Tas viss veicināja iekļaujošu izaugsmi un palīdzēja būtiski uzlabot darba tirgu un sociālos apstākļus. Nodarbinātības līmenis vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem 2018. gada otrajā ceturksnī pieauga līdz 73,2 %, kas ir augstākais jebkad sasniegtais līmenis ES (skatīt 2. diagrammu). Ja šī tendence turpināsies, ES ir labas izredzes sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi par nodarbinātību 75 % apmērā 2020. gadā. Vienlaikus bezdarba līmenis pēdējā laikā samazinājies līdz 6,8 %, atgriežoties pirmskrīzes līmeni. Samazinās arī ilgstošais bezdarbs un jauniešu bezdarbs. Tomēr vairākās dalībvalstīs tā līmenis joprojām ir augsts. Pateicoties labākiem darba tirgus apstākļiem, nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto personu skaits — no 113 miljoniem 2017. gadā — pirmo reizi samazinājies zem pirmskrīzes līmeņa. Tomēr vairākās dalībvalstīs ir augsts nodarbinātu personu nabadzības līmenis, un tas pieaug. Nabadzības vai sociālās atstumtības risks joprojām ir problēma, jo īpaši attiecībā uz bērniem, cilvēkiem ar invaliditāti un migrantu izcelsmes personām.

Augošās problēmas un globālā nenoteiktība atgādina, ka pašreizējais ekonomiskais impulss piedāvā iespēju, ko nedrīkstam palaist garām. Ir izšķiroši svarīgi atjaunot centienus veikt reformas, gudri un mērķtiecīgi ieguldīt un samazināt parāda līmeni atbilstoši kopējiem Eiropas fiskālajiem noteikumiem, lai Eiropas Savienību un tās dalībvalstis padarītu stiprākas, iekļaujošākas un izturētspējīgākas. Ekonomikas politikai un fiskālajai politikai jāsekmē turpmāka makroekonomikas stabilitāte, jārisina augsta parāda līmeņa problēma un jānodrošina rezerves, kas pasargātu no ārējiem vai iekšējiem satricinājumiem un mazinātu to ietekmi uz nodarbinātības un sociālo jomu. Ieguldījumiem un strukturālām reformām jābūt vēl vairāk vērstām uz izaugsmes potenciāla palielināšanu.

Tomēr ne visi iedzīvotāji un valstis vienlīdz daudz iegūst no ekonomikas pieauguma, kas joprojām nav pasargāts no nestabilitātes pasaulē un problēmām vidējā termiņā un ilgtermiņā. Eiropā ir izveidoti pamati ilgtspējīga izaugsmei. Tomēr tiek prognozēts, ka ekonomikas izaugsme būs mērena un saskarsies ar ievērojamiem lejupslīdes riskiem. Finansēšanas nosacījumi joprojām ir atbalstoši, taču sagaidāms, ka tie kļūs stingrāki līdz ar izaugsmes turpināšanos, inflācijas palielināšanos un monetārās politikas pakāpenisku normalizēšanos. Bažas par publisko finanšu ilgtspēju valstīs ar lielu parādu varētu izraisīt finansēšanas izmaksu palielināšanos visā tautsaimniecībā, t. sk. banku nozarē. Dažās dalībvalstīs joprojām ir augsts bezdarba līmenis un mājsaimniecību ienākumi zemāki nekā pirms krīzes. Citās valstīs ir nepietiekama nodarbinātība vai trūkst prasmju. Ražīguma pieaugums ir neliels, un digitālo tehnoloģiju izplatība — lēna. Joprojām ir steidzami jārisina ilgtermiņa problēmas, piemēram, sabiedrības novecošana, digitalizācija un tās ietekme uz darbu, klimata pārmaiņas un dabas resursu neilgtspējīga izmantošana, Papildu riska faktori ir arī stingrākas monetārās politikas ātrāka ieviešana ASV un tās iespējamā ietekme uz finanšu stabilitāti jaunietekmes tirgos; ģeopolitisko saspīlējumu turpināšanās, ietekmējot globālo tirdzniecību, un pastāvīgā nenoteiktība par Eiropas Savienības turpmākajām attiecībām ar Apvienoto Karalisti.

Teksta logs: galvenie riski un problēmas üPastāvīga neaizsargātība: mazs ražīguma pieaugums, ilgstošā ienākumu nevienlīdzība un lēna nabadzības samazināšanās, reģionālās un teritoriālās atšķirības; liels valsts un privātā sektora parāds un cita veida atlikusī makroekonomikas nelīdzsvarotība, jo īpaši eurozonā. üĪstermiņa problēmas: augošs protekcionisms un ģeopolitiskā spriedze, kas ietekmē tirdzniecības attiecības, nestabilitāte jaunietekmes tirgos, prasmju neatbilstība un augošs darbaspēka trūkums dažās valstīs un nozarēs, migrācija, jaunu digitālo tehnoloģiju lēna izplatība, centrālās bankas stimulu pakāpeniska pārtraukšana, reformu dinamikas samazināšanās vai risks, ka reformas apstāsies, un fiskālās nelīdzsvarotības palielināšanās. üVidēja termiņa vai ilgtermiņa problēmas: digitalizācijas izaugsmes potenciāla izmantošana, tehnoloģisko pārmaiņu ietekme uz darba ņēmējiem un konkrētām nozarēm, demogrāfisko pārmaiņu ietekme un migrācijas nozīme, klimata pārmaiņu mazināšana un pielāgošanās tām, ilgtspējīga dabas resursu izmantošana.

Makroekonomikas stabilitāte un stabilas publiskās finanses joprojām ir ilgtspējīgas izaugsmes priekšnoteikums. Šajā ziņā strukturālo reformu īstenošana un fiskālās manevrēšanas iespējas atgūšana pastiprina viena otru: izaugsmi veicinošas reformas samazina parāda līmeni, savukārt parāda samazināšana var radīt ieguldījumu un izaugsmes iespējas. Visām valstīm jālikvidē ieguldīšanas ierobežojumi, un eurozonas valstu ar lielu tekošā konta pārpalikumu iedrošināšana ieguldīt palīdzēs atjaunot līdzsvaru.

Lai tiktu galā ar iespējamiem satricinājumiem nākotnē, jau ilgstoši ir vajadzīgs progress ekonomiskās un monetārās savienības padziļināšanā. Jākoncentrējas uz banku savienības ātru izveidi, t. sk. vienotā noregulējuma fonda atbalsta mehānisma izveidi, un nozīmīgas centrālās stabilizācijas funkcijas izveidi, lai spētu novērst lielus asimetriskus satricinājumus, vienlaikus saglabājot spēcīgu stimulu strukturālām reformām valstu līmenī. Lai to visu panāktu, Komisija ir nākusi klajā ar vairākiem konkrētiem priekšlikumiem, un lielākā daļa no tiem tagad jāpieņem Parlamentā un Padomē. Nenoteiktība pasaules ekonomikā ietekmē gan uzņēmumu, gan patērētāju uzticību, kā arī ekonomikas perspektīvas. Tādēļ novēlota rīcība izmaksā dārgāk un pastiprinās nepieciešamība nostiprināt euro starptautisko nozīmi. Spēcīga ekonomika ļaus ES izmantot savas stiprās puses pasaules mērogā un veicinās multilaterālismu.

Pasaulē pieaugošā protekcionisma un tirdzniecības spriedzes dēļ ir arī palielinājusies labi funkcionējoša vienotā tirgus nozīme. Lai mazinātu šos draudus, ir svarīgi ātri pabeigt iesāktās kapitāla un enerģijas tirgu un digitālās ekonomikas reformas, veikt uzticamus īstenošanas pasākumus un turpināt produktu un pakalpojumu tirgus reformas valstu līmenī. Ierosināto ES pasākumu pieņemšana darbaspēka mobilitātes stiprināšanai, nosakot skaidrus un taisnīgus noteikumus, ir svarīga, lai iekšējais tirgus nodrošinātu ieguvumus lielākai iedzīvotāju daļai. Vienošanās par saskaņotiem noteikumiem attiecībā uz konsolidētu uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi novērstu pārrobežu šķēršļus nodokļu jomā un nāktu par labu uzņēmumiem vienotajā tirgū.

Pēdējos divdesmit gados kopējais faktoru ražīgums eurozonā atpaliek salīdzinājumā ar lielākajiem konkurentiem pasaulē (skatīt 3. diagrammu). Ražīguma palielināšanai ir izšķiroši svarīga nozīme ekonomikas izaugsmes saglabāšanā. Pateicoties tai, ES jo īpaši varēs saglabāt konkurētspēju, atbalstīt algu pieaugumu, radīt kvalitatīvas darbvietas un veicināt dzīves līmeņa augšupēju konverģenci. Lielāks ražīguma pieaugums ļautu ES arī paplašināt ieguldījumu globālajās vērtības ķēdēs.

Ražīguma rādītāji visā ES ievērojami atšķiras uzņēmumu, reģionu un nozaru līmenī. Jo īpaši ražīguma pieaugums lielākajā daļā pakalpojumu nozaru netiek līdzi ražošanai un starptautiskajai konkurencei. Tas būtiski ietekmē ES konkurētspēju, jo 9 no katrām 10 jaunizveidotajām darbvietām bijušas pakalpojumu nozarēs. Lielākajā daļā dalībvalstu visražīgākie uzņēmumi ir palielinājuši ražīgumu, savukārt vismazāk ražīgie uzņēmumi piedzīvo stagnāciju. Tas liecina, ka ir palēninājusies tehnoloģiju izplatība no inovatīvākajiem uzņēmumiem uz pārējo ekonomiku. Sadales efektivitātes uzlabošana palīdzētu novirzīt kapitālu un darbaspēku no mazāk ražīgiem uz ražīgākiem uzņēmumiem, samazinot dispersiju un palielinot ražīgumu kopumā. Tā kā ražīgums ir algu pieauguma virzītājspēks, tas varētu arī veicināt algu pieaugumu.

Lai piedzīvotu uzplaukumu, arvien vairāk digitalizētām un globalizētām tautsaimniecībām vajadzīgi lielāki un gudrāki ieguldījumi prasmēs un izglītībā. Digitalizācija nodrošina būtiskus ieguvumus, taču rada arī problēmas darba ņēmējiem un darba devējiem. Notiekošās tehnoloģiskās pārmaiņas pat tradicionālajās rūpniecības nozarēs ir saistītas ar strauju pārstrukturēšanu, tādēļ nepieciešams kvalificētāks darbaspēks un prasmju pilnveidošana. Pat tagad prasmju neatbilstība ir ievērojama, un 40 % ES darba devēju ziņo, ka ir grūti atrast darbiniekus ar vajadzīgajām prasmēm. Vidēji ES mazizglītoto darbinieku nodarbinātības līmenis ir par gandrīz 30 procentpunktiem zemāks nekā darbiniekiem ar augstu izglītības līmeni. Vairāk nekā 60 miljoniem pieaugušo trūkst vajadzīgās rakstpratības, rēķinpratības un digitālo prasmju.

Lielas reģionālās un teritoriālās atšķirības joprojām ir būtiska problēma. ES ir bijusi unikāls konverģences dzinējspēks, kas palīdzējis nodrošināt lielāku kohēziju dalībvalstīs un to starpā paplašinātā Eiropas Savienībā. Tomēr daudzās ES valstīs daži reģioni atpaliek. Lai gan nabadzīgākie reģioni kopš 2010. gada ir kļuvuši pārtikušāki, to ekonomiskā plaisa ar bagātākiem reģioniem ir palielinājusies. Tehnoloģiskās pārmaiņas un enerģētikas pārkārtošana varētu palielināt šo plaisu, ja netiks veikti piemēroti pasākumi reģionālās konkurētspējas veicināšanai (piemēram, stimulu radīšana jaunu tehnoloģiju apgūšanai un darbaspēka pārkvalifikācijai, demogrāfiskās lejupslīdes novēršana). Šajā ziņā liela nozīme ir ieguldījumiem, kas veikti, izmantojot ES kohēzijas politiku, kopā ar valstu reformām, kuru mērķis ir izaugsmes potenciāla palielināšana, iekļautība un laba pārvaldība. Komisijas priekšlikumi par jauno daudzgadu finanšu shēmu veicina ciešāku saikni starp nepieciešamajām strukturālajām reformām, kas noteiktas saistībā ar Eiropas pusgadu, un Eiropas ieguldījumiem dalībvalstīs ar mērķi veicināt konkurētspēju un kohēziju.

Lai gan ienākumu nevienlīdzība ES ir zemāka nekā citās attīstītās tautsaimniecībās, tā joprojām pārsniedz pirmskrīzes līmeni. Eiropas sociālo tiesību pīlāra mērķis ir nodrošināt konverģenci, tuvinoties labākiem dzīves un darba apstākļiem. Šajā ziņā izšķiroša nozīme ir reformām, t. sk. iekļaujošu un izaugsmi veicinošu sociālās aizsardzības shēmu izveidei, taisnīgākām nodokļu un pabalstu sistēmām un darba tirgus iestādēm, kas efektīvi apvieno elastīgumu un drošību. Tā kā rodas jauni darba veidi, piemēram, darbs tiešsaistes platformā un pašnodarbinātība, būs jāmodernizē un jāpielāgo sociālā aizsardzība, kas tradicionāli vērsta uz pilnslodzes darba ņēmējiem ar beztermiņa darba līgumu. Globalizētā pasaulē vienas valdības spēja aplikt ar nodokli vislielāko ienākumu saņēmējus un visbagātākos, kļuvusi aizvien ierobežotāka. Taisnīgākas nodokļu sistēmas ieviešana, arī digitālajā ekonomikā, saskaņā ar ierosinātajiem ES pasākumiem ir priekšnoteikums iekļaujošākai izaugsmei.

Eiropas sabiedrības novecošana apgrūtina pensiju, veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes sistēmas. Tiek prognozēts, ka attiecība starp to cilvēku skaitu, kuri ir vecumā no 65 gadiem, un to cilvēku skaitu, kuri ir vecumā no 15 līdz 64 gadiem, palielināsies no 28,8 % 2015. gadā līdz 35,1 % 2025. gadā un vairāk nekā 50 % — 2050. gadā. Tam ir būtiska ietekme uz nākotnes ekonomikas izaugsmi un resursu sadali: būs vajadzīgi papildu pasākumi, lai nodrošinātu gan fiskālo ilgtspēju, gan pienācīgu segumu. Tas jo īpaši ietekmē jauniešu situāciju, jo viņiem, iespējams, nāksies nest dubultu slogu: jāmaksā augstākas iemaksu likmes, kamēr viņi strādā, un jāsaņem mazākas pensijas pēc aiziešanas pensijā. Dinamiskāks un iekļaujošāks darba tirgus un reformētas labklājības sistēmas varētu mazināt ar sabiedrības novecošanu saistītos sociālos un publisko finanšu riskus.

3.Pareizo prioritāšu noteikšana pārticības nodrošināšanai nākotnē

Eiropai jāpieņem ilgtermiņa redzējums un jāpalielina sociālā un ekonomiskā noturība, lai nostiprinātu spēju pārvarēt satricinājumus un izmantot jaunas iespējas. Stabilā izaugsme, ko Eiropa pašlaik piedzīvo, nodrošina piemērotu vidi, kurā īstenot gan iesāktās, gan steidzami vajadzīgās reformas to problēmu risināšanai, ar kurām saskaramies.

Ir svarīgi šodien izdarīt pareizās politiskās izvēles, lai panāktu lielāku un taisnīgāku izaugsmi, labākas darbvietas un labāku spēju izlīdzināt globālo ekonomikas ciklu ietekmi. Konsekventu prioritāšu kopumam ir liela nozīme valstu reformu plānu vadīšanā un ES līmenī darītā papildināšanā. Pārticības nodrošināšanai nākotnē joprojām ir svarīgi: 1) veikt kvalitatīvus ieguldījumus, 2) koncentrēties uz reformām, kas veicina ražīguma pieaugumu, iekļautību un iestāžu kvalitāti, un 3) arī turpmāk nodrošināt makrofinansiālo stabilitāti un stabilu publisko finanšu sistēmu.

Kvalitatīvu ieguldījumu nodrošināšana

Ieguldījumi ir dzinējspēks izaugsmei un darbvietu radīšanai. Dalībvalstīm jāturpina atbalstīt izaugsmi veicinošiem ieguldījumiem labvēlīgu vidi. Mērķtiecīgi publiskā un privātā sektora ieguldījumi būtu jāveic saistībā ar labi izstrādātu strukturālo reformu kopumu. Ar tiem būtu jāveido vai jāatjauno stratēģiskā infrastruktūra, jāstiprina cilvēkkapitāls nākotnes konkurētspējai un jāuzlabo darba un dzīves apstākļi. Tiem arī būtu jāsekmē ES mērķa īstenošana — pāriet uz mazoglekļa aprites ekonomiku, lai atbalstītu ilgtermiņa ilgtspēju. Ieguldījumiem, kas palielina vides ilgtspēju, faktiski ir potenciāls stimulēt ražīgumu visā ekonomikā, uzlabojot resursu lietošanas efektivitāti un mazinot izejmateriālu izmaksas.

Būtiski trūkst ieguldījumu pētniecībā un inovācijā,t. sk. digitālajā infrastruktūrā un nemateriālajos aktīvos. Digitālo tehnoloģiju attīstība būtiski maina inovācijas dinamiku. Palielinās tīkla ietekme un inovācijas procesa sarežģītība. Inovācijas priekšrocības ir koncentrētas dažos vadošos uzņēmumos, kas sasnieguši spēcīgu ražīguma pieaugumu. Lai nodrošinātu vērienīgāku inovācijas virzītu ražīguma pieaugumu, visā ES vajadzīga plašāka inovācijas izplatīšana un ieviešana. Ar ieguldījumiem būtu jāatbalsta spēcīgāka saikne starp zinātni un uzņēmējdarbību, vairāk koncentrējoties uz inovācijas izplatīšanu un jaunu tirgu radīšanu, digitālās infrastruktūras paplašināšanu (piemēram, platjosla un mazo un vidējo uzņēmumu digitalizācija) un atbilstošu prasmju kopuma izstrādi.

Ieguldījumi izglītībā, apmācībā un prasmēs ir izšķiroši svarīgi ražīguma palielināšanai un nodarbinātības saglabāšanai strauju pārmaiņu un digitalizācijas kontekstā. Dalībvalstīm būtu jānodrošina jauniešiem prasmes, kuras atbilst darba tirgus vajadzībām, un vienlaikus jānodrošina un jāveicina mūžizglītība. Dalībvalstīm būtu jāpievērš īpaša uzmanība darbaspēka, jo īpaši mazkvalificētu darbinieku, pielāgojamībai, lai nodrošinātu optimālu tehnoloģiskā progresa izplatību. Īpaša uzmanība jāpievērš arī lielākajā daļā dalībvalstu joprojām pastāvošās nevienlīdzības attiecībā uz pilnvērtīgas izglītības un apmācības pieejamību novēršanai.