LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 339/1

459. PLENĀRĀ SESIJA 2010. GADA 20. UN 21. JANVĀRĪ

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Aprūpe un izglītība agrā bērnībā”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2010/C 339/01)

Ziņotāja: HERCZOG kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 14. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Aprūpe un izglītība agrā bērnībā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 4. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 459. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 20. un 21. janvārī (20. janvāra sēdē), ar 194 balsīm par un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

Preambula

Dalībvalstis ir atbildīgas par visu to teritorijā dzīvojošo bērnu aprūpi un izglītību. Pastāv dažādas izglītības un aprūpes formas, un to nosaukumi, saturs un mērķi pēdējo 15 gadu laikā ir mainījušies. Mainījusies ir definīcija un termini, ko izmanto gados jaunāko bērnu aprūpes jomā. Bērnus izglītot un aprūpēt nozīmē ne tikai radīt viņiem drošu vidi, bet arī sniegt tādu izglītību un aprūpi, kas nepieciešama, lai, saņemot vajadzīgo emocionālo, fizisko, sociālo un izglītības atbalstu, bērns varētu izmantot un attīstīt savu potenciālu. Izglītība un aprūpe agrīnā bērnībā aptver plašu pakalpojumu loku, sākot no jaundzimušo aprūpes līdz pirmsskolas vecumam. Ārpusskolas aprūpe attiecas uz visiem pakalpojumiem, kuri skolas vecuma bērniem nodrošināti ārpus mācību laika — pēcpusdienā, nedēļas nogalēs un skolas brīvlaikos.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Komiteja atzīst un atbalsta Eiropas Komisijas un dalībvalstu centienus izveidot un stiprināt kvalitatīvu un par pieņemamu cenu pieejamu bērnu aprūpi, kas aptver izglītības un aprūpes pakalpojumus bērniem agrīnā vecumā. Vienlaikus ir jāveic vēl daudz citu pasākumu, lai nodrošinātu, ka visi bērni saņem attiecīgos pakalpojumus.

1.2. Komiteja atzīst visaptverošas un izsmeļošas pieejas nozīmi bērnu aprūpes jautājumos, lai labāk izprastu savstarpēji saistītās procedūras un nodrošinātu humāno, sociālo un saimniecisko attīstību. Dalībvalstīm jādod indivīdiem un ģimenēm iespēja izdarīt personīgu izvēli, pieņemt lēmumus un izteikt savas vēlmes saistībā ar viņu bērnu aprūpes veidu un ilgumu. Tāpēc politikas veidotājiem būtu jāņem vērā dažādās vajadzības un pretrunīgās vērtības un intereses šādos jautājumos:

— bērna labklājība (1);

— atbalsta sniegšana vecākiem, viņu izglītošana un atbildīguma nostiprināšana;

— demogrāfiskie jautājumi (tostarp zems dzimstības līmenis un strauji augošais pensionāru skaits);

— darba tirgus vajadzības;

— izglītība un mūžizglītība;

— vienlīdzīgas iespējas vīriešiem un sievietēm;

— atšķirības ģeogrāfiskajā izplatībā (pilsētas, lauki, attāli rajoni);

— profesionālās, privātās un ģimenes dzīves saskaņošana;

— pieejama un kvalitatīva bērnu izglītība un aprūpe par pieņemamu cenu;

— aktīvs pilsoniskums;

— paaudžu solidaritāte;

— cīņa ar nabadzību un sociālo atstumtību.

1.3. Komiteja atzīst, ka dalībvalstis īsteno atšķirīgu ģimenes politiku un līdz ar to arī atšķirīgu bērnu aprūpes politiku. Barselonas mērķos un citos attiecīgos ES dokumentos tomēr izvirzīti visnotaļ vispārēji uzdevumi (2).

1.4. Komiteja uzsver, ka īpaša uzmanība jāpievērš konkrētām bērnu grupām, galvenokārt visneaizsargātākajām bērnu grupām, kurām ir īpašas vajadzības un kuru gadījumā aprūpes sistēmai ir liela nozīme, lai sagatavotos skolai un sekmīgi mācītos, proti, bērniem ar invaliditāti, imigrantiem, etniskajām minoritātēm, sociāli atstumtajiem bērniem un bērniem, kas dzīvo bez vecākiem. Komiteja arī aicina sniegt papildu atbalstu minēto bērnu grupu vecākiem.

1.5. Komiteja, piekrītot Sociālajai programmai un citiem attiecīgiem politikas dokumentiem, kvalitatīvu bērnu aprūpes sistēmu uzskata par iespēju uzlabot dzīves kvalitāti un palīdzēt visiem ģimenes locekļiem saskaņot profesionālo, privāto un ģimenes dzīvi, vienlaikus veicinot arī sieviešu līdzdalību darba tirgū un ģimenes ienākumu palielināšanos.

1.6. Komiteja atzinīgi vērtē to, ka dažādām bērnu vecuma grupām, ne tikai pirmsskolas vecuma bērniem, ir pieejamas dažādas aprūpes formas un dažādi pakalpojumi, kā arī ārpusskolas, brīvā laika un neformālās izglītības pasākumi. Kvalitatīvi pakalpojumi par pieņemamu cenu jānodrošina visiem bērniem.

1.7. Bērnu aprūpes nozare strauji paplašinās. Tomēr jāturpina veikt uzlabojumus un īstenot atbalsta pasākumus saistībā ar formālajā un vēl jo vairāk neformālajā bērnu aprūpes pakalpojumu sniegšanā nodarbinātā darbaspēka kvalifikāciju un tās atzīšanu, dzimumu līdzsvaru, prestižu un atalgojumu, lai varētu nodrošināt daudzveidīgākus pakalpojumus atbilstoši dažādajām vajadzībām. Mērķis ir nodrošināt izglītību un aprūpi visiem bērniem, taču vienlaikus jāpatur prātā: lai sniegtu dažāda veida pakalpojumus atbilstoši dažādu bērnu grupu vajadzībām un, ievērojot viņu tiesības, ir vajadzīga elastīga, ilgtspējīga un jutīga pieeja.

1.8. Vairāk jāņem vērā to ģimeņu un bērnu vajadzības, kuri dzīvo nelabvēlīgos un attālos rajonos vai reģionos; jāmeklē dažāda veida risinājumi, tostarp iesaistot sabiedrību un piesaistot valsts atbalstu. Dažādās pakalpojumu formas — integrētie pakalpojumi, pakalpojumi mājās, vecāku atbalsts u.c. — ļauj pielāgoties atšķirīgajām bērnu un viņu ģimeņu vajadzībām.

1.9. Komiteja pārliecinoši atbalsta dalībvalstu atbildības atzīšanu un sociālo partneru arvien aktīvāko darbību, kas virzīta uz to, lai uzlabotu vispārējas un elastīgas izglītības un aprūpes iespējas visiem bērniem, kā arī to, ka tiek izmantoti visi pieejamie veidi, lai sekmētu šādu pakalpojumu pieejamību un kvalitāti. Darba devēji var paši nodrošināt bērnu aprūpi vai to finansiāli atbalstīt, savukārt apvienības un pilsoniskās sabiedrības organizācijas var palīdzēt veidot izpratni par tās nozīmīgumu, kā arī nodrošinātu tās pastāvīgu uzraudzību un novērtējumu. Dalībvalstis var noteikt nodokļu atvieglojumus darba devējiem, kuri veic bērnu izglītības un aprūpes nodrošināšanas pasākumus.

1.10. Saskaņā ar vispārējiem elastdrošības principiem un pieeju, kuras pamatā ir dzīves cikls, Komiteja uzskata, ka priekšlikums jāanalizē, ņemot vērā grūtības saistībā ar aprūpes un izglītības vajadzībām bērniem, kas jaunāki par 3 gadiem vai pārsnieguši skolas vecumu. Šajā sakarā savu lietderību ir pierādījis elastīgs darba laiks, par kuru vienojas vecāku interesēs.

1.11. Sociālajiem partneriem ir nozīmīga loma, jo tie dalībvalstis var atbalstīt bērnu izglītības un aprūpes politikas īstenošanā un sekmēt visaptverošas pieejas izmantošanu.

2. Vispārīga informācija.

2.1. Padomes ieteikums par bērnu aprūpi (92/241/EEK), ar kuru paredzēja noteikt kritērijus bērnu aprūpes standartu kvalitātes definēšanai, jau 1992. gadā apliecināja bērnu aprūpes nozīmi, taču bērnu aprūpes pakalpojumu apjoms un mērogs kopš tā laika ir ievērojami mainījies. Eiropas Komisijas Bērnu aprūpes tīkls 1996. gadā galveno uzmanību pievērsa gados jaunākajiem bērniem sniegto pakalpojumu kvalitātes mērķiem, nevis to bērnu skaitam vai procentuālajai daļai, kuri apmeklē aprūpes un izglītības iestādes.

2.2. Tiek lēsts, ka ES-25 valstīs (3) ir aptuveni 30 miljoni bērnu, kas jaunāki par obligāto skolas vecumu. No viņiem mazāk par 25 % bērnu, kas jaunāki par 3 gadiem, apmeklēja formālās bērnu aprūpes iestādes, savukārt vecuma grupā no 3 gadiem līdz skolas vecumam attiecīgais bērnu skaits pārsniedz 80 %. Tika konstatētas ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm atkarībā no valsts politikas, grūtniecības un bērnu kopšanas atvaļinājumu sistēmas, tradīcijām un vērtībām. Būtiskas atšķirības pastāv arī starp aprūpes veidiem un kvalitāti, kā arī attiecībā uz aprūpes iestādēs pavadīto laiku un dienu skaitu.

2.3. Izglītības un aprūpes pakalpojumi gados jaunākajiem bērniem ES dalībvalstīs ir atšķirīgā attīstības līmenī, un tie vēl aizvien veido vienu no visstraujāk augošajiem aprūpes pakalpojumu sniegšanas tirgiem Eiropā. Daļēji tas saistīts ar Barselonas mērķiem, taču nepieciešams turpināt darbu, lai nodrošinātu, ka visiem bērniem ir iespējams saņemt dažāda veida aprūpi, vienlaikus ņemot vērā bērnu un ģimeņu atšķirīgos apstākļus un vajadzības.

2.4. ES Padome un Komisija ir norādījusi, ka kvalitatīvai bērnu aprūpei ir svarīga nozīme un tā ir viens no pamatnosacījumiem, lai panāktu dzimumu līdztiesību un paaugstinātu sieviešu līdzdalību darba tirgū; tā ir arī viens no 2002. gadā Barselonā izvirzītajiem mērķiem. Tas 2000. un 2008. gadā tika atspoguļots arī Lisabonas stratēģijā. Komisijas ziņojumā par Barselonas mērķu īstenošanu attiecībā uz pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes pakalpojumiem tika analizēti sasniegumi un turpmākie uzdevumi šajā jomā. “Dalībvalstīm ir jānovērš šķēršļi sieviešu dalībai darba tirgū un, ņemot vērā prasību pēc bērnu aprūpes pakalpojumiem saskaņā ar valsts modeļiem bērnu aprūpes nodrošināšanā, jācenšas līdz 2010. gadam nodrošināt aprūpes iespējas vismaz 90 % bērnu no trīs gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam un vismaz 33 % bērnu vecumā līdz trīs gadiem (4).” Dažām valstīm vēl aizvien jāpieliek pūles, lai īstenotu nepieciešamos īstenošanas pasākumus.

2.5. Eiropas Komisijas paziņojumā par demogrāfiskajām pārmaiņām minēti faktori, kas veicina Eiropas novecošanu: zema dzimstība, kuras rezultātā sarūk darbaspēks un palielinās valsts izdevumi (5). Eiropadome 2006. gada martā uzsvēra nepieciešamību panākt stabilāku līdzsvaru starp darbu un privāto dzīvi, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, labklājību un konkurētspēju, un apstiprināja Eiropas Dzimumu līdztiesības paktu (6). Komisijas otrajā paziņojumā par paaudžu solidaritātes veicināšanu aplūkots jautājums par demogrāfiskajām un sociālajām izmaiņām, tostarp par iespējamajām grūtībām saistībā ar finansējumu un preču un pakalpojumu piegādi arīdzan bērnu aprūpē (7).

2.6. Iedzīvotāji un pilsoniskās sabiedrības pārstāvji, ar kuriem Komisija apspriedās, pauda bažas par to, ka bērni daudz vairāk ietekmē sieviešu darba karjeru nekā tas ir vīriešu gadījumā. Sieviešu ar bērniem nodarbinātības līmenis ir tikai 65 % salīdzinājumā ar vīriešiem, kuriem tas ir 91,7 %. Sievietēm jārēķinās ar sekām, kādas ir stereotipiskiem pieņēmumiem par viņu mājsaimniecības pienākumiem un profesionālajām spējām (8). Tas var radīt situāciju, ka pēc bērna piedzimšanas darba tirgū atgriežas mazāks skaits sieviešu.

2.7. Bērnu nabadzība Eiropā (9) un mērķis panākt, ka visā ES tiek pieņemta ANO Konvencija par bērna tiesībām (10), ir nozīmīgi jautājumi; Komisija savā paziņojumā ir norādījusi, ka vecāku nabadzība un sociālā atstumtība būtiski ierobežo bērnu iespējas dzīvē un tāpēc ir ļoti svarīgi pārvarēt nabadzības radīto apburto loku (11).

2.8. Laika posmā starp 1986. un 1996. gadu Komisija izveidoja starpvalstu grupu,— Bērnu aprūpes tīklu —, kuras uzdevums bija pievērsties trim konkrētām jomām: pakalpojumi bērniem, bērnu kopšanas atvaļinājums un vīrieši kā aprūpētāji. Tīkla izvirzītie 40 kvalitātes mērķi veido pamatu turpmākajai politikai. Tas nozīmē, ka ES uzņemas politiskas saistības attiecībā uz bērnu aprūpes pakalpojumu jomā noteiktajiem mērķiem.

2.9. Ir veikti daudzi pētījumi un izstrādāti politikas dokumenti un analīzes, lai labāk apzinātu bērnu un ģimeņu vajadzības, kā arī pieejamos un paredzamos nosacījumus (12). Kā apliecina Eiropas Komisijas un tās aģentūru pēdējos gados publicētie dokumenti, jautājums par izglītību un aprūpi agrā bērnībā ir ticis apspriests un pētīts, izmantojot dažādas pieejas, tostarp: bērnu tiesību pieeja (13), izglītības jautājumi (14), pašreizējais stāvoklis un bērnu aprūpes nākotne Eiropas Savienībā (15), simpozijs par nepieciešamību uzlabot pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes un izglītības pakalpojumus (16) un sociālās politikas dimensija ar mērķi cīnīties pret visneaizsargātāko bērnu grupu nabadzību un sociālo atstumtību, kā arī pētniecība un projektu novērtējumi (17).

3. Vispārējas piezīmes.

3.1. Komisija savā 2006. gada paziņojumā (18) ir paudusi, ka bērnu tiesības ir ES prioritāte un ka dalībvalstīm ir jāievēro ANO Konvencija par bērna tiesībām un tās fakultatīvie protokoli, kā arī Tūkstošgades attīstības mērķi. Eiropadome 2006. gada martā pieprasīja dalībvalstīm “veikt vajadzīgos pasākumus, lai strauji un būtiski samazinātu bērnu nabadzību, sniedzot visiem bērniem vienādas iespējas neatkarīgi no viņu sociālās izcelsmes” (19). Šai kontekstā tas nozīmē nodrošināt visiem bērniem iespēju iegūt pienācīgu agrās bērnības un ārpusskolas izglītību un aprūpi atbilstoši viņu attīstības vajadzībām un ģimenes apstākļiem un piekļuvi pieejamai, elastīgai un kvalitatīvai izglītībai par pieņemamu cenu vismaz līdz 14 gadu vecumam.

3.2. Bērnu aprūpes pakalpojumu attīstīšana ļauj vecākiem labāk apvienot profesionālo, privāto un ģimenes dzīvi. Tas jo īpaši attiecas uz sievietēm, kuras nepietiekamu bērnu aprūpes iespēju dēļ biežāk ir spiestas pamest darbu, nespēj atrast darbu vai piemērotu nodarbinātības veidu; tādēļ viņas nevar pilnībā attīstīt savu potenciālu un pasargāt ģimeni no nabadzības. Minētais ir cieši saistīts ar demogrāfiskajām izmaiņām, jo nepietiekamas iespējas apvienot profesionālo un ģimenes dzīvi ir iemesls zemākai dzimstībai.

3.3. Eiropas tiesiskajā regulējumā ir virkne tiesību aktu, ar kuriem aizliedz dzimumu diskrimināciju. Tomēr sievietes bieži vien strādā mazāk vai pārtrauc darbu uz ilgāku laiku, lai rūpētos par bērniem; tādējādi viņu darba samaksa ir zemāka un pensijas mazākas, kā arī pastāv risks nonākt nabadzībā par spīti nodarbinātībai, kas jo īpaši attiecas uz ģimenēm, kurās bērnu audzina viens vecāks vai kurās ir vairāki bērni. Lai gan saīsināts darba laiks ir personīga izvēle, tā var būt saistīta arī ar piemērotu bērnu aprūpes pakalpojumu trūkumu.

3.4. Vecākiem jābūt iespējām izvēlēties, kad izmantot bērnu kopšanas atvaļinājumu, un, ja nepieciešams, to kombinēt ar piemērotām bērnu aprūpes iespējām. Minētā sakarā tomēr jāņem vērā arī valsts politika, prioritātes, uzņēmumu vajadzības, sociālais spiediens un bērnu vajadzības, un pārmaiņām jābūt pietiekami nopietnām, lai ieviestu īpašus pasākumus.

3.5. Eiropas Savienībā vairāk kā 6 miljoni sieviešu vecumā no 25 līdz 49 gadiem norādījušas, ka ģimenes pienākumu dēļ ir spiestas pamest darbu vai strādāt nepilnu slodzi; kā galveno iemeslu ceturtā daļa aptaujāto sieviešu minējušas bērnu aprūpes pakalpojumu trūkumu vai to dārdzību (20).

3.6. Piekļuve kvalitatīviem un pieejamiem bērnu aprūpes un izglītības pakalpojumiem un ārpusskolas programmām par pieņemamu cenu ne tikai nodrošina to, ka bērni pavada laiku piemērotā vidē, kas atbilst viņu attīstības vajadzībām, bet arī dod vecākiem (galvenokārt sievietēm) iespēju strādāt. Kvalitatīva bērnu aprūpe ietekmē ģimenes dzīves kvalitāti, kā arī bērnu, vecāku, ģimenes un sabiedrības nākotni.

3.7. Bērnu aprūpes pakalpojumu nodrošināšana var palīdzēt īstenot dažādos ES mērķus saistībā ar Lisabonas stratēģiju, saistībā ar Barselonā un pēc tās izvirzītajiem mērķiem, demogrāfisko stāvokli, paaudžu solidaritāti, vienlīdzīgām iespējām vīriešiem un sievietēm un labāku darba un privātās dzīves līdzsvaru. Jāpieliek lielākas pūles, lai, pamatojoties uz bērnu labklājību, nodrošinātu šīs iespējas.

3.8. Strauji augošā bērnu aprūpes pakalpojumu nozare nodrošina arī arvien vairāk darbavietu sievietēm un arī vīriešiem (21), jo pieaug izglītības un apmācības prasības, darba prestižs un samaksa.

3.9. Liela daļa dalībvalstu ir izstrādājušas pasākumu kopumu, lai sekmētu profesionālās, privātās un ģimenes dzīves labāku saskaņošanu, un tajos ir ņemtas vērā gan dažādu valstu darba tirgus vajadzības, gan atšķirīgās tradīcijas un kultūras Eiropā. Daudzveidīgas un elastīgas bērnu aprūpes formas līdzās virknei citu instrumentu ir daļa no plašākas koncepcijas šajā jomā. Tajā ietilpst sociālās iekļaušanas programmas, elastīgi noteikumi darba vietā, bērna kopšanas atvaļinājums un citi atvaļinājuma veidi, kuru mērķis ir palīdzēt apvienot ģimenes, privāto un profesionālo dzīvi, nodrošināt bērna tiesības un tādējādi sekmēt ES valstu saimniecisko un sociālo attīstību.

4. Īpašas piezīmes.

4.1. Bērnu aprūpe Eiropas Savienībā ir nozare, kas strauji aug un attīstās un kurā ir noteikti obligātie standarti. Bērnu vajadzības — ņemot vērā pirmo dzīves gadu nozīmi —, pakalpojumu sniegšana kā ieguldījums, sagatavojot bērnu skolai, sekmīgām mācībām un vēlākajai pieaugušo dzīvei, un laimīgas bērnības nodrošināšana ir salīdzinoši jauna koncepcija, kuras pamatā ir galvenokārt bērna labklājība, bet līdz ar to arī kopienas un visas sabiedrības labklājība (22).

4.2. Vēl nesen valsts izdevumi bērnu aprūpei bieži vien galvenokārt tika paredzēti bērniem vecumā no trim gadiem līdz skolas vecumam ar mērķi sagatavot viņus skolai. Taču ieguldījumi bērnu aprūpē jāorientē uz vēl mazākiem bērniem un uz skolēniem līdz 14 gadu vecumam. Tas nozīmē ne tikai nodrošināt labāku aprūpi dienas laikā, kamēr vecāki strādā, bet arī aktivitātes un ārpusskolas aprūpi un izglītību, kā arī brīvā laika nodarbes visiem bērniem. Pieredze liecina, ka minētie pasākumi ne tikai ļauj patīkami pavadīt laiku drošā vidē, bet arī efektīvi sagatavoties pieaugušo dzīvei.

4.3. Socializācija un vērtību sistēmas attīstīšana ir būtisks audzināšanas elements ģimenē papildus valsts nodrošinātajai aprūpei un izglītībai agrā bērnībā. Neformālo izglītību sniedz arī nevalstiskās bērnu un jauniešu organizācijas un bērnu un jauniešu centri, kas palīdz apgūt praktiskajai dzīvei nepieciešamās iemaņas un kurām ir sava loma mūžizglītības procesā. Aptuveni 70 % visu mūsu zināšanu un prasmju tiek apgūtas ikdienējās izglītības ceļā. Jāatzīst un jāatbalsta visas iespējamās izglītības formas.

4.4. Īpašos gadījumos, piemēram, saistībā ar bērniem invalīdiem, imigrantu bērniem, vecākiem ar garīgās veselības traucējumiem u.c. bērnu aprūpe var nodrošināt bērniem iespēju palikt kopā ar ģimeni nevis tikt no tās nošķirtiem. Dažādu bērnu aprūpes veidu pieejamība ir būtisks sociālās un saimnieciskās attīstības elements, un tai ir jo īpaši svarīga nozīme nelabvēlīgos rajonos, kā arī attiecībā uz nelabvēlīgām grupām un mājsaimniecībām, kas dzīvo labvēlīgākos rajonos. Bērnu aprūpes nodrošināšana var palīdzēt risināt sociālus, ekonomiskus un veselības aprūpes jautājumus, kas jārisina mājsaimniecībām, kuru apstākļi nav nelabvēlīgi, un atbalstīt atstumto grupu sociālo integrāciju.

4.5. Atbilstīgi ANO Konvencijai par bērna tiesībām (23) Komisijai vajadzētu veikt paralēlu pētījumu par ierosināto pasākumu ietekmi uz bērniem. Par bērniem labi jārūpējas un jānodrošina viņu personīgā labklājība. Bērnu labklājībai un bērnības vērtībai šajā ārkārtīgi svarīgajā dzīves posmā ir būtiska nozīme, un, tā kā bērni ir nākotnes darbaspēks, aprūpes un atbalsta trūkums šajā agrīnajā dzīves posmā var izraisīt grūtības skolā un vēlākajā integrācijā sabiedrībā.

4.6. Bērnu aprūpes nodrošināšana rada darba iespējas pārsvarā sievietēm, taču arī šajā jomā būtu vēlams panākt dzimumu līdztiesību un sieviešu un vīriešu līdzsvarotu pārstāvību attiecīgajās profesijās, nodarbinot lielāku proporcionālo skaitu vīriešu. Kvalitatīva izglītība un profesionālā apmācība, pārraudzība un prestiža celšana, paaugstinot algas, nodrošina labākus pakalpojumus un uzlabo darbaspēka dzimumu līdzsvaru.

4.7. Barselonas mērķos paredzēts līdz 2010. gadam panākt, lai vismaz 33 % bērnu līdz 3 gadu vecumam un 90 % bērnu no 3 gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam varētu apmeklēt dienas aprūpes iestādes, taču nav paredzēti konkrēti noteikumi attiecībā uz dažādajām bērnu aprūpes formām. Tāpēc steidzami nepieciešams izveidot Eiropas platformu, lai, pamatojoties uz kvalitātes, elastīguma, pieejamības un pieņemamas cenas principiem, tās klasificētu un uzlabotu. Joprojām aktuāls ir jautājums: kas notiek ar bērniem, kam vajadzīga vieta dienas aprūpes iestādē, taču tās nav? Lai diskutētu par šāda veida jautājumiem un iespējamajām atbildēm, jāveic pētījumi un jāiegūst atbilstošāki dati.

4.8. Attiecībā uz bērnu aprūpes kvalitāti jānorāda, ka informācija par neformālās bērnu aprūpes pakalpojumiem, kuri tiek sniegti mājās, ir ļoti ierobežota. Daudzi šo pakalpojumu sniedzēji nav pietiekoši kvalificēti un nav oficiāli reģistrēti, kā arī neatrodas atzītu pārraudzības sistēmu uzskaitē. Šādi darba ņēmēji nav iekļauti oficiālās nodarbinātības struktūrās, tādēļ nav pienācīgi aizsargāti darba vietā. Dalībvalstīm un vietējām pašvaldībām būtu jāapņemas nodrošināt visu aprūpes veidu kvalitāti, jo neformālie aprūpes pakalpojumi var arī apdraudēt bērnus. Sociālajiem partneriem vajadzētu uzstājīgi prasīt ieviest regulējumu un pārskatāmību ne tikai profesionālajā bērnu aprūpē, bet arī attiecībā uz visiem mājas un neformālās aprūpes veidiem, atbalstot un pieprasot profesionālo apmācību un uzraudzību. Ar nodokļu atvieglojumu palīdzību varētu veicināt kvalitatīvāku bērnu aprūpes iestāžu izveidi. Tā kā aprūpes nozarē strādā liels skaits sieviešu, darba apstākļu un kvalifikācijas uzlabošana minētajā nozarē palīdzētu īstenot arī ES vispārējo stratēģiju šajā jomā (24).

Briselē, 2010. gada 20. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Saistībā ar Komisijas stratēģiju “Ceļā uz Bērnu tiesību stratēģiju”, kas uzsākta 2006. gada 4. jūlijā (http://europa.eu/scadplus/leg/en/lvb/r12555.htm).

(2) Barselonas Eiropadomē 2002. gada martā tika apliecināts bērnu aprūpes nozīmīgums attiecībā uz izaugsmi un vienlīdzīgām tiesībām, aicinot dalībvalstis “novērst šķēršļus sieviešu dalībai darba tirgū un, ņemot vērā pieprasījumu pēc bērnu aprūpes iestādēm, un saskaņā ar valsts iekšējiem nosacījumiem līdz 2010. gadam censties nodrošināt bērnu aprūpes pakalpojumus vismaz 90 % bērnu no 3 gadu vecuma līdz obligātajam skolas vecumam, kā arī vismaz 33 % bērnu līdz 3 gadu vecumam”.

(3) Bērnu aprūpe Eiropas Savienībā 2006. gadā, Eurostat/08/172; Bulgārija un Rumānija pievienojās ES 2007. gada 1. janvārī un no tām iepriekš netika prasīta datu ievākšana.

(4) EK ziņojums “Barselonas mērķu īstenošana attiecībā uz pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes pakalpojumiem”, COM(2008) 638, Briselē.

(5) EK paziņojums “Eiropas demogrāfiskā nākotne — kā pārvērst problēmu par iespēju”, COM(2006) 571 galīgā redakcija.

(6) Skat. Briselē notikušās 2006. gada 23. un 24. marta Eiropadomes prezidentvalsts secinājumu II. pielikumu: http://ue.eu.int/ueDocs/cms_Data/docs/pressData/en/ec/89013.pdf.

(7) EK paziņojums “Paaudžu solidaritātes veicināšana”, COM(2007) 244 galīgā redakcija.

(8) Komisijas paziņojums “Iedzīvotāju pārskats – Labāki grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma noteikumi, lai sekmētu ģimenes un darba dzīves saskaņošanu”, (ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=611&langId=en); Kopējā nostāja par Padomes 1996. gada 3. jūnija Direktīvas 96/34/EK par pamatlīguma par bērnu kopšanas atvaļinājumu pārskatīšanu, ko veikusi Sociālā platforma, 2009. gada janvāris.

(9) Eiropas Komisija, “Bērnu nabadzība un labklājība Eiropas Savienībā — pašreizējā situācija un turpmākā rīcība”, Luksemburga, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2008. gads.

(10) ANO Konvencija par bērna tiesībām.

(11) Eiropas Komisija, paziņojums “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām”, COM(2006) 367, galīgā redakcija, Brisele, 2006. gads.

(12) Starting Strong, OECD, 2001 / Childcare services in Europe, Foundation Findings, 2009 / Families and childcare services, Eurofound, 2009 / Early Childhood Education and Care key lessons from research and policy makers, NESSE, 2009 / The Provision of childcare services, Comparative review of 30 European countries, European Commission, 2009 / Child Poverty and well being in the EU, EC, 2008 / Changing Childhood in a Changing Europe, ESF, 2009 / Babies and Bosses, OECD, 2007 / Education Today, the OECD perspective, 2009 / Tackling Social and Cultural Inequalities through Early Childhood Education and Care in Europe, Eurydice, 2009 / Out of school care services for school aged children, Eurofound, 2007 / Employment developments in childcare services for school-aged children, European Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions, 2006 / UNICEF Report Card 8, The Childcare Transition, Florence, 2008 / Early Matters, Brussels, 2008.

(13) “Ceļā uz ES stratēģiju par bērna tiesībām”, 2006. gads.

(14) Komisijas paziņojums “Efektivitāte un vienlīdzīgums Eiropas izglītības un apmācības sistēmās”, COM(2006) 481 galīgā redakcija.

(15) Bērnu aprūpes pakalpojumi Eiropas Savienībā — kāda nākotne?, Eurofound.

(16) “Early matters”, simpozijs par agrās bērnības aprūpes un izglītības pakalpojumiem, 2008. gada oktobris, Brisele.

(17) Sociālās un kultūras nevienlīdzības apkarošana caur agrās bērnības izglītību un aprūpi Eiropā, Eurydice, 2009. gads; Izglītība un aprūpe agrā bērnībā — svarīgākās mācības politikas veidotājiem, NESSE, 2009. gads.

(18) Paziņojums “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām”, COM(2006) 367 galīgā redakcija.

(19) Skat. 2006. gada 23. un 24. martā pieņemto prezidentvalsts secinājumu 72. punktu (skat. arī 8. zemsvītras piezīmi).

(20) Childcare services in Europe, Foundation findings (Bērnu aprūpes pakalpojumi Eiropā, Fonda secinājumi) Eiropas fonds dzīves un darba apstākļu uzlabošanai, Dublina, 2009. gads, 9. lpp., www.eurofound.europa.eu.

(21) Īstenojot augstāk minēto Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju.

(22) P. Reid, D. White: Eurofound, “Ārpusskolas aprūpes pakalpojumi bērniem, kuri dzīvo nelabvēlīgos rajonos”, Luksemburga, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2007. gads.

(23) “Konvencija par bērna tiesībām” tika pieņemta ANO Ģenerālajā asamblejā (rezolūcija 44/25) 1989. gada 20. novembrī un stājās spēkā 1990. gada 2. septembrī saskaņā ar 49. pantu. Avots: http://www2.ohchr.org/english/law/crc.htm.

(24) EESK atzinums, OV C 277, 17.11.2009., 102. lpp.