[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 5.7.2010 COM(2010)355 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Tirgus uzraudzība tirdzniecības un izplatīšanas nozarē „Par efektīvāku un godīgāku tirdzniecības un izplatīšanas iekšējo tirgu līdz 2020. gadam” SEC(2010)807 IEVADS Šo ziņojumu par tirgus uzraudzību tirdzniecības nozarē Komisija ir pieņēmusi saistībā ar 2009. gada sākumā uzsākto tirdzniecības nozares tirgus uzraudzību, kas tika veikta kā daļa no tirgu uzraudzības pasākumiem, kuri sekoja pēc 2007. gada paziņojuma „Vienots tirgus 21. gadsimta Eiropai”[1]. Par šīs uzraudzības mērķi mazumtirdzniecība tika izvēlēta tāpēc, ka šī nozare ir nozīmīga Eiropas Savienībai daudzējādā ziņā (4,2 % no ES IKP, 17,4 miljoni nodarbināto un 20 % Eiropas MVU[2]), un jo īpaši tāpēc, ka tai ir cieša saikne ar daudziem ekonomiskās darbības veidiem gan ķēdes sākuma, gan beigu posmā. Mazumtirdzniecība aptver daudzas dažādas formas (veikali, elektroniskā komercija, atklāta tipa tirgi u.c.), mērogu (no maziem veikaliņiem līdz hipermārketiem), produkciju (pārtika, nepārtikas preces, recepšu vai bezrecepšu zāles u.c.), juridiskās formas (neatkarīgas firmas, ar komercpilnvarojuma statusu, integrētās grupas u.c.), atrašanās vietas (pilsētā/laukos, pilsētas centrā/priekšpilsētā u.c.). Šajā paziņojumā izklāstītā analīze aptver visus šos veidus, īpaši uzsverot pārtikas tirdzniecību, ņemot vērā tās ekonomisko ietekmi[3]. Šī sarežģītība neizpaužas tikai kā vienkārša dihtonomija, proti, iedalījums „mazs veikals/plašs veikalu tīkls”. Lielo grupu stratēģiju šajos pēdējos gados noteica darbības paplašināšana no maza vietējā vai ciemata veikala līdz hipermārketam, veidojot arī vidēja lieluma veikalus, piemēram, lielveikalus vai arī zemo cenu veikalus. Šajā ziņojumā termins „tirdzniecība un izplatīšana” tiks izmantots, lai apzīmētu mazumtirdzniecību. Pamatojoties uz veikto analīzi, šis paziņojums un tam pievienotais Komisijas dienestu darba dokuments veido pirmo pārskatu par problēmām, kas no iekšējā tirgus viedokļa skar vai var skart tirdzniecības un izplatīšanas nozares uzņēmumu darbības ekonomiskos, sociālos vai vides aspektus (piemēram, tādos jautājumos kā inovācijas, konkurētspēja, ražīgums, nodarbinātība, ieguldījums cīņā pret nabadzību, sociālā iekļautība, jo īpaši invalīdu iekļautība, cīņa ar klimata pārmaiņām, kā arī ētiskā un sociālā atbildība)[4]. Šajā paziņojumā apskatīto problēmu noteikšana ir veikta, ņemot vērā dažādus ekonomiskos un politiskos mērķus, kuri ir izvirzīti iekšējam tirgum, lai veicinātu gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi Savienībā. Ņemot vērā šos secinājumus, nākamajā posmā Komisija, īstenojot iekšējā tirgus iedzīvināšanu, kas ir izsludināta Stratēģijā 2020. gada Eiropai[5], noteiks pasākumus, ko varētu veikt labākai iekšējā tirgus darbībai šajā nozarē, ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu, kā arī citus Eiropas Savienības būtiskos mērķus. ES tirdzniecības un izplatīšanas nozarē strādājošiem uzņēmumiem jāļauj vislabāk izmantot iekšējā tirgus brīvības, lai atbalstītu šo uzņēmumu pakalpojumu attīstību un veicinātu inovācijas, ievērojot ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas mērķus, darba ņēmēju, patērētāju un vides aizsardzību. Gudra, ilgtspējīga un integrējoša (turpmāk „godīga”) tirdzniecība un izplatīšana var tiešā veidā veicināt Stratēģijas „Eiropa 2020. gadā” panākumus. TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS DAUDZDISCIPLIONāRAIS RAKSTURS Tirdzniecība un izplatīšana veido saikni starp ķēdes sākuma un beigu posma ekonomiskajām darbībām, un tas padara šo nozari par ļoti nozīmīgu Eiropas ekonomikā. Pakārtotos tirgos tirdzniecības darbinieki mijiedarbojas ar patērētājiem. Tā kā tirdzniecības un izplatīšanas tirgus darbība nosaka pieeju plašam patēriņa preču klāstam, tostarp pirmās nepieciešamības precēm, tirdzniecības un izplatīšanas tirgus darbībai ir tieša ietekme uz iedzīvotāju dzīves kvalitāti. Pateicoties tirdzniecības darbinieku sniegtajiem pakalpojumiem, daudziem patērētājiem vietējā mērogā ir pieejamas citu dalībvalstu un trešo valstu preces un viņi var tiešā veidā izmantot iekšējā tirgus sniegtās priekšrocības. Tirgotāji var kļūt par ilgtspējīgas izaugsmes modeļu virzošo spēku, reaģējot uz patērētāju attieksmi un mijiedarbojoties ar tiem. Pakārtotos tirgos tirgotāji bieži pāri robežām mijiedarbojas ar ļoti dažādiem dalībniekiem, piemēram, vairumtirgotājiem un piegādātājiem, darbiniekiem, tirdzniecības platībām piemērota nekustamā īpašuma aģentūrām, transporta uzņēmumiem, loģistikas uzņēmumiem, maksājumu sistēmu nodrošinātājiem, reklāmas un tirgvedības aģentūrām, drošības uzņēmumiem, energoresursu piegādātājiem, atkritumu savācējiem un pārstrādātājiem. Jebkurām izmaiņām šīs nozares darbībā neizbēgami ir ietekme uz citām ekonomiskajām darbībām un to attiecīgajiem dalībniekiem. Jebkurai politikai, kuras mērķis ir atbildēt uz konstatētu problēmu, tātad ir jārēķinās ar tirdzniecības un izplatīšanas jomas daudzdisciplināro raksturu un jāņem vērā tās dažādā ietekme visos ķēdes posmos. Tai ir jābalstās uz dažādu iekšējam tirgum izvirzīto ekonomisko un politisko mērķu līdzsvarotu ievērošanu. TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS ATTīSTīBA, KAS IZRAISīJA NOZīMīGAS āRēJAS SEKAS Tirdzniecības un izplatīšanas nozares modernizācija kopš sešdesmitajiem gadiem, parādoties lielveikaliem, ievērojamā veidā veicināja cīņu pret inflāciju. Arī ekonomiskās krīzes periodā tā sniedza patērētājiem plašu piedāvājumu un konkurētspējīgas cenas, ļaujot viņiem arvien lielāku ienākumu daļu, kura parasti tika paredzēta pamatvajadzību apmierināšanai, izmantot plašāka preču un pakalpojumu klāsta iegādei, kas savukārt veicināja inovācijas un ekonomisko izaugsmi. Pētniecība un ieguvumi no apjomradītiem un vērienīgiem ietaupījumiem bija mūsdienu tirdzniecības ekonomisko modeļu pārveidošanas virzošais spēks. Koncentrācija pāri iekšējā tirgus robežām un vertikālā integrācija sniedza dažiem izplatītājiem nozīmīgu tirgus pozīciju, kas viņiem ļāva diktēt zemas cenas. Šī tirgus pozīcija savukārt izraisīja arī tādu lielo rūpniecības preču piegādātāju, loģistikas vai tirdzniecības platībām piemērota nekustamā īpašuma uzņēmumu konsolidāciju Eiropas mērogā, kas savās attiecīgajās apgādes ķēdēs meklē līdzvērtīgu elastību un tirgus pozīciju, lai atbildētu uz tirgotāju prasībām. Lai gan Eiropas tirdzniecības un izplatīšanas nozarē pēdējos desmit gados ir konstatēta lēnāka ražīguma izaugsme nekā Amerikas Savienotajās Valstīs, šīs nozares attīstība un horizontālās un vertikālās integrācijās viļņi ir veicinājuši tirdzniecības sektora efektivitātes pieaugumu un cenu pazeminājumu. Turklāt konkurences pieaugums, piemēram, Eiropas zemo cenu veikalu rašanās un ar zemām izmaksām saistītu privātu zīmolu ieviešana, ir vēl vairāk pastiprinājis procesu, kas nepārtraukti liek izplatītājiem panākt vēl lielāku efektivitāti, lai tādējādi apturētu savu peļņas rādītāju kritumu. Lai gan šī attīstība veicināja konkurences, spiediena uz peļņas rādītājiem un ekonomiskās ķēdes konkurētspējas palielināšanos, tā atstāja ietekmi uz maziem, neatkarīgiem veikaliem, vietējām iestādēm, maziem lauksaimniecības izejvielu ražotājiem, rūpnieciskiem MVU, darbiniekiem un arī sociāli izolētiem vai nelabvēlīgos apstākļos esošiem patērētājiem. Tā dažkārt notika, kaitējot Eiropas Savienības izvirzītiem vides aizsardzības, sociālās un teritoriālās kohēzijas mērķiem. Turklāt no veiktās analīzes izriet, ka nozares ekonomiskā darbība Savienībā nav sasniegusi visu savu potenciālu, piemēram, no iekšējā tirgus viedokļa. Šis paziņojums un pievienotais Komisijas dienestu darba dokuments akcentē dažādas konstatētās problēmas, kas kavē vai var kavēt tirdzniecības un izplatīšanas nozares optimālu darbību iekšējā tirgū no dažādu izplatīšanas ķēdes sākuma un beigu posma dalībnieku viedokļa, kas ir patērētāji, tirgotāji un izplatītāji, piegādātāji, algoti darbinieki un nākamās paaudzes. PATēRēTāJIEM EFEKTīVāKS UN GODīGāKS TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS IEKšēJAIS TIRGUS Efektīvākam un godīgākam tirdzniecības un izplatīšanas iekšējam tirgum saskaņā ar ES gudras, ilgtspējīgas un integrējošas izaugsmes mērķiem ir jāpiedāvā Eiropas patērētājiem neatkarīgi no viņu dzīvesvietas piekļuve visplašākajai veikalu un kvalitatīvu preču izvēlei par konkurētspējīgām un pieņemamām cenām. Tam ir arī jāpiedāvā piekļuve drošai, pārskatāmai un salīdzināmai informācijai par ES tirdzniecības piedāvājumiem, lai patērētāji varētu izdarīt uz pilnīgākām ziņām pamatotu izvēli un gūtu apliecinājumu savu tiesību izmantošanai neatkarīgi no iegādes vietas ES teritorijā. Veiktās analīzes rezultātā tika konstatētas turpmāk minētās problēmas. Pirmā problēma skar veikalu pieejamību un izvēli. Veikalu, kas piedāvā pamatpreces un pamatpakalpojumus, jo īpaši pārtikas produktu veikalu, tuvumam ir pieaugoša nozīme veciem cilvēkiem (17 % no ES iedzīvotājiem jau ir 64 vai vairāk gadu) un invalīdiem (15 % no ES iedzīvotājiem), sociāli izolētām vai mazapdzīvotās zonās dzīvojošām personām (9 % ES pilsoņu), kurām nav līdzekļu automobilim[6]. Turklāt nepieciešamība saglabāt teritoriju dzīvīgumu, ko veicina tuvējā tirdzniecība, un ierobežot automobiļu izmantošanu vides apsvērumu dēļ vēl vairāk uzsver jautājuma nozīmīgumu. Tomēr mazo, tuvējo pārtikas preču veikalu (ar mazāk nekā 10 darbiniekiem) skaits no 2004. gada līdz 2009. gadam ir samazinājies par 3,7 %. Šī tendence skar arī citas tirdzniecības un izplatīšanas apakšnozares sakarā ar pārdošanas punktu pieaugošo koncentrāciju pilsētu centros vai tirdzniecības zonās, kas no jauna izveidotas ārpus pilsētas. Turklāt patērētāju vidū veiktās aptaujas[7] liecina, ka pilsētās, kurās ir mazāk nekā 10 000 iedzīvotāju, iedzīvotāji ir mazāk apmierināti ar tiem pieejamo veikalu izvēli salīdzinājumā ar vidējo rādītāju. Tas rosina domāt, ka par spīti daudzām dalībvalstu iniciatīvām, kuru mērķis ir kontrolēt tirdzniecības platību atvēršanu, teritoriālās kohēzijas trūkums šajā sfērā pieaug, lai gan lielveikalu tirdzniecības nesenā tendence izveidot mazus veikalus gan pilsētā, gan laukos mazina šīs problēmas apmērus. Elektroniskā komercija varētu palīdzēt cīnīties pret šo tendenču negatīvajām sekām un saglabāt spiedienu uz cenām gan elektroniskajā komercijā, gan veikalos, bet tās pārdošanas apjomi kopumā ir zemi: tikai četrās dalībvalstīs tie pārsniedz 2 % no mazumtirdzniecības apjoma[8] valstī, un pārtikas produktu tirdzniecība tiešsaistē ir vēl mazāka. Jautājums par veidiem, kā uzlabot piekļuvi veikaliem un atbalstīt elektroniskās komercijas attīstību ES, ir būtisks. Ir uzsākts padziļināts tirgus pētījums par cenu atšķirībām elektroniskajā komercijā. Analīzē tika konstatētas arī ievērojamas cenu atšķirības iekšējā tirgū, kas norāda uz ilgstošu sadrumstalotību iekšējā tirgū. Piemēram, pārtikas produktu un bezalkoholisko dzērienu cenas Beļģijā ir vidēji par 28,4 % augstākas nekā Nīderlandē[9]. Dažiem ikdienas bezrecepšu farmācijas produktiem šī cenu atšķirība var sasniegt attiecību no viens līdz pieci[10]. Apģērba izstrādājumu nozarē var pārsteidzoši konstatēt, ka cenu līmeņi Īrijā, Francijā un Apvienotajā Karalistē ir zemāki par ES vidējo rādītāju, bet Čehijā un Slovākijā tie ir ievērojami augstāki par vidējo rādītāju[11]. Cenu līmeņa atšķirības dalībvalstīs daļēji izskaidrojamas ar vairākiem faktoriem, tādiem kā atšķirības mājsaimniecību vidējos ienākumos vai pievienotās vērtības nodokļa likmēs. Sava loma ir arī citiem faktoriem, kas ir saistīti ar tirgu dinamiku, regulējumu un tādiem uzņēmējdarbības paņēmieniem kā teritoriālās apgādes ierobežojumi vai šķēršļi paralēlai tirdzniecībai[12]. Šo cenu līmeņa atšķirību izskaidrojošo faktoru raksturs un nozīme vēl ir jāprecizē. Turklāt labāka patērētāju informēšana par tirdzniecības piedāvājumiem ārpus viņu ierastās iepirkšanās zonas, arī pāri robežām, varētu veicināt šo atšķirību mazināšanos. Valsts konkurences iestādes un patērētāju asociācijas nepārprotami pierādīja, ka tirgotāji vietējām zonām piemēro atšķirīgas cenas atkarībā no tajās pastāvošā konkurences līmeņa[13]. Zema patērētāju apmierinātība ar neatkarīgu, salīdzināmu informācijas avotu pieejamību attiecībā uz tirdzniecības piedāvājumu apstiprina šo analīzi. Viens no šīs situācijas cēloņiem varētu būt saistīts arī ar tādu pakalpojumu nepietiekamu attīstību, kas sniedz patērētājiem pārskatāmu, pieejamu, salīdzināmu un kvalitatīvu informāciju par tirdzniecības piedāvājumu ārpus vietējā un valsts tirgus, jo īpaši elektroniskajā komercijā. Šo darbības traucējumu pamatā ir grūtības, kas saistītas gan ar komerciālu paziņojumu, gan arī ar neatkarīgu informācijas pakalpojumu sniegšanu. TIRGOTāJIEM EFEKTīVāKS UN GODīGāKS TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS IEKšēJAIS TIRGUS Tirgotājiem efektīvākam un godīgākam tirdzniecības un izplatīšanas iekšējam tirgum ES ir jādod iespēja konkurētspējīgiem, jebkāda mēroga tirgotājiem pastāvēt līdzās un attīstīt savu darbību tirgū, īpaši, ja viņi arī pārrobežu līmenī īsteno inovatīvas, efektīvas un ilgtspējīgas stratēģijas. Veiktā analīze ir konstatējusi daudzas problēmas, kas kavē tirdzniecības nozares potenciāla pilnīgu izpausmi ES. Pirmkārt, problēmas rada stingrie ierobežojumi attiecībā uz darbības uzsākšanu tirdzniecības un izplatīšanas tirgū, jo tie ierobežo vietējā mēroga konkurenci un rada šķēršļus tirdzniecības veikšanai iekšējā tirgū. Daži no tiem, piemēram, aizliegumi uzsākt darbību, pamatojoties uz ietekmes uz konkurējošiem uzņēmumiem novērtējumu, īstenojot direktīvu par pakalpojumiem, drīz tiks atcelti[14]. Tomēr pašreizējais sadrumstalotais valsts, reģionāla un vietēja mēroga pilsētplānošanas regulējums attiecībā uz tirdzniecības platībām, kā arī atšķirīgie noteikumi par zemes īpašumu un Eiropas tirdzniecības nekustamā īpašuma tirgus, kas var radīt vietēja mēroga darbības traucējumus, arī var atturēt nozares dalībniekus no darbības uzsākšanas konkrētos tirgos. Pierobežu zonās, kurās dzīvo 35 % ES pilsoņu[15], valsts tiesību aktu saskaņošanas trūkums var īpaši izraisīt nesabalansētu konkurenci. Dažas dalībvalstis ir radījušas labu praksi, ko varētu piemērot arī citās dalībvalstīs. Ir jāņem vērā visas iesaistītās intereses, jo īpaši nepieciešamība saskaņot izplatīšanas uzņēmumu intereses ar vides aizsardzības vai teritorijas labiekārtošanas mērķiem (piemēram, nodrošināt pietiekamu piekļuvi pamatpreču un pamatpakalpojumu veikaliem). Otrkārt, dažos gadījumos tirgotāji min šķēršļus, kas kavē veikt iegādi citās dalībvalstīs esošos uzņēmumos. Tādu situāciju varētu izskaidrot ar ražošanas uzņēmuma lēmumu piesaistīt klientus dažādām filiālēm atkarībā no viņu ģeogrāfiskā stāvokļa (grupas ietvaros pieņemts lēmums). Tas varētu izrietēt arī no ražotāju līguma nosacījumiem attiecībā uz saviem klientiem vairumtirgotājiem vai izplatītājiem. Ja to pierādītu, šis fenomens varētu palīdzēt izskaidrot iepriekš minētās cenu atšķirības pārrobežu līmenī. Turklāt paralēlā importa jauda ir ierobežota ar dažādiem valstu tiesiskajiem regulējumiem, kas izriet, piemēram, no dažādām lingvistiskām prasībām attiecībā uz pārtikas marķēšanu[16]. Treškārt, neraugoties uz Eiropas noteikumiem, kas regulē tādu uz patērētājiem vērstu komercpraksi kā reklāma, tirgvedība, īpašo piedāvājumu prakse[17], dažu vietējo noteikumu par komerciāliem paziņojumiem (jo īpaši par izpārdošanas piedāvājumiem) saglabāšana traucē gan lielveikaliem, gan arī pierobežu MVU, kā arī elektroniskās komercijas u.c. uzņēmumiem attīstīt efektīvas un, iespējams, pārrobežu komunikācijas stratēģijas[18]. Ilglietojamu preču, jo īpaši tekstilizstrādājumu, tirgotāju ekonomiskajiem modeļiem īpaši nozīmīga ir pārdošana un atkārtota pārdošana ar zaudējumiem. Tomēr dažādie valsts tiesību akti, kuri nosaka ierobežojumus pārdošanai ar zaudējumiem un kuru mērķis ir aizsargāt sīktirgotājus, ne vienmēr ir izrādījušies efektīvi. Tāpat tika kritizēti dažādi ierobežojumi attiecībā uz izpārdošanas periodiem, jo tie izraisīja negodīgu konkurenci starp pierobežu reģioniem. Citas konstatētās problēmas ir maksājumu sistēmām pietiekami konkurētspējīga iekšējā tirgus ilgstošs trūkums, nepieciešamība piedāvāt efektīvākas loģistikas sistēmas, kā arī atšķirīgais tiesiskais regulējums gan attiecībā uz komercpilnvarojumu, kas var kavēt sīktirgotāju veikalu tīklu attīstību, gan attiecībā uz patērētāju tiesībām, veikalu darba laikiem vai arī atkritumu savākšanu un pārstrādi. PIEGāDāTāJIEM EFEKTīVāKS UN GODīGāKS TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS IEKšēJAIS TIRGUS Piegādātājiem efektīvākam un godīgākam tirdzniecības un izplatīšanas iekšējam tirgum ir jābūt tadam, lai dotu tiem iespēju pārdot cenas, kvalitātes un/vai inovāciju ziņā konkurētspējīgas preces tādā daudzumā, kas ir pietiekams, lai viņu ieguldījumi atmaksātos. Tam ir jāsniedz informācija piegādātājiem par patērētāju pieprasījumu, kas mudinātu piegādātājus pielāgot savu piedāvājumu, lai labāk reaģētu uz vajadzību un tendenču izmaiņām, jo īpaši, piedāvājot ētiskākas preces. Tam ir jāveicina uz efektīvākām resursu izmantošanas inovācijām balstīta videi nekaitīgāka un konkurētspējīgāka ekonomika, atbalstot ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Analīze noteica divas problēmas, kas kavē pāreju uz šādu piegādātājiem efektīvāku un godīgāku iekšējo tirgu tirdzniecības un izplatīšanas nozarē. Pirmkārt, saspīlējumi (kad tie pastāv), kas raksturo līgumattiecības starp uzņēmumiem, varētu ierobežot piegādātāju spēju gūt pietiekamu peļņu, lai savu darbību padarītu rentablu un veiktu nepieciešamos ieguldījumus inovācijās. Dažas tirgotāju vai vairumtirgotāju tiešā veidā piegādātājiem piemērotās līgumprasības vai piegādātāju līgumprasības primārajiem ražotājiem noteiktos apstākļos varētu uzskatīt par negodīgām un tādām, kas var ierobežot dažu konkurētspējīgu uzņēmumu izaugsmi un pat dzīvotspēju. Zināmos apstākļos pārtikas piegādes ķēdes starpnieku strukturālā neefektivitāte var veicināt cenu asimetrisku atspoguļojumu un neelastību, kā arī negodīgus līguma nosacījumus primārajiem ražotājiem[19]. Turklāt inovāciju nepietiekama aizsardzība rūpniecības zīmolu preču ražošanā pret dažiem negodīgiem paņēmieniem kā, piemēram, pārāk tieša kopija, var kavēt inovācijas šajā nozarē. Lai gan pastāv valsts tiesību akti attiecībā uz uzņēmumu negodīgiem, ar savstarpējiem līgumiem saistītiem paņēmieniem, tie katrā dalībvalstī ievērojami atšķiras, un tas var izraisīt ierobežojumus, kas rada iekšējā tirgus sadrumstalotību, konkurences izkropļojumus vai nodokļu apiešanu. Jebkurā gadījumā šo noteikumu efektivitāti bieži ierobežo bailes no sankcijām pēc iespējamu pārkāpumu paziņošanas. Apgādes ķēdē iesaistīto dalībnieku attiecības, kas reizēm var būt netaisnīgas un negodīgas, ir politiska rakstura problēma, kurai pārtikas apgādes ķēdes dalībnieku forums[20] var rast sākotnēju risinājumu. Ir svarīgi piemērot konkurences noteikumus, lai turpinātu cīņu pret konkurenci ierobežojošiem paņēmieniem, kas var kavēt apgādes ķēdes pienācīgu darbību, kaitējot patērētājiem, un nodrošināt godīgus konkurences nosacījumus visiem uzņēmumiem tirdzniecības un izplatīšanas nozarē. Otrkārt, lai gan tādu sistēmu uzplaukums, kas garantē noteiktu piedāvāto produktu kvalitāti, piemēram, sociālā un vides ziņā, kopumā ir vērtējams pozitīvi, šādām sistēmām bieži ir raksturīgs vietējs mērogs, dublēšanās, pārskatāmības un salīdzināmības trūkums, kā arī noteiktas ieviešanas izmaksas, kā rezultātā tieši mazie tirgus dalībnieki ne vienmēr var uzņemties šādu sistēmu finansiālās sekas. Tādas vispārējas nozīmes sistēmas trūkums, kas paredzēta dažādu preču un pakalpojumu kvalitātes sistēmu lielākai pārskatāmībai un jo īpaši šādu sistēmu vides un sociālo kritēriju salīdzināšanai, rada nozīmīgas problēmas iekšējā tirgus potenciāla izmantošanā. DARBINIEKIEM EFEKTīVāKS UN GODīGāKS TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS IEKšēJAIS TIRGUS Darbiniekiem efektīvāks un godīgāks mazumtirdzniecības un izplatīšanas iekšējais tirgus veicina gan ražīguma, gan darba apstākļu uzlabošanos. Tirdzniecības un izplatīšanas nozare ir viens no vadošajiem ES ekonomikas darba devējiem, turklāt bieži tajā gaitas darba tirgū uzsāk daudzi jauni mazkvalificēti vai nekvalificēti cilvēki (30 % no šajā nozarē nodarbinātajiem ir mazāk nekā 30 gadu veci). Tajā bieži tiek izmantots arī nepilns darba laiks (30 % no darbaspēka). Ir jāatzīmē arī, ka šajā nozarē ir vislielākā sieviešu nodarbinātības daļa (60 %)[21]. Tomēr analīze parāda, ka šis darbiniekiem godīgais tirdzniecības un izplatīšanas tirgus vēl nav pietiekami attīstīts četru problēmu dēļ. Vispirms, neraugoties uz standartu minimumu, ko nosaka Eiropas tiesību akti, darba tiesības dažādās dalībvalstīs ir ļoti atšķirīgas. Šīs atšķirības, pat vienas dalībvalsts ietvaros, pastiprina darba koplīgumi, kas bieži atšķiras atkarībā no veikala tipa, no darbības nozares vai no apdrošināto darbinieku skaita un tipa. Šāda situācija tirdzniecībā ir radījusi dažādus ekonomiskos modeļus. Ienācējiem bieži ir jāpielāgo savs ekonomiskais modelis, lai varētu konkurēt ar esošajiem dalībniekiem. Tirdzniecībai un izplatīšanai parasti raksturīgā sīvā cenu konkurence rada situācijas, kurās ir spiediens algu izmaksu virzienā un darba laiki ir grūti savienojami ar privātās dzīves organizēšanu. Tomēr daži tirgotāji konkurences situācijā piedāvā labus darba apstākļus, konstruktīvu sociālo dialogu un apmācību, lai darbinieki saglabātu godīgumu un efektivitāti attiecībās ar klientu. Otrā problēma ir saistīta ar ēnu ekonomikas esību, kurai, lai gan to ir grūti novērtēt, ir negatīva ietekme uz darba apstākļiem tirdzniecības un izplatīšanas nozarē, tostarp mazajos uzņēmumos un mikrouzņēmumos, kur ir sarežģītāk veikt efektīvu tiesību aktu un kolektīvo līgumu ievērošanas kontroli. Tomēr, ja ir likumīgi raudzīties, lai administratīvais slogs šāda tipa uzņēmumos būtu minimāls, ir būtiski arī raudzīties, lai nenotiktu pārkāpumi attiecībā uz darba apstākļiem, tostarp veselības un darba aizsardzības nolūkā. Treškārt, sakarā ar darba apstākļu dažādību šajā nozarē patērētāja rīcībā bieži ir maz informācijas par tirgotāja darbību sociālās atbildības jomā. Tātad patērētājam liegta iespēja savos pirkšanas paradumos veikt uz informācijas balstītu izvēli. Visbeidzot, ja mazkvalificētu darba ņēmēju nodarbināmība bieži ir uzsvērta kā pozitīva tirdzniecības un izplatīšanas nozares iezīme, negatīvs pretarguments var būt lielākas šīs nozares grūtības ātri pieņemt jaunus tehnoloģiskus risinājumus. Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanas prasmju trūkums ierobežo nozares darba ražīgumu. Lielais MVU skaits nozarē visai bieži var apgrūtināt pietiekamus ieguldījumus turpmākā apmācībā. Svarīgākie uzdevumi tātad ir darba apstākļu uzlabošana, cīņa pret ēnu ekonomiku un nodarbinātības un konkurētspējas līmeņa saglabāšana, palielinot atbilstību starp tirgotāju vajadzībām un darbinieku iemaņām. NāKAMAJāM PAAUDZēM GODīGāKS TIRDZNIECīBAS UN IZPLATīšANAS IEKšēJAIS TIRGUS Nākamajām paaudzēm efektīvākam un godīgākam tirdzniecības un izplatīšanas iekšējam tirgum ir pilnībā jāņem vērā arī tā ietekme uz vidi. Tam ir jādod iespēja piedāvāt plašā izvēlē videi nekaitīgākas un/vai godīgās tirdzniecības preces, tādējādi dodot iespēju ētiskiem uzņēmumiem, tostarp trešo valstu uzņēmumiem, piekļūt iekšējam tirgum. Tam ir jābalstās arī uz samazinātu enerģijas patēriņu, efektīvām loģistikas un atkritumu savākšanas un pārstrādes shēmām. Konkurencei tajā ir jābalstās ne tikai uz ekonomiskajiem faktoriem, bet ir jābūt saskaņā arī ar sociālajiem, ētiskajiem un vides aspektiem. Tirdzniecības un izplatīšanas nozarei ir nozīmīga ietekme uz vidi gan tiešas darbības rezultātā, gan saistība ar patērētāju ģeogrāfisko pārvietošanos, ko tā izraisa. Piemēram, veikalu apgaismojuma, atdzesēšanas, apkures/gaisa kondicionēšanas u.c. vajadzību dēļ šī nozare ir ievērojama enerģijas patērētāja. Turklāt tā rada un uzkrāj ļoti lielus atkritumu daudzumus (reklāmas prospektus, iesaiņojumus, pārtikas atkritumus, elektriskās un elektroniskās preces). Problēmu rada trūkumi un atšķirības atkritumu savākšanas un pārstrādes shēmās. Šī nozare ievērojami palielina arī kravu pārvadājumu apjomu. Lielu apgādes daļu vēl nodrošina pa autoceļiem, neraugoties uz preču pārvadājumu dažādošanas sākumu (pa upi, pa dzelzceļu). Turklāt preču transporta un piegādes efektivitātes trūkumam pilsētvidē ir negatīva ietekme uz sastrēgumiem pilsētās, piesārņojumu un iedzīvotāju dzīves kvalitāti. Preču piegāde pilsētvidē būtiski ierobežo tirdzniecības nozares ilgtspējīgu attīstību. Komisija, ievērojot subsidiaritātes principu un Eiropas Savienības, dalībvalstu, kā arī vietējo un reģionālo iestāžu attiecīgās kompetences jomas, pētīs, kā varētu izstrādāt integrētu politiku, kas aptvertu pilsētas mobilitātes infrastruktūras plānošanu, ieskaitot viedo transporta sistēmu (VTS) un pilsētu ierobežojumiem un vajadzībām pielāgotu inovatīvo tehnoloģiju transportlīdzekļu izmantošanu. Turklāt vēl nesen mazumtirdzniecības un izplatīšanas ietekme uz vidi, piemēram, ar loģistikas CO2 emisiju saistītās izmaksas, nebija pilnībā jāiekļauj izmaksās. Daži izplatītāji tagad mēģina, dažkārt pateicoties stimulējošiem pasākumiem, sasniegt dažus no minētajiem mērķiem, samazinot savas darbības ārējās sekas. Problēmu rada tas, ka attiecībā uz ražojumu aprites ciklu Eiropas mērogā trūkst kopīgu noteikumu un analīzes metožu, kas ļautu noteiktu ražojumu ietekmi uz vidi. Pēdējā minētajā jautājumā nepietiekama valstu iniciatīvu koordinācija Eiropas līmenī ietver iekšējā tirgus sadrumstalošanas risku[22]. SECINāJUMI UN TURPMāKIE PASāKUMI Šajā paziņojumā, pamatojoties uz Komisijas, kas apspriedās ar visām ieinteresētajām personām, nozīmīgo analīzes darbu, konstatētas vairākas problēmas, kuras var vai varētu tiešā veidā ietekmēt mazumtirdzniecības un izplatīšanas nozares darbību gan no ekonomiskā, gan sociālā viedokļa, un kuru risinājums varētu labvēlīgi ietekmēt šīs nozares spēju pāriet uz efektīvāku un godīgāku mazumtirdzniecības un izplatīšanas iekšējo tirgu. 1) Tika konstatētas šādas problēmas, kas skar vai var skart izplatītāju darbību, lai daudzveidīgs, konkurētspējīgs un ilgtspējīgas attīstības apsvērumus ievērojošs piedāvājums būtu pieejams visiem ES iedzīvotājiem (ģeogrāfiskās konsekvences trūkums attiecībā uz veikalu un dzīvesvietu atrašanās vietu un transportu): – noteikumi par tirdzniecības platību plānošanu pilsētvidē nav pietiekami efektīvi un ir atšķirīgi, turklāt tirdzniecības nekustamā īpašuma nozare darbojas ar trūkumiem, kas negatīvi ietekmē veikalu izveidi un veikalu pieejamību patērētājiem; – elektroniskās komercijas nepietiekama attīstība iekšējā tirgū, ko izraisa daudzie šķēršļi (pārrobežu piegāde pa pastu, maksājumu līdzekļi, pārsūdzības sistēmu slikta darbība utt.); – komerciālo paziņojumu un neatkarīgu informācijas pakalpojumu nepietiekama attīstība (piemēram, cenu salīdzināšana tīmekļa vietnēs, tostarp pārrobežu, vai produktus un pakalpojumus salīdzinoši testi), kas var rasties no joprojām pastāvošām valsts noteikumu atšķirībām attiecībā uz patērētāju aizsardzību un negodīgu konkurenci, kā arī grūtībām salīdzināt dažādas produktu un pakalpojumu kvalitātes shēmas un to vides un sociālos kritērijus. 2) Tika konstatētas šādas problēmas, kas skar vai var skart optimālu uzņēmēju ekonomisko attīstību, tostarp to ieguldījuma un inovāciju spējas, jo īpaši attiecībā uz piedāvāto produktu un pakalpojumu kvalitāti: – trūkst noteikumu par negodīgu komercpraksi un apgādes ķēdes dažādo dalībnieku līgumattiecībām vai arī šādi noteikumi netiek piemēroti efektīvi; – kvalitātes shēmu pārskatāmības trūkums un grūtības tās izmantot starp dalībvalstīm. 3) Tika konstatētas šādas problēmas, kas skar darba apstākļus un ražīgumu, nodarbinātības līmeni un tirdzniecības un izplatīšanas nozares konkurētspēju: – atšķirības darba apstākļos, ko izraisa dažādie noteikumi par darba tiesībām un koplīgumiem, ko piemēro tirdzniecībā un izplatīšanā; – ēnu ekonomikas negatīvā ietekme uz darba apstākļiem; – nepietiekama patērētāju informētība par tirdzniecības un izplatīšanas nozares sociālajām darbībām; – atšķirība starp uzņēmumu vajadzībām un darbinieku prasmēm tirdzniecības un izplatīšanas nozarē. 4) Tika konstatētas šādas problēmas, kas var kavēt pāreju uz ilgtspējīgāku tirdzniecības un izplatīšanas nozari: – ievērojams enerģijas patēriņš, liels radīto atkritumu apjoms, kravu pārvadājumu apjoma un pilsētas sastrēgumu palielināšana; – nepietiekami vērā ņemtas vides izmaksas tirdzniecības un izplatīšanas apgādes ķēdē (loģistika, veikalu energoefektivitāte, tirgvedība un paziņojumi utt.), īpaši ņemot vērā, ka stimulējošie pasākumi ir nepietiekami; – kopējas metodes trūkums, lai novērtētu pārdoto produktu un pakalpojumu ietekmi uz vidi saskaņā ar aprites cikla pieeju. 2010. gada rudenī paredzētajā Komisijas paziņojumā par iekšējā tirgus atveseļošanu tiks izklāstīti pasākumi, kas varētu atrisināt iepriekš konstatētās problēmas, un darbības jomas Eiropas mērogā, kuras tādējādi varētu tikt aktualizētas. Tā kā tirdzniecības un izplatīšanas nozarei ir daudzdisciplionāra ietekme, plānotajos pasākumos gan izstrādes posmā, gan to saskaņošanā, kā pieņemšanas procesā, tā pasākumu piemērošanas kārtībā vislielākajā mērā tiks ņemti vērā dažādi Līgumos izvirzītie mērķi, stingri ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu. Komisija aicina visas ieinteresētās personas savas piezīmes par šo ziņojumu līdz 2010. gada 10. septembrim sūtīt uz šādu adresi: DG Marché intérieur et services Commission européenne 200, rue de la Loi 1049 Bruxelles vai uz e-pasta adresi: MARKT-RETAIL@ec.europa.eu [1] „Vienots tirgus 21. gadsimta Eiropai” COM (2007) 724. [2] Tirdzniecības nozarē ir 3 700 000 MVU salīdzinājumā ar 2 300 000 MVU rūpniecības nozarē, proti, par 63 % vairāk. Eurostat , SBS, 2005. un 2007. gads. Eiropas Mazās uzņēmējdarbības akts „Small Business Act” (COM (2008)394 galīgā redakcija) ir svarīga Eiropas politikas sastāvdaļa MVU labā. [3] Tā veido apmēram pusi no mazumtirdzniecības kopējā pārdošanas apjoma. Euromonitor International , 2007. gads. [4] Šajā ziņojumā iekļauto analīžu skaidrojumi ir izlasāmi Komisijas dienestu darba dokumentā par tirdzniecību un izplatīšanu iekšējā tirgū, 2010. gada jūnijs. [5] „Eiropa 2020 — Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei”, COM(2010) 2020. [6] Eurostat paziņojums presei 77/2009, 2009. gada 28. maijs, Living Conditions in the EU (Dzīves apstākļi Eiropas Savienībā). [7] Eiropas Komisijai 2008. gadā veiktā pētījumu institūta IPSOS aptauja par patērētāju apmierinātību. [8] Euromonitor International 2007 . [9] Par cenu atšķirībām ES skatīt arī paziņojumu „Labāka pārtikas apgādes ķēdes darbība Eiropā”, COM(2009)591. [10] IMS health , 2009. gada novembris. [11] Eurostat , Statistika īsumā, 50/2009. [12] Skatīt iepriekšminēto COM(2009)591 galīgo redakciju. [13] UFC "Que Choisir", 2008. gada 3. aprīlis, un Apvienotās Karalistes Konkurences komisijas ziņojums, 2008. gada 30. aprīlis. [14] Direktīva 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū. [15] Eiropas Komisijas Reģionālās politikas ģenerāldirektorāta darba dokuments „Teritorijas ar specifiskām ģeogrāfiskām iezīmēm”, Nr. 02/2009. [16] Direktīva 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu. Skatīt arī priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par tādas informācijas sniegšanu patērētājiem, kas saistīta ar pārtiku, COM(2008)40 galīgā redakcija. [17] Direktīva 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi. [18] Zaļā grāmata par komerciāliem paziņojumiem iekšējā tirgū, COM(1996)192 galīgā redakcija. [19] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai — Pārtikas cenas Eiropā COM/2008/0821 galīgā redakcija. [20] Saskaņā ar priekšlikumu, kas ietverts paziņojumā „Labāka pārtikas apgādes ķēdes darbība Eiropā”, COM(2009)591 galīgā redakcija. [21] Eurostat , aptauja par darbaspēku, 2007. gads. [22] Komisijas 2009. gadā izveidotā Tirdzniecības nozares foruma mērķis ir samazināt ietekmi uz vidi un tirdzniecības apgādes ķēdē veicināt labu praksi vides jomā.