19.

Šajās pamatnostādnēs piemēro šādas definīcijas: 1) “vides aizsardzība” ir jebkura darbība, kuras mērķis ir labot vai novērst atbalsta saņēmēja darbības radītu kaitējumu fiziskajai videi vai dabas resursiem, samazināt šāda kaitējuma risku vai veicināt dabas resursu efektīvāku izmantošanu, tostarp izmantojot energotaupības pasākumus un atjaunojamos energoresursus; 2) “energoefektivitāte” ir ietaupītās enerģijas apjoms, ko nosaka, izmērot un/vai aplēšot patēriņu pirms un pēc energoefektivitātes uzlabošanas pasākuma īstenošanas, vienlaikus nodrošinot, ka tiek standartizēti ārējie apstākļi, kas ietekmē enerģijas patēriņu; 3) “Savienības standarts” ir: a) obligāts Savienības standarts, kas nosaka līmeni, kāds vides aizsardzībā jāsasniedz atsevišķiem uzņēmumiem (21); vai b) pienākums atbilstīgi Direktīvai 2010/75/ES (22) piemērot labākos pieejamos tehniskos paņēmienus (LPTP) un nodrošināt, ka piesārņojošu vielu emisijas līmenis nav augstāks par to, kāds tas būtu, piemērojot LPTP; gadījumos, kad emisijas līmenis, kas atbilst LPTP, ir noteikts īstenošanas aktos, kuri pieņemti saskaņā ar Direktīvu 2010/75/ES, šo pamatnostādņu nolūkā būs piemērojami minētie līmeņi; ja minētie līmeņi ir izteikti kā diapazons, būs piemērojama pirmā atbilstoši LPTP sasniegtā robežvērtība; 4) “ekoinovācija” ir visi novatorisko pasākumu veidi, kuru rezultāts vai mērķis ir ievērojami uzlabota vides aizsardzība, tostarp jauni ražošanas procesi, jauni izstrādājumi vai pakalpojumi un jaunas pārvaldības vai uzņēmējdarbības metodes, kuru izmantošana vai ieviešana varētu novērst vai ievērojami mazināt vides riskus, piesārņojumu un resursu izmantošanas citu negatīvo ietekmi visā ar tiem saistīto darbību aprites ciklā. Šajā definīcijā par inovāciju neuzskata: i) nelielas izmaiņas vai nelielus uzlabojumus; ii) tādu ražošanas vai pakalpojumu jaudas pieaugumu, kas panākts, pievienojot ražošanas vai loģistikas sistēmas, kas ir ļoti līdzīgas tām, kuras jau tiek lietotas; iii) izmaiņas uzņēmējdarbībā, darba vietu organizēšanā vai ārējās attiecībās, kas balstās uz organizatoriskajām metodēm, ko uzņēmumā jau izmanto; iv) izmaiņas pārvaldības stratēģijā; v) apvienošanās un pārņemšanas; vi) kāda procesa izmantošanas pārtraukšanu; vii) vienkāršu kapitāla aizstāšanu vai paplašināšanu; viii) izmaiņas, kas rodas tikai no izmaiņām resursu cenās, pielāgošanu, parastas sezonālās un citas cikliskas izmaiņas; ix) jaunu vai būtiski uzlabotu produktu tirdzniecību; 5) “atjaunojamie energoresursi” ir šādi atjaunojami nefosili enerģijas avoti: vēja, saules, aerotermālā, ģeotermālā, hidrotermālā un jūras enerģija, hidroenerģija, biomasas enerģija, atkritumu gāze, notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāze un biogāzes; 6) “biomasa” ir bioloģiski noārdāmā frakcija lauksaimniecības, mežsaimniecības un saistīto nozaru, tostarp zvejniecības un akvakultūras, produktos, atkritumos un atliekās (tostarp augu un dzīvnieku izcelsmes vielas), kā arī biogāzes un bioloģiski noārdāmā frakcija rūpniecības un sadzīves atkritumos; 7) “biodegviela” ir transportā izmantojama šķidra vai gāzveida degviela, ko iegūst no biomasas; 8) “bioloģiskais šķidrais kurināmais” ir no biomasas iegūts šķidrais kurināmais, ko izmanto enerģētikas vajadzībām, izņemot transportu, tostarp elektroenerģijai, siltumapgādei un dzesēšanai; 9) “ilgtspējīga biodegviela” ir biodegviela, kas atbilst ilgtspējības kritērijiem, kuri noteikti 17. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (EK) Nr. 2009/28 par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu (23) un jebkādos tās grozījumos (24); 10) “sadarbības mehānisms” ir mehānisms, kas atbilst Direktīvas 2009/28/EK 6., 7. vai 8. panta nosacījumiem; 11) “no atjaunojamiem energoresursiem ražota enerģija” ir enerģija, kas ražota iekārtās, kurās izmanto tikai atjaunojamus energoresursus, kā arī tā daļa enerģijas, izteikta siltumspējas izteiksmē, kas ražota no atjaunojamiem energoresursiem kombinētās iekārtās, kurās izmanto arī konvencionālos energoresursus, un tā ietver atjaunojamo resursu elektroenerģiju, ko izmanto, lai uzpildītu uzkrāšanas sistēmas, bet neietver elektroenerģiju, kura saražota, izmantojot uzkrāšanas sistēmas; 12) “koģenerācija” jeb kombinēta siltuma un enerģijas ražošana (koģenerācija) ir siltumenerģijas un elektroenerģijas un/vai mehāniskās enerģijas vienlaicīga ražošana vienā procesā; 13) “augstas efektivitātes koģenerācija” ir koģenerācija, kas atbilst augstas efektivitātes koģenerācijas definīcijai Direktīvas 2012/27/ES (25) 2. panta 34. punktā; 14) “energoefektīva centralizētā siltumapgāde un dzesēšana” ir centralizētā siltumapgāde un dzesēšana, kas atbilst efektīvas centralizētās siltumapgādes un dzesēšanas sistēmas definīcijai, kā noteikts Direktīvas 2012/27/ES (26) 2. panta 41. un 42. punktā. Šī definīcija ietver siltumapgādes/dzesēšanai nepieciešamās enerģijas ražošanas avotus un tīklu (tostarp saistītās iekārtas), kas nepieciešami siltumenerģijas/dzesēšanai nepieciešamās enerģijas sadalei no ražošanas avotiem uz lietotāja telpām; 15) “vides nodoklis” ir nodoklis, kura apliekamajai bāzei ir izteikti negatīva iedarbība uz vidi vai kura mērķis ir noteiktu darbību, preču vai pakalpojumu aplikšana ar nodokli tā, lai vides aizsardzības izmaksas varētu iekļaut to cenā, un/vai tādā veidā, lai ražotājus un patērētājus rosinātu uz rīcību, kas labvēlīgāk ietekmē vidi; 16) “Savienības minimālais nodokļu līmenis” ir Savienības tiesību aktos noteiktais minimālais nodokļu līmenis; attiecībā uz energoproduktiem un elektroenerģiju tas ir minimālais nodokļu līmenis, kas paredzēts Padomes Direktīvas 2003/96/EK (27) I pielikumā; 17) “mazs un vidējs uzņēmums” (MVU) ir uzņēmums, kas atbilst nosacījumiem, kuri paredzēti Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikumā par mikro, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju (28); 18) “liels uzņēmums” ir uzņēmums, kas neatbilst MVU definīcijai; 19) “individuāls atbalsts” ir atbalsts, ko piešķir, pamatojoties uz shēmu vai uz ad hoc pamata; 20) “atbalsta intensitāte” ir atbalsta bruto summa, kas izteikta procentos no attiecināmajām izmaksām. Visi izmantojamie lielumi ir pirms jebkādu nodokļu vai citu maksu atskaitīšanas. Ja atbalstu piešķir citādā veidā nekā dotāciju, tā apjomu izsaka kā atbalsta dotācijas ekvivalentu, pa daļām maksājamu atbalstu aprēķina, pamatojoties uz tā vērtību piešķiršanas brīdī. Procentu likme, ko izmanto diskontēšanai un lai aprēķinātu atbalsta apjomu aizdevumam ar atvieglotiem nosacījumiem, ir atsauces likme, kas ir spēkā piešķiršanas brīdī. Atbalsta intensitāti aprēķina katram atbalsta saņēmējam; 21) “saimnieciskie ieguvumi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir jo īpaši izmaksu ietaupījumi vai papildu palīgprodukcija, kas tieši saistīta ar papildu ieguldījumiem vides aizsardzībā, un attiecīgos gadījumos ieguvumi, kas rodas citu atbalsta pasākumu rezultātā, neatkarīgi no tā, vai tas ir vai nav valsts atbalsts, tostarp darbības atbalsts, kas piešķirts to pašu attiecināmo izmaksu segšanai, valsts regulēti tarifi vai citi atbalsta pasākumi; 22) “darbības izmaksas” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir jo īpaši papildu ražošanas izmaksas, piemēram, uzturēšanas izmaksas, ko rada papildu ieguldījums vides aizsardzībai; 23) “materiālie aktīvi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir ieguldījumi zemesgabalos, kas noteikti nepieciešami, lai atbilstu mērķiem vides jomā, ieguldījumi ēkās, ražotnēs un aprīkojumā, kuru mērķis ir samazināt vai likvidēt piesārņojumu un traucējumus, un ieguldījumi ražošanas metožu pielāgošanā, lai aizsargātu vidi; 24) “nemateriālie aktīvi” attiecināmo izmaksu aprēķina nolūkos ir tehnoloģiju nodošanas izdevumi, kas rodas, iegādājoties ekspluatācijas licences vai patentētu un nepatentētu zinātību, ja šie izdevumi atbilst šādiem nosacījumiem: a) tas ir uzskatāms par amortizējamu aktīvu; b) tam jābūt nopirktam pēc tirgus noteikumiem no tāda uzņēmuma, kurā pircējam nav tiešas vai netiešas kontroles; c) tam jābūt iekļautam uzņēmuma aktīvos, un vismaz piecus gadus tas jāsaglabā un jālieto uzņēmumā, kas saņem atbalstu; šis nosacījums nav spēkā, ja šie nemateriālie aktīvi ir tehniski novecojuši; ja šo piecu gadu laikā tos pārdod, tad pārdošanā iegūtā peļņa ir jāatskaita no attiecināmajām izmaksām un vajadzības gadījumā ir jāatmaksā visa atbalsta summa vai tās daļa; 25) “izmaksu internalizācija” ir princips, saskaņā ar kuru visas ar vides aizsardzību saistītās izmaksas jāiekļauj piesārņojošā uzņēmuma ražošanas izmaksās; 26) “piesārņotājs” ir kāds, kurš tiešā vai netiešā veidā nodara kaitējumu videi vai kurš rada apstākļus, kas izraisa šādu kaitējumu (29); 27) “piesārņojums” ir kaitējums, ko nodarījis piesārņotājs, tiešā vai netiešā veidā kaitējot videi vai radot apstākļus, kas izraisa šādu kaitējumu fiziskajai videi vai dabas resursiem; 28) princips “piesārņotājs maksā” nozīmē, ka piesārņojuma likvidēšanas pasākumu izmaksas ir jāsedz tam piesārņotājam, kurš izraisījis šo piesārņojumu; 29) “piesārņota vieta” nozīmē vietu, kurā ir cilvēka radīta bīstamu vielu apstiprināta klātbūtne tādā apmērā, kas nopietni apdraud cilvēku veselību vai vidi, ņemot vērā zemesgabala pašreizējo un turpmāko apstiprināto izmantojumu; 30) “ad hoc atbalsts” ir atbalsts, ko piešķir, neizmantojot atbalsta shēmu; 31) “energoinfrastruktūra” ir jebkāds materiāls aprīkojums vai objekts, kas atrodas Savienībā vai savieno Savienību ar vienu vai vairākām trešām valstīm un ietilpst kādā no šīm kategorijām: a) attiecībā uz elektroenerģiju: i) pārvades infrastruktūra, kā definēts Direktīvas 2009/72/EK (30) 2. panta 3. punktā; ii) sadales infrastruktūra, kā definēts Direktīvas 2009/72/EK (30) 2. panta 5. punktā; iii) elektroenerģijas akumulācija, ko definē kā objektus, kurus izmanto elektroenerģijas pastāvīgai vai pagaidu akumulēšanai virszemes vai apakšzemes infrastruktūras objektos vai ģeoloģiskos objektos, ja tie ir tieši pieslēgti augstsprieguma elektropārvades līnijām, kas projektētas 110 kV vai augstākam spriegumam; iv) jebkāds aprīkojums vai iekārta, kas ir būtiska, lai i) līdz iii) apakšpunktā minētās sistēmas būtu ekspluatācijā drošas, neapdraudētas un efektīvas, tostarp aizsardzības, uzraudzības un vadības sistēmas visiem sprieguma līmeņiem un apakšstacijām; un v) viedtīkls, ko definē kā jebkādu aprīkojumu, līniju, kabeli vai iekārtu gan pārvades, gan vidēja sprieguma sadales līniju līmenī, kura funkcija ir divpusēja digitāla komunikācija reāllaikā vai tuvu tam, interaktīvs un intelektisks elektroenerģijas ražošanas, pārvades, sadales un patēriņa monitorings un vadība elektrotīklā, lai izveidotu tīklu, kurā efektīvi integrētas visu tam pieslēgto lietotāju – ražotāju, patērētāju un lietotāju, kas vienlaikus ir ražotāji un patērētāji, – ieradumi un darbības nolūkā nodrošināt ekonomiski izdevīgu un ilgtspējīgu elektroenerģijas sistēmu, ko raksturo mazi zudumi, augsta kvalitāte, piegādes drošība un lietošanas drošums; b) attiecībā uz gāzi: i) dabasgāzes un biogāzes pārvades un sadales cauruļvadi, kas ir daļa no tīkla, izņemot augstspiediena cauruļvadus, kurus izmanto dabasgāzes sadalei izpētes un ieguves vietās; ii) pazemes krātuves, kas savienotas ar i) apakšpunktā minētajiem augstspiediena gāzes cauruļvadiem; iii) sašķidrinātas dabasgāzes vai saspiestas dabasgāzes pieņemšanas, uzglabāšanas un regazifikācijas vai dekompresijas objekti; un iv) jebkāds aprīkojums vai iekārta, kas ir būtiska, lai sistēma būtu ekspluatācijā droša, neapdraudēta un efektīva vai lai nodrošinātu divvirzienu plūsmas jaudu, tostarp kompresoru stacijas; c) attiecībā uz naftu: i) jēlnaftas transportēšanas cauruļvadi; ii) sūknēšanas stacijas un tilpnes, kas nepieciešamas jēlnaftas cauruļvada ekspluatācijai; un iii) jebkāds aprīkojums vai iekārta, kas ir būtiska, lai attiecīgā sistēma darbotos pareizi, neapdraudēti un efektīvi, tostarp aizsardzības, uzraudzības un kontroles sistēmas un reversās plūsmas ierīces; d) attiecībā uz CO2: cauruļvadu tīkli, tostarp ar tiem saistītās kompresijas stacijas, CO2 transportēšanai uz uzglabāšanas vietām, lai ievadītu CO2 piemērotos apakšzemes ģeoloģiskajos veidojumos pastāvīgai uzglabāšanai; 32) “finansējuma deficīts” ir visa ieguldījumu perioda pozitīvo un negatīvo naudas plūsmu starpība, diskontējot tās pašreizējā vērtībā (parasti izmantojot kapitāla izmaksas); 33) “oglekļa dioksīda uztveršana un uzglabāšana” jeb “CCS” ir tehnoloģiju kopums, ar ko uztver oglekļa dioksīdu (CO2), kurš emitēts no rūpnieciskajām iekārtām, ko darbina ar fosilo kurināmo vai biomasu, tostarp no spēkstacijām, transportē to uz piemērotu uzglabāšanas vietu un ievada CO2 piemērotos apakšzemes ģeoloģiskajos veidojumos nolūkā pastāvīgi uzglabāt CO2; 34) “ražošanas pietiekamība” ir ražošanas jaudas līmenis, ko uzskata par piemērotu, lai apmierinātu pieprasījuma līmeņus dalībvalstī jebkurā konkrētā laikposmā, pamatojoties uz parasto statistikas rādītāju, ko izmanto organizācijas, kuras Savienības iestādes atzīst par tādām, kam ir svarīga nozīme elektroenerģijas vienotā tirgus izveidē, piemēram, elektroenerģijas ENTSO; 35) “ražotājs” ir uzņēmums, kas ražo elektroenerģiju komerciālos nolūkos; 36) “ražošanas pietiekamības pasākums” ir mehānisms, kura mērķis ir nodrošināt, ka valsts mērogā ir sasniegti konkrēti ražošanas pietiekamības līmeņi; 37) “balansēšanas pienākums” ir PBAP atbildība par ražošanas, patēriņa un komerciālu darījumu nesakritībām noteiktā nebalansa norēķinu periodā; 38) “balansēšanas standartpienākumi” ir uz visām tehnoloģijām attiecināmi nediskriminējoši balansēšanas pienākumi, no kuriem nav atbrīvots neviens ražotājs; 39) “par balansēšanu atbildīgā puse (PBAP)” ir tirgus dalībnieks vai tā izraudzītais pārstāvis, kas atbild par nebalansu; 40) “nebalanss” ir PBAP ražošanas, patēriņa un komerciālu darījumu nesakritības noteiktā nebalansa norēķinu periodā; 41) “nebalansa norēķini” ir finanšu norēķinu mehānisms, kura mērķis ir atgūt no PBAP nebalansa izrietošās balasēšanas izmaksas; 42) “nebalansa norēķinu laikposms” ir laika vienības, ko izmanto PBAP nebalansa aprēķinam; 43) “konkurenci veicinoša konkursa procedūra” ir nediskriminējoša konkursa procedūra, kurā nodrošināts, ka tajā piedalās pietiekams uzņēmumu skaits, un kurā atbalsts tiek piešķirts, pamatojoties uz pretendenta iesniegto sākotnējo piedāvājumu vai līdzsvara cenu. Turklāt ar konkursa procedūru saistītais budžets vai apjoms ir saistošs ierobežojums, kura rezultātā ne visi pretendenti var saņemt atbalstu; 44) “darbu sākums” ir ar ieguldījumu saistītu būvdarbu sākums vai pirmās stingri noteiktās iekārtu pasūtījumu saistības vai citas saistības, kas padara ieguldījumu neatgriezenisku – atkarībā no tā, kas sākas pirmais. Zemes pirkšanu un tādus sagatavošanās darbus kā atļauju saņemšana un priekšizpētes veikšana neuzskata par darbu sākumu. Attiecībā uz pārņemšanu “darbu sākums” ir brīdis, kad tiek iegādāti aktīvi, kas ir tieši saistīti ar iegādāto uzņēmumu; 45) “demonstrējumu projekts” ir projekts, kurā demonstrē tehnoloģiju, kas ir pirmā šāda veida tehnoloģija Savienībā un kas ir būtiska inovācija, kura ievērojami pārsniedz vispārējās situācijas līmeni; 46) “atbalstāmi apgabali” ir apgabali, kas norādīti apstiprinātajā reģionālā atbalsta plānā laikposmam no 2014. gada 1. jūlija līdz 2020. gada 31. decembrim, piemērojot Līguma 107. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktu; 47) “reģionālā atbalsta plāns” ir apgabalu saraksts, ko dalībvalsts nosaka saskaņā ar nosacījumiem, kuri paredzēti Reģionālā atbalsta pamatnostādnēs 2014.–2020. gadam (31).