Padome kopīgi ar Eiropas Parlamentu pieņem ES tiesību aktus (regulas un direktīvas), kā arī pieņem lēmumus un nesaistošus ieteikumus. Padomē ir pa vienam pārstāvim no katras dalībvalsts ministru līmenī, kas ir pilnvarots uzņemties saistības attiecīgās dalībvalsts valdības vārdā un īstenot balsošanas tiesības. Izņemot Ārlietu sastāvu, Padomi vada tās dalībvalsts pārstāvis, kura ir Eiropas Savienības prezidējošā valsts, ievērojot vienlīdzīgas rotācijas principu ik pēc sešiem mēnešiem. Komiteja, kas sastāv no dalībvalstu valdību pastāvīgajiem pārstāvjiem (Coreper) sagatavo Padomes darbu.

EP un Padome attiecībā uz ikgadējo budžeta procedūru ir vienlīdzīgās pozīcijās. Tas ir iesaistīts budžeta izveides procesā no sagatavošanas posma, jo īpaši nosakot vispārīgās pamatnostādnes un izdevumu veidus, līdz pat budžeta pieņemšanai. Tas kopā ar Padomi izveido budžetu un pārrauga tā īstenošanu. EP, saņemot Padomes ieteikumu, dod apstiprinājumu ES budžeta īstenošanai. Visbeidzot EP sniedz piekrišanu daudzgadu finanšu shēmai (DFS), kas nodrošina to, ka ES izdevumi tiek veikti godprātīgi un pašu resursu robežās. Pašreizējais EP priekšsēdētājs ir Martins Šulcs.

Komisijas darbinieki strādā departamentos, kurus sauc par ģenerāldirektorātiem (ĢD), vai dienestos, katrs atbild par noteiktu politikas jomu un to vada ģenerāldirektors. ĢD sagatavo likumprojektus, bet to priekšlikumi kļūt oficiāli tikai tad, kad tos pieņem komisāru kolēģija (28 komisāru sanāksme). ĢD arī pārvalda finansējumu iniciatīvas ES līmenī, veic sabiedriskās apspriešanas un komunikācijas darbības.

Ik pēc pieciem gadiem tiek iecelta jauna 28 komisāru komanda (pa vienam no katras ES dalībvalsts). Eiropadome piedāvā Komisijas priekšsēdētāja kandidātu Eiropas Parlamentam, kas lemj ar kvalificētu balsu vairākumu, ņemot vērā EP vēlēšanas. Tad EP ievēl Komisijas priekšsēdētāju ar deputātu balsu vairākumu (kas atbilst vismaz 376 no 751 balsīm). Pēc šīm vēlēšanām jaunievēlētais priekšsēdētājs atlasa 27 citus Komisijas locekļus, pamatojoties uz dalībvalstu ierosinājumiem. Vēlāk jaunievēlētais Komisijas priekšsēdētājs vienojas ar Padomi par Komisāra amata kandidātu galīgo sarakstu. Komisijai kopumā ir nepieciešama Parlamenta piekrišana. Pirms tam komisāra amata kandidātus novērtē dažādas EP komitejas. Pašreizējās Komisijas pilnvaras būs spēkā līdz 2019. gada 31. oktobrim. Tās priekšsēdētājs ir Žans Klods Junkers.

ES ir pieejamas divas nozīmīgas finansējuma kategorijas: pašu resursu ieņēmumi un citi ieņēmumi. Pašu resursu ieņēmumi veido lielāko daļu ES līdzekļu un tiek uzkrāti automātiski, ļaujot ES finansēt savu budžetu un negaidot valstu iestāžu attiecīgo lēmumu. Budžeta finansēšanai nepieciešamo pašu resursu kopējo apmēru nosaka, no kopējiem izdevumiem atskaitot citus ieņēmumus. Pašu resursu kopējais apmērs nevar pārsniegt 1,23 % ES nacionālā kopienākuma (NKI). Pašu resursus var iedalīt tradicionālajos pašu resursos (piemēram, muitas nodevas), pašu resursos, kuru pamatā ir pievienotās vērtības nodoklis (PVN), un resursos, kuru pamatā ir nacionālais kopienākums (NKI). Citi ieņēmumi no ES darbībām (piemēram, naudas sodi, kas saistīti ar konkurences jautājumiem) parasti veido mazāk nekā 10 % no kopējiem ieņēmumiem.

DFS sastāv no izdevumu kategorijām, katrai no kurām ir noteikti saistību apropriāciju gada ierobežojumi. Visu izdevumu kategoriju kopējā maksimālā summa veido saistību apropriāciju kopējo maksimālo robežu. No ES budžeta tiek finansēti dažādi politikas virzieni un programmas visā ES. Atbilstoši EP un Padomes DFS noteiktajām prioritātēm Komisija īsteno konkrētas programmas, darbības un projektus attiecīgajās jomās. Tiešu sasaisti starp gada budžetu un ES politikas virzieniem nodrošina budžeta līdzekļu sadale pa darbības jomām. Klasifikācija budžeta līdzekļu sadalei pa darbības jomām, ļauj skaidri noteikt ES politikas jomas un katrai jomai atvēlēto līdzekļu kopējo apmēru. Budžetu sagatavo Komisija, un EP un Padome par to parasti vienojas decembra vidū atbilstīgi LESD 314. pantā noteiktajai procedūrai. Atbilstoši budžeta līdzsvarotības principam kopējiem ieņēmumiem attiecīgajā finanšu gadā jābūt vienādiem ar kopējiem izdevumiem.

Attiecīgā ES struktūra saņems izmaksu pieprasījumus, kas pamato to, kā saņēmējs iztērējis priekšfinansējuma summu atbilstīgi juridiskajām saistībām. Izmaksu pieprasījumu saņemšanas biežums mainās atkarībā no finansējamās darbības veida un nosacījumiem.

Priekšfinansējums ir maksājums, kas paredzēts, lai saņēmējam piešķirtu naudas līdzekļu avansu, t. i., apgrozāmos līdzekļus. To var sadalīt vairākos maksājumos laika posmā, kas noteikts saskaņā ar konkrētajām juridiskajām saistībām. Ja saņēmējam nerodas attiecināmie izdevumi, priekšfinansējums ir jāatdod ES. Tādējādi samaksātais priekšfinansējums nav galīgie izdevumi, kamēr nav izpildīti attiecīgie nolīguma noteikumi, tāpēc to grāmato ES bilancē aktīvos tad, kad tiek veikts sākotnējais maksājums.

Komisija ir SWIFT (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication – Vispasaules Starpbanku finanšu telekomunikāciju sabiedrība) dalībniece un veic vairāk nekā 2 miljonus maksājumu gadā. Maksājumu var veikt tikai tad, kad kredītrīkotājs, kas atbild par attiecīgo darbību, ir apstiprinājis budžeta saistības.

Izpildes apstiprinājums ir budžeta izpildes ārējās kontroles politikas aspekts un lēmums, ar kuru EP pēc Padomes ierosinājuma "atbrīvo" Komisiju (un citas ES struktūras) no pienākuma pārvaldīt konkrētu budžetu, jo tas nozīmē, ka budžets vairs nepastāv. Šai izpildes apstiprinājuma procedūrai var būt trīs iznākumi: izpilde tiek apstiprināta, izpildes apstiprināšana tiek atlikta vai izpilde netiek apstiprināta. EP ikgadējās budžeta izpildes apstiprinājuma procedūras neatņemama daļa ir uzklausīšana, kurā piedalās komisāri, un EP Budžeta kontroles komitejas locekļi tiem uzdod jautājumus par to pārziņā esošajām politikas jomām. Plenārsēdē tiek pieņemts galīgais ziņojums par izpildes apstiprinājumu, tostarp īpaši ierosinājumi Komisijai veikt pasākumus. ECOFIN pieņem Padomes ierosinājumus apstiprināt izpildi. Uz EP ziņojumu par izpildes apstiprinājumu un Padomes ierosinājumu apstiprināt izpildi attiecas ikgadējais ziņojums par turpmākiem pasākumiem, kurā Komisija ieskicē noteiktus pasākumus, kurus tā veikusi, lai izpildītu ierosinājumus.

Finanšu instrumentu nozīme un apjoms budžeta izpildei pieaug katru gadu. Šīs pieejas pamatideja atšķirībā no tradicionālās budžeta izpildes metodes, kurā izsniedz dotācijas un subsīdijas, ir tāda, ka par katru euro, kas iztērēts no budžeta, izmantojot finanšu instrumentus, galīgais atbalsta saņēmējs sviras efekta dēļ saņem vairāk nekā vienu euro finansiālam atbalstam. Šādas pamatotas ES budžeta izmantošanas pieejas mērķis ir maksimāli palielināt pieejamo fondu ietekmi.

Tas, ka saistību apjoms pārsniedz aktīvus, nenozīmē, ka ES iestādēm ir finansiālas grūtības, bet gan to, ka noteiktas saistības tiks segtas no turpmākajiem ikgadējiem budžetiem. Daudzus izdevumus saskaņā ar uzkrāšanas principu grāmatvedībā atzīst 2014. gadā, lai gan faktiski tos, iespējams, apmaksās 2015. gadā vai vēlāk un segs, izmantojot turpmāko gadu budžetus. Nozīmīgākās summas, kas jāuzsver, ir Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) pasākumi (samaksāti 2015. gadā) un darbinieku pabalsti (kas jāizmaksā vairāk nekā 30 turpmāko gadu laikā).

Saistības galvenokārt sastāv no četriem galvenajiem elementiem: Pensijas un citi darbinieku pabalsti, saistības, finanšu saistības, maksājumi un uzkrātie izdevumi. Lielākās izmaiņas, salīdzinot ar 2013. gadu, ir pensiju un citu darbinieku pabalstu saistību pieaugums no EUR 46,8 miljardiem 2013. gadā līdz EUR 58,6 miljardiem 2014. gadā, galvenokārt tāpēc, ka būtiski samazinājās procentu likmes (skatīt iepriekš).

Riska dalīšanas finanšu mehānismu (RDFM) pārvalda EIB, un Komisijas ieguldījumu portfelis tiek izmantots, lai veidotu uzkrājumus finanšu riskam aizdevumiem un garantijām, ko EIB piešķīrusi attiecināmiem pētniecības projektiem. Kopumā EUR 1 miljards no Komisijas budžeta ir paredzēts RDFM, un no šīs summas ne vairāk kā EUR 800 miljoni ir no programmas "Sadarbība" un ne vairāk kā EUR 200 miljoni ir no programmas "Kapacitāte". EIB pati uzņēmusies saistības nodrošināt tādu pašu summu. DFS 2014. – 2020. gadam ietvaros nebūs jaunu budžeta iemaksu RDFM. 2014. gada 31. decembrī Komisija kopā ar EBTA un trešām valstīm bija iemaksājusi RDFM EUR 856 miljonus. 2014. gadā 375 miljoni euro no ES iemaksām RDFM tika nodoti tā saistību pārņēmējam parāda instrumentam programmas "Apvārsnis 2020" ietvaros. Summa, kas tika uzrādīta kā iespējamās saistības (5.2.1. paskaidrojums finanšu pārskatu paskaidrojumos), atspoguļo aplēsi par maksimālajiem zaudējumiem 2014. gada 31. decembrī, kas veidotos Komisijai, ja netiktu pildītas saistības par EIB piešķirtajiem aizdevumiem vai garantijām saistībā ar RDFM. Jāņem vērā, ka Komisijas vispārējais risks ir ierobežots un nepārsniedz summu, kādu Komisija iemaksā mehānismā.

Garantiju fonds ārējai darbībai attiecas uz aizdevumiem, ko ES garantē saskaņā Padomes lēmumu, jo īpaši Eiropas Investīciju bankas (EIB) aizdevumiem ārpus ES, aizdevumiem saistībā ar mikrofinansiālo atbalstu (MFA) un Euratom aizdevumiem ārpus ES. Tas ir ilgtermiņa instruments (ilgtermiņa daļa ir EUR 1489 miljoni), kuru pārvalda EIB, lai segtu neatmaksātus aizdevumus, kurus garantējusi ES. Fonda līdzekļus veido iemaksas no ES vispārējā budžeta (lai sasniegtu 9 % kapitāla vērtības saistībā ar darbībām), procentu ienākumi no ieguldījumiem, kuros izmantoti fonda aktīvi, un summas, kas atgūtas no saistības nepildošiem parādniekiem, attiecībā uz kuriem fondam nācies pildīt sniegtās garantijas. Ja gada beigās izveidojas pārpalikums, to atmaksā, iekļaujot ES budžetā kā ieņēmumus.

Aizņēmumu un aizdevumu darbības ir darījumi ārpus ES budžeta. Saskaņā ar programmām ES aizdevumu darbībām nepieciešamais kapitāls tiek piesaistīts kapitāla tirgos vai izmantojot finanšu iestādes. ES nedrīkst aizņemties, lai finansētu savus parastos budžeta izdevumus vai budžeta deficītu. Aizņēmumu apjoms ir dažāds, sākot no privātiem vērtspapīru izvietojumiem par summām, kas nepārsniedz EUR 500 miljonus, un beidzot ar etalonapjoma obligāciju emisijām (vismaz EUR 1 miljarda apmērā). Parasti līdzekļi tiek aizdoti saņēmējvalstij ar kompensējošām darbībām, t. i., ar tādu pašu kuponu, dzēšanas termiņu un summu. Neraugoties uz kompensējošo metodoloģiju, parāda apkalpošana saistībā ar finansējuma instrumentiem ir ES juridisks pienākums, kas nodrošina visu maksājumu veikšanu pilnā apmērā un savlaicīgi. Komisija ir ieviesusi procedūras tā, lai nodrošinātu aizņēmumu atmaksu pat tad, ja aizdevuma saistības netiek pildītas. Attiecībā uz katras valsts programmu ar EP, Padomes un Komisijas lēmumiem tiek noteikta kopējā summa, kas tiks piešķirta, maksājumu daļas (maksimālais skaits), kas jāveic, un aizdevuma paketes maksimālais (vidējais) dzēšanas termiņš. Pēc tam Komisija un saņēmējvalsts vienojas par aizdevuma/finansējuma parametriem, tostarp daļām un to maksājumiem. Turklāt visu aizdevuma daļu izmaksa, izņemot pirmo, ir atkarīga no stingriem atbilstības nosacījumiem, kas ietver Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) atbalstam līdzīgus noteikumus kopīgās ES/SVF finanšu palīdzības kontekstā, kas ir vēl viens faktors, kas ietekmē finansējuma grafiku. Tas nozīmē, ka piešķiršanas laiks un termiņi ir atkarīgi no saistītām ES aizdevumu darbībām. Finansējums tiek piešķirts tikai euro, un dzēšana termiņš ir no 3 līdz 30 gadiem.

Valsts parāda krīzes kontekstā ES dalībvalstu ekonomiskā izaugsme no 2012. gada līdz 2013. gadam palēninājās, bet no 2013. gada līdz 2014. gadam – palielinājās. Šis vispārējais ekonomikas stāvoklis dalībvalstīs atspoguļojas ES pašu resursu ieņēmumos, kas radīja nelielu tradicionālo pašu resursu un PVN ieņēmumu pieaugumu. Tā kā NKI resursu ieņēmumi ir atlikusī sastāvdaļa, kas ir tieši saistīta ar kopējo maksājumu apropriāciju apjomu, kurus pieņem budžeta lēmējinstitūcija (un šīs apropriācijas dalībvalstis 2014. – 2020. gada DFS ir samazinājušas), NKI resursu ieņēmumu summa 2014. gadā samazinājās.

Eiropas Stabilizācijas mehānisms ("ESM") ir starpvaldību organizācija, kas atbilst starptautiskajām publiskajām tiesībām, bet uz kuru neattiecas ES līgums. ESM līgumu parakstīja 17 eurozonas dalībvalstis, un tas stājās spēkā 2012. gada oktobrī. ESM ir uzņēmies uzdevumus, kurus pilda EFSM un EFSI, tādējādi kļūstot par vienīgo un pastāvīgo mehānismu, kas reaģē uz eurozonas dalībvalstu pieprasījumiem sniegt finansiālo palīdzību. Attiecīgi EFSI un EFSM turpmāk vairs neiesaistās jaunās finansēšanas programmās un neslēdz jaunus aizdevumu nolīgumus. Jāņem vērā, ka ES budžets negarantēs ESM aizņēmumus. Šis mehānisms būs atsevišķa juridiska persona, un to tieši finansēs eurozonas dalībvalstis, tāpēc tas nav ES struktūra un neietekmēs ne ES finanšu pārskatus, ne ES budžetu, izņemot iespējamos ieņēmumus no sankcijām, kā tas aprakstīts turpmāk.

Komisija atbild par vienošanos par politikas nosacījumiem, kas ir saistīti ar finansiālo atbalstu, un par atbilstības uzraudzību šiem nosacījumiem. Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1173/2011 ļauj dalībvalstīm, kuru valūta ir euro, piemērot sankcijas soda naudu veidā. Šīs soda naudas, kas iepriekšējā gadā bija 0,2 % no attiecīgās dalībvalsts IKP, var piemērot gadījumos, kad dalībvalsts nav veikusi piemērotus pasākumus, lai koriģētu pārmērīgo budžeta deficītu vai tad, kad ir veikta manipulācija ar statistikas datiem. Līdzīgi arī Regula (ES) Nr. 1174/2011 par makroekonomisko nelīdzsvarotību paredz ikgadējas soda naudas eurozonas dalībvalstīm 0,1 % no IKP apmērā gadījumos, kad dalībvalstis nav veikušas pieprasītos korektīvos pasākumus, vai gadījumos, kad nav iesniegts pietiekams korektīvo darbību plāns. Ar Regulu (ES) Nr. 1177/2011 tika atjaunināta Regula (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu. Šī atjauninātā regula paredz arī iespēju piemērot soda naudas eurozonas dalībvalstīm (0,2 % no IKP plus mainīgais komponents). Šādas soda naudas tiks pārskaitītas, izmantojot ES budžetu, un tad tiks ieskaitītas EFSI. Tas nozīmē, ka šie naudas līdzekļi tiktu uzskaitīti gan kā budžeta ieņēmumi, gan kā izdevumi, tādējādi neietekmējot kopējos budžeta izpildes rezultātus. Tāpat arī tiem nebūtu nekādas ietekmes uz ES finanšu pārskatos uzrādītajiem saimnieciskās darbības rezultātiem.

Eiropas finanšu stabilitātes instrumentu (EFSI) izveidoja eurozonas dalībvalstis, un tā uzdevums ir saglabāt finanšu stabilitāti Eiropā, sniedzot finansiālu atbalstu eurozonas dalībvalstīm. EFSU nav ES struktūra, ir pilnībā pastāvīga un netiek konsolidēta ES finanšu pārskatos. To negarantē ES budžets. Attiecīgi tas neietekmē ES finanšu pārskatus, izņemot turpmāk aprakstītos ieņēmumus no sankcijām. Līdz ar ESM stāšanos spēkā (skatīt turpmāk) EFSI nav piešķīris jaunu finansiālu atbalstu pēc 2013. gada 1. jūlija.

MFA ir uz politiku balstīts finanšu instruments konkrētam mērķim nepiesaistīta atbalsta sniegšanai maksājumu bilances un/vai budžeta jomā trešām partnervalstīm, kuras ģeogrāfiski atrodas tuvu ES teritorijai. Tie ir vidēja termiņa/ilgtermiņa aizdevumi vai dotācijas vai atbilstīga to kombinācija, kas parasti papildina finansējumu saistībā ar SVF atbalstīto korekciju un reformu programmu. Šos aizdevumus garantē no garantiju fonda ārējai darbībai (skatīt 2.4. paskaidrojumu finanšu pārskatu paskaidrojumos).

Komisija katru nedēļu (reizēm katru dienu) veido īstermiņa naudas plūsmas prognozes, lai nodrošinātu tūlītēju ES maksājumu saistību izpildi, ievērojot budžetā pieejamo apropriāciju ierobežojumus. Šī īstermiņa prognoze ir pamatojums, ko izmanto, lai aprēķinātu pašu resursu apjomu, kas katru mēnesi tiks pieprasīts no dalībvalstīm. Katra mēneša pirmajā darba dienā dalībvalstīm ir jāieskaita Komisijas pašu resursu kontos viena divpadsmitā daļa no kopējās PVN summas un resursiem, kuru pamatā ir NKI, kas iemaksājami Eiropas Savienības budžetā. Atkarībā no Komisijas situācijas naudas līdzekļu jomā, dalībvalstīm gada pirmajā ceturksnī var lūgt par vienu vai diviem mēnešiem ātrāk pārskaitīt PVN summas un resursus, kuru pamatā ir NKI. Šie avansa maksājumi ir atskaitāmi no iemaksu pieprasījumiem turpmākajos mēnešos, atkarībā no prognozētajām naudas vajadzībām.

Nesamaksāto maksājumu pieprasījumus finansē no nākamo gadu budžetiem. Paturot to prātā, 2015. gada maijā EP, Padome un Komisija vienojās par maksājumu plānu, lai panāktu, ka ES budžets atkal kļūst ilgtspējīgs. ES ir ļoti svarīgi apsvērt ilgtermiņa vajadzības budžeta maksājumu apropriācijām, jo tieši par tām lemj budžeta iestāde un bez tām nav iespējams veikt maksājumus vai naudas pārskaitījumus. Tiklīdz šāda vienošanās ir panākta, apropriācijas tiek automātiski pārveidotas par pieejamu ES naudu, veicot ikmēneša pašu resursu ieturēšanu.

ES makroekonomiskās vides dēļ spiediens uz dalībvalstu valsts budžetu radīja spiedienu uz ES budžeta maksājumu apropriācijām. Šī situācijas attīstība radīja tūlītēju ietekmi uz maksājumu pieprasījumiem, kas saņemti no dalībvalstīm un citiem saņēmējiem. Nesamaksāto maksājumu pieprasījumu apjoms gada beigās bija palielinājies no EUR 24,3 miljardiem 2013. gadā līdz EUR 25,8 miljardiem 2014. gadā. Kaut arī vienmēr būs kādi nesamaksāti pieprasījumi, ņemot vērā summas, kas iesniegtas gada beigās, tomēr galvenais iemesls pēdējos gados konstatētajām ļoti lielajām summām ir nepietiekamās maksājumu apropriācijas.

* Eiropas Parlaments 2014. gada 17. decembrī pieņēma budžetu, kurā paredzēti maksājumi ES īstermiņa saistību segšanai no pašu resursiem, ko 2015. gadā ieturēs vai pieprasīs no dalībvalstīm. Turklāt saskaņā ar 83. pantu Civildienesta noteikumos (Padomes 1968. gada 29. februāra Regula (EEK, Euratom, EOTK) Nr. 259/68 ar grozījumiem) dalībvalstis kopīgi garantē saistības pensijām.

Darījumus ārvalstu valūtā pārvērš euro atbilstoši valūtas kursam, kas ir spēkā darījuma veikšanas dienā. Peļņu un zaudējumus no ārvalstu valūtas darījumu norēķiniem un no ārvalstu valūtā izteiktu monetāro aktīvu un saistību pārrēķināšanas atbilstoši valūtas kursam gada beigās norāda finanšu darbības rezultātu pārskatā.

Uz aktīviem, kuru lietderīgās lietošanas laiks ir neierobežots, amortizāciju/nolietojumu neattiecina, bet katru gadu novērtē to vērtības samazinājumu. Amortizējamiem/nolietojamiem aktīviem vērtības samazinājumu novērtē, kad vien notikumi vai apstākļu maiņa liecina par iespējamību neatgūt aktīva uzskaites vērtību. Vērtības samazinājuma zaudējumus atzīst tādā apmērā, par kādu aktīva uzskaites vērtība pārsniedz tā atgūstamo (darba) summu. Atgūstamā (darba) summa ir lielākā no šādām summām: aktīva patiesā vērtība, no kuras atskaitītas pārdošanas izmaksas, vai tā lietošanas vērtība.

Materiālo aktīvu nomu, kad ES būtībā uzņemas visus riskus un iegūst ar īpašumtiesībām saistītos ieguvumus, iedala kā finanšu nomu. Nomas sākumā finanšu nomu kapitalizē nomātā aktīva patiesajā vērtībā vai arī minimālo nomas maksājumu pašreizējā vērtībā – atkarībā no tā, kura no tām ir mazāka. Katru nomas maksājumu sadala starp saistībām un finanšu maksām, lai panāktu nemainīgas likmes piemērošanu nenokārtotajam finanšu atlikumam. Nomas saistības, no kurām atskaitītas finanšu maksas, tiek ietvertas finanšu saistībās (ilgtermiņa un īstermiņa). Finanšu izmaksu procentu daļu atspoguļo finanšu darbības rezultātu pārskatā visā nomas periodā tā, lai saistību atlikumam katrā periodā būtu nemainīga periodiska procentu likme. Saskaņā ar finanšu nomu turētajiem aktīviem nolietojumu aprēķina aktīva lietderīgās lietošanas laikā vai arī nomas termiņā – atkarībā no tā, kurš no šiem termiņiem ir īsāks.

Pamatlīdzekļu atsavināšanas peļņu un zaudējumus nosaka, ieņēmumus, no kuriem atskaitīti pārdošanas izdevumi, salīdzinot ar atsavinātā pamatlīdzekļa uzskaites vērtību, un to iekļauj finanšu darbības rezultātu pārskatā.

Uz zemi un mākslas darbiem netiek attiecināts nolietojums, jo to lietderīgās lietošanas laiks ir neierobežots. Uz nepabeigtiem pamatlīdzekļiem neattiecina nolietojumu, jo šie aktīvi vēl nav pieejami lietošanai. Nolietojumu citiem aktīviem aprēķina, izmantojot lineāro metodi, lai šādu aktīvu izmaksas attiecinātu, atņemot to atlikušo vērtību aplēstās aktīvu lietderīgās lietošanas laikā:

Visus pamatlīdzekļus uzrāda to sākotnējās izmaksās, no kurām atskaitīts uzkrātais nolietojums un vērtības samazinājuma zaudējumi. Sākotnējās izmaksas ietver izdevumus, kas ir tieši attiecināmi uz aktīva iegādi, radīšanu vai nodošanu.

Iegādātās datorprogrammu licences uzrāda to sākotnējās izmaksās, no kurām atskaitīta uzkrātā amortizācija un vērtības samazinājuma zaudējumi. Aktīvu amortizāciju rēķina, izmantojot lineāro metodi, tiem noteiktajā lietderīgās lietošanas laikā. Nemateriāliem aktīviem noteiktais lietderīgās lietošanas laiks ir atkarīgs no to konkrētā saimnieciskās lietošanas laika vai nolīgumā noteikta juridiskā lietošanas laika. Iekšēji izstrādātus nemateriālos aktīvus kapitalizē, kad ir izpildīti ES grāmatvedības noteikumos norādītie attiecīgie kritēriji un attiecas tikai uz aktīva izstrādes posmu. Kapitalizējamās izmaksas ietver visas tieši attiecināmās izmaksas, kas ir nepieciešamas aktīva radīšanai, ražošanai un sagatavošanai darbam atbilstīgi vadības iecerēm. Izmaksas, kas ir saistītas ar pētniecības darbībām, nekapitalizējamās izstrādes izmaksas un uzturēšanas izmaksas atzīst par izdevumiem to rašanās brīdī.

Pārdošanai pieejami finanšu aktīvi ir neatvasināti finanšu aktīvi, kas iedalīti šajā kategorijā vai nav iekļauti nevienā citā kategorijā. Tos iedala kā apgrozāmos līdzekļus vai ilgtermiņa aktīvus atkarībā no laika perioda, kurā ES plāno no tiem atbrīvoties: parasti tas ir atlikušais termiņš bilances datumā. Ieguldījumus nekonsolidētās struktūrās un citus kapitāla vērtspapīru ieguldījumus (piemēram, riska kapitāla darījumus), kurus neuzskaita, izmantojot pašu kapitāla metodi, arī iedala kā pārdošanai pieejamus finanšu aktīvus.

Finanšu aktīvu iekļauj šajā kategorijā, ja tas iegūts galvenokārt ar mērķi to ātri pārdot vai to šādi iedalījusi ES. Šajā kategorijā iekļauj arī atvasinātos instrumentus. Šīs kategorijas aktīvus iedala kā apgrozāmos līdzekļus, ja tos plāno realizēt 12 mēnešu laikā pēc bilances datuma. Šā finanšu gada laikā ES nebija neviena finanšu aktīva šajā kategorijā.

Nerealizētā peļņa un zaudējumi no ES un tās asociēto iestāžu vai kopuzņēmumu savstarpējiem darījumiem nav būtiski, tāpēc tie nav izslēgti. Asociēto iestāžu vai kopuzņēmumu grāmatvedības politika, ko piemēro līdzīgiem darījumiem un notikumiem līdzīgos apstākļos, var atšķirties no ES pieņemtās politikas.

Līdzdalību asociētās iestādēs un kopuzņēmumos uzskaita, izmantojot pašu kapitāla metodi, un sākotnēji to atzīst, ņemot vērā izmaksas. ES daļa tās asociētos iestāžu un kopuzņēmumu darbības rezultātos tiek atzīta finanšu darbības rezultātu pārskatā, un tās daļa rezervju pārmaiņās tiek atzīta rezervēs. Asociētās iestādes un kopuzņēmuma bilances vērtību finanšu pārskatos bilances datumā iegūst, sākotnējām izmaksām pieskaitot visas pārmaiņas (turpmākās iemaksas, saimnieciskās darbības rezultātu daļu un rezervju pārmaiņas, vērtības samazinājumus un dividendes). No asociētās iestādes vai kopuzņēmuma saņemtā peļņas daļa samazina aktīva uzskaites vērtību.

Ja nevar ticami noteikt tādu kapitāla instrumentos veiktu ieguldījumu patieso vērtību, kuriem aktīvā tirgū nav kotētas tirgus cenas, šādus ieguldījumus novērtē, ņemot vērā to izmaksas, no kurām atskaitīti vērtības samazinājuma zaudējumi.

(IV)Pārdošanai pieejamus finanšu aktīvus pēc tam uzskaita patiesajā vērtībā. Peļņu un zaudējumus no pārdošanai pieejamu finanšu aktīvu patiesās vērtības pārmaiņām atzīst patiesās vērtības rezervē. Ja pārdošanai pieejamu aktīvu atzīšana tiek pārtraukta vai to vērtība samazinās, iepriekš patiesās vērtības rezervē atzītās patiesās vērtības uzkrātās korekcijas atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā. Procentus par pārdošanai pieejamiem finanšu aktīviem, kuri aprēķināti, izmantojot efektīvo procentu metodi, atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā. Dividendes par pārdošanai pieejamiem kapitāla instrumentiem atzīst tad, kad stājas spēkā ES tiesības saņemt maksājumu.

(II)Aizdevumus un debitoru parādus, kā arī līdz termiņa beigām turētus ieguldījumus uzskaita amortizētajās izmaksās, piemērojot efektīvo procentu metodi. Tādu aizdevumu gadījumā, kuri piešķirti no aizņemtiem līdzekļiem, gan aizdevumiem, gan aizņēmumiem piemēro vienu un to pašu efektīvo procentu likmi, jo šiem aizdevumiem ir kompensējošu darbību iezīmes, un atšķirības starp aizdevuma un aizņēmuma nosacījumiem un summām nav būtiskas. Darījuma izmaksas, kas radušās ES un vēlāk pieprasītas no aizdevuma saņēmēja, tieši atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā.

Finanšu instrumentu atzīšanu pārtrauc, kad tiesības saņemt naudas plūsmas no ieguldījumiem ir beigušās vai nodotas citam un ES būtībā ir nodevusi visus riskus un ieguvumus, kas izriet no īpašumtiesībām.

-Turklāt attiecībā uz šiem aizdevumiem aizdevumi un aizņēmumi savstarpēji izlīdzinās to kompensējošā rakstura dēļ. Tādējādi aizdevuma efektīvā procentu likme ir vienāda ar saistīto aizņēmumu efektīvo procentu likmi. Darījuma izmaksas, kas radušās ES un vēlāk pieprasītas no aizdevuma saņēmēja, tieši atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā.

Ja ir objektīvi pierādījumi tam, ka ir radušies vērtības samazinājuma zaudējumi aizdevumiem un debitoru parādiem vai līdz termiņa beigām turētiem ieguldījumiem, kurus uzskaita amortizētās izmaksās, šo zaudējumu apjomu nosaka kā starpību starp aktīva uzskaites vērtību un plānotās nākotnes naudas plūsmas pašreizējo vērtību (izņemot kredītzaudējumus nākotnē, kas vēl nav radušies), to diskontējot atbilstoši finanšu aktīva sākotnējai efektīvajai procentu likmei. Aktīva uzskaites vērtību samazina, un zaudējumu summu atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā. Ja aizdevumam vai līdz termiņa beigām turētam ieguldījumam ir mainīga procentu likme, diskonta likme vērtības samazinājuma zaudējumu novērtēšanai ir līgumā noteiktā pašreizējā efektīvā procentu likme. Ar ķīlu nodrošināta finanšu aktīva plānotās nākotnes naudas plūsmas pašreizējās vērtības aprēķinā tiek atspoguļotas naudas plūsmas, ko var radīt ienākumi no nodrošinājuma pārdošanas, no kuriem atskaitītas nodrošinājuma iegūšanas un pārdošanas izmaksas, neatkarīgi no tā, vai tiesību atņemšana uz ieķīlātu īpašumu ir ticama vai ne. Ja kādā no nākamajiem periodiem vērtības samazinājuma zaudējumu summa samazinās un šis samazinājums ir objektīvi attiecināms uz notikumu, kas risinās pēc vērtības samazinājuma atzīšanas, tad iepriekš atzīto vērtības samazinājuma zaudējumu apvērsi veic, izmantojot finanšu darbības rezultātu pārskatu.

(b)Aktīvi, kurus uzskaita patiesajā vērtībā

Tādu kapitāla vērtspapīru ieguldījumu gadījumā, kuri iedalīti kā pārdošanai pieejami finanšu aktīvi, nosakot, vai vērtspapīru vērtība ir samazinājusies, ņem vērā to, vai vērtspapīra patiesā vērtība ir būtiski vai pastāvīgi (ilgstoši) samazinājusies, kļūstot mazāka par tā izmaksām. Ja ir šādi pierādījumi attiecībā uz pārdošanai pieejamiem finanšu aktīviem, uzkrātos zaudējumus, kas aprēķināti kā starpība starp iegādes izmaksām un pašreizējo patieso vērtību, no kuras atskaitīti finanšu aktīva vērtības samazinājuma zaudējumi, kas iepriekš atzīti finanšu darbības rezultātu pārskatā, izņem no rezervēm un atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā. Finanšu darbības rezultātu pārskatā atzīto kapitāla instrumentu vērtības samazinājuma zaudējumu apvērsi neveic, izmantojot finanšu darbības rezultātu pārskatu. Ja kādā no nākamajiem periodiem palielinās pārdošanai pieejama parāda instrumenta patiesā vērtība un šis palielinājums ir objektīvi attiecināms uz notikumu, kas risinās pēc vērtības samazinājuma zaudējumu atzīšanas, vērtības samazinājuma zaudējumu apvērsi veic, izmantojot finanšu darbības rezultātu pārskatu.

Ieguldījumi riska kapitāla fondos

Ieguldījumus riska kapitāla fondos iedala kā pārdošanai pieejamus finanšu aktīvus un attiecīgi uzskaita to patiesajā vērtībā, savukārt to peļņu un zaudējumus, kas rodas no patiesās vērtības pārmaiņām (tostarp valūtas pārrēķina starpības), atzīst patiesās vērtības rezervē. Tā kā ieguldījumiem riska kapitāla fondos nav kotētas tirgus cenas aktīvā tirgū, tos novērtē, izskatot katru gadījumu atsevišķi un ņemot vērā izmaksas vai attiecināmo neto aktīvu vērtību, atkarībā no tā, kurš no abiem lielumiem ir mazāks. Nerealizēto peļņu, kas rodas, nosakot patieso vērtību, atzīst rezervēs, bet nerealizētos zaudējumus novērtē, lai noteiktu vērtības samazinājumu un to, vai tie atzīti kā vērtības samazinājuma zaudējumi finanšu darbības rezultātu pārskatā vai kā pārmaiņas patiesās vērtības rezervē.

9.Krājumi

Krājumus uzskaita izmaksās vai arī neto pārdošanas vērtībā – atkarībā no tā, kurš no abiem lielumiem ir mazāks. Izmaksas tiek noteiktas, izmantojot metodi "pirmais iekšā – pirmais ārā" (FIFO). Gatavo preču un nepabeigto ražojumu izmaksas ietver izejmateriālu izmaksas, tiešās darbaspēka izmaksas, citas tieši attiecināmās izmaksas un saistītās netiešās ražošanas izmaksas (pamatojoties uz parasto darbības jaudu). Neto pārdošanas vērtību aprēķina, no parastā uzņēmējdarbības gaitā paredzētās pārdošanas cenas atskaitot pabeigšanas izmaksas un pārdošanas izdevumus. Ja krājumus tur sadalei bez maksas vai par nominālmaksu, tos novērtē izmaksās vai arī pašreizējās aizstāšanas izmaksās – atkarībā no tā, kurš no šiem lielumiem ir mazāks. Pašreizējās aizstāšanas izmaksas ir izmaksas, kas ES rastos, iegādājoties šādu aktīvu pārskata datumā.





10.Priekšfinansējuma summas

Priekšfinansējums ir maksājums, kas paredzēts, lai saņēmējam piešķirtu naudas līdzekļu avansu, t. i., apgrozāmos līdzekļus. To var sadalīt vairākos maksājumos laikposmā, kas noteikts konkrētajā priekšfinansējuma nolīgumā. Apgrozāmos līdzekļus vai avansu atmaksā vai izmanto paredzētajam mērķim nolīgumā noteiktajā laikposmā. Ja saņēmējam nerodas attiecināmie izdevumi, priekšfinansējums ir jāatdod ES. Priekšfinansējuma summu var samazināt (pilnībā vai daļēji), apstiprinot attiecināmās izmaksas (tās tiek atzītas par izdevumiem) un atmaksātās summas.

Gada beigās pieejamās priekšfinansējuma summas novērtē sākotnējā(-s) summā(-s), atskaitot atmaksātās summas, izdevumos iekļautās attiecināmās summas, aplēstās attiecināmās summas, kas gada beigās vēl nav dzēstas, un vērtības samazinājumus.

Summas, kas Finanšu regulā noteiktas kā "finanšu instrumenti, kam piemēro dalīto pārvaldību" no grāmatvedības viedokļa ir klasificētas kā priekšfinansējuma summas. Šīs priekšfinansējuma summas tiek novērtētas to sākotnējā summā, kas izmaksātas dalībvalstīm, atskaitot izmantoto summu aplēsi.

Procentus par priekšfinansējumu atzīst tad, kad tie nopelnīti saskaņā ar attiecīgā nolīguma noteikumiem. Gada beigās, pamatojoties uz ticamāko informāciju, aplēš uzkrātos procentu ieņēmumus, ko ietver bilancē.

11.Debitoru parādi no komerciālas apmaiņas un ar komerciālu apmaiņu nesaistītas atgūstamās summas

Tā kā saskaņā ar ES grāmatvedības noteikumiem nepieciešams atsevišķi uzrādīt komerciālas apmaiņas darījumus un tādus, kas nav komerciālas apmaiņas darījumi, pārskatu sagatavošanas nolūkiem debitoru parādi tiek definēti kā tādi, kas izriet no komerciālas apmaiņas darījumiem, bet atgūstamās summas definē kā tādas, kas izriet no darījumiem, kas nav saistīti komerciālu apmaiņu un neizriet no līguma (valsts atgūstamās summas).

Ieņēmumi no komerciālas apmaiņas darījumiem atbilst finanšu instrumentu definīcijai un tādējādi ir klasificējami kā aizdevumi un debitoru parādi, un attiecīgi novērtēti (skatīt 1.5.5. paskaidrojumu iepriekš). Finanšu pārskatu paskaidrojumos attiecībā uz ieņēmumiem no komerciālas apmaiņas darījumiem ietver uzkrātos ieņēmumus un atliktos maksājumus no komerciālas apmaiņas darījumiem, jo tie nav būtiski.

Atgūstamās summas no darījumiem bez apmaiņas uzskaita to sākotnējā summā (kas koriģēta atbilstoši procentiem un sodiem), no kuras atskaita daļēji norakstīto vērtības samazinājumu. Atgūstamo summu no darījumiem, kas nav saistīti ar komerciālu apmaiņu daļēji norakstāmo vērtības samazinājumu nosaka, ja ir objektīvi pierādījumi tam, ka ES nevarēs saņemt visu pienākošos summu atbilstoši sākotnējiem noteikumiem par atgūstamajām summām. Daļēji norakstītā summa ir starpība starp aktīva uzskaites vērtību un atgūstamo summu. Daļēji norakstīto summu atzīst finanšu darbības rezultātu pārskatā. Pamatojoties uz iepriekšējo pieredzi, tiek veikta arī vispārēja daļēja norakstīšana neizpildītajiem rīkojumiem atgūt līdzekļus, kuriem vēl nav piemērota noteikta daļējā norakstīšana. Skatīt 1.5.14. paskaidrojumu turpmāk par režīmu uzkrātajiem ienākumiem gada beigās. Summas, kas parādītas un uzrādītas kā atgūstamās summas no darījumiem, kas nav saistīti ar komerciālu apmaiņu, nav finanšu instrumenti, jo tās neizriet no līguma. Tomēr finanšu pārskatu piezīmēs, kur nepieciešams, atgūstamās summas no darījumiem, kas nav saistīti ar komerciālu apmaiņu uzrāda kopā ar ieņēmumiem no komerciālas apmaiņas darījumiem.

12.Nauda un naudas ekvivalenti

Nauda un naudas ekvivalenti ir finanšu instrumenti, un tie tiek iedalīti kā pārdošanai pieejami finanšu aktīvi. Šeit ietilpst nauda kasē, pieprasījuma noguldījumi bankās un citi īstermiņa ieguldījumi ar augstu likviditāti un ar sākotnējo termiņu, kas nepārsniedz trīs mēnešus.

13.Pensijas un citi darbinieku pabalsti