Ar šo direktīvu nosaka radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas pārrobežu pārvadājumu uzraudzības un kontroles Kopienas sistēmu, lai garantētu iedzīvotāju pienācīgu aizsardzību. Direktīva nodrošina, ka attiecīgās dalībvalstis tiek informētas par radioaktīvo atkritumu un izlietotās kodoldegvielas pārvadājumiem to teritorijā vai caur to, un tām ir pienākums piekrist vai sniegt pamatotu atteikumu.

Starptautiskā līmenī galvenais atsauces dokuments ir Kopējā lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošas apsaimniekošanas konvencija (turpmāk tekstā — “Kopējā konvencija”). Citu noteikumu starpā Kopējā konvencijā līgumslēdzējām pusēm ir uzlikti pienākumi attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu pārrobežu pārvietojumu (imports, eksports un tranzīts) drošību. Tajā ir noteikts, ka katrai līgumslēdzējai pusei, kas iesaistīta pārrobežu pārvietojumos, ir jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu, ka šādus pārvietojumus veic saskaņā ar šīs konvencijas nosacījumiem un attiecīgajiem juridiski saistošajiem starptautiskiem dokumentiem. Visas 28 dalībvalstis ir Kopējās konvencijas līgumslēdzējas puses, tādējādi pierādot apņemšanos nodrošināt augstu lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošības līmeni no to rašanās brīža līdz apglabāšanai.

Kad lietotā kodoldegviela un radioaktīvie atkritumi ir radušies, tos pirms iespējamās pārstrādes vai apstrādes un apglabāšanas uzglabā. Šādu materiālu pārvietošana, ko dēvē arī par pārvadājumiem, notiek vairākumā dalībvalstu neatkarīgi no to kodolprogrammu mēroga. No vietām, kur šie materiāli tika radīti vai apsaimniekoti, lietotā kodoldegviela un radioaktīvie atkritumi tiek transportēti, galvenokārt pa autoceļiem, dzelzceļu vai jūru, kā arī dažos gadījumos pa gaisu.

Arī kodolenerģijas un pētniecības reaktoru darbība rada kodoldegvielas atkritumus, t. i., reaktora aktīvajā zonā apstarotu un no tās neatgriezeniski izņemtu kodoldegvielu. To var vai nu glabāt kā resursu, ko var pārstrādāt, vai likvidēt kā radioaktīvos atkritumus galīgai apglabāšanai, neparedzot turpmāku izmantošanu.

Dalībvalstis nav ziņojušas Komisijai par visiem gadījumiem, uz kuriem attiecas 4. pants “Atpakaļnosūtīšana, kas saistīta ar nedeklarētu radioaktīvo atkritumu neatļautiem pārvadājumiem”, 12. pants “Nepabeigts pārvadājums” vai 16. panta 1. punkta c) apakšpunkts “Eksportēšanas aizliegums”. Vienīgais atpakaļnosūtīšanas gadījums, par kuru ziņots šajā laikposmā, bija saistīts ar dažu radioaktīvo atkritumu (no medicīnas nozares) nepiemērotību apstrādes vietai ārvalstīs. Tādējādi ziņotā informācija liecina, ka pārskata periodā ES teritorijā neatļauti pārvadājumi nav veikti.

120 atļaujas (82 % no kopumā 146 atļaujām) ir izsniegtas pārvadājumiem Kopienā. Lielākā daļa atļauju pārvadājumiem Kopienā (106 atļaujas) attiecas uz radioaktīvajiem atkritumiem, pārējās — (14 atļaujas) uz lietoto degvielu. Minētās 120 atļaujas ir izsniegušas 14 dalībvalstis un saskaņā ar tām ir veikti 1769 pārvadājumi.

Salīdzinot ar iepriekšējo pārskata ciklu, pārvadājumiem Kopienā izsniegto atļauju īpatsvars praktiski nav mainījies (83 % 2012.–2014. gada pārskata periodā).

Pārvadājumi ārpus Kopienas: imports, eksports un tranzīts Kopienas teritorijā

26 atļaujas (18 % no visām atļaujām) ir izsniegtas pārvadājumiem ārpus Kopienas. 17 atļaujas ir izsniegtas eksportam uz trešām valstīm (12 % no visām atļaujām), savukārt 8 atļaujas (apmēram 5 % no visām atļaujām) attiecās uz importu no valstīm ārpus ES. Faktisko pārvadājumu ziņā 2 % attiecas uz eksportu un 1 % uz importu. Ir ziņots par vienu atļauju tranzītam Kopienas teritorijā.

Attiecībā uz radioaktīvo atkritumu importu no trešām valstīm 2015.–2017. gadā trīs dalībvalstis ir izdevušas 5 atļaujas, saskaņā ar kurām ir veikti 14 radioaktīvo atkritumu pārvadājumi. Šis imports ietver radioaktīvos atkritumus, kas pēc pārstrādes nogādāti atpakaļ uz izcelsmes valsti (uz ASV) un atkritumu galīgo apglabāšanu no nozarēm, kas nav saistītas ar kodolenerģiju (no Bahamu Salām un Monako). Divas dalībvalstis importēja lietoto degvielu no trešām valstīm pētniecības darbībām, kas atbilst trim atļaujām attiecībā uz 11 pārvadājumiem.

Attiecībā uz radioaktīvo atkritumu eksportu no Kopienas uz trešām valstīm sešas dalībvalstis bija izdevušas kopumā 13 atļaujas, kas attiecās uz 35 pārvadājumiem. Šā eksporta nolūks nekad nebija galīgā apglabāšana trešās valsts teritorijā, bet gan pētniecība, apstrāde un nogādāšana atpakaļ pēc apstrādes/pārstrādes. Trīs dalībvalstis kopumā ir izdevušas četras atļaujas attiecībā uz tikpat daudziem pārvadājumiem par lietotās degvielas eksportu uz trešo valsti. Šā eksporta nolūks bija pārstrāde, pētniecība un bagātinājuma samazināšana.

2015.–2017. gadā tika izsniegta tikai viena atļauja tranzītam no trešās valsts.

2

. attēls. Pārvadājumi ārpus Kopienas 2015.–2017. gadā

Pārvadājuma veids

Pārvadājumus visbiežāk veic pa jūru, apmēram 56 % (81 atļauja) gadījumu, savukārt 40 % (59 atļaujas) pārvadājumu veic pa autoceļiem/dzelzceļu (t. i., neiesaistot jūras vai gaisa transportu). Tikai 4 % atļauju (6 atļaujas) attiecas uz gaisa transportu.

Pārvadājamo materiālu izcelsme

Statistika liecina, ka apmēram 75 % atļauju (110 atļaujas) attiecas uz radioaktīvajiem atkritumiem no kodolenerģijas nozares un lietoto degvielu, 12 % izcelsme ir pētniecības darbības, 3 % — medicīnas nozare, bet pārējā daļa ir no citām nozarēm.

Tomēr, izvērtējot faktisko pārvadājumu skaitu, 43 % pārvadājumu izcelsme ir no nozarēm, kas nav saistītas ar kodolenerģiju, tostarp no medicīnas un pētniecības darbībām.

Pārvadājumu nolūks

Pārvadājumi galvenokārt ir saistīti ar radioaktīvo atkritumu apstrādi (piemēram, apstrāde, lai samazinātu daudzumu, vai kondicionēšana). Šajā ziņā ir izdotas 42 atļaujas pārvadājumiem uz apstrādes vietām (apmēram 29 % no atļauju skaita) un 48 atļaujas atpakaļnosūtīšanai pēc apstrādes (33 % no atļauju skaita).

Uz lietotās degvielas pārstrādi (5 atļaujas) un tās pēcpārstrādes radioaktīvo atkritumu atpakaļnosūtīšanu (7 atļaujas) attiecas 8 % no atļauju skaita.

4.Papildu pasākumi pēc iepriekšējā pārskata perioda

Otrajā Komisijas ziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par direktīvas īstenošanu uzmanība bija veltīta diviem jautājumiem, ko dalībvalstis izvirzīja pirmajā pārskata periodā: nesaskaņoti atbrīvojuma līmeņi ES attiecībā uz radioaktīvajiem atkritumiem un neskaidri noteikumi attiecībā uz atkritumiem, kas satur dabiskas izcelsmes radioaktīvos materiālus (NORM), kuri nav radušies no “atļautām darbībām”. Abi minētie jautājumi ir aplūkoti pētījumā “Comprehensive examination and analysis of the situation of transport of nuclear materials” (Visaptveroša izpēte un analīze par stāvokli kodolmateriālu pārvadājumu jomā), ko finansēja Komisija. Pētījuma pamatā ir aptaujas anketa, kas nosūtīta dalībvalstu kompetentajām iestādēm un citām pārvadājumu nozares iesaistītajām personām, kā arī darbs noslēguma darbseminārā, kur tika pieņemti šādi sākotnējie secinājumi.

·Nesaskaņoti atbrīvojuma līmeņi ES attiecībā uz radioaktīvajiem atkritumiem nav ietekmējuši direktīvas īstenošanu. Padomes Direktīvā 2013/59/Euratom par drošības pamatstandartiem ir risināts jautājums par tiesību normu trūkumu attiecībā uz NORM, kuri nav radušies no atļautām darbībām. Kā jau iepriekš minēts8, juridiskā ziņā visi atkritumi, kuru sastāvā ir NORM, kuriem ir vajadzīga regulatīvā kontrole un kuri ir klasificēti kā radioaktīvie atkritumi, ir direktīvas piemērošanas jomā.