Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai - Starptautiskās dimensijas aprises integrētajā Eiropas Savienības jūrniecības politikā /* COM/2009/0536 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 15.10.2009 COM(2009)536 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Starptautiskās dimensijas aprises integrētajā Eiropas Savienības jūrniecības politikā SATURS Vajadzība un mērķis 3 1. Galvenie temati ES platformai starptautiskajās jūrlietās 3 2. ES lomas nostiprināšana starptautiskās struktūrās 6 3. Reģionālās sadarbības iedibināšana kopīgos jūras baseinos 8 4. Divpusēju attiecību stiprināšana ar nozīmīgākajiem partneriem 10 ES politikas programma 10 Vajadzība un mērķis ES politiskās programmas stūrakmens ir ilgtspējīga attīstība. Integrētajai jūrniecības politikai (IJP) ir izšķirīga nozīme, lai šo mērķi izdotos sasniegt. Eiropas krastus apskalo dažādi ūdeņi; mūsu okeāni un jūras un garā piekraste jau izsenis bijusi vieta, kur noris dažādas jūrniecības darbības, kas vēl joprojām ir nozīmīgas no ekonomiskā, vides un sociālā viedokļa. IJP mērķis ir veicināt gan jūrniecības ekonomikas (šaurākā nozīmē), gan piekrastes reģionu (vispārīgāk ņemot) ilgtspējīgu izaugsmi, uzlabojot saskanību starp dažādām nozaru rīcībpolitikām un izveidojot pārnozaru rīkus. Tādējādi būs iespējams rast integrētus risinājumus problēmām jūrniecības jomā. Tomēr, ja vēlamies, lai IJP ir sekmīga, tā nevar būt tikai Eiropas mēroga politika. Jūras ekosistēmas un jūrniecība kā saimnieciska nozare sniedzas pāri valstu robežām. IJP nevar atļauties ignorēt to, kas notiek aiz Eiropas robežām. Patiesībā daudzas no steidzamākajām, saskaņoti risināmām problēmām nemaz nav iespējams efektīvi nokārtot bez ciešas starptautiskas sadarbības. Tas attiecas tiklab uz patiesi globālām problēmām — klimata pārmaiņām, bioloģiskās daudzveidības izzušanu, jūras resursu ilgtspējīgu izmantošanu, godīgu konkurenci un pienācīgiem darba apstākļiem kuģniecības un kuģubūves nozarē —, kā uz reģionāliem jautājumiem — piemēram, nepieciešamību pasargāt vidi no konkrētu jūrniecības darbību ietekmes Vidusjūrā vai Baltijas jūrā. Abos gadījumos ir skaidrs, ka ES šīs problēmas ir jārisina, veidojot starptautiskas partnerības. Nav šaubu, ka ES pienākums gan kā pasaules procesu dalībniekam, gan reģionālam partnerim ir ne vien iesaistīties jūrniecības problēmu risināšanā, bet pat rādīt priekšzīmi. Runājot par problēmām reģionālajās jūrās, kas robežojas ar ES teritoriju, Komisija jau ir sagatavojusi vai drīzumā sagatavos konkrētus paziņojumus, kuros pausts tās redzējums par veicamajiem pasākumiem. Šāda reģionāla pieeja tieši izriet to Eiropadomes aicinājuma Komisijai IJP darba programmas izstrādē rūpīgi ievērot reģionālo specifiku. Šis paziņojums papildina minēto reģionālo pieeju, proti, tajā iztirzāts, kā IJP attiecināt uz plašāku starptautisko teritoriju. Tajā nodomāts izveidot ES satvaru globālai, integrētai pieejai jūrlietām un ieskicēts, kā nostiprināt ES kā starptautiskas jūras lielvaras autoritāti daudzpusējā līmenī. Tas arīdzan sekmētu reģionālo sadarbību ar kaimiņvalstīm, ar kurām ES ir kopīgi jūras baseini, kā arī palīdzētu veidot ciešākas divpusējas attiecības ar nozīmīgākajiem partneriem. Pasākumi, kas īstenoti ES IJP starptautiskās dimensijas satvarā, būs saskanīgi ar ES plašāko ārējo attiecību un attīstības politiku. GALVENIE TEMATI ES PLATFORMAI STARPTAUTISKAJāS JūRLIETāS Pasaules sammitā par ilgtspējīgu attīstību, kas notika 2002. gadā Johannesburgā, tika izvirzīti tālejoši globāli mērķi, lai panāktu okeānu ekoloģisko sanāciju un optimālu produktivitāti. Tas nozīmē izveidot programmu integrētai, uz ekosistēmām balstītai okeānu un piekrastes teritoriju pārvaldībai, apturēt jūras bioloģiskās daudzveidības izzušanu, izveidot aizsargājamu jūras teritoriju tīklus un atjaunot pasaules zivju krājumu labu bioloģisko stāvokli. Pēdējais minētais mērķis nozīmē, ka sevišķa ievērība veltāma cīņai pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu (NNN) zveju, vajadzības gadījumā zvejas jaudas samazināšanai un maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma sasniegšanai līdz 2015. gadam. ES ir visnotaļ sekmīgi virzījusies uz daudzu izvirzīto mērķu sasniegšanu un nav zaudējusi apņēmību sasniegt visus mērķus. Tomēr dažās jomās vēl aizvien ir ļoti daudz darāmā, turklāt šajā starplaikā ir saasinājušās atsevišķas problēmas — gan ilgtermiņa grūtības, kā klimata pārmaiņas, gan problēmas, kas vērojamas reizumis, piemēram, pirātisms. ES ir cieši apņēmusies dot savu ieguldījumu, lai stiprinātu starptautiskās sabiedrības iespējas risināt jūrniecības problēmas gan tagad, gan nākotnē. Tiesiskumā balstīta starptautiska pārvaldība Jo vairāk pasauli pārņem globalizācijas vilnis, jo vairāk cieš mūsu planētas jūras ekosistēmas. Ja vēlamies samazināt šādu norišu radīto slodzi, vairāk nekā jebkad agrāk ir nepieciešami skaidri spēles noteikumi, kam piekrīt visi iesaistītie un kas ir bez grūtībām piemērojami. Galvenais dokuments šajā jomā ir ANO 1982. gadā pieņemtā Jūras tiesību konvencija (UNCLOS), kuru papildina ANO Nolīgums par zivju krājumiem zvejniecības jomā. Neraugoties uz vairākkārt izskanējušiem starptautiskās sabiedrības aicinājumiem, tostarp tiem, kas pausti ANO Ģenerālās asamblejas ikgadējās rezolūcijās par šo tematu, vairākas valstis vēl aizvien nav pievienojušās šiem dokumentiem un tos neievēro. ES ir jārūpējas par reālu virzību šajā jomā, jo sekmes vieglāk gūt starptautiskā mērogā. Tai arī jāsniedz palīdzība jaunattīstības valstīm, lai nodrošinātu, ka tās pienācīgu līdzekļu trūkuma dēļ neatpaliek no pārējām. Panākt, ka UNCLOS ir pievienojušās visas pasaules valstis — šim uzdevumam ir jākļūst par ES prioritāti. Šāda nostāja jāpopularizē dialogā ar valstīm, kas vēl nav parakstījušas Konvenciju. ES arī turpmāk atbalstīs ANO centienus izcīnīt, ka partnervalstis ratificē UNCLOS un citus nozīmīgākos starptautiskos nolīgumus jūrniecības jomā un ka tiek pienācīgi nostiprināti attiecīgie starptautiskie novērošanas un tiesību piemērošanas instrumenti. Tālab ES, risinot attiecīgas divpusējas sarunas un slēdzot nolīgumus, ieteiks un veicinās šo pamatdokumentu ratificēšanu un īstenošanu. Tādos politikas projektos kā 2015. gadā paredzētā Vispārējās preferenču sistēmas atjaunināšana lielāka ievērība jāvelta starptautiskajai jūras pārvaldībai. ES arīdzan jāsekmē saskaņā ar UNCLOS izveidoto institūciju lietderīgāka izmantošana un jānodrošina pienācīga ES pārstāvība visās šajās institūcijās. Jūras bioloģiskās daudzveidības aizsardzība, tostarp atklātā jūrā ES nelokāmi atbalsta virkni apņemšanos un iniciatīvu, kas saistītas ar jūras vides aizsardzību vairākās jūrniecības jomās, kuras reglamentē pasaules un/vai reģionālas konvencijas. ES atkārtoti jāapliecina atbalsts darbam pie jūras bioloģiskās daudzveidības, kas veikts saskaņā ar Konvenciju par bioloģisko daudzveidību, tostarp lēmumam izveidot kritēriju kopumu tādu teritoriju identificēšanai, kam nepieciešama aizsardzība un kas atrodas ārpus kādas valsts jurisdikcijas, sagatavot šiem kritērijiem atbilstošu jūras teritoriju sarakstu un izstrādāt norādes, kā izvērtēt atklātā jūrā veiktu darbību ietekmi uz vidi. Lai gan UNCLOS paredz vispārīgus pienākumus aizsargāt jūras vidi un sadarboties, nav mehānismu efektīviem pasākumiem atklātā jūrā no pārnozaru pieejas viedokļa. ES arīdzan aizstāv integrētu pieeju jūras bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai un ilgtspējīgai izmantošanai teritorijās, kas ir ārpus kādas valsts jurisdikcijas. Tālab tā ir ierosinājusi pieņemt UNCLOS īstenošanas nolīgumu, ar ko varētu aizpildīt robus pašreizējā tiesiskajā regulējumā, jo īpaši attiecībā uz aizsargātu jūras teritoriju izveidi atklātā jūrā. Zvejas darbībām ir sevišķi liela ietekme uz bioloģisko daudzveidību. ES nemitīgi strādā pie tā, lai ierobežotu flotes jaudas pārpalikumu, izskaustu NNN zveju un pasludinātu par nelikumīgiem tādus zvejas paņēmienus, kas nodara nopietnu kaitējumu jūras ekosistēmām. ES arīdzan palīdz no jūras resursiem sevišķi atkarīgām jaunattīstības valstīm šos resursus izmantot ilgtspējīgi, vienlaikus veicinot ekonomisko un sociālo attīstību. Padome 2008. gadā pieņēma Regulu (EK) Nr. 734/2008 par jutīgu jūras ekosistēmu aizsardzību atklātajā jūrā pret negatīvo ietekmi, ko rada grunts zvejas rīki, ar ko ES tiesību aktos tiek transponēta ANO Ģenerālās asamblejas Rezolūcija Nr. 61/105. Patlaban ES meklē ceļus, kā panākt minētās rezolūcijas reālu īstenošanu visā pasaulē. Klimata pārmaiņas Pašreizējās prognozes liecina, ka klimata pārmaiņām būs dažādas un smagas ekoloģiskas, sociālas un ekonomiskas sekas, jo īpaši salās un piekrastes teritorijās. Tomēr okeānus, jūras un piekrastes teritorijas nevar uzlūkot tikai kā klimata pārmaiņu apdraudētus apgabalus. Tām arīdzan ir potenciāls ieņemt nozīmīgu vietu klimata pārmaiņu iegrožošanas stratēģijās, tostarp meklējumos pēc jauniem enerģijas avotiem (piemēram, alternatīvā atjaunojamā enerģija) un paņēmieniem CO2 uzglabāšanā. Lai iegrožotu antropogēnās klimata pārmaiņas, vairākos jūrniecības sektoros ir vajadzīgi lielāki pūliņi, tostarp globāls nozares pasākums, lai samazinātu emisijas no kuģiem. Starptautiskās Jūrniecības organizācijas uzdevums ir sekmēt šādu pasaules mēroga emisiju samazināšanas pasākumu izstrādi un pieņemšanu, un ES cer, ka šis darbs tuvākajā laikā noslēgsies. ES ir izveidojusi stratēģisku pieeju, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas un, izmantojot adaptācijas stratēģijas, mazinātu neaizsargātību klimata pārmaiņu iespējamo seku priekšā. Tagad sadarbībā ar partneriem, kas pievienojušies ANO Vispārējai konvencijai par klimata pārmaiņām, ES ir jāpastiprina pūliņi, lai izveidotu jaunu nolīgumu par klimata pārmaiņām, kurš būtu spēkā pēc 2012. gada. Tai arī turpmāk jāsniedz tehniska un finansiāla palīdzība, lai piekrastes un salu jaunattīstības valstis varētu pielāgoties klimata pārmaiņu ietekmei[1], izmantojot tādas iniciatīvas kā Pasaules klimata pārmaiņu alianse[2], un lai palīdzētu partnervalstīm izveidot ilgtermiņa valsts adaptācijas plānus. Kuģošanas drošība, jūrniecības aizsardzība un kuģošanas brīvība Kuģošanas izaugsmes dēļ kuģošanas drošība Eiropas Savienībai ir kļuvusi par sevišķi svarīgu jautājumu. 2009.gada 11. martā tika pieņemts trešais pasākumu kopums kuģošanas drošības jomā. Tas nozīmē, ka tagad Eiropas Savienībā ir viens no izsmeļošākajiem un mūsdienīgākajiem tiesiskajiem regulējumiem, lai garantētu kuģošanas drošību, jo īpaši saskaņoti piemērojot starptautiskos noteikumus. Kuģošanas brīvība un jūrniecības aizsardzība, kā arī kravas un pasažieru pārvadājumu nepārtrauktība ir ES ārkārtīgi svarīgi jautājumi. Tāpēc ES ir apņēmusies arī turpmāk laikus īstenot un piemērot visus attiecīgos starptautiskos dokumentus šajā jomā. Tā gaida, ka tās partneri rīkosies tāpat un sniegs savstarpējīgu un līdzvērtīgu aizsardzību ES jūrniecības darbībām ārpus ES ūdeņiem. Pirātisms un bruņota laupīšana jūrā ir ne tikai nopietns drauds atsevišķām jūrniecības darbībām kā tādām, bet arī visplašākajām starptautiskajām ekonomiskajām un drošības interesēm. ES ir aktīvi iesaistījusies pret šīm postošajām norisēm vērstu starptautisko pasākumu organizēšanā, īpaši ANO kontekstā. Tā uzskata, ka ir jākāpina partneru sadarbība cīņā pret pirātismu un tā cēloņiem, veicot gan jūras spēku operācijas, gan civilus pasākumus. Tomēr tā atzīst, ka tikai tad, kad būs atjaunota kārtība uz zemes, būs iespējams reāli cīnīties ar pirātismu tā visvairāk skartajos reģionos. Pienācīga darba veicināšana jūrniecības nozarē Jūras transports, kuģniecība, kuģubūve un zvejniecība ir tautsaimniecības nozares, kuras globalizācijas skārusi sevišķi lielā mērā, tāpēc no konkurences un sociālā taisnīguma viedokļa ir sevišķi svarīgi sekmēt to, lai darba apstākļi šajās nozarēs atbilstu starptautiski atzītiem standartiem. Balstoties uz ILO dokumentiem un uz Eiropadomes secinājumiem par pienācīgu darbu visiem, ES sadarbībā ar partneriem jāintensificē pūliņi, lai veicinātu pienācīgu darbu jūrniecības nozarēs. Labāka izpratne par jūru Zinātne un tehnika būs pamatā jūras saimniecības patiesi ilgtspējīgai ekonomiskai izaugsmei. Nedrīkst apstāties pētnieciskais darbs, lai izzinātu un izprastu jūras potenciālu un problēmas, lai palielinātu pašreizējo jūras saimniecības procesu ekoefektivitāti un lai ar ekosistēmu pieejas palīdzību darītu galu neilgtspējīgai un pārmērīgai resursu izmantošanai. ES un trešām valstīm ir aktīvāk jāpiedalās plašās starptautiskās pētniecības programmās ārpus kādas valsts jurisdikcijas un dziļjūras pētījumos, kā ieteikts ES stratēģijā jūras zinātniskajai un tehniskajai pētniecībai[3]. Tas dotu iespēju skaidrāk apzināt kopīgas intereses un ieguvumus un izstrādāt vienotus pasākumus, lai pildītu nozīmīgas starptautiskas saistības, vienlaikus jau gūtos rezultātus izmantojot pašlaik notiekošajos projektos ar trešām valstīm, kuri tiek finansēti saskaņā ar Sesto un Septīto pētniecības pamatprogrammu. ES LOMAS NOSTIPRINāšANA STARPTAUTISKāS STRUKTūRāS Viens no ES ārējo attiecību stūrakmeņiem ir „efektīvas daudzpusējas attiecības”[4] — pats līdzdalīgākais, nediskriminējošākais un iesaistošākais princips, kā veidot starptautisko pārvaldību. Tomēr, runājot par jūrniecības jautājumiem, ES loma pašreizējā daudzpusējā sistēmā ir jānostiprina. ES konsekventi jāpievienojas starptautiskajām organizācijām, kas nodarbojas ar jūrlietām, ievērojot ES un tās dalībvalstu kompetences sarežģīto sadalījumu. Jāpārvar grūtības, ar kādām sastopas tradicionālās starpvaldību organizācijas, cenzdamās ievērot ES vajadzību specifiku. Komisija ir cieši pārliecināta, ka visām ES iestāžu un dalībvalstu darbībām jāatbilst ES ārējās pārstāvības vienotības principam. Jācenšas panākt ES pilntiesīga dalība un pilnvērtīga iesaistīšanās visos attiecīgajos nolīgumos un organizācijās. Jāpieņem vienota vai saskaņota nostāja, ievērojot lojālas sadarbības pienākumu. Ja ES vēlas nostiprināt savas pozīcijas galvenajos daudzpusējos forumos, tai katrā ziņā jāpauž vienots vai vismaz saskaņots viedoklis. ANO iestādes ANO Ģenerālā asambleja ik gadus pieņem rezolūcijas par okeāniem un jūras tiesībām, kā arī par ilgtspējīgu zvejniecību. Tas nozīmē, ka tieši Ģenerālajai asamblejai ir galvenā loma, lai aktualizētu jūrniecības jautājumus pasaules līmenī. Nākotnē ES līdzdalība ANO ir jānostiprina, lai ES gūtu lielāku ietekmi. Tāpat Eiropas Savienībai jācenšas panākt, lai abu ikgadējo rezolūciju teksts atspoguļotu tās saskaņotās politikas prioritātes. Pastāv ANO neoficiālo konsultāciju process par jūras tiesībām, un tieši šajās ikgadējās sanāksmēs lielā mērā iezīmējas galvenie virzieni jūrlietās. Šā procesa nozīmību nedrīkst novērtēt par zemu, un ir aktīvi jāgādā par tā turpināšanos. Lai gan jaunākais saistošais dokuments, ko pieņēmusi ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijā (FAO) — FAO atbilstības nolīgums —, tapis 1993. gadā, FAO joprojām ir svarīgs forums, kurā tiek iztirzāti starptautiski zivsaimniecības jautājumi, sevišķi tāpēc, ka ar šīs organizācijas starpniecību var nodrošināt plašu jaunattīstības valstu līdzdalību. ES arī turpmāk aktīvi jādarbojas šajā forumā. Kopš 2005. gada pirms Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (SJO) sanāksmēm Komisija un dalībvalstis iesaistās koordinācijas procesā, kura laikā var sagatavot vai nu vienotu, vai saskaņotu nostāju un kopīgus ierosinājumus par lietām, kas ir ES kompetencē vai interesēs. Komisija strādā pie ES lomas nostiprināšanas SJO, nosakot ES koordinācijas mehānisma oficiālo statusu un šajā organizācijā iegūstot oficiālu novērotāja vai pat pilntiesīga locekļa statusu[5]. Tas neietekmētu ES dalībvalstu kā SJO līgumslēdzēju tiesības un pienākumus. Starptautiskā Darba organizācija (ILO) ir nozīmīgs ES partneris tādās jomās kā sadarbība un darba standarti jūrniecībā, tai ir izšķirīga loma, lai panāktu pienācīgus darba apstākļus. Saskaņā ar 2005. gada pasaules sammita noslēguma dokumentu un ANO Ekonomikas un sociālo lietu padomes 2006. gada augsta līmeņa sanāksmes ministru deklarāciju Komisija arī turpmāk tās iekšējā un ārējā politikā lielu ievērību veltīs principam "pienācīgs darbs ikvienam", kas ir taisnākais ceļš, lai sekmētu konkurētspēju, ilgtspējīgu attīstību un taisnīgu globalizācijas norisi. Citas starptautiskas struktūras Pēdējos gados krietni audzis reģionālo zvejniecības pārvaldības organizāciju (RZPO) skaits un nozīme — tās ir primārās struktūras, kur apspriež starptautisko zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību[6]. Tomēr RZPO līdz šim nav izdevies novērst daudzu zivju krājumu pārmērīgu izmantošanu un tātad arī RZPO pārziņā esošo jūras ekosistēmu degradāciju. ES intensīvāk jāpievēršas tam, lai RZPO darbs būtu sekmīgāks un pasākumi — saskaņoti pasaules mērogā. Pēdējos gados ES pirmo reizi uzsāka sagatavot vienotas nostājas, kas paužamas Starptautiskajā Vaļu medību komisijā. Tomēr, tā kā ES šajā organizācijā ir tikai novērotāja statuss, tās iespējas rīkoties ir ierobežotas. Reģionālajās jūras konvencijās jūras vides aizsardzības jautājums tiek aplūkots no integrētas perspektīvas, ņemot vērā kumulatīvo slodzi. Nākamajos gados tām būs izšķirīga nozīme, lai panāktu, ka reģionālā līmenī tiek īstenota Jūras stratēģijas pamatdirektīva. Ievērojot integrētas pieejas principu jūrlietās, ES ir jānodrošina saskanība un jāapzina sinerģijas starp dažādiem forumiem, piemēram, starp vides konvencijām (piemēram, reģionālajām jūras konvencijām un Konvenciju par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām sugām) un RZPO vai SJO instrumentiem[7]. EDSO ir guvusi pieredzi un organizējusi politiskas apspriedes jautājumos, kas skar vairākas jūrniecības nozares. Tāpēc tas būtu nozīmīgs forums paraugprakses apmaiņai un pilnveidei saistībā ar integrētu jūras politiku. Neoficiālie procesi ES aktīvāk jāiesaistās starptautiskos "otrā ešelona" neoficiālajos procesos, kāds bija, piemēram, Darba grupa saistībā ar nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju atklātā jūrā (2003–2006). ES aktīvāk jādarbojas tādās organizācijās kā Starptautiskā dabas un dabas resursu aizsardzības savienība un Pasaules okeānu, piekrastes un salu forums — starptautisks forums, kurā visdažādākie interesenti risina dialogu par jūrniecības jautājumiem, lai sniegtu vajadzīgo informāciju un pamatojumu ANO oficiālajiem procesiem. REģIONāLāS SADARBīBAS IEDIBINāšANA KOPīGOS JūRAS BASEINOS Vispārīgi apsvērumi IJP politika nav politika, ko var piemērot, neievērojot apstākļus. Gluži otrādi, ar šo politiku cenšas veikt pasākumus, kas ir pielāgoti Eiropas dažādo piekrastes reģionu un Eiropu apskalojošo ūdeņu atšķirīgajām vajadzībām. Lai nodrošinātu, ka IJP īstenošana pilnībā atbilst piekrastes teritoriju vajadzībām, un sekmētu labāku jūrniecības pārvaldību, Komisija patlaban izstrādā dažādas pieejas, kas pielāgotas konkrētiem jūras baseiniem. Tā kā jūras problēmas pēc definīcijas skar visas piekrastes valstis, jūras baseinu stratēģijas izstrādājamas ciešā sadarbībā ar kaimiņvalstīm. Reģionā pieeja jau tiek īstenota Arktikas reģionā[8], Baltijas reģionā[9] un Vidusjūras reģionā[10]. To apstiprināšana un īstenošana tagad ir sevišķi svarīga. Komisija ir nodomājusi izstrādāt līdzīgas pieejas citiem jūras baseiniem. Teiksim, ir vairākas problēmas, kas rada bažas ES Atlantijas okeāna baseinā — pārzveja, kuģu radītais piesārņojums, eitrofikācija un jūras piesārņojums ar atkritumiem. OSPAR konvencijas ietvaros tiek īstenoti pasākumi, lai tās stratēģiskos mērķus salāgotu ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvas mērķiem. Atlantijas okeāna reģionā galvenās risināmās problēmas ir ļoti straujā tūrisma nozares izaugsme un stingrāka dabas teritoriju aizsardzība. Atlantijas okeāna baseinā ir arī liels atjaunojamās enerģijas ražošanas potenciāls: vēja turbīnas, plūdmaiņu enerģija, jūras straumju un viļņu enerģija — visiem šiem avotiem ir liels attīstības potenciāls. Arī Melnā jūra saskaras ar ievērojamām problēmām — eitrofikāciju, ķīmisko piesārņojumu, draudiem bioloģiskajai daudzveidībai un ievērojamu dzīvo jūras resursu izsīkšanu, kuras galvenais iemesls ir nepietiekami zvejas resursu saglabāšanas pasākumi jūras baseina mērogā. Bukarestes Konvencija par Melnās jūras aizsardzību pret piesārņojumu ir vienīgā nozīmīgā reģionālā jūras konvencija Eiropas apkaimē[11], ko nav parakstījusi ES, un tas, pats par sevi saprotams, kavē plašāku ES iesaistīšanos konkrētos vides aizsardzības pasākumos. Saskaņā ar ES un Melnās jūras sinerģijas iniciatīvu patlaban tiek izstrādātas nozaru partnerības vides, transporta un enerģētikas sfērās, lai varētu īstenot reģionāli nozīmīgus projektus, sakopojot līdzekļus no ES budžeta un citiem avotiem, tostarp starptautiskām finanšu iestādēm. Kopdarbs pie ES IJP rīkiem reģionālā līmenī Komisija ir nodomājusi sekmēt reģionālo sadarbību, izstrādājot integrētas politikas veidošanas pārnozaru rīkus. Tas jo īpaši attiecas uz jūrniecības darbību integrētu pārraudzību, zināšanām par jūru, jūras teritoriālo plānošanu un piekrastes zonām, kuras integrēti pārvalda kopā ar trešām valstīm, kas arī pieder pie tiem pašiem jūras baseiniem. Turklāt Jūras stratēģijas pamatdirektīvas kontekstā ES arī turpmāk ir jācenšas stiprināt dialogu ar kaimiņvalstīm par jūras vides stingrāku aizsardzību — gan divpusējā, gan reģionālā līmenī, tostarp iesaistoties reģionālajās jūras konvencijās. DIVPUSēJU ATTIECīBU STIPRINāšANA AR NOZīMīGāKAJIEM PARTNERIEM ES stratēģija sadarbībai ar starptautiskajiem partneriem balstās uz dialogu. Dialogs paver iespējas veidot alianses, sekmē savstarpēju sapratni un noder paraugprakses apmaiņā. Ar nozīmīgākajiem partneriem patlaban tiek risināti vairāki nozaru dialogi par tēmām, kas saistītas ar integrēto jūrniecības politiku — jūras transports, kuģubūve, vides jautājumi, nodarbinātība un sociālās lietas, zvejas resursu pārvaldība. Lielākoties šo dialogu pamatā ir vai nu nolīgumi, vai saprašanās memorandi. Dažu ES nozīmīgāko starptautisko partneru (piemēram, Kanādas, Norvēģijas, Japānas, ASV, Brazīlijas, Krievijas un Ķīnas) patlaban izstrādātās jūrniecības politikas principos, mērķos un kārtībā var saskatīt daudzas kopīgas iezīmes. Konkrētāk, visu valstu politikā atzīts, ka ir vajadzīga integrēta pieeja, lai sekmētu okeānu un jūru aizsardzību un ilgtspējīgu izmantošanu, kā arī piekrastes reģionu ilgtspējīgu izaugsmi. Komisija ir nodomājusi šos nozaru dialogus pamazām pārvērst visaptverošā sadarbībā jūrlietās pasaules mērogā. Šajā procesā ir jācenšas palielināt pārredzamību un saskanību dažādās attiecīgajās nozarēs, lai varētu labāk apzināt iespējamo sinerģiju. Galvenie apspriežamie jautājumi būtu pārnozaru instrumenti, kā jūrniecības pārraudzība, zināšanas par jūru, integrēta piekrastes teritoriju pārvaldība un jūras tehnoloģiju izstrāde. Tāpat jāpievēršas jautājumiem, ko paredzēts apspriest gaidāmajās daudzpusējās sanāksmēs, lai sekmētu savstarpēju atbalstu un iespēju robežās veidotu kopīgas iniciatīvas. ES jāpievēršas attiecību veidošanai ar tiem starptautiskajiem partneriem, kas jau ieviesuši integrētu jūrniecības politiku vai veic konkrētus pasākumus tās izveidei un ar kuriem jau iepriekš bijusi cieša sadarbība starptautiskajos forumos. ES politikas programma Integrēta pieeja jūrlietām pamazām kļūst par "zelta standartu" jūrniecības pārvaldībai visā pasaulē. Tāpēc ES integrēto jūrniecības politiku var uzlūkot kā pirmo bezdelīgu šajā jomā. Tomēr, lai lieti izmantotu šo situāciju un priekšrocības, ko sniedz integrēta politikas veidošana, ir jānodrošina, ka saglabājas un vairojas ES ietekme starptautiskās diskusijās. Tāpēc ES saskaņā ar tās pieņemto sadarbības un daudzpusējo lēmumu pieņemšanas procesu ir jāatbalsta un jāsekmē, ka tiek plaši pieņemti IJP līdzīgi principi, rīki un procesi, kuru pamatā ir ekosistēmu pieeja, jo tas ir gan nepieciešams priekšnoteikums patiesi integrētai pārvaldībai pašas ES ūdeņos, gan vispārējs labums. Konkrētāk, ES jāveic šādi uzdevumi: 1. stiprināt tās kā globālo procesu dalībnieka lomu, intensīvāk un vienotāk iesaistoties starptautiskos forumos, ievērojot ES ārējās pārstāvības vienotības principu; 2. sekmēt visu pasaules valstu pievienošanos UNCLOS; 3. ar nozīmīgākajiem partneriem, savstarpēji vienojoties, iedibināt augsta līmeņa dialogu par jūrlietām, nodrošinot sinerģiju ar pašreizējiem nozaru dialogiem citās politikas jomās; 4. veidot divpusēju dialogu par IJP, izmantojot EKP instrumentus un daudzpusējo dialogu jūras baseinu līmenī esošo struktūru ietvaros (piemēram, Savienība Vidusjūrai, Ziemeļu dimensija, Melnās jūras reģiona sinerģija), daloties ar kaimiņiem pieredzē par IJP rīku ieviešanu un motivējot šādus rīkus ieviest; 5. turpināt darbu pie tā, lai okeānu un piekrastes teritoriju jautājums gūtu lielāku nozīmību diskusijās par klimata pārmaiņām, un, ievērojot ES attīstības sadarbības stratēģijas un iniciatīvas, palīdzēt piekrastes un salu jaunattīstības valstīm šajā jomā; 6. arī turpmāk atbalstīt integrētu pieeju jūras bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai un ilgtspējīgai izmantošanai, jo īpaši teritorijās, kas atrodas ārpus kādas valsts jurisdikcijas, tostarp atbalstīt aizsargājamo jūras teritoriju izveidi; 7. turpināt sadarbību ar ILO, lai panāktu pienācīgus darba apstākļus jūrniecības nozarē; 8. turpināt pasākumus, lai nodrošinātu kuģošanas brīvību, drošību un aizsardzību, tostarp turpināt cīņu pret pirātismu; 9. turpināt un nostiprināt sadarbību pētniecības jomā ar trešām valstīm, lai sekmētu dalību plašās starptautiskās pētniecības programmās, un ar ES kaimiņvalstīm, lai noteiktu kopīgas reģionālas jūras pētniecības stratēģijas; 10. nodrošināt dažādu organizāciju darbības saskaņu, jo īpaši zivsaimniecības, vides un transporta jomā; 11. ierosināt EDSO izveidot struktūru paraugprakses apmaiņai par integrētu pieeju jūrlietām; 12. izstrādāt stratēģijas visiem kopīgajiem jūras baseiniem. Komisija aicina Padomi, Eiropas Parlamentu, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju un Reģionu komiteju apstiprināt šajā paziņojumā izklāstītos Komisijas mērķus un ierosinātos pasākumus un atbalstīt un popularizēt paziņojumā iztirzāto pieeju. [1] COM (2009)475/3 Paziņojums “Palielināt starptautisko finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem. Eiropas apsvērumi saistībā ar Kopenhāgenas vienošanos”. [2] COM (2007)540 Paziņojums “Pasaules klimata pārmaiņu alianses izveidošana starp Eiropas Savienību un nabadzīgajām jaunattīstības valstīm, ko īpaši apdraud klimata pārmaiņas”. [3] COM(2008) 534, galīgā redakcija. Eiropas stratēģija jūras zinātniskajai un tehniskajai pētniecībai: saskaņota sistēma Eiropas Pētniecības telpā okeānu un jūru ilgtspējīgas izmantošanas veicināšanai. [4] "Ziņojums par Eiropas Drošības stratēģijas īstenošanu – sniegt drošību mainīgā pasaulē", ko Briseles Eiropadome apstiprināja 2008. gada 11. un 12. decembrī un kas sagatavots Augstā pārstāvja Javier Solana pārziņā. [5] Komisijas paziņojums "Stratēģiskie mērķi un rekomendācijas ES jūras transporta politikai 2018. gada perspektīvā", COM (2009) 8. [6] Sevišķi nozīmīgas ir šādas organizācijas: Starptautiskā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisija, Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības organizācija, Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācija , Indijas okeāna tunzivju organizācija, Klusā okeāna rietumu un centrālās daļas komisija un Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības komisija. [7] Sevišķi nozīmīga ir OSPAR Konvencija par jūras vides aizsardzību Atlantijas okeāna Ziemeļaustrumu daļā, Barselonas Konvencija par Vidusjūras aizsardzību pret piesārņojumu, Helsinku Konvencija par Baltijas jūras reģionu un Bukarestes Konvencija par Melno jūru. [8] Komisijas paziņojums "Eiropas Savienība un Arktikas reģions", COM(2008) 763. [9] Komisijas paziņojums par Eiropas Savienības stratēģiju Baltijas jūras reģionam, COM(2009) 248. [10] Komisijas paziņojums " Ceļā uz integrētu jūrniecības politiku labākai pārvaldībai Vidusjūras reģionā", COM(2009) 466, galīgā redakcija. [11] Komisijas paziņojums par Melnās jūras reģiona sinerģiju – jauna reģionālās sadarbības iniciatīva, COM(2007)160 galīgā redakcija.