Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija rezolūcija par Kašmiru: pašreizējā situācija un turpmākās perspektīvas (2005/2242(INI))



Oficiālais Vēstnesis 102 E , 24/04/2008 Lpp. 0468 - 0481



P6_TA(2007)0214 Kašmira: pašreizējā situācija un nākotnes perspektīvas Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. maija rezolūcija par Kašmiru: pašreizējā situācija un turpmākās perspektīvas (2005/2242(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā nesen pieņemtās rezolūcijas par Kašmiru, jo īpaši 2005. gada 29. septembra rezolūciju par ES un Indijas attiecībām: Stratēģiskā partnerība [1], 2005. gada 17. novembra rezolūciju par Kašmiru [2], 2006. gada 18. maija rezolūciju par gadskārtējo ziņojumu par cilvēktiesībām pasaulē 2005. gadā un ES politiskajām nostādnēm šajā jomā [3] un 2006. gada 28. septembra rezolūciju par ES ekonomiskajām un tirdzniecības attiecībām ar Indiju [4], un 2004. gada 22. aprīļa rezolūciju par situāciju Pakistānā [5], - ņemot vērā sadarbības līgumu starp Eiropas Kopienu un Pakistānas Islāma Republiku par partnerību un attīstību [6], kura noslēgšanu Parlaments apstiprināja 2004. gada 22. aprīlī [7], - ņemot vērā visas ANO Drošības padomes rezolūcijas šajā jautājumā, kas pieņemtas laika posmā no 1948. līdz 1971. gadam [8], - ņemot vērā dažādu ANO Cilvēktiesību padomes un tās priekšteces ANO Cilvēktiesību komitejas darba grupu un referentu, kā arī starptautisko cilvēktiesību organizāciju paustās bažas par cilvēktiesību pārkāpumiem Kašmirā; - ņemot vērā 1960. gada līgumu par Indas ūdeni, - ņemot vērā ziņojumu par Parlamenta ad hoc delegācijas vizītēm Džammu un Kašmirā, kuru Ārlietu komiteja pieņēma 2004. gada novembrī, - ņemot vērā postošo zemestrīci, kas satricināja Džammu un Kašmiru 2005. gada 8. oktobrī, - ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas 2005. gada 14. novembra Rezolūciju Nr. A/RES/60/13, kurā atzinīgi novērtēta valdību un cilvēku līdzdalība zemestrīces seku novēršanā un atjaunošanas pasākumos, - ņemot vērā Pakistānas Islāma Republikas prezidenta Pervez Musharraf vizīti Ārlietu komitejā 2006. gada 12. septembrī, - ņemot vērā ES un Indijas septīto augstākā līmeņa tikšanos, kas notika 2006. gada 13. oktobrī Helsinkos, - ņemot vērā atjaunotos miera centienus Kašmirā, kopš 2003. gadā ir stājies spēkā līgums par pamieru, kam sekoja prezidenta Musharraf 2004. gada janvārī paustais solījums par to, ka Pakistānas teritoriju nevarēs izmantot pārrobežu terorisma darbībām, Indijas premjerministra Manmohan Singh nākotnes skatījumu, saskaņā ar kuru "robežas nevar atceltas, taču tās ir jāpadara nevajadzīgas", un turpmāko miera sarunu kārtu, kura sākās 2007. gada 17. janvārī, - ņemot vērā prezidenta Musharraf nesen pausto četru punktu plānu Kašmiras konflikta atrisināšanai (Džammu un Kašmiras robežas netiek mainītas, brīva cilvēku pārvietošanās pāri kontroles joslai, secīga demilitarizācija un Indijas, Pakistānas un Kašmiras iedzīvotāju pārstāvēta pašpārvalde ar kopīgu uzraudzības mehānismu) un arī premjerministra Singh ierosinājumu par visaptverošu miera, drošības un draudzības līgumu, - ņemot vērā Indijas ārlietu ministra Pranab Mukherjee vizīti Pakistānā no 2007. gada 13.— 14. janvārim, kuras laikā tika parakstītas četras vienošanās ar mērķi veicināt uzticēšanos, - ņemot vērā Starptautiskās krīzes grupas 2006. gada 11. decembra ziņojumu Nr. 125 par Āziju, kā arī Amnesty International, Freedom House, Human Rights Watch un ASV Cilvēktiesību departamenta ziņojumus, - ņemot vērā Parlamenta referentes viesošanos abās kontroles joslas pusēs 2006. gada jūnijā, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A6-0158/2007), A. tā kā apstrīdētās teritorijas, kas agrāk veidoja Džammu un Kašmiras Karalisko štatu, atsevišķas daļas patlaban pārvalda Indijas Republika, Pakistānas Islāma Republika un Ķīnas Tautas Republika un to kopējais iedzīvotāju skaits ir 13,4 miljoni; B. tā kā liela daļa Džammu un Kašmiras, jo īpaši Gilgita un Baltistāna, cieš no galējas nabadzības un nolaidības, tajā pastāv ārkārtējas nepilnības elementārā rakstītprasmē un skaitītprasmē, kā arī piekļuvē veselības aprūpei, nav demokrātisku struktūru un pastāv ievērojami trūkumi tiesiskumā un tieslietās; un tā kā visā Džammu un Kašmirā notiek ārkārtīga ekonomikas lejupslīde; C. tā kā Pakistānas un Indijas strīdu padziļina arī ūdens resursu jautājums, un šis jautājums ir būtiska šī strīda jebkāda galīga atrisinājuma sastāvdaļa; D. tā kā Džammu un Kašmiru jau gandrīz 60 gadus ir konflikta avots un šajā laikā ir notikušas bruņotas sadursmes starp Indiju, Pakistānu un Ķīnu; tā kā šis strīds pēc neoficiāliem datiem ir prasījis vairāk nekā 80000 dzīvību; tā kā Indijas un Pakistānas konfliktos tagad iesaistīts starptautiskais terorisms; un tā kā Ķīna, Indija un Pakistāna ir kodolvalstis, lai gan Indija un Pakistāna nav parakstījušas Kodolieroču neizplatīšanas līgumu; E. tā kā saskaņā ar Indijas valdības ziņojumiem kopš 2001. gada 11. septembra nemiernieku iefiltrēšanās Indijas pārvaldītajā Džammu un Kašmirā ir būtiski samazinājusies un tā kā Pakistānas valdībai ir nekavējoties jāpārtrauc jebkādas iefiltrēšanās darbības; F. tā kā kontroles joslā kopš 2003. gada valda pamiers, kas, neraugoties uz dažiem pārtraukumiem, turpinās; G. tā kā pamiers ir ļāvis Indijai un Pakistānai iesaistīties pastāvīgā dialogā par Džammu un Kašmiru un šis dialogs tagad sāk gūt pieticīgus panākumus; tā kā īstenoti daudzi uzticēšanās veidošanas pasākumi (UVP) kā daļa no miera procesa; tā kā Kašmiras iedzīvotāji pieliek pūles, lai varētu gūt labumu no šiem uzticēšanās veidošanas pasākumiem, un patiesi īsteno tos vietējā līmenī; tā kā Kašmiras Ķīnas puses iedzīvotāji nav iesaistīti šajā procesā; H. tā kā Indijas un Pakistānas kopīgais 2005. gada 18. aprīļa paziņojums par Kašmiru, noslēdzoties prezidenta Musharraf vizītei Indijā, ir palīdzējis padziļināt divu valstu attiecību atjaunošanas procesu, it īpaši atkārtoti apstiprinot miera procesa neatgriezeniskumu un koncentrējoties uz Kašmiras konflikta miermīlīgu atrisinājumu; I. tā kā ekonomiskā attīstība ir būtiska fiziskās un sociālās infrastruktūras veidošanai un Džammu un Kašmiras ražošanas potenciāla uzlabošanai; tā kā ES un Pakistānas 2007. gada 8. februārī pieņemtā kopīgā deklarācija ir pozitīvs jauns solis savstarpējo attiecību uzlabošanā un tā kā abas puses cer uzsākt trešās paaudzes sadarbības nolīguma īstenošanu, uzskatot, ka tas Pakistānā varētu veicināt sociāli ekonomisko attīstību un pārticību; tā kā ES un Pakistāna vēlreiz ir apstiprinājušas savu apņēmību risināt strīdus miermīlīgā ceļā atbilstīgi starptautiskajām tiesībām, divpusējiem līgumiem un Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu principiem; J. tā kā pašreizējam daudzpusīgajam EK un Indijas trešās paaudzes sadarbības nolīgumam, kas ir spēkā jau no 1994. gada, par institucionālo pamatu kalpo kopīgs politiskais paziņojums, kurā paredzētas gadskārtējas ministru sanāksmes un atvērtas durvis plašam politiskam dialogam; K. tā kā 2005. gada 8. oktobra rītā 7,6 balles pēc Rihtera skalas stipra zemestrīce — vispostošākā pēdējā laikā zināmā zemestrīce pasaulē — satricināja plašu teritorijas joslu, kas stiepjas no Afganistānas cauri Pakistānai un Indijai, bet visspēcīgākie grūdieni neapšaubāmi bija jūtami Džammu un Kašmirā, radot ārkārtīgus zaudējumus Azad Džammu un Kašmirā (ADžK) un Pakistānas ziemeļrietumu pierobežas provincē (NWFP); L. tā kā dažu minūšu laikā šī zemestrīce prasīja vairāk nekā 75000 cilvēku dzīvību ADžK, pēc tam šim skaitlim palielinoties līdz 88000, un 6000 cilvēku dzīvību Indijas pārvaldītajā Džammu un Kašmirā, Pakistānas pusē desmitiem tūkstošu cilvēku guva ievainojumus un miljoniem cilvēku nācās pilnībā mainīt dzīvesvietu, šo cilvēku grupu pamatvajadzības tiek apmierinātas minimāli, viņiem nav pastāvīgas pajumtes, darba, veselības aprūpes un izglītības; tā kā neskaitāmas pilsētas un ciemati ir daļēji vai pilnīgi sagrauti, masveidā iznīcināta lauksaimniecība un piesārņota vide; un tā kā attīstības līmenis ir ievērojami krities; M. tā kā abu valstu bruņotajiem spēkiem un opozīcijas bruņotajām grupām Kašmiras strīdā jāievēro 1949. gada Ženēvas Konvenciju 3. pants un starptautiskie tiesību akti cilvēktiesību jomā, kuri aizliedz uzbrukt civiliedzīvotājiem un kuru būtiski pārkāpumi ir kara noziegumi, par ko valstīm ir jāsauc pie atbildības; N. tā kā pēdējos desmit gados vairāk nekā 2000 kareivju ir gājuši bojā Siačenas ledājā un tā kā kopš 2005. gada novembra Siačenas reģionā tiek gaidīts pamiers, Ievads 1. uzsver, ka Indija, Pakistāna un Ķīna (kurai Pakistāna 1963. gadā atdeva Trans-Karakoram Tract) ir nozīmīgas ES partneres, un Indija bauda stratēģiskā partnera statusa; uzskata, ka gar kontroles joslu ieilgušā konflikta risinājumu vislabāk var rast kopīgiem spēkiem, pastāvīgi sadarbojoties Indijas un Pakistānas valdībām un iesaistot arī visu agrākā karaliskā štata daļu iedzīvotājus; tomēr uzskata, ka ES spēj piedāvāt palīdzību, pamatojoties uz agrāko veiksmīgo konfliktu risināšanas pieredzi etniski daudzveidīgā, daudznacionālā un reliģiski daudzveidīgā vidē; tādēļ piedāvā šo rezolūciju un visas tikšanās, kas var notikt saistībā ar to, kā daļu no kopīgas pieredzes, no kuras var mācīties arī ES; atkārtoti uzsver, cik nozīmīgs ir ilgstošs ES atbalsts gan Indijai, gan Pakistānai, tām īstenojot 2004. gada miera procesu; 2. vērš uzmanību uz to, ka Indija ir pasaulē lielākā sekulārā demokrātija ar attīstītām demokrātiskām struktūrām visos līmeņos, turpretī Pakistāna vēl joprojām nav pilnībā ieviesusi demokrātiju ADžK, bet Gilgitā un Baltistānā tā vēl jāveido; atzīmē, ka abas valstis ir kodolvalstis, kas nav parakstījušas Kodolieroču neizplatīšanas līgumu; uzsver, ka, lai gan Indijas kodoldoktrīnas pamatā ir princips "pirmai nelietot kodolieročus", Pakistānai šādas saistības vēl jāuzņemas; atzīmē arī, ka prezidents Musharraf nav spējis īstenot 1999. gadā pausto apņemšanos, ka "bruņotie spēki plāno palikt pie varas vienīgi tik ilgi, cik būs nepieciešams, lai sagatavotu ceļu patiesas demokrātijas uzplaukumam Pakistānā"; 3. pauž dziļu nožēlu par negatīvo notikumu virkni, kuru izraisīja lēmums uz laiku atcelt no amata tiesas priekšsēdētāju Iftikhar Muhammed Chaudhry, un, lai gan atzīstot, ka šī atcelšana ir Pakistānā atjaunojusi debates par demokrātiju, konstitūcijas pamatprincipiem un militārpersonu lomu, pauž sarūgtinājumu par nesenajiem vardarbības uzliesmojumiem; uzsver, cik ārkārtīgi nepieciešama ir droša un neatkarīga tieslietu sistēma, lai varētu uzlabot sarežģīto situāciju, kādā patlaban atrodas Pakistānas, it īpaši ADžK, Gilgitas un Baltistānas, iedzīvotāji; 4. aicina gan Indijas, gan Pakistānas valdības pārstāvjus izmantot iespēju, ko sniedz Indijas premjerministra Singh un Pakistānas prezidenta Musharraf paziņojumi, lai dotu jaunu impulsu, meklējot iespējas plašākai pašpārvaldei, pārvietošanās brīvībai, demilitarizācijai un starpvaldību sadarbībai par tādiem jautājumiem, kā ūdens, tūrisms, tirdzniecība un apkārtējā vide, kā arī veicināt patiesus sasniegumus Kašmiras strīda risinājuma meklējumos; 5. atzīmē, ka zemestrīces sekas ir nopietni pasliktinājušas jau tā ārkārtīgi trūcīgās iespējas apmierināt ADžK iedzīvotāju vajadzības un ārkārtīgi vājinājušas institūciju un resursu palielināšanas potenciālu; šajā sakarā mudina Eiropas Savienību sniegt Kašmiras iedzīvotājiem palīdzību un atbalstu; 6. mudina Pakistānas un Indijas valdības pēc iespējas ātrāk risināt piekrastes iedzīvotājiem nozīmīgus jautājumus, kas skar upju iztekas un cauri Indijas pārvaldībā esošajiem Džammu un Kašmiras štatiem plūstošo upju (Indas, Dželumas, Čenabas, Rāvi, Beas un Sutledžas) izmantošanu, atsaucoties un jau pastāvošo mehānismu, kas paredzēts 1960. gada līgumā par Indas ūdeni; tomēr uzsver, ka par galveno prioritāti, kā piemēram, Manglas aizsprosta modernizācijas, vai Bagliharas aizsprosta celtniecības gadījumā, joprojām jāuzskata šo pasākumu skarto iedzīvotāju vajadzības pēc ūdens lauksaimniecībai, zvejniecībai, mājlopu un cilvēku patēriņam, un vēršas pie abām valdībām, pirms pieņemt lēmumu par kāda nākamā aizsprosta projektu, uzdot sagatavot visaptverošus vērtējumus par tā ietekmi uz vidi un sociālo vidi; 7. pauž nopietnas bažas par tām negatīvajām sekām, kādas šis ieilgušais konflikts ir radījis Džammu un Kašmiras videi; šīs sekas sasniegušas tādus apmērus, ka ārkārtīgas augsnes noplicināšanas, gaisa un upju, bet viskritiskāk kopš seniem laikiem iecienītā tūrisma objekta Dal ezera (Dal Lake), piesārņošanas, kā arī mežu izciršanas un savvaļas dzīvnieku iznīcināšanas rezultātā ir apdraudēta Džammu un Kašmiras ekonomiskā nākotne, 8. atzīmē, cik svarīgi šī reģiona stabilitātei un attīstībai ir ūdens, drošība, kā arī noturīga un droša enerģijas piegāde, un šajā sakarā atzīmē, cik nozīmīga ir irigācijas un hidroelektrostaciju projektu izstrāde; uzskata, ka Pakistānas un Indijas valdībām noteikti jāturpina konstruktīvais dialogs un jāsniedz konsultācijas Kašmiras iedzīvotāju pārstāvjiem par krastmalu jautājumiem, un mudina tās ieņemt vienotu koncepciju attiecībā uz ūdens resursiem, atzīstot būtiskākās saiknes starp ūdeni, zemi, vietējiem lietotājiem, vidi un infrastruktūru; 9. uzsver Indijas un Pakistānas kopējo mantojumu, kura paraugs ir Džammu un Kašmiras senā kultūra; atzīst un ciena Džammu un Kašmiras iedzīvotāju plurālismu, kulturālās, reliģiskās un laicīgās daudzveidības raksturu un tradīcijas; kas ir saglabājušās Indijas pārvaldītajā Džammu un Kašmiras daļā; 10. uzskata, ka cieņa, ar kādu ES izturas pret reģionālajām teritoriālajām vienībām, un centieni nodrošināt tās lēmumu pieņemšanu visatbilstošākajā administratīvajā līmenī (t. i. vistuvāk tiem, kurus šie lēmumi ietekmēs) saskan ar Kašmiras iedzīvotāju vēlmi pēc patstāvīgu lēmumu pieņemšanas sistēmas un viņu vienreizējās kultūras identitātes atzīšanas; Politiskā situācija: iedzīvotāju centieni 11. apsveic un atbalsta Indiju un Pakistānu saistībā ar patlaban notiekošajiem miera procesiem un atzinīgi vērtē to, ka ir atsāktas divpusējās sarunas, kas tika pārtrauktas uz trim mēnešiem pēc 2006. gada jūlijā Mumbajā notikušajiem bumbu sprādzieniem; uzsver šī reģiona, ES un starptautiskās sabiedrības vajadzību atbalstīt pašreizējās divpusējās sarunas un turpināt apmaiņas nostiprināšanu saistībā ar konflikta atrisināšanu, tādējādi nodrošinot pārtikušu nākotni Džammu un Kašmiras iedzīvotājiem un viņu kaimiņiem, un rastu tādu Kašmiras strīda risinājumu, kas būtu pieņemams visām pusēm; 12. aicina Eiropas Savienību atbalstīt vietējās pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanu miera procesā un, galvenokārt, spēcināt "cilvēks cilvēkam" projektus, lai veicinātu Pakistānas, Indijas un Kašmiras NVO dialogu un sadarbību; 13. ir ļoti atzinīgi vērtējis Indijas un Pakistānas uzsāktos uzticēšanās veicināšanas pasākumus, kas gūst zināmus panākumus saspīlējuma un neuzticības mazināšanā abās pusēs un ļauj apvienoties ģimenēm abās pusēs pēc gadiem ilgas atšķirtības; uzsver, ka Indijas un Pakistānas valdībām jāpastiprina centieni, lai iesaistītu Kašmiras iedzīvotājus pamatproblēmu atrisināšanā; 14. vērš uzmanību uz to, ka pēc zemestrīces izveidojušās humanitārās situācijas rezultātā vienkāršie Kašmiras iedzīvotāji tagad gūst arvien vairāk labuma no miera procesa, notiekot apmaiņām un Indijas un Pakistānas valdībām uzņemoties politiskas saistības, lai nodrošinātu personu, preču un pakalpojumu brīvu apriti (lai gan joprojām ierobežotu) pāri kontroles joslai; aicina atjaunot centienus, lai dotu Kašmiras iedzīvotājiem, neatkarīgi no viņu politiskās piederības, iespēju pašiem tieši iesaistīties miera procesā un uzticības veicināšanas pasākumos; 15. uzsver, ka pēdējo gadu laikā krīzes un konflikti ir nevis samazinājuši, bet gan palielinājuši ANO lomu, un ka šī organizācija vēl arvien ir svarīgs dialoga un diplomātijas forums; atgādina par daudzajām ANO Drošības Padomes rezolūcijām par Kašmiru, kuras pieņemtas laika posmā no 1948. līdz 1971. gadam ar mērķi mudināt Indijas un Pakistānas valdības veikt visus iespējamos pasākumus, kas varētu uzlabot situāciju, un kurās ir pausta pārliecība, ka šī strīda miermīlīgs risinājums visvairāk atbildīs Džammu un Kašmiras, kā arī Indijas un Pakistānas iedzīvotāju interesēm; ņemot vērā visu iepriekš teikto un daudzos pārkāpumus, kas ir pretrunā ar ANO Drošības Padomes dažādās rezolūcijās minētajiem punktiem, secina, ka pašreizējos apstākļos nav īstenoti visi priekšnoteikumi, lai varētu izmantot plebiscītu; 16. vēlreiz apstiprina, ka saskaņā ar ANO Starptautisko paktu par pilsoņtiesībām un politiskajām tiesībām visiem cilvēkiem ir tiesības uz pašnoteikšanos, atbilstīgi kurām viņi brīvi var noteikt savu politisko statusu un brīvi īstenot savu ekonomisko, sociālo un kultūras attīstību; vēlreiz apstiprina, ka saskaņā ar 1. panta 3. punktu visām šī pakta pusēm jāveicina pašnoteikšanās tiesību īstenošana un jāievēro šīs tiesības atbilstīgi Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu noteikumiem; tomēr atzīmē, ka visās ANO rezolūcijās par Kašmiras strīdu nepārprotami un skaidri tiek atzītas tikai šī agrākā Džammu un Kašmiras karaliskā štata tiesības kļūt par Indijas vai Pakistānas daļu; sakarā centienos rast Kašmiras konfliktam pastāvīgu risinājumu, kas dotu milzīgu labumu visam šim reģionam, atzinīgi vērtē jaunās idejas, ko patlaban apspriež daudzpusīgajā dialogā un Indijas apaļā galda sarunās (sakarā ar kuru ļoti apsveicama ir Indijas valdības un All Parties Hurriyat Conference (APHC) dialoga atjaunošana), it īpaši jaunās idejas par to, lai uz visiem laikiem robežas padarītu par neesošām, par pašpārvaldes sistēmu, institucionāliem pasākumiem un par kopēju vai kooperatīvu pārvaldību; noteikti mudina Indiju un Pakistānu turpināt izskatīt šīs koncepcijas kopīgās diskusijās ar Kašmiras iedzīvotājiem abās kontroles līnijas pusēs, kā arī Gilgitā un Baltistānā; 17. pauž nožēlu par ieilgušo politisko un humanitāro situāciju visās četrās Džammu un Kašmiras daļās; tomēr atzinīgi vērtē daudzpusīgā miera procesa nozīmi, virzoties pretī ilgstošam Kašmiras problēmas risinājumam, kas pamatotos uz demokrātijas, tiesiskuma un pamattiesību ievērošana principiem; atbalsta "dubultā varianta" pieeju, kā arī plašāku dialogu, iesaistot ievērojamas personas, akadēmiķus un attiecīgos ekspertus no visām Kašmiras daļām, kā arī no Indijas un Pakistānas, kuri sniedz praktiskus ieteikumus sadarbības padziļināšanai; apsveic Indiju un Pakistānu par šo grupu tikšanās organizēšanu un iesaka ES piedāvāt praktisku atbalstu, kad vien abas puses to lūdz daudzpusīgā miera procesa ietvaros; 18. taču pauž nožēlu, ka Pakistāna pastāvīgi nepilda saistības ieviest jēgpilnas demokrātiskas pārstāvniecības struktūras ADžK; sevišķi atzīmē joprojām neesošo Kašmiras pārstāvniecību Pakistānas Nacionālajā Asamblejā, to, ka ADžK pārvalda Kašmiras lietu ministrija Islamabadā, to, ka Pakistānas ierēdņi dominē Kašmiras Padomē un ka pirmais sekretārs, policijas galvenais inspektors, finanšu dienesta vadītājs un finanšu sekretārs ir no Pakistānas; nepiekrīt 1974. gada Pagaidu konstitūcijas noteikumam, ar kuru aizliegta jebkāda politiska darbība, kas neatbilst doktrīnai par Džammu un Kašmiru kā Pakistānas daļu, un uzliek par pienākumu ikvienam parlamenta deputāta kandidātam ADžK parakstīt lojalitātes paziņojumu par to; pauž bažas, ka Gilgitas un Baltistānas reģionam vispār nav nekāda veida demokrātiskas pārstāvniecības; turklāt vērš uzmanību uz to, ka saskaņā ar Pakistānas valdības 1961. gada Džammu un Kašmiras (īpašuma pārvaldība) rīkojumu federālās valdības pārziņā nodeva tās Pakistānas kontrolē atrodošās teritorijas, kuras no 1947. gada 15. augusta piederēja Džammu un Kašmirai; 19. pauž dziļu nožēlu par to pašreizējās Pakistānas valdības ilgstošo divkosīgo nostāju attiecībā uz Gilgitas un Baltistānas etnisko identitāti, jo Pakistānas prezidenta paziņojumi ir pretrunā ar valdības oficiāli sniegto informāciju; nošauboties iesaka Pakistānas valdībai atzīt un īstenot Pakistānas Augstākās tiesas 1999. gada 28. maija lēmumu, ar kuru tika apstiprinātas Gilgitas un Baltistānas iedzīvotāju vēsturiskās saites ar Kašmiru un noteikts, ka valdībai ir jāīsteno viņu pamattiesības, demokrātiskās brīvības un jānodrošina tiesas pieejamība; 20. atzīst, ka Pakistāna atrodas īpaši sarežģītā situācijā, izjūtot spiedienu no daudziem avotiem; tomēr: - pauž dziļu nožēlu, ka politiskās gribas trūkums risināt pamatvajadzību apmierināšanas, pārstāvniecības un tiesiskuma jautājumu ADžK pēc zemestrīces ir atstājis turienes sievietes bezcerīgā situācijā, - atgādina EK un Pakistānas 3. paaudzes sadarbības nolīguma parakstīšanu 2001. gadā, kura 1. pantā noteikts, ka šī nolīguma pamatā jābūt patiesai cieņai pret cilvēktiesībām un demokrātijas principiem un mudina ES pildīt savu pienākumu atbalstīt šos principus, īstenojot nolīgumu; tādēļ pauž īpašas bažas, ka Gilgitas un Baltistānas iedzīvotāji ir pakļauti tiešai militārai pārvaldībai un viņiem ir liegta demokrātija, - kā pozitīvu soli sieviešu tiesību aizsardzībai Pakistānā atzīmē sieviešu aizsardzības likumprojekta apstiprināšanu, lai pārveidotu uz šariatu pamatotos Hudūda dekrētus par laulības pārkāpumiem un izvarošanu, un pauž gandarījumu par prezidenta Musharraf un reformām uzticīgo parlamenta deputātu pausto apņemšanu īstenot šo grozījumus par spīti centieniem tos sabotēt; tomēr uzsver, ka jau tagad ir skaidrs, ka Pakistānai ir jādara daudz vairāk, lai īstenotu saistības cilvēktiesību jomā, - turpina paust bažas par grūto stāvoli, kādā atrodas visas šī reģiona mazākumtautības; 21. mudina Pakistānu no jauna izskatīt demokrātiskās atbildības, minoritāšu un sieviešu tiesību koncepciju ADžK, kas tāpat kā visur citur ir risinājums iedzīvotāju apstākļu uzlabošanai un terorisma draudu apkarošanai; 22. pauž bažas par vārda brīvības trūkumu ADžK un ziņojumiem par spīdzināšanu un sliktu izturēšanos vai diskrimināciju attiecībā uz bēgļiem no Indijas pārvaldītās Džammu un Kašmiras, kā arī par valdības ierēdņu korumpētību, un aicina Pakistānas valdību nodrošināt, lai ADžK iedzīvotāji var izmantot savas pilsoņu pamattiesības un politiskās tiesības, nebaidoties no piespiešanas un represijām; 23. turklāt aicina, lai Pakistāna nodrošina brīvas un godīgas vēlēšanas ADžK, ņemot vērā to, ka 2006. gada 11. jūlija vēlēšanām bija raksturīga liela mēroga krāpšanās un blēdīšanās ar balsīm un ka ikvienam kandidātam, kurš atteicās atbalstīt Kašmiras pievienošanos Pakistānai, bija aizliegts kandidēt vēlēšanās; vēl aicina Pakistānu pirmo reizi organizēt vēlēšanas Gilgitā un Baltistānā; 24. mudina Pakistānas un Indijas valdību pārvērst esošo uguns pārtraukumu, ko Siačenā ievēro no 2003. gada, par ilgstošu miera līgumu, ņemot vērā to, ka šajā pasaule augstākajā kaujas laukā katru gadu daudz vairāk kareivju mirst klimata iedarbības nevis bruņotā konflikta rezultātā; 25. aicina Eiropas Savienību atbalstīt Indiju un Pakistānu sarunās par pilnīgu karaspēka izvešanu no Siačenas reģiona, neskarot abu pušu nostāju, jo īpaši, piedāvājot palīdzību kontroles aparatūras un pārbaudes procedūru piegādē; 26. aicina kaujinieku bruņotās grupas pasludināt pamieru, kuram seko atbruņošanās, demobilizācija un iekļaušanās atpakaļ sabiedrībā; aicina, lai Pakistānas un Indijas valdības sekmē šādu pamieru; 27. mudina Pakistānas valdību slēgt kaujinieku tīmekļa vietnes un žurnālus; ierosina, lai Pakistānas un Indijas valdības apsver likuma ieviešanu par naida kurināšanu; 28. atzīmē, ka saskaņā ar Indijas Konstitūcijas 370. pantu Indijas pārvaldītajai Džammu un Kašmiras daļai ir piešķirts īpaši labvēlīgs statuss, kas tai dod lielāku autonomiju nekā pārējiem Savienības štatiem; tādēļ ar gandarījumu raugās uz nesenajiem demokrātijas nostiprināšanas pasākumiem Džammu un Kašmirā (kā to apliecina 75 % vēlētāju aktivitāte nesen notikušajās vietējās vēlēšanās) un premjerministra Singh darbību dialoga atsākšanai ar APHC; tomēr atzīmē, ka pastāv trūkumi attiecībā uz cilvēktiesībām un tiešas demokrātijas praksi, kam par piemēru var minēt apstākli, ka visiem deputātu kandidātiem Džammu un Kašmirā (kā visos pārējos štatos) ir jāparaksta zvērests par lojalitāti Džammu un Kašmiras štata konstitūcijai, kura paredz Indijas teritoriālo nedalāmību; mudina Indijas Valsts cilvēktiesību komiteju (NHRC) izmantot visas pilnvaras attiecībā uz ikvienu domājamu vai dokumentētu pārkāpumu un, lai piešķirtu tai vēl lielāku autoritāti, mudina NHRC novērst cilvēktiesību jomas profesionāļu trūkumu komitejas vadībā; cer uz lielāku progresu šajā jomā un uz pozitīviem rezultātiem, ko nodrošinās jaunie tiesību akti par bērnu darbu, sievietēm un vardarbību; pauž bažas par ziņojumiem, ka liels skaits Kašmiras iedzīvotāju tiek turēti apcietinājumā bez pienācīga tiesas procesa; 29. pauž nožēlu par Indijas bruņoto spēku veiktajiem dokumentāli pierādītajiem cilvēktiesību pārkāpumiem, it īpaši ja šīs slepkavības un izvarošanas gadījumi turpinās nesodāmības atmosfērā; ar bažām konstatē, ka saskaņā ar NHRC statūtiem komiteja nav pilnvarota izmeklēt Indijas drošības spēku izdarītos cilvēktiesību pārkāpumus; tomēr izjūt atbalstu NHCR ieteikumā, kas arī tiek īstenots, lai armija ieceļ augsta ranga armijas virsniekus cilvēka pamattiesību un tiesiskuma ievērošanas pārraudzīšanai savās armijas vienībās; atzīmē 2005. gada septembrī Indijas valdības pausto apņemšanos, ka tā vairs necietīs cilvēktiesību pārkāpumus; mudina Indijas parlamentu (Lok Sabha) grozīt likumu par cilvēktiesību aizsardzību, lai ļautu NHRC neatkarīgi izmeklēt bruņoto spēku pārstāvju iespējamos izdarītos pārkāpumus; 30. uzsver, cik bīstami sarežģītā politiskā situācijā ir saglabāt nāvessodu, kā piemēram, strīdā par Kašmiru, kur, šķiet, nav garantētas tiesības uz taisnīgu tiesu; ar bažām atzīmē, ka Dienvidāzijāzijā joprojām ir negatīvi rādītāji saistībā ar nāves sodu, un pauž dziļu nožēlu, ka gan Indijas, gan Pakistānas valdība uzskata, ka tas ir jāsaglabā; atzinīgi vērtē, ka šajā reģionā nāvessoda atcelšanu līdz ar citām ievērojamām personām atbalsta arī prezidents Kalam un jaunieceltais Indijas Augstākās tiesas priekšsēdētājs; atzinīgi vērtē ANO rezolūciju Nr. 2005/59 par nāves sodu un vēlreiz apstiprina ES cilvēktiesību pamatnostādnes attiecībā uz nāves sodu; mudina Indiju un Pakistānu apsvērt pievienošanos Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām otrajam fakultatīvajam protokolam un citiem līdzīgiem reģionāliem tiesību aktiem par moratorija noteikšanu attiecībā uz nāves sodu, kā arī virzīties uz pilnīgu nāves soda atcelšanu; 31. šajā sakarā atzinīgi vērtē ministru prezidenta Singh nesenos paziņojumus, kuros viņš aicināja īstenot "neiecietības politiku attiecībā uz cilvēktiesību pārkāpumiem" Kašmirā un pieprasa, lai Indijas valdība pieliktu punktu visiem gadījumiem, kad notiek nogalināšana bez tiesas sprieduma, "pazušana", spīdzināšana un patvaļīga aizturēšana Džammu un Kašmirā; 32. atzīmē, ka plaši izplatītā nesodāmība veicina un pastiprina turpmākus cilvēktiesību pārkāpumus visā šī štata teritorijā; aicina Indiju un Džammu un Kašmiras štata valdību atcelt visus juridiskos noteikumus, kuri sniedz efektīvu imunitāti bruņoto spēku locekļiem, un izveidot neatkarīgu un objektīvu izmeklēšanas komisiju par starptautisko cilvēktiesību un humanitāro tiesību nopietniem pārkāpumiem, kurus izdarījuši Indijas drošības spēki kopš konflikta sākuma; 33. mudina Indijas un Pakistānas valdību nodrošināt starptautiskajām cilvēktiesību aizsardzības organizācijām (piemēram, Freedom House, Amnesty International un Human Rights Watch) tūlītēju un neierobežotu pieeju visām agrākā karaliskā štata daļām, lai attiecīgās organizācijas šajās teritorijās izvērtētu stāvokli cilvēktiesību jomā un regulāri sagatavotu tam veltītus neatkarīgus ziņojumus; mudina abu valstu valdības publiski uzņemties saistības pilnībā sadarboties ar šādām starptautiskām cilvēktiesību aizsardzības organizācijām; 34. mudina ES ieņemt stingru nostāju demokrātijas un cilvēktiesību klauzulas ievērošanā tās nolīgumos ar Indiju un Pakistānu, cenšoties panākt ciešu politisko dialogu ar abām valstīm par cilvēktiesībām, tostarp arī Kašmirā, un apsverot iespēju uzsākt ar Pakistānu īpašu dialogu par cilvēktiesībām, kā tas tika darīts ar Indiju, kā arī izveidot īpašas cilvēktiesību apakškomitejas, kuras nodarbotos ar abu valstu jautājumiem, kā tas notiek dažās citās valstīs; 35. atzīst vairāku iedzīvotāju grupu, piemēram, no Kašmiras ielejas piespiedu kārtā pārvietoto pandītu, grūtos dzīves apstākļus; mudina nekavējoties vērsties pret šo un citu grupu diskrimināciju, jo īpaši nodarbinātības jomā; ierosina šādām grupām mēģināt iegūt tiesības, veidojot pašu ievēlētu pārstāvju komitejas un nodrošinot, lai tajās būtu pienācīgi pārstāvētas sievietes un personas, kas jaunākas par 25 gadiem; 36. iesaka Indijai pārskatīt viedokli pat to, cik veiksmīga ir bijusi 1993. gadā Ladakhā izveidotā Autonomā kalnu padome; cer, ka ir iespējams atjaunot Kargilas—Skardu tirdzniecības ceļu, īstenojot pasākumus uzticības veicināšanai, un ka ir iespējams savienot šķirtos Ladakhas un Ziemeļu apgabalus, izveidojot pārejas punktus līdzīgi jau citur kontroles joslā izveidotajiem pārejas punktiem; 37. it īpaši atzinīgi vērtē ceļojumiem no Indijas uz Pakistānu un no Pakistānas uz Indiju izsniegto vīzu skaita vispārēju pieaugumu, kā arī autobusu satiksmes atjaunošanu maršrutā Šrinagara-Muzafarabada; atzīmē, ka, saskaņā ar jaunāko statistiku, autobusu satiksmi šajā maršrutā var izmantot mazāk nekā 400 cilvēki katrā kontroles joslas pusē; un aicina Indijas un Pakistānas iestādes atvieglot ar ceļojuma vīzu izsniegšanu saistītos ierobežojumus; 38. pauž atzinību Indijai par centieniem veicināt Džammu un Kašmiras sociāli ekonomisko attīstību, piešķirot štatam īpašas mērķdotācijas un galveno uzmanību pievēršot darbavietu radīšanai un pasākumiem tūrisma veicināšanai Džammu un Kašmirā, un ierosina izskatīt iespējas, kā (gaidāmā) ES un Indijas partnerība varētu palīdzēt radīt jaunas kvalificēta darba vietas, īpaši sievietēm un jaunatnei; mudina Eiropas Savienību atbalstīt vietējo NVO iniciatīvas, kuru mērķis ir sagatavot projektus sieviešu prasmju pilnveidošanai gan ražošanas, gan tirgvedības jomā; uzskata, ka Eiropas Savienība varētu risināt ar iespēju vienlīdzību saistītās problēmas, palielinot to preču tirdzniecību, kas tradicionāli nodrošina iztikas līdzekļus sievietēm, piemēram, tekstilpreču un rokdarbu tirdzniecību, un sekmējot pakalpojumu tirdzniecību nozarēs, kuras nodarbina sievietes; ierosina līdzīgā veidā stiprināt Eiropas Savienības un Pakistānas ekonomiskās attiecības; 39. aicina Indiju un Pakistānu izpētīt, cik būtisku ieguldījumu darbavietu izveidē un tūrisma attīstībā visā Džammu un Kašmiras teritorijā varētu dot palielināta drošība un cilvēktiesību ievērošana; Cīņa pret terorismu 40. atzīst — ja nav izskausts terorisms, nav iespējama reāla virzība uz politiska risinājuma panākšanu vai iedzīvotāju saimnieciskās situācijas uzlabošanos visā Džammu un Kašmiras teritorijā; atzīmē — kaut gan teroristu uzbrukumos cietušo skaits pēdējos piecos gados ir vienmērīgi samazinājies — nepārtraukti mainīgo, ADžK bāzēto teroristu grupējumu, piemēram, Lashkar-e-Taiba un Harakat ul-Mujahedeen, darbības rezultātā ir gājuši bojā simtiem iedzīvotāju Indijas pārvaldītajā Džammu un Kašmiras daļā un ārpus tās; 41. pauž nožēlu par dokumentāli pierādītajiem Pakistānas veiktajiem cilvēktiesību pārkāpumiem, tostarp arī Gilgitā un Baltistānā, kur pēc neoficiālām ziņām 2004. gadā notika vardarbīgas sacelšanās, un par visiem pārāk biežajiem terora un vardarbība gadījumiem, ko izdara bruņotas kaujinieku grupas; mudina Pakistānu pārskatīt ADžK, Gilgitā un Baltistānā īstenotās vārda brīvības, pulcēšanās brīvības un reliģiskās pārliecības pamattiesību koncepcijas, un ar bažām atzīmē cilvēktiesību apvienību, piemēram, Amnesty International, apgalvojumus par spīdzināšana un turēšanu apcietinājumā bez tiesas sprieduma; noteikti aicina visas iesaistītās puses darīt visu iespējamo, lai novērstu šo vardarbību; atzinīgi vērtē Pakistānas valsts centienus mazināt tādu kaujinieku iefiltrēšanos kontroles joslas pretējā, kuri darbojas no tās kontrolē esošās teritorijas, taču uzskata, ka jāveic daudz stingrāki un iedarbīgāki pasākumi; mudina prezidentu Musharraf turpināt apņēmīgi iesaistīties terorisma apkarošanā, kas, pēc vispārēja atzinuma, ir ārkārtīgi sarežģīts uzdevums; atzinīgi vērtē un atbalsta daudzpusēju un divpusēju ES dalībvalstu atbalstu, lai palīdzētu Pakistānai terorisma apkarošanā un apņēmīgos centienos uzlabot ADžK, Gilgitas un Baltistānas iedzīvotāju dzīvi; turklāt aicina Pakistānas valdību un ES dalībvalstis pastiprināt centienus, lai atklātu un paredzētu potenciālo teroristu vervētāju ierašanos Pakistānā no ES dalībvalstīm; atzinīgi vērtē abu valdību nesen izveidoto kopīgo apakškomisiju cīņai pret terorismu un izlūkdatu apmaiņai— Indijas un Pakistānas kopīgo mehānismu terorisma apkarošanai, un atzīmē, ka pirmā šīs apakškomitejas sanāksme notika 2007. gada 6. martā Islamabadā; 42. noteikti atbalsta Starptautiskās krīzes grupas 2006. gada 11. decembra ieteikumus Pakistānai spert izšķirošus soļus, lai atbruņotu nemierniekus ADžK, Gilgitā un Baltistānā, slēgtu teroristu apmācību nometnes, apturētu teroristu vervēšanu un apmācību tās teritorijā, kā arī pārtrauktu Taliban un citiem ārzemju vai vietējiem nemierniekiem, kas darbojas Pakistānas teritorijā, paredzētās naudas un ieroču plūsmas; 43. atzīst un atbalsta Kašmiras iedzīvotāju vēlmi pēc ievērojami mazākas militārās klātbūtnes abpus kontroles joslai; tomēr norāda, ka mērķtiecīgu demilitarizāciju var īstenot tikai vienlaikus patiesi strādājot pie tā, lai Džammu un Kašmirā neiefiltrētos Pakistānā darbojošās kaujinieku grupas, un vienlaikus ar tādiem uzticēšanās veidošanas pasākumiem kā savstarpējus apvainojumu izbeigšana, pilnībā neierobežotas satiksmes autobusu maršrutā Šrinagara—Muzafarabada atvēršana, sakaru un tirdzniecības saiknes, ka arī citi pasākumi, kas izstrādāti, cieši sadarbojoties ar Kašmiras abu pušu iedzīvotājiem, un atzīmē šo pasākumu labvēlīgo ietekmi uz viņu, it īpaši bērnu un jauniešu garīgo veselību un drošības sajūtu; uzsver, ka šo burvju apli var pārraut tikai jaunas, uz nākotni vērtas iniciatīvas; 44. uzsver, ka ļoti būtiski novērst visus šķēršļus un traucēkļus, kas liedz Kašmiras iedzīvotājiem brīvi ceļot pa visu Džammu un Kašmiras štatu, lai šajā reģionā veidotu uzticēšanās un labas gribas atmosfēru; Uzticēšanās veidošanas pasākumi 45. ļoti atzinīgi vērtē pēdējā laikā novērotos Indijas un Pakistānas valdības atjaunotos centienus, tostarp arī ievērojamas izmaiņas politikā, lai atrisinātu Kašmiras strīdu; 46. sevišķi atzinīgi vērtē veiktos pasākumus kontroles joslas šķirto ģimeņu apvienošanai, atverot piecus robežšķērsošanas punktus; apzinās, ka tikšanās vietu atvēršana kontroles joslā raksturota kā nepārprotami lēna un neatbilstīga faktiskās situācijas steidzamībai; tomēr mudina un cer uz arvien biežāku robežšķērsošanu; vēlas, lai robežšķērsošana ir iespējama ikvienam iedzīvotājam abpus kontroles joslai, un iesaka Indijai un Pakistānai veicināt pasākumus, lai atvieglotu ceļošanu gan agrākā karaliskā štata robežās, gan uz citām valstīm, nodrošinot operatīvus administratīvos un konsulāros pakalpojumus; 47. uzskata, ka ir ļoti svarīgi pastiprināt sakaru intensitāti pāri kontroles joslai visos pilsoniskās sabiedrības līmeņos un visās dzīves jomās; iesaka veidot apmaiņas programmas starp juristu apvienībām, skolām un augstskolām un universitātēm, tai skaitā veidot kopīgu universitāti ar universitātes pilsētiņu abpus robežlīnijai; lai mazinātu abu pušu armiju savstarpējo neuzticību, iesaka uzsākt militārpersonu savstarpēju dialogu; 48. aicina Indijas un Pakistānas valdības par vienu no galvenajiem punktiem kopīgajās darbībās un rīcības plānos attiecībā uz teritorijām abpus kontroles joslai noteikt vides saglabāšanu Džammu un Kašmirā, un mudina ES un dalībvalstis sniegt spēcīgu atbalstu ikvienam šādam projektam; 49. iesaka apsvērt Indijai un Pakistānai vienotas novērošanas stacijas izveidi, kas sniegtu kopīgus datus par meteoroloģiskajām prognozēm un seismisko aktivitāti, lai garantētu agrīnu brīdināšanu abpus kontroles joslai iespējamo dabas katastrofu gadījumā; 50. politiskā līmenī iesaka izveidot Indijas un Pakistānas apvienoto parlamentāro komiteju, lai veicinātu plašākus parlamentāros sakarus un dialogu; līdzīgi ir jādibina vietējo valdību darba grupas tirdzniecības un tūrisma jautājumu izpētei; 51. mudina ES uzņēmumus apzināties investīciju un tūrisma potenciālu visā Kašmiras teritorijā, it īpaši augsti motivēta darbaspēka esamību; iesaka Eiropas uzņēmumiem dibināt kopuzņēmumus ar vietējiem uzņēmumiem un veidot investīciju apdrošināšanas sistēmas, vairojot ieguldītāju uzticību; aicina visus iesaistītās puses atbalstīt un veicināt tirdzniecības palātu pārstāvību starptautiskās tirdzniecības izstādēs Eiropas Savienībā, ļaujot tām popularizēt savas eksporta preces; 52. turpina atbalstīt Pakistānas aicinājumu attīstīt cilvēkresursus, ieguldot austākajā izglītībā, tostarp arodskolās un tehniskās koledžās federāli pārvaldītajos apgabalos, arī Gilgitas un Baltistānas apgabalā Kašmirā; 53. atzīmē, ka Indija ir vislielākais labuma guvējs no vispārējās preferenču sistēmas (VPS); mudina Komisiju pēc lielām dabas katastrofām, piemēram, zemestrīcēm, nekavējoties automātiski pārskatīt VPS+ sistēmu un citus atbilstīgus tirdzniecības pasākumus; atzinīgi vērtē Dienvidāzijas reģionālās sadarbības asociācijā (SAARC) visu Dienvidāzijas valstu pausto apņemšanos ražīgi strādāt, lai Dienvidāzijas brīvās tirdzniecības nolīgumu padarītu par politisku un ekonomisku realitāti, kas četrām Džammu un Kašmiras daļām dos vislielākos ieguvumus, un aicina Pakistānas valdību izbeigt "pozitīvā saraksta" sistēmu; ar prieku atzīmē — lai gan abu valstu savstarpējās tirdzniecības apjoms pēdējos desmit gadus bijis svārstīgs, kopējais oficiālās tirdzniecības apjoms starp Indiju un Pakistānu ir pieaudzis no 180 miljoniem ASV dolāru 1996. gadā līdz 602 miljoniem ASV dolāru 2005. gadā un, ņemot vērā, ka ievērojamais neoficiālās tirdzniecības apjoms liecina par apslēptu savstarpējās tirdzniecības potenciālu, ir iespējams šīs tendences turpmāks pieaugums un tas ir jāveicina; 54. uzsver, ka tūrismam ir ievērojamas iespējas atbalstīt vietējo ekonomiku; tādēļ mudina ES valstu valdības uzmanīgi sekot līdzi drošības situācijai, lai varētu sniegt aktuālas un saskaņotas konsultācijas tiem, kuri vēlas ceļot uz Džammu un Kašmiru; 2005. gada 8. oktobra zemestrīces radītā ietekme 55. noteikti uzsver, ka zemestrīce ārkārtīgi ietekmējusi Kašmiras iedzīvotāju dzīvi abās kontroles joslas pusēs, un ka ļoti smagā humanitārā situācija ir samazinājusi jau tā trauslās institucionālās spējas ADžK un Pakistānas ziemeļrietumu pierobežas provincē; uzsver, ka šo cilvēku lielākā prioritāte ir izdzīvošana no dienas dienā; 56. pauž nožēlu, ka reizē ar ārkārtīgi lieliem cilvēku zaudējumiem ADžK infrastruktūra (slimnīcas, skolas, valdības ēkas, sakaru kanāli) un daudzos gadījumos jau tā trauslās pamatinsitūcijas un pakalpojumi ir cietuši neaprēķināmus materiālus zaudējumus; 57. pauž dziļu apbēdinājumu par to, ka zemestrīce nesamērīgi ietekmējusi bērnus, saskaņā ar ANO Bērnu fonda datiem bojā gāja 17000 bērnu; pauž nopietnas bažas sakarā ar ziņojumiem par bērnu tirdzniecību pēc šīs katastrofas un aicina Pakistānas valdību īpaši pievērsties bērnu tiesību un bērnu aizsardzības jautājumiem ADžK, Gilgitā un Baltistānā un daudz efektīvāk vērsties pret bērnu tirdzniecību; 58. vērš uzmanību uz nožēlojamo stāvokli, kādā atrodas valsts iekšienē pārvietotās personas (VIPP), un notikušās zemestrīces rezultātā ārkārtīgā un pastāvīgā trūkumā nonākušie cilvēki; tā kā nav konvencijas par VIPP tiesībām, atzinīgi vērtē ANO "Pamatprincipus", kas sniedz pamatu humānai reakcijai uz cilvēktiesību pārkāpumiem, kurus rada viltīga piespiedu pārvietošana, un pieprasa, lai visas atbilstīgās Kašmiras jautājumā ieinteresētās varasiestādes ievērotu šos principus; aicina Pakistānas valdību darīt visu iespējamo, lai pēc iespējas ātrāk piešķirtu zemi to ciematu iedzīvotājiem, kurus zemes nogruvumi noslaucīja no zemes virsas, lai viņi atkal varētu izveidot ciematus un atjaunot pastāvīgas mājvietas; noteikti iesaka, lai ES nepārtraukti pievērstu uzmanību augstāk minētajiem principiem, kā arī plašākiem demokrātijas, tiesiskuma un cilvēktiesību jautājumiem visās četrās Kašmiras daļās; atzīmē arī to, ka abās kontroles joslas pusēs jānojauc tur jau ilgi esošās "bēgļu" nometnes un jāpievērš atbilstīga uzmanība to iemītnieku aizsardzībai, vajadzībām un sociālajai integrācijai, un šiem iemītniekiem pēc iespējas ātrāk jāļauj atgriezties mājās vai arī tie jāpārvieto uz pastāvīgu dzīvi kaut kur citur; atzīmē, ka starptautiskajai sabiedrībai šajā jomā jāturpina piedāvāt palīdzība; 59. uzsver, ka šī zemestrīce skāra jau konflikta un terorisma novājinātu reģionu, kurā pamatiestādes un reģionālo stabilitāti pastāvīgi grauj organizētā noziedzība un radikālo islāmistu tīkli, kuri šķērso kontroles joslu, izmantojot kalnaino apvidu; 60. ir uztraucies par to, ka minimālie dzīves apstākļi, kādos Kašmiras iedzīvotāji dzīvoja pirms zemestrīces (t. i., pārtika, ūdens, pajumte, sanitārija, skolas un tik tikko atbilstīgi veselības centri), zemestrīces rezultātā ir ārkārtīgi pasliktinājušies; mudina atbildīgās iestādes apstākļos, kad miljoni cilvēku nevar apmierināt savas pamatvajadzības, galveno uzmanību pievērst korupcijas apkarošanai, kuras rezultātā līdzekļus nesaņem tiek, kam tie paredzēti, tostarp satraucošajiem apgalvojumiem, ka zemestrīces skartajā ADžK teritorijā darbojas ANO aizliegtas teroristu organizācijas; aicina Komisiju, dalībvalstu valdības, Indijas un Pakistānas valdību, kā arī atbalsta organizācijas arī turpmāk galveno uzmanību pievērst zemestrīces upuru pamatvajadzību apmierināšanai; 61. atzīmē, ka zemestrīces apmērs un ietekme daudz vairāk izpaudās kontroles joslas Pakistānas pusē, izpostot veselu rindu vietējo pašvaldību infrastruktūru un neizbēgami aizkavējot ārkārtas situācijās nepieciešamo pakalpojumu sniegšanu; apsveic valdības, armijas un abās kontroles joslas pusēs dzīvojošos vietējos iedzīvotājus par zemestrīces izraisīto problēmu risināšanā izrādīto degsmi, noteiktību un apņēmību; Reakcija uz 2005. gada 8. oktobra zemestrīci 62. atzīst, ka starptautiskās sabiedrības, Indijas un Pakistānas reakcija uz zemestrīci konkrētajā situācijā bija strauja un pozitīva; starp Indiju un Pakistānu nekavējoties tika nodibināti sakari augstākajā līmenī; valsts un vietējā līmeņa NVO reaģēja labi, strādājot ar vietējām un centrālajām pārvaldes iestādēm; pilnībā atzīst, ka starptautiskā sabiedrība un starptautiskās NVO demonstrēja nepieredzētu solidaritāti ar šo zemestrīci pārcietušajiem cilvēkiem un tās upuriem, un atzinīgi vērtē jaunu partnerattiecību veidošanu; ierosina Eiropas Savienībai labvēlīgi uzklausīt turpmākos lūgumus piešķirt papildu palīdzību atjaunošanas darbiem zemestrīcē cietušajās teritorijās un pieprasa, lai Komisija sniedz atjauninātu informāciju par šai sakarā jau iesniegtajiem lūgumiem; 63. ar bažām atzīmē — saskaņā ar postījumu un vajadzību sākotnējo novērtējumu, ko sadarbībā ar Komisiju sagatavoja Āzijas Attīstības banka un Pasaules Banka, prognozētais zemestrīces rezultātā zaudēto nodarbinātības un iztikas līdzekļu kopējais apjoms ir 29 %, kas ietekmē aptuveni 1,64 miljonus cilvēku, un tiek lēsts, ka vairāk nekā puse no tiem ir jaunāki par 15 gadiem; atzinīgi vērtē 50 miljonus EUR vērto Komisijas projektu "Atbalsts Pakistānai zemestrīces seku drīzai likvidēšanai un atjaunošanas darbiem"; uzsver, ka galvenā uzmanība šā projekta īstenošanā ir jāpievērš vismazāk aizsargāto iedzīvotāju grupu atbalstam īstermiņā, atjaunojot saimniecisko darbību zemestrīcē cietušajos apgabalos, tai skaitā atjaunojot mazo uzņēmumu darbību un lauksaimniecībā zaudētos līdzekļus, un ar apmācību un iemaņu pilnveidošanas programmu palīdzību veidojot nodarbinātības iespējas; iesaka — iztikas līdzekļu atjaunošanas un nodrošināšanas vidējā un ilgtermiņa pasākumos ir jāietver mikrofinansējums un iemaņu pilnveidošana, turklāt mudina Komisiju ilgtermiņā atbalstīt šāda veida stratēģijas; 64. pauž gandarījumu par līdzekļiem, ko Komisija piešķīra steidzamajiem darbiem ADžK un Pakistānā notikušās zemestrīces upuru glābšanai, tomēr mudina Attīstības un humānās palīdzības komisāru uzklausīt ADžK premjerministra lūgumu piešķirt papildu līdzekļus rehabilitācijai un atjaunošanai, kas būs liels ieguldījums šīs cilvēku pārciestās katastrofas seku novēršanā. 65. pauž atzinību visiem, kuri strādā, lai noskaidrotu un apmierinātu zemestrīcē izdzīvojušo veselības aizsardzības vajadzības nometnēs, kur, neraugoties uz grūtībām, kas saistītas ar tīra dzeramā ūdens un piemērotu sanitārijas iekārtu nodrošināšanu situācijā pēc katastrofas, nav novēroti ar ūdeni izplatītu slimību ievērojami uzliesmojumi; pauž atzinību Pakistānas valdībai par pajumtes un uzturlīdzekļu nodrošināšanu vairāk nekā diviem miljoniem pārvietoto personu, palīdzot viņiem pārciest ziemu, un pauž atzinību Indijas valdībai par jaunu mājvietu nodrošināšanu 30000 cilvēku, kuri palika bez pajumtes kontroles joslas Indijas pusē; pauž bažas par to, ka ziņojumos minēti tūkstošiem cilvēku, kuri joprojām dzīvo teltīs, par ko 2006. gada 15.— 22. decembra vizītē pārliecinājās uz ADžK nosūtītā Parlamenta SAARC delegācija; 66. atzīmē, ka jau dažas dienas pēc katastrofas Pakistāna izveidoja Federālo palīdzības komisiju meklēšanas, glābšanas un palīdzības operāciju koordinēšanai; tomēr pauž nožēlu, ka Pakistāna nespēja pieņemt Indijas piedāvātos helikopterus to pilotu tautības dēļ, kā arī par kopīgām palīdzības operācijām pāri kontroles joslai, medicīniskās palīdzības brigādēm un tālruņu infrastruktūru labošanu, kas būtu ievērojami palīdzējis mazināt zaudējumus; tādēļ pauž nožēlu, ka situācijā pēc zemestrīces netika izmantota iespēja demonstrēt politisko gribu, lai piešķirtu prioritāti Kašmiras iedzīvotāju humānās palīdzības vajadzībām un lai pārvarētu politiskās domstarpības; 67. atzinīgi vērtē līdzekļus, ko tik ātri piešķīra Pakistānas kaimiņvalstis (Indija, Ķīna, Irāna, Afganistāna) un plašākā reģionālā mērogā Turcija un Islāma konferences organizācija (OIC), kā arī starptautiskā sabiedrība kopumā; pauž atzinību Eiropas Komisijai un jo īpaši Eiropas Komisijas Humānās palīdzības ģenerāldirektorātam, kurš jau ir pārstāvēts Pakistānā, par tūlītēju un efektīvu reakciju; mudina līdzekļu devējus pēc iespējas ātrāk pildīt savus sākotnējos solījumus; 68. jo īpaši pauž atzinību Komisijai par tās turpmākā finansējuma programmu zemestrīces seku likvidēšanai, kuras ietvaros jau piešķirti EUR 48,6 miljoni, ko izdala ar NVO, Sarkanā Krusta un ANO aģentūru palīdzību; aicina ES arī turpmāk uzņemties saistības attiecībā uz Kašmiras atjaunošanu; 69. uzsver, ka ievērojama daļa rekonstrukcijai paredzēto līdzekļu jāveltī iniciatīvām atlikušo mežu saglabāšanai, it īpaši nodrošinot alternatīvu kurināmā avotu pieejamību, apmežošanu, vides izglītības programmas un, iespējams, ieviešot kompensācijas sistēmas, kas ļautu ADžK valdībai sniegt kompensāciju par ienākumu samazināšanos sakarā ar koksnes tirdzniecības apjomu ierobežošanu; 70. pauž nožēlu par Pakistānas valdības uzstājīgo prasību pirms izsniegšanas noņemt Indijas marķējumu ikvienam no Indijas saņemtam humānās palīdzības sūtījumam; 71. uzsver, ka Pakistānas bruņoto spēku sākotnējā vilcināšanās tūlīt pēc katastrofas sākt palīdzības sniegšanu vietējiem iedzīvotājiem radīja tukšumu, ko izmantoja tādas kaujinieku organizācijas kā Jamaat-i-Islami un Jamaat-ud-Dawa, iepriekš saukta Lakshar-e-Tayyaba (2002. gadā Musharraf valdība to atzina par teroristu organizāciju un aizliedza), kuras ātri kļuva par faktiskajām pārtikas, pajumtes, bērnu izglītības un atraitņu labklājības nodrošinātājām; pauž nopietnas bažas, ka tas vairojis šādu galēju uzskatu grupu uzticamību vietējo iedzīvotāju vidū, vēl vairāk mazinot jebkādas patiesi demokrātiskas pārstāvniecības iespējas; 72. mudina Indijas un Pakistānas valdību kopīgi ar starptautisko līdzekļu devēju sabiedrību darīt visu iespējamo, lai ieviestu aizsargmehānismus un stingri kontrolētu piešķirtos līdzekļus; 73. atzinīgi vērtē 2006. gada 2. maija vēsturisko nolīgumu, lai atjaunotu tirdzniecību kontroles joslā starp sadalītajiem Džammu un Kašmiras reģioniem, uzsākot smago automašīnu pakalpojumus pa Šrinagaras — Muzafarabadas ceļu, kā arī izveidojot papildu autobusu maršrutu visā Kašmiras teritorijā, lai savienotu Poonch Džammu Kašmiras štatā un Ravalakotu ADžK; ierosina izveidot ceļu tīklu starp Džammu un Sialkotu, kā arī Gilgitu un Baltistānu; ierosina arī ieviest dzelzceļa līniju starp Džammu un Šrinagaru un uzlabot ceļu, kas savieno šīs pilsētas; atzinīgi vērtē premjerministra M. Singh 2006. gada 23. maija solījumu izveidot tirdzniecībai un pārvietošanai brīvāku vidi ar "mīkstām robežām", lai radītu labvēlīgus apstākļus izlīgumam Kašmiras reģionā; noteikti mudina abas puses strauji tuvināties vērā ņemamiem likumīgas tirdzniecības apjomiem; mudina nekavējoties noslēgt nolīgumu par kravu autopārvadājumu veidiem, cenšoties tos iespējami vienkāršot; ierosina izveidot integrētu tirgus attīstības plānu, kurā būtu ietvertas vairākas lauksaimniecības produktu pārstrādes vienības, saldētavu ķēdes, nelielu konteineru pakalpojumi un saistīti pārvadājumu pakalpojumi; Secinājumi 74. mudina ES un tās iestādes neaizmirst Džammu un Kašmiras iedzīvotājiem doto solījumu un nodrošināt, lai tiktu veidotas un īstenotas palīdzības un citas programmas ar nolūku ilgtermiņā atgūt zaudēto un stiprināt institūcijas; 75. uzsver — ES pieredze liecina, ka viens no galvenajiem faktoriem starpvalstu attiecību uzlabošanai ir divpusēju tirdzniecības plūsmu palielināšana; uzskata, ka Džammu un Kašmirai tirdzniecība pāri kontroles joslai ir īpaši svarīga, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, attīstību un lai atraisītu šīs teritorijas ekonomikas potenciālu; iesaka piešķirt prioritāti transporta un infrastruktūras projektiem; 76. noteikti atbalsta abu pušu politisko organizāciju pastāvīgās ierosmes visos līmeņos un mudina šīs organizācijas piešķirt prioritāti Kašmiras iedzīvotāju vajadzībām gan materiāli, gan institucionāli, tādējādi kompensējot trūkumus, ko viņi izjūt politiskajā, ekonomiskajā, sociālajā un kultūras jomā; iesaka ES būt gatavai atsaukties uz abu valdību lūgumiem; 77. atzīst, ka Komisijas delegācijas veic izcilu darbu Islamabadā un Deli; 78. atzīmē, ka dabas katastrofas dažkārt rada politiskus priekšnoteikumus miera procesam; ka daba nepazīst robežas un ka tikai ilglaicīga un kopīga Indija un Pakistānas darbība spēj dod Kašmiras iedzīvotājiem cerību uz atjaunotni nākotnē; * * * 79. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, kā arī dalībvalstu valdībām un parlamentiem, Indijas Republikas un Pakistānas Islāma Republikas valdībai, Indijas un Pakistānas pārvaldītās Džammu un Kašmiras kompetentajām iestādēm vai valdībām, Ķīnas Tautas Republikai un Apvienoto Nāciju Organizācijai. [1] OV C 227 E, 21.09.2006, 589. lpp. [2] OV C 280 E, 18.11.2006., 469. lpp. [3] OV C 297 E, 7.12.2006., 341. lpp. [4] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0388. [5] OV C 104 E, 30.04.2004., 1040. lpp. [6] OV L 378, 23.12.2004., 22. lpp. [7] OV C 104 E, 30.04.2004., 988. lpp. [8] Visu rezolūciju sarakstu skatīt Ārlietu komitejas ziņojuma A6-0158/2007 pielikumā. --------------------------------------------------