PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.IETEIKUMA KONTEKSTS

2003. gada 1. janvārī stājās spēkā Nolīgums par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (tālāk “Nolīgums Interbus”). Eiropas Savienība ir Nolīguma Interbus līgumslēdzēja.

Patlaban Nolīgums Interbus attiecas uz pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem.

2014. gada 5. decembrī Padome pilnvaroja Komisiju Eiropas Savienības vārdā sākt sarunas par Nolīguma Interbus darbības jomas paplašināšanu, iekļaujot tajā regulāros un speciālos regulāros pasažieru pārvadājumus ar autobusiem. Ar to pašu Padomes pilnvarojumu Komisija risināja sarunas par protokolu, kas iespēju pievienoties Nolīgumam Interbus attiecina uz Marokas Karalisti.

Pēc Komisijas priekšlikuma Padome 2018. gada 16. jūlijā pieņēma lēmumus par abu protokolu parakstīšanu.

Nolīguma par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Nolīguma Interbus) Protokola par pasažieru regulārajiem un speciālajiem regulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (tālāk “Protokols par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem”) 20. panta 1. punkts un Protokola, ar ko Nolīgumu par pasažieru neregulārajiem starptautiskajiem pārvadājumiem ar autobusiem (Nolīgumu Interbus) groza, attiecinot iespēju pievienoties nolīgumam uz Marokas Karalisti (tālāk “Protokols par Marokas Karalisti”), 2. pants attiecīgi nosaka, ka: “No 2018. gada 16. jūlija līdz 2019. gada 16. aprīlim šis protokols ir atklāts parakstīšanai Briselē, Eiropas Savienības Padomes Ģenerālsekretariātā, kas ir šā protokola depozitārs.”

Līdz parakstīšanas perioda beigām, t. i., 2019. gada 16. aprīlim, tikai viena Nolīguma Interbus līgumslēdzēja puse bija parakstījusi Protokolu par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem un četras Nolīguma Interbus līgumslēdzējas bija parakstījušas Protokolu par Marokas Karalisti.

Protokolā par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem ir paredzēts, ka attiecīgie Nolīguma Interbus noteikumi, it īpaši tā 27. un 28. pants, piemērojami pēc analoģijas. Minētajos noteikumos paredzēts, ka parakstītāji Nolīgumu apstiprina vai ratificē to noteiktajā kārtībā un to apstiprinājušajās vai ratificējušajās līgumslēdzējās tas stājas spēkā, kad to ir apstiprinājušas vai ratificējušas četras līgumslēdzējas, to vidū ES. Norāde uz parakstītājiem nozīmē, ka tam, lai Protokols par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem varētu stāties spēkā, vajadzīgs, lai vismaz četras līgumslēdzējas to būtu parakstījušas un pēc tam apstiprinājušas vai ratificējušas. Kā jau minēts, laikā, kad Protokols par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem bija atvērts parakstīšanai, to parakstījusi tikai Savienība.

Protokolā par Marokas Karalisti savukārt paredzēts, ka tas parakstītājiem to noteiktajā kārtībā jāparaksta, jāapstiprina vai jāratificē. Tomēr tajā nav paredzēta tādu līgumslēdzēju pievienošanās, kuras to nav parakstījušas un apstiprinājušas vai ratificējušas. Kā jau teikts, laikā, kad Protokols par Marokas Karalisti bija atvērts parakstīšanai, ne visas Nolīguma Interbus līgumslēdzējas to parakstījušas.

Tādos apstākļos un tad, ja protokolu parakstīšanas laikposmi netiktu pagarināti vai atcelti, neviena cita Nolīguma Interbus līgumslēdzēja tos nevarētu parakstīt un attiecīgi apstiprināt vai ratificēt, un kļūt arī par protokolu līgumslēdzēju. Tam būtu nopietnas sekas: Protokols par regulārajiem un speciālajiem regulārajiem pārvadājumiem nevarētu stāties spēkā, jo tam vajadzīgi četri ratificējumi, turpretim Protokols par Marokas Karalisti, ko parakstījušas un apstiprinājušas vai ratificējušas četras Nolīguma Interbus līgumslēdzējas, varētu stāties spēkā, taču attiektos tikai uz četrām no astoņām pašreizējām līgumslēdzējām, nesaprātīgi sarežģījot visu Nolīgumu Interbus un praktiski atņemot Marokas Karalistei iespēju stāties līgumattiecībās ar visām Nolīguma Interbus līgumslēdzējām.

Ja vēl Marokas Karaliste pievienotos Nolīgumam Interbus, pirms visas pašreizējās Nolīguma Interbus līgumslēdzējas ratificējušas Protokolu par Marokas Karalisti, tas galvenajā nolīgumā praktiski radītu jaunu, šaurāku nolīgumu Interbus (vienu – ar Marokas Karalisti un līgumslēdzējām, kurām protokols būtu stājies spēkā, otru – ar pašreizējām astoņām līgumslēdzējām bez Marokas Karalistes). Tāds Nolīgumā Interbus neparedzēts izkārtojums tā pārvaldīšanu padarītu praktiski neiespējamu. Tādēļ pienākas grozīt Protokola par Marokas Karalisti 4. pantu, nosakot, ka protokolam jāstājas spēkā tikai tad, kad visas līgumslēdzējas to būs apstiprinājušas vai ratificējušas.

Tā kā pa šo laiku viena no Nolīguma Interbus līgumslēdzējām ir mainījusi oficiālo nosaukumu, kļūdama par Ziemeļmaķedonijas Republiku, pieklājas abus protokolus grozīt arī tālab, lai minētā līgumslēdzēja būtu apzīmēta ar tās jauno nosaukumu.

Protokolu grozījumiem nebūtu jāietekmē jau doto parakstu derīgums.