[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 25.6.2007 COM(2007) 207 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par dažiem mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas jautājumiem SATURS 1. 1. DAĻA. Ceturtās direktīvas par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu 4. panta 6. punkta īstenošana attiecībā uz dalībvalsts soda noteikumiem un to efektivitāte 3 1.1. Ievads 3 1.2. Pārskats par direktīvas īstenošanu dalībvalstīs 4 1.3. Direktīvas 4. panta 6. punkta īstenošanas un efektivitātes novērtējums 4 1.3.1. Sabiedrības informētība un izpratne par atlīdzības prasību administrēšanaspārstāvja mehānismu 4 1.3.2. Pamatotā piedāvājuma un pamatotās atbildes procedūras sakarā noteikto soduveidu un to līdzvērtība 5 1.4. Secinājums 9 2. 2. DAĻA. Mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšana un juridiskie izdevumi 10 2.1. Ievads 10 2.2. ES tiesiskais regulējums attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu 11 2.3. Brīvprātīgo juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumu pieejamība 11 2.4. Juridisko izdevumu iekļaušana atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanā 12 2.4.1. Pašreizējais stāvoklis dalībvalstīs 12 2.4.2. Iespējamā ietekme uz sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTAapdrošināšanas prēmijām 13 2.5. Secinājums 13 1. 1. DAĻA. CETURTāS DIREKTīVAS PAR MEHāNISKO TRANSPORTLīDZEKļU APDROšINāšANU 4. PANTA 6. PUNKTA īSTENOšANA ATTIECīBā UZ DALīBVALSTS SODA NOTEIKUMIEM UN TO EFEKTIVITāTE 1.1. Ievads Viens no Ceturtās direktīvas par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu 2000/26/EK (turpmāk tekstā „direktīva”) mērķiem ir nodrošināt mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas prasību ātru izskatīšanu, ja negadījums notiek ārpus cietušās personas mītneszemes (tā saucamā „iebraucēja cietusī persona”). Ar atlīdzības prasības administrēšanas pārstāvja[1] starpniecību (jebkurā citā dalībvalstī sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības (CTA) apdrošinātājam ir jāieceļ atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis) iebraucējai cietušajai personai ir jādod iespēja izskatīt prasības dzimtajā valodā un saņemt kompensāciju ātrāk un ar mazākām izmaksām. Atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis ir atbildīgs par prasības apstrādi un izskatīšanu, pārstāvot par negadījumu atbildīgās puses ārvalstu apdrošinātāju[2]. Turklāt dalībvalstu pienākums ir piemērot sankcijas, lai paātrinātu kompensāciju izmaksu. Atbildīgajiem apdrošinātājiem vai viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvjiem, kas ilgāk par trim mēnešiem nesniedz pamatotu atbildi par kompensācijas pieprasījumu (tā saucamā „pamatota piedāvājuma/pamatotas atbildes procedūra”), var uzlikt naudassodu apmērā, ko noteikusi dalībvalsts, kurā ir reģistrēts apdrošinātājs, un procentu maksājumu par noteikto kompensāciju[3]. Direktīvas 4. panta 7. punktā noteikts, ka Komisija (līdz 2006. gada 20. janvārim[4]) paziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par to valsts sodu piemērošanu un efektivitāti, kas noteikti attiecībā uz pamatota piedāvājuma un pamatotas atbildes procedūru, kā arī par to līdzvērtību un vajadzības gadījumā iesniedz priekšlikumus (ja šie dalībvalsts sodi nedod gaidītos rezultātus).[5] Lai sagatavotu ziņojumu, Komisijas dienesti[6] 2006. gada martā[7] apspriedās ar dalībvalstīm un 2006. gada aprīlī[8] – ar apdrošināšanas nozares pārstāvjiem. No 2006. gada 6. aprīļa līdz 2006. gada 5. jūnijam Komisijas tīmekļa vietnē[9] notika arī sabiedriska apspriešanās tiešsaistē, lai ar visām ieinteresētajām personām apspriestos par viņu izpratni par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānismu un tā efektivitāti[10]. Šajā Komisijas ziņojumā ir apskatīti gan dalībvalstu noteiktie sodi un to efektivitāte, gan arī to līdzvērtība, kā tas paredzēts direktīvas 4. panta 6. punktā, ņemot vērā dalībvalstu, apdrošināšanas nozares un citu ieinteresēto personu piezīmes. 1.2. Pārskats par direktīvas īstenošanu dalībvalstīs Direktīva dalībvalstīm bija jātransponē līdz 2002. gada 20. jūlijam, un tās noteikumus bija jāsāk piemērot līdz 2003. gada 20. janvārim[11]. Attiecībā uz direktīvas īstenošanu Komisija 2003. gada 6. janvārī nosūtīja pamatotus atzinumus Apvienotajai Karalistei, Francijai, Grieķijai, Itālijai, Īrijai, Luksemburgai, Nīderlandei un Portugālei par to, ka tās līdz noteiktajam laikam – 2002. gada 20. jūlijam – nav īstenojušas direktīvas vispārējos noteikumus. Visas šīs lietas par pārkāpumiem izbeidza 2003. gadā[12], jo bija pieņemti valstu pasākumi, ar ko transponēja direktīvu, un par tiem tika paziņots Komisijai. Bez tam Komisija 2004. gada 23. decembrī nosūtīja vēstules ar oficiālu paziņojumu Latvijai, Maltai un Slovēnijai, jo šīs valstis nebija paziņojušas par visiem pasākumiem, ar ko transponē direktīvu. Šīs pārkāpumu lietas tika izbeigtas 2005. gada maijā, jo Komisijai tika paziņots par īstenošanas pasākumiem. 1.3. Direktīvas 4. panta 6. punkta īstenošanas un efektivitātes novērtējums 1.3.1. Sabiedrības informētība un izpratne par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānismu Apspriešanās nolūks vispirms bija izzināt, vai ieinteresētās personas (Eiropas pilsoņi, uzņēmējsabiedrības utt.), kas, būdami iebraucēji, cietuši satiksmes negadījumā, ir informēti par to, ka ir atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis, ko viņu mītneszemē iecēlis atbildīgās puses apdrošinātājs, un vai viņi uzskata to par prasību efektīvu izskatīšanas līdzekli. Par sabiedrības viedokļiem objektīvu secinājumu nevar izdarīt, jo, apspriežoties ar sabiedrību, tika saņemts mazs atbilžu skaits[13]. Attiecībā uz dalībvalstu viedokli lielākā daļa no tām uzskata, ka to pilsoņi ir informēti par iespēju izskatīt pārrobežu prasības, izmantojot viņu mītneszemes iecelto atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi. Atbildot uz šo jautājumu, dalībvalstis minēja vairākus kanālus, kuri tiek izmantoti pilsoņu informēšanai par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi, piemēram, sabiedrības informēšanas kampaņas, valstu mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas biroju, apdrošinātāju asociāciju tīmekļa vietnes un informācijas centri, kas izveidoti saskaņā ar direktīvas 5. pantu. Attiecībā uz atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānisma izpratni lielākā daļa dalībvalstu, kā arī apdrošināšanas nozares pārstāvju vērtēja, ka atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānisms darbojas veiksmīgi, atvieglojot un paātrinot pārrobežu prasību izskatīšanu. Šai sakarā visaugstāk tika novērtēts tas, ka atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis atrodas prasības iesniedzēja tuvumā, kā arī, izskatot prasību, cietusī persona var sazināties dzimtajā valodā. 1.3.2. Pamatotā piedāvājuma un pamatotās atbildes procedūras sakarā noteikto sodu veidu un to līdzvērtība Dalībvalstīs ir atšķirīgi finansiālie vai līdzvērtīgi administratīvie sodi, ko var uzlikt apdrošinātājiem vai viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvjiem par 3 mēnešu pamatota piedāvājuma un pamatotas atbildes procedūras neievērošanu. Finansiāli sodi Finansiāli sodi ir noteikti tikai dažās dalībvalstīs. Tos var uzlikt vai nu apdrošinātājam (Grieķija, Lietuva, Kipra, Portugāle, Spānija, Malta, Beļģija, Luksemburga, Zviedrija un Čehija), vai gan apdrošinātājam, gan personai(-ām), kas pilnvarotas pārstāvēt apdrošinātāju un ir juridiski ar to saistītas, turpmāk tekstā –– pilnvarotās personas (Slovēnija, Ungārija un Polija). Citi sodi Attiecībā uz citiem sodu veidiem dažas dalībvalstis pilnvarotajām personām piemēro disciplinārsodu, piemēram, atstādināšanu uz laiku no darba (Polija, Lietuva), kamēr citās valstīs apdrošinātāji var zaudēt licenci sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanai (Ungārija, Nīderlande, Vācija, Luksemburga, Zviedrija un Lietuva). Īpašu sankciju nav Dažas dalībvalstis neparedz īpašas sankcijas un paļaujas tikai uz apdrošinātāju pienākumu maksāt likumā paredzētos procentus par kompensācijas summu, ja pamatots piedāvājums vai pamatota atbilde nav sniegta triju mēnešu laikā (AK, Īrija, Dānija, Slovākija, Austrija, Igaunija, Latvija, Somija, Francija, Beļģija un Spānija)[14]. Salīdzinošā tabula Finansiālas sankcijas/ apdrošinātājs | Finansiālas sankcijas/ pilnvarotas personas | Disciplinārsods/pilnvarotas personas | Sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas licences anulēšana/ apturēšana | Īpašu sankciju nav/procenti – likme gadā (ja nav noteikts citādi) | Austrija | Likumā noteiktie procenti | Beļģija | EUR 250 dienā, ja pamatota atbilde ir novilcināta | Likumā noteikti 7 % par pamatota piedāvājuma novilcināšanu | Kipra | Līdz CYP 2 000 = EUR 3 452 | Čehija | Līdz EUR 1 000 = CZK 28 000 | Čehijas Valsts bankas diskonta likme, kas ir spēkā kavējuma pirmajā dienā, palielināta par 4 % | Dānija | Likumā noteiktie procenti, kas pieaug 30 dienas pēc maksājuma termiņa | Igaunija | 0,4 % no summas dienā | Somija | Likumā noteiktie procenti | Francija | Tiesnesis var uzlikt sodanaudu 15 % apjomā no kompensācijas summas, kas iemaksājama valsts garantiju fondā, ja piedāvājums nepārprotami ir nepietiekams | Divkārša likumā paredzētā likme, ja netiek sniegta atbilde | Vācija | X | X | 5 % virs procentu pamatlikmes | Grieķija | EUR 3 000 | Ungārija | No HUF 100 000 līdz HUF 20 000 000, - (EUR 1 = HUF 260) | No HIF 40 000 līdz 1 000 000 | X | Īrija | Neprecizētas administratīvās sankcijas – atsauce uz Centrālās bankas Likuma 1942/2004 33BD iedaļu | Likumā noteiktie procenti | Itālija – informācija nav sniegta | Latvija | 0,1 % no summas dienā | Lietuva | Līdz EUR 100 000 | X | 0,04 % no summas dienā | Luksemburga | X | X | X | Likumā noteiktie procenti | Malta | MTL 5 000 = EUR 11 650 | Likumā noteiktie procenti | Nīderlande | X | Polija | 0,5 % no rakstītās apdrošināšanas prēmijas | Trīskārša alga | X | Likumā noteiktā 11,5 % likme | Portugāle | No EUR 748,20 līdz EUR 74 819,68 | Divkārša likumā noteiktā procentu likme | Slovākija | Valsts bankas diskonta likme (pamata procentu likme), kas ir spēkā kavējuma pirmajā dienā | Slovēnija | EUR 8 400 | EUR 420 | Likumā noteiktā 13,5 % likme | Spānija | Līdz EUR 150 000 | Likumā noteiktie procenti | Zviedrija | X | X | AK | Neprecizētas administratīvās sankcijas bez specifikācijas – atsauce uz 2002. gada noteikumiem (Nr. 2706) | Likumā noteiktie procenti | 1.3.3 Pamatota piedāvājuma un pamatotas atbildes procedūras darbība dalībvalstīs Lai novērtētu dalībvalstu noteikto sodu efektivitāti attiecībā uz pamatota piedāvājuma vai pamatotas atbildes procedūru, apspriešanās mērķis bija izzināt, vai apdrošinātāji un viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvji praksē spēj ievērot 3 mēnešu termiņu, kas ir to rīcībā, lai izskatītu mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas prasības. Apspriežoties iegūtās atsauksmes liecināja, ka gan apdrošinātāji, gan viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvji parasti spēj apstrādāt prasības noteiktajā 3 mēnešu termiņā. Tikai atsevišķos izņēmuma gadījumos, kas saistīti ar grūtībām saņemt informāciju no citām prasību izskatīšanā iesaistītajām pusēm, termiņu nevarēja ievērot. Šie gadījumi, piemēram, attiecas uz situācijām, kad policijas ziņojumi vai līdzīgi dokumenti, kas vajadzīgi atbildības noteikšanai, ir iesniegti ar novēlošanos[15], vai gadījumiem, ja starp atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi un tā apdrošinātāju ir slikta saziņa[16]. Šai sakarā būtu jāatgādina, ka atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānisms/pamatota piedāvājuma (pamatotas atbildes) procedūra 15 dalībvalstīs sāka darboties tikai 2003. gadā un jaunajās dalībvalstīs – pēc 2004. gada 1. maija. Šā iemesla dēļ līdzšinējā dalībvalstu pieredze attiecībā uz direktīvas 4. panta 6. punkta darbību un efektivitāti ir izrādījusies diezgan ierobežota. 1.4. Secinājums Visās dalībvalstīs apdrošinātājiem un viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvjiem ir noteikts pienākums izskatīt prasības atbilstīgi pamatota piedāvājuma vai pamatotas atbildes procedūrai. Pamatojoties uz rezultātiem, kas iegūti no apspriešanās ar dalībvalstīm un apdrošināšanas nozares pārstāvjiem, var konstatēt divas sankciju grupas, ko noteikušas dalībvalstis, lai nostiprinātu šo pienākumu. Tās ir vai nu finansiālas sankcijas, vai disciplinārsodi. Kamēr dažas dalībvalstis šīs sankcijas piemēro kumulatīvi, citas piemēro tikai procentu maksājumu par kompensācijas apmēru. No apspriešanās bija skaidri secināms, ka dalībvalstu sankcijas nav līdzvērtīgas, un katrā dalībvalstī tās traktē atšķirīgi. Tomēr nešķiet, ka tas vērā ņemami negatīvi ietekmētu apdrošinātājus un viņu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvjus attiecībā uz 3 mēnešu termiņa ievērošanu, kas noteikts, lai sniegtu prasītājam pamatotu piedāvājumu/atbildi. Tā kā pamatota piedāvājuma/pamatotas atbildes procedūra, lai gan tā ir spēkā samērā neilgi, ir apliecinājusi, ka tā ir labi izveidota un darbojas visās dalībvalstīs, visi dalībvalstu mērogā veiktie pasākumi acīmredzami ir sasnieguši vēlamo rezultātu. Tādēļ Komisijai šai sakarā nav pamata uzsākt pārkāpumu procedūru vai iesniegt priekšlikumus. 2. 2. DAĻA. MEHāNISKO TRANSPORTLīDZEKļU APDROšINāšANA UN JURIDISKIE IZDEVUMI 2.1. I evads Saskaņā ar 1. pantu Otrajā direktīvā par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu (Direktīva 84/5/EEK[17]) sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšana obligāti attiecas gan uz kaitējumu īpašumam, gan uz miesas bojājumiem. Šo noteikumu ieviesa, lai novērstu atšķirības dalībvalstīs attiecībā uz sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA darbības jomu un tādējādi ceļu satiksmes negadījumos cietušajiem nodrošinātu aizsardzības apjoma minimumu[18]. Veicot Piektās direktīvas par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu (Direktīva 2005/14/EK[19]) 2. lasījumu, Eiropas Parlaments ierosināja iekļaut visas vajadzīgās un lietderīgās juridiskās izmaksas (juridiskie izdevumi), kas radušās cietušajai personai prasības izskatīšanā, atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas darbības jomā. Norūpējusies par to, ka varētu būt izdarīts grozījums, kurā nebūtu ņemtas vērā praktiskās grūtības, kas šai sakarā varētu būt dalībvalstīs, Komisija ierosināja, ka tā varētu izskatīt šo jautājumu un savus konstatējumus iekļaut ziņojumā attiecībā uz Ceturto direktīvu par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu. Šai sakarā Komisija piekrita izskatīt šādus jautājumus: - pirmkārt, pašreizējo pieejamību brīvprātīgajai juridisko izdevumu apdrošināšanai, ko var noslēgt jebkura iespējamā ceļu satiksmes negadījumā cietusī persona; - otrkārt, sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas prēmiju izmaksu ietekme, ja cietušās puses juridiskie izdevumi būtu jāsedz ar atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanu. Šai nolūkā Komisijas dienesti, izmantojot jautājumu komplektu, apspriedās ar 25 dalībvalstīm, apdrošināšanas nozares pārstāvjiem un sabiedrību. Tika saņemtas atbildes no 24 dalībvalstīm, 10 juridisko izdevumu apdrošinātājiem, 9 sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošinātājiem un Eiropas apdrošinātāju komitejas kā Eiropas apdrošinātāju nozares pārstāvja. Komisijas dienesti saņēma arī konkrētus statistikas datus un ieteikumus no juridisko izdevumu apdrošināšanas nozares pozīcijas dokumenta veidā, ko bija izstrādājusi RIAD – Juridisko izdevumu apdrošinātāju asociācija. Tiešsaistes sabiedriskajā apspriešanā no 2006. gada 6. aprīļa līdz 2006. gada 5. jūnijam Komisijas tīmekļa vietnē[20] notika arī apspriešanās ar ieinteresētajām personām. Tomēr, kā jau šajā ziņojumā minēts iepriekš, no šīs sabiedriskās apspriešanās nevar izdarīt objektīvu secinājumu, jo tika saņemts mazs atbilžu skaits. Šajā ziņojuma daļā ir mēģināts sniegt ceļu satiksmes negadījumā cietušo juridisko izdevumu segumu, ņemot vērā pieejamo informāciju un apsvērumus, ko izteikušas dalībvalstis, apdrošināšanas nozares pārstāvji un ieinteresētās personas. 2.2. E S tiesiskais regulējums attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu Atbilstīgi ES direktīvām par apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, juridisko izdevumu apdrošināšanu atzīst par atsevišķu apdrošināšanas nozari[21]. Tādēļ to visā Eiropas Savienībā var sniegt jebkurš šai nolūkā kādā no dalībvalstīm licencēts apdrošinātājs vai nu saskaņā ar brīvību veikt uzņēmējdarbību, vai brīvību sniegt pakalpojumus. Nosacījumi juridisko izdevumu apdrošināšanas uzņēmējdarbības veikšanai Eiropas Savienībā ir izklāstīti arī Direktīvā 87/344/EEK par juridisko izdevumu apdrošināšanu[22]. Saskaņā ar direktīvas 2. pantu juridisko izdevumu apdrošinātājs pēc prēmijas maksājuma saņemšanas apņemas segt tiesvedības izdevumus un sniegt citus pakalpojumus, kas tieši saistīti ar apdrošināšanas segumu jo īpaši, lai: - nodrošinātu kompensāciju par kaitējumu vai zaudējumiem, kas radušies apdrošinātajam, izšķirot lietu ārpustiesas kārtībā vai ierosinot civillietu vai krimināllietu; - aizstāvētu vai pārstāvētu apdrošināto personu civillietā, krimināllietā, administratīvajā vai citā lietā, vai attiecībā uz jebkuru pret šo personu izvirzītu prasījumu. Šajā ziņojumā būtu jāuzsver, ka ar juridisko izdevumu apdrošināšanu, kas noslēgta brīvprātīgi, sedz tos cietušās personas tiesvedības izdevumus līdz polisē noteiktajam apjomam, kas radušies lietas izskatīšanā, un papildus apmaksā otras puses tiesvedības izdevumus, ja cietušās personas prasība netiek apmierināta. 2.3. Brīvprātīgo juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumu pieejamība Lai spriestu par juridisko izdevumu apdrošināšanas pieejamību ceļu satiksmes negadījumos potenciāli cietušajām personām, Komisijas dienesti mēģināja iegūt datus par pašreizējo to individuālo personu juridisko izdevumu līgumu izplatību Eiropas Savienībā, kas mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanā ceļ apsūdzības vai saskaras ar tām. Diemžēl ne juridisko izdevumu apdrošināšanas nozare[23], ne dalībvalstis nevarēja sniegt datus, no kuriem varētu izdarīt skaidru secinājumu par katru valsti attiecībā uz to, cik daudz cilvēku, t.i., kāds iedzīvotāju procents ir iekļauts juridisko izdevumu apdrošināšanā mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas prasībās. Tomēr no saņemtās informācijas varam izdarīt dažus vispārējus konstatējumus: - lielākajā daļā dalībvalstu[24] tiek piedāvāta brīvprātīgā juridisko izdevumu apdrošināšana. To piedāvā vai nu specializētie apdrošinātāji, vai apdrošināšanas sabiedrības, kas darbojas arī citās apdrošināšanas nozarēs; - daži apdrošināšanas tirgi šai sakarā ir mazāk attīstīti, jo vairāku iemeslu dēļ juridisko izdevumu apdrošināšanas pieprasījums tur ir samērā neliels[25]. Turpretim, piemēram, Apvienotā Karaliste, Vācija, Beļģija un Zviedrija[26] apstiprina, ka samērā liela to iedzīvotāju daļa ir noslēgusi vai nu atsevišķu juridisko izdevumu apdrošināšanu, vai noslēgusi to kā papildinājumu citiem apdrošinājumiem, piemēram, mehānisko transportlīdzekļu vai mājsaimniecību apdrošināšanai. 2.4. Juridisko izdevumu iekļaušana atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanā Attiecībā uz iespējamo ietekmi, kāda būtu cietušās puses juridiskos izdevumu iekļaušanai par negadījumu atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas polises seguma jomā visā ES, ņemot vērā dalībvalstu un apdrošināšanas nozares pārstāvju atbildes, var izdarīt šādus secinājumus. 2.4.1. Pašreizējais stāvoklis dalībvalstīs 22 dalībvalstīs[27] cietušās personas juridisko izdevumus dažādu iemeslu dēļ un dažādā apjomā var kompensēt atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošinātājs. Juridiskos izdevumus, kas radušies cietušajai personai, dalībvalstu civillikumā ļoti bieži uzskata par kaitējuma daļu, kas galu galā būtu kompensējami, cietušās personas prasība ļoti bieži tiek apmierināta (tā saucamais ieguvumu un zaudējumu princips). Valstīs, kurās juridiskie izdevumi netiek tieši saistīti ar negadījumu, tos ar tiesas lēmumu, „katru gadījumu izskatot atsevišķi”[28], iedala cietušajai pusei, un „ieguvumu un zaudējumu princips” ne vienmēr darbojas. Ja to uzskata par kaitējuma daļu, juridisko izdevumu atlīdzināšanu bieži ierobežo līdz saprātīgām summām (atlīdzināt var tikai pamatotus, nepieciešamus vai nenovēršamus izdevumus), vai arī to atlīdzināšanas priekšnosacījums ir savstarpēja apdrošinātāja un prasītāja vienošanās[29]. Dažās valstīs noteiktus juridiskos izdevumus svītro no sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanā paredzētās kompensācijas, piemēram, vispārēju juridisku konsultāciju[30] izmaksas vai izdevumi par likumīgu pārstāvību papildu tiesas iestādē prasību izskatīšanas procedūras laikā[31]. 2.4.2. Iespējamā ietekme uz sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas prēmijām Dalībvalstis, kā arī apdrošināšanas nozares pārstāvji atšķirīgi vērtē to, vai un cik lielā apjomā cietušās personas juridisko izdevumu iekļaušana atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas segumā ietekmētu sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas prēmiju likmes tirgū. Principā, neskaitot dažas individuālo apdrošinātāju aplēses, apspriežoties netika minēti konkrēti skaitļi. Tomēr var izdarīt vispārēju secinājumu, ka to valstu apdrošināšanas tirgus, kurās juridiskie izdevumi jau lielā mērā veido cietušās personas prasību pret atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošinātāju, diez vai skartu apdrošināšanas prēmiju palielināšanās. Turpretim valstīs, kurās ir spēkā vai nu ierobežots juridisko izdevumu atlīdzinājums, vai tā vispār nav, sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas prēmijas palielināsies, jo prasītāji būs iedrošināti izskatīt tiesā prasības, izmantojot juriskonsultu palīdzību, cerībā uz lielākas kompensācijas iegūšanu. Šai sakarā ir vērts pieminēt Īrijas pieredzi; tur agrāk juridiskie izdevumi palielinājās (līdz pat 46 % papildus pie kompensācijas summas), jo gandrīz visās prasībās par personai nodarītajiem miesas bojājumiem lietas tiesā izskatīja ierastā kārtībā. Šīs problēmas risināšanai izveidoja valsts aģentūru, kas izskatīja prasības, kuras nevajadzēja izskatīt tiesā[32]. Tādējādi tiesā izskatāmo prasību skaits un ar tām saistītais juridisko izdevumu pieaugums tika ievērojami samazināts. Līdzīgi alternatīvi prasību izskatīšanas mehānismi paredzēti juridisko izdevumu samazināšanai Zviedrijā un Somijā. 2.5. Secinājums Atbildot uz Eiropas Parlamenta jautājumu, liekas, ka ES rīcība – obligāta juridisko izdevumu iekļaušana atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas darbības jomā – neradīs skaidru ieguvumu. Ņemot vērā dalībvalstu dažādo pieeju to juridisko izdevumu kompensācijai, kas radušies cietušajai personai, un ievērojot to, ka prasībai vienmēr piemēros to likumu, kas ir spēkā valstī, kurā noticis negadījums, ES pilsoņi, izskatot pārrobežu prasības, dažādās valstīs var saskarties ar dažādu traktējumu. Tomēr maz ticams, ka, paplašinot visā Eiropas Savienībā sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas darbības jomu, lai iekļautu juridiskos izdevumus, pat ierobežojot tos līdz vajadzīgiem vai pamatotiem izdevumiem, visā Eiropas Savienībā tiks panākta līdzvērtīga kārtība. Dalībvalstis paturēs iespēju saglabāt savu praksi, interpretējot juridisko izdevumu atlīdzināšanas vajadzību atbilstīgi savas valsts īpatnībām. Lai visā Eiropas Savienībā nodrošinātu ceļu satiksmes negadījumos cietušo personu vienādu aizsardzību attiecībā uz viņu juridisko izdevumu atlīdzināšanu, būtu jāievieš precizējums attiecībā uz juridiskajiem izdevumiem un apstākļiem, kādos uz tiem attiektos atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanas polises segums. Šai sakarā rodas jautājums, vai direktīvas par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu būtu īstā vieta, kur pievērsties šiem jautājumiem, jo tas varētu ietekmēt kaitējumu definīciju, uz ko parasti attiecas valstu civillikums. Vienkārša atsauce uz nepieciešamiem vai pamatotiem juridiskajiem izdevumiem neļautu sasniegt gaidīto mērķi. No otras puses, īpašāka pieeja ES mērogā var nesaskanēt ar dalībvalsts civillikumu un arī ietekmēt juridisko izdevumu atlīdzināšanas noteikumus, uz kuriem attiecas civilās procesuālās tiesības. Turklāt īpašā pieeja dažos gadījumos var pat izkropļot dalībvalstu labi izveidotās prasību izskatīšanas sistēmas saistībā ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem. Piemēram, visā Eiropas Savienībā tikai, tiesu juridiskos izdevumus obligāti iekļaujot sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanā, varētu mudināt cietušās personas ierosināt lietu, pirms tās ir izpētījušas iespēju izskatīt prasību, neiesniedzot lietu tiesā. Tādējādi varētu tikt apdraudēts arī atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja mehānisms, ko ieviesa ar Ceturto direktīvu par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu, jo cietušās personas, cerot saņemt lielāku kompensāciju prasību izskatīšanā, censtos iesaistīt juriskonsultus un tiesas, nevis grieztos pie atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja, kas iecelts viņu mītneszemē. Turklāt juridisko izdevumu iekļaušana atbildīgās puses sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšanā varētu izraisīt apdrošināšanas prēmiju palielināšanos valstīs, kurās līdz šim juridiskie izdevumi nav kompensēti, vai arī to kompensācijas apjoms ir bijis ierobežots. Brīvprātīgā juridisko izdevumu apdrošināšana ir izrādījusies pieejama lielākajā daļā dalībvalstu. Tā kā šis apdrošināšanas produkts ļauj cietušajai personai saņemt atlīdzību par juridiskajiem izdevumiem neatkarīgi no likuma, ko piemēro negadījumam, un neskatoties uz to, vai prasība tiek apmierināta, tas šķiet saprātīgs un pieņemams risinājums, lai apmierinātu ceļu satiksmes negadījumā cietušo personu intereses. Tādējādi netiktu aizskarti valstu noteikumi par juridisko izdevumu kompensāciju, kas dalībvalstīs ir atšķirīgi un bieži atspoguļo valstu ar mehāniskajiem transportlīdzekļiem saistīto atlīdzības prasību izskatīšanas sistēmu īpatnības. Tomēr Komisijas dienesti uzskata, ka dažās dalībvalstīs ir vairāk jāveicina brīvprātīgo juridisko izdevumu apdrošināšanas līgumi, lai nodrošinātu saskaņotāku ES pilsoņu aizsardzības pakāpi. [1] Saskaņā ar direktīvas 4. panta 1. punktu katrai dalībvalstij ir jānodrošina, ka visas apdrošināšanas sabiedrības ieceļ atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi visās dalībvalstīs, izņemot dalībvalsti, kurā tām ir atļauja sniegt mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanas pakalpojumus (mītneszemes dalībvalsts). [2] Saskaņā ar direktīvas 4. panta 4. un 5. punktu atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvis apkopo visu ar prasību izskatīšanu saistīto informāciju un veic vajadzīgos pasākumus, lai vienotos par prasību izskatīšanu. Viņiem ir arī pietiekamas pilnvaras pārstāvēt apdrošināšanas sabiedrību attiecībās ar personām, kas cietušas negadījumā, un pilnībā apmierināt viņu prasības. Viņiem jābūt spējīgiem iepazīties ar lietu cietušās personas dzīvesvietas dalībvalsts oficiālajā(-s) valodā(-ās). [3] Saskaņā ar direktīvas 4. panta 6. punktu dalībvalstis, nosakot efektīvus un sistemātiskus finansiālus vai līdzvērtīgus administratīvus sodus, trijos mēnešos pēc dienas, kad cietusī persona ir iesniegusi kompensācijas prasību, vai nu tieši tās personas, kura ir izraisījusi negadījumu, apdrošināšanas sabiedrībai, vai tās atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvim jānodrošina, ka cietusī persona saņem pamatotu kompensācijas piedāvājumu vai pamatotu atbildi, ja prasība ir noraidīta. [4] Ziņojumu par 4(6).pantu nevarēja iesniegt direktīvā paredzētajā dienā, jo 2005. gadā, kad notika sarunas attiecībā uz Piekto direktīvu par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu, tika panākta vienošanās, ka Komisija izmantos šo ziņojumu, lai aptvertu arī ar juridiskajiem izdevumiem saistītos jautājumus (sk. šā ziņojuma 2. daļu). [5] Šai sakarā būtu jānorāda, ka 4. panta 7. punkta tekstā ir ieviesusies kļūda, jo atsaucei minētajā noteikumā jābūt uz 6. punkta pirmo daļu, kur izklāstīti dalībvalstu sodu noteikumi, nevis uz 4. punktu, kurā aprakstīti atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvja uzdevumi, izskatot prasību. [6] Šā ziņojuma projektu izstrādāja Iekšējā tirgus un pakalpojumu ģenerāldirektorāts. [7] 2006. gada martā 25 pastāvīgajām pārstāvniecībām nosūtīja anketu, un 2006. gada maijā tika saņemtas atbildes no visām dalībvalstīm, izņemot Itāliju. [8] Ar CEA (Eiropas apdrošinātāju komiteja) apspriešanās notika 2006. gada martā. [9] Skatīt tīmekļa vietni ‘ Your Voice in Europe’ http://europa.eu.int/yourvoice/consultations par visām Komisijas sabiedriskajām apspriedēm, kurās izmanto interaktīvo politikas veidošanas ( IPM ) instrumentu, lai uzlabotu tīmeklī izvietoto anketu pārvaldību atbildes reakciju apkopošanai un analīzei. [10] Šo apspriešanos rezultāti ir atrodami šajā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#consultation [11] Skatīt direktīvas 10. pantu. [12] Izņemot Franciju, kas par valsts pasākumiem paziņoja 2004. gada 30. janvārī. [13] Pavisam 201 atbilde (161 atbilde tika saņemta no individuālām personām un 40 atbildes – no organizācijām), no kurām tikai 57 bija aplūkots jautājums par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvi. Šīs sabiedriskās apspriešanās rezultāts ir publicēts šajā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/internal_market/insurance/motor_en.htm#20051222 [14] Šai sakarā būtu jāievēro, ka šī sankcija direktīvā ir skaidri noteikta, un tādēļ tā ir obligāti piemērojama visās dalībvalstīs. [15] Par šādiem gadījumiem ir ziņojusi Apvienotā Karaliste, Grieķija, Itālija, Polija, Ungārija un Zviedrija. [16] Par to ziņojusi Lietuva un Somija. [17] Direktīva 84/5/EEK, OV L 8, 11.1.1984., 17.–20. lpp. [18] Līdz tika pieņemta Otrā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu, dažās dalībvalstīs sauszemes transportlīdzekļu īpašnieku CTA apdrošināšana obligāti neattiecās uz kaitējumu īpašumam. [19] Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/14/EK, ar ko groza Padomes Direktīvas 72/166/EEK, 84/5/EEK, 88/357/EEK un 90/232/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/26/EK attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu lietošanu, OV L 149, 11.6.2005., 14. lpp. [20] Skatīt 9. un 10. zemsvītras piezīmi uzziņai par šīs sabiedriskās apspriešanās rezultātu publikāciju. [21] Direktīvas 73/239/EEK I pielikums. [22] Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīva 87/344/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu, OV L 185, 4.7.1987., 77.-80. lpp. [23] RIAD (Juridisko izdevumu apdrošinātāju asociācija) šai sakarā sniedza dažus konkrētākus datus. Tomēr, ņemot vērā dalībvalstu atšķirības statistikas datu, to uzrādīšanas un apkopošanas jomā, tas nesniedz pareizu priekšstatu par brīvprātīgās juridisko izdevumu apdrošināšanas izplatību Eiropas Savienībā. [24] Tikai Igaunija, Latvija, Malta un Kipra šai sakarā nav sniegušas attiecīgo informāciju, pārējās dalībvalstīs ir pieejama brīvprātīga juridisko izdevumu apdrošināšana. [25] Tas jo īpaši attiecas uz 10 jaunajām dalībvalstīm. [26] Zviedrija un Beļģija lēsa, ka aptuveni 90 % mājsaimniecību ir juridisko izdevumu apdrošināšana. Tas ir tādēļ, ka juridisko izdevumu apdrošināšanu automātiski piedāvā polises īpašniekiem, kam ir vai nu trešās puses atbildības, vai mājsaimniecības apdrošināšana. [27] Izņemot Latviju un Portugāli; Grieķija šai sakarā nav sniegusi informāciju. [28] Spānija, Francija un Itālija. [29] Dānija. [30] Luksemburga, Polija (atzīst tikai tiesas nodevas). [31] Zviedrija (juridisku palīdzību var lūgt tikai tad, ja ir nodarīti miesas bojājumi), Somija, Īrija. [32] PIAB (Miesas bojājumu novērtēšanas pārvalde) pašlaik izskata 75 % prasību attiecībā uz miesas bojājumiem.