Eiropas Parlamenta normatīvā rezolūcija par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumam, ar kuru izdara labojumus Direktīvā 2002/2/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 79/373/EEK par barības maisījumu apriti (COM(2006)0340 — C6-0209/2006 — 2006/0117(COD))



Oficiālais Vēstnesis 317 E , 23/12/2006 Lpp. 0166 - 0166



20061223 P6_TC1-COD(2005)0246 Eiropas Parlamenta nostāja pieņemta pirmajā lasījumā 2006. gada 12. decembrī, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes regulu (EK) Nr. …/2007, ar ko nosaka Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais Muitas kodekss) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 26., 95., 133. un 135. pantu, ņemot vērā Spānijas un Portugāles Pievienošanās akta 2. protokolu par Kanāriju salām un Seūtu, un Meliļu un jo īpaši tā 9. panta 1. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu [1], rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru [2], tā kā: (1) Kopienas pamats ir muitas savienība. Gan Kopienas komersantu, gan muitas iestāžu interesēs ir ieteicams apkopot pašreizējos muitas tiesību aktus Kopienas Muitas kodeksā (turpmāk tekstā — "kodekss"). Kodeksā, kura pamatā ir iekšējā tirgus princips, būtu jābūt iekļautiem vispārīgiem noteikumiem un procedūrām, kas nodrošina Kopienas līmenī pieņemto tarifa un citu kopējās politikas pasākumu īstenošanu saistībā ar preču tirdzniecību starp Kopienu un valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ņemot vērā šo kopējo politiku prasības. Tās nedrīkst ierobežot citās jomās paredzētos īpašos noteikumus, kuri var būt vai kurus var ieviest, cita starpā, lauksaimniecību, vidi, kopējo tirdzniecības politiku, statistiku vai pašu resursus regulējošo tiesību aktu kontekstā. Tiesību aktiem muitas jomā būtu jābūt labāk saskaņotiem ar noteikumiem par ievedmaksājumu iekasēšanu, nemainot spēkā esošo nodokļu noteikumu darbības jomu. (2) Saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par Kopienas finanšu interešu aizsardzību un rīcības plānu 2004. un 2005. gadam [3], būtu jāpieņem tiesiskais regulējums Kopienas finanšu interešu aizsardzībai. (3) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi [4] tika pamatota ar tādu muitas procedūru integrāciju, kuras dalībvalstīs atsevišķi piemēroja 80. gados. Minētā regula kopš tās ieviešanas ir vairākkārt un būtiski grozīta, lai risinātu tādas īpašas problēmas kā, piemēram, labticības aizsardzība vai drošības prasību ievērošana. Turpmāki kodeksa grozījumi ir vajadzīgi, jo pēdējos gados ir notikušas nozīmīgas juridiskas pārmaiņas gan Kopienas, gan starptautiskajā līmenī, piemēram, Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma termiņa izbeigšanās un Pievienošanās akta stāšanās spēkā 2004. gada 1. maijā, kā arī grozījumi Starptautiskajā muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvencijā (turpmāk tekstā — "Kioto konvencija"), un Eiropas Kopienas pievienošanās šo grozījumu protokolam apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2003/231/EK [5]. Patlaban ir īstais laiks pilnveidot muitas procedūras un ņemt vērā to, ka elektroniskas deklarācijas un to elektroniska apstrāde ir norma un ka izņēmums ir deklarācijas papīra formātā un to apstrāde. Tāpēc nepietiek ar turpmākiem grozījumiem šajā kodeksā; ir vajadzīga pilnīga un pamatīga pārbaude. (4) Likumīgas tirdzniecības veicināšanai un krāpšanas apkarošanai ir vajadzīgas vienkāršas, ātras un standartizētas muitas procedūras un darbības. Tāpēc saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par vienkāršu un elektronisku muitas un tirdzniecības vidi [6] ir lietderīgi vienkāršot muitas tiesību aktus, lai varētu izmantot mūsdienīgus rīkus un tehnoloģijas, turpmāk sekmēt vienotu muitas tiesību aktu piemērošanu, tādējādi veicinot pamatu efektīvu un vienkāršu muitošanas procedūru nodrošināšanai. Muitas procedūras ir jāapvieno vai jāsaskaņo, kā arī jāatstāj tikai ekonomiski pamatotas procedūras, lai kāpinātu komercdarbības konkurētspēju. (5) Iekšējā tirgus izveide, šķēršļu mazināšana starptautiskajai tirdzniecībai un ieguldījumiem, kā arī pastiprināta vajadzība nodrošināt drošību un drošumu pie Kopienas ārējām robežām ir pārveidojusi muitas lomu, piešķirot tai galveno nozīmi globalizācijas procesā un starptautiskās tirdzniecības uzraudzībā un pārvaldībā, kā arī sekmējot valstu un uzņēmumu konkurētspēju. Tāpēc muitas tiesību aktiem ir jāatspoguļo jaunā ekonomiskā realitāte un jaunā muitas loma un misija. (6) Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (turpmāk tekstā — "IT") izmantošana ir galvenais faktors tirdzniecības sekmēšanai un vienlaikus arī muitas kontroles efektivitātei, tādējādi mazinot izmaksas komercdarbībai un risku sabiedrībai. Tāpēc ir jārada tāds tiesību princips, ka visi muitas un tirdzniecības darījumi veicami elektroniski un ka IT sistēmas muitas darbībām visās dalībvalstīs komersantiem piedāvā vienas un tās pašas iespējas. (7) Vienlaikus ar informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanu būtu jāsaskaņo arī muitas kontroles pasākumi, kuriem būtu jābūt efektīviem visā Kopienas teritorijā un kuri nedrīkst radīt konkurences ierobežojumus dažādās vietās, kur iebrauc teritorijā un izbrauc no tās. (8) Komercdarbības vienkāršošanas interesēs, vienlaikus paredzot atbilstīgus kontroles līmeņus attiecībā uz precēm, kas ievestas Kopienas muitas teritorijā vai izvestas no tās, ievērojot atbilstošos datu aizsardzības noteikumus, ir lietderīgi, ka muitas iestādes un citi dienesti, kuri ir iesaistīti minētajā kontrolē, piemēram, policija, robežsardze, veterinārā un vides pārvalde, koplieto komersantu sniegto informāciju, lai komersantam informācija būtu jāsniedz tikai vienreiz ("vienota nodokļu deklarācija") un lai minētās iestādes preces kontrolētu vienlaikus un tajā pašā vietā ("pilna apjoma apkalpošana"). (9) Atsevišķu uzņēmumu komercdarbības vienkāršošanas interesēs komersantiem būtu jābūt tiesīgiem arī turpmāk iecelt sev pārstāvi attiecībās ar muitas dienestiem. Tomēr šīs pārstāvības tiesības vairs nedrīkst būt noteiktas kādas dalībvalsts tiesību aktā. Turklāt būtu jābūt iespējai piešķirt atzītā komersanta statusu pārstāvim attiecībām ar muitas dienestiem. (10) Atbilstīgiem un uzticamiem komersantiem, piemēram, "atzītajiem komersantiem"būtu jābūt iespējai maksimāli plaši izmantot muitas noteikumu vienkāršojumu un, ņemot vērā drošības un drošuma aspektus, gūt labumu no muitas kontroles, kas samazināta līdz minimumam. Atsevišķi vai vienlaikus viņi varēs arī izmantot tāda komersanta statusu, kam piešķirts "muitas vienkāršojums", vai "drošības un drošuma" statusu. (11) Attiecībā uz visiem lēmumiem, kas ir oficiāli muitas iestāžu dokumenti, tostarp saistošā informācija, ko ir sagatavojušas minētās iestādes, un kas skar muitas tiesību aktus, un kam ir vienāds juridiskais spēks attiecībā uz vienu vai vairākām personām, jāparedz vieni un tie paši noteikumi. Visi šādi lēmumi ir spēkā visā Kopienā, un ir jābūt iespējai katru šādu lēmumu anulēt, grozīt, izņemot, ja atrunāts citādi vai tie atcelti, jo neatbilst muitas tiesību aktiem vai to interpretācijai. (12) Saskaņā ar Pamattiesību hartu bez tiesībām pārsūdzēt jebkuru muitas iestāžu lēmumu jāparedz arī ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek pieņemts jebkāds lēmums, kas personu varētu nelabvēlīgi ietekmēt. Šādu kodeksa noteikumu jāpiemēro arī pēcmuitošanas piedziņas gadījumos un pieņemot lēmumus, kas saistīti ar muitas nodokļa atmaksas vai atlaišanas prasībām. (13) Muitas procedūru vienkāršošana elektroniskā vidē paredz pienākumu sadali starp dažādu dalībvalstu muitas iestādēm. Visā iekšējā tirgū ir jānodrošina atbilstīgs līmenis efektīvām, samērīgām un tādām sankcijām, kas attur no noteikumu pārkāpšanas, lai apkarotu jebkuru muitas noteikumu pārkāpumu un tādējādi mazinātu krāpšanas risku, draudus drošībai un drošumam un nodrošinātu Kopienas finanšu intereses. To var sasniegt, vienīgi izmantojot kopēju Kopienas sistēmu, kas piešķir tiesību uzlikt sodus un noteikt minēto sodu apmēra robežas, pilnībā ievērojot Pamattiesību hartu. (14) Lai nodrošinātu līdzsvaru starp muitas iestāžu vajadzībām attiecībā uz muitas tiesību aktu pareizu piemērošanu, no vienas puses, un vienlīdzīgu attieksmi pret komersantiem, no otras puses, ir jāpiešķir plašas kontroles pilnvaras minētajām iestādēm un pārsūdzības tiesības — komersantiem. (15) Lai līdz minimumam samazinātu riska iespējamību Kopienai, tās pilsoņiem un tirdzniecības partneriem, saskaņotu muitas kontroles pasākumu pamatā jābūt vienotai riska pārvaldības sistēmai un elektroniskām sistēmām tās īstenošanai. Visās dalībvalstīs izveidojot vienotu riska pārvaldības sistēmu, vajadzētu tām atļaut veikt muitas kontroles pasākumus pēc izlases veida pārbaudes principa. (16) Ir jānosaka faktori, uz kuru pamata tiek piemēroti ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi un citi pasākumi saistībā ar preču tirdzniecību. Tāpat arī būtu jānosaka skaidri noteikumi attiecībā uz izcelsmes apliecinājumu izsniegšanu Kopienā, ja to pieprasa īpaši tirdzniecības nosacījumi. (17) Attiecībā uz noteikumiem par preferenciālu izcelsmi nolūkā paātrināt lēmumu pieņemšanas procesu Kopienā ir lietderīgi Komisijai piešķirt šo noteikumu pieņemšanas pilnvaras, ja ar precēm gūst labumu no tādiem tarifa preferenču pasākumiem, kas ir piemērojami tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu. (18) Vēlams apkopot visus ievedmuitas parāda rašanās gadījumus, izņemot tos, kas radušies pēc tam, kad iesniegta muitas deklarācija par preču izlaišanu brīvam apgrozījumam vai preču ievešanu uz laiku, piemērojot daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, lai izvairītos no grūtībām, kas rodas, nosakot parāda rašanās tiesisko pamatu. Tas pats jāpiemēro izvedmuitas parāda rašanās gadījumā. (19) Tā kā muitas iestāžu jaunā loma paredz atbildības jomu dalīšanu un sadarbību starp muitas iestādēm un muitas punktiem, muitas parādam vairumā gadījumu būtu jārodas tajā vietā, kur parādnieks ir reģistrēts, jo par šo vietu atbildīgā muitas iestāde var vislabāk pārzināt attiecīgās personas darbības. (20) Turklāt saskaņā ar Kioto konvenciju ir lietderīgi paredzēt ierobežotu tādu gadījumu skaitu, kad ir vajadzīga administratīvā sadarbība starp dalībvalstīm, lai reģistrētu muitas parāda rašanās vietu un piedzītu muitas nodokļus. (21) Noteikumiem saistībā ar īpašām procedūrām būtu jāpieļauj vienu vispārēju galvojumu visām īpašu procedūru kategorijām un to, ka minētais galvojums ir vispārējs un attiecas uz daudzām muitas darbībām. (22) Lai nodrošinātu Kopienas un dalībvalstu finanšu interešu labāku aizsardzību, galvojumam būtu jāattiecas uz nedeklarētām vai nepareizi deklarētām precēm, kuras ir iekļautas sūtījumā vai attiecībā uz kurām ir iesniegta deklarācija. Šā paša iemesla dēļ galvotāja uzņēmumam būtu jāsedz arī nodokļu summas, kas jāmaksā pēc preču kontroles, kas notiek pēc to izlaišanas. (23) Lai pasargātu Kopienas un dalībvalstu finanšu intereses un ierobežotu krāpšanas mēģinājumus, ir ieteicams vienoties par pasākumiem, kas iekļauj diferencētus pasākumus vispārēja galvojuma piemērošanai. Ja ir paaugstināts krāpšanas risks, būtu jābūt iespējai uz laiku aizliegt vispārēja galvojuma piemērošanu, ņemot vērā komersantu konkrētos apstākļus. (24) Tāpat arī ir jāņem vērā attiecīgās personas laba ticība gadījumos, kad muitas parāds ir radies sakarā ar neatbilstību muitas tiesību aktiem, kā arī lai mazinātu parādnieka nolaidības ietekmi. (25) Jāievieš princips, pēc kura nosaka Kopienas preču statusu, apstākļus, kas saistīti ar šāda veida statusa zaudēšanu, kā arī jānosaka pamats, kad šis statuss paliek negrozīts, ja preces uz laiku atstāj Kopienas muitas teritoriju. (26) Ja komersants jau iepriekš ir iesniedzis informāciju, kas vajadzīga preču atbilstības kontrolēm, kuras saistītas ar risku, ir lietderīgi nodrošināt, ka ātra preču izlaišana arī ir noteikums. Fiskālās un tirdzniecības politikas kontroli galvenokārt būtu jāveic tai muitas iestādei, kura ir atbildīga par komersanta telpām. (27) Noteikumi attiecībā uz muitas deklarācijām būtu jāmodernizē un jāvienkāršo, jo īpaši pieprasot, lai muitas deklarācijas parasti tiktu sagatavotas elektroniski, un nodrošinot tikai vienu vienkāršotas deklarācijas veidu. (28) Tā kā Kioto konvencija atbalsta muitas deklarāciju iesniegšanu, reģistrēšanu un pārbaudi pirms preču piegādes, turklāt vietas, kur deklarācija ir iesniegta, nodalīšanu no vietas, kur preces atrodas fiziski, ir lietderīgi veikt centralizētu muitošanu tajā vietā, kur komersants ir reģistrēts. Centralizētā muitošanā jāiekļauj iespēja izmantot vienkāršotas deklarācijas, atlikt aizpildītu deklarāciju un pieprasīto dokumentu, iesniegšanas termiņu, periodiskas deklarācijas un atliktu maksājumu. (29) Lai visā Kopienā sekmētu neitrālu konkurences nosacījumu nodrošināšanu, Kopienas līmenī ir jānosaka noteikumi, kas reglamentē, ka muitas dienesti var citādi iznīcināt vai realizēt preces, un kurus iepriekš noteica valsts tiesību akti. (30) Īpašām procedūrām (tranzītam, uzglabāšanai, īpašai izmantošanai un pārstrādei) ir jānodrošina kopēji un vienkārši noteikumi, kurus papildina neliels noteikumu kopums katrai īpašās procedūras kategorijai, lai komersants varētu viegli izvēlēties pareizo procedūru, izvairīties no kļūdām un mazināt piedziņu un nodokļa atmaksu skaitu pēc preču izlaišanas kontroles. (31) Ir jāsekmē atļauju izsniegšana vairākām īpašām procedūrām ar vienu galvojumu un vienu pārraugošo muitas iestādi, kā arī šādos gadījumos ir jābūt vienkāršiem noteikumiem par muitas parāda rašanos. Pamatprincips ir šāds: preces, kuras ir nodotas īpašai procedūrai vai no kurām izgatavoti produkti jānovērtē tad, kad ir radies muitas parāds. Tomēr, ja tas ir ekonomiski pamatoti, preces būtu jāvar novērtēt tad, kad tās ir nodotas īpašai procedūrai. Tos pašus principus būtu jāpiemēro attiecībā uz parastajām apstrādes metodēm. (32) Ņemot vērā pastiprinātos ar drošību saistītus pasākumus, kas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 648/2005 ( 2005. gada 13. aprīlis), ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi [7] iekļauti kodeksā, preču izvietošanai brīvajās zonās būtu jākļūst par muitas procedūru, un, precēm nonākot muitas teritorijā, uz precēm un preču uzskaiti būtu jāattiecina muitas kontrole. (33) Attiecībā uz precēm, kas nodotas izmantošanai īpašam nolūkam, jāpieņem tiesisks regulējums, kas saistīts ar akcīzes nodokļa atlikšanu, kā paredzēts Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību [8], PVN, ievedot preces, kā paredzēts 7. panta 3. punkta un 10. panta 3. punktā Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze [9], kā arī ar tirdzniecības politikas pasākumiem. (34) Ņemot vērā, ka paredzētā atpakaļizvešana vairs nav aktuāla, apturēšanas procedūra, ko piemēro muitas procedūrai "ievešanai pārstrādei", jāapvieno ar "pārstrādi muitas kontrolē", un jāatsakās no nodokļu atmaksāšanas procedūras, ko piemēro muitas procedūrai "ievešana pārstrādei". Šai procedūrai "ievešana pārstrādei"būtu jāattiecas arī uz preču iznīcināšanu, izņemot, ja notiek preču iznīcināšana muitas uzraudzībā vai muitā. (35) Drošības pasākumi, ko piemēro attiecībā uz Kopienas precēm, kas ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas, būtu arī jāpiemēro, atpakaļizvedot ārpuskopienas preces. Tie paši pamatnoteikumi jāpiemēro attiecībā uz visiem preču veidiem, vajadzības gadījumā pieļaujot izņēmuma iespēju, piemēram, ja preces transportē caur Kopienas muitas teritoriju vienīgi tranzītā. (36) Lai nodrošinātu efektīvu lēmumu pieņemšanas procesu un vienotību, ir lietderīgi vienkāršot īstenošanas pasākumu, paskaidrojumu, vadlīniju un tādu Komisijas lēmumu pieņemšanas mehānismu, pamatojoties uz kuriem pieprasa atsaukt muitas dienestu pieņemtu lēmumu, kā arī kopējas nostājas sagatavošanas mehānismu komitejās, darba grupās un speciālistu grupās, kuras ir izveidotas ar starptautiskajiem nolīgumiem muitas tiesību aktu jomā vai saskaņā ar tiem. Pārvaldības procedūra ir visatbilstošākā īstenošanas noteikumu pieņemšanai, un konsultāciju procedūra — vadlīniju un paskaidrojumu pieņemšanai. (37) Īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā Padomes 1999. gada 28. janvāra Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību [10]. (38) Ir lietderīgi paredzēt iespējas īstenošanas noteikumu pieņemšanai, jo īpaši, ja Kopiena atzīst saistības un pienākumus saistībā ar starptautiskajiem nolīgumiem, kuri prasa Kodeksa noteikumu pieņemšanu. (39) Lai vienkāršotu un racionalizētu muitas tiesību aktus, daudzi noteikumi, kurus pašlaik ietver autonomi Kopienas akti, pārredzamības dēļ ir iekļauti kodeksā. Tāpēc tālāk uzskaitītās regulas kopā ar Regulu (EEK) Nr. 2913/92 ir jāatceļ: - Padomes 1991. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 3925/91 par pārbaužu un formalitāšu atcelšanu personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai Kopienas iekšējos lidojumos un personu bagāžai Kopienas iekšējos jūras braucienos [11]; - Padomes 2000. gada 5. decembra Regula (EK) Nr. 82/2001 par noteiktas izcelsmes izstrādājumu jēdziena definīciju un par administratīvās sadarbības metodēm tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu [12]; - Padomes 2001. gada 11. jūnija Regulas (EK) Nr. 1207/2001 par procedūru, kas vienkāršo preču pārvadājuma sertifikātu EUR 1 izdošanu, deklarāciju faktūrā un EUR 2 veidlapu aizpildīšanu un atļauju izdošanu atzītiem eksportētājiem saskaņā ar noteikumiem, kuri regulē Eiropas Kopienas un atsevišķu valstu tirdzniecības atvieglojumus [13]. (40) Saskaņā ar proporcionalitātes principu Muitas savienības kā starptautiskā tirgus galvenā pīlāra efektīvai funkcionēšanai ir jānosaka noteikumi un procedūras, kas ir piemērojamas precēm, kuras tiek vai nu ievestas, vai izvestas no Kopienas muitas teritorijas. Šajā regulā ir paredzēti tikai tādi noteikumi, kas vajadzīgi, lai sasniegtu noteiktos mērķus saskaņā ar Līguma 5. panta trešo daļu, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. I SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. NODAĻA MUITAS TIESĪBU AKTU DARBĪBAS JOMA, MUITAS MISIJA UN DEFINĪCIJAS 1. pants Priekšmets un darbības joma Ar šo regulu izveido Kopienas Muitas kodeksu (turpmāk tekstā — "kodekss"), ar kuru nosaka vispārīgus noteikumus un procedūras, kas ir piemērojamas precēm, kuras ir ievestas Kopienas muitas teritorijā vai izvestas no tās. Kodeksu vienoti piemēro visā Kopienas muitas teritorijā, neskarot tiesību aktus citās jomās attiecībā uz šādu tirdzniecību. 2. pants Muitas dienestu misija Muitas dienesti ir atbildīgi par Kopienas starptautiskās tirdzniecības pārraudzību, tādējādi sekmējot brīvu tirdzniecību, iekšējā tirgus ārējo aspektu, kopējo tirdzniecības politiku un citas kopējās Kopienas politikas, kam ir ietekme uz tirdzniecību, īstenošanu, kā arī vispārējas piegādes ķēdes drošību. Šie uzdevumi ir šādi: a) Kopienas un tās dalībvalstu finanšu interešu aizsardzība; b) Kopienas aizsardzība pret negodīgu un nelikumīgu tirdzniecību, tajā pašā laikā atbalstot likumīgu komercdarbību; c) pilsoņu un vides drošības un drošuma nodrošināšana, ja vajadzīgs, ciešā sadarbībā ar citām iestādēm; d) pieņemama līdzsvara saglabāšana starp muitas kontroli un likumīgas tirdzniecības veicināšanu. 3. pants Muitas teritorija 1. Kopienas muitas teritoriju veido tālāk uzskaitītās teritorijas, tostarp to teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa: - Beļģijas Karalistes teritorija; - Čehijas Republikas teritorija; - Dānijas Karalistes teritorija, izņemot Farēru salas un Grenlandi; - Vācijas Federālās Republikas teritorija, izņemot Helgolandes salu un Bīzingenes teritoriju (Vācijas Federatīvās Republikas un Šveices Konfederācijas 1964. gada 23. novembra Līgums); - Igaunijas Republikas teritorija; - Grieķijas Republikas teritorija; - Spānijas Karalistes teritorija, izņemot Seūtu un Meliļu; - Francijas Republikas teritorija, izņemot Jaunkaledoniju, Majotu, Senpjēru un Mikelonu, Volisa un Futūnas salu un Franču Polinēziju; - Īrijas teritorija; - Itālijas Republikas teritorija, izņemot Liviņjo un Campione d'Italia pašvaldības un Itālijas teritoriālos Lugāno ezera ūdeņus starp krastu un apgabala no Pontetrēzas līdz Porto Čerezio politisko robežu; - Kipras Republikas teritorija saskaņā ar Pievienošanās akta noteikumiem; - Latvijas Republikas teritorija; - Lietuvas Republikas teritorija; - Luksemburgas Lielhercogistes teritorija; - Ungārijas Republikas teritorija; - Maltas Republikas teritorija; - Nīderlandes Karalistes teritorija Eiropā; - Austrijas Republikas teritorija; - Polijas Republikas teritorija; - Portugāles Republikas teritorija; - Slovēnijas Republikas teritorija; - Slovākijas Republikas teritorija; - Somijas Republikas teritorija; - Zviedrijas Karalistes teritorija; - Lielbritānijas un Ziemeļīrijas, un Normandijas salu, Menas salas Apvienotās Karalistes teritorija. 2. Šādas teritorijas, tostarp teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa, kuras atrodas ārpus dalībvalstu teritorijas, ņemot vērā konvencijas un līgumus, kas uz tām attiecas, jāuzskata par Kopienas muitas teritorijas daļu: a) FRANCIJA Monako teritorija, kā noteikts Muitas konvencijā, kas 1963. gada 18. maijā parakstīta Parīzē (Francijas Republikas 1963. gada 27. septembraOficiālais Vēstnesis, 8679. lpp.); b) KIPRA Apvienotās Karalistes Akrotiri un Dhekelia Suverēnās bāzu teritorijas, kā noteikts Līgumā par Kipras Republikas izveidi, kas 1960. gada 16. augustā parakstīts Nikosijā (Apvienotās Karalistes Līgumu sērija Nr. 4 (1961. gads) Cmnd. 1252). 3. Dažus muitas tiesību aktu noteikumus var piemērot ārpus Kopienas muitas teritorijas tādu tiesību aktu sistēmā, kuri reglamentē īpašas jomas vai starptautiskas konvencijas. 4. pants Definīcijas Kodeksā piemēro šādas definīcijas: 1) "Muitas dienesti" ir dalībvalstu muitas pārvaldes, kuras ir atbildīgas par muitas tiesību aktu piemērošanu, un citas iestādes, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtas pilnvaras piemērot dažus muitas tiesību aktus. 2) "Muitas tiesību akti" ir tiesību aktu kopums, ko veido: a) kodekss un tā īstenošanas noteikumi, kas pieņemti Kopienas līmenī un attiecīgos gadījumos valsts līmenī; b) Kopējais muitas tarifs; c) starptautiski nolīgumi, kuros ietverti muitas noteikumi, ciktāl tie ir piemērojami Kopienā. 3) "Persona" ir fiziskas personas, juridiskas personas un jebkura personu apvienība, kas nav juridiska persona, bet kas saskaņā ar Kopienas vai valsts tiesību aktiem ir tiesīga veikt tiesiskus darījumus. 4) "Komersants" ir persona, kura savā profesionālajā darbībā ir iesaistīta darbībās, uz kurām attiecas muitas tiesību akti. 5) "Pārstāvis attiecībām ar muitas dienestiem" ir jebkura Eiropas Savienības teritorijā reģistrēta persona, kas sniedz muitas pakalpojumus trešām pusēm. 6) "Risks" ir tāda gadījuma iespējamība, kas var rasties saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras ir pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus minētās teritorijas, un ar tādu preču esību, kurām nav Kopienas preču statusa, un kam būtu šādas sekas: a) Kopienas vai valsts līmeņa pasākumu pareiza piemērošana ir traucēta; b) Kopienas un tās dalībvalstu finanšu intereses ir apdraudētas; c) Kopienas un tās pilsoņu, cilvēka, dzīvnieku vai augu veselība, vides vai patērētāju drošība un drošums ir apdraudēti. 7) "Muitas kontrole" ir īpašas darbības, kuras saskaņā ar 27. līdz 30. pantu veic muitas dienesti. 8) "Kopējā deklarācija" ir deklarācija, kas jāaizpilda pirms preču ievešanas Kopienas muitas teritorijā vai izvešanas no tās. 9) "Muitas deklarācija" ir dokuments, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā paziņo par savu vēlmi precēm piemērot konkrētu muitas procedūru, ja vajadzīgs, norādot, ka jāpiemēro īpaši noteikumi. 10) "Deklarētājs" ir persona, kas aizpilda kopējo deklarāciju vai muitas deklarāciju savā vārdā, vai persona, kuras vārdā muitas deklarācija ir aizpildīta. 11) "Muitas procedūra" ir jebkura no šādām procedūrām, ko saskaņā ar šo kodeksu piemēro precēm: a) izlaišana brīvam apgrozījumam; b) īpašas procedūras; c) izvešana. 12) "Ievedmuitas nodokļi" ir muitas nodokļi, kas noteikti Kopējā muitas tarifā un kas jāmaksā, preces ievedot. 13) "Izvedmuitas nodokļi" ir muitas nodokļi, kas noteikti Kopējā muitas tarifā un kas, kas jāmaksā, preces izvedot. 14) "Ārpuskopienas preces" ir preces, kas nav minētas 20) punktā vai kas ir zaudējušas Kopienas preču statusu. 15) "Riska pārvaldība" ir sistemātiska riska identificēšana un visu to pasākumu īstenošana, kuri ir vajadzīgi, lai ierobežotu riska izpausmes. 16) "Preču izlaišana" ir darbība, ar kuru muitas dienesti atļauj preces izmantot tādiem nolūkiem, kas norādīti muitas procedūrā, kuru tām piemēro. 17) "Muitas uzraudzība" ir darbība, ko veic muitas dienesti, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas tiesību akti un, ja vajadzīgs, citi noteikumi, kas piemērojami precēm, uz kurām attiecina šo darbību. 18) "Nodokļu atmaksa" ir tādu ievedmuitas nodokļu atmaksa vai atlaišana, kuri jāmaksā par brīvam apgrozījumam izlaistām precēm, ja no Kopienas muitas teritorijas tiek izvestas preces nemainītā veidā vai pārstrādātu produktu veidā. 19) "Pārstrādāti produkti" ir preces, kas tiek nodotas pārstrādes procedūrai un kuras tiek pakļautas pārstrādes darbībām. 20) "Kopienas muitas teritorijā reģistrēta persona ir": a) fiziskas personas gadījumā — ikviena persona, kam Kopienas muitas teritorijā ir pastāvīga dzīvesvieta; b) juridiskas personas vai personu apvienību gadījumā — ikviena persona, kurai Kopienas muitas teritorijā ir juridiskā adrese, galvenā pārvalde vai pastāvīga komercdarbības veikšanas vieta. 21) "Statuss muitā" ir preces kā Kopienas vai ārpuskopienas preces statuss. 22) "Kopienas preces" ir preces, kas iekļautas jebkurā no šādām kategorijām: a) preces, kas ir pilnīgi iegūtas Kopienas muitas teritorijā, atskaitot preces, kas ievestas no valstīm vai teritorijām, kuras nav Kopienas muitas teritorijā; b) preces, kas ievestas no valstīm vai teritorijām, kuras nav Kopienas muitas teritorijā, un ir izlaistas brīvam apgrozījumam; c) preces, kas ir iegūtas vai saražotas Kopienas muitas teritorijā tikai no tādām precēm, kuras minētas b) apakšpunktā, vai no tādām precēm, kas minētas a) un b) apakšpunktā. 23) "Preču uzrādīšana muitai" ir paziņošana muitas dienestiem par preču piegādi muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai apstiprinātā vietā un šo preču pakļaušana muitas kontrolei. 24) "Preču valdītājs" ir persona, kas ir preču īpašnieks vai kurai ir līdzīgas tiesības rīkoties ar tām, vai kura tās fiziski kontrolē. 25) "Procedūras izmantotājs" ir persona, kas aizpilda deklarāciju vai kuras uzdevumā tiek aizpildīta muitas deklarācija, vai persona, kurai ir nodotas minētās personas tiesības un pienākumi attiecībā uz muitas procedūru. 26) "Tirdzniecības politikas pasākumi" ir ārpustarifu pasākumi, kas kā kopējās tirdzniecības politikas daļa noteikti tādu Kopienas noteikumu formā, kuri reglamentē preču ievešanu un izvešanu. 27) "Pārstrādes darbības" ir jebkura no šādām darbībām: a) darbības ar precēm, tostarp to uzstādīšana, montāža vai pierīkošana citām precēm; b) preču pārstrāde; c) preču iznīcināšana; d) preču labošana, ieskaitot to atjaunošanu un sakārtošanu; e) tādu preču izmantošana, kuru nav kompensācijas produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu ražošanai vai sekmē to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnīgi vai daļēji izlietotas (ražošanas piederumi). 28) "Ieguves norma" ir pārstrādātu produktu daudzums vai procentuāla daļa, ko iegūst, pārstrādājot konkrētu daudzumu preču, kas pakļautas pārstrādes procedūrai. 2. NODAĻA PERSONU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ MUITAS TIESĪBU AKTIEM 1. iedaļa Informācijas sniegšana 5. pants Datu apmaiņa 1. Visu vajadzīgo datu, klātpievienoto dokumentu, lēmumu un apstiprinājumu apmaiņa starp muitas dienestiem, ka arī starp komersantiem un muitas dienestiem jāveic, izmantojot elektroniskas datu apstrādes iekārtas. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā tiesību akta nebūtisku elementu grozīšanai ar pasākumiem, kas nosaka izņēmumus šā punkta pirmajai daļai. 2. Ja vien nav īpaši noteikts citādi, Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko paredz: a) noteikumus, kas nosaka un reglamentē ziņojumus, ar kuriem apmainās muitas iestādes, cik tas nepieciešams muitas tiesību aktu piemērošanai; b) kopējo datu kopu un ziņojumu formātu, ar ko apmainās saskaņā ar muitas tiesību aktiem. Pirmās daļas b) apakšpunktā minētie dati ietver sīkas ziņas, kas ir vajadzīgas riska analīzei, un atbilstošu muitas kontroles piemērošanu, ja vajadzīgs, izmantojot starptautiskus standartus un komercpraksi. Sistēmas, kas saskaņā ar 1. punktu ir vajadzīgas elektroniskai datu apmaiņai starp muitas iestādēm, ir jāievieš vēlākais līdz 2009. gada 30. jūnijam. 6. pants Datu aizsardzība 1. Uz visiem datiem, kurus muitas dienesti, veicot savus pienākumus ir ieguvuši, un kuri ir konfidenciāli vai ir sniegti konfidenciāli, attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Izņemot 28. panta 2. punktā paredzētajiem muitas kontroles mērķiem, kompetentās iestādes nedrīkst izpaust šādus datus bez tās personas vai iestādes īpašas atļaujas, kas tos ir sniegusi. Tomēr šādus datus var izpaust bez atļaujas, ja kompetentajām iestādēm ir pienākums vai pilnvarojums to veikt saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem, īpaši attiecībā uz datu aizsardzību vai saistībā ar tiesvedību. 2. Konfidenciālu datu paziņošana tādu valstu vai teritoriju muitas pārvaldēm un citām iestādēm, kuras atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ir atļauta vienīgi saskaņa ar starptautisku nolīgumu, nodrošinot līdzvērtīgu datu aizsardzības līmeni. Paziņojot vai izpaužot datus, pilnībā ievēro spēkā esošos datu aizsardzības noteikumus. 7. pants Papildu informācijas apmaiņa starp muitas dienestiem un komersantiem 1. Muitas dienesti un komersanti var apmainīties ar visiem datiem, kas nav īpaši prasīti muitas tiesību aktos, lai savstarpēji sadarbotos riska identificēšanā un neitralizēšanā. Minēto datu apmaiņa var notikt saskaņā ar rakstisku nolīgumu un var ietvert muitas dienestu piekļuvi komersantu datorsistēmām. 2. Visi dati, kurus 1. punktā minētās sadarbības laikā viena puse sniedz otrai pusei, ir konfidenciāli, ja vien abas puses nevienojas citādi. 8. pants Muitas dienestu sniegtā informācija 1. Ikviena persona drīkst pieprasīt no muitas dienestiem informāciju par tiesību aktu piemērošanu muitas jomā. Šādu pieprasījumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz faktiski paredzētu ievešanas vai izvešanas darbību. 2. Muitas pārvaldes regulāri sazinās ar komersantiem un citām iestādēm, kuras ir iesaistītas starptautiskajā preču tirdzniecībā. Tās sekmē pārredzamību, attiecībā uz starptautisko preču tirdzniecību izstrādājot tiesību aktus, administratīvos noteikumus un pieteikuma veidlapas, kas komersantiem ir pieejamas bez maksas un, ja vien praktiski iespējams, arī internetā. 9. pants Informācijas sniegšana muitas dienestiem 1. Ikviena persona, kas tieši vai netieši ir iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā, pēc muitas dienestu pieprasījuma un to norādītajā termiņā sniedz tiem visus vajadzīgos dokumentus un informāciju neatkarīgi no tās veida, un visu nepieciešamo palīdzību. 2. Neskarot iespējamo sodu piemērošanu, iesniedzot kopējo deklarāciju vai muitas deklarāciju, ieskaitot vienkāršotu deklarāciju vai paziņojumu, vai iesniedzot pieprasījumu atļaujas vai jebkāda cita lēmuma saņemšanai, attiecīgā persona ir atbildīga par: a) deklarācijā, paziņojumā vai pieprasījumā, vai jebkurā citā atbilstīgā veidā iesniegto datu pareizību; b) jebkādu iesniegto vai izmantošanai pieejamo dokumentu īstumu; c) attiecīgā gadījumā — par visu pienākumu izpildi saistībā ar attiecīgās muitas procedūras piemērošanu konkrētajām precēm vai atļautu darbību veikšanu. Pirmo daļu piemēro arī, pēc muitas dienestu pieprasījuma sniedzot visu informāciju. Ja deklarāciju vai paziņojumu, pieprasījumu vai pieprasīto informāciju iesniedz attiecīgās personas pārstāvis, tad pārstāvim ir saistoši pirmajā daļā noteiktie pienākumi. 10. pants Kopēja datu sistēma Dalībvalstis sadarbojas ar Komisiju, lai izveidotu, uzturētu un izmantotu elektronisku sistēmu kopējai šādu ierakstu reģistrēšanai un saglabāšanai: a) visās personas, kas ir tieši vai netieši ir iesaistītas muitas formalitāšu kārtošanā; b) visas atļaujas attiecībā uz muitas procedūru vai atzītā komersanta statusu. Dalībvalstu muitas pārvaldēm pienākumu veikšanas laikā un saskaņā ar trešajā rindkopā minētajiem noteikumiem arī komersantiem jābūt piekļuvei šiem datiem. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinot arpasākumiem, ar ko nosaka reģistrējamo datu standarta formu un saturu, kā arī noteikumus attiecībā uz piekļuvi minētajiem datiem. 2. iedaļa Muitas pārstāvība 11. pants Muitas pārstāvis 1. Ikviena persona drīkst iecelt sev pārstāvi attiecībām ar muitas dienestiem, lai veiktu un kārtotu muitas noteikumos paredzētās darbības un formalitātes (turpmāk tekstā — "muitas pārstāvis"). Šāda muitas pārstāvība var būt tieša, ja muitas pārstāvis darbojas citas personas vārdā un tās uzdevumā, vai netieša, ja muitas pārstāvis darbojas savā vārdā, bet citas personas uzdevumā. 2. Pārstāvim ir jābūt Kopienas muitas teritorijā reģistrētai personai. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinotar nosacījumiem, atbilstīgi kuriem šā punkta pirmajā daļā minēto prasību var neizvirzīt. 3. Muitas pārstāvja statuss atbilst šādiem kritērijiem: - tas ir pieejams visām personām, kas piesakās šī statusa saņemšanai; - to pārzina attiecīgās dalībvalsts valdības iestāde; - to atzīst visās dalībvalstīs pēc tam, kad to ir reģistrējusi tā dalībvalsts, kurā ir iesniegts pieprasījums; - uz to attiecas kompetences vai profesionālo kvalifikāciju praktiski standarti, kas tieši saistīti ar veicamo darbību. Eiropas Savienībā muitas pārstāvju skaits nav ierobežots. Persona, kurai ir muitas pārstāvja statuss un atzītā komersanta statuss, var izmantot visus vienkāršojumu veidus. 4. Neskarot 3. punkta noteikumus, jebkurai personai ir atļauts veikt komercdarbību un, to darot, vērsties muitas iestādēs bez muitas pārstāvja starpniecības. 12. pants Pilnvarojums 1. Sadarbojoties ar muitas dienestiem, muitas pārstāvis paziņo, ka darbojas pārstāvētās personas uzdevumā, un norāda, vai muitas pārstāvība ir tieša vai netieša. Persona, kas nepaziņo, ka darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā, vai kas paziņo, ka darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā un tai nav attiecīga pilnvarojuma, jāuzskata par tādu personu, kura darbojas savā vārdā un savā uzdevumā. 2. Muitas dienesti var pieprasīt ikvienai personai, kas paziņo, ka tā darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā, uzrādīt savas pārstāvja pilnvaras apliecinošus pierādījumus, izņemot, ja persona pieder pie tādu personu kategorijas, kuras ir tiesīgas darboties citas personas vārdā. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko identificē šā punkta pirmajā daļā minēto personu kategorijas. 13. pants Pārstāvība muitā un atzītā komersanta statuss 1. Ja persona regulāri un uz komercnoteikumu pamata darbojas kā muitas pārstāvis, šai personai saskaņā ar 14. pantu var piešķirt "atzītā komersanta" statusu. 2. Muitas pārstāvis var darboties kā fiskālais pārstāvis atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem par pievienotās vērtības nodokli, turpmāk tekstā — "PVN", un akcīzes nodokli. 3. iedaļa Atzīts komersants 14. pants Piemērošana un atzīšana 1. Persona, kura ir reģistrēta Kopienas muitas teritorijā un atbilst 15. un 16. pantā noteiktajiem nosacījumiem, var pieprasīt atzītā komersanta statusu. Muitas dienesti, ja vajadzīgs, apspriedušies ar citām kompetentām iestādēm, piešķir minēto statusu, periodiski veicot tā pārskatīšanu. 2. Atzītā komersanta statuss ietver divu veidu apstiprinājumus: komersantam ir piešķirts "muitas vienkāršojums" un tas atbilst "drošības un drošuma" standartiem. Pirmais apstiprinājums ļauj izmantot vienkāršojumus atbilstīgi šim kodeksam vai tā īstenošanas noteikumiem. Otrs apstiprinājums piešķir tā tiesību subjektam atvieglojumus saistībā ar drošību un drošumu. Šos divus apstiprinājumus var izmantot vienlaikus. 3. Muitas dienesti, ievērojot 15. un 16. pantu, visās dalībvalstīs atzīst atzītā komersanta statusu, neskarot nosacījumus, kas attiecas uz muitas kontroli. 4. Muitas dienesti, ievērojot atzītā komersanta statusu, kā arī ar nosacījumu, ka ir izpildītas prasības saistībā ar īpaša veida vienkāršojumiem, kas noteikti Kopienas muitas tiesību aktos, ļauj komersantam izmantot minētos vienkāršojumus. 5. Atzītā komersanta statusu var apturēt vai atcelt saskaņā ar 16. panta h) apakšpunkta nosacījumiem. 6. Atzītais komersants paziņo muitas dienestiem par visiem apstākļiem, kas iestājas pēc tam, kad ir piešķirts minētais statuss piešķiršanas un kuri var ietekmēt tā turpmāku esību vai saturu. 15. pants Statusa piešķiršana Atzītā komersanta statusa piešķiršanai ir vismaz šādi kritēriji: a) atbilstošs dokuments, kas apstiprina atbilstību muitas prasībām un fiskālām saistībām; b) apmierinoša komerciālās un, ja vajadzīgs, transporta uzskaites sistēma, kas ļauj veikt attiecīgu muitas kontroli; c) ja vajadzīgs, pierādīta maksātspēja; d) ja saskaņā ar 14. panta 2. punkta noteikumiem atzītais komersants vēlas izmantot vienkāršojumus, kuri paredzēti šajā kodeksā vai tā īstenošanas noteikumos, — praktiski kompetences vai profesionālo kvalifikāciju standarti, kas tieši saistīti ar veikto darbību; e) ja saskaņā ar 14. panta 2. punkta noteikumiem atzītais komersants vēlas izmantot atvieglojumus saistībā ar drošību un drošumu, — atbilstoši drošības un drošuma standarti. 16. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko reglamentē šādus jautājumus: a) atzītā komersanta statusa piešķiršana; b) atzītā komersanta statusa pārskatīšanas biežums; c) atļauju piešķiršana vienkāršojumu izmantošanai; d) muitas dienesta identificēšana, kurš ir kompetents piešķirt šādu statusu un atļaujas; e) atvieglojumu veids un apjoms, ko var piešķirt attiecībā uz muitas kontroli saistībā ar drošību un drošumu; f) apspriedes ar citiem muitas dienestiem un informācijas sniegšana tiem; g) nosacījumi, saskaņā ar kuriem pilnvarojuma pieprasījums, ko pieprasa pieprasījuma iesniedzējs, var ierobežot attiecībā uz vienu vai vairākām dalībvalstīm; h) nosacījumi, saskaņā ar kuriem atzītā komersanta statusu var apturēt vai atcelt; i) nosacījumi, saskaņā ar kuriem konkrētām atzīto komersantu kategorijām var neizvirzīt prasību būt reģistrētam Kopienā, jo īpaši ņemot vērā starptautiskus nolīgumus. 4. iedaļa Lēmumi, kas saistīti ar muitas tiesību aktu piemērošanu 17. pants Vispārīgi noteikumi 1. Ja persona pieprasa muitas dienestiem pieņemt lēmumu, minētā persona sniedz šiem dienestiem visu informāciju, ko minētie dienesti pieprasa, lai tie varētu pieņemt attiecīgu lēmumu. Lēmumu var pieprasīt arī vairākas personas, un to var pieņemt attiecībā uz vairākām personām. 2. Lēmumu, kas minēts 1. punktā, pieņem un par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam vēlākais divu mēnešu laikā no dienas, kad pieprasījums ir saņemts muitas dienestos, izņemot, ja muitas tiesību aktos ir paredzēts citādi. Tomēr, ja muitas dienesti nespēj ievērot minēto termiņu, šie dienesti pirms minētā termiņa beigām par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam, izklāstot iemeslus un norādot turpmāko laikposmu, kuru tie uzskata par vajadzīgu, lai pieprasītā lēmuma pieņemšanai. 3. Ja vien lēmumā vai muitas tiesību aktos nav noteikts citādi, lēmums stājas spēkā no dienas, kad pieteikuma iesniedzējs saņem lēmumu, vai tiek uzskatīts, ka tas ir saņemts. Izņemot 25. panta 2. punktā noteiktajos gadījumos, muitas dienesti pieņemtos lēmumus pasludina par spēkā esošiem no minētās dienas. 4. Pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas varētu nelabvēlīgi ietekmēt personu vai personas, kam tas ir adresēts, muitas dienesti šīm personām paziņo savus iebildumus, norādot iemeslus, ar ko pamato minētos iebildumus. Iespēja attiecīgajai personai izteikt savu viedokli ir jāsniedz tam paredzētā laikposmā no dienas, kad iebildumi tika nosūtīti. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka šā punkta pirmajā daļā minēto laikposmu. Pēc šā laikposma beigām, attiecīgajai personai atbilstošā veidā paziņo par lēmumu, norādot tā pamatojumu. Prasību paziņot iebildumus pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas varētu nelabvēlīgi ietekmēt personu, kurai tas ir adresēts, piemēro arī attiecībā uz muitas dienestu lēmumiem bez iepriekšēja pieprasījuma no attiecīgās personas un jo īpaši attiecībā uz 72. panta 3. punktā paredzēto paziņojumu par muitas parādu. Lēmumā ir jābūt norādei uz pārsūdzības tiesībām, kas paredzētas 24. pantā. 5. Neskarot citās jomās noteiktos noteikumus, kas konkretizē gadījumus, kuros, kā arī nosacījumus, ar kuriem lēmumi nav spēkā vai zaudē spēku, muitas dienesti, kas ir izdevuši lēmumu, var anulēt, grozīt vai atcelt to, ja attiecīgais lēmums neatbilst muitas tiesību aktiem vai norādēm vai paskaidrojumiem to interpretācijai. 18. pants Lēmumu spēkā esība Kopienā Ja vien nav pieprasīts vai norādīts citādi, muitas dienestu pieņemtie lēmumi ir spēkā visā Kopienas muitas teritorijā. 19. pants Labvēlīgu lēmumu atzīšana par spēkā neesošiem 1. Attiecīgajai personai adresētu labvēlīgu lēmumu muitas dienesti atzīst par spēka neesošu ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi: a) lēmums tika izdots, pamatojoties uz nepareizu vai nepilnīgu informāciju; b) pieprasījuma iesniedzējs ir zinājis vai viņam būtu bijis jāzina, ka informācija ir nepareiza vai nepilnīga; c) ja informācija būtu bijusi pareiza vai pilnīga, lēmums būtu citāds. 2. Par lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu ir jāpaziņo personai, kurai tas adresēts. 3. Lēmums ir spēkā neesošs no dienas, kad ir stājies spēkā sākotnējais lēmums, ja vien nav norādīts citādi. 4. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā panta 1., 2. un 3. punkta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz vairākām personām adresētiem lēmumiem. 20. pants Labvēlīgu lēmumu atcelšana un grozīšana 1. Labvēlīgu lēmumu atceļ vai groza, izņemot 19. pantā minētos gadījumus, kad netika izpildīti vai vairs netiek izpildīti viens vai vairāki tā pieņemšanas nosacījumi. 2. Ja vien muitas tiesību aktos nav noteikts citādi, labvēlīgu lēmumu, kas ir adresēts vairākās personām, var atcelt vienīgi attiecībā uz personu, kura neizpilda kādu no pienākumiem, ko minētais lēmums tai uzliek. 3. Par lēmuma atcelšanu vai grozīšanu ir jāpaziņo personai, uz kuru tas attiecas. 4. Lēmumu atceļ vai tā grozījumi stājas spēkā dienā, kad persona, kurai tas adresēts, saņem vai tiek uzskatīts, ka tā būtu saņēmusi paziņojumu par tā atcelšanu vai grozīšanu. Tomēr izņēmuma gadījumos, ja to prasa tās personas likumīgās intereses, kurai lēmums tika adresēts, muitas dienesti var atlikt termiņu, kad atceļ lēmumu vai stājas spēkā tā grozījumi. 5. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā panta 1. līdz 4. punkta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas ir adresēti vairākām personām. 21. pants Īpaši lēmumi 1. Muitas dienesti pēc pieprasījuma pieņem lēmumus par klasifikāciju (turpmāk tekstā — "SIT lēmumi"), vai lēmumus par izcelsmi (turpmāk tekstā — "SII lēmumi"). Šādu pieprasījumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz kādu faktiski paredzētu muitas procedūru. 2. SIT vai SII lēmumi ir saistoši vienīgi attiecībā uz preču tarifa klasifikāciju vai preču izcelsmes noteikšanu. Tie ir saistoši muitas dienestiem attiecībā uz personu, kurai lēmums tika adresēts, un tikai attiecībā uz precēm, par kurām muitas formalitātes ir pabeigtas pēc lēmuma pieņemšanas dienas. Tie ir saistoši personai, kurai lēmums tika adresēts, attiecībā uz muitas dienestiem un stājas spēkā tikai no dienas, kad tā saņem vai tiek uzskatīts, ka tā ir saņēmusi paziņojumu par lēmumu. 3. SIT vai SII lēmums ir spēkā trīs gadus no lēmumā norādītā datuma. 4. Lai piemērotu SIT vai SII lēmumu konkrētas muitas procedūras kontekstā, personai, kurai šis lēmums ir adresēts, jāspēj pierādīt, ka: a) SIT lēmuma gadījumā deklarētās preces visādā ziņā atbilst lēmuma aprakstītajām precēm; b) SII lēmuma gadījumā attiecīgās preces un apstākļi, kas nosaka izcelsmes iegūšanu, visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm un apstākļiem. 5. Atkāpjoties no 17. panta 5. punkta un 19. panta, SIT un SII lēmumus atzīst par spēkā neesošiem, ja to pamatā ir neprecīza vai nepilnīga informācija, ko sniedzis pieprasījuma iesniedzējs. 6. SIT vai SII lēmumus atceļ saskaņā ar 17. panta 5. punktu un 20. pantu. Šos lēmumus nevar grozīt. 7. Neskarot 20. pantu, Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka: a) nosacījumus, saskaņā ar kuriem, un dienu, kad SIT lēmums vai SII lēmums vairs nav spēkā; b) nosacījumos, saskaņā ar kuriem, un laikposmu, kurā a) apakšpunktā minēto lēmumu var joprojām izmantot attiecībā uz saistošiem līgumiem, kuru pamatā šis lēmums un kuri ir noslēgti pirms tā darbības beigu termiņa. 8. Komisija, saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem jāpieņem citi īpaši lēmumi. 5. iedaļa Muitas sodi 22. pants Muitas sodi 1. Katra dalībvalsts nosaka sodus par Kopienas muitas tiesību aktu pārkāpumiem. Šādi sodi ir efektīvi, samērīgi un preventīvi. 2. Administratīviem sodiem ir šādi veidi: a) naudas sods, ko uzliek muitas dienesti, ieskaitot izlīgumu, ko piemēro kriminālsoda vietā; b) attiecīgajai personai izsniegtās atļaujas anulēšana, apturēšana vai grozīšana. Ja, pamatojoties uz vieniem un tiem pašiem faktiem, piemēro gan administratīvos sodus, gan kriminālsodus, šādu sodu apvienošanai ir jābūt samērīgai. 6. iedaļa Pārsūdzība 23. pants Krimināllikums Šīs regulas 24., 25. un 26. pants neattiecas uz pārsūdzībām, kas ir iesniegtas sakarā tādu lēmumu par spēkā neesošu, atcelšanu vai grozīšanu, kurus ir pieņēmušas tiesu varas iestādes. 24. pants Pārsūdzības tiesības 1. Ikvienai personai ir tiesības pārsūdzēt muitas dienestu lēmumu, kas viņu skar tieši un individuāli. Pārsūdzības tiesības ir arī ikvienai personai, kura ir pieprasījusi muitas dienestiem lēmumu un pēc minētā pieprasījuma nav to saņēmusi 17. panta 2. punkta noteiktajā termiņā. 2. Pārsūdzības tiesības var izmantot vismaz divos posmos: a) vispirms iesniedzot sūdzību muitas dienestiem vai citai iestādei, kas var būt tiesu varas iestāde vai līdzvērtīga specializēta iestāde, kuras dalībvalsts ir izraudzījušās šim nolūkam; b) pēc tam iesniedzot sūdzību augstākai neatkarīgai iestādei, kas saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem var būt tiesu varas iestāde vai līdzvērtīga specializēta iestāde. 3. Pārsūdzība ir jāiesniedz elektroniskā vai rakstiskā veidā tajā dalībvalstī, kurā lēmums ir pieņemts vai pieprasīts. 25. pants Lēmuma izpildes atlikšana 1. Pārsūdzības iesniegšana neaptur no apstrīdētā lēmuma izpildes. 2. Atkāpjoties no 1. punkta, muitas dienesti pilnīgi vai daļēji atliek apstrīdētā lēmuma izpildi, ja personai, kas ir iesniegusi pārsūdzību, varētu tikt nodarīts neatgūstams zaudējums. Muitas dienesti pilnīgi vai daļēji var atlikt apstrīdētā lēmuma izpildi, ja tām ir pietiekams pamats uzskatīt, ka tas neatbilst muitas tiesību aktiem. 3. Ja ar apstrīdēto lēmumu uzliek ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu maksājumu, minētā lēmuma izpilde ir atkarīga no galvojuma nodrošinājuma, ja vien šāds galvojums iespējami neradītu parādniekam nopietnus ekonomiskus vai sociālus sarežģījumus. Saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija var pieņemt pasākumus šā punkta pirmās daļas īstenošanai. 26. pants Lēmums par pārsūdzību Attiecībā uz muitas dienestu pieņemtajiem lēmumiem par pārsūdzībām piemēro 17. pantu. Dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē savlaicīgu muitas dienestu pieņemto lēmumu labošanu. 7. iedaļa Preču kontrole 27. pants Muitas kontrole 1. Muitas dienesti drīkst veikt visa veida kontroli, ko tie uzskata par vajadzīgu, lai nodrošinātu muitas tiesību aktu un citu tiesību aktu pareizu piemērošanu, kas reglamentē tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām, kā arī reglamentē ārpuskopienas preču esību. Šī kontroles (turpmāk tekstā — "muitas kontrole") var būt preču pārbaude, deklarācijas datu un elektronisku vai rakstveida dokumentu esības un īstuma pārbaude, uzņēmumu pārskatu un citu ierakstu pārbaude, transporta līdzekļu apskates, personu nestās vai vestās bagāžas un citu mantu pārbaude. Muitas kontroli var veikt ārpus Kopienas muitas teritorijas, ja to paredz starptautisks nolīgums. 2. Muitas kontroles pasākumu, tostarp izlases veida pārbaužu, pamatā ir riska analīze, izmantojot elektroniskas datu apstrādes metodes, lai, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti valsts, Kopienas un, ja iespējams, starptautiskajā līmenī, identificētu un novērtētu riskus un pilnveidotu vajadzīgos pasākumus risku novēršanai. Dalībvalstis sadarbībā ar Komisiju vēlākais līdz 2009. gada 30. jūnijamizstrādā, saglabā un izmanto elektronisku sistēmu riska pārvaldības īstenošanai. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka: a) Kopienas riska pārvaldības sistēmas noteikumus; b) kopēju kritēriju un prioritāru kontroles jomu izveides kritērijus; c) noteikumus, kas reglamentē informācijas apmaiņu starp muitas pārvaldēm attiecībā uz risku un tā analīzi. 28. pants Sadarbība starp iestādēm 1. Ja attiecībā uz vienām un tām pašām precēm kompetentās iestādes veic kontroli, izņemot muitas kontroli, tad šādu kontroli veic ciešā sadarbībā ar muitas dienestiem pēc iespējas vienlaikus un tajā pašā vietā ("vienas pieturas" apkalpošana). 2. Saskaņā ar šajā iedaļā minēto kontroles sistēmu muitas dienesti un citas kompetentās iestādes riska mazināšanas nolūkā, ja vajadzīgs, savstarpēji, ar citu dalībvalstu muitas dienestiem un ar Komisiju var apmainīties ar saņemtajiem datiem saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras ir pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām, kā arī saistībā ar ārpuskopienas preču esību. 29. pants Pārbaude pēc preču izlaišanas Lai pārliecinātos par kopējās deklarācijas vai muitas deklarācijas datu pareizību, muitas dienesti pēc preču izlaišanas, var pārbaudīt komercdokumentus un datus par darbībām saistībā ar attiecīgajām precēm vai turpmākajiem tirdzniecības darījumiem ar minētajām precēm. Šādas pārbaudes var izdarīt deklarētāja vai viņa pārstāvja, vai jebkuras citas tādas personas telpās, kura tieši vai netieši ir iesaistīta minētajos darījumos, kas attiecināmi uz komercdarbību, vai jebkuras citas personas telpās, pie kuras atrodas komercdarbības vajadzībām minētie dokumenti un dati. Minētie dienesti var arī pārbaudīt preces, ja tās joprojām ir iespējams uzrādīt. 30. pants Izņēmumi 1. Muitas kontroli un formalitātes neveic attiecībā uz: a) personu rokas bagāžu un reģistrēto bagāžu Kopienas iekšējos lidojumos; b) personu bagāžu Kopienas iekšējos jūras braucienos. 2. Šā panta 1. punktu piemēro, neierobežojot: a) drošības un drošuma pārbaudes, ko attiecībā uz bagāžu veic dalībvalstu iestādes, ostu vai lidostu iestādes vai pārvadātāji; b) pārbaudes saistībā ar dalībvalstu noteiktajiem aizliegumiem vai ierobežojumiem, ja šādi aizliegumi vai ierobežojumi ir saderīgi ar Līgumu. 8. iedaļa Dokumentu un citas informācijas uzglabāšana, nodevas un izmaksas 31. pants Dokumentu un citas informācijas uzglabāšana 1. Attiecīgā persona glabā muitas kontroles vajadzībām 9. panta 1. punktā minētos dokumentus un informāciju neatkarīgi no tās veida tik ilgi, cik norādīts spēkā esošajos noteikumos, un ne mazāk kā trīs kalendāros gadus. Minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā pieņemtas deklarācijas preču izlaišanai brīvam apgrozījumam vai izvešanai — ja izlaišana brīvam apgrozījumam izdarīta ar nosacījumiem, kas atšķiras no trešajā daļā minētajiem, vai ja preces deklarētas izvešanai. Ja preces ir izlaistas brīvam apgrozījumam ar pazeminātu ievedmuitas nodokļa likmi vai nulles likmi sakarā ar to galapatēriņu, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā uz precēm vairs nav attiecināma muitas uzraudzība. Ja preces nodod citā muitas procedūrā, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā ir pabeigta attiecīgā muitas procedūra. 2. Neskarot 73. panta 4. punktu, ja muitas dienestu veiktajā pārbaudē attiecībā uz muitas parādu tiek konstatēts, ka attiecīgais iegrāmatojums ir jāizlabo un attiecīgai personai par to ir paziņots, tad dokumentus glabā trīs gadus pēc šā panta 1. punktā noteiktā termiņa. Pārsūdzības gadījumā dokumenti ir jāglabā, līdz procedūra tiek izbeigta. 32. pants Nodevas un izmaksas 1. Muitas dienesti bez atlīdzības veic muitas kontroli. Tomēr muitas dienesti var ņemt maksu vai atgūt izmaksas, ja tiek sniegti īpaši pakalpojumi vai veikta jebkāda cita darbība, kas vajadzīga, lai piemērotu muitas tiesību aktus. 2. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus 1. punkta otrās daļas īstenošanai un jo īpaši: a) vajadzības gadījumā muitas personāla ierašanās telpās, kas nav muitas dienestu telpas; b) preču analīze vai ekspertīze un pasta izdevumi par preču atdošanu pieprasītājam, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar 21. pantu, vai informācijas sniegšanu saskaņā ar 8. panta 1. punktu; c) preču pārbaude vai paraugu ņemšana pārbaudes nolūkā vai preču iznīcināšana, ja rodas citas izmaksas, kas nav saistītas ar muitas personāla iesaistīšanu; d) ārkārtas kontroles pasākumi, ja tie ir vajadzīgi sakarā ar preču veidu vai iespējamu risku. 3. NODAĻA VALŪTAS KONVERTĀCIJA, TERMIŅI UN VIENKĀRŠOŠANA 33. pants Valūtas konvertācija 1. Kompetentās iestādes publicē valūtas maiņas kursu vai padara to pieejamu internetā, ja ir jāveic valūtas konvertācija viena no šādu iemeslu dēļ: a) preču muitas vērtības noteikšanai izmantotie koeficienti ir izteikti valūtā, kas nav tās dalībvalsts valūta, kurā tiek noteikta muitas vērtība; b) lai noteiktu preču tarifa klasifikāciju, vērtības robežas un izvedmuitas un ievedmuitas nodokļu summu, euro vērtība jāizsaka valsts valūtās. Maiņas kurss iespējami efektīvi atspoguļo konvertētās valūtas pašreizējo vērtību dalībvalsts valūtas nozīmē. 2. Ja valūtas maiņa ir jāveic citu tādu iemeslu dēļ, kas nav minēti 1. punktā, euro vērtību valsts valūtās, ko piemēro saskaņā ar muitas tiesību aktu pamatnoteikumiem, nosaka vienreiz gadā. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. un 2. punkta īstenošanai. 34. pants Termiņi 1. Ja muitas tiesību aktos ir noteikts laikposms, datums vai termiņš, to nedrīkst pagarināt vai atlikt, izņemot gadījumus, kad tas atrunāts īpašos noteikumos. 2. Noteikumus, kas piemērojami attiecībā uz Padomes Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1182/71 ( 1971. gada 3. jūnijs), ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus [14] noteiktajiem laikposmiem, datumiem vai termiņiem, piemēro attiecībā uz muitas tiesību aktos noteiktajiem termiņiem, izņemot gadījumus, kad piemēro citus īpašus noteikumus. 35. pants Vienkāršošana 1. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā noteikto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka, kuros gadījumos un ar kādiem nosacījumiem var vienkāršot šā kodeksa piemērošanu. 2. Vienkāršotās procedūras, ko nosaka saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru, piemēro Kopienas precēm, kuras pārvieto starp valstu teritoriju, kas ir minēta Direktīvas 77/388/EEK 3. panta 3. punktā un citu Kopienas muitas teritorijas daļu. 3. Saņemot apstiprinājumu no Komisijas, kas darbojas saskaņā ar 196. panta 2.a punktā noteikto procedūru, dalībvalsts var piemērot vienkāršotās procedūras Kopienas precēm, kuras minētas 2. punktā un kuras tiek pārvestas vienīgi Kopienas teritorijā, un tāpat divas vai vairākas dalībvalstis var savstarpēji vienoties par vienkāršotu procedūru piemērošanu šādām precēm, ko pārvieto no vienas dalībvalsts uz citu. II SADAĻA FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻUS, KĀ ARĪ CITUS PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU 1. NODAĻA KOPĒJAIS MUITAS TARIFS UN PREČU TARIFA KLASIFIKĀCIJA 36. pants Kopējais muitas tarifs 1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus pamato ar Kopējo muitas tarifu. Citi Kopienas noteikumos paredzētie pasākumi, kas regulē preču tirdzniecību īpašās jomās, attiecīgos gadījumos jāpiemēro saskaņā ar šo preču tarifu klasifikāciju. 2. Kopējais muitas tarifs ietver: a) preču kombinēto nomenklatūru, kas ir noteikta Padomes 1987. gada 23. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu [15]; b) jebkuru citu nomenklatūru, kas pilnībā vai daļēji balstīta uz kombinēto nomenklatūru vai kas papildina to ar turpmākām apakšnodaļām un kas ieviesta ar Kopienas noteikumiem, kuri reglamentē īpašas jomas attiecībā uz tarifa pasākumu piemērošanu preču tirdzniecībā; c) konvencionālie vai autonomie ievedmuitas nodokļi, ko parasti piemēro kombinētajā nomenklatūrā iekļautajām precēm; d) tarifa atvieglojumu pasākumi, kas iekļauti nolīgumos, kurus Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām; e) tarifa atvieglojumu pasākumi, kurus Kopiena attiecībā uz atsevišķām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu grupām vai teritoriju ir noteikusi vienpusēji; f) autonomi pasākumi, ar ko atsevišķām precēm paredz ievedmuitas nodokļu likmju pazemināšanu vai atbrīvojumu no tiem; g) labvēlīgs tarifa režīms, kas noteikts dažām precēm to veida vai galapatēriņa dēļ saistībā ar c) līdz f) vai h) apakšpunktā minētajiem pasākumiem; h) citi tarifa pasākumi, kurus nosaka lauksaimniecības, tirdzniecības vai citi Kopienas tiesību akti. 3. Ja attiecīgās preces atbilst noteikumiem, kas minēti 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā, pēc deklarētāja pieprasījuma šā punkta c) apakšpunktā minēto pasākumu vietā piemēro šajos noteikumos minētos pasākumus. Šādu pieprasījumu var iesniegt ar atpakaļejošu datumu (retrospektīvi), ja saskaņā ar attiecīgo pasākumu vai kodeksu ir ievēroti termiņi un izpildīti nosacījumi. 4. Ja 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā minēto pasākumu piemērošana vai h) apakšpunktā minētā atbrīvošana no pasākumiem ir ierobežota attiecībā uz konkrētu ieveduma vai izveduma apjomu, šādu piemērošanu vai atbrīvošanu tarifa kvotu gadījumos pārtrauc, tiklīdz sasniegts noteiktais ieveduma vai izveduma apjoms. Tarifu maksimālās likmes gadījumos šādu piemērošanu pārtrauc, pamatojoties uz Kopienas tiesību aktiem. 37. pants Preču tarifa klasifikācija Saistībā ar Kopējā muitas tarifa piemērošanu "preču tarifa klasifikācija" ir vienas Kombinētajā nomenklatūrā paredzētās apakšpozīcijas vai sīkāku apakšgrupu noteikšana, kurām atbilstīgi jāklasificē minētās preces. Saistībā ar ārpustarifa pasākumu piemērošanu "preču tarifa klasifikācija" ir vienas Kombinētajā nomenklatūrā paredzētās apakšpozīcijas vai sīkāku apakšgrupu noteikšana vai tās noteikšana pēc jebkuras citas nomenklatūras, kas ir izveidota ar Kopienas noteikumiem un ir pilnīgi vai daļēji pamatota ar Kombinēto nomenklatūru, vai tādas sīkākas apakšgrupas noteikšana, kurai atbilstīgi jāklasificē minētās preces. Saskaņā ar pirmo vai otro daļu noteiktā apakšpozīcija vai sīkāka apakšgrupa jāmanto, lai piemērotu pasākumus, kas ir piesaistīti minētajai apakšpozīcijai. 2. NODAĻA PREČU IZCELSME 1. iedaļa Nepreferenciāla izcelsme 38. pants Piemērošanas joma Ar 39., 40. un 41. pantu nosaka nepreferenciālas preču izcelsmes noteikumus, lai piemērotu: a) Kopēju muitas tarifu, izņemot pasākumus, kas minēti 36. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktā; b) pasākumus, kas nav tarifu pasākumi un ko paredz Kopienas noteikumi, kuri reglamentē īpašas jomas attiecībā uz preču tirdzniecību; c) citus Kopienas pasākumus attiecībā uz preču izcelsmi. 39. pants Izcelsmes iegūšana 1. Precēm, kas pilnībā iegūtas vienā valstī vai teritorijā, ir minētās valsts vai teritorijas izcelsme. 2. Par izcelsmes valsti precēm, kuru ražošanā iesaistīta vairāk nekā viena valsts vai teritorija, uzskata valsti vai teritoriju, kurā ir notikusi to pēdējā pietiekamā pārstrāde. 40. pants Izcelsmes apliecinājums 1. Ja saskaņā ar muitas tiesību aktiem muitas deklarācijā ir norādīta preču izcelsme, muitas dienesti var pieprasīt deklarētājam pierādīt preču izcelsmi. 2. Ja preču izcelsmes apliecinājums ir iesniegts saskaņā ar muitas tiesību aktiem vai citiem Kopienas tiesību aktiem, kuri reglamentē īpašas jomas, muitas dienesti pamatotu šaubu gadījumā var pieprasīt jebkādus papildu pierādījumus, lai nodrošinātu norādītās izcelsmes atbilstību attiecīgajos Kopienas tiesību aktos izklāstītajiem noteikumiem. 3. Izcelsmi apliecinošu dokumentu Kopienā var izsniegt, ja tas vajadzīgs kritiska tirdzniecības stāvokļa dēļ. 41. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus 39. un 40. panta īstenošanai. 2. iedaļa Preferenciāla izcelsme 42. pants Preferenciāla preču izcelsme 1. Lai saņemtu priekšrocības no pasākumiem, kas minēti 36. panta 2. punkta d) vai e) apakšpunktā vai no ārpustarifu preferenciāliem pasākumiem, precēm jāatbilst preferenciālas izcelsmes noteikumiem, kas ir minēti šā panta 2., 3. un 4. punktā. 2. Gadījumā, ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri ir iekļauti nolīgumos, ko Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm un teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus nosaka minētajos nolīgumos. 3. Ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus Kopiena ir pieņēmusi vienpusēji attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām, kas nav minētas 5. punktā, Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka preferenciālas izcelsmes noteikumus. 4. Ja preces atbilst tarifa atvieglojumu saņemšanai, kas ir piemērojami tirdzniecībai Kopienas muitas teritorijā un Seūtā, un Meliļā un kas ir ietverti Spānijas un Portugāles iestāšanās akta 2. protokolā, Komisija pieņem pasākumus, kas nosaka noteikumus par preferenciālu izcelsmi saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru. 5. Ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kas ir iekļauti nolīgumos par atvieglojumiem Kopienas asociētajām aizjūras valstīm un teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar Līguma 187. pantu. 6. Kad Komisija Kopienas vārdā piedalās sarunās par nolīgumiem, kas minēti šā panta 2. punktā, vai iesniedz priekšlikumu, kura mērķis ir, pieņemot regulu saskaņā ar Līguma 251. pantu vai 187. pantu, izstrādāt 3., 4. un 5. punktā minētos noteikumus, tā īpaši ņem vērā: a) pienākumus un saistības, kas pieņemtas saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem, b) nepieciešamību noteikt preču izcelsmes statusa kritērijus, kas atbilst katras preces īpašībām, un nodrošinot, ka saimnieciskais labums no preferenciālajiem pasākumiem ir paredzēts valstīm, teritorijām, valstu vai teritoriju grupām, attiecībā uz kurām ir panākta vienošanās par šiem pasākumiem vai attiecībā uz kurām tie ir pieņemti, c) attīstības un industrializācijas līmeni valstīs, teritorijās, valstu vai teritoriju grupās, attiecībā uz kurām ir panākta vienošanās par preferenciālajiem pasākumiem vai attiecībā uz kurām tie ir pieņemti, d) reģionālās integrācijas mērķus, kas ir dažu apspriežamo preferenciālo režīmu pamatā, nosakot atbilstošus kumulācijas noteikumus, e) nepieciešamību noteikt viegli saprotamus un vienkārši piemērojamus noteikumus, kas to valstu, teritoriju, valstu vai teritoriju grupu komersantiem, attiecībā uz kurām ir panākta vienošanās par preferenciālajiem pasākumiem vai attiecībā uz kurām tie ir pieņemti, ļauj efektīvi izmantot šos pasākumus un kas atbilst tirdzniecības atvieglošanas mērķim. Komisija paredz piemērotus kontroles pasākumus, kas ļauj novērst preferenciālo pasākumu nepareizu vai ļaunprātīgu izmantošanu vai sodīt par šādu rīcību. 7. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem šā panta 2. līdz 5. punktā minēto noteikumu īstenošanai vajadzīgos pasākumus. 3. NODAĻA PREČU MUITAS VĒRTĪBA 43. pants Piemērošanas joma Saskaņā ar šās nodaļas 44. līdz 47. pantu nosaka muitas vērtību Kopējā muitas tarifa un ārpustarifa pasākumu piemērošanai, ko paredz Kopienas noteikumi, kas reglamentē īpašas preču tirdzniecības jomās. 44. pants Darījuma vērtība 1. Ievestu preču muitas vērtība ir faktiski samaksātā vai ko maksājamā cena, tās pārdodot izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju, kas, ja vajadzīgs, ir koriģēta saskaņā ar pasākumiem, kas ir pieņemti atbilstīgi 4. punktam, turpmāk tekstā — "darījuma vērtība". Faktiski samaksātā vai ko maksājamā cena ir kopējā summa, ko pircējs ir samaksājis vai maksā pārdevējam vai tā labā par ievestajām precēm, un tā ietver visus maksājumus, ko pircējs saskaņā ar ievesto preču pārdošanas noteikumiem ir samaksājis vai maksā pārdevējam vai trešai pusei, lai izpildītu pārdevēja saistības. Maksājumam nav obligāti jābūt naudas pārskaitījuma formā. Maksājumu var izdarīt akreditīvu vai apgrozāmo vērtspapīru veidā un var veikt tieši vai netieši. 2. Darījuma vērtību piemēro, ja tiek izpildīti šādi nosacījumi: a) pircējam nav nekādu ierobežojumu attiecībā uz tiesībām izmantot preces un šo preču izmantošanu, izņemot: i) ierobežojumus, ko Kopienā uzliek vai nosaka likums vai valsts iestādes; ii) ierobežojumus attiecībā uz ģeogrāfisko telpu, kurā preces var tālākpārdot; iii) ierobežojumus, kas būtiski neietekmē preču vērtību; b) uz pārdošanu vai cenu nav attiecināti nosacījumi vai apstākļi, kuru vērtību attiecībā uz novērtējamām precēm nevar noteikt; c) pēc tam, kad pircējs tālākpārdod, nodod vai izmanto preces, pārdevējs tieši vai netieši nesaņem nekādu ienākumu daļu, izņemot gadījumus, kad saskaņā ar pasākumiem, kas pieņemti atbilstīgi 4. punktam, var veikt attiecīgu pārskatīšanu; d) pircējs un pārdevējs nav saistīti vai, ja pircējs un pārdevējs ir saistīti, saskaņā ar 3. punktu darījuma vērtību pieņem par muitas vērtību. 3. Lai piemērotu 2. punkta d) apakšpunktu, fakts, ka pircējs un pārdevējs ir saistīti, pats par sevi nav pietiekams pamats, lai darījuma vērtību uzskatītu par nepieņemamu. Ja vajadzīgs, pārbauda pārdošanas apstākļus, un darījuma vērtību pieņem ar noteikumu, ka pušu saistība nav ietekmējusi cenu. Ja saskaņā ar deklarētāja sniegto informāciju vai citādi muitas dienestiem ir pamats uzskatīt, ka pušu saistība ir ietekmējusi cenu, tie paziņo deklarētājam motīvus un nodrošina tam pienācīgas iespējas sniegt paskaidrojumu. 4. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka elementus, kuri, nosakot muitas vērību, ir jāpievieno faktiski samaksātai vai maksājamai cenai, vai kurus var neiekļaut tajā. 45. pants Muitas novērtēšanas palīgmetodes 1. Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 44. pantu, to nosaka, secīgi piemērojot šā panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktu līdz pirmajam apakšpunktam, pēc kura muitas vērtību var noteikt. Ja deklarētājs pieprasa, c) un d) apakšpunktus piemēro apgrieztā secībā. 2. Muitas vērtība saskaņā ar 1. punktu ir: a) vienādu preču darījuma vērtība, kas ir pārdotas izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju un izvestas vienlaikus vai aptuveni tajā pašā laikā, kad preces novērtētas; b) līdzīgu preču darījuma vērtība, kas pārdotas izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju un izvestas vienlaikus aptuveni tajā pašā laikā, kad preces novērtētas; c) vērtība, kas balstās uz vienas vienības cenu, par kādu ievestās preces vai vienādas, vai līdzīgas tiek pārdotas vislielākajā kopapjomā tādām personām Kopienas muitas teritorijā, kuras nav saistītas ar pārdevēju; d) aprēķinātā vērtība, ko veido šādu lielumu summa: i) materiālu un ražošanas vai citu pārstrādes darbību, kas izmantotas ievesto precu ražošanā, izmaksas vai vērtība; ii) peļņas un vispārīgo izdevumu summa, kas vienāda ar summu, kas parasti tiek atspoguļota, pārdodot vienas kategorijas vai viena veida preces, kuras tiek novērtētas un ražotāji izgatavo izvešanas valstī izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju; iii) ievesto preču transportēšanas izmaksas vai vērtība līdz ieveduma vietai Kopienas muitas teritorijā, iekraušanas maksa un kravas apstrādes izmaksas saistībā ar minēto preču transportēšanu un apdrošināšanu. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka visus turpmākos nosacījumus un noteikumus saistībā ar šā panta 2. punkta piemērošanu. 46. pants Atkāpšanās metode Ja ievestu preču muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 44. vai 45. pantu, to nosaka, pamatojoties uz datiem, kas pieejami Kopienas muitas teritorijā, un izmantojot pieņemamus līdzekļus, kuri atbilst šādiem principiem un vispārīgiem noteikumiem, kas ietverti: a) nolīgumā par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta piemērošanu; b) Vispārējā vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII pants; c) šajā nodaļā. Tomēr par pamatu muitas vērtības noteikšanai saskaņā ar pirmo daļu nevar būt: a) Kopienas muitas teritorijā ražotu preču pārdošanas cena minētajā teritorijā; b) sistēma, kas paredz muitas vajadzībām pieņemt augstāko no divām alternatīvām vērtībām; c) preču cena izvešanas valsts vietējā tirgū; d) ražošanas izmaksas, izņemot aprēķinātās vērtības, kas saskaņā ar 45. panta 2. punkta d) apakšpunktu ir noteiktas vienādam vai līdzīgām precēm; e) preču cenas izvešanai uz valsti, kas neatrodas Kopienas muitas teritorijā; f) viszemākās muitas vērtības; g) brīvi noteiktas vai fiktīvas vērtības. 47. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka noteikumus muitas vērtības noteikšanai īpašos gadījumos un attiecībā uz precēm, kurām muitas parāds ir radies pēc īpašas procedūras izmantošanas. III SADAĻA MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI NODAĻA MUITAS PARĀDA RAŠANĀS 1. iedaļa Vispārīgi noteikumi 48. pants Muitas parāds Ievedmuitas un izvedmuitas nodokli maksā attiecībā uz īpašām precēm saskaņā ar Kopēju muitas tarifu un maksājamā summa veido muitas parādu. 2. iedaļa Ievedmuitas parāds 49. pants Preču izlaišana brīvam apgrozījumam, ievešana uz laiku 1. Ievedmuitas parāds rodas, ārpuskopienas precēm piemērojot vienu no šādām procedūrām: a) izlaišana brīvam apgrozījumam; b) ievešana uz laiku ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem. 2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas laikā. 3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir izpildīta muitas deklarācija. Ja muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punktā minētajām procedūrām ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kā rezultātā pilnīgi vai daļēji netiek samaksāti ievedmuitas nodokļi, persona, kura ir sniegusi deklarācijas noformēšanai pieprasīto informāciju, arī ir parādnieks, ja šī persona zināja, vai tai būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa. 50. pants Īpaši noteikumi saistībā ar neizcelsmes precēm 1. Ja ievedmuitas nodokļu atmaksāšanas aizliegumu vai atbrīvojumu no tiem piemēro neizcelsmes precēm, ko izmanto tādu produktu ražošanā, attiecībā uz kuriem ir izsniegts izcelsmes pierādījums vai izveidots saskaņā ar vienošanos par atvieglojumiem starp Kopienu un dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām, ievedmuitas parāds attiecībā uz šiem produktiem rodas šāda iemesla dēļ: a) atkalizvešanas paziņojuma pieņemšana attiecībā uz tādiem produktiem, kuri ir iegūti procedūrā "ievešana pārstrādei"; b) deklarācijas pieņemšana attiecībā uz precēm, kurām ir piemērota muitas procedūra "ievešana pārstrādei" attiecīgo pārstrādāto produktu iepriekšējas izvešanas gadījumā. 2. Ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 1. punkta a) apakšpunktam, ievedmuitas nodokļu summu nosaka ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tad, ja muitas parāds rodas, tajā pašā datumā pieņemot deklarāciju par tādu neizcelsmes preču izlaišanu brīvam apgrozījumam, kuras izmanto attiecīgo produktu ražošanā, lai pabeigtu muitas procedūru "ievešana pārstrādei". 3. Piemēro 49. panta 2. un 3. punktu. Tomēr 188. pantā minēto ārpuskopienas preču gadījumā parādnieks ir persona, kas iesniedz atkalizvešanas paziņojumu, un netiešas pārstāvības gadījumā — persona, kuras uzdevumā ir iesniegts paziņojums. 51. pants Muitas parāds, kas ir radies saistību neizpildes dēļ 1. Gadījumos, kas nav minēti 49. un 50. pantā, ievedmuitas parāds rodas: a) neizpildot kādu no pienākumiem, kuri ir noteikti muitas tiesību aktos attiecībā uz ārpuskopienas preču ievešanu Kopienas muitas teritorijā vai preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, izmantošanu vai tiesībām tās izmantot minētajā teritorijā; b) neievērojot nosacījumu, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu ārpuskopienas precēm vai atbrīvojuma piešķiršanu atbilstīgi preču galapatēriņam, vai pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu. 2. Muitas parāds rodas vienā no šādiem gadījumiem: a) nav izpildīts vai netiek vairs pildīts pienākums, ka rezultātā rodas muitas parāds; b) precēm tiek piemērota muitas procedūra vai tās tiek deklarētas minētajam mērķim, ja pēc tam tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds nosacījums, kas reglamentē minētās muitas procedūras piemērošanu precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai pazeminātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu atbilstīgi preču galapatēriņam. 3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir: a) ikviena persona, kurai bija jāpilda attiecīgie pienākumi; b) ikviena persona, kura apzinājās vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka muitas tiesību aktos paredzētā saistība netika izpildīta, un kura darbojās tādas personas uzdevumā, kam bija pienākums izpildīt saistību, vai kura ir atbalstījusi darbību, kā rezultātā saistība netika izpildīta; c) ikviena persona, kura ir ieguvusi vai turējusi attiecīgās preces un bija apzinājusies un kurai preču saņemšanas vai iegūšanas laikā būtu bijis jāapzinās, ka muitas tiesību aktos paredzētā saistība nav izpildīta. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir persona, kurai ir jāievēro nosacījumi, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu precēm vai attiecīgo preču deklarēšanu minētajā procedūrā vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai pazeminātas nodokļa likmes piemērošanu atbilstīgi preču galapatēriņam. Ja ir noformēta muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punktā minētajām procedūrām vai muitas dienestiem ir sniegta jebkāda informācija muitas tiesību aktos paredzētā informācija attiecībā uz nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu precēm, kā rezultātā pilnīgi vai daļēji netiek iekasēti ievedmuitas nodokļi, parādnieks ir arī persona, kura ir sniegusi deklarācijas noformēšanai pieprasīto informāciju un ir zinājusi vai kurai būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa. 52. pants Samaksātu nodokļu atskaitīšana 1. Ja saskaņā ar 51. panta 1. punktu muitas parāds radies attiecībā uz precēm, kas galapatēriņa dēļ ir izlaistas brīvam apgrozījumam ar pazeminātu muitas nodokļa likmi, summu, kas samaksāta, preces izlaižot brīvam apgrozījumam, atskaita no muitas parāda summas. Pirmo daļu piemēro mutatis mutandis, ja muitas parāds ir radies attiecībā uz pārpalikumiem vai atkritumiem, kas radušies pēc šādu preču iznīcināšanas. 2. Ja saskaņā ar 51. panta 1. punktu muitas parāds ir radies attiecībā uz precēm, kas ir ievestas uz laiku, tās daļēji atbrīvojot no ievedmuitas nodokļiem, summu, kas samaksāta ar daļēju atbrīvojumu no nodokļiem, atskaita no muitas parāda summas. 3. iedaļa Izvedmuitas parāds 53. pants Izvešanas deklarācija 1. Izvedmuitas parāds rodas, piemērojot izvešanas procedūru precēm, kas apliekamas ar izvedmuitas nodokļiem. 2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas laikā. 3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir izpildīta muitas deklarācija. Ja muitas deklarācija ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kā rezultātā pilnīgi vai daļēji nav iekasēti izvedmuitas nodokļi, parādnieks ir arī persona, kura ir sniegusi deklarācijas noformēšanai pieprasīto informāciju un ir zinājusi vai kurai būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa. 54. pants Muitas parāds, kas ir radies saistību neizpildes dēļ 1. Gadījumos, kas nav minēti 53. pantā, ievedmuitas parāds rodas, ja preces ir apliekamas ar ievedmuitas nodokļiem, ievedmuitas parāds rodas: a) neizpildot kādu no pienākumiem, kuri ir noteikti muitas tiesību aktos attiecībā uz preču izvešanu vai tiesībām tās izmantot; b) neizpildot nosacījumus, atbilstīgi kuriem preces drīkstēja izvest no Kopienas muitas teritorijas, tās pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļiem. 2. Muitas parāds rašanas vienā no šādiem gadījumiem: a) preces faktiski atstāj Kopienas muitas teritoriju bez muitas deklarācijas; b) preces sasniedz galamērķi, uz kuru nedrīkstēja izbraukt no Kopienas muitas teritorijas, tām piemērojot pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no izvedmuitas nodokļiem; c) muitas dienesti nespēj noteikt b) apakšpunktā minēto laiku, termiņa izbeigšanās pierādījumu iesniegšanai par to, ka izpildīti nosacījumi, kas dod tiesības precēm piešķirt šādus atbrīvojumus. 3. Ja ar izvedmuitas nodokļiem apliekamas preces izbrauc no Kopienas muitas teritorijas bez muitas deklarācijas, parādnieks ir: a) ikviena persona, kam bija jāpilda attiecīgais pienākums; b) ikviena persona, kura ir atbalstījusi šādu darbību, kā rezultātā saistība netika izpildīta, un kura ir apzinājusies vai kurai būtu bijis jāapzinās, ka muitas deklarācija nav iesniegta, taču tā bija jāiesniedz. 4. Ja muitas parāds rodas tādu nosacījumu neievērošanas dēļ, atbilstīgi kuriem preces drīkstēja atstāt Kopienas muitas teritoriju, tās pilnīgi vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļiem, parādnieks ir: a) deklarētājs; b) netiešas pārstāvības gadījumā persona, kuras uzdevumā ir izpildīta muitas deklarācija. 4. iedaļa Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar ievešanu un izvešanu 55. pants Aizliegumi un ierobežojumi Ievedmuitas un izvedmuitas parāds rodas pat tad, ja tas attiecas uz precēm, kam piemēro ievešanas vai izvešanas aizliegumus vai ierobežojumus. Tomēr muitas parāds nerodas attiecībā uz viltotas naudas vai narkotisko un psihotropo vielu nelikumīgu ievedumu Kopienas muitas teritorijā viltotu, kuras nenokļūst saimnieciskā apritē, esot stingrā kompetento iestāžu uzraudzībā, lai tās izmantotu medicīnas vai zinātnes vajadzībām. Lai muitas noteikumu pārkāpumu gadījumos piemērotu sodu, muitas parādu tomēr uzskata par radušos, ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem pamats soda noteikšanai ir muitas nodokļi vai muitas parāda esība. 56. pants Vairāki parādnieki Ja vairākas personas ir atbildīgas par viena muitas parāda samaksu, tad katra persona ir atbildīga par šā parāda kopsummu. Tomēr prioritāte tiek piešķirta muitas parāda piedzīšanai vispirms no reģistrētiem importētājiem vai eksportētajiem. Ja viena vai vairākas no minētajām personām ir tīši pārkāpušas muitas tiesību aktus, sākotnēji muitas parāds ir jāpiedzen no šīm personām. 57. pants Vispārīgi noteikumi nodokļa summas aprēķināšanai 1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļu summu nosaka, pamatojoties uz tiem nodokļa aprēķināšanas noteikumiem, kuri bija piemērojami attiecīgajām precēm tajā laikā, kad muitas parāds saistībā ar tām bija radies muitas parāds. 2. Ja nav iespējams precīzi noteikt, kad muitas parāds ir radies, par šo laiku uzskata laikposmu, kad muitas dienesti secināja, ka preces atrodas tādos apstākļos, kuros ir radies muitas parāds. Tomēr, ja muitas dienestiem pieejamā informācija ļauj noteikt, ka muitas parāds ir radies laikposmā, pirms par to tika secināts, tiek uzskatīts, ka muitas parāds iespējami radies, pirms konstatēti šie apstākļi. 3. Ja muitas tiesību akti paredz labvēlīgu tarifu režīmu precēm, atbrīvojumu vai pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļiem saskaņā ar 36. panta 2. punkta d) līdz g) apakšpunktu, 136. līdz 140. pantu, 177. un 180. līdz 183. pantu, šādu labvēlīgu tarifu režīmu, atbrīvojumu no muitas nodokļiem vai atvieglojumu piemēro arī gadījumos, ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 51. vai 54. pantam, ievērojot nosacījumu, ka attiecīgās personas darbība nav saistīta ar krāpšanu. 58. pants Īpaši noteikumi nodokļa summas aprēķināšanai 1. Ja uzglabāšanas izmaksas vai parastās apstrādes metodes ir radušās Kopienas muitas teritorijā attiecībā uz precēm, kam piemēro muitas procedūru, šādas izmaksas vai vērtības palielināšanu neņem vērā ievedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai, ja deklarētājs ir iesniedzis atbilstošus šo izmaksu pierādījumus. Tomēr ievedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai ir jāņem vērā darbībās izmantoto ārpuskopienas preču muitas vērtība, veids un izcelsme. 2. Ja, piemērojot muitas procedūru, parasto apstrādes metožu rezultātā Kopienas muitas teritorijā mainās preču tarifu klasifikācija, pēc deklarētāja lūguma attiecība uz precēm, kurām piemēro muitas procedūru, piemēro sākotnējo preču tarifu klasifikāciju. 3. Ja, izmantojot procedūru "ievešana pārstrādei", muitas parāds ir radies pārstrādātiem produktiem, šāda parāda summu pēc deklarētāja lūguma nosaka, pamatojoties uz tādu preču tarifu klasifikāciju, muitas vērtību, veidu un izcelsmi, kurām, pieņemot deklarāciju attiecībā uz šīm precēm, piemēro procedūru "ievešana pārstrādei". 59. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka: a) precēm piemērojamās ievedmuitas vai izvedmuitas summas aprēķināšanas noteikumus; b) īpašus papildu noteikumus par īpašām procedūrām; Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinot ar pasākumiem, kas nosaka izņēmumus 57. un 58. pantam. 60. pants Muitas parāda rašanās vieta 1. Muitas parāds rodas vietā, kur ir iesniegta 49. un 53. pantā minētā muitas deklarācija, vai saskaņā ar 128. panta 3. punktu tiek uzskatīts, ka tā ir iesniegta. Visos pārējos gadījumos muitas parāda rašanās vieta ir tur, kur notiek darbība, kas to rada. Ja nav iespējams noteikt minēto vietu, uzskata, ka muitas parāds rodas tajā vietā, kur muitas dienesti secina, ka preces atrodas apstākļos, kuros ir radies muitas parāds. 2. Ja precēm piemēro muitas procedūru, kas nav pabeigta, un vietu nevar noteikt, saskaņā ar 1. punkta otro vai trešo daļu muitas parāds īpašā laikposmā rodas vietā, kur precēm ir piemērota attiecīgajā muitas procedūra vai tās saskaņā ar šo procedūru ir ievestas Kopienas muitas teritorijā. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka šā punkta pirmajā daļā minēto laikposmu. 3. Ja muitas dienestiem pieejamā informācija dod tiem iespēju noteikt, ka muitas parāds varētu būt radies vairākās vietās, uzskata, ka muitas parāds ir radies vietā, kur tas ir radies pirmo reizi. 4. Ja muitas dienesti nosaka, ka muitas parāds atbilstīgi 51. panta 1. punkta a) apakšpunktam ir radies citā dalībvalstī, un šā parāda summa ir mazāka par euro100000, uzskata, ka parāds ir radies tajā dalībvalstī, kurā ir konstatēta tā rašanās. 2. NODAĻA GALVOJUMI IESPĒJAMAM VAI PAŠREIZĒJAM MUITAS PARĀDAM 61. pants Vispārīgi noteikumi 1. Šo nodaļu piemēro galvojumiem gan uz esošiem, gan uz tādiem muitas parādiem, kas var rasties, ja vien nav norādīts citādi. 2. Muitas dienesti var parādniekam pieprasīt uzrādīt galvojumu, lai nodrošinātu muitas parāda un citu maksājumu, īpaši PVN un akcīzes nodokļa, samaksu atbilstīgi spēkā esošajiem noteikumiem par PVN un akcīzes nodokli. 3. Ja muitas dienesti pieprasa dot galvojumu, šādu galvojumu sagādā persona vai parādnieks, kas var kļūt atbildīgs par minēto parādu. 4. Attiecībā uz īpašām precēm vai īpašu deklarāciju muitas dienesti drīkst pieprasīt tikai vienu galvojumu. Galvojumu saistībā ar īpašu deklarāciju piemēro muitas parādam attiecībā uz visām precēm, kuras ir iekļautas deklarācijā vai pret šo deklarāciju neatkarīgi tās pareizības izlaistas apgrozījumam. 5. Muitas dienesti atļauj, ka galvojumu dod cita persona, nevis tā, no kuras galvojums tiek prasīts. 6. Pēc šā panta 3. vai 5. punktā minētās personas pieprasījuma muitas dienesti saskaņā ar 67. panta 1. un 2. punktu var atļaut vispārējo galvojumu, lai segtu muitas parādu attiecībā uz divām vai vairākām darbībām, deklarācijām vai procedūrām. 7. Galvojumu neprasa no valsts, reģionālajām varas iestādēm un vietējās pašvaldības vai citām iestādēm, kuras reglamentē publisko tiesību akti attiecībā uz pasākumiem, kuros tās iesaistās kā valsts iestādes. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinot arcitiem gadījumiem, kuros nav jāprasa galvojums, vai ir jāpieprasa galvojums ar pazeminātu summu. 8. Muitas dienesti var neizvirzīt prasību dot galvojumu, ja deklarācijām nodrošināmā summa nepārsniedz statistikas slieksnis, kas ir noteikts saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 1172/95 ( 1995. gada 22. maijs) par statistiku, kas attiecas uz Kopienas un tās dalībvalstu preču tirdzniecību ar ārpuskopienas valstīm [16] 12. pantu. 9. Muitas dienestu pieņemts vai apstiprināts galvojums ir derīgs visā Kopienas muitas teritorijā atbilstīgi tā izsniegšanas mērķim. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinot arizņēmumiem šā punkta pirmajai daļai. 62. pants Obligātais galvojums 1. Ja ir paredzēts obligātais galvojums un uz to attiecināmi saskaņā ar 3. punktu pieņemtie noteikumi, muitas dienesti nosaka šāda nodrošinājuma summu tā, lai tā būtu vienāda ar precīzu attiecīgā muitas parāda summu, ja šādu summu iespējams droši noteikt galvojuma pieprasīšanas laikā. Ja nav iespējams noteikt precīzu muitas parāda summu, galvojuma summu nosaka kā muitas parāda maksimālo summu, kas pēc muitas dienestu aprēķina ir radusies vai var rasties. 2. Neskarot 67. pantu, ja tiek dots vispārējais galvojums tādu muitas parādu segšanai, kuru summa laika gaitā mainās, tad šāda galvojuma summu nosaka līdz apmēram, kāds ir pietiekams muitas parādu segšanai jebkurā laikā. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. punkta īstenošanai. 63. pants Fakultatīvs galvojums Ja galvojuma došana nav obligāta, šādu galvojumu jebkurā gadījumā pēc sava ieskata pieprasa, ja tiem nav pārliecības, ka muitas parāds tiks samaksāts noteiktajā termiņā. Galvojuma summu šie dienesti nosaka tā, lai nepārsniegtu 62. pantā noteikto apmēru. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka, kuros gadījumos galvojums ir fakultatīvs. 64. pants Galvojuma došana 1. Galvojumu var dot vienā no šādiem veidiem: a) skaidras naudas iemaksas vai citu tādu maksāšanas līdzekļu veidā, kurus muitas dienesti ir atzinuši par līdzvērtīgiem skaidras naudas iemaksai euro vai tās dalībvalsts valūtā, kurā tiek pieprasīts galvojums; b) ar galvinieka saistībām; c) ar citu galvojuma veidu, kas nodrošina līdzvērtīgu garantiju muitas parāda samaksai, piemēram, ar deklarāciju par atbilstību spēkā esošam nozares nolīgumam, ar notariāli apstiprinātu deklarāciju, īpašu nolīgumu starp komersantiem un muitas dienestu utt. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko konkretizē šā panta pirmās daļas c) apakšpunktā minēto galvojumu veidus. 2. Galvojumu skaidras naudas iemaksas vai tāda maksājuma veidā, ko uzskata par līdzvērtīgu skaidras naudas iemaksai, dod saskaņā noteikumiem, kas ir spēkā tajā dalībvalstī, kurā pieprasa galvojumu. 65. pants Galvojuma izvēle Persona, no kuras pieprasa galvojumu, var izvēlēties 64. panta 1. punktā minēto galvojuma veidu. Tomēr muitas dienesti var atteikties pieņemt izvēlētā veida galvojumu, ja tas nav saderīgs ar attiecīgās muitas procedūras pareizu darbību. Muitas dienesti var pieprasīt, lai izraudzītais galvojuma veids noteiktu laiku nemainītos. 66. pants Galvinieks 1. 64. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajam galviniekam ir jābūt trešajai personai, kas reģistrēta Kopienas muitas teritorijā. Muitas dienesti, pieprasot galvojumu, apstiprina galvinieku, ja vien galvinieks nav Kopienā akreditēta banka vai cita oficiāli atzīta finanšu iestāde. 2. Galvinieks rakstveidā uzņemas saistību samaksāt nodrošināto muitas parāda summu. Uzņēmums arī sedz nodrošinātās summas robežās maksājamās ievedmuitas vai izvedmuitas summas, kas jāmaksā pēc preču izlaišanas pārbaudes. 3. Muitas dienesti var atteikt apstiprināt galvinieku vai ierosināto galvojuma veidu, ja tiem nav pārliecības, ka tiks nodrošināta muitas parāda samaksa noteiktajā termiņā. 67. pants Vispārējs galvojums 1. Regulas 61. panta 6. punktā minēto atļauju piešķir tikai tām personām, kuras izpilda šādus nosacījumus: a) tās ir reģistrētas Kopienā; b) nav izdarījušas nopietnus vai atkārtotus muitas tiesību vai nodokļu likumu pārkāpumus; c) tās pastāvīgi izmanto procedūras, kurās tās ir iesaistītas, vai muitas dienestiem ir zināmas kā personas, kuras spēj izpildīt savus pienākumus saistībā ar šīm procedūrām. 2. Ja ir jāsniedz vispārējs galvojums iespējamiem muitas parādiem, komersants saskaņā ar 61. panta 7. punktu var izmantot vispārēju galvojumu ar pazeminātu summu vai tam var būt atbrīvojums no galvojuma ar noteikumu, ka tiek izpildīti vismaz šādi kritēriji: a) pareiza attiecīgo muitas procedūru izmantošana minētajā laikposmā; b) sadarbība ar muitas dienestiem; c) attiecībā uz atbrīvojumu no galvojuma — labs finansiālais stāvoklis, kas ir pietiekams minētās personas saistību izpildei. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko reglamentē šā panta 1. un 2. punktā minēto atļauju piešķiršanu. 68. pants Papildu noteikumi saistībā ar galvojumu izmantošanu 1. Gadījumos, ja muitas parāds var būt radies īpašās procedūrās, piemēro 2., 3. un 4. punktu. 2. Atbrīvojumu no galvojuma, kas atļauts saskaņā ar 67. panta 2. punktu, nepiemēro precēm, kuras atzītas par paaugstināta riska precēm. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinotar pasākumiem šā punkta pirmās daļas īstenošanai. 3. Īpašos apstākļos Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinotar pasākumiem, ar ko uz laiku aizliedz izmantot 67. panta 2. punktā minēto vispārēju galvojumu ar pazeminātu summu. 4. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinotar pasākumiem, ar ko attiecībā uz precēm, kurām ir vispārējs galvojums un kuras ir identificētas kā liela mēroga krāpšanas priekšmets, uz laiku aizliedz izmantot vispārēju galvojumu. 69. pants Papildu vai aizstājošs galvojums Ja muitas dienesti konstatē, ka iemaksātais galvojums nenodrošina vai vairs nav pārliecības, ka tas nodrošina, vai tas nav pietiekams, lai nodrošinātu muitas parāda samaksu noteiktajā termiņā, tās pieprasa visām 61. panta 3. punktā minētajām personām pēc sava ieskata sagādāt papildu garantiju vai aizstāt sākotnējo galvojumu ar jaunu galvojumu. 70. pants Atbrīvojums no galvojuma 1. Muitas dienesti atbrīvo galvojumu, tiklīdz muitas parāds tiek dzēsts vai vairs nevar rasties. 2. Ja muitas parāds ir daļēji dzēsts vai var rasties tikai attiecībā uz daļu no nodrošinātās summas, atbilstošo galvojuma daļu tādēļ pēc attiecīgās personas pieprasījuma atbrīvo, izņemot gadījumus, kad attiecīgā summa neattaisno šādu darbību. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā panta 1. un 2. punkta īstenošanai. 3. NODAĻA NODOKĻA PIEDZIŅA UN SAMAKSA UN NODOKĻA ATMAKSA VAI ATLAIŠANA 1. iedaļa Nolēmums, paziņošana parādniekam un muitas nodokļa summas iegrāmatošana 71. pants Muitas nodokļa summas noteikšana Maksājamā muitas nodokļa summu nosaka muitas dienesti tajā teritorijā, kurā muitas parāds ir radies vai kurā uzskatāms, ka tas radies saskaņā ar 60. pantu, tiklīdz tiem ir visa vajadzīgā informācija. 72. pants Paziņojums par muitas parādu 1. Lēmumu par maksājamā muitas nodokļa summu dara zināmu parādniekam saskaņā ar valsts likumdošanā noteikto kārtību teritorijā, kurā parāds radies. Pirmajā daļā minēto paziņojumu neiesniedz šādos gadījumos: a) atliekot galīgās nodokļa summas noteikšanu, uzliek pagaidu tirdzniecības politikas pasākumu nodokļa veidā; b) maksājamā muitas nodokļa summa pārsniedz summu, kas noteikta uz lēmuma pamata, kas pieņemts saskaņā ar 21. pantu; c) sākotnējais lēmums nepaziņot maksājamā nodokļa summu vai paziņot summu, kas mazāka nekā maksājamais nodoklis, pieņemts, pamatojoties uz vispārējiem noteikumiem, kuri vēlāk atcelti ar tiesas spriedumu; d) muitas dienesti ir atbrīvoti no nodokļa apmēra paziņošanas. Komisija saskaņā ar 194. panta 2. punktā minēto kārtību pieņem pasākumus šā punkta 2. daļas d) apakšpunkta īstenošanai. 2. Ja maksājamā nodokļa summa ir vienāda ar muitas deklarācijā ierakstīto summu, par 1. punktā minēto lēmumu parādniekam nav jāpaziņo. Šādos gadījumos muitas dienestu īstenotā preču izlaišana ir līdzvērtīga lēmumam, ar ko paziņo parādniekam par maksājamā nodokļa apmēru. 3. Ja nepiemēro šā panta 2. punktu, par lēmumu, ar ko nosaka maksājamā nodokļa apmēru, parādniekam paziņo četrpadsmit dienu laikā no datuma, kad muitas dienesti saskaņā ar 17. panta 4. punktu ir tiesīgi pieņemt minēto lēmumu. 73. pants Paziņojuma par muitas parādu termiņš 1. Paziņojumu par lēmumu, ar ko nosaka muitas parāda summu, parādniekam var neizsniegt pēc trīs gadu termiņa izbeigšanās, sākot no muitas parāda rašanās dienas. 2. Ja muitas parāds ir radies tādas darbības rezultātā, par kuru tajā laikā, kad tā veikta, būtu paredzēta tiesvedība krimināllietā, 1. punktā noteikto trīs gadu termiņu pagarina līdz desmit gadiem. 3. Ja saskaņā ar 24. pantu ir iesniegta apelācijas sūdzība, 1. un 2. punktā paredzētos laikposmus aptur uz apelācijas lietas izskatīšanas laiku, sākot no dienas, kad iesniegta apelācijas sūdzība. 4. Ja saskaņā ar 84. panta 3. punktu no jauna ir uzlikts pienākums maksāt muitas parādu, šā panta 1. un 2. punktā noteiktos laikposmus uzskata par apturētiem no dienas, kad saskaņā ar 90. pantu tika iesniegts pieteikums par muitas parāda atmaksu vai atlaišanu, līdz pieņemts lēmums par tā atmaksāšanu vai atlaišanu. 74. pants Iegrāmatošana 1. Regulas 71. pantā minētie muitas dienesti iegrāmato maksājamos muitas nodokļus uzskaites reģistros. Pirmo daļu nepiemēro gadījumos, kas minēti 72. panta 1. punkta otrajā daļā. Muitas dienestiem nav jāiegrāmato tādas summas, par kurām saskaņā ar 73. pantu vairs nevar paziņot parādniekam. 2. Dalībvalstis nosaka praktiskās procedūras nodokļa summas iegrāmatošanai uzskaites reģistros. Minētās procedūras var atšķirties atkarībā no tā, vai, ņemot vērā muitas parāda rašanās apstākļus, muitas dienesti ir pārliecināti par to, ka minētās summas tiks samaksātas. 75. pants Iegrāmatošanas termiņš 1. Ja muitas parāds ir radies no tā, ka pieņemta deklarācija par precēm kādai muitas procedūrai, kura nav "ievešana uz laiku" ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa vai jebkura darbība, kuras likumīgais spēks ir tāds pats kā šādai pieņemšanai, tad muitas dienesti maksājamā nodokļa summa iegrāmato uzskaites reģistros četrpadsmit dienu laikā pēc preču izlaišanas dienas. Tomēr gadījumā, ja maksājums ir nodrošināts, kopējo nodokļa summu par visām precēm, kuras izlaistas vienai un tai pašai personai muitas dienestu noteiktajā termiņā, kas nedrīkst pārsniegt 31 dienu, minētā termiņa beigās var veidot vienots iegrāmatojums uzskaites reģistros. Šādu iegrāmatošanu izdara piecu dienu laikā pēc attiecīgā termiņa beigām. 2. Ja preces var tikt izlaistas saskaņā ar īpašiem nosacījumiem, kas reglamentē maksājamā muitas nodokļa summas noteikšanu vai tās iekasēšanu, iegrāmatošana uzskaites reģistros notiek četrpadsmit dienu laikā no dienas, kad ir aprēķināta maksājamā nodokļa summa vai ir konstatēta saistība samaksāt minēto nodokli. Tomēr, ja muitas parāds attiecas uz pagaidu tirdzniecības politikas pasākumu nodokļa veidā, maksājamo nodokļa summu iegrāmato uzskaites reģistros divu mēnešu laikā no dienas, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī tiek publicēta regula, ar ko nosaka galīgo tirdzniecības politikas pasākumu. 3. Ja muitas parāds radies apstākļos, kas minēti 1. punktā, maksājamā muitas nodokļa summu iegrāmato uzskaites reģistros četrpadsmit dienu laikā no dienas, kad muitas dienesti ir tiesīgi aprēķināt attiecīgā nodokļa summu un noteikt parādnieku. 4. Šā panta 3. punktu piemēro mutatis mutandis attiecībā uz nodokļa summu, kas jāpiedzen vai vēl nav piedzīta, ja maksājamā muitas nodokļa summa nav iegrāmatota uzskaites reģistros saskaņā ar 1., 2. un 3. punktu vai tā ir noteikta un iegrāmatota uzskaites reģistros tādā apmērā, kas ir mazāks par maksājamo summu. 5. Iegrāmatošanas termiņus, kas noteikti 1., 2. un 3. punktā, nepiemēro neparedzamos gadījumos vai force majeure apstākļos. 76. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 194. panta 2. pantā noteikto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka noteikumus iegrāmatošanai uzskaites reģistros. 2. iedaļa Muitas nodokļa summas samaksas termiņi un procedūras 77. pants Muitas nodokļa summas samaksas termiņi un samaksas uzraudzība 1. Saskaņā ar 72. pantu paziņotās muitas nodokļa summas parādnieks samaksā muitas dienestu noteiktajā termiņā. Neskarot 25. panta otro punktu, minētais termiņš nedrīkst pārsniegt desmit dienas pēc tam, kad par maksājamo muitas nodokļa summu paziņo parādniekam. Iegrāmatojumu apkopošanas gadījumā saskaņā ar 75. panta 1. punkta otrās daļas nosacījumiem to nosaka tā, lai parādniekam nebūtu iespējams iegūt ilgāku samaksas termiņu nekā tad, ja tam būtu piešķirts atliktais maksājums saskaņā ar 79. pantu. Minētā termiņa pagarinājumu piešķir automātiski, ja tiek konstatēts, ka attiecīgā persona paziņojumu ir saņēmusi pārāk vēlu, lai dotu tai iespēju noteiktajā termiņā izdarīt maksājumu. Muitas dienesti var piešķirt minētā termiņa pagarinājumu arī pēc parādnieka pieprasījuma, ja maksājamā muitas nodokļu summa ir noteikta 29. pantā minētajā pārbaudē pēc preču izlaišanas. Neskarot 82. panta 1. punktu, pagarinājums nedrīkst pārsniegt laikposmu, kas vajadzīgs, lai parādnieks varētu pienācīgi izpildīt savas saistības. 2. Ja parādniekam ir tiesības uz kādu no 79. līdz 82. pantā noteiktajiem maksājumu atvieglojumiem, maksājumu saistībā ar minētajiem atvieglojumiem izdara noteiktajā termiņā vai termiņos. 3. Komisija saskaņā ar 194. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šās regulas nebūtisku elementu grozīšanai, to papildinotar nosacījumiem parāda samaksas termiņa apturēšanai šādos apstākļos: a) ja pieteikums nodokļu atlaišanai ir iesniegts saskaņā ar 90. pantu; b) ja preces konfiscē, iznīcina vai atsakās no tām par labu valstij; c) ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 51. pantam, un ir vairāk nekā viens parādnieks. 78. pants Maksājums 1. Maksājumu izdara skaidrā naudā vai visos citos līdzvērtīgu norēķinu veidos, tostarp kredīta saldo pārrēķina veidā, ja par to vienojas ar muitas dienestiem. 2. Samaksu parādnieka vietā var veikt trešā persona. 79. pants Maksājuma atlikšana Neskarot 85. pantu, muitas dienesti pēc attiecīgās personas pieprasījuma un galvojuma saņemšanas atļauj maksājamā nodokļa samaksas termiņa pagarinājumu jebkurā no šādiem veidiem: a) atsevišķi attiecībā uz katru iegrāmatotu nodokļa summu, kas saskaņā ar 75. panta 1. punkta pirmo daļu vai 4. punktu; b) kopumā attiecībā uz visām nodokļu summām, kuras saskaņā ar 75. panta 1. punkta pirmo daļu ir iegrāmatotas uzskaites reģistros termiņā, ko ir noteikuši muitas dienesti un kas nepārsniedz 31 dienu; c) kopumā attiecībā uz visām nodokļu summām, kas veido vienotu iegrāma