Eiropas Parlamenta rezolūcija par Eiropas Savienības spējas integrēt jaunas dalībvalstis institucionālajiem aspektiem (2006/2226(INI))



Oficiālais Vēstnesis 317 E , 23/12/2006 Lpp. 0485 - 0490



20061223 P6_TA(2006)0569 Eiropas Savienības spējas integrēt jaunas dalībvalstis institucionālie aspekti Eiropas Parlamenta rezolūcija par Eiropas Savienības spējas integrēt jaunas dalībvalstis institucionālajiem aspektiem (2006/2226(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 49. pantu, - ņemot vērā prezidentūras secinājumus Eiropadomes sanāksmēs, kuras notika 1993. gada jūnijā Kopenhāgenā, 1995. gada decembrī Madridē, 1997. gada decembrī Luksemburgā, 2003. gada jūnijā Salonikos, 2004. gada decembrī un 2005. gada jūnijā un 2006. gada jūnijā Briselē, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Paplašināšanās stratēģijas dokuments — 2005" (COM(2005)0561), - ņemot vērā 2005. gada 12. janvāra rezolūciju par Līgumu par Konstitūciju Eiropai [1], - ņemot vērā 2005. gada 28. septembra rezolūciju par sarunu sākšanu ar Turciju [2], - ņemot vērā Padomes 2005. gada 3. oktobrī pieņemto lēmumu uzsākt pievienošanās sarunas ar Turciju un Horvātiju, - ņemot vērā 2006. gada 19. janvāra rezolūciju par pārdomu periodu: struktūra, temati un konteksts, lai novērtētu debates par Eiropas Savienību [3], - ņemot vērā 2006. gada 16. marta rezolūciju par Komisijas 2005. gada stratēģisko dokumentu attiecībā uz paplašināšanos [4], - ņemot vērā 2006. gada 14. jūnija rezolūciju par turpmākajiem pasākumiem pārdomu un analīzes periodā attiecībā uz Eiropas nākotni [5], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2006. gada 27. septembra rezolūciju par Turcijas progresu ceļā uz pievienošanos [6], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Konstitucionālo jautājumu komitejas ziņojumu (A6-0393/2006), tā kā A. 2003. gada 19. un 20. jūnijā Eiropadome Rietumbalkānu valstīm pauda skaidri izteiktu Eiropas perspektīvu, kur dalība Eiropas Savienībā tām ir galamērķis (Saloniku programma); B. 2005. gada 16. un 17. jūnijā Eiropadome no jauna apstiprināja saistības sakarā ar Saloniku programmas pilnīgu īstenošanu, bet 2006. gada 15. un 16. jūnijā Eiropadome vēlreiz apstiprināja tās vēlmi ievērot saistības pret Dienvidaustrumeiropas valstīm (Turciju un Horvātiju, valstīm, ar kurām pašreiz norit pievienošanās sarunas, bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku/FYROM kā kandidātvalsti un Rietumbalkānu valstīm kā potenciālajām kandidātvalstīm) sakarā ar paplašināšanos, pasvītrojot nepieciešamību nodrošināt, lai ES "pēc paplašināšanās būtu spējīga funkcionēt politiski, finansiāli un institucionāli"; C. Padome oficiāli uzsāka pievienošanās sarunas ar Turciju un Horvātiju 2005. gada 3. oktobrī; D. Eiropadome 2005. gada 15. un 16. decembrī bijušajai Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikai piešķīra kandidātvalsts statusu; E. atbilstība Kopenhāgenas kritērijiem kopš 1993. gada ir bijis pamats, lai pievienotos ES, un tā tam jābūt arī turpmākos pievienošanās gadījumos; F. kā svarīgs apsvērums Kopenhāgenas kritērijos ir minēta arī "ES spēja piesaistīt jaunus dalībniekus, tajā pašā laikā saglabājot virzību uz Eiropas integrāciju"; G. pēc Bulgārijas un Rumānijas pievienošanās arvien lielākā mērā tiek apspriesta ES institucionālā jauda integrēt jaunas dalībvalstis sakarā ar paplašināšanos; H. iepriekš minētajā rezolūcijā par "Paplašināšanās stratēģijas dokumentu — 2005", Eiropas Parlaments aicināja Komisiju līdz 2006. gada beigām iesniegt ziņojumu par principiem, uz kuriem ir pamatota ES absorbcijas spēja; I. 2006. gada 15. un 16. jūnijā Eiropadome nolēma, ka "paplašināšanās gaitā jāņem vērā ES spēja uzņemt jaunas dalībvalstis", un pieņēma lēmumu tā paša gada decembrī organizēt diskusiju "par visiem turpmākās paplašināšanās aspektiem, tostarp ES spēju uzņemt jaunas dalībvalstis un jauniem veidiem, kā paaugstināt paplašināšanās procesa kvalitāti, pamatojoties uz līdz šim gūto pozitīvo pieredzi", pamatojoties uz ziņojumu "par visiem būtiskiem aspektiem attiecībā uz Eiropas Savienības absorbcijas spēju", kas Komisijai ir jāiesniedz kopā ar gada ziņojumu sakarā ar paplašināšanos un pirmspievienošanās procesu; J. kā norāda Eiropadome, šajā ziņojumā ir "jāietver arī jautājums par to, kā pilsoņi pašreiz un arī nākotnē uztvers paplašināšanos, un jāņem vērā nepieciešamība visā Eiropas Savienībā paplašināšanās procesu attiecīgi sabiedrībai izskaidrot"; K. 2004. gada 16.- 17. decembrī Briseles Eiropadome paziņoja, ka "pievienošanās sarunas, kas vēl jāuzsāk ar kandidātvalstīm, kuru pievienošanās varētu izraisīt nozīmīgas finansiālas sekas, var noslēgt tikai pēc finanšu plāna izveidošanas laikposmam, sākot ar 2014. gadu, kopā ar no tā izrietošām finansiālām reformām"; L. integrācijas spējas jēdziens ir saistīts ar ES pielāgošanu, lai būtu iespējams uzņemt jaunas dalībvalstis; pašreiz šī problēma un finanšu resursu jautājums joprojām nav atrisināts, it īpaši pēc Konstitucionālā līguma noraidīšanas Francijā un Nīderlandē, jo šis līgums būtu nodrošinājis efektīvu un demokrātisku Eiropas Savienības funkcionēšanu; M. turpinās pastāvīgas debates par tā saucamo ES "absorbcijas spēju" nākamo paplašināšanos kontekstā; N. Komisijas priekšsēdētājs Eiropas Parlamentam izklāstīja, ka, viņaprāt, pirms jebkuras nākamās paplašināšanās ir jāveic institucionāla sakārtošana, un izteica cerību, ka šādu institucionālu sakārtošanu, kā to noteica 2006. gada 15. un 16. jūnija Eiropadome, varēs paveikt līdz 2008. gada beigām, tādējādi ļaujot ES respektēt saistības attiecībā uz valstīm, ar kurām risinās sarunas par pievienošanos, un tām valstīm, kurām tā ir devusi izredzes uz pievienošanos; O. šāda veida institucionāla sakārtošana galvenokārt vajadzīga, lai saglabātu Eiropas integrācijas virzītājspēku, kā 1993. gada Kopenhāgenas Eiropadomes sanāksmē norādīja valstu un valdību vadītāji, 1. norāda, ka paplašināšanās mērķis bija stiprināt Eiropas Savienību, veicināt tās ekonomisko izaugsmi, palielināt tās lomu pasaulē un sekmēt jaunu ES politikas virzienu izveidi; 2. atgādina, ka oficiāli jēdziens "absorbcijas spēja" pirmo reizi parādījās 1993. gadā, kad Kopenhāgenas Eiropadome atzina, ka bez politiskiem un ekonomiskiem kritērijiem, kuriem jāatbilst kandidātvalstij, lai pievienotos Eiropas Savienībai, "Eiropas Savienības spēja absorbēt jaunas dalībvalstis, tajā pašā laikā saglabājot virzību uz Eiropas integrāciju, ir svarīgs apsvērums, kas atbilst gan ES, gan kandidātvalstu vispārīgām interesēm"; 3. atgādina, ka, lai gan jebkurš ES paplašināšanās gadījums ir izraisījis institucionālas, politiskas un finansiālas izmaiņas, šīs izmaiņas nebija pietiekamas, lai saglabātu ES lēmumu pieņemšanas efektivitāti; 4. uzskata, ka termins "absorbcijas spēja" piemērotā veidā neizsaka ideju, ko ar to domāts izteikt, jo ES nekādā veidā neabsorbē dalībvalstis, un tāpēc ierosina šā izteiciena vietā lietot "integrācijas spēja", kas labāk atspoguļo dalības veidu ES; 5. uzsver, ka "integrācijas spēja" nav jauns kritērijs, kas piemērojams kandidātvalstīm, bet priekšnoteikums paplašināšanas un Eiropas integrācijas procesa padziļināšanās veiksmīgam iznākumam; uzlabot "integrācijas spēju" ir Eiropas Savienības, nevis kandidātvalstu pienākums; 6. uzskata, ka "integrācijas spējas" jēdziens ietver to, ka pēc paplašināšanās - Eiropas iestādes spēs efektīvi un demokrātiski darboties un pieņemt lēmumus saskaņā ar to īpašajām procedūrām, - ES finansiālie resursi būs pietiekoši, lai pēc paplašināšanās attiecīgi finansētu savas darbības, - ES spēs sekmīgi izstrādāt politikas virzienus un sasniegt mērķus, lai īstenotu tās politisko projektu; 7. uzskata — lai nodrošinātu integrācijas spēju, pirms vēl notiek kāda turpmākā pievienošanās, ES ir jālemj par tai nepieciešamo reformu apjomu un būtību; šajā sakarā tai ir jāveic novērtēšana, izmantojot paplašināšanās procesa galvenos posmus un ņemot vērā iespējamo ietekmi, kāda var būt jaunajām dalībvalstīm uz tās institucionālo, finansiālo un lēmumu pieņemšanas spēju; 8. atzīst, ka Eiropas Savienība pašreiz saduras ar grūtībām pildīt saistības attiecībā uz Dienvidaustrumeiropas valstīm, jo tās pašreizējā institucionālā, finansiālā un politiskā struktūra vēl nav piemērota turpmākam paplašināšanās procesam un ir jāuzlabo; Integrācijas spējas institucionālie aspekti 9. Uzsver, ka pirms jebkuras nākamās paplašināšanās ir jāveic Savienības reforma, lai tā spētu strādāt efektīvāk, pārredzamāk un demokrātiskāk; šinī ziņā jebkura turpmākā paplašināšanās padarīs par nepieciešamām šādas institucionālās reformas: (a) jaunas kvalificētā vairākuma vēlēšanu sistēmas pieņemšanu, kas palielinātu Padomes spēju pieņemt lēmumus, (b) būtisku jautājumu loka paplašināšanu, uz kuriem kvalificētā vairākuma vēlēšanas attiecas, (c) būtisku Eiropas Parlamenta dalības paplašināšanu vienlīdzīgā koplēmumu procedūrā ar Padomi budžeta un tiesiskuma jautājumos, (d) Eiropadomes un Padomes prezidentūru rotācijas sistēmas pārveidošanu, (e) ārlietu ministra posteņa radīšanu, (f) Komisijas sastāva turpmākās izmaiņas pēc izmaiņām, kas noteiktas Nicas Līgumā, (g) Komisijas priekšsēdētāja lomas stiprināšanu un viņa/viņas demokrātiskās leģitimitātes stiprināšanu ar Eiropas Parlamenta vēlēšanu starpniecību, (h) Eiropas Kopienu Tiesas jurisdikcijas attiecināšanu uz visām ES darbību jomām, tai skaitā uz pamattiesību ievērošanas uzraudzību, (i) mehānismu radīšanu dalībvalstu parlamentu iesaistīšanā Eiropas Savienības darbības pārbaudē, (j) elastības uzlabošanu kā reakciju uz palielināto iespēju tam, ka ne visas dalībvalstis vienlaicīgi vēlas vai spēj virzīties uz priekšu, izejot no zināmām politiskām nostādnēm, (k) procedūras izmaiņas grozījumu veikšanai līgumos, lai tos vienkāršotu, padarītu efektīvākus un vairotu to demokrātisko raksturu un pārredzamību, (l) "pīlāru struktūras" atcelšanu un aizstāšanu ar vienu vienību, kam būtu vienota struktūra un juridiskas personas statuss, (m) noteikuma pieņemšanu, kas ļautu dalībvalstīm no Eiropas Savienības izstāties, (n) skaidri definēt vērtības, kuras ir Eiropas Savienības pamatā, kā arī tās mērķus, (o) skaidri definēt Eiropas Savienības kompetences un principus, kas ir tās darbības pamatā un nosaka attiecības ar dalībvalstīm, (p) Eiropas Savienības lēmumu pieņemšanas procesa pārredzamības stiprināšanu, t.i. Padomes veikto darbību sabiedrisko pārbaudi, kad tā darbojas kā likumdevējas iestādes filiāle, (q) skaidri definēt un vienkāršot instrumentus, ar kuriem Eiropas Savienība īsteno pilnvaras. Norāda, ka Konstitucionālajā līgumā jau ir iekļautas šīs reformas un ka to stāšanās spēkā nodrošinātu paplašinātās Eiropas Savienības labu darbību un spēju pieņemt lēmumus efektīvi un demokrātiski; Integrācijas spējas citi būtiski aspekti 10. norāda, ka bez nepieciešamajām institucionālajām reformām turpmāka Eiropas Savienības paplašināšanās radīs nepieciešamību veikt izmaiņas tās struktūras citos svarīgos aspektos, piemēram, (a) pieņemt Eiropas Pamattiesību hartu un uzlabot solidaritātes politiku starp dalībvalstīm, (b) pārskatīt tās finansiālo pamatu, tai skaitā tās finansēšanas sistēmu, lai to piemērotu jaunajām paplašinātās Eiropas vajadzībām, balstoties uz 2007.-2013. gada finanšu shēmas "pilnu, plaša mēroga pārskatīšanu", ko jau plānoja 2008.-2009. gadam saskaņā ar Eiropas Parlamenta 2005. gada 8. jūnija Rezolūciju par paplašinātās Eiropas Savienības politikas uzdevumiem un budžeta līdzekļiem 2007.-2013. gadam [7] un 2006. gada 17. maija Iestāžu nolīgumu par budžeta disciplīnu un pareizu finanšu pārvaldību [8], (c) formulēt no jauna vairākas politiskās nostādnes, no kurām dažas tika noteiktas pirms 50 gadiem, lai tai ļautu īstenot Lisabonas stratēģiju, palielināt savu darbotiesspēju starptautiskajā arēnā un pielāgoties jaunajiem uzdevumiem, ar ko globalizētajā pasaulē jāsaskaras lielākai un daudzšķautnainākai Eiropas Savienībai, (d) stiprināt Eiropas Savienības kaimiņattiecību politiku, kuras mērķis ir radīt piemērotu instrumentu savstarpēji izdevīgu sakaru nodibināšanā ar tām Eiropas valstīm, kurām pašreiz nav izredžu pievienoties, jo tās neatbilst dalībvalstu kritērijiem vai izvēlas nepievienoties; 11. uzsver, ka minētās reformas jāīsteno reizē ar centieniem palielināt paplašināšanās sabiedrisko akceptu, un atgādina par Eiropas politisko vadītāju pienākumu izskaidrot sabiedrībai paplašināšanās un Eiropas apvienošanas mērķus un savstarpējo izdevīgumu; atbalsta Komisijas centienus izmantot "virkni instrumentu, lai informētu par savu paplašināšanās politiku un aplamiem pieņēmumiem pretī nostādītu faktus", kā teikts iepriekš minētajā paplašināšanās stratēģijas dokumentā 2005 gadam; 12. taču vēlreiz atgādina, ka jebkurš ES lēmums uzņemt jaunu dalībvalsti tiek pieņemts demokrātiskā un pārstāvnieciskā veidā, t.i., visas dalībvalstis vienprātīgi pieņem lēmumu par pievienošanās sarunu sākšanu un beigšanu, bet katru līgumu par pievienošanos ratificē visas dalībvalstis saskaņā ar to konstitucionālajiem noteikumiem un apstiprina Eiropas Parlaments; 13. norāda, ka jebkurā gadījumā dalībvalstu valdību parakstīts līgums par pievienošanos nozīmē, ka šīs valdības ir pilnībā atbildīgas par attiecīgo rīcību, lai nodrošinātu šī līguma ratifikācijas procesa sekmīgu noslēgumu saskaņā ar katrā valstī spēkā esošajām procedūrām; 14. uzskata, ka Eiropas Parlamenta piekrišana, kas Padomei vajadzīga, lai tā varētu rīkoties saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 49. pantu par jaunu dalībvalstu uzņemšanu, jāpiemēro gan lēmumam sākt sarunas, gan lēmumam par sarunu pabeigšanu; Secinājumi 15. atkārtoti apstiprina apņemšanos īstenot paplašināšanos kā miera, drošības, stabilitātes, demokrātijas un likumības, kā arī ekonomiskās izaugsmes un labklājības nodrošināšanas vēsturisku iespēju; atkārtoti apstiprina savu pārliecību, ka paplašināšanās procesam ir jāiet kopsolī ar Eiropas Savienības padziļināšanos, ja negribam apdraudēt Eiropas integrācijas procesa mērķi; 16. uzsver, ka Eiropas Savienībai ir jāspēj savlaicīgi piemērot tās institucionālo, finansiālo un politisko struktūru, tā lai kandidātvalstu pievienošanās netiktu neparedzēti kavēta, tiklīdz ir noskaidrots, ka tās atbilst visiem dalības nosacījumiem; 17. atkārtoti apstiprina, ka Nicas Līgums nedod pietiekamu pamatu turpmākam paplašināšanās procesam; 18. atkārtoti apstiprina, ka Konstitucionālā līguma pieņemšana, kas jau piedāvā ES risinājumus vairumam no nepieciešamajām reformām, lai izpildītu pašreizējās paplašināšanās saistības, un veido paplašināšanās un padziļināšanas attiecību reālu izpausmi, un brīdina, ka jebkurš mēģinājums atbalstīt Konstitūcijas fragmentāru īstenošanu var apdraudēt globālo kompromisu, uz kura tā balstās; 19. atzīmē Eiropadomes 2006. gada 15. un 16. jūnijā noteikto grafiku, lai rastu risinājumu konstitucionālajai krīzei vēlākais līdz 2008. gada otrajam pusgadam; 20. atkārtoti apstiprina apņemšanos pēc iespējas ātrāk panākt Eiropas Savienībā konstitucionālu noregulējumu, kas noteikti būtu pirms tam, kad 2009. gadā Eiropas Savienība lūgs savus pilsoņus balsot Eiropas vēlēšanās, lai Eiropas Savienība var izpildīt saistības pret kandidātvalstīm un būt gatava atzīt tās kā dalībvalstis; * * * 21. uzdod priekšsēdētājam nodot šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu parlamentiem un valdībām, Turcijas, Horvātijas, bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, Albānijas, Bosnijas un Hercegovinas, Serbijas, Melnkalnes parlamentiem un valdībām, pagaidu pašpārvaldes iestādēm Kosovā un Apvienoto Nāciju Organizācijas misijai Kosovā. [1] OV C 247 E, 6.10.2005., 88. lpp. [2] OV C 227 E, 21.9.2006., 163. lpp. [3] OV C 287 E, 24.11.2006., 306. lpp. [4] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0096. [5] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0263. [6] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0381. [7] OV C 124 E, 25.5.2006., 373. lpp. [8] OV C 139, 14.6.2006., 1. lpp. --------------------------------------------------