KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI saskaņā ar 12. panta 5. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regulā (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām /* COM/2014/0551 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI saskaņā ar 12. panta 5. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regulā (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām[1] 1. Ievads Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regulas (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām (turpmāk “regula”) 12. panta 5. punktu Komisija līdz 2014. gada 30. jūnijam iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei. Šajā ziņojumā, balstoties uz dalībvalstu iesniegtajiem gada ziņojumiem, ir sniegts novērtējuma pārskats par regulas normu īstenošanu, lai novērtētu regulas “darbību un izpildes rezultātus”. 2. Regulas (ES) Nr. 1210/2010 mērķis 2.1 Vispārīga informācija Lai uzlabotu euro aizsardzību pret viltošanu, Padomes Regulā (EK) Nr. 1338/2001[2] ir ietverta prasība, ka kredītiestādēm un citiem maksājumu pakalpojumu sniedzējiem, kas veic maksājumus, kā arī citām iestādēm, kas ir iesaistītas banknošu un monētu apstrādē un piegādē iedzīvotājiem (turpmāk “iestādes”), ir jānodrošina, ka euro banknotēm un monētām, kuras tās ir saņēmušas un plāno atkal laist apgrozībā, tiek veikta autentiskuma pārbaude un ka to atklātie viltojumi tiek izņemti no apgrozības. Attiecībā uz monētām šis pienākums ir detalizētāk izklāstīts Regulā (ES) Nr. 1210/2010[3]. Regulas mērķis ir euro monētu iedarbīgas un vienveidīgas autentiskuma noteikšanas nodrošināšana visā eurozonā ar saistošiem noteikumiem attiecībā uz to, kā valstu iestādes īsteno kopējās procedūras par apgrozībā esošu euro monētu autentiskuma noteikšanu, un attiecībā uz to, kā valstu iestādes īsteno autentiskuma noteikšanas procedūru pārbaudes mehānismus. Autentiskuma noteikšanas procedūra ir paredzēta tam, lai pārbaudītu, vai euro monētas ir autentiskas un derīgas apgrozībai. Regulā ir noteikts, ka autentiskuma noteikšanas pienākumu veic, izmantojot monētu apstrādes iekārtas vai apmācītus darbiniekus. Pēc autentiskuma noteikšanas procedūras visas monētas, par kurām pastāv aizdomas, ka tās ir viltotas, un apgrozībai nederīgās monētas ir nosūtāmas monētu valsts analīzes centram (MVAC)[4] vai citai attiecīgās dalībvalsts norīkotai iestādei. Regulā ir izklāstītas monētu apstrādes iekārtām piemērojamās testēšanas prasības, noteikumi par rīcību ar apgrozībai nederīgām monētām, kā arī pārbaudes mehānismi, kas dalībvalstīm ir jāievieš, lai nodrošinātu, ka iestādes izpilda savu autentiskuma noteikšanas pienākumu. Turklāt regula ietver noteikumus par pienākumu nederīgās monētas izņemt no apgrozības. Eiropas Tehnikas un zinātnes centrs (ETZC), kas izveidots ar Komisijas Lēmumu 2005/37/EK[5], nosaka vadlīnijas par regulas īstenošanu (turpmāk “ETZC vadlīnijas”), lai nodrošinātu vienotu tehnisko īstenošanu atbilstoši regulas 7. pantam. 2.2 Ziņojumi saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1210/2010 Dalībvalstis ik gadu iesniedz Komisijai ziņojumus par saviem pasākumiem attiecībā uz euro monētu autentiskuma noteikšanu saskaņā ar 12. panta 1. punktu. Ziņojumos iekļauj informāciju par veikto pārbaužu skaitu, testēto monētu apstrādes iekārtu skaitu, testu rezultātiem, ar šīm iekārtām apstrādāto monētu daudzumu, analizēto aizdomīgo monētu skaitu un atlīdzināto apgrozībai nederīgo euro monētu skaitu, kā arī detalizēti izklāstītu informāciju par visām dalībvalstu īstenotajām atkāpēm, kas paredzētas regulā. Saskaņā ar 12. panta 4. punktu pēc tam, kad Komisija ir veikusi no dalībvalstīm saņemto ziņojumu analīzi, tā iesniedz Ekonomikas un finanšu komitejai gada pārskatu par attīstības tendencēm un rezultātiem saistībā ar euro monētu autentiskuma noteikšanu un apgrozībai nederīgām euro monētām. 2014. gada jūnijā Komisija (OLAF) Ekonomikas un finanšu komitejai iesniedza pirmo ziņojumu – par 2012. gadu.[6] Šis ziņojums tiek iesniegts Eiropas Parlamentam un Padomei saskaņā ar 12. panta 5. punktu, un tajā galvenā uzmanība ir pievērsta regulas darbībai un un izpildes rezultātiem, un vajadzības gadījumā tam pievieno likumdošanas priekšlikumus. 3. Regulas (ES) Nr. 1210/2010 darbība un izpildes rezultāti 3.1 Vērtēšanas metode Komisija (OLAF) šo ziņojumu balsta uz šādiem informācijas avotiem: gada ziņojumiem, kas saņemti no dalībvalstīm attiecībā uz 2012. un 2013. gadu; Komisijas ikgadējo ziņojumu, kas iesniegts ar EFK un attiecas uz 2012. gadu; aptaujas anketu, kas nosūtīta visām dalībvalstīm, lai precizētu regulas īstenošanas pakāpi.[7] Regulas galvenās normas par autentiskuma noteikšanu ir bijušas piemērojamas kopš 2012. gada 1. janvāra. Ņemot vērā, ka regulas īstenošanas pieredze ir ierobežota, Komisija šo ziņojumu uzskata par pagaidu novērtējumu saistībā ar gada ziņojumiem un aptaujas anketām. Novērtējuma galvenie aspekti ir apkopoti nākamajā sadaļā. 3.2 Dalībvalstu iesniegtās informācijas analīze Dalībvalstu vairākums ir īstenojis regulu kopš tās stāšanās spēkā 2012. gada janvārī, lai gan Somija, Luksemburga un Īrija joprojām strādā pie tā, lai sasniegtu regulas pilnīgu īstenošanu. Itālija ir norādījusi, ka tā faktiski ir īstenojusi tikai regulas III nodaļu, tomēr pašlaik tiek izstrādāts valsts tiesību akts, kas ļaus nodrošināt pilnīgu regulas īstenošanu. Balstoties uz Komisijas ziņojumu EFK par 2012. gadu un dalībvalstu iesniegto informāciju par 2013. gadu, var konstatēt šādas tendences. Ir pieaudzis to monētu skaits, kurām tiek noteikts autentiskums (2013. gadā vairāk nekā 10 miljardi monētu).[8] 2013. gadā apstrādāto trīs lielāko nominālu monētu skaits ir palielinājies par 6 %.[9] Ir palielinājies dalībvalstu veikto pārbaužu skaits un pārbaudīto monētu apstrādes iekārtu skaits.[10] Turklāt to iekārtu skaits, kas ir atzītas par atbilstīgām (kas ir sekmīgi izturējušas 4. panta 1. punktā paredzēto noteikšanas testu), ir pieaudzis; tādējādi ir samazinājies neatbilstīgo iekārtu skaits. 3.2.1 3. pants par euro monētu autentiskuma noteikšanu 3. pants ietver “iestāžu” pamatpienākumu noteikt autentiskumu, izmantojot monētu apstrādes iekārtas vai apmācītu personālu. Dalībvalstu vairākuma ziņojumos ir teikts, ka “iestādes” autentiskuma noteikšanas procesu veic, galvenokārt izmantojot monētu apstrādes iekārtas un – mazākā mērā – apmācītu personālu. Slovākijā, Nīderlandē, Portugālē, Maltā, Īrijā un Austrijā šo procesu veic vienīgi ar monētu apstrādes iekārtām.[11] Dalībvalstu vairākums ir apliecinājis, ka monētas, attiecībā uz kurām pastāv aizdomas, ka tās ir viltotas, tiek nosūtīts MVAC. 3.2.2 4. un 5. pants par testēšanas prasībām un monētu apstrādes iekārtu noregulēšanu 4. pantā ir ietvertas prasības attiecībā uz autentiskuma noteikšanā izmantoto monētu apstrādes iekārtu pārbaudīšanu. ETZC[12] ir svarīga nozīme, nodrošinot, ka vienīgi iekārtas, kas spēj atklāt euro viltojumus, drīkst izmantot autentiskuma noteikšanai eurozonā. ETZC to iekārtu sarakstu, kas ir izturējušas noteikšanas testu, publicē Komisijas (OLAF) tīmekļa vietnē, kas minēta regulas 5. panta 2. punktā. Visās dalībvalstīs, izņemot Grieķiju[13], “iestāžu” izmantotās iekārtas ir uzskaitītas Komisijas (OLAF) tīmekļa vietnē. Saskaņā ar 5. pantu monētu apstrādes iekārtu pārbaude ir jāveic valsts norīkotajām iestādēm. Dalībvalstu vairākums ir norīkojis MVAC veikt noteikšanas testus. Lai atklātu jaunas viltojumu kategorijas, iekārtas ir jānoregulē. Tādēļ ETZC sadarbībā ar attiecīgajām ieinteresētajām personām regulāri pārskata testa paketes, kuras izmanto monētu apstrādes iekārtu noteikšanas spēju uzturēšanai. 3.2.3 6. pants par dalībvalstu veiktām pārbaudēm 6. pantā ir ietverta prasība dalībvalstīm ik gadu veikt pārbaudes uz vietas “iestādēs” un konkrēti norādījumi, kā tās ir jāveic. Dalībvalstu vairākums ziņoja, ka pārbaudes uz vietas tiek veiktas saskaņā ar regulas 6. pantu, savukārt Itālija, Luksemburga, Grieķija, Malta un Somija[14] ir ziņojušas, ka tās pārbaudes vēl nav veikušas. Kā liecina saņemtā informācija, dalībvalstīm, šķiet, ir iespējams nodrošināt saskaņā ar 6. panta 3. punktu pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu īpatsvaru. Balstoties uz pārbaudēm uz vietas, dalībvalstu vairākums ir atbildējis, ka viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ nav panākta atbilstība regulai, ir noteikšanas testa nepilnības.[15] Piemēram, ir bijuši gadījumi, kad monētu apstrādes iekārtas nenoraida zināmus viltotu euro monētu veidus un apgrozībai nederīgas euro monētas. Citi dalībvalstu minētie iemesli, kādēļ nav panākta atbilstība, ir iekšējās kontroles procedūru trūkums[16] un apmācīta personāla[17] trūkums. 3.2.4 8. pants par apgrozībai nederīgo euro monētu izņemšanu no apgrozības un to vērtības atlīdzināšanu Regulas 8. pantā ir noteikts, ka apgrozībai nederīgās euro monētas tiek izņemtas no apgrozības un iznīcinātas, tās fiziski un neatgriezeniski deformējot. Visas dalībvalstis ziņoja, ka atklātās nederīgās monētas tiek izņemtas no apgrozības saskaņā ar 8. panta 1. punktu un to vērtība tiek atlīdzināta saskaņā ar 8. panta 2. punktu. Dalībvalstu vairākums, izņemot Slovēniju un Igauniju[18], ir norādījis, ka apgrozībai nederīgās monētas tiek iznīcinātas. Komisija lūdza monētu kaltuvju direktoru darba grupai (MDWG)[19] veikt pētījumu par paraugpraksi attiecībā uz nederīgo monētu demonetizāciju,[20] lai dalībvalstīm palīdzētu iedarbīgi īstenot regulas normas par nederīgo monētu, kas izņemtas no apgrozības, iznīcināšanu. 3.2.5 9. pants par pakalpojumu maksu un 10. pants par apgrozībai nederīgu euro monētu iepakošanu Regulas 9. pants paredz elastīgu sistēmu attiecībā uz maksu par pakalpojumiem, kas saistīti ar apgrozībai nederīgu euro monētu atlīdzināšanu un aizstāšanu. Lielākajā daļā dalībvalstu nav maksas par pakalpojumiem saistībā ar nederīgu monētu atlīdzināšanu vai aizstāšanu, savukārt citas ir izvēlējušās to atskaitīt no nederīgo monētu atlīdzināmās vērtības saskaņā ar 9. panta 1. punktu.[21] Regulas 10. panta 1. punktā ir noteiktas prasības attiecībā uz apgrozībai nederīgo monētu, kas iesniegtas atlīdzināšanai vai aizstāšanai, iepakojumu. Dalībvalstu vairākums ziņo, ka pastāv prasības izmantot standartizētu iepakojumu attiecībā uz apgrozībai nederīgo monētu iesniegšanu atlīdzināšanai.[22] Dažas dalībvalstis ziņo, ka tās izmanto 10. panta 2. punktā minēto atkāpi un piemēro atšķirīgu iepakojumu saskaņā ar attiecīgās valsts noteikumiem.[23] 3.2.6 11. pants par apgrozībai nederīgu euro monētu pārbaudīšanu Regulas 11. pantā ir paredzētas vadlīnijas attiecībā uz iesniegto, apgrozībai nederīgo euro monētu pārbaudēm, un dalībvalstīm ir dota iespēja papildus pieņemt savus tiesību aktus. Dalībvalstu vairākums ir minējis, ka ir spēkā valsts procedūra par apgrozībai nederīgo euro monētu pārbaudēm saskaņā ar regulas 11. panta 1. punktu.[24] Tomēr dažas dalībvalstis ir pieņēmušas papildu pasākumus monētu iesniegšanai, kā minēts 11. panta 3. punktā,[25] lai aizsargātu nederīgu monētu pārbaudēs iesaistīto “iestāžu” darbinieku veselību. 3.2.7 12. pants par ziņojumu iesniegšanu, saziņu un izvērtēšanu Regulas 12. pantā ir ietverti noteikumi par ziņošanu, ko veic “iestādes”, dalībvalstis un Komisija. Dalībvalstis nav pilnībā izpildījušas savus ziņošanas pienākumus, kas noteikti regulas 12. panta 1. punktā un “ETZC vadlīnijās”. Tomēr, kā Komisija secināja savā ziņojumā EFK par 2012. gadu, ir nepieciešams papildus precizēt dalībvalstīm uzlikto ziņošanas pienākumu, lai Komisija varētu gūt vispusīgu priekšstatu par dalībvalstīs ieviestajām autentiskuma noteikšanas procedūrām. Ziņojumi no dalībvalstīm vēl neliecina par vēlamo savlaicīguma, pilnīguma un viendabīguma pakāpi. Dalībvalstu vairākums, izņemot Igauniju un Itāliju[26], ziņoja, ka “iestādes” pietiekami ievēro 12. panta 2. punktā noteiktās prasības. Dalībvalstu vairākums ziņoja par savu atbilstību 12. panta 3. punkta prasībām tīmekļa vietnēs vai citos piemērotos publiskos izdevumos darīt pieejamu informāciju par iestādēm, kurām ir uzticēts atlīdzināt vai aizstāt euro monētas.[27] 3.2.8 13. pants par sankcijām Saskaņā ar 13. pantu dalībvalstīm ir jāparedz noteikumi par iedarbīgiem, samērīgiem un atturošiem pasākumiem, kas vajadzīgi šīs regulas īstenošanai. Dalībvalstu vairākums ir norādījis, ka ir ieviesti administratīvi sodi par regulas pārkāpumiem, tostarp naudas sodi vai citi administratīvi pasākumi, piemēram, licences atņemšana attiecībā uz monētu apstrādi.[28] 4. Secinājums 4.1 Vispārīga informācija Kā liecina dalībvalstu sniegtā informācija, lielākajā daļā eurozonas dalībvalstu “iestādēs” ir ieviesta autentiskuma noteikšanas procedūra. Ikvienā dalībvalstī tiek izraudzītas 2. panta c) punktā un 3. panta 2. punktā minētās norīkotās valsts iestādes. Monētu apstrādes iekārtām ir būtiska nozīme autentiskuma noteikšanas procesā, un to noregulēšana tiek veikta saskaņā ar regulu. Eurozonas dalībvalstu vairākums veic pārbaudes par to, vai “iestādes” pareizi veic savu pienākumu noteikt autentiskumu. Visas eurozonas dalībvalstis ievēro prasību par apgrozībai nederīgo monētu izņemšanu no apgrozības. Varētu tikt apsvērti daži uzlabojumi attiecībā uz dalībvalstu rīcību ar apgrozībai nederīgām monētām, kas izņemtas no apgrozības. 4.2 Novērtējums par iespējamiem Regulas (ES) Nr. 1210/2010 grozījumiem Ņemot vērā to, ka līdz šim gūtā pieredze ar regulas īstenošanu ir ierobežota, pašlaik vēl ir pāragri paredzēt likumdošanas priekšlikumu.[29] Tomēr ir nepieciešams papildus precizēt dalībvalstīm uzlikto pienākumu iesniegt ziņojumus, lai Komisija varētu gūt vispusīgu priekšstatu par dalībvalstīs ieviestajām autentiskuma noteikšanas procedūrām. Tāpēc Komisijai (OLAF) būs jāturpina izvērtēt varbūtēju regulas grozījumu piemērotību. Tomēr dažas dalībvalstis jau ir apzinājušas vairākas uzlabojumu jomas, kas ir izklāstītas zemāk:[30] 3. pants Ir ierosināts grozīt minētās regulas 3. panta 1. punktu un ieviest jaunu iekārtu kategoriju (papildus 3. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām), kuras varētu izmantot, lai izpildītu autentiskuma noteikšanas pienākumu.[31] 6. pants Ir ierosināts, ka, novērtējot atbilstību 6. panta 3. punktā minētajam 25 % kritērijam, būtu jāņem vērā to monētu skaits, kuras valsts iestādes ir apstrādājušas telpās, kuras izmanto centrālās bankas, kas pašlaik netiek uzskatītas par “iestādēm”. Ir arī ierosināts, ka ikgadējā atbilstības konstatēšana būtu jāsaista ar pārbaudīto iestāžu skaitu, nevis pārbaudīto monētu apstrādes iekārtu skaitu.[32] Savukārt attiecībā uz ikgadējo, uz vietas veicamo pārbaužu plānošanu un veikšanu ir ierosināts, ka tiek ierobežota attiecīgo noteikumu detalizācijas pakāpe. 8. pants Ir ierosināts apsvērt regulas 8. panta 2. punktā paredzētās nederīgo monētu atlīdzināšanas nosacījumu turpmāku saskaņošanu, ņemot vērā atšķirības valstu praksē. 4.3 Nākotnes perspektīvas Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Komisija (OLAF) veiks papildu novērtējumu. Balstoties uz savu novērtējumu, tā ar ieinteresētajām personām apspriedīs turpmāko rīcību. Eventuālie rīcības varianti varētu būt regulas grozīšana vai “ETZC vadlīniju” precizēšana. Novērtējums tiks balstīts, piemēram, uz Komisijas ekspertu grupas (EGMV)[33] apspriedēm. Komisija par panākto progresu informēs turpmākajos gada ziņojumos, kas minēti 12. panta 4. punktā. [1]OV L 339, 22.12.2010., 5. lpp. [2]OV L 181, 4.7.2001., 6. lpp. [3]Savukārt attiecībā uz euro banknotēm tas ir detalizētāk noteikts Eiropas Centrālās bankas lēmumā ECB/2010/14 (OV L 267, 9.10.2010., 1. lpp.). [4]Saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1338/2001 5. panta 1. punktu dalībvalstis izveido vai izraugās savu MVAC. [5]Komisijas 2004. gada 29. oktobra Lēmums 2005/37/EK, ar ko izveido Eiropas Tehnikas un zinātnes centru (ETZC) un paredz tehnisko pasākumu koordinēšanu nolūkā pasargāt eiro monētas no viltojumiem (OV L 19, 21.1.2005., 73. lpp.). [6]COM(2014) 277. [7]Sk. I pielikumu. [8]Sk. II pielikuma 1. diagrammu. [9]Tomēr samazinājās to monētu skaits, kas apstrādātas ar monētu apstrādes iekārtām, kuras dalībvalstis ir pārbaudījušas, ko var izskaidrot ar to, ka, lemjot par to, kuras monētu apstrādes iekārtas jāpārbauda saskaņā ar 6. panta 3. punktu, tiek piemērots rotācijas princips. [10] Sk. II pielikuma 2. diagrammu. [11]Kā izriet no dalībvalstu atbildēm uz aptaujas jautājumiem. Itālija, Francija un Somija nesniedza atbildi uz šo konkrēto jautājumu. [12]ETZC tika izveidots Komisijas ietvaros Briselē, to piesaistot OLAF (Komisijas Lēmuma 2005/37/EK (OV L 19, 21.01.2005., 73. lpp.) 1. pants). [13]Grieķija ir norādījusi, ka neviena no pašlaik izmantotajām iekārtām nav minēta Komisijas (OLAF) tīmekļa vietnē, jo tai saskaņā ar 4. panta 2. punktu ir piešķirta īpaša atkāpe. [14]Somija nav iesniegusi 12. panta 1. punktā paredzēto ziņojumu par 2012. gadu. [15]DE, CY, EE, NL, PT, BE, FR un IE. [16]NL, FR, ES un IE. [17]CY. [18]Slovēnija un Igaunija atbildēja uz aptaujas jautājumiem, ka to rīcībā ir apgrozībai nederīgo monētu skaits. Tas tiek darīts tādēļ, ka apgrozībai nederīgo monētu skaits abās dalībvalstīs ir salīdzinoši neliels. [19]Monētu kaltuvju direktoru darba grupa (Mint Directors Working Group) ir neformāla ES dalībvalstu monētu kaltuvju vadītāju tikšanās, kas darbojas ar Ekonomikas un finanšu komitejas Euro monētu apakškomitejas piešķirtajām pilnvarām. [20]MDWG atbalstīja šā pētījuma rezultātus un tajā izvirzītos ieteikumus par paraugpraksi. [21]CY, SK, HR, BE, LU, MT, IE un AT piemēro maksu par pakalpojumiem, kas tiek atskaitīta no nederīgo monētu atlīdzinātās vērtības. [22]Izņemot FI, DK, SK, EE un FR. [23]DE, CY, NL un ES ir minējušas, ka tiek izmantotas regulas 10. panta 2. punktā paredzētās atkāpes. [24]DK, NL, FR, LU un MT ir minējušas, ka tās nav ieviesušas apgrozībai nederīgu euro monētu pārbaudes procedūru. [25]DE, BE, un LU. [26]Itālijā tiek izstrādāts likums, kas ietvers “iestādēm” saistošus noteikumus par ziņojumu sniegšanu un saziņu. [27]Izņemot EE, LV un FI. [28]Izņemot FI, DK, EE, IE un LU. [29]Vajadzības gadījumā ziņojumam var pievienot tiesību aktu projektus, ar kuriem detalizētāk īsteno vai groza regulu, it īpaši attiecībā uz 6. un 8. pantu, kā noteikts regulas 12. panta 5. punktā. [30]Šie priekšlikumi tika izteikti MVAC iesniegtajās atbildēs uz aptaujas jautājumiem. [31]Ierosinātais teksts ir šāds: “c) ar monētu maiņas un monētu iemaksas iekārtām, kas izņem no apgrozības viltotas, aizdomīgas un nederīgas monētas un neizsniedz tās atpakaļ lietotājam”. [32]Ierosinātais teksts ir šāds: “Katru gadu ikvienā dalībvalstī pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu objektu skaitu nosaka tā, lai šajos objektos attiecīgajā gadā mehāniski apstrādāto euro monētu apjoms atbilstu vismaz 25 % no attiecīgās dalībvalsts emitēto monētu neto kopapjoma – laikposmā no euro monētu ieviešanas līdz iepriekšējā gada beigām; to apstrādāto euro monētu apjomu, kas izmantotas, lai aprēķinātu ikgadējo atbilstību prasībai par 25 %, var būt reālie dati par iepriekšējo gadu vai aplēse, kas balstīta uz iestāžu deklarētajiem datiem par pirmo pusgadu”. [33]Ekspertu grupa monētu viltošanas jautājumos (EGMV) parasti tiekas divreiz gadā, lai apspriestu tehniskus jautājumus saistībā ar euro monētu viltošanu. Citi turpmākās darba kārtības punkti attiecas uz euro monētu viltošanas stāvokli un monētu valsts analīzes centru (MVAC) darbību dalībvalstīs, medaļu un žetonu līdzību ar euro monētām un euro monētu autentiskuma noteikšanas procedūru īstenošanu. 1. diagramma 2. diagramma Aptaujas anketa par Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regulas (ES) Nr. 1210/2010 īstenošanu Ar * ir atzīmētas obligāti aizpildāmās sadaļas. Ar šīs aptaujas palīdzību ir paredzēts veikt uzraudzību un novērtējumu attiecībā uz to, kā tiek īstenota Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 15. decembra Regula (ES) Nr. 1210/2010 par euro monētu autentiskuma noteikšanu un rīkošanos ar apgrozībai nederīgām euro monētām Identifikācijas dati Valsts* Organizācija* Kontaktinformācija (e-pasta adrese un tālruņa numurs)* Aptaujas anketa Vai jūsu valstī ir īstenota Regula (ES) Nr. 1210/2010?* Jā Nē Kad? Lūdzu, norādiet attiecīgos valsts tiesību aktus (ja tādi ir)* Ja Regula (ES) Nr. 1210/2010 nav īstenota, kad tas notiks?* Kāda autentiskuma noteikšanas procesa daļa (īpatsvars procentos) tiek veikta, izmantojot monētu apstrādes iekārtas, un kāda – apmācītus darbiniekus? (3. panta 1. punkts)* Vai monētas, attiecībā uz kurām pastāv aizdomas, ka tās ir viltotas, tiek nosūtītas norīkotajām valsts iestādēm? (3. panta 2. punkts)* Jā Nē Vai iekārtas izmanto iestādes, kas ir uzskaitītas 5. panta 2. punktā minētajā tīmekļa vietnē? (4. pants)* Jā Nē Kāds iestāžu īpatsvars nav uzskaitīts (ja tādas ir)?* Kāds iekārtu īpatsvars uz 01.01.2015. vairs nebūs atbilstīgs (jo zaudēs spēku normas atkāpe)? (4. panta 2. punkts)* Kur tiek veikts noteikšanas tests attiecībā uz monētu apstrādes iekārtu regulēšanu? (5. pants)* MVAC telpās ražotāja telpās citviet Lūgums konkretizēt.* Vai jūsu valstī tiek veiktas pārbaudes uz vietas? (6. pants)* Jā Nē Ja pārbaudes uz vietas netiek veiktas, tad kādēļ (galvenie iemesli)? (6. panta 2. punkts)* Vai pastāv kādas problēmas, kas saistītas ar pārbaudāmo monētu apstrādes iekārtu skaitu – attiecībā uz euro monētu daudzumu, kas apstrādājams ar minētajām iekārtām? (6. panta 3. punkts)* Kādi ir neatbilstības galvenie iemesli (ņemot vērā rezultātus, kas iegūti pārbaudēs uz vietas)? (6. panta 6. punkts)* Trūkst rakstveida politikas ar norādījumiem Nepietiekams cilvēkresursu nodrošinājums Trūkst rakstveida politikas par viltoto vai apgrozībai nederīgu monētu iesniegšanu Trūkst iekšējās kontroles procedūru Noteikšanas testa nepilnības Citi iemesli Lūgums konkretizēt* Vai nederīgās monētas tiek izņemtas no apgrozības? (8. pants)* Jā Nē Kā? Kādas procedūras ir ieviestas? (8. panta 2. punkts)* Cik daudz apgrozībai nederīgo euro monētu 2013. gadā tika izņemtas no apgrozības? Lūgums sniegt datus.* Vai nederīgās monētas tiek atlīdzinātas?* Jā Nē Lūgums sniegt datus.* Vai nederīgās monētas tiek iznīcinātas?* Jā Nē Lūgums sniegt informāciju par iznīcināšanas procesu un metodēm. (8. panta 3. punkts)* Vai no nederīgo monētu atlīdzinātās vērtības tiek ieturēta maksa par pakalpojumiem? (9. pants)* Jā Nē Kā tiek īstenots process?* Vai pastāv kādi atbrīvojumi? Lūgums konkretizēt.* Kāda ir maksimālā maksa (ja tāda ir) par atlīdzināšanu?* Vai pastāv prasības attiecībā uz standarta iepakojumu, ko izmanto, iesniedzot atlīdzināšanai paredzētās, apgrozībai nederīgās monētas? (10. panta 1. punkts)* Jā Nē Kādas iepakošanas procedūras ir ieviestas attiecībā uz apgrozībai nederīgu monētu atlīdzināšanu? Lūgums konkretizēt.* Vai ir spēkā atkāpes attiecībā uz 10. panta 2. punktu?* Vai pastāv procedūra, lai pārbaudītu apgrozībai nederīgas monētas? (11. panta 1. punkts)* Jā Nē Kādas prasības tajā ir noteiktas?* Vai ir noteikti 11. panta 3. punktā minētie pasākumi attiecībā uz monētu iesniegšanu?* Kura iestāde ir atbildīga par ziņošanu Eiropas Komisijai? (12. pants)* Vai iestādes apmierinoši ievēro šīs prasības? (12. panta 2. punkts)* Vai ir ieviestas sankcijas par Regulas (ES) Nr. 1210/2010 pārkāpumiem? (13. pants)* Jā Nē Kuras iestādes atbild par piemērošanu?* Kādu veidu sankcijas ir spēkā?*