Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par to pasākumu īstenošanu, kuri ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 79/373/EEK par barības maisījumu apriti /* COM/2006/0839 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 20.12.2006 COM(2006) 839 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to pasākumu īstenošanu, kuri ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 79/373/EEK par barības maisījumu apriti Eiropas Komisija Sīkāka informācija par Veselības un patērētāju aizsardzības ģenerāldirektorātu ir pieejama šādā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/food/index_en.htm Papildu informācija par dzīvnieku barības tiesību aktiem ir pieejama: http://ec.europa.eu/food/food/animalnutrition/index_en.htm © Eiropas Kopienas, 2006 Pārpublicējot atsauce uz informācijas avotu ir obligāta. KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to pasākumu īstenošanu, kuri ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 79/373/EEK par barības maisījumu apriti 1. KOPSAVILKUMS Direktīvas 79/373/EEK 15.a pantā[1] noteikts, ka Komisija, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par to pasākumu īstenošanu, kuri ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK[2], ar ko groza Direktīvu 79/373/EEK, pievienojot visus priekšlikumu, kuri paredzēti šo pasākumu uzlabošanai. Divdesmit četras dalībvalstis iesniedza Komisijas dienestu pieprasīto informāciju. Šajā ziņojumā ir apskatīta to pasākumu īstenošana, kas ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK. Pirmkārt, uz etiķetes obligāti jānorāda partijas identifikācijas numurs. Dalībvalstis ir īstenojušas šo pasākumu bez lielām grūtībām. Uzskata, ka tas būtiski uzlabos izsekojamību. Otrkārt, direktīvā paredzēti izņēmumi no noteikuma, ka marķējuma datus jānorāda tiem rezervētajā vietā. Noteiktus obligātos marķējuma datus drīkst norādīt ārpus tiem paredzētās vietas. Dalībvalstis ir īstenojušas šo pasākumu bez lielām grūtībām. Komisijai nav sīkākas informācijas par to, cik lielā mērā dzīvnieku barības maisījumu ražotāji izmantoja šā elastīguma iespēju. Kontroles iestādes vai patērētāji nav minējuši nekādas grūtības. Obligātā prasība norādīt barības sastāvdaļu daudzumus, ieskaitot atļauto novirzi, izraisīja ļoti atšķirīgu situāciju – sakarā ar barības maisījumu ražotāju pieprasījumiem un Eiropas Kopienu tiesas prejudiciālā nolēmuma kavēšanos vairākās dalībvalstīs barības sastāvdaļu norādes procentos piemērošana tika atlikta ar tiesas lēmumu. Vienā dalībvalstī atlikšana attiecās tikai uz uzņēmumiem, kas iesniedza prasības tiesā. Cita dalībvalstu grupa nolēma piemērot elastīguma principu, veicot oficiālās pārbaudes, un pat nepiemērot sodus ražotājiem gadījumos, ja tiek pārkāpti pienākumi par daudzumu norādi uz marķējuma. Vairums minēto dalībvalstu pēc Kopienu tiesas 2005. gada 6. decembra nolēmuma ir transponējušas atklāto norādi. Bet ir dalībvalstu grupa, kas tieši transponēja un ieviesa „atklātā paziņojuma” noteikumus; tās piemēro sodus, ja tiek konstatēta neatbilstība prasībām. Minētās dalībvalstis ziņo par pozitīvu pieredzi attiecībā uz atbilstības prasību ievērošanu, un tās nav saņēmušas sūdzības no barības maisījumu ražotājiem. Visbeidzot, direktīvā ir noteikts, ka dzīvnieku barības ražotājiem ir jāsadarbojas ar kontroles iestādēm. Dalībvalstis īstenoja šo pasākumu Direktīvas 2002/2/EK ietvaros, vai jau pirms tam tās bija to iekļāvušas valsts tiesību aktos. Tagad šis pamatprincips ir Vispārējo pārtikas aprites tiesību aktu neatņemama sastāvdaļa. Šajā ziņojumā nav iekļauti priekšlikumi par to, kā uzlabot iepriekš minētos pasākumus. Attiecīgie varianti ir daļa no ietekmes novērtējuma, kas attiecas uz visu dzīvnieku barības marķēšanas jomu, un tos pašlaik izskata Komisijas dienesti. Pabeidzot minēto darbu, izstrādāto likumdošanas iniciatīvu plānots iesniegt 2007. gada otrajā pusē. 2. IEVADS Kāpēc ir sastādīts šis ziņojums? Direktīvas 79/373/EEK 15.a pantā noteikts: „Vēlākais 2006. gada 6. novembrī, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju, Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par 5. panta 1. punkta j) un l) apakšpunkta un 5. punkta d) apakšpunkta, 5.c panta un 12. panta otrās daļas noteikumos paredzēto pasākumu īstenošanu, it īpaši attiecībā uz barības sastāvdaļu daudzuma norādēm svara procentos uz barības maisījumu marķējuma, to skaitā atļauto novirzi, kam pievieno visus priekšlikumus, kuri paredzēti pasākumu uzlabošanai.” Komisija lūdza dalībvalstis sniegt minēto informāciju, un divdesmit četras dalībvalstis to iesniedza. Priekšvēsture Vairākas krīzes situācijas 1990. gadu beigās saistībā ar pārtiku un dzīvnieku barību (GSE, dioksīns utt.) atklāja nepilnības pārtikas tiesību aktu izstrādē un piemērošanā ES. Līdz ar to Komisija politikas prioritātēs iekļāva augsta līmeņa pārtikas nekaitīguma veicināšanu (Eiropadome Helsinkos, 1999. gads). Tā rezultātā 2000. gada 12. janvāra „Baltajā grāmatā par pārtikas nekaitīgumu” (COM (1999) 719 galīgā redakcija) iekļāva priekšlikumus par to, kā pārveidot ES pārtikas aprites politiku par aktīvu, dinamisku, saskaņotu un vispārēju instrumentu, kur izklāstīti 84 atsevišķi pasākumi. Jaunajā stratēģijā bija ņemts vērā fakts, ka lauksaimniecības produktu nozare ir ļoti svarīga Eiropas ekonomikai kopumā. Turklāt pārtikas ražošanas ķēde kļūst aizvien sarežģītāka, un vienlaikus Eiropas Savienības paplašināšanās sakarā ir papildu grūtības iekšējā tirgū saistībā ar drošu un augstas kvalitātes produktu ienākšanu tirgū no visām dalībvalstīm. Jaunās tiesību aktu sistēmas pamatelements ir pieeja „no lauku saimniecības līdz patērētājam”, kas ietver visus pārtikas ražošanas posmus. Pirmām kārtām par pārtikas nekaitīgumu ir atbildīgi dzīvnieku barības apritē iesaistītie uzņēmēji, lauksaimnieki un pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji. Dzīvnieku barības un pārtikas nekaitīguma būtisks elements ir arī barības, pārtikas un to sastāvdaļu izsekojamība. Pārredzamība attiecībā uz dzīvnieku barības marķēšanu arī ir svarīgs princips jaunajos pārtikas un dzīvnieku barības aprites tiesību aktos, kas izstrādāti, lai palielinātu patērētāju uzticību dzīvnieku barībai un pārtikai. Direktīvā 79/373/EEK pirms Direktīvas 2002/2/EK grozīšanas bija noteikta elastīga norāde, kurā bija jānorāda tikai barības sastāvdaļas, neminot to daudzumu, bet barības maisījumos, kas paredzēti dzīvnieku audzēšanai, bija iespēja norādīt barības sastāvdaļu kategorijas nevis pašas barības sastāvdaļas. Ņemot vērā, ka dzīvnieku izcelsmes pārtikas nekaitīgums sākas ar drošu dzīvnieku barību, Baltajā grāmatā par pārtikas nekaitīgumu kā prioritāti noteica izdarīt grozījumus direktīvā par dzīvnieku barības maisījumiem (rīcība Nr. 24). Attiecīgais Komisijas priekšlikums ir iestrādāts, pieņemot Direktīvu 2002/2/EK, kas paredzēta, lai nodrošinātu to, ka lopkopji pēc iespējas precīzāk ir informēti par dzīvnieku barības maisījumu sastāvu un izmantošanu. Lai uzlabotu pārredzamību un izsekojamību, Direktīvā 2002/2/EK ir noteikta prasība par tā dēvēto „atklāto paziņojumu”, kurā: - uzskaita visas dzīvnieku barības maisījumos izmantotās barības sastāvdaļas pēc to īpašajiem nosaukumiem, norādot dilstošā secībā esošo svaru procentos ar atļauto novirzi +/- 15 % no deklarētās vērtības; - pēc klienta pieprasījuma paziņo precīzus svara procentus. Dalībvalstīm bija jātransponē minētie pasākumi pirms 2003. gada 6. marta un jāpiemēro vēlākais no 2003. gada 6. novembra. Jautājumi „Atklātā paziņojuma” ieviešana bija ļoti pretrunīga, jo barības maisījumu ražotāji nevēlējās atklāt savu produktu sastāvu. Pēc dzīvnieku barības ražošanas nozares iniciatīvas vairāku dalībvalstu tiesas iesniedza Eiropas Kopienu tiesai prejudiciālā nolēmuma pieprasījumus[3], kas galvenokārt attiecās uz Direktīvas 2002/2/EK spēkā esamību. 2005. gada 6. decembrī[4] Eiropas Kopienu tiesa noraidīja argumentus, kas iesniegti, lai apstrīdētu direktīvas spēkā esamību, un tādējādi atbalstīja iestāžu nostāju. Kopienu tiesa jo īpaši uzskatīja par spēkā esošu direktīvas juridisko pamatu (EK līguma 152. panta 4. punkta b) apakšpunkts pasākumi, kas tieši paredzēti, lai aizsargātu sabiedrības veselību). Atbilstīgi Kopienu tiesa apstiprināja, ka procentu norādes ar +/- 15% novirzi ir spēkā. Tomēr Kopienu tiesa paziņoja, ka īpašā prasība informēt klientus pēc viņu pieprasījuma par precīziem svara procentiem katrai barības maisījumā esošajai barības sastāvdaļai nav spēkā, jo uzskatīja, ka tā ir pretrunā proporcionalitātes principam. Atbilstīgi EK līguma 10. pantam dalībvalstīm jāveic atbilstoši pasākumi, lai nodrošinātu to pienākumu izpildi, kas izriet no šā Līguma vai ko rada Kopienas iestāžu darbība. Turklāt Komisija 2006. gada 27. jūnijā pieņēma priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumam veikt grozījumus Direktīvā 2002/2/EK, lai svītrotu noteikumu, ko Kopienu tiesa ir paziņojusi par spēkā neesošu, lai tiesību akti atbilstu tiesas nolēmumam. Pašreiz priekšlikums tiek izskatīts 1. lasījumā Eiropas Parlamentā. Līdz ar to šajā ziņojumā nav iekļauts noteikums, atbilstīgi kuram pēc klienta pieprasījuma ir jāpaziņo precīzi svara procenti barības maisījumā esošajām barības sastāvdaļām (5. panta 1. punkta l) apakšpunkts). 3. DALĪBVALSTU ĪSTENOTIE PASĀKUMI 3.1. Partijas identifikācijas numura norāde (5. panta 1. punkta j) apakšpunkts) Divdesmit divas dalībvalstis ziņoja, ka ir īstenojušas šo pasākumu bez lielām grūtībām. Tās uzskata, ka minētais noteikums ir ļoti būtisks attiecībā uz barības maisījumu izsekojamību. Vienlaikus izsekojamība ir prasība, kas noteikta regulas par vispārējiem pārtikas aprites tiesību aktiem 18. pantā[5], regulas par barības higiēnas prasībām II pielikumā[6] un no 4. līdz 8. pantam regulā, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu[7]. Vairākos gadījumos izšķiroša nozīme ir bijusi spējai izsekot barības maisījumiem vienu posmu pirms nonākšanas izplatīšanas ķēdē un vienu posmu pēc tam. Pieredze attiecībā uz šo prasību ir nepārprotami pozitīva. 3.2. Norādīt konkrētus datus ārpus marķēšanas datiem paredzētās vietas Direktīvas 5. panta 5. punkta d) apakšpunktā ir noteikts: „Minimālo glabāšanas termiņu, neto daudzumu, partijas identifikācijas numuru un apstiprinājuma vai reģistrācijas numuru var norādīt citā vietā, kas nav rezervēta 1. punktā minētajiem marķējuma datiem; šajā gadījumā minētajiem datiem pievieno norādi par to, kur atrodama šī informācija.” Dzīvnieku barības maisījumu ražotājiem šis noteikums sniedz iespēju norādīt minimālo uzglabāšanas termiņu, neto daudzumu, partijas identifikācijas numuru un apstiprinājuma vai reģistrācijas numuru uz iepakojuma, ja ir lietderīgi sniegt šādu informāciju. Tas ir atkarīgs gan no iepakojuma dizaina, gan no izmantotā iepakojuma veida. Praksē, piemēram, minimālo uzglabāšanas termiņu un/vai partijas identifikācijas numuru iepakošanas procesā drīkst uzdrukāt uz maisa apakšpuses vai malas. Divdesmit divas dalībvalstis ziņoja, ka ir īstenojušas šo pasākumu bez lielām grūtībām. Komisijai nav sīkākas informācijas par to, cik lielā mērā dzīvnieku barības maisījumu ražotāji izmantoja šo iespēju, bet ražošanas nozare augstu vērtē piedāvāto elastīgumu. Bet no otras puses, nav saņemtas sūdzības no kontroles iestādēm vai lopkopības nozares ražotājiem attiecībā uz šā noteikuma skaidrību un pārredzamību. 3.3. Barības sastāvdaļu norāde procentos ar +/- 15% novirzi Direktīvas 5.c pantā ir noteikts: „1. Visas barības sastāvdaļas, kas izmantotas barības maisījumā, uzskaita ar to īpašajiem nosaukumiem. 2. Uz barības sastāvdaļu uzskaitījumu attiecas šādi noteikumi: a) barības maisījumi tiem dzīvniekiem, kas nav lolojumdzīvnieki: i) barības sastāvdaļu uzskaitījums dilstošā secībā, norādot to svara procentus barības maisījumā; ii) attiecībā uz minētajiem procentiem, ir pieļaujama novirze ± 15 % apmērā no norādītā daudzuma; b) lolojumdzīvniekiem paredzēti barības maisījumi: barības sastāvdaļas uzskaita, norādot to daudzumu barībā, vai arī tās norāda atbilstoši to svaram dilstošā secībā.” (5.c panta 3. un 4. punktā norādīti īpaši noteikumi par lolojumdzīvnieku barību, un tie nav ietverti šajā ziņojumā). Transponējot Direktīvu 2002/2/EK valsts tiesību aktos, sešu dalībvalstu tiesas atlika atklātā paziņojuma piemērošanu sakarā ar barības maisījumu ražotāju pieprasījumiem un Eiropas Kopienu tiesas prejudiciālā nolēmuma kavēšanos; vienā dalībvalstī atlikšanu attiecināja tikai konkrētiem uzņēmumiem. Līdz ar Eiropas Kopienu tiesa 2005. gada 6. decembra prejudiciāla nolēmuma pasludināšanu, dažas no minētajām dalībvalstīm ieviesa procentu norādi, vai arī jau ir daudz paveikušas tās ieviešanā. Citās dalībvalstīs norādes ieviešana aizvien kavējas. Attiecīgi nevienai dalībvalstu grupai nav praktiskas pieredzes par procentu norādi, bet tika konstatētas grūtības tās ieviešanas procesā. Dalībvalstis, kas tieši transponēja atklāto paziņojumu līdz noteiktajam termiņam (2003. gada 6. marts) vai pirms iestāšanās ES, kā tas bija desmit jauno dalībvalstu gadījumā, var iedalīt divās grupās. Ņemot vērā šā noteikuma atlikšanu svarīgās kaimiņu dalībvalstīs ar barības maisījumu tirdzniecības plūsmu uz citu dalībvalstu teritoriju, četras dalībvalstis nolēma formāli piemērot elastīguma principu, veicot oficiālas kontroles, un pat nepiemērot sodus ražotājiem, ja tie neievēro pienākumus par daudzumu norādi uz marķējuma. Trīs dalībvalstis oficiāli neatlika kontroles par atbilstību minētajiem noteikumiem, bet ziņoja par to, ka, pamatojoties uz riska novērtējumu, veikušas ierobežotus kontroles pasākumus, jo uzskatīja risku par nenozīmīgu, vai arī par grūtībām, īstenojot noteikumus praksē. Otrā dalībvalstu grupa (10), kas tieši ieviesa atklāto paziņojumu, vai nu vispār nav informējušas par tās ieviešanu, vai arī 5 šīs grupas valstis veica piespiedu kontroles. Minētajā dalībvalstu grupā veiktās kontroles atklāja vai nu nebūtiskas grūtības noteikumu īstenošanā, vai vismaz neatbilstības līmeņa samazināšanos. Faktiski pēdējā grupā ir jūtams atbalsts no barības maisījumu lietotājiem un lielākās daļas dzīvnieku barības maisījumu ražošanas nozares pārstāvjiem saistībā ar atklātās norādes ieviešanu. Turklāt šī dalībvalstu grupa sniedza pozitīvu piemēru saistībā ar aflatoksīnu piesārņojuma avota noteikšanu, pateicoties atklātajam paziņojumam. Apkopojot iepriekšminēto, var teikt, ka vairākas dalībvalstis ziņo par grūtībām minētā noteikuma īstenošanā, ierosinot apsvērt šīs prasības grozīšanu, dažas dalībvalstis ir neitrālas, un trešā dalībvalstu grupa atbalsta noteikumu par atklāto paziņojumu. 3.4. Prasība dzīvnieku barības ražotājiem sadarboties ar kontroles iestādēm 12. panta 2. punktā noteikts: „Tās (dalībvalstis) nosaka, ka barības maisījumu ražotāju pienākums ir atbildīgajām iestādēm, kas veic oficiālās pārbaudes, pēc pieprasījuma darīt pieejamus visus dokumentus, kuri attiecas uz apritei paredzētas barības sastāvu un ļauj pārbaudīt marķējumā sniegtās informācijas precizitāti.” Divdesmit divas dalībvalstis, kas sniedza informāciju, īstenoja šo pasākumu, un dažas no minētajām dalībvalstīm pat ir iekļāvušas šo noteikumu valsts tiesību aktos pirms Direktīvas 2002/2/EK pieņemšanas. Pienākums barības ražotajiem sadarboties ar kontroles iestādēm ir arī noteikts Vispārējos pārtikas aprites tiesību aktos. Dalībvalstis uzsvēra to, cik svarīgi ir saņemt vajadzīgo informāciju, lai uzraudzītu atbilstību marķēšanas noteikumiem, un cik svarīga nozīme ir dzīvnieku barības ražotāju pienākumam piedāvāt jebkādu vajadzīgo palīdzību pārbaužu laikā. Minētais noteikums ir jo īpaši svarīgs pārtikas un dzīvnieku barības nekaitīguma jomā, jo Eiropas Kopienu tiesa ir paziņojusi, ka prasība atklāt maisījumu precīzu norādi procentos pēc klienta pieprasījuma nav spēkā. 4. IZSTRāDāTIE PRIEKšLIKUMI, LAI UZLABOTU PASāKUMUS Pārskatītajā Lisabonas stratēģijā vienkāršošana ir minēta kā viena no prioritārām darbībām ES. Stratēģijas mērķis ir panākt izaugsmi un jaunu darba vietu izveidošanu Eiropā, tāpēc uzmanība ir vērsta uz tiem acquis elementiem, kas attiecas uz uzņēmumu konkurētspēju ES. Tās vispārējais mērķis ir veicināt Eiropas reglamentējošos noteikumus, kas atbilst visaugstākajiem likumdošanas standartiem, ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus. Šai sakarā ar vienkāršošanu ir paredzēts atvieglot gan Kopienas, gan dalībvalstu tiesību aktus, lai būtu vieglāk tos piemērot, kas savukārt ļautu efektīvāk sasniegt mērķus. Dzīvnieku barības tiesību aktu uzlabošana un jo īpaši dzīvnieku barības marķēšanas noteikumi ir daļa no pašreizējās Vienkāršošanas pastāvīgās programmas, kas pievienota Komisijas 2005. gada 25. oktobra paziņojumam. Programmā noteikts jo īpaši uzlabot un aizstāt četras ar dzīvnieku barību saistītas direktīvas (un apmēram 30 grozītas direktīvas) ar regulu. Jo īpaši svarīgi ir izdarīt grozījumus spēkā esošajās prasībās par dzīvnieku barības marķēšanu. Pamatojoties uz pētījumu, kurā norādīti dažādi jautājumi un politiski risinājumi, Komisija 2006. gada pirmajā pusē veica apspriešanos internetā ar ieinteresētajām personām, ieskaitot dalībvalstu kompetentās iestādes. Iegūtie rezultāti tagad tiek izmantoti integrētajā ietekmes novērtējumā, lai jo īpaši pārbaudītu paredzēto politisko risinājumu sociālo, ekonomikas un vides ietekmi. Komisija plāno iesniegt tiesību akta priekšlikumu Parlamentam un Padomei 2007. gada rudenī. Tādējādi šajā ziņojumā nav iekļauti priekšlikumi, kas paredzēti, lai uzlabotu pasākumus, kas ieviesti ar Direktīvu 2002/2/EK. 5. SECINĀJUMS Kopumā ir pozitīva pieredze saistībā ar - partijas identifikācijas numura norādi, - konkrētu datu norādi ārpus marķēšanas datiem paredzētās vietas, - prasību dzīvnieku barības ražotājiem sadarboties ar kontroles iestādēm. Attiecībā uz barības sastāvdaļu procentuālo norādi ar +/- 15% novirzi situācija atšķiras: - vairākas dalībvalstis ziņo par pozitīvu pieredzi ne tikai no kontroles iestādēm, bet arī no uzņēmējiem (barības maisījumu ražotāji un lopkopji); - no otras puses, pietiekami daudzas dalībvalstis uzskata, ka noteikumi par maisījumu norādi ir jāuzlabo. Komisija apstiprina apņemšanos uzlabot tiesību aktus par marķēšanu un barības apriti un 2007. gada rudenī iesniegt likumdošanas iniciatīvu. [1] OV L 86, 6.4.1979., 30. - -37. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 807/2003 (OV L 122, 16.5.2003., 36. – 62. lpp.). [2] OV L 63, 6.3.2002., 23. – 25. lpp. [3] Apvienotās lietas C-453/03, C-11/04, C-12/04 un C-194/04. [4] OV C 36, 11.2.2006., 5. lpp. [5] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko nosaka vispārējos pārtikas aprites tiesību aktu principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un nosaka procedūras, kuras attiecas uz pārtikas nekaitīguma jautājumiem. [6] Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 183/2005, ar ko paredz barības higiēnas prasības. [7] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 22. septembra Regula (EK) Nr. 1830/2003, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu, kā arī no ģenētiski modificētiem organismiem ražotu pārtikas un lopbarības produktu izsekojamību, un ar ko groza Direktīvu 2001/18/EK.