P8_TA(2019)0076

Līguma noteikumu par ES pilsonību īstenošana

Eiropas Parlamenta 2019. gada 12. februāra rezolūcija par līguma noteikumu par ES pilsonību īstenošanu (2018/2111(INI))

(2020/C 449/02)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību (LES) 2., 3., 6., 9., 10., 11., 12., 21. un 23. pantu, kā arī Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 8., 9., 10., 15., 18., 20., 21., 22., 23., 24., 26., 45., 46., 47., 48., 153. un 165. pantu,

— ņemot vērā LES 10. un 11. pantu un 10. panta 3. punktā minēto apgalvojumu, ka “katram pilsonim ir tiesības piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē”,

— ņemot vērā LES 3. panta 2. punktu, kurā noteiktas personu tiesības brīvi pārvietoties,

— ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu,

— ņemot vērā daudzgadu finanšu shēmu 2020.–2027. gadam,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 30. maija Regulu (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem (1),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (2),

— ņemot vērā Padomes 2014. gada 14. aprīļa Regulu (ES) Nr. 390/2014, ar ko izveido programmu “Eiropa pilsoņiem” (3) laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Regulu (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā (4),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 13. aprīļa Regulu (ES) 2016/589 par Eiropas Nodarbinātības dienestu tīklu (EURES), darba ņēmēju piekļuvi mobilitātes pakalpojumiem un turpmāku darba tirgu integrāciju un ar ko groza Regulas (ES) Nr. 492/2011 un (ES) Nr. 1296/2013 (5),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (6),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Direktīvu 2013/55/ES, ar ko groza Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu un Regulu (ES) Nr. 1024/2012 par administratīvo sadarbību, izmantojot Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (7),

— ņemot vērā priekšlikumu Padomes direktīvai, ar ko nosaka ES pagaidu ceļošanas dokumentu un atceļ Lēmumu 96/409/KĀDP (COM(2018)0358),

— ņemot vērā Padomes 2015. gada 20. aprīļa Direktīvu (ES) 2015/637 par koordinācijas un sadarbības pasākumiem, ar ko veicina nepārstāvēto Savienības pilsoņu konsulāro aizsardzību trešās valstīs, un ar ko atceļ Lēmumu 95/553/EK (8),

— ņemot vērā Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido programmu “Tiesības un vērtības” (COM(2018)0383),

— ņemot vērā Komisijas 2009. gada 2. jūlija paziņojumu par norādījumiem, kā labāk transponēt un piemērot Komisijas Direktīvu 2004/38/EK par Eiropas Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā (COM(2009)0313),

— ņemot vērā Komisijas 2017. gada 24. janvāra ziņojumu par ES pilsonību “Pilsoņu tiesību stiprināšana demokrātisku pārmaiņu Savienībā” (COM(2017)0030),

— ņemot vērā Komisijas 2018. gada 12. septembra Ieteikumu par vēlēšanu sadarbības tīkliem, tiešsaistes pārredzamību, aizsardzību pret kiberdrošības incidentiem un cīņu pret dezinformācijas kampaņām saistībā ar Eiropas Parlamenta vēlēšanām (C(2018)5949),

— ņemot vērā 2017. gada 16. februāra rezolūciju par Eiropas Savienības darbības uzlabošanu, izmantojot Lisabonas līguma (9) piedāvāto potenciālu,

— ņemot vērā 2015. gada 28. oktobra rezolūciju par Eiropas pilsoņu iniciatīvu (10) un priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas pilsoņu iniciatīvu (COM(2017)0482),

— ņemot vērā 2014. gada 16. janvāra rezolūciju par ES pilsonību par maksu (11),

— ņemot vērā 2016. gada 12. aprīļa rezolūciju par mācīšanos par ES skolā (12),

— ņemot vērā 2017. gada 2. marta rezolūciju par Padomes 2014. gada 14. aprīļa Regulas (ES) Nr. 390/2014, ar ko izveido programmu “Eiropa pilsoņiem” laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, īstenošanu (13),

— ņemot vērā 2017. gada 15. marta rezolūciju par šķēršļiem ES pilsoņu brīvībai pārvietoties un strādāt iekšējā tirgū (14),

— ņemot vērā Reģionu komitejas 2013. gada 31. janvāra atzinumu “Nostiprināt ES pilsonību un atbalstīt ES pilsoņu vēlēšanu tiesības”,

— ņemot vērā Parlamenta Politikas departamenta C 2016. gadā publicēto pētījumu “Šķēršļi ES pilsoņu un viņu ģimenes locekļu brīvas pārvietošanās un uzturēšanas tiesībām”,

— ņemot vērā Pamattiesību aģentūras 2018. gada ziņojumu “Making EU citizens’ rights a reality: national courts enforcing freedom of movement and related rights” (“ES pilsoņu tiesību īstenošana: valsts tiesu atbalstīta pārvietošanās brīvība un saistītās tiesības”),

— ņemot vērā Eirobarometra 89/2018 rezultātus,

— ņemot vērā 2018. gada 7. februāra rezolūciju par Eiropas Parlamenta sastāvu (15),

— ņemot vērā 2018. gada 4. jūlija nostāju par projektu Padomes lēmumam, ar ko groza Aktu par Eiropas Parlamenta pārstāvju ievēlēšanu vispārējās tiešās vēlēšanās, kurš pievienots Padomes 1976. gada 20. septembra Lēmumam 76/787/EOTK, EEK, Euratom (turpmāk “Vēlēšanu akts”) (16),

— ņemot vērā 2018. gada 7. februāra lēmumu par pamatnolīguma par Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas attiecībām pārskatīšanu (17),

— ņemot vērā 2018. gada 30. maija rezolūciju par daudzgadu finanšu shēmu 2021.–2027. gadam un pašu resursiem (18)

— ņemot vērā 2018. gada 14. novembra rezolūciju par daudzgadu finanšu shēmu 2021.–2027. gadam: Parlamenta nostāja ar nolūku panākt vienošanos (19),

— ņemot vērā Komisijas 2018. gada 12. septembra paziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Brīvu un taisnīgu Eiropas Parlamenta vēlēšanu nodrošināšana” (COM(2018)0637),

— ņemot vērā Reglamenta 52. pantu, kā arī tā 1. panta 1. punkta e) apakšpunktu un 3. pielikumu Priekšsēdētāju konferences 2002. gada 12. decembra lēmumā par procedūru patstāvīgo ziņojumu sagatavošanas atļaujas piešķiršanai,

— ņemot vērā Konstitucionālo jautājumu komitejas ziņojumu un Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas un Lūgumrakstu komitejas atzinumus (A8-0041/2019),

A. tā kā ES pilsonība un ar to saistītās tiesības sākotnēji tika ieviestas 1992. gadā ar Māstrihtas līgumu un nostiprinātas ar Lisabonas līgumu, kas stājās spēkā 2009. gada decembrī, taču ir tikušas īstenotas tikai daļēji;

B. tā kā LES 2. un 6. pantā ietvertās tiesības, vērtības un principi, uz ko pamatojas Savienība, nosaka, ka Eiropas projekta centrālais elements ir pilsonis; tā kā tādēļ debates par Eiropas nākotni ir saistītas arī ar pārdomām par to, kā stiprināt kopīgo identitāti;

C. tā kā ES iestāžu un lēmumu pieņemšanas procesu pārredzamības, integritātes un pārskatatbildības principi, kas izriet no LES 10. un 11. panta un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta, ir būtiski pilsonības jēdzienu veidojoši elementi un tiem ir svarīga nozīme ticamības un uzticēšanās veidošanā un nostiprināšanā Savienībā kopumā; tā kā ad hoc un starpvaldību pasākumu un instrumentu izmantošana vairākās ES politikas jomās, kā arī neformālās lēmumu pieņemšanas iestādēs, apejot parasto likumdošanas procedūru un mazinot tās institucionālo raksturu, būtiski apdraud šo principu ievērošanu;

D. tā kā ES ir bijušas grūtības, saskaroties ar daudzām krīzēm, kurām ir nozīmīga sociālekonomiska ietekme un kuru rezultātā ir radušās Eiropas vērtībām pretrunīgas populistiskas un nacionālistiskas ideoloģijas, kas pamatojas uz identitāšu ekskluzivitāti un rasu pārākuma kritērijiem;

E. tā kā dažādu krīžu neapmierinošas pārvaldības dēļ ir palielinājusies pilsoņu neapmierinātība ar dažiem ES integrācijas projekta rezultātiem; tā kā ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt, ka ES pilsonība tiek uzskatīta par pilsoņu atzītu privilēģiju, atjaunojot uzticēšanos ES projektam, piešķirot prioritāti visu pilsoņu tiesību, tostarp pilsonisko, politisko, kā arī sociālo tiesību, veicināšanai, uzlabojot demokrātijas kvalitāti Savienībā, praktiskās iespējas izmantot pamattiesības un pamatbrīvības, kā arī iespēju ikvienam pilsonim piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē, vienlaikus nodrošinot lielāku pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanos lēmumu pieņemšanas un īstenošanas procesos;

F. tā kā EPI pašreizējās pārskatīšanas mērķis ir uzlabot tās efektivitāti un sekmēt līdzdalības demokrātiju un aktīvu pilsonību;

G. tā kā ES pilsonību var iegūt tikai tad, ja ir iegūta kādas dalībvalsts valstspiederība, ko reglamentē dalībvalstu tiesību akti; tā kā tai pašā laikā no ES pilsonības izrietošās tiesības un pienākumi ir noteikti ES tiesību aktos un nav atkarīgi no dalībvalstīm, tātad — dalībvalstis tos nevar nepamatoti ierobežot;

H. tā kā dalībvalstu pilsonības pieejamības kontekstā dalībvalstīm būtu jāievēro ES tiesību aktu principi, piemēram, proporcionalitātes, tiesiskuma un nediskriminācijas principi, kuri ir rūpīgi izstrādāti Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā;

I. tā kā gaidāmā Brexit dēļ ir akcentēta ES pilsonības tiesību nozīme, jo īpaši gados jaunu eiropiešu vidū, un šo tiesību loma miljoniem ES iedzīvotāju dzīvē un Eiropas Savienībā ir arī palielinājusies informētība par šo tiesību iespējamu zaudēšanu abās pusēs;

J. tā kā vidējais līdzdalības līmenis 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās bija 42,6 %; tā kā saskaņā ar 2018. gada maijā publicēto jaunāko Eirobarometra aptauju tikai 19 % aptaujāto eiropiešu varēja nosaukt gaidāmo Eiropas vēlēšanu datumu;

K. tā kā ES pilsoņi gandrīz nemaz nav informēti par “Europe Direct” birojiem, neraugoties uz šo biroju galveno uzdevumu sniegt informāciju;

L. tā kā visā ES ir vairāk nekā 400 “Europe Direct” informācijas centru, kas nolūkā panākt pilsoņu iesaisti vietējā un reģionālā līmenī sekmē Komisijas saziņu ar pilsoņiem par tiem Eiropas Savienības politikas virzieniem, kuri izraisa viņos tiešu ieinteresētību;

M. tā kā pilsonības jēdziens ir definēts kā pilsoņu saikne ar politisku kopienu un ietver tiesības, pienākumus un atbildību; tā kā saskaņā ar LESD 20. pantu Savienības pilsoņiem ir tiesības balsot un tiesības kandidēt Eiropas Parlamenta vēlēšanās un dzīvesvietas dalībvalsts pašvaldību vēlēšanās ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecīgās valsts pilsoņiem;

N. tā kā Eiropas pilsoņi ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā un ES iestādēm pret ikvienu pilsoni jāpauž vienlīdzīga attieksme; tā kā ar LESD 8. pantu ir iedibināts princips par integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai, nosakot, ka “veicot savas darbības, Savienība tiecas novērst nevienlīdzību starp sievietēm un vīriešiem un sekmēt vienlīdzību”;

O. tā kā Eiropas Savienības Tiesa (Tiesa) vairākās lietās ir noteikusi, ka ar ES pilsonību saistītās tiesības dalībvalsts valstspiederīgie var izmantot arī attiecībās ar minēto dalībvalsti (20);

P. tā kā vairākas dalībvalstis piedāvā tā dēvētās “zelta vīzu programmas” un ieguldītāju shēmas, kas ir veids, kā iegūt šo dalībvalstu valstspiederību;

Q. tā kā pārvietošanās brīvība nodrošina ES pilsoņiem iespējas ceļot, studēt, strādāt un dzīvot citās ES valstīs; tā kā vairāk nekā 16 miljoni eiropiešu izmanto savas tiesības uzturēties citā ES valstī;

R. tā kā tiesības uz pārvietošanās brīvību ir svarīgs ES pilsonības elements un papildina citas ES iekšējā tirgus brīvības; tā kā gados jaunos eiropiešus jo īpaši saista pārvietošanās brīvība, kas tiek uzskatīta par vislielāko ES sasniegumu pēc miera nodrošināšanas Eiropā;

S. tā kā Direktīvas 2004/38/EK īstenošanā ir bijušas praktiskas grūtības un eiropieši joprojām uzskata, ka ar valstspiederību saistītas diskriminācijas dēļ un ierašanās un uzturēšanās prasību dēļ pārcelties uz citu dalībvalsti vai dzīvot citā dalībvalstī ir sarežģīti; tā kā Tiesa ir izstrādājusi nozīmīgu judikatūru, kas paredzēta, lai precizētu galvenos jēdzienus mobilajiem ES pilsoņiem;

T. tā kā LESD 20. un 23. pantā ir garantētas tiesības uz konsulāro aizsardzību un tādēļ ES pilsoņiem trešās valsts teritorijā, kurā viņu valstspiederības dalībvalsts nav pārstāvēta, ir tiesības uz kādas citas dalībvalsts aizsardzību ar tādiem pašiem nosacījumiem kā minētās dalībvalsts valstspiederīgajiem; tā kā ārkārtas gadījumi, dabas katastrofas vai tādi gadījumi kā teroristu uzbrukumi var ietekmēt Eiropas pilsoņus, kas ir no dalībvalsts, kura attiecīgajā trešā valstī nav pārstāvēta;

U. tā kā Komisija 2017. gada ziņojumā par ES pilsonību ir paudusi apņemšanos organizēt ES mēroga informācijas un izpratnes veidošanas kampaņu par ES pilsonību, lai tādējādi palīdzētu viņiem labāk izprast savas tiesības; tā kā dalībvalstīm un pilsoniskajai sabiedrībai ir kopīgi jāatbild par šo pienākumu labāk informēt ES pilsoņus par viņu tiesībām un pienākumiem;

V. tā kā saskaņā ar Komisijas 2017. gada ziņojumu par ES pilsonību arvien vairāk cilvēku kopš 2012. gada ir atzinuši, ka ir saskārušies ar tāda vai citāda veida diskrimināciju;

W. tā kā Šengenas zonas izveide un Šengenas acquis integrēšana ES regulējumā ir būtiski veicinājusi pārvietošanās brīvību Eiropas Savienībā un ir viens no lielākajiem Eiropas integrācijas procesa sasniegumiem;

X. tā kā Eiropas pilsonības ieviešana ir Eiropas projekta panākums un tā potenciāls vēl nav pilnībā izmantots; uzsver, ka šis ir unikāls veidojums, kas nav atrodams nekur citur pasaulē,

1. uzskata, ka ne visi ar ES pilsonību saistītie noteikumi ir īstenoti tā, lai sasniegtu to pilno potenciālu, kaut gan tas ļautu konsolidēt Eiropas identitāti; uzsver, ka Savienības pilsonības izveidošana ir pierādījusi, ka ir iespējama tāda pilsonība, kas nav saistīta ar valstspiederību, un ka tā veido pamatu politikas jomai, no kuras izriet tiesības un pienākumi, kas ir noteikti nevis valsts tiesību aktos, bet gan Eiropas Savienības tiesību aktos; aicina Savienības iestādes pieņemt pasākumus, kas nepieciešami, lai uzlabotu ar pilsonību saistīto Līgumu noteikumu, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartā ietverto attiecīgo noteikumu īstenošanu, darbības jomu un efektivitāti; norāda, ka Savienības pilsoņi nav pietiekami informēti par savām tiesībām, kas izriet no Savienības pilsonības;

2. atgādina, ka ES pilsonība papildina dalībvalsts pilsonību; uzsver, ka ES pilsonība ļauj pilsonim apvienot dažādas identitātes un ka izslēdzošas nacionālisma un populisma ideoloģijas šo iespēju ierobežo; uzskata, ka aktīvas pilsonības īstenošana un pilsoniskās līdzdalības veicināšana ir svarīgi aspekti, lai nostiprinātu piederības sajūtu politiskajam projektam nolūkā sekmēt kopējas Eiropas identitātes sajūtas attīstību, savstarpēju sapratni, starpkultūru dialogu un transnacionālu sadarbību un lai izveidotu atvērtu, iekļaujošu un noturīgu sabiedrību;

3. uzskata, ka ES iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru veikta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas pilnīga īstenošana un tajā ietverto tiesību un principu aktīva veicināšana ir būtisks līdzeklis, ar kuru var garantēt pilsoņu efektīvu iesaistīšanos ES demokrātiskajos procesos un konkretizēt LESD 20. pantā ietvertos noteikumus;

4. uzsver, ka Savienības pilsonībā ietverto tiesību un pienākumu kopumu nedrīkst nepamatoti ierobežot; šajā sakarā mudina dalībvalstis izmantot savu prerogatīvu piešķirt pilsonību lojālas sadarbības garā, tostarp gadījumos, kas saistīti ar ES pilsoņu bērniem, kuri saskaras ar grūtībām izpildīt valsts tiesību aktos noteiktos pilsonības iegūšanas kritērijus; uzsver — lai varētu sekmīgi izmantot pilsonības tiesības, ir jāaizsargā un jāveicina visas Pamattiesību hartā ietvertās tiesības un brīvības, tostarp arī attiecībā uz personām ar invaliditāti, kuriem vajadzētu spēt īstenot savas pamattiesības tādā pašā veidā kā jebkuriem citiem pilsoņiem, un princips par integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai ir jāīsteno tā, lai nodrošinātu sievietēm iespēju pilnībā īstenot ar ES pilsonību saistītās tiesības;

5. atgādina, ka Savienības pilsonībai ir arī plašāka ietekme un ka, pamatojoties uz to, tiek piešķirtas demokrātiskās līdzdalības tiesības, kuras izriet no LES 10. un 11. panta; uzsver, ka, lai būtu iespējams īstenot tiesības piedalīties Savienības demokrātiskajā dzīvē, lēmumu pieņemšanai vajadzētu būt pēc iespējas atklātai un tuvinātai pilsoņiem, un ka tādēļ ir svarīgi nodrošināt attiecīgās garantijas saistībā ar pārredzamību lēmumu pieņemšanas procesā un cīnīties pret korupciju;

6. ar nožēlu norāda uz Līgumu daļu neievērošanu dažās dalībvalstīs, kas nelabvēlīgi ietekmē un rada de facto atšķirības pilsoņu tiesībās, kurām saskaņā ar Līgumiem vajadzētu būt vienādām;

7. norāda, ka programma “Erasmus+”, programma “Tiesības, vienlīdzība un pilsonība” un programma “Eiropa pilsoņiem” sniedz ES pilsoņiem un jo īpaši jauniešiem lielas priekšrocības, palielinot viņu informētību par savu kā ES pilsoņu statusu un uzlabojot viņu zināšanas par tiesībām, ko šis statuss un ar to saistītās vērtības nodrošina; uzskata, ka Eiropas brīvprātīgo programmām, piemēram, Eiropas Brīvprātīgo dienestam un Eiropas Solidaritātes korpusam, arī ir svarīga nozīme Eiropas pilsonības veidošanā; uzsver šādu programmu ārkārtīgi lielo nozīmi, jo īpaši jauniešu vidū, un prasa, lai tām tiktu piešķirti lielāki finanšu līdzekļi;

Politiskās tiesības

8. pauž bažas par to, ka vēlētāju, jo īpaši jauniešu, aktivitātei valsts un Eiropas Parlamenta vēlēšanās ir tendence uz lejupslīdi; pauž pārliecību par to, ka ES publiskās telpas nostiprināšanai un Eiropas pilsonības pilnīgai īstenošanai piemīt potenciāls, kas vajadzīgs, lai apturētu šo lejupslīdi, un tas panākams, palielinot pilsoņu piederības sajūtu Eiropas kopienai un uzlabojot pārstāvības demokrātiju;

9. atzīst Komisijas centienus veicināt programmas, kas atbalsta Eiropas pilsonību un vairo pilsoņu informētību par viņu politiskajām tiesībām; tomēr konstatē, ka progress LESD 165. panta kā juridiskā pamata īstenošanā, lai pilsoņu izglītībā veicinātu Eiropas dimensiju, ir niecīgs; uzskata, ka ir būtiski veicināt pilsoņu līdzdalību ES demokrātiskajā dzīvē, uz uzskata, ka ES mācību programmas ieviešanai izglītības sistēmās vajadzētu būt prioritātei, lai arī turpmāk varētu paļauties uz ES pilsonības potenciālu;

10. vēlreiz pauž nožēlu par to, ka dažiem ES pilsoņiem viņu piederības dalībvalstīs tiek liegts izmantot tiesības un viņi savā dzīvesvietas valstī nevar piedalīties valsts parlamenta vēlēšanās; uzsver, ka vēlēšanu tiesību zaudēšana tādēļ, ka dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, var atturēt pilsoņus no pārcelšanās uz citu dalībvalsti un tāpēc šis apstāklis būtu uzskatāms par LESD 18. panta iespējamu pārkāpumu;

11. uzskata, ka pārstāvības demokrātijas sistēmā ir būtiski nodrošināt pareizu ES iestāžu darbību, lai aizsargātu visas ES pilsoņu politiskās tiesības; uzsver, ka ir svarīgi piekļūt informācijai par ES pilsonību un tiesībām, kas izriet no tās iegūšanas, visās oficiālajās Eiropas Savienības valodās, lai nostiprinātu ES pilsonības jēdzienu; pauž nožēlu par to, ka kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā LESD 15. panta 3. punkts, kas kļuva par juridisko pamatu publiskai piekļuvei dokumentiem un kas noteikumus par piekļuvi attiecina uz visām Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām, vēl nav pilnībā īstenots; uzskata, ka dalībvalstis konsekventi ir kavējušas progresu jaunās regulas pieņemšanā;

Pārvietošanās brīvība

12. atzinīgi vērtē priekšrocības, ko ES pilsoņiem un dalībvalstu tautsaimniecībai nodrošina brīva pārvietošanās; norāda, ka tiesības, kas izriet no Direktīvas 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ne vienmēr ir zināmas un tiek respektētas, un ka tas rada šķēršļus ES pilsoņu un viņu ģimenes locekļu pārvietošanās brīvībai, kā arī izraisa pret viņiem vērstu diskrimināciju; atgādina par dalībvalstu pienākumu aizsargāt tiesības brīvi pārvietoties, tostarp viena dzimuma laulāto tiesības uz ģimenes atkalapvienošanos;

13. pauž bažas par to, ka dalībvalstu tiesu sniegtā konkrētu Direktīvas 2004/38/EK noteikumu un jēdzienu interpretācija atšķiras ne tikai dalībvalstīs, bet reizēm pat vienā un tajā pašā jurisdikcijā; ar bažām norāda, ka dalībvalstu iestādes ne vienmēr pilnībā apzinās to, kādas ir tiesības un pienākumi, kas noteikti Direktīvā 2004/38/EK;

14. uzsver, ka problēmu rada tas, ka trūkst informācijas par vīzas prasībām ģimenes locekļiem vai par uzturēšanās tiesībām un ka tiek sniegta nepareiza vai maldinoša informācija par tām; uzstāj, ka dalībvalstīm būtu jānodrošina nevajadzīgu šķēršļu likvidēšana attiecībā uz ieceļošanas/uzturēšanās tiesībām, jo īpaši tiem trešās valsts valstspiederīgajiem, kuri ir ES pilsoņu ģimenes locekļi;

15. pauž bažas par grūtībām, ar kādām visā Eiropā saskaras pilsoņi saistībā ar savu profesionālo kvalifikāciju atzīšanu; uzskata, ka Profesionālo kvalifikāciju direktīva un Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra ir palīdzējušas atzīšanas sekmēšanai starp dalībvalstīm; turklāt uzskata, ka profesionālo kvalifikāciju atzīšana ir svarīga, lai nodrošinātu augstāka līmeņa mobilitāti gan studējošajiem, gan profesionāļiem; aicina Komisiju arī turpmāk pēc iespējas vairāk sekmēt profesionālo kvalifikāciju atzīšanu;

16. pauž dziļas bažas par secinājumiem pētījumā, kuru veikusi Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra un kurā identificēta diskriminācija darba meklēšanas jomā, dažādu pakalpojumu pieejamībā, piemēram, automašīnas iznomāšanas, dzīvokļa izīrēšanas vai konkrētu banku pakalpojumu jomā, kā arī izglītības un nodokļu noteikšanas jomās; uzsver, ka diskriminācija pilsonības dēļ var radīt šķēršļus Savienības pilsoņu brīvas pārvietošanās iespējām; prasa ES un dalībvalstīm pievērst īpašu uzmanību šādu diskriminācijas gadījumu uzraudzībai un rīkoties izšķirīgi, lai tos novērstu;

17. uzsver mobilitātes nozīmi jauniešu personīgajā izaugsmē, jo tā veicina izglītības un kultūras apmaiņu un uzlabo izpratni par aktīvu pilsonību un tās praksi; mudina dalībvalstis atbalstīt ES programmas, kas veicina mobilitāti;

18. novērtē kultūras, mākslas un zinātņu kā aktīvas ES pilsonības neatņemamu aspektu nozīmi; uzsver to lomu pilsoņu kopīgās piederības sajūtas nostiprināšanā Savienībai, savstarpējas saprašanās rosināšanā un kultūru dialoga veicināšanā;

Konsulārā aizsardzība

19. norāda, ka gandrīz septiņi miljoni ES pilsoņu pašreiz dzīvo valstīs ārpus ES un ir sagaidāms, ka šis skaits līdz 2020. gadam palielināsies, sasniedzot vismaz 10 miljonus;

20. uzskata, ka visiem ES pilsoņiem ir tiesības uz konsulāro aizsardzību, un atgādina, ka Padomes Direktīvā (ES) 2015/637 jēdziens “konsulārā aizsardzība” ir interpretēts visplašākajā iespējamajā nozīmē, t. i., kā jebkura veida konsulārā palīdzība; uzsver, ka informētība par šīm tiesībām joprojām ir ierobežota;

21. aicina Komisiju publicēt Padomes Direktīvas (ES) 2015/637 īstenošanas novērtējumu un attiecīgos gadījumos sākt pārkāpumu procedūru; aicina dalībvalstis izstrādāt ārkārtas gadījumos piemērojamus protokolus, ņemot vērā nepārstāvētos pilsoņus, lai sadarbībā ar citu dalībvalstu pārstāvniecībām un ES delegācijām uzlabotu saziņu ārkārtas situācijās; atgādina par joprojām aktuālo prasību nostiprināt ES delegāciju nozīmi trešās valstīs un uzsver pievienoto vērtību, ko nodrošina ES diplomātiskais tīkls uz vietas;

Lūgumraksts Eiropas Parlamentam un sūdzība Eiropas Ombudam

22. uzsver, ka svarīgas ir attiecīgi LESD 227. pantā un Pamattiesību hartas 44. pantā noteiktās tiesības iesniegt lūgumrakstu un LESD 228. pantā un Pamattiesību hartas 43. pantā ietvertās tiesības vērsties Ombudā; atzinīgi vērtē darbu, ko Eiropas Ombuds veic, lai izskaustu Savienības iestāžu, struktūru un aģentūru administratīvās kļūmes, jo īpaši pārredzamības jomā; uzsver, ka pārredzamībai ir svarīga nozīme, lai Savienībā nodrošinātu atbilstīgu demokrātisku darbību un līdzdalību, tādējādi radot iedzīvotāju uzticēšanos; šajā ziņā atbalsta ieteikumus ombudes nesen sagatavotajā īpašajā ziņojumā par pārredzamību Padomes likumdošanas procesā;

Ieteikumi

23. iesaka Komisijai izmantot savas prerogatīvas saskaņā ar LESD 258.pantu un lūgt Tiesai izlemt, vai gadījumi, kad ir liegts izmantot tiesības tādēļ, ka dzīvesvieta ir citā dalībvalstī, būtu jāuzskata par pārvietošanās un uzturēšanās brīvības pārkāpumiem; vēlreiz aicina dalībvalstis īstenot Venēcijas komisijas Labas prakses kodeksu vēlēšanu jautājumos, tostarp atcelt ekspatriantu balsošanas tiesību ierobežojumus dalībvalstu parlamentu vēlēšanās;

24. ierosina Komisijai izmantot LESD 25. pantā noteikto procedūru un paplašināt LESD 20. panta 2. punktā uzskaitītās tiesības tā, lai ES pilsoņi varētu izvēlēties balsot vai nu savas valstspiederības valstī, vai savas dzīvesvietas valstī un lai šajā paplašinājumā tiktu ietvertas visas vēlēšanas atbilstoši katras dalībvalsts konstitucionālajām iespējām;

25. aicina dalībvalstis vietējā un valsts līmenī ieviest e-demokrātijas rīkus un pienācīgi tos integrēt politiskajā procesā, sekmējot gan pilsoņu, gan iedzīvotāju demokrātisko līdzdalību;

26. uzskata, ka Eiropas pilsoņu iniciatīvu (EPI) reglamentējošā tiesiskā regulējuma pārskatīšana ir iespēja, kā palielināt pilsoņu līdzdalību ES politikas veidošanā, padarot šo instrumentu mazāk birokrātisku un pieejamāku;

27. aicina Komisiju izstrādāt stingrāku praksi attiecībā uz turpmākajiem politiskajiem un juridiskajiem pasākumiem saistībā ar sekmīgām EPI;

28. uzstāj, ka vairāk resursu ir jāiegulda tādās papildu programmās un iniciatīvās un tādu programmu un iniciatīvu izveidē, kuru mērķis ir sekmēt Eiropas publisko telpu, kurā pamattiesību un pamatbrīvību īstenošana, sociālā labklājība un Eiropas vērtību ievērošana kļūst par pilsoņu identitāti veidojošu modeli; atzinīgi vērtē programmu “Tiesības un vērtības”, uzskatot to par vērtīgu paraugu tam, kā Savienība, arī atbalstot pilsoniskās sabiedrības organizācijas, kas veicina un aizsargā šīs tiesības un vērtības, aktīvi atbalsta vērtības un tiesības, kas izriet no ES pilsonības un ir noteiktas Līgumos; uzsver, ka ir svarīgi saglabāt pašreizējo programmas “Tiesības un vērtības” budžetu; stingri iebilst pret jaunajā daudzgadu finanšu shēmā 2021.–2027. gadam Komisijas ierosināto līdzekļu samazinājumu;

29. stingri iesaka Eiropas politiskajām partijām un to locekļiem nodrošināt starp kandidātiem līdzsvarotu dzimumu pārstāvību, izmantojot dzimumu paritātes sarakstus vai citas līdzvērtīgas metodes;

30. ierosina būtiski palielināt “Europe Direct” biroju redzamību; uzsver, ka šiem birojiem būtu jādarbojas kā starpniekiem, sadarbojoties ar dalībvalstu administratīvajām iestādēm dalībvalstīs un pilsonisko sabiedrību (tostarp arodbiedrībām, uzņēmumu asociācijām un publiskām un privātām struktūrām), lai aktīvi informētu Eiropas pilsoņus par viņu tiesībām un pienākumiem un vietējā līmenī sekmētu pilsoņu līdzdalību Eiropas Savienības demokrātiskajā dzīvē; mudina dalībvalstis un reģionālā un vietējā līmeņa struktūras aktīvi sadarboties ar šiem birojiem; uzsver, ka šiem birojiem būtu jādarbojas sinerģijā ar tādām programmām kā programma “Eiropa pilsoņiem”; aicina Komisiju nodrošināt, ka šajos birojos ir pieejama attiecīgā informācija, kas ļauj ES pilsoņiem īstenot viņu tiesības, un sekmēt ES pilsonības tiesību īstenošanu; uzskata, ka iekšējā tirgus problēmu risināšanas tīkla SOLVIT darbība būtu jāturpina racionalizēt, lai tas varētu efektīvāk aizsargāt ES pilsoņu tiesības, pirms viņi lūdz juridisko vai administratīvi tiesisko aizsardzību;

31. ievērojot iepriekš minēto, aicina Komisiju iesniegt priekšlikumu gan par “Europe Direct” biroju lomas uzlabošanu, gan par ES pilsonības īstenošanu, balstoties uz darba ņēmējiem piešķirtajām tiesībām, piemērojot Direktīvu 2014/54/ES, tostarp ES pilsoņu tiesībām uz aizsardzību pret diskrimināciju, balsošanas tiesību īstenošanu saskaņā ar LESD 22. pantu un tiesībām brīvi pārvietoties saskaņā ar LESD 21. pantu un Direktīvu 2004/38/EK, kā arī viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties;

32. aicina Komisiju sistemātiski rīkoties gadījumos, kad dalībvalstis pārkāpj Direktīvu 2004/38/EK, un prasa pārstrādāt ES vadlīnijas attiecībā uz ES pilsoņus ietekmējošo tiesību aktu piemērošanu un interpretēšanu, lai ietvertu Tiesas jaunākos norādījumus, tādējādi nodrošinot ES tiesību aktu pilnīgu efektivitāti;

33. prasa konsekventi īstenot principu par integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai visās ES darbībās, jo īpaši pieņemot tiesību aktus vai īstenojot politiku, kas saistīta ar ES pilsonību;

34. atgādina, ka kopš 2014. gada Parlaments vairākkārt ir paudis bažas par to, ka ikviena valsts shēma, kas saistīta ar tiešu vai netiešu ES pilsonības tirgošanu, apdraud Eiropas pilsonības jēdziena būtību; aicina Komisiju uzraudzīt šādas shēmas un, kā paredzēts 2017. gada ziņojumā par pilsonību, sagatavot ziņojumu par valsts shēmām, uz kuru pamata ieguldītājiem tiek piešķirta ES pilsonība;

35. pauž nožēlu par to, ka Komisijas 2017. gada ziņojumā par pilsonību nav minēta atsauce uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, tiesībām iesniegt lūgumrakstu, tiesībām vērsties Eiropas Ombudā, tiesībām piekļūt dokumentiem vai tiesībām atbalstīt EPI; aicina Komisiju pilnībā ņemt vērā hartas noteikumus un nākamajā izvērtēšanā novērst šos trūkumus;

36. uzsver, ka aizvien lielāks skaits Eiropas pilsoņu ir cietuši no teroristu uzbrukumiem valstī, kas nav viņu valsts, un tāpēc steidzami aicina dalībvalstīs izveidot protokolus, lai teroristu uzbrukuma gadījumā palīdzētu citu dalībvalstu valstspiederīgajiem saskaņā ar Direktīvu (ES) 2017/541 par terorisma apkarošanu;

37. ierosina dalībvalstīm iedibināt 9. maija Eiropas svētku dienu par dienu, kurā tiek stiprināta piederība Eiropai un radīta telpa pilsoniskajām kustībām un pasākumiem;

38. atgādina par aicinājumu Komisijai nākt klajā ar priekšlikumu Parlamenta ieteikumu īstenošanai attiecībā uz ES mehānismu demokrātijai, tiesiskumam un pamattiesībām;

39. noteikti uzskata, ka diskriminācijas aizliegums ir Eiropas pilsonības pamats, kā arī ES tiesību pamatprincips un pamatvērtība, kā noteikts LES 2. pantā; mudina Padomi pabeigt horizontālās ES diskriminācijas novēršanas direktīvas pieņemšanu, lai turpmāk Savienībā garantētu pamattiesības, pieņemot konkrētus ES tiesību aktus, ar kuriem varētu pilnībā īstenot LESD 18. un 19. pantu, izmantojot horizontālu pieeju; pauž nožēlu par to, ka desmit gadus pēc Komisijas priekšlikuma publicēšanas Padome joprojām bloķē direktīvu par diskriminācijas novēršanu;

40. atgādina par to, ka Līgumos ir noteikts pienākums pievienoties Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijai (ECTK); aicina Komisiju veikt nepieciešamos pasākumus, lai pabeigtu Savienības pievienošanos ECTK un Eiropas Sociālajai hartai;

41. uzsver, ka visu vecumu cilvēkiem paredzēta pilsoniskā izglītība (gan formāla, gan neformāla) ir ārkārtīgi svarīga, lai pilsoņi varētu pašapzinīgi izmantot savas demokrātiskās tiesības un lai nodrošinātu demokrātiskas sabiedrības pareizu darbību; norāda, ka augstāku līdzdalības līmeni Eiropas līmeņa vēlēšanās, lielāku starpkultūru sapratni un solidaritāti Eiropā, kā arī diskriminācijas, aizspriedumu un dzimumu nevienlīdzības novēršanu var panākt tikai ar nepārtrauktiem centieniem izglītības jomā; iesaka izmantot LESD 165., 166. un 167. pantu par juridisko pamatu, lai noskaidrotu izglītības, profesionālās izglītības un jaunatnes politiku potenciālu;

42. atgādina politisko partiju apņemšanos Eiropas līmenī veicināt “Eiropas politiskās apziņas veidošanos un Savienības pilsoņu gribas izteikšanu” (LES 10. panta 4. punkts); tādēļ aicina nodrošināt katram ES pilsonim iespēju tieši pieteikties dalībai Eiropas līmeņa politiskajās partijās;

43. atgādina par nepieciešamību veicināt Eiropas Parlamenta vēlēšanu Eiropas dimensiju nolūkā sekmēt Parlamenta potenciālo darbu nākotnē, izmantojot tā tiesības prasīt iesniegt tiesību aktu priekšlikumu saskaņā ar LESD 225. pantu; aicina Komisiju un dalībvalstis pastiprināt savus centienus, lai Eiropas pilsoņu vidū popularizētu pilsoņu tiesības, tostarp tās, kas saistītas ar tiesībām balsot; uzsver, ka labāka un mērķtiecīgāka informācija par Eiropas politikas virzieniem un ES tiesību aktu ietekmi uz pilsoņu ikdienas dzīvi uzlabotu aktivitāti Eiropas vēlēšanās; atgādina, ka līdzdalība Eiropas vēlēšanās ir jāveicina, palielinot Eiropas politisko partiju redzamību; atkārtoti norāda, ka līdzdalības palielināšana Eiropas vēlēšanās ir dalīta pilsoņu, dalībvalstu un ES atbildība; uzsver, ka pilsoņi ir jāinformē par vēlēšanu likuma neseno reformu un Spitzenkandidat (labāko kandidātu) procesu; uzsver šo personu politisko nozīmi un simboliskumu attiecībā uz ES pilsonības nostiprināšanu;

44. atgādina, ka Eiropas Parlaments ir visas Savienības parlaments un ka tam ir būtiska nozīme ES politisko iestāžu leģitimitātes nodrošināšanā, liekot tām būt atbildīgām, jo Parlaments nodrošina pienācīgu parlamentāro uzraudzību; tādēļ uzstāj, ka ir jāgarantē, jākonsolidē un jānostiprina Parlamenta likumdošanas pilnvaras un kontroles tiesības;

45. atgādina par Komisijas norādījumiem par Savienības datu aizsardzības tiesību aktu piemērošanu vēlēšanu kontekstā un tās 2018. gada 12. septembra paziņojumu “Brīvu un taisnīgu Eiropas Parlamenta vēlēšanu nodrošināšana” (COM(2018)0637); prasa pielikt visas iespējamās pūles, lai vēlēšanu laikā nebūtu nekādas ļaunprātīgas iejaukšanās tajās; uzsver, ka ir jādefinē ES politika, lai risinātu jautājumus saistībā ar propagandu, kas vērsta pret ES, un mērķtiecīgu maldinošu informāciju;

46. mudina Komisiju aktīvāk veicināt demokrātisko līdzdalību, pastiprinot tās dialogu ar pilsoņiem, uzlabojot pilsoņu izpratni par ES tiesību aktu nozīmi viņu ikdienas dzīvē, kā arī uzsverot viņu tiesības balsot un kandidēt vietējā, valsts un Eiropas līmeņa vēlēšanās;

47. aicina Komisiju šajā sakarībā izmantot sociālos plašsaziņas līdzekļus un digitālos rīkus, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai palielinātu jauniešu un personu ar invaliditāti līdzdalību; aicina izstrādāt un ieviest e-demokrātijas rīkus, piemēram, tiešsaistes platformas, lai tiešāk iesaistītu pilsoņus ES demokrātiskajā dzīvē, tādējādi sekmējot viņu iesaistīšanos;

48. atbalsta tādu preses un multivides materiālu sagatavošanu un izplatīšanu visās oficiālajās ES valodās, kuri vērsti uz to, lai palielinātu ES pilsoņu informētību par viņu tiesībām un nostiprinātu viņu spējas efektīvi īstenot šīs tiesības katrā dalībvalstī;

49. uzskata, ka, ņemot vērā sabiedrisko mediju pastiprināto ietekmi uz pilsoņu dzīvi, Eiropas iestādēm būtu jāturpina izstrādāt jaunus mehānismus un sabiedriskās politikas, kas paredzētas, lai aizsargātu personu pamattiesības digitālajā vidē; uzsver, ka pilsoņu datu apmaiņai ir jābūt drošai, godīgai un pārredzamai; uzsver, ka plašsaziņas līdzekļu brīvība un piekļuve viedokļu daudzveidībai ir neatņemama veselīgas demokrātijas daļa un ka medijpratība ir svarīga un būtu jāattīsta jau agrīnā vecumā;

50. mudina izmantot LESD 25. pantu, lai pieņemtu pasākumus, kas varētu veicināt Eiropas pilsonības izmantošanu ikdienā;

51. lūdz Komisiju saskaņā ar LESD 25. pantu nākamajā ziņojumā par pilsonību ņemt vērā ES pilsonības tiesību attīstību sekundārajos tiesību aktos un jurisprudencē un ierosināt ceļvedi, lai sasaistītu kopā visus šos attīstības aspektus nolūkā oficiāli ņemt vērā šīs jomas attīstību Savienībā;

52. uzsver, ka saskaņā ar LESD 25. pantā minēto procedūru šā uzdevuma galīgais mērķis būtu īstenot konkrētas iniciatīvas nolūkā konsolidēt konkrētas pilsoņu tiesības un brīvības saskaņā ar ES pilsonības statūtiem, kas ir līdzīgi Eiropas sociālo tiesību pīlāram, ietverot Pamattiesību hartā noteiktās pamattiesības un pamatbrīvības, kā arī Eiropas sociālo tiesību pīlārā noteiktās sociālās tiesības un LESD 2. pantā noteiktās vērtības, kas ir Eiropas “publisko telpu” raksturojoši elementi, un, cita starpā, ietverot publiskajai telpai atbilstošu pārvaldības modeli, cieņu, brīvību, tiesiskumu, demokrātiju, plurālismu, iecietību, taisnīgumu un solidaritāti, kā arī līdztiesību un nediskrimināciju, kas būtu jāņem vērā nākotnē vai Līgumu iespējamajā reformā;

o

o o

53. uzdod priekšsēdētājam šo rezolūciju nosūtīt Padomei un Komisijai, kā arī dalībvalstīm.

(1) OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp.

(2) OV L 158, 30.4.2004., 77. lpp.

(3) OV L 115, 17.4.2014., 3. lpp.

(4) OV L 141, 27.5.2011., 1. lpp.

(5) OV L 107, 22.4.2016., 1. lpp.

(6) OV L 255, 30.9.2005., 22. lpp.

(7) OV L 354, 28.12.2013., 132. lpp.

(8) OV L 106, 24.4.2015., 1. lpp.

(9) OV C 252, 18.7.2018., 215. lpp.

(10) OV C 355, 20.10.2017., 17. lpp.

(11) OV C 482, 23.12.2016., 117. lpp.

(12) OV C 58, 15.2.2018., 57. lpp.

(13) OV C 263, 25.7.2018., 28. lpp.

(14) OV C 263, 25.7.2018., 98. lpp.

(15) OV C 463, 21.12.2018., 83. lpp.

(16) Pieņemtie teksti, P8_TA(2018)0282.

(17) OV C 463, 21.12.2018., 89. lpp.

(18) Pieņemtie teksti, P8_TA(2018)0226.

(19) Pieņemtie teksti, P8_TA(2018)0449.

(20) Piemēram, Tiesas 2011. gada 8. marta spriedums lietā Gerardo Ruiz Zambrano / Office national de l’emploi (ONEM), C-34/09, ECLI:EU:C:2011:124, Tiesas 2010. gada 2. marta spriedums lietā Janko Rottman / Freistaat Bayern, C-135/08, ECLI:EU:C:2010:104, Tiesas 2011. gada 5. maija spriedums lietā Shirley McCarthy / Secretary of State for the Home Department, C-434/09, ECLI:EU:C:2011:277 un Tiesas 2011. gada 15. novembra spriedums lietā Murat Dereci and Others / Bundesministerium für Inneres, C-256/11, ECLI:EU:C:2011:734.