Direktīva papildina Ženēvas konvenciju un sekmē tās piemērošanu dalībvalstīs, kā arī pamatojas uz pamatlēmumu un atjaunina to ar papildu nosacījumiem par sankciju līmeni, izmeklēšanas līdzekļiem un viltotu euro banknošu un monētu analīzi, identifikāciju un atklāšanu tiesvedības laikā.

·turklāt lielākais vairums dalībvalstu, kuru valūta ir euro, nav transponējušas direktīvas 8. panta 2. punkta b) apakšpunktu, saskaņā ar kuru šādām dalībvalstīm ir jāparedz jurisdikcija gadījumos, kad viltotas euro banknotes vai monētas tiek atklātas šo valstu teritorijā, bet 3. un 4. pantā minētie nodarījumi ir veikti ārpus to teritorijas;

Ziņojums pievēršas pasākumiem, kurus līdz šim veikušas dalībvalstis direktīvas īstenošanai, transponējot to valsts tiesību aktos. Tajā izvērtēts, vai dalībvalstis ir īstenojušas direktīvu noteiktajā termiņā un vai ar valstu tiesību aktiem tiek sasniegti direktīvas mērķi un izpildītas tās prasības.

Dažas dalībvalstis iekļāva tiešu nodomu veikt turpmākas darbības tā nodarījuma sastāva elementos, kas paredzēts šo valstu krimināllikumā. Šīs dalībvalstis pieprasa, lai papildus naudas viltošanai būtu nodoms “laist viltoto naudu apgrozībā nemainītā formā kā īstu”, “izgatavot (viltotu naudu) kā īstu vai derīgu”, “uzdot to par likumīgu maksāšanas līdzekli”, “laist apgrozībā (viltotu naudu)”, “izmantot kā šķietami likumīgu un autentisku”, “nodot to apgrozībā” un “nodot apgrozībā”.

Saskaņā ar 3. panta 1. punkta a) apakšpunktu naudas nelikumīga izgatavošana vai tās izskata izmainīšana neatkarīgi no izmantotajiem līdzekļiem ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja tā izdarīta ar nodomu.

2)izplatīšanas nodarījumi — 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā nelikumīga viltotas naudas laišana apgrozībā un c) apakšpunktā minētais viltotas naudas imports, eksports, transports, saņemšana vai iegūšana ar nolūku to laist apgrozībā, zinot, ka tā ir viltota;

2. pantā direktīvas vajadzībām ir definēti termini “nauda” un “juridiska persona”. Visas dalībvalstis ir panākušas atbilstību šo terminu definīcijai. Ja valsts tiesību aktos nav šādu tiešu definīciju, tiek izmantots termins “valūta” vai “nauda”. Vairākas dalībvalstis vārda “valūta” vietā izmanto terminu “nauda”. Līdzīgi ir termina “juridiska persona” gadījumā — šis jēdziens pastāv visās dalībvalstīs, un vairumā dalībvalstu tiesību aktu tas ir skaidri definēts. Atbilstoši direktīvai lielākā daļa dalībvalstu nepārprotami izslēdz valstis, publisko tiesību subjektus, kas īsteno valsts varu, un publiskas starptautiskās organizācijas no “juridiskas personas” definīcijas.

Lielākā daļa dalībvalstu ir transponējušas šo direktīvas noteikumu. Daudzās dalībvalstīs transponēšanas tiesību aktos izmantotie termini nedaudz atšķiras no direktīvas terminiem — bieži termina “laišana apgrozībā” vietā tiek izmantots termins “nodošana apgrozībā”. Citas dalībvalstis ir izmantojušas terminus “rīkojas ar” un “izplata”, “nosūta", “izplatīt” vai “izmantot”.

Transponēšanas problēmas ir radušās divās dalībvalstīs. Vienā dalībvalstī kriminālsods tiek piemērots tikai gadījumos, kad viltotā nauda ir laista apgrozībā un likumpārkāpējs ir zinājis, ka pirms laišanas apgrozībā ir ieguvis viltotu naudu. Šis ir papildu nosacījums, kas ierobežo šā noteikuma darbības jomu un ko arī nevar pamatot ar 5. panta 5. punktā norādīto izvēles iespēju. Citā dalībvalstī kriminālsods ir atkarīgs no izplatīto viltojumu summas, kam jābūt vismaz 10 minimālo mēnešalgu apmērā.

3.2.3.Izplatīšanas nodarījumi (3. panta 1. punkta c) apakšpunkts)

Saskaņā ar 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu viltotas naudas imports, eksports, transports, saņemšana vai iegūšana ar nolūku to laist apgrozībā, zinot, ka tā ir viltota, ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja tā izdarīta ar nodomu.

Lielākā daļa dalībvalstu ir transponējušas šo noteikumu. Daudzie noteikuma elementi ne vienmēr ir burtiski vai tieši transponēti. Tā vietā daudzos gadījumos tiek izmantots cits formulējums vai plašāka terminoloģija, kas ietver vairākas direktīvā aprakstītās atsevišķās darbības.

Atbilstības problēmas ir radušās trīs dalībvalstīs, kur importa, eksporta, saņemšanas un iegūšanas elementi vispār nav iekļauti tiesību aktos.

Prasība par nodarījuma veikšanu, “zinot, ka tā ir viltota”, ir tieši transponēta divās dalībvalstīs. Citās dalībvalstīs šo elementu izsecina no plašāka konteksta, ņemot vērā valsts krimināllikuma vispārējos noteikumus.

3.2.4.Sagatavošanas nodarījumi (3. panta 1. punkta d) apakšpunkts)

Saskaņā ar 3. panta 1. punkta d) apakšpunktu i) instrumentu, priekšmetu, datorprogrammu un datu, un jebkādu citu līdzekļu, kas īpaši pielāgoti naudas viltošanai vai pārveidošanai; ii) aizsardzības elementu, piemēram, hologrammu, ūdenszīmju vai citu naudas sastāvdaļu, kuru mērķis ir aizsargāt to pret viltošanu, nelikumīga izveide, saņemšana, iegūšana vai turēšana īpašumā ir sodāma kā noziedzīgs nodarījums, ja izdarīta ar nodomu.

Direktīva paredz, ka 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētie sagatavošanas nodarījumi ir jātransponē kā atsevišķi nodarījumi — tas nozīmē, ka šos nodarījumus nevar iekļaut vispārējā noteikumā par kūdīšanu, palīdzēšanu, atbalstīšanu vai mēģinājumu vai izmantojot atsauci uz pamatnodarījumiem direktīvas 3. pantā. Divpadsmit dalībvalstis netransponēja nevienu no direktīvas 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem kā atsevišķus nodarījumus, tā vietā prasot, lai tiktu izdarīti arī 3. pantā paredzētie izgatavošanas un izplatīšanas pamatnodarījumi. Viena dalībvalsts vispār netransponēja 3. panta 1. punkta d) apakšpunktu.

Attiecībā uz “nelikumīgu izveidi, saņemšanu, iegūšanu vai turēšanu īpašumā” problēmas ir divās dalībvalstīs — vienā gadījumā “saņemšanas un iegūšanas elementi” nav pilnībā ietverti terminā “iegūšana sev” un otrā gadījumā šie elementi vispār nav minēti valsts tiesību aktos, kā arī tos no šiem aktiem nevar izsecināt.

Papildus direktīvas 3. panta 1. punkta d) apakšpunktā minēto nodarījumu netransponēšanai atsevišķu nodarījumu formā dažās dalībvalstīs ir vēl citas problēmas saistībā ar 3. panta 1. punkta d) apakšpunkta i) ievilkumu.

3.2.5.Likumīgu iekārtu izmantošana (3. panta 2. punkts)

Saskaņā ar 3. panta 2. punktu šā panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā minētās darbības ir krimināli sodāmas arī attiecībā uz naudu, kas izgatavota, izmantojot likumīgas iekārtas vai materiālus, bet pārkāpjot tās tiesības vai nosacījumus, ar kādiem kompetentās iestādes var emitēt banknotes vai monētas.

Lai gan vairums dalībvalstu ir transponējušas šo noteikumu (galvenokārt tieši), četras dalībvalstis to nav izdarījušas. Vairāku citu dalībvalstu transponēšanas pasākumi nav skaidri, jo nav atsauču uz tiesību pārkāpšanu vai nosacījumiem, atbilstoši kuriem kompetentās iestādes var emitēt banknotes un monētas, vai uz visa veida rīcību, kas minēta direktīvas 3. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā. Pretēji direktīvai dažas dalībvalstis ierobežo kriminālatbildību, paredzot to tikai par tādu personu rīcību, kam atļauts izgatavot likumīgu naudu.

3.2.6.Vēl neemitētas banknotes un monētas (3. panta 3. punkts)

Saskaņā ar direktīvas 3. panta 3. punktu šā panta 1. un 2. punktā minētās darbības ir sodāmas arī attiecībā uz banknotēm vai monētām, kuras vēl nav emitētas, bet paredzētas apgrozībai kā likumīgs maksāšanas līdzeklis.