C 125/5

Grozītā vienotā dokumenta publikācija, ko pēc maznozīmīga grozījuma apstiprināšanas veic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta otro daļu

(2021/C 125/04)

Eiropas Komisija ir apstiprinājusi šo maznozīmīgo grozījumu saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 664/2014 (1) 6. panta 2. punkta trešo daļu.

Ar pieteikumu, kurā lūgts apstiprināt šo maznozīmīgo grozījumu, var iepazīties Komisijas datubāzē eAmbrosia.

VIENOTAIS DOKUMENTS

“TERNERA ASTURIANA”

ES Nr.: PGI-ES-0182-AM01 – 4.8.2020.

ACVN ( ) AĢIN (X)

1. Nosaukums

“Ternera Asturiana”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Spānija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.1. grupa. Svaiga gaļa (un subprodukti)

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Liellopu gaļa, kas iegūta no Asturiana de los Valles vai Asturiana de la Montaña šķirnes dzīvniekiem vai šo šķirņu krustojuma dzīvniekiem, kuri dzimuši, audzēti un nobaroti Astūrijas firstistē. Šos dzīvniekus var iegūt arī, sakrustojot iepriekš minēto šķirņu tīršķirnes tēviņus ar mātītēm, kuras ģenētiski cēlušās no minētajām divām Astūrijas šķirnēm, bet kurām nav absolūtas šķirnes tīrības pazīmju un ir dažas morfoloģiskas pazīmes, kas neatbilst šķirnes standartam. Mātītes un teļi, uz kuriem attiecas AĢIN, nav obligāti jāieraksta abu šķirņu oficiālajās ciltsgrāmatās.

Produktus klasificē pēc kautā dzīvnieka vecuma šādi:

— ternera: jaunāks par 12 mēnešiem,

— añojo: 12 līdz 18 mēnešus vecs.

Katrā kategorijā produktus diferencē atbilstoši Eiropas liemeņu klasifikācijas sistēmai šādi:

— culón: S vai E uzbūves klases liemeņi, izņemot attiecībā uz Asturiana de la Montaña šķirnes dzīvniekiem,

— valles: U vai R uzbūves klases dzīvnieki, izņemot Asturiana de la Montaña šķirnes dzīvniekus,

— casín: Asturiana de la Montaña šķirnes dzīvnieki, kas pieder R vai augstākai uzbūves klasei.

Lai liemeņus uzskatītu par atbilstīgiem, tiem saskaņā ar Eiropas noteikumiem jāpieder pie S, E, U, R klases un jābūt ar 2. vai 3. kategorijas tauku slāņa biezumu, izņemot attiecībā uz S un E klasi, kurām atļauta 1. kategorija.

Gaļai jābūt vienīgi svaigai vai atdzesētai. Gaļas krāsai jābūt starp vērtībām “2” (sārta) un “4” (sarkana). Gaļai jābūt mitrai pēc izskata. Taukiem jābūt baltā vai krēmīgi baltā krāsā, bez noslāņojumiem.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

Dzīvnieki jātur un jābaro saskaņā ar tradicionālo Astūrijā izmantoto pārvaldības praksi, kuras pamatā ir dabas resursu izmantošana.

Dzīvniekiem jāzīž mātes piens vismaz pirmos piecus dzīves mēnešus. Nobarošanai izmantotajai barībai jābūt dabīgai un tradicionālai, un ir aizliegts izmantot vielas, kas maina dzīvnieku normālo augšanas ātrumu, rada apdraudējumu saistībā ar lietošanu pārtikā vai negatīvi ietekmē gaļas kvalitāti.

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Dzīvniekiem jābūt dzimušiem, audzētiem un nobarotiem reģistrētās Astūrijas lopkopības saimniecībās, tos drīkst nokaut un pārdot Astūrijā reģistrēti uzņēmumi, un tiem jāatbilst visām prasībām, kas noteiktas aizsargātās ģeogrāfiskās izcelsmes norādes produkta specifikācijā.

Lopkopības saimniecībām, kas reģistrētas AĢIN “Ternera Asturiana” izmantošanai, ir jāatrodas Astūrijas firstistes teritorijā.

Pārstrādes uzņēmumiem, t. i., kautuvēm, gaļas sadalīšanas uzņēmumiem un vairumtirgotājiem, kas reģistrēti AĢIN “Ternera Asturiana” izmantošanai, ir jāatrodas Astūrijas firstistes teritorijā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

—

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Visiem liemeņiem, uz kuriem attiecas AĢIN, jābūt marķētiem ar Regulatīvās padomes izsniegtu numurētu etiķeti, uz kuras ir norādīts nosaukums (Indicación Geográfica Protegida ‘Ternera Asturiana’ (Aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Ternera Asturiana”)), logotips, dzīvnieka identifikācijas numurs, šķirne, saimniecība, no kuras cēlies dzīvnieks, un tā kaušanas datums, kā arī jebkura cita informācija, kas vispārējā kārtībā norādāma saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem.

Uz lietošanai pārtikā paredzētās gaļas jābūt Regulatīvās padomes reģistrētai etiķetei un numurētai papildu etiķetei, ko izdevusi Regulatīvā padome.

Papildus etiķetēm, kas piestiprinātas produktam, katram liemenim un pusliemenim jāpievieno garantijas sertifikāts, kurā papildus logotipam “Ternera Asturiana” jāsniedz informācija par izcelsmes saimniecību, jānorāda dzīvnieka veids un tā identifikācijas numurs, tā vecums kaušanas laikā, kautuve, kaušanas datums, EUROP klasifikācija, liemeņa svars un minimālais derīguma termiņš.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Ģeogrāfiskais apgabals, uz kuru attiecas AĢIN “Ternera Asturiana”, aptver visu Astūrijas firstistes teritoriju.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Vēsturiskie faktori

Saskaņā ar filoģenētisko teoriju Astūrijas šķirnes ir cēlušās no Bos brachyceros europaeus. Sánchez Belda (1984. gadā) aprakstīja trīs liellopu grupas, ko audzē Pireneju pussalā, proti, sarkanos konveksos jeb Turtedano liellopus, melnos ortoīdos jeb Ibērijas liellopus un brūnos konveksos jeb Kantabrijas liellopus. Asturiana šķirnes liellopi ir visnozīmīgākā brūnā šķirne Pireneju pussalā gan skaita, gan produktivitātes īpašību ziņā.

Sánchez Belda un Sánchez Trujillo (1979. gadā) par Kantabrijas grupu (brūni konveksi liellopi) norādīja, ka “to izplatība sakrīt ar Kantabrijas kalnu grēdas izvietojumu un rietumu daļā aizsniedzas līdz zemāk esošajai Samorai un Portugālei”.

Nesen molekulārajā ģenētikā ir apstiprinājusies teorija par to, ka pastāv indoeiropiešu izcelsmes liellopu apakškopa, kuri ir vidēja izmēra vai masīvi un kuru apmatojuma krāsu veido dažādas melnu un rudu matiņu kombinācijas. Tos pēc būtības raksturo divas nemainīgas īpašības: liellopiem ir melnas ekstremitātes un gļotāda, un teļi, tiem piedzimstot, ir rudi.

Pastāv divas Astūrijas liellopu šķirnes, proti, Asturiana de los Valles un Asturiana de la Montaña. Līdz 20. gadsimta otrajai desmitgadei, kad tādi autori kā Naredo un Bajo (1916. gadā) un Abril Brocas (1918. gadā) sīkāk aprakstīja šos liellopus un to starpā nodalīja divus dažādus veidus, nebija skaidra nošķīruma šo abu mūsdienās pazīstamo veidu starpā.

Asturiana de los Valles sākotnēji bija šķirne ar trīskāršu mērķi – šīs šķirnes liellopi tika audzēti gaļas un piena ieguvei, kā arī darbam. Šīs šķirnes izcelsmes vieta ir piekrastes pašvaldības Carreño teritorija, un tā izplatījās visā reģionā, līdz bija sastopama visā Astūrijas rietumu pusē.

Kopš 11. gadsimta Asturiana de los Valles šķirnes lopkopība ievērojami paplašinājās, jo īpaši centrālajā rietumu daļā, un tas izraisīja saspringtu konkurenci par ganībām, kas arvien vairāk pieauga, sākot ar 13. gadsimtu.

Kopš 13. gadsimta, feodālisma laikmetam aizejot, šo lopkopības sistēmu aizstāja tādi modeļi kā ilgtermiņa zemes izmantošanas līgumi (foros), noma un pusgraudniecība, vēlāk – izpirkšana un ciematu veikta kopīga tādu ganību pirkšana, kas nav slēgtas kalnu teritorijas un kas dažkārt bijušas kopīga zeme vai piederējušas klosteriem vai muižniecībai. Tāda bija situācija 19. gadsimta sākumā, kad gandrīz visā Astūrijas teritorijā bija liels skaits vietējo šķirņu liellopu ganāmpulku.

Sākoties lauksaimniecības mehanizācijai un ieviešot specializētas piena šķirnes, Asturiana šķirni sāka arvien mazāk izmantot piena ieguvei un darbam, bet tā arvien vēl tika turēta Astūrijas kalnu nomaļos apgabalos, kur tika izmantota šim apgabalam piemērota ražošanas sistēma, kuras metodes un tradīcijas tika nodotas no paaudzes paaudzē – līdz pat mūsdienām. Šo ražošanas sistēmu galvenokārt raksturo nelielas kultūraugu platības, kurās kultūraugus audzē ģimenes patēriņam, un dabiskas ganības ielejās un kalnu nogāzēs, kuras izmanto dzīvnieku ganīšanai pavasarī un rudenī, vasaras laikā tur audzēto lopbarību saglabājot kā sienu un izmantojot kā barību ziemas laikā. Augstkalnu ganības, kas parasti ir kopīga zeme un kas mijas ar lapkoku mežiem, tiek noganītas vasarā, liellopu ganāmpulkiem karstās sezonas gaitā virzoties no zemākām uz augstākām ganībām. Lopkopības sistēma, kas balstīta uz vietējo šķirņu liellopu ekstensīvu audzēšanu un ganīšanu pārmaiņus augstkalnu ganībās un ielejās, ir veicinājusi pašreizējo zemes izmantošanas modeli – gar ganāmpulku pārdzīšanas ceļiem ir izvietoti mazi apdzīvotie centri, sākot no ziemas uzturēšanās vietām ciemos un ciematos līdz ganu būdām augstkalnu ganībās, kuras mūsdienās bieži izmanto īsos periodos visu vasaru.

Tiek uzskatīts, ka Asturiana de la Montaña šķirnes ģeogrāfiskā izcelsme ir bijusi Caso pašvaldības teritorijā, tāpēc neoficiāli tās sauc par casina govīm. No pavasara beigām līdz rudenim lopkopji tradicionāli izmantoja ciematu kopējās ganības, pēc tam ganāmpulkus pārdzina uz piekrastes apgabaliem (no Villaviciosa līdz Llanes). Šo ciklu pabeidza īsas pagaidu uzturēšanās ciematiņos vai ziemošanas vietās, kas atradās salīdzinoši netālu no ciematiem, kur lopi ganījās pļavās un ēda vasarā savākto sienu.

Apgabaliem, kuros šie ganāmpulki tika ievesti vai ieviesti un kuros šodien lopi tiek audzēti, raksturīgas ekosistēmas ar ļoti skarbiem apstākļiem, bet šīs šķirnes dzīvnieki ir tiem labi piemērojušies un dod nozīmīgu ieguldījumu dabiskās vides un lauku ainavas saglabāšanā, vienlaikus palīdzot cilvēkiem apdzīvot šos kalnainos apgabalos.

5.2. Dabas faktori

Orogrāfija

Ievērojami reģiona orogrāfijas fizikālie aspekti ir dažāda augstuma reljefa slāņi un to diapazons: no minimālā 0 m augstuma (jūras līmenis) līdz 2 648 m augstumam virs jūras līmeņa (maksimālais augstums, Torre Cerreu). Tādējādi vairāk nekā puse teritorijas atrodas vairāk nekā 400 m augstumā virs jūras līmeņa un vairāk nekā ceturtā daļa – virs 800 m. Tas gadsimtu gaitā ir bijis noteicošais faktors, kas veidojis reģiona klimatu, bioloģiju un sociālo situāciju.

Klimats

Astūrijas ģeogrāfiskā atrašanās vieta ziemeļu puslodes vidējos platuma grādos nosaka to, ka tajā valda mitrs, mērens klimats.

Turklāt atmosfēras dinamiku zināmā mērā ietekmē reģiona kalnainums, kas nosaka to, ka gaisa masas pārvietojas, radot ļoti dinamisku klimata veidu mozaīku ar līdzīgu ciklonu un anticiklonu biežumu, kas izskaidro vienmērīgu nokrišņu daudzumu visa gada garumā (1 000 mm); visvairāk nokrišņu ir ziemā, vismazāk – vasarā, un pavasarī un rudenī laika apstākļi ir ļoti mainīgi.

Veģetācija

Astūrijas veģetācija ir tipiska Atlantijas okeāna reģionam, tajā dominē lapkoku meži, kuriem par labu nāk reģiona bagātīgie nokrišņi un maigais temperatūras režīms. Tomēr veģetāciju ietekmē arī pedoloģiskie, klimatiskie un biotiskie faktori.

Dažādos veģetācijas slāņus var savstarpēji nodalīt, ņemot vērā gan klimatu, ko ietekmē temperatūras svārstības, gan reljefu.

Vispirms, palielinoties augstumam, cits citu nomaina ozolu, dižskābaržu un bērzu meži (šādā secībā). Tālāk, virs 1 600 m, veģetācija ir ložņājošu krūmu audzes, bet virs 2 200 m ir tikai pļavas.

Ir svarīgi uzsvērt biotisko faktoru, kurš saistīts ar kokmateriālu ieguvi vai meža zemes alternatīvu izmantošanu kultūraugu audzēšanai un ganībām, kas pakāpeniski mainījusi teritorijas veģetāciju – tajā parādījušies daudzi skujkoku meži, kas meža atjaunošanas rezultātā parasti sastopami piekrastei tuvākajos apgabalos, un daudzas pļavas nelielā un vidējā augstumā virs jūras līmeņa. Tās kopā ar augstkalnu pļavām ir noteikušas Astūrijas gaļas liellopu audzēšanas veidu. Dabiskās pļavas aizņem 25,3 % no Astūrijas firstistes kopējās platības, un pēdējos gados to platība palielinās, jo mākslīgu ganību veidošana ir pārtraukta.

Tipiskais zālājs 800 m līdz 1 700 m augstumā virs jūras līmeņa botāniskā izpratnē ir ļoti līdzīgs dabiskajām pļavām; atšķirība ir tā, ka dabiskais zāles segums netiek pļauts, bet tikai noganīts. Kalnu ganības aizņem 1,2 % no reģiona kopējās platības. Šīs augstkalnu ganības galvenokārt veido lauksaimniecībā izmantojamas šķirnes, piemēram, zālaugi, pākšaugi un lūpziežu dzimtas augi, tāpēc tās ir piemērotas liellopu ganīšanai.

Krūmāji aizņem 20,15 % no platības, un ekstensīvā lauksaimniecības sistēmā tos var noganīt vietējo šķirņu gaļas liellopiem.

5.3. Ražošanas apstākļi

Atkarībā no ģeogrāfiskās atrašanās vietas un pieejamajiem barības resursiem ir trīs lopkopības veidi. Šīs trīs izmantotās sistēmas ir tradicionālā sistēma, daļēji intensīvā sistēma jeb sistēma ar daļēju turēšanu novietnēs un uzlaboto ganību sistēma.

Tradicionālā sistēma

Šķirnes liellopus audzē tradicionālā veidā kalnu apgabalos Astūrijas dienvidrietumu centrālajā daļā – no Aller līdz Cangas del Narcea kalniem. Saimniecības parasti ir mazas, un tās ir ļoti atkarīgas no kopējo ganību apgabaliem (kalnu ganībām), jo tur laikā no ziemas beigām līdz pavasara sākumam piedzimst lielākā daļa teļu. Šīs sistēmas pamatā ir saimniecībai tuvāko pļavu izmantošana pavasarī un rudenī, līdz sniega dēļ dzīvnieki jāpārvieto uz novietnēm, un vasaras laikā ganāmpulka vešana uz kalnu ganībām, jo tad pļavas tiek nopļautas, lai ganāmpulkam sagādātu barību ziemai.

Daļēji intensīvā sistēma

Astūrijas zemāk izvietotajos piekrastes apgabalos izmanto daļēji intensīvo pārvaldības sistēmu. Šīm platībām ir lauksaimnieciskai darbībai labvēlīgi augsnes apstākļi, kas ļauj izmantot sarežģītāku barības režīmu nekā tradicionālajā sistēmā. Dzīvnieku uztura pamatā ir kukurūzas skābbarība, ganības, siens, silēs padota svaiga zāle un papildbarība. Tiek plaši izmantota mākslīgā apsēklošana, tāpēc dzemdības notiek visu gadu.

Ziemā dzīvnieki tiek turēti novietnēs. Pavasarī un rudenī tie ganās saimniecības pļavās un tuvējos kalnos, bet naktis pavada novietnēs. Vasarā atnesušās govis pa dienu parasti tiek turētas novietnēs un, iestājoties tumsai, tiek izlaistas ganībās, savukārt pārējās govis un teles visu dienu pavada laukā.

Uzlaboto ganību sistēma

Šī ir lauksaimniecības sistēma, kas raksturīga Astūrijas rietumiem (galvenokārt Óscos, Allande un Tineo pašvaldību teritorijai). Lai arī saimniecības, kurās to izmanto, dažkārt atrodas samērā augstu virs jūras līmeņa, tās ir izvietotas viegli slīpās nogāzēs, kas piemērotas mehanizētai lauksaimniecībai, un tas atvieglo zemes izmantošanu.

Parasti šādas saimniecības ir lielas, ar lielu govju skaitu, un tajās tiek izmantota sistēma, kuras pamatā ir pastāvīga ganību izmantošana visa gada garumā, kas atvieglo ganāmpulka pārvaldību. Liellopus ieved novietnēs tikai stipra sniega gadījumā, un šādā gadījumā tos baro ar zāles skābbarību un – mazākā apjomā – ar sienu.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

https://www.asturias.es/Asturias/descargas/PDF_TEMAS/Agricultura/Alimentaci%C3%B3n/2019_10_03_ternera_asturiana_modif.pdf

(1) OV L 179, 19.6.2014., 17. lpp.