PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma konteksts un pamatojums

Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Urzula fon der Leiena 2019. gada septembrī paziņoja par jaunu Migrācijas un patvēruma paktu, kas ietver visaptverošu pieeju ārējām robežām, patvēruma un atgriešanas sistēmām, Šengenas brīvas pārvietošanās telpai un ārējai dimensijai.

Paziņojums par jaunu Migrācijas un patvēruma paktu, kas iesniegts kopā ar vairākiem citiem tiesību aktu priekšlikumiem, t. sk. šo priekšlikumu, ar ko groza 2016. gada priekšlikumu pārstrādātajai Patvēruma procedūras regulai, ir jauns sākums migrācijas jomā. Mērķis ir izveidot plašu satvaru, kas balstīts uz visaptverošu pieeju migrācijas pārvaldībai, veicinot savstarpēju uzticēšanos starp dalībvalstīm. Pamatojoties uz vispārējiem solidaritātes un taisnīga atbildības sadalījuma principiem, jaunajā paktā tiek ierosināta integrēta politikas veidošana, kas apvieno tādu jomu politiku kā patvērums, migrācija, atgriešana, ārējo robežu aizsardzība un attiecības ar galvenajām trešām valstīm.

Problēmas migrācijas pārvaldībā, t. sk. tās, kas saistītas ar neatbilstīgu ieceļošanu, kā arī ar atgriešanu, būtu jārisina nevis atsevišķām dalībvalstīm, bet gan visā ES kopumā. Ir vajadzīga Eiropas mēroga sistēma, kas ļauj pārvaldīt dalībvalstu politikas un lēmumu savstarpējo ietekmi. Šajā sistēmā ir jāņem vērā pastāvīgi mainīgā realitāte migrācijas jomā, un tā nozīmē lielāku sarežģītību un pastiprinātu vajadzību pēc koordinācijas. Lai gan neatbilstīgu ieceļotāju skaits Savienībā kopš 2015. gada ir krasi samazinājies par 92 %, joprojām pastāv vairākas strukturālas problēmas, kas rada slogu dalībvalstu patvēruma, uzņemšanas un atgriešanas sistēmām. Šīs problēmas ir, piemēram, arvien lielāks tādu starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju īpatsvars, kuriem, visticamāk, netiks piešķirta aizsardzība ES, kā rezultātā palielināsies administratīvais slogs un kavēsies aizsardzības piešķiršana tiem, kam tā patiešām nepieciešama, kā arī pastāvīga migrantu tālāka kustība ES iekšienē. Turklāt jāatzīst arī tas, ka dalībvalstu iestādēm ir grūtības nodrošināt gan pieteikuma iesniedzēju, gan savu darbinieku drošību saistībā ar Covid-19 krīzi.

Lai gan neatbilstīgu ieceļotāju skaits kopš 2015. gada ir samazinājies, to migrantu īpatsvars, kuri ierodas no valstīm, kurām atzīšanas rādītājs ir zemāks par 20 %, ir palielinājies, proti, no 13 % 2015. gadā līdz 55 % 2018. gadā. Tajā pašā laikā ir pieaudzis arī sarežģītu lietu īpatsvars, kuru apstrāde prasa vairāk resursu — ja 2015.–2016. gadā lielākoties ieradās trešo valstu valstspiederīgie, kuriem nepārprotami bija vajadzīga starptautiskā aizsardzība, tad tagad ir izveidojies daļēji jaukts ieceļojošo personu kontingents, kuru atzīšanas rādītāji ir atšķirīgāki. Turklāt, neraugoties uz neatbilstīgu ieceļotāju skaita samazināšanos visā ES, starptautiskās aizsardzības pieteikumu skaits ir turpinājis pieaugt – tā proporcija pret ieceļojušo personu skaitu ir četrkārt lielāka. Šī tendence liecina par to, ka pieteikuma iesniedzēji neiesniedz pieteikumus pirmajā ieceļošanas dalībvalstī, ka ES iekšienē tiek iesniegti vairāki starptautiskās aizsardzības pieteikumi, un norāda uz nepieciešamību reformēt pašreizējo Dublinas sistēmu. Visbeidzot, 2019. gadā puse no visām neatbilstīgajam ieceļošanām pa jūru norisinājās pēc meklēšanas un glābšanas operācijām, kas atsevišķām dalībvalstīm radīja īpašu slogu tikai to ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ.

Pieaugušais to patvēruma meklētāju īpatsvars, kuriem ir maz izredžu saņemt starptautisko aizsardzību ES, rada lielāku slogu ne tikai attiecībā uz patvēruma pieteikumu apstrādi kopumā, bet arī attiecībā uz tādu migrantu atgriešanu, kuriem nav nepieciešama starptautiskā aizsardzība. Katru gadu tiek noraidīts vidēji 370 000 starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko iesnieguši trešo valstu valstspiederīgie, un viņi ir jānovirza uz atgriešanas procedūru; tas atbilst aptuveni 80 % no kopējā katru gadu izdoto atgriešanas lēmumu skaita. Tādēļ ir vajadzīga efektīva saikne starp patvēruma un atgriešanas procedūrām, kas ļautu uzlabot patvēruma un migrācijas sistēmas vispārējo efektivitāti un saskaņotību. Neatbilstīgie migranti, kuriem nav nepieciešama aizsardzība vai kuriem nav nodoma pieprasīt starptautisko aizsardzību, būtu ātri jānovirza uz atgriešanas procedūru. Ir jānovērš pastāvošās procesuālās nepilnības, piemēram, patvēruma un atgriešanas lēmumu izdošana atsevišķos aktos un kavēšanās ar atgriešanas lēmuma izdošanu, atsevišķi tiesiskās aizsardzības līdzekļi, kā arī procesuāla kavēšanās tādu pieteikuma iesniedzēju dēļ, kuru vienīgais mērķis ir mēģināt traucēt viņu atgriešanu no Savienības, patvēruma sistēmas nodrošinātās aizsardzības ļaunprātīga izmantošana, kā arī iespēja ļaut pieteikuma iesniedzējiem palikt dalībvalstu teritorijā otrā vai turpmākā pārsūdzības procesa laikā.

Vienlīdz svarīgi ir strādāt pie tā, lai izveidotu eiropeiskāku atgriešanas sistēmu. Komisija 2018. gadā iesniedza priekšlikumu pārstrādāt Atgriešanas direktīvu, lai uzlabotu atgriešanas pārvaldību un efektivitāti. Minētā priekšlikuma mērķis ir novērst un mazināt aizbēgšanu un neatļautu kustību, stiprināt saikni ar patvēruma procedūrām, veicināt atbalstītas brīvprātīgas atgriešanās programmu izmantošanu un ar valstu lietu pārvaldības sistēmu atbalstu uzlabot pārraudzību un īstenošanu. Papildus procesuālajiem jautājumiem, uz kuriem attiecas šis regulas priekšlikums un priekšlikums pārstrādātai Atgriešanas direktīvai, eiropeiskākas atgriešanas sistēmas izveides nolūkā ir pilnībā jāīsteno Eiropas Robežu un krasta apsardzes regula, kur Frontex veic ES operatīvās funkcijas atgriešanas jomā, kā arī ir nepieciešams visaptverošs operatīvais instruments labākai lietu pārvaldībai atgriešanas jomā, ilgtspējīga atgriešanas un reintegrācijas stratēģija, sadarbojoties ar trešām valstīm atpakaļuzņemšanas jomā, un strukturēta augsta līmeņa sadarbība ES atgriešanas koordinatora vadībā.

Pašreizējā migrācijas pārvaldības sistēma arī joprojām rada smagu slogu gan pirmās ieceļošanas dalībvalstīm, gan citu dalībvalstu patvēruma sistēmām saistībā ar neatļautu kustību. Pašreizējā sistēma nav pietiekami efektīva, lai risinātu šo situāciju. Konkrēti, pašlaik nav efektīva solidaritātes mehānisma un skaidru noteikumu, kas cilvēkus atturētu no neatļautas kustības un risinātu šo problēmu.