par to, kā tiek īstenots Padomes 2009. gada 26. februāra Pamatlēmums 2009/315/TI par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm

17 dalībvalstīs (BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, IT, LU, NL, PL, PT, SI un SK) par sodāmības reģistriem atbild tieslietu ministrija un 11 dalībvalstīs (AT, CY, DK, HU, IE, LT, LV, MT, RO, SE un UK) – iekšlietu ministrija. Tieslietu ministrijās vairums dalībvalstu par centrālo iestādi Pamatlēmuma īstenošanai ir izraudzījušās sodāmības reģistra biroju, savukārt LU un SK kā centrālo iestādi ir norīkojušas ģenerālprokuratūru. Iekšlietu ministrijās dalībvalstis par centrālo iestādi ir izraudzījušās attiecīgo policijas departamentu. Saskaņā ar Pamatlēmuma 3. panta 1. punktu divas dalībvalstis valsts līmenī norīkoja vairāk nekā vienu centrālo iestādi: CY gadījumā četras un CZ gadījumā divas.

Dažas dalībvalstis (AT, CY, CZ, FI, PL, PT, SK un UK) pieņēma Pamatlēmumā sniegto definīciju, savukārt BG un HU gadījumā tā izriet no tiesību aktu vispārīgā konteksta. Diezgan daudzās dalībvalstīs (BE, DE, EE, HR, LU, NL, SE un SI) termins “notiesājošs spriedums” tiek attiecināts arī uz citiem lēmumiem, kas nav pieņemti krimināltiesās. Piemēram, NL apmainās arī ar informāciju par prokurora pieņemtiem lēmumiem un atsevišķos gadījumos arī par izmeklēšanu lietās, kuru izskatīšana vēl nav pabeigta. Atsevišķas dalībvalstis (ES, FR, LT un LV) nesniedza skaidru definīciju, kurā būtu norādīts, ko tās uzskata par “notiesājošu spriedumu” Pamatlēmuma kontekstā.

Dalībvalstis Pamatlēmuma transponēšanai savos tiesību aktos izmanto dažādu pieeju. AT, BG, CZ, DE, FR, HU, SE un SK ir grozījušas vairākus valsts tiesību aktus, savukārt EE, NL, PL un PT ir grozījušas savus valsts sodāmības reģistru aktus. FI un BE papildus šiem grozījumiem pieņēma vai ierosināja arī atsevišķus īstenošanas aktus. ES un LU pieņēma tikai atsevišķu īstenošanas aktu. HR, LT un LV pieņēma jaunus tiesību aktus, kas reglamentē jautājumus saistībā ar sodāmības reģistriem kopumā, un vairākus konkrētus sekundārus tiesību aktus. Divas dalībvalstis pieņēma jaunus tiesību aktus ar plašāku darbības jomu (SI: likums par starptautisko sadarbību krimināllietās, UK: likums par krimināltiesībām un datu aizsardzību). CY Pamatlēmuma tekstu tieši integrēja valsts tiesību aktos.

Sešas dalībvalstis (DK, EL, IE, IT, MT un RO) vēl nav paziņojušas pasākumus, ar kuriem tiks transponēti ar Pamatlēmumu uzliktie pienākumi, taču piecas no tām (DK, EL, IE, IT un RO) apmainās ar informāciju par sodāmību ECRIS sistēmā.

Saskaņā ar Pamatlēmuma 13. pantu ziņojumus par transponējošiem valsts tiesību aktiem Komisijai iesniedza 22 dalībvalstis: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK un UK. Šā ziņojuma pamatā ir šo dalībvalstu transponējošie noteikumi. Tādējādi, kad šajā ziņojumā lietots termins “visas dalībvalstis”, ar to domātas dalībvalstis, kas paziņojušas par transponēšanu valsts tiesību aktos.

Padomes Pamatlēmums 2009/315/TI par organizatoriskiem pasākumiem un saturu no sodāmības reģistra iegūtas informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm (“Pamatlēmums”) tika pieņemts, lai novērstu šīs nepilnības, izvirzot prasību, ka informācijai par jebkuru ES pilsonim iepriekš pasludinātu notiesājošu spriedumu, ko pieņēmusi jebkura ES krimināltiesa, ir jābūt pieejamai visām dalībvalstu tiesām un tiesībaizsardzības iestādēm kriminālprocesa īstenošanai pirmstiesas un iztiesāšanas stadijā un notiesājošā sprieduma izpildē. Nosakot virkni pienākumu notiesāšanas dalībvalstij un valstspiederības dalībvalstij, Pamatlēmums nodrošina, ka jebkura dalībvalsts pēc citas dalībvalsts lūguma var sniegt visaptverošu un pilnīgu informāciju par tās valstspiederīgo sodāmību. Pamatlēmuma pamatā ir princips, ka visas dalībvalstis glabā informāciju par visiem notiesājošiem spriedumiem, kas pasludināti to valstspiederīgajiem, tostarp par tiem, kas pasludināti citās dalībvalstīs. Informācijas apmaiņa saistībā ar kriminālprocesu vai citiem mērķiem, kas ir saskaņā ar valsts tiesību aktiem, tiek organizēta decentralizēti starp dalībvalstu norīkotajām centrālajām iestādēm. Tādējādi tiek īstenots princips, kas paredz krimināllietās pasludinātu spriedumu savstarpēju atzīšanu, un garantēts, ka valstu iestādes var iegūt tādu informāciju no sodāmības reģistriem, kas var būt svarīga konkrētu darbību kontekstā (piem., nodarbinātība bērnu aprūpē).

Ātra un efektīva no sodāmības reģistriem iegūtas informācijas apmaiņa starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir būtiska, ja vēlamies izvairīties no situācijas, kad valsts tiesas piespriež sodus, pamatojoties tikai uz iepriekš pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem, kas reģistrēti attiecīgās valsts sodāmības reģistrā, neņemot vērā citās dalībvalstīs pasludinātus notiesājošus spriedumus un tādējādi pieļaujot, ka noziedznieki var izbēgt no savas pagātnes, pārceļoties uz citu dalībvalsti. Pamatlēmums 2008/675/TI paredz, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai kriminālprocesa laikā tiktu ņemti vērā iepriekš pasludināti notiesājošie spriedumi.

Gandrīz visas dalībvalstis (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SI, SK un UK) savos sodāmības reģistros ir ietvērušas tiešu atsauci uz valstspiederību, iekļaujot “valstspiederību” to notiesātās personas identifikācijas datu sarakstā, kas jānorāda sodāmības reģistrā, un/vai ieviešot noteikumu, kurš skaidri paredz šādu pienākumu. CZ un SE gadījumā šis pienākums izriet no tiesību aktu vispārīgā konteksta.

HU, LU un NL reģistrē arī informāciju par personu iepriekšējo valstspiederību, ja tā ir mainījusies. NL ir pieņēmusi noteikumu, kas paredz, ka noziedznieka valstspiederības maiņas gadījumā dalībvalstis savstarpēji apmainās ar datiem.

3.2. Paziņošana par notiesājošiem spriedumiem

Pamatlēmumā noteikts, ka notiesāšanas dalībvalstij informācija par tās teritorijā pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem (“paziņojums”) pēc iespējas drīzāk ir jānosūta likumpārkāpēja valstspiederības dalībvalstij. Ja persona ir vairāku valstu valstspiederīgais, paziņojums būtu jānosūta visām attiecīgajām dalībvalstīm, pat ja attiecīgā persona ir arī notiesāšanas dalībvalsts valstspiederīgais.

Gandrīz visas dalībvalstis (AT, BE, BG, CY, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK un UK) ir pilnībā transponējušas paziņošanas pienākumu. Vairums valstu ir norādījušas, ka paziņojums būtu jānosūta “nekavējoties”, “bez kavēšanās”, “pēc iespējas drīzāk” vai “kolīdz informācija ievadīta sodāmības reģistrā”, bet trīs valstis noteikušas precīzus nosūtīšanas termiņus. Noteiktie termiņi ir dažādi: “ne vēlāk kā nākamajā darbdienā” (LT), “10 dienu laikā” (CZ), “divu mēnešu laikā pēc informācijas ievadīšanas sodāmības reģistrā” (ES). DE un PT savos tiesību aktos nav norādījušas, kad šādi paziņojumi būtu jāsūta, tomēr praksē DE izpilda Pamatlēmuma 4. panta 2. punkta prasības.

Saskaņā ar Pamatlēmuma 11. panta 1. punktu notiesāšanas dalībvalstij savā paziņojumā valstspiederības dalībvalstij būtu jāietver “obligātā” informācija par notiesāto personu, informācija par notiesājošā sprieduma būtību, informācija par noziedzīgo nodarījumu, kas ir notiesājošā sprieduma pamatā, un informācija par notiesājošā sprieduma saturu. Tāpat tai būtu jānodod “fakultatīvā” informācija, ja tā ir iekļauta sodāmības reģistrā, un “papildu” informācija, ja tā ir pieejama centrālajai iestādei. Lai gan lielākā daļa dalībvalstu (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, PT, SI, SK un UK) reģistrē un nodod visu obligāto informāciju, četros gadījumos (CZ, FI, LV un SE) īstenošanas noteikumi ir vispārīgāki vai ietver kādus konkrētus nosacījumus. Piemēram, FI ietver “dzimšanas datumu, vietu un valsti” tikai tad, ja nav pieejams “personas identifikācijas kods”, un LV “dzimšanas datums” tiek ietverts tikai tad, ja nav pieejams šāds kods.

Tikai dažās dalībvalstīs ir ieviesti skaidri noteikumi, kas ļauj reģistrēt un nodot “fakultatīvo” un “papildu” informāciju.

Lai nodrošinātu, ka informācija par notiesājošiem spriedumiem pēc iespējas drīzāk tiek nosūtīta personas valstspiederības dalībvalstij, tai nekavējoties jābūt pieejamai sodāmības reģistrā. Šajā saistībā dažas dalībvalstis (piem., CZ, DE, EE, LU un LV) papildus Pamatlēmumā noteiktajiem pienākumiem tiesām ir uzlikušas papildu pienākumu sniegt informāciju par notiesājošiem spriedumiem kriminālsodu reģistram.

3.3. Atjauninājumi

Lai garantētu, ka informācija ir visaptveroša un aktuāla, Pamatlēmuma 4. panta 3. punktā ir noteikts, ka notiesāšanas dalībvalstij ir nekavējoties jāinformē valstspiederības dalībvalsts par iepriekš paziņotas informācijas turpmāku grozīšanu vai svītrošanu. Gandrīz visas dalībvalstis (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, PL, PT, SE, SI, SK un UK) šo noteikumu ir ieviesušas, izmantojot skaidru atsauci uz atjauninātās informācijas nodošanu. CZ gadījumā šis pienākums izriet no konteksta. NL ir ietvērusi noteikumu par iepriekšējos paziņojumos iekļautu “nepareizu datu” labošanu un dzēšanu.

3.4. Papildu informācijas sniegšana

Pēc valstspiederības dalībvalsts lūguma un atsevišķos gadījumos notiesāšanas dalībvalstij ir jāsniedz notiesājošo spriedumu un turpmāko pasākumu kopijas un cita ar tiem saistīta informācija. Dalībvalstis šādas informācijas sniegšanai var norīkot papildu centrālo iestādi.

Lielākā daļa dalībvalstu (AT, BE, BG, CY, CZ, FI, HR, LT, LU, LV, NL, SI, SK un UK) Pamatlēmuma 4. panta 4. punktu ir pilnībā transponējušas savos tiesību aktos. BG spriedumu kopijas sūta ne tikai pēc pieprasījuma atsevišķos gadījumos, bet automātiski pievieno tos visiem paziņojumiem. Daudzās dalībvalstīs centrālajām iestādēm un sodāmības reģistros spriedumu kopijas nav tieši pieejamas. Tāpēc atsevišķas dalībvalstis (CZ, LT, LV un SK) savām tiesām vai attiecīgajām valsts iestādēm ir noteikušas skaidru pienākumu sniegt centrālajai iestādei pieprasīto informāciju. AT šādus pieprasījumus pārsūta tiesām, kas veic turpmākās darbības. CZ un CY atbilstīgi 4. panta 4. punktam iesniegto pieprasījumu izpildei ir norīkojušas papildu centrālās iestādes, kam ir tieša piekļuve spriedumu kopijām. PT tiesību aktos nav skaidras atsauces uz pienākumu reaģēt uz šādiem lūgumiem, taču centrālā iestāde var pieprasīt spriedumu kopijas no tiesām, kas šos spriedumus sagatavojusi, ja tas nepieciešams, lai atbildētu uz citu dalībvalstu lūgumiem.

Ievērojams skaits dalībvalstu (DE, EE, ES, FR, HU, PL un SE) attiecīgus noteikumus nav pieņēmušas. FR un PL informēja Komisiju, ka tās šādu informāciju nodod, bet tikai izmantojot kanālus, kas paredzēti Konvencijā par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, jo to centrālajām iestādēm nav tiešas pieejas spriedumu kopijām.

4. Valstspiederības dalībvalsts pienākumi

4.1. Informācijas glabāšana tālāknodošanai

Saskaņā ar Pamatlēmuma 5. panta 1. punktu personas valstspiederības dalībvalstij visa tai nodotā informācija ir jāglabā, lai to varētu nodot tālāk, taču lēmums par to, kā šo informāciju uzglabāt, ir katras dalībvalsts ziņā. Tā kā informācija par citā dalībvalstī pasludinātiem notiesājošiem spriedumiem tiek glabāta vienīgi tālāknodošanas mērķiem, tā būtu jāglabā neatkarīgi no tā, vai konkrētais nodarījums ir sodāms arī saskaņā ar valstspiederības dalībvalsts tiesību aktiem.

Gandrīz visas dalībvalstis (AT, BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SK un UK) savos tiesību aktos ir ieviesušas skaidru noteikumu par pienākumu glabāt informāciju. Lielākā daļa valstu ir noteikušas, ka visa no citām dalībvalstīm saņemtā informācija ir jāuzglabā sodāmības reģistros, t. i., neatkarīgi no tā, vai nodarījums ir sodāms saskaņā ar to tiesību aktiem. AT, LT un PT to ir skaidri paredzējušas savos noteikumos. SI noteikumu par pienākumu glabāt informāciju savos tiesību aktos nav ietvērusi.

Pamatlēmuma 11. panta 2. punktā ir noteikts, kādi no notiesāšanas dalībvalsts saņemtie dati saistībā ar ārvalstīs notiesātu personu būtu jāsaglabā valstspiederības dalībvalstij. Lai gan vairākums dalībvalstu (AT, BE, BG, CY, DE, EE, FI, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, SK un UK) glabā visu prasīto informāciju, trīs valstis (CZ, LV un SE) ir pieņēmušas īstenošanas noteikumus, kuros nav noteikts, kādu informāciju nepieciešams saglabāt, bet lietots vispārīgāks formulējums vai ietverti konkrēti nosacījumi. ES un PT nav sniegušas saglabājamās informācijas sarakstus, bet noteikušas vispārīgu pienākumu saglabāt visu informāciju, ko nodevušas citas dalībvalstis.

Gandrīz visas dalībvalstis no citām dalībvalstīm saņemto informāciju par notiesājošiem spriedumiem, kas to pilsoņiem pasludināti ārvalstīs, reģistrē esošajās sodāmības datubāzēs. Četras valstis (BG, FI, HU un PT) ir izvēlējušās veidot atsevišķus reģistrus, kuros tālāknodošanas nolūkā glabāt informāciju par šādiem notiesājošiem spriedumiem. Vairumā valstu ir tikai viens sodāmības reģistra birojs un viens vai vairāki sodāmības reģistri. Atsevišķās valstīs (piem., BG) pastāv par datu glabāšanu atbildīgu vienību decentralizēta struktūra.