LV    LV  EIROPAS KOPIE NU KOMISIJA 
Briselē, 23.12.2005 
COM(2005) 696 gal īgā redakcija 
  
ZAĻĀ GRĀMATA 
par jurisdikcijas kol īzijām un non bis in idem  principu krimin ālprocesā 
(iesniegusi Komisija)  
  
{SEC(2005) 1767} 
 
LV 2   LV ZAĻĀ GRĀMATA 
par jurisdikcijas kol īzijām un non bis in idem  principu krimin ālprocesā 
Šīs Zaļās grāmatas mērķis ir uzsākt plašas apspriedes ar ieinteres ētajām person ām par 
jautājumiem, kas saist īti ar jurisdikcijas kol īzijām krimin āllietās, tostarp ne bis in idem  
principu. Za ļajā grāmatā ir identific ētas problēmas, kas var rasties pašreiz ējā situācijā, un 
piedāvāti iespējamie risin ājumi. Pievienotaj ā darba dokument ā ir sniegta s īkāka analīze. 
Komisija aicina ieinteres ētās personas iesniegt piez īmes līdz 2006. gada 31. martam, nos ūtot 
tās uz šādu adresi: 
European Commission 
Directorate-General for Justice, Freedom and Security Unit D3 – Criminal Justice Office LX46 3/20 B - 1049 Brussels 
E-pasts: JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Fakss: +32-2/296 76 34 Ja ieinteres ētās personas nev ēlas, lai viņu sniegtās piezīmes tiktu public ētas Komisijas t īmekļa 
vietnē, par to ir j āsniedz skaidra nor āde. 
 
LV 3   LV 1. IEVADS  
Tā kā arvien vair āk noziegumi tiek izdar īti starptautisk ā mērogā, ES krimin ālajā 
tiesvedībā pieaug to gad ījumu skaits, kad vienas un t ās pašas lietas izmekl ēšana 
ietilpst vair āku dalībvalstu krimin ālajā jurisdikcij ā. Turklāt mūsdienās ir 
palielinājusies vair āku vajāšanu vai „pozit īvu” jurisdikcijas kol īziju iespējamība 
attiecībā uz vienām un tām pašām lietām, jo pēdējos gados daudzu valstu krimin ālo 
jurisdikciju darb ības joma ir iev ērojami paplašin āta. 
Vairāku vajāšanu veikšana kait ē indivīdu tiesībām un interes ēm un var b ūt par 
darbību dublēšanās iemeslu. Atbild ētāji, cietušie un liecinieki var tikt izsaukti uz 
uzklausīšanu vair ākās valstīs. Galvenais ir tas, ka atk ārtota tiesved ība ir saist īta ar 
vairākiem ierobežojumiem šo personu ties ībām un interes ēm, piemēram, attiec ībā uz 
brīvu pārvietošanos. Atk ārtota tiesved ība rada psiholo ģisku slogu un juridisk ās 
palīdzības izmaksas un sarež ģī juridisko pal īdzību. Attīstītā brīvības, droš ības un 
tiesiskuma telp ā būtu lietderīgi pēc iespējas izvair īties no šādas kaitīgas ietekmes, 
ierobežojot vair āku vajāšanu veikšanu vien ā un tajā pašā lietā. 
Pašlaik valstu iest ādes vienā un tajā pašā lietā var vienlaic īgi brīvi veikt patst āvīgu 
kriminālvajāšanu. Vien īgais juridiskais š ķērslis ir ne bis in idem  princips, kas 
noteikts 54. - 48. pant ā Šengenas l īguma īstenošanas konvencij ā (CISA ). Tomēr šis 
princips nenov ērš jurisdikcijas kol īzijas laikposm ā, kad divās vai vair āk dalībvalstīs 
notiek vair ākas vajāšanas; to var izmantot, lai vien īgi novērstu atkārtotu vajāšanu tajā 
pašā lietā, ja tiesved ība kādā dalībvalstī ir izbeigta ar l ēmumu par turpm ākas 
vajāšanas pārtraukšanu ( res judicata ).  
Vēl svarīgāk ir tas, ka gad ījumā, ja nav sist ēmas lietu iedal īšanai atbilstošajai 
jurisdikcijai vaj āšanas laik ā, ne bis in idem  principa piem ērošana var izrais īt 
nejaušību vai pat patva ļu - dodot priekšroku tai jurisdikcijai, kas pirm ā var pieņemt 
galīgo lēmumu, min ētā principa rad ītās sekas būs identiskas principa „rindas k ārtībā” 
radītajam efektam. Jurisdikcijas izv ēle pašlaik notiek p ēc nejaušības principa, un tas, 
šķiet, ir iemesls, k āpēc uz principu ne bis in idem  joprojām ir attiecin āmi vairāki 
izņēmumi.  
Lai atbilst īgi reaģētu uz probl ēmu, kas saist īta ar (pozit īvām) jurisdikcijas kol īzijām, 
vajadzētu izveidot meh ānismu lietu iedal īšanai atbilstošajai jurisdikcijai. Ja vaj āšanas 
būtu koncentr ētas vienā jurisdikcij ā, ne bis in idem  problēma vairs nerastos. Bez tam 
šāds mehānisms papildin ātu savstarp ējās atzīšanas principu, kas paredz, ka vien ā 
dalībvalstī pieņemtu tiesas l ēmumu atz īst un, ja nepieciešams, izpilda cit ā dalībvalstī. 
Šajā Zaļajā grāmatā Komisija ir izkl āstījusi iespējas tāda mehānisma izveidei, kas 
veicinātu atbilstoš ākās jurisdikcijas izv ēli krimin āllietā, kā arī ne bis in idem  
noteikumu iesp ējamai pārskatīšanai. Tādējādi Komisija rea ģē uz Hāgas programmas 
3.3. punktu un 2000. gada 29. novembra  programmu par savstarp ēju atzīšanu (jo 
īpaši tās 2.3. punktu, k ā arī 1. un 11. pas ākumu). Attiec īgos ES pas ākumus var ētu 
pieņemt pamatl ēmuma veid ā, pamatojoties uz 31. pant a 1. punkta d) apakšpunktu 
Līgumā par Eiropas Savien ību (LES), saska ņā ar kuru kop īgai rīcībai ir jāietver 
jurisdikcijas kol īziju novēršana starp dal ībvalstīm. Ja tiks uzskat īts par vajadz īgu, 
31. panta 1. punktu c) var ētu izmantot k ā papildu pamatu, lai nodrošin ātu dalībvalstīs 
 
LV 4   LV piemērojamo likumu sader ību, kas var b ūt nepieciešams tiesu iest āžu sadarb ības 
uzlabošanai.  
2. MEHĀNISMA IZVEIDE JURISDIKCIJAS IZV ĒLEI 
2.1. Priekšnoteikumi 
Attiecībā uz mehānismu, kura m ērķis ir iedal īt lietas atbilstošajai jurisdikcijai, ir 
jāizvairās no birokr ātisma, vienlaic īgi garant ējot līdzsvarotu pieeju, un pien ācīgi 
jāievēro attiecīgo indivīdu tiesības. Lai tas funkcion ētu, ir jānodrošina divi galvenie 
priekšnoteikumi. 
Pirmkārt, kompetentaj ām iestādēm ir jāiegūst inform ācija par tiesved ībām un/vai 
saistītiem lēmumiem šo iest āžu jurisdikcij ā: tām ir jāļauj un, iesp ējams, pat j ānosaka 
par pienākumu veikt attiec īgās informācijas apmai ņu. 
Otrkārt, dalībvalsts iest ādēm, kas veic krimin ālvajāšanu, tikl īdz tās uzzina par cit ā 
dalībvalstī notiekošu tiesved ību, ir jābūt iespējai atturēties no tiesved ības uzsākšanas 
vai apturēt to, pamatojoties uz to vien, ka taj ā pašā lietā notiek krimin ālvajāšana citā 
dalībvalstī.  
Atturēšanas no vaj āšanas uzs ākšanas (vai notiekošas vaj āšanas aptur ēšana) var ētu 
radīt problēmas to dal ībvalstu ties ību sistēmai, kas iev ēro likumības principu, proti, 
saskaņā ar kuru kompetentaj ām iestādēm ir pien ākums veikt krimin ālvajāšanu 
attiecībā uz katru noziedz īgu nodarījumu, kas ietilpst to kompetenc ē. Tas varētu radīt 
problēmas, jo īpaši, ja š āds princips ir paredz ēts valsts konstit ūcijā. Tāpēc 
turpmākajā aktā varētu paredzēt izņēmumu šā principa piem ērošanai. Šaj ā sakarā var 
pamatoti iebilst, ka kop ējā brīvības, drošības un tiesiskuma telp ā šis princips tiek 
īstenots, citai dal ībvalstij veicot vaj āšanu šādā lietā.  
2.2. Kārtība 
Kad ir izpild īti iepriekš min ētie priekšnoteikumi, ierosin ātais mehānisms var ētu 
ietvert šādus procesu ālos posmus. 
1. posms - „ieinteres ēto personu” identific ēšana un inform ēšana 
Pirmkārt, šķiet lietder īgi identific ēt un inform ēt dalībvalstis, kuras var ētu būt 
ieinteresētas piedal īties atbilstoš ākās jurisdikcijas izv ēles proces ā attiecīgajai lietai. 
Tādēļ ES tiesību aktos var ētu noteikt, ka t ās dalībvalsts iest ādēm, kas ir uzs ākusi vai 
gatavojas uzs ākt krimin ālvajāšanu  („valsts, kas uzs āk kriminālvajāšanu”), lietā, 
kurā saskatāma būtiska saist ība ar citu dal ībvalsti, ir savlaic īgi jāinformē šīs 
otrās dalībvalsts kompetent ās iestādes. Šāds pienākums varētu attiekties uz iest ādēm, 
kas veic krimin ālvajāšanu, un/vai cit ām tiesu/izmekl ēšanas vai ties ībaizsardz ības 
iestādēm atkarībā no dalībvalstu krimin āltiesību sistēmu konkr ētajām īpatnībām. 
Savukārt iestādes, kas sa ņēmušas inform āciju, varētu izteikt savu ieinteres ētību 
saistībā ar krimin ālvajāšanu attiec īgajā lietā. Varētu paredzēt, ka šāda ieinteres ētība ir 
jādara zināma noteikt ā laika posm ā. Tomēr saistībā ar sistēmu izņēmuma kārtā 
varētu ļaut atbild ēt arī pēc šī termiņa. Ja neviena dal ībvalsts neizsaka ieinteres ētību, 
valsts, kas uzs āk kriminālvajāšanu, varētu turpināt kriminālvajāšanu lietā, neveicot 
 
LV 5   LV papildu konsult ēšanos, ar nosac ījumu, ka jaunu faktu atkl āšanās nevieš izmai ņas 
attiecīgajā lietā. 
2. posms - konsult ācijas/apspriedes 
Ja divas vai vair āk dalībvalstis ir ieinteres ētas veikt krimin ālvajāšanu vien ā un tajā 
pašā lietā, to attiec īgajām kompetentaj ām iestādēm ir jābūt iespējai kopīgi izskatīt 
jautājumu par „lab āko vietu” krimin ālvajāšanas veikšanai liet ā. Viena no iesp ējām 
būtu noteikt pienākumu uzs ākt apspriedes , lai ņemtu vērā visu ieinteres ēto 
dalībvalstu viedok ļus. Šajā posmā tieši kontakti starp kompetentaj ām iestādēm, šķiet, 
ir efektīvākais apspriežu veids. Ja nepieciešams, t ās varētu lūgt palīdzību no Eurojust 
un/vai citu Eiropas Savien ības mehānismu pal īdzību.  
Pateicoties 2. posmam, bieži iesp ējams pan ākt drīzu vienpr ātību par atbilstoš ākās 
jurisdikcijas izv ēli kriminālvajāšanas veikšanai liet ā, kurā rodas jurisdikcijas kol īziju 
problēmas. Tādējādi dažas valstu iest ādes brīvprātīgi pārtrauks  vai apturēs 
tiesvedību, ko tās uzsākušas (vai attur ēsies no tiesved ības uzsākšanas), bet cita 
iestāde uzsāks vai turpin ās veikt tiesved ību attiecīgajā lietā. Izmantojot š ādu pieeju, 
kompetent ās valsts iest ādes varētu vienkārši turpināt tiesvedību atbilstoši savas valsts 
tiesību aktiem. T āpēc šādām darbībām šķietami nav vajadz īgi saistoši ES l īmeņa 
noteikumi. Saska ņā ar ierosin āto mehānismu gad ījumos, kad jauni fakti vieš 
izmaiņas attiecīgajā lietā, šādus atseviš ķas valsts l ēmumus var ētu pārskatīt attiecīgās 
dalībvalstis. Tom ēr dažos gad ījumos viet ējās iestādes varētu dot priekšroku saistošas 
vienošanās noslēgšanai, lai nodrošin ātu tiesisko noteikt ību un nov ērstu pārrunu 
atsākšanu. Ja t ās vēlas šādi rīkoties, tās var izmantot ES paraugnol īgumu , kurā cita 
starpā varētu noteikt kop īgus noteikumus š ādu nolīgumu denons ēšanai.  
3. posms - str īdu izšķiršana/starpniec ība 
Ja vienkāršā veidā vienošanos neb ūs iespējams pan ākt, būs nepieciešams str īdu 
izšķiršanas meh ānisms. Paredzams, ka šis posms sniegs iesp ēju īstenot struktur ētu 
dialogu starp ieinteres ētajām pusēm, kas ļautu objekt īvi izvērtēt saistītās intereses. 
Tālab šķiet pienācīgi iesaistīt ES līmeņa iestādi, lai tā veiktu starpnieka uzdevumus, 
palīdzot attiec īgajām dalībvalstīm panākt brīvprātīgu vienošanos, izmantojot t ālāk 
norādītos kritērijus. Šķiet, ka Eurojust  ir piemērots šā uzdevuma p ārņemšanai. 
Turklāt būtu iespējams izveidot jaunu iest ādi strīdu izšķiršanai, piem ēram, padomi 
vai apakškomisiju, kas ietvertu valstu vec ākos prokurorus un/vai tiesnešus.  
Šī trešā posma īstenošanu var ētu uzsākt pēc jebkuras t ādas dalībvalsts piepras ījuma, 
kas ir izteikusi interesi veikt krimin ālvajāšanu attiec īgajā lietā. Turklāt būtu pamatoti 
apgalvot, ka str īda izšķiršanas proced ūrai ir jābūt obligātai pēc tam, kad ir beidzies 
2. posma termi ņš, lai nodrošin ātu, ka domstarp ību gadījumi tiek autom ātiski pārcelti 
uz ES līmeni. Ja vienpr ātība tiek pan ākta 3. posm ā, ir jānodrošina, ka kompetentaj ām 
iestādēm ir tādas pašas iesp ējas kā 2. posmā (brīvprātīga tiesved ības aptur ēšana 
dažās dalībvalstīs nolūkā veikt krimin ālvajāšanu citā dalībvalstī vai saistošas 
vienošanās noslēgšana). 
Ierosinātā trīs pakāpju mehānisma stingra noteikumu iev ērošana, k ā arī kritēriju 
kopums jurisdikcijas izv ēlei, kā izklāstīts iepriekš (2.5. punkts), visticam āk, 
nodrošinās vienprātību daudzās vai pat vis ās lietās. Minēto mehānismu var izveidot 
īsā laikā, un tas ir uzskat āms par pietiekamu, ja vien, izv ērtējot turpm āko pieredzi, 
 
LV 6   LV neradīsies nepieciešam ība pēc turpmākiem posmiem. Gad ījumā, ja vienpr ātību 
neizdosies pan ākt, atkal tiks piem ērots ne bis in idem  princips. 
Iespējamais papildu posms - ES iest ādes izdots saistošs l ēmums (iesp ējams) 
Ilgākā laika posm ā gadījumos, kad ierosin āto strīdu izšķiršanu neizdodas īstenot, kā 
papildu posmu var ētu apsvērt to, vai ES l īmeņa iestādei ir jābūt pilnvarotai pie ņemt 
juridiski saistošu l ēmumu par atbilstoš āko jurisdikciju. Tom ēr saistībā ar pašreiz ējo 
Līgumu šādu papildu posmu b ūtu ļoti sarežģīti īstenot. Pirmk ārt, būtu jāizveido jauna 
iestāde, jo vidut āja pienākumi, šķiet, nav savietojami ar t ādas iestādes pienākumiem, 
kas veic juridiski saistošu l ēmumu pie ņemšanu. Otrk ārt, rastos sarež ģītas problēmas 
saistībā ar ES līmeņa lēmuma izskat īšanu tiesā, kā izklāstīts turpmāk šajā tekstā.  
2.3. Attiecīgo personu noz īme un izskat īšana tiesā 
Pirmstiesas posm ā saistībā ar ierosin āto mehānismu galven ā uzmanība ir vērsta uz 
kompetento iest āžu, kas veic krimin ālvajāšanu, savstarp ēju konsult ēšanos. Tādu 
jautājumu apspriešan ā ar attiec īgajām person ām, kas attiecas uz jurisdikciju, bieži 
var atklāt faktus, kas var ētu apdraud ēt kriminālvajāšanu vai skart cietušo un 
liecinieku ties ības un intereses. To, vai attiec īgajā gadījumā šāds risks past āv, 
iespējams, būtu jānosaka valstu ties ām. Ja šādu risku nekonstat ē, kompetentaj ām 
iestādēm varētu piepras īt savlaicīgi inform ēt aizstāvību un attiec īgos cietušos par 
atbilstošākās jurisdikcijas noteikšanu. Jebkur ā gadījumā attiecīgās personas ir 
jāinformē par galvenajiem iemesliem, uz ko balst īta noteiktas jurisdikcijas izv ēle, ne 
vēlāk kā laikposm ā līdz tiesai, kad tiek nos ūtīts apsūdzības raksts.  
Pretēji pirmstiesas stadijai, kad attiec īgo personu noz īme parasti ir visai neliela, 
tiesas procesa stadij ā (un/vai starpniec ības stadij ā) valsts tiesa, kas sa ņem apsūdzības 
rakstu, parasti p ārbauda, vai lietas izskat īšana ietilpst t ās jurisdikcij ā. Turklāt ir 
iespējams, ka ES noteikumos var ētu paredzēt, ka jurisdikcijai, ko izv ēlas, izmantojot 
ierosināto mehānismu, ir j āpārbauda, vai t ā ir piemērots forums  attiecīgās lietas 
izskatīšanai. Šķiet, ka valstu tiesas ir piem ērotas šādas pārskatīšanas veikšanai. Visu 
to aspektu piln īga pārskatīšana, kam ir noz īme lietu iedal īšanā, šķiet, nebūtu ne 
iespējama, ne vajadz īga. Tāpēc pēc lietas izskat īšanas ties ā varētu pieņemt 
nolēmumu par to, vai ir iev ēroti samērīguma  un taisnīgas tiesas procesa  principi. 
Tādējādi kompetenta tiesa var ētu atcelt l ēmumu par jurisdikcijas izv ēli, ja tā 
konstatē, ka izvēle ir veikta patva ļīgi. Šādu pārbaudi var ētu veikt, pamatojoties uz 
doktrīnām, kuras ir sastopamas dal ībvalstu ties ību sistēmā, piemēram, „juridiska 
procesa ļaunprātīga izmantošana”.  Saskaņā ar LES 35. pantu jaut ājumus par t ādu 
visas Eiropas Savien ības noteikumu interpret āciju, kas attiecas uz procesu ālo 
mehānismu, un krit ērijiem jurisdikcijas izv ēlei varētu iesniegt Eiropas Kopienu 
Tiesai (EKT), lai t ā sniegtu prejudici ālus nolēmumus. 
Pēc attiecīgo personu piepras ījuma jurisdikcijas pieš ķiršanas izskat īšana tiesā šķiet 
nepieciešama vismaz gad ījumos, kad lieta ir iedal īta noteiktai jurisdikcijai, 
izmantojot saistošu vienošanos. T ā ir jārīkojas, jo š ādas saistošas vienošan ās 
ierobežotu attiec īgo dalībvalstu iesp ējas denons ēt jurisdikcijas pieš ķiršanu turpm ākā 
posmā. Jautājums par to, vai izskat īšana tiesā ir jānodrošina ar ī gadījumos, kad 
nepastāv saistošas vienošan ās, iespējams, var ētu būt atkarīgs no dal ībvalstīm un to 
tiesību aktiem. (Proti, ja dažu dal ībvalstu iest ādes ir vienk ārši izbeigušas vai nav 
 
LV 7   LV uzsākušas krimin ālvajāšanu, lai cita dal ībvalsts var ētu veikt krimin ālvajāšanu 
attiecīgajā lietā.) 
Sarežģītāki jautājumi rastos, ja papildu posm ā ES tiktu pilnvarota pie ņemt lēmumus. 
Šādā gadījumā izskatīšana tiesā būtu neaizst ājama. Tom ēr ir nelietder īgi un pašlaik 
arī juridiski neiesp ējami noteikt valsts ties ām uzdevumu veikt ES iest ādes lēmumu 
pārskatīšanu. No otras puses, pašreiz ējie līgumi neietver juridisko pamatu š āda 
pārskatīšanas veikšanai nepiecie šama pilnvarojuma pieš ķiršanai EKT. L īgumā par 
Konstitūciju Eiropai III-359. pant ā ir noteikts juridiskais pamats š ādai pārskatīšanai. 
Saskaņā ar pašreiz ējā līguma pamata noteikumiem var ētu apsvērt salīdzināmu 
Līguma groz ījumu iesp ēju. 
2.4. Prioritāte vajāšanai „galvenaj ā” dalībvalstī 
Papildus pieš ķiršanas meh ānismam ES noteikumos var ētu paredz ēt pienākumu 
dalībvalstīm koncentr ēt vajāšanu tajā pašā lietā vienā „galvenaj ā” jurisdikcij ā. Sākot 
ar noteiktu procesu ālo posmu, p ārējām dalībvalstīm varētu noteikt par pien ākumu 
pārtraukt vaj āšanu un attur ēties no jaunu vaj āšanu uzsākšanas. Š āda prioritātes 
noteikuma  piemērošanai b ūtu jānotiek vienlaic īgi ar iepriekš izkl āstītā mehānisma 
piemērošanu; cit ādi rezultāti būtu atkarīgi no nejauš ības.  
Tā kā jaunatklāti fakti bieži var main īt priekšstatu par to, kas iepriekš, iesp ējams, 
uzskatīts par „lab āko vietu” krimin ālvajāšanas veikšanai, neb ūtu pārdomāti likt 
kompetentaj ām iestādēm agrīnajā posmā pieņemt galīgo lēmumu attiec ībā uz 
jurisdikcijas izv ēli. Šķiet, ka piem ērotākais laiks noteikt, ka visas vienlaic īgi veiktās 
vajāšanas ir jākoncentrē vienā jurisdikcij ā, ir brīdis, kad aps ūdzība vai aps ūdzības 
raksts tiek nos ūtīts valsts tiesai, jo šaj ā posmā nepieciešam ā informācija, kas var ētu 
būt vajadzīga juridisko jaut ājumu rūpīgai izvērtēšanai, būs pieejama kompetentaj ām 
iestādēm. Turkl āt lielākās grūtības attiec īgajām person ām parasti rodas p ēc 
apsūdzības, un t ādējādi iespējams izvair īties no liel ākās daļas šo gr ūtību, ja 
noteikuma piem ērošanu sāk no minētā posma.  
Lai novērstu procesu ālā mehānisma neiev ērošanu, ir j āļauj vēl konsultāciju un/vai 
strīdu izšķiršanas proced ūru laikā iesniegt ties ā apsūdzības rakstu. Citiem v ārdiem, 
pirms valsts iest ādes uzrāda apsūdzību/apsūdzības rakstu, t ām ir jāizpilda savi 
informēšanas un konsult ēšanas pien ākumi. Ja valsts iest ādes nav tos izpild ījušas, tām 
būtu jāaptur tiesved ība pēc citas dal ībvalsts piepras ījuma. 
Tomēr nekādā gadījumā prioritātes noteikums nedr īkst atturēt citas dal ībvalstis no 
jebkāda iespējamā veida pal īdzības sniegšanas galvenajai  dalībvalstij, izmantojot 
esošos ES un starptautis kos noteikumus. Gluži pret ēji, tām ir pat akt īvi jāsniedz 
palīdzība. 
2.5. Attiecīgie kritēriji 
Papildus procesu ālajam meh ānismam un priorit ātes noteikumam t ādu kritēriju 
sarakstam, ko dal ībvalsts izmanto, izv ēloties galveno jurisdikciju, ir j ābūt trešajam 
elementam strat ēģijas kopum ā jurisdikcijas kol īziju novēršanai un atrisin āšanai. Ir 
iespējams defin ēt vairākus attiec īgos kritērijus, kas j āpiemēro un jāizvērtē katrā 
gadījumā atsevišķi, ievērojot elast ību, proti, kompetentaj ām iestādēm vajadz ētu būt 
ievērojami plašai r īcības brīvībai. 
 
LV 8   LV Šiem krit ērijiem vai attiec īgiem faktoriem, kas ietekm ēs atbilstošas jurisdikcijas 
noteikšanu, ir j ābūt objektīviem, un to sarakstu  var ietvert turpm ākos ES aktos. Jo 
īpaši sarakst ā varētu ietvert teritorialit ātes principu, krit ērijus, kas saist īti ar aizdom ās 
turēto vai atbild ētāju, cietušo interes ēm, kritērijus, kas saist īti ar valsts interes ēm, un 
citus noteiktus krit ērijus, kas saist īti ar tiesved ības efektivit āti un ātrumu. Iesp ējams, 
varētu norādīt arī dažus faktorus, kas nav būtiski.  
Nepieciešam ības gadījumā kā papildu pas ākumu dal ībvalstis var ētu īstenot 
vienošanos par dažiem pamatprincipiem attiec ībā uz priorit āšu noteikšanu vai 
sekvencēšanu kritēriju sarakst ā. No otras puses, var ētu dot priekšroku elast īgākai 
pieejai. Neatkar īgi no tā, vai šāda priorit āšu noteikšana vai sekvenc ēšana starp 
attiecīgajiem krit ērijiem tiks paredz ēta ES akt ā, šķiet, ka ir iesp ējams un 
nepieciešams vismaz vienoties par visp ārīgu galveno principu jurisdikcijas 
piešķiršanai. Piem ēram, šādu principu var ētu attiecin āt uz samērīgumu  un/vai 
taisnīgu tiesas procesu . Citiem v ārdiem, kompetent ām iestādēm varētu būt 
pienākums ņemt vērā attiecīgo personu intereses. Taisn īgai tiesas spriešanai, kas 
balstīta uz attiec īgo faktu vispus īgu izvērtēšanu un attiec īgo kritēriju līdzsvarotu 
ietekmi, ir j ābūt kritērijam, kā arī galvenajam jaut ājumam attiec ībā uz iespējamo 
izskatīšanu tiesā. 
3. NE BIS IN IDEM  PRINCIPS  
CISA  panti par ne bis in idem  principu (54. l īdz 58. pants) pašlaik ir  juridiski saistoši 
visā Šengenas zon ā, desmit ES dal ībvalstīs, kas pievienoj ās 2004. gad ā, Islandē un 
Norvēģijā, kā arī Apvienotaj ā Karalistē; drīz tie jāattiecina uz Īriju. Ar 2000. gada 
decembra savstarp ējās atzīšanas programmu izteica aicin ājumu atk ārtoti apsv ērt 
minētos noteikumus, jo īpaši izņēmumus no š ī principa. Padome nevar ēja vienoties 
par saistībā ar šo ierosin āto Grieķijas iniciat īvu pamatl ēmumam1, bet tā uzsvēra, ka 
jāturpina darbs, „saist ībā ar Komisijas pazi ņojuma par jurisdikcijas kol īzijām 
publicēšanu, lai nodrošin ātu, ka iesp ējams panākt pierādīto pievienoto v ērtību”. 
Ja iespējams ieviest meh ānismu, kas nodrošin ātu līdzsvarotu jurisdikcijas izv ēli tā 
vietā, lai piešķirtu ekskluz īvu kompetenci „ ātrākajai” vaj āšanai (pēc principa „rindas 
kārtībā”), diskusijas par ne bis in idem  principu var ētu atsākt ar lielākām panākumu 
iespējām. Saistībā ar minēto varētu izskatīt šādus jautājumus. 
Pirmkārt, ir jāturpina pārbaudīt, vai ir nepieciešams nos kaidrot dažus elementus un 
definīcijas, piem ēram, attiec ībā uz to lēmumu veidiem, kuri var rad īt ne bis in idem  
principa ietekmi, un/vai ko noz īmē „idem” vai „tie paši fakti”.  
Otrkārt, sodāmības gadījumā pašlaik principu piem ēro tikai tad, ja uzliktais sods „ir 
izpildīts, faktiski ir izpildes proces ā vai vairs nevar tikt izpild īts…”. Šāds stāvoklis 
bija attaisnojams tradicion ālajā savstarpējās palīdzības sistēmā, kad soda izpilde cit ā 
dalībvalstī dažkārt izrādījās sarežģīta. Var apšaub īt tā nepieciešam ību brīvības, 
drošības un tiesiskuma telp ā, kad pārrobežu izpildi tagad veic , izmantojot ES aktu 
savstarpēju atzīšanu. 
                                                 
1 OV C 100, 26.4.2003., 24. lpp. 
 
LV 9   LV Treškārt, var apšaub īt, vai pašreiz ējās iespējas atkāpēm no ne bis in idem  principa 
joprojām ir nepieciešamas. Pašlaik atbilstoši CISA  55. pantam dal ībvalstis var noteikt 
izņēmumus, kas ir saist īti ar interes ēm vajāšanas veikšanai noteikt ās lietās noteiktās 
jurisdikcij ās (piemēram, teritorialit āte, valsts droš ības pārkāpumi vai dal ībvalstu 
ierēdņu pārkāpumi). Pēc tam, kad tiks izveidots l īdzsvarots meh ānisms jurisdikcijas 
izvēlei, šie izņēmumi var ētu kļūt absolūti.  
4. SAVSTARP ĒJAS ATZ ĪŠANAS PRINCIPA STIPRIN ĀŠANA  
Ierosinātie pasākumi arī varētu ļaut Eiropas Savien ībai samazin āt to pašlaik ES aktos 
esošo pamatojumu skaitu, kas ļauj nepild īt citu dal ībvalstu izdotu tiesas l ēmumus. 
Ņemot vērā pašreizējos apstākļus attiecībā uz jurisdikcijas kol īzijām krimin āllietās, 
daži no min ētajiem tiesu l ēmumu neizpildes pamatojumiem var tikt uzskat īti par 
nepieciešamiem. Piem ēram, minētais šķiet attiecin āms uz pamatojumiem, kas balst īti 
uz to, ka p ārkāpums ir izdar īts izpildvalsts teritorij ā kā, piemēram, 4. panta 7. punkta 
a) apakšpunkt ā pamatlēmumā par Eiropas apcietin āšanas orderi.  
 
LV 10   LV Jautājumi 
(1) Vai ir nepieciešami ES noteikums, kas nodrošin ās to, ka valsts ties ību aktos ir j āparedz 
iespēja apturēt tiesvedību tāpēc, ka tiesved ība tiek veikta cit ā dalībvalstī? 
(2) Vai būtu jānosaka pien ākums inform ēt citas jurisdikcijas par notiekoš ām vai 
paredzam ām vajāšanām, ja past āv būtiska saist ība ar šīm pārējām jurisdikcij ām? Kā 
būtu jāīsteno inform ācijas apmai ņa attiecībā uz notiekošaj ām vajāšanām, galīgajiem 
lēmumiem un citiem saist ītiem lēmumiem?  
(3) Vai būtu jānosaka pien ākums uzs ākt apspriedes ar dal ībvalstīm, kurām ir būtiska 
saistība ar lietu? 
(4) Vai ir nepieciešams ES paraugs, p ēc kura kompetentas iest ādes noslēgtu saistošas 
vienošanās? 
(5) Vai ir nepieciešams str īdu izšķiršanas/starpniec ības process, ja p ēc tiešām apspried ēm 
nav panākta vienošan ās? Kura iest āde šķiet piemērotākā starpnieka uzdevumu 
veikšanai str īdos, kas attiecas uz jurisdikciju?  
(6) Vai papildus str īdu izšķiršanai/starpniec ībai ilgākā laika posm ā ir nepieciešami 
turpmāki pasākumi, piem ēram, ES l īmeņa iestādes lēmums?  
(7) Attiecībā uz jurisdikcijas noteikšanu k āda veida meh ānisms būtu nepieciešams un 
piemērots kontrolei, ko veic tiesu iest āde, vai izskat īšanai tiesā?  
(8) Vai ir nepieciešams noteikums vai princips, kas nodrošin ātu ES vienlaic īgi notiekošu 
vajāšanu aptur ēšanu/izbeigšanu? Ja nepieciešams, no kura procesu ālā posma tas b ūtu 
jāpiemēro? 
(9) Vai ir nepieciešami noteikumi par konsult ācijām un/vai vaj āšanas pien ākuma 
pārcelšanu attiec ībā uz trešām valstīm, jo īpaši Eiropas Padomes dal ībvalstīm? Kāda 
pieeja būtu jāīsteno šajā sakarā?  
(10) Vai turpm ākajam aktam par jurisdikcijas kol īzijām būtu jāietver tādu kritēriju saraksts, 
kas izmantojami, izv ēloties jurisdikciju?  
(11) Kādi vēl citi kritēriji papildus teritorialit ātei būtu jāiekļauj šādā sarakstā? Vai šādam 
sarakstam vajadz ētu būt visaptverošam?  
(12) Vai uzskat āt, ka sarakst ā būtu jāiekļauj arī faktori, kas neb ūtu jāuzskata par svar īgiem, 
izvēloties atbilstošo ju risdikciju? Ja j ā, kādi faktori ir j āiekļauj?  
(13) Vai „priorit āšu noteikšana” attiec ībā uz krit ērijiem jurisdikcijas izv ēlei ir 
nepieciešama, lietder īga un pien ācīga? Ja jā, vai piekr ītat, ka teritorialit ātes principam 
ir dodama priekšroka? 
(14) Vai ir nepieciešams p ārskatīt ES noteikumus par ne bis in idem  principu?  
(15) Vai piekr ītat šādai definīcijai attiec ībā uz ne bis in idem  jomu - „ lēmums krimin āllietā, 
ko pieņēmusi tiesu iest āde vai kas p ārsūdzams šādā iestādē”?  
 
LV 11   LV (16) Vai piekr ītat šādai „galīgā lēmuma” defin īcijai - „… lēmums, ar kuru aizliedz jaunu 
kriminālvajāšanu saska ņā ar dalībvalsts ties ību aktiem, ja t ādi pieņemti, ja vien šis 
valsts aizliegums nav pretrun ā LES mērķiem”?  
(17) Vai ir piem ērotāk uz „gal īgā lēmuma” defin īciju attiecin āt ārkārtas izņēmumus 
(piemēram, „ lēmums, ar kuru aizliedz jaunu krimin ālvajāšanu saska ņā ar dalībvalsts 
tiesību aktiem, ja t ādi pieņemti, izņemot gadījumus, kad … ”)? 
(18) Vai papildus 16. un 17. jaut ājumā minētajiem elementiem iepriekš ējam būtības 
izvērtējumam vajadz ētu būt noteicošam attiec ībā uz to, vai l ēmumam ir ES l īmeņa ne 
bis in idem ietekme?  
(19) Vai ir iesp ējams un nepieciešams defin ēt idem  jēdzienu, vai ar ī tas būtu jānosaka EKT 
praksē? 
(20) Vai jums ir zin āmas kādas situācijas, kur joproj ām būtu nepieciešams saglab āt izpildes 
nosacījumu; ja ir, miniet š ādas situācijas. Ja j ā, vai nosac ījumu var atcelt gad ījumā, ja 
tiek ieviests meh ānisms jurisdikcijas noteikšanai?  
(21) Cik lielā mērā ir iespējams pamatot CISA  55. panta iz ņēmumus? Vai tos var atcelt, ja 
tiek ieviests meh ānisms jurisdikcijas noteikšanai, vai saskat āt nepieciešam ību veikt 
turpmākus pasākumus, lai „kompens ētu” izņēmumu izsl ēgšanu šādos apstākļos?  
(22) Vai ne bis in idem  principam vajadz ētu būt par pamatu oblig ātam savstarp ējās 
juridiskās palīdzības atteikumam? Ja j ā, kuru ES ties ību aktu noteikumi b ūtu 
jāpielāgo?  
(23) Vai ir nepieciešama saska ņotāka pieeja ne bis in idem  principam attiec ībā uz trešām 
valstīm? Vai b ūtu nepieciešams veikt diferenci āciju starp Eiropas Padomes 
dalībvalstīm un citām valstīm? 
(24) Vai piekrītat, ka ar l īdzsvarotu meh ānismu jurisdikcijas noteikšanai:  
(a) daži iemesli neizpildei ES savstarp ējās atzīšanas aktos var ētu kļūt lieki vai 
vismaz da ļēji lieki? Kuri iemesli jo īpaši? 
(b) dažiem iemesliem fakultat īvai neizpildei vajadz ētu kļūt par iemesliem oblig ātai 
neizpildei, un otr ādi? Kuriem iemesliem jo īpaši?