EIROPAS KOMISIJA Briselē, 14.10.2020 COM(2020) 954 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI 2020. gada novērtējums par dalībvalstu progresu virzībā uz Energoefektivitātes direktīvas (Direktīvas 2012/27/ES) īstenošanu un uz gandrīz nulles enerģijas ēku ieviešanu un izmaksoptimālajiem minimālo energoefektivitātes prasību līmeņiem ES saskaņā ar Ēku energoefektivitātes direktīvu (Direktīvu 2010/31/ES)



1.Ievads Komisija šo progresa ziņojumu sagatavojusi saskaņā ar 24. panta 3. punktu Direktīvā 2012/27/ES par energoefektivitāti (“Energoefektivitātes direktīva” jeb “EED”), kas grozīta ar Direktīvu (ES) 2018/2002, un saskaņā ar Pārvaldības regulas (ES) 2018/1999 35. pantu. Šis ir pēdējais ziņojums saskaņā ar EED, jo 24. panta 3. punkts no 2021. gada 1. janvāra vairs nebūs piemērojams. Visa ziņošana par progresu dažādās energoefektivitātes rīcībpolitikas jomās notiks saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1999 35. pantu. Tā kā šis ziņojums apvieno divus ziņošanas pienākumus, tam ir citāds formāts nekā iepriekšējos gados. Turklāt tajā ietverta i) jauna ziņošana par ēku sektoru, t. i., informācija par gandrīz nulles enerģijas ēku (NZEB) skaita palielināšanu saskaņā ar 9. panta 5. punktu Direktīvā 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti (“Ēku energoefektivitātes direktīva” jeb “ĒEED”), un ii) īss atjauninājums par izmaksoptimālajiem minimālo energoefektivitātes prasību līmeņiem ēkām saskaņā ar Direktīvas 2010/31/ES 5. panta 4. punktu. Tāpēc ziņojuma pamatā galvenokārt ir i) gada ziņojumos iekļautā informācija, ko dalībvalstis iesniegušas 2020. gadā, ii) izmaksoptimālā līmeņa aprēķināšanas ziņojumi, ko dalībvalstis iesniegušas 2018. un 2019. gadā, un iii) relevanta papildinformācija, kas saistīta ar ēku sektoru. 2019. gada energoefektivitātes ziņojums, kas tika pieņemts šā gada sākumā, aptvēra Eurostat datus līdz 2018. gadam, un šā ziņojuma publicēšanas laikā jauni dati nebija pieejami. Minēto iemeslu dēļ šajā ziņojumā analīze par virzību uz 2020. gada mērķrādītājiem salīdzinājumā ar iepriekšējo ziņojumu nav mainījusies un nav veikta atkārtoti. Tā vietā ir pievienota ilgtermiņa perspektīva, proti, apskatīta virzība uz 2030. gada mērķrādītājiem. 2.Konstatējumu kopsavilkums Ziņojumā ir analizētas ES-28 dalībvalstis, un tas aptver datus un papildu informāciju līdz 2018. gadam. Analīzē par virzību uz 2030. gada mērķrādītājiem tiek aplūkotas ES-27 dalībvalstis. Galvenie konstatējumi ir šādi: ·salīdzinājumā ar 2017. gadu primārās enerģijas patēriņš 2018. gadā samazinājās par 0,6 %. Enerģijas galapatēriņš salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu palielinājās par 0,1 %. Neraugoties uz to, abi rādītāji pārsniedz 2020. gada mērķrādītāju sasniegšanai modelēto trajektoriju; ·enerģijas patēriņu 2018. gadā turpināja veicināt ekonomiskā izaugsme, ·energoefektivitātes pienākuma shēmas joprojām ir iedarbīgs instruments enerģijas ietaupījumu panākšanā. Lai gan šķiet, ka 2018. gadā kopējā virzība uz kumulatīvā ietaupījuma panākšanu saskaņā ar EED 7. pantu ir pietiekama, ir maz ticams, ka divpadsmit dalībvalstis sasniegs savus mērķrādītājus, ·daļējie un provizoriskie dati par 2020. gadu liecina, ka enerģijas pieprasījumu būtiski ietekmējusi Covid-19 krīze. Tāpēc 2020. gada energoefektivitātes mērķrādītājus varētu izdoties sasniegt, pat ja pirms krīzes pasākumi nav bijuši pietiekami. Tomēr sagaidāms, ka tā būs pagaidu situācija, jo enerģijas patēriņa samazinājumu nav noteikuši strukturāli pasākumi. Bez mērķorientētiem klimatiskajiem pasākumiem, ekonomikai atveseļojoties, enerģijas patēriņš, visticamāk, atgriezīsies tādā līmenī, kāds tas bija pirms Covid-19 krīzes; ·vairums dalībvalstu pienācīgi pieņēma izmaksoptimālo pieeju un to izmantoja, lai noteiktu minimālās prasības jaunu un esošu ēku un NZEB energoefektivitātei; ·NZEB daļa kopējā būvniecības tirgū ir palielinājusies, tomēr NZEB prasības vairumā valstu joprojām ir mazāk vērienīgas nekā Komisijas 2016. gada kritēriji. Tomēr gandrīz puse no dalībvalstīm salīdzinājumā ar izmaksoptimālajiem līmeņiem jaunām ēkām noteica ievērojami vērienīgākas NZEB prasības. 3.Virzība uz ES energoefektivitātes mērķrādītāja sasniegšanu 3.1.ES-28 2020. gada mērķrādītāji Pārskatītie Eurostat 2018. gada rādītāji liecina, ka enerģijas galapatēriņš ES-28 dalībvalstīs kritās par 5,9 % — no 1194 miljoniem tonnu naftas ekvivalenta (Mtoe) 2005. gadā līdz 1124 Mtoe 2018. gadā. Tas joprojām par 3,5 % pārsniedz 2020. gadam nosprausto enerģijas galapatēriņa mērķrādītāju, t. i., 1086 Mtoe. 2018. gadā tas salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu pieauga par 0,1 %. Primārās enerģijas patēriņš ES-28 dalībvalstīs laikā no 2005. gada līdz 2018. gadam saruka no 1721 Mtoe līdz 1552 Mtoe, kas nozīmē 9,8 % samazinājumu. Tas ir par 4,6 % vairāk nekā 2020. gadam nospraustais mērķrādītājs, proti, 1483 Mtoe. Pēc trīs gadus ilga pieauguma 2018. gadā tika konstatēts primārās enerģijas patēriņa samazinājums par 0,6 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. 2018. gadā bija vērojama tendence, ka abi rādītāji pārsniedza lineāro trajektoriju 2020. gada mērķrādītāju sasniegšanai. 2018. gadā vairāk enerģijas tika patērēts galvenokārt transporta (+1,0 % salīdzinājumā ar 2017. gadu) un rūpniecības sektorā (+0,8 %). Savukārt dzīvojamo ēku sektorā un pakalpojumu sektorā enerģijas patēriņš samazinājās (attiecīgi –1,7 % un –1,4 %). 3.2.ES-27 2030. gada mērķrādītāji

Nepietiekamai virzībai uz 2020. gada mērķrādītājiem līdz 2018. gadam ir arī negatīvas sekas attiecībā uz to centienu līmeni, kas nepieciešami, lai sasniegtu 2030. gada mērķrādītājus. Sakarā ar pašreizējo progresa nepietiekamību iespēja nesasniegt 2030. gada mērķrādītājus ir lielāka, nekā gaidīts, un sasniedz 22 % primārās enerģijas patēriņa gadījumā un 17 % enerģijas galapatēriņa gadījumā (1. attēls). Turklāt nacionālo enerģētikas un klimata plānu (NEKP) ES mēroga novērtējumā noteikta nacionālo devumu kopīgā vērienīguma nepietiekamība. Tāpēc nākamajā desmitgadē dalībvalstīm, lai sasniegtu 2030. gada mērķrādītājus, proti, vismaz 32,5 %, savi centieni būs ievērojami jākāpina. Tas ir īpaši svarīgi, ja atgūšanās pēc Covid-19 krīzes nozīmēs atgriešanos pie iepriekšējiem enerģijas patēriņa līmeņiem. Turklāt vērienīgākajām klimatiskajām iecerēm, kas izziņotas 2020. gada klimata mērķrādītāja plānā, būs vajadzīgi arī ievērojami lielāki energoefektivitātes centieni, kas pārsniedz 2030. gada mērķrādītāju pašreizējo līmeni (36–37 % samazinājums enerģijas galapatēriņa gadījumā un 39–41 % samazinājums primārās enerģijas patēriņa gadījumā). Avots: Eurostat dati, ENER ĢD aprēķini. 3.3. Covid-19 līdzšinējā ietekme uz enerģijas patēriņu Enerģijas patēriņu 2020. gadā būtiski ietekmēs Covid-19. 2020. gada pirmajā ceturksnī, salīdzinot ar 2019. gada pirmo ceturksni, ES gāzes patēriņš samazinājās par 5 %, galvenokārt tāpēc, ka šādu iemeslu dēļ ierobežotas bija siltumapgādes vajadzības: i) silta ziema, ii) mazāka elektroenerģijas ražošana no gāzes un iii) pārvietošanās ierobežojumu ieviešana martā, kas izraisīja IKP samazinājumu un mazāku rūpniecisko pieprasījumu pēc gāzes. 2020. gada pirmajā ceturksnī, salīdzinot ar iepriekšējo gadu, elektroenerģijas patēriņš ES samazinājās par 3,2 %, un to tieši tāpat ietekmēja siltie laikapstākļi pārskata perioda pirmajā pusē un ar Covid-19 saistīto ierobežojumu sākšanās. Tā kā liels skaits iedzīvotāju pavadīja vairāk laika mājās, mājsaimniecību elektroenerģijas patēriņš palielinājās. Tomēr šis pieaugums nekompensēja ievērojamo pieprasījuma kritumu tirdzniecības un rūpniecības nozarēs. Tāpēc elektroenerģijas patēriņš to mēnešu laikā, kad bija ieviesti pārvietošanās ierobežojumi, bija ievērojami zemāks nekā tajos pašos mēnešos iepriekšējā gadā (par 4,3 % martā, 11,8 % aprīlī, 10,5 % maijā un 7,6 % jūnijā). Līdzīgi arī transporta jomā enerģijas patēriņš pārvietošanās ierobežojumu dēļ samazinājās līdz nebijušam līmenim. Saskaņā ar Starptautiskās Enerģētikas aģentūras (IEA) teikto līdz 2020. gada marta beigām autotransports Eiropā samazinājās līdz 38 % no 2019. gada līmeņa. Kopējais kritums pasaules autotransporta darbībā izraisīja pasaules naftas pieprasījuma samazinājumu 57 % apmērā. Starptautiskais Transporta forums lēš, ka mobilitātes ierobežojumi, kas paredzēti Covid-19 izplatīšanās apturēšanai, līdz 2020. gada beigām varētu samazināt pasaules kravu pārvadājumus par līdz pat 36 %. Pasažieru lidojumi atsevišķos reģionos ir gandrīz nenotiek, un aviācija dažās Eiropas valstīs sarukusi par vairāk nekā 90 %. Līdz augusta beigām gaisa satiksme Eiropā bija vairāk nekā 50 % zem iepriekšējā gada līmeņiem. 4.Virzība uz nacionālo energoefektivitātes mērķrādītāju sasniegšanu Dažas dalībvalstis (Dānija, Spānija, Ungārija) paziņoja par savu nacionālo 2020. gada mērķrādītāju paaugstināšanu (kas nozīmē vērienīguma samazināšanu). Pēc šiem atjauninājumiem nacionālo 2020. gada absolūtā patēriņa mērķrādītāju summa ir 1536,8 Mtoe primārās enerģijas patēriņa gadījumā un 1084,3 Mtoe enerģijas galapatēriņa gadījumā. 2018. gadā progress virzībā uz indikatīvajiem mērķrādītājiem (pieņemot lineāru trajektoriju) bija nepietiekams divpadsmit valstīs (Beļģijā, Bulgārijā, Dānijā, Vācijā, Īrijā, Spānijā, Francijā, Kiprā, Austrijā, Nīderlandē, Polijā un Zviedrijā) primārās enerģijas patēriņa gadījumā un piecpadsmit valstīs (Beļģijā, Bulgārijā, Vācijā, Igaunijā, Īrijā, Francijā, Lietuvā, Luksemburgā, Ungārijā, Maltā, Austrijā, Polijā, Slovākijā, Zviedrijā un Apvienotajā Karalistē) enerģijas galapatēriņa gadījumā (sk. 3. tabulu). Dalībvalstis norādīja, ka stabilo un pieaugošo enerģijas galapatēriņu 2018. gadā veicināja ekonomiskā izaugsme un pieaugums i) ražošanas / pievienotās vērtības (rūpniecības), ii) pasažieru un kravu pārvadājumu (transporta), iii) mājsaimniecību skaita un neto ienākumu (dzīvojamo ēku) un iv) pievienotās vērtības un nodarbinātības (pakalpojumu) jomā. 5.EED: pašreizējais stāvoklis 5.1.Pārskatītās EED transponēšanas atjauninājumi Pēc EED grozīšanas 2018. gada decembrī dalībvalstīm bija pienākums līdz 2020. gada 25. jūnijam transponēt jaunos noteikumus par energoefektivitātes pienākuma shēmām (t. i., jauno 7., 7.a un 7.b pantu). Līdz 2020. gada 31. augustam Komisija bija saņēmusi paziņojumus tikai no trīspadsmit dalībvalstīm (Austrijas, Horvātijas, Čehijas, Dānijas, Francijas, Vācijas, Itālijas, Latvijas, Lietuvas, Nīderlandes, Polijas, Spānijas un Zviedrijas) un Apvienotās Karalistes. Turklāt lielākā daļa no šiem paziņojumiem ir daļēji, kas nozīmē, ka daži direktīvas noteikumi vēl nav transponēti vai paziņoti. Līdz 2020. gada 25. oktobrim dalībvalstīm jātransponē arī jaunie noteikumi par uzskaiti un rēķiniem (t. i., jaunais 9., 9.a, 9.b un 9.c pants, 10. un 10.a pants un 11. un 11.a pants, kā arī jauno VII.a pielikums). Līdz 31. augustam piecas valstis (Dānija, Spānija, Francija, Itālija un Lietuva) bija paziņojušas arī par šo jauno noteikumu transponēšanu. Līdz šā ziņojuma publicēšanas laikam EED 24. pantā prasītos ikgadējos ziņojumus par 2020. gadu bija iesniegušas visas dalībvalstis, izņemot Latviju. Kopīgais pētniecības centrs (JRC) šos ikgadējos ziņojumus analizēs atsevišķā dokumentā. 5.2.Progress saskaņā ar 7. pantu (enerģijas ietaupījuma pienākums) Kā prasīts 7. pantā, dalībvalstis ziņoja par enerģijas ietaupījumu panākšanu 2014.–2018. gadā, kas ir daļa no to saistībām izpildīt valsts enerģijas ietaupījuma pienākumu 2014.–2020. gadam. 5. tabulā redzams pašreizējais stāvoklis, kādu dalībvalstis panākušas virzībā uz kumulatīvo enerģijas ietaupījumu kas jāpanāk līdz 2020. gada 31. decembrim. Kopumā ES līmenī dalībvalstis līdz 2018. gada beigām sasniedza aptuveni 58 % (133,83 Mtoe) no 2014.–2020. gadam paredzētā kumulatīvā enerģijas galapatēriņa ietaupījuma (230,17 Mtoe). Prognozējot varbūtību katrā dalībvalstī līdz 2020. gada 31. decembrim panākt noteikto kumulatīvo enerģijas ietaupījumu, pamatpieņēmums ir, ka visi īstenotie rīcībpolitikas pasākumi turpina nodrošināt jaunus ikgadējus ietaupījumus 2019. un 2020. gadā, kā tas bija 2018. gadā. Pēc tam kumulatīvais enerģijas ietaupījums tiek salīdzināts ar enerģijas ietaupījumu, kas katrai dalībvalstij jāpanāk līdz 2020. gada 31. decembrim. 6. tabulā redzamas prognozes par to, cik iespējams ir tas, ka katra dalībvalsts panāks vajadzīgo kumulatīvo enerģijas ietaupījumu līdz 2020. gada 31. decembrim. Šajā analīzē netiek ņemtas vērā iespējamās bažas par attiecināmību, papildināmību un būtiskumu. Turklāt ir grūti novērtēt Covid-19 krīzes iespējamo ietekmi uz to jauno ikgadējo ietaupījumu apjomu, kas panākti 2020. gadā. Ir ņemti vērā visi enerģijas ietaupījumi, par kuriem dalībvalstis ziņojušas. Ir septiņas dalībvalstis (Bulgārija, Horvātija, Čehija, Lietuva, Luksemburga, Portugāle, Rumānija), kas, ļoti iespējams, noteikto enerģijas ietaupījumu līdz 2020. gada 31. decembrim nesasniegs, ja vien neveiks papildu darbības. Ir maz ticams, ka vēl piecas dalībvalstis (Igaunija, Grieķija, Slovēnija, Spānija, Zviedrija) noteikto enerģijas ietaupījumu apjomu sasniegs bez papildu darbībām. Pārējās sešpadsmit dalībvalstis noteikto kumulatīvo enerģijas ietaupījumu apjomu, visticamāk vai ļoti iespējams, sasniegs.

Runājot par enerģijas ietaupījumu, kas panākts ar īstenotajiem katra veida rīcībpolitikas pasākumiem, energoefektivitātes pienākuma sistēmas nodrošina apmēram 35 % no ietaupījuma, savukārt finansēšanas shēmas nodrošina tikai aptuveni 13 % no enerģijas ietaupījuma. Nodokļi par enerģiju un CO2 nodokļi devuši iespēju panākt 16 % no kopējā panāktā enerģijas ietaupījuma. Avots: ENER ĢD aprēķini, kuru pamatā ir valstu 2020. gada ziņojumi. Runājot par sektoriem, uz kuriem attiecas īstenotie rīcībpolitikas pasākumi, lielākā daļa dalībvalstu ziņotā enerģijas ietaupījuma panākti ar transversāliem pasākumiem, ko nevar attiecināt uz vienu sektoru (3. attēls). Vairums pasākumu (pēc ziņoto pasākumu skaita) attiecas uz pakalpojumiem un rūpniecību, kas aptver lielāko daļu uzņēmumu (izņemot transporta uzņēmumus) un publisko sektoru (izņemot publiskām struktūrām piederošus mājokļus, kas ir iekļauti privāto mājsaimniecību sektorā). Avots: ENER ĢD aprēķini, kuru pamatā ir valstu 2020. gada ziņojumi. Ir 36 jauni pasākumi, kas saskaņā ar 7. pantu ziņoti par 2018. gadu. No tiem 10 pasākumus īstenoja Rumānija un Spānija, 4 — Beļģija un 3 — Rumānija. Gandrīz puse no jaunajiem 7. pantā paredzētajiem pasākumiem ietilpa kategorijā “Līdzekļi, finansiāli un fiskāli stimuli” (47,2 %), kam sekoja “Citi pasākumi” (transporta sektora pasākumi, brīvprātīgas vienošanās u. c.) (27,8 %), “Regulatīvi pasākumi” (16,7 %), “Informācija, izglītība un apmācība” (5,6 %) un “Nodokļi” (2,8 %). 5.3.Progress saskaņā ar 5. pantu (publisko struktūru izmantotās ēkas kā piemērs) Salīdzinot ar 2019. gadu, bija vērojams līdzīgs ziņošanas pienākumu izpildes līmenis. Sešas dalībvalstis (Beļģija, Rumānija, Dānija, Francija, Horvātija un Nīderlande) neiesniedza prasīto atjauninājumu attiecībā uz 5. panta īstenošanas progresu 2019. gadā (pēdējās četras minētās valstis paziņoja savus 2018. gada, nevis 2019. gada sasniegumus). No dalībvalstīm, kuru ziņojumi bija pieejami un kuras izvēlējās noklusējuma pieeju , savus gada mērķrādītājus attiecībā uz renovēto platību sasniedza tikai trīs dalībvalstis. Minētās valstis ir Bulgārija, Lietuva un Luksemburga. Turklāt, pamatojoties uz sniegtajiem datiem, četras valstis ir sasniegušas savus kopējos 2014.–2019. gada mērķrādītājus. Minētās valstis ir Spānija, Itālija, Luksemburga un Lietuva. No dalībvalstīm, kas īstenoja alternatīvo pieeju, gada enerģijas ietaupījuma mērķrādītājus 2019. gadā sasniegušas tikai trīs dalībvalstis. Šīs valstis ir Austrija, Polija un Slovākija. Horvātija un Francija sasniedza savus 2018. gada mērķrādītājus. Tajā pašā laikā sešas valstis iesniedza datus, kas ļauj konstatēt, ka tās ir sasniegušas savu kopējo 2014.–2019. gada mērķrādītāju. Šīs valstis ir Austrija, Somija, Īrija, Slovākija, Polija un Apvienotā Karaliste. Francija, Beļģija, Horvātija un Nīderlande sasniedza savu kopējo 2014.–2018. gada perioda mērķrādītāju. 6.Gandrīz nulles enerģijas ēkas Pēc tam, kad 2010. gadā tika pieņemta ĒEED, kura nosaka, ka no 2018. gada 31. decembra visām jaunajām sabiedriskajām ēkām un no 2020. gada 31. decembra visām jaunajām ēkām jābūt NZEB , NZEB un ļoti energoefektīvu ēku skaits Eiropā laikā no 2012. gada līdz 2016. gadam ievērojami pieauga. Šajā periodā pēc NZEB (vai līdzīgiem) standartiem tika uzceltas vai renovētas gandrīz 1,25 miljons ēku, no kurām lielākā daļa bija dzīvojamās ēkas. ES laikā no 2012. gada līdz 2016. gadam NZEB daļa kopējā būvniecības tirgū vidēji palielinājās no 14 % 2012. gadā līdz 20 % 2016. gadā. NZEB prasības pašlaik ir par 70 % vērienīgākas nekā valstu izmaksoptimālās minimālās energoefektivitātes prasības. Tas ir panākts ar progresīviem likumdošanas pasākumiem pēdējo 10 gadu laikā. Pamatojoties uz jaunāko pieejamo informāciju, 23 dalībvalstīs pašlaik ir spēkā pabeigta nacionālā NZEB definīcija. Pārējās dalībvalstīs definīcija, kas ir NZEB, vēl ir izstrādes stadijā vai tiek izskatīta. Lielākā daļa sniegto definīciju ietver primārās enerģijas izmantošanas energoindikatoru, un divpadsmit definīcijas ietver pienākumu attiecībā uz minimālo enerģijas pieprasījuma daļu, kas jāsedz no atjaunīgiem resursiem. Gandrīz puse no dalībvalstīm ir izveidojušas energoefektivitātes klases vai energomarķējuma ekvivalentu NZEB prasībām. Turklāt puse dalībvalstu ir sniegušas vajadzīgās u vērtības sienām, jumtiem, grīdām, logiem un durvīm. Runājot par NZEB definīcijas vērienīguma līmeni, vairumā dalībvalstu NZEB primārās enerģijas prasības ir mazāk stingras nekā Komisijas ieteiktie kritēriji gan attiecībā uz dzīvojamām, gan nedzīvojamām ēkām. 4. attēls. Vienģimenes mājām paredzēto NZEB definīciju indikatīvs salīdzinājums ar Komisijas ieteiktajiem kritērijiem

Avots: JRC aprēķini, kuru pamatā ir dalībvalstu ziņojumi 5. attēls. Birojiem paredzēto NZEB definīciju indikatīvs salīdzinājums ar Komisijas ieteiktajiem kritērijiem Avots: JRC aprēķini, kuru pamatā ir dalībvalstu ziņojumi Lielākā daļa dalībvalstu ziņoja par vairākiem pasākumiem NZEB skaita palielināšanai. Šie pasākumi ir galvenokārt i) regulatīvi (energostandarti, NZEB prasību noteikšana, normatīvie akti), ii) finansiāli (subsīdijas, renovācijas dotācijas, darbības programmas, fiskālie stimuli), iii) informatīvi (informatīvas kampaņas, bukleti un vietnes) un iv) izglītojoši (inženieru un arhitektu apmācība, NZEB vadlīniju publicēšana). Vairākas dalībvalstis turklāt noteikušas ilgtermiņa atskaites punktus NZEB ieviešanai. Tirgū attiecībā uz galvenajām NZEB tehnoloģijām vērojamas dažas pozitīvas zīmes. Piemēram, dažas dalībvalstis ir noteikušas mērķrādītājus vai pieņēmušas finansiālus vai fiskālus pasākumus, lai veicinātu siltumsūkņu izmantošanu. Turpmākajos gados tas var izraisīt siltumsūkņu uzstādīšanas pieaugumu, un tas savukārt Eiropā līdz 2050. gadam ievērojami samazinās (10–40 %) siltumsūkņu izmaksas (salīdzinājumā ar pašreizējām izmaksām). Dažas dalībvalstis dod stimulus arī plašākai biomasas katlu izmantošanai, kas līdz 2050. gadam to izmaksas varētu samazināt par 10–20 % (salīdzinājumā ar pašreizējām izmaksām). Sagaidāms, ka līdz 2050. gadam būtiski samazināsies arī siltuma atgūšanas sistēmu izmaksas (par 35–60 %). Turklāt sagaidāms, ka šajā pašā periodā saules enerģijas kolektoru izmaksas kritīsies par 20–50 % un saules fotoelementu izmaksas samazināsies par 40–60 %. Tuvākajā laikā aizvien lielāku nozīmi iegūs enerģijas uzkrāšana, un prognozes liecina, ka stacionāro akumulatoru izmaksas kritīsies par aptuveni 65 %. Ir arī skaidrs, ka NZEB būs būtiska loma vidisko un sociālo problēmu — piemēram, enerģētiskās nabadzības un mājokļu pieejamības, arī ekonomiskās pieejamības — risināšanā. 7.Izmaksoptimālie minimālo prasību līmeņi ēkām Lai verificētu un atjauninātu spēkā esošās minimālās energoefektivitātes prasības, ĒEED paredzēts, ka dalībvalstīm ik pēc pieciem gadiem jāsagatavo izmaksoptimālo līmeņu aprēķini. Pirmos izmaksoptimālo līmeņu ziņojumus dalībvalstis iesniedza 2013. gadā un otrās kārtas ziņojumus — 2018. gadā. Šajos ziņojumos vērojamā kopaina ir tāda, ka gan jaunu, gan esošu ēku gadījumā izmaksoptimālas metodikas izvēle ir bijusi efektīva pieeja, kas devusi iespēju valstu pašreizējās energoefektivitātes prasības virzīt uz izmaksefektīviem līmeņiem. Attiecībā uz jaunām ēkām lielākā daļa izmaksoptimālo punktu bija robežās no 50 līdz 100 kWh/m2 gadā — vidēji 80 kWh/m2 gadā dzīvojamo ēku sektorā un 140 kWh/m2 gadā nedzīvojamo ēku sektorā. Saistītās vispārējās izmaksas šo līmeņu sasniegšanai bieži vien nesasniedz 1500 EUR/m2 — vidēji 925 EUR/m2 dzīvojamo ēku sektorā un 800 EUR/m2 nedzīvojamo ēku sektorā. Attiecībā uz esošām ēkām lielākā daļa izmaksoptimālo punktu bija robežās no 75 līdz 175 kWh/m2 gadā — vidēji 130 kWh/m2 gadā dzīvojamo ēku sektorā un 180 kWh/m2 gadā nedzīvojamo ēku sektorā. Te vispārējās izmaksas parasti nesasniedz 600 EUR/m2 — vidēji 500 EUR/m2 dzīvojamo ēku sektorā un 385 EUR/m2 nedzīvojamo ēku sektorā. 1. tabula. Vidējie izmaksoptimālie līmeņi jaunām un esošām ēkām atkarībā no klimatiskajiem apstākļiem Klimats Jauna vienģimenes māja Jauna daudzdzīvokļu māja Jauns birojs Cita jauna nedzīvojamā ēka Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Auksts 77 1882 62 2076 66 1681 120 2481 Mērens 83 590 80 551 130 591 176 558 Silts 81 887 105 698 221 648 423 607 Klimats Esoša vienģimenes māja Esoša daudzdzīvokļu māja Esošs birojs Cita esoša nedzīvojamā ēka Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Primārā enerģija (kWh/m2 gadā) Vispārējās izmaksas (EUR/m2) Auksts 183 643 77 303 78 336 122 236 Mērens 112 524 124 460 136 412 268 392 Silts 161 500 148 467 175 396 775 808 Avots: JRC aprēķini, kuru pamatā ir dalībvalstu ziņojumi Vērojot šo salīdzinājumu, ir interesanti, ka gandrīz visos gadījumos ar izmaksoptimāliem līmeņiem asociētais primārās enerģijas patēriņš ir zemāks aukstajos reģionos. Vispārējās izmaksas parasti ir mazākas reģionos ar siltu vai mērenu klimatu, taču ir daži izņēmumi (esošās daudzdzīvokļu ēkas un biroji). Tas nozīmē, ka reģionos ar aukstāku klimatu prasības ir stingrākas, bet lielākas investīcijas ir asociētas ar augstāku energoefektivitātes līmeni. Abās aprēķinu kārtās (2013. un 2018. gadā) iegūto izmaksoptimālo līmeņu salīdzinājums liecina, ka 2018. gadā dalībvalstis gandrīz visu veidu ēkām noteica vērienīgākas vērtības. 2. tabula. Vidējais to izmaksoptimālo līmeņu samazinājums, kuri iegūti no dalībvalstu 2013. un 2018. gada ziņojumos iekļautajiem aprēķiniem, jaunām un esošām ēkām Dalībvalstu vidējais rādītājs Jauna vienģimenes māja Jauna daudzdzīvokļu māja Jauns birojs Esoša vienģimenes māja Esoša daudzdzīvokļu māja Esošs birojs –23 % –23 % –17 % –17 % –21 % –9 % Avots: JRC aprēķini, kuru pamatā ir dalībvalstu ziņojumi

Atkarībā no ēkas veida vai apspriežamā komponenta atšķirības, kas pārsniedz 15 %, novērotas tikai trijās vai četrās dalībvalstīs. 6. attēls. Noteiktā atšķirība starp aprēķinātajiem izmaksoptimālajiem līmeņiem un spēkā esošajām prasībām Avots: JRC aprēķini, kuru pamatā ir dalībvalstu ziņojumi Rezultāti, kas atspoguļoti iepriekš redzamajos rādītājos, nav pilnībā salīdzināmi, jo dalībvalstis var brīvi izvēlēties dažādus variantus, kas atspoguļo valsts tirgus apstākļus (piemēram, atšķirīgu makroekonomisko vai finansiālo perspektīvu). Runājot par izmaksoptimālo līmeņu un jaunāko NZEB definīciju salīdzinājumu, kopaina ir samērā pozitīva. Faktiski gandrīz puse dalībvalstu ir ieviesusi NZEB prasības, kas ir ievērojami vērienīgākas par izmaksoptimālajām atsauces prasībām, un tas nozīmē, ka būvniecības tirgus ir gatavs veikt pasākumus ar mērķi uzlabot nākotnes ēku fonda energosniegumu. 8.Secinājums Šā 2020. gada progresa ziņojuma konstatējumi daudz neatšķiras no iepriekšējā ziņojumā izklāstītajiem. 2018. gadā īstenoto energotaupības centienu līmenis, neņemot vērā Covid-19 ietekmi, visticamāk, būtu nepietiekams 2020. gada mērķrādītāju sasniegšanai. Lai gan, pateicoties ārējiem faktoriem — siltai ziemai un Covid-19 izraisītajam ievērojamajam enerģijas pieprasījuma kritumam 2020. gadā —, 2020. gada mērķrādītājus var izdoties sasniegt, tomēr, lai sasniegtu 2030. gada mērķrādītājus, būs jākompensē pašreizējās nepietiekamās rīcībpolitikas. Turklāt sagaidāms, ka turpmākā atgūšanās no pandēmijas veicinās enerģijas pieprasījuma atjaunošanos, un pastāv risks, ka jaunu rīcībpolitiku un NEKP un nacionālajās ilgtermiņa renovācijas stratēģijās izziņoto rīcībpolitiku īstenošana pašreizējās krīzes dēļ varētu aizkavēties. Šā iemesla dēļ ir ļoti svarīgi, lai jaunie energoefektivitātes pasākumi būtu daļa no atveseļošanas plāniem un tiktu īstenoti bez kavēšanās. Turklāt palielinātajam 2030. gada klimata mērķrādītājam, kas nozīmētu SEG emisiju samazinājumu vismaz par 55 % salīdzinājumā ar 1990. gadu, energoefektivitātes iecerēm vajadzētu būt vēl vērienīgākām. Būs arī plašāk jāievieš princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”, lai atveseļošanas investīcijās pilnībā ņemtu vērā enerģijas ietaupījumu iespējas un priekšrocības. Turklāt gaidāmajā EED izskatīšanā tiks meklēts, kā veicināt energoefektivitātes centienus ES līmenī, ņemot vērā, ka to dalībvalstu ieceru kopīgais vērienīgums, kas izklāstītas to integrētajos plānos, nepieciešamo centienu līmeni nesasniedz. Šo izskatīšanu atbalstīs ar ilgtspējīgu produktu likumdošanas iniciatīvu, kurā tiks pētīta ekodizaina pieejas paplašināšana tā, lai tas aptvertu vēl citas produktu kategorijas. NZEB prasības vairumā dalībvalstu ir mazāk vērienīgas nekā Komisijas ieteiktie kritēriji gan attiecībā uz dzīvojamām, gan nedzīvojamām ēkām. Tomēr pirms jauno NZEB standartu īstenošanas ir sagaidāms, ka ievērojami samazināsies relevanto tehnoloģiju izmaksas, kas varētu dot iespēju vērienīguma līmeni attiecībā uz NZEB vēl palielināt. Līdz ar gaidāmo NZEB prasību ieviešanu visām jaunajām ēkām no 2021. gada galvenais uzdevums ēku fonda dekarbonizācijai līdz 2050. gadam ir palielināt pašreizējos zemos renovācijas rādītājus un piemērot vērienīgas minimālās prasības esošām ēkām. Dalībvalstīs ir ļoti atšķirīgu veidu ēkas un atšķirīgi klimatiskie un finansiālie apstākļi, tāpēc ir nepieciešami mērķorientēti pasākumi, ar ko stimulēt NZEB modernizācijas izvēršanu plašā mērogā. Nākamo paaudžu NZEB būs integrētas viedās tehnoloģijas un digitalizācijas risinājumus, kā arī tās varētu tikt izvērstas un integrētas rajona līmenī, mainot fokusu un mērogu no vienas ēkas uz rajonu. Eiropas zaļā kursa iniciatīva “Renovācijas vilnis” un nacionālās ilgtermiņa renovācijas stratēģijas ir galvenie instrumenti, ar ko publiskais un privātais finansējums tiks novirzīts renovācijas projektiem, veicinot to, ka esošas ēkas tiek izmaksefektīvi pārveidotas par NZEB. Komisija aicina Eiropas Parlamentu un Padomi paust viedokli par šo progresa ziņojumu.



3. tabula. Galveno energoindikatoru variāciju pārskats (1. daļa) Simbols “+” izmantots tad, ja dalībvalstis laikā no 2005. gada līdz 2018. gadam savu primārās enerģijas patēriņu un enerģijas galapatēriņu samazinājušas straujāk, nekā 2005.–2020. gadā būtu nepieciešams, lai sasniegtu primārās enerģijas patēriņa un enerģijas galapatēriņa 2020. gada mērķrādītājus. Pārējos gadījumos izmantots simbols “–”. EGP — enerģijas galapatēriņš, PEP — primārās enerģijas patēriņš. 4. tabula. Galveno energoindikatoru variāciju pārskats (2. daļa) Avots: Eurostat (vecā enerģijas bilances metodika), JRC, Odyssee.



5. tabula. Saskaņā ar 7. pantu 2018. gadā ziņoto enerģijas ietaupījumu pārskats (ktoe)