Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par cilvēkiem paredzētu zāļu klīniskajiem izmēģinājumiem un par Direktīvas 2001/20/EK atcelšanu /* COM/2012/0369 final - 2012/0192 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Klīniskie izmēģinājumi [jeb klīniskā izpēte], kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvā 2001/20/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm[1], ir zāļu izpēte, ko veic ar cilvēkiem un kuras laikā zāles tiek izmantotas ārpus parastās klīniskās prakses saskaņā ar pētījuma protokolu. Klīniskos izmēģinājumus veic daudzos dažādos kontekstos. Tirdzniecības atļauju pieteikumi un publikācijas medicīnas žurnālos tiek sagatavotas, balstoties uz datiem, kas iegūti klīniskos izmēģinājumos. Tāpēc šādi izmēģinājumi ir neatņemama daļa klīniskajā izpētē, kas savukārt ir būtiska zāļu izstrādei un medicīniskās ārstēšanas uzlabošanai. Bez klīniskiem izmēģinājumiem nebūtu jaunu zāļu, netiktu pilnveidotas esošās zāles un nebūtu uz pierādījumiem balstītu uzlabojumu ārstēšanā ar zālēm. Eiropas Savienībā (ES) un Eiropas Ekonomikas zonā ik gadu tiek veikti aptuveni 4400 klīnisko izmēģinājumu[2]. Apmēram 60 % no tiem sponsorē farmācijas nozare, bet 40 % — citas ieinteresētās personas, piemēram, zinātniskās aprindas. Aptuveni 24 % no visiem ES veiktajiem klīniskajiem izmēģinājumiem ir daudznacionāli klīniskie izmēģinājumi, proti, tādi, kurus paredzēts veikt vismaz divās dalībvalstīs. Lai gan šis rādītājs šķiet diezgan neliels, šajos 24 % klīnisko izmēģinājumu ir iesaistīti aptuveni 67 % no visām klīniskajos izmēģinājumos reģistrētajām pētāmajām personām. Tas nozīmē, ka klīniskais izmēģinājums, kurā vidēji piedalās vairāk nekā 40 pētāmās personas, tiek veikts vairāk nekā vienā dalībvalstī. Klīniskie izmēģinājumi, kurus veic vienā dalībvalstī, parasti ir nelieli pētījumi ar mazu rekrutējamo personu skaitu. Pateicoties Direktīvai 2001/20/EK, Eiropas Savienībā ir ievērojami uzlabojusies klīnisko izmēģinājumu drošība un ētiskā pamatotība, kā arī klīniskajos izmēģinājumos iegūto datu ticamība. Neraugoties uz to, minētā direktīva, iespējams, ir visvairāk kritizētais ES tiesību akts farmācijas nozarē. Šādu kritiku paudušas visas ieinteresētās personas — pacienti, nozares pārstāvji un zinātniskās aprindas. To pamato pieejamie dati: · klīnisko izmēģinājumu pieteikumu skaits no 2007. gada līdz 2011. gadam ir samazinājies par 25 %[3]; · ir palielinājušās klīnisko izmēģinājumu veikšanas izmaksas. Salīdzinājumā ar situāciju pirms Direktīvas 2001/20/EK stāšanās spēkā sponsoriem klīniskā izmēģinājuma atļaujas procesa īstenošanai nepieciešamais darbinieku skaits attiecīgajā nozarē ir divkāršojies (107 %). Maziem uzņēmumiem šis palielinājums bijis vēl straujāks. Par 98 % palielinājās nekomerciālo sponsoru izmaksas, kas tiem radās Direktīvas 2001/20/EK izvirzīto administratīvo prasību dēļ. Turklāt kopš Direktīvas 2001/20/EK īstenošanas komerciālajiem sponsoriem par 800 % ir palielinājušās apdrošināšanas maksas; · par 90 %, līdz pat 152 dienām, kavējas klīnisko izmēģinājumu sākšana. Nebūtu pareizi klīnisko izmēģinājumu aktivitātes samazināšanos saistīt vienīgi ar Direktīvu 2001/20/EK. Tomēr minētā direktīva vairākkārt ir tieši ietekmējusi klīnisko izmēģinājumu veikšanas iespējas un izmaksas, kas savukārt ir mazinājis klīnisko izmēģinājumu aktivitāti ES. Turklāt Direktīvas 2001/20/EK izvirzīto normatīvo prasību un no tām izrietošo izmaksu dēļ ir pasliktinājušies citi rādītāji (piemēram, algu izmaksas un vajadzība veikt daudznacionālus pētījumus, lai izpildītu rekrutēšanas mērķus). Tādējādi spēkā esošā Direktīva 2001/20/EK, šķiet, ir kavējusi klīnisko izmēģinājumu veikšanu Eiropā. Tāpēc Komisijai ir jārīkojas. 2. APSPRIEDĒS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM GŪTIE REZULTĀTI UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS Pirms uzsākt šā priekšlikuma ietekmes novērtējuma sagatavošanu, Komisija divas reizes ir rīkojusi sabiedrisko apspriešanos: no 2009. gada 9. oktobra līdz 2010. gada 8. janvārim un no 2011. gada 9. februāra līdz 13. maijam. Abās minētajās apspriešanās tika ņemti vērā visi “Komisijas un ieinteresēto personu apspriešanās vispārīgie principi un minimālie standarti”. Komisija ir publicējusi atbildes un to kopsavilkumu. Turklāt Komisija kopš 2009. gada ir rīkojusi vairākas sanāksmes ar mērķi uzzināt, kā ieinteresētās personas vērtē Klīnisko izmēģinājumu direktīvas darbību, un apspriest iespējamo politikas risinājumu ietekmi. 2011. gada 31. martā tika organizēts nozīmīgs ieinteresēto personu seminārs nolūkā precizēt vairākus jautājumus, kas bija izvirzīti saistībā ar sabiedriskai apspriešanai iesniegto dokumentu. Komisija saskaņā ar pamatnostādnēm par ietekmes novērtējumu veica ietekmes novērtējumu un ietekmes novērtējuma ziņojumā publicēja rezultātus. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 3.1. Darbības joma (ierosinātās regulas I un II nodaļa) Direktīvas 2001/20/EK un ierosinātās regulas darbības joma būtībā ir identiskas. Darbības joma ir tikai zāļu klīniskā izpēte, ļoti plaša joma, kurā neietilpst tikai tādi klīniskie pētījumi, kas nav saistīti ar “iejaukšanos” (piemēram, ārstu aptaujas bez papildu iejaukšanās vai “datizraces”). Noteikumi attiecībā uz “beziejaukšanās pētījumiem” — pēcreģistrācijas drošuma pētījumiem, kurus brīvprātīgi vai saskaņā ar tirdzniecības atļauju izsniedzējas kompetentās iestādes noteiktajiem pienākumiem sāk, pārvalda vai finansē tirdzniecības atļaujas turētājs, ir izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvā 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm[4]. 3.2. Klīnisko izmēģinājumu atļaušanas procedūra un atļaujas pieprasīšanas dokumentācija (tās iesniegšana, novērtēšana, lēmumu pieņemšana; ierosinātās regulas II, III, XIV un XV nodaļa) Ar šo priekšlikumu tiek ieviesta jauna klīnisko izmēģinājumu atļaujas pieprasīšanas procedūra, kurā tiek izmantoti šādi jēdzieni. · Saskaņota atļaujas pieprasīšanas dokumentācija, kurā daļēji kodificēti EudraLex 10. sējumā ietvertie spēkā esošie Komisijas norādījumi. · “Vienots portāls”, kas izmantojams, lai iesniegtu pieteikumu klīniskā izmēģinājuma veikšanai, un kas saistīts ar ES datubāzi. Šo portālu pārvalda Eiropas Komisija, un sponsoriem par tā izmantošanu nav jāmaksā. · Elastīga un ātra novērtēšanas procedūra, neradot jaunu centralizēto birokrātiju. Šo novērtēšanu lielā mērā kontrolē dalībvalstis. Novērtēšanā tiek iesaistītas visas dalībvalstis, kurās sponsors iecerējis veikt klīnisko izmēģinājumu. · Skaidrs “ziņotājas dalībvalsts” norīkošanas mehānisms. · Skaidri noteikti termiņi attiecībā uz “klusējot izteiktu piekrišanu”, lai nodrošinātu atbilstību. · Koordinācijas un konsultāciju forums, kurā tiks aplūkoti jautājumi, kas var rasties atļaujas pieprasīšanas procedūras laikā. Šo forumu pārvalda un vada Komisija. · Skaidri tiek nodalīts, kad būtisku ētisko vai nacionālo/vietējo aspektu novērtēšanā dalībvalstis sadarbojas un kad novērtēšanu veic katra dalībvalsts atsevišķi. · Iespēja dalībvalstij konkrētos skaidri noteiktos gadījumos nepiekrist klīniskā izmēģinājuma veikšanas pieteikuma novērtēšanā izdarītajiem secinājumiem (“kvalificēta nepiekrišana”). · Katra dalībvalsts pati var noteikt organizatorisko struktūru un definēt iekšējās kompetences klīnisko izmēģinājumu atļauju novērtēšanai ar noteikumu, ka tiek ievērotas starptautiskās pamatnostādnes par vērtētāju neatkarību. · Ātra procedūra, kā klīnisko izmēģinājumu attiecināt uz citām dalībvalstīm. · Ja pēc tam, kad klīniskais izmēģinājums ticis atļauts, tas tiek grozīts, šādiem grozījumiem jāsaņem atļauja tikai tādos gadījumos, ja grozījums būtiski ietekmē pētāmo personu tiesības vai drošību vai arī klīniskā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību. Ir svarīgi, lai klīniskā izmēģinājuma atļaušanas noteikumos tiktu nošķirti aspekti, kad, novērtējot klīniskā izmēģinājuma atļaušanas pieteikumu, dalībvalstis sadarbojas (ierosinātās regulas 6. pants) un kad novērtēšanu veic katra dalībvalsts atsevišķi (ierosinātās regulas 7. pants). Pēdējā gadījumā tiek ietverti aspekti, kuriem ir būtisks nacionāls raksturs (piemēram, civiltiesiskā atbildība), ētisks raksturs (piemēram, informēta piekrišana) vai vietējs raksturs (piemēram, klīnisko izmēģinājumu norises vietas piemērotība). Tomēr šis dalījums nekādā ziņā neskar iestādi, kura dalībvalstī veic novērtēšanu. Ar ierosināto regulu netiek ietekmēts process, kā dalībvalstis organizē to iestāžu darbību, kuras iesaistītas klīniskā izmēģinājuma atļaujas piešķiršanā (vai atteikšanā). Dalībvalstis pašas var definēt organizatorisko struktūru, kas jāizveido, lai ievērotu šajā regulā paredzēto atļaušanas procedūru. Tādējādi atšķirībā no Direktīvas 2001/20/EK ierosinātā regula nenosaka, kura iestāde vai kuras iestādes dalībvalstī apstiprina (vai neapstiprina) klīnisko izmēģinājumu. Tāpat ar ierosināto regulu netiek regulēta un saskaņota precīza ētikas komiteju darbība, netiek piemērota sistemātiska darbības līmeņa sadarbība starp ētikas komitejām ES un netiek ierobežota ētikas komiteju darbības joma, aprobežojoties vienīgi ar tīri ētisku jautājumu vērtēšanu (zinātne nav atdalāma no ētikas). Drīzāk ar šo priekšlikumu uzdevumu noteikšana dažādām iestādēm tiek atstāta dalībvalstu ziņā. Svarīgākais, lai dalībvalstis nodrošinātu neatkarīgu un ļoti kvalitatīvu novērtējumu tiesību aktos paredzētajos termiņos. Turklāt ir ļoti būtiski nodrošināt, lai būtu skaidrs, kādus jautājumus dalībvalstis risina sadarbojoties, un kādus jautājumus tās risina katra atsevišķi šo jautājumu būtiskā nacionālā, vietējā vai ētiskā rakstura dēļ. Tomēr, ievērojot šo pieeju, ar ierosināto regulu tiek saglabāta sistēma, ka ikviens klīniskā izmēģinājuma pieteikums būs jānovērtē kopīgi piemērotam skaitam tādu personu, kuras ir neatkarīgas un kuru kolektīvā rīcībā ir vajadzīgā kvalifikācija un pieredze visās attiecīgajās jomās, tostarp ņemot vērā arī nespeciālistu viedokli. Tādējādi šis priekšlikums ir sagatavots atbilstīgi starptautiskajiem norādījumiem un nodrošina rūpīgu, neatkarīgu un kvalitatīvu klīniskā izmēģinājuma pieteikuma novērtēšanu visā ES, neapejot dalībvalstu kompetenci pašām pieņemt lēmumus klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikumiem. 3.3. Mijiedarbība ar “zinātniskām konsultācijām” Neatkarīgi no klīnisko izmēģinājumu regulējuma reglamentējošās iestādes var būt iesaistītas izmēģinājuma sagatavošanas posmā saistībā ar palīdzību saskaņā ar protokolu[5], pediatriskās izpētes plānu (jeb pediatrisko pētījumu plānu)[6], zinātniskām konsultācijām[7] un pēcreģistrācijas drošuma/pēcreģistrācijas iedarbīguma pētījumiem[8] (turpmāk “zinātniskās konsultācijas”). Ierosinātajā regulā zinātnisko konsultāciju aspekts nošķirts no klīnisko izmēģinājumu atļaušanas aspekta divu iemeslu dēļ. · Reglamentējošās iestādes iesaistīšana zinātniskajās konsultācijās konceptuāli ir pilnīgi cits jautājums nekā klīniskā izmēģinājuma atļaušana. Zinātniskajās konsultācijās nosaka, kuri klīniskie dati ir vēlami, lai varētu piešķirt tirdzniecības atļauju vai atbalstīt tās piešķiršanu vēlāk, savukārt atļaujot klīnisko izmēģinājumu, tiek noteikts, vai šāds izmēģinājums ir pieņemams no pacienta tiesību un drošības, kā arī no datu ticamības un noturības viedokļa. Ļoti iespējams, ka šīs divas pieejas dod pretrunīgus rezultātus (kā tas dažkārt noticis līdz šim). Lai gan var būt vēlams, ka, lai nākotnē saņemtu tirdzniecības atļauju, būtu jāiegūst konkrēti klīniskie dati, balstoties uz eksperimentiem ar cilvēkiem, minētie klīniskie izmēģinājumi var būt nepieņemami no pētāmo personu aizsardzības viedokļa. · ES tiesību akti klīnisko izmēģinājumu jomā minētos izmēģinājumus aplūko abstrakti, proti, neņemot vērā, vai iegūtos rezultātus turpmāk paredzēts izmantot tirdzniecības atļaujas pieteikumā vai arī kādiem citiem mērķiem (piemēram, ārstēšanas stratēģiju uzlabošanai, ārstēšanas ar dažādām zālēm salīdzināšanai u.c.). Šo atšķirību parasti apspriež, vērtējot “komerciālos” klīniskos izmēģinājumus salīdzinājumā ar “akadēmiskajiem” klīniskajiem izmēģinājumiem. Šie pēdējie veido apmēram 40 % no ES veiktajiem klīniskajiem izmēģinājumiem. Tāpēc zinātnisko konsultāciju un klīnisko izmēģinājumu atļaušanas jēdzienu mijiedarbību varētu attiecināt ne vairāk kā uz vienu trešdaļu no visiem klīniskajiem izmēģinājumiem. Savukārt šā priekšlikuma mērķis ir stimulēt tieši šos akadēmiskos klīniskos izmēģinājumus. 3.4. Pētāmo personu aizsardzība un informēta piekrišana (ierosinātās regulas V nodaļa) Saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 3. panta 2 . punkta a) apakšpunktu iejaukšanos medicīnas un bioloģijas jomā nevar veikt bez attiecīgās personas brīvas un informētas piekrišanas. Šis princips jāievēro ES tiesību aktos. Noteikumi par pētāmo personu aizsardzību un brīvu un informētu piekrišanu tika plaši apspriesti tiesību akta izstrādes procesā, kas noslēdzās ar Direktīvas 2001/20/EK pieņemšanu. Izņemot jautājumu par klīniskajiem izmēģinājumiem ārkārtas situācijās (sk. turpmāk), ierosinātā regula nemaina šo noteikumu būtību. Tomēr, izstrādājot regulas projektu, skaidrības labad daži noteikumi ir mainīti un vajadzības gadījumā saīsināti. Piemēram, noteikumi par atļaušanas procedūru ir pārcelti uz ierosinātās regulas II un III nodaļu, savukārt noteikumi par kaitējuma kompensēšanu — uz ierosinātās regulas XII nodaļu. Līdz šim Direktīvā 2001/20/EK nebija noteikts, kā klīniskos izmēģinājumos rīkoties ārkārtas situācijās, kad situācijas steidzamības dēļ nav iespējams saņemt pētāmās personas vai tās juridiskā pārstāvja brīvu un informētu piekrišanu (turpmāk “klīniskie izmēģinājumi ārkārtas situācijās”). Lai risinātu šo jautājumu, šajā regulā iekļauti konkrēti noteikumi par klīniskajiem izmēģinājumiem ārkārtas situācijās, kuri atbilst spēkā esošajiem starptautiskajiem norādījumiem. Personas datu aizsardzībai piemēro arī Direktīvas 95/46/EK[9] un Regulas (EK) Nr. 45/2001[10] noteikumus. ES datubāzē netiks apkopoti pētāmo personu — izmēģinājuma dalībnieku — personas dati. Ir svarīgi, lai pētnieku personas dati, kurus var apkopot ES datubāzē, tiktu glabāti saskaņā ar izņēmumu, kas paredzēts 17. panta 3. punkta b) apakšpunktā priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (Vispārīgā datu aizsardzības regula). Ja klīniskajā izmēģinājumā tiek atklāti pārkāpumi, būtu svarīgi pārbaudīt visus tos klīniskos izmēģinājumus, kuros bijuši iesaistīti attiecīgie pētnieki, pat vairākus gadus pēc šo izmēģinājumu pabeigšanas. 3.5. Drošuma ziņojumi (ierosinātās regulas VII nodaļa) Noteikumos par drošuma ziņojumiem ir ievēroti piemērojamajos starptautiskajos norādījumos ietvertie principi. Salīdzinot ar Direktīvu 2001/20/EK, attiecīgie noteikumi ir uzlaboti, vienkāršoti un pilnveidoti. · Ir paredzēta iespēja, ka pētnieks neziņo sponsoram par nevēlamiem notikumiem, ja to paredz protokols. · Par varbūtējām neparedzētām nopietnām blaknēm sponsoram tieši jāziņo Eiropas datubāzei EudraVigilance. · Ir vienkāršots veids, kā sponsoram jāiesniedz ikgadējais drošuma ziņojums. Turklāt nav jāiesniedz ikgadējais drošuma ziņojums par atļautām pētāmām zālēm, kuras tiek izmantotas reģistrētai indikācijai. Uz tām attiecas parastie farmakovigilances noteikumi. Sīki izstrādāti noteikumi par drošuma ziņojumu sagatavošanu, kas daļēji sistematizē spēkā esošās Komisijas pamatnostādnes[11], ir ietverti ierosinātās regulas pielikumā. Tas atvieglos esošo noteikumu atjaunināšanu ar deleģētiem aktiem, kad jāņem vērā tehnikas vai vispārējā reglamentējuma attīstība. Farmakovigilances pasākumu veikšanai saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK un Regulu (EK) Nr. 726/2004 ir izveidota Eiropas datubāze EudraVigilance, kuru pārvalda un uztur Eiropas Zāļu aģentūra. Direktīvā 2001/20/EK jau bija minēta šī datubāze un bija raksturota Eiropas Zāļu aģentūras nozīme tās pārvaldīšanā. Šajā ziņā ar ierosināto regulu nekas nemainās. 3.6. Izmēģinājuma veikšana (ierosinātās regulas VIII nodaļa) Direktīvā 2001/20/EK nav daudz noteikumu par izmēģinājumu faktisko veikšanu. Šie noteikumi daļēji ietverti Komisijas 2005. gada 8. aprīļa Direktīvā 2005/28/EK, ar ko nosaka labas klīniskās prakses principus un sīki izstrādātas pamatnostādnes attiecībā uz pētāmām cilvēkiem paredzētām zālēm, kā arī prasības attiecībā uz šādu zāļu ražošanas atļauju vai importēšanu[12], un daļēji — Komisijas izstrādātajās pamatnostādnēs. Ar ierosināto regulu šie noteikumi tiek apvienoti vienā dokumentā. 3.7. Pētāmās zāles un papildzāles, to ražošana un marķēšana (ierosinātās regulas IX un X nodaļa) Direktīvas 2001/83/EK darbības joma, tostarp noteikumi par zāļu ražošanu, importēšanu un marķēšanu, neattiecas uz zālēm, kas paredzētas pētniecībai un izstrādes izmēģinājumiem. Šādi noteikumi ietverti Direktīvā 2001/20/EK, Direktīvā 2005/28/EK un Komisijas pamatnostādnēs. Ar ierosināto regulu šie noteikumi tiek apvienoti vienā dokumentā. Arī jaunie noteikumi balstās uz jēdzienu “pētāmās zāles”. Tomēr ierosinātie jaunie noteikumi skaidrāk atspoguļo faktu, ka pētāmās zāles var būt atļautas, proti, tās jau ir laistas tirgū saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK. Turklāt pieredze, piemērojot Direktīvu 2001/20/EK, rāda, ka nav pilnīgas skaidrības par zālēm, ko izmanto saistībā ar klīnisko izmēģinājumu, bet kuras nav pētāmās zāles. Uz šīm “papildzālēm” (līdz šim Komisijas īstenošanas pamatnostādnēs sauktas par “nepētāmajām zālēm”) turpmāk attieksies samērīgi noteikumi par ražošanu un marķēšanu. 3.8. Sponsori, līdzsponsori un kontaktpersona ES (ierosinātās regulas XI nodaļa) Ikvienā klīniskajā izmēģinājumā jābūt “sponsoram” — fiziskai vai juridiskai personai, kas uzņemas atbildību par klīniskā izmēģinājuma ierosināšanu un pārvaldīšanu. “Atbildību” nedrīkst sajaukt ar “civiltiesisko atbildību”, kas paredzēta, ja pacientam tiek nodarīts kaitējums. Noteikumi par atbildību ir atkarīgi no katras dalībvalsts piemērojamajiem tiesību aktiem atbildības jomā un nav saistīti ar sponsora atbildību. Attiecībā uz “atbildību” neapšaubāmi ir vēlams, lai katrā klīniskajā izmēģinājumā būtu tikai viens sponsors. “Viens sponsors” ir labākais veids, kā nodrošināt, lai iestādēm, kuras uzrauga klīnisko izmēģinājumu, tiktu nodrošināta visa ar minēto izmēģinājumu saistītā informācija un lai tiktu veikti visi nepieciešamie pasākumi. Tomēr arvien biežāk klīniskos izmēģinājumus ierosina dažādi zinātnieki vai zinātniskās pētniecības iestādes, kas veido neformālu tīklu, vienā dalībvalstī vai vairākās dalībvalstīs. Dažos gadījumos praktisku vai juridisku apsvērumu dēļ tiem dažkārt ir sarežģīti noteikt, kurš darbosies kā “viens sponsors”. Tiem var būt arī praktiski vai juridiski sarežģīti kopīgi izveidot vienu juridisko personu, kura darbotos kā “viens sponsors”. Lai šīs problēmas risināšana neapdraudētu efektīvu klīniskā izmēģinājuma monitorēšanu, ar ierosināto regulu tiek ieviests jēdziens “līdzsponsorēšana”. Jau no klīniskā izmēģinājuma sākuma visi līdzsponsori ir atbildīgi par minēto izmēģinājumu. Tomēr ierosinātā regula ļauj tiem savstarpēji “sadalīt” atbildību attiecībā uz klīniskajiem izmēģinājumiem. Pat tad, ja līdzsponsori sadala atbildību, tie visi joprojām ir atbildīgi par to, lai noteiktu sponsoru, kurš var veikt dalībvalsts prasītos pasākumus un kurš var sniegt informāciju par klīnisko izmēģinājumu kopumā. Sponsora pienākumi nav atkarīgi no tā, kur sponsors ir reģistrēts — ES vai kādā trešā valstī. Ja tomēr sponsors ir reģistrēts kādā trešā valstī, lai nodrošinātu efektīvu klīniskā izmēģinājuma monitorēšanu, ir jānodrošina ES kontaktpersona. Saziņa ar minēto kontaktpersonu tiek uzskatīta par saziņu ar sponsoru. 3.9. Kaitējuma kompensēšana (ierosinātās regulas XII nodaļa) Ar Direktīvu 2001/20/EK tika ieviests jēdziens “obligātā apdrošināšana/atlīdzināšana”. Šīs obligātās apdrošināšanas/atlīdzināšanas dēļ ir ievērojami palielinājušās klīnisko izmēģinājumu veikšanas izmaksas un administratīvais slogs, taču nav pierādījumu, ka līdz ar direktīvas stāšanos spēkā būtu palielinājies kaitējuma atlīdzinājuma pieprasījumu skaits vai atlīdzināmās summas. Ar ierosināto regulu tiek atzīts, ka klīniskie izmēģinājumi ne vienmēr rada papildu risku pētāmajām personām salīdzinājumā ar parastajā klīniskajā praksē veikto ārstēšanu. Tāpēc gadījumos, kad papildu riska nav vai šāds risks ir nenozīmīgs, attiecībā uz klīnisko izmēģinājumu nav jāparedz konkrēta kaitējuma kompensēšana (apdrošināšana vai atlīdzināšana). Šādos gadījumos pietiekamu segumu nodrošina ārsta, iestādes vai produkta drošumatbildības apdrošināšanas segums. Attiecībā uz gadījumiem, kad klīniskais izmēģinājums rada papildu risku, ierosinātā regula uzliek sponsoram pienākumu nodrošināt kompensēšanu, piemērojot apdrošināšanas vai atlīdzināšanas mehānismu. Attiecībā uz atlīdzināšanas mehānismu ierosinātā regula uzliek dalībvalstīm pienākumu izveidot valsts atlīdzināšanas mehānismu, kurš darbotos saskaņā ar bezpeļņas principu. Tas jo īpaši palīdzēs “nekomerciāliem sponsoriem” nodrošināt segumu iespējamos kaitējuma kompensēšanas gadījumos. Kopš brīža, kad ar Direktīvu 2001/20/EK tika ieviesta “obligātā apdrošināšana/atlīdzināšana”, šiem nekomerciālajiem sponsoriem ir ievērojamas grūtības tikt pie kompensēšanas seguma. 3.10. Inspekcijas (ierosinātās regulas XIII nodaļa) Noteikumi par inspekcijām lielā mērā balstās uz Direktīvu 2001/20/EK. Attiecībā uz tiesībām veikt inspekcijas ierosinātā regula paredz juridisko pamatu, lai Komisijas dienesti varētu veikt kontroles pasākumus dalībvalstīs un trešajās valstīs saistībā ar ES acquis cilvēkiem paredzēto zāļu un klīnisko izmēģinājumu jomā. 3.11. Direktīvas 2001/20/EK atsaukšana un ierosinātās regulas stāšanās spēkā (ierosinātās regulas XIX nodaļa) Ierosinātajā regulā ir aplūkoti Direktīvā 2001/20/EK reglamentētie aspekti. Tāpēc minētā direktīva ir jāatceļ. Lai (transponētās) Direktīvas 2001/20/EK noteikumi tiktu sekmīgi pārcelti uz šo regulu, abu tiesību aktu noteikumi trīs gadus no šīs regulas piemērošanas dienas darbosies paralēli. Tas atvieglos pāreju, jo īpaši attiecībā uz atļaujas procedūru. 3.12 Kā vienkāršot būtiskos noteikumus, kas reglamentē klīniskos izmēģinājumus ar atļautām zālēm un maziejaukšanās klīniskos izmēģinājumus Klīnisko izmēģinājumu regulā ir aplūkoti divi atšķirīgi riski: pētāmo personu drošības apdraudējums un datu ticamības apdraudējums. Pirmajam riskam iespējama plaša variācija jo īpaši atkarībā no šādiem faktoriem: · zināšanas un iepriekšējā pieredze ar pētāmajām zālēm (jo īpaši vai pētāmās zāles ir vai nav atļautas ES) un · iejaukšanās veids (no vienkārša asins parauga līdz pat sarežģītai biopsijai). Direktīva 2001/20/EK tikusi nopietna kritizēta, jo tajā neesot pietiekami visaptveroši ņemtas vērā šīs riska atšķirības. Tā vietā ar Direktīvu 2001/20/EK noteiktie pienākumi un ierobežojumi kopumā tiek piemēroti, neņemot vērā pētāmo personu drošības apdraudējumu. Šis aspekts ir plaši aplūkots ietekmes novērtējuma ziņojumā. Balstoties uz minēto ietekmes novērtējumu, ierosinātajā regulā viscaur ir rūpīgi ņemti vērā riska samērīguma aspekti. 3.13. Juridiskā forma — regula Ierosinātais tiesību akts ir regula, ar ko aizstāj Direktīvu 2001/20/EK. Ar regulu kā juridisko formu tiek nodrošināta saskaņota klīnisko izmēģinājumu un to būtisko grozījumu atļaujas pieteikumu iesniegšanas procedūra. Pieredze rāda, ka problēmas rodas tad, ja dalībvalstis sadarbojoties sava darbā balstās uz “līdzīgiem, bet tomēr atšķirīgiem” transponējošiem valstu tiesību aktiem. Vienīgi juridiskā forma — regula — nodrošina to, ka dalībvalstis savu klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikuma novērtējumu sagatavo, balstoties uz identisku tekstu, nevis uz atšķirīgiem valstu transponēšanas pasākumiem. Tas attiecas ne vien uz visu atļaušanas procesu, bet arī uz visiem pārējiem šajā regulā aplūkotajiem jautājumiem, piemēram, uz drošības ziņojumu sagatavošanu klīnisko izmēģinājumu laikā un prasībām marķēt saistībā ar klīnisko izmēģinājumu izmantotās zāles. Turklāt pieredze rāda, ka dalībvalstis ir nepareizi izmantojušas transponēšanu, lai ieviestu papildu procedūras prasības. Visbeidzot juridiskā forma — regula — ievērojami vienkāršo šo procesu. Dalībvalstu līmenī veikto transponēšanas pasākumu nomaiņa ļauj attiecīgajiem dalībniekiem plānot un veikt klīnisko izmēģinājumu, tostarp klīniskos izmēģinājumus vairākās valstīs, pamatojoties uz vienu tiesisko regulējumu, nevis uz 27 dažādām dalībvalstu normatīvajām sistēmām, kurās noteikumi ir transponēti. Tomēr, lai gan juridiskā forma ir regula, vēl aizvien ir jomas, kurās ES līmeņa normatīvo sistēmu papildinās dalībvalstu tiesību akti. Par piemēru minami noteikumi par to, kurš ir pētāmās personas “juridiskais pārstāvis”, vai kaitējuma gadījumā — būtiskie noteikumi par atbildību. 3.14. Kompetences, divkāršais juridiskais pamats un subsidiaritāte Ierosinātā regula tāpat kā Direktīva 2001/20/EK balstās uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. pantu. Turklāt ierosinātā regula balstās arī uz LESD 168. panta 4. punkta c) apakšpunktu. Ierosinātā regula balstās uz LESD 114. pantu, jo tās mērķis ir saskaņot normatīvo sistēmu klīnisko izmēģinājumu jomā. Turklāt ierosinātās regulas mērķis ir sekmēt noteikumu saskaņošanu attiecībā uz zālēm, kuras tiek laistas tirgū, tostarp attiecībā uz atļauju tās laist tirgū. Visbeidzot, tās mērķis ir saskaņot noteikumus klīniskajos izmēģinājumos izmantojamo zāļu jomā, tādējādi nodrošinot šādu zāļu brīvu apriti Savienībā. Kas attiecas uz klīnisko izmēģinājumu noteikumu saskaņošanu, gandrīz ikviens nozīmīgāks klīniskais izmēģinājums tiek veikts vairāk nekā vienā dalībvalstī. Turklāt klīniskā izmēģinājumā iegūtos rezultātus var izmantot par pamatu citiem klīniskajiem izmēģinājumiem. Šajā sakarā ir svarīgi nodrošināt pacientu tiesību un drošības un datu ticamības un noturības noteikumu saskaņošanu tā, lai tie tiktu atzīti visā Savienības teritorijā. Kas attiecas uz zāļu noteikumu saskaņošanu kopumā, saskaņotie noteikumi klīnisko izmēģinājumu jomā paver iespēju tajos iegūtos rezultātus un konstatējumus izmantot pieteikumos uz atļauju zāles laist Savienības tirgū, tostarp dažādos tirdzniecības atļaujas grozījumos un paplašinājumos. Par klīniska izmēģinājuma sakarā izmantotu zāļu reglamentējošu noteikumu saskaņošanu jāatgādina, ka pētniecības un izstrādes izmēģinājumiem paredzētās zāles neietilpst Kopienas kodeksā, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm. Tomēr iespējams, ka šādas zāles ražo citā dalībvalstī, nevis klīniskā izmēģinājuma veikšanas dalībvalstī. Tādējādi attiecībā uz šīm zālēm nav iespējams izmantot Savienības sekundāros tiesību aktus, ar kuriem tiek nodrošināta to brīva aprite, vienlaikus augstā līmenī gādājot par cilvēku veselības aizsardzību. Turklāt ierosinātā regula balstās uz LESD 168. panta 4. punkta c) apakšpunktu, jo tā tiecas noteikt augstus kvalitātes un drošuma standartus zālēm. Saskaņā ar LESD 168. panta 4. punktu un 4. panta 2. punkta k) apakšpunktu šī Savienības kompetence, kurai līdzīga kompetence noteikta arī LESD 114. pantā, ir dalītā kompetence, ko īsteno ar ierosinātās regulas pieņemšanu. Ierosinātā regula paredz noteikt augstus zāļu kvalitātes un drošuma standartus divos aspektos. · Ar to tiek gādāts, lai klīniskajos izmēģinājumos iegūtie dati būtu ticami un noturīgi, tādējādi nodrošinot, ka tādas terapijas un zāļu pamatā, kam vajadzētu būt pacientam “drošākām”, ir noturīgi un ticami klīniskie dati. Reglamentējošās iestādes, zinātnieki, nozare un plaša sabiedrība pareizus lēmumus, kas nodrošina augstus zāļu kvalitātes un drošuma standartus, var pieņemt tikai tad, ja šo lēmumu pamatā ir noturīgi un ticami dati. To īpaši nodrošina normas, kas attiecas uz atļaujas procedūru, uz klīnisku izmēģinājumu veikšanas noteikumiem un arī uz dalībvalstu noteikumiem par monitorēšanu un uzraudzību. · Regula tiecas iedibināt augstus standartus, lai klīniskajos izmēģinājumos nodrošinātu pētāmajām personām ordinēto zāļu kvalitāti un drošumu (vienlaikus ir atzīstams, ka šādas garantijas ierobežo informācijas trūkums, kas raksturīgs klīniskiem izmēģinājumiem). Cita starpā to nodrošina ar ierosināto regulu iedibinātā atļaušanas procedūra, kā arī noteikumi par klīnisko izmēģinājumu sakarā lietoto zāļu ražošanu, drošuma ziņojumi un inspekcijas. LESD 168. panta 4. punkta c) apakšpunkts nevar būt vienīgais juridiskais pamats, tas jāpapildina ar LESD 114. panta juridisko pamatojumu šādu iemeslu dēļ. · Kā jau izklāstīts, ierosinātās regula ir vienlīdz orientēta gan uz mērķi pabeigt vienotā tirgus izveidi un nodrošināt tā darbību, gan arī uz mērķi izvirzīt augstus zāļu kvalitātes un drošuma standartus · Tā tiecas izvirzīt augstus kvalitātes un drošuma standartus, taču arī cilvēkiem paredzēto zāļu iedarbīguma standartus. Tieši drošuma aspektā tā nodrošina, lai pētāmās personas — klīnisko izmēģinājumu dalībnieki — varētu saņemt efektīvas zāles/ārstēšanu. Tās mērķis ir arī nodrošināt, lai klīniskā izmēģinājumā iegūtie dati būtu noturīgi un ticami ne vien kvalitātes un drošuma aspektā, bet arī zāļu iedarbīguma aspektā. Tomēr minētais iedarbīguma aspekts LESD 168. panta 4. punkta c) apakšpunktā nav nepārprotami aplūkots. Uz minēto sabiedrības veselības aspektu drīzāk attiecas LESD 114. panta 3. punkts (augsta līmeņa veselības aizsardzība). Pirms stājās spēkā Direktīva 2001/20/EK šādas situācijas netika sekmīgi risinātas. Dalībvalstu tiesību akti, normatīvie un administratīvie akti bija ļoti dažādi. Lai tirdzniecības atļaujas turētāji zāles varētu laist tirgū, šo atšķirību dēļ tiem bija jāpielāgo pieteikumi. Atšķirības traucēja arī šo zāļu izplatīšanu. Tas nepārprotami ietekmēja iekšējā tirgus pabeigšanu un tā darbību. Ar ES tiesību aktiem klīnisko izmēģinājumu jomā tiek mēģināts šo vajadzību risināt. Ar šo tiesību aktu Savienības līmenī tiek izstrādāts reglaments, kas jāievēro tādos aspektos kā klīnisko izmēģinājumu atļaušana un veikšana, drošuma ziņojumi, klīniskos izmēģinājumos izmantoto zāļu ražošana un marķēšana. Attiecībā uz klīnisko izmēģinājumu reglamentēšanu Savienība saskaņā ar LESD 4. panta 2. punktu īsteno dalīto kompetenci. Ja dalībvalstis šos noteikumus grozītu, tas būtu pretrunā Līguma prasībām, jo tos var grozīt tikai Savienība. Ņemot to vērā, attiecībā uz klīnisko izmēģinājumu reglamentēšanu ar Līgumu tiek ierobežota klīnisko izmēģinājumu atļaušanas un reglamentēšanas ētisko aspektu saskaņošana. Ētiskie aspekti konkrēti attiecas uz nepieciešamību iegūt pētāmās personas vai tās juridiskā pārstāvja “informētu piekrišanu”. Neatkarīgi no riska, ko klīnisks izmēģinājums varētu radīt pacientam, jau pats eksperimentālas ārstēšanas fakts no ētikas viedokļa diktē nepieciešamību iegūt pētāmās personas informētu piekrišanu. Tādējādi “informētās piekrišanas” aspektu novērtēšana dalībvalstu sadarbībā neietilpst; to katra dalībvalsts vērtē atsevišķi. Turklāt ir vairāki aspekti, kas jau pēc būtības ir valstu ziņā, konkrētāk: · noteikumi, kas reglamentē, kurš ir tādas pētāmās personas “juridiskais pārstāvis”, kura informētu piekrišanu nespēj dot (piemēram, tāpēc, ka pētāmā persona ir bērns); ES teritorijā attiecīgie noteikumi ir ļoti atšķirīgi un ir atkarīgi no valsts tradīcijām un prakses; · noteikumi par to, kāds ir civiltiesiskās atbildības apjoms un priekšnoteikumi attiecībā uz kaitējumu pētāmajai personai: šādi noteikumi pamatojas valstu civiltiesību aktos par civiltiesisko atbildību medicīnā; šādā griezumā vērā ņem ne vien nolaidības vai neuzmanības aspekta intensitāti (t.i., atbildība neatkarīgi no vainas), bet arī noteikumus par pierādīšanas pienākumu un par kaitējuma apjoma aprēķināšanu. Attiecīgi, lai gan klīnisko izmēģinājumu regulējuma un, konkrētāk, Direktīvas 2001/20/EK pārskatīšana atbilst subsidiaritātes principam, ir jāņem vērā ar ES līgumiem noteiktie ierobežojumi. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Šis priekšlikums ietekmē budžetu, jo rada: · izmaksas saistībā ar datubāzēm (vienreizējas izmaksas un uzturēšanas izmaksas); · izmaksas attiecībā uz Komisijas personālu, kas pārvaldīs regulas darbību; · izmaksas saistībā ar dalībvalstu sanāksmēm, kas tiks organizētas, lai nodrošinātu šajā regulā izklāstītās atļaušanas procedūras pareizu darbību; · izmaksas attiecībā uz Komisijas personālu un citas izmaksas, kas radīsies, veicot Savienības līmeņa kontroles pasākumus un inspekcijas. Iespējamās izmaksas ir sīki izklāstītas tiesību akta finanšu pārskatā. Rūpīga diskusija par izmaksām ir ietverta ietekmes novērtējuma ziņojumā. Izmaksas tiks segtas no programmai “Veselība izaugsmei” (2014–2020) paredzētā finansējuma. 2012/0192 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par cilvēkiem paredzētu zāļu klīniskajiem izmēģinājumiem un par Direktīvas 2001/20/EK atcelšanu (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu un 168. panta 4. punkta c) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[13], pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[14], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[15], pēc apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju[16], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru[17], tā kā: (1) Klīniskā izmēģinājumā būtu jāaizsargā pētāmo personu drošība un tiesības, un šādā izmēģinājumā iegūtajiem datiem jābūt ticamiem un noturīgiem. (2) Lai neatkarīgā pārbaudē varētu noskaidrot, kā tiek ievēroti šie principi, klīniskā izmēģinājuma veikšanai būtu jāsaņem atļauja. (3) Būtu jāprecizē esošā klīniskā izmēģinājuma [jeb “klīniskās izpētes”] definīcija, kas ietverta Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 4. aprīļa Direktīvā 2001/20/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz labas klīniskās prakses ieviešanu klīniskās izpētes veikšanā ar cilvēkiem paredzētām zālēm[18]. Tāpēc, lai precīzāk definētu jēdzienu “klīniskais izmēģinājums”, būtu jāievieš plašāka aptvēruma jēdziens “klīniskais pētījums”, kurā “klīniskais izmēģinājums” būtu viena no “klīniskā pētījuma” kategorijām. Minētā kategorija būtu jādefinē, izmantojot konkrētus kritērijus. Šī pieeja, kuras izstrādē ņemtas vērā starptautiskās vadlīnijas un kura atbilst ES tiesību aktiem, kas piemērojami zālēm, balstās uz sadalījumu divās daļās — “klīniskie izmēģinājumi” un “beziejaukšanās pētījumi”. (4) Direktīvas 2001/20/EK mērķis bija vienkāršot un saskaņot administratīvos noteikumus, ar kuriem tiek regulēti klīniskie izmēģinājumi Eiropas Savienībā. Tomēr pieredze rāda, ka saskaņotā pieeja attiecībā uz klīnisko izmēģinājumu reglamentēšanu ir panākta tikai daļēji. Vairākās dalībvalstīs tas ārkārtīgi apgrūtina klīnisko izmēģinājumu veikšanu. Tomēr zinātniskie sasniegumi rosina domāt, ka nākotnē klīniskie izmēģinājumi būs vērsti uz konkrētākām pacientu populācijām, piemēram, apakšgrupām ar kopīgu genoma informāciju. Lai šādos izmēģinājumos nodrošinātu pietiekamu skaitu pacientu, var rasties nepieciešamība tajos iesaistīt daudzas vai visas dalībvalstis. Ar jaunajām klīnisko izmēģinājumu atļaušanas procedūrām varētu veicināt pēc iespējas lielāka skaita dalībvalstu iekļaušanu. Tāpēc, lai vienkāršotu iesniegšanas procedūras, būtu jāvairās no lielā mērā identiskas informācijas vairākkārtējas iesniegšanas, kas būtu aizstājama ar vienota pieteikuma dokumentācijas iesniegšanu, izmantojot visām attiecīgajām dalībvalstīm pieejamu vienotu informācijas iesniegšanas portālu. (5) Turklāt pieredze, īstenojot Direktīvu 2001/20/EK, ir parādījusi, ka mērķi vienkāršot un saskaņot klīniskajiem izmēģinājumiem piemērojamus administratīvos noteikumus Savienībā nevar sasniegt ar juridisko formu — direktīvu —, bet to var sasniegt, par juridisko formu izmantojot regulu. Vienīgi regula kā juridiskā forma nodrošina to, ka dalībvalstis savu klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikuma novērtējumu sagatavo, balstoties uz identiskiem kritērijiem, nevis uz atšķirīgiem valstu transponēšanas pasākumiem. Tas attiecas ne vien uz visu atļaušanas procesu, bet arī uz visiem pārējiem šajā regulā aplūkotajiem jautājumiem, piemēram, uz ziņošanu par drošību klīnisko izmēģinājumu laikā un prasībām marķēt saistībā ar klīnisko izmēģinājumu izmantotās zāles. (6) Attiecīgajām dalībvalstīm būtu jāsadarbojas, veicot klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieprasījuma novērtēšanu. Šai sadarbībai nebūtu pieskaitāmi nedz pēc būtības nacionāli, nedz arī ētiski klīniskā izmēģinājuma aspekti, piemēram, informēta piekrišana. (7) Lai klīniskā izmēģinājuma sākšana netiktu aizkavēta administratīvu problēmu dēļ, procedūrai būtu jābūt elastīgai un efektīvai. (8) Klīnisko izmēģinājumu pieteikuma dokumentācijas novērtēšanai paredzētajam termiņam būtu jābūt tik ilgam, lai varētu pietiekami novērtēt lietu, vienlaikus nodrošinot ātru piekļuvi jaunai inovatīvai ārstēšanai un nodrošinot, lai Savienībā arvien būtu izdevīgi veikt klīniskos izmēģinājumus. Ņemot vērā šo pamatinformāciju, Direktīvā 2001/20/EK tika ieviests jēdziens “klusējot izteikta atļauja”. Lai nodrošinātu termiņu ievērošanu, šis jēdziens būtu jāsaglabā. Sabiedrības veselības aizsardzības krīzes situācijās dalībvalstīm jābūt iespējai ātri novērtēt un atļaut klīniskā izmēģinājuma pieteikumu. Tāpēc nevajadzētu noteikt nekādus minimālos apstiprināšanas termiņus. (9) Klīniskajā izmēģinājumā pētāmā persona var tikt apdraudēta divējādi: ar pētāmām zālēm un ar iejaukšanos. Tomēr salīdzinājumā ar parasto klīnisko praksi daudzi klīniskie izmēģinājumi tikai minimāli apdraud pētāmās personas drošību. Tas jo īpaši ir raksturīgi gadījumos, kad attiecībā uz pētāmām zālēm ir saņemta tirdzniecības atļauja (proti, tirdzniecības atļaujas piešķiršanas procedūras gaitā jau ir novērtēta attiecīgo zāļu kvalitāte, drošums un iedarbīgums) un kad salīdzinājumā ar parasto klīnisko praksi iejaukšanās tikai pavisam nenozīmīgi apdraud pētāmo personu. Šiem “maziejaukšanas klīniskajiem izmēģinājumiem” bieži vien ir ārkārtīgi liela nozīme standartterapijas novērtēšanā un diagnozes noteikšanā, kas tādējādi ļauj pilnvērtīgāk izmantot zāles un paaugstināt sabiedrības veselības līmeni. Tiem būtu jāpiemēro brīvāki noteikumi, piemēram, īsāki apstiprināšanas termiņi. (10) Klīniskā izmēģinājuma pieteikuma novērtēšanā būtu īpaši jāņem vērā gaidāmie terapeitiskie ieguvumi un sabiedrības veselības ieguvumi (būtiskums), kā arī paredzamais risks un neērtības, ko klīniskais izmēģinājums rada pētāmajai personai. Būtu jāņem vērā vairāki ar būtiskumu saistītie aspekti, arī tas, vai klīniskā izmēģinājuma veikšanu ir ieteikušas vai to likušas veikt reglamentējošās iestādes, kuras atbildīgas par zāļu novērtēšanu un laišanu tirgū. (11) Līdz ar atļaujas procedūru būtu jāparedz iespēja apturēt novērtēšanu, lai sponsors varētu atbildēt uz pieteikuma dokumentācijas novērtēšanā uzdotajiem jautājumiem vai izteiktajiem komentāriem. Novērtēšanas apturēšanas maksimālais ilgums būtu jānosaka, ņemot vērā, vai tas ir vai nav maziejaukšanās klīniskais izmēģinājums. Turklāt būtu jānodrošina, lai pēc apturēšanas perioda beigām vienmēr būtu paredzēts pietiekami ilgs laiks iesniegtās papildinformācijas novērtēšanai. (12) Daži klīniskā izmēģinājuma pieteikuma aspekti attiecas uz dalībvalstīm būtiskiem jautājumiem vai arī uz klīniskā izmēģinājuma ētiskajiem aspektiem. Šos jautājumus nebūtu piemēroti vērtēt visu attiecīgo dalībvalstu savstarpējā sadarbībā. (13) Klīniskā izmēģinājuma atļaušanas procesā būtu jāaplūko visi ar pētāmo personu aizsardzību, kā arī ar datu ticamību un noturību saistītie aspekti. Tāpēc atļauja veikt klīnisko izmēģinājumu būtu jāietver vienā vienotā administratīvā lēmumā, ko pieņem attiecīgā dalībvalsts. (14) Lēmums noteikt to attiecīgo iestādi vai iestādes, kuras jāiesaista šajā novērtējumā, būtu jāatstāj attiecīgās dalībvalsts ziņā. Šāds lēmums ir katras dalībvalsts iekšējās organizācijas jautājums. Dalībvalstīm attiecīgās iestādes vai attiecīgo iestāžu noteikšanā būtu jāiesaista arī nespeciālisti un pacienti. Turklāt tām jānodrošina, lai būtu pieejamas vajadzīgās speciālās zināšanas. Tomēr visos gadījumos saskaņā ar starptautiskajām pamatnostādnēm novērtējums būtu kopīgi jāveic piemērotam skaitam tādu personu, kurām visām kopā ir vajadzīgā kvalifikācija un pieredze. Personām, kuras novērtē pieteikumu, būtu jābūt neatkarīgām no sponsora, no iestādes, kas ir izmēģinājuma norises vieta, un no iesaistītajiem pētniekiem, kā arī jābūt brīvām no visādas citādas nevēlamas ietekmes. (15) Patiesībā sponsoriem, iesniedzot klīniskā izmēģinājuma pieteikumu, ne vienmēr ir pilnīgi skaidrs, kurā dalībvalstī klīniskais izmēģinājums tiks veikts. Būtu jāparedz iespēja, ka sponsori iesniedz pieteikumu, balstoties vienīgi uz dokumentiem, kurus kopīgi novērtējušas tās dalībvalstis, kurās klīniskais izmēģinājums varētu tikt veikts. (16) Sponsoram būtu jāļauj atsaukt klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikums. Lai novērtējuma procedūra pienācīgi darbotos, būtu jāparedz, ka klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikumu var atsaukt tikai visam klīniskajam izmēģinājumam. Būtu jāparedz iespēja, ka sponsors pēc pieteikuma atsaukšanas var iesniegt jaunu klīniskā izmēģinājuma pieteikumu. (17) Praksē sponsoriem pēc klīniskā izmēģinājuma sākotnējās atļaušanas var rasties interese šo klīnisko izmēģinājumu attiecināt uz kādu citu dalībvalsti. Būtu jānodrošina atļaujas mehānisms šādas darbības veikšanai, vienlaikus izvairoties no tā, ka visām attiecīgajām dalībvalstīm, kuras bija sākotnēji atļāvušas klīnisko izmēģinājumu, būtu vēlreiz jānovērtē attiecīgais pieteikums. (18) Pēc tam, kad klīniskie izmēģinājumi tikuši atļauti, tos parasti skar vēl daudzi grozījumi. Tie var attiekties uz klīniskā izmēģinājuma veikšanu, izstrādi, metodiku, pētāmajām zālēm vai papildzālēm, kā arī uz iesaistīto pētnieku vai izmēģinājuma norises vietu. Ja minētie grozījumi būtiski ietekmē pētāmo personu tiesības vai drošību vai klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību, tiem būtu jāpiemēro sākotnējai atļaušanas procedūrai līdzīga procedūra. (19) Klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikuma dokumentācijas saturam būtu jābūt saskaņotam, lai nodrošinātu, ka visām dalībvalstīm ir pieejama viena un tā pati informācija, un lai vienkāršotu klīnisko izmēģinājumu atļaušanas procesu. (20) Lai uzlabotu klīnisko izmēģinājumu jomas pārredzamību, klīnisko izmēģinājumu dati, kurus iesniedz, pamatojot klīniskā izmēģinājuma pieteikumu, būtu jāsagatavo, balstoties tikai uz publiski pieejamā datubāzē reģistrētiem klīniskajiem izmēģinājumiem. (21) Lēmums noteikt, kādā valodā jāsagatavo pieteikuma dokumentācija, būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā. Lai klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikuma novērtēšana noritētu raiti, dalībvalstīm būtu jāapsver, vai medicīnas jomā dokumentācija, kas nav adresēta pētāmajām personām, nebūtu jāsagatavo vienā tām saprotamā valodā. (22) Cilvēka cieņa un tiesības uz personas neaizskaramību ir atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Tajā jo īpaši uzsvērts, ka medicīnas un bioloģijas jomā nevienu iejaukšanos nevar veikt bez attiecīgās personas informētas [jeb apzinātas] un brīvas piekrišanas. Direktīvā 2001/20/EK bija ietverts visaptverošs pētāmo personu aizsardzības noteikumu kopums. Šie noteikumi būtu jāatbalsta. Noteikumi attiecībā uz rīcībnespējīgu personu un nepilngadīgu personu juridiskā pārstāvja noteikšanu dažādās dalībvalstīs atšķiras. Tāpēc rīcībnespējīgu personu un nepilngadīgu personu juridiskā pārstāvja noteikšana būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā. (23) Ar šo regulu būtu jāparedz skaidri noteikumi attiecībā uz informētu piekrišanu ārkārtas situācijās. Šādas situācijas attiecas uz gadījumiem, kad pacientam, piemēram, dažādu traumu, insulta vai infarkta dēļ, iestājas pēkšņs dzīvībai bīstams medicīniskais stāvoklis, kas prasa tūlītēju medicīnisku iejaukšanos. Šādos gadījumos var lieti noderēt jau notiekošā klīniskā izmēģinājumā izmantota iejaukšanās, kas jau ir apstiprināta. Tomēr atsevišķos gadījumos ir neiespējami iegūt pacienta informētu piekrišanu pirms iejaukšanās, jo viņš ir bezsamaņā un viņa juridiskais pārstāvis nav tūlīt pieejams. Tāpēc regulā būtu skaidri jānosaka, kādos gadījumos šādus pacientus, ievērojot ļoti stingrus nosacījumus, drīkst reģistrēt klīniskajam izmēģinājumam. Turklāt minētajam klīniskajam izmēģinājumam būtu tieši jāattiecas uz medicīnisko stāvokli, kas izraisa pacienta nespēju sniegt informētu piekrišanu. Jāievēro visas iepriekš izteiktās pacienta iebildes un pēc iespējas drīzāk jāmēģina iegūt pētāmās personas vai viņa juridiskā pārstāvja informēta piekrišana. (24) Saskaņā ar starptautiskajām pamatnostādnēm pētāmās personas brīvai un informētai piekrišanai jābūt izteiktai rakstiski, izņemot ārkārtas situācijas. Tai būtu jābalstās uz skaidru, būtisku un pētāmajai personai saprotamu informāciju. (25) Lai pacienti varētu izvērtēt iespēju piedalīties klīniskā izmēģinājumā un lai attiecīgā dalībvalsts varētu efektīvi uzraudzīt klīnisko izmēģinājumu, būtu jāpaziņo par klīniskā izmēģinājuma sākumu, klīniskajā izmēģinājumā iesaistīto personu rekrutēšanas beigām un klīniskā izmēģinājuma beigām. Saskaņā ar starptautiskajiem standartiem klīniskā izmēģinājuma rezultāti būtu jāziņo kompetentajām iestādēm viena gada laikā pēc klīniskā izmēģinājuma beigām. (26) Lai sponsors varētu novērtēt visu iespējami būtisko drošuma informāciju, pētniekam būtu tam jāziņo par visiem nopietniem nevēlamiem notikumiem. (27) Sponsoram būtu jānovērtē pētnieka sniegtā informācija un jāziņo Aģentūrai drošuma informācija par nopietniem nevēlamiem notikumiem, par kuriem ir aizdomas, ka tie ir neparedzētas nopietnas blaknes. (28) Aģentūrai šī informācija būtu jānosūta dalībvalstīm novērtēšanai. (29) Starptautiskās konferences par tehnisko prasību saskaņošanu cilvēkiem paredzēto farmaceitisko produktu reģistrācijai (ICH) dalībnieki ir vienojušies par sīki izstrādātiem norādījumiem par labu klīnisko praksi, kas patlaban ir starptautiski pieņemts standarts klīnisko izmēģinājumu plānošanai, veikšanai, dokumentēšanai un ziņošanai un kas atbilst no Pasaules medicīnas asociācijas Helsinku deklarācijas izrietošajiem principiem. Plānojot, veicot un dokumentējot klīniskos izmēģinājumus, kā arī ziņojot par tiem, var rasties sīkāki jautājumi par kvalitātes standarta atbilstību. Tādā gadījumā ICH norādījumi par labu klīnisko praksi būtu jāizmanto par metodisko līdzekli, piemērojot šajā regulā izklāstītos noteikumus, ja vien Komisija nav izdevusi citus īpašus norādījumus un minētie norādījumi nav pretrunā ar šo regulu. (30) Lai nodrošinātu iegūto rezultātu ticamību un noturību, sponsoram būtu pienācīgi jāmonitorē klīniskā izmēģinājuma veikšana. Turklāt monitorēšana var veicināt pētāmās personas drošību, ņemot vērā klīniskā izmēģinājuma īpatnības un ievērojot pētāmo personu pamattiesības. Nosakot monitorēšanas apjomu, būtu jāņem vērā klīniskā izmēģinājuma īpatnības. (31) Personām, kas iesaistītas klīniskā izmēģinājuma veikšanā (jo īpaši pētniekiem un citiem veselības aprūpes nozares darbiniekiem), jābūt pietiekami kvalificētām klīniskajā izmēģinājumā paredzēto uzdevumu veikšanai, un telpām, kur tiks veikts klīniskais izmēģinājums, jābūt piemērotām šāda izmēģinājuma veikšanai. (32) Lai nodrošinātu pētāmo personu drošību un iegūto datu ticamību un noturību, atkarībā no klīniskā izmēģinājuma apstākļiem pētāmām zālēm un konkrētām papildzālēm vajadzētu būt izsekojamām. Minēto iemeslu dēļ minētās zāles vajadzības gadījumā būtu jāiznīcina un atkarībā no klīniskā izmēģinājuma apstākļiem, tās uzglabājot, jāievēro īpaši nosacījumi. (33) Klīniskā izmēģinājuma laikā sponsoram var tapt zināms par nopietniem klīniskā izmēģinājuma veikšanas noteikumu pārkāpumiem. Par to būtu jāziņo attiecīgajām dalībvalstīm, lai tās vajadzības gadījumā attiecīgi rīkotos. (34) Līdztekus ziņošanai par varbūtējām neparedzētām nopietnām blaknēm var būt citi notikumi, kuri negatīvi ietekmē ieguvumu un riska samēru un par kuriem savlaicīgi būtu jānodod ziņojums attiecīgajām dalībvalstīm. (35) Ja, iestājoties neparedzētiem notikumiem, klīniskajā izmēģinājumā steidzami jāveic grozījumi, būtu jāparedz iespēja, ka sponsors un pētnieks nekavējoties veic drošības pasākumus, negaidot, līdz tiks saņemta attiecīgā atļauja. (36) Lai nodrošinātu, ka klīniskā izmēģinājuma veikšana atbilst protokolam, un lai pētnieki būtu informēti par pētāmajām zālēm, ko tie ievada, sponsoram būtu jānodrošina, ka pētniekiem ir pieejama pētnieka brošūra. (37) Klīniskajā izmēģinājumā iegūtā informācija būtu pienācīgi jāreģistrē, jāizmanto un jāuzglabā nolūkā nodrošināt pētāmo personu tiesības un drošību, klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību, sponsora veiktu precīzu datu ziņošanu, interpretēšanu un efektīvu monitorēšanu, kā arī dalībvalstu vai Komisijas veiktu efektīvu pārbaudi. (38) Lai varētu pierādīt atbilstību protokolam un šai regulai, sponsoram un pētniekam būtu jāglabā klīniskā izmēģinājuma pamatlieta, kurā iekļauta attiecīgā dokumentācija, lai veiktu efektīvu uzraudzību (sponsors — monitorēšanu, bet dalībvalstis un Komisija — inspekciju). Klīniskā izmēģinājuma pamatlieta būtu pienācīgi jāarhivē, tādējādi nodrošinot uzraudzību pēc klīniskā izmēģinājuma pabeigšanas. (39) Pētniecībai un izstrādes pētījumiem paredzētās zāles neietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīvas 2001/83/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz cilvēkiem paredzētām zālēm[19], darbības jomā. Šādām zālēm pieskaitāmas zāles, ko izmanto saistībā ar klīnisko izmēģinājumu. Tām būtu jāpiemēro konkrēti noteikumi atkarībā no to īpatnībām. Izstrādājot šādus noteikumus, pētāmās zāles (testētās zāles un salīdzinājuma zāles, arī placebo) būtu jānodala no papildzālēm (zālēm, ko izmanto saistībā ar klīnisko izmēģinājumu, bet kas nav pētāmās zāles), piemēram, zālēm, ko izmanto pamatārstēšanai, provocējošiem līdzekļiem, glābējzālēm, vai lieto, lai klīniskā izmēģinājumā novērtētu mērķparametrus. Papildzālēm nebūtu pieskaitāmas citas zāles, t. i., zāles, kuras nav saistītas ar klīnisko izmēģinājumu un kurām nav būtiskas nozīmes klīniskā izmēģinājuma plānošanā. (40) Lai nodrošinātu pētāmo personu drošību un klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību, kā arī lai pētāmās zāles un papildzāles varētu sūtīt uz klīnisko izmēģinājumu norises vietām visā Savienībā, būtu jāizstrādā noteikumi par pētāmo zāļu un papildzāļu izgatavošanu un importēšanu. Šiem noteikumiem, tāpat kā Direktīvā 2001/20/EK paredzētajiem, būtu jāatspoguļo Direktīvā 2001/83/EK ietvertie labas ražošanas prakses noteikumi attiecībā uz zālēm. Lai atvieglotu klīniskā izmēģinājuma veikšanu, dažos konkrētos gadījumos būtu jāpieļauj atkāpes no minētajiem noteikumiem. Tāpēc būtu jāpiemēro diezgan elastīgi noteikumi, ja vien tas neapdraud pētāmo personu drošību un klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību. (41) Lai nodrošinātu pētāmo personu drošību un klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību un lai pētāmās zāles un papildzāles varētu nosūtīt uz klīnisko izmēģinājumu norises vietām visā Savienībā, minētās zāles būtu atbilstoši jāmarķē. Marķēšanas noteikumi būtu jāpielāgo riskiem, kas skar pētāmo personu drošību un klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību. Ja pētāmās zāles vai papildzāles jau ir atļauts laist tirgū saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK, atklātos izmēģinājumos izmantotām zālēm parasti papildu marķējums nebūtu nepieciešams. Turklāt konkrētas zāles, piemēram, radiofarmaceitiskos preparātus, izmanto par diagnostiskām pētāmajām zālēm, uz kurām neattiecas parastie marķēšanas noteikumi, jo šo preparātu izmantošana klīniskajos izmēģinājumos tiek stingri kontrolēta. (42) Lai nodrošinātu skaidru atbildības sadalījumu, ar Direktīvu 2001/20/EK atbilstoši starptautiskajām pamatnostādnēm tika ieviests jēdziens — klīniskā izmēģinājuma “sponsors”. Šis jēdziens būtu jāsaglabā. (43) Praksē var būt gadījumi, kad zinātnieki vai zinātniskās pētniecības iestādes, kas veido neformālu tīklu, klīnisko izmēģinājumu veic kopīgi. Minētajiem tīkliem būtu jāspēj būt par klīniskā izmēģinājuma līdzsponsoriem. Lai saglabātu jēdziena “atbildība” nozīmību klīniskajā izmēģinājumā, ja minētajā izmēģinājumā ir vairāki sponsori, uz tiem visiem būtu jāattiecina šajā regulā paredzētie sponsora pienākumi. Tomēr līdzsponsoriem būtu jāspēj sadalīt sponsora pienākumi ar līguma palīdzību. (44) Klīniskā izmēģinājuma sponsors var atrasties kādā trešajā valstī. Lai sekmētu uzraudzību un kontroli, sponsoram, kurš atrodas kādā trešajā valstī, būtu jāiedibina kontaktpersona Savienībā, ar kuras palīdzību attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde varētu sazināties ar sponsoru. Minētā kontaktpersona var būt fiziska vai juridiska persona. (45) Ja klīniskā izmēģinājuma gaitā pētāmajai personai nodarītā kaitējuma rezultātā pētniekam vai sponsoram iestājas civiltiesiskā atbildība vai kriminālatbildība, šādos gadījumos atbildības nosacījumi, tostarp jautājumi par cēloņsakarību un kaitējuma un sankciju līmeni, aizvien būtu jāregulē saskaņā ar valstu tiesību aktiem. (46) Klīniskajos izmēģinājumos, kuros tiek izmantotas neatļautas pētāmās zāles vai kuros iejaukšanās būtiski apdraud pētāmo personu drošību, būtu jānodrošina tāda kaitējuma kompensēšana, kas sekmīgi piespriests saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem. (47) Patlaban šāds kaitējums tiek kompensēts, izmantojot apdrošināšanu. Ar šādu apdrošināšanu var segt kaitējuma summu, kas sponsoram vai pētniekam jāmaksā pētāmajai personai, ja ir pierādīta viņu atbildība. Ar to var kaitējumu kompensēt arī tieši pētāmajai personai, iepriekš nepierādot sponsora vai pētnieka atbildību. Pieredze rāda, ka apdrošināšanas tirgus ir neliels un apdrošināšanas izmaksas ir nesamērīgi augstas. Turklāt atbildības apdrošināšanas sistēma dalībvalstīs ievērojami atšķiras, tāpēc daudznacionāla izmēģinājuma sponsoram ir sarežģīti un apgrūtinoši iegādāties apdrošināšanu saskaņā ar attiecīgo dalībvalstu tiesību aktiem. Tādēļ katrai dalībvalstij būtu jāizstrādā savs kaitējuma atlīdzināšanas mehānisms, kurš tiktu izmantots, lai pētāmajām personām atlīdzinātu kaitējumu saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem. (48) Attiecīgajai dalībvalstij būtu jāpiešķir tiesības klīnisko izmēģinājumu priekšlaicīgi izbeigt, kā arī to apturēt vai grozīt. (49) Lai nodrošinātu šīs regulas ievērošanu, dalībvalstīm būtu jāspēj veikt inspekcijas un to rīcībā būtu jābūt pienācīgiem resursiem inspekciju veikšanai. (50) Komisijai būtu jākontrolē, vai dalībvalstis pareizi uzrauga šīs regulas noteikumu izpildi. Turklāt Komisijai būtu jākontrolē, vai trešo valstu normatīvo aktu sistēma nodrošina atbilstību konkrētiem šīs regulas un Direktīvas 2001/83/EK noteikumiem par trešās valstīs veiktiem klīniskajiem izmēģinājumiem. (51) Lai pilnveidotu un atvieglotu informācijas plūsmu starp sponsoriem un dalībvalstīm, kā arī dalībvalstu starpā, Komisijai būtu jāizveido un jāuztur datubāze, kurai iespējams piekļūt ar portāla starpniecību. (52) Šādā datubāzē būtu jāietver visa būtiskā informācija, kas attiecas uz klīnisko izmēģinājumu. Tajā nebūtu jāapkopo pētāmo personu — izmēģinājuma dalībnieku — personas dati. Datubāzē esošajai informācijai būtu jābūt publiski pieejamai, ja vien nav konkrētu iemeslu, kādēļ konkrētā informācija nebūtu jāpublicē, lai aizsargātu personas tiesības uz privāto dzīvi un tiesības uz savu personas datu aizsardzību, kas atzītas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pantā. (53) Dalībvalstī klīnisko izmēģinājumu atļaujas pieprasīšanas procesā var būt iesaistītas vairākas iestādes. Lai panāktu efektīvu un lietderīgu sadarbību starp dalībvalstīm, katrai dalībvalstij būtu jānozīmē viens kontaktpunkts. (54) Ar šo regulu iedibināto atļaujas pieprasīšanas procedūru lielā mērā kontrolē dalībvalstis. Tomēr Komisijai būtu jāatbalsta šīs procedūras pareiza norise saskaņā ar šo regulu. (55) Šajā regulā paredzēto pasākumu veikšanai dalībvalstīm būtu jāļauj iekasēt maksas. Tomēr dalībvalstīm nebūtu jāiekasē vairāki maksājumi no dažādām iestādēm, kuras minētajā dalībvalstī veic klīniskā izmēģinājuma atļaujas pieteikuma novērtēšanu. (56) Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, būtu jāparedz, ka Komisijai tiek piešķirtas īstenošanas pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, kas skar inspekcijas. Šīs pilnvaras būtu jāizmanto atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulai (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[20]. (57) Lai nodrošinātu, ka, izvērtējot informāciju un dokumentāciju, kas ietverta pieteikumā, ar kuru tiek pieprasīts atļaut veikt klīnisko izmēģinājumu vai izdarīt tajā būtisku grozījumu, pieteikumu ir iespējams novērtēt no tehnikas attīstības un starptautisko normatīvo prasību viedokļa, un lai nodrošinātu augstu pētāmo personu aizsardzības līmeni un klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību, izmantojot efektīvu drošuma ziņojumu procesu un sīki izstrādātas klīniskajā izmēģinājumā lietoto zāļu izgatavošanas un marķēšanas prasības, Komisijai saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “LESD”) 290. pantu būtu jābūt pilnvarotai pieņemt deleģētos aktus, ar kuriem tiktu grozīts tās dokumentācijas un informācijas saraksts, kas jāiesniedz, pieprasot atļauju veikt klīnisko izmēģinājumu vai izdarīt tajā būtisku grozījumu, grozīt drošuma ziņojumu tehniskos aspektus klīniskā izmēģinājuma sakarā, pieņemt sīki izstrādātas prasības par labu klīnisko praksi un izdarīt izmaiņas informācijā, kura jānorāda uz to zāļu etiķetēm, kas izmantotas klīniskā izmēģinājuma sakarā. Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbu, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina, lai attiecīgie dokumenti vienlaikus, bez kavēšanās un atbilstošā veidā tiktu nosūtīti Eiropas Parlamentam un Padomei. (58) Direktīvas 2001/83/EK 4. panta 5. punktā noteikts, ka ne minētajai direktīvai, ne arī kādai no tajā minētajām regulām būtībā nevajadzētu ietekmēt tos valstu tiesību aktus, kas aizliedz vai ierobežo jebkādu cilvēka vai dzīvnieku īpaša veida šūnu izmantošanu. Tāpat šai regulai nevajadzētu ietekmēt tos valstu tiesību aktus, kas aizliedz vai ierobežo jebkādu cilvēka vai dzīvnieku īpaša veida šūnu izmantošanu. Saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK dalībvalstīm attiecīgie tiesību akti būtu jādara zināmi Komisijai. (59) Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[21] attiecas uz personas datu apstrādi, ko dalībvalstīs veic dalībvalstu kompetentās iestādes, jo īpaši neatkarīgas valsts iestādes, ko izraudzījušās dalībvalstis, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un par šādu datu brīvu apriti[22] attiecas uz personas datu apstrādi, ko saskaņā ar šo regulu īsteno Komisija un Aģentūra Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja pārraudzībā. (60) Neskarot dalībvalstu sistēmas, kas reglamentē medicīniskās ārstēšanas izmaksas un to atlīdzināšanu, pētāmajām personām par pētāmajām zālēm nebūtu jāmaksā. (61) Lai sponsori varētu gūt labumu no šīs pilnveidotās procedūras, šajā regulā izklāstītā atļaujas procedūra būtu jāpiemēro pēc iespējas drīzāk. Tomēr, lai Savienības līmenī varētu izveidot atļaujas procedūrai nepieciešamās informācijas tehnoloģiju funkcionālās iespējas, ir jāparedz saprātīgs periods līdz šīs regulas piemērošanas sākumam. (62) Lai nodrošinātu, ka Savienībā tiek piemērots tikai viens noteikumu kopums klīnisko izmēģinājumu veikšanai, Direktīva 2001/20/EK būtu jāatceļ. Lai atvieglotu pāreju uz šajā regulā izklāstītajiem noteikumiem, būtu jānosaka pārejas periods, kurā sponsoriem būtu iespējams klīnisko izmēģinājumu sākt un veikt saskaņā ar Direktīvu 2001/20/EK. (63) Šī regula atbilst galvenajiem starptautiskajiem norādījumiem par klīniskajiem pētījumiem, piemēram, jaunākajai Pasaules medicīnas asociācijas Helsinku deklarācijas redakcijai (2008) un no tās izrietošajiem norādījumiem par labu klīnisko praksi. (64) Šīs regulas juridiskais pamats ir LESD 114. pants un 168. panta 4. punkta c) apakšpunkts. Tās mērķis ir panākt, lai klīnisko izmēģinājumu un cilvēkiem paredzēto zāļu jomā darbotos iekšējais tirgus, orientējoties uz augsta līmeņa veselības aizsardzību. Ar šo regulu tiek noteikti augsti kvalitātes un drošuma standarti zālēm, kas ļaus ievērot kopīgos drošības apsvērumus attiecībā uz šiem produktiem. Vienlaikus tiek īstenoti abi šie mērķi. Tie abi ir nedalāmi saistīti, un viens nav svarīgāks par otru. Ņemot vērā LESD 114. pantu, tiek saskaņoti klīnisko izmēģinājumu veikšanas noteikumi ES, tādējādi nodrošinot iekšējā tirgus darbību klīniskā izmēģinājuma veikšanā vairākās dalībvalstīs, tādu klīniskā izmēģinājumā iegūtu datu pieņemamību Savienībā, kas tiek iekļauti cita klīniskā izmēģinājuma vai zāļu laišanas tirgū atļaujas pieteikumā, un klīniskā izmēģinājuma sakarā izmantoto zāļu brīvu apriti. Ņemot vērā LESD 168. panta 4. punkta c) apakšpunktu, ar šo regulu tiek noteikti augsti zāļu kvalitātes un drošuma standarti, tiek nodrošināta klīniskos izmēģinājumos iegūto datu ticamība un noturība un tas, ka ārstēšanas un zāļu, ar kurām paredzēts uzlabot pacientu ārstēšanu, pamatā ir ticami un noturīgi dati. Turklāt šajā regulā ir noteikti augsti klīniskā izmēģinājumā izmantoto zāļu kvalitātes un drošuma standarti, kas tādējādi nodrošinās klīniskā izmēģinājumā iesaistīto pētāmo personu drošību. (65) Šajā regulā tiek ievērotas jo īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzītās pamattiesības un principi, galvenokārt, cilvēka cieņa, personas neaizskaramība, bērnu tiesības, privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība, personas datu aizsardzība un zinātņu un mākslas brīvība. Šī regula dalībvalstīm būtu jāpiemēro saskaņā ar šīm tiesībām un principiem. (66) Tā kā šīs regulas mērķi nodrošināt klīnisko izmēģinājumu datu ticamību un noturību visā Savienībā, vienlaikus nodrošinot pētāmo personu tiesības un drošību, nevar pietiekamā mērā sasniegt pašas dalībvalstis un, ņemot vērā pasākuma mērogu, to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. I nodaļa Vispārīgie noteikumi 1. pants Darbības joma Šo regulu piemēro Savienībā veiktiem klīniskiem izmēģinājumiem. To nepiemēro beziejaukšanās pētījumiem. 2. pants Definīcijas Šajā regulā piemēro “zāļu”, “radiofarmaceitiska preparāta”, “blaknes” (jeb “blakusparādības”), “nopietnas blaknes” (jeb “īpaši bīstamas blaknes”), “tiešā iesaiņojuma” un “ārējā iesaiņojuma” definīcijas, kas sniegtas Direktīvas 2001/83/EK 1. panta 2., 6., 11., 12., 23. un 24. punktā. Piemēro arī šādas definīcijas: (1) “klīnisks pētījums” — jebkāda ar cilvēkiem veikta izpēte, kuras nolūks ir (a) atklāt vai verificēt vienu vai vairāku zāļu klīnisko iedarbību, farmakoloģiskos efektus vai cita veida farmakodinamisko iedarbību, (b) konstatēt jebkuras vienu vai vairāku zāļu blaknes vai (c) izpētīt vienu vai vairāku zāļu absorbēšanos, izvietošanos pa organismu, metabolizēšanos un izdalīšanos ar mērķi novērtēt to drošumu vai iedarbīgumu; (2) “klīnisks izmēģinājums” — klīnisks pētījums, kas atbilst vismaz vienam no šādiem nosacījumiem: (a) pētāmās zāles nav atļautas; (b) pēc klīniskā pētījuma protokola pētāmās zāles netiek izmantotas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tirdzniecības atļaujas noteikumiem; (c) konkrētas terapeitiskas stratēģijas parakstīšana pētāmajai personai tiek izlemta iepriekš un neatbilst attiecīgās dalībvalsts parastajai klīniskajai praksei; (d) lēmums parakstīt pētāmās zāles tiek pieņemts kopā ar lēmumu par pētāmās personas iekļaušanu klīniskajā pētījumā; (e) papildus parastai klīniskai praksei pētāmajām personām veic diagnostiskas procedūras vai monitorēšanas procedūras; (3) “maziejaukšanās klīnisks izmēģinājums” — klīnisks izmēģinājums, kas atbilst ikvienam no šādiem nosacījumiem: (a) pētāmās zāles ir atļautas; (b) pēc klīniskā izmēģinājuma protokola pētāmās zāles tiek izmantotas, ievērojot tirdzniecības atļaujas noteikumus, vai arī to izmantošana visās attiecīgajās dalībvalstīs ir standartterapija; (c) salīdzinājumā ar ikvienas attiecīgās dalībvalsts parasto klīnisko praksi papildu diagnostisko procedūru vai monitorēšanas procedūru radītais risks nepārsniedz minimumu vai neapdraud pētāmo personu drošību; (4) “beziejaukšanās pētījums” — klīnisks pētījums, kas nav klīnisks izmēģinājums; (5) “pētāmās zāles” — zāles, ko klīniskā izmēģinājumā pārbauda vai izmanto salīdzināšanai, tostarp izmanto par placebo; (6) “parastā klīniskā prakse” — ārstēšanas režīms, ko parasti izmanto slimības vai traucējumu ārstēšanā, profilaksē vai diagnosticēšanā; (7) “uzlabotas terapijas pētāmās zāles” — pētāmās zāles, kas ir uzlabotas terapijas zāles, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1394/2007[23] 2. panta 1. punktā; (8) “papildzāles” — zāles, kas tiek lietotas klīniska izmēģinājuma sakarā, taču netiek izmantotas par pētāmām zālēm; (9) “atļautas pētāmās zāles” — par pētāmām zālēm lietotas zāles, kam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 726/2004 vai jebkurā no attiecīgajām dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK ir piešķirta atļauja, kaut arī varētu būt mainīts šo zāļu marķējums; (10) “atļautas papildzāles” — par papildzālēm lietotas zāles, kam saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 726/2004 vai jebkurā no attiecīgajām dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvu 2001/83/EK ir piešķirta atļauja, kaut arī varētu būt mainīts šo zāļu marķējums; (11) “attiecīgā dalībvalsts” — dalībvalsts, kurā saskaņā ar šīs regulas II un III nodaļu ir iesniegts pieteikums uz klīniska izmēģinājuma atļauju vai uz būtiska grozījuma atļauju; (12) “būtisks grozījums” — jebkurš tāds grozījums jebkādā klīniska izmēģinājuma aspektā, kurš izdarīts pēc 8., 14., 19., 20. un 23. pantā minētā lēmuma paziņošanas un par kuru ir ticams, ka tas būtiski ietekmēs pētāmo personu drošību vai tiesības vai klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamību un noturību; (13) “sponsors” — persona, uzņēmums, iestāde vai organizācija, kas uzņemas atbildību par klīniskā izmēģinājuma ierosināšanu un pārvaldību; (14) “pētnieks” — persona, kas klīniskā izmēģinājuma norises vietā ir atbildīga par tā veikšanu; (15) “pētāmā persona” — persona, kas kā pētāmo zāļu saņēmējs vai kā kontrolpersona piedalās klīniskā izmēģinājumā; (16) “nepilngadīga persona” — pētāmā persona, kas pēc attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem nav sasniegusi tiesiskās rīcībspējas vecumu, kurā var dot informētu piekrišanu; (17) “rīcībnespējīga pētāmā persona” — pētāmā persona, kas pēc attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem kādu iemeslu dēļ, bet ne tāpēc, ka nav tiesiskās rīcībspējas vecumā, kurā var dot informētu piekrišanu, ir tiesiski nespējīga dot informētu piekrišanu; (18) “juridiskais pārstāvis” — fiziska vai juridiska persona, iestāde vai organizācija, kas saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem dod informētu piekrišanu tādas pētāmās personas vārdā, kas ir rīcībnespējīga vai nepilngadīga; (19) “informēta piekrišana” — process, kurā persona, kas, tikusi informēta visos izmēģinājuma aspektos, kuriem ir būtiska nozīme, personai lemjot par dalību tajā, brīvprātīgi apstiprina, ka vēlas tajā piedalīties; (20) “protokols” — dokuments, kurā aprakstīti klīniska izmēģinājuma mērķi, plāns, metodika, statistiskie apsvērumi un organizācija; (21) “ražošana” — kopējā ražošana vai atsevišķs tās process, kā arī dažādie fasēšanas, iesaiņošanas un marķēšanas procesi (tostarp maskēšana); (22) “klīniskā izmēģinājuma sākums” — pirmā darbība iespējamas pētāmas personas rekrutēšanā, ja vien protokolā tas nav definēts citādi; (23) “klīniskā izmēģinājuma beigas” — pēdējās pētāmās personas pēdējais apmeklējums, ja vien protokolā tās nav definētas citādi; (24) “klīniskā izmēģinājuma pagaidu pārtraukšana” — klīniska izmēģinājuma veikšanas pārtraukšana, ko ar nodomu to atsākt izdara sponsors; (25) “klīniskā izmēģinājuma apturēšana” — klīniska izmēģinājuma veikšanas pārtraukšana no kādas dalībvalsts puses; (26) “laba klīniskā prakse” — tādu sīki izstrādātu ētisku un zinātnisku kvalitātes prasību kopums, kuras attiecas uz klīnisko izmēģinājumu plāna izstrādi, veikšanu, izpildi, monitorēšanu, auditēšanu, dokumentēšanu, analizēšanu un ziņošanu un ar kurām tiek nodrošināta pētāmo personu tiesību, drošības un labjutības aizsardzība, kā arī klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamība un noturība; (27) “inspekcija” — kompetentas iestādes darbība, ko tā veic, oficiāli pārbaudot tādus dokumentus, tehniskos līdzekļus, pierakstus, kvalitātes garantijas pasākumus un jebkurus citus resursus, ko kompetentā iestāde uzskata par saistītiem ar klīnisko izmēģinājumu un kas var atrasties izmēģinājuma veikšanas vietā, sponsora un/vai pētniecības līgumorganizācijas telpās vai citās iestādēs, ko kompetentā iestāde uzskata par piemērotām pārbaudei; (28) “nevēlams notikums” — jebkurš ar zāles saņēmušu pētāmo personu noticis nelabvēlīgs medicīnisks gadījums, kuram var nebūt cēloņsakarības ar šo terapiju; (29) “nopietns nevēlams notikums” — jebkurš tāds nelabvēlīgs medicīnisks gadījums, kurā pie jebkuras devas ir nepieciešama hospitalizācija vai līdzšinējās hospitalizācijas pagarināšana, kura rezultāts ir pastāvīga vai būtiska disfunkcija vai invaliditāte, kurš ir iedzimta anomālija vai iedzimts defekts vai kurš apdraud dzīvību vai izraisa nāvi; (30) “neparedzēta nopietna blakne”: nopietna blakne, kuras raksturs, smagums vai iznākums neatbilst drošuma uzziņu informācijai. Pētāmo personu, kas atbilst gan “nepilngadīgas personas”, gan “rīcībnespējīgas pētāmās personas” definīcijai, šajā regulā uzskata par rīcībnespējīgu pētāmo personu. 3. pants Vispārīgais princips Klīnisku izmēģinājumu drīkst veikt tikai ar nosacījumu, ka – ir aizsargātas pētāmo personu tiesības, drošība un labjutība un – klīniskajā izmēģinājumā iegūtie dati būs ticami un noturīgi. II nodaļa Klīniskā izmēģinājuma atļaušanas procedūra 4. pants Iepriekšēja atļaušana Klīniskam izmēģinājumam ir nepieciešams saskaņā ar šo nodaļu saņemt atļauju. 5. pants Pieteikuma iesniegšana 1. Lai varētu saņemt atļauju, sponsors paredzētajām attiecīgajām dalībvalstīm ar 77. pantā minētā portāla (turpmāk “ES portāla”) starpniecību iesniedz pieteikuma dokumentāciju. Vienu no attiecīgajām dalībvalstīm sponsors ierosina par ziņotāju dalībvalsti. Ja par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts nevēlas būt par ziņotāju dalībvalsti, tā ar citu dalībvalsti vienojas, ka ziņotāja dalībvalsts būs pēdējā. Ja neviena no attiecīgajām dalībvalstīm nepiekrīt būt par ziņotāju dalībvalsti, par ziņotāju dalībvalsti kļūst ierosinātā ziņotāja dalībvalsts. 2. Sešu dienu laikā no pieteikuma dokumentācijas iesniegšanas par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību sponsoram paziņo: (a) vai tā pati ir ziņotāja dalībvalsts vai arī kura no citām attiecīgajām dalībvalstīm ir ziņotāja dalībvalsts; (b) vai klīniskais izmēģinājums ir šīs regulas darbības jomā; (c) vai saskaņā ar I pielikumu uzskatāms, ka iesniegums ir pilnīgs; (d) vai klīniskais izmēģinājums nav maziejaukšanās klīnisks izmēģinājums — ja sponsors attiecīgi deklarējis. 3. Ja 2. punktā minētajā laikā par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts nav attiecīgi ziņojusi sponsoram, tiek uzskatīts, ka klīniskais izmēģinājums, par kuru iesniegts pieteikums, ir šīs regulas darbības jomā; tiek uzskatīts, ka pieteikums ir pilnīgs; ja sponsors attiecīgi deklarējis, klīniskais izmēģinājums tiek uzskatīts par maziejaukšanās klīnisku izmēģinājumu; par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts kļūst par ziņotāju dalībvalsti. 4. Ja par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts konstatē, ka pieteikums nav pilnīgs, ka klīniskais izmēģinājums, par kuru iesniegts pieteikums, nav šīs regulas darbības jomā vai arī ka klīniskais izmēģinājums nav maziejaukšanās klīnisks izmēģinājums, lai gan sponsors tā deklarējis, tā ar ES portāla starpniecību attiecīgi informē sponsoru un sponsoram atvēl ne vairāk kā sešas dienas, kuru laikā ar ES portāla starpniecību sniegt komentārus vai iesniegt pilnīgu pieteikumu. Ja pirmajā daļā minētajā laikā sponsors nav sniedzis komentārus vai iesniedzis pilnīgu pieteikumu, pieteikums tiek uzskatīts par atsauktu. Ja triju dienu laikā pēc komentāru vai pilnīga pieteikuma saņemšanas par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts nav atbilstoši 2. punkta a) līdz d) apakšpunktam ziņojusi sponsoram, pieteikums tiek uzskatīts par pilnīgu; tiek uzskatīts, ka klīniskais izmēģinājums, par kuru iesniegts pieteikums, ir šīs regulas darbības jomā; klīniskais izmēģinājums tiek uzskatīts par maziejaukšanās klīnisko izmēģinājumu (ja sponsors tā deklarējis) un par ziņotāju dalībvalsti kļūst par ziņotāju ierosinātā dalībvalsts. 5. Par pieteikuma validēšanas datumu šajā nodaļā uzskata dienu, kurā sponsoram tiek paziņots atbilstoši 2. punktam. Ja sponsoram ziņots netiek, par validēšanas datumu uzskata 2. un 4. punktā minēto periodu pēdējo dienu. 6. pants Novērtējuma ziņojums: I daļā izklāstītie aspekti 1. Pieteikumu ziņotāja dalībvalsts vērtē šādos aspektos: (a) atbilstība regulas V nodaļai attiecībā uz: (i) sagaidāmajiem terapeitiskajiem ieguvumiem un sabiedrības veselības ieguvumiem, ko vērtē pēc visa turpmāk minētā: – pētāmo zāļu raksturojums un zināšanas par tām; – klīniskā pētījuma būtiskums, ko vērtē pēc pašreizējām zinātnes atziņām un pēc tā, vai klīnisko pētījumu ir ieteikušas vai likušas veikt reglamentējošās iestādes, kuras ir atbildīgas par zāļu novērtēšanu un par atļaujas sniegšanu to laišanai tirgū; – klīniskajā izmēģinājumā iegūto datu ticamība un noturība, ko vērtē pēc statistiskās pieejas, izmēģinājuma plāna un metodikas (ņemot vērā arī paraugojuma lielumu un nejaušinātību, salīdzinājuma zāles un mērķparametrus); (ii) pētāmajai personai radītajiem riskiem un neērtībām, ko vērtē pēc visa turpmāk minētā: – pētāmo zāļu un papildzāļu raksturojums un zināšanas par tām; – iejaukšanās īpatnības salīdzinājumā ar parasto klīnisko praksi; – drošības pasākumi, tostarp pasākumi, kas sagatavoti attiecībā uz riska mazināšanu, monitorēšanu, drošuma ziņojumiem un drošības plānu; – pētāmās personas veselības apdraudējums, ko rada medicīniskā problēma, kuras dēļ pētāmās zāles tiek pētītas; (b) atbilstība IX nodaļā izklāstītajām pētāmo zāļo un papildzāļu ražošanas un importēšanas prasībām; (c) atbilstība X nodaļā izklāstītajām marķēšanas prasībām; (d) pētnieka brošūras pilnīgums un piemērotība. 2. Ziņotāja dalībvalsts izstrādā novērtējuma ziņojumu. Novērtējuma ziņojuma I daļu veido novērtējums 1. punktā minētajos aspektos. 3. Novērtējuma ziņojumā ietilpst viens no šādiem secinājumiem novērtējuma ziņojuma I daļā izklāstītajos aspektos: (a) klīniskā izmēģinājuma veikšana no šīs regulas prasību viedokļa ir pieņemama; (b) klīniskā izmēģinājuma veikšana no šīs regulas prasību viedokļa ir pieņemama, taču ir jābūt nodrošinātai atbilstībai konkrētiem nosacījumiem, kas ir īpaši norādīti minētajā secinājumā; (c) klīniskā izmēģinājuma veikšana no šīs regulas prasību viedokļa nav pieņemama. 4. Ziņotāja dalībvalsts novērtējuma ziņojuma I daļu kopā ar secinājumu sponsoram un citām attiecīgajām dalībvalstīm iesniedz šādā laikā: (a) attiecībā uz maziejaukšanās klīniskiem izmēģinājumiem — 10 dienu laikā no validēšanas datuma; (b) attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniski izmēģinājumi — 25 dienu laikā no validēšanas datuma; (c) attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem ar uzlabotas terapijas pētāmām zālēm — 30 dienu laikā no validēšanas datuma. Šajā nodaļā novērtējuma došanas datums ir diena, kurā novērtējuma ziņojumu iesniedz sponsoram un citām attiecīgajām dalībvalstīm. 5. Līdz novērtējuma došanas dienai visas iesaistītās dalībvalstis ziņotājai dalībvalstij var darīt zināmus jebkādus pieteikumam būtiskus apsvērumus. Ziņotāja dalībvalsts minētos apsvērumus pienācīgi ņem vērā. 6. Ziņotāja dalībvalsts un tikai ziņotāja dalībvalsts laikā starp validēšanas datumu un novērtējuma došanas datumu no sponsora var prasīt papildu paskaidrojumus, ņemot vērā 5. punktā minētos apsvērumus. Lai varētu saņemt minētos papildu paskaidrojumus, ziņotāja dalībvalsts 4. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par 10 dienām maziejaukšanās klīniskiem izmēģinājumiem un ne vairāk kā par 20 dienām klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi. Ja brīdī, kad saņemti minētie papildu paskaidrojumi, novērtējuma ziņojuma I daļas iesniegšanai attiecībā uz maziejaukšanās klīniskiem izmēģinājumiem palicis mazāk nekā trīs dienas vai attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi, — mazāk nekā piecas dienas, minēto laiku attiecīgi pagarina līdz trijām un piecām dienām. Ja laikā, ko ziņotāja dalībvalsts noteikusi saskaņā ar otro daļu, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Pieprasījumus pēc papildu paskaidrojumiem un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 7. Sponsors pēc savas iniciatīvas, bet tikai pienācīgi pamatotu iemeslu dēļ un tikai laikā no validēšanas datuma līdz novērtējuma došanas datumam var mainīt pieteikuma saturu. Tādā gadījumā atkarībā no tā, cik lielā mērā pieteikuma saturs mainīts, ziņotāja dalībvalsts 4. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par 60 dienām. 7. pants Novērtējuma ziņojums: II daļā izklāstītie aspekti 1. Katra attiecīgā dalībvalsts pieteikumu savā teritorijā novērtē šādos aspektos: (a) atbilstība V nodaļas prasībām attiecībā uz informētu piekrišanu; (b) pētnieku un pētāmo personu atalgošanas vai kompensēšanas kārtības atbilstība V nodaļas prasībām; (c) pētāmo personu rekrutēšanas kārtības atbilstība V nodaļas prasībām; (d) atbilstība Direktīvai 95/46/EK; (e) atbilstība 46. pantam; (f) atbilstība 47. pantam; (g) atbilstība 72. pantam; (h) atbilstība noteikumiem, ko piemēro no pētāmās personas ņemtu bioloģisko paraugu vākšanai, uzglabāšanai un turpmākai izmantošanai. Novērtējums 1. punktā minētajos aspektos veido novērtējuma ziņojuma II daļu. 2. Katra attiecīgā dalībvalsts savu novērtējumu pabeidz desmit dienu laikā no validēšanas datuma. Papildu paskaidrojumus no sponsora par 1. punktā minētajiem aspektiem tā var pieprasīt tikai minētajā laikā, norādot pamatojumu. 3. Lai no sponsora varētu saņemt papildu paskaidrojumus, attiecīgā dalībvalsts 2. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par desmit dienām. Ja minēto papildu paskaidrojumu saņemšanas brīdī 1. punktā minētā novērtējuma pabeigšanai palikušas mazāk nekā piecas dienas, laiku pagarina līdz piecām dienām. Ja laikā, ko dalībvalsts noteikusi saskaņā ar pirmo daļu, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Atsaukums tiek piemērots tikai attiecībā uz attiecīgo dalībvalsti. Minēto pieprasījumu un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 8. pants Kā lemt par klīnisko izmēģinājumu 1. Katra attiecīgā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību paziņo sponsoram, vai attiecīgais klīniskais izmēģinājums ir atļauts, vai tas ir atļauts ar kādiem nosacījumiem vai arī atļauja ir atteikta. Paziņošana notiek ar vienu vienotu lēmumu desmit dienu laikā no novērtējuma došanas datuma vai 7. pantā minētās novērtēšanas pēdējā dienā atkarībā no tā, kurš datums ir vēlāk. 2. Ja ziņotājas dalībvalsts secinājums par novērtējuma ziņojuma I daļu ir tāds, ka klīnisko izmēģinājumu veikt ir pieņemami vai arī ka to veikt ir pieņemami ar kādiem nosacījumiem, attiecīgās dalībvalsts secinājums ir tāds pats kā ziņotājas dalībvalsts secinājums. Neskarot pirmo daļu, attiecīgā dalībvalsts ziņotājas dalībvalsts secinājumam var iebilst vienīgi ar šādu pamatojumu: (a) starp attiecīgās dalībvalsts un ziņotājas dalībvalsts parasto klīnisko praksi pastāv būtiskas atšķirības, no kurām izriet, ka pētāmā persona saņemtu sliktāku ārstēšanu nekā parastās klīniskās prakses gadījumā; (b) 86. pantā minēto dalībvalsts tiesību aktu pārkāpums. Ja attiecīgā dalībvalsts, pamatodamās uz otrās daļas a) punktu, secinājumam nepiekrīt, tā šo nepiekrišanu, sniedzot arī sīki izstrādātu, uz zinātniskiem un sociālekonomiskiem argumentiem balstītu pamatojumu un tā kopsavilkumu, ar ES portāla starpniecību paziņo Komisijai, visām dalībvalstīm un sponsoram. 3. Ja attiecībā uz novērtējuma ziņojuma I daļu klīniskā izmēģinājuma veikšana tiek uzskatīta par pieņemamu vai uzskatīta par pieņemamu ar kādiem nosacījumiem, attiecīgā dalībvalsts lēmumā iekļauj savu secinājumu par novērtējuma ziņojuma II daļu. 4. Ja 1. punktā minētajā laikā attiecīgā dalībvalsts savu lēmumu par pieteikumu uz klīniskā izmēģinājuma atļauju sponsoram nav paziņojusi, par attiecīgās dalībvalsts lēmumu šajā jautājumā uzskata novērtējuma ziņojuma I daļā ietverto secinājumu. 5. Kad novērtējuma došanas diena pagājusi, attiecīgās dalībvalstis no sponsora papildu paskaidrojumus neprasa. 6. Paziņošanas datums šajā nodaļā ir diena, kurā sponsoram tiek paziņots 1. punktā minētais lēmums. Ja paziņošana sponsoram saskaņā ar 1. punktu nav notikusi, par paziņošanas datumu tiek uzskatīta 1. punktā paredzētā perioda pēdējā diena. 9. pants Personas, kas vērtē pieteikumu 1. Dalībvalstis nodrošina, ka personām, kas validē un novērtē pieteikumu, nav interešu konfliktu, ka tās nav atkarīgas no sponsora, no iestādes, kas ir izmēģinājuma norises vieta, un no attiecīgajiem pētniekiem, kā arī ir brīvas no jebkādas citas nevēlamas ietekmes. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka novērtēšanu kopīgi veic piemērots skaits tādu personu, kurām pa visām kopā ir vajadzīgā kvalifikācija un pieredze. 3. Novērtējumā tiek ņemts vērā vismaz vienas tādas personas viedoklis, kuras galveno interešu lauks nav zinātne. Tiek ņemts vērā vismaz viena pacienta viedoklis. 10. pants Īpaši apsvērumi attiecībā uz mazaizsargātām populācijām 1. Ja pētāmās personas ir nepilngadīgie, īpaši ņem vērā, lai pieteikumu uz klīniska izmēģinājuma atļauju novērtētu, pamatojoties uz speciālām zināšanām pediatrijā vai konsultējoties par pediatrijas klīniskām, ētiskām un psihosociālām problēmām. 2. Ja pētāmās personas ir rīcībnespējīgas, īpaši ņem vērā, lai pieteikumu uz klīniska izmēģinājuma atļauju novērtētu, pamatojoties uz speciālām zināšanām par attiecīgo slimību un attiecīgo pacientu populāciju vai konsultējoties par klīniskām, ētiskām un psihosociālām problēmām, kas aktuālas attiecīgās slimības sakarā un skar attiecīgo pacientu populāciju. 3. Attiecībā uz 32. pantā minēto klīnisko izmēģinājumu atļaujas pieteikumiem īpaši jāņem vērā klīniskā izmēģinājuma apstākļi. 11. pants Kā iesniegt un novērtēt pieteikumus, kas iesniegti tikai par aspektiem, uz kuriem attiecas novērtējuma ziņojuma I daļa Pēc sponsora lūguma pieteikums uz klīniska izmēģinājuma atļauju, tā novērtējums un attiecīgais lēmums var aptvert tikai aspektus, uz kuriem attiecas novērtējuma ziņojuma I daļa. Kad lēmums aspektos, uz kuriem attiecas novērtējuma ziņojuma I daļa, ir paziņots, sponsors var pieteikties uz atļauju tikai aspektos, uz kuriem attiecas novērtējuma ziņojuma II daļa. Minētajā gadījumā pieteikumu vērtē saskaņā ar 7. pantu un attiecīgā dalībvalsts savu lēmumu par novērtējuma ziņojuma II daļu paziņo saskaņā ar 8. pantu. 12. pants Atsaukšana Līdz novērtējuma došanas datumam sponsors pieteikumu jebkurā brīdī var atsaukt. Tādā gadījumā pieteikumu var atsaukt tikai attiecībā uz visām attiecīgajām dalībvalstīm. 13. pants Atkārtota iesniegšana Šī nodaļa neskar sponsora iespēju pēc tam, kad atļaujas piešķiršana atteikta vai arī pieteikums uz atļauju atsaukts, šādu pieteikumu iesniegt jebkurai citai attiecīgai dalībvalstij, kuru tas nodomājis iesaistīt. Šo pieteikumu uzskata par jaunu pieteikumu uz cita klīniska izmēģinājuma atļauju. 14. pants Attiecīgas dalībvalsts vēlāka iesaistīšana 1. Ja sponsors vēlas, lai atļautā klīniskā izmēģinājumā papildus iesaistās vēl kāda dalībvalsts (turpmāk “attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts”), sponsors ar ES portāla starpniecību šai dalībvalstij iesniedz pieteikuma dokumentāciju. Šo pieteikumu var iesniegt tikai pēc datuma, kad paziņots sākotnējais lēmums par atļauju. 2. Attiecībā uz 1. punktā minēto pieteikumu ziņotāja dalībvalsts ir sākotnējās atļaujas piešķiršanas procedūras ziņotāja dalībvalsts. 3. Attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību ar vienu vienotu lēmumu paziņo sponsoram, vai attiecīgais klīniskais izmēģinājums ir atļauts, vai tas ir atļauts ar kādiem nosacījumiem vai arī atļauja ir atteikta, un to izdara šādā laikā: (a) attiecībā uz maziejaukšanās klīniskiem izmēģinājumiem — 25 dienu laikā no 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas; (b) attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi, — 35 dienu laikā no 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas; (c) attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem ar uzlabotas terapijas pētāmām zālēm — 40 dienu laikā no 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas. 4. Ja ziņotājas dalībvalsts secinājums par novērtējuma ziņojuma I daļu ir tāds, ka klīnisko izmēģinājumu veikt ir pieņemami vai arī ka to veikt ir pieņemami ar kādiem nosacījumiem, attiecīgās papildus iesaistītās dalībvalsts secinājums ir tāds pats kā 6. panta 3. punktā minētais ziņotājas dalībvalsts secinājums. Neskarot pirmo daļu, attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts ziņotājas dalībvalsts secinājumam var iebilst vienīgi ar šādu pamatojumu: (a) starp attiecīgās dalībvalsts un ziņotājas dalībvalsts parasto klīnisko praksi pastāv būtiskas atšķirības, no kurām izriet, ka pētāmā persona saņemtu sliktāku ārstēšanu nekā parastās klīniskās prakses gadījumā; (b) 86. pantā minēto dalībvalsts tiesību aktu pārkāpums. Ja attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts, pamatodamās uz otrās daļas a) punktu, secinājumam nepiekrīt, tā šo nepiekrišanu, sniedzot arī sīki izstrādātu, uz zinātniskiem un sociālekonomiskiem argumentiem balstītu pamatojumu un tā kopsavilkumu, ar ES portāla starpniecību paziņo Komisijai, visām dalībvalstīm un sponsoram. 5. No 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas līdz 3. punktā minētā attiecīgā perioda beigām attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts ziņotājai dalībvalstij var darīt zināmus jebkādus pieteikumam būtiskus apsvērumus. 6. Ziņotāja dalībvalsts un tikai ziņotāja dalībvalsts laikā no 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas līdz 3. punktā minētā attiecīgā perioda beigām no sponsora var prasīt papildu paskaidrojumus par novērtējuma ziņojuma I daļu, ņemot vērā 5. punktā minētos apsvērumus. Lai iegūtu minētos papildu paskaidrojumus, ziņotāja dalībvalsts 3. punktā minēto attiecīgo laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par 10 dienām maziejaukšanās klīniskiem izmēģinājumiem un ne vairāk kā par 20 dienām klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi. Ja brīdī, kad saņemti minētie papildu paskaidrojumi, 4. punktā minētā lēmuma paziņošanai attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem, kas ir maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi, palikušas mazāk nekā trīs dienas vai attiecībā uz klīniskiem izmēģinājumiem, kas nav maziejaukšanās klīniskie izmēģinājumi, — mazāk nekā piecas dienas, minēto laiku attiecīgi pagarina līdz trim un piecām dienām. Ja laikā, ko ziņotāja dalībvalsts noteikusi saskaņā ar otro daļu, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Minēto pieprasījumu un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 7. Attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts novērtēšanu ar novērtējuma ziņojumu saistītajos aspektos savai teritorijai paveic desmit dienās no 1. punktā minētā pieteikuma iesniegšanas dienas. Šajā laikā aspektos, kas tās teritorijā attiecas uz novērtējuma ziņojuma II daļu, šī dalībvalsts, norādot pamatotus iemeslus, no sponsora var pieprasīt papildu paskaidrojumus. 8. Lai varētu saņemt minētos papildu paskaidrojumus, attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts 7. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par desmit dienām. Ja minēto papildu paskaidrojumu saņemšanas brīdī novērtēšanai ar novērtējuma ziņojuma II daļu saistītajos aspektos palicis mazāk nekā piecas dienas, laiku pagarina līdz piecām dienām. Pieprasījumus pēc papildu paskaidrojumiem un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 9. Ja attiecībā uz novērtējuma ziņojuma I daļu klīniskais izmēģinājums tiek uzskatīts par pieņemamu vai par pieņemamu ar kādiem nosacījumiem, attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts savā lēmumā iekļauj secinājumu par novērtējuma ziņojuma II daļu. 10. Ja 3. punktā minētajā attiecīgajā laikā attiecīgā papildus iesaistītā dalībvalsts savu lēmumu par pieteikumu uz klīniskā izmēģinājuma atļauju nav sponsoram paziņojusi, par minētās dalībvalsts lēmumu šajā jautājumā uzskata secinājumu par novērtējuma ziņojuma I daļu. 11. Ja attiecībā uz šo klīnisko izmēģinājumu nav pabeigta III nodaļā minētā procedūra, sponsors šim pantam atbilstošu pieteikumu neiesniedz. III nodaļa Klīniskā izmēģinājuma būtiskas grozīšanas atļaujas piešķiršanas procedūra 15. pants Vispārīgie principi Būtiskus grozījumus drīkst īstenot tikai tad, ja tie ir apstiprināti šajā nodaļā izklāstītajā procedūrā. 16. pants Pieteikuma iesniegšana Lai varētu saņemt atļauju, sponsors attiecīgajām dalībvalstīm ar ES portāla starpniecību iesniedz attiecīgu pieteikuma dokumentāciju. 17. pants Kā validē pieteikumu uz atļauju būtiskam grozījumam aspektā, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa 1. Attiecībā uz būtiska grozījuma atļaušanu ziņotāja dalībvalsts ir sākotnējās atļaušanas procedūras ziņotāja dalībvalsts. 2. Četru dienu laikā no pieteikuma dokumentācijas iesniegšanas ziņotāja dalībvalsts ar ES portāla starpniecību sponsoram paziņo: (a) vai būtiskais grozījums attiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa; (b) vai saskaņā ar II pielikumu iesniegums uzskatāms par pilnīgu; (c) ja klīniskais izmēģinājums ir maziejaukšanās izmēģinājums, vai pēc būtiskās grozīšanas tas joprojām ir maziejaukšanās klīnisks izmēģinājums. 3. Ja 2. punktā minētajā laikā ziņotāja dalībvalsts sponsoram nav ziņojusi, tiek uzskatīts ka būtiskie grozījumi, par kuriem iesniegts pieteikums, attiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa, pieteikums tiek uzskatīts par pilnīgu un, ja klīniskais izmēģinājums ir maziejaukšanās klīnisks izmēģinājums, tiek uzskatīts, ka pēc būtiskā grozījuma ieviešanas tas joprojām ir maziejaukšanās klīniskais izmēģinājums. 4. Ja ziņotāja dalībvalsts konstatē, ka pieteikums neattiecas uz kādu novērtējuma ziņojuma aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa, ka pieteikums nav pilnīgs vai ka klīniskais izmēģinājums pēc būtiskā grozījuma ieviešanas pretēji sponsora apgalvojumam vairs nebūs maziejaukšanās klīniskais izmēģinājums, tā ar ES portāla starpniecību par to informē sponsoru un sponsoram atvēl ne vairāk kā sešas dienas, kuru laikā ar ES portāla starpniecību sniegt komentārus vai iesniegt pilnīgu pieteikumu. Ja pirmajā daļā minētajā laikā sponsors nav sniedzis komentārus vai iesniedzis pilnīgu pieteikumu, pieteikums tiek uzskatīts par atsauktu. Ja triju dienu laikā pēc komentāru vai pilnīga pieteikuma saņemšanas ziņotāja dalībvalsts nav atbilstoši 2. panta a) līdz c) punktam ziņojusi sponsoram, pieteikums tiek uzskatīts par pilnīgu un, ja klīniskais izmēģinājums ir maziejaukšanās klīniskais izmēģinājums, tiek uzskatīts, ka pēc būtisku grozījumu ieviešanas tas joprojām ir maziejaukšanās klīniskais izmēģinājums. 5. Šīs regulas 18., 19. un 22. pantā par pieteikuma validēšanas datumu uzskata dienu, kurā sponsors saņem paziņojumu saskaņā ar 2. punktu. Ja sponsoram ziņots netiek, par validēšanas datumu uzskata 2. un 4. punktā minēto periodu pēdējo dienu. 18. pants Kā novērtē būtisku grozījumu tādā aspektā, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa 1. Ziņotāja dalībvalsts novērtē pieteikumu un izstrādā novērtējuma ziņojumu. 2. Novērtējuma ziņojumā ir viens no šādiem secinājumiem novērtējuma ziņojuma I daļā izklāstītajos aspektos: (a) no šīs regulas prasību viedokļa būtiskais grozījums ir pieņemams; (b) no šīs regulas prasību viedokļa būtiskais grozījums ir pieņemams, taču jābūt ievērotiem konkrētiem nosacījumiem, kas ir konkrēti norādīti minētajā secinājumā; (c) no šīs regulas prasību viedokļa būtiskais grozījums nav pieņemams. 3. Ziņotāja dalībvalsts novērtējuma ziņojuma I daļu kopā ar secinājumu 15 dienu laikā no validēšanas datuma iesniedz sponsoram un citām attiecīgajām dalībvalstīm. Šajā pantā un 19. un 23. pantā novērtējuma došanas datums ir diena, kurā novērtējuma ziņojumu iesniedz sponsoram un citām attiecīgajām dalībvalstīm. 4. Līdz novērtējuma došanas dienai visas attiecīgās dalībvalstis ziņotājai dalībvalstij var darīt zināmus jebkādus pieteikumam būtiskus apsvērumus. Ziņotāja dalībvalsts minētos apsvērumus pienācīgi ņem vērā. 5. Ziņotāja dalībvalsts un tikai ziņotāja dalībvalsts laikā starp validēšanas datumu un novērtējuma došanas datumu no sponsora var prasīt papildu paskaidrojumus, ņemot vērā 4. punktā minētos apsvērumus. Lai varētu saņemt minētos papildu paskaidrojumus, ziņotāja dalībvalsts 4. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par desmit dienām. Ja minēto papildu paskaidrojumu saņemšanas brīdī līdz novērtējuma ziņojuma I daļas iesniegšanai palicis mazāk nekā piecas dienas, laiku pagarina līdz piecām dienām. Ja laikā, ko ziņotāja dalībvalsts noteikusi saskaņā ar otro daļu, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Minēto pieprasījumu un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 6. Sponsors pēc savas iniciatīvas, bet tikai pienācīgi pamatotu iemeslu dēļ un tikai laikā no validēšanas datuma līdz novērtējuma došanas datumam var mainīt pieteikuma saturu. Minētajā gadījumā ziņotāja dalībvalsts atkarībā no tā, cik lielā mērā mainīts pieteikuma saturs, 4. punktā minēto laiku var pagarināt līdz pat 60 dienām. 19. pants Kā lemj par būtisku grozījumu tādā aspektā, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa 1. Katra attiecīgā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību paziņo sponsoram, vai attiecīgais būtiskais grozījums ir atļauts, atļauts ar kādiem nosacījumiem vai arī atļauja ir atteikta. Paziņošana notiek ar vienu vienotu lēmumu desmit dienu laikā no novērtējuma došanas datuma. 2. Ja ziņotājas dalībvalsts secinājums par būtisko grozījumu ir tāds, ka to veikt ir pieņemami vai pieņemami ar kādiem nosacījumiem, attiecīgās dalībvalsts secinājums ir tāds pats kā ziņotājas dalībvalsts secinājums. Neskarot pirmo daļu, jebkura attiecīgā dalībvalsts minētajam ziņotājas dalībvalsts secinājumam var iebilst vienīgi ar šādu pamatojumu: (a) starp attiecīgās dalībvalsts un ziņotājas dalībvalsts parasto klīnisko praksi pastāv būtiskas atšķirības, no kurām izriet, ka pētāmā persona saņemtu sliktāku ārstēšanu nekā parastās klīniskās prakses gadījumā; (b) 86. pantā minēto dalībvalsts tiesību aktu pārkāpums. Ja attiecīgā dalībvalsts, pamatodamās uz otrās daļas a) punktu, secinājumam nepiekrīt, tā šo nepiekrišanu, sniedzot arī sīki izstrādātu, uz zinātniskiem un sociālekonomiskiem argumentiem balstītu pamatojumu un tā kopsavilkumu, ar ES portāla starpniecību paziņo Komisijai, visām dalībvalstīm un sponsoram. 3. Ja 1. punktā minētajā laikā attiecīgā dalībvalsts savu lēmumu par pieteikumu uz būtiskā grozījuma atļauju nav paziņojusi sponsoram, par šādu tās lēmumu uzskata novērtējuma ziņojuma secinājumu. 20. pants Kā validē, novērtē un lemj par būtisku grozījumu tādā aspektā, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa 1. Četru dienu laikā no pieteikuma dokumentācijas iesniegšanas attiecīgā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību sponsoram paziņo: (a) vai būtiskais grozījums attiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa, un (b) vai saskaņā ar II pielikumu uzskatāms, ka pieteikums ir pilnīgs. 2. Ja attiecīgā dalībvalsts 1. punktā minētajā laikā sponsoram nav ziņojusi, tiek uzskatīts, ka būtiskais grozījums, par kuru iesniegts pieteikums, attiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa, un tiek uzskatīts, ka pieteikums ir pilnīgs. 3. Ja attiecīgā dalībvalsts konstatē, ka būtiskais grozījums neattiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa, vai ka pieteikums nav pilnīgs, tā ar ES portāla starpniecību attiecīgi informē sponsoru un sponsoram atvēl ne vairāk kā sešas dienas, kuru laikā ar ES portāla starpniecību sniegt komentārus vai iesniegt pilnīgu pieteikumu. Ja pirmajā daļā minētajā laikā sponsors nav sniedzis komentārus vai iesniedzis pilnīgu pieteikumu, pieteikums tiek uzskatīts par atsauktu. Ja triju dienu laikā no komentāru vai pilnīga pieteikuma saņemšanas attiecīgā dalībvalsts nav atbilstoši 1. punkta a) un b) apakšpunktam ziņojusi sponsoram, tiek uzskatīts, ka būtiskais grozījums attiecas uz aspektu, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa, un pieteikums tiek uzskatīts par pilnīgu. 4. Šajā pantā par pieteikuma validēšanas datumu uzskata dienu, kurā sponsors saņem paziņojumu saskaņā ar 1. punktu. Ja sponsoram ziņots netiek, par validēšanas datumu uzskata 1. un 3. punktā minēto periodu pēdējo dienu. 5. Attiecīgā dalībvalsts novērtē pieteikumu un ar ES portāla starpniecību paziņo sponsoram, vai attiecīgais būtiskais grozījums ir atļauts, atļauts ar kādiem nosacījumiem vai arī atļauja ir atteikta. Paziņošana notiek ar vienu vienotu lēmumu desmit dienu laikā no validēšanas datuma. 6. Šā panta 5. punkta otrajā daļā minētajā laikā iesaistītā dalībvalsts, norādot pamatojumu, sponsoram par būtisko grozījumu var pieprasīt papildu paskaidrojumus attiecībā uz savu teritoriju. Lai varētu saņemt papildu paskaidrojumus, attiecīgā dalībvalsts 5. punkta otrajā daļā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par desmit dienām. Ja minēto papildu paskaidrojumu saņemšanas brīdī 5. punkta 2. apakšpunktā minētā lēmuma paziņošanai palicis mazāk nekā piecas dienas, laiku pagarina līdz piecām dienām. Ja laikā, ko dalībvalsts noteikusi saskaņā ar pirmo un otro daļu, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Minēto pieprasījumu un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 7. Ja attiecīgā dalībvalsts 5. un 6. punktā minētajā laikā sponsoram savu lēmumu nav paziņojusi, būtisko grozījumu uzskata par atļautu. 21. pants Būtiski grozījumi tādos aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma I un II daļa 1. Ja būtisks grozījums attiecas uz aspektiem, ko aptver novērtējuma ziņojuma I un II daļa, pieprasījumu uz minētā būtiskā grozījuma atļauju validē 17. panta kārtībā. 2. Aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma I daļa, novērtēšanu veic saskaņā ar 18. pantu, bet aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa, — saskaņā ar 22. pantu. 22. pants Kā novērtē būtisku grozījumu tādos aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma I un II daļa: novērtējums aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma II daļa 1. Katra attiecīgā dalībvalsts savai teritorijai būtisko grozījumu tajos aspektos, uz kuriem attiecas novērtējuma ziņojuma II daļa, novērtē desmit dienu laikā no validēšanas datuma. 2. Šā panta 1. punktā minētajā laikā attiecīgā dalībvalsts, norādot pamatojumu, sponsoram par minēto būtisko grozījumu var pieprasīt papildu paskaidrojumus attiecībā uz savu teritoriju. 3. Lai no sponsora varētu saņemt papildu paskaidrojumus, attiecīgā dalībvalsts 1. punktā minēto laiku var pagarināt, bet ne vairāk kā par desmit dienām. Ja minēto papildu paskaidrojumu saņemšanas brīdī 1. punktā minētā novērtējuma pabeigšanai palicis mazāk nekā piecas dienas, laiku pagarina līdz piecām dienām. Ja laikā, kas minēts pirmajā un otrajā daļā, sponsors papildu paskaidrojumus nav sniedzis, pieteikumu uzskata par atsauktu. Minēto pieprasījumu un papildu paskaidrojumus iesniedz ar ES portāla starpniecību. 23. pants Kā lemj par būtisku grozījumu aspektos, ko aptver novērtējuma ziņojuma I un II daļa 1. Katra attiecīgā dalībvalsts ar ES portāla starpniecību sponsoram paziņo, vai attiecīgais būtiskais grozījums ir atļauts, atļauts ar kādiem nosacījumiem vai arī atļauja ir atteikta. Paziņošana notiek ar vienu vienotu lēmumu desmit dienu laikā no novērtējuma došanas datuma vai 22. pantā minētās novērtēšanas pēdējā dienā atkarībā no tā, kurš datums ir vēlāk. 2. Ja ziņotājas dalībvalsts secinājumā par būtisko grozījumu, uz kuru attiecas novērtējuma ziņojuma I daļa, tā veikšana atzīta par pieņemamu vai pieņemamu ar kādiem nosacījumiem, attiecīgās dalībvalsts secinājums ir