P9_TA(2022)0287

Pievēršanās nodrošinātībai ar pārtiku jaunattīstības valstīs

Eiropas Parlamenta 2022. gada 6. jūlija rezolūcija par pievēršanos nodrošinātībai ar pārtiku jaunattīstības valstīs (2021/2208(INI))

(2023/C 47/11)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Vispārējās cilvēktiesību deklarācijas 25. pantu un Starptautiskā pakta par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām 11. pantu, kuros tiesības uz pārtiku atzītas par piederīgām pie tiesībām uz pienācīgu dzīves līmeni,

— ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 21. pantu,

— ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 208. pantu, kurā atkārtoti apliecināts, ka Savienības īstenotajā politikā, kas, ticamākais, ietekmēs jaunattīstības valstis, tai ir jāņem vērā attīstības sadarbībai noteiktie mērķi,

— ņemot vērā LESD 214. pantu, kurā noteikti ES humānās palīdzības operāciju principi un mērķi,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/947 (2021. gada 9. jūnijs), ar ko izveido Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumentu “Eiropa pasaulē”, groza un atceļ Lēmumu Nr. 466/2014/ES un atceļ Regulu (ES) 2017/1601 un Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 480/2009 (1),

— ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1257/96 (1996. gada 20. jūnijs) par humāno palīdzību (2),

— ņemot vērā Komisijas 2010. gada 31. marta paziņojumus — par humāno palīdzību pārtikas jomā (COM(2010)0126) un par ES politikas programmu jaunattīstības valstu atbalstīšanai pārtikas nodrošinājuma problēmu risināšanā (COM(2010)0127),

— ņemot vērā Komisijas 2012. gada 3. oktobra paziņojumu “ES nostāja attiecībā uz izturētspēju: pārtikas nodrošinājuma krīžu sniegtā mācība” (COM(2012)0586),

— ņemot vērā Komisijas 2013. gada 12. marta paziņojumu “Māšu un bērnu uztura uzlabošana ārējā palīdzībā — ES politikas satvars” (COM(2013)0141),

— ņemot vērā Komisijas 2021. gada 10. marta paziņojumu “ES humanitārā rīcība, jauni izaicinājumi un tie paši principi” (COM(2021)0110), kurā cita starpā paredzētas galvenās darbības humānās palīdzības, attīstības un miera saiknes stiprināšanai, lai labāk sasaistītu neatliekamo palīdzību un ilgtermiņa risinājumus, un Eiropas Parlamenta 2021. gada 15. decembra rezolūciju par jauniem ES humanitārās rīcības virzieniem (3),

— ņemot vērā Komisijas 2022. gada 23. marta paziņojumu par pārtikas nodrošinājuma garantēšanu un pārtikas sistēmu noturības stiprināšanu (COM(2022)0133),

— ņemot vērā ES rīcības plānu par dzimumu līdztiesību un pilnvērtīgu iespēju nodrošināšanu sievietēm ārējā darbībā 2021.–2025. gadā (GAP III) un Eiropas Parlamenta rezolūciju par to (4),

— ņemot vērā Komisijas 2014. gada 3. jūlija rīcības plānu uztura jomā, kura mērķis ir līdz 2025. gadam par 7 miljoniem samazināt par pieciem gadiem jaunāku bērnu aizkavētas augšanas gadījumu skaitu (SWD(2014)0234), un 2021. gada 12. augusta sesto progresa ziņojumu par to (SWD(2021)0229),

— ņemot vērā rezolūcijas par pārtikas nodrošinājumu un uzturu, jo īpaši 2014. gada 27. novembra rezolūciju par nepietiekamu uzturu bērniem jaunattīstības valstīs (5), 2016. gada 7. jūnija rezolūciju par Jauno aliansi pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā (6) un 2016. gada 5. oktobra rezolūciju par turpmākajiem pasākumiem virzībā uz globālo mērķu sasniegšanu un ES saistību izpildi uztura un pārtikas nodrošinājuma jomā pasaulē (7),

— ņemot vērā 2022. gada 24. marta rezolūciju par nepieciešamību pēc steidzama ES rīcības plāna, ar ko garantēt pārtikas nodrošinājumu ES un ārpus tās, ņemot vērā Krievijas iebrukumu Ukrainā (8),

— ņemot vērā Padomes 2013. gada 28. maija secinājumus par pārtikas un uztura nodrošinājumu saistībā ar ārējo palīdzību,

— ņemot vērā Padomes 2018. gada 26. novembra secinājumus par globālā pārtikas un uztura nodrošinājuma stiprināšanu, 2019. gada 25. novembra secinājumus “Ceturtais progresa ziņojums par rīcības plānu uztura jomā”, 2021. gada 20. maija secinājumus par ES prioritātēm attiecībā uz ANO 2021. gada samitu par pārtikas sistēmām un 2021. gada 14. jūnija secinājumus “Stiprināt Eiropas komandas apņemšanos cilvēces attīstības labā”, un 2021. gada 19. novembra secinājumus par ūdeni ES ārējās darbības jomā,

— ņemot vērā Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju, Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas 2008. gada kopīgo paziņojumu “Eiropas konsenss par humāno palīdzību” (9) un ņemot vērā 2017. gada Eiropas Konsensu par attīstību,

— ņemot vērā Pasaules Veselības asamblejas 2012. gadā noteiktos sešus vispārējos mērķrādītājus attiecībā uz mātes, zīdaiņu un mazu bērnu uzturu līdz 2025. gadam, proti, i) par 40 % samazināt par pieciem gadiem jaunāku bērnu aizkavētas augšanas gadījumu skaitu, ii) par 50 % samazināt reproduktīvā vecuma sieviešu anēmijas gadījumu skaitu, iii) par 30 % samazināt zema dzimšanas svara gadījumu skaitu, iv) nepieļaut bērnu liekā svara izplatības palielināšanos, v) vismaz par 50 % palielinātu tādu bērnu īpatsvaru, kas pirmajos sešos mēnešos tiek baroti tikai ar krūti, un vi) zem 5 % robežas samazināt to bērnu īpatsvaru, kuri cieš no novājēšanas,

— ņemot vērā ziņojumus par pārtikas nodrošinājuma un uztura stāvokli pasaulē, globālo ziņojumu par pārtikas krīzēm un globālo uztura ziņojumu, tostarp 2021. gada izdevumus, ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) vadlīnijas par tiesībām uz pārtiku, FAO Pasaules pārtikas nodrošinājuma komitejas brīvprātīgās vadlīnijas par pārtikas sistēmām un uzturu, agroekoloģijas 10 elementus, kas vada pāreju uz ilgtspējīgu pārtikas un lauksaimniecības sistēmu (FAO), un 2014. gada rīcības satvaru attiecībā uz pārtikas nodrošinājumu un uzturu ieilgušu krīžu gadījumos,

— ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) ziņojumu “The State of World Fisheries and Aquaculture 2020” (“Pasaules zvejniecības un akvakultūras stāvoklis 2020. gadā”) (10),

— ņemot vērā ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumus starp ES un trešām valstīm,

— ņemot vērā Globālo tīklu cīņai pret pārtikas krīzēm — humānās palīdzības un attīstības jomas dalībnieku aliansi, kas darbojas, kopīgi veicot analīzes un daloties zināšanās, lai stiprinātu koordināciju humanitāro, attīstības un miera aspektu krustpunktos,

— ņemot vērā ANO 2007. gada 13. septembra Deklarāciju par pirmiedzīvotāju tautu tiesībām (UNDRIP) un ANO 2018. gada 28. septembra Deklarāciju par lauksaimnieku un citu lauku apvidos strādājošo personu tiesībām,

— ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2015. gada 25. septembra rezolūciju “Pārveidosim mūsu pasauli: ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam”,

— ņemot vērā ANO Ģenerālās asamblejas 2016. gada 1. aprīļa rezolūciju “United Nations Decade of Action on Nutrition (2016-2025)” (“ANO rīcības desmitgade (no 2016. līdz 2025. gadam) uztura jomā”), kuras mērķis ir pastiprināt centienus darīt galu badam un izskaust malnutrīciju visā pasaulē, kā arī nodrošināt veselīgāka un sabalansētāka uztura vispārēju pieejamību visiem cilvēkiem neatkarīgi no tā, kas viņi ir un kur dzīvo,

— ņemot vērā ANO ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM) un to ciešo savienotību un integrētību, jo īpaši 1. IAM — izskaust nabadzību visos tās veidos visā pasaulē, 2. IAM — izskaust badu, panākt nodrošinātību ar pārtiku un labāku uzturu un veicināt ilgtspējīgu lauksaimniecību, 3. IAM — nodrošināt veselīgu dzīvi un veicināt labklājību visiem visās vecuma grupās, 5. IAM — panākt dzimumu līdztiesību un nodrošināt pilnvērtīgas iespējas visām sievietēm un meitenēm, 6. IAM — nodrošināt piekļuvi ūdenim un sanitārijai visiem, 10. IAM — samazināt nevienlīdzību valstīs un starp tām, 12. IAM — nodrošināt ilgtspējīgus patēriņa un ražošanas modeļus, 13. IAM — steidzami rīkoties, lai cīnītos pret klimata pārmaiņām un to ietekmi, un 17. IAM — stiprināt īstenošanas līdzekļus un atdzīvināt globālo partnerību ilgtspējīgai attīstībai,

— ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūciju 2417, ar ko nosoda civiliedzīvotāju badu kā karadarbības metodi un humānās palīdzības nelikumīgu liegšanu civiliedzīvotājiem,

— ņemot vērā Starpvaldību platformas bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmu pakalpojumu jomā (IPBES) un Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes (IPCC) 2020. gada jūnija ziņojumu (11), kurā uzsvērta saikne starp cīņu pret klimata pārmaiņām un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu,

— ņemot vērā Pasaules pārtikas nodrošinājuma komitejas (CFS) “Brīvprātīgās pamatnostādnes par zemes, zvejniecību un mežu īpašuma atbildīgu pārvaldību valsts pārtikas nodrošinājuma kontekstā” (2012) un CFS“Principus atbildīgām investīcijām lauksaimniecībā un pārtikas sistēmās” (2015),

— ņemot vērā Uztura uzlabošanas kustību un tās darbu ar mērķi izbeigt malnutrīciju visos tās veidos, atbalstot valdību vadītas iniciatīvas un iesaistīto valstu prioritātes sadarbībā ar pilsonisko sabiedrību, ANO, līdzekļu devējiem, uzņēmumiem un pētniekiem,

— ņemot vērā to, ka Komisija 2021. gada decembrī Tokijas samitā par uzturu izaugsmei apņēmās 2021.–2024. gadā 2,5 miljardus EUR veltīt tam, lai cīnītos pret malnutrīciju, un ņemot vērā ES pašreizējo apņemšanos līdz 2025. gadam samazināt bērnu aizkavētas augšanas gadījumu skaitu par vismaz 7 miljoniem,

— ņemot vērā G7 Bada un humanitāro krīžu novēršanas paktu, kas apstiprināts G7 samitā Kornvolā 2021. gada 13. jūnijā un kur G7 valstis apņēmās ar kopīgu rīcību apkarot un novērst badu,

— ņemot vērā Reglamenta 54. pantu,

— ņemot vērā Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas atzinumu,

— ņemot vērā Attīstības komitejas ziņojumu (A9-0195/2022),

A. tā kā kopš 2014. gada lēnām aizvien vairāk izplatās mērena vai smaga nenodrošinātība ar pārtiku un 2020. gadā gandrīz katram trešajam cilvēkam — 2,37 miljardiem — nebija piekļuves pietiekamai pārtikai (12);

B. tā kā pārtikas krīžu smagums un apmērs kopš 2020. gada ir palielinājies konfliktu, ekonomikas satricinājumu un ārkārtēju laikapstākļu dēļ vai šo faktoru kombinācijas rezultātā, jo 2021. gadā gandrīz 193 miljoniem cilvēku bija akūta pārtikas nodrošinājuma nepietiekamība un viņiem bija vajadzīga steidzama pārtikas palīdzība — tas ir lielākais skaits akūti ar pārtiku nenodrošinātu cilvēku visā pasaulē, kāds reģistrēts globālajā ziņojumā par pārtikas krīzēm sešu gadu laikā kopš tā pastāvēšanas; tā kā 720–811 miljoni cilvēku cieš badu un piecas valstis tika uzskatītas par bada riskam pakļautām valstīm — Dienvidsudāna, Etiopija, Madagaskara, Nigērija (16 štati un federālā galvaspilsētas teritorija) un Jemena (13);

C. tā kā tiesības uz pārtiku attiecas uz tās pieejamības, piekļūstamības, atbilstīguma (pietiekama daudzuma un piekļuves stabilitātes) dimensiju;

D. tā kā FAO nodrošinātību ar pārtiku drošību definē kā stāvokli, kurā visiem cilvēkiem vienmēr fiziski un ekonomiski ir pieejama nekaitīga un uzturvielām bagāta pārtika pietiekamā daudzumā, lai apmierinātu savas uztura vajadzības un izvēlētos pārtiku aktīvam un veselīgam dzīvesveidam (14);

E. tā kā nelikumīgais, neizprovocētais un neattaisnojamais Krievijas agresijas karš Ukrainā ir vēl vairāk destabilizējis jau tā trauslos lauksaimniecības tirgus un saasinājis jau tā smago Covid-19 izraisīto situāciju un radījis papildu spiedienu uz pašreizējām pārtikas krīzēm un globālo nodrošinātību ar pārtiku, izraisot starptautisko pārtikas un barības cenu ievērojamu celšanos virs jau tā paaugstinātajiem līmeņiem; tā kā tas, visticamāk, palielinās pārtikas trūkumu, nabadzību, sociālos nemierus un nestabilitāti daudzās jaunattīstības valstīs, kas ir ļoti atkarīgas no Ukrainas un Krievijas kviešu importa, jo četrdesmit procenti kviešu un kukurūzas eksporta no Ukrainas nonāk Tuvajos Austrumos un Āfrikā;

F. tā kā saskaņā ar ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) datiem no gandrīz 50 valstis ir atkarīgas no Krievijas un Ukrainas kviešu importa, kuram jāsedz vismaz 30 % no to vajadzībām pēc kviešu importa, un 26 no šīm valstīm vairāk nekā 50 % sava kviešu importa saņem no abām minētajām valstīm; tā kā Pasaules Pārtikas programma iepirka gandrīz pusi no pasaules kviešu piegādēm no Ukrainas un ir norādījusi, ka visvairāk tiks skartas pašreizējās pārtikas krīzes tādās valstīs kā Afganistāna, Etiopija, Sīrija un Jemena;

G. tā kā gan Ukraina, gan Krievija ir lauksaimniecības produktu neto eksportētājas un tām ir vadošā loma pasaules pārtikas un mēslošanas līdzekļu tirgos, kur eksporta piegādes bieži vien ir koncentrētas dažās valstīs; tā kā šī koncentrācija varētu pakļaut šos tirgus lielākai neaizsargātībai un nestabilitātei; tā kā Krievija ir vadošā sintētisko slāpekļa mēslošanas līdzekļu un to sastāvdaļu eksportētāja un Baltkrievija ir nozīmīga kālija bāzes mēslošanas līdzekļu eksportētāja; tā kā slāpekļa mēslošanas līdzekļu cenas ir lielā mērā atkarīgas no dabasgāzes cenām un Krievija pārvalda lielāko dabasgāzes tirgus daļu; tā kā — jau pirms bruņotā konflikta — daudzas jaunattīstības valstis bija sadūrušās ar negatīvu ietekmi, ko izraisīja augstās pārtikas un mēslošanas līdzekļu cenas starptautiskajā tirgū;

H. tā kā FAO pārtikas cenu indekss, kas raksturo pārtikas un barības preču starptautiskās cenas, ir paaugstinājies līdz jaunam visu laiku augstam cenu pieaugumam un papildu cenu kāpums un pārtikas inflācija, visticamāk, krietni pārsniedz jau tā augsto līmeni;

I. tā kā saskaņā ar FAO datiem pārtikas cenu indekss 2022. gada februārī sasniedza rekordaugstu līmeni; tā kā tajā ir norādīts, ka pārtikas cenu inflācijas faktori neaprobežojas tikai ar labības situāciju un eksporta iespējām, bet daudz lielāks stimuls pārtikas cenu inflācijai rodas ārpus pārtikas ražošanas, jo īpaši enerģētikas, mēslojuma un barības nozarēs;

J. tā kā Āfrikā ir vislielākais pārtikas nodrošinājuma trūkums un 2020. gadā no mērenas vai smagas nenodrošinātības ar pārtiku cieta 60 % Āfrikas iedzīvotāju (799 miljoni cilvēku) (15);

K. tā kā Eiropas Savienībai būtu jāpievērš īpaša uzmanība valstīm, kuras saskaras ar badu, ko saasinājušas dabas katastrofas, piemēram, Madagaskarai, kuru nesen skāruši vardarbīgi cikloni un kurā divus no katriem pieciem iedzīvotājiem skar akūts pārtikas trūkums, jo īpaši Lielo dienvidu reģionā, kur vairāk nekā 300 000 bērnu cieš no smagas uztura nepietiekamības;

L. tā kā jaunattīstības valstīs daudzi mazie lauksaimnieki nevar piekļūt veselīgam, uzturvielām bagātam un ilgtspējīgam uzturam, ņemot vērā atrašanos lielā attālumā, zemos ienākumus un to, ka trūkst piekļuves dažādu pārtikas produktu avotiem; tā kā pierādījumi liecina, ka ieguldījumi sīksaimniecību nozarē un reģionālajās struktūrās dod vislielāko atdevi nabadzības samazināšanas un izaugsmes ziņā, tādējādi izgaismojot nepieciešamību koncentrēt centienus uz mazo lauksaimnieku, jo īpaši sīksaimniecību sieviešu, ienākumu palielināšanu un neaizsargāto kopienu noturības stiprināšanu;

M. tā kā 2020. gadā veselīgu uzturu nevarēja atļauties aptuveni 3 miljardi pasaules iedzīvotāju un tā kā visos reģionos strauji pieaug aptaukošanās (16);

N. tā kā malnutrīcija ir anomāls fizioloģiskais stāvoklis, ko izraisa uztura nepietiekamība, kā arī liekais svars un aptaukošanās; tā kā sieviešu un meiteņu veselība ir cieši saistīta ar viņu nākamo bērnu fizisko un garīgo veselību, kā arī viņu uztura situāciju; tā kā nepietiekams uzturs grūtnieču un māšu vidū palielina komplikācijas risku grūtniecības laikā, māšu mirstību un bērnu uztura nepietiekamu un mirstību; tā kā nepieņemami lielu skaitu bērnu joprojām skar malnutrīcija: no visiem bērniem vecumā līdz pieciem gadiem 22 % ir aizkavēta augšana hroniskas malnutrīcijas dēļ, 6,7 % cieš no novājēšanas, kas ir viens no akūtas malnutrīcijas veidiem, un 5,7 % ir liekais svars (17), un paredzams, ka faktiskie aizkavētas augšanas un novājēšanas rādītāji pandēmijas seku dēļ būs augstāki;

O. tā kā drošas piekļuves ūdenim nodrošināšana ir cieši saistīta ar pārtikas nodrošinājuma un uztura uzlabošanu; tā kā saskaņā ar jaunāko Apvienoto Nāciju Organizācijas ziņojumu par ūdens resursu attīstību pasaulē (2021) ūdens trūkums skar vairāk nekā 40 procentus pasaules iedzīvotāju un vairāk nekā 2 miljardiem cilvēku visā pasaulē nav tiešas un drošas piekļuves drošam dzeramajam ūdenim;

P. tā kā vairāk nekā 10 % pasaules iedzīvotāju izdzīvošana ir atkarīga no zvejniecības un akvakultūras (18) un tā kā saskaņā ar ANO datiem vairāk nekā 3 miljardi cilvēku ir atkarīgi no okeāniem kā galvenajiem olbaltumvielu avotiem, galvenokārt no zivīm un jūras veltēm; tā kā mazapjoma zvejas aptver vairāk nekā 90 % no pasaules zvejniekiem un zvejniecības nozares darba ņēmējiem;

Q. tā kā regulāra epidēmiju izcelšanās apdraud veselības aprūpes sistēmas, kas nav ļoti izturētspējīgas un spēcīgas, jo īpaši attiecībā uz to spēju nodrošināt pamataprūpes nepārtrauktību; tā kā pēdējo divu gadu laikā veselības aprūpes sistēmas resursi ir novirzīti no dažādām uztura ziņā svarīgām funkcijām un būtiskiem veselības aprūpes pakalpojumiem, kas saistīti ar nepietiekamu uzturu (tostarp pirmsdzemdību aprūpi, uztura papildināšanu ar mikroelementiem un bērnu caurejas, infekciju un akūtas malnutrīcijas profilaksi un ārstēšanu), lai cīnītos pret Covid-19, un tā kā nepietiekama uztura ārstēšanas un profilakses pakalpojumi joprojām nav pietiekami integrēti valsts veselības sistēmu būtiskajās aprūpes paketēs, un vienlīdzīga piekļuve aprūpes pakalpojumiem joprojām ir nepietiekama;

R. tā kā hroniska nabadzība, augsts un pastāvīgs nevienlīdzības līmenis un neilgtspējīgas pārtikas sistēmas kopā ar biežāk notiekošām dabas katastrofām, kas jo īpaši saistītas ar klimata pārmaiņām, ir nenodrošinātības ar pārtiku un malnutrīcijas pamatcēloņi;

S. tā kā saskaņā ar Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes (IPCC) 2022. gada Sesto ziņojumu klimata pārmaiņas, tostarp ekstrēmu meteoroloģisko apstākļu biežuma un intensitātes palielināšanās, samazina pārtikas un ūdens nodrošinājumu, samazina kultūraugu ražu, rada izmaiņas ganībās un maina sezonālās pārvietošanas ceļus, un samazina pārtikas uzturvērtību, tādējādi kavējot centienus sasniegt Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam un tās ilgtspējīgas attīstības mērķus;

T. tā kā klimata pārmaiņas vēl vairāk pakļauj sievietes riskam un neaizsargātībai; tā kā klimata pārmaiņas saasina pašreizējās problēmas, piemēram, pēkšņu pārtikas ražošanas un piekļuves pārtikai zudumu, un pamatā esošo neaizsargātību, tostarp nabadzības un nenodrošinātības ar pārtiku palielināšanos, kas nostāda kopienas saasinātas krīzes situācijās; tā kā tā rezultātā ir samazinājusies uztura daudzveidība daudzās kopienās, jo īpaši pamatiedzīvotājiem, mazajiem lauksaimniekiem un mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem, jo īpaši attiecībā uz bērniem, vecāka gadagājuma cilvēkiem un grūtniecēm;

U. tā kā saskaņā ar FAO aplēsēm visā pasaulē aptuveni 75 % no augu bioloģiskās daudzveidības ir zuduši; tā kā liela apmēra ģenētiskā erozija pastiprina mūsu neaizsargātību pret klimata pārmaiņām un jaunu kaitēkļu un slimību rašanos;

V. tā kā bioloģiskā daudzveidība un ar to saistītie pakalpojumi — apputeksnēšana, kaitēkļu iznīcinātāji, agroekosistēmu lielāka noturība pret eroziju, sausumu un plūdiem, augsnes veidošanās un oglekļa piesaistītāji — ir būtiski, lai nodrošinātu ilgtspējīgu pārtikas ražošanu;

W. tā kā, veidojot bioloģiskās daudzveidības noturību un atbalstot ekosistēmu integritāti, var nodrošināt ieguvumus cilvēkiem, tostarp iztikas līdzekļus, cilvēku veselību un labklājību, kā arī nodrošināt pārtiku;

X. tā kā pieaug tādu cilvēku skaits, kuriem steidzami nepieciešama palīdzība pārtikas, uztura un iztikas aspektā (19); tā kā galvenie faktori, kas izraisa pārtikas un uztura trūkumu un malnutrīciju, kas kļūst arvien sliktāki, ir konflikti, klimata pārmaiņas un ekstrēmi laikapstākļi, vides degradācija, enerģijas cenu pieaugums, ierobežota piekļuve ūdenim, ekonomiskie satricinājumi, hroniska nabadzība un augsts un pastāvīgs nevienlīdzības līmenis, tostarp dzimumu nevienlīdzība, piekļuves trūkums pamata sociālajiem un veselības aprūpes pakalpojumiem, pasaules iedzīvotāju skaita pieaugums un neveiksmīga pārvaldība, kas tādējādi var izraisīt nepieciešamību migrēt;

Y. tā kā konflikti pārtrauc piekļuvi pārtikai un sociālajiem pamatpakalpojumiem, kas izpaužas uz stabilu veselību, tostarp uztura pakalpojumiem, ūdeni, sanitāriju un higiēnu un nodara kaitējumu dabas resursiem, infrastruktūrai, ražošanas līdzekļiem un mājlopiem; tā kā nenodrošinātība ar pārtiku var izraisīt konfliktus starp skartajām kopienām, tādējādi saasinot esošās problēmas un spriedzi, kas saistīta ar resursu nepietiekamību;

Z. tā kā Covid-19 ir izraisījusi traucējumus vērtību ķēdēs no ražošanas un transportēšanas līdz pārtikas uzglabāšanai un pārdošanai un pārvietošanās ierobežojumi ir samazinājuši lauksaimnieku un patērētāju piekļuvi tirgiem, vēl vairāk kavējot visiem vienlīdzīgu piekļuvi pienācīgai pārtikai un uzturam un atklājot to, ka uz importu balstītas pārtikas sistēmas nav izturētspējīgas, kā arī parādot ilgtspējīgu lauksaimniecības pārtikas sistēmu nozīmi;

AA. tā kā Covid-19 dēļ ir palielinājusies nabadzība, jo trūkst vispārējas sociālās aizsardzības minimuma; tā kā ierobežojumi ir ietekmējuši ikdienas saimniecisko darbību, no kuras ir atkarīgas daudzas mājsaimniecības, tā rezultātā rodoties grūtībām piekļūt veselīgai un uzturvielām bagātai pārtikai vai apmierināt veselības vajadzības; tā kā daudzās jaunattīstības valstīs piekļuve kvalitatīvai veselības aprūpei ir ārkārtīgi ierobežota, jo īpaši visneaizsargātākajām un atstumtākajām personām;

AB. tā kā iekļaujošas, efektīvas, noturīgas un ilgtspējīgas pārtikas sistēmas ir būtiskas, lai sasniegtu Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam un tās ilgtspējīgas attīstības mērķus; tā kā Covid-19 pandēmija ir izgaismojusi globālo pārtikas sistēmu trūkumus, saasinājusi nevienlīdzību un apdraud visneaizsargātāko cilvēku dzīvi un iztiku; tā kā ar ANO Rīcības desmitgadi tiek aicināts paātrināt kardinālas izmaiņas saturošus risinājumus, lai pievērstos cilvēku un planētas globālajām problēmām — sākot no nabadzības un dzimuma aspektiem līdz klimata pārmaiņām, nevienlīdzībai un finanšu plaisas novēršanai;

AC. tā kā uzturs ir svarīgs jautājums, kas tiek likts pamatā un kas virza vismaz 12 no 17 IAM sasniegšanu un ir nesaraujami saistīts ar citiem svarīgiem ilgtspējīgas attīstības jautājumiem, vai nu tāpēc, ka tas ir atkarīgs no tiem (t. i., ūdens, sanitārija un higiēna, kā arī lauksaimniecība), tāpēc, ka tas dara tos iespēkamus (t. i., veselība, nodarbinātība), vai arī abu iemeslu dēļ (t. i., dzimumu līdztiesība un izglītība);

AD. tā kā 1994. gada Marrākešas nolīgums un jo īpaši Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) Nolīgums par lauksaimniecību ir veicinājuši lauksaimniecības reģionu specializāciju; tā kā šīs specializācijas rezultātā ir izveidojušies reģioni ar augstu eksporta līmeni un citi, kas ir gandrīz pilnībā atkarīgi no importa: tā kā šī situācija nav noturīga pret krīzēm, piemēram, kariem, un ir viens no faktoriem, kas veicina pašreizējo pārtikas nestabilitāti pasaulē;

AE. tā kā lielā atkarība no pārtikas importa lielā mērā pakļauj iedzīvotājus pasaules tirgus svārstīgumam, jo īpaši personas, kas lielu daļu no saviem ienākumiem tērē ikdienas pārtikas vajadzībām;

AF. tā kā starptautisko tirgu nestabilitāte izraisa pārtikas trūkumu valstīs, kurās nav stingras lauksaimniecības politikas, jo zemu cenu periodi negatīvi ietekmē ražošanas jaudu un izraisa importa pieaugumu, kas padara pilsētu iedzīvotājus neaizsargātus, kad pieaug pasaules cenas;

AG. tā kā lauksaimniecības politika ir galvenā makroekonomikas politika un sakarā ar to, ka trūkst aizsardzības pret pasaules cenu ārkārtējo svārstīgumu, inflācijas radītais kaitējums jaunietekmes valstīm ir postošs;

AH. tā kā uztursuverenitāte ir cilvēku un valstu tiesības noteikt savu lauksaimniecības un pārtikas politiku; tā kā šīs koncepcijas mērķis ir ļaut katrai valstij pabarot savus iedzīvotājus un būt pašpietiekamiem un autonomiem; tā kā stratēģijas “No lauka līdz galdam” nolūks samazināt lauksaimnieku atkarību no ārējiem rezultātiem atbilst šai definīcijai;

AI. tā kā Eiropas zaļajā kursā un stratēģijā “No lauka līdz galdam” ir pieņemtas holistiskas pieejas lauksaimniecībai ne tikai, lai novērstu klimata un bioloģiskās daudzveidības krīzi Eiropā, bet arī lai nodrošinātu pārtikas nodrošinājumu, uzlabotu uzturu un sabiedrības veselību; tā kā tas kalpos par modeli ieguldījumiem attīstības finansējuma jomā, lai izmantotu jaunattīstības valstu izturētspēju un pārtikas pašpietiekamību;

AJ. tā kā stratēģijas “No lauka līdz galdam” mērķis ir līdz 2030. gadam samazināt lauksaimniecībā izmantoto izejvielu daudzumu un jo īpaši par 50 % samazināt ķīmisko pesticīdu, par 50 % — visbīstamāko pesticīdu un vismaz par 20 % — minerālmēslu kopējo izmantošanu;

AK. tā kā uzturs ir svarīgs ieguldījums, jo labs uzturs bērna dzīves pirmajās tūkstoš dienās ir izšķirīgi svarīgs, lai pilnībā realizētu fizisko, intelektuālo un cilvēcisko potenciālu; tā kā bads un nepietiekams uzturs negatīvi ietekmē bērnu spējas mācīties un ietekmē priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu, rada slogu cilvēkiem un sabiedrībai visa mūža garumā un negatīvi ietekmē cilvēku un valsts ekonomikas attīstību; tā kā tādēļ labs uzturs ir sabiedrības labklājības stūrakmens;

AL. tā kā Covid-19 pandēmijas kulminācijas laikā skolu slēgšanas rezultātā 370 miljoniem bērnu nebija pieejama nodrošināta maltīte skolā, bieži vien viņu vienīgais siltais ēdiens dienā, un tā kā skolu maltīšu programmas ir svarīgs elements cīņā pret bērnu badu un dažādiem malnutrīcijas veidiem; tā kā, no otras puses, nenodrošinātības ar pārtiku problēma traucē sabiedrības darbību, tostarp ģimeņu spēju sūtīt savus bērnus uz skolu, un, radot papildu stresu ģimenēm, tā var būt vardarbības ģimenē un ar dzimumu saistītas vardarbības virzītājspēks; tā kā no katra dolāra, kas ieguldīts uztura intervences pasākumos, var saņemt atpakaļ 16 dolārus;

AM. tā kā, tāpat kā citās humānās un attīstības palīdzības jomās, pieaugošajām vajadzībām netiek likti pretī pietiekami resursi, kā rezultātā strauji pieaug finansējuma trūkums, kam nepieciešama viedāka un sistēmiskāka pieeja, sistēmiska pārveide sociāli taisnīgu pārtikas sistēmu virzienā, jo mūsu pašreizējās pārtikas sistēmas saasina sociālekonomisko un dzimumu nevienlīdzību, kas liedz piekļuvi veselīgam, taisnīgam un ilgtspējīgam uzturam;

AN. tā kā sievietēm kā lauksaimniecēm, aprūpētājām un ražotājām ir būtiska loma pārtikas nodrošināšanā pasaulei — jaunattīstības valstīs viņas ražo 60 – 80 % pārtikas —, taču viņām ir nevienlīdzīga piekļuve pārtikai, resursiem, pakalpojumiem un aktīviem, kas palielinātu viņu peļņu un ienākumus; tā kā sievietes uzņemas 75 % no neapmaksāta aprūpes un mājsaimniecības darba un tā kā sievietes lauku kopienās un valstīs ar zemiem ienākumiem aprūpes darbā pavada līdz 14 stundām dienā;

AO. tā kā dzimumu nevienlīdzība ietekmē darbaspēka sadalījumu un rada nesamērīgu un neapmaksātu aprūpes slogu sievietēm un meitenēm;

AP. tā kā ir nepieciešams aizsargāt sieviešu un meiteņu tiesības visos līmeņos, nodrošināt viņu tiesību aizsardzību visos līmeņos un nodrošināt viņām iespējas lēmumu pieņemšanas procesos; tā kā sievietes un meitenes ir tās, ko visvairāk ietekmē klimata pārmaiņas un katastrofas, kā rezultātā pieaug neaizsargātība, ko izraisa risku pastiprināšanās;

AQ. tā kā dzimumu nelīdztiesība tieši ietekmē uzturu, veidojot pārtikas dinamiku mājsaimniecībā un kopienā tādā veidā, kas ietekmē to, kā sievietes un meitenes ražo, piekļūst, spēj atļauties un nodrošina pašas sevi ar pārtiku, aprūpi, veselības aprūpes un sanitārijas pakalpojumiem, un var viņas pakļaut riskam, ka pieaug ar dzimumu saistīta vardarbība un intīmā partnera vardarbība;

AR. tā kā lauksaimniecībā nodarbināto sieviešu un vīriešu nevienlīdzības novēršana visnabadzīgākajos reģionos varētu palielināt lauksaimniecības produkciju par 2,5–4 % un par 17 % samazināt badu pasaulē;

AS. tā kā partnervalstīs sievietes veido 43 % no lauksaimniecības darbaspēka, dažās Āzijas un Subsahāras Āfrikas valstīs šim īpatsvaram pieaugot līdz 50 % vai vairāk, sievietes veido tikai mazāk nekā 20 % no lauksaimniecības zemes īpašniekiem;

AT. tā kā pasaulē ir 608 miljoni ģimenes saimniecību, kas aizņem 70–80 % no pasaules lauksaimniecības zemes, veidojot vairāk nekā 90 % no visām pasaules lauku saimniecībām un ražojot aptuveni 80 % no pasaules pārtikas (vērtības izteiksmē);

AU. tā kā tiek zaudēta vai izšķērdēta trešdaļa no pasaulē saražotās pārtikas; tā kā pastiprināti centieni samazināt pārtikas zudumus un izšķērdēšanu, īstenojot aprites ekonomiku lauksaimnieciskās ražošanas sistēmās, lai palielinātu lauksaimnieciskās ražošanas ilgtspēju un resursu efektivitāti, ir būtiski, lai risinātu pārtikas nenodrošinātības un nepietiekama uztura problēmu un aizsargātu bioloģisko daudzveidību visā pasaulē;

AV. tā kā pārtikas un uztura nodrošinājuma jautājumu risināšanai ir vajadzīgs ne tikai lielāks finansējums, bet arī izlēmīga politiskā rīcība un centieni,

AW. tā kā dažas trešās valstis ir izveidojušas vairākus inovatīvus projektus, piemēram, Āfrikas iniciatīvu “Great Green Wall” (“Lielais zaļais mūris”), kas veicina agroekoloģiskos projektus;

AX. tā kā Pasaules pārtikas nodrošinājuma komiteja ir galvenā iekļaujošā starptautiskā un starpvaldību platforma, kurā visas ieinteresētās personas sadarbojas, lai sasniegtu kopīgo mērķi — panākt nodrošinātību ar pārtiku un uzturu visiem;

AY. tā kā 2017. gada 20. decembrī Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālā asambleja pieņēma projektu, ar kuru tā pasludināja laikposmu no 2019. gada līdz 2028. gadam par ANO ģimenes lauksaimniecības desmitgadi;

AZ. tā kā 2004. gadā FAO Starptautiskajā līgumā par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai tika noteiktas lauksaimnieku tiesības, tomēr nereti pretēji šīm tiesībām ir darbojušies noteikumi par intelektuālā īpašuma tiesībām, tādējādi apdraudot vietējās, tradicionālās un attiecīgajai teritorijai raksturīgās sēklu sistēmas;

BA. tā kā būtiska nozīme ir ES aktīvai lomai pārtikas trūkuma novēršanā, jo tā nodrošina gandrīz pusi no pasaules oficiālās attīstības palīdzības (OAP);

Pārtikas nodrošinājums un uzturs — atveseļošanas pēc Covid-19 centrā

1. pauž satraukumu par to, ka mēs neesam uz pareizā ceļa, lai līdz 2025. gadam sasniegtu uztura mērķrādītājus un līdz 2030. gadam izskaustu badu (IAM 2. mērķa “Bada izskaušana” iecere), un ka ir ļoti maz ticams, ka tas tiks sasniegts; atgādina, ka bads un nenodrošinātība ar pārtiku visā pasaulē atkal palielinās; ar bažām norāda, ka arī 2030. gadā aptuveni 660 miljoni cilvēku vēl joprojām varētu ciest badu, tostarp Covid-19 pandēmijas seku dēļ; atgādina, ka ir vajadzīgi drosmīgi pasākumi, jo īpaši attiecībā uz nevienlīdzību pārtikas pieejamībā, lai paātrinātu virzību uz bada izskaušanas mērķi; atgādina, ka nepilnvērtīga uztura novēršana visos tā veidos un 2. IAM būtu jāuzskata par prioritātēm visos politikas virzienos, pievēršot īpašu uzmanību visneaizsargātākajām personām;

2. uzsver, ka pārtikas sistēmām ir būtiska nozīme nabadzības izbeigšanā un 1. IAM sasniegšanā, vienlaikus risinot nepietiekama uztura problēmu un uztura pārmērības līdzāspastāvēšanu uztura nepietiekamībai, kas būs izšķirīgi svarīgi 3. IAM izvirzīto mērķrādītāju sasniegšanā; uzsver, ka ūdens resursu ilgtspējīga pārvaldība 6. IAM sasniegšanas nolūkā nebūs iespējama bez lauksaimniecības nozares būtiskas līdzdalības, un ka ilgtspējīga zvejniecības pārvaldība ir izšķirīgi svarīga okeānu un jūru saglabāšanā un ilgtspējīgā izmantošanā, kā arī 14. IAM sasniegšanā; līdz ar to atgādina, ka pārtikas sistēmām plašākā nozīmē ir jāatspoguļo arī mūsu apņemšanās attiecībā uz ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu saskaņā ar 12. IAM, pielāgošanos klimata pārmaiņām un klimata pārmaiņu mazināšanu saskaņā ar 13. IAM, kā arī sauszemes ekosistēmu aizsardzību, atjaunošanu un ilgtspējīgu pārvaldību saskaņā ar 15. IAM;

3. atgādina par mazapjoma zvejniecību svarīgo lomu pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā; uzsver, ka ilgtspējīgas zivsaimniecības partnerattiecību nolīgumiem ir jāatbilst labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem ieteikumiem, tie nedrīkst ne mazināt vietējo pārtikas nodrošinājumu, ne apdraudēt trešo valstu mazapjoma zvejniecības, liekot tām tieši konkurēt ar ES kuģiem; aicina nolīgumus saskaņot ar Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam, ES saistībām vides jomā un kopējās zivsaimniecības politikas mērķiem, palielinot nozares atbalstu un ilgtspējas noteikumus attiecībā uz pārpalikumiem, izmetumiem un piesardzīgu pieeju;

4. uzsver, ka Covid-19 pandēmija un tai sekojošā ekonomikas krīze, kā arī robežu slēgšana un pašreizējais konflikts Ukrainā ir atklājuši globālās pārtikas sistēmas neaizsargātību; uzsver, cik svarīgi ir veidot ciešākas saiknes starp īstermiņa, vidēja termiņa un ilgtermiņa politiku, lai nodrošinātu Covid-19 atjaunošanas plānu iekļautību, vienlaikus īpašu uzmanību pievēršot visneaizsargātākajām grupām, piemēram, bērniem, jauniešiem, sievietēm, veciem cilvēkiem un pirmiedzīvotājiem, un atgādina par to Eiropas Komisijai un dalībvalstīm;

5. mudina ES aizsargāt jaunattīstības valstu tiesības tiesības uz pārtiku un pašpietiekamību kā līdzekli, kas ļauj panākt uztura nodrošinājumu, nabadzības mazināšanu un iekļaujošas, ilgtspējīgas un taisnīgas globālās piegādes ķēdes un ilgtspējīgākas pārtikas sistēmas; mudina arī atbalstīt vietējos un reģionālos tirgus, īpašu uzmanību pievēršot sievietēm un ģimenes saimniecībām, ar nolūku aizsargāt cenas ziņā pieņemamas un pieejamas pārtikas piegādi un stiprināt sociālās drošības tīklus, lai nodrošinātu, ka visneaizsargātākajiem cilvēkiem pat ārkārtas vai krīzes situācijās joprojām ir pieejama pārtika;

6. atgādina, ka Krievija un Ukraina ir nozīmīgas pasaules pārtikas eksporta tirgus dalībnieces; līdz ar to Ukrainai un Krievijai ir milzīga ietekme uz vairākām valstīm, kurām liela problēma ir bads, jo tās lielu daļu kviešu importē no Ukrainas un Krievijas;

7. uzsver, ka valdībām šajā sakarā būtu jāizvairās no eksporta aizliegumiem un jāapzina pasākumi, ar kuriem atbalstīt lauksaimniecības tirgu pārstrukturēšanu un regulēšanu, palielinot to pārredzamību un nosakot jaunus noteikumus, lai nepieļautu, ka pārmērīgas finanšu spekulācijas veicina pārtikas cenu nestabilitāti, kas jo īpaši kara apstākļos var mākslīgi paaugstināt vairumtirdzniecības cenas un izraisīt tirgus svārstības, kā arī it sevišķi ietekmēt jaunattīstības valstis un visneaizsargātākos iedzīvotājus;

8. pauž dziļu nožēlu par finanšu spekulācijām ar lauksaimniecības un pārtikas precēm un aicina Komisiju steidzami iesniegt priekšlikumus šo spekulāciju izbeigšanai, jo īpaši saistībā ar karu, lai nodrošinātu tirgus un lauksaimnieciskās ražošanas stabilitāti; šajā sakarā atgādina, ka starptautisko lauksaimniecības tirgu strukturālā nestabilitāte apdraud pārtikas nodrošinājumu pasaulē un politisko stabilitāti daudzās jaunattīstības valstīs; aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt starptautiskus noteikumus, kuru mērķis ir izbeigt finanšu spekulācijas ar lauksaimniecības un pārtikas precēm un spekulatīvas darbības;

9. atgādina, ka tiesības uz pārtiku ir cilvēktiesības; prasa veikt visaptverošus un stingrus ES pasākumus, ar kuriem tiktu papildināta šo tiesību pilnīga un pakāpeniska īstenošana kā līdzeklis, ar ko sasniegt pārtikas nodrošinājumu visiem; ir ļoti nobažījies par to, ka pēdējos dažos gados ir strauji palielinājusies nenodrošinātība ar pārtiku;

10. uzsver, ka enerģētikas krīze un nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi pirms kara Ukrainā ir izraisījuši lauksaimniecības preču cenu strauju kāpumu pasaules tirgū, un šajā sakarā aicina palielināt un efektīvāk sniegt pārtikas palīdzību, lai labāk sasaistītu neatliekamo palīdzību un ilgtermiņa risinājumus; jo īpaši aicina Eiropas Komisiju un ES dalībvalstis palielināt savu ieguldījumu Pasaules Pārtikas programmā un darbībās, kuru mērķis ir pārveidot mūsu pārtikas sistēmas, atbalstot lauksaimnieciskās ražošanas un pārstrādes daudzveidību un kvalitāti partnervalstīs, un pasākumus, kuru nolūks ir novērst strukturālo nabadzību un joprojām pastāvošo nevienlīdzību kā pārtikas trūkuma pamatcēloņus;

11. ar bažām norāda, ka Krievijas iebrukumam Ukrainā būs milzīga ietekme plašākā kontekstā, jo tas vēl vairāk saasinās pašreizējo pārtikas trūkumu un Covid-19 pandēmijas ietekmi; ar vēl lielākām bažām norāda, ka Ukraina ir tādu pārtikas pamatproduktu nozīmīga ražotāja kā kvieši, kukurūza un augu eļļas; aicina Komisiju izstrādāt tālejošus pasākumus pārtikas nodrošinājuma veicināšanai un īstenot tos tiklab īstermiņā, kā arī vidējā termiņā un ilgtermiņā; atgādina, ka ES ir jārūpējas par to, lai tiesības uz pārtiku visiem nebūtu tirgus prece; atgādina, ka bada izcelšanās ir viena no iespējamām kara sekām, ar kurām būs nopietni jārēķinās, ja pasaules līderi neveiks pretpasākumus;

12. uzsver, ka karš Ukrainā parāda, cik lielā mērā valstis ar zemiem ienākumiem pārtikas pamatproduktu apgādē ir atkarīgas no pasaules tirgus, jo šo valstu pārtikas nodrošinājums ir balstīts uz nedaudzām labības eksportētājvalstīm, tāpēc tās ir ārkārtīgi neaizsargātas pret traucējumiem tirgū un cenu pieaugumu; atgādina, ka 14 valstis ar zemiem vai vidēji zemiem ienākumiem, no kurām dažas jau saskaras ar badam līdzīgiem apstākļiem, savu iedzīvotāju nodrošināšanai ar pārtiku vairāk nekā 50 procentus kviešu importē no Krievijas un Ukrainas;

13. uzsver — lai absorbētu konfliktu izraisītus satricinājumus un saglabātu noturību, valstīm, kuras ir atkarīgas no pārtikas importa no Ukrainas un Krievijas Federācijas, vajadzētu dažādot pārtikas apgādes avotus, pērkot pārtiku no citām eksportētājvalstīm, izmantojot savā rīcībā esošos pārtikas krājumus vai paplašinot iekšzemes ražošanas bāzes daudzveidību;

14. aicina ES un tās dalībvalstis nekavējoties palīdzēt nodrošināt trūkstošo finansējumu ANO 2022. gada aicinājumiem sniegt humāno palīdzību Austrumāfrikai un Tuvajiem Austrumiem, jo pašlaik trūkst 99 % no šiem diviem reģioniem nepieciešamā atbalsta; atgādina, ka Pasaules Pārtikas programmai jau ir nācies samazināt pārtikas devas bēgļiem un citām neaizsargātām iedzīvotāju grupām Austrumāfrikā un Tuvajos Austrumos finansējuma trūkuma, cenu pieauguma un tirgos pieejamā preču piedāvājuma samazinājuma dēļ, arī Ukrainā notiekošā kara rezultātā;

15. uzsver, ka vērienīgi finansētai pārtikas un uztura jomas plānošanai vajadzētu būt pēcpandēmijas atveseļošanas plānu centrā;

16. mudina ES savā starptautiskās attīstības plānošanā par prioritāti noteikt pārtiku un ilgtspējīgu lauksaimniecību un nodrošināt vietējo kopienu un organizāciju piekļuvi finansējumam; aicina ES ieguldīt pasākumos un intervences pasākumos partnerībās ar jaunattīstības valstīm, kas nodrošina piekļuvi daudzveidīgai, cenas ziņā pieejamai, drošai, ilgtspējīgai un ar uzturvielām pietiekami bagātai pārtikai, jo ieguldījumi pārtikā un uzturā ir būtisks elements cilvēkkapitāla un konkurētspējas veidošanā, kā arī IAM sasniegšanā;

17. uzsver, ka rīcībpolitikām jābūt valstu virzītām, balstītām vajadzībās un kontekstuālām, jo pārtikas sistēmas ir ļoti daudzveidīgas; atgādina, ka prioritāte būtu jāpiešķir vietējai pārtikas ražošanai, finansējot mazās lauksaimniecības, aizsargājot cilvēktiesības, stiprinot ģimenes lauksaimniecības sistēmas, kooperatīvus un reģionālās piegādes ķēdes;

18. norāda, ka jaunattīstības valstīs galvenie pārtikas ražotāji ir mazās lauksaimniecības, kurām ir būtiska nozīme šo valstu pārtikas un uztura nodrošinājumā; aicina ES, kad tā sniedz attīstības palīdzību, īpaši atbalstīt un spēcināt mazo lauksaimniecību, ģimenes lauksaimniecību un kooperatīvus, vienlaikus pievēršoties arī pienācīgas kvalitātes nodarbinātībai; uzsver, ka sīksaimniecību lauksaimnieciskās ražošanas veicināšana ļauj palielināt pārtikas daudzumu pasaules tirgū, kā rezultātā pazeminās pārtikas cenas un uzlabojas uztura kvalitāte;

19. atgādina, ka vietējās lauksaimniecības tradīcijas, ko papildina modernās tehnoloģijas, var veicināt veselīgas un uzturvielām bagātas pārtikas ražošanu; uzskata, ka jaunattīstības valstīm būtu jāspēj aizsargāt savu lauksaimniecības politiku;

20. uzsver, ka vietējā pārtikas ražošana un vietējais patēriņš, kas atbalsta mazo lauksaimniecību un garantē taisnīgas cenas ražotājiem un patērētājiem, samazina valstu atkarību no importa un to neaizsargātību pret cenu svārstībām starptautiskā līmenī;

21. uzsver, ka stratēģiskām investīcijām ilgtspējīgā lauksaimniecības praksē var būt ļoti svarīga nozīme noturīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecības pārtikas sistēmu izveidē; uzstāj, ka ES ieguldījumiem ir jābūt saskaņā ar Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam, Parīzes klimata nolīgumu un Konvenciju par bioloģisko daudzveidību; atzinīgi vērtē un atbalsta ES ieguldījumus partnerībā ar jaunattīstības valstīm agroekoloģijas, agromežsaimniecības un kultūraugu dažādošanas jomā un atkārtoti norāda, ka ES atbalstītajiem ieguldījumiem lauksaimniecībā, mežsaimniecībā vai zivsaimniecībā vai uzņēmumos, kuru darbība ietekmē augsni, zālājus, mežus, ūdeni vai jūru, cita starpā ir jāatbilst FAO / CFS Brīvprātīgajām pamatnostādnēm par zemes, zvejniecību un mežu īpašuma atbildīgu pārvaldību valsts pārtikas nodrošinājuma kontekstā (VGGT) un FAO / CFS principiem par atbildīgām investīcijām lauksaimniecībā un pārtikas sistēmās; atbalsta Eiropas finansējuma sniegšanu ražotājiem un lauksaimniecības un pārtikas ražošanas uzņēmumiem, lai tie varētu veikt nepieciešamās investīcijas un spētu pielāgoties riska analīzes un kritisko kontrolpunktu prasībām, īstenojot pasākumus jebkāda iespējamā pārtikas nodrošinājuma riska novēršanai;

22. uzsver, ka īsām piegādes ķēdēm piemīt ievērojams potenciāls novērst pašreizējās nepilnības pārtikas sistēmā, un atgādina, ka klimatam nekaitīga lauksaimniecība cita starpā ietver atkarības no fosilās enerģijas mazināšanu, kā arī ķīmisko pesticīdu un mēslošanas līdzekļu izmantošanas samazināšanu;

23. atzinīgi vērtē visas iniciatīvas lauksaimniecības politikas stiprināšanai valsts vai reģionālā līmenī, kuru mērķis ir uzlabot pārtikas nodrošinājuma pašpietiekamību, un atbalsta jaunattīstības valstu pārkārtošanos uz lielāku pašpietiekamību, kā arī uz apstākļiem, kuros lauksaimnieki var uzņemties atbildību par ilgtspējīgu lauksaimniecības pārtikas sistēmu un pašpietiekamāku ražošanas sistēmu izveidi un kuros viņiem ir šim nolūkam nepieciešamās lēmējtiesības un neatkarība; aicina centienus lauksaimniecības jomā koncentrēt uz to, lai aizsargātu jaunattīstības valstu tiesības uz pārtikas nodrošinājumu kopā ar uztursuverenitāti ( 20 ) , kā arī palielinātu to spēju apmierināt iedzīvotāju uztura vajadzības;

24. uzsver, ka ir svarīgi aizsargāt un veicināt vietējo kopienu tiesības piekļūt dabas resursiem, tādiem kā zemei un ūdenim, un tos kontrolēt; pauž nožēlu par to, ka daudzās jaunattīstības valstīs notiek zemes sagrābšana; norāda, ka tā ir brutāla prakse, kas nav savienojama ar uztursuverenitātes mērķi un apdraud Āfrikas lauku kopienu izdzīvošanu;

25. norāda, ka, piemēram, tiesības izmantot ganības un kopienas ganību platības pieder pie tradicionālajām zemes lietošanas tiesībām, kuras balstās uz paražu tiesībām, nevis uz iegūtajām īpašumtiesībām; tomēr uzsver, ka ir ļoti svarīgi aizsargāt šīs lauku iedzīvotāju kopējās tiesības;

26. aicina mazināt sociālo spriedzi starp pastāvīgām lauksaimnieku kopienām un lopkopju kopienām ar nomadu dzīvesveidu, it īpaši reģionos, kuros notiek etniski reliģiskie konflikti;

27. pauž nopietnas bažas par jaunattīstības valstu lielo atkarību no pārtikas importa (galvenokārt no Eiropas Savienības), it īpaši gadījumos, kad šādu importu veido subsidēti produkti, kuru zemā cena negatīvi ietekmē vietējās mazapjoma lauksaimniecības konkurētspēju;

28. uzsver vajadzību aizsargāt lauksaimnieku tiesības uzturēt ģenētiskos resursus pārtikas nodrošinājuma un pielāgošanās klimata pārmaiņām nolūkos; aicina Komisiju savas attīstības palīdzības un tirdzniecības un ieguldījumu politikas ietvaros atbalstīt lauksaimniecības sistēmas, kas atbilst Starptautiskā līguma par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai ( ITPGRFA ) noteikumiem, kas garantē zemnieku tiesības uzturēt, kontrolēt, aizsargāt un attīstīt savu sēklas materiālu un tradicionālās zināšanas;

29. uzsver vajadzību pastāvīgi sadarboties ar valstīm, starptautiskajām un reģionālajām organizācijām, privāto sektoru, lauksaimniekiem un mazajiem lauksaimniekiem, kā arī vietējo pilsonisko sabiedrību un vietējām kopienām, lai atbalstītu kontekstuālu, īstenojamu un stabilu valsts mērķu uztura jomā izstrādi, īstenošanu un uzraudzību; atzīst pilsoniskās sabiedrības būtisko nozīmi, jo īpaši attiecībā uz mazo lauksaimniecību īpašniekiem, sasaistot viņus ar apmācību, resursiem, tirgiem un vērtības ķēdēm;

30. uzskata — lai garantētu stabilu un noturīgu pārtikas nodrošinājumu, ir būtiski par prioritāti izvirzīt māšu un zīdaiņu uztura vajadzības, un aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt jaunattīstības valstu iestādes uztura pakalpojumu integrēšanā veselības aprūpes sistēmās, lai novērstu uztura nepietiekamību visos tās veidos un nodrošinātu uztura pakalpojumu nepārtrauktību, jo īpaši akūtas uztura nepietiekamības agrīnu atklāšanu un kopienā balstītu pārvaldību, zīdaiņu un mazu bērnu ēdināšanu, kā arī ar to saistītās māšu uztura programmas; šajā sakarā atzinīgi vērtē SUN kustības sasniegumus un darbu;

31. aicina ES aizsargāt mazo ražotāju piekļuvi zemei un citiem resursiem, tostarp lauksaimnieku iegūtām sēklām, kā arī to kontroli, piekļuvi ūdenim, kā arī piekļuvi infrastruktūrai, lai lauku kopienas sasaistītu ar teritoriālajiem tirgiem, tostarp pilsētu teritorijām;

32. aicina ES nodrošināt pienācīgu finansējumu un zināšanu un tehnisko inovāciju kopīgu radīšanu, ko ļauj paveikt lauksaimnieku vadīta pētniecība, kā arī atbalstīt mazapjoma ražotāju organizācijas un sieviešu apvienības un to kolektīvās pārstrādes un tirdzniecības darbības;

33. aicina Komisiju izveidot ciešas saiknes ar partnervalstīm, lai apmainītos ar zināšanām par lauksaimniecību; uzsver Eiropas lauksaimniecības nozares speciālās zināšanas un uzsver nepieciešamību par prioritāti noteikt partnerību veidošanu lauksaimniecības pētniecības un inovācijas jomā, tostarp izmantojot programmu “Apvārsnis Eiropa”, un atbildīgu un ētisku inovāciju stimulēšanu, lai veicinātu ilgtspējīgu lauksaimniecības praksi nolūkā palielināt ražas un lauksaimniecības produkcijas apjomus; šai sakarā aicina taisnīgas pārkārtošanās procesā lielākā mērā paļauties uz tradicionālajām zināšanā, it īpaši par lauksaimniecības praksi, zivsaimniecību un mežu aizsardzību, tādējādi nodrošinot pilnvērtīgas iespējas vietējiem iedzīvotājiem un vietējām kopienām;

34. norāda uz budžeta atbalsta pozitīvajiem rezultātiem, par ko liecina 6. progresa ziņojums par rīcības plānu uztura jomā kā mehānismu ilgtspējīgiem, ietekmīgiem un valstij nozīmīgiem ieguldījumiem uztura jomā;

35. aicina ES globālos un valstu uztura mērķrādītājus integrēt attiecīgajās attīstības programmās un valstu stratēģijās; aicina ES un tās dalībvalstis paredzēt ilgtermiņa finanšu ieguldījumus pārtikas un uztura nodrošinātībā un ilgtspējīgā lauksaimniecībā, zivsaimniecībā un akvakultūrā un mudināt partnervalstis vairāk ieguldīt šajās nozarēs, izmantojot valsts budžetu;

36. mudina ES savā starptautiskās attīstības plānošanā, kas veicama kopā ar partnervalstīm un ņemot vērā to konkrētās vietējās vajadzības, par prioritāti noteikt pārtiku, bioloģiskās daudzveidības aizsardzību un ilgtspējīgu lauksaimniecību, vienlaikus nodrošinot, ka vietējām kopienām un organizācijām, kuras šīs vajadzības apmierina, ir pieejams finansējums; aicina ES un tās dalībvalstis ar pilsoniskās sabiedrības līdzdalību novērtēt un uzraudzīt savus ieguldījumus, lai nodrošinātu, ka tie konkrēti palīdz apkarot nabadzību un pārtikas trūkumu;

37. uzsver ES lomu globālo pārtikas sistēmu pārveidē, lai tās varētu kļūt noturīgākas, ilgtspējīgākas un taisnīgākas; uzsver, ka stratēģija “No lauka līdz galdam” ir vērienīgs ES politikas satvars, kas veicina ilgtspējīgāku un noturīgāku ES lauksaimniecības pārtikas sistēmu un atbalsta globālu un taisnīgu pāreju uz tādām ilgtspējīgām lauksaimniecības un pārtikas ražošanas sistēmām, kas sniedz labumu cilvēkiem, dabai un ekonomikas izaugsmei un kas saglabā dabas resursus, kā to paredz bioloģiskās daudzveidības stratēģijas mērķi; atgādina, ka stratēģijas “No lauka līdz galdam” nolūks ir samazināt lauksaimnieku atkarību no ārējās produkcijas;

38. mudina ES un tās dalībvalstis arī turpmāk pilnībā apņemties īstenot savu starptautisko iesaisti klimata un bioloģiskās daudzveidības jomā, zaļo kursu un stratēģiju “No lauka līdz galdam” un attiecīgi īstenot IPCC ieteikumus, lai pielāgotos klimata pārmaiņām, jo īpaši apstākļos, kad pandēmijas krīze un karš Ukrainā liecina par pasaules pārtikas tirgus neaizsargātību pret traucējumiem;

39. mudina Komisiju paātrināt centienus atbalstīt partnervalstis, lai līdz 2025. gadam par 7 miljoniem samazinātu par pieciem gadiem jaunāku bērnu aizkavētas augšanas gadījumu skaitu saskaņā ar ES rīcības plānā uztura jomā pausto apņemšanos;

40. aicina Eiropas Savienību turpināt atbalstīt partnervalstis, lai ar skolu maltīšu programmām atjaunotu daudzveidīgas un uzturvielām bagātas pārtikas pieejamību skolas vecuma bērniem, vienlaikus popularizējot vietēji un ilgtspējīgi ražotu pārtiku un īpašu uzmanību pievēršot visneaizsargātākajiem bērniem; turklāt uzsver publiskā iepirkuma programmu lietderību, jo ar tām izplatīšanai paredzētas uzturvielām bagātas pārtikas sagādē var veicināt publisko atbalstu sīksaimnieku un vietējo ražotāju produkcijas noietam;

41. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas un vairāku dalībvalstu pēc samita par pārtikas sistēmām pausto atbalstu Skolu maltīšu koalīcijai; norāda, ka ir svarīgi parūpēties par to, lai pārtikas nodrošinājuma pasākumos un citos veselības aprūpes pasākumos jaunattīstības valstīs tiktu ņemtas vērā ar uzturu saistītas pieejas;

42. atgādina, ka līdz pat 811 miljoni cilvēku pasaulē cieš badu, bet aptuveni 2 miljardiem cilvēku ir hroniska uztura nepietiekamība, kam raksturīgs svarīgu vitamīnu un minerālvielu trūkums, jo īpaši Subsahāras Āfrikā un Āzijā; atgādina, ka šī ietekme ir īpaši postoša bērniem pirmajās 1000 dzīves dienās, jo, būtisku mikroelementu, piemēram, A vitamīna, dzelzs vai cinka, trūkums ir jūtams visu mūžu, jo tas palēnina augšanu un vājina garīgās spējas un tādējādi skar ne tikai atsevišķus cilvēkus, bet veselas tautsaimniecības; uzsver, ka līdz ar to bads un nepietiekams uzturs ir vieni no lielākajiem šķēršļiem attīstībai;

43. atzinīgi vērtē samitā par uzturu izaugsmei ES pausto apņemšanos 2021.–2024. gadā veltīt 2,5 miljardus EUR cīņai pret uztura nepietiekamību; mudina ES rādīt priekšzīmi šā mērķa sasniegšanā;

44. atzīmē, ka Covid-19 pandēmija ir parādījusi savstarpējo saikni starp cilvēku, augu un dzīvnieku veselību, vides veselību un pārtikas nodrošinājumu; norāda, ka slimības, kas skar dzīvniekus un augus, turpina apdraudēt arī pārtikas nodrošinājumu, pārtraucot pārtikas piegādes visā pasaulē; aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis apvienot centienus ar starptautisko sabiedrību attiecībā uz principu “Viena veselība”, lai pārveidotu pārtikas sistēmas, uzlabotu to noturību un panāktu labāku veselību un pārtikas nodrošinājumu visiem;

45. atgādina, ka pētījumi liecina, ka pārtikas sistēmu pārveidošana ļautu atgriezties apritē 12 triljoniem ASV dolāru, kas pasaulē tiek tērēti slēptajām pārtikas izmaksām, un ka šo līdzekļu daļas novirzīšana varētu novērst turpmāku kaitējumu videi un cilvēku veselībai un palīdzētu uzņemties vairāk saistību attiecībā uz pielāgošanās finansējumu, kā dalībvalstis un vadītāji aicināja COP 26 Glāzgovā;

46. atgādina, ka klimata pārmaiņas radīs arvien lielāku spiedienu uz pārtikas ražošanu un pieejamību, it īpaši neaizsargātākos reģionos, apdraudot nodrošinātību ar pārtiku un uzturu; uzsver secinājumus, kas izklāstīti IPCC 2022. gada ziņojumā, proti, ka globālā sasilšana pakāpeniski pasliktinās augsnes veselību un tādus ekosistēmu pakalpojumus kā apputeksnēšana, kā arī palielinās kaitēkļu un slimību radītās problēmas un samazinās jūras dzīvnieku biomasu, kas apdraudēs pārtikas nozares ražīgumu daudzos reģionos gan uz sauszemes, gan arī okeānos; atzinīgi vērtē tajā paustos ieteikumus pielāgoties klimata pārmaiņām, veicinot agroekoloģiskos principus un praksi, agromežsaimniecību, kopienā balstītu pielāgošanos, ekosistēmas pieeju zvejniecības un akvakultūras pārvaldībai un citas pieejas, kurās izmantoti dabiski procesi un kuru nolūks ir atbalstīt pārtikas nodrošinājumu, uzturu, veselību un labklājību;

Veidot noturību pret turpmākiem satricinājumiem

47. atgādina, ka noturības veidošanā ir jāpievēršas aizvien biežākajiem un intensīvākajiem konfliktiem un dabas katastrofām, galvenokārt sausumam, cikloniem un plūdiem, kā arī veselības aprūpes krīzēm, biodaudzveidības zudumam, strukturālajai nelīdztiesībai un ekonomiskajiem satricinājumiem, kam bieži vien ir daudzējāda, savstarpēji pastiprinoša ietekme uz visneaizsargātākajiem iedzīvotājiem; uzsver, ka stratēģiskām investīcijām ilgtspējīgā lauksaimniecības praksē var būt ļoti svarīga nozīme noturīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecības pārtikas sistēmu izveidē;

48. mudina ES veicināt paredzamu, konkrētu un mērķtiecīgu finansējumu preventīvai un agrīnai rīcībai ar mērķi novērst pārtikas trūkumu, samazināt tā ietekmi un palielināt uzmanību un finansējumu, kas veltīts vietējā līmenī vadītas pielāgošanās un noturības atbalstam; aicina ES stiprināt iztikas līdzekļu programmas, kuru nolūks ir atbalstīt pārtikas nodrošinājumu un garantēt cilvēku spēju radīt un uzturēt savus iztikas līdzekļus un uzlabot savu un nākamo paaudžu labklājību; aicina ES aizsargāt mazo ražotāju piekļuvi zemei un citiem resursiem, tostarp lauksaimnieku iegūtām sēklām, kā arī to kontroli, un piekļuvi infrastruktūrai, lai lauku kopienas sasaistītu ar teritoriālajiem tirgiem, tostarp pilsētu teritorijām;

49. norāda, ka nodrošinātība ar pārtiku pozitīvi ietekmē iedzīvotāju noturību un palīdz cilvēkiem labāk tikt galā ar satricinājumiem, ārkārtējiem notikumiem un ieilgušām krīzēm;

50. aicina Komisiju pārskatīt pašreizējos krīzes pārvaldības plānus, jo īpaši attiecībā uz pārtikas ražošanu;

51. uzsver, ka klimatadaptācijas stratēģijām vajadzētu būt vērstām uz pārtikas zudumu un izšķērdēšanas samazināšanu; atgādina, ka vismazāk attīstītajām valstīm un valstīm ar zemiem ienākumiem ir liels potenciāls samazināt pārtikas izšķērdēšanu, palielinot ieguldījumus uzglabāšanas, iepakošanas un transporta infrastruktūrā; uzsver, ka ir svarīgi īstenot aprites ekonomiku lauksaimnieciskās ražošanas sistēmās, lai palielinātu to ilgtspēju un resursefektivitāti un cik vien iespējams samazinātu pārtikas zudumus un izšķērdēšanu; aicina Eiropas Komisiju un visas dalībvalstis izveidot un īstenot pārtikas izšķērdēšanas novēršanas programmas, kas ietver īsu pārtikas piegādes ķēžu veicināšanu, kas samazina pārtikas izšķērdēšanas risku; uzsver, ka ir svarīgi izveidot un uzturēt aktuālu globāla mēroga datubāzi, kas būtu pieejama kompetentajām iestādēm un kurā būtu informācija par krājumiem, sevišķi graudaugu krājumiem, lai liktu pamatus sistēmai, kas nodrošina pastāvīgu nodrošinātību ar pārtiku atbilstošā līmenī un samazina pārtikas izšķērdēšanu;

52. uzsver, ka nodrošinātība ar pārtiku ir atkarīga no klimata mērķu sasniegšanas, bioloģiskās daudzveidības zuduma apkarošanas un veselīgas sauszemes, piekrastes un jūras ekosistēmu nodrošināšanas; norāda, ka tāpēc ir ļoti svarīgi cīnīties pret plastmasas un difūzo piesārņojumu;

53. uzsver, ka biodegvielas ražošana ietekmē nodrošinātību ar pārtiku, jo tā no pārtikas ražošanas novirza lauksaimniecības preces, piemēram, graudaugus, sojas pupas, rapšu eļļu, kukurūzu un cukurniedres; uzskata, ka elastīgākas un labāk koordinētas biodegvielas politikas nodrošināšana starptautiskā līmenī ir būtiska, lai optimizētu pārtikas izmantošanu, vienlaikus izmantojot šīs alternatīvās iespējas stabilizējošo potenciālu; aicina ES par prioritāti noteikt pārtikas ražošanu, nevis uz kultūraugiem balstītu biodegvielas ražošanu, vienlaikus ievērojot atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju un ņemot vērā kaskādes principu, lai nodrošinātu papildu pārtikas krājumus un stabilizētu pasaules pārtikas preču tirgus;

54. norāda, cik svarīgas ir stratēģiskās saiknes starp Āfriku un Eiropu, kas balstās uz Āfrikas Savienības (ĀS) un ES lauku pārveides rīcības programmā gūtajiem panākumiem; atgādina Eiropas Parlamenta 2020. gada 16. septembra rezolūciju par ES un Āfrikas sadarbību drošības jomā Sāhelas reģionā, Rietumāfrikā un Āfrikas ragā, kurā atgādināts, ka pārtikas trūkums bieži vien ir galvenais terorisma un bruņotu konfliktu cēlonis; tāpēc aicina drošības stratēģijās trešās valstīs pilnībā integrēt humānās palīdzības, attīstības un miera saiknes pieeju, kas prasa atbalstīt pamatpakalpojumu sniegšanu, tostarp nodrošinātību ar pārtiku, iesaistot vietējās kopienas;

55. atgādina, ka Āfrikas Sāhelas reģionā īstenotās Lielā zaļā mūra iniciatīvas mērķis ir līdz 2030. gadam atjaunot 100 miljonus hektāru pašlaik degradētas zemes, piesaistīt 250 miljonus tonnu oglekļa un radīt 10 miljonus darbvietu lauku apvidos, kam kopā būtu jāveicina 15 no 17 ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšana, jāsamazina nabadzība un bads, jāveido vietējā līmeņa noturība pret klimata pārmaiņām, jāuzlabo veselība un labklājība, jārada darbvietas un jāveicina ekonomikas izaugsme;

56. aicina ES paplašināt atbalstu valstu sociālās aizsardzības sistēmām, tostarp naudā sniegtai, uz satricinājumiem reaģējošai sociālajai palīdzībai, lai konfliktjutīgi un saskaņā ar nekaitēšanas principu novērstu ienākumu nevienlīdzību un atbalstītu visneaizsargātāko cilvēku piekļuvi pārtikai, palielinot viņu pirktspēju;

57. atbalsta finanšu mehānisma izveidi, kura mērķis būtu palīdzēt Āfrikas valstīm pārvarēt pašreizējo finansējuma trūkumu, lai steidzami izstrādātu sociālās aizsardzības plānus vai nu ar gaidāmo Globālo nodarbinātības un sociālās aizsardzības paātrinātāju, vai arī izveidojot Vispasaules sociālās aizsardzības fondu;

58. uzsver, ka ražošanas, pārstrādes un tirdzniecības jomā ir svarīgi atbalstīt un veicināt zināšanu apmaiņu un mācīšanos no līdzbiedriem, piemēram, starp lauksaimniekiem un uzņēmumiem; uzsver lauksaimniecības un pārtikas nozares būtisko nozīmi ekonomikā un pienācīgu un ilgtspējīgu darba iespēju nodrošināšanā lauku apvidos; uzsver, ka vairākumā gadījumu tas attiecas uz mazajām saimniecībām un ģimenes saimniecībām; norāda, ka ir svarīgi veicināt un uzlabot pasākumus un instrumentus, lai atbalstītu produktu kvalitātes uzlabošanu, produktu dažādošanu, lauksaimniecības prakses ilgtspējīgu modernizāciju, drošus darba apstākļus un pasākumus lauksaimnieku noturības stiprināšanai;

59. norāda, ka lauksaimniecības ražīgumu un efektivitāti ierobežo un tādējādi attīstību apdraud dzimumu nevienlīdzība; atgādina, ka uztura, veselības saglabāšanas, pārtikas nodrošinājuma un noturības veidošanas jomā izšķirīgi svarīga ir sieviešu un meiteņu iespēcinātība; norāda, ka sieviešu un meiteņu lomas stiprināšana joprojām ir problēma lauksaimniecības un pārtikas un uztura nodrošinājuma jomā; aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis atbalstīt sieviešu uzņēmējdarbību, nodarbinātību un politisko pārstāvību, nodrošināt dzimumperspektīvas iekļaušanu pārtikas nodrošinājuma pārvaldībā un nodrošināt sieviešu līdzdalību ar šo jomu saistīto lēmumu pieņemšanas procesā, tostarp to sieviešu līdzdalību, kuras pieder pie diskriminētām minoritātēm;

60. mudina ES un tās dalībvalstis censties, jo īpaši ar attīstības palīdzību, palīdzēt novērst diskrimināciju, ar ko saskaras sievietes, jo īpaši attiecībā uz lauksaimnieču piekļuvi zemei, ražošanas resursiem un finanšu pakalpojumiem; atgādina, ka, piemēram, Āfrikā gandrīz pusi lauksaimniecības darba veic sievietes, taču lauksaimnieces galvenokārt darbojas mazās vai pašnodrošinājuma saimniecībās un viņām nav nepieciešamās piekļuves informācijai, aizdevumiem, zemei, resursiem un tehnoloģijām; mudina veicināt sieviešu un meiteņu mantošanas tiesības un aicina ES atbalstīt partnervalstis, it īpaši saistībā ar sieviešu tiesību uz zemi pilnīgu atzīšanu; mudina Eiropas Komisiju un dalībvalstis veicināt pieejas lauksaimniecībai, zivsaimniecībai un pārtikas sistēmām, kas rosina pārmaiņas dzimuma aspektā, veidojot lauku sieviešu spējas, ieviešot īpašas politikas reformas, lai panāktu taisnīgākus zemes lietošanas tiesību aktus, kā arī īstenojot konkrētas iniciatīvas, kas vērstas uz ekonomisko iespēju nodrošināšanu un piekļuvi finansējumam, kā noteikts Dzimumu līdztiesības rīcības plānā III;

61. CFS ) brīvprātīgi piemērojamām pamatnostādnēm par īpašumtiesību zemes atbildīgu pārvaldību kā labu instrumentu, lai novērstu šķēršļus parastajās un tradicionālajās mantojuma sistēmās un nodrošinātu sievietēm labākas zināšanas par viņu likumiskajām tiesībām norāda, ka lauku sievietes, neraugoties uz strukturālām grūtībām, saražo vairāk nekā pusi no pasaules pārtikas; uzsver, ka steidzami jāuzlabo lauku sieviešu piekļuve zemes platībām, ražošanas resursiem, aktīviem un tirgiem, kā arī jāiegūst kontrole pār tiem, jo tas ir nepieciešams nosacījums, lai uzlabotu nodrošinātību ar pārtiku visā pasaulē; mudina Eiropas Savienību pievērst īpašu uzmanību lauku sievietēm un viņu pilnvērtīgu ekonomisko, sociālo un politisko iespēju nodrošināšanai; atgādina par Pasaules pārtikas nodrošinājuma komitejas () brīvprātīgi piemērojamām pamatnostādnēm par īpašumtiesību zemes atbildīgu pārvaldību kā labu instrumentu, lai novērstu šķēršļus parastajās un tradicionālajās mantojuma sistēmās un nodrošinātu sievietēm labākas zināšanas par viņu likumiskajām tiesībām ( 21 )

62. atgādina par stratēģisko nozīmi, kāda ir ieguldījumiem lauku saimniecību līmeņa lauksaimniecības bioloģiskajā daudzveidībā, lai nodrošinātu veselīgu uzturu, uztura kvalitāti un dažādošanu, kā arī pienācīgu uzturvielu uzņemšanu; jo īpaši uzsver, ka sievietēm un meitenēm ir lielāka varbūtība, ka tās, dažādojot lauksaimniecību un ražojot iztikas līdzekļus dažādu pārtikas kultūru ražošanai, iegūs iespējami daudzveidīgu un mikroelementiem bagātu uzturu ( 22 )

63. uzsver — lai radītu ilgtspējīgas darbvietas, izvairītos no cilvēktiesību pārkāpumiem un mazinātu klimata pārmaiņas, būtiska nozīme ir lauku pārveidei un pārredzamu vietējo un reģionālo vērtības ķēžu stiprināšanai; uzsver, ka ir jāatbalsta jaunieši un sievietes, it īpaši nodrošinot apmācību, kā arī piekļuvi aizdevumiem un tirgiem; aicina jauniešus un sievietes iesaistīt lauksaimniecības politikas veidošanā un atbalstīt kolektīvu rīcību ar nelielu ražotāju organizāciju starpniecību;

64. atgādina, ka nepietiekama uztura apstākļos izglītība un izpratnes veicināšana ir būtisks priekšnoteikums ilgtspējīgam dzīvesveidam un sekmīgai sabiedrībai;

65. atzinīgi vērtē Pasaules pārtikas nodrošinājuma komitejas pašreizējo darbu attiecībā uz tās brīvprātīgajām pamatnostādnēm par dzimumu līdztiesību un pilnvērtīgu iespēju sniegšanu sievietēm un meitenēm saistībā ar pārtikas nodrošinājumu un uzturu;

66. atgādina, ka klimata pārmaiņas un bioloģiskās daudzveidības zudums cita starpā apdraud mūsu spēju gādāt par pārtikas nodrošinājumu pasaulē un papildus apgrūtina jau tā trauslās pārtikas sistēmas; aicina nodrošināt videi nekaitīgu pārtikas ražošanu, piemēram, agroekoloģiju un klimatnoturīgu pielāgošanos, kā arī dabisko ekosistēmu saglabāšanu un atjaunošanu, lai mazinātu klimata riskus, risinātu klimata krīzi, apturētu bioloģiskās daudzveidības zudumu un tādējādi stiprinātu ilgtspējīgu lauksaimniecības pārtikas sistēmu noturību; šajā sakarībā aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt partnervalstis ilgtspējīgas lauksaimniecības prakses un inovatīvu risinājumu pieņemšanā, tostarp emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas ( ETS) izsolēs un ar OIM sertifikātiem gūto ieņēmumu izmantošanā, lai uzlabotu to klimatnoturību, pielāgošanās spējas un klimata pārmaiņu mazināšanas spējas nolūkā izveidot ilgtspējīgākas pārtikas sistēmas;

67. aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, ka finansējums no jaunā Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumenta ( NDICI ) instrumenta ietver uz cilvēktiesībām balstītu pieeju, kas vietējām kopienām un pirmiedzīvotājiem piešķir centrālo nozīmi klimata, vides un attīstības centienos; uzskata, ka ir svarīgi pievērst īpašu uzmanību sīksaimniecību īpašniekiem, kuriem kopumā ir mazāka spēja pielāgoties klimata pārmaiņu ietekmei; šajā sakarībā atzinīgi vērtē gaidāmo ANO rīcības plānu, kura mērķis ir turpmākajos piecos gados panākt agrās brīdināšanas pakalpojumu vispārēju aptvērumu pret ekstremāliem laikapstākļiem un klimata pārmaiņām, ar ko Pasaules Meteoroloģijas organizācija iepazīstinās ANO Klimata konferencē ( COP 27 ) Ēģiptē; atgādina, ka ANO augstākā līmeņa sanāksmes par pārtikas sistēmām īpašais sūtnis ir uzsvēris, ka klimata un pārtikas mijiedarbība ir dziļa;

68. aicina Komisiju sniegt atbalstu jaunattīstības valstīm, lai attīstītu un aizsargātu to sensitīvās un jaunās rūpniecības nozares, veicinātu nodrošinātību ar pārtiku, atbalstītu klimata pārmaiņu ietekmes uz lauksaimniecību mazināšanu un ievērotu ES un starptautiskos ilgtspējas standartus attiecībā uz lauksaimniecības produktu eksportu no šīm valstīm;

69. uzskata, ka ir svarīgi palīdzēt jaunattīstības valstīm ieviest tādu valsts politiku lauksaimniecības un pārtikas jomā, kas var apmierināt šo valstu iedzīvotāju, kuru skaits strauji aug, vajadzības; uzsver, ka nodrošinātības ar pārtiku politikas galvenajam mērķim ir jābūt gādāšanai par to, lai iedzīvotājiem būtu pietiekama, uzturvielām bagāta, nekaitīga un cenas ziņā pieejama pārtika ilgtspējīgā veidā visu gadu, vienlaikus garantējot taisnīgus ienākumus un dzīves līmeni lauksaimniekiem; norāda, ka visā kopējās lauksaimniecības politikas vēsturē eksporta subsīdiju atcelšana un tiešo maksājumu atsaistīšana ir ievērojami samazinājusi dempinga risku trešo valstu tirgos; aicina Komisiju un dalībvalstis sniegt lielāku atbalstu lauksaimniecības attīstībai, kas spēj garantēt nodrošinātību ar pārtiku jaunattīstības valstīs, un apņēmīgi palielināt ieguldījumus teritoriālajā lauku attīstībā;

70. uzsver, ka pārtikas sistēmas ir svarīgi SEG emisiju virzītājspēki; norāda – lai veidotu pārtikas sistēmu noturību pret klimata pārmaiņām, būs jāintegrē pielāgošanās klimata pārmaiņām un katastrofu riska mazināšana un pārvaldība īstermiņa, vidēja termiņa un ilgtermiņa politikā; aicina Komisiju un dalībvalstis atbalstīt jaunattīstības valstis šajā procesā;

71. aicina ES aizsargāt mazo lauksaimnieku piekļuvi zemes platībām un citiem resursiem, tostarp sēklām, infrastruktūrai un ūdenim, kā arī to kontroli;

72. aicina ES nodrošināt publisko iepirkumu, kurā priekšroka tiek dota vietējai agroekoloģiskajai ražošanai, maza mēroga ražošanai piemērotiem pārtikas nekaitīguma noteikumiem, vietējo tirgu aizsardzībai pret importu par zemām cenām, kā arī patērētāju izglītošanai un sociālajai aizsardzībai, lai veicinātu uzturvielām bagātas vietējās pārtikas patēriņu;

73. aicina ES pielāgot savu plānošanu saskaņā ar Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumentu “Eiropa pasaulē”, lai aktīvi atbalstītu globālu pāreju uz ilgtspējīgām pārtikas sistēmām, kas var nodrošināt cenas ziņā pieejamu, veselīgu un uzturvielām bagātu uzturu, kas ir par taisnīgu cenu, noturīgs, uz tiesībām balstīts, vides ziņā ilgtspējīgs, pievērš īpašu uzmanību sieviešu vajadzībām un samazina iedarbību, ko pārtikas ražošana rada uz zemes un ūdens izmantošanu;

74. uzsver, ka klimata pārmaiņu ietekme būtiski negatīvi ietekmē pārtikas nodrošinājumu jaunattīstības valstīs un ka pielāgošanās klimata pārmaiņām ir būtiska, lai nodrošinātu noturīgas un ilgtspējīgas pārtikas sistēmas; pauž nožēlu par to, ka attīstītās valstis ir pārkāpušas 2009. gada Kopenhāgenas nolīgumā noteiktās saistības nodrošināt paredzamu un atbilstīgu finansējumu rīcībai klimata jomā jaunattīstības valstīs, jo īpaši pielāgošanās vajadzībām, kam 2020. gadā būtu bijis jāsasniedz 100 miljardi dolāru; aicina ES palielināt finansējumu klimata jomā ārpus NDICI instrumenta “Globālā Eiropa” satvara, tostarp vērienīgi izmantojot ieņēmumus, kas gūti no ETS izsolēm un OIM sertifikātiem;

75. mudina Komisiju atbalstīt agroekoloģisko pāreju partnervalstīs, lai nodrošinātu uzturvielām bagātu, nekaitīgu, daudzveidīgu un cenas ziņā pieejamu pārtiku visiem visu gadu, saglabājot bioloģisko daudzveidību, palielinot klimatnoturību un stiprinot sociālo kohēziju, kā arī samazinot sociālo nevienlīdzību; aicina Komisiju atbalstīt vietējo pārtikas tīklu attīstību, lai nodrošinātu ražošanu un patēriņu uz vietas, kas sekmētu vietējo darbvietu radīšanu, garantētu taisnīgas cenas ražotājiem un patērētājiem un samazinātu valstu atkarību no importa un to neaizsargātību pret starptautiskajām cenu svārstībām;

76. uzsver, ka ES investīcijas un iejaukšanās būtu jābalsta uz stingriem iepriekšējiem novērtējumiem, pilnīgu pārredzamību un tādu ieinteresēto pušu, tostarp pilsoniskās sabiedrības organizāciju, iesaistīšanu, kuras skar šīs investīcijas un iejaukšanās, lai izstrādātu taisnīgu rīcību un stiprinātu spējas valsts un vietējā līmenī, tostarp attiecībā uz nevalstiskiem rīcībspēkiem; uzstāj, ka ir jāatzīst, ka ir vajadzīgi kontekstam specifiski pasākumi, lai partnervalstīs panāktu ilgtspējīgāku lauksaimniecību un pārtikas sistēmas;

77. aicina pārskatīt ES rīcības plānu uztura jomā, lai vērstos pret visu veidu nepilnvērtīgu uzturu humanitāro krīžu un attīstības kontekstā, un iekļaut tajā jaunas vērienīgas politiskas un finanšu saistības;

78. norāda, ka akūta nepilnvērtīga uztura dēļ agrīnā vecumā 45 miljoniem bērnu, kas jaunāki par pieciem gadiem, ir viņu garumam pārāk mazs svars; atgādina, ka liekais svars un aptaukošanās pieaugušo, pusaudžu un bērnu vidū pieaug līdz rekordaugstam līmenim, kas skar 2 miljardus cilvēku visā pasaulē, no kuriem 70 % dzīvo valstīs ar zemiem un vidējiem ienākumiem; atgādina, ka liekais svars un aptaukošanās ir saistītas ar risku saslimt ar uzturu saistītām, tostarp neinfekciozām slimībām, jo nepilnvērtīgs uzturs ir problēma visām valstīm neatkarīgi no to attīstības stadijas; tādējādi daudzas valstis tagad saskaras ar “dubultu slogu”, ko rada vismaz divu veidu nepilnvērtīgs uzturs, kur līdzās pastāv uztura nepietiekamība, liekais svars un aptaukošanās; aicina Eiropas Komisiju pārskatīt 2010. gada nodrošinājuma ar pārtiku politikas satvaru un 2013. gada uztura politikas satvaru, kā to aicināja ES dalībvalstis Padomes 2018. gada secinājumos par pārtikas un uztura nodrošinājuma stiprināšanu pasaulē;

79. aicina Komisiju nodrošināt, ka, veicot ieguldījumus lauksaimniecībā, ekonomikas attīstībā, klimata aizsardzībā un pielāgošanās klimata pārmaiņām, veselības aizsardzībā, veselībā un citās nozarēs, tiek pilnībā ņemts vērā uztura jautājums; atbalsta 2010. gada globālās veselības stratēģijas pārskatīšanu un aicina pārskatītajā dokumentā iekļaut cīņu pret nepilnvērtīgu uzturu; aicina sniegt lielāku finansiālo atbalstu spēcīgu un noturīgu veselības aprūpes sistēmu izveidei, lai pārrautu nepilnvērtīga uztura un nepietiekama uztura apburto loku, kas aptver vairākas paaudzes;

Papildu ES humanitārās un attīstības politikas reaģēšanas pasākumi

80. uzstāj, ka humānā palīdzība būtu jāpalielina valstīm, kas saskaras ar pārtikas krīzēm vai ko skāruši konflikti; norāda, ka starptautiskajai sabiedrībai, tostarp Eiropas Savienībai, ir jācenšas samazināt pieaugošo plaisu starp humānās palīdzības vajadzībām un pasaulē pieejamajiem resursiem; nosoda jebkādas darbības, kurās piekļuve pārtikai tiek izmantota kā apspiešanas līdzeklis vai kara ierocis, un atgādina par četriem humānās palīdzības principiem: cilvēcība, neitralitāte, objektivitāte un neatkarība;

81. uzsver, ka humāno palīdzību var mobilizēt, lai nekavējoties risinātu dzīvībai bīstamas situācijas, kad esošie resursi ir pārslogoti, vienlaikus atzīstot vajadzību īstenot risinājumus, ko finansē no cita veida palīdzības nolūkā paralēli novērst un mazināt pārtikas trūkumu veicinošus faktorus;

82. atzinīgi vērtē pirmā Eiropas Humānās palīdzības foruma svinēšanu, lai vēl vairāk palielinātu humānās palīdzības ietekmi un nodrošinātu palīdzības sniegšanas efektivitāti un lietderību, un apsveic lēmumu šādu forumu kā ikgadēju pasākumu iekļaut humānās palīdzības kalendārā; uzsver, ka ir svarīgi sadarboties kā Eiropas komandai, lai risinātu humanitāro globālā pārtikas nodrošinājuma krīzi;

83. aicina ES dalībvalstu valdības diplomātiski novērst konfliktus, izskaust visus nepilnvērtīga uztura veidus un vairāk ieguldīt konfliktu novēršanā, īpašu uzmanību pievēršot sievietēm un meitenēm, vienlaikus rūpīgi piemērojot ANO Drošības padomes Rezolūciju 1325; atgādina, ka uz humāno palīdzību nevar attiecināt starptautiskās sankcijas; uzsver, ka attīstības sadarbībā ir jārod ilgtspējīgi vidēja termiņa un ilgtermiņa risinājumi, lai novērstu pārtikas trūkuma pamatcēloņus;

84. atgādina, ka Ukraina un Krievija nodrošina aptuveni 30 % no pasaules tirdzniecības ar kviešiem, 32 % ar miežiem, 17 % ar kukurūzu un vairāk nekā 50 % ar saulespuķu sēklu eļļu un 20 % ar saulespuķu sēklām; uzsver, ka Ukrainas eksporta samazināšanās vai zudums ietekmēs valstis, kas lielā mērā atkarīgas no minēto ražošanas, tostarp valstis, kuras jau saskaras ar pārtikas trūkumu un kuras ir neaizsargātas pret piegādes satricinājumiem un cenu pieaugumu, kā tas ir Āfrikas gadījumā; aicina Komisiju un dalībvalstis, saskaņojot ar starptautiskajiem partneriem un attiecīgajām starptautiskajām iestādēm, steidzami izvērtēt visus pieejamos līdzekļus, lai novērstu jebkādu saistību neizpildi pārtiku importējošo valstu maksājumu bilancē, tostarp tiešo finansējumu un to parādu pārstrukturēšanu; uzsver, ka ir svarīgi kā noklusējuma risinājumu noteikt finansējumu, kura pamatā ir dotācijas, jo īpaši vismazāk attīstītajām valstīm;

85. atbalsta pastāvīgo humanitāro, attīstības un miera aspektu krustpunktu veidošanu; uzsver, ka šis princips arī turpmāk būtu jāpiemēro humānās palīdzības sniegšanai, kā arī pārtikas nodrošinājuma un uztura plānošanai, ko papildina skaidras pamatnostādnes par paraugpraksi, kuras pamatā ir pierādījumi;

86. atzinīgi vērtē darbu, ko veic ES un ANO Romā izvietotās aģentūras, proti, FAO , WFP un IFAD , lai īstenotu prognozējošus pasākumus nolūkā novērst krīzes, pirms tās iestājas, un aizsargātu augsta riska grupas no klimata un cilvēku izraisītām katastrofām; aicina stiprināt koordinācijas mehānismus ar vietējiem dalībniekiem un rast ciešāku saikni starp īstermiņa prognozēšanas pasākumiem un ilgtermiņa valdības programmām; atgādina, ka iekļaujošai prognozējošai rīcībai vajadzētu būt pielāgotai kontekstam un tai jāatbilst vietējām vajadzībām, kā arī jānodrošina, ka visneaizsargātākajiem ir iespēja paust viedokli arī lēmumu pieņemšanas līmenī, lai risinātu viņu īpašās vajadzības;

87. atbalsta ES aktīvo lomu Globālajā tīklā cīņai pret pārtikas krīzēm un aicina turpināt tīkla operacionalizēšanu, it īpaši reģionālā un nacionālā kontekstā; aicina dalībvalstis stiprināt Globālo tīklu cīņai pret pārtikas krīzēm tā darbā, risinot pārtikas krīzes, izmantojot daudzpusīgus un daudznozaru iejaukšanās pasākumus, veidojot izturētspēju un zināšanas un īstenojot humanitāro, attīstības un miera saikni; šajā sakarībā aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis sadarboties ar jaunattīstības valstīm, izstrādājot un īstenojot valstu virzītas inovatīvas politikas un stratēģijas, lai novērstu pārtikas trūkumu, veicinātu ekonomisko integrāciju un izveidotu ilgtspējīgākas pārtikas sistēmas;

88. aicina uzlabot agrīnās brīdināšanas sistēmas, agrīnās rīcības protokolus un uzraudzības mehānismus, lai nodrošinātu, ka savlaicīga reaģēšana tiek uzsākta pietiekami agri ar mērķi mazināt apdraudējumu ietekmi uz pārtikas nodrošinājumu, un pāriet no reaģēšanas uz proaktīviem dzīvības glābšanas pasākumiem, veicot prognozējošus humānās palīdzības pasākumus; atbalsta Pārtikas nodrošinājuma komiteju kā galveno iekļaujošo starptautisko un starpvaldību politikas platformu pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā;

89. aicina Komisiju nodrošināt daudznozaru pieeju uztura jautajumam un par prioritāti noteikt nodrošinājuma ar pārtiku un uztura aspekta integrēšanu veselības, izglītības, ūdens, sanitārijas un higiēnas intervences pasākumos, lai nodrošinātu, ka vismaz 20 % no oficiālās attīstības palīdzības, ko sniedz Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instruments “Eiropa pasaulē”, ir paredzēti sociālajai iekļaušanai un cilvēces attīstībai;

90. aicina integrēt uzturu vispārējā veselības apdrošināšanā ( UHC ), jo tas ir būtiski, lai izbeigtu nepilnvērtīga uztura patērēšanu, un UHC netiks sasniegta, ja būtiski uztura pasākumi netiks efektīvi integrēti kā būtiski veselības aprūpes pakalpojumi un veselības aprūpes sistēmās netiks noteikti par prioritāti; atgādina, ka UHC ir ļoti svarīga cilvēkiem visā dzīves laikā, īpašu uzmanību pievēršot vistrūcīgākajiem un atstumtākajiem, un tā būtu jāpielāgo iedzīvotāju veselības vajadzībām; atgādina, ka to var atbalstīt, nodrošinot optimālu un drošu zīdaiņu un mazu bērnu ēdināšanu, tostarp barojot bērnu ar krūti, cenšoties nodrošināt līdzsvarotu un veselīgu uzturu, tostarp ar maltītēm skolās, nodrošinot kvalificētu izglītošanu par uzturu un konsultācijas par saistītām uzvedības izmaiņām, iekļaujot uztura jautājumus veselības nozares budžetā, veidojot veselības informācijas sistēmas savlaicīgai rīcībai un veicinot piekļuvi efektīviem un cenas ziņā pieejamiem ar uzturu saistītiem produktiem, vienlaikus samazinot neveselīgu pārtikas produktu laišanu tirgū;

91. atzīst, ka uzturam vajadzētu būt veselības aprūpes sistēmu stratēģiju, plānu un budžetu galvenajam elementam, lai panāktu vispārēju veselības aprūpes segumu; aicina sniegt lielāku finansiālo atbalstu veselībai, lai izveidotu spēcīgas un noturīgas veselības aprūpes sistēmas, kas pārrautu nepietiekama uztura starppaaudžu apburto loku un novērstu veselības krīzes un reaģētu uz tām; atbalsta nepietiekama uztura ārstēšanas un profilaktisko pakalpojumu, kā arī veselības aprūpes pasākumu, piemēram, ģimenes plānošanas, garīgās veselības un pirmsdzemdību un pēcdzemdību aprūpes, integrēšanu valstu veselības sistēmu aprūpes paketēs, lai panāktu UHC ;

92. norāda, ka nodrošinātība ar pārtiku ir cieši saistīta ar ūdens pieejamību; tādēļ aicina Eiropas Komisiju tās pārtikas nodrošinājuma pasākumos jaunattīstības valstīs integrēt tiesības uz ūdeni un ūdens un ūdens attīrīšanas infrastruktūru attīstību;

93. norāda, ka pārtika un lauksaimniecības bioloģiskā daudzveidība palielina noturību pret satricinājumiem un veicina pielāgošanos, saglabā stabilitāti un atbalsta atveseļošanos; atgādina, ka agroekoloģijas spēja saskaņot ilgtspējas ekonomisko, vides un sociālo dimensiju ir atzīta IPCC un IPBES atskaites ziņojumos, kā arī Pasaules Bankas un FAO vadītajā globālajā lauksaimniecības novērtējumā ( IAASTD ); uzsver, ka ir svarīgi gan valstu rīcībpolitikās, gan arī starptautiskos forumos veicināt agroekoloģiju, agromežsaimniecību, vietējo ražošanu un ilgtspējīgas pārtikas sistēmas, kas vērstas uz īsu piegādes ķēžu attīstību, lai garantētu pārtikas un uztura nodrošinājumu visiem, kā arī palielinātu lauksaimniecības nozares ilgtspējīgu produktivitāti un tās noturību pret klimata pārmaiņām;

94. mudina Komisiju atbalstīt partnervalstis ilgtspējīgas lauksaimniecības prakses, tostarp agroekoloģijas, izstrādē, lai uzlabotu augsnes auglību, maksimāli palielinātu bioloģisko daudzveidību un uzlabotu ūdens izmantošanas efektivitāti, kas ir galvenie elementi labākai nodrošinātībai ar pārtiku; norāda uz problēmām, ko rada klimata pārmaiņas un biodaudzveidības sarukšana un tās negatīvā ietekme uz pārtiku un uztura nodrošinājumu, kā arī nepieciešamību nodrošināt vajadzīgos resursus, lai pielāgotos klimata pārmaiņām un mazinātu to sekas;

95. norāda, ka pastāv daudzas agronomiskas un agroekoloģiskas pieejas, kas var dot labumu citos klimatiskajos apstākļos un situācijās, piemēram, kultūraugu jaukta audzēšana, polikultūras, agromežsaimniecība, tostarp pākšaugu koku izmantošana, kas ir īpaši labi, lai nodrošinātu citu kultūraugu un dzīvnieku ēnojumu un aizsardzību un piesaistītu un/vai palielinātu ūdens apriti un/vai aizturēšanu;

96. norāda uz to, ka tropu mežu iznīcināšanas rezultātā tiek neatgriezeniski zaudēta biodaudzveidība un oglekļa piesaistītāji, kā arī dzīvotnes un mežos mītošo pirmiedzīvotāju kopienu dzīves veids; atgādina, ka meži sniedz būtisku ieguldījumu klimata mērķu sasniegšanā, biodaudzveidības aizsardzībā un pārtuksnešošanās un ārkārtējas augsnes erozijas novēršanā; uzskata, ka ir jāpastiprina saglabāšanas centieni, kas vērsti, piemēram, uz mežiem, savvaļas dzīvniekiem un jūras un piekrastes ekosistēmām, izmantojot regulējumu, pietiekamus resursus un zinātniskos datus un tie jāpapildina ar ekosistēmu atjaunošanas un pārvaldīšanas darbībām;

97. aicina ņemt vērā saikni starp sabiedrības veselību un biodaudzveidību atbilstīgi pieejai “Viena veselība”; aicina ES un tās partnervalstis atzīt un aizsargāt pirmiedzīvotāju paražu tiesības uz viņu zemi un dabas resursiem, kā arī tiesības tos kontrolēt, kā to paredz ANO Deklarācija par pirmiedzīvotāju tautu tiesībām un Starptautiskās Darba organizācijas 169. konvencija, kā arī ievērot brīvas, iepriekšējas un informētas piekrišanas principu;

98. atgādina, ka neilgtspējīga lauksaimniecības intensifikācijas prakse ir galvenie bioloģiskās daudzveidības degradācijas cēloņi visā pasaulē, tostarp kultūraugu un lopkopības šķirņu ģenētiskā erozija; atgādina, ka stratēģijas “No lauka līdz galdam” mērķis ir līdz 2030. gadam pakāpeniski samazināt lauksaimniecības ķīmisko un bīstamo pesticīdu vispārējo izmantošanu un risku un veicināt alternatīvu praksi; uzsver, ka nabadzīgās valstis iegūst ievērojamu daļu bīstamo vielu; tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas nodomu saistībā ar ES stratēģiju par ilgtspējīgām ķimikālijām iesniegt priekšlikumu, lai izbeigtu šo praksi; tomēr mudina Komisiju veicināt to, ka tiek meklētas ilgtspējīgas un cenu ziņā pieejamas alternatīvas šo pesticīdu izmantošanai, lai izvairītos no nopietniem nodrošinātības ar pārtiku traucējumiem jaunattīstības valstīs, kas palielinātu badu visneaizsargātākajās iedzīvotāju grupās; prasa nodrošināt konkrētu atbalstu izglītībai un apmācībai par ilgtspējīgām augu aizsardzības pieejām un alternatīvām pesticīdu izmantošanai, kā arī maksimālai bīstamo vielu iedarbības samazināšanai;

99. nosoda to, ka ES attiecībā uz pesticīdiem pieļauj dubultus standartus, kas ļauj no ES eksportēt bīstamas vielas, kuras pašā Eiropas Savienībā ir aizliegts izmantot; uzsver, ka dažu pesticīdu izmantošana intensīvajā lauksaimniecībā jaunattīstības valstīs ietekmē ne tikai darba ņēmēju veselību, bet arī nodara kaitējumu videi; aicina nodrošināt izglītību un apmācību par ilgtspējīgu augu aizsardzības, agroekoloģisko un bioloģisko praksi;

100. atgādina, ka nesenajos ziņojumos ir konstatēts, ka pārtikas sistēmas rada līdz pat vienai trešdaļai siltumnīcefekta gāzu emisiju, līdz pat 80 % no bioloģiskās daudzveidības zuduma un izmanto līdz 70 % saldūdens; tomēr uzsver, ka ilgtspējīgas pārtikas ražošanas sistēmas būtu jāatzīst par būtisku šo pašreizējo problēmu risinājumu un ka ir iespējams pabarot arvien pieaugošo pasaules iedzīvotāju skaitu, vienlaikus aizsargājot mūsu planētu;

101. aicina ES aktīvi pildīt uztura jomas rīcības gada (2021. g.) apņemšanās, īpaši tās, kas izriet no ANO samita par pārtikas sistēmām un samita par uzturu izaugsmei un uzņemas galvenā loma sadarbības nodrošināšanā ar pirmiedzīvotāju kopienām; atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas lēmumu būt par nozīmīgu partneri astoņās koalīcijās ANO augstākā līmeņa sanāksmē par pārtikas sistēmām;

102. aicina Komisiju un dalībvalstis sadarboties ar Āfrikas Savienību, lai nodrošinātu lielāku apņemšanos un ieguldījumus, risinot pašreizējās uztura problēmas reģionā, un atbalstīt Āfrikas Savienības Uztura gadu: “Noturības stiprināšana uztura un pārtikas nodrošinājuma jomā Āfrikas kontinentā: stiprināt lauksaimniecības pārtikas sistēmas, veselības un sociālās aizsardzības sistēmas, lai paātrinātu cilvēkkapitāla, sociālā un ekonomiskā kapitāla attīstību”;

103. uzsver, ka digitālās tehnoloģijas un viedā un precīzā lauksaimniecība sniedz ievērojamas iespējas ilgtspējīgu lauksaimniecības pārtikas sistēmu attīstībai un taisnīgas un iekļaujošas ekonomikas izaugsmes veicināšanai jaunattīstības valstu lauku apvidos;

104. norāda uz nepieciešamību uzlabot pārtikas nodrošinājumu un uzturu jaunattīstības valstīs, izmantojot holistisku un ilgtspējīgu pārtikas sistēmas pieeju; aicina Komisiju pieņemt tiesībās balstītu iekļaujošu daudzpusēju stratēģiju; aicina Eiropas Komisiju nodrošināt, ka ES investīcijās lauksaimniecībā, ekonomikas attīstībā, klimata pārmaiņu mazināšanā un pielāgošanās tām, WASH , veselības aprūpes un citās nozarēs tiek pilnībā ņemts vērā uzturs, plānošanas posmā iekļaujot novērtējamus uztura rezultātus;

105. uzsver, ka ES ir jāaizstāv cilvēktiesības un tiesības uz pārtiku kā pārtikas sistēmu galvenais princips un prioritāte un kā būtisks instruments, ar ko nodrošina visvairāk atstumto iedzīvotāju grupu tiesības piekļūt uzturvielām bagātiem pārtikas produktiem, kā arī atzīst, cik svarīgi ir īstenot “ANO Deklarāciju par lauksaimnieku un citu lauku apvidos strādājošo personu tiesībām”;

106. atbalsta tirdzniecības starp ES un jaunattīstības valstīm iespēju attīstīšanu, jo tā ir iespējams veicināt vietējo lauksaimniecību; atgādina, ka ģimenes, kas nodarbojas ar lauksaimniecību, un mazie lauksaimnieki ir pierādījuši spēju nodrošināt daudzveidīgus produktus un ilgtspējīgi palielināt pārtikas ražošanu;

107. uzsver nepieciešamību atzīt lauksaimnieku, ražotāju organizāciju un to pārstāvju vadošo lomu jebkurā stratēģijā, kuras mērķis ir uzlabot nodrošinātību ar pārtiku, un uzsver, ka ir jāatbalsta kooperatīvu un ražotāju grupu veidošanās jaunattīstības valstīs, lai stiprinātu primāro ražotāju spēju pašiem efektīvāk organizēties nolūkā gūt ieņēmumus balstoties uz labāku pozīciju pārtikas ķēdēs, kā arī kopā gūtu pievienoto vērtību no produktu eksporta;

108. uzsver, ka tirdzniecības liberalizācija varētu ietekmēt atmežošanu, klimata pārmaiņas un bioloģiskās daudzveidības samazināšanos, kā arī pārtikas ražošanu un piekļuvi pārtikai; uzskata, ka ES tirdzniecības un ieguldījumu politikai attiecībā uz jaunattīstības valstīm vajadzētu būt balstītai uz tirdzniecības politiku, kas veicina mežu un bioloģiskās daudzveidības aizsardzību, vietējās lauksaimniecības un vietējo ražotāju un lauksaimnieku attīstību, lai veicinātu pilnīgu neatkarību uztura jomā un mazinātu zemes sagrābšanas un atmežošanas parādību lauksaimniecības eksporta vajadzībām;

109. uzskata, ka Savienībai un dalībvalstīm būtu jāveicina dažādas “godīgas tirdzniecības” iniciatīvas un visaptveroši jāintegrē vides un sociālie mērķi visos tirdzniecības nolīgumu noteikumos;

110. atgādina, ka sēklu daudzveidībai ir būtiska nozīme lauksaimniecības izturētspējas veidošanā pret klimata pārmaiņām; atgādina, ka saskaņā ar aplēsēm dažās Āfrikas valstīs lauku saimniecībās glabātās sēklas veido vairāk nekā 80 % no visām lauksaimniekiem vajadzīgajām sēklām; tādēļ aicina ES atbalstīt intelektuālā īpašuma tiesību režīmus tirdzniecības nolīgumos, kas veicina vietēji pielāgotu sēklu šķirņu un lauksaimnieku saglabātu sēklu šķirņu attīstību, bet atturēties ietekmēt sēklu tiesību reformu, jo īpaši Āfrikā, pieņemot 1991. gada Starptautiskās jaunu augu šķirņu aizsardzības savienības noteikumus, ciktāl tie nav saderīgi ar Starptautiskā līguma par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai ( ITPGRFA ) noteikumiem;

111. uzsver, ka zivsaimniecības un akvakultūras produkti ir daļa no veselīgākajiem pārtikas produktiem un tiem ir vismazākā ietekme uz dabisko vidi; norāda, ka tie var palīdzēt sasniegt vairākus ilgtspējīgas attīstības mērķus, jo īpaši 2. mērķi — bada izskaušana; tādēļ aicina Komisiju integrēt zivsaimniecības un akvakultūras produktus, pieņemot pārtikas nodrošinājuma stratēģijas, tostarp attiecībā uz jaunattīstības valstīm;

112. mudina ES turpināt darbu, lai noslēgtu daudzpusējās sarunas par zivsaimniecības subsīdijām Pasaules Tirdzniecības organizācijā, īstenojot 14.6. ilgtspējīgas attīstības mērķi, lai aizliegtu konkrētus zivsaimniecības subsīdiju veidus, kas veicina jaudas pārpalikumu un pārzveju, likvidētu subsīdijas, kas veicina NNN zveju, un atturētos no jaunu šādu subsīdiju ieviešanas, pilnībā ievērojot mērķus, kas noteikti Eiropas zaļajā kursā, 8. vides rīcības programmā un Parīzes nolīgumā;

113. aicina ar bioloģiskās daudzveidības stratēģijas globālo dimensiju atbalstīt tiesības uz pienācīgu pārtiku, īstenot ANO Deklarāciju par lauksaimnieku un citu lauku apvidos strādājošo personu tiesībām, lai pievērstos pasākumiem, kuru mērķis ir visā pasaulē uzlabot lauksaimniecībā nodarbināto darba apstākļus un to mazo lauksaimnieku ienākumus, kuri ir daļa no starptautiskajām pārtikas piegādes ķēdēm, kā arī nodrošināt, ka visās pārtikas nekaitīguma prasībās tiek iekļauts piesardzības princips; turklāt aicina ES saskaņot savu tirdzniecības politiku ar stratēģijas “No lauka līdz galdam” un biodaudzveidības stratēģijas mērķiem un Eiropas zaļajā kursā minēto oglekļneitralitātes mērķi;

114. uzsver, ka, lai sekmīgi sasniegtu ilgtspējas mērķus, ir nepieciešams, lai trešās valstis, kas darbojas uz globālās skatuves, ieguldītu to sasniegšanā arī savu daļu;

115. uzsver pārtikas vērtību, kas ir jāsaprot kā daudz vairāk nekā tikai prece, bet kā cilvēku tiesības, kuras ir jāīsteno, un ir labāk jānovērtē ekonomiskā, sociālā un vides ietekme un ārējā ietekme, kā arī pēc vajadzības jāsamazina vai jāizmanto ietekme uz ekonomiku, sociālo jomu un vidi;

116. aicina pastiprināt rīcību starptautiskā līmenī, lai nodrošinātu, ka politikas lēmumu pieņemšanas pamatā ir pārtikas nodrošinājums, lai novērstu trūkumu un gādātu par uztura nodrošinājumu visneaizsargātākajās valstīs;

117. aicina turpināt centienus nodrošināt ES politikas jomu saskaņotību atbilstoši principam par politikas saskaņotību ilgtspējīgai attīstībai; mudina nodrošināt, lai Eiropas eksports nekaitētu vietējās ražošanas un vietējo tirgu attīstībai; uzsver, ka ES brīvās tirdzniecības nolīgumiem nevajadzētu traucēt vietējai lauksaimniecībai, kaitēt mazajiem ražotājiem vai saasināt atkarību no pārtikas importa; mudina atbalstīt vietējo ražošanu un patēriņu, kas var nodrošināt vietējo darbvietu radīšanu, nodrošināt taisnīgas cenas, garantēt darba ņēmēju veselības aizsardzību un darba drošību un mazināt valstu atkarību no importa un neaizsargātību pret starptautiskajām cenu svārstībām;

118. norāda, ka ir vajadzīgas skaidras pamatnostādnes par to, kā panākt politikas saskaņotību attīstībai ES līmenī, vienlaikus pievēršoties potenciāli pretrunīgiem politikas mērķiem; mudina ES garantēt Eiropas lauksaimniecības un tirdzniecības politikas saskaņotību, lai atbalstītu nodrošinātību ar pārtiku un pārtikas apgādes neatkarību un aizsargātu vietējos un reģionālos tirgus;

o

o o

119. uzdod priekšsēdētājai šo rezolūciju nosūtīt Padomei un Komisijai.

(1) OV L 209, 14.6.2021., 1. lpp.

(2) OV L 163, 2.7.1996., 1. lpp.

(3) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0505.

(4) https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TA-9-2022-0073_EN.html

(5) OV C 289, 9.8.2016., 71. lpp.

(6) OV C 86, 6.3.2018., 10. lpp.

(7) OV C 215, 19.6.2018., 10. lpp.

(8) Pieņemtie teksti, P9_TA(2022)0099.

(9) OV C 25, 30.1.2008., 1. lpp.

(10) FAO, The State of World Fisheries and Aquaculture 2020, https://www.fao.org/3/ca9231en/CA9231EN.pdf

(11) IPBES-IPCC Co-Sponsored Workshop, Biodiversity and Climate Change, Workshop Report (IPBES un IPCC līdzsponsorētā darbsemināra ziņojums “Biodaudzveidība un klimata pārmaiņas”).

(12) 2021. gada ziņojums par stāvokli pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā pasaulē.

(13) 2021. gada globālais ziņojums par pārtikas krīzēm, septembra papildinājums.

(14) “Voluntary Guidelines to support the progressive realization of the right to adeguate food in the context of national food security” (Brīvprātīgas pamatnostādnes, lai atbalstītu tiesību uz atbilstīgu pārtiku pakāpenisku īstenošanu saistībā ar katras valsts pārtikas nodrošinājumu).

(15) 2021. gada ziņojums par stāvokli pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā pasaulē: https://www.fao.org/3/cb4474en/cb4474en.pdf

(16) 2021. gada ziņojums par stāvokli pārtikas nodrošinājuma un uztura jomā pasaulē.

(17) UNICEF, Pasaules Veselības organizācijas un Pasaules Bankas kopīgās bērnu malnutrīcijas aplēses, Levels and trends in child malnutrition, 2021.

(18) FAO, The State of World Fisheries and Aquaculture 2020, (“Pasaules zvejniecības un akvakultūras situācija 2020. gadā”) https://www.fao.org/3/ca9231en/CA9231EN.pdf

(19) 2021. gada globālais ziņojums par pārtikas krīzēm.

(20) Via Campesina uztursuverenitātes jēdzienu definē kā “tautu tiesības uz veselīgu un kultūrai piemērotu pārtiku, kas ražota ekoloģiski drošā un ilgtspējīgā veidā, un to tiesības pašām lemt par savām pārtikas un lauksaimniecības sistēmām.” ANO Pasaules pārtikas nodrošinājuma komiteja uzskata, ka nodrošinātība ar pārtiku ir panākta tad, kad “visiem cilvēkiem jebkurā laikā ir fiziska un ekonomiska iespēja piekļūt pietiekamam daudzumam nekaitīgas un uzturvielām bagātas pārtikas, lai apmierinātu uztura vajadzības un saņemtu vēlamo pārtiku aktīvai un veselīgai dzīvei.”

(21) https://www.oxfam.org/en/empowering-women-farmers-end-hunger-and-poverty

(22) Jones, Andrew D, Creed-Kanashiro, Hilary, Zimmerer, Karl S., De Haan, Stef, Carrasco, Miluska, Meza, Krysty, Cruz-Garcia, Gisella S., Tello, Milka, Amaya, Franklin Plasencia, Marin, R. Margot, un Ganoza, Lizette. 2018. g. Farm-level agricultural biodiversity in the Peruvian Andes is associated with greater odds of women achieving a minimally diverse and micronutrient adequate diet. Journal of Nutrition 148(10): 1625-1637.