Šis paziņojums tiek sniegts divējādā nolūkā. Pirmkārt, tas sniedz kopainu par budžeta politiku eurozonas mērogā, balstoties uz horizontālu novērtējumu par iesniegtajiem BPP. Šis vērtējums ir līdzīgs stabilitātes programmu horizontālajam novērtējumam, ko veic pavasarī, tomēr šajā gadījumā galvenā uzmanība ir pievērsta nākamajam gadam, nevis vidēja termiņa fiskālajiem plāniem. Otrkārt, tas sniedz pārskatu par BPP atsevišķu valstu mērogā un izskaidro pieeju, ko Komisija izmanto savā novērtējumā par BPP attiecībā uz to atbilstību SIP prasībām. Novērtējums ir diferencēts – atkarībā no tā, vai uz dalībvalsti attiecas SIP preventīvā daļa vai korektīvā daļa, un tajā ir ņemtas vērā arī prasības attiecībā uz valsts parādsaistību apjomu un dinamiku.

Padome 2017. gada jūlijā pieņēma konkrētām valstīm adresētus ieteikumus, uzsverot Komisijas plānoto attieksmi pret dalībvalstīm, kurās matrica norāda uz fiskālo korekciju 0,5 % apmērā no IKP vai vairāk. Apsvērumos ir norādīts, ka 2018. gada budžeta plāna projekta izvērtējumā un turpmākajā 2018. gada budžeta rezultātu izvērtējumā būs pienācīgi jāņem vērā mērķis sasniegt fiskālu nostāju, kura sekmē gan to, ka tiek nostiprināta pašreizējā ekonomikas atveseļošanās, gan nodrošināta dalībvalstu publisko finanšu ilgtspēja. Šajā kontekstā Padome atzīmēja, ka Komisija plāno veikt vispārēju izvērtējumu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1466/97, jo īpaši ņemot vērā ciklisko situāciju dalībvalstī.

Komisijas atzinumā tiek ievērota dalībvalstu kompetence budžeta jomā, tomēr vienlaikus tajā ir sniegtas pierādījumos balstītas politikas konsultācijas, it īpaši valstu valdībām un parlamentiem, lai atvieglotu budžetu projektu novērtēšanu attiecībā uz to atbilstību ES fiskālajiem noteikumiem. “Divpaka” paredz vispusīgu instrumentu kopumu vispārsvarīgu ekonomikas un budžeta politikas jautājumu risināšanai eurozonā, kā paredzēts Līgumā.

– attiecībā uz Franciju, uz kuru no 2018. gada un turpmāk varētu attiekties preventīvā daļa, ja laicīgi un paliekoši netiks panāktas pārmērīgā budžeta deficīta korekcijas, tika konstatēts, ka BPP ir ar neatbilstības risku SIP prasībām attiecībā uz 2018. gadu, jo Komisijas prognozē 2017. gadam paredzēta ievērojama novirze no prasītās korekcijas virzībā uz VTM un neatbilstība parādsaistību samazināšanas etalonrādītājam 2018. gadā;

– attiecībā uz piecām valstīm (Beļģiju, Itāliju, Austriju, Portugāli un Slovēniju), ir konstatēts, ka to BPP ir ar neatbilstības risku SIP prasībām attiecībā uz 2018. gadu. Šo dalībvalstu BPP varētu izraisīt būtisku novirzi no korekcijas virzībā uz attiecīgo VTM. Attiecībā uz Beļģiju un Itāliju tiek prognozēta arī neatbilstība parādsaistību samazināšanas etalonrādītājam.

– attiecībā uz piecām valstīm (Igauniju, Īriju, Kipru, Maltu un Slovākiju) ir konstatēts, ka BPP visumā atbilst SIP prasībām attiecībā uz 2018. gadu. Šo valstu gadījumā plāni varētu izraisīt zināmas novirzes no katras valsts VTM vai no korekcijām šo mērķu sasniegšanai;

10.Ar mērķi līdzsvarot stabilizācijas vajadzības ar iespējamām ilgtspējas problēmām Komisija var īstenot savu rīcības brīvību, izvērtējot atkāpšanos no prasītās fiskālās korekcijas. Konkrētāk, Komisija secināja, ka fiskālu korekciju, kas atkāpjas no noteiktajām prasībām, var uzskatīt par atbilstošu attiecībā uz Itāliju un Slovēniju, ja minētās valstis 2018. gadā efektīvi nodrošinās šādu fiskālo korekciju. Tomēr šķiet, ka saskaņā ar Komisijas prognozi šāda korekcija nav īstenota.

9.Kopumā joprojām pastāv lielas atšķirības dalībvalstu nostājā pret budžeta vidēja termiņa mērķiem (VTM). Saskaņā ar Komisijas prognozi sešas eurozonas dalībvalstis sasniegs (Lietuva) vai pārsniegs (Kipra, Vācija, Luksemburga, Malta un Nīderlande) savus VTM 2017. gadā. Ir paredzams, ka tie visi saglabāsies nemainīgi 2018. gadā, lai gan dažus no tiem plānots izmantot fiskālās manevrēšanas vajadzībām. Saskaņā ar tās nemainīgas politikas scenārija BPP ir paredzams, ka arī Vācijā daļēji izmantos savas fiskālās manevrēšanas iespējas. Tiek prognozēts, ka Īrija 2018. gadā sasniegs savus VTM, savukārt Slovākijā ir paredzams būtisks progress virzībā uz to. Tajā pašā laikā attiecībā uz dažām dalībvalstīm, kuras joprojām ir tālu no savu VTM īstenošanas, Komisijas prognoze neparedz nekādus būtiskus uzlabojumus (Spānija, Itālija, Portugāle, Slovēnija) vai pat paredz strukturālā līdzsvara pasliktināšanos (Beļģija, Francija). Izņemot Slovēniju, tās ir arī dalībvalstis ar vislielāko parāda attiecību.

5.Attiecībā uz fiskālo korekciju uzbūvi dalībvalstis paredz mērenu cikliski koriģētas izdevumu attiecības samazināšanos. Šīs tendences pamatā ir samazinātie procentu izdevumi (-0,1 % apmērā no IKP), kā arī nedaudz lēnāks primāro izdevumu pieaugums salīdzinājumā ar potenciālo pieaugumu. Lai paātrinātu parāda samazināšanu, būtu jāizmanto negaidīti zemie procentu izdevumi. Plānots, ka publisko ieguldījumu apjoms pēc stabilā krituma laikposmā no 2010. gada līdz 2016. gadam 2018. gadā nedaudz pieaugs. Paredzams, ka ieņēmumu attiecība samazināsies saistībā ar ieņēmumus samazinošiem pasākumiem (-0,1 % apmērā no IKP), kā arī ieņēmumu samazinājumu (-0,2 % apmērā no IKP).

4.Pēc nebūtiskiem strukturāliem uzlabojumiem 2017. gadā BPP saskan ar nelielu eurozonas strukturālā deficīta pieaugumu 2018. gadā 0,1 % apmērā no IKP, savukārt jaunākajās stabilitātes programmās joprojām tika plānots uzlabojums 0,2 % apmērā no IKP kopumā. Komisija arī prognozē 0,1 procentpunkta pieaugumu eurozonā 2018. gadā. Tas tomēr neuzrāda būtiskas atšķirības starp Komisijas prognozi un BPP atsevišķām dalībvalstīm.

3.BPP īstenošana samazinātu eurozonas parāda attiecību no 88 % no IKP 2017. gadā līdz nedaudz vairāk kā 86 % 2018. gadā, pateicoties cikliskai augšupejai un nemainīgi zemām procentu likmēm. Saskaņā ar Komisijas prognozi pirmšķietami nav paredzams, ka Beļģija un Itālija atbildīs parāda samazināšanas atsauces vērtībai vai nu 2017., vai 2018. gadā. Tas pats attiecas arī uz Franciju, kurai pārmērīga deficīta savlaicīgas un ilgtspējīgas korekcijas gadījumā no 2018. gada piemērotu pārejas noteikumu par parādu.

2.Dalībvalstu plāni norāda uz to, ka kopējais nominālais budžeta deficīts turpinās samazināties saistībā ar cikliskiem uzlabojumiem. Saskaņā ar Komisijas 2017. gada rudens prognozi eurozonas budžeta deficīts ir samazinājies no 1,6 % no IKP 2016. gadā līdz 1,1 % 2017. gadā. 2018. gadā dalībvalstu plānu īstenošanas rezultātā nominālais deficīts būtu 0,9 % no IKP eurozonā, ko apstiprina arī Komisijas prognoze.

Gan dalībvalstis, gan Komisija sagaida, ka kopējā inflācija saglabāsies stabila un mazāka par standarta līmeni (2 %). Saskaņā ar plāniem kopējā inflācija eurozonā sasniegs 1,5 % 2017. gadā un 1,4 % 2018. gadā. Šie rādītāji ir lielākoties nemainīgi salīdzinājumā ar stabilitātes programmās minētajiem pieņēmumiem, un arī Komisijas prognoze paredz identisku inflācijas līmeni eurozonā. Tiek prognozēts, ka tikai Igaunijā, Latvijā un Lietuvā inflācija varētu pārsniegt 2 %.

Ekonomikas paplašināšanās eurozonā turpinās, tomēr tā joprojām ir netipiska un nepilnīga. Ekonomikas atveseļošanās eurozonā ir nostiprinājusies un iegūst arvien plašāku pamatu dažādās valstīs, uzlabojoties nodarbinātībai un uzņēmēju noskaņojumam. Tomēr tai ir raksturīgas dažas netipiskas iezīmes. Konkrētāk, pamatinflācija un algu pieaugums joprojām ir neliels un neatspoguļo darba tirgus uzlabojumus, par ko liecina standarta darba tirgus rādītāji. Jo īpaši nelielais algu pieaugums šķiet saistīts ar dažu valstu ekonomikā joprojām esošo darba tirgus atslābumu, zemas inflācijas prognozēm, kas ietekmē sarunas par algām, un zemu produktivitātes izaugsmi. Visbeidzot, šķiet, ka atveseļošanos joprojām atbalsta ārkārtēji labvēlīgie apstākļi, piemēram, ECB īstenotā atbalstošā monetārā politika. Ņemot vērā iepriekšminēto, politikas atbalsts būtu jāsamazina tikai pakāpeniski. Proti, Komisija paziņoja, ka tā plāno izmantot savu rīcības brīvību, ņemot vērā ciklisko situāciju dalībvalstīs (sk. 1. aili).

1. tabula. Pārskats par EZ-18 ekonomikas un budžeta kopsummām 2017.–2018. gadā

Avots: 2017. gada stabilitātes programmas, 2018. gada budžeta plāna projekti, Eiropas Komisijas 2017. gada rudens prognoze.

Fiskālās perspektīvas saskaņā ar plāniem un Komisijas prognozi

Paredzams, ka kopējais nominālais budžeta deficīts turpinās samazināties saistībā ar cikliskiem uzlabojumiem. Saskaņā ar Komisijas prognozi eurozonas budžeta deficīts samazināsies no 1,6 % no IKP 2016. gadā līdz 1,1 % 2017. gadā. BPP 2017. gadā paredz nedaudz lielāku deficītu 1,2 % apmērā, kas ir par 0,15 procentpunktiem labāk nekā dalībvalstu 2017. gada pavasarī iesniegto stabilitātes programmu mērķis, kad pieauguma pieņēmumu dinamika bija ievērojami mazāka. Lielas augšupvērstas korekcijas attiecībā uz 2017. gada deficīta mērķi salīdzinājumā ar stabilitātes programmā minēto ir tikai Slovākijas gadījumā. 2018. gadā dalībvalstu plānu īstenošanas rezultātā nominālais deficīts būtu 0,9 % apmērā no IKP eurozonā. Tas apstiprina kopējo nominālo budžeta deficītu, kas minēts 2017. gada pavasara stabilitātes programmās, neraugoties uz labākiem 2017. gada rezultātiem, nekā bija paredzēts, un būtiskām augšupvērstām 2018. gada izaugsmes perspektīvu korekcijām. Tas netieši nozīmē, ka strukturālās korekcijas ir bijuši nedaudz samazinātas salīdzinājumā ar jaunākajām stabilitātes programmām (sk. turpmāk). Lai gan atsevišķās dalībvalstīs pastāv atšķirības starp plāniem un Komisijas prognozi (sk. IV pielikuma 2. tabulu), Komisijas prognozētais 2018. gada kopējais budžeta deficīts pilnībā saskan ar plāniem.

Septiņas no 18 dalībvalstīm 2018. gadā plāno nominālās bilances pārpalikumu. No dalībvalstīm ar budžeta deficītu tikai Latvija un Somija plāno palielināt savu kopējo deficītu. Neviena dalībvalsts nav 2018. gadā ieplānojusi budžeta deficītu, kas pārsniegtu 3 % no IKP atsauces vērtības. Francija plāno 2017. gadā koriģēt savu pārmērīgo budžeta deficītu, kā to ieteikusi Padome, savukārt Spānija plāno veikt tajā korekcijas līdz 2018. gadā noteiktajam termiņam. Slovākija, Itālija, Beļģija un Francija plāno ievērojami lielāku deficītu nekā minēts to stabilitātes programmās.

Kopējais eurozonas primārā bilance, ko iegūst, atskaitot procentu izdevumus no nominālā bilances, ir ar pārpalikumu. Plānots, ka tā turpinās uzlaboties no 0,8 % no IKP 2017. gadā līdz 0,9 % no IKP 2018. gadā. Francija, Latvija un Somija ir vienīgās eurozonas dalībvalstis, kas 2018. gadā plāno primāro deficītu.

Budžeta plānos vai prognozēs 2017. un 2018. gadā nav gandrīz nekādu fiskālo korekciju, ko mēra kā izmaiņas kopējā strukturālajā bilancē. Kopumā Komisijas prognozē tiek paredzēts, ka eurozonas strukturālā bilance 2017. gadā saglabāsies stabila. Paredzēts, ka (pārrēķinātie) budžeta plāni strukturāli nedaudz uzlabosies 2017. gadā atbilstoši stabilitātes programmām. 2018. gadā BPP rada nelielu strukturālās bilances pasliktināšanos eurozonā (par 0,1 % no IKP), savukārt jaunākās stabilitātes programmās vēl aizvien tika plānots uzlabojums 0,2 % apmērā no IKP kopumā (sk. IV pielikuma 3. tabulu). Komisija līdzīgi plāniem arī prognozē 0,1 procentpunkta pasliktināšanos eurozonā 2018. gadā. Tas tomēr neuzrāda būtiskas atšķirības starp BPP atsevišķām dalībvalstīm. Konkrētāk, Komisija prognozē krietni mazākas strukturālās korekcijas Beļģijā, Spānijā, Francijā, Lietuvā, Portugālē un Slovēnijā (sk. turpmāk). Eurozonā kopumā to kompensē stabila strukturālā bilance Vācijā salīdzinājumā ar 0,5 % no IKP pieaugumu Vācijas BPP.

Kopumā joprojām pastāv lielas atšķirības dalībvalstu nostājā pret to vidēja termiņa mērķiem (VTM) (sk. IV pielikuma 5. diagrammu). Saskaņā ar Komisijas prognozi sešas eurozonas dalībvalstis sasniegs (Lietuva) vai pārsniegs (Kipra, Vācija, Luksemburga, Malta un Nīderlande) savus VTM 2017. gadā. Ir paredzams, ka tie visi saglabāsies nemainīgi 2018. gadā, lai gan paredzams, ka daži no prasību pārsniedzējiem tos izmantos fiskālās manevrēšanas vajadzībām. Saskaņā ar Vācijas nemainīgas politikas scenārija BPP ir paredzams, ka arī šī valsts daļēji izmantos savas fiskālās manevrēšanas iespējas. Tiek prognozēts, ka no dalībvalstīm, kuras vēl nav sasniegušas savus VTM, Īrija tos sasniegs 2018. gadā, savukārt Slovākija panāks būtisku progresu virzībā uz tiem. No otras puses, attiecībā uz dažām dalībvalstīm, kuras joprojām ir tālu no savu VTM īstenošanas, Komisija pašlaik nevar prognozēt nekādus uzlabojumus (Spānija, Itālija, Portugāle, Slovēnija) vai pat paredz pasliktināšanos (Beļģija, Francija). Izņemot Slovēniju, tās ir arī dalībvalstis ar vislielāko parāda attiecību (sk. turpmāk). (Pārrēķinātie) BPP plāno nelielu korekciju salīdzinājumā ar prognozēm attiecībā uz šīm dalībvalstīm, sākot no 0,0 % procentpunkta no IKP Francijā līdz 0,5 % no IKP Slovēnijā. Visbeidzot, tiek prognozēts, ka arī Igaunija, Austrija, Somija un Latvija attālināsies no saviem VTM, vienlaikus neatkāpjoties par vairāk nekā vienu procentpunktu no IKP.

Salīdzinājumā ar strukturālo bilanci diskrecionārā fiskālā konsolidācija (DFE), kas aprēķināta, pamatojoties uz Komisijas prognozi, ir nedaudz ekspansīvāka 2017. un 2018. gadā. DFE ir konceptuāli tuvāka ES fiskālās sistēmas izdevumu kritērijam, un tajā summē plānotos ieņēmumu pasākumus un primāro izdevumu izmaiņas attiecībā uz (vidējā termiņa) potenciālo izaugsmes tempu. DFE, kas aprēķināta, pamatojoties uz prognozi, liecina par izaugsmi gandrīz 0,4 % apmērā no IKP 2017. gadā. Tas jo īpaši ir tādēļ, ka primāro izdevumu pieaugums pārsniedz vidēja termiņa potenciālo izaugsmi, savukārt diskrecionārie ieņēmumu pasākumi 2017. gadā ir neitrāli. Atšķirība no strukturālās bilances izmaiņām ir daļēji izskaidrojama ar faktu, ka DFE neņem vērā procentu ieguvumus. 2018. gadā DFE, kas aprēķināta, pamatojoties uz plāniem, apstiprina strukturālās bilances interpretāciju, norādot uz gandrīz neitrālu kopējo nostāju politikas plānos. Plānots, ka primāro izdevumu pieaugums eurozonā nedaudz pārsniegs vidējā termiņa potenciālo izaugsmi, savukārt diskrecionārie ieņēmumu pasākumi ir tikai nedaudz ekspansīvi (sk. turpmāk). DFE, kas aprēķināta, pamatojoties uz Komisijas prognozi, ir 0,25 % no IKP, liecinot par nedaudz ekspansīvāku fiskālo nostāju 2018. gadā (sk. IV pielikuma 4. diagrammu).

Paredzams, ka valsts parāds turpinās samazināties, pateicoties cikliskai augšupejai un nemainīgi zemām procentu likmēm. Paredzams, ka vispārējais valsts parāds eurozonā, kas 2014. gadā sasniedza augstāko punktu – gandrīz 93 % no IKP, samazināsies no 89,6 % no IKP 2016. gadā līdz rādītājam nedaudz zem 88 % no IKP 2017. gadā, pamatojoties gan uz Komisijas prognozi, gan uz dalībvalstu plāniem. Kopējie plāni vēl vairāk samazina parādu līdz rādītājam nedaudz virs 86 % no IKP 2018. gadā. Samazinājumu 2018. gadā izraisa parādu samazināšanas lavīnas efekts un primārais pārpalikums, savukārt plānotā atlikumu un plūsmu korekcija veicina pretējo virzienu. Saskaņā ar Komisijas prognozi parāda attiecības samazināšanās būs nedaudz lielāka.

Visas dalībvalstis, izņemot Franciju, laikposmā no 2017. līdz 2018. gadam plāno samazināt parāda attiecību pret IKP (sk. IV pielikuma 6. tabulu). Francijas gadījumā paredzams, ka parāds stabilizēsies mazliet zem 97 % no IKP. Visas dalībvalstis gūst labumu no parādu samazināšanas lavīnas efekta, un arī plānotajiem primārajiem pārpalikumiem lielākajā daļā dalībvalstu ir lejupvērsta ietekme (sk. IV pielikuma 6. diagrammu). Kopumā parāda dinamikas atšķirības 2018. gadā starp Komisijas prognozi un BPP ir relatīvi mazas, izņemot Kipras un Slovēnijas gadījumā, kur plāni ir optimistiskāki, un Vācijā, kur Komisijas prognoze ir optimistiskāka. Itālija un Portugāle joprojām ir dalībvalstis ar augstāko valsts parāda līmeni, kas pārsniedz 120 % no IKP, savukārt Beļģijā, Kiprā, Francijā un Spānijā tas ir ap 100 % no IKP. Uz desmit eurozonas dalībvalstīm, kuras ir iesniegušas BPP, pašlaik attiecas parādsaistību samazināšanas etalonrādītājs. Saskaņā ar Komisijas prognozēm pirmšķietami nav paredzams, ka Beļģija un Itālija tam atbildīs 2018. gadā. Tas pats attiecas arī uz Franciju, kurai pārmērīga deficīta savlaicīgas un ilgtspējīgas korekcijas gadījumā no 2018. gada piemērotu pārejas noteikumu par parādu.

Fiskālo korekciju struktūra

Dalībvalstis paredz nelielu cikliski koriģētas izdevumu attiecības samazinājumu, kuru pilnībā kompensē līdzīgs ieņēmumu attiecības kritums. Saskaņā ar plāniem cikliski koriģētā izdevumu attiecība samazināsies par 0,25 procentpunktiem, pateicoties procentu izdevumu samazinājumam, kā arī primāro izdevumu straujākam pieaugumam nekā potenciālajam pieaugumam. Salīdzinājumā Komisijas prognozē tiek paredzēta nedaudz dinamiskāka primāro izdevumu attīstība, kā rezultātā izveidojās stabila cikliski koriģēta izdevumu attiecība. Dalībvalstis plāno, ka izdevumi saistībā ar sociālajiem maksājumiem un darba ņēmēju atalgojumu pieaugs mazāks nekā nominālais IKP, sekmējot izdevumu attiecības samazinājumu (sk. IV pielikuma 8. diagrammu). No otras puses, plānots, ka publisko ieguldījumu apjoms pēc pastāvīga krituma laikposmā no 2010. gada līdz 2016. gadam 2018. gadā nedaudz pieaugs. Komisijas prognoze apstiprina šādu publisko izdevumu nelielu līdzsvarošanu. Saskaņā gan ar plāniem, gan ar Komisijas prognozi procentu izdevumi samazināsies par 0,1 procentpunktu, 2018. gadā sasniedzot 1,9 % no IKP. 2012. gadā valsts parāda krīzes augstākā punkta laikā procentu izdevumi veidoja 3,0 % no IKP. Visas dalībvalstis, izņemot Kipru, pieņem, ka netiešā procentu likme par nenomaksāto parādu turpinās samazināties. Vidēji BPP pamatā esošā netiešā procentu likme samazināsies no 2,25 % 2017. gadā līdz 2,15 % 2018. gadā, līdzīgi kā tas ir Komisijas pieņēmumos.

Paredzams, ka ieņēmumu attiecība samazināsies saistībā ar ieņēmumus samazinošiem pasākumiem, kā arī ieņēmumu kritumu. Plānos minēts, ka ziņoto ieņēmumus samazinošo pasākumu kopējā deficītu palielinošā ietekme ir 0,1 % no IKP, bet dalībvalstis paredz arī ieņēmumu kritumu gandrīz 0,2 % apmērā no IKP salīdzinājumā ar ieņēmumu kritumu, kādu varētu sagaidīt, pamatojoties uz nominālās izaugsmes perspektīvām (sk. IV pielikuma 8. tabulu). Ieņēmumu attiecības samazinājumu galvenokārt nosaka sociālo iemaksu samazināšanās un mazāki beznodokļu ieņēmumi. Saskaņā ar plāniem gan tiešie, gan netiešie nodokļi paliks nemainīgi kā procentuālā daļa no IKP. Komisija prognozē līdzīgu ietekmi, ko rada ieņēmumu pasākumi un ieņēmumu kritumi.