Satura rādītājs

1..................... Ievads. 2

2..................... Slēgti augstas aktivitātes starojuma avoti Eiropā.. 3

3..................... Direktīvas 2003/122/Euratom īstenošana ES-27 dalībvalstīs 3

3.1.................. Ievads. 3

3.2.................. Īstenošanas pārskats. 3

3.3.................. Jomas, kur direktīvas īstenošana nav konsekventa. 4

3.4.................. Jomas, kur direktīvas īstenošanā ir grūtības. 5

3.5.................. Direktīvas īstenošana no Komisijas puses. 5

3.6.................. Ieteikumi attiecībā uz direktīvas labāku īstenošanu. 5

3.7.................. Labā prakse direktīvas īstenošanā. 6

4..................... Direktīvas 2003/122/Euratom prasības — jauno ES drošības pamatstandartu daļa.. 7

4.1.................. Ievads. 7

4.2.................. Regulatīvā saskaņošana ar SAEA.. 8

4.3.................. Citas pārmaiņas. 8

5..................... Secinājumi. 9

1. Ievads

Pēc teroristiskajiem uzbrukumiem, kas 2001. gadā notika Savienotajās Valstīs, daudzas nacionālās drošības organizācijas pauda bažas par to, ka par ieroci, kas sēj bailes un sabiedriskas nekārtības, teroristu grupas varētu izmantot radioaktīvus avotus. Gan Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, gan Eiropas Savienība rīkojās, lai tiktu ieviests starptautisks tiesisks regulējums šo avotu, jo īpaši visaktīvāko avotu, drošības nodrošināšanai.

Direktīva 2003/122/Euratom (HASS direktīva) [1] stājās spēkā 2003. gada 31. decembrī, un tās juridiskās īstenošanas periods beidzās divus gadus vēlāk. Direktīva ievieš tiesisku regulējumu slēgtu augstas aktivitātes starojuma avotu (HASS) kontroles un drošības nodrošināšanai Eiropā un uzliek dalībvalstīm pienākumu izveidot sistēmas bezsaimnieka starojuma avotu atklāšanai un reģenerēt no iepriekšējām darbībām palikušus radioaktīvus avotus. Katra ES dalībvalsts ir izraudzījusies kompetento iestādi, kura veic uzdevumus saskaņā ar minēto direktīvu [2,3].

HASS direktīvas 14. pantā ir prasīts, lai Komisija ziņotu par direktīvas īstenošanā gūto pieredzi. Lai sniegtu ieskatu par stāvokli Eiropas Savienībā attiecībā uz 1) lietoto augstas aktivitātes avotu kontrolēšanu; 2) lietojumā neesošu jonizējošā starojuma avotu pārvaldību un 3) stratēģijām attiecībā uz rīcību ar bezsaimnieka starojuma avotiem[1], ir sagatavots īstenošanas pārskats. Tā pamatā ir dalībvalstu ziņojumi par HASS direktīvas nacionālo īstenošanu, anketas, atbildes uz mutvārdu jautājumiem un faktu vākšanas misijas pie Eiropas ieinteresētajām personām[2]. Pārskatīšanas rezultāti liecina par dažādu praksi direktīvas prasību praktiskajā īstenošanā. Dažās valstīs HASS kontroles noteikumi un tās administrēšana ir visai izvērsti, savukārt citas valstis ES prasības izpilda ar samērā pieticīgu administrēšanu. Tas nepārsteidz, jo ir tādas ES dalībvalstis, kurās ir tikai daži slēgti augstas aktivitātes avoti, savukārt citās to skaits rēķināms vairākos tūkstošos.

Kopumā HASS direktīva visās dalībvalstīs ir labi īstenota; ir sasniegti tās mērķi un nav pamata uzskatīt, ka kādā no ES dalībvalstīm uz slēgtajiem augstas aktivitātes avotiem nav attiecināta pietiekama kontrole. Visgrūtākā īstenošanas joma ir to kampaņu organizēšana, kurās meklē no agrākas prakses pārpalikušus iespējamus bezsaimnieka starojuma avotus[3]. Turklāt dažas nekonsekvences vērojamas HASS definīcijas piemērošanā, finansiālajā nodrošinājumā attiecībā uz starojuma avotiem, potenciāli apstaroto darbinieku apmācībā un starojuma avotu kontrolēšanas praksē.

HASS direktīva ir atcelta ar Direktīvu 2013/59/Euratom (jaunā Drošības pamatstandartu direktīva, BSS)[4], kurā iestrādātas minētās direktīvas galvenās normas un kura tās saskaņo ar SAEA norādījumiem par radioaktīviem avotiem. ES dalībvalstīm jaunā Drošības pamatstandartu direktīva savos tiesību aktos jātransponē līdz 2018. gada 6. februārim. Lai jaunajos transponējošajos tiesību aktos labāk pārvarētu līdzšinējās īstenošanas grūtības, Komisija transponēšanas procesā dalībvalstu uzmanību īpaši vērsīs uz jomām, kur tādas bijušas vērojamas.

Jaunā Drošības pamatstandartu direktīva neprasa ziņot par īstenošanu, tāpēc pēc šā ziņojuma turpmāku apsekojumu nebūs.

HASS direktīvas īstenošanas pārskata sagatavošanas laikā Horvātija nebija ES dalībvalsts, un attiecīgi uz Horvātiju šis ziņojums neattiecas. Tomēr HASS direktīva vēlāk ir transponēta Horvātijas nacionālajos tiesību aktos. Šā iemesla dēļ pēc noteikta laika būtu lietderīgi arī pārskatīt Horvātijas pieredzi minētās direktīvas īstenošanā. Tādēļ Komisija ir gatava pēc tam, kad direktīvas noteikumi Horvātijā būs bijuši spēkā trīs līdz četrus gadus, šajā dalībvalstī īstenot pārskatīšanu.

2. Slēgti augstas aktivitātes starojuma avoti Eiropā

Slēgti augstas aktivitātes starojuma avoti ir konteineri ar iekapsulētu radioaktīvu materiālu, kura aktivitāte pārsniedz Direktīvā 2003/122/Euratom norādītos limitus. Šādus avotus lielākoties izmanto medicīnā, negraujošā materiāltestēšanā un sterilizācijas vajadzībām. Tipiski HASS nuklīdi ir ilgperiodu Co-60, Ir-192, Sr-90 un Cs-137. Tipisks HASS turētājs ir slimnīca, industriāls testēšanas uzņēmums vai pētniecības institūts. Eiropā HASS ražo vairāki uzņēmumi, lai gan lielākajai daļai komerciālo avotu ir ASV vai Kanādas izcelsme.

Eiropas HASS inventārā ir apmēram 30 700 avotu, no kuriem 50 % ir Vācijai un Francijai. Deviņām dalībvalstīm inventārā ir mazāk nekā 100 HASS. Lielākā daļa negraujošai testēšanai izmantojamo avotu ir mobili, tātad drošībai īpaši problemātiski.

Dalībvalstīs ir reģistrēti apmēram 3 200 HASS turētāji, un 63 % no tiem ir Vācijā, Francijā, Polijā un Apvienotajā Karalistē. Vienam turētājam parasti ir 1–40 atsevišķi HASS (dažos gadījumos par vienu avotu uzskata ierīci, kurai ir vairāki avoti).

HASS augstās aktivitātes un bieži vien mobilās fiziskās konstrukcijas dēļ to drošība nacionālajām iestādēm ir īpaši sarežģīts uzdevums, jo īpaši tāpēc, ka ļaunprātīga rīcība ar radioaktīviem materiāliem var stipri ietekmēt sabiedrības dzīvi. Turklāt, nejauši zūdot kontrolei pār HASS, var rasties negadījumi sakarā ar pārmērīgu radioaktīvu apstarošanu vai ļoti nozīmīgas ekonomiskas izmaksas sakarā ar šāda avota izkausēšanu metāllūžņu pārstrādes procesā.

Eiropas Savienībā ir bijuši daži negadījumi, kur reģistrēts HASS nokļuvis ārpus kontroles vai arī atrasts nereģistrēts HASS. Ļoti nedaudzi no šiem gadījumiem (mazāk nekā desmit) saistīti ar kaitīgu apstarošanu, un vēl nelielāks skaits — ar ļaunprātīgu nodomu. Tiek lēsts, ka to negadījumu vidū, kas saistīti ar starojuma avotiem un par ko paziņots 2007.–2009. gadā, noziedzīgu nodarījumu īpatsvars bijis neliels — mazāks nekā 8 %. Ar lielu pārsvaru visbiežākais incidents ir metāllūžņu objektos vai uz valstu robežām lūžņu eksportēšanas laikā metāllūžņos atklāti radioaktīvi avoti vai piesārņoti priekšmeti. Otrs biežākais notikums, par kādu ziņo ES valstis, ir bezsaimnieka starojuma avotu atklāšana sabiedriskās vietās, pašvaldību atkritumizgāztuvēs vai bankrotējušu uzņēmumu teritorijās.

3. Direktīvas 2003/122/Euratom īstenošana ES-27 dalībvalstīs 3.1. Ievads

HASS direktīvas 14. pantā ir prasīts, lai dalībvalstis par direktīvas īstenošanā gūto pieredzi ziņotu līdz 2010. gada 31. decembrim. No katras dalībvalsts saņēmusi šo ziņojumu, Komisija veica pētījumu, kurā novērtēja direktīvas īstenošanu. Pētījums papildināja dalībvalstu ziņoto informāciju, sniedza pārskatu par īstenošanu un norādīja gan uz trūkumiem, gan labo praksi.

3.2. Īstenošanas pārskats

Pārskats par HASS direktīvas īstenošanas statusu 27 ES dalībvalstīs sniegts 1. attēlā. Rezultāti sniegti kā īstenoti (OK), jāpievērš uzmanība (PoA) un īstenošanā vērojamas grūtības (NOK). Diagrammas analīze liecina, ka kopumā atbilstība HASS direktīvas prasībām vērtējama kā laba. Direktīvas mērķi ir sasniegti, un nav pamata uzskatīt, ka kādā no ES dalībvalstīm uz augstas aktivitātes avotiem nav attiecināta pietiekama kontrole.

1. attēls. 1. attēlā sniegts pārskats par HASS direktīvas īstenošanas statusu 27 ES dalībvalstīs. OK – jāpievērš uzmanība (PoA) – īstenošanā vērojamas grūtības (NOK)

3.3. Jomas, kur direktīvas īstenošana nav konsekventa

Ir pieci jautājumi, kuros kopumā atzīstama atbilstība HASS direktīvas prasībām, bet to īstenošanā bieži vien vērojama nekonsekvence.

1) 12 dalībvalstīs vērojama nekonsekvence tiesiskā regulējuma īstenošanā. Izplatīti ir par aktivitātes līmeņiem HASS definēšanai uzskatīt citus līmeņus, nevis tos, kas norādīti HASS direktīvā (piemēram, SAEA līmeņus[5]). No tā izriet, ka HASS definīcijas ieviešana nacionālajos tiesību aktos visā pilnībā nesaskan ar direktīvu. Turklāt vairākas dalībvalstis, kas izmanto to pašu HASS direktīvā sniegto HASS definīciju, praksē nacionālo normu īstenošanā ņem vērā starojuma avota faktisko aktivitāti. Tāpēc direktīvas prasības neattieksies uz starojuma avotu, kura aktivitāte nokritusies zem direktīvas I pielikumā norādītajiem augstas aktivitātes līmeņiem.

2) Vairākās dalībvalstīs prasības, kas saistītas ar turētāja kontroli pār HASS, visā pilnībā neatbilst direktīvas prasībām. Piemēram, HASS turētāji nav sistemātiski testējuši HASS noplūdes vai starojuma avota turētāju īstenotā testēšanas programma ir ierobežota (tikai vizuāla pārbaude, bez dozas jaudas mērījumiem).

3) Desmit dalībvalstīs HASS pavaddokumentācija visā pilnībā neatbilst Direktīvas 7. panta prasībās norādītajam, ka ražotājs sniedz katra ražotā starojuma avota konstrukcijas tipa un tipiska starojuma avota konteinera fotogrāfiju. Turētājam jānodrošina, ka kopā ar katru starojuma avotu ir rakstiska informācija, attiecīgi arī šā avota, avota konteinera, pārvadāšanas iepakojuma, ierīces un aprīkojuma fotogrāfijas. Turklāt dažās valstīs ir arī vēsturiski starojuma avoti bez ID numura.

4) Galvenais jautājums, kam ilglaicīgā HASS pārvaldībā jāpievērš uzmanība, ir periods, kurā atļauts turētāja teritorijā glabāt vairs neizmantotus HASS. HASS direktīvā ir prasīts katru vairs neizmantotu starojuma avotu pēc ekspluatācijas pārtraukšanas nodot bez liekas kavēšanās. Tomēr vairākas dalībvalstis savos noteikumos nedefinē maksimālo periodu, kurā ir pieļaujama vairs neizmantotu starojuma avotu glabāšana turētāja teritorijā un pēc kura nodošana ir obligāta. Dažās dalībvalstīs dažās situācijās finansiālās garantijas attiecībā uz vairs neizmantotu avotu drošu ilglaicīgu pārvaldību var būt neskaidras vai arī HASS turētājiem atļaujas piešķiršanas procesā nav pienākuma noteikt attiecīgus pasākumus vairs neizmantotu HASS ilglaicīgai pārvaldībai.

5) Pēdējais jautājums, kam jāpievērš uzmanība, ir to darbinieku apmācīšana un informēšana, kas potenciāli var saskarties ar bezsaimnieka starojuma avotiem. Četrās dalībvalstīs šāda apmācība nav organizēta, savukārt astoņās citās tā nav pieprasīta noteikumos, netiek sniegta visu veidu darbiniekiem vai netiek īstenota visos riska apdraudētajos kompleksos vai arī netiek nedz uzskaitīta, nedz atkārtota.

3.4. Jomas, kur direktīvas īstenošanā ir grūtības

Tikai viena prasība apmēram pusē dalībvalstu ir īstenota slikti — bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšanas kampaņu organizēšana. Proti, HASS direktīvas 9.4. pantā ir prasīts dalībvalstīm pēc vajadzības nodrošināt, ka tiek organizētas no iepriekšējām darbībām palikušu bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšanas kampaņas. Dažādu iemeslu dēļ 14 dalībvalstīs šo kampaņu organizēšana ir izrādījusies sarežģīta.

Trim dalībvalstīm ir bijušas grūtības datu uzskaites prasību īstenošanā (5. pants), jo nav vienmēr nodrošināts, ka iestādei tieši paziņo par HASS statusa grozījumiem.

3.5. Direktīvas īstenošana no Komisijas puses

HASS direktīva Komisijai nosaka tikai šādus pienākumus: Komisija dara pieejamu datu reģistrācijas standartveidlapu, tā var atjaunināt vajadzīgo informāciju par II pielikumu (5. pants) un tā publicē dalībvalstu kompetento iestāžu un kontaktpunktu sarakstu (13. pants). Datu reģistrācijas standartveidlapa, kurā apkopota par katru HASS nepieciešamā informācija, ir pieejama Komisijas vietnē[6], un informācija par dalībvalstu iestādēm ir publicēta [2,3]. Atjaunināt II pielikumu Komisija līdz šim brīdim nav uzskatījusi par nepieciešamu un tāpēc nav saskaņā ar 17. pantu nodibinājusi padomdevēju komiteju.

3.6. Ieteikumi attiecībā uz direktīvas labāku īstenošanu

Balstoties uz HASS direktīvas ieviešanas analīzi, dalībvalstīm var adresēt vairākus ieteikumus, kā uzlabot direktīvas īstenošanu.

· Dalībvalstīs, kurās bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšanas kampaņas vēl nav organizētas, būtu jāvērtē vajadzība šādas sistemātiskas vai mērķtiecīgas kampaņas organizēt. Vērtējot vajadzību pēc reģenerēšanas kampaņas, pirmais solis būtu iestādē un pie ražotājiem/piegādātājiem pieejamo vēsturisko uzskaites datu analizēšana. Inspicējot objektus, kur ir varbūtīgāk atrast vairs neizmantotus starojuma avotus (slimnīcas, universitātes, pētniecības centrus, militārus objektus u. tml.), teritorijas varētu izpētīt rūpīgāk, meklējot pāri palikušus starojuma avotus, kādi var atrasties objektā.

· Lai nodrošinātu, ka par jebkādu HASS statusa grozīšanu ziņo nekavējoties, nacionālajā tiesiskajā regulējumā varētu noteikt maksimālo pieļaujamo kavēšanos — dažas dienas, kuru laikā par grozīšanu jāpaziņo attiecīgajai iestādei.

· Kamēr vēl nav transponēta jaunā ES Drošības pamatstandartu direktīva, kurā HASS definīcija ir pārskatīta, dalībvalstīm, kas izmanto spēkā esošajā direktīvā doto HASS definīciju, nacionālie HASS noteikumi būtu jāpiemēro līdz brīdim, kad starojuma avota aktivitāte sabrukšanas dēļ pazeminājusies līdz līmeņiem, kuros avotu uzraudzībai nepakļauj / no uzraudzības atbrīvo, un nevis līdz brīdim, kad starojuma avota aktivitāte nokritusies zemāk par augstas aktivitātes līmeņiem.

· Noteikumos vai saskaņā ar regulatīvās organizācijas izstrādātiem norādījumiem būtu jādefinē, kāda veida testi HASS turētājiem jāveic un cik bieži. Šie testi būtu jāveic apmācītai personai ar pietiekamām prasmēm un iemaņām attiecībā uz radiācijas drošību. Ja HASS turētājs nenodarbina pilnvarotu par radiācijas drošību atbildīgu personu, tests būtu jāveic pilnvarotai tehniskā atbalsta organizācijai. Jebkurā gadījumā dokumentācija, kurā atspoguļoti ar HASS izdarīto testu rezultāti, jāpārbauda inspicētājai iestādei, lai nodrošinātu, ka šie testi faktiski veikti un ka turētājs testu iznākumus ir ņēmis vērā.

· Inspekcijās būtu jāpārbauda arī ar HASS kopā esošā dokumentācija, lai pārliecinātos, ka attiecībā uz HASS direktīvas prasībām tā uzskatāma par pilnīgu.

· Lai novērstu risku pazaudēt kontroli pār turētāja teritorijā glabātiem vairs neizmantotiem HASS, nacionālajos noteikumos varētu noteikt maksimālo atļauto glabāšanas laiku pirms obligātas nodošanas. Inspekcijās būtu jāpārbauda atbilstība šai prasībai un, pamanot neatbilstību, būtu jāīsteno nepieciešamie izpildes pasākumi. Lai izvairītos no nevēlamām situācijām, jebkādas prakses atļaušanas priekšnoteikumam vajadzētu būt, ka ir noteikti atbilstoši pasākumi vairs neizmantotu HASS ilglaicīgai pārvaldībai.

· Lai nodrošinātu, ka personas, kas nodarbinātas iekārtās, kur ir varbūtīgāk atrast vai reģenerēt bezsaimnieka starojuma avotus, vai lielos tranzīta mezglos, ir pienācīgi apmācītas un informētas, nacionālajos noteikumos vajadzētu būt prasībai par mācību nodarbību organizēšanu. Šī prasība nozīmētu, ka jārīko abu kategoriju (vadība un strādnieki) darbiniekiem paredzēti mācību kursi par visām ar risku saistītajām iekārtām. Gan mācību nodarbību saturs, gan to biežums būtu vai nu jānosaka, vai jāapstiprina attiecīgajai iestādei. Mācību un informācijas programmā būtu jāiekļauj praktiski vingrinājumiem, piemēram, starojuma avotu un to konteineru vizuālai atklāšana, kā arī jāaplūko rīcība, kas uz vietas jāveic gadījumos, kur ir atklāts starojuma avots vai ir aizdomas par šāda starojuma avota atklāšanu.

3.7. Labā prakse direktīvas īstenošanā

Pamatojoties uz analīzi par to, kādā līmenī 27 dalībvalstīs īsteno HASS prasības, var atpazīt vairākus paraugprakses piemērus. Daži no tiem turpmāk aprakstīti.

· HASS pārvaldībā svarīgs solis ir licencēšanas process. Lai attiecībā uz jebkuru praksi, kurā izmanto HASS, varētu notikt iepriekšēja atļaušana, piemēram, vajadzīgs, lai būtu noteikti atbilstoši HASS ilglaicīgas pārvaldības pasākumi, arī finansiālas garantijas un arī tādiem gadījumiem, kur turētājs vai piegādātājs kļūst maksātnespējīgs vai beidz uzņēmējdarbību. Pie ilglaicīgiem pasākumiem nepieder vairs neizmantotu HASS ilglaicīga glabāšana turētāja teritorijā. Atļaujā aprakstīti arī testi, kas jāizdara HASS turētājiem, un to biežums, kā arī mācību nodarbības, ko organizēs apstarošanai pakļautajiem darbiniekiem, un to atkārtošanas biežums.

· Lai nodrošinātu, ka par jebkādu HASS statusa maiņu iestādei ziņo bez kavēšanās, nacionālajos noteikumos, ar kuriem ievieš HASS direktīvu, nosaka maksimālo pieļaujamo kavēšanos — dažas dienas.

· Nacionālās kompetentās iestādes regulāri īsteno pieteiktas un nepieteiktas inspekcijas, lai pārbaudītu gan drošuma, gan drošības jautājumus. Inspekciju mērķis ir verificēt visu HASS turētāja rīcībā esošo HASS datu uzskaiti, lai pārbaudītu iestādei paziņotās informācijas pareizību. Verificē arī starojuma avotam līdzi doto dokumentāciju. Inspekcijās verificē uzskaites datus, kas attiecas uz HASS testēšanu un HASS turētāju darbinieku apmācībām. Papildus šīm dokumentārajām kontrolpārbaudēm inspektori vizuāli apskata starojuma avotus un mērījumus, pārliecinoties par starojuma avota integritāti un pareizu lietošanu.

· HASS turētāja darbinieku apmācības programmu nosaka vai apstiprina iestāde, un paredzēts arī mācības ar saprātīgiem starplaikiem (piemēram, gads) atkārtot. Par mācību kursiem veic uzskaiti, un par apgūtā izpratni organizē testus. Inspekcijās pārbauda mācību kursu uzskaites datus.

· HASS direktīva prasa, lai, — ja vien kompetentā iestāde nav piekritusi citādai rīcībai, — pēc ekspluatācijas beigām avotu turētāji ikvienu vairs neizmantotu starojuma avotu bez liekas kavēšanās atdod piegādātājam, nodod atzītai iekārtai vai citam turētājam, kam ir izsniegta atļauja. Tā kā direktīvā "lieka kavēšanās" nav precīzi definēta, dalībvalstu vidū periodi pirms obligātas nodošanas stipri atšķiras — no nepilna gada līdz vairākiem gadiem vai nedefinētam laikam. Labā prakse ir tāda, ka noteikumos nosaka saprātīgu maksimālo laika periodu (piemēram, ne vairāk kā divi gadi), kura laikā vairs neizmantoti starojuma avoti jāizvāc no lietotāja teritorijas. Noteikumi par atpakaļpieņemšanu vien nenodrošina, ka vairs neizmantotus starojuma avotus tiešām izvāc no lietotāja teritorijas — ir nepieciešamas finansiālas norunas, piemēram, turētāju vai piegādātāju naudas deponējumi. Šāda kārtība, ko finansē starojuma avota lietotāji, attiecas arī uz tādu vairs neizmantotu HASS ilglaicīgu pārvaldību, ko pārved uz atzītu uzglabāšanas objektu. Ja vairs neizmantota HASS pārvešanu uz atzītu uzglabāšanas objektu uzskata par vienu no ilglaicīgas pārvaldības iespējām, dalībvalsts gādā, lai būtu pieejams objekts ar pietiekamu kapacitāti.

· Vairākās dalībvalstīs ir arī tāda labā prakse, ka tiek noteikti un pildīti konkrēti noteikumi attiecībā uz HASS drošību un fizisko aizsardzību. Drošības prasības balstās uz pakāpenisku pieeju, kurā ņemts vērā starojuma avotu radītais apdraudējums.

· Lai nepieļautu negadījumus ar bezsaimnieka starojuma avotiem, dalībvalsts apzina stratēģiskas vietas, kurās tos varbūtīgi atrast vai caur kurām tie varētu tikt ievesti valstī. Turklāt regulatīvā iestāde nosaka, ka šajās vietās jāierīko detektēšanas un monitoringa iekārtas. Tiek organizētas bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšanas kampaņas, jo īpaši vecās iekārtās vai kādreizējās iekārtās, kur tikušas vai joprojām tiek izmantotas radioaktīvas vielas. Bezsaimnieka starojuma avotu reģenerēšanas un pārvaldības finansiālais slogs nav jāuzņemas sabiedrībai ar valsts budžetu, tas jāuzņemas attiecīgajiem starojuma avotu lietotājiem. Iestāde apstiprina reaģēšanas un trauksmes procedūras iekārtām, kur ir varbūtīgāk atrast bezsaimnieka starojuma avotus, un tiek organizētas mācības to testēšanai.

· Visās riskam pakļautajās iekārtās vadītājus un darbiniekus, kas var saskarties ar bezsaimnieka starojuma avotiem, regulāri apmāca par atbilstību nacionālo noteikumu prasībām. Mācību kursu saturu nosaka vai apstiprina iestāde, kas nodrošina nodarbību uzskaiti un faktisko pasniegšanu. Tiek izvērtēta apmācāmo personu izpratne. Lai pilnveidotu to cilvēku zināšanas, kas var nonākt saskarē ar bezsaimnieka starojuma avotiem, iestāde organizē informatīvas nodarbības un izstrādā norādījumus, dokumentāciju, izglītojošas filmas, plakātus u. tml.

4. Direktīvas 2003/122/Euratom prasības — jauno ES drošības pamatstandartu daļa 4.1. Ievads

Jauno ES Drošības pamatstandartu (BSS) direktīvu 2013/59/Euratom [4] pieņēma 2013. gada 5. decembrī. Jaunajā direktīvā ir ne vien atjaunināta spēkā esošā BSS [5] direktīva, bet arī iestrādātas un atjauninātas piecu citu spēkā esošu direktīvu, arī HASS direktīvas, prasības. Jaunajā BSS direktīvā ir ņemti vērā jaunākie ICRP[7] norādījumi un jaunie SAEA izstrādātie Starptautiskie drošības pamatstandarti. ES dalībvalstīm jaunā Drošības pamatstandartu direktīva savos tiesību aktos jātransponē četru gadu laikā, līdz 2018. gada 6. februārim.

Jaunajā BSS direktīvā ir atsevišķas nodaļas par kontroli pār slēgtiem starojuma avotiem un bezsaimnieka starojuma avotiem. Šajās nodaļās ietilpst spēkā esošās HASS direktīvas noteikumi ar tikai dažiem būtiskiem grozījumiem, kas izklāstīti turpmāk.

4.2. Regulatīvā saskaņošana ar SAEA

Lai radītu augstas aktivitātes slēgtiem starojuma avotiem paredzētu regulatīvās kontroles sistēmu, jānosaka kāds nuklīdu īpatnējās aktivitātes līmenis, virs kura šāds avots kontrolējams kā HASS. Izstrādājot HASS direktīvu, par HASS definīcijas pamatu izraudzījās SAEA pārvadāšanas noteikumos[8] definētās aktivitātes vērtības (A1-vērtības, dalītas ar 100). Vēlāk SAEA "bīstama" starojuma avota definēšanai izstrādāja D-vērtības[9], ko izmantoja par starojuma avotu kategorizācijas sistēmas pamatu, un tādēļ HASS direktīvā un SAEA "Radioaktīvo avotu drošības un drošuma rīcības kodeksā" (CoC)[10] starojuma avota definīcijas atšķiras. Par HASS definīcijas pamatu pieņemot SAEA D-vērtības, jaunā ES BSS direktīva šo pretrunu likvidē. Tas nozīmē, ka Eiropas Savienībā kā HASS jākontrolē SAEA 1., 2. un 3. kategorijas avoti.

Definīciju pārskatīja tāpēc, ka vairāku ES dalībvalstu iestādes norādīja, ka stāvoklis ar divām atšķirīgām starptautiska līmeņa HASS definīcijām ir problemātisks. HASS direktīvai un SAEA CoC mērķi ir līdzīgi, tāpēc tās būtu jāattiecina uz vienu un to pašu starojuma avotu grupu. Turklāt SAEA un ES principā būtu jātiecas uz starptautisko standartu saskaņošanu.

Pastāvēja arī viedoklis, ka attiecībā uz daudziem nuklīdiem HASS direktīvā norādītie aktivitātes līmeņi ir diezgan zemi, tāpēc visi HASS avoti faktiski nav "ievērojams potenciāls risks cilvēka veselībai un videi", kā apgalvots direktīvas apsvērumos, savukārt SAEA D-vērtībām ir drošs zinātnisks pamats, un šīs vērtības zināmā mērā pamato arī novērojumi par faktiskajām dozām avārijās ar starojuma avotiem.

No šīs saskaņošanas izriet, ka dalībvalstu iestādēm būs attiecīgi jākoriģē šajās valstīs pieņemtās vērtības. Turklāt D-vērtības lielākajā daļā gadījumu pārsniedz HASS direktīvā paredzētās vērtības (A1/100), tāpēc pārmaiņa nozīmē, ka attiecībā uz lielāko daļu nuklīdu prasības būs mazāk stingras (dažu avotu brīvprātīga izņemšana no HASS reģistriem). Faktiski tādu avotu, ko skar vecās un jaunās definīcijas atšķirība, ir ļoti nedaudz, jo lielākajai daļai reģistrēto HASS starojuma avotu aktivitāte stipri pārsniedz jauno BSS direktīvā noteikto aktivitātes limitu. Četriem nuklīdiem[11] jaunais aktivitātes limits ir zemāks par veco limitu; attiecībā uz šiem nuklīdiem jaunā BSS direktīva paredz stingrāku regulatīvo kontroli.

Vēl viena svarīga pārmaiņa HASS definīcijā ir tāda, ka tagad definīcija attiecas uz tagadējo aktivitāti, nevis uz aktivitāti ražošanas vai tirgū laišanas brīdī. Tas nozīmē, ka tad, kad starojuma avota aktivitāte sabrukšanas dēļ nokritusies zemāk par D-vērtību, avotu no HASS reģistra var izņemt un tas vairs nav jākontrolē kā HASS.

Būtu jāievēro, ka direktīva nosaka standartu minimumu. Dalībvalstis nacionālajos noteikumos var izmantot arī stingrākas prasības.

4.3. Citas pārmaiņas

Citas ar jauno ES BSS ieviestas pārmaiņas, kas attiecas uz starojuma avotiem, atspoguļo HASS direktīvas piemērošanā gūto pieredzi un sakarā ar neseniem notikumiem ar radioaktīviem avotiem un piesārņojumu saņemtās atsauksmes. Turpmāk izklāstītas būtiskākās pārmaiņas.

· Ir nedaudz mainītas slēgto starojuma avotu un jonizējošā starojuma avota konteinera definīcijas.

· Ir noteiktas jaunas prasības attiecībā uz metāla piesārņošanas situācijām. Ja metāllūžņu pārstrādes iekārtu operatoriem ir aizdomas par jebkādu kušanu vai metalurģisku apstrādi, kas skar bezsaimnieka starojuma avotu, tiem nekavējoties jāinformē kompetentā iestāde. Jāizvirza prasība, ka piesārņotos materiālus neizmanto, nelaiž tirgū vai nelikvidē bez kompetentās iestādes iesaistes. Dalībvalstis veicina tādu sistēmu izveidi, kuru mērķis ir atklāt radioaktīvā piesārņojuma klātbūtni no trešām valstīm importētos metāla izstrādājumos tādās vietās kā lieli objekti, kas nodarbojas ar metālu importēšanu, un nozīmīgos tranzītmezglos.

· Dalībvalstīm ir prasīts nodrošināt, ka vadība objektos, kuros ir vislielākā iespēja atrast vai reģenerēt bezsaimnieka starojuma avotus, arī lielās metāllūžņu noliktavās, jaudīgās metāllūžņu pārstrādes iekārtās un lielos tranzīta mezglos, ir informēta par iespējamību nonākt saskarē ar starojuma avotu. Ja darbinieki var saskarties ar starojuma avotu, tie ir jākonsultē un jāapmāca vizuāli noteikt starojuma avotus un to konteinerus, jāinformē par galvenajiem faktiem attiecībā uz jonizējošo starojumu un tā iedarbību un jāinformē par darbībām, kas veicamas uz vietas, ja kāds avots ir atklāts vai ir aizdomas par tā atklāšanu.

· Ir pilnveidota HASS datu reģistrācijas veidlapa (BSS direktīvas XIV pielikums), atjauninot terminoloģiju un likvidējot līdzšinējās nesakritības.

· Ir izvirzītas jaunas vispārīgas prasības attiecībā uz nenoslēgtiem starojuma avotiem. Dalībvalstis gādā, ka tiek veikti pasākumi, lai uzturētu kontroli pār nenoslēgtiem starojuma avotiem attiecībā uz to atrašanās vietu, izmantošanu un reģenerēšanu vai likvidēšanu. Turklāt dalībvalstis prasa, lai uzņēmumi attiecīgā gadījumā un ciktāl iespējams veiktu datu uzskaiti par to atbildībā esošiem nenoslēgtiem starojuma avotiem. Dalībvalstis prasa katram uzņēmumam, kura rīcībā ir nenoslēgts radioaktīvs avots, nekavējoties paziņot kompetentajai iestādei par jebkuru nozaudēšanu, zādzību, būtisku noplūdi vai neatļautu izmantošanu vai izplūdi.

5. Secinājumi

HASS direktīva Eiropas Savienībā ir īstenota sekmīgi, lai gan dažādu ES dalībvalstu īstenošanas praksē joprojām pastāv būtiskas atšķirības. Šajos gados Komisijai attiecībā uz HASS iesniegti tikai nedaudzi izmeklēšanas pieprasījumi, un tas liecina, ka direktīvas prasības ir labi izprastas un pieņemtas.

No 2018. gada 6. februāra Direktīvu 2003/122/Euratom atceļ Direktīva 2013/59/Euratom, kurā iestrādātas agrākās direktīvas galvenās normas un ar kuru tās tiek saskaņotas ar SAEA noteikumiem par radioaktīvajiem avotiem. ES dalībvalstīm jaunā Drošības pamatstandartu direktīva savos tiesību aktos jātransponē līdz 2018. gada 6. februārim. Jaunajā Drošības standartu pamatdirektīvā ir pamatīgi pārskatīts viss ES tiesiskais regulējums radiācijas drošības jomā. Nodaļas par HASS labi iederas šajā regulējumā, jo HASS direktīva ES dalībvalstīs ir labi pieņemta un attiecībā uz HASS kontrolēšanu nav bijuši vajadzīgi lieli grozījumi, lai gan jaunajā BSS direktīvā novērstas vairākas HASS direktīvas nepilnības. ES valstīm īpaši izdevīga ir panāktā saskaņošana ar SAEA noteikumiem, jo tādējādi ES valstis attiecībā uz slēgtiem augstas aktivitātes starojuma avotiem un bezsaimnieka starojuma avotiem var izpildīt gan ES, gan SAEA prasības.

Komisija rosina ikvienu dalībvalsti jaunās Direktīvas 2103/59/Euratom transponēšanas pienākumu pildīt un nacionālos noteikumus un norādījumus par radioaktīvu avotu drošumu un drošību pārskatīt, ņemot vērā šā ziņojuma saturu, jo īpaši apzināto labo praksi. Komisijas radiācijas drošības sērijas publikācijā RP 179 ir sniegts sīkāks pārskats par stāvokli Eiropā attiecībā uz HASS un arī īsi aprakstīti attiecīgie Kanādas un ASV noteikumi.

Atsauces

[1] Padomes 2003. gada 22. decembra Direktīva 2003/122/Euratom par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli, ES Oficiālais Vēstnesis L 346, 31.12.2003.

[2] Komisijas paziņojums saistībā ar Padomes Direktīvu 2003/122/EURATOM par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli, ES Oficiālais Vēstnesis C 122/2, 27.4.2013.

[3] Komisijas paziņojums saistībā ar Padomes Direktīvu 2003/122/Euratom par slēgtu augstas radioaktivitātes starojuma avotu un bezīpašnieka jonizējošā starojuma avotu kontroli un Padomes Regulu (Euratom) Nr. 1493/93 par radioaktīvo vielu pārvadājumiem starp dalībvalstīm, ES Oficiālais Vēstnesis C 347/02, 28.11.2013.

[4] Padomes 2013. gada 5. decembra Direktīva 2013/59/Euratom, ar ko nosaka drošības pamatstandartus aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem un atceļ Direktīvu 89/618/Euratom, Direktīvu 90/641/Euratom, Direktīvu 96/29/Euratom, Direktīvu 97/43/Euratom un Direktīvu 2003/122/Euratom, ES Oficiālais Vēstnesis L 13/1, 2014.1.17.

[5] Padomes 1996. gada 13. maija Direktīva 96/29/Euratom, kas nosaka drošības pamatstandartus darba ņēmēju un iedzīvotāju veselības aizsardzībai pret jonizējošā starojuma radītajām briesmām, ES Oficiālais Vēstnesis L 159, 29.06.1996.

[1] Bezsaimnieka starojuma avots ir radioaktīvs avots, kas netiek reglamentējoši kontrolēts.

[2] Detalizētāka informācija par stāvokli attiecībā uz HASS ES dalībvalstīs, ASV un Kanādā ir pieejama Komisijas publikācijā "Radiācijas drošība Nr. 179" Study on the current status of radioactive sources in the EU, on the origin and consequences of loss of control over radioactive sources and on successful strategies concerning the detection and recovery of orphan sources, 2014.

[3] Direktīva prasa, lai dalībvalstis bezsaimnieka starojuma avotu meklēšanas kampaņas organizētu "pēc vajadzības", tātad par šo kampaņu organizēšanas vajadzību iespējams lemt nacionālā līmenī.

[4] Jaunās BSS direktīvas 107. pants, spēkā no 2018. gada 6. februāra.

[5] SAEA kodoldrošības standarti, Categorization of radioactive sources for protecting people and the environment, No RS-G-1.9, Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, 2005.

[6] http://ec.europa.eu/energy/en/topics/nuclear-energy/radiation-protection/control-other-radioactive-sources

[7] Starptautiskā Radioloģiskās aizsardzības komisija

[8] Regulations for the Safe Transport of Radioactive Material, Safety Standards Series, Safety Requirements No.TS-R-1, Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, Vīne, 2009.

[9] Dangerous quantities of radioactive material (D values) (EPR-D-VALUES 2006), Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, 2006.

[10] Code of Conduct on the Safety and Security of Radioactive Sources, Starptautiskā Atomenerģijas aģentūra, Vīne, 2004.

[11] Po-210, Pu-238, Cm-244 un Am-241