Atgriešanas efektivitātes uzlabošana pēdējo gadu laikā ir bijusi viena no prioritātēm. Komisija 2016. gadā ierosināja pārskatīt Eiropas Robežu un krasta apsardzes pilnvaras, kas atgriešanas jomā tika ievērojami pastiprinātas. Ievērojot jaunās pilnvaras, Aģentūra izstrādā jaunus instrumentus, kuru mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm un atbalstīt tās atgriešanas pasākumu un procedūru īstenošanā. 2017. gada atjauninātajā rīcības plānā par atgriešanu Komisija norādīja, kā dalībvalstu atgriešanas procedūru un prakses trūkumi mazina ES atgriešanas sistēmas efektivitāti. Tāpēc Komisija 2017. gadā pieņēma ieteikumu, iesakot dalībvalstīm veikt pasākumu kopumu, lai panāktu efektīvāku atgriešanu, tostarp pilnībā izmantojot Atgriešanas direktīvā paredzēto elastību. Ieteikumā Komisija arī norādīja, ka, pamatojoties uz pieredzi, kas tiks gūta tā īstenošanā, un atkarībā no nepieciešamības veikt turpmākus pasākumus, lai būtiski palielinātu atgriešanas rādītājus, tā ir gatava uzsākt Atgriešanas direktīvas pārskatīšanu.

Otrkārt, ES atgriešanas politikas efektivitāte ir atkarīga arī no izcelsmes valstu sadarbošanās. Pēdējo trīs gadu laikā ES neatlaidīgie centieni iesaistīt galvenās izcelsmes valstis sadarbībā migrācijas pārvaldības jomā ir devuši labus panākumus, un ir ieviestas vairākas juridiski nesaistošas atgriešanas un atpakaļuzņemšanas vienošanās. Šo vienošanos īstenošana jau ir sākusies, un tagad ir svarīgi, lai visas dalībvalstis gūtu labumu no šiem rezultātiem un pilnībā izmantotu šīs vienošanās, lai palielinātu atgriešanu uz attiecīgajām valstīm. Turklāt Komisija ir arī ierosinājusi pastiprināt ES vīzu politikas izmantošanu kā instrumentu progresa panākšanai sadarbībā ar trešām valstīm atgriešanas un atpakaļuzņemšanas jomā. Kad šis priekšlikums kļūs par tiesību aktu, tas būtiski palielinās ES rīcības efektivitāti attiecībās ar izcelsmes valstīm.

Efektīva to trešo valstu valstspiederīgo atgriešana, kuriem nav tiesību uzturēties ES, ir būtisks komponents Eiropas programmā migrācijas jomā. ES līmenī atgriešanas politikas regulējums ir noteikts Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/115/EK (“Atgriešanas direktīva”), kurā paredzēti kopējie standarti un procedūras, kas dalībvalstīs, pilnībā ievērojot neizraidīšanas principu, jāpiemēro to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanai, kas dalībvalstīs uzturas nelikumīgi. Kopš Atgriešanas direktīvas stāšanās spēkā 2010. gadā migrācijas spiediens uz dalībvalstīm un Savienību kopumā ir palielinājies. Līdz ar to aktīvāk nekā jebkad ir jārisina problēmas, kas saistītas ar neatbilstīgo migrantu efektīvu atgriešanu.

Atgriešanas efektivitātes uzlabošana pēdējo gadu laikā ir bijusi viena no Komisijas prioritātēm. Būtisku uzlabojumu atgriešanas jomā dod Eiropas Robežu un krasta apsardzes regula un no tās izrietošās jaunās pilnvaras, kas dotas šai aģentūrai. Turklāt tas, kā dalībvalstu atgriešanas procedūru un prakses trūkumi mazina ES atgriešanas sistēmas efektivitāti, bija norādīts atjauninātajā rīcības plānā par atgriešanu un 2017. gada marta ieteikumā par to, kā panākt efektīvāku atgriešanu. Ņemot vērā šo kontekstu, Komisija un dalībvalstis uzsāka tehniskās apspriedes, lai izanalizētu pašreizējās problēmas atgriešanas jomā un identificētu trūkumus, kurās tika atzīta nepieciešamība mērķtiecīgi pārskatīt spēkā esošo tiesisko regulējumu. Šo apspriežu un ar attiecīgās galveno jautājumu analīzes rezultātā 2017. gada novembrī tika pārskatīta Rokasgrāmata atgriešanas jautājumos. Notika arī apspriešanās ar pilsonisko sabiedrību, un papildus tam pamatīgu pārskatu par atgriešanas jomā risināmajiem jautājumiem sniedza Šengenas izvērtēšanas mehānisma ietvaros veiktais darbs. Ieinteresētās personas minētajos procesos apzināja gan juridiskos, gan praktiskos šķēršļus Atgriešanas direktīvā paredzētās atgriešanas efektīvai īstenošanai un pārliecinājās, ka direktīva ir mērķtiecīgi jāpārskata.

Tehniskā līmeņa viedokļu apmaiņa ar dalībvalstīm par pašreizējām īstenošanas problēmām notika Atgriešanas jautājumu kontaktgrupā, EMN REG un Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras ietvaros, kā rezultātā cita starpā tika pārskatīta Rokasgrāmata atgriešanas jautājumos un sagatavots Eiropas Migrācijas tīkla pētījums “The effectiveness of return in EU Member States”. Pētījuma mērķis bija izanalizēt, kāda ietekme uz dalībvalstu atgriešanas politiku un praksi un līdz ar to atgriešanas procesa efektivitāti visā ES ir bijusi ES noteikumiem par atgriešanu, tostarp Atgriešanas direktīvai un ar to saistītajai Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai.

Eiropadome 2016. gada oktobra secinājumos aicināja stiprināt valsts administratīvos procesus atgriešanas jomā. Maltas 2017. gada februāra valstu vai to valdību vadītāju paziņojumā tika uzsvērts, ka Eiropas politika atgriešanas jomā ir jāpārskata, pamatojoties uz objektīvu analīzi par to, kā tiek piemēroti Savienības un valstu mērogā pieejamie juridiskie, operatīvie, finanšu un praktiskie rīki. Tajā tika pausts gandarījums par Komisijas ieceri drīzumā nākt klajā ar atjauninātu ES Rīcības plānu par atgriešanu un sniegt norādījumus par operatīvākām ES un dalībvalstu atgriešanas operācijām un efektīvu atpakaļuzņemšanu, balstoties uz spēkā esošo acquis. 2015. gada ES rīcības plānā par atgriešanu un pēc tam 2017. gada paziņojumā par efektīvāku atgriešanas politiku un tam pievienotajā ieteikumā Komisija uzsvēra, ka ir vajadzīga stingrāka ES atgriešanas noteikumu izpilde, lai palielinātu ES atgriešanas politikas vispārējo efektivitāti. Eiropadome 2018. gada jūnija secinājumos atzinīgi novērtēja Komisijas nodomu sagatavot leģislatīvus priekšlikumus efektīvākai un saskaņotākai Eiropas atgriešanas politikai.

Kopā ar priekšlikumu palielināt Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras pilnvaras šis priekšlikums ir vērsts uz to, lai risinātu problēmas, ar kurām Savienība saskaras saistībā ar migrācijas pārvaldību un nelikumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu. Tas pieder pie līdz šim izveidotā vispārīgā atgriešanas politikas satvara, kurā ietilpst arī operatīvā atbalsta instrumenti un programmas, kā arī finansēšanas mehānismi, kas pieejami atgriešanas jomā iesaistītajām dalībvalstu iestādēm un organizācijām. Atgriešanas direktīvā veiktās izmaiņas ir ierobežotas un mērķtiecīgas, vērstas uz to, lai efektīvi risinātu atgriešanas procedūru galvenās nepilnības un mazinātu šķēršļus, ar kuriem dalībvalstis saskaras, veicot atgriešanu, vienlaikus ievērojot attiecīgo trešo valstu valstspiederīgo pamattiesības. Šajā priekšlikumā paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi, lai sasniegtu nospraustos mērķus.

5) Ieceļošanas aizliegumi, kas izdoti izceļošanas robežpārbaudēs (13. pants): ja trešās valsts valstspiederīgais, kas uzturas nelikumīgi, tiek pirmo reizi pieķerts, izbraucot no Savienības, dažos gadījumos var būt lietderīgi noteikt ieceļošanas aizliegumu, lai novērstu atkārtotu ieceļošanu un samazinātu nelikumīgas imigrācijas riskus. Vienlaikus tam nevajadzētu aizkavēt viņa izbraukšanu, ņemot vērā to, ka persona jau gatavojas atstāt dalībvalstu teritoriju. Ar šo priekšlikumu dalībvalstīm tiek ieviesta iespēja noteikt ieceļošanas aizliegumu, neizdodot atgriešanas lēmumu, pēc katra gadījuma atsevišķa izvērtējuma un ņemot vērā samērīguma principu.

9) Robežprocedūra (22. pants): saglabājot iespēju dalībvalstīm atkāpties no Atgriešanas direktīvas noteikumu piemērošanas “robežas šķērsošanas gadījumiem”, uz kuriem attiecas 2. panta 2. punkta a) apakšpunkts, priekšlikumā paredzēti konkrēti vienkāršoti noteikumi, ko piemēro trešo valstu valstspiederīgajiem, kam bija piemērojamas patvēruma robežprocedūras: lēmuma pieņemšana vienkāršotas veidlapas formā, laika posma neparedzēšana brīvprātīgai izceļošanai (vispārīgā gadījumā – izņemot, ja trešās valsts valstspiederīgajam ir derīgs ceļošanas dokuments un viņš sadarbojas ar valsts iestādēm), īsāks termiņš pārsūdzības iesniegšanai, speciāls pamats aizturēšanai. Šī atgriešanas robežprocedūra sekos patvēruma robežprocedūrai. Lai atvieglotu atgriešanu, ir ierosināts nodrošināt, ka trešās valsts valstspiederīgo, kurš jau bija aizturēts viņa starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanas laikā patvēruma robežprocedūrā, var turpināt aizturēt ilgākais 4 mēnešus atgriešanas robežprocedūras ietvaros. Ja minētajā laikposmā atgriešanas lēmums nav izpildīts, trešās valsts valstspiederīgo var aizturēt vēl ilgāk, ja ir izpildīts kāds no nosacījumiem, kas paredzēti vispārīgajos noteikumos par aizturēšanu, attiecīgo aizturēšanas periodu nosakot saskaņā ar 18. pantu.

4)Ö Minētajai Eiropas atgriešanas politikai būtu jābalstās uz kopīgējiem standartiem, lai personu atgriešana notiktu humānā veidā un pilnībā ievērojot to pamattiesības un cieņu Õ ð, kā arī starptautiskās tiesības, ieskaitot pienākumus bēgļu aizsardzības un cilvēktiesību jomā. ï Ir jānosaka skaidri, pārskatāmi un taisnīgi noteikumi, kas paredzēti efektīvai atgriešanas politikai kā labi pārvaldītas migrācijas politikas būtiskam elementam ð , kura attur no neatbilstīgās migrācijas un nodrošina saskaņotību ar kopējo Eiropas patvēruma sistēmu un likumīgās migrācijas sistēmu un sekmē to integritāti ï.

13)Piespiedu izraidīšanas Ö atgriešanas Õ vietā priekšroka dodama brīvprātīgas atgriešanās iespējai, un būtu jāpiešķir ð atbilstīgs ï laiks brīvprātīgai izceļošanai Ö labprātīgai izbraukšanai Õ, ð kas nepārsniedz trīsdesmit dienas un ir jo īpaši atkarīgs no atgriešanās izredzēm, ï ja nav pamata uzskatīt, ka Ö labprātīgas izbraukšanas laika posma noteikšana Õ tas varētu negatīvi ietekmēt atpakaļnosūtīšanas Ö atgriešanas Õ procedūras mērķi. ð Laika posms labprātīgai izbraukšanai nebūtu paredzams, ja atbilstoši izvērtējumam attiecīgo trešo valstu valstspiederīgo gadījumā ir bēgšanas risks, viņu iepriekšējie likumīgās uzturēšanās pieteikumi noraidīti kā krāpnieciski vai acīmredzami nepamatoti vai viņi rada risku sabiedriskajai kārtībai, sabiedriskajai drošībai vai valsts drošībai. ï Dalībvalstīm vajadzētu pagarināt Brīvprātīgai izceļošanai Ö Labprātīgai izbraukšanai Õ paredzēto laiku Ö vajadzētu pagarināt, ja to uzskata par nepieciešamu Õ, ņemot vērā konkrētaā gadījuma īpašos konkrētos apstākļus. Lai sekmētu brīvprātīgu atgriešanos, dalībvalstīm būtu jāsniedz lielāka atgriešanās palīdzība un konsultācijas, kā arī pēc iespējas labāk jāizmanto attiecīgas finansēšanas iespējas, ko sniedz Eiropas Atgriešanās fonds.

23)Piespiedu līdzekļu piemērošanai no izmantojamo līdzekļu un mērķu viedokļa būtu jābūt skaidri saistītai ar proporcionalitātes samērīguma un efektivitātes principu. Būtu jJānosaka minimālās garantijas piespiedu izraidīšanas Ö atgriešanas Õ īstenošanai, ievērojot Padomes Lēmumu 2004/573/EK (2004. gada 29. aprīlis) par kopēju lidojumu organizēšanu ar mērķi no divu vai vairāku dalībvalstu teritorijas izraidīt trešo valstu piederīgos, uz kuriem divu vai vairāku dalībvalstu teritorijā attiecas izraidīšanas pasākumi. Dalībvalstīm būtu jābūt dažādām iespējām piespiedu izraidīšanas Ö atgriešanas Õ pārraudzīšanai.

47)Lai nodrošinātu atgriešanas procedūru pienācīgu īstenošanu un atgriešanas lēmumu sekmīgu izpildi, dalībvalstu atgriešanas iestādēm ir jāapstrādā personas dati. Nav daudz tādu atgriešanas trešo valstu, uz kurām attiecas lēmumi par aizsardzības līmeņa pietiekamību, ko Komisija pieņēmusi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 45. pantu vai Direktīvas (ES) 2016/680 36. pantu, un kuras ar Savienību ir noslēgušas vai plāno noslēgt atpakaļuzņemšanas nolīgumu vai citādi nodrošina atbilstošas garantijas Regulas (ES) 2016/679 46. panta nozīmē vai to valsts noteikumu nozīmē, ar kuriem transponēts Direktīvas (ES) 2016/680 37. pants. Neraugoties uz lielajām Savienības pieliktajām pūlēm sadarbībā ar galvenajām izcelsmes valstīm, no kurām nāk nelikumīgi uzturošies trešo valstu valstspiederīgie, kuriem noteikts atgriešanās pienākums, ne vienmēr ir iespējams nodrošināt, ka šīs trešās valstis sistemātiski izpilda starptautiskajās tiesībās noteikto pienākumu uzņemt atpakaļ savus valstspiederīgos. Tikai uz nedaudzām no šīm trešām valstīm attiecas atpakaļuzņemšanas nolīgumi, kas ir noslēgti vai par kuriem tiek risinātas sarunas ar Savienību vai dalībvalstīm un kas datu nosūtīšanai uz trešām valstīm paredz atbilstošas garantijas saskaņā ar Regulas (ES) 2016/679 46. pantu vai tiem valsts noteikumiem, ar kuriem transponēts Direktīvas (ES) 2016/680 36. pants. Gadījumā, ja šādu nolīgumu nav, dalībvalstu kompetentajām iestādēm personas dati, ko izmanto Savienības atgriešanas operāciju īstenošanā, būtu jānosūta atbilstoši nosacījumiem, kas noteikti Regulas (ES) 2016/679 49. panta 1. punkta d) apakšpunktā vai tajos valsts noteikumos, ar kuriem transponēts Direktīvas (ES) 2016/680 38. pants.

41)Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi, proti, kopīgu noteikumu ieviešanu attiecībā uz atgriešanu, izraidīšanu, piespiedu līdzekļu izmantošanu, aizturēšanu un ieceļošanas aizliegumiem, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga vai Ö un Õ iedarbības dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Kopienas Ö Savienības Õ līmenī, Kopiena Ö Savienība Õ var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma Ö par Eiropas Savienību Õ 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā minētā mērķa sasniegšanai.

ê 2008/115/EK 25. apsvērums (pielāgots)

48)Saskaņā ar 1. un 2. pantu Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotajā protokolā par Dānijas nostāju Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā, un šis lēmums tai nav saistošs Ö Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un Dānijai šī direktīva nav saistoša Õ un nav jāpiemēro. Ņemot vērā to, ka Tā kā šī direktīva – tiktāl, ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Šengenas Robežu kodeksam Ö Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) 2016/399 Õ, – papildina pilnveido Šengenas acquis saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma trešās daļas IV sadaļas noteikumiem, un saskaņā ar minētā protokola 5. pantu Dānija sešu mēnešu laikā pēc šīs direktīvas pieņemšanas Ö , Dānija saskaņā ar minētā protokola 4. pantu sešos mēnešos pēc tam, kad Padome ir pieņēmusi lēmumu par šo direktīvu, Õ izlemj, vai tā to šo direktīvu ieviesīs savos tiesību aktos.

ê 2008/115/EK 26. apsvērums (pielāgots)

49)Ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Ö Regulai (ES) 2016/399 Õ Šengenas Robežu kodeksam, šī direktīva papildina Šengenas acquis, kurā Apvienotā Karaliste nav iesaistīta, Ö ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Apvienotā Karaliste nepiedalās Õ saskaņā ar Padomes Lēmumau 2000/365/EK (2000. gada 29. maijs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā; . Tturklāt saskaņā ar Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienotā Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju 1. un 2. pantu Ö 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Õ un neskarot minētā protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un šī direktīva kopumā nav tai tai nav saistoša un nav jāpiemēro.

ê 2008/115/EK 27. apsvērums (pielāgots)

50)Ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Ö Regulai (ES) 2016/399 Õ Šengenas Robežu kodeksam, šī direktīva papildina Šengenas acquis, kurā Īrija nav iesaistīta, Ö ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuru īstenošanā Īrija nepiedalās Õ saskaņā ar Padomes Lēmumau 2002/192/EK (2002. gada 28. februāris) par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā; . Tturklāt saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Ö Nr. 21 Õ par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju Ö saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu Õ, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam Ö Līgumam par Eiropas Savienības darbību Õ, un neskarot minētā protokola 4. pantu, Īrija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un šī direktīva kopumā nav tai tai nav saistoša un nav jāpiemēro.

ê 2008/115/EK 28. apsvērums (pielāgots)

51)Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju Ö – saskaņā ar Nolīgumu, kas noslēgts starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par šo valstu asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, Õ šī direktīva, ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Ö Regulai (ES) 2016/399 Õ Šengenas Robežu kodeksam, – papildina Šengenas acquis noteikumus tā nolīguma nozīmē, ko Eiropas Savienības Padome noslēgusi ar Islandes Republiku un Norvēģijas Karalisti par abu minēto valstu iesaistīšanos Šengenas acquis ieviešanā, piemērošanā un izstrādē jomā, kas noteikta 1. panta C punktā Padomes Lēmumā 1999/437/EK par dažiem pasākumiem minētā nolīguma piemērošanai Ö ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Padomes Lēmuma 1999/437/EK 1. panta C. punktā Õ.

ê 2008/115/EK 29. apsvērums (pielāgots)

52)Attiecībā uz Šveici Ö – saskaņā ar Nolīgumu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, Õ šī direktīva, ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Ö Regulai (ES) 2016/399 Õ Šengenas Robežu kodeksam, – papildina Šengenas acquis noteikumus tā nolīguma nozīmē, kas noslēgts starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā jomā, kas noteikta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta C punktā, to skatot saistībā ar 3. pantu Padomes Lēmumā 2008/146/EK par to, lai Eiropas Kopienas vārdā noslēgtu minēto Nolīgumu Ö ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta C. punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2008/146/EK 3. pantu Õ.

ê 2008/115/EK 30. apsvērums (pielāgots)

53)Attiecībā uz Lihtenšteinu Ö – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, Õ šī direktīva, ciktāl tā attiecas uz trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri neatbilst vai vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem atbilstīgi Ö Regulai (ES) 2016/399 Õ Šengenas Robežu kodeksam, – saskaņā ar Protokolu starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu, Šveices Konfederāciju un Lihtenšteinas Firstisti par Lihtenšteinas Firstistes pievienošanos Nolīgumam starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, papildina Šengenas acquis noteikumus jomā, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta C punktā, to skatot saistībā ar 3. pantu Padomes Lēmumā 2008/261/EK par minētā Protokola parakstīšanu Eiropas Kopienas vārdā un par dažu tā noteikumu provizorisku piemērošanu, Ö ir to Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kuri attiecas uz jomu, kas minēta Lēmuma 1999/437/EK 1. panta C. punktā, to lasot saistībā ar Padomes Lēmuma 2011/350/ES 3. pantu. Õ

ò jauns