KOPĪGS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Kaimiņattiecības krustcelēs: Eiropas kaimiņattiecību politikas īstenošana 2013. gadā /* JOIN/2014/012 final */





1. Ievads Eiropas kaimiņattiecību politikas (EKP) mērķis ir veidot īpašas attiecības ar kaimiņvalstīm, sekmējot drošības, labklājības un labu kaimiņattiecību telpas izveidošanu. 2013. gadā tika panākts zināms progress šo mērķu izpildē. Gan austrumu, gan dienvidu EKP valstis turpināja īstenot reformas, un ES to atbalstīja. Taču tas atkal bija krīžu gads, kad vairākās kaimiņvalstīs bija vērojama politiskā nestabilitāte un joprojām bija smagi sociālekonomiskie apstākļi. Pieauga drošības problēmas — gan vietējās, gan reģionālās —, un dažās valstīs daļēji tika apturēti iepriekšējo gadu demokrātiskās reformas sasniegumi un kavētas ekonomikas atveseļošanās perspektīvas. Šajā kopīgajā paziņojumā un pievienotajos kopīgajos dienestu darba dokumentos[1] aprakstīts, kā ES un partnervalstīm[2] ir veicies, īstenojot reformu mērķus, par ko tās kopīgi vienojušās, un kā risinātas konkrētas problēmas, ar kurām saskārušās abas puses. 2013. gada notikumi — gan pozitīvie, gan negatīvie — spilgti parādīja, ka politikas panākumi ir tieši atkarīgi no valdību spējas un apņēmības veikt reformas un padziļināt attiecības ar ES, kā arī no spējas paskaidrot, gūt sabiedrības atbalstu un izraisīt vēlmi pievienoties šai programmai. Tā kā politika ir vairāk pielāgota reformu un pakāpenisku pārmaiņu atbalstam laika gaitā, tā ir saskārusies ar dažām problēmām, mudinot partnerus īstenot politiku, kas sniegtu lielāku drošību un palīdzētu veikt demokrātiskas un ekonomikas reformas strauju pārmaiņu un politiskās un sociālās stabilitātes zuduma brīžos. Partnervalstu reformu norise un mērķi attiecībā uz sadarbību ar ES, kā arī problēmas, ar kurām tās saskaras, kļūst aizvien atšķirīgākas. Dažu valstu izdarītā izvēle prasīs lielāku ES un tās partnervalstu attiecību diferenciāciju, lai varētu reaģēt uz katras partnervalsts cerībām un vajadzībām, vienlaikus nodrošinot arī ES stratēģiskās intereses. ES joprojām ir apņēmusies veidot partnerattiecības ar katru savu kaimiņvalsti, kas ietver to individuālās vajadzības, spējas un reformu mērķus. Izvirzīto reformas mērķu sasniegšanu partnervalstīs ietekmē arī to reģionālā vide un citu dalībnieku darbības, un — reizēm pretrunīgie — mērķi. Dažas Austrumeiropas partnervalstis — papildus to vēl aizvien nestabilajām politiskajām reformām, lēnajai ekonomikas izaugsmei un strukturāliem ekonomikas trūkumiem — ir saskārušās ar skaidru ārējo spiedienu, piemēram, potenciālām enerģijas cenas izmaiņām un mākslīgiem šķēršļiem tirdzniecībai tādēļ, ka to mērķis bijis izveidot ciešākus sakarus ar ES. Dienvidu kaimiņvalstīs dažu reģionālo un globālo procesu dalībnieku darbības ir ietekmējušas arī tādus notikumus kā konflikts Sīrijā un politiskā (arī ekonomiskā) krīze Ēģiptē. Lai EKP būtu efektīvāka un atbilstošāka, ES savukārt turpinās sadarboties ar šiem reģionālo un globālo procesu dalībniekiem, lai nodrošinātu, ka pretrunīgi politikas mērķi nekavē reformu īstenošanu. No demokrātiskām un ekonomiskām reformām ieguvēji būs visi — gan ES kaimiņattiecību politikas partnervalstis, gan arī to tuvākās kaimiņvalstis. Dramatiskie notikumi Ukrainā ir parādījuši, ka tas, ka valdība neuzņemas saistības, neņem vērā plaši izplatītu iedzīvotāju noskaņojumu un ir pakļauta nepieņemamam ārējam spiedienam, var izraisīt plašas politiskās un sociālās nekārtības. ES rīkojas izlēmīgi, sadarbojoties ar starptautiskajiem partneriem, lai atbalstītu valsts jaunās amatpersonas viņu centienos stabilizēt situāciju un saglabāt valsts vienotību, vienlaikus pilnībā respektējot visas iedzīvotāju kopienas un grupas un ievērojot cilvēku vēlmes. Šajā sakarā Eiropas Komisija 2014. gada 5. martā paziņojusi par Ukrainas atbalsta pasākumu kopumu[3], kas ļaus intensīvāk īstenot un stiprināt daudzus Austrumu partnerības politikas virzienus un instrumentus. Ierosinātie pasākumi nākamajos gados kopumā varētu nodrošināt atbalstu vismaz 11 miljardu euro apmērā no ES budžeta un ES starptautiskajām finanšu iestādēm papildus būtiskajam finansējumam, ko piešķir Starptautiskais Valūtas fonds (SVF) un Pasaules Banka. Šīs pieejas pamatā ir vēlme palīdzēt Ukrainai izpildīt prasības, kuras ir skaidri pauduši pilsoņi un pilsoniskā sabiedrība bezprecedenta notikumos Kijevā un visā valstī. Krievijas Federācija 2014. gada 18. martā parakstīja līgumu ar Krimas Republikas un Sevastopoles pilsētas de facto varas iestādēm, tādējādi pabeidzot Krimas de facto aneksiju ar tūlītēju stāšanos spēkā. Kā 18. martā paziņoja Eiropadomes priekšsēdētājs Hermanis Van Rompejs un Komisijas priekšsēdētājs Žozē Manuels Barrozu, Eiropas Savienība neatzīst nedz nelikumīgo un prettiesisko referendumu Krimā, nedz tā rezultātus. Ir jāievēro Ukrainas suverenitāte, teritoriālā integritāte un neatkarība. Eiropas Savienība neatzīst un arī turpmāk neatzīs Krievijas Federācijas īstenoto Krimas un Sevastopoles aneksiju. Eiropadome piekrīt viedoklim, ka referendums un tam sekojošie pasākumi bija nelikumīgi, kā minēts tās 2014. gada 20. marta secinājumos. Nākamajā dienā ES un Ukraina parakstīja politiskās asociācijas nolīguma politiskos noteikumus un apstiprināja apņemšanos parakstīt un noslēgt pārējās nolīguma daļas, kuras kopā ar politiskajiem noteikumiem veido vienotu instrumentu. Kā minēts nesen sagatavotajos Ārlietu padomes secinājumos[4], asociācijas nolīgums nav ES un Ukrainas sadarbības galīgais mērķis. Pastāvīga ES uzmanība un iesaistīšanās ir vajadzīga arī saistībā ar ilgstošo krīzi dienvidu kaimiņvalstīs, it īpaši ilgstošo pilsoņu karu Sīrijā un tā nelabvēlīgo ietekmi uz Sīrijas kaimiņvalstīm. Pateicoties kompetencei, ko ES piešķir Lisabonas līgums, ES rīcībā ir arvien vairāk dažādu politikas instrumentu — gan politisko, gan tehnisko, kuri ir ļāvuši ES uzņemties lielāku politisko lomu pārejas procesā, kas pašlaik norisinās Tunisijā, Ēģiptē un Lībijā. Augstā pārstāve/priekšsēdētāja vietniece ir izveidojusi ciešus sakarus ar dažādām politikā iesaistītām personām un bijusi priviliģēta ar tām sazināties pat īpaši sarežģītos apstākļos. Spilgtākais piemērs tam droši vien ir viņas tikšanās ar Mohamedu Morsi. Tas nozīmē, ka ES var citām varas iestādēm skaidri likt saprast, ka tā aktīvi iestājas par vērtībām, ko tā augstu vērtē. Sevišķi nopelni kā padomdevējiem un ES tēla veidotājiem reģionā ir arī par dienvidu kaimiņvalstīm atbildīgajam ES īpašajam pārstāvim Bernardino Leonam un ES īpašajam pārstāvim cilvēktiesību jautājumos Stavrosam Lambrinidim. ES ir veikusi arī neatliekamus un būtiskus pasākumus, lai novērstu Sīrijas pilsoņkara sekas un tā pieaugošo reģionālo ietekmi, piemēram, attiecībā uz bēgļu plūsmām un konflikta risku Sīrijas kaimiņvalstīs. Līdz ar kopīgo paziņojumu “Par visaptverošu ES pieeju Sīrijas krīzei”[5] 2013. gadā tika sniegta papildu finansiāla palīdzība 400 miljonu euro apmērā krīzes seku novēršanai. Ņemot vērā krīzes bezprecedenta ietekmi uz Sīrijas iedzīvotājiem un tās kaimiņvalstu stabilitāti, ES ir bijusi lielākais līdzekļu devējs Sīrijas krīzes upuriem, nodrošinot apjomīgu humāno un cita veida palīdzību. Lai gan vairākos gadījumos ES spēja risināt problēmu un reaģēt nekavējoties, tai arī turpmāk jādomā, kā uzlabot politiku un tās instrumentus, lai tie labāk atbilstu ļoti atšķirīgajiem apstākļiem partnervalstīs, un kā būtu pielāgojami atsevišķi komponenti, tai skaitā izmantojot papildu politiskos instrumentus. Jāņem vērā, ka dažādās situācijās, piemērojot dažādas lēmuma pieņemšanas procedūras, ir nepieciešams rīkoties ātri, kad tiek izstrādāti tiesību akti ES politikas jomās un attiecībā uz finanšu instrumentiem, piemēram, pamata tiesību akti attiecībā uz makrofinansiālo palīdzību, vienkāršākas procedūras tirdzniecības politikas jomā vai pasākumi, kuri nodrošinātu ātrākas lēmuma pieņemšanas procedūras KDAP instrumentu izmantošanai. Tā ir joma, kurai ES iestādēm un dalībvalstīm jāpievērš uzmanība, lai ES varētu labāk un ātrāk reaģēt uz notikumiem tās kaimiņvalstīs un ievērot partnervalstu mainīgās vajadzības. 2. Īstenošana Tāpat kā tas bija 2012. gadā, partnervalstu progress, īstenojot savas saistības reformu ieviešanā, ir bijis ļoti atšķirīgs. Dienvidu kaimiņvalstīs vispārējā politiskā situācija bieži vien kavēja partnervalstu gatavību īstenot saskaņotās reformu programmas. Tunisijā pāreja uz demokrātiju pavirzījās uz priekšu, pateicoties iekļaujošam dialogam un neskatoties uz nopietniem draudiem drošībai 2013. gadā. Jaunas valdības izveidošana decembra vidū, kam sekoja jaunas konstitūcijas pieņemšana 2014. gada janvārī bija svarīgi demokrātiski pasākumi. Marokā sarežģīto politisko apstākļu dēļ saistības, kuras paredzētas 2011. gada konstitucionālajā reformā, tika īstenotas ierobežotā apmērā. Ēģiptē pēc tautas demonstrācijām un bruņoto spēku izteiktā ultimāta tika gāzts prezidents Mohameds Morsi un viņa vietā iecelts pagaidu prezidents. Lībija joprojām saskaras ar nopietnām drošības problēmām, kas ietekmē gan vietējas norises, gan visu Ziemeļāfrikas reģionu (piem., Sāhelas un Mali krīze). Libānas (kur ir apstiprināta jauna valdība) un Jordānijas cīņa ar Sīrijas pilsoņkara ietekmi uz šo valstu politisko, ekonomisko un sociālo sistēmu nopietni apdraud to spēju īstenot politiskās un strukturālās reformas. ASV atkārtoti centās veicināt miera panākšanu starp izraēliešiem un palestīniešiem, atsākot jūlijā sarunas ar mērķi deviņos mēnešos vienoties par visiem galīgā statusa jautājumiem. Lai gan dažās EKP austrumu valstīs demokrātiskās struktūras nostiprinās, plašas reformas reizēm nav īstenotas vai to īstenošana kavēta likumīgu politisko vai ekonomisko interešu dēļ. Moldova un Gruzija ir pabeigušas sarunas un parafējušas asociācijas nolīgumu, kas ietver padziļinātu un visaptverošu brīvās tirdzniecības zonu (AA/DCFTA), guvušas panākumus politikas un tiesu sistēmas reformās un turpinājušas reformas, lai sagatavotos AA/DCFTA nolīgumu īstenošanai. Tomēr politiskā krīze Moldovā 2013. gada sākumā norādīja uz dažu valsts iestāžu likumīgo interešu neaizsargātību, konstitucionālās kontroles sistēmas ierobežojumiem un vēl aizvien nestabilajiem reformas sasniegumiem. Vēlēšanas Gruzijā 2013. gada rudenī iezīmēja tās otro demokrātisko varas maiņu pēdējos 18 mēnešos un būtisku konstitucionālo pāreju no pusprezidentālas sistēmas uz parlamentāru sistēmu. Armēnijā 2013. gada februārī notika prezidenta vēlēšanas, un, neskatoties uz joprojām notiekošajiem pārkāpumiem, tika uzskatīts, ka kopumā tās ir labi organizētas un ir ievērotas pamatbrīvības. Armēnija bija risinājusi sarunas par AA/DCFTA nolīgumu, taču, pieņemot lēmumu par pievienošanos Eirāzijas muitas savienībai, neparafēja to. Ukrainas reformu process pilnībā apstājās pēc tam, kad tika apturēti sagatavošanas darbi asociācijas nolīguma parakstīšanai. Šī nolīguma sagatavošanas apturēšana izraisīja masveida pilsoniskos protestus (tā saukto “Eiromaidanu”), kuros tika atbalstīta politiskā asociācija un ekonomiskā integrācija ar ES. Azerbaidžānai jāveic turpmāki pasākumi pamattiesību un pamatbrīvību atbalstam. Baltkrievija nav pavirzījusies uz priekšu politisko reformu īstenošanā. Svarīgāko ieteikumu īstenošana atsevišķās valstīs 2013. gadā Armēnija reaģēja uz dažiem svarīgākajiem ieteikumiem. Tā izveidoja darba grupu, lai iesniegtu priekšlikumus, atbildot uz Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) /Demokrātisku iestāžu un cilvēktiesību biroja (ODIHR) ieteikumiem attiecībā uz vēlēšanām. Armēnija veica dažus pasākumus augsta līmeņa korupcijas novēršanai, taču Ētikas komisija joprojām reāli nedarbojās. Tā turpināja izstrādāt “giljotīnas programmu” tiesiskā regulējuma jomā, kas, kā plānots, samazinās administratīvo slogu un korupcijas iespējas. Armēnija izveidoja jaunu starpiestāžu komisiju cilvēktiesību aizsardzības nacionālās stratēģijas īstenošanai. Tā izdarīja grozījumus likumā par alternatīvo militāro dienestu un likumā par vīriešu un sieviešu līdztiesību un vienlīdzīgām iespējām. Valstī tika panākts neliels progress attiecībā uz reformām valsts pārvaldē, kā arī tika veikti daži pasākumi, lai reformētu tiesu sistēmu, veicinātu nozaru reformas un tuvinātu valsts normatīvos aktus ES acquis. Azerbaižāna reaģēja uz dažiem svarīgākajiem ieteikumiem. Tā daļēji atrisināja valsts finanšu pārvaldības jautājumus un veica korupcijas apkarošanas pasākumus. Gruzija reaģēja uz pašiem svarīgākajiem ieteikumiem, kuri tika sniegti pagājušā gada EKP progresa ziņojumā. Tā organizēja prezidenta vēlēšanas saskaņā ar starptautiskiem standartiem. Tā turpināja reformēt tiesu sistēmu un veicināja nozaru reformas un valsts normatīvo aktu tuvināšanu ES acquis. Tā aktīvi piedalījās Ženēvas apspriedēs un veica pasākumus, lai ar ES atbalstu uzlabotu valsts iekšienē pārvietoto personu (VIPP) dzīves apstākļus. Tā arī atkārtoti apņēmās reāli sadarboties ar saviem separātiskajiem reģioniem. Moldova reaģēja uz daudziem svarīgākajiem ieteikumiem, kuri tika iekļauti pagājušā gada EKP progresa ziņojumā. Tā pabeidza vīzu režīma liberalizācijas rīcības plāna īstenošanu, pavirzīja uz priekšu tiesu sistēmas un tiesībaizsardzības sistēmas reformas, sāka pārstrukturēt pretkorupcijas sistēmu, paātrināja cilvēktiesību rīcības plāna un romu atbalsta rīcības plāna īstenošanu, turpināja dialogu ar Tiraspoli un turpināja risināt jautājumus saistībā ar normatīvajām un nozaru reformām. Ukraina daļēji reaģēja uz dažiem pēdējā progresa ziņojumā iekļautajiem ieteikumiem attiecībā uz vēlēšanu likumu un praksi, kā arī tiesu sistēmu, bet lēmums apturēt sagatavošanas darbus AA/DCFTA nolīguma parakstīšanai apstādināja reformu procesu. Politisko notikumu dēļ Ēģipte nereaģēja uz svarīgākajiem ieteikumiem, kuri tika iekļauti pagājušā gada EKP progresa ziņojumā, izņemot vienīgi to, ka tā parakstīja Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem. Tāpēc lielākā daļa ieteikumu joprojām ir spēkā. Izraēla reaģēja uz dažiem pagājušā gada ziņojumā definētajiem svarīgākajiem ieteikumiem. Tika parakstīta reģionālā konvencija par Eiropas izcelsmes noteikumiem un visaptverošs ES un Izraēlas civilās aviācijas nolīgums, kā arī stājās spēkā ACAA. Jordānija reaģēja uz vairākiem svarīgiem ieteikumiem, kuri tika iekļauti pagājušā gada EKP progresa ziņojumā, proti, pieņēma korupcijas novēršanas stratēģiju un ratificēja Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem. Libāna reaģēja uz vairākiem ieteikumiem, kuri tika iekļauti 2012. gada EKP progresa ziņojumā, tostarp nedaudz pavirzījās uz priekšu ACAA sarunās un sagatavoja tiesību aktus par publisko iepirkumu, korupcijas apkarošanu un migrējošajiem darba ņēmējiem. Taču parlaments minētos tiesību aktus nepieņēma. Maroka reaģēja uz lielāko daļu svarīgāko ieteikumu. Ministru komiteja apstiprināja valdības plānu dzimumu līdztiesības jomā un likumprojektu, ar ko izveido dzimumu līdztiesības un diskriminācijas apkarošanas iestādi (APALD). Virzība notika arī korupcijas apkarošanas sistēmas ietvaros (piem., tika noteikts attiecīgās iestādes statuss). Tika publicēta valsts tieslietu reformu harta un sagatavoti divi ar to saistīti pamatlikumi. Turklāt sākās sarunas par DCFTA nolīgumiem un turpinājās sagatavošanas darbi saistībā ar ACAA nolīgumu. Palestīna. Palestīniešu pašpārvalde parakstīja reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem, tādējādi īstenojot vienu no pagājušā gada EKP progresa ziņojumā iekļautajiem ieteikumiem. Tomēr uz lielāko daļu svarīgāko ieteikumu, kuri sniegti ziņojumā, vēl ir jāreaģē un tie joprojām ir spēkā. Tunisija pārsvarā reaģēja uz ieteikumiem, kuri attiecas uz demokrātijas nostiprināšanu (pieņēma konstitūciju un izstrādāja tiesisko regulējumu attiecībā uz spīdzināšanas novēršanu, plašsaziņas līdzekļiem, tiesu sistēmas neatkarību, pretkorupcijas pasākumiem un pārejas perioda tiesisko kārtību) un sagatavošanos nākamajām vēlēšanām (iecēla neatkarīgas augstākās vēlēšanu instances locekļus). Attiecībā uz šīs valsts divpusējām saistībām Tunisija panāca virzību mobilitātes partnerības jomā. Tunisija arī parakstīja reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem. Augstā pārstāve, Komisija un ES delegācijas partnervalstīs veica pastiprinātus pasākumus, lai informētu par šo politiku partnervalstis un sabiedrību. Saistībā ar Austrumu partnerību ES 2013. gadā sāka “pārredzamības stratēģijas” īstenošanu. Šī stratēģija ir paredzēta, lai nodrošinātu, ka tie, kurus ietekmēs Austrumu partnerība un kuri izmantos tās sniegtās priekšrocības, būtu pienācīgi informēti ne tikai par gaidāmajām ilgtermiņa priekšrocībām, bet arī par konkrētām pārmaiņām, kuras šī politika izraisīs viņu valstīs. Eiropas kaimiņattiecību informācijas centra tīmekļa portāls (www.enpi-info.eu), kas ir jau izstrādāts tiešsaistes resurss, aptver visas EKP valstis un sniedz jaunāko informāciju četrās valodās par sadarbības projektiem EKP valstīs. Kaimiņattiecību informācijas centrs ir viens no Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumenta (EKPI) reģionālās saziņas programmas (2011.–2013. gadam) komponentiem. Šī programma aptver arī žurnālistu apmācību un tīklu, studentu konferences, plašsaziņas līdzekļu uzraudzību un sabiedriskās domas apsekojumus par EKP jomu. ES saziņas galvenais vēstījums ir šāds: EKP palīdz Eiropai un tās kaimiņvalstīm kļūt labākām, drošākām un turīgākām un uzlabo cilvēku dzīvi, sekmējot demokrātiskas, atklātas un vienlīdzīgas sabiedrības veidošanos, nodrošinot lielāku pārticību un veidojot sadarbības tīklus starp ES un kaimiņvalstīm. ES arī uzsver, ka EKP sniedz priekšrocības visiem, tostarp ieinteresētām personām, kuras nedzīvo kaimiņvalstīs. EKP pamatā ir līdzatbildība un savstarpēja atbildība. Piemēram, asociācijas nolīgumi un DCFTA nolīgumi ar partnervalstīm nodrošina iespējas un priekšrocības arī kaimiņvalstu kaimiņiem. Sadarbība un tīklu veidošana neapstājas pie EKP partnervalstu robežām, bet sniedzas ārpus tām. Tā ir iekļaujoša politika. Taču ES ir jārisina jautājums, kā labāk izskaidrot tās iniciatīvu konkrētās priekšrocības. ES būs jānodrošina, lai sāktās sarunas noritētu ātri un nolīgumi varētu stāties spēkā, tiklīdz iespējams, sniedzot reālas priekšrocības. Vienlaikus ES un dalībvalstīm jānodrošina, lai šī politika arī turpmāk tiktu uztverta labvēlīgi un atbilstu partnervalstu vajadzībām. Atsevišķās jomās, kurās dalībvalstīm ir nozīmīga politikas kompetence, ES vēl ciešāk jāsadarbojas ar savām dalībvalstīm, lai īstenotu saistības pret partnervalstīm. 2.1. Padziļināta un ilgtspējīga demokrātija Neskatoties uz veiktajiem pasākumiem un uzlabojumiem dažās jomās, kopējā situācija 2013. gadā bija samērā pretrunīga, atklājot dažas satraucošas tendences. Gruzijā, Moldovā, Marokā un Tunisijā iestādes izrādīja skaidru apņemšanos veikt reformas. Notikumi, kuri gada laikā risinājās Ēģiptē, ir atklājuši tos riskus un šķēršļus, ar kuriem var saskarties pārejā uz demokrātiju, ja process tiek vadīts neiekļaujošā un vienpusējā veidā. 2013. gadā tikai dažās kaimiņvalstīs notika vēlēšanas. Prezidenta vēlēšanas Gruzijā un, mazākā mērā, Armēnijā bija patiesi demokrātiskas vēlēšanas, savukārt Azerbaidžānā prezidenta vēlēšanas ne gluži atbilda starptautiskiem standartiem. Ēģiptē 2014. gada janvārī notika konstitucionāls referendums. Vēlēšanu kampaņas laikā vēlētāju aktivitāte bija samērā zema, kā arī tika ierobežota opozīcija. Pamatbrīvības dažās kaimiņvalstīs ir apdraudētas, taču progress attieksmē pret minoritātēm, piemēram, Moldovā, un jaunas konstitūcijas pieņemšana Tunisijā 2014. gada janvārī nodrošina šajās valstīs tiesiskuma un attiecīgi arī demokrātijas un pamatbrīvību ievērošanu. Vairākās valstīs uzlabojumi nav veikti un ir saglabājušies pulcēšanās un biedrošanās brīvības ierobežojumi. Ēģiptē 2013. gadā, drošības spēkiem izklīdinot protestētājus, gāja bojā vairāk nekā 1300 cilvēku, kā arī tika pieņemts jauns likums, kas ierobežo pulcēšanās brīvību, bet likumprojektā par biedrībām tika iekļauti ierobežojoši noteikumi. Tas viss būs jāsaskaņo ar nesen pieņemto konstitūciju. Armēnijā tiesībsargs uzsvēra to, ka nav iespējams ierosināt lietu pret policijas darbiniekiem, kuri ir bijuši vardarbīgi pret miermīlīgiem protestētājiem, un ka tiek ierobežotas darba un arodbiedrību tiesības. Azerbaidžānā atbilstoši jaunajam kriminālkodeksam par “likumīgi aizliegtu pulcēšanos” tagad var piespriest divu gadu cietumsodu. Alžīrijā likumā par biedrībām ir iekļauti problemātiski noteikumi, kā arī šā likuma īstenošana joprojām ir ļoti pretrunīga. Savukārt Izraēla ir saglabājusi ierobežojumus attiecībā uz pulcēšanās brīvību. Palestīnā likumprojekts varētu sarežģīt arodbiedrību situāciju Gazas joslā. Ierobežojot biedrošanās brīvību, tiek ietekmēta kolektīvo tiesību aizsardzība un veicināšana. Ukrainā 2013. gadā un 2014. gada sākumā aizvien biežāk parādījās ziņojumi par policijas mēģinājumiem iebiedēt žurnālistus. Moldovā un Gruzijā bija vērojamas dažas pozitīvas pārmaiņas. Tunisijā ar aktīvistiem saistītie simboliskie gadījumi pierādīja, ka, neskatoties uz būtiskām un pozitīvām pārmaiņām, vārda brīvība joprojām nav garantēta. Līdzīgi gadījumi bija vērojami arī Marokā. Baltkrievijā situācija attiecībā uz cilvēktiesību atbalstu, tiesiskumu un demokrātijas principiem joprojām ir problemātiska. Visā reģionā ir jāturpina reformēt tiesu sistēmas. Vairākās valstīs tiesu sistēmas neatkarība joprojām nav garantēta pilnā apjomā. Ēģiptē, kā arī Izraēlā, Libānā un Jordānijā, civiliedzīvotājus joprojām var tiesāt militārajās tiesās. Tomēr Gruzijā, Moldovā, Marokā un Ukrainā tiek veikta tiesu sistēmas reforma, lai stiprinātu tiesiskumu. Jaunās konstitūcijas pieņemšana Tunisijā 2014. gada janvārī arī izveido priekšnoteikumus pilnvaru nošķiršanai un tiesiskumam. Visu kaimiņvalstu ieslodzījuma vietās dažādā mērā pastāv spīdzināšana un nežēlīga izturēšanās. Taču pirmais un ļoti simboliskais pasākums, par kuru balsoja Tunisijas Konstitucionālā asambleja pēc savas darbības atjaunošanas 2013. gada oktobrī, bija valsts mehānisma izveide spīdzināšanas novēršanai. Zināms progress tika panākts cīņā pret korupciju Moldovas, Ukrainas, Gruzijas un Marokas tiesiskajā regulējumā, kas joprojām vēl ir jāīsteno. Citās valstīs, piemēram, Libānā, Armēnijā un Azerbaidžānā, joprojām nav spēcīgu un efektīvu pretkorupcijas iestāžu un mehānismu. Visu kaimiņvalstu kopīga problēma ir nepieciešamība veikt policijas reformu, lai atjaunotu sabiedrības uzticēšanos un atbildību. Vairākās valstīs joprojām netiek ievērotas cilvēktiesības ieslodzījuma vietās vai policijā un armijā. Kaimiņvalstīs pastāvīgi ir vērojamas sociālās šķelšanās pazīmes, kuras liecina par diskrimināciju pret sievietēm un minoritātēm. Ar dzimumu saistīta vardarbība un diskriminācija seksuālās orientācijas dēļ pret lesbiešu, geju, biseksuāļu, transpersonu un interseksuāļu (LGBTI) kopienu raisa aizvien lielākas bažas. Vienīgais izņēmums ir Izraēla, kur nav vērojama ar seksuālo orientāciju saistīta tiesiskā diskriminācija. Vairumā kaimiņvalstu netiek ievērotas to personu tiesības, kuras pieder pie minoritātēm. Par šādu cilvēku atstumšanu liecina gan augoša vardarbība un pret minoritātēm vērsti, naidīgi politiķu izteikumi Armēnijā, Ukrainā, Palestīnā un Izraēlā, gan sektu vardarbība visā 2013. gada garumā Ēģiptē. Diskriminācija un vardarbība pret bērniem tiek lielā mērā ignorēta, lai gan tā ir problēma daudzās kaimiņvalstīs, it īpaši tajās, kurās ir konflikti vai krīze. Aizvien vairāk ir tādu bērnu, kuri pamet skolu vai kuriem nav pieejama izglītība, un kuri tādējādi zaudē nākotnes iespējas. Šī tendence vēl vairāk saasina pašreizējo problēmu, ka liels skaits jauniešu saskaras ar daudziem šķēršļiem attiecībā uz vienlīdzīgu piekļuvi pienācīgām nodarbinātības iespējām un iztikas līdzekļiem. 2.2. Atbalsts pilsoniskajai sabiedrībai Vēlmi īstenot reformas nevar uzspiest no ārpuses, tā ir sabiedrība, kurai ir jāvēlas reformas. Tiešā saziņā ar cilvēkiem, nodrošinot pilsoņiem ceļošanas un mācību iespējas (pat vienpusēji), veicinot sadarbības tīklu veidošanu starp kopienām (uzņēmējdarbības, pētniecības, universitāšu, mākslas, kultūras u. c. jomās) un atbalstot pilsonisko sabiedrību, ES politika var būt katalizators šajā procesā. Pārskatītajā EKP ir noteikta ES apņemšanās EKP reģionos veidot stipru partnerību ar sabiedrību, kā arī būtiski stiprināt ES rīcībā esošos instrumentus, lai sadarbotos ar pilsonisko sabiedrību un sniegtu tai atbalstu. Kaimiņvalstīs apspriešanās ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām ir kļuvusi par ES sadarbības strukturālu elementu. Ar pilsonisko sabiedrību regulāri tiek apspriesti jautājumi par politikas elementiem un darbībām saistībā ar ES finansiālā atbalsta sagatavošanu un plānošanu. Pilsoniskās sabiedrības foruma nacionālās platformas Austrumu partnerības valstīs nodrošina unikālu iespēju pilsoniskās sabiedrības organizācijām apspriest Austrumu partnerības prioritātes un sniedz informāciju par to, kā demokrātijas, labas pārvaldības un ekonomikas attīstības jomā tiek īstenotas reformas, par ko tās kopīgi vienojušās. Vairākās dienvidu kaimiņvalstīs pilsoniskajai sabiedrībai ir svarīga nozīme ES finansēto sociālo programmu īstenošanā (izglītojošas programmas, bērnu aprūpe, dzimumu līdztiesība u. c.). Ir veikti arī pasākumi, lai reģionālā līmenī sāktu strukturētu dialogu starp pilsonisko sabiedrību, iestādēm un ES. ES delegācijas EKP valstīs 2014. gadā izstrādās valstu ceļvežus sadarbībai ar pilsonisko sabiedrību. Ceļvežu mērķis būs izstrādāt kopēju stratēģisku sistēmu ES delegāciju un dalībvalstu sadarbībai ar pilsonisko sabiedrību valsts līmenī. ES arī turpinās stiprināt savu tiešo atbalstu pilsoniskajai sabiedrībai un sociālajiem partneriem, lai nodrošinātu pilsoņiem iespēju darīt zināmu, kas viņus satrauc, piedalīties politikas veidošanā un saukt pie atbildības valdību. 2.3. Ilgtspējīga ekonomikas un sociālā attīstība Gan austrumu, gan dienvidu kaimiņvalstīs ekonomikas vidē joprojām ir daudz problēmu. Vairumā partnervalstu ekonomikas izaugsme bija nepietiekama ne tikai tādēļ, ka eurozonā bija vērojama recesija un Krievijā bija vāja izaugsme, bet arī tādēļ, ka netika pienācīgi īstenotas strukturālās reformas. ES ir turpinājusi stiprināt makroekonomiskos dialogus ar visām austrumu un dienvidu kaimiņvalstīm, izņemot Lībiju un Sīriju. Šie dialogi ir lietderīgi, lai varētu atklāti apmainīties ar viedokļiem par vietējās ekonomikas un finanšu attīstību gan partnervalstīs, gan ES, par politikas problēmām, ar kurām saskaras kaimiņvalstis, un par ES un tās kaimiņvalstu sadarbību. Tie ir arī lietderīgi, lai pārskatītu to ekonomikas reformas prioritāšu īstenošanu, kuras izvirzītas EKP asociācijas programmās un rīcības plānos. Papildus makroekonomikas dialogiem Komisija veic pārrunas par ekonomikas politiku ar partnervalstīm, kuras saņem ES makrofinansiālo palīdzību (MFP). MFP ir paredzēta, lai finansiāli atbalstītu partnervalstis, palīdzot tām novērst makroekonomisko nelīdzsvarotību un īstenot uz izaugsmi orientētas strukturālas reformas. Papildus jau izstrādātajām programmām, kuras paredzētas Gruzijai un Ukrainai, ES 2013. gadā sagatavoja jaunas programmas Jordānijai un Tunisijai. Ukrainai 2013. gadā neizmaksāja ar MFP saistītos maksājumus, jo šī valsts nav noslēgusi vienošanos ar SVF. Armēnija iesniedza prasību saistībā ar MFP programmu 2013. gada februārī, un Komisija pašlaik apsver priekšlikumu. Tā kā ekonomikas atveseļošanās nenotiek strauji un netiek veiktas strukturālas reformas un uzņēmējdarbības un investīciju vides uzlabojumi, joprojām ir nopietnas sociālekonomiskas problēmas. Augsts bezdarbs vēl aizvien ir īpaša problēma dienvidu kaimiņvalstīs, kur arī algas ienākumi ir saglabājušies nemainīgi vai kritušies reālā izteiksmē. Vairumā EKP partnervalstu, it īpaši lauku apvidos, lielu daļu iedzīvotāju ietekmē arī nabadzība. Tā sevišķi skar bērnus, kuri ir īpaši neaizsargāti. ES ir turpinājusi atbalstīt pasākumus, lai uzlabotu sociālo aizsardzību, samazinātu nabadzību un izveidotu darbavietas. ES sadarbībā ar EKP partnervalstīm jau ilgstoši uzsver, ka ir jāattīsta privātais sektors, kas ir svarīgs nosacījums iekļaujošai ekonomikas izaugsmei un darbavietu izveidošanai. Labāku pārvaldību un demokrātiju var atbalstīt, attīstot aktīvu privāto sektoru, it īpaši veicinot mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) darbību. Spēcīgāks privātais sektors, veidojot sabiedrības vidusšķiru, stiprina arī demokrātiskās reformas. Ir konstatēts, ka gan austrumu, gan dienvidu EKP valstīs galvenais šķērslis investīciju un uzņēmējdarbības attīstībai ir korupcija. Ir svarīgi nošķirt privāto sektoru un ekonomiskos ieguvumus no likumīgām interesēm un politiskiem amatiem, kā arī uzlabot tiesas pieejamību, ja ir jāattīsta ekonomiskā aktivitāte, investīcijas un uzņēmējdarbība, lai izveidotu nepieciešamās darbavietas. ES ar vairākām politiskajām iniciatīvām un finansiālo palīdzību atbalsta iekļaujošas ekonomikas attīstību, it īpaši privātā sektora attīstību, nodarbinātību (attīstot MVU), infrastruktūras attīstību, praktisko apmācību un uzņēmējdarbību. DCFTA nolīgumi, par kuriem ir notikušas vai notiek sarunas ar vairākām EKP partnervalstīm, var ne tikai liberalizēt tirdzniecību, bet arī kopumā būtiski uzlabot pārredzamību un tiesisko regulējumu. Ar partnervalstīm saskaņotie EKP rīcības plāni paredz nopietnu darbu tādās jomās kā uzņēmējdarbības politika un tehniskie noteikumi un standarti. Dienvidu kaimiņvalstīs Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu rūpnieciskā sadarbība jau ilgu laiku ir nodrošinājusi pamatu uzņēmējdarbības politikas attīstībai, pamatojoties uz Eiropas un Vidusjūras reģiona uzņēmējdarbības hartu, kas pašlaik tiek izvērtēta un pārskatīta, lai tajā iekļautu arī Eiropas Mazās uzņēmējdarbības akta “Small Business Act” (SBA)[6] komponentus. Vairākas EKP partnervalstis ir pieņēmušas atsauces dokumentus, kuru pamatā ir SBA, lai stimulētu uzņēmējdarbību un labvēlīgus uzņēmējdarbības apstākļus, tādējādi veicinot izaugsmi un darbavietu izveidošanu. Austrumu partnerības reģionā pirmo SBA novērtējumu pabeidza 2012. gadā. Partnervalstis atzina sniegtos ieteikumus par ļoti lietderīgiem, un lielākā daļa valstu pašlaik tos īsteno. Otrs novērtējums – saistībā ar īstenošanas progresa uzraudzību – sāksies 2014. gada pirmajā pusē. 2.4. Tirdzniecības sakaru nostiprināšana Gandrīz visām EKP partnervalstīm ES joprojām ir galvenā tirdzniecība partnere. Tika pabeigta asociācijas nolīgumu, kuros ietverti DCFTA nolīgumi, izstrāde starp ES un Moldovu, Gruziju un Armēniju (tā kā Armēnija ir pievienojusies Eirāzijas muitas savienībai, attiecīgo ES un Armēnijas nolīgumu nevar parakstīt). Ukraina nolēma apturēt sagatavošanos asociācijas nolīguma/DCFTA parakstīšanai, paužot bažas par šā nolīguma iespējamo ietekmi uz tās ekonomiku un ekonomiskajām attiecībām ar Krieviju. Dienvidos Maroka sāka sarunas par DCFTA. Tunisijā sagatavošanās noritēja veiksmīgi, taču politiskā nenoteiktība aizkavēja sarunu sākumu. Jordānija turpināja sagatavošanos, kas arī ir krietni pavirzījusies uz priekšu. Dialoga par DCFTA ietvaros pirmā apspriede ar Ēģipti notika 2013. gada jūnijā, taču pēc vasarā notikušajiem politiskajiem nemieriem un valdības maiņas turpmāks progress 2013. gadā vairs netika panākts. Dažās partnervalstīs bija vērojams progress saistībā ar nolīgumiem par rūpniecisko izstrādājumu atbilstības novērtēšanu un atzīšanu (ACAA). ACAA ar Izraēlu stājās spēkā 2013. gada janvārī. Citās Vidusjūras dienvidu reģiona partnervalstīs ar atšķirīgiem panākumiem turpinājās līdzīgu nolīgumu sagatavošana. Šie nolīgumi ir iedarbīgi instrumenti, kuri sekmē ekonomisku integrāciju ar ES. Partnervalstis sadarbībā ar to standartizācijas, akreditācijas, atbilstības novērtēšanas, metroloģijas un tirgus uzraudzības struktūrām pielāgo savus tiesību aktus un standartus ES acquis prioritārajās rūpniecības nozarēs, kurās ir izstrādāti ES tiesību akti. Konkrētās, pašu izvēlētās nozarēs partnervalstis var tirgoties ar ES atbilstoši tādiem pašiem nosacījumiem, ar kādiem ES dalībvalstis tirgojas viena ar otru. 2.5. Migrācija un mobilitāte 2013. gadā bija vērojamas būtiskas norises, sadarbojoties brīvības, drošības un tiesiskuma jomā, it īpaši saistībā ar mobilitāti un migrāciju. Ukraina un Moldova turpināja izmantot Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānus (VRLRP) kā padziļinātas un strukturālas reformas instrumentus, lai paplašinātu brīvības, drošības un tiesiskuma jomu, un VRLRP īstenošanā abas valstis panāca ievērojamu progresu. Eiropas Parlaments piekrita Komisijas priekšlikumam pārcelt Moldovu uz pozitīvo sarakstu atbilstoši Regulai 539/2001 un piešķirt Moldovas pilsoņiem, kuri ir biometrisko pasu turētāji, tiesības ceļot uz Šengenas zonu bez vīzām, un Padome 2014. gada martā šo priekšlikumu apstiprināja. Tas ir svarīgs notikums, kas veicinās iedzīvotāju savstarpējos kontaktus un dos pozitīvu impulsu pārējām Austrumu partnerības valstīm. Pēc tam, kad Gruzija februārī iesniedza VRLRP, tā ir guvusi ļoti labus panākumus pirmā posma kritēriju īstenošanā. ES un Azerbaidžānas nolīgums par vīzu atvieglotu izsniegšanu tika parakstīts Viļņas samitā novembrī, bet ES un Azerbaidžānas mobilitātes partnerība — decembrī. ES un Azerbaidžānas atpakaļuzņemšanas nolīgums tika parafēts 2013. gada jūlijā. Pēc Austrumu partnerības samita Viļņā tika sāktas ES un Baltkrievijas sarunas par vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem. Svarīgi panākumi gūti arī dienvidu kaimiņvalstīs. Mobilitātes partnerība starp ES un Maroku — pirmā ar EKP dienvidu partnervalsti — tika parakstīta jūnijā, bet mobilitātes partnerība ar Tunisiju — 2014. gada 3. martā. Tagad ir jāīsteno mobilitātes partnerībās paredzētie projekti. Decembrī tika sāktas sarunas par mobilitātes partnerību arī ar Jordāniju. Pēc traģiskā notikuma, kad pie Lampedūzas krastiem nogrima migrantu kuģis, Komisija iesniedza vairākus priekšlikumus[7], kuri decembrī tika apspriesti Eiropadomē[8], ar mērķi rosināt rīcību ES līmenī, lai novērstu to, ka migranti zaudē dzīvību Vidusjūras reģionā. Dienvidu partnervalstīs tika gūti labi panākumi sociālā nodrošinājuma koordinācijas jomā attiecībā uz darbaspēka mobilitāti. Ar Maroku un Izraēlu tika pabeigtas tehniskās apspriedes par asociācijas nolīgumu noteikumu īstenošanu. Ar Alžīriju un Tunisiju ir jāturpina tehniskās informācijas apmaiņa. 2.6. Finansiālais atbalsts ES finansiālais atbalsts ir būtisks, lai palīdzētu partnervalstīm īstenot mērķus un reformu programmas, par ko tās kopīgi vienojušās. No 2007. gada līdz 2013. gadam partnervalstis saņēma ievērojami lielākus finanšu resursus, nekā bija plānots sākotnēji. Kopumā partnervalstis ir saņēmušas vairāk nekā 13 miljardus euro. Šajā summā ir iekļauts papildu atbalsts 2,6 miljardu euro apmērā, kas tika piesaistīts, lai cita starpā reaģētu uz Austrumu partnerības izveidi 2009. gadā, arābu revolūcijām 2011. gadā un Palestīnas un Sīrijas pastāvīgajām vajadzībām. 2013. gadā vien palīdzība EKP partnervalstīm no Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumenta (EKPI) bija 2,56 miljardi euro, sasniedzot augstāko līmeni visā septiņu gadu periodā. Daļa no šīs summas bija uz iniciatīvu balstīts papildu atbalsts (saskaņā ar programmu partnerības, reformu un iekļaujošas izaugsmes atbalstam (SPRING) un Austrumu partnerības integrācijas un sadarbības programmu) tām valstīm, kuras visnopietnāk apņēmušās veikt reformas un gūst labus panākumus padziļinātas un ilgtspējīgas demokrātijas jomā. ES nodrošināja ievērojamus resursus arī ar starptautisku finanšu iestāžu, īpaši EIB un ERAB, starpniecību, un it īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. ES 2013. gadā atbilstoši tās modernizētajai daudzgadu finanšu shēmai 2014.–2020. gadam ir pabeigusi savu finanšu instrumentu, tostarp Eiropas kaimiņattiecību instrumenta, vispārējo pārskatīšanu. Izmantojot šo jauno instrumentu, ES var sniegt atbalstu kaimiņvalstīm ātrāk un elastīgāk, nodrošinot lielāku diferenciāciju un stimulus. Neraugoties uz finanšu krīzi un ES budžeta kopējo samazinājumu, EKI paredzētais finansējuma līmenis sasniedz 15,4 miljardus euro, apliecinot to, ka ES šim reģionam piešķir prioritāti. EKI nodrošinās lielāko daļu finansējuma 16 EKP partnervalstīm. Tas nodrošina lielāku saskaņotību starp politiku un finansiālo palīdzību, kā arī paredz mehānismus uz iniciatīvu balstītas pieejas piemērošanai, lai partnervalstīs veicinātu reformu attīstību. Tas nodrošinās atbalstu ar divpusēju, starpvalstu un pārrobežu sadarbības programmu palīdzību. 2.7. Nozaru sadarbība EKP ar nozaru politikas starpniecību nodrošina partnervalstīm daudzas ļoti konkrētas iespējas. Tās attiecas uz plašu jautājumu loku. Pamatojoties uz konverģenci ar ES normatīviem un standartiem, nozaru politikas dialogs un regulatīvā sadarbība ir EKP pamatelementi, ar ko ES politika tiek praktiski piemērota kaimiņvalstīs. Nozaru politika atbalsta reformas, kuru mērķis ir nodrošināt iestāžu labu pārvaldību un sociālo pakalpojumu pieejamību visiem iedzīvotājiem, palīdzot nodrošināt piemērotus apstākļus iekļaujošai ekonomikas izaugsmei un darbavietu izveidošanai. EKP valstīs bija vērojama intensīva politiskā aktivitāte, kas noteica tālāko virzību enerģētikas un transporta jomā. Enerģētikas kopienas līgums joprojām ir galvenais pamats sadarbībai ar austrumu partnervalstīm. Tās Ministru padome nolēma līdz 2026. gadam paplašināt līgumu un atzinīgi novērtēja Gruzijas pieteikumu pilntiesīgai dalībai. Tika saskaņots svarīgāko enerģētikas infrastruktūras projektu saraksts. “Shah Deniz II” konsorcija 2013. gada decembrī pieņemtais galīgais lēmums par ieguldījumiem bija būtisks solis, lai virzītu Dienvidu gāzes koridora projektu. Jūnijā tika parakstīts visaptverošs ES un Izraēlas gaisa satiksmes pakalpojumu nolīgums. ES un Ukrainas visaptveroša gaisa satiksmes pakalpojumu nolīguma parafēšana notika vienlaicīgi ar Viļņas samitu, bet ar Azerbaidžānu un Tunisiju notiek sarunas. Vairākas partnervalstis veica starpministriju darbu saistībā ar klimata pārmaiņām, arī Jordānija, kas pieņēma integrētu klimata pārmaiņu politiku. ES sāka reģionālos tehniskās palīdzības projektus (Clima East un Clima South). Tie ir projekti, kas atbalsta visus partnervalstu pasākumus, lai nodrošinātu pāreju uz zema oglekļa emisijas līmeņa attīstību un noturību pret klimata pārmaiņām. Turpmāka politiska sadarbība būs vajadzīga arī sarunās par jaunu starptautisku nolīgumu klimata jomā, kuru noslēgs Parīzē 2015. gadā. Visas partnervalstis ļoti aktīvi iesaistās EKP vides reģionālajos projektos, sekmējot reālu progresu virzībā uz resursu izmantošanas ziņā efektīvu ekonomisko attīstību un citiem nozares politikas mērķiem. Trešajā Austrumu partnerības samitā Viļņā tika atzīta vides prioritāte un tika panākta vienošanās turpināt normatīvo aktu tuvināšanas un politikas konverģences procesu. Piecas EKP valstis ir nolēmušas uzlabot sadarbību ar Eiropas Vides aģentūru, un 2014. gada maijā ir paredzēta Savienības Vidusjūrai ministru sanāksme par vides un klimata pārmaiņām. Zināšanu un inovācijas kopīgās telpas izveide, kas tiek īstenota kopā ar partnervalstīm, ir pavirzījusies uz priekšu un ciešāk saliedējusi ES un partnervalstis, pateicoties politiskajam dialogam, nacionālo un reģionālo spēju veidošanai, sadarbībai pētniecības un inovācijas jomā un augošai pētnieku mobilitātei. Austrumu partnerības ietvaros tika izveidota jauna, specializēta Pētniecības un inovācijas darba grupa, savukārt Savienības Vidusjūrai ietvaros turpinājās sadarbība ar dienvidu kaimiņvalstīm, ko nodrošināja Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu sadarbības pētniecības un tehnoloģiju attīstības jomā Uzraudzības komiteja. Armēnija, Izraēla un Moldova oficiāli izteica vēlmi iesaistīties ES pētniecības un inovācijas programmā “Apvārsnis 2020”, lai visā pilnībā varētu izmantot ES līdz šim lielākās pētniecības programmas piedāvātās iespējas. Sarunas ar Izraēlu par iesaistīšanos programmā tika pabeigtas 2013. gada decembrī, savukārt oficiālas sarunas ar Moldovu sākās 2014. gada janvārī. Izglītība, jaunatne un kultūra joprojām ir viens no ES un EKP partnervalstu sadarbības aspektiem. Programmas “Erasmus Mundus” ietvaros studentu un akadēmiskā personāla apmaiņā tika iesaistītas 3175 personas. Tā kā tika izstrādāta īpaši studentiem no Vidusjūras dienvidu reģiona partnervalstīm paredzēta programma, 2013. gadā bija līdz šim lielākais to studentu skaits no šīm valstīm, kuri saņēma stipendiju zinātniskā grāda iegūšanai ES. Austrumu partnerības dialoga ietvaros Erevānā notikušajā izglītības ministru sesijā tika uzsvērti iepriekšējo akadēmiskās sadarbības programmu sasniegumi un tika apstiprināti jaunās programmas “Erasmus+” mērķi. Vairāk nekā 9600 jauniešu un jaunatnes darbinieku no kaimiņvalstīm un 710 brīvprātīgie varēja iesaistīties programmā “Jaunatne darbībā”. Pirmajā Austrumu partnerības ministru konferencē, kas veltīta kultūras jautājumiem, vēlreiz tika apstiprināta kultūras nozīme humānajā un sociālekonomiskajā attīstībā. Eiropas kaimiņattiecību politikas lauksaimniecības un lauku attīstības programmā (ENPARD), ko ietver ES apņemšanās veicināt izaugsmi un stabilitāti kaimiņvalstīs, ir atzīta lauksaimniecības lielā nozīme saistībā ar pārtikas drošumu, ilgtspējīgu attīstību un darbavietu izveidošanu lauku apvidos. ENPARD paredz politikas veidošanas līdzdalības metodes izmantošanu. Programma palīdz risināt plašākas problēmas, ar kurām saskaras EKP valstis, taču tai būs vajadzīgs ilgstošs politisks atbalsts, ja to īstenos praksē. Marokā, Alžīrijā un Tunisijā ENPARD īstenošana sāksies 2014. gadā. Austrumu partnerības dialoga Lauksaimniecības un lauku attīstības darba grupas pirmā sanāksme notika 2013. gada maijā, bet otrā — 2014. gada janvārī. Austrumu partnerības ministru sanāksme, kas veltīta lauksaimniecības un attīstības jautājumiem saistībā ar ENPARD īstenošanu, notika Kišiņevā 2014. gada janvārī. Sadarbība veselības jomā ar dienvidu kaimiņvalstīm tika stiprināta, cita starpā dienvidu kaimiņvalstīs sākot Vidusjūras reģiona Epidemioloģisko intervences pasākumu mācību programmu, savukārt austrumu kaimiņvalstis piedalījās HIV/AIDS ideju laboratorijas un pilsoniskās sabiedrības politikas foruma ES sanāksmēs. ES turpināja konstruktīvo sadarbību ar EKP Vidusjūras reģiona partnervalstīm integrētas jūrniecības politikas jomā un sāka visaptverošu dialogu ar austrumu partnervalstīm, konkrēti — ar Melnās jūras piekrastes valstīm. ES 2013. gadā pieņēma jaunas programmas atbilstoši daudzgadu finanšu shēmai 2014.–2020. gadam. Daudzas no šīm programmām ir pieejamas EKP partnervalstīm. ES atbilstoši nostiprinātajam EKP regulējumam turpina aktīvi aicināt partnervalstis iesaistīties ES programmās un aģentūrās. 2.8. Drošības nozares reforma un konfliktu risināšana ES atbalsta kādreizējo autoritāro režīmu drošības iestāžu reformu, lai tiktu izveidotas pārredzamākas, atbildīgākas un demokrātiski kontrolētas drošības nozares. ES jau ir iesaistījusies robežu pārvaldībā vairākās valstīs, uzraugot vai konsultējot/atbalstot misijas, gan austrumos (ES Robežu palīdzības misijā (EUBAM) Moldovā, Eiropas Savienības Pārraudzības misijā Gruzijā (EUMM Georgia)), gan dienvidos (EUBAM Lībijā, Eiropas Savienības Robežu palīdzības misijā Rafas šķērsošanas punktā (EUBAM Rafah), Eiropas Savienības Policijas misijā palestīniešu teritorijās (EUPOL COPPS)). Šīs misijas, kuras pārsvarā tiek īstenotas saskaņā ar KDAP, tiek papildinātas ar ilgtermiņa programmām, kuras paredzētas spēju veidošanai un institucionālo reformu nodrošināšanai. Dienvidos sadarbība jau tiek īstenota ar vairākām valstīm. Tunisijā Eiropas eksperti veica policijas salīdzinošu izvērtēšanu, un rezultātus ņems vērā, nosakot valsts stratēģiskās pamatnostādnes. ES arī atbalsta valsts drošības un stabilizācijas spēju attīstību Libānā. Austrumu partnervalstis tiek aicinātas reformēt drošības un tiesībaizsardzības nozares (arī policiju) un izveidot demokrātisku uzraudzību pār bruņotajiem un drošības spēkiem[9]. Moldovā reformas drošības un tiesībaizsardzības nozarēs tika sāktas 2013. gadā, bet no 2014. gada galvenās nozares, kurām tiks nodrošināts ES atbalsts saskaņā ar Eiropas kaimiņattiecību instrumentu (EKI), būs policija un robežu pārvaldība. Papildus Austrumu partnerības policijas sadarbības programmai 2013. gadā saskaņā ar Austrumu partnerības “daudzpusējās sadarbības” stratēģiju tika izveidota jauna darba grupa sadarbībai KDAP jomā. Darba grupa pievērsīs uzmanību KDAP jautājumiem, lai palīdzētu austrumu partnervalstīm uzlabot spējas un ieguldījumus KDAP misijās un operācijās un lai nodrošinātu informācijas apmaiņu starp Austrumu partnerības valstīm, dalībvalstīm un ES iestādēm. ES turpināja arī aktīvi iesaistīties starptautiskos konfliktu risināšanas forumos, piemēram, Ženēvas starptautiskajās apspriedēs un “5+2” sarunās, un nodrošināt pilnīgu atbalstu Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) vadītajai Minskas grupai. ES īpašais pārstāvis Dienvidkaukāzā un saistībā ar krīzi Gruzijā veicināja dialogu starp pusēm. Attiecībā uz Tuvo Austrumu miera procesu ES joprojām pilnībā atbalsta pašreizējās ASV vadītās tiešās pārrunas starp izraēliešiem un palestīniešiem un vairākos gadījumos ir apliecinājusi gatavību izmantot visus tās rīcībā esošos instrumentus, lai atbalstītu pušu vēlmi panākt visaptverošu vienošanos par visiem galīgā statusa jautājumiem. Padomes 2013. gada decembra secinājumos ES ārlietu ministri galīgā statusa nolīguma kontekstā vienojās abām pusēm nodrošināt bezprecedenta Eiropas politiskā, ekonomiskā un drošības atbalsta pasākumu kopumu. ES saglabāja atbalstu palestīniešu iestāžu izveidei un pārvaldei, privātā sektora attīstībai un humānai palīdzībai. ES saglabāja arī EUBAM Rafah misijas kapacitāti pārdislocēties uz Rafas robežšķērsošanas punktu, tiklīdz to atļaus politiskie un drošības apstākļi. 3. EKP austrumu un dienvidu dimensija 3.1. Austrumu partnerība ES sadarbība ar Austrumeiropas partnervalstīm — Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Gruziju, Moldovu un Ukrainu — 2013. gadā pastiprinājās. Vairākas partnervalstis ir spērušas nozīmīgus soļus pretī ciešākai politiskai asociācijai un ekonomikas integrācijai ar ES. Būtisks pavērsiens bija trešais Austrumu partnerības samits, kas notika Viļņā, Lietuvā, 2013. gada 28. un 29. novembrī. Viļņā bija iespēja apzināt sasniegumus, kuri panākti kopš otrā Austrumu partnerības samita Varšavā, un paredzēt turpmāko rīcību nākamajiem diviem gadiem. Lai gan nākamajā Austrumu partnerības posmā divpusējās attiecības tiks vairāk diferencētas, jāizveido arī visām sešām partnervalstīm kopīga atbilstoša nākotnes darba kārtība. Nākotnē Austrumu partnerības daudzpusējās sadarbības stratēģija turpinās stiprināt divpusējās sadarbības stratēģijas mērķus, vienlaikus sekmējot dialogu un sadarbību attiecībā uz kopīgajiem jautājumiem, kuri noteikti četru tematisko AP platformu darba programmās. Šajā kontekstā būtiska ir daudzpusēja ministru saziņa, un viens no svarīgākajiem uzdevumiem būs turpināt neformālus Austrumu partnerības dialogus. Izrādās, šīs sanāksmes ir lielisks veids, kā sākt regulāru, neformālu informācijas apmaiņu starp ārlietu ministriem gan attiecībā uz Austrumu partnerības darba kārtību, gan attiecībā uz kopīgiem ārlietu politikas jautājumiem, un tādējādi tās palīdz palielināt politisko un drošības politikas konverģenci, kā arī efektivitāti ārpolitikā. Tāpat būtu jācenšas izmantot iespējas rīkot nozaru ministru sanāksmes, kas tika paredzētas transporta un tieslietu ministru sanāksmē 2013. gadā. Komisija un Augstā pārstāve 2011. gada maija paziņojumā par EKP[10] norādīja, ka vērtības, kuras ir Eiropas Savienības pamatā — brīvība, demokrātija, cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošana un tiesiskums —, ir arī politiskās asociācijas un ekonomikas integrācijas procesa pamatā. Tās ir tās pašas vērtības, kuras ietvertas Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā un uz kurām ir balstīts tā 8. un 49. pants. Prioritātes darbam turpmākajos gados ir sīki aprakstītas 2013. gada ziņojumā par Austrumu partnerības īstenošanu, kas pievienots šim paziņojumam. 3.2. Partnerība ar Vidusjūras dienvidu reģionu demokrātijai un kopīgam uzplaukumam Reaģējot uz pagātnes notikumiem 2011. gadā arābu valstīs, ES piedāvāja saviem Vidusjūras reģiona partneriem partnerību demokrātijai un kopīgam uzplaukumam[11]. Mērķi, kuri jāsasniedz partnerībā, ir noteikti 2012. gadā pieņemtajā ceļvedī. Tomēr tā īstenošanu 2013. gadā nepārtraukti un būtiski ietekmēja svarīgi politiski notikumi Vidusjūras dienvidu reģionā. Politikā 2013. gadā dominēja ļoti sarežģītas un atšķirīgas situācijas Dienvidu kaimiņreģiona valstīs, kuru reģionālā integrācija tika apdraudēta. Tā brīža Sīrijas konflikts turpināja ietekmēt situāciju visā reģionā, iespaidojot arī dažu kaimiņvalstu politisko stabilitāti. Reģionā bija vērojams bēgļu pieplūdums. Vairāk nekā 2,5 miljoni cilvēku pameta Sīriju un devās uz tās kaimiņvalstīm. Politiskā un reliģiskā sašķeltība ietekmē daudzas Vidusjūras reģiona valstis, piemēram, Ēģipti, kurā pēc jūlija notikumiem tika gāzts prezidents Mohameds Morsi. Lai gan tika gūti panākumi demokrātijas institucionālā pamata izveidē un stiprināšanā, dažās valstīs šo procesu apdraudēja iekšēji politiski konflikti. Tomēr ES nemainīja savu nostāju un turpināja un pat pastiprināja sadarbību ar Vidusjūras dienvidu reģiona valstīm un tām sniegto atbalstu, izmantojot pieejamos mehānismus, kuri saistīti ar divpusējiem politiskiem dialogiem un palīdzības programmām. Prioritātes darbam turpmākajos gados ir sīki aprakstītas 2013. gada ziņojumā par Partnerattiecības demokrātijai un kopīgam uzplaukumam īstenošanu, kas pievienots šim paziņojumam. 4. ES kā diplomātiskais dalībnieks un drošības garants EKP, kas vēl joprojām ir viens no galvenajiem ES mērķiem, tika izveidota, lai sekmētu stabilitāti, drošību un ilgtspējīgu attīstību. Lai garantētu drošību visplašākajā nozīmē, ir nepieciešama pārredzama un atbildīga pārvaldība, jāievēro pamattiesības un pamatbrīvības un jānodrošina ekonomiskās izaugsmes un nodarbinātības izredzes. ES un tās kaimiņreģionu partnervalstis saskaras ar ieilgušiem un jauniem draudiem drošībai ģeostratēģiskā vidē, kas ir sarežģīta un ātri mainās. Nopietnus draudus drošībai rada arī terorisms un organizētā noziedzība, tai skatā cilvēku, narkotiku un šaujamieroču kontrabanda. Nestabilā drošības situācija kopā ar vairākiem “iesaldētiem” konfliktiem, kuri liedz ES un tās partnervalstīm pilnībā izmantot priekšrocības, ko sniedz EKP sadarbība, apliecina nepieciešamību, lai ES darītu vēl vairāk drošības stiprināšanā savā kaimiņreģionā, tādējādi vienlaikus sekmējot arī savu drošību. Šajā jomā ir ieinteresēta gan ES, gan vairākas tās partnervalstis, pat tās partnervalstis, kuras līdz šim izrādījušas tikai nelielu vēlēšanos un spējas pilnībā sadarboties ar ES atjaunotās EKP ietvaros. Tomēr neapšaubāmi jāsadarbojas ciešāk reģionālo drošības problēmu risināšanā. ES ar tās dalībvalstīm un to īstenotajiem divpusējiem pasākumiem ir liela nozīme, ņemot vērā ES visaptverošo pieeju ārējiem konfliktiem un krīzēm, kuras mērķis ir novērst un pārvaldīt konfliktus un to cēloņus. Kopīgo krīzes pārvarēšanu var stiprināt, vēl vairāk mudinot partnerus iesaistīties KDAP misijās un atvieglojot šo iesaistīšanos. Jāturpina ieviest pamatnolīgumi par dalību KDAP misijās (FPA), kuras ES noslēgusi ar Gruziju, Moldovu un Ukrainu. Būtu jāturpina sarunas (it īpaši ar Jordāniju un Maroku) par iespēju noslēgt FPA un piedalīties KDAP misijās. Lai EKP būtu partnervalstīm nozīmīga arī ilgstošu politisku, ekonomikas un drošības krīžu apstākļos, kuru skaits pieaug, ES būtu jāizmanto EKP sniegtās rīcības iespējas diplomātijas, konfliktu novēršanas un starpniecības jomā. Šādai rīcībai būtu jāsekmē arī tradicionālās drošības spējas, piemēram, militāro konsultāciju un apmācības, policijas un tieslietu un robežu pārvaldības sadarbības jomā, un, ja iespējams, jāpalīdz partnervalstīm pildīt attiecīgajos līgumos noteiktās starptautiskās saistības attiecībā uz plašākām drošības problēmām. ES jāpievērš īpaša uzmanība tādu reformu atbalstam, kuru mērķis ir izveidot pārredzamāku, atbildīgāku un demokrātiski kontrolētu drošības nozari, lai gan austrumos, gan dienvidos nodrošinātu vidi, kurā iespējama demokrātiska un iekļaujoša izaugsme. Lai ES atbalsts būtu efektīvs un ilgtspējīgs, vairāk jāsaskaņo vispārējie stratēģiskie un politiskie divpusējie mērķi, tostarp mērķi KDAP jomā un sadarbībā ar partnervalstīm. ES visaptverošā pieeja ārējiem konfliktiem un krīzēm[12] sniegs ES iespēju reaģēt atbilstoši EKP partneru īpašajām vajadzībām krīzes un pēckrīzes situācijās, izmantojot visus pašreizējos ES politikas un finanšu instrumentus. Ja ES instrumenti, tostarp dalībvalstu divpusējie pasākumi ar kaimiņreģiona partnervalstīm, būs saskaņotāki un vienoti, ES būs lielākas iespējas risināt gan īstermiņa, gan ilgtermiņa problēmas un vajadzības šajā reģionā. 5. Secinājumi EKP ir ilgtermiņa saistību politika. Politikas vērtība neslēpjas tikai tajos panākumos, kuri gūti ar tās atsevišķiem komponentiem (piem., politikas reformas/demokratizācija, tirgus integrācija, mobilitātes un cilvēku personīgo kontaktu uzlabošana un nozaru sadarbība). Tā arī piesaista Eiropas Savienībai valstis/sabiedrības, kuras atrodas pārejas posmā, pat krīzes situācijās, piedāvājot vērtību un standartu kopumu, pēc kā vadīties šo valstu reformās, un — vispārīgi — veidojot tīklus, kuri tās saista ar ES un arī citām partnervalstīm. Šī politika ir pamatā tālākajam darbam, lai nodrošinātu un aizsargātu demokrātiju, brīvību, labklājību un drošību gan ES, gan tās partnervalstīs. Lai gan, iespējams, būs nepārtraukti rūpīgi jāpārbauda šīs politikas un tās instrumentu atbilstība un piemērotība, ir pārliecinoši iemesli, kādēļ tai būtu jāturpina turpmākajos gados būt ES attiecību ar tās kaimiņvalstīm pamatā. ES arī jācenšas vairāk saskaņot ES politikas mērķus, un nākotnē jādomā par labākiem veidiem, kā pārvarēt krīzes un reaģēt strauji mainīgās situācijās, pielāgojot lēmumu pieņemšanas procedūras un vajadzības gadījumā izmantojot papildu politikas instrumentus. ES un tās dalībvalstīm būtu jācenšas rast veidus, kā ES nodrošināt iespēju labāk reaģēt uz notikumiem kaimiņreģionā un reaģēt uz partnervalstu mainīgajām vajadzībām. ES mērķis joprojām ir nodrošināt, lai EKP būtu atbilstoša un efektīva visās ES partnervalstīs, tostarp tajās, kurās vērojams spiediens un konflikti. EKP efektīvi jāsekmē konfliktu novēršana, pārvaldīšana un risināšana un jāsniedz partneriem piemērotākais stimulu kopums, lai tos virzītu uz demokrātiskām, ekonomikas un strukturālām reformām. [1] Šim kopīgajam paziņojumam pievieno: 12 valstu progresa ziņojumus, kuros novērtēta EKP īstenošana 2013. gadā tajās valstīs, ar kurām ir saskaņots EKP rīcības plāns vai līdzvērtīgi dokumenti; divus reģionālus progresa ziņojumus, kuros pārskatīts 2013. gadā sasniegtais progress, īstenojot Austrumu partnerību un Partnerattiecības demokrātijai un kopīgam uzplaukumam; statistikas pielikumu. [2] Eiropas kaimiņattiecību politika attiecas uz Alžīriju, Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Ēģipti, Gruziju, Izraēlu, Jordāniju, Libānu, Lībiju, Maroku, Moldovas Republiku (turpmāk — Moldova), Palestīnu (šis dokumentā izmantotais nosaukums nav saistīts ar Palestīnas kā valsts atzīšanu un neskar nostājas par Palestīnas kā valsts atzīšanu), Sīriju, Tunisiju un Ukrainu. [3] SEC(2014) 200. [4] Padomes secinājumi par Ukrainu, Ārlietu padomes 2014. gada 10. februāra sanāksme Briselē. [5] JOIN(2013) 22/2, “Par visaptverošu ES pieeju Sīrijas krīzei”. [6] COM(2008) 394 galīgā redakcija, “Vispirms domāt par mazākajiem”. Eiropas Mazās uzņēmējdarbības akts “Small Business Act”. [7] COM(2013) 869 final par Vidusjūras reģiona darba grupas darbu. [8] Eiropadomes 2013. gada 19. un 20. decembra sanāksmes secinājumi, EUCO 217/13. [9] Sk. “EaP roadmap 2012-2013”, SWD(2012) 109 final. [10] COM(2011) 303, 25.5.2011., “Jauna reakcija uz pārmaiņām kaimiņvalstīs”. [11] COM(2011) 200, 8.03.2011 Partnerattiecības demokrātijai un kopīgam uzplaukumam. [12] JOIN(2013) 30 final, “ES visaptverošā pieeja ārējiem konfliktiem un krīzēm”.