KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

Starpposma progresa ziņojums par to, kā norit Padomes Direktīvas 2011/85/ES par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām īstenošana

1. Ievads

Padomes Direktīva 2011/85/ES par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām[1] stājās spēkā 2011. gada decembrī. Tā ir sešu tiesību aktu kopuma par ekonomikas pārvaldības nostiprināšanu ("sešnieka") svarīga daļa. Minētā direktīva Eiropas Savienībai sniedza pirmo iespēju noteikt obligātās prasības budžeta struktūrām, nodrošinot juridisko noteiktību līdztekus konkrētām valstīm adresētiem ieteikumiem, ko sniedz Eiropas pusgada ietvaros. Ņemot vērā spēcīgo vajadzību pēc konsolidācijas daudzās dalībvalstīs, ir kļuvis svarīgi pievērst īpašu uzmanību vajadzīgo rezultātu sasniegšanai. Šajā kontekstā centieni uzlabot valstu budžeta struktūras ir cieši saistīti ar fiskālās konsolidācijas politiku, jo gan šo centienu, gan politikas mērķis ir ilgtermiņā uzlabot fiskālo rezultātu kvalitāti.

Saskaņā ar minēto direktīvu budžeta struktūra ir pasākumu, procedūru, noteikumu un iestāžu kopums, kas ir pamats vispārējās valdības budžeta politikas īstenošanai, jo īpaši: i) budžeta uzskaites un statistikas pārskatu sagatavošanas sistēmas; ii) noteikumi un procedūras, kas reglamentē prognožu sagatavošanu budžeta plānošanai; iii) skaitliskas fiskālās normas, kas specifiskas katrai valstij; iv) vidēja termiņa budžeta struktūras; v) mehānismi, kas reglamentē fiskālās attiecības starp publiskām iestādēm dažādos vispārējās valdības apakšsektoros. Katrai pozīcijai direktīva nosaka vairākus pamatstandartus. Dalībvalstīm tie ir jātransponē savos tiesību aktos līdz 2013. gada 31. decembrim. 2011. gada jūlijā papildu stimulu transponēšanas procesam sniedza eurozonas dalībvalstu valsts galvu un valdību vadītāju politiskā apņemšanās transponēt direktīvu līdz 2012. gada beigām[2]. Visbeidzot, ar direktīvas mērķu sasniegšanu saistīts pasākums bija starpvaldību Līguma par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību (LSSP) pieņemšana. 25 dalībvalstis uzņēmās saistības izveidot līdzsvarota valsts budžeta normu strukturālā aspektā.

Direktīvas 15. panta 3. punktā Komisija tiek aicināta sagatavot "starpposma progresa ziņojumu par galveno šīs direktīvas noteikumu īstenošanu, pamatojoties uz attiecīgu informāciju, kas saņemta no dalībvalstīm un kas ir jāsniedz Eiropas Parlamentam un Padomei līdz 2012. gada 14. decembrim [pamatojoties uz dalībvalstu sniegto attiecīgo informāciju, sagatavot starpposma progresa ziņojumu par galveno šīs direktīvas noteikumu īstenošanu, kurš jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei līdz 2012. gada 14. decembrim]". Šajā nolūkā Komisija 2012. gada maijā iesniedza Ekonomikas politikas komitejai aptaujas veidlapu, tādējādi sniedzot dalībvalstīm iespēju ziņot par veiktajiem pasākumiem, jau sāktajām reformām vai konkrētiem plāniem. Šā ziņojuma pamatā attiecīgi ir dalībvalstu sniegtā informācija. Vairums dalībvalstu informāciju bija sniegušas 2012. gada septembrī[3]. Tādējādi informācija atspoguļo situāciju ziņošanas laikā. Komisijas dienestu darba dokumentā (SWD(2012) 433), kas ir šā ziņojuma pavaddokuments, ir pieejama detalizēta informācija par katru valsti.

Starpposma progresa ziņojuma (SPZ) mērķis ir informēt Padomi, Eiropas Parlamentu un sabiedrību par progresu direktīvas transponēšanas jomā. Tāpēc tas nebūtu uzskatāms par vispusīgu novērtējumu par valstu tiesību aktu atbilstību direktīvai; šāds novērtējums tiks sagatavots pēc transponēšanas termiņa beigām saskaņā ar ES tiesību aktiem. Lai sniegtu pienācīgu pārskatu, šā ziņojuma 2. iedaļas pamatā ir piecas apakšiedaļas, kas atbilst direktīvas galvenajiem noteikumiem, un pēc tam ir sniegts kopsavilkums par galvenajiem secinājumiem.

2. Progress direktīvas galveno noteikumu transponēšanā

2.1. Noteikumi par uzskaiti, statistiku un pārredzamību (direktīvas II nodaļa un 14. pants)

Labas fiskālās politikas pamatā būtu jābūt labai fiskālās ziņošanas sistēmai. Visaptveroša, laikus sniegta un precīza informācija par budžeta izpildi politikas veidotājiem ir ļoti svarīga daudzos aspektos. Pirmkārt, tā apliecina likumdevēju iestāžu atbalstīto budžetu pareizu izpildi. Otrkārt, tā ļauj budžeta iestādēm gandrīz tūlītēji konstatēt jebkādu novirzīšanos no pieņemtajām fiskālajām trajektorijām. Treškārt, raugoties no nākotnē vērstas perspektīvas, tā nodrošina, ka budžeta plānošanas pamatā ir visjaunākie dati, tādējādi pēc iespējas samazinot bāzes efektu, ko rada fiskālo datu pēcāka pārskatīšana.

Vēl nesen bieži sniedzamu fiskālo ziņojumu sniegšana vairumā dalībvalstu noritēja nepilnīgi. Pat gadījumos, kad ziņošanas pienākumi bija pienācīgi noteikti, vispārējo valdību dati par dažādām valsts pārvaldes daļām ir iegūti, izmantojot dažādus uzskaites noteikumus vai statistikas principus attiecībā uz ziņošanas biežumu, ziņošanas termiņiem vai datu apkopošanas metodēm. Ņemot vērā šos apstākļus, negatīvu norišu konstatēšana budžeta jomā līdz šim ir prasījusi pārmērīgi ilgu laiku, īpaši gadījumos, kad tās sākušās iestādēs, kas nav valsts centrālās valdības iestādes. Viens no pirmajiem dalībvalstu uzdevumiem saskaņā ar ekonomikas korekciju un izaugsmes programmām bija bieži sniedzamu fiskālo ziņojumu sagatavošana par visām vispārējās valdības iestādēm[4].

Tāpēc direktīva sniedz vērtīgu izdevību saskaņot vispārējās valdības uzskaites sistēmas, racionalizēt ziņošanas hierarhijas un nodrošināt datu efektīvu sniegšanu lēmējiestādēm un ārējiem novērotājiem. Pašreizējo neoficiālo datu ieguves procesu un jaunu statistikas prasību iekļaušana tiesību aktos nozīmētu, ka simti — un dažkārt pat tūkstoši — vispārējās valdības iestāžu tiktu pienācīgi integrētas visaptverošā datu ieguves sistēmā.

Gandrīz visas dalībvalstis, kas iesniedz ziņojumus, iesniedz centrālās valdības iestādēm ikmēneša datus, kuru uzskaites bāze ir naudas plūsma vai kāds cits rādītājs (BG, DK, DE, EE, EL, ES, FR, IE, IT, LT, MT, NL, AT, PT, RO, SK, FI, SE, SI un UK)[5]. Tomēr fiskālo datu pieejamība saskaņā ar direktīvu ir ievērojami mazāka attiecībā uz sociālās nodrošināšanas iestādēm (BG, DK, EE, EL, NL, RO, PT un FI), un AT, DE un ES vēl nav pabeigtas valsts valdības iestāžu reformas[6]. Vietējā līmenī, kam direktīva paredz piemērot salīdzinoši mazāk stingrus standartus (reizi ceturksnī ziņot datus, kuru uzskaites bāze ir naudas plūsma vai līdzvērtīgs rādītājs), datus vispār ziņo tikai vienpadsmit dalībvalstis (BG, DK, EE, EL, IT, LT, MT, PT, RO, FI un UK). Līdz ar to vairumā dalībvalstu joprojām ir daudz darāmā attiecībā uz apakšsektoriem, kas neietilpst centrālajā valdībā. Tas ir jo sevišķi aktuāli tāpēc, ka šie apakšsektori dažkārt veido būtisku valsts kopējo izdevumu daļu, jo sevišķi valstīs ar augstu decentralizācijas līmeni.

Līdztekus dalībvalstu centieniem arī Komisija veic pasākumus statistikas jomā. Lai palīdzētu dalībvalstīm īstenot praksē direktīvas 3. un 14. panta noteikumus par statistiku, Eurostat ir izveidojis darba grupu, kas izskata jautājumu par direktīvas ietekmi uz fiskālo datu ieguvi un izplatīšanu. Ir paredzams, ka darba grupa sagatavos veidņu kopumu un ar tām saistītas piezīmes par metodoloģiju, obligāti sniedzamās informācijas apmēru un atsevišķu rādītāju periodisku un laicīgu publicēšanu valsts mērogā, lai virzītu valsts statistikas biroju darbību šajā jomā. Vairums dalībvalstis ir paudušas gatavību ņemt vērā darba grupas atzinumus, noslēdzot savus centienus statistikas jomā.

Turklāt direktīvas 16. panta 3. punkts nosaka, ka "līdz 2012. gada 31. decembrim Komisija izvērtē Starptautisko publiskā sektora grāmatvedības standartu piemērotību dalībvalstīm". Šajā jautājumā pēc Komisijas rīkotās sabiedriskās apspriešanas ir saņemti vairāk nekā sešdesmit viedokļi. Novērtējuma ziņojumu tiek plānots publicēt līdz 2012. gada beigām, un tajā tiks aplūkots uzkrājumu grāmatvedības svarīgums un lietderība, pašreizējais uzkrājumu grāmatvedības izmantojums dalībvalstīs, kopsavilkums par Starptautiskajiem publiskā sektora grāmatvedības standartiem (IPSAS) un to piemērotības novērtējums, saikne starp IPSAS un statistisko uzskaiti un to atšķirības, jaunu grāmatvedības standartu ieviešanas potenciālās izmaksas un ar pārvaldību saistīti jautājumi.

Visbeidzot, īstenojot direktīvas 4. panta 7. punktu, Eurostat 2012. gada 6. februārī pirmoreiz laida klajā īpašu regulāri publicējamu paziņojumu presei par valsts parādu ceturksnī, tajā sniedzot datus par ES, eurozonu un atsevišķām dalībvalstīm. Līdzīgu iniciatīvu ir plānots īstenot attiecībā uz budžeta deficītu ceturksnī.

2.2. Makroekonomikas un budžeta prognozes (direktīvas III nodaļa)

Fiskālajā plānošanā izmantotās makroekonomikas un budžeta prognozes jau ilgi uzskata par gada budžetu sagatavošanas vājo vietu. Jau sen uzskata, ka dažu dalībvalstu fiskālajām prognozēm ir raksturīga neobjektivitāte. Šādos gadījumos — ja budžeta pamatā ir neobjektīvi pieņēmumi — nevar uzskatīt, ka šāds budžets, iesniegts parlamentam un sabiedrībai, patiesīgi un godīgi atspoguļo faktisko situāciju. Tāpēc direktīvā īpaša uzmanība veltīta prognožu sagatavošanai, šim jautājumam atvēlot atsevišķu nodaļu, kas principā nosaka, ka dalībvalstu fiskālās plānošanas pamatā jābūt reālistiskām makroekonomikas un budžeta prognozēm, kuru sagatavošanā ir izmantota visjaunākā informācija.

Lai gan standartu noteikšana prognožu sagatavošanai ir grūts uzdevums, dalībvalstīm prognožu sagatavošana, publiskošana un novērtēšana būtu jāveic ar pienācīgu rūpību. Īstenošanas posmā parasti ir lietderīgi skaidri nošķirt uzdevumus, kas jāveic katrai prognozēšanā iesaistītajai iestādei, un paredzēt ex post novērtēšanu. Minēto novērtēšanu var neveikt katru gadu, taču tā ir vērtīga darbība, kas var brīdināt budžeta iestādes par neobjektivitāti.

Prognožu sagatavošanā var iesaistīties arī neatkarīgas iestādes vai struktūras ar funkcionālo autonomiju, kā ierosināts divu tiesību aktu kopuma regulas projektā par eurozonas dalībvalstu budžeta plānu uzraudzību[7], kurā paplašināti un precizēti daži minētās direktīvas noteikumi. Kad to pieņems, divu tiesību aktu kopuma regula, iespējams, sniegs efektīvu atbalstu direktīvas mērķu sasniegšanā šajā jomā.

Kopumā trešdaļa dalībvalstu (BG, DE, DK, EE, PL, RO, SE, SI, SK un UK) ziņo, ka tām ir strukturēti procesi, kuros iesaistītas vairākas iestādes vai struktūras, lai nodrošinātu prognožu pārredzamību un pārskatatbildību par tām. Citas dalībvalstis joprojām ir procesu izstrādes posmā vai līdz šim ir paziņojušas tikai nekonkrētas nodomu deklarācijas. AT, BG, CY, DE, DK, EL, RO, SE un UK ziņo par alternatīvu makroekonomikas un budžeta scenāriju izstrādi — lietderīgu profilaktisku pasākumu, kas atvieglo budžeta izmaiņu īstenošanu budžeta izpildes posmā, ja faktiskie parametri atšķiras no pamatscenārija. Vien mazāk nekā puse dalībvalstu ziņo, ka savas prognozes salīdzina (vai plāno salīdzināt) ar Eiropas Komisijas prognozēm (BG, CY, DE, EE, EL[8], FR, RO un SI), lai gan dažas dalībvalstis izmanto atsevišķus Komisijas pieņēmumus kā ievadparametrus savos procesos (EE un PL). Tikai dažas dalībvalstis pašlaik ziņo par konkrētiem pasākumiem kvalitātes ex post novērtēšanai direktīvas 4. panta 6. punkta nozīmē.

2.3. Valstu skaitliskās fiskālās normas (direktīvas IV nodaļa)

Direktīva nosaka, ka dalībvalstīs ir jābūt ieviestām skaitliskām fiskālajām normām, kas ir tām specifiskas un kas efektīvi veicina Līguma noteikumu izpildi budžeta politikas jomā (5.–7. pants). Lai gan direktīva nesniedz detalizētu informāciju par šādiem noteikumiem, tiem jāietver prasības, ka noteikumu mērķiem un darbības jomai jābūt precīzi noteiktai, ir jāievieš efektīva un savlaicīga neatkarīga uzraudzība, jānodrošina stingri izpildes nodrošināšanas mehānismi un drīkst noteikt tikai stingri ierobežotas izņēmuma klauzulas[9].

Ir zināms, ka labi izstrādātas uz normām balstītas struktūras būtiski uzlabo budžeta disciplīnu. Dalībvalstīm izstrādājot šādas normas, ir jāizpilda vairāki priekšnosacījumi. Pirmkārt un galvenokārt, valstu fiskālajām normām ir pilnībā jāatbilst ES fiskālajai sistēmai. Otrkārt, ir svarīgi izvairīties no divām galējībām. No vienas puses, nepilnīgs aptvērums samazina visas sistēmas efektivitāti, radot budžeta pārtēriņa risku. No otras puses, pārmērīgs valsts normu daudzums var palielināt to savstarpējā pretrunīguma varbūtību, ja tās nav pienācīgi rūpīgi izstrādātas, tādējādi mazinot šo normu vispārējo autoritāti. Visbeidzot, lai normu ietekme patiešām būtu pilnīga un tās efektīvi nodrošinātu fiskālo disciplīnu, ir regulāri jānovērtē šo normu ievērošana. Efektīva uzraudzība un ex post novērtēšana ir īpaši vajadzīga, ja normas ir ļoti sarežģītas vai valsts normu ir daudz un to mijiedarbību ir grūti izprast. Periodiskas pārbaudes, ko veiktu uzraudzības iestādes ar pietiekamām pilnvarām, radītu izdevību sekmēt informētību fiskālās stabilitātes jomā un veicinātu auglīgas diskusijas ar budžeta iestādēm un sabiedrību par kopīgajiem fiskālajiem mērķiem.

Direktīvas un LSSP pieņemšanas ietekmē divdesmit dalībvalstīs (AT, BG, CY, CZ, DE, DK, EE, ES, IE, IT, FR, LT, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK un SI) ir izsludinātas vai jau esot noslēgušās liela mēroga reformas ar mērķi radikāli pārskatīt fiskālās normas. Ieskaitot ierosinātos tiesību aktus, jaunas līdzsvarota budžeta normas ir izsludinātas vienpadsmit dalībvalstīs (CY, IE, ES, FR, IT, LT, LV, NL, PL, PT un SI). Turklāt piecās citās dalībvalstīs (BG, DK, DE, EE un AT) līdzsvarota budžeta normas tiek pārskatītas ar mērķi tās nostiprināt. Dažas līdzsvarota budžeta normas pilnībā stātos spēkā tikai pēc pārejas posma. Tas attiecas uz Vāciju (2016. gadā attiecībā uz federālo valdību, 2020. gadā attiecībā uz federālajām zemēm), Austriju (2017) un Spāniju (2020). Izdevumu normas tiek ieviestas desmit dalībvalstīs (AT, CY, DK, EE, ES, IT, LT, LV, PL un PT) un reformētas vēl piecās dalībvalstīs (BG, CZ, RO, SI un SK). Valsts parāda normu izveide vai nostiprināšana divpadsmit dalībvalstīs (AT, BG, CY, CZ, EE, IE, IT, ES, NL, PL, PT un SK) ir jauns pavērsiens. Turklāt uz dalībvalstīm, kas īsteno ekonomikas korekciju programmu, attiecas daudzgadu struktūra, kurā noteikti daudzi mērķi un kura ierobežo šo valstu fiskālo politiku kā de facto fiskālā norma ar īpašiem uzraudzības un izpildes nodrošināšanas elementiem.

Daudzas dalībvalstis norāda, ka jauno vai pārskatīto normu elementi atbildīs direktīvas prasībām. Konkrētāk, vairākas dalībvalstis ziņo, ka uzraudzības iestādēm tiks uzdots novērtēt fiskālo normu īstenošanu (BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, IT, LV, PL un SK). BG, CY, CZ, DK, DE, ES, IE, LV, AT, PL un SK ir noteiktas izņēmuma klauzulas. Fiskālo normu darbības joma tiek paplašināta, lai ietvertu citus vispārējās valdības apakšsektorus ārpus centrālās valdības. Fiskālās normas — līdzsvarota budžeta normas (BG, DE, ES, FR, LT, LU, NL, AT, RO, SE un SK), parāda normas (BG, CZ, EE, ES, IT, AT, PT, RO un SK) vai izdevumu normas (BG, ES un AT) — attiecina uz vietējām vai reģionālajām valdībām. Kopumā šķiet, ka valstu skaitlisko fiskālo normu ieviešana norit pareizi. Tomēr šo normu īpašie elementi un vispārējā konsekvence galu galā būtu jānovērtē, tos salīdzinot ar direktīvas 5. un 6. panta prasībām.

2.4. Vidēja termiņa budžeta struktūras (direktīvas V nodaļa)

Saskaņā ar direktīvu dalībvalstīm ir jāizveido droša, efektīva vidēja termiņa budžeta struktūra (VTBS), kas tām ļautu paplašināt fiskālo plānošanu ārpus viena gada robežām, tādējādi sekmējot konsekventāku, efektīvāku un potenciāli vērienīgāku politikas veidošanu vidējā termiņā. VTBS jāietver daudzgadu budžeta mērķi kopā ar katras lielās ieņēmumu un izdevumu pozīcijas prognozēm, kam pamatā ir nemainīta politika, ar paskaidrojumiem par vidēja termiņa korektīvo politiku, kura jāīsteno, lai novērstu starpību starp prognozēm, kam pamatā ir nemainīta politika, un politikas mērķiem. Līdztekus tai jāietver arī novērtējums par to, kā iecerētā politika varētu ietekmēt publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāti.

Viena direktīvas nodaļa ir veltīta VTBS (9.–11. pants), taču ir svarīgi valsts VTBS izstrādi neuztvert izolēti. Ir rūpīgi jāpārdomā grafiks VTBS sagatavošanai un tās iekļaušanai gada budžeta ciklā, lai VTBS varētu pilnībā funkcionēt kā stratēģisks valsts dokuments līdztekus parastajiem gada budžeta dokumentiem. Vajadzības gadījumā VTBS būtu jāaizstāj līdzšinējie plānošanas dokumenti vai tie jāapvieno vienā skaidri noteiktā stratēģiskā dokumentā. Ārkārtīgi liela nozīme ir konsekvencei, un tā būtu jāizprot vairākos aspektos. Pirmkārt, VTBS būtu patiešām jābūt pamatā gada budžeta vēlākai sagatavošanai. Otrkārt, dažas dalībvalstis ir izstrādājušas saistošas daudzgadu fiskālās normas, un skaitļi, kas iegūti, piemērojot šīs normas, protams, būtu jāiekļauj VTBS. Visbeidzot, VTBS dokumentam arī jābūt ilgtermiņā konsekventam, ar detalizēti un pārredzami dokumentētām skaitļu korekcijām neatkarīgi no tā, vai to iemesls ir bāzes efekts, novirzes budžeta izpildes rezultātos vai diskrecionāras izmaiņas.

Par daudzgadu struktūras pastāvēšanu vai konkrētiem plāniem to ieviest ziņots attiecībā uz divdesmit divām dalībvalstīm (BG, CY, CZ, DK, DE, EE, IE, EL, FR, HU, IT, LT, LV, NL, AT, PL, PT, RO, SE, SI, SK un UK). Gandrīz visas šīs sistēmas pēc būtības ir mainīgas un līdz ar to vismaz reizi gadā tiek pārskatītas, tajās ietverot jaunu gadu. Tomēr NL savu struktūru pārskata tikai tāpēc, lai veiktu korekcijas atbilstoši cenu izmaiņām likumdošanas procesa laikā, savukārt FR savu sistēmu pārskata reizi divos gados. SI izmanto divu gadu budžetu, kurā katru gadu veic korekcijas, līdztekus trīs gadu izdevumu programmai. Daudzgadu struktūras, par kurām saņemtas ziņas, aptver trīs gadus (BG, CY, FR, IT, LT, LV, HU, RO, SE un SK), četrus gadus (CZ, DK, EE, EL, NL, PL, AT, PT un SI) vai piecus gadus (DE, UK). BG, CZ, EE, LV, PL un SK ir tiesību normas, kas nodrošina daudzgadu struktūru un atbilstošo gada budžeta veidošanas procesu konsekvenci. Daudzgadu struktūras ir arī populārs līdzeklis izdevumu maksimālā apjoma vai mērķu noteikšanai (CZ, DK, EE, EL, FR, LT, LV, NL, AT, PT, SE un SI), kaut gan ar vidēja termiņa norišu atspoguļošanu tikai attiecībā uz izdevumiem nepietiktu, lai to uzskatītu par vidēja termiņa budžeta struktūru direktīvas nozīmē. Visbeidzot, tikai dažas dalībvalstis ziņo, ka daudzgadu prognozes tiek sagatavotas, par pamatu ņemot nemainītu politiku, kaut gan ir ārkārtīgi būtiski izveidot atskaites scenāriju līdztekus politikas pasākumiem, lai nodrošinātu politikas mērķu sasniegšanu vai esošajās fiskālajās normās ietverto vērtību ievērošanu.

2.5. Mehānismi koordinācijai starp valdības apakšsektoriem (direktīvas 12. un 13. pants)

12. pants nosaka, ka direktīvā paredzētajiem pasākumiem ir jābūt konsekventiem un vispusīgiem attiecībā uz visiem vispārējās valdības apakšsektoriem. Tas atspoguļo faktu, ka sākotnējie centieni uzlabot budžeta struktūras attiecās tikai uz centrālās valdības līmeni. Ar direktīvu ir radīti piemēroti apstākļi uzskaites, statistikas, prognožu sagatavošanas un fiskālo normu principu plaša mēroga attiecināšanai uz sociālās nodrošināšanas fondiem un vietējo valdību, kas kopā veido lielu daļu kopējo izdevumu. Lai nodrošinātu labu administrēšanu, direktīvas 13. pantā ir uzsvērts arī tas, cik svarīgi ir skaidri nošķirt dažādu valdības līmeņu pienākumus budžeta jomā, un noteikts šāds princips: "Dalībvalstis izveido atbilstīgus mehānismus, ar ko īsteno koordināciju starp vispārējās valdības apakšnozarēm [apakšsektoriem], lai nodrošinātu visu vispārējās valdības apakšnozaru [apakšsektoru] visaptverošu un konsekventu aptvērumu, veicot fiskālo plānošanu, nosakot skaitliskās fiskālās normas, kas specifiskas katrai valstij, un gatavojot budžeta prognozes, un lai nodrošinātu daudzgadu plānošanas izveidi, kā jo īpaši noteikts daudzgadu budžeta struktūrā."

Attiecīgi valstu noteikumiem būtu jānodrošina, lai visi valdības līmeņi pienācīgi internalizētu ierobežojumus, kas izriet no vispārējās valdības fiskālajiem mērķiem. Šādi detalizēti noteikumi var būt tikai specifiski valstij, ņemot vērā dažkārt sarežģīto horizontālās un vertikālās pārdales shēmu specifiku dažādos administrācijas līmeņos un konkrētu līmeņu ietvaros. Lai gan šim nolūkam īpaši svarīgi ir skaidri noteikumi un procedūras, kuru izpilde tiek nodrošināta efektīvi, šādus instrumentus ideālā gadījumā papildinātu forumi, kuros valdības iestāžu pārstāvjiem būtu iespēja apmainīties ar viedokļiem un stratēģiskā līmenī līdzdarboties vispārējā gada budžeta ciklā, pirms katrs valdības līmenis sagatavo savu gada budžetu atbilstoši saviem iekšējiem procesuālajiem noteikumiem.

Līdztekus fiskālo normu noteikšanai (vai to darbības jomas paplašināšanai) attiecībā uz vietējām valdībām dalībvalstis ziņo par dažādiem koordinācijas instrumentiem dažādos gada budžeta veidošanas procesa posmos. BG konsultēšanās ar pašvaldībām tiek veikta VTBS izstrādes procesā. Šādu konsultāciju protokoli tiek izmantoti kā informācijas avots, ministru kabinetam apspriežot valsts budžeta likuma projektu. DK ir jāizveido ciešāka saikne starp pieņemtajiem mērķiem un līdzekļiem, ko centrālā valdība piešķir pašvaldībām. DE līdzsvarota budžeta normas uzraudzības iestāde (Stabilitātes padome) ietver federālās valdības un federālo zemju pārstāvjus. Sistēmiskas koordinācijas paveids ir arī senā prakse komitejā kopīgi sagatavot prognozes par ieņēmumiem no kopīgajiem nodokļiem. Spānijas jaunais konstitutīvais likums nosaka parādu maksimālo apjomu sadalījumā pa valdības līmeņiem, kā arī korektīvās procedūras, kas piemērojamas vietējām valdībām. Šāda veida iekšzemes stabilitātes pakts pastāv arī AT; arī tur deficīta mērķi tiek noteikti katram līmenim, un saskaņošanas struktūrvienība izšķir strīdus starp dažādiem valdības līmeņiem. NL mērķis likumprojektam par publisko finanšu stabilitāti ir juridiski nostiprināt vietējo valdību pienākumu sniegt samērīgu ieguldījumu vidēja termiņa mērķa sasniegšanā. Kopējo mērķu nesasniegšanas dēļ visiem "nesekmīgajiem" valdības līmeņiem var noteikt naudas sodus. RO Publisko finanšu ministrija vietējām iestādēm plānošanas vēstulē iesniedz norādījumus par vietējo budžetu projektu izstrādi, makroekonomikas sistēmu un maksimālo apjomu fiskālajiem pārvedumiem no valsts budžeta. BE, DE, IE, FI, FR, LU un SI turklāt apsver iespēju mainīt savu koordinācijas kārtību.

3. Noslēgums

Kopumā dalībvalstis ziņoja par ievērojamu, taču nevienmērīgu progresu direktīvas transponēšanā. Attiecībā uz direktīvas II nodaļu dalībvalstīm joprojām vēl jāpaveic diezgan daudz, lai nodrošinātu laicīgu un visaptverošu statistikas datu apkopošanu par visiem vispārējās valdības apakšsektoriem. Diezgan daudzu valstu gadījumā par ziņotajiem prognožu sagatavošanas noteikumiem nav sniegta detalizēta informācija. Progress ir lielāks attiecībā uz skaitliskajām fiskālajām normām, kas noteiktas direktīvas IV nodaļā, — tiek gatavots plašs valstu instrumentu klāsts valsts fiskālās politikas veidošanas atbalstam. Visu "sešniekā" ietverto ar Stabilitātes un izaugsmes pakta reformu saistīto tiesību aktu savstarpējā komplementaritāte līdztekus LSSP sniegtajam papildu stimulam ir palīdzējusi šiem jautājumiem ieņemt svarīgu vietu dalībvalstu reformu programmās. Lai gan daudzas dalībvalstis ziņo, ka ir ieviestas vai tiek plānotas VTBS direktīvas V nodaļas nozīmē, dažos gadījumos sniegtā informācija nav detalizēta un nav pietiekama liecība, ka tās pilnībā izpildīs direktīvas prasības. Visbeidzot, daudzās dalībvalstīs norit darbs pie efektīvas vietējo valdību koordinācijas kārtības, taču paziņotajiem pozitīvajiem nodomiem ir jāīstenojas konkrētā kārtībā, kuras ievērošanu var nodrošināt. Vairākas dalībvalstis, kuru situāciju fiskālajā jomā uzskata par labu, šajā posmā ziņo par mazāku apjomu pabeigtu reformu, taču tās apsver iespēju piešķirt oficiālu statusu daļai to neoficiālās sistēmas, lai uzlabotu efektivitāti. Komisija turpinās īstenot direktīvu attiecībā uz tām sadaļām, par ko tā ir atbildīga, un pēc transponēšanas termiņa apritēšanas veiks vispusīgu atbilstības novērtējumu saskaņā ar ES standarta procedūrām.

[1] OV L 306, 23.11.2011., 41. lpp.

[2] 2011. gada 21. jūlija paziņojums, 4. lpp., 14. punkts.

[3] NL, SI, LT PT, IT un HU ziņojumus sniedza oktobrī, savukārt CY, LV, MT un UK — novembrī.

[4] Šajā jomā daudz ir paveikts Grieķijā; sk. European Economy — Occasional Paper No 94. ‘The Second Economic Adjustment Programme for Greece — March 2012’.

[5] Tomēr no dalībvalstu ziņojumiem ne vienmēr ir skaidrs, vai visas iestādes un struktūras, kas nav ietvertas valsts budžetā, bet ietilpst centrālajā valdībā, faktiski sniedz datus.

[6] Dažos gadījumos sociālās nodrošināšanas iestādes gan ir centrālās valdības daļa, bet daudzās dalībvalstīs saskaņā ar Eiropas kontu sistēmu (S.1312) nav reģionu līmeņa budžetu.

[7] Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par kopīgiem noteikumiem budžeta plānu projektu pārraudzībai un novērtēšanai un pārmērīga budžeta deficīta novēršanai eurozonas dalībvalstīs, COM(2011) 821 galīgā redakcija.

[8] To veic divpusējas apspriešanās procesā ekonomikas korekciju un izaugsmes programmas kontekstā.

[9] Starpvaldību LSSP ir konkrēts direktīvas piemērošanas piemērs attiecībā uz eurozonas valstīm un citām dalībvalstīm, kas to ratificējušas brīvprātīgi. Tas paredz valsts līmenī ieviest līdzsvarota budžeta normu strukturālā aspektā, un šai normai, protams, būtu jāatbilst direktīvas prasībām, tāpat kā jebkurai citai valsts skaitliskajai normai.