EIROPAS KOMISIJA Briselē, 23.2.2022 COM(2022) 71 final 2022/0051(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par uzņēmumu pienācīgu rūpību attiecībā uz ilgtspēju un ar ko groza Direktīvu (ES) 2019/1937 (Dokuments attiecas uz EEZ) {SEC(2022) 95 final} - {SWD(2022) 38 final} - {SWD(2022) 39 final} - {SWD(2022) 42 final} - {SWD(2022) 43 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Priekšlikuma pamatojums un mērķi Uzņēmumu rīcībai visās ekonomikas nozarēs ir būtiska nozīme, lai varētu gūt panākumus Savienības pārejā uz klimatneitrālu un zaļu ekonomiku atbilstoši Eiropas zaļajam kursam un ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu, arī ar cilvēktiesībām un vidi saistīto mērķu, īstenošanā. Tā panākšanai ir jāīsteno visaptveroši procesi, lai uzņēmumu vērtības ķēdēs mazinātu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi, korporatīvās pārvaldības un vadības sistēmās jāintegrē ilgtspēja un darījumdarbības lēmumos jāņem vērā ietekme uz cilvēktiesībām, klimatu un vidi, kā arī uzņēmumu noturību ilgtermiņā. ES uzņēmumi darbojas sarežģītā vidē, un jo īpaši lielākie uzņēmumi paļaujas uz globālām vērtības ķēdēm. Ņemot vērā, ka tiem ir ievērojams piegādātāju skaits Savienībā un trešās valstīs, un vērtības ķēžu vispārējo sarežģītību, ES uzņēmumi, arī lielie uzņēmumi, var saskarties ar grūtībām savās vērtības ķēdēs apzināt un mazināt riskus, kas saistīti ar cilvēktiesību ievērošanu vai ietekmi uz vidi. Šīs nelabvēlīgās ietekmes apzināšana vērtības ķēdēs kļūs vieglāka, ja vairāk uzņēmumu ievēros pienācīgu rūpību un tādējādi kļūs pieejams vairāk datu par nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Tas, ka ES ekonomika caur globālām vērtības ķēdēm ir saistīta ar miljoniem darba ņēmēju visā pasaulē, nozīmē arī pienākumu mazināt nelabvēlīgo ietekmi uz šo darba ņēmēju interesēm. Skaidra Savienības iedzīvotāju prasība (jo īpaši konferences par Eiropas nākotni ietvaros), lai ES ekonomika sniedz ieguldījumu šīs un citas nelabvēlīgās ietekmes mazināšanā, ir atspoguļota pašreizējos vai gaidāmajos valstu tiesību aktos par pienācīgu rūpību cilvēktiesību un vides jomā, debatēs, kas notiek valstu līmenī, un Eiropas Parlamenta un Padomes aicinājumā rīkoties. Abas minētās iestādes ir aicinājušas Komisiju ierosināt Savienības noteikumus par starpnozaru pienācīgas rūpības pienākumu uzņēmumu darbībā. Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija kopīgajā deklarācijā par ES likumdošanas prioritātēm 2022. gadā apņēmās izveidot tādu ekonomiku, kas darbojas cilvēku labā, kā arī uzlabot ilgtspējīgas korporatīvās pārvaldības tiesisko regulējumu. Izmantojot esošos starptautiskos brīvprātības standartus par atbildīgu darījumdarbības praksi, arvien lielāks skaits ES uzņēmumu izmanto pienācīgu rūpību vērtības ķēdē kā rīku, lai apzinātu riskus savā vērtības ķēdē un stiprinātu noturību pret straujām izmaiņām vērtības ķēdēs, taču uzņēmumi var arī saskarties ar grūtībām, kad tie apsver iespēju savai darbībai izmantot pienācīgu rūpību vērtības ķēdē. Šādas grūtības var radīt, piemēram, tas, ka nav juridiskās noteiktības par uzņēmu pienācīgas rūpības pienākumiem, vērtības ķēžu sarežģītība, tirgus spiediens, informācijas nepilnības un izmaksas. Rezultātā pienācīgas rūpības sniegtie ieguvumi nav plaši izplatīti Eiropas uzņēmumos un tautsaimniecības nozarēs. Pārsvarā lieli uzņēmumi ir arvien plašāk izvērsuši pienācīgas rūpības procesus, jo tādējādi tie var gūt konkurences priekšrocības. Tā ir arī atbilde uz augošo tirgus spiedienu uzņēmumiem rīkoties ilgtspējīgi, jo tādējādi tiem ir vieglāk izvairīties no nevēlamiem reputācijas riskiem attiecībā pret patērētājiem un ieguldītājiem, kas kļūst arvien informētāki par ilgtspējas aspektiem. Tomēr šie procesi ir balstīti uz brīvprātīgiem standartiem un nerada juridisko noteiktību ne uzņēmumiem, ne cietušajiem gadījumā, ja tiek nodarīts kaitējums. Šķiet, ka brīvprātīga rīcība nav nesusi plašus uzlabojumus nozarēs, un tāpēc ES ražošanas un patēriņa radītas negatīvas papildu sekas ir novērojamas gan Savienībā, gan ārpus tās. Atsevišķi ES uzņēmumi ir tikuši saistīti ar nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi, arī to vērtības ķēdēs. Nelabvēlīga ietekme jo īpaši ietver cilvēktiesību problēmas, piemēram, piespiedu darbu, bērnu darbu, nepienācīgu veselības aizsardzību un drošību darbavietā, darba ņēmēju ekspluatāciju, kā arī ietekmi uz vidi, piemēram, siltumnīcefekta gāzu emisijas, piesārņojumu vai biodaudzveidības zudumu un ekosistēmu degradāciju. Pēdējos gados dalībvalstīs radītie jaunie tiesiskie regulējumi par uzņēmumu pienācīgu rūpību atspoguļo augošo vēlmi atbalstīt uzņēmumus to centienos īstenot pienācīgu rūpību savās vērtības ķēdēs un sekmēt darījumdarbību, kurā tiek respektētas cilvēktiesības, bērnu tiesības un vide. Tomēr tie arī izraisa sadrumstalotību un apdraud juridisko noteiktību un vienlīdzīgus konkurences apstākļus uzņēmumiem vienotajā tirgū. Savienības tiesību akti par uzņēmumu pienācīgu rūpību veicinātu cilvēktiesību ievērošanu un vides aizsardzību, radītu vienlīdzīgus konkurences apstākļus uzņēmumiem Savienībā un novērstu sadrumstalotību, ko rada dalībvalstu atsevišķa rīcība. Tie ietvertu arī trešo valstu uzņēmumus, kas darbojas Savienības tirgū, pamatojoties uz līdzīgu apgrozījuma kritēriju. Ņemot vērā šos apstākļus, šajā direktīvā ir izklāstīts horizontāls satvars, kura mērķis ir sekmēt vienotajā tirgū darbojošos uzņēmumu devumu cilvēktiesību ievērošanā un vides aizsardzībā gan uzņēmumu pašu darbībā, gan caur to vērtības ķēdēm, apzinot, novēršot, mazinot to nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi un uzņemoties atbildību par to un šajā nolūkā nodrošinot pienācīgu pārvaldību, vadības sistēmas un pasākumus. Šī direktīva jo īpaši: (1)uzlabos korporatīvās pārvaldības praksi, lai cilvēktiesību un vidisko risku un ietekmes (ietverot no vērtības ķēdēm izrietošos riskus un ietekmi) pārvaldības un mazināšanas procesus labāk integrētu korporatīvajās stratēģijās; (2)novērsīs pienācīgas rūpības prasību sadrumstalotību vienotajā tirgū un radīs juridisko noteiktību uzņēmumiem un ieinteresētajām personām attiecībā uz sagaidāmo rīcību un atbildību; (3)palielinās uzņēmumu pārskatatbildību par nelabvēlīgu ietekmi un nodrošinās saskaņotību uzņēmumiem attiecībā uz pienākumiem, ko paredz esošās un ierosinātās ES iniciatīvas par atbildīgu darījumdarbības praksi; (4)uzlabos tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieejamību tiem, kurus skārusi uzņēmumu rīcības nelabvēlīgā ietekme uz cilvēktiesībām un vidi; (5)kā horizontāls instruments, kas vērsts uz darījumdarbības procesiem un attiecas arī uz vērtības ķēdi, šī direktīva papildinās citus spēkā esošus vai ierosinātus pasākumus, kas tieši risina dažas konkrētas ilgtspējas problēmas vai ir piemērojami atsevišķās konkrētās nozarēs, galvenokārt Savienībā. Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

Šī direktīva sniegs ieguldījumu Eiropas sociālo tiesību pīlārā, jo gan šī direktīva, gan minētais pīlārs veicina tiesības, piemēram, godīgus darba apstākļus. Papildus tās ārējam tvērumam tā risinās jautājumus par starptautisko darba standartu pārkāpumiem, ja tādi notiks Savienībā (piemēram, piespiedu darba gadījumi lauksaimniecībā). Tādējādi iekšēji tā arī nostiprinātu darba ņēmēju aizsardzību Savienībā līdztekus spēkā esošajam sociālajam acquis un palīdzētu novērst un apkarot ļaunprātīgu rīcību dalībvalstīs un starp tām. Tādējādi šī direktīva papildinās ES normatīvo vidi, kas patlaban neietver Savienības mēroga pārredzamu un prognozējamu regulējumu, kurš palīdzētu ES uzņēmumiem visās ekonomikas nozarēs izvērtēt un pārvaldīt ilgtspējas riskus un ietekmi attiecībā uz pamata cilvēktiesībām un vidiskajiem riskiem, tai skaitā visās to vērtības ķēdēs. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE Juridiskais pamats Šā priekšlikuma pamatā ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 50. pants un 114. pants. LESD 50. panta 1. punkts un jo īpaši 50. panta 2. punkta g) apakšpunkts paredz ES kompetenci rīkoties, lai nodrošinātu brīvību veikt uzņēmējdarbību attiecībā uz konkrētu darbību, jo īpaši “pietiekami koordinējot garantijas, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām, kuras definētas 54. panta otrajā daļā, nolūkā aizsargāt dalībnieku un trešo personu intereses, un paredzot šādu garantiju vienādošanu visā Savienībā”. Kā piemēru var minēt koordinācijas pasākumus saistībā ar uzņēmumu akcionāru un citu ieinteresēto personu interešu aizsardzību, kurus veic, lai šāda aizsardzība būtu vienāda visā Savienībā, ja atšķirības starp valstu noteikumiem ir šķērslis brīvībai veikt uzņēmējdarbību. Atsaukšanās uz šo noteikumu ir iespējama, ja mērķis ir novērst tādu pašreizēju vai turpmāku šķēršļu rašanos brīvībai veikt uzņēmējdarbību, kuri izriet no atšķirīgas valstu tiesību aktu attīstības. Iespējai, ka šādi šķēršļi var rasties, ir jābūt reālai, un konkrētajam pasākumam jābūt vērstam uz to novēršanu. Šis priekšlikums regulē uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumus ilgtspējas jomā un vienlaikus — ciktāl tas saistīts ar šādu pienācīgu rūpību — aptver uzņēmumu direktoru pienākumus un korporatīvās pārvaldības sistēmas pienācīgas rūpības īstenošanai. Tādējādi šis priekšlikums attiecas uz procesiem un pasākumiem uzņēmumu locekļu un ieinteresēto personu interešu aizsardzībai. Vairākas dalībvalstis pēdējā laikā ir ieviesušas tiesību aktus par pienācīgu rūpību ilgtspējas ziņā, savukārt citas ir likumdošanas procesā vai vēl apsver iespējamos pasākumus. Turklāt arvien lielāks skaits dalībvalstu nesen ir regulējušas šo jautājumu, pieprasot, lai direktori ņem vērā uzņēmuma ārējo ietekmi, savos lēmumos izvirza par prioritāti ieinteresēto personu intereses vai pieņem politikas paziņojumu par uzņēmuma cilvēktiesību stratēģiju. Jaunie un topošie tiesību akti par pienācīgu rūpību Savienībā ir ievērojami atšķirīgi, neraugoties uz to, ka visu dalībvalstu nolūks ir pamatoties uz esošajiem starptautiskajiem standartiem (ANO Vadošie principi uzņēmējdarbībai un cilvēktiesībām un ESAO Atbildīgas darījumdarbības prakses standarti), un tādējādi rodas prasību atšķirības. Atsevišķas dalībvalstis ir pieņēmušas vai varētu pieņemt tiesību aktus, kas aprobežojas ar konkrētām ilgtspējas problēmām vērtības ķēdēs. Darbības joma attiecībā uz personām, materiālās pienācīgas rūpības prasības, izpildes režīmi un saistītie direktoru pienākumi atšķiras un nākotnē varētu atšķirties vēl vairāk. Sagaidāms, ka citas dalībvalstis nolems nepieņemt tiesību aktus šajā jomā. Tādējādi ievērojami atšķirīgās prasības starp dalībvalstīm rada iekšējā tirgus sadrumstalotību. Šī sadrumstalotība laika gaitā varētu palielināties. Šī sadrumstalotība var arī radīt nevienlīdzīgus konkurences apstākļus uzņēmumiem iekšējā tirgū. Pirmkārt, uzņēmumiem un to direktoriem, jo īpaši uzņēmumiem ar pārrobežu vērtības ķēdēm, jau piemēro atšķirīgas prasības, un ir iespējams, ka tiem tiks piemērotas vēl atšķirīgākas prasības atkarībā no tā, kur atrodas to juridiskā adrese. Tas rada konkurences izkropļojumus. Otrkārt, atkarībā no tā, kā tie strukturē savas darbības iekšējā tirgū, uz dažiem uzņēmumiem var vienlaikus attiekties divi vai vairāki atšķirīgi valsts tiesiskie regulējumi, kas saistīti ar ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību. Tas var izraisīt prasību dublēšanos, grūtības atbilstības nodrošināšanā, juridisko nenoteiktību uzņēmumiem un pat savstarpēji nesaderīgas paralēlas juridiskās prasības. Turpretī uz dažiem uzņēmumiem var neattiekties neviens valsts tiesiskais regulējums tikai tāpēc vien, ka tiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav būtiskas saiknes ar tādas dalībvalsts jurisdikciju, kurā ir ieviesti pienācīgas rūpības noteikumi, un tādējādi tie var gūt priekšrocību pār konkurentiem. Ierosinātais tiesību akts ir paredzēts, lai novērstu un likvidētu šādus šķēršļus brīvai apritei un konkurences izkropļojumus, saskaņojot prasības uzņēmumiem īstenot pienācīgu rūpību to pašu darbībā, meitasuzņēmumos un vērtības ķēdēs un saistītos direktoru pienākumus. Tas radīs vienlīdzīgus konkurences apstākļus, kuros līdzīga lieluma uzņēmumiem un to direktoriem būs piemērojamas vienādas prasības ilgtspējīgas korporatīvās pārvaldības un uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumu integrēšanai to iekšējās pārvaldības sistēmās, tādējādi līdzīgā veidā aizsargājot uzņēmuma ieinteresēto personu intereses. Noteikumu saskaņošana nāktu par labu pārrobežu uzņēmumu izveidei, kā arī uzņēmumu darbībai un ieguldījumiem, jo tā atvieglotu korporatīvās ilgtspējas prasību salīdzināšanu un padarītu iesaistīšanos vieglāku un tādējādi arī lētāku. LESD 50. pants ir lex specialis attiecībā uz pasākumiem, kas pieņemti, lai sasniegtu brīvību veikt uzņēmējdarbību. Starp ierosinātajiem pasākumiem šis juridiskais pamats attiecas uz tiem pasākumiem, kas saistīti ar uzņēmumu korporatīvo pārvaldību, jo īpaši pienācīgas rūpības integrēšanu uzņēmumu politikā, pasākumiem saistībā ar uzņēmumu plānu nodrošināt, ka to darījumdarbības modelis un stratēģija ir saderīgi ar pārkārtošanos uz ilgtspējīgu ekonomiku un ar globālās sasilšanas ierobežošanu līdz 1,5 °C atbilstoši Parīzes nolīgumam, un saistītajiem atlīdzības pasākumiem, kā arī noteikumiem par direktoru rūpības pienākumu un direktoru pienākumiem saistībā ar pienācīgas rūpības ieviešanu un pārraudzību. Lai visaptveroši risinātu aprakstītos iekšējā tirgus šķēršļus, papildus LESD 50. pantam šajā ziņā tiek izmantots LESD 114. panta vispārējais noteikums. LESD 114. pants paredz iespēju pieņemt pasākumus, lai tuvinātu noteikumus dalībvalstu normatīvajos vai administratīvajos aktos, kas attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. Savienības likumdevējs it īpaši var atsaukties uz LESD 114. pantu tad, ja atšķirības starp valstu noteikumiem ir tik lielas, kas tās rada šķēršļus pamatbrīvībām vai konkurences izkropļojumus un tādējādi tieši ietekmē iekšējā tirgus darbību. Kā izklāstīts iepriekš, atšķirībām starp valstu noteikumiem par ilgtspējīgas korporatīvās pārvaldības un pienācīgas rūpības pienākumiem ir tieša ietekme uz iekšējā tirgus darbību, un šī ietekme nākotnē varētu palielināties. Papildus jautājumiem, kas regulēti LESD 50. pantā, šis akts attiecas uz citām iekšējā tirgus izveides un darbības jomām. Proti, ja Savienības likumdevējs nerīkotos, preču un pakalpojumu ražošana un aprite nosliektos par labu tām jurisdikcijām, kurās nav pienācīgas rūpības režīma vai kurās ir mazāk stingrs režīms, vai uzņēmumiem, kas iedibināti šādās jurisdikcijās, un tas būtiski ietekmētu preču un pakalpojumu plūsmu. Turklāt uzņēmumi, kas piegādā preces vai pakalpojumus, jo īpaši MVU, saskartos ar atšķirīgiem noteikumiem un dažādās dalībvalstīs esošo klientu atšķirīgām vēlmēm. Piemēram, lai gan vienas dalībvalsts tiesību akti var pieprasīt, lai piegādātājs veic trešo personu īstenotas revīzijas, cita dalībvalsts var pieprasīt, lai tas pats piegādātājs piedalās atzītās nozaru shēmās un daudzpusējās ieinteresēto personu iniciatīvās. Viena dalībvalsts var pieprasīt, lai uzņēmums īsteno pienācīgu rūpību attiecībā uz nodibinātām darījumattiecībām, savukārt otra dalībvalsts prasības var attiecināt tikai uz tiešajiem piegādātājiem. Tas radītu dažādu daļēji nesaderīgu prasību daudzkāršošanos, kropļojot preču un pakalpojumu brīvu plūsmu Savienībā. Paredzams, ka ar laiku šie izkropļojumi un ietekme kļūs nopietnāki, jo arvien lielāks skaits dalībvalstu pieņems atšķirīgus vietējos tiesību aktus, vai var pat izraisīt pēc iespējas zemāku standartu noteikšanu turpmākajos pienācīgas rūpības tiesību aktos. Izkropļojumi ir arī būtiski attiecībā uz civiltiesisko atbildību par uzņēmuma vērtības ķēdē radītu kaitējumu. Dažu valstu tiesiskais regulējums par pienācīgu rūpību ietver skaidru civiltiesiskās atbildības režīmu, kas saistīts ar pienācīgas rūpības neīstenošanu, savukārt citos tiesiskajos regulējumos konkrēts civiltiesiskās atbildības režīms ir skaidri izslēgts. Vairāki uzņēmumi ir iesūdzēti tiesā par to, ka ir izraisījuši vai nav novērsuši nelabvēlīgu ietekmi to meitasuzņēmumu vai vērtības ķēžu līmenī. Šādas lietas pašreiz izspriež, pamatojoties uz atšķirīgiem noteikumiem. Ja nav kopīgu noteikumu, atšķirīgi valstu atbildības režīmi var novest pie atšķirīgiem rezultātiem atkarībā no tā, vai pastāv īpašumtiesību kontrole (attiecībā uz meitasuzņēmumiem) vai faktiska kontrole (vai nu ar tiešiem līgumiem, vai uzņēmumam kontroli īstenojot ar līgumisku kaskadēšanu vai citiem sviras instrumentiem netiešās darījumattiecībās). Šī sadrumstalotība izraisītu konkurences izkropļojumus iekšējā tirgū, jo pret uzņēmumu, kas atrodas vienā dalībvalstī, tiktu celti zaudējumu atlīdzināšanas prasījumi saistībā ar kaitējumu, kurš nodarīts tā vērtības ķēdē, lai gan tā pati vērtības ķēde būtu brīva no šā finansiālā un reputācijas riska atšķirīgo valsts noteikumu dēļ. Ierosinātais civiltiesiskās atbildības režīms precizētu, kuri noteikumi ir piemērojami gadījumā, ja rodas kaitējums uzņēmuma paša darbībā, tās meitasuzņēmumu līmenī un tiešo un netiešo darījumattiecību līmenī vērtības ķēdē. Turklāt ar ierosināto noteikumu par piemērojamajām tiesībām iecerēts nodrošināt saskaņoto noteikumu (arī par civiltiesisko atbildību) piemērošanu arī gadījumos, kad citkārt šādam prasījumam piemērojamās tiesības nav dalībvalsts tiesības. Tāpēc būs svarīgi nodrošināt nepieciešamos vienlīdzīgos konkurences apstākļus. Subsidiaritāte Pirmkārt, ir maz ticams, ka tikai dalībvalstu tiesību akti vien būs pietiekami un efektīvi. Attiecībā uz konkrētām pārrobežu problēmām, piemēram, piesārņojumu, klimata pārmaiņām, biodaudzveidības apdraudējumu u. c., citu dalībvalstu nerīkošanās gadījumā individuāla rīcība ir apgrūtināta. Ir maz ticams, ka tikai ar atsevišķas dalībvalsts rīcību varētu īstenot starptautiskās saistības, piemēram, mērķus, kas noteikti UNFCCC Parīzes nolīgumā par klimata pārmaiņām, Konvencijā par bioloģisko daudzveidību, kā arī citos daudzpusējos vides nolīgumos. Turklāt riskiem, kas izriet no tādas nelabvēlīgas ietekmes uz cilvēktiesībām un vidi, kāda ir uzņēmumu vērtības ķēdēs, bieži ir pārrobežu sekas (piemēram, piesārņojums, transnacionālas piegādes un vērtības ķēdes). Otrkārt, daudzi uzņēmumi darbojas ES mērogā vai globāli; vērtības ķēdes iestiepjas citās Savienības dalībvalstīs un arvien biežāk arī trešās valstīs. Institucionālajiem ieguldītājiem, kas iegulda līdzekļus pāri robežām, pieder liela daļa (38 %) no lielu Eiropas biržās kotētu uzņēmumu kopējās tirgus kapitalizācijas, tāpēc daudziem uzņēmumiem ir pārrobežu īpašumtiesības un to darbības ietekmē noteikumi dažās valstīs vai bezdarbība citās valstīs. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc līderpozīcijās esošie uzņēmumi neapšaubāmi negribīgi veic turpmākus pasākumus, lai risinātu ilgtspējas jautājumus, arī pašreizējās vērtības ķēdēs, un pieprasa vienlīdzīgus konkurences apstākļus pāri robežām. Treškārt, uzņēmumiem, kas darbojas iekšējā tirgū un ārpus tā, ir vajadzīga juridiskā noteiktība un vienlīdzīgi konkurences apstākļi, lai būtu iespējama to ilgtspējīga izaugsme. Dažas dalībvalstis nesen ir ieviesušas tiesību aktus par pienācīgu rūpību, savukārt citas ir likumdošanas procesā vai vēl apsver iespējamos pasākumus. Spēkā esošie dalībvalstu noteikumi un noteikumi, kas tiek gatavoti, jau ir izraisījuši un turpinās prasību atšķirības, kas rada prasību neefektivitātes risku un noved pie nevienlīdzīgiem konkurences apstākļiem. Tiesību aktu atšķirībām pienācīgas rūpības jomā ir ievērojama netieša ietekme uz piegādātājiem, kas veic piegādes dažādiem uzņēmumiem, uz kuriem attiecas dažādi tiesību akti, jo praksē pienākumi tiek iekļauti līgumu klauzulās. Ja pienācīgas rūpības prasības dalībvalstīs ievērojami atšķiras, tas rada juridisko nenoteiktību, vienotā tirgus sadrumstalotību, papildu izmaksas un sarežģītību uzņēmumiem un to ieguldītājiem, kas darbojas pāri robežām, kā arī citām ieinteresētajām personām. Ar ES rīcību no tā var izvairīties, un tāpēc tā rada pievienoto vērtību. Visbeidzot, salīdzinājumā ar dalībvalstu individuālu rīcību ES intervence var nodrošināt spēcīgu Eiropas pozīciju politikas norisēs pasaules līmenī.

Proporcionalitāte Slogs uzņēmumiem, kas izriet no atbilstības nodrošināšanas izmaksām, ir pielāgots to lielumam, pieejamiem resursiem un riska profilam. Uzņēmumiem būs jāveic tikai atbilstoši pasākumi, kas ir samērīgi ar nelabvēlīgās ietekmes būtiskumu un iespējamību un ir pamatoti paveicami uzņēmumam, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, tajā skaitā tautsaimniecības nozares un konkrēto darījumattiecību iezīmes un uzņēmuma ietekmi uz šīm darījumattiecībām, kā arī nepieciešamību nodrošināt rīcības prioritāšu noteikšanu. Šajā nolūkā materiālā darbības joma un darbības joma attiecībā uz personām un izpildes nodrošināšanas pasākumi tika ierobežoti, kā plašāk izskaidrots turpmāk. Runājot par pienācīgas rūpības pienākumu darbības jomu attiecībā uz personām (t. i., to, kuras darījumdarbības kategorijas ir aptvertas), mazie un vidējie uzņēmumi (MVU), kas ietver mikrouzņēmumus un kas kopumā veido aptuveni 99 % no visiem uzņēmumiem Savienībā, ir izslēgti no pienācīgas rūpības pienākuma. Šai uzņēmumu kategorijai finansiālais un administratīvais slogs, kas saistīts ar pienācīgas rūpības procesa izveidi un īstenošanu, būtu salīdzinoši augsts. Šiem uzņēmumiem lielākoties nav iepriekš pastāvošu pienācīgas rūpības mehānismu, tiem nav zinātības, specializēta personāla, un pienācīgas rūpības īstenošanas izmaksas tos nesamērīgi ietekmētu. Tomēr tiem radīsies noteiktas izmaksas un slogs saistībā ar darījumattiecībām ar darbības jomā ietilpstošiem uzņēmumiem, jo ir paredzams, ka lieli uzņēmumi prasības pārvirzīs uz saviem piegādātājiem. Tādējādi būs vajadzīgi atbalsta pasākumi, lai palīdzētu MVU nostiprināt darbības un finansiālo spēju. Uzņēmumiem, kuru darījumdarbības partneri ir MVU, ir arī jāatbalsta tie pienācīgas rūpības prasību izpildē gadījumā, ja šādas prasības apdraudētu MVU dzīvotspēju. Turklāt finanšu nozares vērtības ķēde neaptver MVU, kas saņem aizdevumus, kredītus, finansējumu, apdrošināšanu vai pārapdrošināšanu. Tajā pašā laikā nelabvēlīgas ilgtspējas iedarbība uz individuālu MVU parasti būs mazāka nekā uz lielākiem uzņēmumiem. Tāpēc uz ļoti lieliem uzņēmumiem attieksies pienācīgas rūpības pienākuma tvērums, arī tāpēc, ka daudzi no tiem jau ir ieviesuši procesus, piemēram, informācijas sniegšanas pienākumu dēļ. Proti, izraudzītajos apgrozījuma kritērijos tiks atlasīti tie uzņēmumi, kam ir vislielākā ietekme uz Savienības ekonomiku. Turklāt šī direktīva nosaka pasākumus, lai ierobežotu sloga pārnešanu no šie lielajiem uzņēmumiem uz mazākajiem piegādātājiem vērtības ķēdē un lai izmantotu taisnīgas, saprātīgas, nediskriminējošas un samērīgas prasības attiecībā pret MVU. Attiecībā uz uzņēmumiem ar mazāku apgrozījumu un darbinieku skaitu pienācīgas rūpības pienākums aprobežojas ar tiem uzņēmumiem, kuri darbojas nozarēs ar ļoti lielu ietekmi un uz kuriem vienlaikus attiecas esošās ESAO nozaru vadlīnijas. Turklāt, neraugoties uz to, ka ESAO vadlīnijas aptver finanšu nozari, tā nav iekļauta starp nozarēm ar lielu ietekmi tās specifikas dēļ. Šā ierobežojuma mērķis ir radīt līdzsvaru starp interesi sasniegt direktīvas mērķus un interesi mazināt finansiālo un administratīvo slogu uzņēmumiem. Pienācīgas rūpības pienākums šiem uzņēmumiem tiks vienkāršots, jo tie koncentrētos tikai uz būtisku nelabvēlīgu ietekmi, kas skar to nozari. Turklāt pienācīgas rūpības pienākums būtu tiem piemērojams tikai divus gadus pēc pārejas perioda beigām, jo šī direktīva ļauj ieviest nepieciešamos procesus un procedūras un gūt labumu no nozaru sadarbības, tehnoloģiju attīstības, standartiem utt., ko, visticamāk, veicinās tas, lielākiem uzņēmumiem īstenošanas datums ir agrāks. Ciktāl šī direktīva attiecas arī uz trešo valstu uzņēmumiem, kritēriji, ko izmanto aptverto ES un ārpussavienības uzņēmumu tvēruma noteikšanai, nav vienādi, bet tie nodrošina, ka nepastāv varbūtība, ka trešo valstu uzņēmumi vairāk ietilps darbības jomā. Attiecībā uz tiem izmanto neto apgrozījuma slieksni (150 miljoni EUR 1. grupai un 40 miljoni EUR 2. grupai), bet visam šim apgrozījumam jābūt sasniegtam Savienībā. Savukārt ES uzņēmumu neto apgrozījumam pasaulē jābūt 150 miljoniem EUR un jābūt izpildītam kritērijam attiecībā uz darbinieku skaitu (vairāk nekā 500 darbinieku 1. grupā un vairāk nekā 250 darbinieku 2. grupā). Šāda izmantoto kritēriju atšķirība ir pamatota turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ. –Trešo valstu uzņēmumiem ES apgrozījuma kritērijs rada saiti ar ES. Tikai Savienībā gūtā apgrozījuma iekļaušana ir pamatota, jo šāda robežvērtība, pienācīgi graduēta, rada teritoriālu saikni starp trešo valstu uzņēmumiem un Savienību ar sekām, kādas šo uzņēmumu darbībām var būt ES iekšējā tirgū, kas ir pietiekami, lai Savienības tiesību aktus piemērotu trešo valstu uzņēmumiem. –Turklāt Direktīvā par pārskatu sniegšanu par katru valsti, ar kuru grozīta Grāmatvedības direktīva, jau ir noteiktas metodes ārpussavienības uzņēmumu neto apgrozījuma aprēķināšanai, savukārt šāda metodika nepastāv trešo valstu uzņēmumu darbinieku skaita aprēķināšanai. Pieredze saistībā ar Francijas tiesību aktiem, kas regulē pienācīgu rūpību, liecina, ka tad, ja nav vienotas jēdziena “darbinieks” definīcijas, darbinieku skaitu (visā pasaulē) ir grūti aprēķināt, un tas traucē apzināt trešo valstu uzņēmumus, uz kuriem attiecas darbības joma, liedzot efektīvi izpildīt noteikumus. –Gan darbinieku, gan apgrozījuma kritēriju izmantošana attiecībā uz ES uzņēmumiem nodrošinātu labāku saskaņotību ar Korporatīvo ilgtspējas ziņojumu sniegšanas direktīvu, kas būtu jāizmanto ziņojumu sniegšanai par pienācīgas rūpības pasākumiem un politiku attiecībā uz ES uzņēmumiem. –Lai gan direktīva attieksies uz aptuveni 13 000 ES uzņēmumu, pamatojoties uz Komisijas aplēsēm, tā attieksies tikai uz aptuveni 4000 trešo valstu uzņēmumu. Fakts, ka ES uzņēmumi tiks aptverti tikai tad, ja tie arī sasniegs minimālo ierobežojumu attiecībā uz darbinieku skaitu, diezin vai mainīs konkurences nosacījumus ES iekšējā tirgū — divu lieluma kritēriju piemērošana ES uzņēmumiem, pat ja šie kritēriji ir kumulatīvi, rezultātā novedīs pie tā, ka tiks aptverts salīdzinoši mazāks uzņēmumu skaits salīdzinājumā ar ārpussavienības uzņēmumiem, jo to gadījumā ir jāņem vērā viss uzņēmuma neto apgrozījums pasaulē. Visbeidzot, lieliem trešo valstu uzņēmumiem, kam ir liels apgrozījums Savienībā, ir spēja īstenot pienācīgu rūpību un gūt labumu no pienācīgas rūpības snigtajām priekšrocībām arī to darbībās citviet. Visos citos aspektos uz trešo valstu uzņēmumiem attiecas pienācīgas rūpības pienākumi tādā pašā veidā kā uz ES uzņēmumiem (piemēram, attiecībā uz režīmu, kas piemērojams uzņēmumiem, kuri darbojas nozarēs ar lielu ietekmi, un identisku perioda posmu minētajiem uzņēmumiem). Direktoru pienākumu saskaņošana aprobežojas tikai ar ES uzņēmumiem, tādējādi trešo valstu uzņēmumiem būs ierobežotāki pienākumi. “Materiālā darbības joma” ir koncentrēta un strukturēta galvenokārt uz uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumu un aptver cilvēktiesības un nelabvēlīgo ietekmi uz vidi, ko var skaidri definēt atsevišķās starptautiskās konvencijās. Ierosinātie direktoru pienākumi nodrošina ciešu saikni ar pienācīgas rūpības pienākumiem un tādējādi ir nepieciešami, lai pienācīga rūpība būtu efektīva. Direktoru pienākumi arī ietver skaidrojumu par to, kā direktoriem būtu jāizpilda rūpības pienākums, lai rīkotos uzņēmuma interesēs. Pienācīgas rūpības pienākuma efektīva izpilde ir svarīga iniciatīvas mērķu sasniegšanai. Šī direktīva paredzēs sankciju un civiltiesiskās atbildības apvienojumu. Ciktāl tas attiecas uz privāttiesisko izpildi uz civiltiesiskās atbildības pamata, tiek izmantota atšķirīga pieeja attiecībā uz uzņēmuma paša darbību un tā meitasuzņēmumiem, no vienas puses, un darījumattiecībām, no otras puses. Proti, civiltiesiskā atbildība attiecas tikai uz nodibinātām darījumattiecībām, ar kuru palīdzību uzņēmums plāno uzturēt ilgstošas attiecības, ņemot vērā to intensitāti vai ilgumu, un kuras neveido niecīgu vai nebūtisku daļu no uzņēmuma vērtības ķēdes. Uzņēmums nebūtu jāsauc pie atbildības par kaitējuma nenovēršanu vai neizbeigšanu netiešu darījumattiecību līmenī, ja tas ir izmantojis līgumisku kaskadēšanu un nodrošināšanu un ir ieviesis pasākumus, lai pārbaudītu atbilstību tai, izņemot, ja konkrētā gadījuma apstākļos nav bijis pamatoti paredzēt, ka faktiski īstenotā rīcība, arī attiecībā uz atbilstības pārbaudi, būtu pietiekama, lai novērstu, vājinātu, izbeigtu vai mazinātu nelabvēlīgās ietekmes apmēru. Turklāt, izvērtējot atbildības esību un apmēru, ir pienācīgi jāņem vērā uzņēmuma centieni, ciktāl tie ir tieši saistīti ar konkrēto kaitējumu, izpildīt visus korektīvos pasākumus, ko tam pieprasa uzraudzības iestāde, visi veiktie ieguldījumi un jebkāds sniegtais mērķorientētais atbalsts, kā arī sadarbība ar citām struktūrām nolūkā novērst nelabvēlīgo ietekmi tā vērtības ķēdēs. Šī pieeja civiltiesiskajai atbildībai arī ierobežos pārmērīgas tiesāšanās risku. Pasākumi, kas saistīti ar pienācīgas rūpības pienākuma publiski tiesisko izpildi, nepārsniedz to, kas ir nepieciešams. Šajā direktīvā ir precizēts, ka ikvienai sankcijai, ko piemēro par pienācīgas rūpības pienākumu neizpildi, ir jābūt samērīgai. Ja publiskās iestādes, kas izvērtē, kā uzņēmums ir ievērojis šo direktīvu, konstatē, ka tā nav ievērota, tām vispirms būtu jānosaka uzņēmumam atbilstošs laika periods korektīvu pasākumu īstenošanai. Šajā direktīvā ir izklāstīts ierobežots skaits sankciju, kas būtu piemērojamas visās dalībvalstīs, bet pašu dalībvalstu ziņā ir nodrošināt samērīgu izpildes procesu atbilstoši to tiesību aktiem. Ja piemēro naudas sodus, tos nosaka, pamatojoties uz uzņēmuma apgrozījumu, lai nodrošinātu, ka to līmenis ir samērīgs. Turklāt šī direktīva nerada liekas izmaksas Savienībai, valstu valdībām vai reģionālām vai vietējām iestādēm. Šī direktīva atstās dalībvalstu ziņā to, kā organizēt izpildi. Uzraudzību var veikt esošās iestādes. Lai samazinātu izmaksas (piemēram, kad tiek pārraudzīti trešo valstu uzņēmumi, kas darbojas dažādās dalībvalstīs) un uzlabotu pārraudzību, koordināciju, izmeklēšanu un informācijas apmaiņu, Komisija izveidos Eiropas uzraudzības iestāžu tīklu. Šī direktīva atļauj uzņēmumiem sadarboties, izmantot nozaru shēmas un daudzpusējas ieinteresēto personu iniciatīvas, lai uzņēmumiem samazinātu izmaksas saistībā ar šīs direktīvas izpildi. Juridiskā instrumenta izvēle Ierosinātais instruments ir direktīva, jo LESD 50. pants ir juridiskais pamats darījumdarbības tiesību aktu pieņemšanai attiecībā uz uzņēmumu locekļu un citu dalībnieku interešu aizsardzību, lai šāda aizsardzība būtu vienāda visā Savienībā. LESD 50. pants nosaka Eiropas Parlamentam un Padomei pienākumu rīkoties, pieņemot direktīvas. Komisija pieņem deleģētus aktus, kas nosaka kritērijus trešo valstu uzņēmumu ziņošanai par pienācīgu rūpību.

Lai sniegtu atbalstu uzņēmumiem un dalībvalstu iestādēm saistībā ar to, kā uzņēmumiem būtu jāizpilda to pienācīgas rūpības pienākumi, Komisija, nepieciešamības gadījumā apspriežoties ar attiecīgajām Eiropas struktūrām, starptautiskām struktūrām, kurām ir zinātība pienācīgas rūpības īstenošanā, un citiem, var izdot norādījumus. Norādījumus var arī izmantot, lai izklāstītu nesaistošas līguma paraugklauzulas, ko uzņēmumi var izmantot, kaskadējot šo pienākumu to vērtības ķēdē. Turklāt Komisija var ieviest citus atbalsta pasākumus, pamatojoties uz pašreizējām ES darbībām un rīkiem, lai atbalstītu pienācīgas rūpības īstenošanu Savienībā un trešās valstīs, tostarp veicinātu kopīgas ieinteresēto personu iniciatīvas, lai palīdzētu uzņēmumiem izpildīt to pienākumus un atbalstītu MVU, kurus šī direktīva ietekmē citos veidos. To var plašāk papildināt ar ES attīstības sadarbības instrumentiem, lai atbalstītu trešo valstu valdības un augšupējos ekonomikas dalībniekus trešās valstīs, kas risina problēmas saistībā ar to darbību un augšupējo darījumattiecību nelabvēlīgo ietekmi uz tiesībām un vidi. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Saskaņā ar labāka regulējuma pamatnostādnēm ir notikušas vairākas apspriešanās: –sākotnējais ietekmes novērtējums (ceļvedis), kurā saņemtas 114 atsauksmes, –atklāta sabiedriskā apspriešana, kurā saņemta 473 461 atbilde un 122 785 iedzīvotāju paraksti, no kuriem lielākā daļa tika iesniegti kampaņās, izmantojot iepriekš aizpildītas aptaujas anketas, un 149 nostājas dokumenti, –mērķorientēta apspriešanās ar sociālajiem partneriem, –vairāki ieinteresēto personu darbsemināri un sanāksmes, piemēram, sanāksme, kurā tikās Neformālā uzņēmējdarbības tiesību ekspertu grupa, kas sastāv galvenokārt no uzņēmējdarbības tiesību akadēmisko aprindu pārstāvjiem (ICLEG), sanāksme ar dalībvalstu pārstāvjiem Uzņēmējdarbības tiesību ekspertu grupā (CLEG), un –konferences un tikšanās ar uzņēmumu apvienībām, atsevišķiem uzņēmumiem, tajā skaitā mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) pārstāvjiem, pilsonisko sabiedrību, arī nevalstiskajām un bezpeļņas organizācijām, kā arī starptautiskām organizācijām, piemēram, ESAO. Kopumā apspriešanās pasākumi apliecināja, ka ieinteresētās personas plaši atzīst vajadzību pēc ES tiesiskā regulējuma attiecībā uz pienācīgu rūpību. Proti, lielāki uzņēmumi pārsvarā pieprasīja lielāku saskaņotību pienācīgas rūpības jomā, lai uzlabotu juridisko noteiktību un radītu vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Iedzīvotāji un pilsoniskās sabiedrības organizācijas uzskatīja pašreizējo tiesisko regulējumu par neefektīvu, lai nodrošinātu uzņēmumu pārskatatbildību par negatīvu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Liela daļa respondentu atklātajā sabiedriskajā apspriešanā, arī lielākā daļa iesaistīto dalībvalstu, pauda atbalstu horizontālai pieejai attiecībā uz pienācīgu rūpību salīdzinājumā ar nozarspecifisku vai tematisku pieeju. Uzņēmumi norādīja, ka tie bažījas par risku, ka tiem varētu rasties neizdevīgs konkurences stāvoklis attiecībā pret trešo valstu uzņēmumiem, kam nav tādu pašu pienākumu. Attiecīgi lielākā daļa respondentu piekrita, ka pienācīgas rūpības pienākumi būtu jāattiecina arī uz trešo valstu uzņēmumiem, kas nav iedibināti ES, bet veic noteikta apjoma darbības ES. Attiecībā uz izpildes mehānismu, kas papildina obligātu pienācīgas rūpības pienākumu, visas ieinteresēto personu grupas, kas sniedza atbildes atklātajā sabiedriskajā apspriešanā, pārliecinoši norādīja, ka vispiemērotākais risinājums ir uzraudzība, ko īsteno kompetentās valsts iestādes ar ES sadarbības/koordinācijas mehānismu. Lielākā daļa respondentu visās ieinteresēto personu grupās uzskatīja, ka saistoši noteikumi ar mērķrādītājiem ir risinājums, kas saistīts ar vislielākajām izmaksām, bet arī ar kopumā lielākajiem sniegtajiem ieguvumiem. Lai gan lielākā daļa respondentu saskatīja pozitīvu ietekmi uz trešām valstīm, atsevišķa respondentu apakškopa pauda bažas par iespējamu pienācīgas rūpības noteikumu negatīvu ietekmi uz trešām valstīm, ja uzņēmumiem, kas veic ieguldījumus trešās valstīs ar vāju cilvēktiesību, tai skaitā sociālo un darba tiesību, un vides aizsardzību, nāktos aiziet no šīm valstīm. Sīkāka informācija par apspriešanās stratēģiju un ieinteresēto personu apspriešanās secinājumiem ir atrodama ietekmes novērtējuma ziņojuma 2. pielikumā. Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Lai atbalstītu dažādo risinājumu analīzi, Komisija piešķīra ārējiem ekspertiem atbalsta līgumu slēgšanas tiesības, lai tie veiktu pētījumu par pienācīgas rūpības prasībām visā piegādes ķēdē un pētījumu par direktoru pienākumiem un ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību. Minētie eksperti dažādajos pētījuma posmos strādāja ciešā sadarbībā ar Komisiju. Līdztekus šiem atbalsta pētījumiem zinātību sniedza literatūras izpēte un atbildes, kas tika saņemtas, apspriežoties ar ieinteresētajām personām. Papildus minētajiem atbalsta pētījumiem, ekspertu grupu sanāksmēm un apspriedēm ar ieinteresētajām personām Komisija arī pievērsa ciešu uzmanību attiecīgajai Eiropas Parlamenta rezolūcijai un Padomes secinājumiem. Eiropas Parlamenta 2021. gada 10. marta rezolūcijā Komisijai tika sniegti ieteikumi par korporatīvo pienācīgu rūpību un korporatīvo pārskatatbildību, aicinot Komisiju ierosināt ES noteikumus attiecībā uz visaptverošu korporatīvu pienācīgas rūpības pienākumu. Padomes 2020. gada 1. decembra Secinājumos par cilvēktiesībām un pienācīgas kvalitātes nodarbinātību globālajās vērtības ķēdēs Komisija tika aicināta nākt klajā ar priekšlikumu par ES tiesisko regulējumu attiecībā uz ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību, ietverot arī starpnozaru pienācīgas rūpības pienākumus uzņēmumiem visās globālajās vērtības ķēdēs. Ietekmes novērtējums

Ietekmes novērtējumā veiktajā analīzē tika plaši aplūkota problēma, ko rada vajadzība nostiprināt ilgtspēju korporatīvajās pārvaldības un vadības sistēmās, ar divām dimensijām: 1) ieinteresēto personu intereses un ar ieinteresētajām personām saistīti (ilgtspējas) riski uzņēmumiem nav pietiekami ņemti vērā korporatīvajās riska pārvaldības sistēmās un lēmumos; 2) uzņēmumi nepietiekami mazina to nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi, tiem nav pienācīgu pārvaldības, vadības sistēmu un pasākumu to kaitīgās ietekmes mazināšanai. Pēc dažādu politikas risinājumu apsvēršanas, galvenokārt uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākuma un direktoru pienākumu jomā, ietekmes novērtējumā tika ierosināts vēlamais politikas risinājumu kopums, aptverot trīs elementus: uzņēmumu pienācīga rūpība, direktoru pienākumi un atalgojums, kuri cits citu papildina. Ietekmes novērtējuma projekts tika iesniegts Komisijas Regulējuma kontroles padomei 2021. gada 9. aprīlī. Pēc negatīva padomes atzinuma saņemšanas padomei 2021. gada 8. novembrī tika iesniegts pārskatīts ietekmes novērtējums otra atzinuma saņemšanai. Atzīmējot ziņojuma būtisko pārskatīšanu, kas veikta, atbildot uz padomes pirmo atzinumu, padome 2021. gada 26. novembrī tomēr sniedza otru negatīvu atzinumu, kurā uzsvēra vajadzību pēc praktiskiem norādījumiem par to, vai un kādos apstākļos ilgtspējīgas korporatīvās pārvaldības iniciatīva varētu tikt virzīta tālāk. Padome nemainīja savu negatīvo atzinumu, jo tā uzskatīja, ka ietekmes novērtējuma ziņojumā nav pietiekami 1) izklāstīts problēmas apraksts un sniegti pārliecinoši pierādījumi, ka ES uzņēmumi, jo īpaši MVU, jau pietiekami neatspoguļo ilgtspējas aspektus vai tiem jau nav pietiekamu stimulu to darīt; 2) izklāstīts politikas risinājumu tvērums un norādītas vai pilnībā izvērtētas galvenās politikas izvēles; 3) novērtēta ietekme pilnīgā, līdzsvarotā un neitrālā veidā un atspoguļota nenoteiktība, kas saistīta ar ieguvumu īstenošanos, un 4) pierādīts vēlamā risinājuma samērīgums. Tāpēc, atbildot uz padomes otrajā negatīvajā atzinumā izklāstītajām piezīmēm, ietekmes novērtējums ir papildināts ar Komisijas dienestu darba dokumentu par turpmāko rīcību pēc padomes atzinuma, kurā sniegti papildu precizējumi un pierādījumi par jomām, kurās padome sniegusi konkrētus uzlabojumu ieteikumus. Saskaņā ar Komisijas labāka regulējuma noteikumiem, lai dokumentu varētu virzīt uz pieņemšanas posmu, ir vajadzīgs pozitīvs atzinums no Regulējuma kontroles padomes. Tomēr priekšsēdētājas vietnieks jautājumos par iestāžu attiecībām un nākotnes plānošanu var atļaut tādas iniciatīvas sagatavošanas turpināšanu, par kuru Regulējuma kontroles padome ir sniegusi otru negatīvu atzinumu. Ir svarīgi norādīt, ka Regulējuma kontroles padomes atzinumi ir ietekmes novērtējuma kvalitātes novērtējums, nevis saistītā tiesību akta priekšlikuma novērtējums. Komisija, arī ņemot vērā piekrišanu, ko paudis priekšsēdētājas vietnieks jautājumos par iestāžu attiecībām un nākotnes plānošanu, ir uzskatījusi par atbilstošu turpināt iniciatīvu šādu iemeslu dēļ: –šīs iniciatīvas politiskais nozīmīgums Komisijas politiskajai prioritātei “Ekonomika, kas darbojas cilvēku labā”, arī Ilgtspējīgu finanšu paketes un Eiropas zaļā kursa kontekstā, un –rīcības steidzamība vērtības ķēžu pienācīgas rūpības jomā kā ieguldījums pārejā uz ilgtspēju, arī lai pievērstos vienotā tirgus sadrumstalotības riskam, kā arī uzskats, ka –sniegtajos papildu skaidrojumos un pierādījumos ir pienācīgi ņemti vērā ietekmes novērtējuma trūkumi, kurus norādījusi Regulējuma kontroles padome, un tie ir izvērtēti pielāgotajā tiesību akta priekšlikumā. Attiecībā uz nozīmīgumu un steidzamību Komisija arī atzīmēja, ka iniciatīva bija iekļauta Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas kopīgajās politiskajās prioritātēs 2022. gadam. Rūpīgi izanalizējusi padomes konstatējumus un ņemot vērā pārdomas par sniegtajiem papildu precizējumiem un pierādījumiem, Komisija uzskata, ka priekšlikums, kas ir ievērojami pārskatīts salīdzinājumā ar ietekmes novērtējumā ierosināto politikas risinājumu kopumu, joprojām ļauj izlēmīgi virzīties uz vispārējo mērķi, proti, labāk izmantot vienotā tirgus potenciālu sniegt ieguldījumu pārejā uz ilgtspējīgu ekonomiku un sekmēt ilgtspējīgu un atbildīgu korporatīvo rīcību ilgtermiņā. Direktīva ir koncentrētāka un mērķorientētāka salīdzinājumā ar vēlamo risinājumu, kas izklāstīts ietekmes novērtējuma projektā. Tās kodols ir pienācīgas rūpības pienākums, vienlaikus ievērojami samazinot direktoru pienākumus, tos cieši sasaistot ar pienācīgas rūpības pienākumu. Arī pienācīgas rūpības tvērums ir pielāgots. Sīks apraksts par veiktajiem ietekmes novērtējuma vēlamo risinājumu kopuma pielāgojumiem ir atrodams pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā, kurā izklāstīta turpmākā rīcība pēc Regulējuma kontroles padomes atzinuma un sniegta papildu informācija. Īsumā — darbības joma attiecībā uz personām, t. i., tas, kuras uzņēmumu kategorijas ir aptvertas, ir ievērojami samazināta pēc pārdomām, ko rosinājušas padomes piezīmes par problēmas aprakstu, jo īpaši attiecībā uz MVU, un par vēlamā risinājuma samērīgumu. Konkrēti, MVU ir pilnībā izslēgti no darbības jomas, un nozaru ar lielu ietekmi aptvērums ir pārvirzīts tikai uz uzņēmumiem ar vairāk nekā 250 darbiniekiem un neto apgrozījumu pasaulē lielāku par 40 miljoniem EUR (lai gan darbības joma attiecas uz lieliem uzņēmumiem, kas vienlaikus pārsniedz gan 500 darbinieku, gan 150 miljonu EUR neto apgrozījuma pasaulē robežvērtību, neatkarīgi no to saimnieciskās darbības nozares). Nozares ar lielu ietekmi ir tieši definētas tekstā, tādējādi arī atspoguļojot padomes piezīmes par likumdošanas paņēmieniem. Nozaru ar lielu ietekmi definīcija ir ierobežota līdz nozarēm, kurās ir augsts nelabvēlīgas ietekmes risks un attiecībā uz kurām pastāv ESAO vadlīnijas. Attiecībā uz vidējas kapitalizācijas uzņēmumiem nozarēs ar lielu ietekmi noteikumus būs jāsāk piemērot pēc divu gadu pārejas perioda, lai nodrošinātu ilgāku pielāgošanās periodu. Turklāt šo uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumi aprobežojas tikai ar būtisku ietekmi, kas skar to nozari. Lai efektīvi sasniegtu iniciatīvas mērķus, šā priekšlikuma darbības joma attiecas uz uzņēmumiem no trešām valstīm. Aptverti ir tikai tie ārpussavienības uzņēmumi, kam ir tieša saikne ar Savienības tirgu un kas atbilst līdzīgam apgrozījuma slieksnim kā ES uzņēmumi, bet Savienības tirgū. Turklāt tiem būs tādi paši pienākumi attiecībā uz pienācīgu rūpību kā attiecīgajiem ES uzņēmumiem. Direktīvā ir arī norādīts, ka ir vajadzīgs pieejams un praktisks atbalsts uzņēmumiem, jo īpaši MVU vērtības ķēdē, lai sagatavotos pienākumiem (vai izrietošajām prasībām, kas var tikt uzliktas tiem netieši). Tas var ietvert praktiskus norādījumus un atbalsta rīkus, piemēram, karstās līnijas, datubāzes vai apmācību, kā arī novērošanas centra izveidi, lai palīdzētu uzņēmumiem direktīvas īstenošanā. Turklāt pārskatīšanas klauzulā ir tieša atsauce uz direktīvas darbības jomu attiecībā uz personām (t. i., uzņēmumu kategoriju aptvērumu), kas būtu jāpārskata, ņemot vērā praktisko pieredzi tiesību aktu piemērošanā. Citi pasākumi, lai mazinātu netiešu ietekmi uz MVU, ir daļa no to uzņēmumu pienākumiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas darbības joma. Attiecībā uz materiālo darbības jomu (t. i., to, kas ir aptverts) ir saglabāts transversāls instruments, kas aptver ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Tas atspoguļo spēcīgo vienprātību starp ieinteresēto personu grupām par to, ka apzināto problēmu risināšanai ir vajadzīgs horizontāls satvars. Turklāt padome piezīmēs norādīja, ka ietekmes novērtējumā nav pietiekamas skaidrības par vajadzību regulēt direktoru pienākumus papildus pienācīgas rūpības prasībām. Tāpēc Komisija nolēma pievērsties šim jautājumam, ietekmes novērtējumā atkāpjoties no vēlamo risinājumu kopuma un koncentrējoties uz direktoru pienākumu elementu, ņemot vērā arī esošos starptautiskos standartus, uz pienācīgu rūpību un rūpības pienākumu. Tas ietver direktoru pienākumus saistībā ar uzņēmumu pienācīgas rūpības procesu un pasākumu ieviešanu un īstenošanas pārraudzību, rīcības kodeksa izstrādi šim nolūkam, kā arī pienācīgas rūpības integrēšanu korporatīvajā stratēģijā. Lai pilnībā atspoguļotu direktoru lomu, ņemot vērā uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumus, tiek precizēts arī tas direktoru vispārējais rūpības pienākums attiecībā pret uzņēmumu, kas ir paredzēts visu dalībvalstu darījumdarbības tiesību aktos, paredzot, ka, izpildot savu pienākumu rīkoties uzņēmuma interesēs, direktoriem būtu jāņem vērā arī ilgtspējas jautājumi, kuri aplūkoti priekšlikumā par Korporatīvo ilgtspējas ziņojumu sniegšanas direktīvu, attiecīgā gadījumā iekļaujot cilvēktiesības, klimata pārmaiņas un vidiskas sekas gan īstermiņa, gan vidēja termiņa, gan ilgtermiņa perspektīvā. Plašāki konkrēti direktoru pienākumi, kas ierosināti ietekmes novērtējumā, nav saglabāti. Tas nodrošinās, ka priekšlikums sasniedz savu mērķi, vienlaikus saglabājot samērīgumu. Attiecībā uz padomes piezīmēm šajā paskaidrojuma rakstā, kā arī tiesību akta priekšlikuma apsvērumos ir ietverti plaši skaidrojumi par izdarītajām politiskajām izvēlēm. Lai gan ietekmes novērtējums, kas iesniegts padomei, un padomes atzinums ir publicēti nemainītā formā, ir sagatavots atsevišķs Komisijas dienestu darba dokuments, lai sniegtu papildu pierādījumus un skaidrojumus, atbildot uz padomes piezīmēm, arī par pierādījumiem. Minētajā dokumentā jo īpaši ir aplūkoti šādi elementi: 1.problēmas apraksts: –to vidisko un ilgtspējas problēmu tvērums un attīstība, kuras ir tieši saistītas ar šķietamo korporatīvās ilgtspējas pārvaldības prakses neesību vai nepietiekamu izmantošanu ES uzņēmumos un kuras jārisina ar šo direktīvu, un direktīvas pievienotā vērtība attiecībā uz pasākumu visaptverošo kopumu ilgtspējas veicināšanai saskaņā ar zaļo kursu, –kāpēc tirgus un konkurences dinamiku kopā ar uzņēmumu korporatīvo stratēģiju un riska pārvaldības sistēmu turpmāko attīstību uzskata par nepietiekamu, un attiecībā uz domājamo cēloņsakarību starp korporatīvo ilgtspējas rīku izmantošanu un to praktisko ietekmi problēmu risināšanā;

2.vēlamā risinājuma ietekme: –jautājumi, kas saistīti ar trešām valstīm, integrējot apsvērumus par i) paredzamajām norisēm trešās valstīs (arī ņemot vērā ES un starptautiskās tirdzniecības un attīstības atbalsta pasākumus), ii) par ietekmi uz trešām valstīm un uz piegādātājiem trešās valstīs, –izpildes mehānisms, plašāk aplūkojot divu pīlāru izpildes sistēmas, kuras pamatā ir administratīvā izpilde un civiltiesiskā atbildība, pievienoto vērtību, –ietekme uz konkurenci un konkurētspēju. Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Mazie un vidējie uzņēmumi, tajā skaitā mikrouzņēmumi, nav iekļauti darbības jomā, un netieša ietekme uz tiem tiks mazināta ar atbalsta pasākumiem un norādījumiem Savienības un dalībvalstu līmenī, arī uzņēmumu savstarpējās attiecībās, izmantojot līguma paraugklauzulas un samērīguma prasības lielākajam darījumdarbības partnerim. Pamattiesības Kā paskaidrots ietekmes novērtējumā, un pamatojoties uz esošajiem pierādījumiem, obligātas pienācīgas rūpības prasības var sniegt būtisku labumu pamattiesību aizsardzībai un veicināšanai. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Nav tiešas ietekmes uz Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Komisija izveidos Eiropas uzraudzības iestāžu tīklu, kas palīdzēs šīs direktīvas īstenošanā. Šāda tīkla sastāvā būs pārstāvji no dalībvalstu izraudzītajām uzraudzības iestādēm, un nepieciešamības gadījumā tam pievienosies citas Savienības aģentūras ar attiecīgu zinātību jomās, uz kurām attiecas šī direktīva, lai nodrošinātu, ka uzņēmumi izpilda to pienācīgas rūpības pienākumus, nolūkā veicināt un nodrošināt regulatīvās, izmeklēšanas, sankciju piemērošanas un uzraudzības prakses koordināciju un konverģenci un informācijas apmaiņu starp šīm uzraudzības iestādēm. Septiņus gadus pēc transponēšanas perioda beigām Komisija ziņos par šīs direktīvas īstenošanu, citu aspektu starpā arī par tās efektivitāti. Vajadzības gadījumā ziņojumam pievieno tiesību akta priekšlikumu. Lai sniegtu skaidrību un atbalstītu uzņēmumus un dalībvalstis direktīvas īstenošanā, Komisija nepieciešamības gadījumā izdos norādījumus. Skaidrojošie dokumenti Lai nodrošinātu šīs direktīvas pienācīgu īstenošanu, būs vajadzīgs skaidrojošs dokuments, piemēram, atbilstības tabulu veidā. Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums Priekšlikuma 1. pantā ir izklāstīts direktīvas priekšmets, t. i., noteikumu noteikšana par uzņēmumu pienācīgas rūpības pienākumiem attiecībā uz faktisku un iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi saistībā ar uzņēmumu pašu darbību, to meitasuzņēmumu darbību un tādām darbībām vērtības ķēdē, ko veic nodibinātu darījumattiecību ietvaros; minētajā normā ir arī precizēts, ka direktīva nosaka noteikumus par atbildību par pienācīgas rūpības pienākuma pārkāpumiem. Priekšlikuma 2. pantā ir noteikta direktīvas darbības joma attiecībā uz personām un izklāstīti kritēriji, uz kuru pamata dalībvalsts ir kompetenta regulēt jautājumus, ko aptver šī direktīva.

Priekšlikuma 3. pantā ir ietvertas šajā direktīvā lietotās definīcijas. Priekšlikuma 4. pantā dalībvalstīm ir prasīts nodrošināt, ka uzņēmumi īsteno pienācīgu rūpību cilvēktiesību un vides jomā, izpildot konkrētās prasības, kas uzskaitītas direktīvas 5.–11. pantā. Priekšlikuma 5. pantā dalībvalstīm ir prasīts nodrošināt, ka uzņēmumi integrē pienācīgu rūpību visā korporatīvajā politikā un ievieš pienācīgas rūpības politiku, kas tiek katru gadu atjaunināta. Minētajā normā ir precizēts, ka šādā politikā būtu jāiekļauj apraksts par uzņēmuma pieeju pienācīgai rūpībai, rīcības kodeksu, kas jāievēro uzņēmuma darbiniekiem un meitasuzņēmumiem, un procesiem, kas ieviešami, lai īstenotu pienācīgu rūpību. Priekšlikuma 6. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka uzņēmumi veic atbilstošus pasākumus, lai apzinātu faktisku vai iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi uzņēmumu pašu darbībā, to meitasuzņēmumos un to nodibināto tiešo vai netiešo darījumattiecību līmenī to vērtības ķēdē. Priekšlikuma 7. pantā ir noteikta prasība dalībvalstīm nodrošināt, ka uzņēmumi veic atbilstošus pasākumus, lai novērstu iespējamu nelabvēlīgu ietekmi, kas apzināta atbilstoši 6. pantam, vai pienācīgi mazinātu šādu ietekmi, ja novēršana nav iespējama vai tai ir vajadzīga pakāpeniska īstenošana. Priekšlikuma 8. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka uzņēmumi veic atbilstošus pasākumus, lai izbeigtu faktisku nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi, ko tie apzinājuši vai varētu būt apzinājuši atbilstoši 6. pantam. Ja nelabvēlīgo ietekmi, kas notikusi nodibināto tiešo vai netiešo darījumattiecību līmenī, nevar izbeigt, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka uzņēmumi mazina ietekmes apmēru. Priekšlikuma 9. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums paredzēt iespēju iesniegt sūdzības uzņēmumam gadījumā, ja ir pamatotas bažas par šādu iespējamu vai faktisku nelabvēlīgu ietekmi, arī uzņēmuma vērtības ķēdē. Uzņēmumiem ir jāpiešķir šī iespēja personām, ko ir skārusi vai kam ir pamatots iemesls uzskatīt, ka tās varētu būt skārusi nelabvēlīga ietekme, kā arī arodbiedrībām un citiem darba ņēmēju pārstāvjiem, kuras pārstāv personas, kas strādā attiecīgajā vērtības ķēdē, un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kuras darbojas attiecīgajā jomā. Ar 10. pantu dalībvalstīm tiek ieviests pienākums prasīt, lai uzņēmumi periodiski izvērtē to pienācīgas rūpības pasākumu īstenošanu nolūkā pārliecināties, ka nelabvēlīgā ietekme ir pienācīgi identificēta un ka ir īstenoti preventīvi un korektīvi pasākumi, un noteikt, kādā apmērā nelabvēlīgā ietekme ir novērsta vai izbeigta vai ir mazināts tās apmērs. Priekšlikuma 11. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka uzņēmumi, uz kuriem neattiecas ziņošanas prasības saskaņā ar Direktīvu 2013/34/ES, ziņo par jautājumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, un savā tīmekļa vietnē publicē gada pārskatu. Priekšlikuma 12. pantā Komisijai ir noteikts pienākums pieņemt norādījumus par nesaistošām līguma paraugklauzulām, lai palīdzētu uzņēmumiem izpildīt 7. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 8. panta 3. punkta c) apakšpunktu. Priekšlikuma 13. pantā ir noteikta iespēja, ka Komisija, lai sniegtu atbalstu uzņēmumiem vai dalībvalstu iestādēm saistībā ar to, kā uzņēmumiem būtu jāizpilda to pienācīgas rūpības pienākumi, var izdot norādījumus par konkrētām nozarēm vai konkrētu nelabvēlīgu ietekmi, apspriežoties ar Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūru, Eiropas Vides aģentūru un — attiecīgā gadījumā — ar starptautiskām struktūrām, kam ir zinātība pienācīgas rūpības jomā. Priekšlikuma 14. pantā ir prasīts, lai dalībvalstis un Komisija nodrošina papildu pasākumus uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šīs direktīvas darbības joma, un tiem dalībniekiem globālajās vērtības ķēdēs, kurus netieši ietekmē direktīvā noteiktie pienākumi. Šāds atbalsts var būs plašs, sākot no mērķorientētu tīmekļa vietņu, portālu vai platformu uzturēšanas un beidzot ar finansiālu atbalstu MVU un kopīgu ieinteresēto personu iniciatīvu veicināšanu. Minētajā normā ir arī precizēts, ka uzņēmumi var izmantot nozaru shēmas un daudzpusējas ieinteresēto personu iniciatīvas, lai atbalstītu pienācīgas rūpības īstenošanu, un ka Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, var izdot norādījumus par šādu shēmu piemērotības izvērtēšanu. Priekšlikuma 15. pantā ir prasīts, lai dalībvalstis nodrošina, ka konkrēti uzņēmumi pieņem plānu nolūkā nodrošināt, ka uzņēmuma darījumdarbības modelis un stratēģija ir saderīgi ar pārkārtošanos uz ilgtspējīgu ekonomiku un globālās sasilšanas ierobežošanu līdz 1,5 °C saskaņā ar Parīzes nolīgumu. Ar 16. pantu tiek ieviesta prasība uzņēmumiem, kuri izveidoti saskaņā ar trešās valsts tiesību aktiem un uz kuriem attiecas šīs direktīvas piemērošanas joma atbilstoši 2. panta 2. punktam, iecelt tādu pilnvarotu pārstāvi Savienībā, kuram ir pietiekamas pilnvaras un pie kura dalībvalstu kompetentās iestādes var vērsties saistībā ar visiem jautājumiem, kas nepieciešami, lai pieņemtu, izpildītu un īstenotu saistībā ar šo direktīvu pieņemtus tiesību aktus. Priekšlikuma 17. pantā dalībvalstīm ir noteikta prasība norīkot vienu vai vairākas valsts uzraudzības iestādes, lai nodrošinātu, ka uzņēmumi izpilda to pienācīgas rūpības pienākumus un to pienākumu saskaņā ar 15. panta 1. un 2. punktu, un īstenotu minēto pienākumu izpildes pilnvaras saskaņā ar 18. pantu. Priekšlikuma 18. pantā ir izklāstītas to uzraudzības iestāžu attiecīgās pilnvaras un resursi, ko dalībvalstu iestādes norīkojušas uzraudzības un izpildes uzdevumu veikšanai. Priekšlikuma 19. pantā ir noteikta prasība dalībvalstīm nodrošināt, ka ikviena fiziska vai juridiska persona, kurai, pamatojoties uz objektīviem apstākļiem, ir iemesli uzskatīt, ka uzņēmums pienācīgi nepilda šīs direktīvas noteikumus, ir tiesīga paust uzraudzības iestādēm pamatotas bažas, jo īpaši dalībvalstī, kurā atrodas šādas personas pastāvīgā dzīvesvieta, juridiskā adrese, darbavieta vai iespējamā pārkāpuma izdarīšanas vieta. Priekšlikuma 20. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, kas piemērojamas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu minēto sankciju īstenošanu. Sankcijas ir iedarbīgas, atturošas un samērīgas. Dalībvalstis nodrošina, ka uzraudzības iestāžu lēmums par sankcijām saistībā ar šīs direktīvas noteikumu pārkāpumu tiek publicēts. Ar 21. pantu tiek izveidots Eiropas uzraudzības iestāžu tīkls, kura sastāvā ir pārstāvji no 16. pantā minētajām valsts uzraudzības iestādēm un kura mērķis ir atvieglot un nodrošināt regulatīvās, izmeklēšanas, sankciju piemērošanas un uzraudzības prakses koordināciju un saskaņošanu un informācijas apmaiņu starp šīm uzraudzības iestādēm. Priekšlikuma 22. pantā dalībvalstīm ir noteikta prasība paredzēt noteikumus, kas reglamentē uzņēmuma civiltiesisko atbildību par kaitējumu, kurš rodas, tam neizpildot pienācīgas rūpības pienākumus noteiktos apstākļos. Ar minēto pantu tiek arī ieviests pienākums dalībvalstīm nodrošināt, ka panta 1.–3. punktā paredzētā atbildība netiek liegta tikai tāpēc vien, ka šādiem prasījumiem piemērojamie tiesību akti nav dalībvalsts tiesību akti.

Ar 23. pantu ir noteikts, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 23. oktobra Direktīva (ES) 2019/1937 par to personu aizsardzību, kuras ziņo par Savienības tiesību aktu pārkāpumiem, ir piemērojama ziņošanai par šīs direktīvas pārkāpumiem un to personu aizsardzībai, kuras ziņo par šādiem pārkāpumiem. Priekšlikuma 23. pantā ir precizēti nosacījumi publiskā atbalsta sniegšanai uzņēmumiem. Priekšlikuma 25. pantā ir precizēts direktoru rūpības pienākums. Priekšlikuma 26. pantā ES uzņēmumu direktoriem ir noteikts pienākums ieviest uzņēmumu pienācīgas rūpības procesus un pasākumus attiecībā uz ilgtspēju un pārraudzīt to īstenošanu, kā arī pielāgot korporatīvo stratēģiju pienācīgai rūpībai. Ar 27. pantu tiek grozīts Direktīvas (ES) 2019/1937 pielikums. Priekšlikuma 28. pantā ir izklāstīti noteikumi par deleģētiem aktiem. Priekšlikuma 29. pantā ir ietverts noteikums par šīs direktīvas pārskatīšanu. Priekšlikuma 30. pantā ir ietverti noteikumi par direktīvas transponēšanu. Ar 31. pantu tiek noteikts datums, kad šī direktīva stājas spēkā. Priekšlikuma 32. pantā ir norādīti šīs direktīvas adresāti. Pielikumā ietvertajos sarakstos ir konkrēti norādīta nelabvēlīgā ietekme uz vidi un cilvēktiesībām, kas ir būtiska šīs direktīvas kontekstā, lai aptvertu tiesību pārkāpumus un aizliegumus, ietverot starptautiskos cilvēktiesību nolīgumus (I daļas 1. iedaļa), cilvēktiesību un pamattiesību konvencijas (I daļas 2. iedaļa) un vides konvencijās noteikto starptautiski atzīto mērķu un aizliegumu pārkāpumus (II daļa). 2022/0051 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par uzņēmumu pienācīgu rūpību attiecībā uz ilgtspēju un ar ko groza Direktīvu (ES) 2019/1937 (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 50. panta 1. punktu, 2. punkta g) apakšpunktu un 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Savienība ir dibināta, pamatojoties uz cilvēka cieņas, brīvības, demokrātijas, vienlīdzības, tiesiskuma un cilvēktiesību ievērošanu, kā noteikts ES Pamattiesību hartā. Savienībai savā darbībā starptautiskajā arēnā būtu jāvadās pēc tām pamatvērtībām, kas ir iedvesmojušas Savienības izveidi, kā arī cilvēktiesību universāluma un nedalāmības un Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību principu ievērošanu. Šāda rīcība ietver jaunattīstības valstu ilgtspējīgas ekonomiskās, sociālās un vidiskās attīstības veicināšanu. (2)Augsts aizsardzības līmenis un vides kvalitātes uzlabošana, kā arī Eiropas pamatvērtību veicināšana ir viena no Savienības prioritātēm, kā noteikts Komisijas paziņojumā par Eiropas zaļo kursu. Šo mērķu sasniegšanai ir jāiesaista ne tikai valsts iestādes, bet arī privātie dalībnieki, jo īpaši uzņēmumi. (3)Paziņojumā “Spēcīga sociālā Eiropa taisnīgai pārejai” Komisija apņēmās uzlabot Eiropas sociālo tirgus ekonomiku, lai panāktu taisnīgu pāreju uz ilgtspēju. Šī direktīva arī veicinās Eiropas sociālo tiesību pīlāru, kas sekmē tiesības, kuras nodrošina godīgus darba apstākļus. Tā ir daļa no ES rīcībpolitikām un stratēģijām, kas attiecas uz pienācīgas kvalitātes nodarbinātības veicināšanu visā pasaulē, arī globālās vērtības ķēdēs, kā minēts Komisijas Paziņojumā par pienācīgas kvalitātes nodarbinātību visā pasaulē. (4)Uzņēmumu rīcība visās ekonomikas nozarēs ir panākumu atslēga Savienības ilgtspējas mērķu sasniegšanā, jo Savienības uzņēmumi, jo īpaši lielie, ir atkarīgi no globālajām vērtības ķēdēm. Uzņēmumu interesēs ir arī aizsargāt cilvēktiesības un vidi, jo īpaši ņemot vērā patērētāju un ieguldītāju augošās rūpes par šiem jautājumiem. Eiropas Savienības, kā arī valstu līmenī jau pastāv vairākas iniciatīvas to uzņēmumu atbalstam, kas veicina uz vērtībām orientētu transformāciju. (5)Spēkā esošie starptautiskie standarti par atbildīgu darījumdarbības praksi nosaka, ka uzņēmumiem būtu jāaizsargā cilvēktiesības un jānosaka, kā tiem būtu jārūpējas par vides aizsardzību visās savās darbībās un vērtības ķēdēs. Apvienoto Nāciju Organizācijas Vadošajos principos uzņēmējdarbībai un cilvēktiesībām ir atzīts uzņēmumu pienākums ievērot pienācīgu rūpību attiecībā uz cilvēktiesību ievērošanu, identificējot, novēršot un mazinot savu darbību nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un atskaitoties par to, kā tie šo ietekmi novērš. Minētajos vadošajos principos ir noteikts, ka uzņēmumiem būtu jāizvairās no cilvēktiesību pārkāpumiem un jānovērš tāda nelabvēlīga ietekme uz cilvēktiesībām, kuru tie ir radījuši vai veicinājuši vai kura ir saistīta ar uzņēmumu pašu darbību, to meitasuzņēmumiem un to tiešajām un netiešajām darījumattiecībām. (6)Pienācīgas rūpības attiecībā uz cilvēktiesībām jēdziens tika precizēts un tālāk attīstīts ESAO Vadlīnijās daudznacionāliem uzņēmumiem, ar kurām pienācīga rūpība tika attiecināta arī uz vides un pārvaldības tēmām. ESAO Vadlīnijas attiecībā uz atbildīgu darījumdarbības praksi un vadlīnijas konkrētām nozarēm ir starptautiski atzīti satvari, kas nosaka praktiskus pienācīgas rūpības pasākumus, lai palīdzētu uzņēmumiem identificēt, novērst un mazināt faktisko un iespējamo ietekmi savās darbībās, vērtības ķēdēs un citās darījumattiecībās un atskaitīties par to, kā tie šo ietekmi novērš. Pienācīgas rūpības jēdziens ir iestrādāts arī ieteikumos, kas ietverti Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) Trīspusējā deklarācijā par principiem attiecībā uz daudznacionāliem uzņēmumiem un sociālo politiku. (7)Apvienoto Nāciju Organizācijas ilgtspējīgas attīstības mērķos, ko 2015. gadā pieņēma visas Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībvalstis, ietilpst mērķi veicināt noturīgu, iekļaujošu un ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi. Savienība ir izvirzījusi sev mērķi sasniegt ANO ilgtspējīgas attīstības mērķus. Privātais sektors sniedz savu ieguldījumu šo mērķu sasniegšanā. (8)Starptautiskie nolīgumi saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējo konvenciju par klimata pārmaiņām, kuras puses ir Savienība un dalībvalstis, piemēram, Parīzes nolīgums un nesenais Glāzgovas klimata pakts, nosaka precīzu rīcību klimata pārmaiņu ierobežošanai un globālās sasilšanas noturēšanai 1,5 °C robežās. Papildus konkrētajām darbībām, kas tiek sagaidītas no visām parakstītājām pusēm, par kritiski svarīgu šo mērķu sasniegšanā tiek uzskatīta privātā sektora loma, jo īpaši tā ieguldījumu stratēģijas. (9)Eiropas Klimata aktā Savienība arī juridiski apņēmās līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti un līdz 2030. gadam samazināt emisijas par vismaz 55 %. Lai izpildītu abas šis apņemšanās, uzņēmumiem ir jāmaina ražošanas un iepirkumu veikšanas prakse. Komisijas 2030. gada klimata mērķrādītāja plānā ir modelētas dažādas emisiju samazināšanas pakāpes, kas jāīsteno dažādām tautsaimniecības nozarēm, lai gan visām ir jāveic būtisks samazinājums visos scenārijos, lai Savienība sasniegtu savus klimata mērķus. Plānā arī uzsvērts, ka “korporatīvās pārvaldības noteikumu un prakses izmaiņas, arī ilgtspējīga finansējuma jomā, liks uzņēmumu īpašniekiem un vadītājiem rīcībā un stratēģijā prioritizēt ilgtspējas mērķus”. 2019. gada paziņojumā par Eiropas zaļo kursu ir noteikts, ka būtu jāizmanto visas Savienības darbības un rīcībpolitikas, lai palīdzētu Savienībai panākt sekmīgu un taisnīgu pāreju uz ilgtspējīgu nākotni. Tajā arī noteikts, ka ilgtspēja būtu vēl vairāk jāiestrādā korporatīvās pārvaldības regulējumā. (10)Saskaņā ar Komisijas paziņojumu “Ceļā uz klimatnoturīgu Eiropu”, kurā iepazīstina ar Savienības Klimatadaptācijas stratēģiju, jaunus lēmumus par ieguldījumiem un politiku vajadzētu pieņemt klimatiski informēti un atbilstoši nākotnes vajadzībām, un tas attiecas arī uz lielākiem uzņēmumiem, kuri pārvalda vērtības ķēdes. Šai direktīvai vajadzētu būt saskanīgai ar minēto stratēģiju. Tāpat būtu jānodrošina atbilstība Komisijas Direktīvai […], ar ko attiecībā uz uzraudzības pilnvarām, sankcijām, trešo valstu filiālēm un vides, sociālajiem un pārvaldības riskiem groza Direktīvu 2013/36/ES (Kapitāla prasību direktīva), kurā ir noteiktas skaidras prasības banku pārvaldības noteikumiem, tajā skaitā zināšanām par vides, sociālajiem un pārvaldības riskiem valdes līmenī. (11)Aprites ekonomikas rīcības plānā, Biodaudzveidības stratēģijā, stratēģijā “No lauka līdz galdam” un Ķimikāliju stratēģijā, kā arī stratēģijā “2020. gada Jaunās industriālās stratēģijas atjaunināšana: veidojot spēcīgāku vienoto tirgu Eiropas atveseļošanai”, pieejā “Rūpniecība 5.0”, Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā un 2021. gada tirdzniecības politikas pārskatīšanā kā viens no elementiem ir iekļauta iniciatīva par ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību. (12)Šī direktīva atbilst ES Rīcības plānam cilvēktiesību un demokrātijas jomā 2020.–2024. gadam. Minētajā rīcības plānā kā prioritāte ir noteikta Savienības iesaistes stiprināšana, aktīvi veicinot Apvienoto Nāciju Organizācijas Vadošo principu uzņēmējdarbībai un cilvēktiesībām un citu attiecīgu starptautisku vadlīniju, piemēram, ESAO Vadlīniju daudznacionāliem uzņēmumiem, īstenošanu, cita starpā pilnveidojot attiecīgos pienācīgas rūpības standartus. (13)Eiropas Parlaments 2021. gada 10. marta rezolūcijā aicina Komisiju ierosināt Savienības noteikumus, nosakot visaptverošu korporatīvās pienācīgas rūpības pienākumu. Padomes 2020. gada 1. decembra secinājumos “Cilvēktiesības un pienācīgas kvalitātes nodarbinātība globālajās piegādes ķēdēs” Komisija tika aicināta iesniegt priekšlikumu Savienības tiesiskajam regulējumam attiecībā uz ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību, ietverot arī starpnozaru pienācīgas rūpības pienākumus uzņēmumiem visās globālajās piegādes ķēdēs. Eiropas Parlaments 2020. gada 2. decembrī pieņemtajā patstāvīgajā ziņojumā par ilgtspējīgu korporatīvo pārvaldību arī aicina precizēt direktoru pienākumus. Eiropas Parlaments, Eiropas Savienības Padome un Komisija kopīgajā deklarācijā par ES likumdošanas prioritātēm 2022. gadam apņēmās izveidot ekonomiku, kas darbojas cilvēku labā, un uzlabot ilgtspējīgas korporatīvās pārvaldības tiesisko regulējumu. (14)Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt, ka iekšējā tirgū aktīvie uzņēmumi veicina ilgtspējīgu attīstību un ekonomikas un sabiedrības pārkārtošanos uz ilgtspēju, identificējot, novēršot un vājinot, izbeidzot un mazinot iespējamo vai faktisko nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi saistībā ar uzņēmumu pašu darbību, to meitasuzņēmumiem un vērtības ķēdēm. (15)Uzņēmumiem būtu jāīsteno atbilstoši pasākumi, lai izveidotu un veiktu pienācīgas rūpības pasākumus attiecībā uz uzņēmumu pašu darbību, to meitasuzņēmumiem, kā arī nodibinātajām tiešajām un netiešajām darījumattiecībām visā to vērtības ķēdē atbilstīgi šīs direktīvas noteikumiem. Šai direktīvai nevajadzētu uzlikt pienākumu uzņēmumiem jebkuros apstākļos garantēt, ka nekad neiestāsies nelabvēlīga ietekme vai ka tā tiks apturēta. Piemēram, attiecībā uz darījumattiecībām, kur nelabvēlīgo ietekmi rada valsts iejaukšanās, uzņēmums var nebūt spējīgs nodrošināt šādus rezultātus. Tāpēc šajā direktīvā galvenajiem pienākumiem vajadzētu būt “rūpības pienākumiem”. Uzņēmumam būtu jāīsteno atbilstoši pasākumi, kuru rezultātā var pamatoti sagaidīt, ka konkrētā gadījuma apstākļos tiks novērsta vai mazināta nelabvēlīgā ietekme. Jāņem vērā uzņēmuma vērtības ķēdes, nozares vai ģeogrāfiskā apgabala, kurā darbojas tā vērtības ķēdes partneri, specifika, uzņēmuma spējas ietekmēt tā tiešās un netiešās darījumattiecības, kā arī tas, vai uzņēmums varētu palielināt savu ietekmi. (16)Šajā direktīvā noteiktajam pienācīgas rūpības procesam būtu jāaptver seši soļi, kas noteikti ESAO Pienācīgas rūpības vadlīnijās atbildīgai darījumdarbības praksei, kuras ietver pienācīgas rūpības pasākumus, kas uzņēmumiem jāveic, lai identificētu un novērstu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Tas ietver šādus soļus: 1) pienācīgas rūpības integrēšana politikā un vadības sistēmās; 2) nelabvēlīgas ietekmes uz cilvēktiesībām un vidi identificēšana un novērtēšana; 3) faktiskās un iespējamās nelabvēlīgās ietekmes uz cilvēktiesībām un uz vidi novēršana, izbeigšana vai mazināšana; 4) pasākumu efektivitātes izvērtēšana; 5) informēšana; 6) remediācijas nodrošināšana. (17)Nelabvēlīga ietekme uz cilvēktiesībām un vidi rodas uzņēmumu pašu darbībā, meitasuzņēmumos, produktos un to vērtības ķēdēs, jo īpaši izejvielu ieguves, ražošanas vai produktu līmenī vai atkritumu likvidēšanas līmenī. Lai pienācīgai rūpībai būtu jēgpilna ietekme, tai būtu jāaptver tā nelabvēlīgā ietekme uz cilvēktiesībām un vidi, kas rodas visā produkta ražošanas, lietošanas un iznīcināšanas vai pakalpojumu sniegšanas dzīves ciklā, uzņēmumu pašu darbības un meitasuzņēmumu līmenī, kā arī vērtības ķēdēs.

(18)Vērtības ķēdē būtu jāietver darbības, kas saistītas ar uzņēmuma preču ražošanu vai pakalpojumu sniegšanu, ieskaitot produkta vai pakalpojuma izstrādi un produkta lietošanu un iznīcināšanu, kā arī saistītās darbības uzņēmuma nodibinātajās darījumattiecībās. Tai būtu jāietver nodibinātas tiešas un netiešas augšupējās darījumattiecības, kurās izstrādā, iegūst, ražo, transportē, uzglabā un piegādā izejvielas, produktus, produktu daļas vai sniedz uzņēmumam pakalpojumus, kas nepieciešami uzņēmuma darbību veikšanai, kā arī lejupējās attiecības, tai skaitā nodibinātas tiešas un netiešas darījumattiecības, kurās izmanto vai saņem produktus, produktu daļas vai pakalpojumus no uzņēmuma līdz produkta dzīves cikla beigām, cita starpā arī produktu izplatīšanu mazumtirgotājiem, produktu transportēšanu un uzglabāšanu, to demontāžu, reciklēšanu, kompostēšanu vai apglabāšanu poligonā. (19)Tādu regulētu finanšu uzņēmumu gadījumā, kas sniedz aizdevumus, kredītus vai citus finanšu pakalpojumus, šādu pakalpojumu sniegšanas vērtības ķēde būtu jāattiecina tikai uz to klientu darbībām, kas saņem šādus pakalpojumus, un to meitasuzņēmumu darbībām, kuru darbība ir saistīta ar konkrēto līgumu. Klientus, kas ir mājsaimniecības un fiziskas personas un nerīkojas profesionāli vai darījumdarbības ietvaros, kā arī mazos un vidējos uzņēmumus nevajadzētu uzskatīt par vērtības ķēdē ietilpstošiem. Šāda klienta vērtības ķēdē ietilpstošu uzņēmumu vai citu juridisku personu darbības nebūtu jāietver. (20)Lai uzņēmumi varētu pareizi identificēt nelabvēlīgo ietekmi savā vērtības ķēdē un izmantot atbilstošus sviras instrumentus, šajā direktīvā pienācīgas rūpības pienākumi būtu jāattiecina tikai uz nodibinātām darījumattiecībām. Šajā direktīvā ar “nodibinātām darījumattiecībām” būtu jāsaprot tādas tiešas un netiešas darījumattiecības, kuras ir ilgstošas, vai ir paredzams, ka tās būs ilgstošas, ņemot vērā to intensitāti un ilgumu, un kuras nav niecīga vai nebūtiska vērtības ķēdes daļa. Periodiski un vismaz ik pēc 12 mēnešiem būtu atkārtoti jāizvērtē, vai darījumattiecības pēc būtības ir “nodibinātas”. Ja uzņēmuma tiešās darījumattiecības uzskatāmas par nodibinātām, tad arī visas saistītās netiešās darījumattiecības būtu jāuzskata par nodibinātām attiecībā uz šo uzņēmumu. (21)Saskaņā ar šo direktīvu pienācīga rūpība būtu jāievēro ES uzņēmumiem, kuriem finanšu gadā pirms pēdējā finanšu gada vidēji bijis vairāk nekā 500 darbinieku un vairāk nekā 150 miljonu EUR neto apgrozījums pasaulē. Attiecībā uz uzņēmumiem, kuri neatbilst šiem kritērijiem, bet kuriem finanšu gadā pirms pēdējā finanšu gada bijis vidēji vairāk nekā 250 darbinieku un vairāk nekā 40 miljonu EUR neto apgrozījums pasaulē un kuri darbojas vienā vai vairākās nozarēs ar lielu ietekmi, pienācīgas rūpības prasības būtu jāpiemēro divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas perioda beigām, lai nodrošinātu ilgāku pielāgošanās periodu. Lai nodrošinātu sloga samērīgumu, uzņēmumiem, kuri darbojas šādās nozarēs ar lielu ietekmi, vajadzētu būt pienākumam īstenot mērķorientētākus pienācīgas rūpības pasākumus, koncentrējoties uz būtisku nelabvēlīgu ietekmi. Pagaidu darba aģentūru darba ņēmēji, to skaitā tie, kuri norīkoti saskaņā ar 1. panta 3. punkta c) apakšpunktu Direktīvā 96/71/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/957, būtu jāiekļauj darbinieku skaita aprēķinā lietotāja uzņēmumā. Darbā norīkoti darba ņēmēji saskaņā ar 1. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktu Direktīvā 96/71/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu (ES) 2018/957, būtu jāiekļauj tikai norīkojošā uzņēmuma darbinieku skaita aprēķinā. (22)Lai atspoguļotu starptautiskās darbības prioritārās jomas, kuru mērķis ir risināt cilvēktiesību un vides problēmas, šīs direktīvas vajadzībām nozares ar lielu ietekmi būtu jāizvēlas, pamatojoties uz esošajām ESAO nozaru vadlīnijām par pienācīgu rūpību. Šīs direktīvas mērķiem par nozarēm ar lielu ietekmi būtu jāuzskata šādas nozares: tekstilizstrādājumu, ādas un saistīto izstrādājumu (arī apavu) ražošana un tekstilizstrādājumu, apģērbu un apavu vairumtirdzniecība; lauksaimniecība, mežsaimniecība, zivsaimniecība (arī akvakultūra), pārtikas produktu ražošana un lauksaimniecības izejvielu, dzīvu dzīvnieku, koksnes, pārtikas un dzērienu vairumtirdzniecība; derīgo izrakteņu ieguve neatkarīgi no to ieguves vietas (ieskaitot jēlnaftu, dabasgāzi, ogles, brūnogles, metālus un metāla rūdas, kā arī visus citus nemetāliskos minerālus un karjeru izstrādes produktus), parasto metālu izstrādājumu, citu nemetālisko minerālu izstrādājumu un gatavo metālizstrādājumu (izņemot mašīnas un iekārtas) ražošana un derīgo izrakteņu, minerālu pamatproduktu un starpproduktu (ieskaitot metālus un metāla rūdas, būvmateriālus, degvielas, ķīmiskās vielas un citus starpproduktus) vairumtirdzniecība. Finanšu nozarei tās īpatnību dēļ, jo īpaši attiecībā uz vērtības ķēdi un piedāvātajiem pakalpojumiem, pat ja uz to attiecas konkrētas ESAO vadlīnijas, nevajadzētu būt starp nozarēm ar lielu ietekmi, uz kurām attiecas šī direktīva. Vienlaikus šajā nozarē būtu jānodrošina plašāks faktiskās un iespējamās nelabvēlīgās ietekmes aptvērums, iekļaujot arī ļoti lielus uzņēmumus, kas ir regulēti finanšu uzņēmumi, pat ja tiem nav juridiskās formas ar ierobežotu atbildību. (23)Lai pilnībā sasniegtu šīs direktīvas mērķus attiecībā uz cilvēktiesībām un nelabvēlīgu ietekmi uz vidi saistībā ar uzņēmumu darbību, meitasuzņēmumiem un vērtības ķēdēm, darbības jomā būtu jāiekļauj arī trešo valstu uzņēmumi, kas veic nozīmīgu darbību ES. Konkrētāk, direktīva būtu jāattiecina uz trešo valstu uzņēmumiem, kuru neto apgrozījums Savienībā finanšu gadā pirms pēdējā finanšu gada ir bijis vismaz 150 miljoni EUR vai kuru neto apgrozījums vienā vai vairākās nozarēs ar lielu ietekmi finanšu gadā pirms pēdējā finanšu gada ir bijis lielāks par 40 miljoniem EUR, bet mazāks par 150 miljoniem EUR divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas perioda beigām. (24)Piemērošanas jomas noteikšanai attiecībā uz uzņēmumiem ārpus ES būtu jāizvēlas aprakstītais apgrozījuma kritērijs, jo tas rada teritoriālu saikni starp trešo valstu uzņēmumiem un Savienības teritoriju. Apgrozījums ir aizstājējvērtība ietekmei, kāda šo uzņēmumu darbībai varētu būt uz iekšējo tirgu. Saskaņā ar starptautiskajām tiesībām šāda ietekme attaisno Savienības tiesību aktu piemērošanu trešo valstu uzņēmumiem. Lai noteiktu attiecīgo uzņēmumu attiecīgo apgrozījumu, būtu jāizmanto neto apgrozījuma aprēķina metodes ārpussavienības uzņēmumiem, kā noteikts Direktīvā 2013/34/ES, kurā grozījumi izdarīti ar Direktīvu (ES) 2021/2101. Lai nodrošinātu šīs direktīvas efektīvu izpildi, darbinieku skaita slieksnis savukārt nebūtu jāpiemēro, lai noteiktu, uz kuriem trešo valstu uzņēmumiem attiecas šī direktīva, jo jēdziens “darbinieki”, kas paturēts šīs direktīvas vajadzībām, ir balstīts uz Savienības tiesību aktiem un nav viegli transponējams ārpus Savienības. Tā kā nav skaidras un konsekventas metodikas, arī grāmatvedības sistēmās, kā noteikt trešo valstu uzņēmumu darbinieku skaitu, šāds darbinieku skaita slieksnis radītu juridisku nenoteiktību un uzraudzības iestādēm būtu grūti to piemērot. Apgrozījuma definīcijai būtu jābalstās uz Direktīvu 2013/34/ES, kurā jau ir noteiktas metodes neto apgrozījuma aprēķināšanai ārpussavienības uzņēmumiem, jo apgrozījuma un ieņēmumu definīcijas ir līdzīgas arī starptautiskajās grāmatvedības sistēmās. Lai nodrošinātu, ka uzraudzības iestāde zina, kuri trešo valstu uzņēmumi Savienībā gūst tādu apgrozījumu, kāds nepieciešams, lai uz tiem attiektos šīs direktīvas piemērošanas joma, šajā direktīvā būtu jāpieprasa, lai uzraudzības iestāde tajā dalībvalstī, kurā ir trešās valsts uzņēmuma pilnvarotā pārstāvja domicils vai ir kurā tas iedibināts, un, ja tās atšķiras, uzraudzības iestāde dalībvalstī, kurā uzņēmums sasniedzis lielāko daļu sava neto apgrozījuma Savienībā finanšu gadā pirms pēdējā finanšu gada, tiek informētas, ka uzņēmums ir uzņēmums, uz kuru attiecas šīs direktīvas piemērošanas joma. (25)Lai panāktu nozīmīgu ieguldījumu pārejā uz ilgtspēju, saskaņā ar šo direktīvu būtu jāīsteno pienācīga rūpība attiecībā uz tādu nelabvēlīgu ietekmi uz aizsargātajām personām cilvēktiesību jomā, kas rodas tādēļ, ka tiek pārkāptas kādas no tiesībām un aizliegumiem, kas noteikti šīs direktīvas pielikumā uzskaitītajās starptautiskajās konvencijās. Lai nodrošinātu visaptverošu cilvēktiesību aptvērumu, nelabvēlīgajā ietekmē uz cilvēktiesībām, uz ko attiecas šī direktīva, būtu jāiekļauj arī tāda aizlieguma vai tādu tiesību pārkāpums, kuri nav konkrēti uzskaitīti minētajā pielikumā, ja šis pārkāpums tieši apdraud minētajās konvencijās aizsargātās tiesiskās intereses, ar nosacījumu, ka attiecīgais uzņēmums būtu varējis pamatoti konstatēt šāda pārkāpuma risku un veikt visus atbilstošos pasākumus, kas veicami, lai izpildītu šajā direktīvā paredzētos pienācīgas rūpības pienākumus, ņemot vērā visus attiecīgos tā darbības apstākļus, piemēram, nozari un darbības kontekstu. Pienācīga rūpība būtu jāattiecina arī uz nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, kas rodas, neievērojot kādu no aizliegumiem un pienākumiem saskaņā ar starptautiskajām vides konvencijām, kuras uzskaitītas šīs direktīvas pielikumā. (26)Uzņēmumu rīcībā ir vadlīnijas, kas parāda, kā to darbība var ietekmēt cilvēktiesības un kāda uzņēmuma rīcība ir aizliegta saskaņā ar starptautiski atzītajām cilvēktiesībām. Šādas vadlīnijas ir iekļautas, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas Vadošo principu ziņošanas sistēmā un Apvienoto Nāciju Organizācijas Vadošo principu interpretācijas rokasgrāmatā. Izmantojot attiecīgās starptautiskās vadlīnijas un standartus kā atsauci, Komisijai vajadzētu būt iespējai izdot papildu norādījumus, kas uzņēmumiem kalpotu kā praktisks instruments. (27)Lai pareizi ievērotu pienācīgu rūpību cilvēktiesību un vides ziņā attiecībā uz savām darbībām, saviem meitasuzņēmumiem un vērtības ķēdēm, uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, pienācīga rūpība būtu jāintegrē korporatīvajā politikā, tiem būtu jāidentificē, jānovērš un jāvājina, kā arī jāizbeidz un jāmazina iespējamā un faktiskā nelabvēlīgā ietekme uz cilvēktiesībām un vidi, jāizveido un jāuztur sūdzību procedūra, jāuzrauga veikto pasākumu efektivitāte saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajām prasībām un publiski jāinformē par savu pienācīgo rūpību. Lai nodrošinātu uzņēmumiem skaidrību, šajā direktīvā būtu skaidri jānošķir pasākumi, ar ko novērš un vājina iespējamo nelabvēlīgo ietekmi, un pasākumi, ar ko izbeidz vai, ja tas nav iespējams, mazina faktisko nelabvēlīgo ietekmi. (28)Lai nodrošinātu, ka pienācīga rūpība ietilpst uzņēmumu korporatīvajā politikā, atbilstīgi attiecīgajam starptautiskajam regulējumam uzņēmumiem būtu jāiekļauj pienācīga rūpība visā savā korporatīvajā politikā un jāievieš pienācīgas rūpības politika. Pienācīgas rūpības politikā būtu jāapraksta uzņēmuma pieeja, arī ilgtermiņā, pienācīgai rūpībai, rīcības kodekss ar noteikumiem un principiem, kas uzņēmuma darbiniekiem un meitasuzņēmumiem jāievēro; jāapraksta procesi, kas ieviesti pienācīgas rūpības īstenošanai, tajā skaitā pasākumi, kuri veikti, lai pārbaudītu atbilstību rīcības kodeksam un to piemērotu arī nodibinātām darījumattiecībām. Rīcības kodekss būtu jāpiemēro visās attiecīgajās korporatīvajās funkcijās un darbībās, arī iepirkumu un iegādes lēmumos. Uzņēmumiem arī būtu katru gadu jāatjaunina sava pienācīgas rūpības politika. (29)Lai izpildītu pienācīgas rūpības pienākumus, uzņēmumiem jāveic atbilstoši pasākumi attiecībā uz nelabvēlīgas ietekmes identificēšanu, novēršanu un izbeigšanu. Ar jēdzienu “atbilstošs pasākums” būtu jāsaprot tāds pasākums, ar kuru var sasniegt pienācīgas rūpības mērķus, kurš ir samērīgs ar nelabvēlīgās ietekmes būtiskumu un iespējamību un ir pamatoti paveicams uzņēmumam, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, tajā skaitā tautsaimniecības nozares un konkrēto darījumattiecību iezīmes un uzņēmuma ietekmi uz šīm darījumattiecībām, kā arī nepieciešamību nodrošināt rīcības prioritāšu noteikšanu. Šajā kontekstā saskaņā ar starptautiskajiem regulējumiem uzņēmuma ietekmei uz darījumattiecībām būtu jāietver, no vienas puses, tā spēja pārliecināt darījumattiecību partneri veikt darbības nelabvēlīgas ietekmes (piemēram, izmantojot īpašumtiesības vai faktisko kontroli, ietekmi tirgū, prasības pirms kvalifikācijas, darījumdarbības stimulu piesaistīšanu cilvēktiesībām un veikumam vides jomā utt.) izbeigšanai vai novēršanai un, no otras puses, ietekmes vai sviras pakāpe, ko uzņēmums varētu pamatoti izmantot, piemēram, sadarbojoties ar attiecīgo darījumdarbības partneri vai iesaistot citu uzņēmumu, kas ir ar nelabvēlīgu ietekmi saistīto darījumattiecību tiešais darījumdarbības partneris. (30)Saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajiem pienācīgas rūpības pienākumiem uzņēmumam būtu jānosaka faktiskā vai iespējamā nelabvēlīgā ietekme uz cilvēktiesībām un vidi. Lai ļautu vispusīgi identificēt nelabvēlīgo ietekmi, šādas noteikšanas pamatā vajadzētu būt kvantitatīvai un kvalitatīvai informācijai. Piemēram, attiecībā uz nelabvēlīgu ietekmi uz vidi uzņēmumam būtu jāiegūst informācija par pamatapstākļiem augstāka riska objektos vai iekārtās vērtības ķēdēs. Nelabvēlīgās ietekmes identificēšanā dinamiskā veidā un regulāri būtu jāietver cilvēktiesību un vides konteksta izvērtējums: pirms jaunas darbības vai attiecību uzsākšanas, pirms būtiskiem lēmumiem vai izmaiņām darbībā; reaģējot uz izmaiņām darbības vidē vai tās paredzot; un periodiski, vismaz reizi 12 mēnešos, visas darbības vai attiecību laikā. Regulētiem finanšu uzņēmumiem, kuri sniedz aizdevumus, kredītus vai citus finanšu pakalpojumus, nelabvēlīgā ietekme būtu jānosaka tikai līguma noslēgšanas brīdī. Identificējot nelabvēlīgo ietekmi, uzņēmumiem būtu arī jānosaka un jāizvērtē darījumattiecību darījumdarbības modeļa un stratēģiju, tajā skaitā tirdzniecības, iepirkuma un cenu noteikšanas prakses, ietekme. Ja uzņēmums nevar vienlaikus novērst, izbeigt vai mazināt visu savu nelabvēlīgo ietekmi, tam vajadzētu spēt noteikt savu darbību prioritāti ar nosacījumu, ka tas veic uzņēmuma rīcībā pamatoti esošos pasākumus, ņemot vērā konkrētos apstākļus. (31)Lai izvairītos no nevajadzīga sloga mazajiem uzņēmumiem, kas darbojas nozarēs ar lielu ietekmi, uz kurām attiecas šī direktīva, šiem uzņēmumiem būtu jāidentificē tikai tā faktiskā vai iespējamā būtiskā nelabvēlīgā ietekme, kas attiecas uz konkrēto nozari. (32)Saskaņā ar starptautiskajiem standartiem, novēršot un vājinot, kā arī izbeidzot un mazinot nelabvēlīgo ietekmi, būtu jāņem vērā to personu intereses, kuras skar nelabvēlīga ietekme. Lai nodrošinātu nepārtrauktu saikni ar darījumdarbības partneri vērtības ķēdē, nevis izbeigtu darījumattiecības (atteikšanās) un, iespējams, saasinātu nelabvēlīgu ietekmi, šai direktīvai būtu jānodrošina, ka atteikšanās ir pēdējā iespēja saskaņā ar Savienības nulles tolerances politiku attiecībā uz bērnu darbu. Darījumattiecību, kurās konstatēta bērnu darba izmantošana, pārtraukšana var radīt bērnam vēl būtiskākas nelabvēlīgas cilvēktiesību sekas. Tāpēc tas būtu jāņem vērā, lemjot par atbilstošo rīcību. (33)Saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajiem pienācīgas rūpības pienākumiem, ja uzņēmums konstatē iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām vai vidi, tam būtu jāveic atbilstoši pasākumi, lai to novērstu un pienācīgi mazinātu. Lai uzņēmumiem nodrošinātu juridisku skaidrību un noteiktību, šajā direktīvā būtu jānosaka darbības, kas uzņēmumiem jāveic, lai vajadzības gadījumā atkarībā no apstākļiem novērstu un mazinātu iespējamo nelabvēlīgo ietekmi. (34)Lai izpildītu šajā direktīvā paredzēto novēršanas un mazināšanas pienākumu, uzņēmumiem attiecīgā gadījumā būtu jāveic šādas darbības. Attiecīgos gadījumos novēršanas pasākumu sarežģītības dēļ uzņēmumiem būtu jāizstrādā un jāīsteno preventīvo pasākumu plāns. Uzņēmumiem būtu jācenšas iegūt līgumiskas garantijas no tiešā partnera, ar kuru tiem ir nodibinātas darījumattiecības, ka tas nodrošinās atbilstību rīcības kodeksam vai preventīvo pasākumu plānam, arī prasot atbilstošas līgumiskas garantijas no saviem partneriem tiktāl, ciktāl to darbības ietilpst uzņēmumu vērtības ķēdē. Līgumiskās garantijas būtu jāpapildina ar atbilstošiem pasākumiem atbilstības pārbaudei. Lai nodrošinātu visaptverošu faktiskās un iespējamās nelabvēlīgās ietekmes novēršanu, uzņēmumiem būtu jāveic arī ieguldījumi, kuru mērķis ir novērst nelabvēlīgu ietekmi, jāsniedz mērķorientēts un samērīgs atbalsts MVU, ar kuriem tiem ir nodibinātas darījumattiecības, piemēram, finansējums (sniedzot, piemēram, tiešu finansējumu, aizdevumus ar zemu procentu likmi, nepārtrauktas iegādes garantijas un palīdzību finansējuma nodrošināšanā), lai palīdzētu īstenot rīcības kodeksu vai preventīvo pasākumu plānu, vai tehniski norādījumi, piemēram, apmācības vai vadības sistēmu modernizācijas veidā un sadarbojoties ar citiem uzņēmumiem. (35)Lai atspoguļotu visas uzņēmuma iespējas gadījumos, kad iespējamo ietekmi nav iespējams novērst ar aprakstītajiem novēršanas vai mazināšanas pasākumiem, šajā direktīvā būtu jāatsaucas arī uz iespēju uzņēmumam mēģināt noslēgt līgumu ar netiešo darījumdarbības partneri, lai panāktu atbilstību uzņēmuma rīcības kodeksam vai preventīvo pasākumu plānam, un veikt atbilstošus pasākumus, lai pārbaudītu netiešo darījumattiecību atbilstību līgumam. (36)Lai nodrošinātu iespējamās nelabvēlīgās ietekmes novēršanas un mazināšanas efektivitāti, uzņēmumiem par prioritāti būtu jāizvirza sadarbība darījumattiecībās vērtības ķēdē, nevis to pārtraukšana, kas ir galējais līdzeklis pēc tam, kad mēģinājumi novērst un mazināt iespējamo nelabvēlīgo ietekmi ir palikuši bez panākumiem. Tomēr direktīvā gadījumos, kad iespējamo nelabvēlīgo ietekmi nevar novērst ar aprakstītajiem novēršanas vai vājināšanas pasākumiem, būtu arī jānorāda uz uzņēmumu pienākumu atturēties no jaunu attiecību uzsākšanas vai esošo attiecību paplašināšanas ar attiecīgo partneri un — ja tiesību akti, kas regulē viņu attiecības, dod viņiem tādas tiesības — uz laiku pārtraukt komerciālās attiecības ar attiecīgo partneri, vienlaikus veicot novēršanas un mazināšanas pasākumus, ja ir pamatotas cerības, ka šie centieni īstermiņā būs veiksmīgi; vai izbeigt darījumattiecības attiecībā uz konkrētajām darbībām, ja iespējamā nelabvēlīgā ietekme ir būtiska. Lai uzņēmumi varētu izpildīt šo pienākumu, dalībvalstīm būtu jāparedz, ka līgumos, uz kuriem attiecas to tiesību akti, var iekļaut iespēju izbeigt darījumattiecības. Iespējams, ka nelabvēlīgās ietekmes novēršanai netiešo darījumattiecību līmenī nepieciešama sadarbība ar citu uzņēmumu, piemēram, uzņēmumu, kuram ir tiešas līgumattiecības ar piegādātāju. Dažos gadījumos šāda sadarbība varētu būt vienīgais reālais veids, kā novērst nelabvēlīgu ietekmi, jo īpaši, ja netiešo darījumattiecību partneri nav gatavi slēgt līgumu ar uzņēmumu. Šādos gadījumos uzņēmumam būtu jāsadarbojas ar struktūru, kas var visefektīvāk novērst vai mazināt nelabvēlīgo ietekmi netiešo darījumattiecību līmenī, vienlaikus ievērojot konkurenci regulējošos tiesību aktus. (37)Attiecībā uz tiešajām un netiešajām darījumattiecībām nozares sadarbība, nozaru shēmas un daudzpusējas ieinteresēto personu iniciatīvas var palīdzēt radīt papildu sviras ietekmi nelabvēlīgas ietekmes identificēšanai, mazināšanai un novēršanai. Tāpēc uzņēmumiem vajadzētu būt iespējai paļauties uz šādām iniciatīvām šajā direktīvā noteikto pienācīgas rūpības pienākumu īstenošanas atbalstam, ciktāl šādas shēmas un iniciatīvas ir piemērotas šo pienākumu izpildes atbalstam. Uzņēmumi varētu pēc savas iniciatīvas izvērtēt šo shēmu un iniciatīvu saskanību ar šajā direktīvā noteiktajiem pienākumiem. Lai nodrošinātu pilnīgu informāciju par šādām iniciatīvām, direktīvā vajadzētu būt atsaucei uz iespēju Komisijai un dalībvalstīm veicināt informācijas izplatīšanu par šādām shēmām vai iniciatīvām un to rezultātiem. Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm var izdot norādījumus par nozaru shēmu un daudzpusēju ieinteresēto personu iniciatīvu piemērotības izvērtēšanu.

(38)Saskaņā ar šajā direktīvā noteiktajiem pienācīgas rūpības pienākumiem, ja uzņēmums konstatē faktisku nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām vai vidi, tam būtu jāveic atbilstoši pasākumi, lai to izbeigtu. Var sagaidīt, ka uzņēmums spēs izbeigt faktisku nelabvēlīgu ietekmi savā paša darbībā un meitasuzņēmumos. Tomēr būtu jāprecizē, ka attiecībā uz nodibinātām darījumattiecībām, kurās nav iespējams izbeigt nelabvēlīgu ietekmi, uzņēmumiem būtu jāsamazina šāda ietekme līdz minimumam. Nelabvēlīgās ietekmes mazināšanai būtu nepieciešams iznākums, kas ir iespējami tuvāks nelabvēlīgās ietekmes izbeigšanai. Lai uzņēmumiem nodrošinātu juridisku skaidrību un noteiktību, šajā direktīvā būtu jānosaka, kādas darbības uzņēmumiem jāveic, lai izbeigtu faktisko nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi un samazinātu to līdz minimumam, ja tas ir nepieciešams, atkarībā no apstākļiem. (39)Lai izpildītu pienākumu izbeigt faktisko nelabvēlīgo ietekmi un mazināt to atbilstīgi šai direktīvai, uzņēmumiem attiecīgā gadījumā būtu jāveic šādas darbības. Tiem būtu jānovērš nelabvēlīgā ietekme vai jāmazina tā, rīkojoties proporcionāli nelabvēlīgās ietekmes nozīmīgumam un mērogam, kā arī uzņēmuma rīcības pienesumam nelabvēlīgās ietekmes izraisīšanā. Nepieciešamības gadījumā, ņemot vērā to, ka nelabvēlīgo ietekmi nav iespējams izbeigt nekavējoties, uzņēmumiem būtu jāizstrādā un jāievieš korektīvo pasākumu plāns ar saprātīgiem un skaidri noteiktiem rīcības termiņiem un kvalitatīviem un kvantitatīviem rādītājiem uzlabojumu mērīšanai. Uzņēmumiem būtu arī jācenšas iegūt līgumiskas garantijas no tiešā darījumdarbības partnera, ar kuru tiem ir nodibinātas darījumattiecības, ka tas nodrošinās atbilstību uzņēmuma rīcības kodeksam un attiecīgā gadījumā preventīvo pasākumu plānam, arī prasot atbilstošas līgumiskas garantijas no saviem partneriem tiktāl, ciktāl to darbības ietilpst uzņēmuma vērtības ķēdē. Līgumiskās garantijas būtu jāpapildina ar atbilstošiem pasākumiem atbilstības pārbaudei. Visbeidzot, uzņēmumiem būtu arī jāveic ieguldījumi, kuru mērķis ir pārtraukt vai mazināt nelabvēlīgo ietekmi, sniegt mērķorientētu un samērīgu atbalstu MVU, ar kuriem tiem ir nodibinātas darījumattiecības, un jāsadarbojas ar citām struktūrām, attiecīgā gadījumā arī tādēļ, lai palielinātu uzņēmuma spējas izbeigt nelabvēlīgo ietekmi. (40)Lai atspoguļotu visas uzņēmuma iespējas gadījumos, kad faktisko ietekmi nav iespējams novērst ar aprakstītajiem pasākumiem, šajā direktīvā būtu jāatsaucas arī uz iespēju uzņēmumam mēģināt noslēgt līgumu ar netiešo darījumdarbības partneri, lai panāktu atbilstību uzņēmuma rīcības kodeksam vai korektīvo pasākumu plānam, un veikt atbilstošus pasākumus, lai pārbaudītu netiešo darījumattiecību atbilstību līgumam. (41)Lai nodrošinātu faktiskās nelabvēlīgās ietekmes izbeigšanas un mazināšanas efektivitāti, uzņēmumiem par prioritāti būtu jāizvirza sadarbība darījumattiecībās vērtības ķēdē, nevis to pārtraukšana, kas ir galējais līdzeklis pēc tam, kad mēģinājumi izbeigt vai mazināt faktisko nelabvēlīgo ietekmi ir palikuši bez panākumiem. Tomēr šajā direktīvā gadījumos, kad faktisko nelabvēlīgo ietekmi nav iespējams izbeigt vai pienācīgi mazināt ar aprakstītajiem pasākumiem, vajadzētu būt arī atsaucei uz uzņēmumu pienākumu atturēties no jaunu attiecību uzsākšanas vai esošo attiecību paplašināšanas ar attiecīgo partneri un, ja viņu attiecības regulējošie tiesību akti to atļauj, vai nu uz laiku apturēt komerciālās attiecības ar konkrēto partneri, vienlaikus cenšoties izbeigt vai mazināt nelabvēlīgo ietekmi, vai izbeigt darījumattiecības attiecībā uz konkrētajām darbībām, ja nelabvēlīgā ietekme tiek uzskatīta par būtisku. Lai uzņēmumi varētu izpildīt šo pienākumu, dalībvalstīm būtu jāparedz, ka līgumos, uz kuriem attiecas to tiesību akti, var iekļaut iespēju izbeigt darījumattiecības. (42)Uzņēmumiem būtu jānodrošina iespēja personām un organizācijām iesniegt sūdzības tieši tiem, ja rodas pamatotas bažas par faktisku vai iespējamu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Starp organizācijām, kas varētu iesniegt šādas sūdzības, vajadzētu būt arodbiedrībām un citiem darba ņēmēju pārstāvjiem, kuri pārstāv personas, kas strādā attiecīgajā vērtības ķēdē, un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kuras darbojas jomās, kas saistītas ar attiecīgo vērtības ķēdi, ja to rīcībā ir informācija par iespējamu vai faktisku nelabvēlīgu ietekmi. Uzņēmumiem būtu jāizveido procedūra šo sūdzību izskatīšanai un vajadzības gadījumā jāinformē darbinieki, arodbiedrības un citi darba ņēmēju pārstāvji par šādiem procesiem. Sūdzību un remediācijas mehānisma izmantošanai nevajadzētu liegt sūdzības iesniedzējam izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Saskaņā ar starptautiskajiem standartiem sūdzībās vajadzētu būt iespējai pieprasīt uzņēmumam veikt atbilstošas turpmākus pasākumus saistībā ar sūdzību un tikties ar uzņēmuma pārstāvjiem atbilstošā līmenī, lai apspriestu iespējamo vai faktisko būtisko nelabvēlīgo ietekmi, kas ir sūdzības priekšmets. Šādai piekļuvei nevajadzētu radīt nepamatotus lūgumus uzņēmumiem. (43)Uzņēmumiem būtu jāuzrauga savu pienācīgas rūpības pasākumu īstenošana un efektivitāte. Tiem periodiski būtu jāveic pašu darbības, savu meitasuzņēmumu un, ja tas ir saistīts ar uzņēmuma vērtības ķēdēm, savu nodibināto darījumattiecību izvērtējums, lai uzraudzītu nelabvēlīgās ietekmes uz cilvēktiesībām un vidi identificēšanas, novēršanas, mazināšanas, izbeigšanas un vājināšanas efektivitāti. Šādos izvērtējumos būtu jāpārbauda, vai nelabvēlīgā ietekme ir pareizi identificēta, vai tiek īstenoti pienācīgas rūpības pasākumi un vai nelabvēlīgā ietekme ir faktiski novērsta vai izbeigta. Lai nodrošinātu, ka šādi izvērtējumi ir aktuāli, tie būtu jāveic vismaz reizi 12 mēnešos un jāpārskata starplaikā, ja ir pamatots iemesls uzskatīt, ka varētu rasties būtiski jauni nelabvēlīgas ietekmes riski. (44)Tāpat kā spēkā esošajos starptautiskajos standartos, kas noteikti Apvienoto Nāciju Organizācijas Vadošajos principos uzņēmējdarbībai un cilvēktiesībām un ESAO sistēmā, pienācīgas rūpības prasībās ietilpst pienākums sniegt ārēji būtisku informāciju par pienācīgas rūpības politiku, procesiem un darbībām, kas veiktas, lai identificētu un novērstu faktisko vai iespējamo nelabvēlīgo ietekmi, kā arī par šo darbību konstatējumiem un iznākumu. Priekšlikumā grozīt Direktīvu 2013/34/ES attiecībā uz korporatīvo ilgtspējas ziņojumu sniegšanu ir noteikti attiecīgi ziņošanas pienākumi uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva. Lai izvairītos no ziņošanas pienākumu dublēšanās, ar šo direktīvu nevajadzētu uzņēmumiem, uz kuriem attiecas minētā direktīva, ieviest jaunus ziņošanas pienākumus papildus Direktīvā 2013/34/ES noteiktajiem, kā arī ziņošanas standartiem, kas būtu jāizstrādā saskaņā ar to. Attiecībā uz uzņēmumiem, uz kuriem attiecas šī direktīva, bet uz kuriem neattiecas Direktīva 2013/34/ES, lai izpildītu šajā direktīvā paredzēto pienācīgas rūpības pienākumu, tiem būtu jāpublicē savā tīmekļa vietnē gada pārskats valodā, kuru ierasts izmantot starptautiskajā darījumdarbības vidē. (45)Lai veicinātu uzņēmumu atbilstību pienācīgas rūpības prasībām to vērtības ķēdē un ierobežotu atbilstības nodrošināšanas sloga pārnešanu uz darījumdarbības partneriem, kas ir MVU, Komisijai būtu jāsniedz norādījumi par līguma paraugklauzulām. (46)Lai uzņēmumiem vai dalībvalstu iestādēm sniegtu atbalstu un praktiskus instrumentus par to, kā uzņēmumiem būtu jāpilda pienācīgas rūpības pienākumi, Komisijai, par atsauci izmantojot attiecīgās starptautiskās vadlīnijas un standartus un apspriežoties ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām, Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūru, Eiropas Vides aģentūru un attiecīgā gadījumā ar starptautiskām struktūrām, kurām ir zinātība pienācīgas rūpības jomā, vajadzētu būt iespējai izdot norādījumus, arī attiecībā uz konkrētām nozarēm vai konkrētu nelabvēlīgu ietekmi. (47)Lai gan MVU neietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, tās noteikumi varētu ietekmēt tos kā darbuzņēmējus vai apakšuzņēmējus uzņēmumiem, kuri ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā. Tomēr mērķis ir mazināt finansiālo vai administratīvo slogu MVU, daudzi no kuriem jau tagad saskaras ar grūtībām globālās ekonomikas un sanitārās krīzes apstākļos. Lai atbalstītu MVU, dalībvalstīm atsevišķi vai kopā būtu jāizveido un jāizmanto mērķorientētas tīmekļa vietnes, portāli vai platformas, un dalībvalstis varētu arī finansiāli atbalstīt MVU un palīdzēt tiem palielināt spējas. Šāds atbalsts būtu arī jāpadara pieejams un vajadzības gadījumā jāpielāgo un jāpiemēro augšupējiem ekonomikas dalībniekiem trešās valstīs. Uzņēmumi, kuru darījumdarbības partneris ir MVU, arī tiek aicināti atbalstīt tos pienācīgas rūpības pasākumu izpildē, ja šādas prasības apdraudētu MVU dzīvotspēju, un piemērot taisnīgas, pamatotas, nediskriminējošas un samērīgas prasības attiecībā uz MVU. (48)Lai papildinātu dalībvalstu atbalstu MVU, Komisija var balstīties uz esošajiem ES instrumentiem, projektiem un citām darbībām, kas palīdz īstenot pienācīgu rūpību ES un trešās valstīs. Tā var izveidot jaunus atbalsta pasākumus, kas uzņēmumiem, tajā skaitā MVU, sniedz palīdzību saistībā ar pienācīgas rūpības prasībām, piemēram, vērtības ķēdes pārredzamības novērošanas centru un kopīgu ieinteresēto personu iniciatīvu veicināšanu. (49)Komisijai un dalībvalstīm būtu jāturpina sadarboties ar trešām valstīm augšupējo ekonomikas dalībnieku atbalstam, lai tie varētu palielināt spēju efektīvi novērst un mazināt to darbības un darījumattiecību nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi, īpašu uzmanību pievēršot problēmām, ar kurām saskaras mazie lauksaimnieki. Tām būtu jāizmanto savi kaimiņattiecību, attīstības un starptautiskās sadarbības instrumenti, lai atbalstītu trešo valstu valdības un tos augšupējos ekonomikas dalībniekus trešās valstīs, kuri strādā, lai novērstu savu darbību un augšupējo darījumattiecību nelabvēlīgo ietekmi uz cilvēktiesībām un vidi. Tas varētu ietvert sadarbību ar partnervalstu valdībām, vietējo privāto sektoru un ieinteresētajām personām, lai novērstu nelabvēlīgās ietekmes uz cilvēktiesībām un vidi pamatcēloņus. (50)Lai nodrošinātu, ka šī direktīva efektīvi veicina cīņu pret klimata pārmaiņām, uzņēmumiem būtu jāpieņem plāns, ar ko nodrošinātu, ka uzņēmuma darījumdarbības modelis un stratēģija ir saderīgi ar pārkārtošanos uz ilgtspējīgu ekonomiku un globālās sasilšanas ierobežošanu līdz 1,5 °C atbilstīgi Parīzes nolīgumam. Gadījumā, ja klimats ir ticis identificēts vai būtu bijis jāidentificē kā galvenais risks uzņēmuma darbībai vai galvenā ietekme uz to, uzņēmumam savā plānā būtu jāiekļauj emisiju samazināšanas mērķi. (51)Lai nodrošinātu, ka šāds emisiju samazināša