Produktivitātes pieaugums ir palēninājies, savukārt atšķirība starp to, kā vadošie un mazāk sekmīgie uzņēmumi izmanto tehnoloģiskos sasniegumus, ir palielinājusies . Par to liecina palielinātā atšķirība starp tirgus sekmīgāko uzņēmumu un vismazāk produktīvo uzņēmumu produktivitātes līmeni, jo tehnoloģiskā attīstība pārsvarā dod labumu vissekmīgākajiem uzņēmumiem, kuri ir palielinājuši savu dominējošo stāvokli tirgū. Savukārt vismazāk produktīvie uzņēmumi atpaliek, jo nav spējuši ātri izmantot jaunākās tehnoloģijas. Šai parādībai ir arī sociālas sekas, jo lielāka produktivitātes izkliedētība uzņēmumu vidū var nozīmēt arī algu lielāku izkliedētību tautsaimniecībā un līdz ar to aizvien lielāku ienākumu nevienlīdzību.

3.Pašreizējais stāvoklis attiecībā uz valstu produktivitātes padomju izveidošanu (2018. gada beigas)

10 eurozonas valstis un trīs ārpus eurozonas esošas dalībvalstis ir izveidojušas valsts produktivitātes padomes. Eurozonā tās ir Beļģija, Francija, Īrija, Kipra, Lietuva, Luksemburga, Nīderlande, Portugāle, Slovēnija un Somija; minētās trīs ārpus eurozonas esošās dalībvalstis ir Dānija, Rumānija un Ungārija. Pārējās deviņas eurozonas dalībvalstis (Austrija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Latvija, Malta, Slovākija, Spānija un Vācija) ir paziņojušas par savu nodomu izveidot padomes, un Grieķija, Malta un Slovākija jau ir ievērojami progresējušas .

Izņemot Horvātiju, pārējās piecas ārpus eurozonas esošās dalībvalstis (Apvienotā Karaliste, Bulgārija, Čehijas Republika, Polija un Zviedrija) ir nolēmušas neveidot produktivitātes padomi. Vairumā gadījumu tās pamato savu lēmumu ar to, ka tām jau ir iestādes, kas veic dažus vai visus Padomes ieteikumā minētos uzdevumus.

Daudzas pastāvošās produktivitātes padomes ir ieceltas tikai nesen, un tādēļ ir pāragri sniegt visaptverošu novērtējumu par to ietekmi. Līdz ar to šajā iedaļā ir izvērtētas galvenās produktivitātes padomju iezīmes, jo īpaši saistībā ar Padomes ieteikumā izklāstītajām prasībām (t. i., tām uzticētie uzdevumi, augsta līmeņa funkcionālā autonomija un spēja veikt kvalitatīvu un objektīvu analīzi).

3.1.Izveidoto valsts produktivitātes padomju institucionālā struktūra

Lielākā daļa produktivitātes padomju zināmā mērā gūst labumu no pastāvošajām iestādēm. Septiņas dalībvalstis (Dānija, Īrija, Lietuva, Nīderlande, Portugāle un Rumānija un Slovēnija) par produktivitātes padomēm ir iecēlušas jau pastāvošas iestādes un paplašinājušas to pilnvaras veikt paredzētos uzdevumus. Pārējās sešas dalībvalstis (Beļģija, Francija, Kipra, Luksemburga, Somija un Ungārija) ir izveidojušas jaunas iestādes, kuras parasti paļaujas uz atbalstu no kādas pastāvošas struktūras, piemēram, ministrijas departamenta vai pētniecības institūta (sīkāku informāciju sk. 1. tabulā).

1. tabula. Pastāvošās produktivitātes padomes un dibināšanas datums

Produktivitātes padomes nosaukums Izveidošanas datums Iezīmes BE Valsts produktivitātes padome (Nationale Raad voor de Productiviteit/ Conseil National de la Productivité) 2018. gada novembris Jauna iestāde CY Kipras Ekonomikas un konkurētspējas padome 2018. gada jūnijs Jauna iestāde DK Dānijas ekonomikas padomes 2017. gada februāris Pamatojas uz pastāvošu iestādi FI Somijas produktivitātes padome (Tuottavuuslautakunta) 2018. gada oktobris Jauna iestāde FR Valsts produktivitātes padome (Conseil National de la Productivité) 2018. gada jūnijs Jauna iestāde HU Valsts produktivitātes padome 2016. gada oktobris Jauna iestāde IE Valsts produktivitātes padome 2018. gada marts Pamatojas uz pastāvošu iestādi LT Ekonomikas un inovācijas ministrija 2017. gada 4. ceturksnis Pamatojas uz pastāvošu iestādi LU Valsts produktivitātes padome (Conseil National de la Productivité) 2018. gada septembris Jauna iestāde NL CPB Nīderlandes Ekonomikas politikas analīzes birojs (Centraal Planbureau) 2017. gada aprīlis Pamatojas uz pastāvošu iestādi PT Produktivitātes padome (Conselho para a Produtividade) 2018. gada marts Pamatojas uz pastāvošu iestādi RO Ekonomikas plānošanas padome (EPP) Valsts stratēģijas un prognožu komisijas ietvaros 2018. gada augusts Pamatojas uz pastāvošu iestādi SI Makroekonomikas analīzes un attīstības institūts (MAAI) (Urad RS za makroekonomske analize in razvoj) 2018. gada aprīlis Pamatojas uz pastāvošu iestādi Avots. Pamatā ir atbildes uz aptauju, ko Komisijas darbinieki 2018. gada decembrī nosūtīja uz ieceltajām padomēm un Ekonomikas politikas komitejas locekļiem.

Visām produktivitātes padomēm ir beztermiņa pilnvaras, izņemot tās padomes, kuras atrodas Portugālē un Kiprā. Produktivitātes padomes Portugālē un Kiprā ir ieceltas attiecīgi uz divu vai trīs gadu termiņiem, un, ja vien tie netiks atjaunoti, šīs iestādes beigs pastāvēt. Saskaņā ar Padomes ieteikumu produktivitātes padomēm savas darbības būtu jāveic pastāvīgi.

Organizatoriskās struktūras ziņā ir divi modeļi, ko pieņēmušas dalībvalstis.

·Pirmā modeļa gadījumā padomi veido vairāki locekļi no akadēmiskajām aprindām, uzņēmumu apvienībām, arodbiedrībām, valdības departamentiem un/vai citām publiskā sektora struktūrām, un to vada priekšsēdētājs (Beļģija, Dānija, Francija, Īrija, Kipra, Luksemburga, Rumānija, Somija un Ungārija ). Locekļu skaits svārstās no četriem (Dānijā un Somijā) līdz sešpadsmit (Īrijā), un to darbinieki netiek atalgoti (izņemot Dāniju), lai gan viņi var saņemt kompensāciju par sanāksmju apmeklēšanu. Padome saņem tehnisku un/vai sekretariāta atbalstu no valdības departamenta (Īrijā, Kiprā, Somijā un Ungārijā), no valsts iestādes, kas nav valdības departaments (Francijā, Luksemburgā un Rumānijā), vai no ekspertu grupas, kas ir iecelta šim uzdevumam (Beļģijā un Dānijā).

·Alternatīvi produktivitātes padomes loma tiek uzticēta tādai iestādei kā pētniecības institūts (Nīderlande un Slovēnija) vai ministru departaments (Portugāle), kuru vada algots direktors vai priekšsēdētājs, kas strādā pilnu darba laiku un kam ir pašam savi darbinieki.

3.2.Funkcionālā autonomija

Funkcionāla autonomija ir būtiska produktivitātes padomēm, lai tās varētu iegūt ticamību un piedalīties vietējās debatēs. Neatkarīga un kvalitatīva politikas problēmu ekonomiskā analīze var palielināt pārredzamību un stiprināt politisko dialogu dalībvalstīs. Tādēļ Padomes ieteikumā ir noteikts, ka produktivitātes padomēm ir jānodrošina funkcionāla autonomija attiecībā pret jebkuru valsts iestādi, kas ir atbildīga par politikas izstrādi un īstenošanu tādās jomās kā produktivitāte un konkurētspēja dalībvalstī. Šis aspekts ir svarīgs, jo produktivitātes padomes parasti ir atkarīgas no valsts struktūrām un resursiem, un tās ir problemātiski izveidot kā objektīvas iestādes.

Dažos gadījumos funkcionālā autonomija ir juridiski garantēta. Noteikumos, ar kuriem izveido produktivitātes padomes, skaidri norādīts uz padomju funkcionālo autonomiju Beļģijā, Luksemburgā, Nīderlandē, Slovēnijā un Somijā.

Visas produktivitātes padomes ir ziņojušas, ka tās autonomi lemj par savu darba programmu. Turklāt šķiet, ka pētniecības iestāžu pētījumiem pirms to publicēšanas nav vajadzīgs apstiprinājums politiskā līmenī (vai kādā citā ārējās apstiprināšanas veidā). Tomēr produktivitātes padomēm, kuras ir daļa no ministrijas struktūras, bez noteikumiem, kas nosaka to funkcionālo autonomiju (Portugāle un Lietuva), gada pārskata apstiprināšana, visticamāk, atbilst ministrijas standarta pieņemšanas procedūrām. Visos gadījumos faktiskie produktivitātes padomju rezultāti, nodrošinot neatkarīgu un atbilstīgu analīzi un darot zināmus to rezultātus pārredzamā un līdzsvarotā veidā, parādīs, vai ir ievērota Padomes ieteikuma prasība nodrošināt augstu funkcionālās autonomijas līmeni.

Arī produktivitātes padomēm vajadzētu būt piekļuvei nepieciešamajai informācijai, lai tās varētu pildīt savas pilnvaras. Trīs dalībvalstis (Beļģija, Luksemburga un Rumānija) ar tiesību aktu noteikumiem nodrošina padomes piekļuvi informācijai. Lai nodrošinātu piekļuvi informācijai, dažas citas produktivitātes padomes plāno parakstīt memorandu ar tās dalībvalsts statistikas biroju, kurā tās atrodas (Somija). Kaut arī vairumā gadījumu šādas tiesību normas nepastāv, padomes uzskata, ka tām ir pietiekama piekļuve datiem un informācijai.

Funkcionālās autonomijas pakāpi var stiprināt arī attiecīgi atbilstības kritēriji, kas jāievēro padomes locekļiem/vadībai. Tie palīdz nodrošināt produktivitātes padomes darba rezultātu kvalitāti un neatkarību. Kritēriji var ietvert akadēmiskās kvalifikācijas (Nīderlande un Slovēnija), speciālās zināšanas attiecīgajā jomā (Beļģija, Dānija, Francija, Nīderlande, Rumānija, Somija un Ungārija), kritērijus interešu konfliktu novēršanai (Beļģija un Dānija) un tie var nodrošināt ieinteresēto personu līdzsvarotu pārstāvību (Īrija).

3.3.Uzdevumi