EIROPAS KOMISIJA Briselē, 20.3.2021 JOIN(2021) 8 final KOPĪGS PAZIŅOJUMS EIROPADOMEI ES un Turcijas politisko, ekonomisko un tirdzniecības attiecību stāvoklis



1.IEVADS Eiropadome 2020. gada decembrī atzīmēja, ka Turcija ir veikusi vienpusējas darbības un provokācijas un saasinājusi savu retoriku pret Eiropas Savienību, ES dalībvalstīm un Eiropas līderiem. Tā atkārtoti apstiprināja, ka Eiropas Savienība ir stratēģiski ieinteresēta attīstīt uz sadarbību balstītas un abpusēji izdevīgas attiecības ar Turciju. Eiropadome uzsvēra, ka piedāvājums par pozitīvu ES un Turcijas programmu paliek spēkā, ja Turcija izrāda gatavību veicināt patiesu partnerību ar Savienību un tās dalībvalstīm un atrisināt domstarpības dialoga ceļā un saskaņā ar starptautiskajām tiesībām. Tā arī uzsvēra, ka Eiropas Savienība joprojām ir apņēmības pilna aizstāvēt savas un tās dalībvalstu intereses, kā arī saglabāt reģionālo stabilitāti. Šajā sakarā Eiropadome aicināja Augsto pārstāvi un Komisiju vēlākais līdz 2021. gada marta Eiropadomes sanāksmei iesniegt izskatīšanai ziņojumu par pašreizējo stāvokli saistībā ar ES un Turcijas politiskajām, ekonomiskajām un tirdzniecības attiecībām un par instrumentiem un iespējām turpmākai rīcībai, tostarp par Padomes 2019. gada 11. novembra lēmuma darbības jomas paplašināšanu. Turpmāk izklāstītais kopīgais paziņojums ir atbilde uz šo aicinājumu. Tas neaizstāj un neskar nākamo Komisijas paplašināšanās paketi, tostarp ziņojumu par Turciju. II. POLITISKĀS ATTIECĪBAS ES un Turcijas attiecību politiskais konteksts pēdējo gadu laikā ir pakāpeniski pasliktinājies, faktiski apturot dažādos divpusējās iesaistes un sadarbības instrumentus un procesus. Tas galvenokārt ir saistīts ar Turcijas darbībām Vidusjūras austrumdaļā, kas tieši apdraud Kipras Republikas tiesības tās jūras zonās, un aizvien biežākām Turcijas provokatīvajām darbībām pret Grieķiju, nespēju virzīties uz priekšu Kipras noregulējuma procesā savienojumā ar Turcijas draudīgajām darbībām un nievājošo retoriku, kā arī Turcijas pārliecinošo iejaukšanos lielākajā daļā apkārtējo reģionālo konfliktu tādā veidā, kas bieži vien ir pretrunā plašākām ES interesēm. Turklāt iekšzemes situācijas pasliktināšanās Turcijā, jo īpaši pamattiesību un ekonomikas pārvaldības jomā, ir nepārprotami negatīvi ietekmējusi Turcijas attiecības ar ES dalībvalstīm un divpusējo ES un Turcijas attiecību programmu. 1. Vidusjūras austrumdaļa Pēdējos gados saspīlējums Vidusjūras austrumdaļā ir palielinājies. Līdz šim augstākais spriedzes līmenis tika sasniegts 2020. gada februāra beigās, kad Turcija pretrunā 2016. gada marta ES un Turcijas paziņojumam aktīvi mudināja migrantus un bēgļus virzīties uz ES. Tas noveda pie vardarbības pie Grieķijas sauszemes un jūras robežām. Smaga krīze tika novērsta pēc stingras diplomātiskas rīcības, tostarp pēc Eiropadomes priekšsēdētāja un Augstā pārstāvja/priekšsēdētājas vietnieka vizītes Ankarā un Eiropas Parlamenta, Eiropadomes un Eiropas Komisijas priekšsēdētāju kopīga Grieķijas robežas apmeklējuma. Pēc tam marta sākumā prezidents Erdogans apmeklēja Briseli. Visa gada garumā Turcijas iestādes turpināja veikt neatļautu urbšanu vai izpētes kuģu izvietošanu Kipras Republikas jūras zonās. Nopietns apgrūtinājums joprojām ir Turcijas domstarpības ar Grieķiju par jūras robežām Egejas jūrā un Vidusjūras austrumdaļā. Augustā un oktobrī Turcija izvietoja seismisko pētniecības kuģi netālu no Grieķijas Kastellorizo salas, saasinot saspīlējumu, kas pietuvojās iespējamai sadursmei starp abiem NATO sabiedrotajiem. Šīs darbības papildināja bagātīga antagonistiska retorika, apstrīdot gan Kipras Republikas, gan Grieķijas tiesības. Turcijas jūras spēki pavadīja urbšanas kuģus to darbības laikā. Darbības jūrā ietvēra militārus manevrus un izraisīja incidentus ar dalībvalstīm. Attiecībā uz Grieķiju spriedzi vēl vairāk saasināja 2019. gada novembrī parakstītais divpusējais saprašanās memorands par jūras jurisdikcijas apgabalu delimitāciju starp Turciju un Lībijas Nacionālās saskaņas valdību. Memorandā nav ņemtas vērā Grieķijas salu tiesības attiecīgajos apgabalos. Papildus strauji pieauga citas provokatīvas darbības, ko Turcija veica pret Grieķiju, jo īpaši Turcijas pārlidojumi virs Grieķijas apdzīvotajām teritorijām, kā arī draudīgas mācības jūrā un ar tām saistītā retorika visa gada garumā. Lai gan Grieķijas un Turcijas domstarpības jūrlietu jautājumos ir pastāvējušas jau ilgu laiku, 2016. gadā tika pārtraukts dialogs to risināšanai, un 2020. gads kļuva par pastāvīgas saasināšanās un ilgstošas spriedzes gadu, kā rezultātā NATO sāka sarunas par konfliktu novēršanu starp Grieķiju un Turciju. Eiropadomes 2020. gada decembra sanāksmē, atkārtoti nosodot Turcijas provokatīvās darbības iepriekšējā laikposmā, vienlaikus tika uzsvērta ES un Turcijas attiecību nozīme un piedāvāta iespēja atjaunot iesaisti, ja Turcija pārtrauktu īstenot antagonistisku ceļu. Tika arī norādīts, ka pretējā gadījumā varētu tikt apsvērtas citas iespējas. Situācija sāka mainīties tikai, tuvojoties gada beigām. Turcija kopumā atzinīgi novērtēja Eiropadomes decembra sanāksmes secinājumus un sāka signalizēt, ka tai ir svarīgas attiecības ar Eiropas Savienību un tas dalībvalstīm. Šobrīd Turcija ir pārtraukusi kuģu izvietošanu, kas izraisīja konflikta situāciju, un ir turpinājusi atkārtotas iesaistes vēstījumus. Ir radīts pozitīvs impulss dialogam un sarunām, un ir atkārtoti sākti pirmie soļi pretī diviem galvenajiem sarunu procesiem: izpētes sarunu atsākšanai starp Grieķiju un Turciju par jūrniecības jautājumiem 25. janvārī un dialoga par Kipras jautājumu atdzīvināšanai, par ko tagad ir plānotas neoficiālas sarunas (27.–29. aprīlī Ženēvā). Kontinentālā šelfa un ekskluzīvo ekonomikas zonu robežu noteikšana būtu jārisina ar dialoga un sarunu palīdzību labā ticībā saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, tostarp UNCLOS, vajadzības gadījumā vēršoties Starptautiskajā Tiesā. Ņemot vērā iepriekš minēto, joprojām būtiska ir nepārprotama apņemšanās uzturēt labas kaimiņattiecības un miermīlīgi atrisināt strīdus. Augstais pārstāvis ir nepārtraukti centies radīt labvēlīgu vidi ilgtspējīgai deeskalācijai reģionā. Turcijas seismiskās izpētes kuģa “Oruç Reis” atsaukšana ļāva 2021. gada 25. janvārī atsākt Grieķijas un Turcijas tiešās izpētes sarunas. Pēdējā (62.) sarunu kārta notika 2021. gada 16. martā Atēnās, vienlaikus ar augsta līmeņa amatpersonu politiskajām konsultācijām (17. martā). Lai pierādītu pausto nodomu patiesumu un nodrošinātu plašāku deeskalāciju reģionā, Turcijas nostājai Vidusjūras austrumdaļā ir jābūt ticamai un bez atkārtotiem sarežģījumiem. Nesenie nelielie incidenti mums atgādina, ka deeskalācija joprojām ir ļoti mērena un tā ir jānostiprina. 2. Kipras jautājums Kipras noregulējuma jautājums ir būtisks elements Turcijas spēcīgajās nesaskaņās ar Eiropas Savienību Vidusjūras austrumdaļā. Cerības panākt progresu Kipras noregulējuma procesā 2020. gadā saruka, gaidot Kipras turku kopienas vēlēšanas 2020. gada oktobrī-novembrī. Vēlēšanu kontekstā palielinājās polarizējošā retorika un provokācijas, kas izraisīja spēcīgu ES reakciju, kā tas atspoguļots Padomes un Eiropadomes secinājumos. Kopš pilnvaru termiņa sākuma un jo īpaši apmeklējot Kipru 2020. gada jūnijā un 2021. gada martā, Augstais pārstāvis/priekšsēdētājas vietnieks ir paudis pilnīgu atbalstu Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram (ANO ĢS), kura mērķis ir ātri atsākt Kipras noregulējuma sarunas. ANO ĢS birojs nenogurstoši turpināja šos centienus, neraugoties uz vienpusējām darbībām nožogotajā Varošas sektorā, kā arī atkārtotiem paziņojumiem, kuros tika tieši apšaubīts saskaņotais pamats Kipras problēmas atrisināšanai, kā paredzēts attiecīgajās Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes rezolūcijās (ANO DPR), no kurām jaunākā tika pieņemta 2021. gada 29. janvārī (ANO DPR 2561). Gan ES, gan ANO 2020. gada novembrī lūdza Turciju atcelt vienpusējo rīcību Varošā (pludmales iežogotās zonas atvēršana). Kopš 2017. gada Kranmontānas miera sarunām ANO turpināja iesaistīt “Eiropas Savienību kā novērotāju Kipras konferencē”, un ES uzturēja ļoti ciešus sakarus ar 5+ 1 formāta pārstāvjiem. ES ir apņēmusies panākt taisnīgu, visaptverošu un dzīvotspējīgu Kipras problēmas risinājumu, ietverot problēmas ārējos aspektus, ANO sistēmas ievaros un saskaņā ar attiecīgajām ANO Drošības padomes rezolūcijām, ievērojot ES pamatā esošos principus. Lai mazinātu spriedzi Vidusjūras austrumdaļā, ir būtiski starp abām kopienām risināt sarunas, kuru rezultātā iespējams panākt vienošanos. Puses ir apmainījušās ar vairākiem priekšlikumiem par uzticēšanās veicināšanas pasākumiem, tostarp par to ieņēmumu sadali, kas gūti no ogļūdeņražu ieguves, un ES joprojām ir gatava veicināt vajadzīgo tehnisko darbu šajā jomā. Pozitīvi rezultāti, kas saistīti ar praktiskiem un būtiskiem Kipras turku kopienas jautājumiem, piemēram, Haloumi/Helim siera eksporta atvieglošanu un Covid-19 vakcīnu izplatīšanu, varētu radīt lielāku uzticēšanos veicinošu vidi. ES iesaiste un atbalsts Kipras jautājumam ir sine qua non, lai mazinātu spriedzi reģionā. Ir skaidrs, ka tas, ka Turcija neatzīst Kipras Republiku, turpina bloķēt dažādus sadarbības ceļus. ES un Turcijas attiecību normalizēšana joprojām būs ārkārtīgi sarežģīta, ja netiks rasts risinājums Kipras jautājumam.

3.Vidusjūras austrumdaļas konference Eiropadome arī uzdeva Augstajam pārstāvim/priekšsēdētājas vietniekam kā daļu no plašākiem uzticēšanās veicināšanas pasākumiem organizēt daudzpusēju reģionālu konferenci, kurā piedalītos Turcija. Augstais pārstāvis/priekšsēdētājas vietnieks turpināja Vidusjūras austrumdaļas konferences sagatavošanas darbus, izmantojot sākotnējās sarunas, lai izpētītu iespējamās modalitātes (tvērumu, dalību, procesu un grafiku) un iespējamos tematus, vienlaikus neskarot ES lēmumu rīkot vai nerīkot šo konferenci. Par visiem šiem jautājumiem vēl ir jāvienojas. Citu potenciālo dalībnieku skaidra reakcija liecina, ka šādas konferences rīkošana tuvākajā laikā ir maz ticama, ja vien apstākļi reģionā būtiski nemainīsies. 4. Plašāka reģiona skatījums Arvien uzstājīgākā Turcijas ārpolitika ir pretrunā ar ES prioritātēm, kas noteiktas kopējā ārpolitikas un drošības politikā (KĀDP). Lai gan ir izveidota institucionālā sistēma, kas ļauj Turcijai piedalīties KĀDP un kopējā drošības un aizsardzības politikā (KDAP), 2020. gadā attiecībā uz Turciju tika konstatēts ļoti zems saskaņotības līmenis – aptuveni 11 %. Turcija turpināja nesaskaņot rīcību ar lielāko daļu Padomes lēmumu (ierobežojošiem pasākumiem), tostarp attiecībā uz Krieviju, Venecuēlu, Sīriju un Lībiju, un ES deklarācijām, piemēram, par Kalnu Karabahu. Pēdējais ES un Turcijas augsta līmeņa politiskais dialogs, tostarp par KĀDP/KDAP, notika Ankarā 2018. gada novembrī, un pēdējais dialogs politisko direktoru līmenī notika 2019. gada septembrī. Daudzām dalībvalstīm ir ciešas divpusējās saites ar Turciju ārpolitikas, drošības un aizsardzības jomā. Ņemot vērā Turcijas arvien aktīvāko un uzstājīgāko ārpolitiku, ir jāturpina kopīgs darbs būtiskā apjomā, lai mazinātu turpmāku spriedzi un ieviestu uzticības veicināšanas pasākumus plašākā reģionā. Laikposmā no 2021. gada janvāra līdz martam ES un Turcija ir sākušas diplomātisku dialogu nolūkā panākt dziļāku izpratni par attiecīgajām interesēm un iespējamiem savstarpēji izdevīgiem un ilgtspējīgiem risinājumiem, jo īpaši divās jomās, kurās ir skartas tiešas ES intereses – Lībijā un Sīrijā. Ir skaidrs, ka, kopš Turcija ir veikusi aktīvu militāro intervenci Sīrijā un Lībijā, Turcija savu ārpolitiku ir īstenojusi, neņemot vērā Eiropas Savienības plašākas intereses, tostarp ES bažas par drošību. Turcijas militārais atbalsts Lībijā, tostarp izvietojot ārvalstu kaujiniekus uz vietas, un tās pastāvīgā kritika un nesadarbošanās attiecībā uz operāciju IRINI kaitē ES centieniem efektīvi īstenot ANO ieroču embargo un ir novedis pie pretrunīgām pieejām Lībijā. Pēc tam, kad Lībijā tika izveidota jauna, iekļaujoša valdība, kas saņēma Pārstāvju palātas uzticības balsojumu 2021. gada 10. martā un sāka darbu 15. martā, ir svarīgi sadarboties ar jauno varu un konstruktīvi atbalstīt nākamos soļus. Tas jo īpaši ietver pilnvaru ātru nodošanu jaunajai varai, iestāžu atkalapvienošanu, 2021. gada 24. decembrī plānoto vēlēšanu sagatavošanu, 2020. gada oktobra Pamiera nolīguma pilnīgu īstenošanu un patiesu nacionālā izlīguma procesu. Turcija ir ietekmīgs rīcībspēks Lībijā, un Turcijas sadarbība ar ANO un citiem reģionālajiem un starptautiskajiem rīcībspēkiem ar mērķi virzīties uz priekšu būs būtiska visos šā sarežģītā procesa virzienos un jo īpaši politiskajā procesā, ekonomikas un drošības jomā. Turcija kā tieša kaimiņvalsts vēlas redzēt stabilu un pārticīgu Sīriju, šis mērķis tai ir kopīgs ar ES. Ārkārtīgi svarīgi ir saglabāt Sīrijas teritoriālo integritāti un veicināt miermīlīgu konflikta atrisinājumu, izmantojot ANO vadīto politisko procesu. ES un Turcija ir vienisprātis, ka ir jāpaātrina Konstitucionālās komitejas darbs un citi elementi ANO DP Rezolūcijā 2254, piemēram, aizturēto atbrīvošana un centieni veicināt saukšanu pie atbildības par kara noziegumiem Sīrijā. ES mudina Turciju nodrošināt, ka Sīrijas opozīcijas sarunu komisija ir iekļaujoša. Turcija pielika ievērojamas pūles, lai uzturētu pamieru Sīrijas ziemeļrietumos (Idlibā) un veicinātu plaša mēroga pārrobežu humāno palīdzības sniegšanu caur Turciju Sīrijas ziemeļrietumos. Tā turpina mitināt vismaz 3,6 miljonus bēgļu no Sīrijas. Tomēr Turcijas militārās darbības, tostarp ar turku atbalstīto kaujinieku starpniecību Sīrijas ziemeļos, jo īpaši ziemeļaustrumos, ir novedušas pie iedzīvotāju piespiedu pārvietošanas plašā mērogā un ziņojumiem par cilvēktiesību pārkāpumiem pret civiliedzīvotājiem. Starptautisko palīdzības organizāciju piekļuve joprojām ir ierobežota, savukārt Turcijas Sarkanais Pusmēness aizvien ieņem dominējošu lomu. Joprojām aktuāls jautājums ir Turcijas īstenotā Sīrijas bēgļu pārmitināšana bijušajās kurdu teritorijās. Jebkādam procesam, kura ietvaros bēgļi atgrieztos valstī, jānotiek droši, brīvprātīgi un cieņpilni, un tas jāveic, apspriežoties ar UNHCR un ievērojot tā noteiktos parametrus un principus. Turcija arī veic aktīvu militāru darbību Irākas ziemeļos, veicot uzbrukumus Kurdistānas Strādnieku partijai (PKK). Lai gan ES uzskata, ka PKK ir teroristu organizācija, reģiona valstis tiek mudinātas koordinēt divpusējas pretterorisma darbības, rīkoties samērīgi un pilnībā ievērot tiesiskumu. Turcijas nesenais atbalsts militārajām darbībām Kaukāzā saistībā ar karadarbību Kalnu Karabahā ir radījis papildu šaubas par Turcijas reģionālo lomu. Tā atkāpās no mierīga noregulējuma veicināšanas un atbalstīja Azerbaidžānas centienus to risināt militārā ceļā. Turcijas un Armēnijas robeža ir slēgta kopš 1993. gada aprīļa. ES mudina Turciju atvērt robežu ar Armēniju. Turcija 2020. gada decembrī ierosināja izveidot reģionālu sadarbības grupu, kurā piedalītos Armēnija, Azerbaidžāna, Gruzija, Irāna, Krievija un Turcija. ES turpina pilnībā atbalstīt EDSO Minskas grupas starptautiskā formāta centienus tās līdzpriekšsēdētāju vadībā un sagaida, ka Turcijas rīcība šajā sakarā būs saskaņota ar ES. 5.Sadarbība kopējās drošības un aizsardzības politikas un terorisma apkarošanas jomā Turcijai ir būtiska loma drošības un aizsardzības jomā. Tomēr Kipras Republikas neatzīšana, 2003. gadā pieņemtā ietvara (mehānisma “Berlīne plus”) plašā interpretācija un ES–NATO sadarbības satvara šaurā interpretācija rada praktiskas un operatīvas grūtības, tostarp grūtības turpināt attīstīt patiesas ES un NATO organizāciju savstarpējās attiecības. Turcija uztur prasību iesaistīties ES aizsardzības iniciatīvās (pastāvīgajā strukturētajā sadarbībā (PESCO), Eiropas Aizsardzības fondā (EAF)). Terorisma apkarošanas jomā Turcijas un ES dalībvalstu drošības dienestu divpusējā sadarbība norit labi. Tomēr 2019. gada rudenī Turcija prasīja atlikt regulāro terorisma apkarošanas dialogu ar ES pēc tam, kad tika nosodīta tās militārā operācija Sīrijas ziemeļaustrumos un tika pieņemts ar Vidusjūras austrumdaļu saistīto ierobežojošo pasākumu ietvars.





III. ES un Turcijas divpusējās attiecības 1. Asociācijas nolīgums 1963. gada asociācijas nolīgums ir visaptverošs tiesiskais regulējums, kas strukturē ES un Turcijas attiecības. Tā mērķis ir veicināt tirdzniecības un ekonomisko attiecību stiprināšanu starp ES un Turciju un pakāpeniski izveidot muitas savienību. Lai gan asociācijas nolīgumam ir izdevies izveidot stingru pamatu mūsu divpusējās attiecībās, nodrošinot spēcīgu un pieaugošu politisko, ekonomisko un sabiedrisko apmaiņu, tomēr asociācijas nolīgums gadu gaitā ir saskāries ar vairākām nopietnām problēmām. To ietekmējis neatrisinātais Kipras jautājums, kopš Kipras Republika 2004. gadā pievienojās ES. Turcija 2005. gada jūlijā nolēma neīstenot Asociācijas nolīguma papildprotokolu, kas tās muitas savienību ar ES attiecinātu uz Kipras Republiku. Šā vienpusējā lēmuma rezultātā Padome 2006. gadā pieņēma lēmumu, ar ko pievienošanās sarunās tika bloķēta astoņu sadaļu atvēršana un visu sadaļu slēgšana, tam sekoja Kipras Republikas divpusēja sešu sarunu sadaļu bloķēšana 2009. gadā. Turcija nepieļauj tiešu tirdzniecību starp Kipras Republiku un Turciju, tiešus gaisa un jūras savienojumus vai jebkādus citus tiešus savienojumus. Turklāt Turcija bloķē Kipras Republikas pievienošanos vairākām starptautiskām organizācijām, tostarp Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijai. Tas, ka Turcija neatzīst Kipru, arī kavē tiešu informācijas apmaiņu ar Turciju (piemēram, saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību vai cīņu pret nodokļu apiešanu) un muitas savienības netraucētu darbību. Ņemot vērā Turcijas neatļautās urbšanas darbības Vidusjūras austrumdaļā, Padome 2019. gada jūlijā nolēma pagaidām nerīkot ES un Turcijas Asociācijas padomes sanāksmes. Nav notikušas arī asociācijas sagatavošanas komiteju sanāksmes, kuras vadītu augstākā līmeņa amatpersonas. Astoņās nozaru apakškomitejās turpinās tehniskā sadarbība. 2. Pievienošanās sarunas, kritēriji un pirmspievienošanās palīdzība Turcija ir kandidātvalsts kopš 1999. gada. Pievienošanās sarunas tika sāktas 2005. gadā. Līdz šim ir atvērtas 16 no 35 sadaļām (pēdējā – 2016. gadā), viena no tām ir slēgta. Ņemot vērā pastāvīgo un nopietno atkāpšanos no ES pamatprincipiem un vērtībām, Padome 2018. gada jūnijā un 2019. gada jūnijā norādīja, ka Turcija ir vēl vairāk attālinājusies no Eiropas Savienības un tādēļ Turcijas pievienošanās sarunas “ir faktiski apstājušās, un nevar apsvērt nevienas turpmākas sadaļas atvēršanu vai slēgšanu”. Šā novērtējuma pamatā esošie fakti joprojām ir aktuāli. Galvenajās pievienošanās procesa jomās turpinās ievērojams regress reformu jomā. Jo īpaši pēc valsts apvērsuma mēģinājuma 2016. gadā, pieaugot varas centralizācijai, pastāvīgi mazinājies tiesiskums, cilvēktiesību ievērošana un tiesu iestāžu neatkarība. Šī tendence ir vēl vairāk paātrinājusies pēc jaunas prezidentālās sistēmas stāšanās spēkā 2018. gadā. Tas ir ietekmējis daudzas demokrātiskās iekārtas līdzsvara un atsvara aspektus. Valdība ir pārveidojusi valsts un publiskās iestādes, apdraudot to neatkarību. Parlamenta loma tika ievērojami vājināta. Papildus tam 59 no 65 demokrātiski ievēlētajiem mēriem no kurdus atbalstošās Tautas demokrātiskās partijas (HDP) tika atcelti no amata un aizstāti ar valdības ieceltām pilnvarotām personām. 17. martā Kasācijas tiesas prokurors iesniedza oficiālu prasību likvidēt HDP. Lielākā daļa tiesību aktu tiek pieņemti steidzamības procedūrā, pienācīgi neiesaistot ieinteresētās personas un neapspriežoties ar tām. Regulatīvo iestāžu neatkarību apdraud prezidentālās sistēmas ieviešana. Politiskais spiediens uz tiesnešiem un prokuroriem būtiski negatīvi ietekmē tiesu iestāžu neatkarību. Varas iestādes aiztur, apsūdz un notiesā personas, tostarp žurnālistus, studentus, juristus, opozīcijas politiķus un aktīvistus, galvenokārt pamatojoties uz pārmērīgi plašām apsūdzībām saistībā ar terorismu. Turcijas iestādes arī atsakās īstenot Eiropas Cilvēktiesību tiesas galīgos nolēmumus, tostarp tos, kas saistīti ar Osman Kavala un Selahattin Demirtas atbrīvošanu, pretēji Eiropas Padomes Ministru komitejas pieņemtajām rezolūcijām. Turcija 2. martā pieņēma jaunu rīcības plānu cilvēktiesību jomā. Tomēr tajā nav risināti galvenie trūkumi, kas konstatēti attiecībā uz cilvēktiesībām, tiesu iestāžu neatkarību un situāciju tiesiskuma jomā kopumā. Divpusējās attiecības ar vairākām ES dalībvalstīm joprojām ir saspringtas, ko ietekmē arī dažkārt agresīva retorika no Turcijas varas iestāžu puses un mēģinājumi iejaukties iekšpolitikas lēmumu pieņemšanā. Turcijas programmai saskaņā ar Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu 2014.–2020. gadam sākotnēji tika piešķirts finansējums gandrīz 4,5 miljardu euro apmērā. No 2017. gada piešķīrums tika pakāpeniski samazināts, ņemot vērā zemo apguves līmeni un Turcijas ievērojamo regresu tiesiskuma, pamattiesību un valsts pārvaldes reformu jomā, kā arī nelikumīgās urbšanas darbības Vidusjūras austrumdaļā. Kopumā šis samazinājums sasniedza trīsdesmit procentus no summas, kas 2014. gadā bija sākotnēji paredzēta. No 2017. gada Komisija pārorientēja ES finansiālo atbalstu uz nozarēm, kas atspoguļo ES pamatprincipus un prioritātes, piemēram, demokrātiju un tiesiskumu, atbalstu pilsoniskajai sabiedrībai (34 miljoni euro 2020. gadā) un cilvēktiesībām, cilvēku kontaktiem un citām ES interešu jomām (enerģētika, klimata pārmaiņas, migrācija). Komisija samazināja arī Turcijas iestāžu tieši pārvaldīto līdzekļu daļu. Stājoties spēkā juridiskajam pamatam attiecībā uz daudzgadu finanšu shēmu 2021.–2027. gadam, ir sākta provizoriska plānošana 2021. un 2022. gadam saskaņā ar jauno instrumentu (IPA III). Šīs pārskatītās palīdzības uzmanības centrā būs galveno reformu un vērtību atbalstīšana, kā uzsvērts Komisijas gada ziņojumos par Turciju. 3. Migrācija un 2016. gada ES un Turcijas paziņojums ES un Turcijas 2016. gada marta paziņojums nodrošina vispārēju satvaru ES un Turcijas sadarbībai migrācijas jomā. Paziņojuma pamatā bija ES un Turcijas 2015. gada 29. novembra kopīgais rīcības plāns, un tas bija balstīts uz ES rīcību nolūkā izveidot efektīvas migrācijas pārvaldības sistēmu un izvairīties no humanitārās krīzes. Tā mērķis bija atjaunot likumīgu un sakārtotu uzņemšanas sistēmu, izbeigt neatbilstīgu migrāciju no Turcijas uz ES, novērst cilvēku bojāeju, vērsties pret migrantu kontrabandas tīkliem un uzlabot Sīrijas bēgļu dzīves apstākļus Turcijā, izmantojot visaptverošu sadarbību starp ES un Turciju. Kopš ES un Turcijas paziņojuma īstenošanas sākuma ir ievērojami samazinājies neatbilstīgas robežšķērsošanas gadījumu skaits no Turcijas uz Grieķiju. Lai gan vēlāk ir bijuši traģiski incidenti, Egejas jūrā bojā gājušo cilvēku skaits ir ievērojami samazinājies. 2020. gada februāra beigās Turcijas rīcībspēki mudināja migrantus doties caur Grieķiju pa sauszemes ceļu uz Eiropu. Tā rezultātā pie Grieķijas un Turcijas robežas tika izveidota neoficiāla nometne, kur smagos apstākļos mitinājās liels skaits migrantu un bēgļu. Padomes ārkārtas sanāksmēs, kurās 2020. gada 4. martā piedalījās ES iekšlietu ministri un 2020. gada 6. martā ES ārlietu ministri, ES atkārtoti uzsvēra, ka Turcijai ir pilnībā jāievēro ES un Turcijas paziņojums. Padome arī aicināja Turcijas valdību un visus rīcībspēkus un organizācijas uz vietas paust vēstījumu, ka migranti nebūtu jāmudina censties nelikumīgi šķērsot sauszemes vai jūras robežas, un aicināja cīnīties pret nepatiesas informācijas izplatīšanu. Lai gan ES atzina pieaugošo migrācijas slogu un riskus, ar ko Turcija saskaras savā teritorijā, un ievērojamos centienus, ko tā veic teju četru miljonu bēgļu uzņemšanā, tā stingri nosodīja Turcijas migrācijas spiediena izmantošanu politiskiem mērķiem. Kopš tā laika situācija gan pie jūras, gan sauszemes robežām ar Grieķiju ir stabilizējusies un kopumā ir saglabājusies mierīga. Tomēr ir novērota pāreja uz dažiem alternatīviem migrācijas maršrutiem. Lēnais atgriešanas temps ir bijusi problēma visā paziņojuma īstenošanas gaitā. Turcijas iestādes 2020. gada martā apturēja atgriešanu atbilstoši paziņojumam, pamatojot to uz Covid-19 ierobežojumiem. Neraugoties uz Grieķijas iestāžu un Komisijas atkārtotiem pieprasījumiem, šis jautājums nav atrisināts. Komisija ir uzstājusi, ka Turcijai ir pilnībā jāpilda savas saistības saskaņā ar ES un Turcijas paziņojumu. Grieķija 2021. gada 14. janvārī iesniedza oficiālu pieprasījumu par 1450 atgriežamo personu atpakaļuzņemšanu, ko Turcija nepieņēma.

Pārmitināšana uz ES joprojām pārsniedz uz Turciju atgriezto personu skaitu. Turcijā ir atgriezti tikai 2140 neatbilstīgie migranti un patvēruma meklētāji, kuru pieteikumi ir atzīti par nepieņemamiem un kuri ieceļojuši Grieķijas salās no Turcijas, savukārt 28 300 Sīrijas bēgļu ir pārmitināti no Turcijas uz ES. Šajos centienos bija iesaistītas 20 dalībvalstis. Lai saglabātu stabilu pārmitināšanas tempu, Komisija nodrošina finansējumu dalībvalstīm, kuras veic pārmitināšanu, savukārt Eiropas Patvēruma atbalsta birojs sniedz operatīvo atbalstu šajā procesā un veicina labas prakses apmaiņu starp dalībvalstīm. ES un Turcijas paziņojumā ir paredzēts aktivizēt brīvprātīgu humanitārās uzņemšanas shēmu, tiklīdz neatbilstīga robežšķērsošana beidzas vai vismaz tiek būtiski un ilgtspējīgi samazināta. 2017. gada decembrī dalībvalstis apstiprināja standarta operāciju procedūras, par kurām bija panākta vienošanās ar Turciju, bet dalībvalstis vēl nav nolēmušas aktivizēt shēmu. Saskaņā ar 2016. gada paziņojumu ES apstiprināja 6 miljardus euro palīdzībai bēgļiem un uzņēmējkopienām Turcijā. Līdz 2020. gada beigām darbības budžets, kas attiecas uz šo Bēgļu atbalsta mehānismu Turcijā, tika pilnībā piesaistīts un par to ir noslēgti līgumi, un 65 % jau ir izmaksāti atbilstīgi projektu attiecīgajam progresam. Tas ir nozīmīgs Eiropas ieguldījums stabilitātē. Mehānisma atbalsts ir cieši saskaņots ar dalībvalstīm, citiem līdzekļu devējiem un Turcijas iestādēm. Tas joprojām ir būtiski svarīgs pamatvajadzību apmierināšanai, cilvēku pasargāšanai, veselības aprūpes un izglītības pieejamībai un sociāli ekonomiskajam atbalstam. Vairāk nekā 1,8 miljoni bēgļu saņem atbalstu no Ārkārtas sociālās drošības tīkla (ESSN), savukārt ar nosacījumiem pamatoti naudas pārvedumi izglītībai (CCTE) sniedz atbalstu skolas apmeklēšanai gandrīz 670 000 bērniem bēgļiem. ES jau ir iedalījusi papildu 585 miljonus euro humānās palīdzības pagaidu finansējumam pēc mehānisma, lai turpinātu dažus svarīgus cilvēku pasargāšanas un veselības aizsardzības projektus un nodrošinātu abu ES pamatprogrammu – ESSN un CCTE – turpināšanu līdz 2022. gada pirmajiem mēnešiem. Tomēr bēgļu stāvoklis Turcijā turpina pasliktināties, un to saasina Covid-19 pandēmija un ekonomikas lejupslīde. Tāpēc nākamajos gados būs vajadzīgs pastāvīgs ES atbalsts, kā uzsvērts Eiropadomes 2020. gada decembra secinājumos. Šajā nolūkā Komisija drīzumā nāks klajā ar konkrētiem priekšlikumiem. Turpmākais ES finansējums ir vērsts arī uz ilgtermiņa ilgtspējību un procesa pakāpenisku nodošanu Turcijas iestādēm. Turcija ir vairākkārt pieprasījusi paātrināti īstenot 2016. gada paziņojumu, jo īpaši tā elementus, kas neattiecas uz migrāciju: pievienošanās sarunu ātru iedzīvināšanu, strauju muitas savienības atjaunināšanu un vīzu režīma liberalizāciju. Tomēr saskaņā ar ES un Turcijas paziņojumu uz visiem šiem elementiem joprojām attiecas zināmi un saskaņoti nosacījumi, kritēriji un lēmumu pieņemšanas procedūras. Turcija vēl nav izpildījusi attiecīgos nosacījumus. 4. Samiti un augsta līmeņa dialogi ES un Turcija 2015. gada novembrī valstu vai to valdību vadītāju sanāksmē ar Turciju vienojās rīkot augsta līmeņa politiskos un nozaru dialogus. Tika arī panākta vienošanās divas reizes gadā rīkot regulārus samitus atbilstīgā formātā. Tika organizēti augsta līmeņa nozaru dialogi politiskos, ekonomikas, transporta un enerģētikas jautājumos. Ņemot vērā Turcijas neatļautās urbšanas darbības Vidusjūras austrumdaļā, Padome 2019. gada jūlijā nolēma, ka pagaidām netiks plānotas augsta līmeņa dialogu un ES un Turcijas Asociācijas padomes sanāksmes. Kā atbildes reakcija sekoja Turcijas lēmums apturēt ārpolitikas ģeogrāfiskos dialogus ar ES. Tomēr 2019. gada septembrī notika politisko direktoru sanāksme, un Turcija tagad pauž atjaunotu interesi atsākt diskusijas ar ES par ārpolitikas jautājumiem. Turpinājās ad hoc kontakti augstākajā un ministru līmenī. Regulāri augsta līmeņa dialogi ir svarīga daļa no pozitīvās programmas, par kuru Eiropadome vienojās 2020. gada oktobrī un kuru paredzēts sākt, ja Turcija izrāda gatavību veicināt patiesu partnerību ar Savienību un tās dalībvalstīm un atrisināt domstarpības dialoga ceļā un saskaņā ar starptautiskajām tiesībām. 5. Tiešie personiskie kontakti un Turcijas dalība ES programmās Dalība Savienības programmās un aģentūrās ir svarīgs elements Turcijas integrēšanā ES politikas virzienos un instrumentos jomās, kurās tas ir abpusējās interesēs. Laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam Turcija piedalījās deviņās programmās un divās aģentūrās, t. sk. “Erasmus+” un “Apvārsnis 2020”. Turcija ir izrādījusi interesi turpināt piedalīties šajās un citās ES programmās un aģentūrās saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu 2021.–2027. gadam un nesen ir lūgusi atjaunot tās dalību programmā “Radošā Eiropa”. 6. Vīzu režīma liberalizācija ES un Turcija 2013. gada 16. decembrī sāka dialogu par vīzu režīma liberalizāciju, vienlaikus parakstot ES un Turcijas atpakaļuzņemšanas nolīgumu. Vīzu režīma liberalizācijas dialogs balstās uz Ceļvedi bezvīzu režīmam ar Turciju, kurā ir noteikti 72 kritēriji, kas Turcijai ir jāizpilda. ES un Turcijas paziņojumā ir paredzēts paātrināt ceļveža izpildi, lai vēlākais līdz 2016. gada jūnija beigām atceltu vīzas prasības Turcijas pilsoņiem – ar nosacījumu, ka Turcija ir izpildījusi visus kritērijus. Tomēr seši ceļveža kritēriji joprojām nav izpildīti, savukārt tie, kurus uzskata par provizoriski izpildītiem, arī prasa pastāvīgu uzraudzību. Komisijas eksperti kopā ar Eiropas Padomes ekspertiem turpina piedāvāt tehnisko palīdzību Turcijai atlikušo nosacījumu izpildē. 7. ES ierobežojošie pasākumi Turcija 2019. gadā izvērsa savas nelikumīgās urbšanas darbības ūdeņos ap Kipru. Lai gan ES skaidri un atkārtoti nosodīja Turcijas nelikumīgās darbības, tās netika pārtrauktas. Šajā sakarībā Ārlietu padome 2019. gada oktobrī nolēma izveidot ierobežojošo pasākumu satvaru, kas tika pieņemts 2019. gada 11 novembrī. Šis satvars ļauj piemērot sankcijas fiziskām vai juridiskām personām, kas ir atbildīgas par urbšanas darbībām vai ir iesaistītas tādās urbšanas darbībās, kuras Kipra nav atļāvusi (tās teritoriālajos ūdeņos, ekskluzīvajā ekonomikas zonā vai kontinentālajā šelfā). Piemērojamās sankcijas ir ceļošanas aizliegums un aktīvu iesaldēšana. Pirmie sankciju režīma saraksti tika pieņemti 2020. gada 27. februārī. Pēc Turcijas militārās operācijas Sīrijas ziemeļaustrumos ES dalībvalstis 2019. gada oktobrī arī apņēmās paust stingras valsts nostājas attiecībā uz savu ieroču eksporta politiku uz Turciju, pamatojoties uz Kopējās nostājas 2008/944/KĀDP noteikumiem, bet nav nolēmušas noteikt ieroču embargo. Šādu lēmumu Padome var pieņemt vienprātīgi.

IV. EKONOMIKA UN TIRDZNIECĪBA 1. ES un Turcijas tirdzniecības regulējums ES un Turcijas tirdzniecības attiecības reglamentē trīs preferenciālas tirdzniecības nolīgumi. 1995. gadā izveidotā ES un Turcijas muitas savienība (MS) aptver rūpniecības preču tirdzniecību un tādējādi lielāko daļu tirdzniecības apjoma. Tomēr muitas savienība ietver daudz dziļāku integrāciju nekā brīvās tirdzniecības nolīgums. Tā uzliek Turcijai pienākumu ievērot ES kopējo muitas tarifu un noteikumus par importu no trešām valstīm, pielāgot valsts tiesību aktus ar ES acquis preču jomā un pielāgot ES noteikumus par tirdzniecības politiku, konkurences politiku un intelektuālā īpašuma tiesībām. Papildus muitas savienībai Asociācijas padome 1998. gadā vienojās par lauksaimniecības produktu brīvās tirdzniecības nolīgumu. 1996. gadā starp Eiropas Ogļu un tērauda kopienu (EOTK) un Turciju tika noslēgts atsevišķs brīvās tirdzniecības nolīgums par ogļu, dzelzs un tērauda ražojumiem. Divpusējās preču tirdzniecības vērtība 2020. gadā sasniedza gandrīz 132,5 miljardus EUR. Eksports uz ES veido aptuveni 41 % no visa Turcijas preču eksporta, savukārt imports no ES veido gandrīz trešdaļu no visa Turcijas importa apjoma. ES ir arī lielākais ārvalstu tiešo ieguldījumu avots Turcijā, un 2018. gadā tas bija 58,5 miljardi EUR. Pēc Turcijā sākotnēji novērotās pozitīvās, spēcīgās tendences pielāgot savus noteikumus muitas savienības noteikumiem, Turcija pēdējos gados aizvien sistēmiskāk novirzījās no šiem noteikumiem. Galvenā problēma ir papildu muitas nodokļi, ko piemēro importam no trešām valstīm (pat tad, ja to importē no ES). Ir arī daudzi citi tirgus piekļuves jautājumi, kas rada arvien lielākas bažas atsevišķiem ES uzņēmumiem, nozares asociācijām un dalībvalstīm, piemēram, uzraudzības pasākumi, kas prasa atklāt sensitīvus datus, ES traktoru ražotāju diskriminācija un pārmērīgas testēšanas un sertifikācijas prasības. Turklāt Turcija ir noslēgusi tirdzniecības nolīgumus, kas neatbilst ES tirdzniecības nolīgumiem, neraugoties uz tās pienākumu ievērot attiecīgos nolīgumus saskaņā ar muitas savienības noteikumiem. 2. Muitas savienības modernizēšana Komisija 2016. gada decembrī iesniedza Padomei sarunu norāžu projektu par “jaunu nolīgumu nolūkā modernizēt muitas savienību (MS) un paplašināt divpusējo preferenciālo tirdzniecības attiecību tvērumu” ar Turciju. Norādēs paredz lielāku savstarpējo liberalizāciju lauksaimniecības produktu un pakalpojumu tirdzniecībā, tirgus atvēršanu publiskā iepirkuma jomā un stingrākas saistības konkurences, intelektuālā īpašuma tiesību un ilgtspējīgas attīstības jomā. Priekšlikumā risina arī nopietnās problēmas, kas saistītas ar pašreizējo struktūru darbību. Komisijas sagatavotajā ietekmes novērtējumā secināts, ka modernizācijai būtu būtiska pozitīva ietekme uz Turciju un tā nepārprotami sniegtu ekonomiskus ieguvumus ES. Tomēr Padomes apspriedes par šo Komisijas priekšlikumu 2017. gadā tika pārtrauktas saistībā ar ES un Turcijas attiecību pasliktināšanos. Padome 2018. gada 26. jūnijā oficiāli secināja un pēc tam 2019. gada 18. jūnijā atkārtoti uzsvēra, ka “nav paredzēts turpināt darbu virzībā uz ES un Turcijas muitas savienības modernizēšanu”. 3. Ekonomiskā sadarbība: ekonomikas reformu programma, dialogs, SFI/ĀTI atbalsts Kopš 2015. gada visas kandidātvalstis un potenciālās kandidātvalstis, t. sk. Turcija, ir iesniegušas Komisijai ikgadējās ekonomikas reformu programmas (ERP) kā daļu no centieniem stiprināt savu ekonomikas pārvaldību un sagatavoties iespējamai dalībai ES ekonomikas koordinācijas mehānismā. ERP ietver vidēja termiņa makroekonomiskās prognozes, budžeta plānus nākamajiem trim gadiem un strukturālo reformu plānus. Pamatojoties uz ERP un Komisijas novērtējumu, ministru līmenī organizētais ikgadējais dialogs par ekonomikas un finanšu jautājumiem starp ES un Rietumbalkāniem, un Turciju sniedz mērķorientētas ekonomikas politikas norādes katrai valstij un pārskata to īstenošanu. ES un Turcija atsevišķi 2015. gadā izveidoja augsta līmeņa ekonomikas dialogu un 2016. gadā rīkoja tā pirmo sanāksmi, lai uzlabotu divpusējās ekonomiskās attiecības. Ņemot vērā Turcijas urbšanas darbības Vidusjūras austrumdaļā, Padome 2019. gada jūlijā apturēja arī šo dialogu. Eiropas Investīciju bankas grupa un Eiropas Rekonstrukcijas un attīstības banka (ERAB) pašlaik savu darbību Turcijā koncentrē privātajā sektorā. 4. Citas galvenās prioritārās nozares Enerģētikas nozarei ir ģeostratēģiska nozīme ES un Turcijas attiecībās. Viedokļu apmaiņa par tādiem jautājumiem kā kodoldrošums vai atjaunojamie energoresursi notiek asociācijas nolīguma nozaru sanāksmēs. 2015. gada martā tika izveidots augsta līmeņa enerģētikas dialoga satvars, bet ir notikušas tikai divas sanāksmes, – galvenokārt tāpēc, ka Turcija atteicās tikties ministru līmenī. Turcijas neatļauto urbšanas darbību Vidusjūras austrumdaļā rezultātā šis dialogs tika apturēts. 2018. gadā tika apturēts Turcijas pārvades sistēmas operatora (TEIAS) novērotāja statuss elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīklā. Pastāvēja bažas par TEIAS nepietiekamu sadarbošanos elektroenerģijas projektos, kuri saistīti ar Kipras turku kopienu, kas, iespējams, ietekmē visas salas tīklu. 2019. gadā Turcija nosūtīja pārskatīto noturības testu valsts ziņojumu par Akuyu kodolelektrotacijas projektu, un tehniskie eksperti apmainījās viedokļiem par ENSREG salīdzinošās izvērtēšanas organizēšanu, kurā Turcijai ir novērotājas statuss. ES finansiālā palīdzība ir plaši izmantota, lai finansētu vairākus enerģētikas projektus, kuros arvien vairāk tiek izmantoti atjaunojamie energoresursi un veicināta energoefektivitāte. Turcijas un ES attiecības transporta jomā joprojām ir problemātiskas, neraugoties uz kopīgajām interesēm attiecībā uz ceļu satiksmes drošību, ilgtspējīgu mobilitāti pilsētās vai videi nekaitīgu jūras kuģniecību. Pēc tam, kad saskaņā ar Padomes 2019. gada jūlija secinājumiem tika apturētas sarunas par visaptverošu gaisa transporta nolīgumu starp ES un Turciju, Komisijas sarunu pilnvarojums beidzās 2020. gada jūnijā. Turcija nesen ir paudusi interesi atsākt sarunas. Tajā pašā laikā Turcija neatzīst ES pārvadātāja tiesības veikt lidojumus uz Turciju no ES dalībvalsts, ja darbības licenci pārvadātājam ir izdevusi cita ES dalībvalsts. TEN-T pamattīkla paplašināšana, tajā iekļaujot Turciju, ir vēl viens jautājums, kas kavē ES un Turcijas sadarbību. Tas, ka Turcija neievēro Ankaras protokolu par piekļuvi ostām un lidostām, kavē TEN-T paplašināšanas pabeigšanu. Paplašināšanas pabeigšana ir svarīga arī attiecībā uz Halkali–Kapikule dzelzceļa līnijas projekta īstenošanu. Attiecībā uz sadarbību civillietās un komerclietās ES ir mudinājusi Turciju pievienoties attiecīgām starptautiskām konvencijām civiltiesību jomā. Turcija jau ir Hāgas konvenciju līgumslēdzēja puse ģimenes tiesību un pārrobežu tiesvedības jomā. Turcijai būtu jāveic efektīvi pasākumi, lai nodrošinātu, ka tiek pieņemami samazināta tiesvedības procesu kavēšanās, kas rodas saistībā ar 1980. gada Hāgas Konvencijas par starptautiskās bērnu nolaupīšanas civiltiesiskajiem aspektiem, un veicinātu starptautiskās mediācijas izmantošanu šādās lietās. Attiecībā uz sadarbību krimināllietās Turcija 2019. gadā iecēla sešus kontaktpunktus, lai atvieglotu nesensitīvas informācijas apmaiņu ar Eurojust. Turcija 2020. gadā bija iesaistīta 20 operatīvo Eurojust lietu izskatīšanā. Turklāt Eurojust iekļāva Turciju Eurojust četru gadu sadarbības stratēģijā (2020.–2024. gadam). Padomē vēl nav pieņemts lēmums, ar ko Komisiju pilnvaro risināt sarunas par Eurojust un Turcijas nolīgumu par tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās.