2.

nolemj izmeklēšanas komitejai uzticēt šādus uzdevumus: — izmeklēt iespējamo pārkāpumu vai Savienības tiesību aktu īstenošanā, iespējams, pieļauto administratīvo kļūmju, ko radījusi “Pegasus” un tai līdzīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošana, apmēru, vākt informāciju par to, cik lielā mērā dalībvalstis, to vidū — bet neaprobežojoties tikai ar tām — Ungārija un Polija, vai trešās valstis pielieto novērošanu tādā veidā, kas pārkāpj Pamattiesību hartā noteiktās tiesības un brīvības, kā arī izvērtēt, cik augstu risku tas rada LES 2. pantā noteiktajām vērtībām, piemēram, demokrātijai, tiesiskumam un cilvēktiesību ievērošanai; — savu pienākumu veikšanai vākt un analizēt informāciju, lai apzinātu: — “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošanu un darbību un tās iespējamo negatīvo ietekmi uz Pamattiesību hartā paredzētajām pamattiesībām gadījumos, kad dalībvalstis īsteno Savienības tiesību aktus; — spēkā esošo tiesisko regulējumu, kura ietvaros dalībvalstis ir iegādājušās un izmantojušas “Pegasus” un līdzvērtīgu novērošanas spiegprogrammatūru; — to, vai dalībvalstu iestādes ir izmantojušas “Pegasus” un līdzvērtīgu novērošanas spiegprogrammatūru politiskiem, ekonomiskiem vai citiem nepamatotiem mērķiem, lai izspiegotu žurnālistus, politiķus, tiesībaizsardzības amatpersonas, diplomātus, juristus, uzņēmējus, pilsoniskās sabiedrības dalībniekus vai citus aktorus, pārkāpjot Savienības tiesību aktus un LES 2. pantā noteiktās vērtības vai Pamattiesību hartā noteiktās tiesības; — to, vai “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošana, pārkāpjot Savienības tiesību aktus, ir dalībvalstīs negatīvi ietekmējusi demokrātiskos procesus saistībā ar vēlēšanām vietējo pašvaldību, valsts un Eiropas līmenī; — iespējamu Direktīvas 2002/58/EK pārkāpšanu vai administratīvas kļūmes dalībvalstīs, ko radījusi “Pegasus” un tai līdzīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošana, jo īpaši attiecībā uz principu, kas nodrošina saziņas konfidencialitāti un aizliedz noklausīšanos, pieslēgšanos, uzglabāšanu un cita veida iejaukšanos vai saziņas un ar to saistīto datu uzraudzību; — to, vai “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošana dalībvalstīs ir radījusi, izraisījusi vai atklājusi Direktīvas (ES) 2016/680 un Regulas (ES) 2016/679 pārkāpumus; — to, vai Komisijas rīcībā bija liecības par “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošanu pret personām; — to, vai dalībvalstis ir nodrošinājušas pietiekamas institucionālas un juridiskas garantijas, lai novērstu spiegprogrammatūras nelikumīgu izmantošanu, un vai personām, kurām ir aizdomas, ka, izmantojot spiegprogrammatūru, ir tikušas pārkāptas viņu tiesības, ir pieejami efektīvi tiesiskās aizsardzības līdzekļi; — dalībvalstu iespējamo bezdarbību attiecībā uz vienību, kas atrodas Eiropas Savienībā, iesaistīšanos “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izstrādē, izplatīšanā vai finansēšanā, tostarp attiecībā uz piegādes ķēdi tehnoloģiju un tās izmantošanas ziņā, ciktāl ar to tiek pārkāpti Savienības tiesību akti, tostarp Regula (ES) 2021/821, un tostarp gadījumos, kad kādam noteiktam mērķim (piemēram, cīņai pret terorismu) tirgota novērošanas programmatūra tiek izmantota citā kontekstā; — to, kāda ir Izraēlas valdības un citu trešo valstu loma “Pegasus” un līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras piegādē dalībvalstīm; — vai, dalībvalstu iestādēm izmantojot “Pegasus” vai līdzvērtīgu novērošanas spiegprogrammatūru, tā rezultātā personas dati ir tikuši sūtīti uz trešām valstīm — jo īpaši (bet ne tikai) uzņēmumam “NSO Group”, kā arī trešo valstu valdībām; — vai “Pegasus” vai līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošana, tieši vai netieši iesaistot ar ES saistītas struktūras, ir veicinājusi žurnālistu, politiķu, tiesībaizsardzības amatpersonu, diplomātu, juristu, uzņēmēju, pilsoniskās sabiedrības dalībnieku vai citu aktoru nelikumīgu izspiegošanu trešās valstīs un vai tā ir izraisījusi cilvēktiesību pārkāpumus vai aizskārumus, kas rada nopietnas bažas attiecībā uz ES kopējās ārpolitikas un drošības politikas mērķiem, un vai šāda izmantošana ir pretrunā LES 21. pantā un Hartā noteiktajām vērtībām, arī pienācīgi ņemot vērā ANO Vadošos principus uzņēmējdarbībai un cilvēktiesībām un citas tiesības, kas nostiprinātas starptautiskajās cilvēktiesībās; — to, vai Padomei bija pietiekams pamats ES kopējās ārpolitikas un drošības politikas ietvaros saskaņā ar LESD 215. panta 1. punktu pieņemt ierobežojošus pasākumus vai sankcijas pret vienu vai vairākām trešām valstīm, ja lēmumā, kas pieņemts saskaņā ar LES V sadaļas 2. nodaļu, ir paredzēts pārtraukt vai mazināt ekonomikas un finanšu sakarus ar vienu vai vairākām trešām valstīm; — to, vai “Pegasus” vai līdzvērtīgas novērošanas spiegprogrammatūras izmantošanai trešās valstīs bija ietekme uz pamattiesībām, ko garantē Savienības tiesību akti, un vai Padomei bija pietiekams pamats atkārtoti izvērtēt jebkādus nolīgumus par starptautisko sadarbību brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, kas noslēgti ar trešām valstīm saskaņā ar LESD 218. pantu; — sniegt jebkādus ieteikumus, ko tā šajā lietā uzskata par vajadzīgiem; — sniegt ieteikumus ES iestāžu un tās deputātu un darbinieku aizsardzībai pret šādu spiegprogrammatūru;