Komisijas ziņojums par Direktīvas 2003/88/EK noteikumiem, kas piemērojami attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem /* COM/2006/0853 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 22.12.2006 COM(2006) 853 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS par Direktīvas 2003/88/EK noteikumiem, kas piemērojami attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem KOMISIJAS ZIŅOJUMS par Direktīvas 2003/88/EK noteikumiem, kas piemērojami attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem 1. IEVADS 1.1. Juridiskais pamatojums Padomes Direktīva 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem[1] savā darbības jomā neietvēra neietvēra vairākas nozares un darbības, tostarp zvejniecību un citus darbus jūrā. Tādejādi ārzonas darba ņēmēji bija izslēgti no šīs direktīvas darbības jomas. Eiropas Parlaments un Padome 2000. gadā ir pieņēmuši Direktīvu 2000/34/EK[2], ar ko groza iepriekš minēto Direktīvu 93/104/EK, lai ietvertu no tās izslēgtās nozares un darbības. Šo grozījumu rezultātā, Kopienas tiesības par darba laika organizēšanu tiek piemērotas arī attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem. Dalībvalstīm Direktīvas 2000/34/EK noteikumi bija jātransponē savas valsts tiesību aktos ne vēlāk kā 2003. gada 1. augustā[3]. 2003. gadā abas iepriekš minētās direktīvas tika kodificētas un atceltas ar Direktīvu 2003/88/EK[4] (turpmāk tekstā „direktīva”), kas patlaban ir vienīgais spēkā esošais dokuments. 1.2. Noteikumu piemērošana Ārzonas darbs direktīvas 2. panta 8. punktā definēts kā darbs, kas tiek veikts galvenokārt ārzonas iekārtās (ietverot urbšanas platformas) vai no tām, kas tieši vai netieši saistīts ar minerālu resursu, ietverot ogļūdeņradi, meklēšanu, ieguvi vai izmantošanu, kā arī ar niršanu, kas saistīta ar šādām darbībām, vai nu to veic no ārzonas iekārtas, vai no kuģa. Direktīvas 17. panta 3. punkta a) apakšpunkts paredz, ka var tikt pieļautas atkāpes no 3. panta (ikdienas atpūta), 4. panta (pārtraukumi), 5. panta (nedēļas atpūtas laiks), 8. panta (nakts darba ilgums) un 16. panta (bāzes laikposmi) tādu darbību gadījumā, ja darba ņēmēja darba vieta un viņa dzīvesvieta atrodas tālu viena no otras, ietverot ārzonas darbu, vai kur dažādas darba ņēmēja darba vietas atrodas tālu cita no citas. Tomēr šā paša panta 2. punkta izpratnē šīs atkāpes pieļauj ar nosacījumu, ka attiecīgajiem darba ņēmējiem piešķir līdzvērtīgus kompensējošus atpūtas laikposmus, vai izņēmuma gadījumos, kad objektīvu iemeslu dēļ nav iespējams piešķirt šādus līdzvērtīgus laikposmus, attiecīgajiem darba ņēmējiem tiek nodrošināta pienācīga aizsardzība . Visbeidzot, 20. panta 2. punktā noteikts, ka ievērojot vispārējos principus, kas attiecas uz darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību, un ar noteikumu, ka tiek veikta darba devēja un attiecīgo darba ņēmēju pārstāvju apspriede un ka tiek pieliktas pūles, lai veicinātu visas attiecīgās sociālā dialoga formas, ietverot pārrunas, ja puses to vēlas, dalībvalstis objektīvu un tehnisku iemeslu dēļ vai tādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar darba organizēšanu, var pagarināt 16. panta b) apakšpunktā minēto bāzes laikposmu līdz 12 mēnešiem attiecībā uz darba ņēmējiem, kuri galvenokārt veic darbu ārzonā . Rezumējot, uz ārzonas darba ņēmējiem attiecas visi direktīvas noteikumi. Tai pašā laikā, dalībvalstis attiecībā uz šiem darba ņēmējiem, drīkst izmantot iespēju atkāpties no 3., 4., 5., 8. un 16. panta, un, atkāpjoties no 19. panta, ar tiesību aktiem paredzēt atsauces laikposmu, kas nedrīkst pārsniegt divpadsmit mēnešus, aprēķinot maksimālo darba laiku nedēļā. Noteiktas ārzonas darbības, kā noteikts direktīvā, tiek veiktas no kuģiem vai platformām, kas atrodas starptautiskos ūdeņos. Šādā kontekstā var rasties jautājums kāds likums jāpiemēro attiecībā uz šiem darba līgumiem. 1980. gada Romas konvencija par likumiem, kas piemērojamas līgumsaistībām[5], likumu kolīzijas situācijās paredz abām pusēm brīvas izvēles principu. Saskaņā ar konvencijas 3. panta 1. punktu līgumu pārvalda pušu izvēlētie likumi . Tomēr attiecībā uz darba līgumu šis pušu brīvas izvēles princips pakļauts dažiem izņēmumiem. Vispirms, pušu piemērojamo likumu izvēles rezultātā darba ņēmējam nevar liegt aizsradzību, ko tam nodrošina obligātās tiesību normas, kas būtu jāpiemēro, ja puses nav izdarījušas izvēli. Turklāt, gadījumā, ja puses nav izdarījušas izvēli, konvencija paredz papildnoteikumus. Ja izvēle netiek izdarīta, darba līgumu saskaņā ar 6. panta 2. punktu pārvalda : a) tās valsts likums, kurā darba ņēmējs parasti veic savus pienākumus līgumsaistību izpildē, pat ja tas ir īslaicīgi nodarbināts citā valstī, vai b) ja darba ņēmējs parasti neveic savus pienākumus kādā vienā valstī, tās valsts likums, kurā atrodas tā uzņēmēmums, kurā darba ņēmējs pieņemts darbā, ja vien no visiem apstākļiem neizriet, ka līgums ir ciešāk saistīts ar citu valsti, un šādā gadījumā līgumu regulē šīs citas valsts likums . 1.3. Ziņojuma pamatojums Direktīvas 20. panta 3. punkts paredz, ka, pēc apspriešanās ar dalībvalstīm, darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī Komisija ne vēlāk kā 2005. gada 1. augustā pārskatīs noteikumus attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem no veselības un drošības viedokļa, lai vajadzības gadījumā veiktu tajos grozījumus . Šajā nolūkā Komisija izstrādāja dalībvalstīm domātu anketu un konsultējās ar darba devējiem un darba ņēmējiem Eiropas līmenī. Šā ziņojuma mērķis ir nodrošināt direktīvas 20. panta 3. punktā paredzēto saistību izpildi. 2. āRZONAS ( OFFSHORE ) DARBīBAS EIROPAS SAVIENīBā Lielākajā daļā dalībvalstu teritoriju, ieskaitot to "teritoriālos ūdeņus" ārzonas darbības nenotiek. Tas attiecas uz Austriju, Beļģiju, Čehiju, Dāniju, Grieķiju, Igauniju, Itāliju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Luksemburgu, Maltu, Portugāli, Slovākiju, Slovēniju, Somiju, Ungāriju un Zviedriju. Visas šīs valstis, izņemot Dāniju un Portugāli, deklarē, ka arī neviens valsts uzņēmums ārpus to teritoriālajiem ūdeņiem ārzonas darbības neveic. To dalībvalstu vidū, kuru teritorijā notiek ārzonas darbības vai kuru nacionālās sabiedrības veic šādas darbības ārpus to teritorijām, situācija un attiecīgo darba ņēmēju skaits ievērojami atšķiras. Apvienotā Karaliste viennozīmīgi ir dalībvalsts ar vislielāko darba ņēmēju skaitu, kas nodarbināti ārzonas darbībās. Tabulā redzami dati par esošajām darbībām un tajās nodarbināto darba ņēmēju skaitu. Dalībvalsts | Teritoriālos ūdeņos | Ārpus teritoriālajiem ūdeņiem | Apraksts | Darba ņēmēji | Apraksts | Darba ņēmēji | DE | Naftas urbšanas un iegūšanas platforma Ziemeļu jūrā | ± 75 | Nav | - | DK | Nav | 0 | - Maersk Oil and Gas AS - Dong Exploration and Production A/S - Amerada Hess ApS | ± 2 000 | ES | Nepārvietojama ārzonas platforma Gaviota (Kantabrijas jūrā, iepretim Biskajas piekrastei) | - | Nepārvietojamas ārzonas platformas Kasablankā (Vidusjūra, iepretim Taragonas piekrastei) un Poseidonā (Kadiksas līcī) | - | IE | Marathon Oil Ireland Limited | ± 40 | FR | Atsevišķas urbšanas darbības | ±50 | NL | ± 50 | ± 2 300 | PL | ± 330 | ± 580 | PT | Saipem Portugal apkalpo 24 kuģus un platformas | 9 | UK | - Liverpool Bay Complex, to apkalpo BHP Billiton - Naftas ieguves platforma "Beatrice", kas atrodas Moray Firth, to apkalpo Talisman | 86 | 85 naftas platformas, 18 peldoši urbjtorņi un 167 gāzes platformas | 25 000 | 3. ATKāPJU IZMANTOšANA Kā minēts iepriekš, direktīva paredz, ka dalībvalstis drīkst izmantot iespēju atkāpties no direktīvas 3., 4., 5., 8. un 16. panta. Turklāt, tās ar tiesību aktiem vai noteikumiem var arī paredzēt atsauces laikposmu, kas nedrīkst pārsniegt divpadsmit mēnešus, aprēķinot maksimālo darba laiku nedēļā. Tāpēc ir jānosaka, kādā apmērā tās dalībvalstis, kuru teritorijās tiek veiktas ārzonas darbības, ir izmantojušas šo iespēju atkāpties no direktīvas noteikumiem. 3.1. Vācija Vienīgās Vācijas platformas strādnieku darba laiks ir noteikts saskaņā ar likumu par darba laiku, uzņēmuma koplīgumu un uzņēmuma vienošanos par darba laiku. Darba organizācija dažādām strādnieku kategorijām ir atšķirīga, taču pamatā to veido divu nedēļu darbs uz platformas un divu nedēļu atpūta uz cietzemes. Uz darba ņēmējiem attiecas noteikumi, kas atbilst direktīvas 3., 4., 5. un 8. pantam. Ikdienas atpūtas laiks ir noteikts vienpadsmit stundas bez pārtraukuma, pēc sešām darba stundām darba ņēmējiem pienākas pusstundas pārtraukums, ir nodrošināta viena brīvdiena nedēļā (parasti svētdiena) un nakts darba ilgums, principā, nedrīkst pārsniegt astoņas stundas. Vācija nav izmantojusi iespēju noteikt divpadsmit mēnešu atsauces laikposmu, aprēķinot četrdesmit astoņas stundas. Arī koplīgums neparedz garāku atsauces laikposmu nekā parastais četru mēnešu laikposms. Lai arī Vācijas likumdošanā ir iestrādāts noteikums, kas transponē direktīvas 22. pantu (ar nosacījumu, ka tas iepriekš ir atrunāts uzņēmuma koplīgumā), tomēr šī iespēja šajā nozarē netiek piemērota. 3.2. Dānija Dānija ir pieņēmusi dokumentu, kas regulē ārzonas darba ņēmēju darba laiku[6]. Tas paredz 11 stundu nepārtrauktu ikdienas atpūtu diennaktī (atbilstoši direktīvas 3. pantam), pārtraukumu pēc sešām darba stundām (atbilstoši 4. pantam) un trīs nepārtrauktas brīvdienas uz cietzemes pēc katrām divām nedēļām uz jūras (atbilstoši 5. pantam, apvienojumā ar 16. panta a) apakšpunktu). Likums neparedz nakts darbalaika ierobežojumus. Dānijas tiesību akti pieļauj, ka ar koplīgumu ikdienas atpūta tiek pārcelta vai samazināta. Darba ņēmējiem, uz kuriem neattiecas koplīgums, likumā paredzēts, ka individuālais darba līgums ikdienas atpūtu ļauj pārcelt vai samazināt (maksimums līdz astoņām stundām). Ja atpūtas laiks tiek samazināts, ir jānodrošina kompensācijas atpūtas laika periods. Dānijas tiesību akti ārzonas darba ņēmējiem paredz vienu gadu ilgu atsauces laika periodu. Dānija neizmanto direktīvas 22. pantā paredzēto iespēju (individuāla atkāpe). 3.3. Spānija Noteikumi, kas piemērojami attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem, ir vispārīgi Estatuto de los Trabajadore noteikumi . Tātad attiecībā uz šo nozari nav speciāla režīma. Atkāpes iespēja no minimālajām likuma prasībām ir atļauta tikai pēc kolektīvām pārrunām. Arī atsauces periodu iespējams pagarināt tikai pēc kolektīvām pārrunām. Spānija neizmanto direktīvas 22. pantā paredzēto iespēju (individuāla atkāpe) attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem. 3.4. Francija Urbšanas darbības Francijā tiek īstenotas kā atsevišķi īstermiņa (viens līdz divi mēneši) projekti. Tāpēc Francijā nepastāv īpaši noteikumi attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem, kas īstenotu direktīvā atļautās atkāpes. 3.5. Īrija Vienīgā uzņēmuma, kas darbojas Īrijā – Marathon-, ārzonas darba ņēmējiem pienākas divpadsmit stundu ilga ikdienas atpūta un stundu un piecpadsmit minūtes ilgs pārtraukums. Nakts darba ilgums nav ierobežots. Darba ritms, šķiet, ir organizēts pēc principa – septiņas dienas jūrā, kas mijas ar septiņām dienām uz sauszemes. Atsauces laikposms nedēļas maksimālā darba laika aprēķinam ir divpadsmit mēneši. Īrija neizmanto direktīvas 22. pantā paredzēto iespēju (individuāla atkāpe). 3.6. Nīderlande Ārzonas darba ņēmējiem pienākas divpadsmit stundu ilga ikdienas atpūta un stundu ilgs pārtraukums. Nakts darba laiks nedrīkst pārsniegt 11 stundas diennaktī un 13 nedēļu laikā nevar būt vairāk kā 28 nakts darba periodi. Maksimālā darba laika nedēļā (noteikts 40 stundas) aprēķinam atsauces laikposma pamatā ir trīspadsmit nedēļas. Darbiniekiem bez fiksēta regulāra darba laika atsauces laikposmu var pagarināt var pagarināt līdz 26 nedēļām attiecībā uz darbiniekiem bez fiksēta regulāra darba laika un, to var pagarināt līdz 52 nedēļām vienīgi tad, ja sauszemes atpūtas periods ir pārtraukts ar drošības apmācībām. 3.7. Polija Nozares darba laiks ir noteikts darba kodeksa vispārīgos noteikumos. Neviena īpaša atkāpe attiecībā uz šo nozari nav paredzēta. Polija neizmanto direktīvas 22. pantā paredzēto iespēju (individuāla atkāpe). 3.8. Portugāle Portugālē uzņēmums Saipem Portugal apkalpo 24 kuģus un platformas dažādos ģeogrāfiskos punktos (Austrālija, Indija, Krievija, Tālie Austrumi). Uzņēmumā strādā tikai deviņi algoti darbinieki, uz kuriem attiecas Portugāles likumdošana, kas neietver īpašus pasākumus attiecībā uz šo nozari. 3.9. Apvienotā Karaliste Apvienotā Karaliste ir izmantojusi iespēju atkāpties no 3., 4., 5. un 8. panta. Atkāpes gadījumā darba ņēmējiem pienākas līdzvērtīga atpūta. Apvienotā Karaliste ar likumdošanu arī ir noteikusi viena gada atsauces periodu attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem. Apvienotā Karaliste izmanto direktīvas 22. pantā paredzēto iespēju (individuāla atkāpe). Ārzonas darba ņēmēji šo atkāpi pārāk bieži neizmanto, tā attiecas uz dažām specifiskām nozarēm, piemēram, dziļūdens niršana un kuģu būvniecība. 4. KOPLīGUMI Uz darba laiku parasti attiecas koplīgumi, ja tādi pastāv. Tā kā, ka direktīva nosaka minimālās prasības, koplīgumi parasti nosaka darba ņēmējiem labvēlīgākus noteikumus, jo īpaši attiecībā uz maksimālo darba laiku nedēļā. Koplīgumiem var būt arī ļoti nozīmīga loma, piemērojot direktīvā paredzētās atkāpes attiecībā uz ikdienas un nedēļas atpūtas laiku, pārtraukumiem, darbu naktī un atsauces laikposmiem (ja attiecīgā dalībvalsts likumdošanā nav noteikusi vienu gadu ilgu atsauces periodu). Koplīgumu ārzonas darbības nozarē procentuālais segums ir ļoti dažāds. Piemēram, šķiet, ka Polijā un Īrijā koplīgumi nav noslēgti. Apvienotajā Karalistē koplīgumi tiek slēgti no 1999. gada, taču tos piemēro vienīgi attiecībā uz darba ņēmējiem, kas ir to arodbiedrību biedri, kas parakstījušas šos līgumus. Biedru skaits arodbiedrībās ir visai zems (apmēram 4500 darba ņēmēju). Nīderlandē ārzonas darba ņēmējus pārsvarā nodarbina viens uzņēmums, uz kuru neattiecas neviens koplīgums. Toties Dānijā un Spānijā pastāvošie koplīgumi skar lielu daļu darba ņēmējus, jo koplīgumu procentuālais segums ir visai augsts (vairāk nekā 80 %). Vācijā uz vienīgās esošās platformas darbiniekiem attiecas koplīgums, kas piemērojams platformas pastāvīgajiem darbiniekiem, kā arī uzņēmuma līgums, kas nosaka darba laika organizāciju. Dānijas ārzonas darba ņēmēju, uz kuriem attiecas koplīgums, vidējais nedēļas darba laika ilgums ir apmēram trīsdesmit trīs stundas (direktīvā paredzēto četrdesmit astoņu stundu vietā). Spānijā, uzņēmuma Repsol koplīgums nosaka labvēlīgākus nosacījumus attiecībā atpūtas laiku (ikdienas, nedēļas, gada). Vācijā koplīgums paredz, ka iknedēļas darba laika ilgums nedrīkst pārsniegt četrdesmit astoņas stundas. 5. SECINāJUMI Ārzonas darbības skar ierobežotu dalībvalstu skaitu un tajās nodarbināto darba ņēmēju skaits tiek lēsts uz ± 30 000. Viena pati dalībvalsts – Apvienotā Karaliste – nodarbina vairākumu ārzonas darba ņēmēju (25 000). Pēc 2000. gadā ieviestajiem grozījumiem, direktīva attiecas uz ārzonas darba ņēmējiem, taču atstāj dalībvalstīm iespēju atkāpties no dažiem tās pantiem, ar nosacījumu, ka attiecīgajiem darba ņēmējiem piešķir līdzvērtīgus kompensējošus atpūtas periodus. Tomēr jākonstatē, ka lielākā daļa dalībvalstu nav izmantojušas šo iespēju un tātad uz ārzonas darba ņēmējiem attiecas valstu likumdošana attiecībā uz ikdienas, nedēļas atpūtu, pārtraukumiem un darbu naktī. Apvienotā Karaliste ir vienīgā dalībvalsts, kas pilnībā izmantojusi atkāpes iespējas attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem. Vienlaikus arī jāsecina, ka koplīgumi, ja tādi pastāv, paredz labvēlīgākus nosacījumus nekā direktīvā noteiktās minimālās prasības, jo īpaši attiecībā uz maksmimālo darba stundu skaitu nedēļā un gadskārtējo apmaksāto atvaļinājumu. Direktīvas noteikumu elastīgums attiecībā uz ārzonas darba ņēmējiem iespējams izskaidro, kāpēc dalībvalstis visai vienprātīgi atzīst, ka direktīvas noteikumi ir attiecīgajai nozarei atbilstoši un tāpēc nebūtu jāgroza. Savukārt darba devēji un darba ņēmēji nav izteikuši savu viedokli attiecībā uz Komisijas ierosināto jautājuma apspriešanu. Ņemot vērā attiecīgo dalībvalstu izteiktos viedokļus un komentāru neesamību no darba devēju un darba ņēmēju puses, Komisija uzskata, ka attiecībā uz ārzonas darba ņēmēju darba laika organizēšanu likumos izmaiņas nav vajadzīgas. [1] Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem, OV L 307, 13.12.1993., 18. lpp. [2] Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 22. jūnija Direktīva 2000/34/EK, ar ko groza Direktīvu 93/104/EK par dažiem darba laika organizācijas aspektiem, lai ietvertu no tās izslēgtās nozares un darbības, OV L 195, 1.8.2000., 41. lpp. [3] Skatīt Direktīvas 2000/34/EK 2. pantu. [4] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem, OV L 299, 18.11.2003., 9. lpp. [5] 1980. gada Romas konvencija par tiesībām, kas piemērojamas līgumsaistībām, (konsolidētā versija), OV C 27, 26.1.1998., 34.lpp. [6] 2003. gada 1. jūlija Pavēle Nr. 630 par dažiem darba laika organizācijas aspektiem ārzonas iekārtās.