Ziņojums par to, kā tiek piemērota Regula (ES) Nr. 181/2011 par autobusu pasažieru tiesībām un par grozījumiem Regulā (EK) Nr. 2006/2004

2) piekļuvi pārvadājumiem personām ar invaliditāti vai ierobežotām pārvietošanās spējām bez papildu maksas (pārvadātāji var atteikties pārvadāt pasažierus ar invaliditāti tikai tad, ja to pārvadāšana ir fiziski neiespējama, ņemot vērā transportlīdzekļa, autobusa pieturas vai autoostas infrastruktūras uzbūvi, vai ja tādējādi tiktu pārkāptas veselības un drošības prasības);

1) nediskriminējošiem pārvadājumu nosacījumiem (it sevišķi nediskriminējošiem tarifiem);

Pasažieriem, kas izmanto jebkura veida regulāros pārvadājumus neatkarīgi no plānotā attāluma, ir izdevīgas pamattiesības, kuras attiecas uz:

ES pieņēma tiesību aktus par pasažieru tiesībām attiecībā uz visiem transporta veidiem (aviācijas, dzelzceļa, ūdenstransporta un autobusu pārvadājumiem), lai iedzīvotājiem garantētu minimālu aizsardzību, pārvietojoties pa Eiropu, un tādējādi veicinātu to mobilitāti un sociālo integrāciju. Tiesību aktos garantētais vienotais pasažieru tiesību kopums visos četros transporta veidos (ar noteikumiem, kuros ņemtas vērā katra transporta veida īpatnības) arī palīdz izveidot līdzvērtīgus nosacījumus operatoriem attiecībā uz vienu vai vairākiem transporta veidiem.

Atšķirībā no gaisa un dzelzceļa transporta autobusu pārvadājumu nozarē parasti darbojas mazie un vidējie uzņēmumi, un autobusi izmanto kopīgu infrastruktūru ar citiem ceļu lietotājiem. Šīs īpatnības ir ņemtas vērā dažos noteikumos, kas iekļauti regulā.

Pasažierkilometru izteiksmē autobusu pārvadājumi veido 9,2 % no visiem sauszemes pasažieru pārvadājumiem ES, un tas ir vissvarīgākais pasažieru sauszemes pārvadājumu veids pēc personīgajiem automobiļiem (81,7 %). Starptautiskā autobusu pārvadājumu tirgus liberalizācija pirms vairāk nekā desmit gadiem un nesenā iekšzemes autobusu pārvadājumu tirgus liberalizācija vairākās dalībvalstīs (tostarp Vācijā un Francijā) nodrošinājusi autobusu pārvadājumu nozares stabilu izaugsmi.

Autobusi ir viegli pielāgojams transporta veids, un atšķirībā no vilcieniem vai lidmašīnām tie parasti var uzņemt un izlaist pasažierus jebkurā vietā, kur ierīkota minimāla stacionāra infrastruktūra.

Ziņojums balstās uz datiem par regulas īstenošanu un piemērošanu, kurus tieši apkopo Komisija, valstu iestāžu ziņojumiem par regulas izpildi, to struktūru apspriedēm, kas Eiropas līmenī pārstāv pasažierus un nozari, un vispusīgu pētījumu par pasažieru pārvadājumiem ar autobusu Eiropā — ārēju pētījumu, kas Komisijas uzdevumā veikts 2015. un 2016. gadā.

Regulā (ES) Nr. 181/2011 (“regula”) ir noteiktas dažādas autobusu pasažieru tiesības Eiropas Savienībā. To piemēro no 2013. gada 1. marta.

Dalībvalstis var arī piešķirt atbrīvojumus no visas regulas piemērošanas regulārajiem pārvadājumiem, ja būtiska šāda pārvadājuma daļa tiek veikta ārpus ES (tostarp vismaz viena paredzētā pietura neatrodas ES). Šādi atbrīvojumi, kas arī ir jāpiešķir pārredzami un nediskriminējoši, ir spēkā, vēlākais, līdz 2017. gada 28. februārim, un tos var atjaunot vienu reizi. Pašlaik šādi atbrīvojumi ir piešķirti kopā 13 dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Austrijā, Grieķijā, Horvātijā, Igaunijā, Itālijā, Latvijā, Nīderlandē, Slovākijā, Slovēnijā, Somijā, Ungārijā un Vācijā).

Atbrīvojumi no regulas piemērošanas

11) saņemt kompensāciju 50 % apmērā no biļetes cenas, ja pārvadātājs nepiedāvā pasažierim iespēju izvēlēties starp biļetes cenas atlīdzinājumu un maršruta maiņu, ja pārvadājums ir atcelts vai atiešana ilgi aizkavējas; un

VIS izraudzīšanās

Lielākā daļa dalībvalstu ir izraudzījušās VIS, kas jau iepriekš bija atbildīgas par pasažieru tiesībām attiecībā uz citiem transporta veidiem. VIS ir vai nu transporta iestādes, vai arī patērētāju tiesību aizsardzības iestādes. Dažas dalībvalstis izraudzījušās vairākas VIS — patērētāju tiesību aizsardzības iestāde parasti ir atbildīga par sūdzību izskatīšanu, bet transporta iestāde veic pārbaudes, piemēro sankcijas un uzrauga transportlīdzekļu un autoostu pieejamību pasažieriem ar invaliditāti. Lielākajā daļā dalībvalstu VIS ir izraudzītas tikai valsts līmenī, bet dažās dalībvalstīs būtiska nozīme regulas izpildes nodrošināšanā ir arī reģionālajām iestādēm.

Sūdzību izskatīšana

Pasažieri par regulas varbūtējiem pārkāpumiem var iesniegt sūdzības pārvadātājam (regulā noteikts, ka pārvadātājiem ir jābūt sūdzību izskatīšanas mehānismam) vai VIS.

Regulā nav noteikta sūdzību iesniegšanas hronoloģiskā kārtība, bet tajā ir atļauts dalībvalstīm pieprasīt, lai pasažieri sūdzības vispirms iesniedz pārvadātājam, VIS piešķirot apelācijas instances funkcijas, ja pasažieris nav apmierināts ar saņemto atbildi. Kopumā 20 dalībvalstis ir izvēlējušās šo risinājumu. Tā priekšrocība ir tāda, ka VIS sūdzības var izskatīt efektīvāk un ātrāk, jo to rīcībā jau no paša sākuma ir sarakste starp sūdzības iesniedzēju un pārvadātāju un tādējādi arī plašāks gadījuma pārskats no abu pušu skatu punkta.

Nav publiski pieejamu skaitļu par to sūdzību skaitu, ko no 2013. līdz 2015. gadam pasažieri iesniedza pārvadātājiem. Lai arī šādi dati būtu noderīgi regulas darbības novērtēšanai, pārvadātājiem nav pienākuma apkopot datus par sūdzībām vai ziņot par tiem VIS.

Tomēr ir zināms, ka VIS ir izskatījušas ļoti maz sūdzību (skatīt tabulu). Tam ir dažādi iemesli: i) Regula ir pieņemta samērā nesen, un daudzi pasažieri varētu pilnībā neapzināties savas tiesības; ii) lielākajā daļā dalībvalstu pasažieriem sūdzības vispirms jāiesniedz pārvadātājiem, kuri, šķiet, lielāko daļu sūdzību atrisina apmierinoši, tādējādi tās nenonāk līdz VIS, un iii) dažās dalībvalstīs tikai tiesa var pārvadātājiem piemērot saistošu lēmumu, un lēnais un dārgais lietu izskatīšanas process attur pasažierus no savu tiesību īstenošanas.

Sankcijas

Vairums dalībvalstu tiesību aktos ir paredzējušas sodu sistēmu, kas balstās tikai uz naudas sodiem, bet dažas VIS var arī anulēt operatora licenci, ja tas tīši un sistemātiski pārkāpj regulas noteikumus.

Regulas piemērošanas pirmajos divos gados VIS ir piemērojušas ļoti maz sankciju (skatīt tabulu). Pārsvarā VIS konstatējušas, ka operatori ir gatavi izpildīt noteikumus un atrisināt sūdzības, pirms kļūst nepieciešams piemērot sankcijas.





Tabula — VIS izskatīto sūdzību skaits un piemēroto sankciju skaits

Dalībvalsts Izskatīto sūdzību skaits Piemēroto sankciju skaits Austrija nav pieejams nav pieejams Beļģija 1 0 Bulgārija 9 0 Horvātija 0 0 Kipra 0 0 Čehijas Republika 132 9 Dānija 0 0 Igaunija 0 0 Somija 12 0 Francija 21 0 Vācija 192 0 Grieķija nav pieejams nav pieejams Ungārija 24 16 Īrija 4 0 Itālija nav pieejams nav pieejams Latvija 0 0 Lietuva 0 0 Luksemburga nav pieejams nav pieejams Malta 0 0 Nīderlande nav pieejams nav pieejams Polija nav pieejams nav pieejams Portugāle nav pieejams nav pieejams Rumānija 0 0 Slovākija 0 0 Slovēnija 0 0 Spānija 1194 54 Zviedrija 2 0 Apvienotā Karaliste 4 0





Citi izpildes un komunikācijas pasākumi

Sūdzību izskatīšana un sodu piemērošana par neatbilstībām ir tikai divi regulā minētie piemēri tam, kā īstenot autobusu pasažieru tiesības. Daudzas VIS ir bijušas aktīvas un ir veikušas papildu darbības.

Tādu autoostu norādīšana, kur sniedz palīdzību pasažieriem ar invaliditāti un pasažieriem ar ierobežotām pārvietošanās spējām

Regulā noteikts, ka dalībvalstīm jānorāda autoostas ar apkalpojošo personālu un aprīkojumu, kas nepieciešams atbilstošas palīdzības sniegšanai pasažieriem ar invaliditāti vai ierobežotām pārvietošanās spējām. Sniegt palīdzību autoostā ir ļoti svarīgi, jo pasažieriem ar invaliditāti vai ierobežotām pārvietošanās spējām visbiežāk vajag palīdzību, iekāpjot autobusā vai izkāpjot no tā, un vairumā gadījumu šo prasību visvieglāk ir ievērot autoostās, kur notiek intensīvi pasažieru pārvadājumi.

Dalībvalstis izmanto dažādas pieejas: dažas lielākās un blīvāk apdzīvotās dalībvalstis ir norādījušas tikai vienu autoostu vai ļoti nedaudzas autoostas, un tas neatbilst ne valsts izmēram, ne autobusos pārvadāto pasažieru skaitam.