Komisijas darba dokuments par Kopienas rīcības plānu dzīvnieku aizsardzībai un labturībai (2006-2010) - Ierosināto darbību stratēģiskais pamats {SEC(2006) 65} /* COM/2006/0014 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 23.01.2006. COM(2006) 14 galīgā redakcija KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Kopienas rīcības plānu dzīvnieku aizsardzībai un labturībai (2006–2010) Ierosināto darbību stratēģiskais pamats {SEC(2006) 65} SATURS 1. 1. DARBĪBA – Pašreizējā dzīvnieku aizsardzības un labturības minimālā standarta uzlabošana 3 1.1. Vispārēja informācija 3 1.2. Dzīvnieku labturība kā Kopienas politiku stūrakmens 4 1.3. Dzīvnieku labturība reformētās kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) uzmanības centrā 5 2. 2. DARBĪBA – Piešķirt augstu prioritāti uz politiku vērstas turpmākas dzīvnieku aizsardzības un labturības pētniecības un 3R principa piemērošanas veicināšanai 6 2.1. Vispārēja informācija 6 2.2. Eiropas Dzīvnieku aizsardzības un labturības centrs vai laboratorija 7 2.3. Jaunu praktisku līdzekļu izmantošana dzīvnieku labturības nodrošināšanai 8 2.4. 3R principu piemērošana eksperimentos izmantotiem dzīvniekiem 8 3. 3. DARBĪBA – Ieviest standartizētus dzīvnieku labturības rādītājus 10 3.1. Vispārēja informācija– integrēta pieeja 10 3.2. ES etiķete dzīvnieku labturībai – ražošanas sistēmu klasificēšana atbilstīgi piemērotajām labturības prasībām 10 4. 4. DARBĪBA – Nodrošināt dzīvnieku īpašnieku/kopēju, kā arī visas sabiedrības lielāku iesaistīšanos un informētību par pašreizējiem dzīvnieku aizsardzības un labturības standartiem un pilnīgu izpratni par to nozīmi dzīvnieku aizsardzības un labturības veicināšanā. 11 4.1. Vispārēja informācija– sabiedriskās domas izmaiņas 11 4.2. Līdzšinējie panākumi 11 4.3. Informēts dzīvnieku kopējs/turētājs un plašāka sabiedrība: labākie dzīvnieku labturības aizstāvji 12 5. 5. DARBĪBA – turpmāks starptautisko iniciatīvu atbalsts, lai palielinātu izpratni un rastu vienprātību par dzīvnieku labturību 13 5.1. Vispārēja informācija 13 5.2. Sadarbība ar Pasaules Dzīvnieku veselības organizāciju – OIE 13 5.3. Dzīvnieku labturības veicināšana ES daudzpusējās un divpusējās attiecībās 14 5.4. Jaunattīstības valstu izglītošana par dzīvnieku labturību un jaunu tirdzniecības iespēju radīšana 15 1. 1. DARBĪBA – PAšREIZēJā DZīVNIEKU AIZSARDZīBAS UN LABTURīBAS MINIMāLā STANDARTA UZLABOšANA 1.1. Vispārēja informācija Lai gan pēdējos gados dzīvnieku labturības jomā ir gūti ievērojami panākumi, jau paaudzēm ilgi sabiedrības ir atzinušas savu pienākumu rūpēties par dzīvniekiem, un daudzās valstīs jau sen ir tiesību akti par dzīvnieku aizsardzību un nežēlības novēršanu. Pirmo tiesību aktu par dzīvnieku labturību ES līmenī pieņēma 1974. gadā, un tas attiecās uz dzīvnieku aizsardzību kaušanas laikā[1]. No šīs direktīvas apsvērumiem redzams, kādu nozīmi jau toreiz pievērsa dzīvnieku labturībai un nevajadzīgu ciešanu novēršanai: „Tā kā Kopienai būtu jārīkojas, lai novērstu jebkādu nežēlības izpausmi attiecībā uz dzīvniekiem; tā kā būtu vēlams vispirms izstrādāt nosacījumus, lai dzīvniekiem kaušanas laikā novērstu nevajadzīgas ciešanas”. Turpmākajos gados tika izdoti daudzi Kopienas tiesību akti par dzīvnieku aizsardzību. Komisijai ir pienākums gādāt, lai jaunie tiesību akti par dzīvnieku labturības standartiem būtu pamatoti ar jaunākajām zinātnes atziņām, ekspertu slēdzieniem un praktisko pieredzi. Tā kā Komisija ir EK līgumu sargātāja, tā ir arī atbildīga par Kopienas tiesību aktu pienācīgu ieviešanu un īstenošanu un Komisijas pārbaudes dienestam (Pārtikas un veterinārajam birojam: PVB) ir svarīga nozīme šā uzdevuma izpildē. Šīs politikas zinātnisko pamatu veido arī daudzupadomdevēju iestāžu darbība: Zinātniskā veterinārā komiteja[2], Dzīvnieku veselības un labturības zinātniskā komiteja[3], Padomdevēja grupa biotehnoloģijas ētikas jautājumos ( GAIEB ) un nesen izveidotā Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde[4]. Attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem līdzšinējos tiesību aktos galvenokārt ir viņu aizsardzības noteikumu minimums. Sīkāk izstrādāti noteikumi ir noteikti tikai dažu lauksaimniecības dzīvnieku sugām (teļiem, cūkām un dējējvistām), tai pašā laikā citām sugām – gaļas liellopiem un slaucamajām govīm, aitām, tītariem, pīlēm utt. ir noteiktas tikai vispārējas prasības. Īpašu dzīvnieku labturības standartu trūkumu lielākajai lauksaimniecības dzīvnieku sugu daļai pašlaik ir grūti pamatot, ņemot vērā pieejamās zinātniskās atziņas un panākumus, kas šajā jomā ir gūti starptautiskajos forumos, piemēram, Eiropas Padomē[5]. Pakāpeniski krājas informācija par zivju jutīgumu, tas ir jautājums, kam jau pievērsās Eiropas Padome, OIE gatavo labturības vadlīnijas saimniecībā audzētām zivīm. Kopš 80. gadiem ES vides politikā ir iekļauti tiesību akti, kas līdzās vienotā tirgus saskaņošanai veicināja dzīvnieku labturības uzlabošanu. Ieviešot 175. pantu, Kopienas tiesību aktos iekļāva papildu dzīvnieku aizsardzības un labturības aspektus. Uz Komisijas vides politiku attiecas, piemēram, tādas jomas kā humānu medību rīku lietošanas standarti, savvaļas dzīvnieku tirdzniecība, dzīvnieku turēšana zooloģiskajos dārzos un noteiktu roņu mazuļu ādu ievešana utt. ES Vides rīcības programma Vide 2010: Mūsu nākotne ir mūsu rokās attiecas uz laikposmu no 2001. līdz 2010. gadam, un viens no tās īpašiem mērķiem ir dabisko biotopu un savvaļas dzīvnieku aizsardzība. Starptautiskajā līmenī Kopiena ir noslēgusi nolīgumu ar Kanādu un Krievijas Federāciju par starptautiskajiem humānu medību rīku lietošanas standartiem un saturā līdzīgu nolīgumu saskaņota protokolā veidā – ar ASV. Eksperimentos izmantoto dzīvnieku jomā Komisija jau 1985. gadā iesniedza priekšlikumu direktīvai par to dzīvnieku aizsardzību, kurus izmanto eksperimentiem vai citiem zinātniskiem mērķiem. Turklāt ar Padomes Lēmumu 1999/575/EC Kopiena kļuva par līgumslēdzējpusi Eiropas Padomes konvencijā ETS 123 par mugurkaulnieku aizsardzību, kurus izmanto eksperimentiem un citiem zinātniskiem mērķiem. Tas vēl vairāk pastiprina apņemšanos pielikt pūles, lai aizstātu eksperimentos izmantotos dzīvniekus, kā arī uzlabotu jau izmantoto dzīvnieku labturību. ES gadā izmanto pētniecībā un testēšanā aptuveni 10 miljonus dzīvnieku , gandrīz 25 % ir obligātā testēšana, tostarp nekaitīguma pārbaude, pārtikas pārbaude un medikamentu pārbaude. Nesen ir samazinājusies dzīvnieku izmantošana rūpniecībā un pētniecībā, ko izraisījusi jaunu ķīmisko vielu un metožu atklāšana, nevis alternatīvu, ar dzīvniekiem nesaistītu metožu izmantošana obligātajā testēšanā. 1.2. Dzīvnieku labturība kā Kopienas politiku stūrakmens Protokolā par dzīvnieku aizsardzību un labturību, kas EK Līgumam pievienots ar Amsterdamas līgumu, ir noteiktas darbības jomas, kurās Kopienai un dalībvalstīm, izstrādājot un īstenojot savu politiku, jāpievērš īpaša uzmanība visu dzīvnieku labturības prasībām. Dažādās aptaujās ES pilsoņi ir pierādījuši pieaugošu izpratni par augstajiem dzīvnieku labturības standartiem, kas gan tieši, gan netieši var ietekmēt pārtikas nekaitīgumu un kvalitāti. Tādēļ ir svarīgi šīm tendencēm pielāgot lauksaimniecības reglamentējošās un atbalsta sistēmas. Komisija Baltajā grāmatā par pārtikas nekaitīgumu ir atzinusi saistību starp pārtikas nekaitīgumu un dzīvnieku labturību un nodrošina integrētu pieeju dzīvnieku veselībai, labturībai un pārtikas nekaitīguma kontrolēm visā pārtikas apritē, jo īpaši ar Regulu (EK) 882/2004[6]. Šajā regulā ir paredzēta arī dalībvalstu kompetentu iestāžu personāla mācību kursu organizēšana, lai izstrādātu saskaņotu pieeju oficiālajām pārbaudēm dalībvalstīs. Tomēr šādas mācības var uzskatīt tikai par papildinājumu, un tās nevar aizstāt dalībvalstu iekšējās mācības. Dalībvalstīm var piedāvāt arī forumu, kur varētu dalīties pieredzē par dzīvnieku labturības īstenošanu, tādējādi atvieglojot labāko paņēmienu izplatīšanu. Lai maksimāli samazinātu informācijas nodošanas izmaksas, novērstu pārklāšanos un palielinātu administratīvo efektivitāti, ir jāapsver moderno tehnoloģiju un e-pārvaldes izmantošana, lai veiktu uzdevumus, kas saistīti ar paredzētās informācijas nodošanu un apstrādi. Saskaņā ar Padomes Lēmumu 90/424/EEK par izdevumiem veterinārijas jomā Komisija dod finansiālu ieguldījumu informācijas politikas izstrādei dzīvnieku aizsardzības jomā un paredz finansējumu pētījumiem, kas vajadzīgi, lai sagatavotu un pilnveidotu tiesību aktus dzīvnieku aizsardzības jomā. Būtu jāizpēta arī iespēja izmantot Padomes Lēmumā 90/424 paredzētos līdzekļus, lai finansiāli atbalstītu galvenās iniciatīvas, kas izklāstītas šim dokumentam pievienotajā rīcības plānā. Komisijai ir liela atbildība par izmēģinājumu dzīvnieku aizsardzību, alternatīvu metožu izvērtēšanu dzīvnieku izmantošanai eksperimentos, humānu medību rīku izmantošanu savvaļas dzīvniekiem, zooloģisko dārzu dzīvnieku labturību, savvaļas dzīvnieku un apdraudētu sugu tirdzniecību. Citās politikas jomās, piemēram, apdraudēto sugu saglabāšanā, bioloģiskās un ģenētiskās daudzveidības uzturēšanā un biotehnoloģijas sasniegumu jomā (dzīvnieku klonēšana) ir rūpīgi jāapsver iespējamās sekas attiecībā uz dzīvnieku labturību. Saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku Komisijas stratēģijā attiecībā uz noturīgu Eiropas akvakultūras attīstību[7] ir uzsvērta vajadzība uzlabot saimniecībā audzētu zivju labturību un tas, ka jāņem vērā tādu organizāciju kā Eiropas Padome ieteikumi par iespējamiem īpašiem tiesību aktiem saimniecībā audzētu zivju aizsardzībai. Attiecībā uz izmēģinājumu dzīvnieku aizsardzību Komisija pašlaik gatavo Direktīvas 86/609/EEK pārskatīšanu. Pārskatīšanas mērķis ir stiprināt ES tiesību aktus jomā, kas attiecas uz eksperimentiem ar dzīvniekiem, un gādāt, lai dzīvnieki, kurus joprojām izmanto eksperimentiem, saņem pienācīgu aprūpi un humānu attieksmi. Veicot pārskatīšanu, īpašu uzmanību pievērsīs prasībām par eksperimentu atļaušanu, personālu, iestādījumiem un to iestādījumu pārbaudi, kas audzē, piegādā vai izmanto laboratorijas dzīvniekus, kā arī ētiskas pārbaudes procedūras ieviešanu. Dažādu to Komisijas ģenerāldirektorātu sadarbība, kas atbild par dzīvnieku labturību, noteikti atvieglos Komisijas uzdevumu Līguma protokola prasību izpildē. Būtu sistemātiskāk jāveido kompetenču tīkls, lai nodrošinātu pienācīgu ilgtermiņa stratēģiju ievērošanu un reaģētu uz pieaugošajām ES pilsoņu prasībām uzlabot dzīvnieku aizsardzības standartus. 1.3. Dzīvnieku labturība reformētās kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) uzmanības centrā Nesenie KLP refomas pasākumi ieviesa tiešmaksājumu saņēmējiem savstarpējās atbilstības principu ar vairākiem standartiem, tostarp dzīvnieku labturības standartus, kas jāievēro no 2007. gada. Jebkurš konstatētais pārkāpums izraisīs sankciju, samazinot vai atņemot izmaksātās subsīdijas, turklāt sankciju sistēmu piemēro tā, lai tā ir samērojama ar pārkāpuma smagumu. Tomēr attiecībā uz iespējamiem guvumiem dzīvnieku labturībā, svarīgāki ir paradzētie pasākumi saistībā ar lauku attīstības politiku . Atbalstu ieguldījumiem lauku saimniecībās vai lauksaimniecības produktu pārstrādei un realizācijai var piešķirt, lai uzlabotu dzīvnieku labturību. Turklāt arī agrovides pasākumos iespējams iekļaut prasību ievērot attiecīgo dzīvnieku labturības normu kā atbalsta piešķiršanas nosacījumu, kura ievērošanu garantē dalībvalstis. Ir ieviesti arī šādi jauni papildu pasākumi: - nodaļa „Agrovides pasākumi” ir papildināta ar atbalsta pasākumu lauksaimniekiem, kuri lopkopībā izmanto paņēmienus, kas pārsniedz labas lopkopības prakses pamatnoteikumus, - nodaļā „Standartu ievērošana” ir paredzēta finansiāla palīdzība lauksaimnieku saimnieciskajai darbībai, lai pielāgotos to standartu prasībām, kas pamatojas uz Kopienas tiesību aktiem vides, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības jomā. Papildus var atbalstīt „lauksaimniecības konsultāciju dienestu” izmantošanu, kas palīdz lauksaimniekiem ieviest standartus, - nodaļā „Pārtikas nekaitīgums” ir paredzēts piešķirt atbalstu par dalību pārtikas kvalitātes shēmās (tostarp shēmās, kuras pamatojas uz augstiem dzīvnieku labturības standartiem), un ražotāju grupām, kuras, informē, veicina un reklamē atbalstītās kvalitātes shēmas, tostarp arī tās, kuru pamatā ir uzlaboti „dzīvnieku labturības” noteikumi. Tātad ir skaidrs, ka reformētajā KLP dalībvalstu un Komisijas rīcībā ir vairāk līdzekļu, lai reaģētu uz sabiedrības prasību nodrošināt stabilu ražošanu un uzlabotus dzīvnieku labturības standartus. Komisija Eiropas rīcības plānā par ekoloģiski tīru pārtiku un bioloģisko lauksaimniecību[8] uzsvēra, ka bioloģiskai lauksaimniecībai sabiedrībā ir divkārša nozīme (to vēlāk atbalstīja Padome[9]): aizsargāt vidi un dzīvnieku labturību un apmierināt patērētāju pieprasījumu. Šajā Rīcības plānā Komisija apņēmās darīt zināmus bioloģiskās lauksaimniecības pakalpojumus sabiedrībai, nosakot augstu dzīvnieku labturības līmeni par vienu no bioloģiskās lauksaimniecības mērķiem. Šis īpašais pasākums tagad ir īstenojies priekšlikumā (jaunai) Padomes regulai par bioloģisko lauksaimniecību un bioloģisko produktu marķēšanu. Šajā priekšlikumā paredzēts princips, ka bioloģiskajā lauksaimniecībā ievēro visaugstāko dzīvnieku labturības līmeni. 2. 2. DARBĪBA – PIEšķIRT AUGSTU PRIORITāTI UZ POLITIKU VēRSTAS TURPMāKAS DZīVNIEKU AIZSARDZīBAS UN LABTURīBAS PēTNIECīBAS UN 3R PRINCIPA PIEMēROšANAS VEICINāšANAI 2.1. Vispārēja informācija Saskaņā ar EK Līguma protokola saistībām Kopienas finansētā pētniecības politikā īpaši iekļauj nepieciešamību ņemt vērā dzīvnieku labturības un ētikas jautājumus, īstenojot pētniecības politiku. Vajadzības gadījumā pievēršot uzmanību jauno tehnoloģiju ētiskajiem aspektiem, ir svarīgi, ka dzīvnieku labturības jomā gūtie sasniegumi būtu zinātniski pamatoti. Tas attiecas uz tām jaunajām biotehnoloģijām (dzīvnieku klonēšana), kas visticamāk var ietekmēt dzīvnieku labturību, taču tas ir svarīgi arī dažu mūsdienīgu lauksaimniecības sistēmu attīstībā, piemēram, ekstensīvā vai bioloģiskā ražošanā. Tādēļ ar dzīvnieku labturību saistītajai politikai un ieteikumiem būtu jāņem vērā jaunākā pieejamā zinātniskā informācija. Ja tomēr trūkst objektīvas informācijas, kas vajadzīga piemērotas politikas un ieteikumu izstrādāšanai, tas būtu jāizmanto, nosakot jaunas pētniecības prioritātes. Komisija ir atbalstījusi vairākus lauksaimniecības dzīvnieku labturības pētniecības projektus[10], sākot no socioloģiskiem pētījumiem par patērētāju uzvedību līdz pētījumiem par mājputnu un teļu labturību saimniecībās[11] un, izmantojot pārtikas kvalitātes un pārtikas nekaitīguma aspektu, tā pašlaik atbalsta integrētu projektu „Dzīvnieku labturības iekļaušana pārtikas kvalitātes ķēdē: no sabiedrības protestiem līdz uzlabotai labturībai un pārskatāmai kvalitātei”[12]. Ir atbalstīti arī vairāki projekti par lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanas un reprodukcijas (un jaunām reprodukcijas tehnoloģijām, piemēram, klonēšanu) ētiskiem, juridiskiem un sociāliem aspektiem. Tiek atbalstīta arī pētniecība saistībā ar globālajām izmaiņām un ekosistēmām attiecībā uz saprātīgām ķīmisko vielu pārbaudes stratēģijām un programmā „Genomika un biotehnoloģija veselībai” – par prognostiskām in vitro testu stratēģijām attiecībā uz ķīmisko vielu iedarbību uz cilvēku, kā arī atbalsts īpašiem projektiem par toksikoloģiju un ķīmiskajām vielām, kas izraisa endokrīnās sistēmas traucējumus. Pašlaik gatavo 7. pamatprogrammu pētniecības un tehnoloģijas attīstības jomā[13], un tās paredzamais darbības laiks ir no 2007. līdz 2013. gadam. Priekšlikumā ir uzsvērta lauksaimniecības dzīvnieku labturība kā daļa no stratēģijas, kas attiecas uz zinātnes atziņām balstītas bioekonomikas attīstību, un tā ir ietverta sadarbības programmas 2. tēmā "Pārtika, lauksaimniecība un biotehnoloģija”. Pamatprogrammās iekļautās pētniecības mērķis ir uzlabot Eiropas konkurētspēju un ņemt vērā attiecīgās Eiropas politikas jomas. Pētniecība, lai atbalstītu politiku, ir īpaši iekļauta pamatprogrammā, un ir izveidota konsultatīva struktūra, lai piešķirtu šādai pētniecībai prioritāti attiecībā uz ģenerāldirektorātiem, kuri ir saistīti ar dažādām politikas jomām. Šādas konsultācijas izmantos, lai 7. pamatprogrammā piešķirtu prioritāti attiecīgai dzīvnieku labturības pētniecībai. Ar 3 „R” saistītās darbības atbalstīs četrās no deviņām tematiskajām prioritātēm: 1. Veselība; 2. Pārtika lauksaimniecība un biotehnoloģija; 4. Nanozinātnes, nanotehnoloģijas, materiāli un jaunas ražošanas tehnoloģijas, un 6. Vide (tostarp klimata pārmaiņas). Tāpat tehnoloģijas platformas, piemēram, globālā dzīvnieku veselība un lauksaimniecības dzīvnieku audzēšana un reprodukcija, dos papildu ieguldījumu dzīvnieku labturības jomā. 2.2. Eiropas Dzīvnieku aizsardzības un labturības centrs vai laboratorija Paralēli dzīvnieku labturības attīstībai kā labi izstrādātai zinātnes disciplīnai tiks aplūkots jautājums par Eiropas dzīvnieku aizsardzības un labturības centra vai laboratorijas izveidošanu. Eiropas centrs/laboratorija varētu uzņemties vairākus būtiskus uzdevumus, kas saistīti ar šā rīcības plāna norisi. Jo īpaši to varētu iesaistīt tādu jaunu labturības rādītāju standartizācijas/sertifikācijas procesā, kas ir īpaši svarīgi 3. darbības īstenošanai (standartizēti dzīvnieku labturības rādītāji). Turklāt centrs varētu koordinēt un veicināt pētniecību, lai uzlabotu pašreizējos standartus un veicinātu turpmāku tādu būtisku starp dzīvnieku veselību un labturību esošu saikņu izpēti, un plašākā nozīmē – saistību starp pārtikas nekaitīgumu un kvalitāti. Šis aspekts ir būtisks pašreizējām un turpmākajām diskusijām par dzīvnieku labturību gan ES, gan starptautiskā līmenī. Centrs varētu kļūt arī par „izcilības centru”, lai sekmētu aktīvas informācijas apmaiņu visās dzīvnieku labturības jomās. Tas varētu notikt vairākos veidos – no pamatizpratnes, izmantojot mērķtiecīgu zinātnisku pētniecību par dzīvnieku labturību, apmaiņas programmām, alternatīvu veicināšanas dzīvnieku izmantošanai eksperimentos līdz formālākai platformai vai atsauces punkta informācijas apmaiņai un labāko paņēmienu apkopošanai un veicināšanai. Centrs varētu arī veicināt Eiropas dzīvnieku labturības etiķetes izstrādāšanu (skatīt 3.2. nodaļu), paredzot saskaņotu zinātniski pamatotu Eiropas kompleksu. Centru varētu arī iesaistīt sociāli ekonomisku pētījumu sagatavošanā un tās ietekmes novērtēšanā, kas ir būtiska svarīgāko jauno dzīvnieku labturības pasākumu ieviešanā. 2.3. Jaunu praktisku līdzekļu izmantošana dzīvnieku labturības nodrošināšanai Pētniecības darbam būtu pastiprināti jākoncentrējas uz monitoringa sistēmas izstrādāšanu dzīvnieku labturības prasību īstenošanai, lai oficiālās pārbaudes padarītu efektīvākas un visaptverošākas. Jo īpaši attiecībā uz dzīvnieku labturības nosacījumiem, dzīvniekus pārvadājot, būtu jāpievēršas neatbilstošu transporta nosacījumu novēršanai, nevis uz ES tiesību aktos paredzēto administratīvo sodu uzlikšanu, jo pārkāpumus bieži vien konstatē tikai transporta galastacijā. Nesen pieņemto tiesību aktu (EK Regula 1/2005) pamatā ir šī pieeja. Tomēr šo noteikumu īstenošana prasīs dalībvalstu papildu pūles. Tādēļ turpmāk būtu jāizpēta jauno tehnoloģiju (uzraudzības sistēmas, sakaru līdzekļi un elektroniskā identifikācija) izmantošana un iekļaušana, lai noteiktu metodes, ar kurām palīdzēt kompetentām iestādēm izpildīt uzdevumus. 2.4. 3R principu piemērošana eksperimentos izmantotiem dzīvniekiem Attiecībā uz eksperimentiem ar dzīvniekiem Direktīva 86/609/EEK deva ierosmi alternatīvu izstrādāšanai izmēģinājumiem ar dzīvniekiem un 1991. gadā izveidoja Eiropas Alternatīvo metožu validēšanas centru ( ECVAM ). Tas tiešā veidā veicināja dzīvnieku labturību, izmantojot 3 „R” principu ( Replacement, Reduction and Refinement: izmēģinājumu ar dzīvniekiem aizstāšana, izmēģinājuma dzīvnieku skaita samazināšana un izmēģinājuma metožu uzlabošana) un alternatīvu validācija. Lai to paveiktu, ir jāsniedz horizontālais atbalsts politikas īstenošanai un uzraudzībai vairākās patērētāju aizsardzības un nekaitīguma pārbaudes jomās, piemēram, ķīmisko vielu, kosmētisko līdzekļu, biocīdu, pārtikas, bioloģisko un medicīnisko iekārtu pārbaude. Alternatīvas eksperimentiem ar dzīvniekiem iegūst arvien lielāku nozīmi, īstenojot attiecīgos tiesību aktus, lai gan sabiedrības un politikas spiediens un alternatīvu pieejamība dažādās nozarēs ir ļoti atšķirīga. Papildus dzīvnieku labturības ieguvumiem alternatīvās metodes potenciāli var sniegt plašāku informāciju, izmantojot modernas pārbaudes, kuru kvalitāte tiek kontrolēta un kuras var veikt ātrāk un kuras nav tik dārgas kā klasiskie izmēģinājumi ar dzīvniekiem. Piemēram, tika aplēsts, ka pārbaudes nepieciešamību (izmaksas un dzīvnieki) saskaņā ar REACH [14] varētu samazināt par aptuveni 70 %, izmantojot saprātīgas pārbaudes stratēģijas. (pieejama un apsolīta informācija, QSAR metodes, grupējumi, savstarpējas atsauces utt. (avots: Eiropas Ķīmijas birojs un Vācijas Federālais riska novērtēšanas institūts)), nepakļaujot riskam iegūto datu zinātnisko kvalitāti. Šai sakarā ir svarīgi pieminēt, ka 3 „R” koncepcija jau ir ietverta Kopienas pieejā dzīvnieku izmantošanai eksperimentos. Galamērķis ir aizstāt eksperimentus ar dzīvniekiem ar metodēm, kurās neizmanto dzīvniekus. Izmēģinājumos, kuru veikšanai joprojām ir vajadzīgi dzīvi dzīvnieki, ir jāsamazina dzīvnieku skaits, un metodes ir jāuzlabo tā, lai tās sagādātu mazāk sāpju, ciešanu un stresa. Turpmāk vajadzēs pastiprināt 3R principa pilnīgu īstenošanu visās dzīvnieku izmantošanas jomās, būs jānodrošina Direktīvas 86/609/EEK un to tiesību aktu saskaņotība, kuros ir paredzēti eksperimenti ar dzīvniekiem, kā arī – sīkāk jāpārbauda datu un savstarpēja atzīšanas nolīgumu atzīšana kā eksperimentos izmantoto dzīvnieku skaita samazināšanas līdzeklis. Kopienas Alternatīvo metožu validēšanas references laboratorijas izveidošanai turpmāk būtu jāceļ alternatīvo testēšanas metožu kvalitāte un jāpaātrina validācijas process. Komisijas priekšsēdētāja vietnieks Ginters Ferhoigens ( Günter Verheugen ) un komisārs Janezs Potočniks ( Janez Potočnik ) 2005. gada 7. novembrī Briselē sasauca konferenci par alternatīvu pieeju eksperimentiem ar dzīvniekiem; kā jaunas iniciatīvas viena daļa šī konference bija sākumpunkts Eiropas partnerībai starp Komisiju un nozari, lai veicinātu alternatīvas pieejas eksperimentiem ar dzīvniekiem. Šajā partnerībā Eiropas Ķīmijas rūpniecības padome ( CEFIC ), Eiropas Augu aizsardzības asociācija ( ECPA ), Eiropas Biorūpniecību asociācija ( EuropaBio ), Eiropas Ķermeņa kopšanas līdzekļu un parfimērijas asociācijas ( COLIPA ), Starptautiskā Ziepju, mazgāšanas līdzekļu un apkopes līdzekļu asociācija ( A.I.S.E .) un Eiropas Farmācijas rūpniecību un asociāciju federācija ( EFPIA ) Briselē vienojās par tā saucamo „3R deklarāciju”. Pamatojoties uz deklarāciju, izveidos ieinteresēto personu taktiskā darba grupu, lai 2006. gada pirmajā ceturksnī izstrādātu rīcības programmu, nosakot konkrētas īstermiņa, vidējā termiņa un ilgtermiņa darbības. Ar šo rīcības programmu noskaidros, kādi šķēršļi kavē attīstību, un ierosinās piemērotus risinājumus, lai veicinātu alternatīvu pieeju izstrādi, validāciju un reglamentējošās jomas atzīšanu, piemēram, ( pētniecības darbību un pašreizējo stratēģiju plānošana, ( sadarbība pētniecībā, lai stiprinātu un paplašinātu pašreizējās partneru un attiecīgo ieinteresēto personu darbības, ( alternatīvu pieeju, tostarp saprātīgu testēšanas stratēģiju izstrādāšana, ( praktiski līdzekļi, lai uzlabotu validācijas procesu, izmantojot pieejamās zināšanas, ( praktiski līdzekļi, lai atvieglotu alternatīvu pieeju reglamentējošās jomas atzīšanas procesu. Padomei, Eiropas Parlamentam un citām ieinteresētajām personām partnerība publicēs gada ziņojumu par rīcības programmas īstenošanu. Pirmais ziņojums būtu jāpublicē līdz 2006. gada decembrim. 3. 3. DARBĪBA – IEVIEST STANDARTIZēTUS DZīVNIEKU LABTURīBAS RāDīTāJUS 3.1. Vispārēja informācija– integrēta pieeja Šodien Eiropas patērētāji lopkopību vairs neuzskata vienkārši par pārtikas ražošanas līdzekli. Lopkopību uzskata par citu svarīgu sociālo mērķu būtisku faktoru, piemēram, pārtikas nekaitīguma un kvalitātes, vides aizsardzības, ilgtspējības un dzīvnieku piemērotas turēšanas garantijas faktoru. Arī starptautiski ir atzīta saistība starp dzīvnieku veselību un pārtikas nekaitīgumu[15]. Piemērota un vienveidīga dzīvnieku labturības tiesību aktu ieviešana ir būtiska, un precīzu un izmērāmu dzīvnieku labturības rādītāju izstrāde to atvieglos un palielinās piemēroto pārbaužu un standartu efektivitāti. Pašlaik ir pamanāmas divas īpašas tendences: tādu obligāto un brīvprātīgo shēmu līdzāspastāvēšana, kas pārsniedz ES tiesību aktos noteikto standartu minimumu, kā arī tirgus tendenču apstiprināšanās, ka daudzās pasaules valstīs var palielināt to produktu pārdošanas apjomu, kuri ir ražoti ar ilgtspējīgām metodēm. Abas šīs tendences skaidri veicina nepārtrauktu dzīvnieku labturības nosacījumu uzlabošanos, lai gan patērētāji būtu labāk jāinformē, lai viņi labāk izprastu katram produktam piemēroto labturības standartu pievienoto vērtību un būtu atvieglota pirkuma izvēle. 3.2. ES etiķete dzīvnieku labturībai – ražošanas sistēmu klasificēšana atbilstīgi piemērotajām labturības prasībām Mazumtirgotāji un ražotāji arvien vairāk atzīst, ka dzīvnieku labturība ir produktu tēla un kvalitātes pamataspekts, kas rada uzticamu sistēmu nepieciešamību dzīvnieku labturības stāvokļa uzraudzībai saimniecībās un nodrošina piemērotus ražošanas apstākļus. Gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās pārstrādātāju, mazumtirgotāju un daudznacionālo uzņēmumu veicinātās neatkarīgās dzīvnieku labturības kontrolprogrammas kļūst arvien ierastākas. Dažās dalībvalstīs jau ir vairākas brīvprātīgas produktu marķēšanas shēmas, kuras pamatojas uz vairāku rādītāju ievērošanu, tostarp dzīvnieku labturības standartu ievērošanu. ES tirdzniecības standarti gan olām, gan mājputnu gaļai jau tagad ietver vairākus noteikumus ar dzīvnieku labturību saistītajai marķēšanai. Piemēram, attiecībā uz olām no 2004. gada 1. janvāra pārtikas olas marķē ar atšķirības kodu, kas cita starpā ietver kodu, kas norāda uz dējējvistu turēšanas veidu. Patērētāja informēšanai iepakotām olām šā koda skaidrojumam ir jābūt uz iepakojuma, bet neiepakotām olām skaidrojumam ir jābūt uz atsevišķas zīmītes. Dalībvalstīs ir uzsāktas Eiropas Savienībnas līdzfinansētas informācijas kampaņas, lai veicinātu patērētāju izpratni par šā koda nozīmi. Turklāt Komisijas Regulā (EK) Nr. 2295/2003 ir paredzēts, ka “ saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 1907/90 7.-10 pantu, zīmes, ar ko apzīmogotas olas un to iepakojums, ir skaidri redzamas un salasāmas ”. Attiecībā uz olām, kas ievestas no tām trešām valstīm, kam nav atbilstības nolīguma ar EK, olām izcelsmes valstī ir jābūt uzspiestai skaidri saredzamai un salasāmai zīmei, uz kuras ir izcelsmes valsts ISO kods, pirms kura ir vārdi: „nav EK standarts”. ES dzīvnieku labturības etiķetes izveidošana ir tuvākajā laikā izpētāma izvēle, kas varētu veicināt produktus, kas sagatavoti, ievērojot augstus labturības standartus, tādējādi atvieglojot patērētāju izvēli starp produktiem, kas iegūti atbilstīgi labturības pamatstandartiem (ES tiesību aktos noteiktais standartu minimums) vai produktiem ar augstāku standartu (kas ietverti brīvprātīgajos metožu kodeksos vai dalībvalstu tiesību aktos, kas pārsniedz ES noteikumu minimumu). Etiķete, uz kuras skaidri būtu redzama piemērotā labturības pakāpe, varētu būt efektīvs tirdzniecības instruments, līdzīgs tiem, ko pašreiz lieto dažu lauksaimniecības produktu apzīmēšanai, kam ir īpašas reģionālas iezīmes. Šādai klasifikācijas sistēmai jābūt pamatotai ar standartizētiem zinātniskiem rādītājiem, ko atzīst gan ES, gan starptautiskā mērogā, un tai jābūt zinātniski apstiprinātai, lai atvieglotu šo produktu tirdzniecību. Lai atbalstītu patērētāju vēlmi, izvēloties gūt objektīvu un zinātniski pamatotu informāciju un, ņemot vērā daudzās, dažkārt konkurējošās un pat maldinošās etiķetes un standartus, pamatojoties uz pašreizējo pētniecības darbu, būtu jāizstrādā īpašs Eiropas kvalitātes standarts. 4. 4. DARBĪBA – NODROšINāT DZīVNIEKU īPAšNIEKU/KOPēJU, Kā ARī VISAS SABIEDRīBAS LIELāKU IESAISTīšANOS UN INFORMēTīBU PAR PAšREIZēJIEM DZīVNIEKU AIZSARDZīBAS UN LABTURīBAS STANDARTIEM UN PILNīGU IZPRATNI PAR TO NOZīMI DZīVNIEKU AIZSARDZīBAS UN LABTURīBAS VEICINāšANā. 4.1. Vispārēja informācija– sabiedriskās domas izmaiņas Pēdējās desmitgadēs skaidri ir mainījusies sabiedrības attieksme pret dzīvniekiem. Eiropas patērētājs ir labs šīs attieksmes maiņas piemērs; viņš arvien vairāk pieprasa „tīras un zaļas” ražošanas metodes un viņu piesaista iespējamā inovatīvo ražošanas sistēmu, piemēram, audzēšanas brīvās turēšanas apstākļos vai bioloģiskās lauksaimniecības pozitīvā ietekme uz pārtikas kvalitāti, nekaitīgumu, dzīvnieku veselību un labturību. Patērētāju un ražotāju domāšanas veids ir mainījies no nežēlības un dzīvnieku nevajadzīgu ciešanu vienkāršas novēršanas līdz dzīvnieku labsajūtas veicināšanai un viņu svarīgāko vajadzību apmierināšanai. 4.2. Līdzšinējie panākumi Ir īstenotas vairākas iniciatīvas, lai veicinātu integrētu un konsultatīvu pieeju politikas izstrādei dzīvnieku labturības jomā. Ir piesaistīti īpaši pētniecības projekti un veikti apsekojumi, lai izpētītu patērētāju attieksmi pret dzīvnieku labturību. Izmēģinājumu dzīvnieku aizsardzības jomā ir izveidotas tehnisko ekspertu darba grupas, kurās iekļautas plašas ieinteresētās aprindas (zinātnieki, NVO, nozares, valdības pārstāvji utt.). Tāpat ir organizētas apspriešanās ar ieinteresētajām personām, lai sagatavotu citus Komisijas priekšlikumus, piemēram, broileru cāļu aizsardzībai. Attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem nesen izveidotā padomdevēja grupa pārtikas aprites, dzīvnieku un augu veselības jautājumos veidos forumu, lai ar ieinteresētajām personām jau laikus pārrunātu turpmākos politikas virzienus. Internetā arī ir notikušas atklātas konsultācijas par lauksaimniecības dzīvnieku labturības jautājumiem (piem., dzīvnieku transportu), kā arī turpmāko Eiropas politiku attiecībā uz ķīmiskajām vielām un izmēģinājumiem ar dzīvniekiem ( REACH ). Šīs iniciatīvas parādīja, ko var iegūt atklātā dialogā ar ieintersētajām personām . Šādas padomdevējas iniciatīvas pilnībā atbilst principiem, kas izklāstīti Baltajā grāmatā par „Eiropas pārvaldību”. Lai apmierinātu patērētāju pieprasījumu, dzīvnieku labturība tagad ar ES KLP reformām pilnībā ir iekļauta ES lauksaimniecības politikā. 4.3. Informēts dzīvnieku kopējs/turētājs un plašāka sabiedrība: labākie dzīvnieku labturības aizstāvji Patērētāju un sabiedrības attieksme pret dzīvnieku labturību un augstāku dzīvnieku labturības standartu pieprasījums ir svarīgi aspekti, kam būtu jāpievēršas, izstrādājot dzīvnieku labturības politiku. Tomēr patērētājiem ir arī jāsaprot, ka ieviešot augstākus dzīvnieku labturības standartus, var ražotājiem radīt papildu izmaksas un iespējams arī augstākas tirgus cenas. Pētījumi pierāda, ka daudzi patērētāji ir gatavi maksāt augstas cenas par produkciju, kas ražota, izmantojot dzīvnieku labturībai „draudzīgākas” dzīvnieku turēšanas un audzēšanas sistēmas[16]. Šai sakarā ļoti svarīga ir produktu marķēšana un patērētāju informēšana. Tā, piemēram, kāds Eiropā veikts socioloģiskias pētījums atklāja, ka fakts, ka uz produktiem nav etiķetes ar datiem par ražošanas metodi, attur patērētājus no iespējamās šo produktu iegādes[17]. Ir jāveic turpmāki pētījumi par patērētāju attieksmi un produktu marķēšanu, un jāpaaugstina visas sabiedrības izpratne par ražošanas metodēm attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem, alternatīvām metodēm, izmantojot augstākus dzīvnieku labturības standartus un to ietekmi uz lauksaimnieciskās darbības ekonomisko dzīvotspēju. Tāpat būtu jāņem vērā konkurences spiediens, ar ko saskaras ES ražotāji augošas lauksaimniecības preču tirdzniecības globalizācijas apstākļos. Komisijai, izmantojot dalībvalstu un attiecīgo ieinteresēto personu atbalstu, steidzami būtu jānosaka piemērota saziņas stratēģija ar pilsoņiem dzīvnieku labturības un aizsardzības jautājumos. Komisija tāpat izskatīs iespēju izveidot īpašu informācijas platformu dzīvnieku labturības jomā, lai veicinātu turpmāku dialogu un pieredzes apmaiņu starp nozīmīgākajām ieinteresētajām personām dzīvnieku labturības jomā. Attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem šāda iniciatīva kopā ar uzlabotu patērētāju informēšanu un skaidrāku produktu realizāciju un marķēšanu dod „ideāla loka” perspektīvu, kur patērētāji rada pieprasījumu pēc tādiem produktiem, kuri ir iegūti dzīvniekiem draudzīgākā veidā un šo pieprasījumu, izmantojot piegādes ķēdi, nodod sākotnējam ražotājam, kas var saņemt paaugstinātu maksu par saviem produktiem un tādējādi – atgūt daļu no paaugstinātajām ražošanas izmaksām. 5. 5. DARBĪBA – TURPMāKS STARPTAUTISKO INICIATīVU ATBALSTS, LAI PALIELINāTU IZPRATNI UN RASTU VIENPRāTīBU PAR DZīVNIEKU LABTURīBU 5.1. Vispārēja informācija Pašlaik starptautiskā vienprātība par relatīvo dzīvnieku labturību ir ierobežota, un ES veiktos pasākumus nevar viegli salīdzināt ar trešo valstu standartiem. Turklāt jāņem vērā atšķirīgā kultūra un tradīcijas, un ētiskiem apsvērumiem arī ir liela ietekme uz lopkopību un dzīvnieku turēšanu. ES ir aktīvi piedalījusies vairākos starptautiskos forumos, kuru mērķis bija palielināt izpratni un veidot vienprātību attiecībā uz dzīvnieku labturības nozīmīgumu. Kopš 60. gadiem Eiropas Padome dažādās konvencijās[18] ir aktīvi darbojusies dzīvnieku aizsardzības jomā. Kopiena aktīvi piedalās arī vairākos pašreizējos Eiropas Padomes pasākumos. Tāpat nesenā un turpmākā ES paplašināšanās prasa lielu uzmanību attiecībā uz šā procesa ietekmi uz Kopienas dzīvnieku labturības politiku. Par šo jautājumu ir vajadzīgs dialogs ar Bulgāriju, Rumāniju, Turciju un Horvātiju, kā arī citām Rietumbalkānu valstīm un valstīm, uz kurām attiecas Eiropas kaimiņattiecību politika (EKP). Ir vairāki līdzekļi, lai kandidātvalstīm atvieglotu Kopienas noteikumu īstenošanu (piem., TAIEX semināri, kas paredzēti tehniskai palīdzībai un informācijas apmaiņai un pieredzes un zināšanu apmaiņas atvieglošanai). Pamatjautājums Komisijas 2002. gada Paziņojumā[19] par tiesību aktiem dzīvnieku labturības jomā un stāvokli trešās valstīs bija, vai atšķirības dzīvnieku labturības pasākumos rada neizdevīgus konkurences apstākļus. Sākot ar pieņēmumu, ka konkurences kropļojumi (izdevīgi vai neizdevīgi ES ražotājiem), ko izraisa standartu atšķirība, var pazemināt augstākos dzīvnieku labturības standartus, ziņojumā ir pētīti vairāki kanāli, kā novērst šādu tendenci, tostarp: tirgus mehānismi, dialogs starptautiskā līmenī, dzīvnieku labturības standartu veicināšana tirdzniecības nolīgumos, marķēšanas noteikumu uzlabošana, dzīvnieku labturības pozīcijas stiprināšana ES lauksaimniecības politikā utt. ES ir guvusi ievērojamus panākumus šajā ziņojumā norādītajos stratēģiju virzienos, kam ir bijuši konkrēti rezultāti, un tie joprojām sniedz vērtīgus risinājumus, lai starptautiskā mērogā palielinātu izpratni par dzīvnieku labturību un atvieglotu uzlabotu dzīvnieku labturības standartu piemērošanu Eiropas Savienībā. Ir skaidrs, ka ir vajadzīgs uzraudzības līdzeklis ES piemēroto obligāto dzīvnieku labturības standartu salīdzināšanai ar trešo valstu standartiem, lai analizētu jebkuru iespējamo ietekmi uz tirgu. Pastāv draudi, ka dažu valstu stingrie dzīvnieku labturības standarti var novest pie tā, ka darbības tiks pārceltas uz valstīm, kurās piemēro zemākus standartus, vai arī šīs valstis iegūst negodīgas konkurences priekšrocības. 5.2. Sadarbība ar Pasaules Dzīvnieku veselības organizāciju – OIE Ņemot vērā, ka organizācijas dalībnieces ir pavisam 167 valstis, ka tai ir liela pieredze dzīvnieku veselības standartu izstrādē un to, ka ir cieša saistība starp dzīvnieku veselību un labturību, OIE ir ļoti piemērota, lai panāktu starptautisku vienprātību par dzīvnieku labturību. OIE dalībvalstis pieprasīja, lai OIE attīstītu sīki izstrādātu dzīvnieku labturības redzējumu un stratēģiju, un 2002. gada maijā pieņēma īpašu rezolūciju, ar kuru pilnvaroja OIE izstrādāt zinātniski pamatotus ieteikumus un standartus dzīvnieku labturībai. Nozīmīgākie pēdējo gadu sasniegumi ir pirmās OIE vispasaules konferences par dzīvnieku labturību organizācija 2004. gadā, dzīvnieku labturības pamatprincipu pieņemšana 2004. gada maijā un īpašu dzīvnieku labturības vadlīniju pieņemšana 2005. gada maijā. Kā atzīts lauksaimniecības Ministru Padomes 2002. gada decembrī pieņemtajā rezolūcijā, OIE ir piemērota iestāde dzīvnieku labturības starptautisko standartu un vadlīniju izstrādei, un Kopiena vēlas aktīvi veicināt globālu dzīvnieku labturības standartu un vadlīniju izstrādāšanu. OIE ar savu 2004. gada Rezolūciju Nr. XVII izveidoja arī Pasaules Dzīvnieku veselības un labturības fondu, kura mērķis ir īstenot rīcības, zinātnes, pētniecības un mācību programmas, organizēt seminārus, konferences un darbseminārus, izveidot informācijas nesējus un atbalstīt OIE stratēģiskos plānus un darbības jaunattīstības valstīs OIE darbības jomās, tostarp dzīvnieku labturības veicināšanas jomā. 5.3. Dzīvnieku labturības veicināšana ES daudzpusējās un divpusējās attiecībās Tirdzniecības un ārējo sakaru jomā Komisija ir veicinājusi ES viedokli par dzīvnieku labturības nozīmīgumu, tostarp iesniedzot PTO īpašu priekšlikumu par dzīvnieku labturību un lauksaimniecības preču tirdzniecību[20]. Dzīvnieku labturība nav tieši minēta 1994. gada VVTT vai citos PTO nolīgumos un vēl vienošanās par strīdu izšķiršanu ietvaros nav bijis nolēmuma, kas varētu noskaidrot PTO viedokli par dzīvnieku labturību. ES iesniegumā PTO cita starpā bija teikts, ka „mērķis, uz ko tiecas EK, izvirzot dzīvnieku labturības jautājumus PTO sarunām, nav radīt pamatu jauna veida tarifu barjerām”, bet „veicināt augstus dzīvnieku labturības standartus, sniegt patērētājiem skaidru informāciju un vienlaikus saglabāt EK lauksaimniecības nozares un pārtikas rūpniecības konkurētspēju”. Paziņojumā uzsvērts, ka būtu jāizvairās no tirdzniecības protekcionisma, vienlaikus nodrošinot, ka tirdzniecība negrauj ES pūles veicināt dzīvnieku labturību tās teritorijā. Kamēr Nolīgums par sanitāro un fitosanitāro pasākumu piemērošanu ( SPS nolīgums) aplūkoja dzīvnieku un augu slimību izplatīšanos un pārtikas nekaitīguma jautājumus, Nolīgumā par tehniskiem tirdzniecības šķēršļiem ( TBT ) ir likumīgu mērķu saraksts, kuri jāņem vērā, veicot pasākumus. Tomēr ir sarežģīti aplūkot dzīvnieku labturību šo nolīgumu sakarā, ja nav iespējams skaidri parādīt saistību starp nepietiekamu dzīvnieku labturību un draudiem importētājvalsts dzīvnieku veselībai. Tāpat ir jānovērtē dzīvnieku labturība saistībā ar VVTT XX pantu. Jo īpaši tad, ja pastāv draudi, ka stingrie dzīvnieku labturības standarti var apdraudēt piekļuvi tirgum, jebkuras attiecīgās politikas ieteikumu ietekmes novērtējumā būtu jāiekļauj to dzīvnieku labturības standartu un metožu analīze, ko piemēro tajās trešās valstīs, kuras visvairāk varētu ietekmēt šādas situācijas. Vispār ir skaidrs, ka ikviena PTO dalībvalsts var rīkoties, lai savā teritorijā aizsargātu dzīvniekus, taču tā nevarētu pieprasīt šādus dzīvnieku labturības noteikumus eksportētājvalstu teritorijā vai teritorijās, kas atrodas ārpus tās teritoriālās piekritības. PTO Dohas sarunās ES ir paredzējusi pievērsties dzīvnieku labturības jautājumiem saskaņā ar iekšējā atbalsta pīlāru. Ar ES lauku attīstības Regulu EK Nr. 1257/99, kurā grozījumi atbilstīgi 2003. gada KLP reformai izdarīti ar Regulu Nr. 1783/2003, atļauts maksāt lauksaimniekiem, kas ievēro augstākus standartus, un to varētu piemērot no 2005./2006. gada. Jebkuri šādi maksājumi lauksaimniekiem ir jāpārvalda atbilstīgi PTO starptautiskajiem tirdzniecības noteikumiem. Papildus OIE iniciatīvai Komisija ir sākusi sarunas par dzīvnieku labturības standartiem, kas iekļaujami divpusējos nolīgumos starp ES un trešo valstu dzīvnieku un dzīvnieku izcelsmes produktu piegādātājiem (piem., Čīle un Kanāda). Tāpat ES ir aktīvi iestājusies par dzīvnieku labturības jautājumu ievērošanu veterinārajos nolīgumos ar citiem trešās valsts tirdzniecības partneriem. Starptautiski atzītas OIE dzīvnieku labturības vadlīnijas ir ļoti labs pamats diskusijām un vienprātības panākšanai ar šādiem tirdzniecības partneriem. Piemēram, EK un Čīles SPS Nolīguma sakarā jau ir izveidota īpaša darba grupa dzīvnieku labturības jautājumos, lai panāktu kopīgu izpratni par dzīvnieku labturības standartu piemērošanu, uzlabotu zināšanas un apmainītos ar pieredzi. Šai nolūkā ir noorganizēti vairāki zinātniski semināri un ir ieplānotas turpmākas iniciatīvas zināšanu un mācību jomā, un tiek izstrādātas turpmākas stratēģijas veterinārās izglītības jomā, tostarp e-studiju iniciatīvas. 5.4. Jaunattīstības valstu izglītošana par dzīvnieku labturību un jaunu tirdzniecības iespēju radīšana Nesenajā seminārā, ko kā daļu no Komisijas dialoga ar pilsonisko sabiedrību bija organizējušas vairākas dzīvnieku aizsardzības organizācijas, apskatīja jautājumu par noturīgu lauksaimniecisko ražošanu un labu dzīvnieku labturības praksi: jaunattīstības valstu tirdzniecības iespējas(“Sustainable agricultural production and good animal welfare practice: trade opportunities for DevelopingCountries)[21]”. Semināra secinājumos un ieteikumos atzina, ka daudzās jaunattīstības valstīs joprojām galvenais lopkopības veids ir ekstensīvas un noturīgas lauksaimniecības sistēmas, kurās ir labi dzīvnieku labturības standarti . Kopienai ir sīkāk jāizpēta dialoga iespējas ar valstīm, kas piemēro augstus dzīvnieku labturības standartus, lai attīstītu efektīvu partnerību ar valdībām un ieinteresētajām personām. Regulā (EK) 882/2004 paredzēta jaunattīstības valstu pārstāvju iesaistīšana mācību kursos, kas organizēti dalībvalstu to kompetento iestāžu personālam, kas atbild par Kopienas dzīvnieku labturības noteikumu īstenošanu. Lielākajā daļā PTO nolīgumu ir īpaši noteikumi par īpašu un diferencētu attieksmi ( Special and Differential Treatment, SDT ) pret jaunattīstības un vismazāk attīstītām valstīm, kad vien iespējams, dodot šīm valstīm garākus termiņus to jauno SPS pasākumu īstenošanai, kas ietekmē šīs valstis interesējošos produktus. Dažos gadījumos šī īpašā un diferencētā attieksme nozīmē, ka tiek piešķirts izņēmuma termiņš attiecībā uz nolīgumā minētajām saistībām, un piešķirot ar tirdzniecību saistītu tehnisko palīdzību ( trade-related technical assistance, TRTA ), kuras galvenais mērķis ir saglabāt un paplašināt to eksporta produktiem tirgus pieejamību. Komisija ir iesaistījusies TRTA projektos jaunattīstības valstīm, tostarp atbalstot jaunattīstības valstu ekspertu dalību PTO oficiāli atzītu starptautisko standartizācijas organizāciju sanāksmēs (PTO ir atzinusi OIE par atbilstīgu starptautisku organizāciju dzīvnieku veselības jomā, un OIE nesen arī ir izstrādājusi dzīvnieku labturības vadlīnijas), kā arī nosūtot uz jaunattīstības valstīm dalībvalstu tehniskos ekspertus. Sadarbība un tādu mācību organizēšana, kurās var piedalīties arī jaunattīstības valstu tehniskie eksperti, ir apsveicama . [1] Padomes Direktīva 74/577/EEK. [2] http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/oldcomm4/previous_en.html [3] http://europa.eu.int/comm/food/fs/sc/scah/index_en.html [4] http://www.efsa.eu.int/ [5] http://www.coe.int/T/E/Legal_affairs/Legal_co-operation/Biological_safety,_use_of_animals/ [6] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem. [7] KOM(2002) 511 galīgais. [8] Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par Eiropas Rīcības plānu par ekoloģiski tīru pārtiku un bioloģisko lauksaimniecību (KOM(2004) 415 galīgais). [9] Padomes 2004. gada oktobra secinājumi par Paziņojumu (2004) 415 galīgais. [10] Sk. http://europa.eu.int/comm/research/agriculture/index_en.html attiecībā uz visu ar lauksaimniecību saistīto pētniecību. [11] Pārskatam sk. http://europa.eu.int/comm/research/quality-of-life/animal-welfare/seminars/pdf/animal-welfare_en.pdf [12] FOOD-CT-2004-506508, “Welfare quality” see www.welfarequality.net. [13] http://europa.eu.int/comm/research/future/index_en.cfm [14] Ķīmisko vielu reģistrācija, novērtēšana, atļaušana un ierobežošana. [15] OIE – Sauszemes dzīvnieku veselības kodekss 2005 – Papildinājums 3.7.1 – Dzīvnieku labturības pamatprincipi. [16] http://europa.eu.int/comm/food/animal/welfare/euro_barometer25_en.pdf [17] “Consumer concerns about animal welfare and the impact on food choice”. EU FAIR-CT36-3678. Dr Spencer Henson and Dr Gemma Harper, University of Reading. [18] Eiropas konvencijas par lolojumdzīvnieku, par eksperimentos izmantoto dzīvnieku, par lauksaimniecībā izmantojamo, kaujamo dzīvnieku aizsardzību un dzīvnieku aizsardzību transportēšanas laikā. [19] http://europa.eu.int/comm/food/animal/welfare/references/2002_0626_en.pdf [20] KOM(2002) 626 galīgais, skatīt pielikumu. [21] http://trade-info.cec.eu.int/civilsoc/meetdetails.cfm?meet=11116#parts