu darbinieku skaitu aprūpes nozarē un tās lielo darbvietu radīšanas un inovācijas potenciālu. Viņi aicināja risināt jautājumu par zemo iesaisti arodbiedrībās šajā nozarē un uzsvēra izglītības un apmācības nozīmi kvalificētu darba ņēmēju un profesionalizācijas nodrošināšanā. Sociālie partneri arī minēja sociālā dialoga nozīmi un to, cik svarīgs ir pietiekams darbinieku skaits, lai nodrošinātu kvalitāti un uz cilvēku vērstu pieeju. Sociālie partneri uzsvēra, ka migrējošiem darba ņēmējiem, mājsaimniecībās nodarbinātām personām un personām, kas sniedz individuālus mājsaimniecības pakalpojumus, ir jābūt iespējai izmantot tādas pašas sociālās un darba tiesības kā darba ņēmējiem parastās aprūpes nozarē. Dalībvalstis ir informētas par nepietiekamo darba ņēmēju skaitu, un dažas izstrādā stratēģijas, lai aprūpes nozarei piesaistītu vairāk darba ņēmēju, tostarp vīriešus. Vairākas pilsoniskās sabiedrības organizācijas aicināja definēt neformālo aprūpētāju juridisko statusu. Attiecībā uz īstenošanu pilsoniskās sabiedrības organizācijas atbalstīja uzraudzību, pamatojoties uz rādītājiem un mērķiem, un aicināja dalībvalstis izstrādāt valsts rīcības plānus īstenošanai. Sociālie partneri pauda uzskatu, ka ir svarīgi uzraudzīt progresu ilgtermiņa aprūpes nozares problēmu risināšanā, pamatojoties uz Eiropas pusgada satvara mehānismiem. Sociālās aizsardzības komitejā (SAK) un Nodarbinātības komitejā (NK) dalībvalstis arī uzsvēra, ka ir jāuzlabo pierādījumu bāze, un atbalstīja pastāvīgu labas prakses apmaiņu. Dažas dalībvalstis pauda bažas par to, ka administratīvais slogs varētu palielināties, un uzsvēra, cik svarīga ir saskaņotība un sinerģija ar saistītām politikas iniciatīvām ES un starptautiskā līmenī. Izpētes debatēs ar šīm divām komitejām vairākas dalībvalstis norādīja, ka būtu jāizstrādā iniciatīva, pilnībā ievērojot valstu pienākumus un subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, kā arī ņemot vērā valstu atšķirīgos apstākļus un aprūpes sistēmu struktūru. Komisija saņēma atsauksmes no Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) un Reģionu komitejas (RK) vai apmainījās viedokļiem ar tām: ·EESK ir nobažījusies par mājsaimniecībās dzīvojošo aprūpētāju, kas bieži ir migrantes vai mobilas sievietes, nestabilo situāciju un ir sniegusi ieteikumus situācijas uzlabošanai, tostarp reglamentēt šo aprūpētāju stāvokli un atbalstīt viņu profesionalizāciju. EESK atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu izstrādāt jaunu Eiropas aprūpes stratēģiju un aicina to ātri īstenot. Tā mudina Eiropas Komisiju un dalībvalstis Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā īstermiņā izstrādāt vecāka gadagājuma cilvēku aprūpes principus; ·RK 2021. gada jūlijā pieņēma atzinumu “Plāns aprūpētāju un aprūpes nākotnei — vietējās un reģionālās iespējas risināt Eiropas problēmu”. Atzinumā Komisija tiek aicināta publicēt Eiropas kvalitātes sistēmu attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi un efektīvu sistēmu visaptverošai datu vākšanai un analīzei. Eiropas Parlaments aicināja Komisiju iesniegt plānu, kā nodrošināt cilvēku, tostarp vecāka gadagājuma cilvēku, garīgo veselību, cieņu un labbūtību, un uzsvēra, ka pienācīgi finansētām sociālās aizsardzības shēmām ir liela nozīme, jo tās padara aprūpi pieejamu cenas ziņā un patiesi piekļūstamu. Tas arī aicināja dalībvalstis nodrošināt vienlīdzīgu piekļuvi veselības un aprūpes pakalpojumiem un Komisiju nākt klajā ar “vienošanos par aprūpi Eiropā”. Savā jaunākajā pašiniciatīvas ziņojumā “Virzība uz kopīgu Eiropas rīcību aprūpes jomā” tas aicināja Komisiju izstrādāt vērienīgu, stabilu un nākotnes prasībām atbilstošu Eiropas aprūpes stratēģiju, kuras pamatā būtu ikviena cilvēka tiesības uz cenas ziņā pieejamu, piekļūstamu un kvalitatīvu aprūpi, kā arī aprūpes saņēmēju un aprūpētāju individuālās tiesības un vajadzības un kura aptvertu visu dzīves ciklu, mērķtiecīgi pievēršoties cilvēku vajadzībām un reaģējot uz tām visa mūža garumā, liekot pamatu aprūpes pakalpojumu nepārtrauktībai visa mūža garumā un veicinot paaudžu solidaritāti. Padome aicināja dalībvalstis un Komisiju uzlabot kvalitatīvas ilgtermiņa aprūpes pieejamību un sociālās aizsardzības sistēmu ilgtspēju un atbilstību, izmantot digitalizāciju, lai padarītu veselības, sociālos un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumus viegli pieejamus un lietotājiem draudzīgus, un izstrādāt pakalpojumus, kas sniedz uz personām orientētu un integrētu aprūpi, tostarp personām ar invaliditāti. • Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Priekšlikuma pamatā ir Komisijas dienestu darba dokuments, un tas ir pamatots ar jaunākajiem attiecīgajiem pētījumiem un ziņojumiem, tostarp šādiem dokumentiem: · 2021. gada ziņojums par ilgtermiņa aprūpi , kopīgi sagatavojusi Sociālās aizsardzības komiteja un Eiropas Komisija (EMPL ĢD); ·Aplēst sociālās aizsardzības ietekmi uz ilgtermiņa aprūpi vecumdienās Eiropā, Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO) (gaidāms); · Problēmas saistībā ar ilgtermiņa aprūpi Eiropā , Eiropas sociālās politikas tīkls (2018); · ES ilgtermiņa aprūpes kvalitātes prakses kartēšana , Eiropas sociālās politikas tīkls (2020);

• Paskaidrojošie dokumenti (direktīvām) Neattiecas. • Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums Ieteikuma 1. un 2. punktā ir noteikts ieteikuma mērķis un tā darbības joma attiecībā uz personām (visi cilvēki, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, un viņu aprūpētāji) un materiālā piemērošanas joma (visi ilgtermiņa aprūpes vides veidi). 3. punktā ir ietvertas definīcijas, ko piemēro ieteikuma vajadzībām, pamatojoties uz definīcijām, par kurām panākta vienošanās Sociālās aizsardzības komitejas ietvaros, ja tādas ir pieejamas. 4. punktā dalībvalstīm ir ieteikts uzlabot savas sociālās aizsardzības piemērotību attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi, lai ilgtermiņa aprūpe būtu savlaicīga, visaptveroša un cenas ziņā pieejama tiem, kam tā ir vajadzīga. 5. punktā dalībvalstīm ir ieteikts paplašināt ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu piedāvājumu un vienlaikus nodrošināt līdzsvarotu pakalpojumu kombināciju visās aprūpes vidēs, tostarp attīstot un/vai uzlabojot aprūpi mājās un kopienā balstītu aprūpi, novēršot teritoriālās atšķirības, ieviešot piekļūstamas inovatīvas tehnoloģijas un digitālos risinājumus un nodrošinot piekļūstamību personām ar invaliditāti. 6. punktā dalībvalstīm ir ieteikts nodrošināt, ka visi ilgtermiņa aprūpes sniedzēji neatkarīgi no to juridiskā statusa nosaka un stingri piemēro augstas kvalitātes kritērijus un standartus visās ilgtermiņa aprūpes vidēs, pielāgojot tos attiecīgās vides īpatnībām. Šajā nolūkā dalībvalstis tiek aicinātas izstrādāt ilgtermiņa aprūpes kvalitātes sistēmu, kuras pamatā būtu ieteikuma pielikumā izklāstītie kvalitātes principi un kurā būtu iekļauts atbilstošs kvalitātes nodrošināšanas mehānisms. 7. un 8. punktā dalībvalstīm ir ieteikts pievērsties prasmju vajadzībām un nepietiekamajam darba ņēmēju skaitam un nodrošināt taisnīgus darba apstākļus. 9. punktā dalībvalstīm ir ieteikts atbalstīt neformālos aprūpētājus, tostarp nodrošināt apmācību, konsultācijas, psiholoģisku atbalstu, periodisku aprūpi un finansiālu atbalstu. 10. punktā dalībvalstīm ir ieteikts nodrošināt pareizu ilgtermiņa aprūpes politikas pārvaldību, izraudzīties valsts ilgtermiņa aprūpes koordinatoru, iesaistīt visas attiecīgās ieinteresētās personas, palielināt saskaņotību ar citām politikas jomām, izstrādāt ilgtermiņa aprūpes vajadzību prognozes, uzlabot ārkārtas rīcības plānošanu (piemēram, pandēmijas vai citu ārēju satricinājumu gadījumā) un datu vākšanu, palielināt informētību un piesaistīt pieejamo finansējumu, tostarp ES līdzekļus, ilgtermiņa aprūpes reformām. 11. punktā ir atgādināts, ka dalībvalstis sagatavo un iesniedz Komisijai valsts rīcības plānu, kurā izklāstīti pasākumi šā ieteikuma īstenošanai, ņemot vērā valsts, reģionālos un vietējos apstākļus un vēlāk regulāros progresa ziņojumus. 12. punktā ir izklāstīts, kā Komisija plāno atbalstīt šā ieteikuma īstenošanu, tostarp piesaistīt ES finansējumu, kopā ar Sociālās aizsardzības komiteju un Nodarbinātības komiteju uzraudzīt progresu saistībā ar Eiropas pusgadu, kā arī izveidot rādītāju sistēmu uzraudzībai, savstarpējas apmaiņas veicināšanai un ziņošanai Padomei par progresu piecu gadu laikā pēc pieņemšanas. 2022/0264 (NLE) Priekšlikums PADOMES IETEIKUMS par piekļuvi cenas ziņā pieejamai un kvalitatīvai ilgtermiņa aprūpei EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību, jo īpaši tā 292. pantu saistībā ar 153. panta 1. punkta k) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

tā kā: (1)Piekļūstama, cenas ziņā pieejama un kvalitatīva ilgtermiņa aprūpe ļauj cilvēkiem, kam vajadzīga aprūpe, pēc iespējas ilgāk saglabāt pastāvību un dzīvot cienīgu dzīvi. Tā palīdz aizsargāt cilvēktiesības, veicināt sociālo progresu un paaudžu solidaritāti, cīnās pret sociālo atstumtību un diskrimināciju un var veicināt darbvietu radīšanu. (2)Eiropas Parlaments, Padome un Komisija 2017. gada novembrī proklamēja Eiropas sociālo tiesību pīlāru, kurā izklāstīti 20 principi, kas atbalstīs labi funkcionējošus un taisnīgus darba tirgus un sociālās drošības sistēmas. Saskaņā ar 18. principu par ilgtermiņa aprūpi ikvienam ir tiesības uz kvalitatīviem un cenas ziņā pieejamiem ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem, jo īpaši aprūpi mājās un kopienā balstītiem pakalpojumiem. 9. princips veicina personu ar aprūpes pienākumiem tiesības uz darba un privātās dzīves līdzsvaru. 17. principā ir atzītas personu ar invaliditāti tiesības uz iekļaušanu, jo īpaši uz pakalpojumiem, kas ļauj viņiem piedalīties darba tirgū un sabiedrībā. (3)Ilgtermiņa aprūpes pakalpojumus, ko organizē valsts iestādes valsts, reģionālā vai vietējā līmenī, galvenokārt uzskata par vispārējas nozīmes sociālajiem pakalpojumiem, jo tiem ir skaidra sociālā funkcija. Tie atvieglo vecāka gadagājuma cilvēku sociālo iekļaušanu un aizsargā viņu pamattiesības, papildina un atbalsta ģimenes nozīmi vecāka gadagājuma sabiedrības locekļu aprūpē un cita starpā sniedz palīdzību cilvēkiem, kuriem pastāvīgi vai īslaicīgi vajadzīga aprūpe. (4)Lielākā daļa aprūpētāju un cilvēku, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, ir sievietes. Sievietēm vidēji ir zemāki ienākumi, tostarp pensijas, un viņām, iespējams, ir mazāk iespēju atļauties aprūpi, taču viņas dzīvo ilgāk nekā vīrieši, tāpēc viņām aprūpe ir nepieciešama vairāk. Tāpēc pienācīgi un cenas ziņā pieejami formālās ilgtermiņa aprūpes pakalpojumi kopā ar politiku, kas ļauj uzlabot darba apstākļus nozarē un saskaņot algotu darbu ar neformālas aprūpes pienākumiem, varētu veicināt dzimumu līdztiesību. (5)Šis ieteikums veicina Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21., 23., 24., 25., 26., 33. un 34. panta piemērošanu, aptverot nediskrimināciju, vīriešu un sieviešu līdztiesību, bērnu tiesības, vecāka gadagājuma cilvēku tiesības, personu ar invaliditāti integrāciju un tiesības uz ģimenes un profesionālo dzīvi, kā arī sociālo nodrošinājumu un sociālo palīdzību. (6)Šajā ieteikumā ir ievērota Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām, kurā atzītas visu personu ar invaliditāti vienlīdzīgas tiesības dzīvot neatkarīgi kopienā ar tādām pašām izvēles iespējām kā citiem. (7)Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā, ko Komisija pieņēma 2021. gada 4. martā, tika izziņota ilgtermiņa aprūpes iniciatīva, kas noteiks pamatu politikas reformām, kuras virzīs ilgtspējīgas ilgtermiņa aprūpes attīstību, kas nodrošina labāku piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem tiem, kam tā ir vajadzīga, un dalībvalstis tika mudinātas veikt ieguldījumus veselības un aprūpes darbiniekos, uzlabojot viņu darba apstākļus un piekļuvi apmācībai. (8)Sociālās aizsardzības komitejas un Komisijas 2021. gada ziņojumā par ilgtermiņa aprūpi ir uzsvērts, ka kvalitatīvas ilgtermiņa aprūpes pieprasījums pieaugs un tās nodrošinājuma palielināšana var veicināt dzimumu līdztiesību un sociālo taisnīgumu. Ziņojumā ir norādīts, ka piekļuve, pieejamība cenas ziņā un kvalitāte ir galvenās ilgtermiņa aprūpes problēmas, piemērots darbaspēks ir galvenais aspekts, lai apmierinātu augošo pieprasījumu pēc kvalitatīviem pakalpojumiem, vienlaikus uzsverot, ka neformālā aprūpe bieži vien ir saistīta ar izmaksām, kuras netiek pienācīgi ņemtas vērā. (9)Paredzams, ka sabiedrības novecošana palielinās ilgtermiņa aprūpes pieprasījumu, jo funkcionālās spējas samazināšanās un ilgtermiņa aprūpes vajadzība ir saistīta ar vecāka gadagājuma cilvēkiem. Tiek prognozēts, ka 65 gadus vecu vai vecāku cilvēku skaits nākamajos 30 gados palielināsies par 41 % — no 92,1 miljona 2020. gadā līdz 130,2 miljoniem 2050. gadā, savukārt 80 gadus vecu vai vecāku cilvēku skaits palielināsies par 88 % — no 26,6 miljoniem 2020. gadā līdz 49,9 miljoniem 2050. gadā. (10)Covid-19 pandēmija ir negatīvi ietekmējusi ilgtermiņa aprūpes sistēmas un saasinājusi daudzas strukturālas nepilnības, kuras pastāvēja iepriekš, jo īpaši nepietiekamu skaitu kvalitatīvu pakalpojumu un darbinieku, un uzsvērusi steidzamo vajadzību stiprināt ilgtermiņa aprūpes sistēmu noturību un pastiprināt centienus, lai uzlabotu personīgo autonomiju un atvieglotu neatkarīgu dzīvi. (11)Dalībvalstīs būtiski atšķiras ilgtermiņa aprūpes publiskā finansējuma apmērs — dažas valstis iegulda mazāk nekā 1 % no IKP, savukārt citas tērē vairāk nekā 3 % no IKP. 2019. gadā publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpei sasniedza 1,7 % no Savienības IKP, kas ir mazāk nekā neformālo aprūpētāju sniegto ilgtermiņa aprūpes stundu aplēstā vērtība, kura saskaņā ar aplēsēm ir aptuveni 2,5 % no ES IKP. Dalībvalstīs, kurās publiskā sektora izdevumi ilgtermiņa aprūpei ir nelieli, formālu ilgtermiņa pakalpojumu izmantošana ir ierobežotāka. Pieaugošais ilgtermiņa aprūpes pieprasījums palielina slodzi publiskajiem izdevumiem, vienlaikus arī mudina uzlabot ilgtermiņa aprūpes izmaksu lietderību, piemēram, īstenot veselības veicināšanas un profilakses politiku, labāk integrēt un mērķtiecīgāk plānot pakalpojumus, vākt datus un pierādījumus, kā arī izmantot jaunās un digitālās tehnoloģijas. Politika, kas veicina ilgtermiņa aprūpes ilgtspējīgu finansēšanu, ir svarīga publisko finanšu ilgtspējai, jo īpaši ņemot vērā sabiedrības novecošanu un darbaspēka samazināšanos ES. (12)Paļaušanās lielā mērā uz neformālo aprūpi nebūs ilgtspējīga, un paredzams, ka palielināsies formālās aprūpes vajadzības un slodze valsts budžetam. (13)Sociālās aizsardzības segums attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi ir ierobežots, un izmaksas bieži vien ir būtisks šķērslis ilgtermiņa aprūpes piekļūstamībai. Daudzām mājsaimniecībām finansiālais aspekts ir galvenais iemesls, kāpēc netiek izmantoti (vairāk) profesionāli aprūpes mājās pakalpojumi. Bez pienācīgas sociālās aizsardzības aplēstās kopējās ilgtermiņa aprūpes izmaksas bieži vien var pārsniegt personas ienākumus. Lai gan sociālās aizsardzības kārtība dalībvalstīs ir atšķirīga, dažās valsts atbalsts ir pieejams tikai nelielai daļai cilvēku, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe. Pat tad, ja sociālā aizsardzība ir pieejama, bieži tā ir nepietiekama, jo pat pēc atbalsta saņemšanas vidēji gandrīz puse vecāka gadagājuma cilvēku, kam vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, būtu zem nabadzības sliekšņa pēc tam, kad būtu noseguši visus personiskos izdevumus par aprūpi mājās. (14)Daudzi cilvēki nevar piekļūt vajadzīgajai ilgtermiņa aprūpei, jo pakalpojumu piedāvājums kopumā ir mazs, turklāt ilgtermiņa aprūpes iespēju klāsts ir ierobežots un pastāv teritoriālas atšķirības. Daudzās dalībvalstīs ilgtermiņa aprūpes iespējas ir ierobežotas. Galvenokārt ir iespējams izvēlēties neformālu aprūpi vai aprūpi iestādēs. Ilgtermiņa aprūpes mājās un kopienā balstītas ilgtermiņa aprūpes piedāvājums joprojām ir mazs. Turklāt teritoriālās atšķirības ilgtermiņa aprūpes nodrošināšanā apgrūtina vienlīdzīgu piekļuvi ilgtermiņa aprūpei, jo īpaši lauku un mazapdzīvotās teritorijās. Aprūpes pakalpojumu nevienmērīgas piekļūstamības dēļ personām ar invaliditāti izvēle ir vēl ierobežotāka. (15)Ilgtermiņa aprūpes kvalitāte ir atkarīga no efektīva kvalitātes nodrošināšanas mehānisma, kas daudzās dalībvalstīs nav pieejams vai kam trūkst līdzekļu. Kvalitātes nodrošināšana bieži vien ir nepietiekama aprūpes mājās un kopienā balstītas aprūpes gadījumā. Lai gan aprūpes kvalitāte aprūpes iestādēs ir vairāk reglamentēta, kvalitātes standartos bieži vien galvenā uzmanība ir pievērsta klīniskajiem rezultātiem, nevis pietiekamā mērā to cilvēku dzīves kvalitātei, kuri saņem aprūpi, un viņu spējai dzīvot neatkarīgi. Pat tad, ja ir ieviesti kvalitātes standarti, to izpilde ne vienmēr ir efektīva — bieži vien tādēļ, ka nav atbilstošas administratīvās struktūras vai pietiekamu resursu. Tādu augstas kvalitātes standartu neesība, ko stingri piemērotu gan valsts, gan privātiem aprūpes sniedzējiem, izraisa nevērīgu attieksmi pret aprūpes saņēmējiem un viņu ļaunprātīgu izmantošanu, kā arī sliktus darba apstākļus aprūpētājiem. (16)Ilgtermiņa aprūpei ir svarīga sociālā vērtība un darbvietu radīšanas potenciāls, taču dalībvalstīm ir grūti piesaistīt un noturēt aprūpes darbiniekus nepietiekamu prasmju, sarežģītu darba apstākļu un zema atalgojuma dēļ. (17)Aprūpes nozarē nepieciešamās prasmes kļūst arvien sarežģītākas. Papildus tradicionālajām prasmēm un kompetencēm aprūpētājiem bieži vien ir vajadzīgas zināšanas, kas saistītas ar jauno tehnoloģiju, digitālo prasmju un komunikācijas prasmju izmantošanu, bieži vien svešvalodā, un prasmes, lai apmierinātu sarežģītas vajadzības un strādātu daudzdisciplīnu grupās. Bez atbilstošas izglītības un apmācības politikas, tostarp darba vietā, prasības attiecībā uz prasmēm daudziem var būt šķērslis ienākšanai vai turpmākai attīstībai šajā nozarē. (18)Ilgtermiņa aprūpes nozares darbinieki bieži saskaras ar nestandarta darba nosacījumiem, neregulāru darba laiku, maiņu darbu, fizisku vai garīgu spriedzi un zemu atalgojumu. Tas, ka koplīgumi aptver nelielu skaitu ilgtermiņa aprūpes nozares darbinieku un publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpei ir ierobežoti, veicina zemu atalgojumu šajā nozarē. (19)Dažas darba ņēmēju grupas, tostarp mājsaimniecībās dzīvojošie aprūpētāji vai mājsaimniecībās nodarbinātas personas, kas nodrošina ilgtermiņa aprūpi, saskaras ar īpaši sarežģītiem darba apstākļiem, tostarp zemu atalgojumu, nelabvēlīgiem darba laika nosacījumiem, nedeklarētu darbu, būtisku darba aizsardzības noteikumu neievērošanu un nestandarta nodarbinātības veidiem. Starptautiskās Darba organizācijas 2011. gada Konvencijā par mājsaimniecībās nodarbinātajām personām (Nr. 189) ir noteiktas pamattiesības un principi, kā arī prasība valstu kompetentajām iestādēm veikt dažādus pasākumus, lai mājsaimniecībās nodarbinātajām personām nodrošinātu pienācīgus darba apstākļus.

(20)Neformālā aprūpe ir bijusi būtiska ilgtermiņa aprūpes nodrošināšanā, jo neformālie aprūpētāji, galvenokārt sievietes, parasti veic lielāko daļu aprūpes, bieži tāpēc, ka nav piekļūstamas un cenas ziņā pieejamas formālās ilgtermiņa aprūpes. Neformālās aprūpes sniegšana var negatīvi ietekmēt aprūpētāju fizisko un garīgo veselību un labbūtību un ir būtisks šķērslis nodarbinātībai, jo īpaši sievietēm. Tas tieši ietekmē viņu pašreizējos ienākumus un viņu ienākumus vecumdienās mazāka pensijas tiesību uzkrājuma dēļ, kas var vēl vairāk skart aprūpētājus, kuru pienākumos ietilpst arī bērnu aprūpe. Bērniem un jauniešiem, kuriem ir kāds hroniski slims ģimenes loceklis, parasti ir vairāk garīgās veselības problēmu un nelabvēlīgāku rezultātu, kas ilgtermiņā ietekmē viņu ienākumus un iekļaušanos sabiedrībā. (21)Savienībā ilgtermiņa aprūpes organizācija ir atšķirīga. Ilgtermiņa aprūpe bieži vien tiek organizēta sarežģītā veselības un sociālās aprūpes pakalpojumu sistēmā un dažkārt cita veida atbalsta sistēmā, piemēram, mājokļu un vietējo pasākumu jomā. Pastāv arī valsts, reģionālā un vietējā līmeņa pārvaldes funkciju atšķirības. Atšķiras arī ilgtermiņa aprūpes uzraudzībai izmantotie rādītāji, un administratīvie dati bieži vien nav pieejami vai salīdzināmi Savienības līmenī. (22)Ilgtermiņa aprūpē ieinteresētās personas ir personas, kam ir vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, viņu ģimenes locekļi un organizācijas, kas tos pārstāv, attiecīgās iestādes valsts, reģionālā un vietējā līmenī, sociālie partneri, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, ilgtermiņa aprūpes sniedzēji un struktūras, kas atbildīgas par sociālās iekļaušanas, integrācijas un pamattiesību aizsardzības veicināšanu, tostarp valstu līdztiesības struktūras. Sociālās ekonomikas struktūras, tostarp kooperatīvi, savstarpējās palīdzības sabiedrības, apvienības un fondi, kā arī sociālie uzņēmumi ir svarīgi partneri valsts iestādēm ilgtermiņa aprūpes nodrošināšanā. (23)Eiropas pusgada procesā, ko atbalsta sociālo rezultātu pārskats, ir uzsvērtas ilgtermiņa aprūpes problēmas, un, pamatojoties uz tām, dažas dalībvalstis saņem konkrētām valstīm adresētus ieteikumus šajā jomā. Nodarbinātības pamatnostādnēs ir uzsvērts, cik svarīgi ir nodrošināt cenas ziņā pieejamu, piekļūstamu un kvalitatīvu ilgtermiņa aprūpi. Atvērtās koordinācijas metodes sociālās aizsardzības un sociālās iekļaušanas jomā ir paredzēta tam, lai veicinātu piekļūstamu, kvalitatīvu un ilgtspējīgu ilgtermiņa aprūpi, un tā palīdz sasniegt šo mērķi, nodrošinot iespēju veikt uzraudzību, daudzpusēji pārraudzīt reformas, īstenot tematisko darbu un savstarpēju mācīšanos. Sociālās aizsardzības komiteja izstrādāja Eiropas kvalitātes sistēmu sociālo pakalpojumu, tostarp ilgtermiņa aprūpes, jomā. Tomēr joprojām nav visaptverošas Savienības sistēmas, kas būtu pamatā valstu reformām ilgtermiņa aprūpes jomā. (24)Savienība nodrošina daudzas ilgtermiņa aprūpes finansēšanas iespējas, pievēršoties dažādām ieguldījumu prioritātēm saskaņā ar dažādu finansēšanas programmu īpašajiem noteikumiem, kas ietver Eiropas Reģionālās attīstības fondu (prioritāri galveno uzmanību pievēršot ģimenē un kopienā balstītiem pakalpojumiem, kas nav saistīti ar aprūpi iestādēs), Eiropas Sociālo fondu plus un tā Nodarbinātības un sociālās inovācijas sadaļu, Taisnīgas pārkārtošanās fondu, pamatprogrammu “Apvārsnis Eiropa”, programmu “Digitālā Eiropa”, atbalstu reformu izstrādei un īstenošanai ar tehniskā atbalsta instrumenta palīdzību un Atveseļošanas un noturības mehānismu atbalsttiesīgām reformām un ieguldījumiem saistībā ar atveseļošanu no Covid-19 pandēmijas. (25)Šā ieteikuma pamatā ir Savienības tiesību akti par darba apstākļiem attiecībā uz pārredzamiem un paredzamiem darba apstākļiem, darba un privātās dzīves līdzsvaru un veselību un drošību darbā, kas piemērojami un attiecas uz ilgtermiņa aprūpi. (26)Pilnībā ievērojot subsidiaritātes principu un proporcionalitātes principu, šis ieteikums neskar dalībvalstu pilnvaras organizēt savas sociālās aizsardzības sistēmas un neliedz tām saglabāt vai izstrādāt noteikumus par sociālo aizsardzību, kas pārsniedz ieteiktos noteikumus, IR PIEŅĒMUSI ŠO IETEIKUMU. MĒRĶIS UN DARBĪBAS JOMA 1.Šā ieteikuma mērķis ir uzlabot cenas ziņā pieņemamas, kvalitatīvas ilgtermiņa aprūpes piekļūstamību visiem cilvēkiem, kam tā ir vajadzīga. 2.Šis ieteikums attiecas uz visiem cilvēkiem, kuriem vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, kā arī formāliem un neformāliem aprūpētājiem. Tā attiecas uz ilgtermiņa aprūpi, ko sniedz visās aprūpes vidēs. DEFINĪCIJAS 3.Šajā ieteikumā piemēro turpmāk minētās definīcijas. (a)“Ilgtermiņa aprūpe” ir pakalpojumu un palīdzības klāsts cilvēkiem, kuri ilgstošas garīgas un/vai fiziskas nespējas un/vai invaliditātes dēļ ir atkarīgi no palīdzības ikdienas darbībās un/vai kuriem ir vajadzīga pastāvīga aprūpe. Ikdienas darbības, kurās ir vajadzīga palīdzība, var būt pašaprūpe, kas personai jāveic katru dienu (tādas ikdienas darbības kā mazgāšanās, ģērbšanās, ēšana, iekāpšana gultā un izkāpšana no tās, apsēšanās krēslā vai piecelšanās no tā, tualetes izmantošana, urīnpūšļa un zarnu darbības kontrole), vai tās var būt saistītas ar neatkarīgu dzīvi (tādas ikdienas palīgdarbības kā maltīšu gatavošana, naudas pārvaldība, pārtikas produktu vai personisko mantu iegāde, vieglu vai smagu mājas darbu veikšana un tālruņa izmantošana). (b)“Formālā ilgtermiņa aprūpe” ir ilgtermiņa aprūpe, ko sniedz profesionāli ilgtermiņa aprūpes darbinieki un kas var izpausties kā aprūpe mājās, kopienā balstīta aprūpe vai aprūpe iestādēs. (c)“Aprūpe mājās” ir formāla ilgtermiņa aprūpe, ko saņēmēja privātajā mājā sniedz viens vai vairāki profesionāli ilgtermiņa aprūpes darbinieki. (d)“Kopienā balstīta aprūpe” ir formāla ilgtermiņa aprūpe, ko sniedz un organizē kopienas līmenī, piemēram, pieaugušo dienas pakalpojumu vai periodiskas aprūpes veidā. (e)“Aprūpe iestādē” ir formāla ilgtermiņa aprūpe, ko sniedz cilvēkiem, kuri uzturas ilgtermiņa aprūpes iestādē. (f)“Neformālā aprūpe” ir ilgtermiņa aprūpe, ko sniedz persona, kura atrodas tās personas sociālajā vidē, kurai nepieciešama aprūpe, tostarp partneris, bērns, vecāks vai cits radinieks, kas nav pieņemts darbā kā ilgtermiņa aprūpes speciālists. (g)“Neatkarīga dzīve” nozīmē, ka visi cilvēki, kam ir vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, var dzīvot kopienā ar tādām pašām izvēles iespējām kā citiem, iespēju izvēlēties dzīvesvietu, kā arī to, kur un ar ko viņi dzīvo, vienlīdzīgi ar citiem un viņiem nav pienākuma dzīvot konkrētos apstākļos.

(h)“Mājsaimniecībā nodarbināts ilgtermiņa aprūpes darbinieks” ir jebkura persona, kura veic mājsaimniecības darbu un kuras darba pienākumos ietilpst ilgtermiņa aprūpes sniegšana. (i)“Mājsaimniecībā dzīvojošs aprūpētājs” ir mājsaimniecībā nodarbināts ilgtermiņa aprūpes darbinieks, kas dzīvo aprūpes saņēmēja mājsaimniecībā un nodrošina ilgtermiņa aprūpi. ATBILSTĪBA, PIEEJAMĪBA UN KVALITĀTE 4.Dalībvalstīm būtu jāuzlabo sociālās aizsardzības atbilstība attiecībā uz ilgtermiņa aprūpi, jo īpaši jānodrošina, ka ilgtermiņa aprūpe ir: (a)savlaicīga — ļauj cilvēkiem, kam ir vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, saņemt nepieciešamo aprūpi, tiklīdz tas ir nepieciešams un tik ilgi, cik tas ir nepieciešams; (b)visaptveroša — aptver visas ilgtermiņa aprūpes vajadzības, kas rodas funkcionālo spēju garīgas un/vai fiziskas pasliktināšanās dēļ un kas novērtētas, pamatojoties uz skaidriem un objektīviem atbilstības kritērijiem; (c)cenas ziņā pieejama — ļauj cilvēkiem, kam ir vajadzīga ilgtermiņa aprūpe, saglabāt pienācīgu dzīves līmeni un pasargā viņus no nabadzības viņu ilgtermiņa aprūpes vajadzību dēļ. 5.Dalībvalstīm būtu jāpaplašina ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu piedāvājums, vienlaikus nodrošinot līdzsvarotu ilgtermiņa aprūpes iespēju kombināciju jebkurā aprūpes vidē, lai apmierinātu dažādas ilgtermiņa aprūpes vajadzības, un atbalstot to cilvēku izvēles brīvību, kuriem vajadzīga aprūpe, tostarp: (a)jāattīsta un/vai jāuzlabo aprūpe mājās un kopienā balstīta aprūpe; (b)jānovērš teritoriālās atšķirības attiecībā uz ilgtermiņa aprūpes pieejamību un piekļūstamību, jo īpaši lauku un mazapdzīvotās teritorijās; (c)jāievieš piekļūstami inovatīvu tehnoloģiju un digitāli risinājumi aprūpes pakalpojumu sniegšanā, tostarp lai atbalstītu neatkarīgu dzīvi; (d)jānodrošina, ka personas ar īpašām vajadzībām un invaliditāti var piekļūt ilgtermiņa aprūpes pakalpojumiem un iestādēm, proti, ka tiek ievērotas visu personu ar invaliditāti vienlīdzīgas tiesības uz neatkarīgu dzīvi kopienā ar tādām pašām izvēles iespējām kā citiem. 6.Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecībā uz jebkuru ilgtermiņa aprūpes vidi tiek noteikti augstas kvalitātes kritēriji un standarti, kas pielāgoti attiecīgās vides īpatnībām, un tie tiek stingri piemēroti visiem ilgtermiņa aprūpes sniedzējiem neatkarīgi no to juridiskā statusa. Šajā nolūkā dalībvalstīm būtu jānodrošina ilgtermiņa aprūpes kvalitātes sistēma, kuras pamatā būtu pielikumā izklāstītie kvalitātes principi un kurā būtu iekļauts atbilstošs kvalitātes nodrošināšanas mehānisms, kas: (a)nodrošina, ka visās ilgtermiņa aprūpes vidēs visi pakalpojumu sniedzēji ievēro kvalitātes kritērijus un standartus sadarbībā ar ilgtermiņa aprūpes sniedzējiem un cilvēkiem, kas saņem ilgtermiņa aprūpi; (b)sniedz stimulus ilgtermiņa aprūpes sniedzējiem un uzlabo viņu spēju pārsniegt obligātos kvalitātes standartus un pastāvīgi uzlabot kvalitāti; (c)nodrošina pietiekamus resursus kvalitātes nodrošināšanai valsts, reģionālā un vietējā līmenī un mudina ilgtermiņa aprūpes sniedzējus piešķirt budžetu kvalitātes pārvaldībai; (d)attiecīgā gadījumā nodrošina, ka prasības attiecībā uz ilgtermiņa aprūpes kvalitāti tiek integrētas publiskajā iepirkumā; (e)veicina neatkarīgu dzīvi un iekļaušanu sabiedrībā visās ilgtermiņa aprūpes vidēs. APRŪPĒTĀJI 7.Dalībvalstīm būtu jānodrošina taisnīgi darba apstākļi ilgtermiņa aprūpes nozarē, jo īpaši:

(a)jāveicina valsts sociālais dialogs un darba koplīgumu slēgšanas sarunas ilgtermiņa aprūpes nozarē, tostarp atbalstot saistoša atalgojuma attīstību nozarē, vienlaikus ievērojot sociālo partneru autonomiju; (b)neskarot Savienības tiesību aktus par arodveselību un drošību, tomēr vienlaikus nodrošinot to efektīvu piemērošanu, jāveicina augstākie darba aizsardzības standarti attiecībā uz visiem ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem; (c)jārisina problēmas, ar kurām saskaras neaizsargātas darba ņēmēju grupas, piemēram, mājsaimniecībā nodarbināti ilgtermiņa aprūpes darbinieki, mājsaimniecībās dzīvojoši aprūpētāji un migrējoši aprūpes darbinieki, tostarp jānodrošina šāda aprūpes darba efektīvs regulējums un profesionalizācija. 8.Dalībvalstīm, attiecīgā gadījumā sadarbojoties ar sociālajiem partneriem, ilgtermiņa aprūpes sniedzējiem un citām ieinteresētajām personām, būtu jārisina vajadzīgo prasmju trūkuma un darbinieku skaita nepietiekamības problēma ilgtermiņa aprūpē, jo īpaši: (a)jāizstrādā un jāuzlabo sākotnējā un turpmākā izglītība un apmācība, lai pašreizējiem un nākotnes ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem nodrošinātu vajadzīgās prasmes un kompetences, tostarp digitālās prasmes un kompetences; (b)jānodrošina karjeras veidošanas iespējas ilgtermiņa aprūpes nozarē, tostarp izmantojot prasmju pilnveidi, pārkvalifikāciju, prasmju validēšanu un informācijas un profesionālās orientācijas pakalpojumus; (c)jānodrošina iespējas nedeklarētiem ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem iegūt pastāvīgas nodarbinātības statusu; (d)jāizpēta legālās migrācijas iespējas ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem; (e)jāstiprina profesionālie standarti, jāpiedāvā pievilcīgas profesionālā statusa un karjeras iespējas ilgtermiņa aprūpētājiem, tostarp personām ar zemu kvalifikāciju vai bez tās; (f)jāīsteno pasākumi, lai novērstu dzimumu stereotipus un dzimumu segregāciju un padarītu ilgtermiņa aprūpes profesiju saistošu gan vīriešiem, gan sievietēm. 9.Dalībvalstīm būtu jānosaka skaidras procedūras, kā identificēt neformālos aprūpētājus un palīdzēt viņiem sniegt aprūpi: (a)veicinot viņu sadarbību ar ilgtermiņa aprūpes darbiniekiem; (b)palīdzot viņiem piekļūt nepieciešamajai apmācībai, konsultācijām, veselības aprūpei, psiholoģiskajam atbalstam un atpūtai no aprūpes pienākumiem; (c)sniedzot viņiem pienācīgu finansiālu atbalstu, vienlaikus nodrošinot, ka šādi atbalsta pasākumi nekavē dalību darba tirgū. PĀRVALDĪBA, UZRAUDZĪBA UN ZIŅOŠANA| 10.Dalībvalstīm būtu jānodrošina pareiza ilgtermiņa aprūpes politikas pārvaldība un jānodrošina koordinācijas mehānisms, lai izstrādātu un ieviestu darbības un ieguldījumus šajā jomā, jo īpaši: (a)jāizraugās valsts ilgtermiņa aprūpes koordinators, kuram ir pietiekami resursi un pilnvaras, kas ļauj efektīvi koordinēt un uzraudzīt šā ieteikuma īstenošanu valsts līmenī, un kurš darbojas kā kontaktpunkts Savienības līmenī; (b)jāiesaista visas attiecīgās ieinteresētās personas valsts, reģionālā un vietējā līmenī ilgtermiņa aprūpes politikas sagatavošanā, īstenošanā, uzraudzībā un novērtēšanā un jāuzlabo ilgtermiņa aprūpes politikas saskaņotība ar citām attiecīgām politikas jomām, tostarp veselības aprūpi, nodarbinātību, izglītību un apmācību, plašāku sociālo aizsardzību un sociālo iekļaušanu, dzimumu līdztiesību un personu ar invaliditāti tiesībām; (c)jāizstrādā tāda valsts sistēma datu vākšanai un izvērtēšanai, kuras pamatā ir attiecīgi rādītāji, pierādījumu vākšana, tostarp par nepilnībām un nevienlīdzību ilgtermiņa aprūpes sniegšanā, gūtā pieredze un veiksmīgā prakse, kā arī atsauksmes no cilvēkiem, kuri saņem aprūpi, un citām ieinteresētajām personām; (d)jāizstrādā mehānisms ilgtermiņa aprūpes vajadzību prognozēšanai valsts, reģionālā un vietējā līmenī un tas jāintegrē ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu plānošanā;