Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām /* COM/2011/0625 final/3 - 2011/0280 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Komisijas priekšlikumā par daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam (DFS priekšlikums)[1] ir noteikts kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) budžets un galvenie virzieni. Pamatojoties uz to, Komisija iesniedz regulu kopumu, kurās noteikts 2014.–2020. gada KLP tiesiskais regulējums, kā arī šīs politikas turpmākās attīstības alternatīvo scenāriju ietekmes novērtējums. Šo reformu priekšlikumu pamatā ir Paziņojums par KLP 2020. gada perspektīvā[2], kurā vispārīgi raksturotas politiskās iespējas, kas ļautu risināt nākotnē paredzamās problēmas lauksaimniecībā un lauku apvidos un sasniegt KLP mērķus, proti, nodrošināt 1) dzīvotspējīgu pārtikas ražošanu; 2) dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un klimata politiku un 3) līdzsvarotu teritoriālo attīstību. Kopš minētā paziņojuma iesniegšanas tajā izklāstītā reformas ievirze kopumā atbalstīta gan iestāžu debatēs[3], gan apspriedēs ar ieinteresētajām personām, kas notika iespējamās ietekmes novērtēšanas gaitā. Šajā procesā izkristalizējusies kopīga atziņa, ka ir jāveicina efektīva resursu izmantošana, lai nodrošinātu pārdomātu, ilgtspējīgu un iekļaujošu ES lauksaimniecības un lauku apvidu attīstību atbilstoši stratēģijai “Eiropa 2020”, KLP struktūru arī turpmāk balstot uz diviem pīlāriem, kuriem ir kopīgs mērķis un kuros iekļautie instrumenti papildina cits citu. KLP I pīlārs attiecas uz tiešajiem maksājumiem un tirgus pasākumiem, kas ļauj ES lauksaimniekiem saņemt gada pamata ienākumu atbalstu, kā arī atbalstu konkrētu tirgus traucējumu gadījumā, bet II pīlārs attiecas uz lauku attīstību, kuras nodrošināšanai dalībvalstis, ievērojot kopīgu satvaru[4], sagatavo un līdzfinansē daudzgadu programmas. Secīgu reformu rezultātā, veidojot KLP par integrētu politiku lauku apvidu attīstībai visā ES, ir palielināta lauksaimniecības orientācija uz tirgu, vienlaikus sniedzot ienākumu atbalstu ražotājiem, politikā ir prasmīgāk iestrādātas vides prasības un pastiprināts atbalsts lauku attīstībai. Tomēr reformas procesā ir radusies vajadzība optimālāk sadalīt atbalstu gan starp dalībvalstīm, gan dalībvalstīs, kā arī ir izskanējuši aicinājumi rūpīgāk izvēlēties pasākumus, kuru mērķis ir vides problēmu novēršana, un lietpratīgāk reaģēt uz pieaugošo tirgus svārstīgumu. Agrāk reformas galvenokārt tika veiktas, reaģējot uz iekšēju cēloņu izraisītām problēmām, sākot ar milzīgu pārprodukciju un beidzot ar pārtikas nekaitīguma krīzi; tās ES ir lieti noderējušas gan pašu mājās, gan starptautiskajā arēnā. Taču lielākā daļa šodienas problēmu izraisa un ietekmē ārēji, ar lauksaimniecību tieši nesaistīti faktori, un tāpēc šo problēmu risināšanai ir vajadzīgi plašāki politiski pasākumi. Paredzams, ka situācija lauksaimniecības ienākumu jomā arī turpmāk būs sarežģīta, jo lauksaimnieki saskaras ar lielāku risku, ražīguma kāpuma palēnināšanos un peļņas normas samazināšanos pieaugošo ražošanas cenu dēļ; tāpēc noteikti jāsaglabā ienākumu atbalsts un jāpilnveido attiecīgie instrumenti, lai labāk pārvaldītu riskus un risinātu krīzes situācijas. Spēcīga lauksaimniecība ir ļoti būtiska ES pārtikas rūpniecībai un pasaules nodrošinājumam ar pārtiku. Tajā pašā laikā lauksaimniecības nozares pārstāvji un lauku apvidu iedzīvotāji tiek aicināti neatlaidīgāk censties sasniegt vērienīgos mērķus klimata un enerģētikas jomā, kā arī īstenot bioloģiskās daudzveidības stratēģiju, kas ietilpst stratēģijā “Eiropa 2020”. Lauksaimniekiem, kas līdz ar mežsaimniekiem ir galvenie zemes apsaimniekotāji, būs vajadzīgs atbalsts, lai viņi ieviestu un turpmāk izmantotu tādas lauksaimniecības sistēmas un metodes, kas īpaši sekmē vides un klimata mērķu sasniegšanu, jo tirgus cenas neatspoguļo šādu sabiedrisku labumu nodrošināšanu. Turklāt būs ļoti svarīgi atrast veidu, kā vislabāk izmantot lauku apvidu daudzveidīgo potenciālu un tādējādi veicināt iekļaujošu izaugsmi un kohēziju. Šī reforma paātrina vides prasību integrēšanas procesu. Ar to KLP pirmajā pīlārā pirmo reizi tiek ieviests spēcīgs ekoloģiskais komponents, kas nodrošina to, ka visi ES lauksaimnieki, kuri saņem atbalstu, pārsniedz savstarpējās atbilstības prasības un kā daļu no sava ikdienas darba nodrošina ieguvumus vides un klimata jomā. Trīsdesmit procenti tiešo maksājumu tagad būs saistīti ar videi labvēlīgu rīcību, un šie maksājumi nodrošinās to, ka visas lauku saimniecības sniedz ieguvumus vides un klimata jomā, kas var izpausties kā oglekļa piesaiste augsnē un ar pastāvīgajām ganībām saistītu zālāju biotopu saglabāšana, ūdens un biotopu aizsardzība, izveidojot ekoloģiski nozīmīgas platības, un augsnes un ekosistēmu noturības uzlabošana, dažādojot kultūras. Tie stiprinās zemes un dabisko ekosistēmu spēju palīdzēt sasniegt galvenos ES mērķus tādās sfērās kā bioloģiskā daudzveidība un pielāgošanās klimata pārmaiņām. Tiešo maksājumu pamatā arī turpmāk būs savstarpējā atbilstība, un galvenā uzmanība arī turpmāk tiks veltīta mitrzemju aizsardzībai un augsnēm ar lielu oglekļa saturu, vienlaikus cenšoties mazināt administratīvo slogu. Komisija ir apņēmusies savstarpējās atbilstības jomā ieviest Ūdens pamatdirektīvu prasības, kad visas dalībvalstis tās būs pilnībā transponējušas, jo īpaši paredzot skaidrus pienākumus lauksaimniekiem. Dabas resursu ilgtspējīgas apsaimniekošanas un klimata politikas mērķi arī lauku attīstībā ir izvirzīti par prioritāti, paredzot atjaunot, saglabāt un uzlabot ekosistēmas, kā arī veicināt resursu efektīvu izmantošanu un pret klimata pārmaiņām noturīgu lauksaimniecību ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni. Lauku attīstība ļaus ievērojami pavirzīties uz priekšu, lai pabeigtu īstenot gan Natura 2000 , gan Ūdens pamatdirektīvu un lai realizētu ES bioloģiskās daudzveidības stratēģiju 2020. gadam. Tāpēc topošā KLP nebūs politika, kas attiecas tikai uz nelielu, kaut ļoti svarīgu, ES tautsaimniecības daļu, tā būs arī stratēģiski svarīga politika, kas attieksies uz pārtikas nodrošinājumu, vidi un teritoriālo līdzsvaru. Tieši šajos apstākļos atklājas ES pievienotā vērtība, kura piemīt patiesi kopējai politikai, kas ļauj visefektīvāk izmantot ierobežotos budžeta līdzekļus, saglabājot ilgtspējīgu lauksaimniecību visā ES, risinot tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinot dalībvalstu solidaritāti, taču vienlaikus pieļaujot zināmas atkāpes šīs politikas īstenošanā, lai tiktu ievērotas un apmierinātas vietējās vajadzības. DFS priekšlikumā izklāstītajās pamatnostādnēs ir paredzēts, ka kopējai lauksaimniecības politikai arī turpmāk būtu jāietver divi pīlāri, katra pīlāra budžetam nominālā izteiksmē būtu jāpaliek 2013. gada līmenī un būtu jābūt skaidrai virzībai uz rezultātu sasniegšanu ES būtiskākajās, prioritārajās jomās. Ar tiešajiem maksājumiem būtu jāveicina ražošanas ilgtspējība, 30 % šiem maksājumiem atvēlētā budžeta piešķirot obligātiem pasākumiem, kas labvēlīgi ietekmē klimatu un vidi. Maksājumu apmērs būtu pakāpeniski jāvienādo, un maksājumi lielāko maksājumu saņēmējiem būtu pakāpeniski jāierobežo. Lauku attīstībai domātie līdzekļi būtu jāiekļauj vienotā stratēģiskā satvarā līdz ar citiem ES kopīgi pārvaldītiem līdzekļiem, uz kuriem attiecas aktīvāka, mērķtiecīgāka pieeja un uzlaboti, skaidrāk formulēti ex-ante nosacījumi. Visbeidzot, KLP finansējums tirgus pasākumu jomā būtu jāpapildina ar diviem instrumentiem, kas neietilpst DFS, proti, ar 1) rezerves fondu ārkārtas gadījumiem, kas ļautu rīkoties krīzes situācijās, un 2) Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda darbības jomas paplašināšanu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, KLP tiesiskā regulējuma būtiskākie elementi laika posmam no 2014. līdz 2020. gadam ir noteikti šādās regulās: - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām (“tiešo maksājumu regula”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (“regula par vienotu TKO”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (“lauku attīstības regula”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību (“horizontālā regula”); - priekšlikumā Padomes regulai par konkrēta atbalsta un kompensāciju noteikšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju; - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz lauksaimniekiem paredzētu tiešo maksājumu piemērošanu 2013. gadā; - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz vienotā maksājuma shēmu un atbalstu vīnogulāju audzētājiem. Lauku attīstības regula balstās uz priekšlikumu, kuru Komisija iesniedza 2011. gada 6. oktobrī un kurā izklāstīti kopīgi noteikumi par visiem fondiem, kas darbojas vienotajā stratēģiskajā satvarā[5]. Vēlāk tiks pieņemta arī regula par vistrūcīgākajām personām piemērojamā atbalsta shēmu, kurai finansējums pašlaik paredzēts citā daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijā. Turklāt, lai atrastu piemērotāko veidu, kā samērot pārredzamības principu un saņēmēju tiesības uz personas datu aizsardzību, tiek gatavoti jauni noteikumi par saņēmēju datu publicēšanu, kuru sagatavošanā tiek ņemti vērā Eiropas Savienības Tiesas iebildumi. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Pamatojoties uz pašreizējā politiskā regulējuma novērtējumu un nākotnē paredzamo problēmu un vajadzību analīzi, ietekmes novērtējumā izvērtēta un salīdzināta trīs alternatīvu scenāriju ietekme. Šis novērtējums ir radies ilgā procesā, kuru uzsāka 2010. gada aprīlī un vadīja starpdienestu grupa, un kura gaitā tika veikta plaša kvantitatīva un kvalitatīva analīze, tostarp noteikta bāzlīnija, proti, lauksaimniecības tirgu un ienākumu attīstības vidēja termiņa prognozes līdz pat 2020. gadam, un modelēta dažādo politikas scenāriju ietekme uz nozares ekonomiku. Ietekmes novērtējumā sīkāk iztirzāti šādi trīs scenāriji: 1) pielāgojumu scenārijs, saskaņā ar kuru tiek saglabāts pašreizējais politiskais regulējums, taču vienlaikus tiek novērsti tā būtiskākie trūkumi, piemēram, pilnveidota tiešo maksājumu sadale; 2) sabalansēšanas scenārijs, kas ir saistīts ar būtiskām politikas izmaiņām, t. i., tiešo maksājumu mērķtiecīgāku piešķiršanu un ekoloģisko komponentu, sekmīgāku lauku attīstības politikas stratēģisko mērķu noteikšanu, tos rūpīgāk saskaņojot ar ES politiku citās jomās, kā arī juridiskā pamata paplašināšanu, lai attiecīgi paplašinātu ražotāju sadarbību, un 3) pārorientēšanās scenārijs, saskaņā ar kuru politiku pārorientē uz vides aizsardzību un pakāpeniski likvidē tiešos maksājumus, pieņemot, ka ražošanas jaudu ir iespējams saglabāt arī bez atbalsta un sociālekonomiskās vajadzības lauku rajonos ir iespējams apmierināt, izmantojot citas rīcībpolitikas. Ekonomikas krīzes un nepietiekama publiskā finansējuma apstākļos, uz kuriem ES reaģējusi, pieņemot stratēģiju “Eiropa 2020” un DFS priekšlikumu, katrā no šiem trim scenārijiem atšķirīga nozīme piešķirta trim politiskajiem uzdevumiem, kas izvirzīti nākotnes KLP ar mērķi panākt konkurētspējīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecību plaukstošos lauku apvidos. Lai panāktu lielāku atbilstību stratēģijai “Eiropa 2020”, jo īpaši efektīvas resursu izmantošanas jomā, būs aizvien vairāk jāpalielina lauksaimniecības ražīgums, veicot pētījumus, veicinot zināšanu nodošanu, sadarbību un inovāciju (tostarp izmantojot Eiropas inovāciju partnerību lauksaimniecības ražīguma un ilgtspējības jomā). Tā kā ES lauksaimniecības politika vairs netiek īstenota tirdzniecību kropļojošā politiskajā vidē, paredzams, ka šo nozari ietekmēs turpmāka liberalizācija, jo īpaši saistībā ar Dohas attīstības programmu vai ar Mercosur valstīm noslēgto brīvās tirdzniecības līgumu. Izstrādājot trīs minētos politikas scenārijus, tika ņemtas vērā vēlmes, kas izteiktas apspriešanās procesā, kurš notika saistībā ar ietekmes novērtējumu. Ieinteresētās personas tika aicinātas izteikt viedokli laikā no 2010. gada 23. novembra līdz 2011. gada 25. janvārim, bet 2011. gada 12. janvārī tika izveidota padomdevējas komiteja. Turpmāk īsumā apkopotas būtiskākās atziņas[6]. - Ieinteresēto personu vidū valda vispārēja vienprātība par to, ka ir vajadzīga stingra KLP, kuras pamatā būtu divu pīlāru struktūra, lai risinātu ar pārtikas nodrošinājumu, dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un teritoriālo attīstību saistītās problēmas. - Vairums respondentu uzskata, ka KLP būtu jāveicina tirgu un cenu stabilizācija. - Ieinteresētajām personām ir atšķirīgi viedokļi par atbalsta mērķu noteikšanu (īpaši par tiešā atbalsta pārdali un maksājumu nepārsniedzamās summas noteikšanu). - Tiek vienprātīgi atzīts, ka abiem politikas pīlāriem var būt liela nozīme, rosinot aktīvāku klimata politiku un uzlabojot ekoloģiskos raksturlielumus, kas ir ES iedzīvotāju interesēs. Tā kā daudzi lauksaimnieki uzskata, ka tas jau notiek, plašāka sabiedrība norāda, ka I pīlāra maksājumus varētu izmantot efektīvāk. - Respondenti vēlas, lai nākotnē paredzamā izaugsme un attīstība skartu visu ES, arī mazāk labvēlīgos apgabalus. - Daudzi respondenti uzsvēra KLP saskaņošanu ar politiku citās jomās, piemēram, ar vides, veselības, tirdzniecības un attīstības politiku. - Respondenti uzskata, ka inovācija, konkurētspējīgu uzņēmumu attīstība un sabiedrisko labumu nodrošināšana ES iedzīvotājiem ļaus KLP saskaņot ar stratēģiju “Eiropa 2020”. Tātad, veicot ietekmes novērtējumu, tika salīdzināti minētie trīs alternatīvie politikas scenāriji. Īstenojot pārorientēšanās scenāriju, lauksaimniecībā ātrāk tiktu veikti strukturāli pielāgojumi un ražošana tiktu pārcelta uz rentablākajiem apgabaliem un ienesīgākajām nozarēm. Lai gan, īstenojot šo scenāriju, ievērojami pieaugtu finansējums vides jomā, nozare vienlaikus tiktu pakļauta arī lielākam riskam, jo saruktu tirgus intervences iespējas. Turklāt šā scenārija īstenošana izraisītu būtiskas sociālas un ekoloģiskas problēmas, jo, politikā zūdot ietekmēšanas iespējām, ko sniedz tiešie maksājumi un ar tiem saistītās savstarpējās atbilstības prasības, mazāk konkurētspējīgajos apvidos būtu vērojams būtisks ienākumu zaudējums un vides degradēšanās. Otra galējā alternatīva — pielāgojumu scenārijs — būtu vispiemērotākais politikas nepārtrauktībai, jo dotu ierobežotus, taču jūtamus uzlabojumus gan lauksaimniecības konkurētspējas, gan ekoloģiskās efektivitātes ziņā. Tomēr pastāv nopietnas šaubas par to, vai šis scenārijs ļautu pienācīgi risināt nākotnē paredzamās būtiskās klimata un vides problēmas, no kā ir atkarīga arī lauksaimniecības ilgtermiņa ilgtspējība. Sabalansēšanas scenārijs, kurā paredzēta tiešo maksājumu mērķtiecīgāka piešķiršana un ekoloģiskais komponents, paver pilnīgi jaunu ceļu. Veiktā analīze liecina, ka pārēja uz videi nekaitīgu rīcību ir iespējama un ka izmaksas, ko tā radītu lauksaimniekiem, nav pārmērīgas, lai gan no zināma administratīvā sloga nebūtu iespējams izvairīties. Līdzīgi ir iespējams stimulēt lauku attīstību, ja vien dalībvalstis un reģioni efektīvi izmantos jaunās iespējas un ja vienota stratēģiskā satvara izveide, kurā ietilptu arī pārējie ES līdzekļi, neliegs saglabāt sinerģiju ar I pīlāru un nemazinās lauku attīstības specifiskās priekšrocības. Ja tiktu panākts pareizais līdzsvars, šā scenārija īstenošana vissekmīgāk ļautu nodrošināt lauksaimniecības un lauku apvidu ilgtermiņa ilgtspējību. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ietekmes novērtējumā secināts, ka sabalansēšanas scenārijs ir vislīdzsvarotākais, jo ļauj pakāpeniski saskaņot KLP un ES stratēģiskos mērķus, un šis līdzsvars un samērība izpaužas arī tiesību aktu priekšlikumos paredzēto elementu īstenošanā. Būs jāizveido vērtēšanas sistēma, lai, izmantojot vienotu, ar politikas mērķiem saistītu rādītāju kopumu, novērtētu KLP efektivitāti. Svarīgs apsvērums šajā procesā bija vienkāršošana, un tā būtu dažādi jāveicina, piemēram, racionalizējot savstarpējās atbilstības un tirgus instrumentus vai izstrādājot mazajiem lauksaimniekiem piemērotu atbalsta shēmu. Turklāt tiešie maksājumi ar videi nekaitīgu rīcību būtu jāsasaista tā, lai maksimāli samazinātos administratīvais slogs, tostarp pārbaužu izmaksas. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Tiek ierosināts saglabāt pašreizējo KLP struktūru, proti, dalījumu divos pīlāros, kur I pīlāra ikgadējos, vispārīgi piemērojamos obligātos pasākumus papildina II pīlārā iekļautie brīvprātīgie pasākumi, kas saskaņā ar daudzgadu programmu izstrādes pieeju ir vairāk pielāgoti valsts un reģionālajām īpatnībām. Tomēr jaunā tiešo maksājumu regulējuma mērķis ir pilnvērtīgāk izmantot sinerģiju ar II pīlāru, kas savukārt ir iekļauts vienotā stratēģiskā satvarā, lai to labāk saskaņotu ar citu ES kopīgi pārvaldīto līdzekļu izmantojumu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, tiek saglabāta arī pašreizējā struktūra, ko veido četri pamata tiesību akti, lai gan finansējuma regulas darbības joma tiek paplašināta, lai kopīgos noteikumus apkopotu vienā tiesību aktā, proti, tā dēvētajā horizontālajā regulā. Priekšlikumi ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. KLP patiesi ir ES kopējā politika: tā ir ES un dalībvalstu dalītas kompetences joma, kas tiek regulēta ES līmenī, lai visā ES saglabātu ilgtspējīgu un daudzveidīgu lauksaimniecību, risinātu tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinātu dalībvalstu solidaritāti. Ņemot vērā to, cik būtiski nākotnē paredzamās problēmas varētu ietekmēt nodrošinājumu ar pārtiku, vidi un teritoriālo līdzsvaru, KLP joprojām ir uzskatāma par stratēģiski svarīgu politiku, lai nodrošinātu to, ka tiek atrasti efektīvākie politisko uzdevumu risinājumi un lietderīgākais budžeta līdzekļu izmantošanas veids. Turklāt tiek ierosināts saglabāt instrumentu pašreizējo dalījumu divos pīlāros, jo tādējādi dalībvalstīm ir lielākas iespējas pielāgot risinājumus vietējām īpatnībām, kā arī līdzfinansēt politikas II pīlāra pasākumus. Lauksaimniecības politikas II pīlārā iekļauj arī jauno Eiropas inovāciju partnerību un riska pārvaldības instrumentus. Lauksaimniecības politika vienlaikus tiks labāk saskaņota ar stratēģiju “Eiropa 2020” (tostarp vienotu satvaru ar citiem ES fondiem), kā arī vairākiem ieviestajiem uzlabojumiem un vienkāršojumiem. Visbeidzot, ietekmes novērtēšanas gaitā veiktās analīzes rezultāti skaidri parāda, kādas negatīvas ekonomiskās, ekoloģiskās un sociālās sekas varētu būt bezdarbībai. Tiešo maksājumu regulā ir paredzēti kopīgi noteikumi pamata maksājuma shēmai un ar to saistītajiem maksājumiem. Pamatojoties uz 2003. gada reformu un 2008. gada “veselīguma pārbaudi”, kas atsaistīja tiešos maksājumus no ražošanas, vienlaikus pakļaujot tos savstarpējās atbilstības prasībām, ar šo regulu tagad cenšas mērķtiecīgāk vērst atbalstu uz noteiktām darbībām, apgabaliem vai saņēmējiem, kā arī sagatavot ceļu atbalsta apjoma konverģencei dalībvalstīs un starp dalībvalstīm. Regulā ir ietverta arī iedaļa par saistīto atbalstu. Viena shēma visai ES, proti, pamata maksājuma shēma, no 2014. gada aizstāj vienotā maksājuma shēmu un vienotā platībmaksājuma shēmu. Shēmas darbības pamatā būs maksājumtiesības, ko valsts vai reģiona līmenī piešķirs visiem lauksaimniekiem atkarībā no viņu atbalsttiesīgo hektāru skaita pirmajā piemērošanas gadā. Tādējādi ir vispārināta reģionālā modeļa izmantošana, kas pašreizējā periodā ir fakultatīva, šādā veidā faktiski iekļaujot sistēmā visu lauksaimniecības zemi. Noteikumi par tiesību pārvaldību un valsts rezervi lielā mērā atbilst pašreizējiem noteikumiem. Lai nodrošinātu atbalsta taisnīgāku sadali, tiesību vērtība valsts vai reģiona līmenī būtu jātuvina vienotai vērtībai. Tas tiek darīts pakāpeniski, lai izvairītos no būtiskiem traucējumiem. Svarīgs elements ir uzlabot KLP vispārējos ekoloģiskos rādītājus, nodrošinot videi labvēlīgākus tiešos maksājumus, kurus piešķir par konkrētu lauksaimniecības praksi, kas nāk par labu klimatam un videi, ir jāievēro visiem lauksaimniekiem, pārsniedz savstarpējās atbilstības prasības un veido pamatu II pīlāra pasākumiem. Aktīvā lauksaimnieka definīcija palīdzēs mērķtiecīgāk vērst atbalstu uz lauksaimniekiem, kuri patiešām nodarbojas ar lauksaimniecību, tādējādi nodrošinot atbalsta likumību. Turklāt ir paredzēta atbalsta pakāpeniska samazināšana un nepārsniedzamās summas noteikšana lieliem saņēmējiem, vienlaikus ņemot vērā nodarbinātību. Ir paredzēti arī šādi maksājumi: - maksājums (30 % no valsts gada maksimālā apjoma) lauksaimniekiem, kas ievēro klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, proti, kultūru dažādošanu, pastāvīgo ganību uzturēšanu un ekoloģiski nozīmīgas platības. Bioloģiskā lauksaimniecība automātiski iegūst tiesības uz šo maksājumu, bet lauksaimniekiem Natura 2000 teritorijās attiecīgās prasības būs jāievēro tiktāl, cik tās ir saderīgas ar Natura 2000 tiesību aktiem, - brīvprātīgs maksājums (līdz 5 % no valsts gada maksimālā apjoma) lauksaimniekiem apgabalos, kuros ir specifiski dabas ierobežojumi, (apgabali tiks noteikti tāpat kā lauku attīstības vajadzībām); ar šo maksājumu tiek atzīta vajadzība sniegt ienākumu atbalstu, lai lauksaimnieki nepamestu apgabalus, kuros ir specifiski dabas ierobežojumi, un papildināts lauku attīstībai pieejamais atbalsts, - maksājums (līdz 2 % no valsts gada maksimālā apjoma) jaunajiem lauksaimniekiem darbības uzsākšanai, ko var papildināt ar atbalstu darbības uzsākšanai, ko piešķir no lauku attīstības līdzekļiem. Vienlaikus regulā ir izveidota vienkāršota shēma mazajiem lauksaimniekiem (līdz 10 % no valsts gada maksimālā apjoma), kuri var saņemt vienreizēju maksājumu, ar kuru aizstāj visus tiešos maksājumus un panāk administratīvu vienkāršojumu, atvieglojot šādu lauksaimnieku pienākumus saistībā ar ekoloģisko komponentu, savstarpējās atbilstības prasībām un kontrolēm. Brīvprātīga saistītā atbalsta shēma ir pieejama īpašiem lauksaimniecības veidiem vai īpašām lauksaimniecības sistēmām, kuras saskaras ar konkrētām grūtībām un ir īpaši svarīgas ekonomisku un/vai sociālu iemeslu dēļ; atbalstu sniedz tādā apmērā, cik nepieciešams pašreizējā ražošanas apjoma saglabāšanai (līdz 5 % no valsts gada maksimālā apjoma ar iespēju īpašos gadījumos pārsniegt šo limitu). Turklāt regulā ir saglabāta papildinošu valsts tiešo maksājumu iespēja Bulgārijā un Rumānijā un paredzēts īpašs maksājums par kokvilnu. Runājot par vienkāršošanu, jaunās tiešo maksājumu sistēmas pamatā būs viena veida maksājumtiesības un racionalizēti tiesību nodošanas noteikumi, kas vienkāršos tās pārvaldību; saistīto maksājumu noteikumu apvienošana vienā sadaļā padarīs tiesisko regulējumu labāk saprotamu lietotājam, un mazo lauksaimnieku atbalsta shēma ar tās vienkāršotajām prasībām un procedūrām mazinās birokrātiju attiecībā pret mazajiem lauksaimniekiem un veicinās viņu konkurētspēju. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Saskaņā ar DFS priekšlikumu liela daļa ES budžeta arī turpmāk būtu jāatvēl lauksaimniecībai, kas ir stratēģiski svarīga kopējās politikas joma. Tāpēc ierosināts, ka KLP galvenā uzmanība būtu jāpievērš tās pamatdarbībai un tālab I pīlāra īstenošanai laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam pašreizējās cenās būtu jāpiešķir 317,2 miljardi euro, bet II pīlāra īstenošanai 101,2 miljardi euro. Papildus lauksaimniecības politikas I un II pīlāra finansējumam piešķirams papildu finansējums 17,1 miljarda euro apmērā, no kuriem 5,1 miljards euro atvēlams pētniecībai un inovācijai, 2,5 miljardi euro pārtikas nekaitīgumam, bet 2,8 miljardi euro citās DFS pozīcijās paredzētajiem pabalstiem vistrūcīgākajām personām pārtikas iegādei, kā arī izveidojams jauns 3,9 miljardu euro rezerves fonds krīzes situācijām lauksaimniecībā un papildus DFS Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondā atvēlami līdz pat 2,8 miljardiem euro, tādējādi kopējais 2014.−2020. gada budžets sasniedz 435,6 miljardus euro. Attiecībā uz atbalsta sadali dalībvalstu starpā tiek ierosināts, ka visām dalībvalstīm, kas saņem tiešos maksājumus, kuri nesasniedz 90 % no ES vidējā apjoma, maksājumu apjoms tiks palielināts par vienu trešo daļu no attiecīgās dalībvalsts saņemto maksājumu un ES vidējā rādītāja starpības. Uz šīs bāzes aprēķināts valstu maksimālais apjoms, kas noteikts tiešo maksājumu regulā. Atbalsts lauku attīstībai tiek piešķirts, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas saistīti ar politikas mērķiem, un ņemot vērā pašreizējo atbalsta sadali. Tāpat, kā tas tiek darīts pašlaik, mazāk attīstītajiem reģioniem arī turpmāk būtu jāpiemēro augstākas līdzfinansējuma likmes, kas būs piemērojamas arī atsevišķiem pasākumiem, piemēram, zināšanu nodošanai, ražotāju grupām, sadarbībai un “Leader” programmām. Zināma elastība ir ieviesta, lai pārvietotu līdzekļus starp pīlāriem (līdz 5 % no tiešajiem maksājumiem): no I pīlāra uz II pīlāru, lai dalībvalstis varētu nostiprināt lauku attīstības politiku, un no II pīlāra uz I pīlāru tajās dalībvalstīs, kurās tiešo maksājumu apmērs ir zemāks par 90 % no ES vidējā apmēra. Sīkākas ziņas par KLP reformu priekšlikumu finansiālo ietekmi ir izklāstītas priekšlikumiem pievienotajā finanšu pārskatā. 2011/0280 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 42. pantu un 43. panta 2. punktu, ņemot vērā 1979. gada Pievienošanās aktu un jo īpaši 6. punktu tam pievienotajā 4. protokolā par kokvilnu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[7], pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[8], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[9], apspriedusies ar Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāju[10], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: 1. Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “KLP 2020. gada perspektīvā: Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas”[11] ir izklāstītas kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) iespējamās problēmas, uzdevumi un virzieni pēc 2013. gada. Ņemot vērā par šo paziņojumu notikušās debates, KLP reformai būtu jāstājas spēkā no 2014. gada 1. janvāra. Reformai būtu jāaptver visi KLP svarīgākie instrumenti, tostarp Padomes 2009. gada 19. janvāra Regula (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003[12]. Ņemot vērā reformas darbības jomu, ir lietderīgi atcelt Regulu (EK) Nr. 73/2009 un aizstāt to ar jaunu tekstu. Turklāt reformai būtu pēc iespējas jāracionalizē un jāvienkāršo noteikumi. 2. Šajā regulā būtu jāietver visi pamatelementi, kas attiecas uz Savienības atbalsta maksājumiem lauksaimniekiem, un jānosaka ar šiem pamatelementiem nesaraujami saistīti kritēriji un nosacījumi attiecībā uz piekļuvi minētajiem maksājumiem. 3. Būtu skaidri jānorāda, ka saistībā ar šajā regulā izklāstītajiem pasākumiem būtu jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes […] Regula (ES) Nr. […] par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību[13] [horizontālā KLP Regula; HZR] un atbilstīgi tai pieņemtie noteikumi. Lai nodrošinātu saderību ar citiem juridiskajiem instrumentiem, kas saistīti ar KLP, daži noteikumi, kuri patlaban paredzēti Regulā (EK) Nr. 73/2009, tagad iekļauti Regulā (ES) Nr. […][HZR], konkrētāk, noteikumi, lai garantētu tiešo maksājumu saņemšanas noteikumos paredzēto pienākumu ievērošanu, ieskaitot pārbaudes un administratīvo pasākumu un administratīvo sodu piemērošanu to neievērošanas gadījumā, noteikumi, kas saistīti ar savstarpējo atbilstību, piemēram, likumā noteiktās pārvaldības prasības, labi lauksaimniecības un vides apstākļi, attiecīgo pasākumu uzraudzība un novērtēšana, kā arī noteikumi, kas saistīti ar nepamatoti veiktu maksājumu atgūšanu. 4. Saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, lai papildinātu vai grozītu atsevišķus nebūtiskus šīs regulas elementus. Īpaši svarīgi ir tas, lai Komisija sagatavošanas darba gaitā organizētu pienācīgu apspriešanos, arī ar ekspertiem. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina attiecīgo dokumentu vienlaicīga, savlaicīga un pienācīga nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. 5. Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs regulas īstenošanai un novērstu lauksaimnieku negodīgu konkurenci vai diskriminēšanu, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras noteikt valstu gada maksimālo apjomu attiecībā uz pamata maksājuma shēmu; pieņemt noteikumus par maksājumtiesību piešķiršanas pieteikumiem; pieņemt pasākumus neaktivizēto maksājumtiesību ieskaitīšanai atpakaļ valsts rezervē; pieņemt prasības, kas saistītas ar maksājumtiesību nodošanas paziņošanu valsts iestādēm un termiņiem, kādos šāda paziņošana jāveic; noteikt par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi paredzētā maksājuma gada maksimālo apjomu; noteikt apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, paredzētā maksājuma gada maksimālo apjomu; noteikt jaunajiem lauksaimniekiem paredzētā maksājuma gada maksimālo apjomu; noteikt brīvprātīga saistītā atbalsta maksājuma gada maksimālo apjomu; pieņemt noteikumus par procedūru, kā novērtējami un apstiprināmi lēmumi saistībā ar brīvprātīgu saistīto atbalstu; pieņemt noteikumus par atļauju piešķiršanas procedūru un ražotājiem nosūtāmiem paziņojumiem, kas saistīti ar atļauju izmantot zemi un šķirnes kultūratkarīgā maksājuma par kokvilnu mērķiem; paredzēt noteikumus par to, kā aprēķināms kultūratkarīgā maksājuma par kokvilnu samazinājums; pieņemt noteikumus par vispārējām paziņošanas prasībām. Šīs pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[14]. 6. Komisijai būtu jāpieņem tūlītēji piemērojami īstenošanas akti, ja to mērķis pienācīgi pamatotos gadījumos, kas saistīti ar ārkārtas pārvaldības pasākumiem, ir risināt steidzamas un neparedzētas problēmas, kas radušās vienā vai vairākās dalībvalstīs, un ja ir nenovēršami steidzami iemesli to darīt. 7. Ņemot vērā saikni starp šo regulu un citiem KLP instrumentiem, atšķirības starp dažādiem lauku apvidiem un ierobežotos dalībvalstu finanšu resursus paplašinātā Savienībā, šīs regulas mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, izmantojot Savienības finansējuma daudzgadu garantiju un koncentrējoties uz skaidri noteiktām prioritātēm. Tāpēc šī regula ir saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 3. punktā noteikto subsidiaritātes principu. Tā kā šīs regulas darbības joma aprobežojas ar tās mērķu sasniegšanai vajadzīgajiem pasākumiem, tā ir saskaņā arī ar Līguma 5. panta 4. punktā noteikto proporcionalitātes principu. 8. Lai ņemtu vērā jaunus tiesību aktus par atbalsta shēmām, kas varētu tikt pieņemti pēc šīs regulas stāšanās spēkā, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai grozītu šajā regulā iekļauto atbalsta shēmu sarakstu. 9. Lai ņemtu vērā īpašus jaunus elementus un lai garantētu saņēmēju tiesību aizsardzību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai noteiktu jaunas definīcijas, kas saistītas ar piekļuvi atbalstam saskaņā ar šo regulu, lai izveidotu pamatsistēmu, kuras ietvaros dalībvalstis nosaka veicamo darbību minimumu platībās, kas tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, kā arī noteiktu kritērijus, kas lauksaimniekiem jāievēro, lai tiktu uzskatīts, ka viņi ir izpildījuši pienākumu uzturēt lauksaimniecības zemi noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, un kritērijus, ar kuriem nosaka stiebrzāļu un citu lopbarības zālaugu pārsvaru ilggadīgajos zālājos. 10. Lai garantētu saņēmēju tiesību aizsardzību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu noteikumus par to samazinājumu aprēķināšanas bāzi, kas dalībvalstīm jāpiemēro lauksaimniekiem, nodrošinot finanšu disciplīnu. 11. Lai nodrošinātu to, ka KLP finansēšanai izmantotās summas nepārsniedz gada maksimālos apjomus, kas minēti Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 16. panta 1. punktā, arī turpmāk katru kalendāro gadu būtu jāveic tiešā atbalsta apmēra korekcijas. Tiešo maksājumu korekcijas būtu jāpiemēro tikai lauksaimniekiem piešķiramajiem maksājumiem, kas attiecīgajā kalendārajā gadā pārsniedz EUR 5000. Ņemot vērā lauksaimniekiem paredzētu tiešo maksājumu apmēru Bulgārijā un Rumānijā, kas izriet no pakāpeniskās ieviešanas mehānisma piemērošanas visiem minētajās dalībvalstīs piešķirtajiem tiešajiem maksājumiem, šis finanšu disciplīnas instruments minētajās dalībvalstīs būtu jāpiemēro tikai no 2016. gada 1. janvāra. 12. Lai ņemtu vērā pārmaiņas, kas saistītas ar piešķiramo tiešo maksājumu kopējo maksimālo summu, ieskaitot maksājumus, kas izriet no dalībvalstu lēmumiem par pārvietojumiem starp pirmo un otro pīlāru, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pārskatītu šajā regulā noteiktos valsts maksimālos apjomus un neto maksimālos apjomus. 13. Pieredze dažādu lauksaimniekiem paredzētu atbalsta shēmu piemērošanā liecina, ka vairākos gadījumos atbalsts tika piešķirts saņēmējiem, kuru uzņēmējdarbības mērķis nav vai tikai nelielā mērā ir lauksaimnieciskās darbības veikšana, piemēram, lidostām, dzelzceļa sabiedrībām, nekustamā īpašuma uzņēmumiem un sporta laukumu apsaimniekotājiem. Lai nodrošinātu atbalsta mērķtiecīgāku piešķiršanu, dalībvalstīm būtu jāatturas no tiešo maksājumu piešķiršanas šādām fiziskām un juridiskām personām. Mazāki nepilna laika lauksaimnieki tiešā veidā palīdz uzturēt lauku apvidu dzīvīgumu, šā iemesla dēļ viņiem nevajadzētu liegt iespēju saņemt tiešos maksājumus. 14. Lai novērstu pārmērīgu administratīvo slogu, kādu rada mazu maksājuma summu pārvaldība, dalībvalstīm vispār būtu jāatturas piešķirt tiešos maksājumus, ja maksājums būtu mazāks par EUR 100 vai saimniecības atbalsttiesīgā platība, par kuru ir pieprasīts atbalsts, būtu mazāka par vienu hektāru. Tā kā dalībvalstu lauksaimniecības ekonomikas struktūras ir ļoti dažādas un var būtiski atšķirties no Savienības vidējās saimniecību struktūras, tomēr būtu jāatļauj dalībvalstīm piemērot minimālās robežvērtības, kas atspoguļo to īpašo situāciju. Tā kā tālākajos reģionos un Egejas jūras nelielajās salās ir ļoti specifiska saimniecību struktūra, dalībvalstīm būtu jādod iespēja lemt par to, vai kāda minimālā robežvērtība būtu jāpiemēro minētajos reģionos. Turklāt dalībvalstīm būtu jādod iespēja izvēlēties ieviest vienu no diviem minimālās robežvērtības veidiem, ņemot vērā to lauksaimniecības sektoru struktūras īpatnības. Tā kā maksājumu varētu piešķirt lauksaimniekiem ar tā sauktajām “bezzemes” saimniecībām, uz hektāru skaita balstītas robežvērtības piemērošana nebūtu efektīva. Tāpēc šādiem lauksaimniekiem būtu jāpiemēro ar atbalstu saistīta minimālā summa. Lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem, kuru tiešie maksājumi ir atkarīgi no pakāpeniskas ieviešanas Bulgārijā un Rumānijā, minimālā robežvērtība būtu jānosaka, pamatojoties uz pakāpeniskās ieviešanas procesa beigās piešķiramajām galīgajām summām. 15. Tiešā ienākumu atbalsta sadalījumu starp lauksaimniekiem raksturo tas, ka samērā mazam skaitam lielu saņēmēju tiek piešķirtas nesamērīgi lielas maksājumu summas. Apjomradītu ietaupījumu dēļ lielākiem saņēmējiem nav vajadzīgs tāda paša apjoma individuālais atbalsts, lai tiktu efektīvi sasniegts ienākumu atbalsta mērķis. Turklāt pielāgošanās spējas ļauj lielākiem saņēmējiem darboties ar mazāku individuālā atbalsta apjomu. Tādēļ ir taisnīgi ieviest lieliem saņēmējiem piemērojamu sistēmu, kurā atbalsta apjomu pakāpeniski samazina un visbeidzot nosaka nepārsniedzamo summu, lai uzlabotu maksājumu sadalījumu lauksaimniekiem. Tomēr šādā sistēmā būtu jāņem vērā algotā darbaspēka izmantošanas intensitāte, lai nepieļautu nesamērīgu ietekmi uz lielām lauku saimniecībām, kuras nodarbina lielu skaitu strādājošo. Minētos maksimālos apjomus nevajadzētu piemērot maksājumiem, ko piešķir par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, jo tad šādas prakses labvēlīgā ietekme varētu samazināties. Lai nepārsniedzamās summas noteikšana būtu lietderīga, dalībvalstīm būtu jānosaka daži kritēriji, lai nepieļautu lauksaimnieku ļaunprātīgus centienus izvairīties no izrietošajām sekām. Līdzekļiem, kas radušies, samazinot maksājumus lieliem saņēmējiem un nosakot to nepārsniedzamo summu, būtu jāpaliek dalībvalstīs, kurās tie radušies, un tie būtu jāizmanto tādu projektu finansēšanai, kas būtiski veicina inovāciju, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes […] Regulu (ES) Nr. […] par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[15] [RDR]. 16. Lai atvieglotu nepārsniedzamās summas ieviešanu, jo īpaši attiecībā uz procedūrām, saskaņā ar kurām lauksaimniekiem piešķir tiešos maksājumus, un atbilstošajiem pārvietojumiem uz lauku attīstības budžetu, būtu jānosaka neto maksimālais apjoms katrai dalībvalstij, lai ierobežotu lauksaimniekiem veicamos maksājumus pēc nepārsniedzamās summas piemērošanas. Lai ņemtu vērā tā KLP atbalsta īpatnības, kurš piešķirts saskaņā ar Padomes 2006. gada 30. janvāra Regulu (EK) Nr. 247/2006, ar ko ievieš īpašus pasākumus lauksaimniecības jomā attālākajiem Eiropas Savienības reģioniem[16], un Padomes 2006. gada 18. septembra Regulu (EK) Nr. 1405/2006, ar ko nosaka īpašus pasākumus lauksaimniecībā par labu Egejas jūras nelielajām salām un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003[17], un faktu, ka šiem tiešajiem maksājumiem nenosaka nepārsniedzamo summu, minētie tiešie maksājumi nebūtu jāiekļauj attiecīgo dalībvalstu neto maksimālajā apjomā. 17. Lai novērstu nepamatotus konkurences kropļojumus, būtu jānosaka, ka šīs regulas noteikumi, kuri varētu būt par iemeslu tādai dalībvalsts rīcībai, ko varētu uzskatīt par valsts atbalstu, ir izslēgti no valsts atbalsta noteikumu piemērošanas, ja attiecīgajos noteikumos ir ietverti piemēroti atbalsta piešķiršanas nosacījumi vai paredzēts, ka šādus nosacījumus pieņem Komisija. 18. Lai sasniegtu KLP mērķus, atbalsta shēmas varētu būt jāpielāgo jaunākajām izmaiņām, vajadzības gadījumā īsos termiņos. Tāpēc jāparedz shēmu pārskatīšanas iespēja, jo īpaši ņemot vērā ekonomiskās norises vai budžeta stāvokli, kas nozīmē, ka saņēmēji nevar paļauties uz to, ka atbalsta saņemšanas nosacījumi nemainīsies. 19. Lauksaimnieki dalībvalstīs, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā vai pēc minētās dienas, saņēma tiešos maksājumus saskaņā ar pakāpeniskas ieviešanas mehānismu, kas paredzēts to attiecīgajos Pievienošanās aktos. Attiecībā uz Bulgāriju un Rumāniju šāds mehānisms 2014. un 2015. gadā joprojām būs spēkā. Turklāt šīm dalībvalstīm bija atļauts piešķirt papildinošus valsts tiešos maksājumus. Šādu maksājumu piešķiršanas iespēja Bulgārijā un Rumānijā būtu jāsaglabā, līdz tās būs pilnībā pabeigušas tiešo maksājumu pakāpenisko ieviešanu. 20. Lai nodrošinātu atbalsta labāku sadalījumu Savienības lauksaimniecības zemēs, tostarp dalībvalstīs, kuras piemēroja vienotā platībmaksājuma shēmu, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 73/2009, vienotā maksājuma shēma, kura izveidota ar Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem[18], un turpināta saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 73/2009, un kura apvienoja iepriekš esošos atbalsta mehānismus vienotā atsaistītu tiešo maksājumu shēmā, būtu jāaizstāj ar jaunu pamata maksājuma shēmu. To veicot, būtu jāpārtrauc piemērot maksājumtiesības, kas iegūtas saskaņā ar minētajām regulām, un jāpiešķir jaunas tiesības, kuru pamatā tomēr joprojām būtu atbalsttiesīgo hektāru skaits, kas ir lauksaimnieku rīcībā shēmas īstenošanas pirmajā gadā. 21. Tā kā vienotā maksājuma shēmā tika pakāpeniski iekļautas dažādas nozares un lauksaimniekiem tika atvēlēts ilgāks pielāgošanās periods, ir kļuvis arvien grūtāk pamatot, kāpēc dažos gadījumos būtiski atšķiras atbalsts par vienu hektāru, kas radies vēsturisku atsauces vērtību izmantošanas rezultātā. Tāpēc būtu jānodrošina taisnīgāks tiešā ienākumu atbalsta sadalījums dalībvalstīm, samazinot saikni ar vēsturiskajām atsauces vērtībām un ņemot vērā Savienības budžeta vispārējo kontekstu. Lai nodrošinātu tiešā atbalsta taisnīgāku sadalījumu, vienlaikus ņemot vērā joprojām pastāvošās algu līmeņa un resursu izmaksu atšķirības, tiešā atbalsta apjoms par vienu hektāru būtu pakāpeniski jākoriģē. Visām dalībvalstīm, kuru tiešie maksājumi ir mazāki par 90 % no vidējā apmēra, par vienu trešdaļu būtu jāsamazina starpība starp to maksājumu pašreizējo apmēru un minēto vidējo apmēru. Šī maksājumu tuvināšana būtu proporcionāli jāfinansē visām dalībvalstīm, kuru tiešie maksājumi pārsniedz Savienības vidējo rādītāju. Turklāt visām maksājumtiesībām, kas 2019. gadā aktivizētas dalībvalstī vai reģionā, vajadzētu būt vienotai vienības vērtībai, un šajā nolūkā pārejas periodā būtu jāveic lineāra tuvināšanās šai vērtībai. Tomēr, lai neradītu traucējošas finansiālas sekas lauksaimniekiem, dalībvalstīm, kuras ir izmantojušas vienotā maksājuma shēmu un jo īpaši tās vēsturisko modeli, būtu jāatļauj jaunās shēmas pirmajā piemērošanas gadā, aprēķinot maksājumtiesību vērtību, daļēji ņemt vērā vēsturiskos faktorus. Turklāt diskusijās par nākamo daudzgadu finanšu shēmu periodam no 2021. gada būtu jāvelta uzmanība mērķim panākt pilnīgu konverģenci, minētajā periodā vienlīdzīgi sadalot tiešo atbalstu visā Eiropas Savienībā. 22. Vienotā maksājuma shēmas piemērošanā gūtā pieredze liecina, ka daži tās galvenie elementi, tostarp valsts maksimālā apjoma noteikšana, būtu jāsaglabā, lai nodrošinātu to, ka atbalsta kopējais apjoms nepārsniedz pašreizējos budžeta ierobežojumus. Dalībvalstīm būtu jāturpina arī veidot valsts rezervi, kas būtu jāizmanto, lai atvieglotu vēl citu jauno lauksaimnieku iesaistīšanos shēmā, vai kuru varētu izmantot, lai ņemtu vērā dažu reģionu īpašās vajadzības. Noteikumi par maksājumtiesību nodošanu un izmantošanu būtu jāsaglabā, tomēr tie pēc iespējas jāvienkāršo. 23. Lai garantētu saņēmēju tiesību aizsardzību un precizētu īpašās situācijas, kādas var rasties, piemērojot pamata maksājuma shēmu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu noteikumus par lauksaimnieku tiesībām uz atbalstu un piekļuvi pamata maksājuma shēmai mantošanas un paredzamas mantošanas, mantošanas saskaņā ar nomas līgumu, juridiskā statusa vai nosaukuma maiņas, saimniecības apvienošanas vai sadalīšanas gadījumā; lai pieņemtu noteikumus par maksājumtiesību vērtības un skaita vai vērtības palielinājuma aprēķināšanu, kas saistīta ar maksājumtiesību piešķiršanu, arī noteikumus par iespēju noteikt to maksājumtiesību provizorisku vērtību un skaitu vai provizorisku palielinājumu, kas piešķirtas, pamatojoties uz lauksaimnieka pieteikumu, par maksājumtiesību provizoriskās un galīgās vērtības un skaita noteikšanas nosacījumiem un par gadījumiem, kad maksājumtiesību piešķiršanu varētu ietekmēt pārdošanas vai nomas līgums; lai pieņemtu noteikumus par to maksājumtiesību vērtības un skaita noteikšanu un aprēķināšanu, kas saņemtas no valsts rezerves; lai pieņemtu noteikumus par to, kā grozāma maksājumtiesību vienības vērtība, ja runa ir par maksājumtiesību daļām, un kritērijus maksājumtiesību piešķiršanai atkarībā no valsts rezerves izmantojuma un piešķiršanai lauksaimniekiem, kuri 2011. gadā nebija pieteikušies uz atbalstu. 24. Lai nodrošinātu maksājumtiesību pienācīgu pārvaldību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu noteikumus par maksājumtiesību deklarēšanu un aktivizēšanu. 25. Būtu jāsaglabā īpaši pasākumi attiecībā uz kaņepēm, lai nodrošinātu to, ka starp citām kultūrām, par kurām var pretendēt uz pamata maksājumu, nevar noslēpt nelikumīgas kultūras, tādējādi nelabvēlīgi ietekmējot kaņepju tirgus kopīgo organizāciju. Tādēļ maksājumi joprojām būtu jāpiešķir vienīgi par platībām, kuras apsētas ar kaņepju šķirnēm, kurās psihotropo vielu saturs ir zināmā mērā garantēts. Lai nodrošinātu sabiedrības veselības aizsardzību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu noteikumus, ka maksājumu piešķiršanas priekšnosacījums ir konkrētu kaņepju šķirņu sertificētu sēklu izmantošana, un paredzētu kaņepju šķirņu noteikšanas un to tetrahidrokanabinola satura pārbaudes procedūru. 26. Viens no jaunās KLP mērķiem ir uzlabot ekoloģiskos rādītājus, paredzot tiešo maksājumu obligātu “ekoloģisko” komponentu, kas atbalstīs visā Savienībā īstenojamu klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi. Šajā nolūkā daļa no valsts maksimālā apjoma, kas noteikts tiešajiem maksājumiem, dalībvalstīm būtu jāizmanto, lai papildus pamata maksājumam piešķirtu gada maksājumu par obligātu praksi, kas lauksaimniekiem jāievēro, par prioritāti izvirzot gan klimata, gan vides politikas mērķus. Šāda prakse būtu jāveic kā vienkāršas, vispārinātas, ārpuslīgumiskas un ikgadējas darbības, kas pārsniedz savstarpējās atbilstības prasības un ir saistītas ar lauksaimniecību, piemēram, kultūru dažādošana, ilggadīgo zālāju uzturēšana un ekoloģiski nozīmīgas platības. Šāda prakse būtu jānosaka kā obligāta arī tiem lauksaimniekiem, kuru saimniecības pilnībā vai daļēji atrodas Natura 2000 teritorijās, uz kurām attiecas Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību[19] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīva 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību[20], ciktāl šāda prakse ir saderīga ar minēto direktīvu mērķiem. Ņemot vērā bioloģiskās lauksaimniecības sistēmu vispārēji atzīto labvēlīgo ietekmi uz vidi, lauksaimniekiem, kuri pilda Padomes 2007. gada 28. jūnija Regulā (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu[21] paredzētos nosacījumus, būtu jāgūst labums no “ekoloģiskā” komponenta bez papildu pienākumu izpildes. “Ekoloģiskā” komponenta neievērošanai būtu jānoved pie sodu piemērošanas, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 65. pantu. 27. Lai nodrošinātu ar kultūru dažādošanas pasākumu saistīto pienākumu samērīgu un nediskriminējošu piemērošanu un lai tie garantētu spēcīgāku vides aizsardzību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai noteiktu “kultūras” definīciju un pasākuma piemērošanas noteikumus. 28. Lai nodrošinātu to, ka lauksaimnieki saglabā ilggadīgo zālāju platības, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu pasākuma piemērošanas noteikumus. 29. Lai nodrošinātu ekoloģiski nozīmīgu platību pasākuma efektīvu un saskaņotu īstenošanu, vienlaikus ņemot vērā dalībvalstu specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai sīkāk definētu šajā pasākumā minēto ekoloģiski nozīmīgo platību veidus un lai pievienotu un definētu citus ekoloģiski nozīmīgu platību veidus, ko var ņemt vērā, lai konstatētu, vai ir ievērota šajā pasākumā minētā procentuālā daļa. 30. Lai sekmētu ilgtspējīgu lauksaimniecības attīstību apgabalos, kuros ir specifiski dabas ierobežojumi, būtu jādod dalībvalstīm iespēja daļu no valsts maksimālā apjoma, kas noteikts tiešajiem maksājumiem, izmantot tam, lai visiem lauksaimniekiem, kas darbojas šajos apgabalos, papildus pamata maksājumam piešķirtu platībatkarīgu gada maksājumu. Ar minēto maksājumu nevajadzētu aizstāt saskaņā ar lauku attīstības programmām sniegto atbalstu, un to nevajadzētu piešķirt lauksaimniekiem apgabalos, kas bija noteikti saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[22], bet nav noteikti saskaņā ar 46. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta Padomes […] Regulā (ES) Nr. […] par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[23] [RDR]. 31. Jaunajiem lauksaimniekiem ir finansiāli sarežģīti aizsākt un attīstīt jaunu saimniecisko darbību lauksaimniecības nozarē, un tas būtu jāņem vērā tiešo maksājumu sadalījumā un plānošanā. Šī attīstība ir svarīga Savienības lauksaimniecības nozares konkurētspējai, tāpēc, lai jaunajiem lauksaimniekiem atvieglotu saimniecību darbības uzsākšanu un to saimniecību strukturālo pielāgošanu pēc to sākotnējās izveidošanas, būtu jāparedz ienākumu atbalsts jaunajiem lauksaimniekiem, kas uzsāk lauksaimniecisko darbību. Būtu jādod dalībvalstīm iespēja daļu no valsts maksimālā apjoma, kas noteikts tiešajiem maksājumiem, izmantot tam, lai jaunajiem lauksaimniekiem papildus pamata maksājumam piešķirtu platībatkarīgu gada maksājumu. Minētais maksājums būtu jāpiešķir ne ilgāk kā piecus gadus, jo tam būtu jāaptver tikai saimniecības darbības sākotnējais periods un tam nevajadzētu kļūt par darbības atbalstu. 32. Lai garantētu saņēmēju tiesību aizsardzību un nepieļautu diskrimināciju, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu nosacījumus, saskaņā ar kuriem juridisku personu var atzīt par tiesīgu saņemt jaunajiem lauksaimniekiem paredzētu maksājumu, jo īpaši attiecībā uz vecuma ierobežojuma piemērošanu vienai vai vairākām fiziskām personām, kas ir juridiskās personas dalībnieki. 33. Būtu jādod dalībvalstīm iespēja daļu no valsts maksimālā apjoma, kas noteikts tiešajiem maksājumiem, skaidri noteiktos gadījumos izmantot saistītajam atbalstam konkrētās nozarēs. Resursi, kurus var izmantot saistītā atbalsta sniegšanai, būtu jāierobežo līdz noteiktam apjomam, vienlaikus ļaujot šādu atbalstu piešķirt dalībvalstīs vai to konkrētos reģionos, kuros ir īpaša situācija, proti, kuros konkrēti lauksaimniecības veidi vai lauksaimniecības sektori ir sevišķi svarīgi ekonomisku, vides un/vai sociālu iemeslu dēļ. Būtu jāatļauj dalībvalstīm šādam atbalstam izmantot līdz 5 % no valsts maksimālā apjoma vai līdz 10 %, ja to saistītā atbalsta apjoms vismaz vienā gadā 2010.−2013. gada periodā pārsniedza 5 %. Tomēr pienācīgi pamatotos gadījumos, ja ir pierādītas konkrētas aktuālas reģiona vajadzības un saņemts Komisijas apstiprinājums, būtu jāatļauj dalībvalstīm izmantot vairāk par 10 % no valsts maksimālā apjoma. Saistītais atbalsts būtu jāpiešķir tikai tiktāl, cik tas nepieciešams, lai radītu stimulu saglabāt pašreizējo ražošanas apjomu šajos reģionos. Šādam atbalstam būtu jābūt pieejamam arī lauksaimniekiem, kuriem 2013. gada 31. decembrī ir īpašas maksājumtiesības, kas piešķirtas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Regulu (EK) Nr. 73/2009, un kuriem nav atbalsttiesīgu hektāru maksājumtiesību aktivizēšanai. Attiecībā uz tāda brīvprātīga saistītā atbalsta apstiprināšanu, kas pārsniedz 10 % no dalībvalstij noteiktā valsts gada maksimālā apjoma, Komisija būtu jāpilnvaro arī pieņemt īstenošanas aktus, nepiemērojot Regulu (ES) Nr. 182/2011. 34. Lai nodrošinātu Savienības līdzekļu efektīvu un mērķtiecīgu izmantošanu un nepieļautu dubultu finansēšanu no citiem līdzīgiem atbalsta instrumentiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu noteikumus par brīvprātīga saistītā atbalsta piešķiršanas nosacījumiem un noteikumus par tā saderību ar citiem Savienības pasākumiem un par atbalsta kumulāciju. 35. Attiecībā uz atbalstu kokvilnas nozarē tika uzskatīts par vajadzīgu Regulā (EK) Nr. 73/2009 paredzēt, lai daļa no atbalsta arī turpmāk būtu saistīta ar kokvilnas audzēšanu, izmantojot kultūratkarīgu maksājumu par atbalsttiesīgu hektāru, lai nodrošinātos pret ražošanas pārtraukšanas risku kokvilnas audzēšanas reģionos, ņemot vērā visus faktorus, kas ietekmē šo izvēli. Šāda izvēle būtu jāsaglabā saskaņā ar mērķiem, kuri noteikti 4. protokolā par kokvilnu, kas pievienots 1979. gada Pievienošanās aktam. 36. Lai nodrošinātu kultūratkarīgā maksājuma par kokvilnu efektīvu piemērošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu noteikumus un nosacījumus par atļaujām izmantot zemi un šķirnes saistībā ar kultūratkarīgo maksājumu par kokvilnu un noteikumus par šā īpašā maksājuma piešķiršanas nosacījumiem, par atbilstības prasībām un agronomijas praksi, par starpnozaru organizāciju apstiprināšanas kritērijiem, par ražotāju pienākumiem un rīcību situācijās, kad apstiprinātā starpnozaru organizācija šos kritērijus neievēro. 37. Padomes 2008. gada 23. jūnija Regulā (EK) Nr. 637/2008, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un ievieš kokvilnas nozares pārstrukturēšanas valsts programmas[24], konkrēti, tās 2. nodaļā, noteikts, ka katra kokvilnas ražotāja dalībvalsts vai nu reizi četros gados un pirmo reizi līdz 2009. gada 1. janvārim iesniedz Komisijai četru gadu pārstrukturēšanas programmas projektu, vai arī līdz 2009. gada 31. decembrim iesniedz Komisijai vienu grozītu pārstrukturēšanas programmas projektu astoņu gadu periodam. Pieredze liecina, ka kokvilnas nozares pārstrukturēšanai labāk noderētu citi pasākumi, tostarp tie, kurus saskaņā ar lauku attīstības programmām finansē atbilstīgi Regulai (ES) Nr. […] [RDR], un tas ļautu nodrošināt arī labāku koordināciju ar citu nozaru pasākumiem. Tomēr būtu jārespektē to uzņēmumu iegūtās tiesības un tiesiskā paļāvība, kuri jau iesaistījušies pārstrukturēšanas programmās. Tāpēc būtu jāļauj turpināt esošās četru vai astoņu gadu programmas līdz to noslēgumam. Tomēr šā perioda beigās programmām būtu jābeidzas. No četru gadu programmām pieejamos līdzekļus no 2014. gada varētu iekļaut Savienības līdzekļos, kas pieejami lauku attīstības pasākumiem. Ņemot vērā plānošanas periodu, pēc astoņu gadu programmu beigām 2018. gadā nebūtu lietderīgi pieejamos līdzekļus iekļaut lauku attīstības programmās, un tāpēc būtu lietderīgāk tos pārvietot uz šajā regulā minētām atbalsta shēmām, kā jau paredzēts Regulas (EK) Nr. 637/2008 5. panta 2. punkta otrajā daļā. Regula (EK) Nr. 637/2008 zaudē savu spēku no 2014. gada 1. janvāra vai no 2018. gada 1. janvāra atkarībā no tā, vai dalībvalstis izmanto attiecīgi četru vai astoņu gadu programmas. Tāpēc Regula (EK) Nr. 637/2008 būtu jāatceļ. 38. Lai mazinātu ar tiešā atbalsta pārvaldību un kontroli saistītās administratīvās izmaksas, būtu jāizveido vienkārša un īpaša shēma mazajiem lauksaimniekiem. Šajā nolūkā būtu jānosaka vienreizējs maksājums, kas aizstātu visus tiešos maksājumus. Būtu jāievieš noteikumi, ar kuriem cenšas vienkāršot formalitātes, cita starpā samazinot mazajiem lauksaimniekiem uzliktos pienākumus, piemēram, tos, kuri saistīti ar atbalsta pieteikumiem, klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, savstarpējo atbilstību un kontrolēm, kā paredzēts Regulā (ES) Nr. […] [HZR], neapdraudot reformas vispārējo mērķu sasniegšanu, ar nosacījumu, ka Savienības tiesību akti, kas minēti Regulā (ES) Nr. […] [HZR] II pielikumā, ir piemērojami mazajiem lauksaimniekiem. Minētās shēmas mērķim vajadzēt būt atbalstīt pašreizējo lauksaimniecības struktūru, ko veido Savienības mazās saimniecības, vienlaikus nekavējot pāreju uz konkurētspējīgākām struktūrām. Šā iemesla dēļ shēmai vajadzētu būt pieejamai tikai esošām saimniecībām. 39. Lai nodrošinātu lauksaimnieku tiesību aizsardzību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu noteikumus par dalību mazo lauksaimnieku atbalsta shēmā situācijā, kad mainās shēmas dalībnieka lauksaimnieka stāvoklis. 40. Vienkāršošanas labad un lai ņemtu vērā īpašos apstākļus tālākajos reģionos, tiešie maksājumi šajos reģionos būtu jāpārvalda ar Regulu (EK) Nr. 247/2006 izveidoto atbalsta programmu ietvaros. Tādējādi šīs regulas noteikumi, kas attiecas uz pamata maksājuma shēmu un ar to saistītiem maksājumiem un uz saistīto atbalstu, šajos reģionos nebūtu jāpiemēro. 41. Lai piemērotu šo regulu un veiktu tiešo maksājumu uzraudzību, analīzi un pārvaldību, vajadzīgi dalībvalstu paziņojumi. Lai nodrošinātu šajā regulā ietverto noteikumu labu piemērošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai noteiktu vajadzīgos pasākumus, kas saistīti ar dalībvalstu sniedzamajiem paziņojumiem, vai lai veiktu tiešo maksājumu pārbaudi, kontroli, uzraudzību, novērtēšanu un revīziju, īstenotu starptautiskus nolīgumus, tostarp šajos nolīgumos paredzētas paziņošanas prasības, un lai pieņemtu noteikumus par paziņojamās informācijas būtību un veidu, par paziņošanas metodēm un par tiesībām piekļūt informācijai vai informācijas sistēmām, un informācijas publiskošanas nosacījumus un līdzekļus. 42. Piemēro Savienības tiesību aktus par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[25] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti[26]. 43. Lai spēcinātu lauku attīstības politiku, būtu jādod dalībvalstīm iespēja līdzekļus no tiešo maksājumu maksimālā apjoma pārvietot uz lauku attīstībai piešķirto atbalstu. Vienlaikus dalībvalstīm, kurās tiešā atbalsta apmērs nepārsniedz 90 % no Savienības atbalsta vidējā apmēra, būtu jādod iespēja līdzekļus no lauku attīstībai piešķirtā atbalsta pārvietot uz tiešo maksājumu maksimālo apjomu. Šāda izvēle būtu jāveic, nepārsniedzot noteiktus limitus, vienreiz un attiecībā uz visu šīs regulas piemērošanas periodu. 44. Lai nodrošinātu netraucētu pāreju no Regulā (EK) Nr. 73/2009 noteiktās kārtības uz šajā regulā noteikto kārtību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai pieņemtu vajadzīgos pasākumus lauksaimnieku iegūto tiesību un tiesiskās paļāvības aizsardzībai, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. SATURS PASKAIDROJUMA RAKSTS 2 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS 2 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI 5 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 7 4. IETEKME UZ BUDŽETU 9 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām 10 I SADAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 23 II SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI PAR TIEŠAJIEM MAKSĀJUMIEM 26 1. NODAĻA Kopīgi noteikumi par tiešajiem maksājumiem 26 2. NODAĻA Bulgārijai un Rumānijai piemērojamie noteikumi 30 III SADAĻA PAMATA MAKSĀJUMA SHĒMA UN SAISTĪTIE MAKSĀJUMI 30 1. NODAĻA Pamata maksājuma shēma 31 1. iedaļa Pamata maksājuma shēmas izveide 31 2. iedaļa Valsts rezerve 34 3. iedaļa Pamata maksājuma shēmas īstenošana 36 2. NODAĻA Maksājums par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi 39 3. NODAĻA Maksājumi apgabalos, kuros ir dabas ierobežojumi 41 4. NODAĻA Maksājums jaunajiem lauksaimniekiem 42 IV SADAĻA SAISTĪTAIS ATBALSTS 44 1. NODAĻA Brīvprātīgs saistītais atbalsts 44 2. NODAĻA Kultūratkarīgais maksājums par kokvilnu 47 V SADAĻA Mazo lauksaimnieku atbalsta shēma 50 VI SADAĻA Valsts programmas kokvilnas nozares pārstrukturēšanai 52 VII SADAĻA NOBEIGUMA NOTEIKUMI 53 1. NODAĻA Paziņojumi un ārkārtas situācijas 53 2. NODAĻA Pilnvaru deleģēšana un īstenošanas noteikumi 54 3. NODAĻA Pārejas un nobeiguma noteikumi 55 I PIELIKUMS Atbalsta shēmu saraksts 57 II PIELIKUMS Valsts maksimālais apjoms, kas minēts 6. pantā 58 III PIELIKUMS Neto maksimālais apjoms, kas minēts 7. pantā 59 IV PIELIKUMS Koeficienti, kas jāpiemēro saskaņā ar 10. panta 1. punktu 60 V PIELIKUMS 16. un 17. pantā minētie finanšu noteikumi, ko piemēro Bulgārijai un Rumānijai 61 VI PIELIKUMS Lauku saimniecības vidējais lielums, kas jāpiemēro saskaņā ar 36. panta 5. punktu 62 VII PIELIKUMS ATBILSTĪBAS TABULA 63 TIESĪBU AKTA FINANŠU PĀRSKATS 71 I SADAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 1. PANTS Darbības joma Ar šo regulu nosaka: a) kopīgus noteikumus par maksājumiem, ko piešķir tieši lauksaimniekiem saskaņā ar I pielikumā minētajām atbalsta shēmām (turpmāk “tiešie maksājumi”); b) īpašus noteikumus par: i) pamata maksājumu lauksaimniekiem (turpmāk “pamata maksājuma shēma”), ii) maksājumu lauksaimniekiem, kuri ievēro klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, iii) brīvprātīgu maksājumu lauksaimniekiem apgabalos, kuros ir dabas ierobežojumi, iv) maksājumu jaunajiem lauksaimniekiem, kuri sāk lauksaimniecisku darbību, v) brīvprātīga saistītā atbalsta shēmu, vi) kultūratkarīgu maksājumu par kokvilnu, vii) vienkāršotu shēmu mazajiem lauksaimniekiem, viii) sistēmu, kas ļauj Bulgārijai un Rumānijai papildināt tiešos maksājumus. 2. pants I pielikuma grozījums Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai grozītu I pielikumā iekļauto atbalsta shēmu sarakstu. 3. pants Piemērošana tālākajiem reģioniem un Egejas jūras nelielajām salām Līguma 349. pantā minētajiem Savienības reģioniem, turpmāk “tālākie reģioni”, un tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti Egejas jūras nelielajām salām saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1405/2006, nepiemēro 11. pantu. Tālākajiem reģioniem nepiemēro III, IV un V sadaļu. 4. pants Definīcijas 1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas: a) “lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās locekļiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas Savienības teritorijā, kā definēts Līguma par Eiropas Savienību 52. pantā saistībā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 349. un 355. pantu, un kura veic lauksaimniecisku darbību; b) “saimniecība” ir visas lauksaimnieciskām darbībām izmantotās un lauksaimnieka apsaimniekotās vienības, kuras atrodas tās pašas dalībvalsts teritorijā; c) “lauksaimnieciska darbība” ir: - lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, tostarp ražas novākšana, slaukšana, dzīvnieku audzēšana un turēšana lauksaimniecības nolūkiem, - lauksaimniecības zemes uzturēšana noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, neveicot īpašus sagatavošanas darbus papildus tradicionālo lauksaimniecības metožu un tehnikas izmantošanai, vai - dalībvalstu noteikta darbības minimuma veikšana lauksaimniecības platībās, kuras tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī; d) “lauksaimniecības produkti” ir Līguma I pielikumā uzskaitītie produkti, izņemot zivsaimniecības produktus, kā arī kokvilna; e) “lauksaimniecības platība” ir platība, ko aizņem aramzeme, ilggadīgie zālāji vai ilggadīgie stādījumi; f) “aramzeme” ir zeme, ko apstrādā kultūraugu audzēšanai, vai zeme, kas pieejama kultūraugu audzēšanai, bet ir atstāta papuvē, arī platības, kuras atstātas atmatā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1257/1999 22., 23. un 24. pantu, Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. pantu un Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 29. pantu, neatkarīgi no tā, vai uz attiecīgās zemes ir siltumnīcas vai stacionārs vai pārvietojams segums; g) “ilggadīgie stādījumi” ir kultūras, kuras neaudzē augsekā, nav ilggadīgie zālāji, attiecīgajā zemē aug piecus gadus vai ilgāk un dod ražu vairākas reizes, tostarp stādaudzētavas un īscirtmeta atvasāji; h) “ilggadīgie zālāji” ir zeme, ko izmanto, lai audzētu dabīgi veidojušās (pašiesējušās) vai kultivētas (sētas) stiebrzāles vai citus lopbarības zālaugus, un kas piecus gadus vai ilgāk nav iekļauta saimniecības augsekas sistēmā; tajā var augt citas noganīšanai piemērotas sugas, ja pārsvaru saglabā stiebrzāles un citi lopbarības zālaugi; i) “stiebrzāles vai citi lopbarības zālaugi” ir visi zālaugi, kas tradicionāli aug dabiskās ganībās vai ko dalībvalstī parasti iekļauj ganībām vai pļavām paredzētos sēklu maisījumos (neatkarīgi no tā, vai tās izmanto lopu ganīšanai); j) “stādaudzētavas” ir platības, kurās atklātā laukā audzē jaunus kokaugus turpmākai pārstādīšanai, proti: - vīnogulāju stādu un potcelmu audzētavas, - augļu koku un ogulāju stādaudzētavas, - dekoratīvo augu stādaudzētavas, - komerciālas meža kokaudzētavas (izņemot tās, kas saimniecības pašas vajadzībām ierīkotas meža zemē), - kokus un krūmus, ko paredzēts stādīt dārzos, parkos, ceļmalās un uz uzbērumiem, (piemēram, dzīvžogu augus, rožu krūmus un citus dekoratīvus krūmus, dekoratīvus skuju kokus), tostarp visos gadījumos potcelmus un sējeņus; k) “īscirtmeta atvasāji” ir platības, kuras apstādītas ar tādu sugu kokiem (KN kods 06029041), kas jānosaka dalībvalstīm, kurās augošo ilggadīgo kokaugu saknes vai celmi pēc mežizstrādes paliek zemē un nākamajā sezonā dzen jaunas atvases un kuru maksimālais cirtes aprites laiks ir jānosaka dalībvalstīm. 2. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai: a) noteiktu jaunas definīcijas, kas saistītas ar piekļuvi atbalstam saskaņā ar šo regulu; b) izveidotu pamatsistēmu, kuras ietvaros dalībvalstis nosaka veicamo darbību minimumu platībās, kas tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī; c) noteiktu kritērijus, kas lauksaimniekiem jāievēro, lai tiktu uzskatīts, ka viņi ir izpildījuši pienākumu uzturēt lauksaimniecības platību noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, kā minēts 1. punkta c) apakšpunktā; d) noteiktu kritērijus, ar kuriem nosaka stiebrzāļu un citu lopbarības zālaugu pārsvaru 1. punkta h) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām. II SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI PAR TIEŠAJIEM MAKSĀJUMIEM 1. NODAĻA Kopīgi noteikumi par tiešajiem maksājumiem 5. pants Tiešo maksājumu finansēšana Šīs regulas I pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas finansē saskaņā ar Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 4. panta 1. punkta b) apakšpunktu. 6. pants Valstu maksimālie apjomi 1. Katrai dalībvalstij un katram gadam II pielikumā ir noteikts valsts maksimālais apjoms, ko veido visu piešķirto maksājumtiesību, valsts rezerves un atbilstīgi 33., 35., 37. un 39. pantam noteikto maksimālo apjomu kopējā vērtība. 2. Lai ņemtu vērā pārmaiņas, kas saistītas ar piešķiramo tiešo maksājumu maksimālo kopsummu, ieskaitot maksājumus, kas izriet no dalībvalstu lēmumiem, kuri pieņemti saskaņā ar 14. pantu, Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai pārskatītu II pielikumā noteiktos valstu maksimālos apjomus. 7. pants Neto maksimālie apjomi 1. Neskarot 8. pantu, to tiešo maksājumu kopsumma, ko attiecībā uz kalendāro gadu dalībvalstī var piešķirt atbilstīgi III, IV un V sadaļai, pēc 11. panta piemērošanas nepārsniedz šīs regulas III pielikumā noteikto maksimālo apjomu. Lai nepieļautu to, ka tiešo maksājumu kopsumma pārsniedz III pielikumā noteikto maksimālo apjomu, dalībvalstis lineāri samazina visus tiešos maksājumus, izņemot tiešos maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 247/2006 un (EK) Nr. 1405/2006. 2. Katrai dalībvalstij un katram gadam tiek darīts pieejams 11. pantā minētās nepārsniedzamās summas aprēķināšanas rezultāts, kas ir starpība starp II pielikumā noteikto valsts maksimālo apjomu, kuram pieskaitīta saskaņā ar 44. pantu pieejamā summa, un III pielikumā noteikto neto maksimālo apjomu, kā Savienības atbalsts lauku attīstības programmās paredzētiem pasākumiem, ko saskaņā ar Regulu (ES) Nr. […] [RDR] finansē no ELFLA. 3. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai pārskatītu III pielikumā noteiktos maksimālos apjomus. 8. pants Finanšu disciplīna 1. Korekcijas likmi, kas noteikta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 25. pantu, piemēro tikai tiešajiem maksājumiem, kas pārsniedz EUR 5000 un jāpiešķir lauksaimniekiem attiecīgajā kalendārajā gadā. 2. Pakāpeniski ieviešot tiešos maksājumus, kā minēts 16. pantā, šā panta 1. punktu Bulgārijai un Rumānijai piemēro no 2016. gada 1. janvāra. 3. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz noteikumiem par to samazinājumu aprēķināšanas bāzi, kuri dalībvalstīm jāpiemēro lauksaimniekiem saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu. 9. pants Aktīvs lauksaimnieks 1. Tiešos maksājumus nepiešķir fiziskām vai juridiskām personām vai fizisku vai juridisku personu grupām, kuras atbilst vienam no šādiem kritērijiem: a) gada tiešo maksājumu summa ir mazāka par 5 % no kopējiem ieņēmumiem, kuri gūti no nelauksaimnieciskām darbībām pēdējā fiskālajā gadā, vai b) to lauksaimniecības platības ir galvenokārt tādas platības, kuras tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, un tie šajās platībās neveic darbību minimumu, ko dalībvalstis noteikušas saskaņā ar 4. panta 1. punkta c) apakšpunktu. 2. Šā panta 1. punktu nepiemēro lauksaimniekiem, kuri iepriekšējā gadā saņēmuši tiešos maksājumus, kas mazāki par EUR 5000. 3. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu: a) kritērijus, ar kuriem nosaka tiešo maksājumu summu 1. un 2. punkta piemērošanas vajadzībām, jo īpaši maksājumtiesību piešķiršanas pirmajā gadā, ja maksājumtiesību vērtība vēl nav galīgi noteikta, kā arī jauniem lauksaimniekiem; b) izņēmumus no noteikuma, ka jāņem vērā pēdējā fiskālajā gadā gūtie ieņēmumi, ja attiecīgie dati nav pieejami, un c) kritērijus, pēc kuriem nosaka, vai lauksaimnieka lauksaimniecības platība ir uzskatāma par platību, kura tiek dabiski uzturēta noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī. 10. pants Tiešo maksājumu saņemšanas prasību minimums 1. Dalībvalstis lemj par tiešo maksājumu nepiešķiršanu lauksaimniekam vienā no šādiem gadījumiem: a) ja pieprasīto vai piešķiramo tiešo maksājumu kopsumma, pirms veikti Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 65. pantā paredzētie maksājuma samazinājumi un nepiešķiršana, konkrētajā kalendārajā gadā ir mazāka par EUR 100; b) ja atbalsttiesīgā saimniecības platība, par kuru pieprasīti vai piešķirami tiešie maksājumi, pirms veikti Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 65. pantā paredzētie maksājuma samazinājumi un nepiešķiršana, ir mazāka par vienu hektāru. Lai ņemtu vērā lauksaimniecības ekonomikas struktūru, dalībvalstis var koriģēt a) un b) apakšpunktā minētās robežvērtības, nepārsniedzot IV pielikumā noteiktos limitus. 2. Ja to lauksaimnieku rīcībā, kuri saņem IV sadaļā minēto saistīto atbalstu par dzīvniekiem, ir mazāk hektāru, nekā dalībvalsts izvēlētā robežvērtība 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām, dalībvalstis piemēro 1. punkta a) apakšpunktu. 3. Attiecīgās dalībvalstis var nolemt nepiemērot 1. punktu tālākajos reģionos un Egejas jūras nelielajās salās. 4. Bulgārijā un Rumānijā par 2014. un 2015. gadu pieprasīto vai piešķiramo summu, kā minēts 1. punktā, aprēķina, pamatojoties uz summu, kas attiecīgajam gadam noteikta V pielikuma A punktā. 11. pants Maksājuma pakāpeniska samazināšana un nepārsniedzamās summas noteikšana 1. Tiešo maksājumu summu, kas jāpiešķir lauksaimniekam saskaņā ar šo regulu konkrētā kalendārajā gadā, samazina šādi: - par 20 % samazina daļu, kas lielāka par EUR 150 000 un nepārsniedz EUR 200 000, - par 40 % samazina daļu, kas lielāka par EUR 200 000 un nepārsniedz EUR 250 000, - par 70 % samazina daļu, kas lielāka par EUR 250 000 un nepārsniedz EUR 300 000, - par 100 % samazina daļu, kas lielāka par EUR 300 000. 2. Šā panta 1. punktā minēto summu aprēķina, algas, ko lauksaimnieks faktiski izmaksājis un deklarējis iepriekšējā gadā, ieskaitot ar darbaspēka nodarbināšanu saistītus nodokļus un sociālās iemaksas, atņemot no tiešo maksājumu kopsummas, kas sākotnēji pienākas lauksaimniekam, neņemot vērā maksājumus, kuri jāpiešķir atbilstīgi šīs regulas III sadaļas 2. nodaļai. 3. Dalībvalstis nodrošina to, lai maksājumi netiktu veikti lauksaimniekiem, attiecībā uz kuriem ir konstatēts, ka no datuma, kurā publicēts Komisijas priekšlikums par šo regulu, tie mākslīgi radījuši apstākļus, lai izvairītos no šā panta sekām. 12. pants Vairāki pieprasījumi Ja vien šajā regulā nav skaidri noteikts citādi, par platību, kas atbilst atbalsttiesīgo hektāru skaitam, par kuriem lauksaimnieks ir iesniedzis pamata maksājuma pieteikumu atbilstīgi III sadaļas 1. nodaļai, var iesniegt pieteikumu jebkura cita tiešā maksājuma saņemšanai, kā arī jebkura cita atbalsta saņemšanai, uz kuru neattiecas šī regula. 13. pants Valsts atbalsts Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. [sCMO] 146. panta 1. punkta, maksājumiem, ko dalībvalstis veic saskaņā ar šo regulu, Līguma 107., 108. un 109. pantu nepiemēro. 14. pants Elastīga līdzekļu pārvietošana starp pīlāriem 1. Dalībvalstis līdz 2013. gada 1. augustam var nolemt līdz 10 % no tā valsts gada maksimālā apjoma 2014.−2019. kalendārajam gadam, kas noteikts šīs regulas II pielikumā, darīt pieejamus kā papildu atbalstu lauku attīstības programmas pasākumiem, ko saskaņā ar Regulu (ES) Nr. […] [RDR] finansē no ELFLA. Rezultātā attiecīgā summa vairs nav pieejama tiešo maksājumu piešķiršanai. Pirmajā daļā minēto lēmumu paziņo Komisijai līdz minētajā daļā norādītajam datumam. Procentuālā daļa, kas paziņota saskaņā ar otro daļu, pirmajā daļā minētajiem gadiem ir vienāda. 2. Apvienotā Karaliste, Bulgārija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovākija, Somija, Spānija un Zviedrija līdz 2013. gada 1. augustam var nolemt līdz 5 % no summas, kas 2015.−2020. gada periodā paredzēta, lai atbalstītu lauku attīstības programmas pasākumus, ko saskaņā ar Regulu (ES) Nr. […] [RDR] finansē no ELFLA, darīt pieejamus šajā regulā paredzētu tiešo maksājumu veidā. Rezultātā attiecīgā summa vairs nav pieejama atbalsta pasākumiem saskaņā ar lauku attīstības programmu. Pirmajā daļā minēto lēmumu paziņo Komisijai līdz minētajā daļā norādītajam datumam. Procentuālā daļa, kas paziņota saskaņā ar otro daļu, 1. punkta pirmajā daļā minētajiem gadiem ir vienāda. 15. pants Pārskatīšana I pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas piemēro, neskarot iespēju tās jebkurā brīdī pārskatīt, lai ņemtu vērā ekonomikas norises un budžeta situāciju. 2. NODAĻA Bulgārijai un Rumānijai piemērojamie noteikumi 16. pants Tiešo maksājumu pakāpeniska ieviešana Bulgārijā un Rumānijā 33., 35., 37., 39. un 51. pantā minēto maksājumu valsts maksimālos apjomus 2014. un 2015. gadam nosaka, pamatojoties uz V pielikuma A punktā noteiktajām summām. 17. pants Papildinoši valsts tiešie maksājumi un tiešie maksājumi 1. Bulgārija un Rumānija 2014. un 2015. gadā var izmantot valsts tiešos maksājumus, lai papildinātu maksājumus, kas piešķirti saskaņā ar III sadaļas 1. nodaļā minēto pamata maksājuma shēmu, un Bulgārijas gadījumā arī papildināt IV sadaļas 2. nodaļā minēto īpašo kultūratkarīgo maksājumu par kokvilnu. 2. Pamata maksājuma shēmu papildinošo valsts tiešo maksājumu kopsumma, ko drīkst piešķirt 2014. un 2015. gadā, nepārsniedz summas, kas katram minētajam gadam noteiktas V pielikuma B punktā. 3. Attiecībā uz Bulgāriju to valsts tiešo maksājumu kopsumma, kas papildina īpašo kultūratkarīgo maksājumu par kokvilnu, nedrīkst pārsniegt summas, kas katram minētajam gadam noteiktas V pielikuma C punktā. 4. Papildinošus valsts tiešos maksājumus piešķir saskaņā ar objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļojumus. III SADAĻA PAMATA MAKSĀJUMA SHĒMA UN SAISTĪTIE MAKSĀJUMI 1. NODAĻA PAMAT a maksājuma shēma 1. iedaļaPamat A MAKSāJUMA SHēMAS IZVEIDE 18. pants Maksājumtiesības 1. Pamata maksājuma shēmas atbalsts ir pieejams lauksaimniekiem, ja tie saskaņā ar šo regulu ir ieguvuši maksājumtiesības pirmajā piešķiršanā atbilstīgi 21. pantam, no valsts rezerves atbilstīgi 23. pantam vai nododot maksājumtiesības atbilstīgi 27. pantam. 2. Maksājumtiesības, kas iegūtas saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1782/2003 un Regulai (EK) Nr. 73/2009, zaudē spēku 2013. gada 31. decembrī. 19. pants Pamata maksājuma shēmas maksimālais apjoms 1. Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka pamata maksājuma shēmas valsts gada maksimālo apjomu, no II pielikumā noteiktā valsts gada maksimālā apjoma atņemot gada summas, kas nosakāmas atbilstīgi 33., 35., 37. un 39. pantam. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 56. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 2. Attiecībā uz katru dalībvalsti un katru gadu visu piešķirto maksājumtiesību un valsts rezerves kopējā vērtība ir vienāda ar attiecīgo valsts maksimālo apjomu, ko Komisija noteikusi atbilstīgi 1. punktam. 3. Ja maksimālais apjoms, ko Komisija noteikusi atbilstīgi 1. punktam, salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu tiek mainīts, dalībvalsts lineāri samazina vai palielina visu maksājumtiesību vērtību, lai nodrošinātu atbilstību 2. punkta noteikumiem. 20. pants Valsts maksimālā apjoma reģionālais sadalījums 1. Dalībvalstis līdz 2013. gada 1. augustam var nolemt pamata maksājuma shēmu piemērot reģionālā līmenī. Tādā gadījumā tās nosaka reģionus saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to agronomiskajam un ekonomiskajam raksturojumam un reģionālajam lauksaimniecības potenciālam, vai to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai. 2. Dalībvalstis sadala 19. panta 1. punktā minēto valsts maksimālo apjomu starp reģioniem saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. 3. Dalībvalstis var nolemt, ka reģionu maksimālos apjomus katru gadu pakāpeniski maina, izmantojot iepriekš noteiktas ikgadējas pakāpes un ievērojot objektīvus un nediskriminējošus kritērijus, piemēram, lauksaimniecības potenciāla vai vides kritērijus. 4. Ciktāl tas nepieciešams, lai ievērotu piemērojamos reģionu maksimālos apjomus, kas noteikti saskaņā ar 2. vai 3. punktu, dalībvalstis lineāri samazina vai palielina maksājumtiesību vērtību katrā reģionā. 5. Dalībvalstis līdz 2013. gada 1. augustam paziņo Komisijai 1. punktā minēto lēmumu un pasākumus, kas veikti 2. un 3. punkta piemērošanai. 21. pants Maksājumtiesību pirmā piešķiršana 1. Ievērojot 2. punktu, lauksaimniekiem piešķir maksājumtiesības, ja tie līdz 2014. gada 15. maijam iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai saskaņā ar pamata maksājuma shēmu, izņemot nepārvaramas varas un ārkārtas apstākļus. 2. Lauksaimnieki, kuri 2011. gadā ir aktivizējuši vismaz vienu maksājumtiesību saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai pieprasījuši atbalstu saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu, abos gadījumos atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 73/2009, pamata maksājuma shēmas piemērošanas pirmajā gadā saņem maksājumtiesības, ja viņiem ir tiesības pretendēt uz tiešo maksājumu piešķiršanu saskaņā ar 9. pantu. Atkāpjoties no pirmās daļas, lauksaimnieki saņem maksājumtiesības pamata maksājuma shēmas piemērošanas pirmajā gadā, ja viņiem ir tiesības pretendēt uz tiešo maksājumu piešķiršanu saskaņā ar 9. pantu un ja 2011. gadā: a) tie nav aktivizējuši maksājumtiesības saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu, bet ir audzējuši tikai augļus, dārzeņus un/vai apsaimniekojuši tikai vīna dārzu; b) tie nav pieprasījuši atbalstu saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu un tiem bija tikai lauksaimniecības zeme, kura 2003. gada 30. jūnijā nebija labā lauksaimniecības stāvoklī, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 73/2009 124. panta 1. punktā. Izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļus, vienam lauksaimniekam piešķirto maksājumtiesību skaits ir vienāds ar 25. panta 2. punkta nozīmē atbalsttiesīgo hektāru skaitu, ko lauksaimnieks 2014. gadam deklarējis saskaņā ar 26. panta 1. punktu. 3. Ja visu saimniecību vai tās daļu pārdod vai iznomā, 2. punkta prasībām atbilstošas fiziskas vai juridiskas personas ar līgumiem, kuri parakstīti pirms 2014. gada 15. maija, var nodot tiesības saņemt maksājumtiesības, kā minēts 1. punktā, tikai vienam lauksaimniekam, ja šis lauksaimnieks atbilst 9. pantā izklāstītajiem nosacījumiem. 4. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem noteikumus par pieteikumiem piešķirt maksājumtiesības, kuri iesniegti maksājumtiesību piešķiršanas gadā, ja šādas maksājumtiesības vēl var nebūt galīgi noteiktas un ja piešķiršanu ietekmē īpaši apstākļi. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 56. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 22. pants Maksājumtiesību vērtība un konverģence 1. Katram attiecīgajam gadam maksājumtiesību vienības vērtību aprēķina, saskaņā ar 19. vai 20. pantu noteikto valsts vai reģiona maksimālo apjomu pēc 23. panta 1. punktā paredzētā lineārā samazinājuma piemērošanas dalot ar to maksājumtiesību skaitu, kas valsts vai reģionālā līmenī piešķirtas 2014. gadam saskaņā ar 21. panta 2. punktu. 2. Dalībvalstis, kas piemēroja Regulā (EK) Nr. 73/2009 paredzēto vienotā maksājuma shēmu, aprēķinot 1. punktā paredzēto maksājumtiesību vienības vērtību, var aprobežoties ar summu, kura atbilst ne mazāk kā 40 % no valsts vai reģiona maksimālā apjoma, kas noteikts saskaņā ar 19. vai 20. pantu, pēc 23. panta 1. punktā paredzētā lineārā samazinājuma piemērošanas. 3. Dalībvalstis, kuras izmanto 2. punktā paredzēto iespēju, to maksimālā apjoma daļu, kas atlikusi pēc minētā punkta piemērošanas, izmanto, lai maksājumtiesību vērtību palielinātu gadījumos, kad lauksaimnieka rīcībā esošo pamata maksājuma shēmas maksājumtiesību kopējā vērtība, kas aprēķināta atbilstīgi 2. punktam, ir mazāka par to maksājumtiesību, tostarp īpašo tiesību, kopējo vērtību, kas lauksaimniekam bija 2013. gada 31. decembrī saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 73/2009. Šajā nolūkā katru attiecīgā lauksaimnieka maksājumtiesību valsts vai reģionālo vienības vērtību palielina par daļu no starpības starp pamata maksājuma shēmas maksājumtiesību kopējo vērtību, kas aprēķināta saskaņā ar 2. punktu, un to maksājumtiesību, tostarp īpašo tiesību, kopējo vērtību, kas lauksaimniekam bija 2013. gada 31. decembrī saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 73/2009. Aprēķinot palielinājumu, dalībvalsts var ņemt vērā arī atbalstu, kas 2013. kalendārajā gadā piešķirts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 73/2009 52. pantam, 53. panta 1. punktam un 68. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ja šī dalībvalsts ir nolēmusi attiecīgajās nozarēs nepiemērot brīvprātīgo saistīto atbalstu saskaņā ar šīs regulas IV sadaļu. Pirmās daļas piemērošanas vajadzībām uzskata, ka lauksaimniekam 2013. gada 31. decembrī bija maksājumtiesības, ja līdz minētajam datumam tam bija piešķirtas vai galīgi nodotas maksājumtiesības. 4. Šā panta 3. punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalsts, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, var noteikt, ka gadījumos, kad lauksaimniecības platību pārdod, iznomā vai pārtrauc visas platības vai tās daļas nomu pēc datuma, kas noteikts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 73/2009 35. pantam, un pirms datuma, kas noteikts atbilstīgi šīs regulas 26. pantam, to maksājumtiesību vērtības palielinājumu vai palielinājuma daļu, kas tiktu piešķirta attiecīgajam lauksaimniekam, ieskaita atpakaļ valsts rezervē, ja šāds palielinājums attiecīgajam lauksaimniekam nestu negaidītu papildu peļņu. Šos objektīvos kritērijus nosaka tā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļojumus, un tie ietver vismaz: a) minimālo nomas ilgumu; b) saņemtā maksājuma daļu, ko ieskaita atpakaļ valsts rezervē. 5. Vēlākais no 2019. pieprasījumu gada visām maksājumtiesībām dalībvalstī vai, ja piemēro 20. pantu, reģionā ir vienota vienības vērtība. 6. Piemērojot 2. un 3. punktu, dalībvalstis saskaņā ar Savienības tiesību aktu vispārējiem principiem tiecas tuvināt maksājumtiesību vērtību valsts vai reģiona līmenī. Šajā nolūkā dalībvalstis nosaka veicamos pasākumus līdz 2013. gada 1. augustam. Šie pasākumi ietver ikgadējas pakāpeniskas maksājumtiesību izmaiņas saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. Pirmajā daļā minētos pasākumus paziņo Komisijai līdz minētajā daļā norādītajam datumam. 2. IEDAļA VALSTS REZERVE 23. PANTS Valsts rezerves izveidošana un izmantošana 1. Katra dalībvalsts izveido valsts rezervi. Šajā nolūkā pamata maksājuma shēmas piemērošanas pirmajā gadā dalībvalstis uzsāk pamata maksājuma shēmas maksimālā apjoma lineāru procentuālu samazināšanu valsts līmenī, lai veidotu valsts rezervi. Šis samazinājums nav lielāks par 3 %, izņemot tad, ja tas vajadzīgs, lai segtu 4. punktā noteiktās piešķiršanas vajadzības 2014. gadam. 2. Dalībvalstis var administrēt valsts rezervi reģiona līmenī. 3. Dalībvalstis nosaka maksājumtiesības no valsts rezerves saskaņā ar objektīviem kritērijiem un tā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļojumus. 4. Dalībvalstis izmanto valsts rezervi, lai maksājumtiesības prioritārā kārtā piešķirtu jaunajiem lauksaimniekiem, kuri uzsāk lauksaimniecisku darbību. Pirmajā daļā “jaunie lauksaimnieki, kuri uzsāk lauksaimniecisku darbību” ir lauksaimnieki, kas atbilst 36. panta 2. punktā izklāstītajiem nosacījumiem un kas 5 gadus pirms jaunas lauksaimnieciskās darbības uzsākšanas nav veikuši lauksaimniecisku darbību savā vārdā un uz savu risku vai nav kontrolējuši juridisku personu, kura veic lauksaimniecisku darbību. Juridiskas personas gadījumā fiziskā(-s) persona(-s), kas kontrolē šo juridisko personu, nedrīkst būt veikusi(-šas) lauksaimniecisku darbību savā vārdā un uz savu risku vai nedrīkst būt kontrolējusi(-šas) juridisku personu, kura veic lauksaimniecisku darbību, 5 gadus pirms tam, kad šī juridiskā persona uzsākusi lauksaimniecisku darbību. 5. Dalībvalstis var izmantot valsts rezervi, lai: a) piešķirtu maksājumtiesības lauksaimniekiem apgabalos, kuros īsteno pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas saistībā ar kādu valsts intervences veidu, lai novērstu zemes pamešanu un/vai kompensētu īpašas grūtības lauksaimniekiem minētajos apgabalos; b) lineāri palielinātu pamata maksājuma shēmas maksājumtiesību vērtību valsts vai reģiona līmenī, ja valsts rezerve konkrētajā gadā pārsniedz 3 %, ar nosacījumu, ka pietiekamas summas paliek pieejamas piešķīrumiem saskaņā ar 4. punktu, šā punkta a) apakšpunktu un 7. punktu. 6. Piemērojot 4. punktu un 5. punkta a) apakšpunktu, dalībvalstis nosaka lauksaimniekiem piešķirto maksājumtiesību vērtību, pamatojoties uz šādu tiesību vidējo vērtību valstī vai reģionā to piešķiršanas gadā. 7. Ja lauksaimnieks ir tiesīgs saņemt maksājumtiesības vai palielināt jau esošo tiesību vērtību, pamatojoties uz galīgu tiesas nolēmumu vai dalībvalsts kompetentās iestādes galīgu administratīvu aktu, šis lauksaimnieks datumā, kas jānosaka dalībvalstij, saņem maksājumtiesības, kuru skaits un vērtība noteikta konkrētajā nolēmumā vai aktā. Tomēr šis datums nedrīkst būt vēlāk par pēdējo termiņu, kurā iesniedzams pieteikums saskaņā ar pamata maksājuma shēmu, pēc tiesas nolēmuma vai administratīvā akta pieņemšanas datuma, ņemot vērā 25. un 26. panta piemērošanu. 24. pants Valsts rezerves papildināšana 1. Valsts rezervi papildina ar summām, kas rodas no: a) maksājumtiesībām, kas nedod tiesības saņemt maksājumus divos secīgos gados tāpēc, ka tiek piemērots: i) šīs regulas 9. pants, ii) šīs regulas 10. panta 1. punkts; b) jebkurām maksājumtiesībām, kas divus gadus nav aktivizētas saskaņā ar 25. pantu, izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļus; c) maksājumtiesībām, ko lauksaimnieki brīvprātīgi ieskaitījuši atpakaļ rezervē; d) šīs regulas 22. panta 4. punkta piemērošanas. 2. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem vajadzīgos pasākumus neaktivizēto maksājumtiesību ieskaitīšanai atpakaļ valsts rezervē. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 56. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 3. IEDAļA PAMATA MAKSāJUMA SHēMAS īSTENOšANA 25. pants Maksājumtiesību aktivizēšana 1. Pamata maksājuma shēmas atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad ar 26. panta 1. punktā paredzēto deklarāciju ir aktivizētas maksājumtiesības par atbalsttiesīgu hektāru dalībvalstī, kurā tās ir piešķirtas. Aktivizētas maksājumtiesības dod tiesības katru gadu saņemt tajās fiksēto summu, neskarot finanšu disciplīnas piemērošanu, pakāpenisku samazināšanu un nepārsniedzamās summas noteikšanu, lineārus samazinājumus saskaņā ar 7. pantu, 37. panta 2. punktu un 51. panta 1. punktu un samazinājumus vai nepiešķiršanu, kas noteikta atbilstīgi Regulai (ES) Nr. […] [HZR]. 2. Šajā sadaļā “atbalsttiesīgs hektārs” ir: a) jebkura saimniecības lauksaimniecības platība, kuru izmanto lauksaimnieciskām darbībām vai — ja šo platību izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām — galvenokārt izmanto lauksaimnieciskām darbībām, vai b) jebkura platība, par kuru 2008. gadā bija tiesības saņemt maksājumus saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kas paredzētas attiecīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļā un IVA sadaļā, un kura: i) Direktīvas 92/43/EEK, Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvas 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā[27], un Direktīvas 2009/147/EK īstenošanas rezultātā vairs neatbilst “atbalsttiesīga hektāra” definīcijai a) apakšpunktā, vai ii) individuālā lauksaimnieka attiecīgo saistību laikā ir apmežotas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1257/1999 31. pantu vai Regulas (EK) Nr. 1698/2005 43. pantu, vai Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 23. pantu, vai saskaņā ar valsts shēmu, kuras nosacījumi atbilst Regulas (EK) Nr. 1698/2005 43. panta 1., 2. un 3. punktam un Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 23. pantam, vai iii) individuālā lauksaimnieka attiecīgo saistību laikā ir atstātas atmatā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1257/1999 22., 23. un 24. pantu vai Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. pantu un Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 29. pantu. Pirmās daļas a) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām, ja saimniecības lauksaimniecības platību izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, uzskata, ka to pārsvarā izmanto lauksaimnieciskai darbībai, ja lauksaimniecisko darbību var veikt bez nozīmīgiem traucējumiem, ko izraisa ar lauksaimniecību nesaistīto darbību intensitāte, būtība, ilgums un laiks. Dalībvalstis nosaka kritērijus šīs daļas īstenošanai savā teritorijā. Lai platība būtu atbalsttiesīga, tai visu kalendāro gadu jāatbilst atbalsttiesīgo hektāru definīcijai, izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļus. 3. Platības, ko izmanto kaņepju audzēšanai, ir atbalsttiesīgas tikai tad, ja izmantoto šķirņu tetrahidrokanabinola saturs nepārsniedz 0,2 %. 26. pants Atbalsttiesīgo hektāru deklarēšana 1. Šīs regulas 25. panta 1. punkta piemērošanas vajadzībām lauksaimnieks deklarē zemes gabalus, kas atbilst atbalsttiesīgo hektāru definīcijai, saistībā ar visām maksājumtiesībām. Izņemot nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļus, minētie zemes gabali ir lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā datumā, kas nav vēlāk par datumu, kas attiecīgajā dalībvalstī noteikts atbalsta pieteikuma grozījumu iesniegšanai, kā minēts Regulas (ES) Nr. […] [HZR] 73. panta 1. punktā. 2. Dalībvalstis pienācīgi pamatotos gadījumos var atļaut lauksaimniekam veikt izmaiņas savā deklarācijā, ja viņš saglabā vismaz to hektāru skaitu, kas atbilst viņa maksājumtiesībām, un ievēro nosacījumus pamata maksājuma piešķiršanai par attiecīgo platību. 27. pants Maksājumtiesību nodošana 1. Maksājumtiesības var nodot vienīgi lauksaimniekam, kas veic uzņēmējdarbību tajā pašā dalībvalstī, izņemot nodošanu faktiskas vai paredzamas mantošanas ceļā. Tomēr pat faktiskas vai paredzamas mantošanas gadījumā maksājumtiesības var izmantot vienīgi tajā dalībvalstī, kurā maksājumtiesības izveidotas. 2. Maksājumtiesības var nodot tikai tajā pašā reģionā vai starp tādiem dalībvalsts reģioniem, kuros maksājumtiesību vērtība par hektāru, kas izriet no 22. panta 1. punkta vai 22. panta 2. punkta piemērošanas, ir vienāda. 3. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem vajadzīgās prasības, kas saistītas ar maksājumtiesību nodošanas paziņošanu valsts iestādēm un termiņiem, kādos šāda paziņošana jāveic. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 56. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 28. pants Deleģētās pilnvaras Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz: a) noteikumiem par lauksaimnieku tiesībām pretendēt uz atbalstu un piekļuvi pamata maksājuma shēmai mantošanas un paredzamas mantošanas, mantošanas saskaņā ar nomas līgumu, juridiskā statusa vai nosaukuma maiņas, saimniecības apvienošanas vai sadalīšanas gadījumā; b) noteikumiem par maksājumtiesību vērtības un skaita aprēķināšanu vai par vērtības palielināšanu vai samazināšanu, kas saistīta ar maksājumtiesību piešķiršanu atbilstīgi jebkuram šīs sadaļas noteikumam, ieskaitot noteikumus: i) par iespēju noteikt to maksājumtiesību provizorisku vērtību un skaitu vai provizorisku palielinājumu, kas piešķirtas, pamatojoties uz lauksaimnieka pieteikumu, ii) par nosacījumiem maksājumtiesību provizoriskās un galīgās vērtības un skaita noteikšanai, iii) par gadījumiem, kad pārdošanas vai nomas līgums varētu ietekmēt maksājumtiesību piešķiršanu; c) noteikumiem par to, kā nosaka un aprēķina no valsts rezerves saņemto maksājumtiesību vērtību un skaitu; d) noteikumiem par maksājumtiesību vienības vērtības grozīšanu maksājumtiesību daļu gadījumā; e) kritērijiem, kas dalībvalstīm jāpiemēro, lai piešķirtu maksājumtiesības lauksaimniekiem, kuri neaktivizēja tiesības 2011. gadā vai nepieprasīja atbalstu saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu 2011. gadā, kā paredzēts 21. panta 2. punktā, un lai piešķirtu maksājumtiesības gadījumos, kad piemēro 21. panta 3. punktā minēto klauzulu par līgumiem; f) kritērijiem maksājumtiesību piešķiršanai saskaņā ar 23. panta 4. un 5. punktu; g) noteikumiem par maksājumtiesību deklarēšanu un aktivizēšanu; h) noteikumiem par to, ka maksājumus piešķir tikai tad, ja izmantotas konkrētu kaņepju šķirņu sertificētas sēklas, un par kaņepju šķirņu noteikšanas un 25. panta 3. punktā minētā tetrahidrokanabinola satura pārbaudes procedūru. 2. NODAĻA Maksājums par klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi 29. pants Vispārēji noteikumi 1. Lauksaimnieki, kuriem ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar 1. nodaļā minēto pamata maksājuma shēmu, savos atbalsttiesīgajos hektāros, kas definēti 25. panta 2. punktā, ievēro šādu klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi: a) aramzemē audzē trīs dažādas kultūras, ja lauksaimnieka aramzeme aizņem vairāk nekā 3 hektārus un to pilnībā neizmanto tikai zāles audzēšanai (sētas vai pašiesējušās), tā nav pilnībā atstāta papuvē vai to pilnībā neaizņem kultūras, kas nozīmīgu gada daļu atrodas zem ūdens; b) tiek saglabāti saimniecībā esošie ilggadīgie zālāji, un c) lauksaimniecības platībā ir izdalīta ekoloģiski nozīmīga platība. 2. Neskarot 3. un 4. punktu un finanšu disciplīnas piemērošanu, lineārus samazinājumus saskaņā ar 7. pantu un iespējamus samazinājumus un sodus, kas uzlikti atbilstīgi Regulai (ES) Nr. […] [HZR], dalībvalstis piešķir šajā nodaļā minētos maksājumus lauksaimniekiem, kuri no 1. punktā minētajām trīs praksēm ievēro viņu situācijai atbilstošo un nodrošina atbilstību 30., 31. un 32. pantam. 3. Lauksaimniekiem, kuru saimniecības pilnībā vai daļēji atrodas teritorijās, uz kurām attiecas Direktīva 92/43/EEK vai 2009/147/EK, ir tiesības uz šajā nodaļā paredzēto maksājumu, ja tie ievēro šajā nodaļā minēto praksi tiktāl, cik tā attiecīgajā saimniecībā ir saderīga ar minēto direktīvu mērķiem. 4. Lauksaimniekiem, kas ievēro Regulas (EK) Nr. 834/2007 29. panta 1. punktā izklāstītās prasības bioloģiskās lauksaimniecības jomā, ipso facto ir tiesības pretendēt uz šajā nodaļā minēto maksājumu. Pirmo daļu piemēro tikai tām saimniecības vienībām, kuras izmanto biooģiskajai ražošanai saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 11. pantu. 5. Šā panta 1. punktā minēto maksājumu veic kā gada maksājumu par atbalsttiesīgu hektāru, kas deklarēts atbilstīgi 26. panta 1. punktam, un tā summu aprēķina katru gadu, 33. panta 1. punkta piemērošanas rezultātā iegūto summu dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopējo skaitu, kas atbilstīgi 26. pantam deklarēti attiecīgajā dalībvalstī. 30. pants Kultūru dažādošana 1. Ja lauksaimnieka aramzeme aizņem vairāk nekā 3 hektārus un to pilnībā neizmanto zāles audzēšanai (sētas vai pašiesējušās), tā nav pilnībā atstāta papuvē vai to pilnībā neaizņem kultūras, kas nozīmīgu gada daļu atrodas zem ūdens, aramzemē audzē vismaz trīs dažādas kultūras. Neviena no šīm trim kultūrām neaizņem mazāk par 5 % aramzemes, un galvenā kultūra neaizņem vairāk par 70 % aramzemes. 2. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, kuros nosaka “kultūras” definīciju un noteikumus par dažādu kultūru īpatsvara precīzu aprēķināšanu. 31. pants Ilggadīgie zālāji 1. Lauksaimnieki saglabā ilggadīgos zālājus tajās savu saimniecību platībās, kuras deklarētas kā ilggadīgie zālāji pieteikumā, kas iesniegts par 2014. pieprasījumu gadu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. XXX (HZ) 74. panta 1. punktu, turpmāk “atsauces platības, ko aizņem ilggadīgie zālāji”. Atsauces platības, ko aizņem ilggadīgie zālāji, palielina gadījumos, kad lauksaimniekam ir pienākums pārveidot platības ilggadīgajos zālājos 2014. gadā un/vai 2015. gadā, kā minēts Regulas (ES) Nr. [… ] [ HZR] 93. pantā. 2. Lauksaimniekiem ir atļauts pārveidot ne vairāk kā 5 % no atsauces platībām, ko aizņem ilggadīgie zālāji. Nepārvaramas varas un ārkārtas apstākļos minēto limitu nepiemēro. 3. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, kuros paredz noteikumus par atsauces platību, ko aizņem ilggadīgie zālāji, palielināšanu, kā minēts 1. punkta otrajā daļā, ilggadīgo zālāju atjaunošanu, lauksaimniecības platības pārveidošanu ilggadīgos zālājos, ja pārsniegts atļautais samazinājums, kas minēts 2. punktā, kā arī noteikumus par to, kā zemes nodošanas gadījumā grozāma atsauces platība, ko aizņem ilggadīgie zālāji. 32. pants Ekoloģiski nozīmīga platība 1. Lauksaimnieki nodrošina to, ka vismaz 7 % no to atbalsttiesīgajiem hektāriem, kas definēti 25. panta 2. punktā, izņemot ilggadīgo zālāju platības, ir atvēlēti ekoloģiski nozīmīgām platībām, piemēram, papuvēm, terasēm, ainavas elementiem, buferjoslām un apmežotām platībām, kas minētas 25. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) punktā. 2. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 55. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai sīkāk definētu šā panta 1. punktā minēto ekoloģiski nozīmīgo platību veidus un lai pievienotu un definētu citus ekoloģiski nozīmīgu platību veidus, ko var ņemt vērā, lai konstatētu, vai ir ievērota minētajā punktā norādītā procentuālā daļa. 33. pants Finanšu noteikumi 1. Lai finansētu šajā nodaļā minēto maksājumu, dalībvalstis izmanto 30 % no II pielikumā noteiktā valsts gada maksimālā apjoma. 2. Dalībvalstis piemēro šajā nodaļā minēto maksājumu valsts līmenī vai, piemērojot 20. pantu, reģiona līmenī. Ja piemērošanu veic reģiona līmenī, dalībvalstis katrā reģionā izmanto daļu no maksimālā apjoma, kas noteikts atbilstīgi 3. punktam. Katram reģionam šo daļu aprēķina, attiecīgo reģiona maksimālo apjomu, kas noteikts saskaņā ar 20. panta 2. punktu, dalot ar maksimālo apjomu, kas noteikts saskaņā ar 19. panta 1. punktu. 3. Komisija ar īstenošanas aktiem katru gadu nosaka šajā nodaļā minētā maksājuma attiecīgo maksimālo apjomu. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 56. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 3. NODAĻA Maksājumi apgabalos, kuros ir dabas ierobežojumi 34. pants Vispārēji noteikumi 1. Dalībvalstis var piešķirt maksājumu lauksaimniekiem, kuriem ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar 1. nodaļā minēto pamata maksājuma shēmu un kuru saimniecības pilnībā vai daļēji atrodas apgabalos, kuros ir dabas ierobežojumi un kurus dalībvalstis noteikušas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 33. panta 1. punktu. 2. Dalībvalstis var nolemt piešķirt 1. punktā minēto maksājumu visiem apgabaliem, kas ietilpst minētā punkta darbības jomā, vai, pamatojoties uz objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piešķirt maksājumu tikai dažiem apgabaliem, kas minēti Regulas (ES) Nr. […] [RDR] 33. panta 1. punktā. 3. Neskarot 2. punktu u