Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai - Kodolenerģētikas paraugprogrammas atjauninājums otrā enerģētikas stratēģiskā pārskata kontekstā /* COM/2008/0776 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 13.11.2008 COM(2008) 776 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI KODOLENERĢĒTIKAS PARAUGPROGRAMMAS ATJAUNINĀJUMS OTRĀ ENERĢĒTIKAS STRATĒĢISKĀ PĀRSKATA KONTEKSTĀ KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI KODOLENERĢĒTIKAS PARAUGPROGRAMMAS ATJAUNINĀJUMS OTRĀ ENERĢĒTIKAS STRATĒĢISKĀ PĀRSKATA KONTEKSTĀ 1. IEVADS Šajā dokumentā, kas ir daļa no Otrā enerģētikas stratēģiskā pārskata, atjaunināta informācija, kura bija iekļauta 2007. gada Kodolenerģētikas paraugprogrammā[1]. Paziņojumā analizēti būtiski energoapgādes drošības, investīciju vajadzību un investīciju veikšanas nosacījumu aspekti un sniegti ieteikumi par to, kā arī turpmāk nodrošināt drošu kodolenerģijas izmantošanu ES. Pēdējos divos gados dažās ES dalībvalstīs un citur pasaulē izskanējuši politiski paziņojumi par interesi kodolenerģētikas jomā. Kodolenerģētikas temats ir atgriezies politiskajās diskusijās[2], un attiecīgi ir izveidots Eiropas Kodolenerģētikas forums, Augsta līmeņa grupa kodoldrošuma un kodolatkritumu apsaimniekošanas jautājumos un Ilgtspējīgu kodolenerģētikas tehnoloģiju platforma. Arī Starptautiskā Enerģētikas aģentūra un ESAO Kodolenerģijas aģentūra ir uzsvērušas kodolenerģijas nozīmi tuvākās nākotnes perspektīvā[3],[4]. Šajā kontekstā ES var būt galvenā loma, veicinot labāka regulējuma izstrādāšanu, kas atbilstu visstingrākajiem drošuma, drošības un neizplatīšanas standartiem. Eiropadomes 2007. gada pavasara sanāksmē tika atbalstīts Komisijas priekšlikums ES līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijas par 20 %, kā arī tikpat lielā apmērā palielināt energoefektivitāti. Patlaban kodolenerģētika nodrošina divas trešdaļas no ES elektroenerģijas, kuras ražošanai ir zemas oglekļa emisijas, un tai ir būtiska loma klimata pārmaiņu samazināšanā. Kopienas Stratēģiskais energotehnoloģiju plāns (SET plāns), kurā analizētas pētniecības un attīstības vajadzības visām zemu oglekļa emisiju tehnoloģijām, ieskaitot arī atomu kodola dalīšanas tehnoloģijām, ir svarīgs no kodolenerģētikas ilgtermiņa vajadzību viedokļa. Kodolenerģija ir arī viens no ekonomiski izdevīgākajiem enerģijas avotiem, kas ir mazāk jutīgs pret naftas cenu svārstībām, un tādējādi aizsargā ES tautsaimniecību pret izejmateriālu cenu nepastāvību. Tā arī palielina Eiropas energoapgādes drošību, jo ģeopolitiski stabilās zonās urāna izejvielu avoti ir plaši pieejami visā pasaulē. Tomēr vēl ir nopietni jāpievēršas sabiedrības bažām par kodolenerģijas drošumu un atkritumu apsaimniekošanu. Kā liecina nesen veiktais Eirobarometra pētījums[5], lielākā daļa ES iedzīvotāju uzskata, ka augstākā līmeņa kodolenerģijas drošuma garantēšana Eiropā ir Eiropas Savienības pienākums. No otras puses, tiesiskā regulējuma sadrumstalotība Eiropas Savienībā, īpaši attiecībā uz licenču izdošanu un konstrukciju sertifikāciju ir šķērslis investīcijām. Eiropas Savienībai jāsekmē konsekventāki ekonomiskie nosacījumi un tiesiskais regulējums. Tādējādi tiktu veicinātas investīcijas tajās dalībvalstīs, kuras ir nolēmušas savā enerģētikas bilancē iekļaut kodolenerģiju, un tiktu nodrošināts, ka investīciju lēmumi balstās uz caurskatāmākiem un saprotamākiem noteikumiem. 2. INVESTīCIJU VAJADZīBAS KODOLENERģIJAS ģENERāCIJAS JAUDāS 2.1. Enerģijas un elektroenerģijas pieprasījuma prognozes Saskaņā ar PRIMES jauno enerģētikas politikas scenāriju kopējais galīgais enerģijas pieprasījums ES līdz 2020. gadam pieaugs nedaudz (+1,5 %) mērenu naftas cenu gadījumā vai nedaudz samazināsies (-2 %), ja naftas cenas būs augstas[6]. Elektroenerģijas pieprasījumam tajā pašā laikposmā prognozēts pieaugums par aptuveni 8-9 %. Līdz ar to elektroenerģijas daļa galīgajā enerģijas pieprasījumā pieaugtu no 20 % līdz 23 %. Prognozēts, ka elektroenerģijas ģenerācijas jaudas līdz 2020. gadam pieaugs par 20-24 %, bet kodolenerģijas daļa līdz 2020. gadam saskaņā ar PRIMES jauno enerģētikas politiku un atkarībā no naftas cenas samazināsies no 30 % līdz 25-26 % elektroenerģijas ģenerācijai un no 14 % līdz 12-14 % kopējā primārajā enerģijas pieprasījumā[7]. Tomēr šie skaitļi atspoguļo dalībvalstīs īstenoto politiku, un tādējādi tajos nav ietverta ietekme, kāda būtu jaunākajām diskusijām par iespējamiem atomelektrostaciju darbības laika pagarinājumiem un jaunu atomelektrostaciju būvi, kas nākotnē varētu mainīt jaudu situāciju. Domājams, ka kopējo enerģijas patēriņu, kā arī pieprasījumu pēc elektroenerģijas mazinās energoefektivitātes pasākumi. Tomēr, ja fosilā kurināmā cenas paliks 2008. gada rekordaugstajā līmenī, paredzams, ka elektroenerģijas pieprasījums pieaugs, īpaši transporta nozarē. Tādējādi kopējā tautsaimniecības kontekstā palielināsies elektroapgādes drošības nozīme. 2.2 Investīciju perspektīvas kodolenerģētikas nozarē Neatkarīgi no tā, kā tieši mainīsies enerģijas patēriņš, ir paredzams, ka ES elektroenerģijas pieprasījums arī turpmāk pieaugs straujāk nekā kopējais enerģijas pieprasījums. Ja netiks ieviesti plaši pretpasākumi, bāzes slodzes nodrošināšanas jaudu nepietiekamība var apdraudēt ES elektroapgādes stabilitāti. Palielināsies atjaunojamo enerģijas avotu daļa, bet būs vajadzīgi arī citi enerģijas avoti, jo elektroenerģijas uzglabāšanas iespējas ir ierobežotas un pieprasījums ir jānodrošina visu laiku. Arvien lielāka uzmanība jāpievērš tādu novecojošu atomelektrostaciju nomaiņai un/vai darbības laika pagarināšanai, kurām līdz 2020. gadam beigsies sākotnēji paredzētais ekspluatācijas termiņš. Ja šīs atomelektrostacijas tiks slēgtas, kodolenerģijas daļa kopējā piegādātās elektroenerģijas bilancē ievērojami samazināsies, ja netiks uzceltas jaunas atomelektrostacijas vai vecākajām pagarināts darbības laiks, tās modernizējot drošības paaugstināšanai. Diagramma (1. pielikuma 1. att.) liecina par atomelektrostaciju ģenerācijas jaudas samazināšanās tendenci ES, lai gan tiek celtas jaunas atomelektrostacijas, Komisijai paziņoti jauni projekti[8] (FI, FR, BG un SK) un jau ir apstiprināti (vai tiek plānoti) darbības laika pagarinājumi līdz 40, 50 vai 60 gadiem. Saskaņā ar pašreizējām prognozēm atomelektrostaciju ģenerācijas jaudas ES laikā līdz 2020. gadam varētu samazināties pat par 33 GWe[9]. Ja šīs bāzes slodzes nodrošināšanas jaudas netiks nomainītas ar jaunām atomelektrostacijām (AES), liela daļa no šīm jaudām būs jāaizstāj ar termoelektrostacijām, kurās izmanto dabasgāzi vai akmeņogles. Jāpagarina esošo atomelektrostaciju darbības laiks vai jābūvē jaunas, lai vismaz saglabātu kodolenerģētikas daļu pašreizējā līmenī un tādējādi palīdzētu sasniegt ES mērķus emisiju samazināšanas un energoapgādes drošības jomā. Ja visu esošo kodolreaktoru darbības laiku pagarinātu līdz 50 gadiem, līdz 2020. gadam ģenerācijas jaudas saglabātos patlaban esošajā līmenī. Tomēr šāds vispārējs darbības laika pagarinājums ir maksimālā robeža, jo to faktiskais skaits būs atkarīgs no stingriem drošuma standartiem, kas jāņem vērā, novērtējot katras šādas iekārtas darbības laika pagarināšanas iespējas. Nosakot pētniecības un attīstības vajadzības saistībā ar darbības laika pagarinājumiem, nozīmīga loma būs Ilgtspējīgu kodolu dalīšanas tehnoloģiju platformai. Šajā kontekstā iekārtu likvidācija tūlīt pēc novecojušo atomelektrostaciju slēgšanas atvieglotu to aizstājēju jaudu būvi esošo kodolobjektu teritorijā. Jaunas investīcijas kodolenerģētikas nozarē ir jāplāno labu laiku iepriekš, jo šo investīciju veikšanai vispirms jāattīsta arī attiecīgas ražošanas jaudas. Tas attiecas ne tikai uz elektroenerģijas ģenerēšanu, bet arī citiem kodolenerģijas izmantošanas veidiem, jo īpaši kodolmedicīnu. 2.3. Pārskats par jaunām un plānotām AES, to plānoto slēgšanu un darbības laika pagarināšanu 2.3.1. Jaunbūvējamās elektrostacijas, jauni investīciju plāni Somijā ( Olkiluoto AES 3. energobloks) un Francijā ( Flamanville ) tiek būvēti divi 1600 MWe Eiropas kompresijas reaktori (EPR) , kurus paredzēts nodot ekspluatācijā 2012. gadā. Somija ir arī sākusi procedūru saistībā ar iespējamo 6. reaktora būvniecību, un Francija ir paziņojusi, ka tā būvēs otru EPR, kā arī plāno līdz 2020.-2030. gadam būvēt vēl vairākus citus reaktorus. Vēl kā no jauna būvējami vai stingri ieplānoti objekti ES ir jāmin 2 VVER reaktori Belene AES-92 Bulgārijā un 3. un 4. VVER reaktors Mochovce atomelektrostacijā Slovākijā. Gaidāms, ka Rumānija drīzumā ziņos par plāniem Cernovada atomelektrostacijā būvēt 3. un 4. CANDU reaktoru (2. reaktors elektrotīklam pieslēgts 2007. gadā). Baltijas valstis, Polija un Nīderlande apsver jaunu atomelektrostaciju reģionālos projektus un valsts līmeņa risinājumus. Apvienotās Karalistes valdība 2008. gada janvārī atbalstījusi jaunu atomelektrostaciju būvi, norādot, ka kodolenerģētikai jāparedz pienācīga loma valsts apgādē ar tīru, drošu un salīdzinoši lētu elektroenerģiju. Tika publicēts Enerģētikas likumprojekts, ar kuru tiek rosinātas investīcijas kodolenerģētikā, vienlaikus paredzot noteikumus, kas potenciālajiem jaunu atomelektrostaciju attīstītājiem uzliek pienākumu nodrošināt pietiekamu finansējumu, lai pilnībā tiktu segtas ekspluatācijas izbeigšanas un ar to saistīto atkritumu apsaimniekošanas izmaksas. Apvienotās Karalistes valdība ir aicinājusi uzņēmumus gatavot jaunu elektrostaciju būvniecības un ekspluatācijas plānus, norādot, ka Nuclear Decommissioning Authority (Atomelektrostaciju ekspluatācijas pārtraukšanas iestāde) pārdos un attīstības projektiem piedāvās zemi ap 18 lielākoties slēgtiem Lielbritānijas kodolobjektiem. Paredzams, ka tiks uzbūvētas vismaz 7 jaunas trešās paaudzes AES. Itālija 2008. gada 22. maijā paziņoja, ka lielos apjomos, droši, ar konkurētspējīgām izmaksām un saudzējot vidi, enerģiju var nodrošināt tikai atomelektrostacijas, tāpēc tā plāno no jauna pievērsties kodolenerģētikas nozarei un līdz 2020. gadam uzbūvēt 4-8 jaunas AES. 2.3.2. Jaudu ekspluatācijas parametru paaugstināšana un ekspluatācijas termiņa pagarināšana Jaudu ekspluatācijas parametru paaugstināšanu joprojām izmanto nekā 25 % no visām AES; vidējā reaktoru pieejamība pēdējos 10–15 gados ES ir pastāvīgi palielinājusies (2004.–2006. gadā sasniedzot 84 %). Tajā pašā laikposmā jaudu ekspluatācijas parametru paaugstināšanas un pieejamības palielināšanas programmas ES-27 ir devušas vairāk nekā 5000 MWe papildu tīrās elektroenerģijas (kas atkarībā no reaktoru jaudas atbilst 3–5 reaktoriem). Tomēr visas darbojošās atomelektrostacijas drīz būs sasniegušas projektos sākotnēji paredzēto darbības ilgumu (30–40 gadi): ES-27 kodoliekārtu vidējais vecums ir 23 gadi, bet pasaulē vidēji tas ir 20 gadi (1. pielikuma 2. att.). No pašreizējām ES kodolenerģētikas ģenerācijas jaudām 18 % veido atomelektrostacijas, kuru vecums ir vismaz 30 gadi, un tikai 8 % atomelektrostacijas, kas nav vecākas par 15 gadiem[10]. Ja atomelektrostacijas izmantotu tikai sākotnēji paredzēto darbības laiku, kas ir 30-40 gadi, kodoliekārtas, kas nākamo 10 gadu laikā būtu jāslēdz un jānomaina, atbilstu aptuveni 44 GWe jeb 33 % no ES-27 esošajām kodolenerģētikas neto ģenerācijas jaudām. Tomēr, iesniedzot būvniecības pieteikumus, kas nozīmē investīcijas ar atdevi tikai ilgtermiņā, enerģētikas uzņēmumi saskaras ar politisko un normatīvo nenoteiktību. Tāpēc pašreizējos apstākļos šķiet, ka tad, ja izpildīti drošuma nosacījumi, darbības laika pagarināšana ir izdevīgāka par jaunu reaktoru būvi, un daudzās valstīs tā kļūst par parastu praksi. Nekas neliecina, ka apstiprinātās ekspluatācijas termiņa pagarināšanas programmas apdraudētu atomelektrostaciju turpmākās darbības drošumu. Atomelektrostacijās, kuru darbības laiku nolemts pagarināt, tiek izdarītas ievērojamas investīcijas jaudu ekspluatācijas parametru paaugstināšanai un modernizācijai, ieskaitot drošuma elementu uzlabošanu. Darbības laiks tiek pagarināts tikai tajos gadījumos, kad galveno komponentu novecojošajiem mehānismiem ir pietiekama drošības rezerve. Diskusijas par atomelektrostaciju ekspluatācijas termiņa pagarināšanu patlaban notiek Beļģijā un Vācijā, lai gan, kā minēts turpmāk, oficiālā politika paredz to slēgšanu. 2.3.3. Jaudas ietaupīšana Papildus jaudu ekspluatācijas parametru paaugstināšanai un ekspluatācijas termiņa pagarināšanai, pakāpeniska pāreja no gāzu difūzijas bagātināšanas iekārtām uz bagātināšanas centrifūgu izmantošanu ļaus ietaupīt, tādējādi izbrīvējot aptuveni 3000 MWe elektroenerģijas ģenerācijas jaudas. 2.3.4. Plānotā elektrostaciju slēgšana Beļģija un Vācija pēc esošo AES slēgšanas plāno pārtraukt kodolenerģijas izmantošanu[11]. Papildus šo divu valstu politiskajiem lēmumiem pārtraukt kodolenerģijas izmantošanu paredzams, ka ES līdz 2010. gadam tiks slēgtas vismaz 11 darbojošās atomelektrostacijas, kuru kopējā jauda ir aptuveni 7,7 GWe jeb 5,5 % no ES pašreizējām jaudām. Lietuvai un Slovākijai vēl būs katrai jāslēdz pa reaktoram, kas ir daļa no šo valstu saistībām, kas paredzētas attiecīgajos pievienošanās līgumos, iestājoties ES. Visi šie slēgšanas lēmumi ietekmē prognozi par kodolenerģētikas daļas samazināšanos elektroenerģijas bilancē līdz 2020. gadam, ja netiks pārskatīta politika par attiekšanos no kodolenerģijas izmantošanas. 3. NEPIECIEšAMO INVESTīCIJU VEIKšANAS NOSACīJUMI 3.1. Sabiedrības piekrišana Lai Eiropā varētu izmantot kodolenerģiju, ārkārtīgi svarīga ir sabiedrības piekrišana. Eiropas Savienībā kodolenerģētikas nozare ir pilnībā izveidojusies, tā aptver visu kodoldegvielas ciklu, un tai ir laba reputāciju drošuma un drošības ziņā. Tomēr vēl jāatrisina virkne problēmu. Sava loma ir vietējā, reģionālā, valsts, ES un starptautiskā līmeņa publiskajām iestādēm. ES līmeņa tiesiskais regulējums ir jāstiprina, veicinot kodolenerģētikas pasākumu pārskatāmību un pārvaldību. Lielāka vērība jāveltī tam, lai sabiedrībai tiktu sniegta saturīga un aktuāla informācija labi saprotamā veidā, par visiem kodolenerģētikas aspektiem nodrošinot atklātas diskusijas galveno iesaistīto personu starpā. Komisija šos jautājumus risina, izmantojot Augsta līmeņa grupu (HLG) kodoldrošuma un kodolatkritumu apsaimniekošanas jautājumos, kurā darbojas pieredzējuši valsts regulatoru pārstāvji, un Eiropas Kodolenerģētikas forumu (ENEF) , kurā pārstāvēta plašāka sabiedrība. Komisija HLG izveidoja 2007. gadā, uzdodot tai panākt kopīgu izpratni un ierosināt kopīgas pieejas, lai turpinātu uzlabot kodoldrošumu un izlietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu. HLG iniciatīvas ietvaros, ņemot vērā diskusiju rezultātus un citos forumos apspriesto, Komisija gatavo pārskatītu priekšlikumu par direktīvu, ar ko izveido Kopienas regulējumu kodoldrošuma jomā. ENEF nodrošina platformu plašām ieinteresēto personu diskusijām par kodolenerģijas iespējām un riskiem, koncentrējoties uz kodolenerģijas konkurētspēju, jaunu kodoliekārtu būvniecības finansējuma specifiku, kodolenerģijas atbildīgas izmantošanas normatīvo norāžu nepieciešamību, atkritumu apsaimniekošanas risinājumiem un veidiem, kā veicināt sabiedrības un procesā iesaistīto dalībnieku savstarpēju uzticēšanos, darbību pārskatāmību un paļāvību. Eirobarometra aptauja[12], kas veikta 2008. gada februārī un martā, skaidri parāda, ka ES iedzīvotāju attieksme pret kodolenerģiju ir labvēlīgāka nekā 2005. gadā. Taču aptaujas rezultāti vēlreiz apliecināja, ka sabiedrības attieksme pret kodolenerģētiku ir ļoti atkarīga no tā, vai ir pieejami pastāvīgi un droši risinājumi, kā apsaimniekot radioaktīvos atkritumus. Lai gan par radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu pilnībā atbild dalībvalstis, ES iedzīvotāji vēlas, lai Eiropas Savienība aktīvi iesaistītos, nodrošinot, ka valstu radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas prakse un programmas tiek uzraudzītas, ir harmonizētas, un noteiktos termiņos tiek īstenotas saskaņā ar plānu. Zinātnes un tehnoloģiju jomas, kas attiecas uz radioaktīvo atkritumu ģeoloģisku noglabāšanu, ir sasniegušas augstu attīstības pakāpi, un nogaidīšanas politika vairs nav pieņemama. Jāturpina rasto risinājumu iedzīvināšana, turpinot pētniecību un attīstību, un neatstājot politisko lēmumu pieņemšanu nākamajām paaudzēm. Galvenajām pētniecībā un attīstībā iesaistītajām pusēm, īpaši valstu iestādēm, kas nodarbojas ar atkritumu apsaimniekošanas jautājumiem, ir jāsadarbojas, lai izveidotu stratēģisku pētniecības programmu un uz īstenošanu vērstas pētniecības attīstības stratēģiju. Sinerģiju kodolatkritumu jautājuma risināšanai ES līmenī veicina HLG kodoldrošuma un kodolatkritumu apsaimniekošanas jautājumos, Eiropas Kodolenerģētikas forums, Ilgtspējīgu kodolenerģētikas tehnoloģiju platforma, kā arī jaunā Pazemes glabātavu tehnoloģiju platforma, cenšoties sekmēt papildu centienus Eiropas pētniecības un attīstības darba optimizēšanā un panākt labāku koordināciju, nosakot kopīgus mērķus, plašāk un pilnvērtīgāk ar radioaktīvajiem atkritumiem saistīto jautājumu risināšanā iesaistot nozares pārstāvjus. Sestā ziņojuma par kodolatkritumiem[13] kontekstā Padome izvērtēja ES situāciju kodolatkritumu apsaimniekošanas jomā. Kodolmateriālu un tehnoloģiju neizplatīšana ir pasaules mēroga problēma, kas sabiedrībai atgādina un rada bažas par iespējamiem drošības riskiem, kuri saistīti ar kodolenerģijas izmantošanu un šīs nozares turpmāko attīstību. Ņemot vērā, ka pieaug to valstu skaits, kuras sāk kodolenerģētikas programmas vai apsver to sākšanu, neapšaubāmi ir jāstiprina kodoldrošums, drošība un neizplatīšanas garantijas. Šajā kontekstā Eiropas Savienībai ir nozīmīga loma, izmantojot tai pieejamos ārlietu instrumentus: Instrumentu sadarbībai kodoldrošības jomā (INSC) un Stabilitātes instrumentu[14]. Viena no Komisijas prioritātēm ir turpināt tās atbalstu Kodolieroču neizplatīšanas līguma (NPT) īstenošanai, kopā ar SAEA izstrādājot kopīgu pieeju attiecībā uz kodolieroču izplatīšanas riskiem. Eiropas Komisijas un SAEA 2008. gada 7. maija kopīgajā paziņojumā uzsvērta šā jautājuma nozīme[15]. Komisija plāno iesniegt Padomei un Eiropas Parlamentam paziņojumu par kodolieroču neizplatīšanu. Saistībā ar agrīnu informācijas apmaiņu un brīdināšanu par kodolnegadījumiem ES Komisija ar dalībvalstīm apspriež arī ECURIE sistēmas darbību. 3.2. Licencēšanas jautājumi 3.2.1. Licencēšana Investoriem un citām iesaistītajām personām ir vajadzīga plānošanas stabilitāte un normatīvās nenoteiktības radīto investīciju risku mazināšana. Licencēšana ietver standarta konstrukcijas sertifikāciju, objekta sākotnējās atļaujas, būvatļaujas, darbības licences vai kombinētās licences. Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību, publiskās iestādes ES jārosina harmonizēt un vienkāršot licencēšanas procedūras. 3.2.2. Konstrukcijas sertifikācija Lai gan Eiropā notiek virzība uz licencēšanas prasību harmonizāciju, projektus apstiprina valsts līmenī, pamatojoties uz drošuma apsvērumiem. Tā dēvētais EUR dokuments ir sākotnēji EPR reaktoru licencēšanas vienkāršošanai izstrādāta atomelektrostaciju specifikācija, kuru sagatavojusi Eiropas elektroenerģijas ražošanas potenciālo investoru grupa, kuru (pārsvarā) veido enerģētikas uzņēmumi un citas nozares institūcijas. Lai gan šis dokuments izmantots par pamatu konkursu specifikācijām jaunu reaktoru būvniecībai Somijā ( Olkiluoto AES 3. EPR ) un Bulgārijā ( Belene AES-92), tas nav normatīvs ES līmeņa konstrukcijas drošuma standarts. WENRA ir organizācija, kurā darbojas ES dalībvalstu un Šveices kodolenerģētikas regulatori. Tās galvenie mērķi ir izstrādāt kopīgu pieeju kodoldrošuma jomā, nodrošināt neatkarīgu struktūru, kas spēj izvērtēt kodoldrošumu ES kandidātvalstīs, apvienojot Eiropas regulatorus pieredzes apmaiņai un būtisku drošuma jautājumu apspriešanai. WENRA ir izstrādājusi un regulāri pārskata reaktoru drošumam piemērojamos atsauces līmeņus, ņemot vērā Starptautiskās Atomenerģijas aģentūras (SAEA) noteiktās drošuma prasības. Ieteikums: esošajām un jaunbūvējamām AES jānosaka kopīgi reaktoru drošuma līmeņi. 3.2.3. Trešās paaudzes projekti Pirmās paaudzes reaktori tika izstrādāti pagājušā gadsimta piecdesmitajos un sešdesmitajos gados, un, izņemot Apvienoto Karalisti, nekur citur ES tie vairs nedarbojas. Pārsvarā gan ES-27, gan citur pasaulē darbojas otrās paaudzes reaktori. Trešās paaudzes modernie vieglā ūdens reaktori un konstrukcijas uzlabojumi salīdzinājumā ar iepriekšējām paaudzēm ir labāki gan drošuma, gan ekonomiskā ziņā, un tāpēc tos ierosināts izmantot jauno ES elektrostaciju būvniecībā. Oficiālu definīciju nav, bet šiem reaktoriem raksturīgas šādas iezīmes: - uzlabotas drošuma sistēmas, ieskaitot pasīvos vai iebūvētos drošuma elementus un aizsargapvalkus, kas nodrošina aizsardzību pret iekšējām ietekmēm avārijas gadījumā, kā arī ārējām ietekmēm; - augstāks termiskais lietderības koeficients un līdz ar to mazāks degvielas patēriņš; - ilgāks atomelektrostacijas darbības laiks; - uzlabota degvielas tehnoloģija, samazinot atkritumu daudzumu ar augstu radioaktivitāti. Kā trešās paaudzes reaktoru piemērus var minēt jaunos reaktorus Olkiluoto (Somijā), Flamanville (Francijā) un Belene (Bulgārijā). Tāpat atomelektrostacijas stingri jāsargā pret sabotāžas vai teroristu uzbrukuma mēģinājumiem un iespējamām kodolmateriālu zādzībām. Jaunāko ES elektrostaciju konstrukcijā ir iestrādāti aizsardzības pasākumi un drošības prasības, kas ir paraugs kodoldrošības un neizplatīšanas jomā. Ieteikums: jaunbūvējamajos objektos ES jāizmanto tikai tādas konstrukcijas, kuru drošuma un drošības līmenis atbilst trešās paaudzes vai turpmāku uzlabojumu parametriem. 3.3. Finansēšanas jautājumi AES būvniecības izmaksas ievērojami pārsniedz līdzvērtīgas termoelektrostacijas būvniecības izmaksas, kurā izmanto akmeņogles vai dabasgāzi. Tomēr, patiecoties zemākām un paredzamākām kodoldegvielas izmaksām, AES ekspluatācijas izmaksas projektā paredzētajā darbības laikā ir mazākas. Taču sākotnējo investīciju apjoms un to atmaksāšanai vajadzīgais laiks nozīmē augstu risku privātiem uzņēmumiem, kas pārdod elektroenerģiju saskaņā ar īstermiņa līgumiem vai biržās. Līdz šim tas ir veicinājis izvēli par labu tādām elektrostacijām, kuru kapitāla izmaksas ir zemākas, bet degvielas izmaksas ir augstākas un, iespējams, svārstīgākas (piemēram, termoelektrostacijas, kas darbojas ar dabasgāzi). Fosilā kurināmā cenu pieaugums pēdējos piecos gados ir svarīgs iemesls finansējuma struktūras pārskatīšanai, tādējādi atjaunojot interesi par investīcijām jaunu AES būvei. Tomēr patlaban esošā pasaules kredītu tirgu nestabilitāte tuvākajā laikā var apgrūtināt vērienīgu investīciju projektu īstenošanu. Tajā pašā laikā pieaugošās būvmateriālu un darbaspēka izmaksas ir sadārdzinājušas visu veidu jaunu elektrostaciju būvniecību. Visiem elektroenerģijas ģenerēšanas veidiem ir kāds negatīvs ārējais efekts — trešām personām radītas izmaksas, ko tiešā veidā nesedz ražotājs —, un ražošanas izmaksās šīs ārējās izmaksas bieži vien netiek atspoguļotas. Kodolenerģētikas būtiskākās ārējās izmaksas, t. i., ekspluatācijas izbeigšanas un atkritumu apsaimniekošanas izmaksas, būtu jāiekļauj elektroenerģijas cenā[16]. Globālās sasilšanas mazināšanas pasākumi, kas varētu ekonomiskā ziņā nodrošināt vienlīdzīgus nosacījumus kodolenerģijai, piemēram, efektīvs emisiju tirdzniecības mehānisms ir veids, kā elektroenerģijas cenā iekļaut fosilā kurināmā izmantošanas ārējās izmaksas. ES ir svarīgi nodrošināt, ka kodolenerģētikas projektiem netiek piešķirtas valsts subsīdijas. Šo jautājumu ir iespējams risināt dažādos veidos[17]. 3.3.1. AES izmaksu struktūra Atomelektrostaciju būvniecības izmaksas ir būtiskākais faktors, kas ietekmē kodolenerģijas konkurētspēju. Neraugoties uz augstajām investīciju izmaksām (aptuveni 70 % no kopējām ražošanas izmaksām kodolenerģijas gadījumā salīdzinājumā ar aptuveni 40 % akmeņogļu un 30 % dabasgāzes gadījumā) un to, ka jāiekļauj visas atkritumu apsaimniekošanas un ekspluatācijas pārtraukšanas izmaksas, atomelektrostacijas spēj konkurēt ar termoelektrostacijām, kurās izmanto fosilo kurināmo (EUR 40–45/MWh un nav emisiju tirdzniecības izmaksu). Atomelektrostaciju darbības uzlabojumi pēdējos 10–15 gados ir palielinājuši elektrostaciju pieejamību un jaudu, tādējādi vēl vairāk pazeminot ražošanas izmaksas. Tā kā elektrostacija tās būvniecības laikā nenes peļņu, ilgais būvniecības laiks un būvdarbu termiņu kavējumi automātiski nozīmē augstākas kredītu izmaksas procentu dēļ. Standartizēti regulatīvie procesi attiecībā uz objekta atrašanās vietas izvēli, licencēšanu un būvniecību saīsinātu kopējo nepieciešamo laiku un palielinātu paļāvību, ka tad, ja elektrostacija uzbūvēta saskaņā ar projektu, tiks atļauta tās ekspluatācija. 3.3.2. Vienlīdzīgi nosacījumi finansēšanas jomā Lai izdotos pāreja uz zemu oglekļa emisiju tautsaimniecību, ES ir jārod līdzsvars starp tirgus investīciju lēmumiem un regulējumu. Lai gan lēmumus par tehnoloģijām un konkrētiem investīciju projektiem neapšaubāmi ietekmē tirgus, publiskajām iestādēm ir ļoti svarīga loma investīciju virzīšanā tīras enerģijas ražošanai, nodrošinot skaidru un uzticamu ilgtermiņa politiku. Lai gan jaunu AES būvniecība ir jāfinansē privātiem uzņēmumiem un kapitāla tirgum, atsevišķi finansēšanas atvieglošanas pasākumi varētu būt attaisnojami, īpaši ņemot vērā to, ka iepriekšējā gada laikā vispārējais investīciju klimats liela apjoma kredītu ņēmējiem ir kļuvis nelabvēlīgāks. Eiropas Investīciju banka 2007. gadā pārskatīja savu investīciju politiku, iekļaujot ar kodolenerģētiku saistītus projektus. Euratom aizdevumi līdz šim ir tikuši piešķirti jaunām kodoliekārtām un reaktoru drošuma uzlabošanai kandidātvalstīs un citās valstīs. Šā instrumenta izmantošanu ierobežo Padomes pieņemtais maksimālais līmenis. Pašlaik pieejamā summa varētu nodrošināt tikai nelielu daļu no 2 vai 3 projektiem vajadzīgā finansējuma. Komisija ir ierosinājusi palielināt aizņēmumu un aizdevumu maksimālos līmeņus attiecībā uz Euratom aizdevumiem un ir apņēmības pilna attiecīgajā brīdī īstenot šo ierosinājumu[18]. Šie aizdevumi tiek izsniegti ar tādām procentu likmēm, kādas ir tirgū, līdzekļus aizņemoties starptautiskajā kapitāla tirgū; tie nenāk no Kopienas budžeta un nav uzskatāmi par subsīdijām. 3.4. Civiltiesiskā atbildība par kaitējumu kodolenerģētikas jomā Atomelektrostaciju operatori atbild par jebkuru to radīto kaitējumu, tāpēc tiem ir jābūt apdrošinātiem. Valstu tiesību aktus papildina virkne starptautisku konvenciju[19]. Kompensācija, kas pārsniedz konvencijās un valstu tiesību aktos noteikto maksimumu, ir jāsedz no individuālās apdrošināšanas vai attiecīgajai valstij ir jāuzņemas atbildība kā pēdējās instances apdrošinātājam, kā tas ir ar atbildību citās rūpniecības nozarēs. Papildu informāciju sk. II pielikumā. Ieteikums: ir jāizstrādā konsekventāka un labāk harmonizēta atbildības shēma, lai nodrošinātu salīdzināmu aizsardzības līmeni visiem iedzīvotājiem un radītu vienlīdzīgus nosacījumus ES kodolenerģētikas nozarei. 4. KODOLDEGVIELAS PIEGāžU DROšīBA Kodolreaktoru operatori parasti iegādājas urāna rūdas koncentrātu un noslēdz līgumus ar kodoldegvielas cikla pakalpojumu sniedzējiem, lai tie koncentrātu pārvērstu urāna heksafluorīdā, to bagātinātu un ķīmiski pārvērstu urāna oksīdā un, visbeidzot, pārstrādātu kodoldegvielā izmantošanai kodolreaktorā. Attiecībā uz visām šīm ražošanas darbībām pārsvarā tiek slēgti ilgtermiņa līgumi (parasti uz 5 gadiem, bet nav nekas neparasts, ja līgumi noslēgti uz 10 vai pat vairāk gadiem). Tūlītēji darījumi piegādēm tiek izmantoti maz, tomēr ilgtermiņa līgumu cenas bieži vien ir piesaistītas nesenu tūlītējo darījumu cenām. 4.1. Piedāvājuma un pieprasījuma situācija, investīciju vajadzība (1. pielikuma 4. att.) Eiropas Savienībā ir aptuveni viena trešdaļa no visiem pasaules reaktoriem, tātad arī vajadzības pēc kodoldegvielas atbilst aptuveni vienai trešdaļai no pasaules kodoldegvielas tirgus. ES kodolenerģētikas nozarei ir vajadzīgās jaudas, lai apmierinātu ES urāna bagātināšanas un kodoldegvielas ražošanas vajadzības (izņemot Krievijas projektētajiem VVER reaktoriem), bet trūkst jaudu urāna pārstrādei, un ES ir atkarīga no urāna importa. Kodoldegvielas cikls aprakstīts II pielikumā. 5. SECINāJUMI Kodolenerģijai ir būtiska loma pārejā uz zemu oglekļa emisiju tautsaimniecību, un tā samazina ES atkarību no ārējām piegādēm. Dalībvalstīm pašām ir jāizvēlas, vai enerģētikas bilancē iekļaut kodolenerģiju. Tomēr noteikti jāuzsver, ka tad, ja drīz pieņems stratēģiskos lēmumus par investīcijām kodolenerģētikas un atjaunojamo enerģijas avotu ģenerācijas jaudās, jau pēc 2020. gada gandrīz divas trešdaļas no ES elektroenerģijas ģenerācijas jaudām būs ar zemām oglekļa emisijām. Eiropas Savienības uzdevums ir nodrošināt, ka šis enerģijas avots tiek attīstīts, ievērojot augstākos drošuma standartus. Tāpat Eiropas Savienībai būtu jāsekmē tas, lai noteikumi par jaunu atomelektrostaciju būvniecības licencēšanu un drošumu būtu konsekventāki. Tas veicinātu investīcijas un garantētu iedzīvotājiem, ka šie lēmumi tiek īstenoti, pamatojoties uz skaidriem un pārskatāmiem noteikumiem. Atbilstīgs jaunu kodolenerģētikas investīciju tiesiskais regulējums atvieglotu turpmākās investīcijas šajā nozarē un tādējādi veicinātu energoapgādes drošību. Stratēģiskie investīciju lēmumi, kas tiek pieņemti elektroenerģijas ražošanas jomā, ES vairākas desmitgades ietekmēs CO2 emisiju apjomu, konkurētspēju un energoapgādes drošību. Publiskās iestādes var dot savu ieguldījumu, izveidojot paredzamas un efektīvas licencēšanas procedūras un veicinot sabiedrības piekrišanu, risinot jautājumus, kas saistīti ar bažām par kodoldrošumu, atkritumu apsaimniekošanu un ekspluatācijas pārtraukšanu. Jāapsver arī jautājums par to, kā atvieglot piekļuvi finansējumam. ES kodolenerģētikas nozare ir pasaules līmeņa līderis kodoltehnoloģiju ziņā, un tā spēj nodrošināt reaktoru aprīkojumu un lielāko daļu kodoldegvielas cikla pakalpojumu, lai gan dabīgais urāns pārsvarā tiek importēts. Līderpozīcijas saglabāšanai un lai attīstītu nākamās paaudzes kodolreaktorus, kas vajadzīgi zemu oglekļa emisiju ES ambiciozās vīzijas 2050. gadam praktiskai īstenošanai, saskaņā ar SET plāna Eiropas rūpniecības iniciatīvu jāizvērš pētniecība un attīstība atoma kodola dalīšanas enerģētikas vajadzībām. ES uzdevums ir turpināt attīstīt modernāko kodolenerģētikas regulējumu, kas saskaņā ar Euratom līguma prasībām atbilst stingrākajiem drošuma, drošības un neizplatīšanas standartiem, un, izmantojot ārlietu instrumentus, sekmēt trešo valstu piekļuvi šim regulējumam. Komisija gatavo pārskatītu priekšlikumu par direktīvu, ar ko izveido Kopienas regulējumu kodoldrošuma jomā. Komisija atbalsta jau esošo kodolatkritumu apsaimniekošanas tehnisko risinājumu īstenošanu. Visā Eiropas Savienībā kodolenerģētikas jomā būtu jāsaglabā augsts aizsardzības pasākumu līmenis, kas ir drošības paraugs ES un ārpus tās, un, izmantojot ārējās sadarbības instrumentus, ES ir jāturpina centieni stingru drošuma un drošības standartu veicināšanā starptautiskā līmenī. Kodoldegvielas piegāžu drošību nedrīkst uzskatīt par pašsaprotamu — īpaši, ja kodolenerģijas programmu aktīva īstenošana radītu strauju globālu pieprasījuma palielināšanos. Tomēr situācija ir labāka nekā fosilā kurināmā gadījumā, jo urāns ir plaši pieejams un kodolmateriālus var pārstrādāt vairākas reizes. Nozarei ir jāpalielina savas jaudas atbilstoši pieprasījumam, bet, izņemot jaunas raktuves, to var paveikt, kamēr tiek būvēta jauna atomelektrostacija. Ja būs pietiekami pierādījumi par papildu pieprasījumu, tiks radītas vajadzīgās pārstrādes jaudas. Lai gan vajadzīgie kapitālieguldījumi bieži vien ir ievērojami, finanšu tirgi ir apzinājušies ar enerģētiku saistīto investīciju peļņas potenciālu, un finansiāli drošiem projektiem kapitāls ir pieejams. ES un citur jau tiek veiktas apjomīgas jaunas investīcijas. Dabīgā urāna ražošanas apjoma palielināšana ir laikietilpīgāka, bet paredzams, ka nākamajos 5–10 gados tā ievērojami palielināsies. Vērtējot pēc pašreizējā patēriņa apjoma, pasaules urāna resursi ir pietiekami[20]. Tomēr ilgtermiņā, lai samazinātu urānu resursu izsīkšanu, būs vajadzīgas jaunas reaktoru tehnoloģijas. ES kodolenerģētikas nozarei joprojām ir ļoti svarīga diversificētu piegāžu politikas īstenošana. Mazais būtisku tirgus dalībnieku skaits dažādajos kodoldegvielas cikla posmos var radīt neparedzētus piegāžu ierobežojumus. Ņemot vērā, ka urāns jāimportē un ka ES ir kodoltehnoloģiju izstrādes līderis, ES svarīgi turpināt un attīstīt sadarbību ar trešām valstīm, īpaši izmantojot Euratom nolīgumus par kodolenerģijas izmantošanu nemilitāriem mērķiem un sadarbību pētniecības jomā. [1] Kodolenerģētikas paraugprogramma, COM(2007)565, 4.10.2007. [2] EESLK atzinums par Komisijas Kodolenerģētikas paraugprogrammu (TEN/283, 12.7.2007.); Eiropas Parlamenta deputāta Maldeikis ziņojums „Par Eiropas Atomenerģijas kopienas darbības novērtēšanu — Eiropas kodolenerģētikas politikas 50 gadi” (A6-0129/2007, 2.4.2007.); Eiropas Parlamenta deputāta Reul ziņojums „Par konvenciālajiem enerģijas avotiem un energotehnoloģiju” (A6-0348/2007, 24.10.2007.). [3] World Energy Outlook 2006 , Starptautiskā Enerģētikas aģentūra. [4] Nuclear Energy Outlook , ESAO/KEA, publicēts 2008. gada oktobrī. [5] http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_297_en.pdf [6] Ņemot vērā jēlnaftas cenu neparedzamību, attīstība saskaņā ar pašreizējām tendencēm aprakstīta, lietojot līdz 2020. gadam prognozētā pieauguma diapazonu atkarībā no tā, vai naftas cenas būs mērenas vai augstas. Mērenas cenas nozīmētu, ka 2020. gadā naftas cena būtu USD 61 (2005. gada cenās) par barelu. Augstas cenas nozīmētu, ka 2020. gadā naftas cena būtu USD 100 (2005. gada cenās) par barelu. [7] ES enerģētikas politikas pārskatā SEA arī norāda: „(..) ES kodolenerģijas ražošanas jaudas turpmāk samazināsies, ja vien tuvākajā nākotnē netiks veiktas būtiskas investīcijas, lai pagarinātu elektrostaciju darbības laiku un aizstātu iekārtas, kuru ekspluatācijas cikls tuvojas beigām. Ja investīcijas netiks veiktas, šā zemu oglekļa emisiju avota izmantojums elektroenerģijas ražošanā līdz 2020. gadam var samazināties no 31 % līdz 21 % no kopējā ES saražotā elektroenerģijas apjoma” . [8] Saskaņā ar Euratom līguma 41. pantu par investīciju projektiem, kas saistīti ar kodoldegvielas ciklu ES, ir jāziņo Komisijai pirms līgumu noslēgšanas ar piegādātājiem, vai trīs mēnešus pirms darbu sākuma gadījumos, kad uzņēmums darbu plāno paveikt ar paša spēkiem. [9] Šajā skaitlī ir ņemti vērā apstiprinātie lēmumi par jaunām AES, apstiprinātie darbības laika pagarinājumi un līdz šim paziņotie slēgšanas lēmumi, bet nav iekļauti pieņēmumi par iespējamām jaunām AES. [10] 45 % AES ir vecākas par 25 gadiem, 25 % — līdz 20 gadus vecas (1. pielikuma 3. att.). [11] Saskaņā ar pašreizējo politiku Vācijas reaktoru ģenerācijas jaudas ir ierobežotas, jo reaktori būtu jāslēdz pēc aptuveni 32 ekspluatācijas gadiem, kas nozīmē, ka pašlaik darbojošies reaktori līdz 2022. gadam tiktu slēgti. Beļģijā darbības laika robeža ir 40 gadi, un pašlaik ir paredzēts, ka līdz 2025. gadam visi esošie reaktori tiks slēgti. Arī Zviedrija ir pieņēmusi politisku lēmumu pakāpeniski pārtraukt kodolenerģijas izmantošanu, bet konkrēti pasākumi šajā sakarā vēl nav īstenoti. [12] Eirobarometra īpašais izdevums Nr. 297 Attitudes to radioactive waste , publicēts 2008. gada jūlijā. [13] COM(2008) 542, 8.9.2008. [14] COM(2008) 312: „Pievēršoties starptautiskajai kodolnozares drošības un drošuma problēmai”. [15] www.iaea.org/NewsCenter/News/PDF/iaea_euratom070508.pdf [16] Komisijas ieteikums par pietiekamu finanšu līdzekļu paredzēšanu ekspluatācijas pārtraukšanas fondiem, OV L 330, 28.11.2006. [17] Apvienotā Karaliste nesen izstrādātajā Enerģētikas tiesību aktā ir noteikusi, ka, lai novērstu valsts atbalsta saņemšanu, jaunu atomelektrostaciju būvēšana ir jāierosina, jāfinansē un tās jābūvē un jāekspluatē privātajam sektoram. [18] COM(2002) 457 galīgā redakcija, 6.11.2002. [19] Parīzes 1960. gada Konvencija (ESAO) par trešo personu atbildību kodolenerģētikas jomā, kuru papildina Briseles 1963. gada papildu konvencija un kura stājās spēkā 1968. gadā. Vīnes 1963. gada Konvencija (SAEA) par civiltiesisko atbildību par kaitējumu kodolenerģētikas jomā; stājās spēkā 1977. gadā. [20] Neņemot vērā to, ka resursu izmantošana varētu kļūt efektīvāka, ja nākotnē tiktu izmantoti IV paaudzes reaktori.