KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem un gūtajiem rezultātiem 2007. –2009. gada laikposmā (ziņojums iesniegts saskaņā ar Padomes 2007. gada 25. jūnija Lēmuma 2007/435/EK 48. panta 3. punkta b) apakšpunktu) /* COM/2011/0847 galīgā redakcija */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem un gūtajiem rezultātiem 2007. –2009. gada laikposmā (ziņojums iesniegts saskaņā ar Padomes 2007. gada 25. jūnija Lēmuma 2007/435/EK 48. panta 3. punkta b) apakšpunktu) 1. IEVADS Eiropas Savienība laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam ir izstrādājusi Vispārīgo programmu “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība”, kas pēc pašreizējā plāna paredz kopējo piešķīrumu 4032 miljonu euro apmērā[1]. Minētā programma sastāv no četriem fondiem, un tās mērķis ir taisnīga atbildības sadale starp dalībvalstīm attiecībā uz finansiālo slogu, kas saistīts ar ES ārējo robežu integrētas pārvaldības ieviešanu, kā arī ar kopējās patvēruma un imigrācijas politikas īstenošanu[2]. Viens no četriem fondiem ir Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds[3] (turpmāk “Fonds”), kas izveidots laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam ar indikatīvu kopējo finansējumu 825 miljoni euro. “Pamatakts” (t. i., minētais Padomes lēmums), ar ko izveidots Fonds, paredz, ka Komisijai ir jāiesniedz starpposma ziņojums par gūtajiem rezultātiem un par Fonda īstenošanas kvalitatīvajiem un kvantitatīvajiem aspektiem[4]. Ziņojumā ir izklāstīti 2007., 2008. un 2009. gada programmā gūtie rezultāti, kas apkopoti, pamatojoties uz dalībvalstu ziņojumiem, kurus tās iesniegušas 2010. gada pirmajā pusē[5], un iekļauta informācija, kas Komisijai bija pieejama 2011. gada pirmajā ceturksnī. 2. FONDA MĒRĶIS, DARBĪBAS JOMA, NOLŪKS UN PRIORITĀTES Fonda vispārējais mērķis ir atbalstīt dalībvalstu centienus palīdzēt trešo valstu valstspiederīgajiem ar dažādu ekonomisko, sociālo, kultūras, reliģijas, valodas un etnisko izcelsmi panākt atbilstību uzturēšanās nosacījumiem un veicināt viņu integrāciju Eiropas sabiedrībā. Fonda darbība galvenokārt ir vērsta uz pasākumiem, kas saistīti ar to trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri tikko ieradušies dalībvalstīs. Lai veicinātu šā mērķa sasniegšanu, Fonds veicina trešo valstu valstspiederīgajiem paredzētu valsts integrācijas stratēģiju izstrādi un īstenošanu attiecībā uz visiem sabiedrības aspektiem, jo īpaši ņemot vērā principu, ka integrācija ir divpusējs un dinamisks visu imigrantu un dalībvalstu pamatiedzīvotāju savstarpējas pielāgošanās process. Fonda darbības joma aptver likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgos, t. i., jebkuru personu, kura Līguma 17. panta 1. punkta izpratnē nav ES pilsonis, bet tā neattiecas uz Eiropas Bēgļu fonda mērķa grupu. Fonds sekmē šādu īpašo mērķu sasniegšanu: a) veicināt uzņemšanas procedūru izstrādi un īstenošanu saistībā ar trešo valstu valstspiederīgo integrācijas procesu un tā atbalstu; b) izstrādāt un īstenot to trešo valstu valstspiederīgo integrācijas procesu, kuri tikko ieradušies dalībvalstīs; c) palielināt dalībvalstu spēju izstrādāt, īstenot, uzraudzīt un izvērtēt politiku un pasākumus trešo valstu valstspiederīgo integrācijai; d) veicināt informācijas un paraugprakses apmaiņu, kā arī sadarbību dalībvalstīs un starp dalībvalstīm saistībā ar trešo valstu valstspiederīgo integrācijai paredzēto politikas jomu un pasākumu izstrādi, īstenošanu, uzraudzību un izvērtēšanu. Fondu īsteno galvenokārt dalībvalstis, izmantojot dalītās pārvaldības metodi. Izmantojot dalībvalstu iesniegtās gada programmas, ar ES budžetu dalībvalstīs atbalsta valsts vai vietējiem apstākļiem atbilstošas darbības trešo valstu valstspiederīgo integrācijas jomā, kā arī publisko un privāto dienestu spēju veidošanu saistībā ar trešo valstu valstspiederīgajiem. Darbības tiek līdzfinansētas atbilstoši Komisijas Stratēģiskajām pamatnostādnēm[6], kas paredz četras prioritātes: 1) tādu darbību īstenošana, kas paredzētas, lai “Eiropas Savienības imigrantu integrācijas politikas kopējos pamatprincipus” ieviestu praksē; 2) rādītāju un novērtēšanas metodoloģiju izstrāde panākumu novērtēšanai, politikas un pasākumu pielāgošanai un salīdzinošā mācību procesa koordinācijas veicināšanai; 3) politikas spēju veidošana, koordinācijas un starpkultūru kompetences veidošana dažādos dalībvalstu pārvaldes līmeņos un iestādēs; 4) pieredzes, paraugprakses un informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm attiecībā uz integrāciju. Dalībvalstīm jāīsteno vismaz trīs no minētajām prioritātēm, no kurām 1. un 2. prioritāte ir obligāta, taču daudzas dalībvalstis ir izvēlējušās īstenot visas četras prioritātes. Turklāt Stratēģiskajās pamatnostādnēs ir noteiktas piecas īpašās prioritātes, kas piemērojamas atbilstīgi jebkurai no minētajām prioritātēm. Ikvienam projektam, kurā tiek īstenota viena vai vairākas īpašās prioritātes, var piemērot palielinātu ES finansējuma likmi. Īpašās prioritātes ir šādas: - 1. īpašā prioritāte — līdzdalība kā instruments, lai veicinātu trešo valstu valstspiederīgo integrāciju sabiedrībā (darbības, kas ietver trešo valstu valstspiederīgo līdzdalību integrācijas politikas un pasākumu izstrādē un īstenošanā); - 2. īpašā prioritāte — konkrētas mērķa grupas (darbības, tostarp ievada programmas un darbības, kuru galvenais mērķis ir ņemt vērā konkrētu grupu, piemēram, sieviešu, jauniešu un bērnu, vecu cilvēku, analfabētu un personu ar invaliditāti, īpašās vajadzības); - 3. īpašā prioritāte — novatoriskas ievada programmas un darbības (darbības, kuru gaitā tiek izstrādātas novatoriskas ievada programmas un darbības, piemēram, iespējas nodrošināšana trešo valstu valstspiederīgajiem vienlaikus strādāt un studēt, piemēram, nepilna laika kursi, intensīvie kursi, tālmācības vai e-mācību sistēmas); - 4. īpašā prioritāte — starpkultūru dialogs (darbības, kuru mērķis ir rosināt savstarpēju mijiedarbību un apmaiņu, piemēram, starpkultūru dialoga attīstīšana, jo īpaši cenšoties atrisināt jebkuru potenciālu konfliktu, ko izraisa kultūras un reliģiskās prakses atšķirības, un tādējādi nodrošināt trešo valstu valstspiederīgo labāku integrāciju dalībvalstu sabiedrībā, vērtībās un dzīvesveidā); - 5. īpašā prioritāte — vietējās sabiedrības iesaistīšana integrācijas procesā (darbības, kas vērstas uz efektīviem izpratnes vairošanas veidiem un vietējās sabiedrības aktīvu iesaistīšanu integrācijas procesā). Papildus valstu programmām Komisija katru gadu ar “Kopienas darbību” starpniecību līdz 7 % no pieejamiem ES līdzekļiem var izmantot tieši starpvalstu projektiem, izpētei vai cita veida ES nozīmes darbībai. ES 2003.–2006. gada budžetā bija paredzētas sagatavošanas darbības, proti, “INTI sagatavošanas darbības, kas veicina trešo valstu valstspiederīgo integrāciju”. Minētais instruments radīja tiešu praktisko pieredzi starpvalstu projektu īstenošanā un tādējādi palīdzēja dažādām organizācijām dalībvalstīs sagatavoties Fonda darbības uzsākšanai 2007. gadā.[7] 3. BUDŽETA LĪDZEKĻI Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonda budžeta līdzekļi 2007.–2013. gadam ir norādīti turpmāk tabulā. 1. tabula. Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonda budžets, 2007.–2013. gads Summas EUR Euro || 2007. || 2008. || 2009. || 2010. || 2011. || 2012. (*) || 2013. (*) || Kopā DV kopā || 60 357 000 || 72 075 000 || 90 675 000 || 102 765 000 || 122 295 000 || 152 750 000 || 171 550 000 || 772 467 000 Kopienas darbības || 4 543 000 || 5 425 000 || 6 825 000 || 7 735 000 || 9 205 000 || 9 750 000 || 10 950 000 || 54 433 000 KOPĀ || 64 900 000 || 77 500 000 || 97 500 000 || 110 500 000 || 131 500 000 || 162 500 000 || 182 500 000 || 826 900 000 (*) Faktiskās apropriācijas no 2007. gada līdz 2011. gadam ieskaitot. Summas par 2012. gadu, kā norādīts budžeta projektā. Summas par 2013. gadu ir provizoriskas. Fonda īstenošanā piedalās visas dalībvalstis, izņemot Dāniju saskaņā ar Protokolu par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību. Valstu programmām pieejamie līdzekļi ir sadalīti pa gadiem starp pārējām 26 dalībvalstīm, ņemot vērā piemērotos svēruma koeficientus un pamatojoties uz diviem kritērijiem: i) iepriekšējo trīs gadu laikā katrā dalībvalstī likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo vidējo skaitu un ii) to trešo valstu valstspiederīgo skaitu (izņemot dažas konkrētas kategorijas), kuri iepriekšējo trīs gadu laikā ir saņēmuši katras dalībvalsts izsniegtu atļauju uzturēties tās teritorijā. Fonda maksimālais ieguldījums dalībvalstu projektos ir noteikts 50 % apmērā no darbības kopējām izmaksām, bet 75 % apmērā tas ir paredzēts dalībvalstīm, uz kurām attiecas Kohēzijas fonds, un darbībām, kas atspoguļo Stratēģiskajās pamatnostādnēs izklāstītās īpašās prioritātes. 4. SAGATAVOŠANĀS ĪSTENOŠANAI DALĪBVALSTĪS Komisija ir pieņēmusi Fonda īstenošanas noteikumus[8], kas ar dažiem izņēmumiem ir kopīgi visiem četriem fondiem, lai nodrošinātu saskaņotu piemērošanu un ieviestu kopīgas veidnes plānošanai un ziņošanai. Noteikumos ir izklāstītas atlases procedūras un kritēriji attiecībā uz Fonda īstenošanā radušos izdevumu atbilstību. Vēl viena svarīga norādījumu daļa bija atbilstības rokasgrāmatas sagatavošana ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm; minētajā rokasgrāmatā, kas tiek regulāri atjaunināta, ir sniegti praktiski piemēri un izklāstīta paraugprakse projektu pārvaldībā. Tika organizētas informatīvas sanāksmes par izdevumu atbilstības noteikumiem. “SOLID komitejas” sanāksmēs un trīs konferencēs par fondiem (2008. gadā par fondiem kopumā un 2009. gadā par revīzijas iestādēm un par plānošanu un izvērtēšanu) tika sniegti vispārīgi papildu norādījumi. Lai gan saskaņā ar dalītās pārvaldības principu par programmu līdzekļu pārvaldību ir atbildīgas dalībvalstis, Komisija uzņemas galīgo atbildību par ES budžeta izpildi. Tāpēc dalībvalstis ir atbildīgas par Fonda valsts pārvaldības un kontroles sistēmas izveidi, tostarp par atbildīgās iestādes, kas atbild par programmas pārvaldību (attiecīgā gadījumā — ar deleģētās iestādes atbalstu), revīzijas iestādes, kas atbild par pārvaldības un kontroles sistēmas darbības efektivitātes pārbaudi, un sertifikācijas iestādes, kas atbild par izdevumu deklarāciju apstiprināšanu pirms to nosūtīšanas Komisijai, izveidi. Minētās iestādes kopīgi atbild par dalībvalstij piešķirto finanšu līdzekļu pareizas pārvaldības nodrošināšanu. Katra dalībvalsts ir iesniegusi Komisijai savas pārvaldības un kontroles sistēmas aprakstu, lai Komisija varētu pārbaudīt tās atbilstību piemērojamiem noteikumiem. Līdz 2010. gada beigām Komisijas atzinums (bez piezīmēm) bija saņemts par gandrīz visiem dalībvalstu Fonda pārvaldības un kontroles sistēmu aprakstiem. Turklāt līdz 2010. gada beigām 17 dalībvalstīs bija pabeigtas uz vietas veiktās Fonda pārvaldības un kontroles sistēmu (kas var būt kopīgas ar citiem Vispārīgās programmas fondiem) revīzijas, un vēl septiņās dalībvalstīs revīziju ir plānots veikt 2011. gadā. Tika secināts, ka, lai gan dažos gadījumos ir vajadzīgi uzlabojumi, lielākā daļa sistēmu darbojas efektīvi. Šajā revīziju posmā, kas turpināsies visu 2007.–2013. gada plānošanas periodu, galvenie trūkumi saistīti ar atlases procedūrām, iestādēm pieejamiem personāla resursiem un veikto procedūru un uzdevumu dokumentāciju. Kopumā šķiet, ka lielākā daļa dalībvalstu ir ieviesušas stabilas sistēmas. 5. DAUDZGADU PROGRAMMAS 2007.–2013. GADAM Fonda daudzgadu programmu apstiprināšana attiecībā uz vairumu dalībvalstu bija pabeigta līdz 2008. gada beigām, bet pārējām valstīm tās apstiprināja 2009. gada pašā sākumā. Lai nekavētu īstenošanu, kas notiek ar gada programmu starpniecību, Komisija noorganizēja daudzgadu programmas un pirmo divu gada programmu — attiecīgi 2007. un 2008. gada programmas — vienlaicīgu apstiprināšanu. Daudzgadu programmas, kurās netiek pieņemti finansiāli lēmumi, veido stratēģisko satvaru, kas saskaņots starp Komisiju un katru dalībvalsti attiecībā uz kopīgu valsts un Fonda līdzekļu izmantošanu visā 2007.–2013. gada plānošanas periodā. ES līmenī 2007.–2013. gadā tās atbalstīs daudzas darbības ar kopējo finansējumu gandrīz EUR 1 400 miljona apmērā, veicinot trešo valstu valstspiederīgo integrāciju[9]. 2. tabula. Visu daudzgadu programmu kopējās izmaksas un finansējuma avoti 2007.–2013. gads (Konsolidēti visu dalībvalstu daudzgadu programmu finanšu plāni septiņu gadu laikposmā) Visas summas norādītas euro un ir indikatīvas. Finansējuma avots || || Indikatīvas summas || % Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds || A || 769 milj. EUR (*) || 55,6 % Valsts publiskie līdzekļi || B || 456 milj. EUR || 32,9 % Kopējais publiskais finansējums || C = A +B || 1 225 milj. EUR || 88,5 % Privātie piešķīrumi || D || 159 milj. EUR || 11,5 % Visu daudzgadu programmu kopējās izmaksas, 2007.–2013. gads || E = C+ D || 1 384 milj. EUR || 100 % (*) Fonda piešķīrumi, kas iekļauti dalībvalstu 2008. gadā izstrādātajās daudzgadu programmās, ir noteikti, pamatojoties uz budžeta apropriācijām, par kurām budžeta iestāde lēmusi attiecībā uz 2007. un 2008. gadu, un budžeta tāmēm par atlikušo plānošanas perioda daļu. Tāpēc kopējā summa — 769 miljoni euro — nedaudz atšķiras no 1. tabulā norādītās kopējās summas (772,467 miljoni euro), kuras pamatā ir Fonda faktiskās budžeta apropriācijas laikposmam no 2007. gada līdz 2011. gadam un tāmes par 2012. un 2013. gadu. Pamatojoties uz informāciju par valsts tiesību aktu ieviešanu integrācijas jomā, valsts integrācijas programmu īstenošanu un dalībvalstu pašu paziņojumiem daudzgadu programmās, ir skaidrs, ka dažām dalībvalstīm, uzsākot programmas, nebija pietiekami lielas pieredzes tādu pasākumu organizēšanā, kas paredzēti tieši trešo valstu valstspiederīgo integrācijai. Minētās valstis ir, piemēram, Grieķija, Ungārija, Īrija, Lietuva un Rumānija. Savukārt vairākas dalībvalstis, piemēram, Francija, Austrija, Nīderlande un Spānija, jau varēja izmantot savu līdzšinējo valsts pieredzi, tostarp pieredzi saistībā ar būtiska finansējuma programmām. Prioritārās vajadzības, kas apzinātas attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgo efektīvu integrāciju, starp dažādām dalībvalstīm atšķīrās atkarībā no attiecīgās imigrācijas vēstures, trešo valstu valstspiederīgo īpatsvara kopējā iedzīvotāju skaitā, migrācijas plūsmām attiecīgajā brīdī, ekonomiskās un sociālās situācijas un apstākļiem, integrācijas atbalsta iestāžu un dienestu pieejamības un institucionālās struktūras. Kaut arī šīs atšķirības pastāv, vairākas intervences prioritātes bija kopīgas lielākajai daļai dalībvalstu. Vispirms ir jāmin divpusējā pieeja, kas atspoguļo principu, ka integrācijas procesā, tostarp iecietības palielināšanā, izpratnes vairošanā par migrantu diskrimināciju un tās apkarošanu, kā arī kultūru dialoga veicināšanā, ir jāiesaista gan jauniebraucēji, gan vietējā sabiedrība (21 attiecīgajā dalībvalstī). Otrā galvenā problēma (15 dalībvalstīs) saistīta ar vajadzību nodrošināt pilsonisko ievirzi un informācijas sniegšanu trešo valstu valstspiederīgajiem par uzņemošās valsts vēsturi, iestādēm, pamatnormām un vērtībām. Trešā būtiskākā problēma (13 dalībvalstīs) bija valsts un privāto dienestu pielāgošana daudzkultūru sabiedrībai, kā arī to organizāciju spēju veidošana, kas mijiedarbojas ar trešo valstu valstspiederīgajiem. Visbeidzot, acīmredzama prioritāra vajadzība bija arī valodas prasmju uzlabošana (12 dalībvalstīs). Tas nozīmē, ka 1. prioritāte (sk. 2. punktu) 2007.–2013. gadā saņems lielāko Fonda līdzekļu daļu (plānotā daļa ES līmenī ir 75 %, svārstoties no 94 % (Čehijas Republikā) līdz 41 % (Somijā)), būtiski apsteidzot 2. prioritāti (12 % ES līmenī), 3. prioritāti (9 %) un 4. prioritāti (4 %). Somija, kas ir likusi salīdzinoši lielāku uzsvaru uz 2. prioritāti, ir vienīgā dalībvalsts, attiecībā uz kuru ir paredzams, ka 1. prioritāte saņems mazāk nekā 50 % no Fonda līdzekļiem. 1. diagramma. ES līdzekļu sadalījums starp četrām daudzgadu programmu prioritātēm Fonda pamataktā paredzēts, ka katrai dalībvalstij saskaņā ar spēkā esošajiem valsts noteikumiem un praksi ir jāorganizē partnerības darbs ar iestādēm un struktūrām, kas iesaistītas daudzgadu programmas īstenošanā vai spēj sniegt vērtīgu ieguldījumu tās izstrādē. Fonda partnerībā obligāti jāiekļauj iestādes, kas ir atbildīgas par Eiropas Sociālā fonda un Eiropas Bēgļu fonda pārvaldību. Daudzgadu programmās ir iekļauts apraksts par partnerības organizatorisko struktūru katrā dalībvalstī. Partnerības komitejas bieži vien veido vairākas ministrijas, jau minētās Eiropas Sociālā fonda un Eiropas Bēgļu fonda īstenošanas iestādes un — mazākā mērā — vietējās iestādes un NVO. Dažās dalībvalstīs partnerības komitejas darbojas divos līmeņos, t. i., kā vispārējā komiteja un īpašas darba grupas vai ekspertu grupas. Papildus oficiālajām komitejām lielākā daļa dalībvalstu ir organizējušas regulāras sanāksmes (piemēram, reizi vai divas reizes gadā) ar visām projektu īstenošanas organizācijām, lai izvērtētu sasniegumus un trūkumus un apspriestu finansējuma prioritātes nākamajām gada programmām. Fonda papildināmība ar citiem ES finansējuma instrumentiem dalībvalstīs galvenokārt tiek nodrošināta, īstenojot ciešu sadarbību starp vadošajām iestādēm, kas saistībā ar partnerību ir atbildīgas par dažādiem fondiem. Parasti šāda sadarbība plānošanas un programmu izstrādes posmā ietver konsultācijas ar attiecīgajām iestādēm par finansējumam atlasīto faktisko projektu sarakstu. Ir vienkāršāk, ja viena un tā pati iestāde ir atbildīga par vairākiem Vispārīgās programmas fondiem (piemēram, Apvienotajā Karalistē, Čehijas Republikā, Grieķijā, Itālijā, Īrijā, Rumānijā, Slovākijā, Slovēnijā, Somijā, Spānijā, Ungārijā un Vācijā par Fondu un Eiropas Bēgļu fondu atbild tikai viena iestāde). Turklāt daudzās dalībvalstīs pieteikumu iesniedzējiem, kas prasa finansējumu, ir jādeklarē iespējamie ES vai valsts finansējuma papildavoti vai jāpamato Fonda atbilstība saistībā ar citiem pieejamiem ES līdzekļiem, vai arī jāapņemas Fonda atbalstītiem projektiem neizmantot citu ES finansējumu. Papildus tam, ka tika novērsta Fonda un citu ES finansējuma instrumentu jebkāda pārklāšanās, vairākas dalībvalstis ir noorganizējušas, ka Fonds papildina Eiropas Sociālā fonda darbības, piemēram, izmantojot Fondu trešo valstu valstspiederīgo prasmju paaugstināšanai līdz līmenim, kas vajadzīgs, lai varētu piedalīties Eiropas Sociālā fonda finansētos pasākumos, kuru mērķis ir integrācija darba tirgū. Vairākās dalībvalstīs starp Fondu un Eiropas Sociālo fondu ir izveidota reāla sinerģija, jo īpaši, ja par Fondu un Eiropas Sociālo fondu atbild viena un tā pati iestāde, kā tas ir, piemēram, Beļģijā, Spānijā vai Zviedrijā. Turklāt vairākās dalībvalstīs par Fondu atbildīgā iestāde ir arī Eiropas Sociālā fonda partnerības dalībniece. Tā tas ir, piemēram, Austrijā, Ungārijā un Īrijā. 6. EIROPAS TREŠO VALSTU VALSTSPIEDERĪGO INTEGRĀCIJAS FONDA BUDŽETA IZPILDE 2007. –2009. GADA LAIKPOSMĀ Pārskata periods no 2007. gada līdz 2009. gadam aptver 29 % no Fonda kopējās atsauces summas, turklāt kopumā 239,9 miljoni euro ES apropriācijās ir pieejami gan dalītās, gan tiešās pārvaldības darbībām. 6.1. Valstu programmas, ko īsteno pēc dalītās pārvaldības principa Pirmajos trīs Fonda īstenošanas gados tika apstiprinātas 78 gada programmas, kopumā atvēlot tām aptuveni 223,1 miljonu euro. Turpmāk 2. diagrammā ir norādīts Fonda līdzekļu sadalījums starp dalībvalstīm, piemērojot juridiskajā pamatā izklāstīto sadales principu. 2. diagramma. Valstu programmām atvēlēto ES līdzekļu sadalījums, 2007.–2009. gads Summas norādītas milj. EUR (noapaļoti skaitļi) Laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam piecas lielākās atbalsta saņēmējas bija Spānija (34,7 miljoni euro), Apvienotā Karaliste (34,3 miljoni euro) Vācija (33,6 miljoni euro), Itālija (30 miljoni euro) (katra 13–15 % no kopējiem ES līdzekļiem atvēlēja valsts programmām), kam sekoja Francija (18,2 miljoni euro jeb 8 % no kopējā finansējuma). Kopumā tās saņēma apmēram 68 % no kopējām summām, kas pārskata periodā atvēlētas valsts programmām. Tām sekoja astoņas dalībvalstis, no kurām katrai 2007.–2009. gada laikposmā piešķirti 2–3 % no Fonda līdzekļiem, proti, piešķīrums 4,5 –5,5 miljonu euro apmērā (Austrija, Beļģija, Čehijas Republika, Grieķija, Nīderlande, Polija, Portugāle un Zviedrija). Pārējās dalībvalstis katra saņēma 0,7–1,7 % no pieejamiem Fonda līdzekļiem. Laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam piešķīrumi šīm 13 dalībvalstīm svārstījās no 1,59 miljoniem euro (Malta) līdz 3,75 miljoniem euro (Ungārija). Savukārt 2007.–2011. gada laikposmā piecas galvenās atbalsta saņēmējas dalībvalstis palika tās pašas, tikai nedaudz mainījās to secība — kā pirmā attiecībā uz 2011. gadu jāmin Itālija, kurai seko Apvienotā Karaliste, Spānija, Vācija un Francija norādītajā secībā. Tas atspoguļo attiecīgās imigrācijas plūsmas un likumīgi uzturošos trešo valstu valstspiederīgo kopskaitu pārskata periodā, kas izmantots Fonda līdzekļu sadalei starp dalībvalstīm.[10] Ja līdzekļus, ko saskaņā ar gada programmām nodrošina valstu budžeti un atbalsta saņēmēji, pieskaita Fonda ieguldījumam, visu finansējamo darbību kopējās izmaksas trīs gadu laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam sasniedza aptuveni 371 miljonu euro. Fonda ieguldījums bija 60 % no minētās summas, dalībvalstu publiskais finansējums nepārsniedza 35 % (128,7 miljoni euro), un, visbeidzot, atbalsta saņēmēju pašu ieguldījums bija aptuveni 5 % no plānotajām kopējām izmaksām (19,5 miljoni euro). Šie procentpunkti kopumā atbilst daudzgadu programmās noteiktajiem (sk. 2. tabulu 5. punktā), ņemot vērā, ka pēc definīcijas atbalsta saņēmēju paredzamo ieguldījumu varēja “plānot” tikai 2007.–2013. gada plānošanas perioda sākumā. Katrai gada programmai dalībvalstis varēja izmantot līdz 7 % no to gada piešķīruma un 30 000 euro, lai finansētu Fonda pārvaldības tehnisko palīdzību. Kopējie līdzekļi, kas piešķirti tehniskajai palīdzībai dalībvalstīs, bija 5 miljoni euro; 5,8 miljoni euro un 7,1 miljons euro attiecīgi 2007., 2008. un 2009. gadā. Saskaņā ar 2010. gada beigās ziņoto tēriņu likmi dalībvalstu saistības ir bijušas samērā augstas gan 2007. gadā (82 % no apropriācijām), gan 2008. gadā (83 %), bet 2009. gadā tās sasniedza gandrīz 100 %. Sešas dalībvalstis ziņoja, ka 2007. gadā to saistības sasniedza gandrīz 100 %, bet četrās citās dalībvalstīs minētajā gadā saistību īpatsvars sasniedza 90 % vai vairāk procentu. Savukārt 2008. gadā četru dalībvalstu sasniegtais saistību līmenis bija gandrīz 100 %, bet septiņas citas dalībvalstis bija uzņēmušās saistības vismaz 90 % apmērā no tām piešķirtā finansējuma. Saistības laikposmā no 2007. gada līdz 2009. gadam atspoguļo valstu programmu īstenošanas vispārējo modeli. Vairumā dalībvalstu 2007. un 2008. gada programmas būtiski ietekmēja sākumposma aizkavēšana (sk. 7.4. punktu), taču daudzām dalībvalstīm darba gaitā izdevās atrisināt šos jautājumus, un tādējādi lielākajā daļā dalībvalstu 2009. gada programmas tika īstenotas salīdzinoši vienmērīgi. 6.2. Kopienas darbības Katru gadu, proti, 2007., 2008., 2009., 2010. un 2011. gadā, Komisija pieņēma gada darba programmu, kurā izklāstītas Kopienas prioritātes un mērķi attiecībā uz Fondu, kā arī plānotās atbalsta darbības. Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas jomā Kopienas darbības vienmēr ir vērstas uz starpvalstu projektiem un darbībām Savienības interesēs. Minētajā laikposmā dotācijas tika piešķirtas pēc priekšlikumu iesniegšanas uzaicinājumiem, kuros varēja piedalīties dažādas organizācijas, taču ar nosacījumu, ka katrā projektā iesaistīsies dalībnieki vismaz no trim līdz piecām dalībvalstīm. Priekšlikumu iesniegšanas uzaicinājumos noteiktās prioritātes bija šādas: integrācijas stratēģiju un uz konkrētām grupām, piemēram, migrējošām sievietēm un bērniem, vērstu pasākumu veicināšana; integrācijas pasākumi vietējā līmenī, piemēram, daudzveidības pārvaldība kaimiņu reģionos; sabiedrības un migrantu viedokļu apkopošana par integrācijas procesiem; uzņemšanas politikas un integrācijas procesu savstarpējās saiknes izpēte utt. Kopumā no 2007. gada līdz 2010. gadam Komisija ar dotāciju starpniecību finansēja 37 starpvalstu projektus, kam tika atvēlēti 17,85 miljoni euro. Papildus dotācijām, kam tika izmantota lielākā daļa pieejamo ES līdzekļu, Komisijas darbības nodrošināja līdzekļus arī vairākiem publiskiem iepirkumiem. Šajā saistībā jo īpaši jāmin: • atbalsts, kas sniegts Eiropas Integrācijas forumam[11] — Komisijas izveidotam forumam, kurā notiek viedokļu apmaiņa un apspriedes ar pilsonisko sabiedrību par integrācijas jautājumiem un kurš kopš 2008. gada ir organizējis sanāksmes divreiz gadā; • Eiropas tīmekļa vietne par integrācijas jautājumiem[12] — šī ir interaktīva tīmekļa vietne, kura pieejama ikvienai integrācijas jomā ieinteresētai personai, kurā apkopota plaša dokumentācija, jaunumi un paraugprakse no visām ES dalībvalstīm un kurā ir iespējams apmainīties ar informāciju; • Integrācijas rokasgrāmata politikas veidotājiem un integrācijas speciālistiem[13], kurai publicētas trīs secīgas versijas; rokasgrāmatas mērķis ir apkopot un izplatīt paraugpraksi par dažādiem integrācijas jautājumiem, piemēram, plašsaziņas līdzekļiem un integrāciju, izpratnes vairošanu un migrantu tiesību nostiprināšanu, pilsonības iegūšanu un aktīvas pilsonības praksi, imigrantu jaunatni, izglītību un darba tirgu. 7. 2007., 2008. UN 2009. GADA PROGRAMMAS ĪSTENOŠANA DALĪBVALSTĪS Saskaņā ar pamataktu[14] dalībvalstīm līdz 2010. gada 30. jūnijam bija jāiesniedz Komisijai izvērtējuma ziņojums par Fonda līdzfinansēto darbību īstenošanu; šim nolūkam visas dalībvalstis izmantoja Komisijas nodrošināto kopējo veidni. Šajā daudzgadu programmu īstenošanas agrīnajā posmā (2010. gada jūnijā galīgie dati par pabeigtajiem projektiem dalībvalstīm bija pieejami tikai par 2007. gada programmu, savukārt 2008. gada programmas īstenošana bija nupat kā pabeigta, bet 2009. gada programma bija īstenošanas procesā) dalībvalstu ziņojumi noteikti ir vairāk vērsti uz īstenošanas aspektiem nekā uz rezultātiem un efektivitāti. Tie tiks darīti zināmi valstu izvērtējuma ziņojumos par Fonda līdzfinansēto darbību rezultātiem un efektivitāti 2007.–2010. gadā, kuri dalībvalstīm jāiesniedz Komisijai līdz 2012. gada 30. jūnijam. Šajā punktā ir izklāstīti un salīdzināti dalībvalstu paziņotie fakti un rādītāji par 2007., 2008. un 2009. gada programmas īstenošanu. Jāuzsver, ka salīdzinātie skaitļi ir vidējie lielumi, kas ne vienmēr atspoguļo novirzes no tendences. Ja vien iespējams, ir norādīts uz atšķirībām vai novirzēm no vidējiem rezultātiem. 7.1. Kopsavilkums Līdz 2010. gada 30. jūnijam Fonds saskaņā ar pirmajām trim — 2007., 2008. un 2009. gada — programmām kopumā bija finansējis 1949 projektus. Lai gan dalībvalstu starpā pastāv būtiskas atšķirības (sk. turpmāk 4. tabulu), vidēji, ņemot vērā ES līmeni, katrā dalībvalstī saskaņā ar šīm trim gada programmām finansēti 75 projekti. 4. tabula. Saskaņā ar trim 2007., 2008. un 2009. gada programmām finansētie projekti Dalībvalsts || 2007. gada programma || 2008. gada programma || 2009. gada programma || Kopā 2007.–2009. gadā Austrija || 34 || 31 || 39 || 104 Beļģija || 13 || 14 || 21 || 48 Bulgārija || 13 || 14 || 0 || 27 Kipra || 3 || 10 || 8 || 21 Čehijas Republika || 2 || 27 || 17 || 46 Igaunija || 17 || 76 || 72 || 165 Somija || 10 || 18 || 12 || 40 Francija || 2 || 3 || 29 || 34 Vācija || 162 || 148 || 59 || 369 Grieķija || 7 || 11 || 0 || 18 Ungārija || 19 || 22 || 20 || 61 Īrija || 8 || 0 || 0 || 8 Itālija || 54 || 48 || 59 || 161 Latvija || 13 || 17 || 0 || 30 Lietuva || 16 || 12 || 12 || 40 Luksemburga || 3 || 12 || 14 || 29 Malta || 0 || 1 || 3 || 4 Nīderlande || 3 || 9 || 6 || 18 Polija || 35 || 36 || 0 || 71 Portugāle || 12 || 10 || 3 || 25 Rumānija || 1 || 7 || 4 || 12 Slovākijas Republika || 11 || 5 || 10 || 26 Slovēnija || 3 || 2 || 0 || 5 Spānija || 169 || 241 || 120 || 530 Zviedrija || 9 || 19 || 0 || 28 Apvienotā Karaliste || 8 || 11 || 10 || 29 Kopā ES || 627 || 804 || 518 || 1949 * Projektu atlase un finansēšana saskaņā ar 2009. gada programmu 2010. gada 30. jūnijā vēl joprojām bija procesā. Lai gan dalībvalstīs, kas saņem lielākos piešķīrumus, parasti ir arī lielākais finansēto projektu skaits (Spānijā — 530 projekti, Vācijā — 369 projekti, Itālijā — 161 projekts), savukārt dalībvalstīs, kas saņem mazākos piešķīrumus, ir mazākais finansēto projektu skaits (Maltā — 4 projekti, Slovēnijā — 5 projekti un Īrijā — 8 projekti), projektu skaits ne vienmēr atbilst piešķīrumu apmēram. Piemēram, Igaunija, kurai ir salīdzinoši mazs piešķīrums, kopumā finansēja tikpat daudz projektu kā Itālija. Savukārt Apvienotā Karaliste, kas ir viena no lielākajām Fonda atbalsta saņēmējām, koncentrēja savus līdzekļus uz dažiem lielākiem projektiem (apmēram 30 projektiem). Tāpēc projektu skaits dalībvalstīs atspoguļo finansējuma stratēģiju (plašs projektu atbalsts attiecībā pret līdzekļu koncentrāciju), ko acīmredzami apliecina arī ES finansējuma vidējais apmērs uz vienu projektu. Saskaņā ar valstu programmām finansētie projekti pārsvarā bija mazi vai vidēji projekti ar vidējo ES finansējuma apmēru aptuveni 76 000 euro vienam projektam. Sešpadsmit dalībvalstīs (Austrijā, Beļģijā, Bulgārijā, Čehijas Republikā, Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, Luksemburgā, Polijā, Portugālē, Slovākijā, Somijā, Spānijā, Ungārijā, Vācijā un Zviedrijā) tas bija pat mazāks, proti, 18 338–68 952 euro. Dalībvalstis ar mazāko vidējo ES finansējumu uz vienu projektu ir Igaunija, Bulgārija, Luksemburga un Polija (sk. turpmāk 5. tabulu). Savukārt desmit dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Francijā, Grieķijā, Itālijā, Īrijā, Kiprā, Maltā, Nīderlandē, Rumānijā, Slovēnijā) vidējais ES finansējums uz vienu projektu bija lielāks nekā vidēji ES. Dalībvalstis ar lielāko vidējo ES finansējumu uz vienu projektu bija Francija, Apvienotā Karaliste, Slovēnija un Nīderlande. 5. tabula. EIF finansējuma vidējā summa katram projektam 2007. un 2008. plānošanas gadā* * Tā kā 2010. gada 30. jūnijā 2009. gada projektu atlase un finansēšana vēl bija procesā, vidējais ES finansējums vienam projektam aprēķināts, pamatojoties tikai uz pirmajām divām gada programmām. 7.2. Īstenošanas metodes, projektu atlase un finansējums Saskaņā ar Vispārīgo programmu dalībvalstis var izvēlēties vienu no divām īstenošanas metodēm: • atbildīgā iestāde darbojas kā “piešķīrēja struktūra” — tas nozīmē, ka projektus parasti īsteno, organizējot atvērtus uzaicinājumus iesniegt priekšlikumus (pienācīgi pamatotos gadījumos dotācijas var piešķirt, neorganizējot uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus), vai • atbildīgā iestāde darbojas kā “izpildstruktūra” — tas nozīmē, ka atbildīgā iestāde nolemj īstenot projektus tieši, viena pati vai sadarbībā ar jebkuru kompetentu valsts iestādi, ņemot vērā tās tehniskās zināšanas, augsta līmeņa specializāciju vai administratīvās pilnvaras, jo projekta specifika nepieļauj citu īstenošanas iespēju, piemēram, de jure monopola situācijas vai drošības apsvērumu dēļ. Kā jau bija paredzēts, ņemot vērā Fonda mērķi un šajā jomā ieinteresēto personu dažādību, svarīgākā īstenošanas metode bija “piešķīrējas struktūras” metode, ko izmantoja 95 % no visiem finansētajiem projektiem (kopumā 1852 projekti). Visas dalībvalstis īstenoja savas programmas, pilnīgi vai daļēji izmantojot “piešķīrējas struktūras” metodi. Tikai deviņas dalībvalstis (Apvienotā Karaliste, Francija, Igaunija, Itālija, Kipra, Latvija, Slovākija, Slovēnija un Spānija) izmantoja “izpildstruktūras” metodi — kopumā 97 projektiem. Turklāt lielākā daļa projektu, kuros tika izmantota “izpildstruktūras” metode, tika finansēta daudzgadu plānošanas perioda sākumā, bet vēlāk to skaits samazinājās. Izmantojot “piešķīrējas struktūras” metodi, astoņas dalībvalstis (Austrija, Francija, Īrija, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Nīderlande un Slovēnija) katrai gada programmai organizēja tikai vienu uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus. Visās pārējās dalībvalstīs vismaz vienai no gada programmām bija vajadzīgi vairāki uzaicinājumi, jo ar vienu uzaicinājumu nepietika, lai pilnībā izmantotu piešķīrumu un aptvertu atsevišķas programmas intervences jomas. Trīs gadu laikā, atsaucoties uz uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus, tika saņemts iespaidīgs priekšlikumu skaits, proti, kopumā 5234 priekšlikumi. Priekšlikumus iesniedza dažādas organizācijas — valsts, reģionālas vai vietējas iestādes, dažāda statusa NVO, izglītības un pētniecības iestādes u. c. Piemēram, 2009. gada programmā vien kopumā tika iesniegti gandrīz 2000 priekšlikumu (sk. 6. tabulu). Tā kā atsaucība uz uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus bija ļoti augsta, atlasīja tikai 47 % no saņemtajiem priekšlikumiem, no kuriem, savukārt, finansēja 73 %. Dažas dalībvalstis (piemēram, Bulgārija, Igaunija, Itālija un Lietuva) norādīja pieejamo finansējumu kā ierobežojošu faktoru, bet tas nebija vienīgais iemesls priekšlikumu noraidīšanai vai tam, ka netika finansēti visi atlasītie priekšlikumi. Piemēram, atbildīgās iestādes, veicot atlasīto priekšlikumu turpmāko analīzi, varēja galu galā nepiešķirt finansējumu, jo bija pasliktinājies īstenotājas organizācijas stāvoklis, vai arī tā vairs nespēja nodrošināt plānotos līdzfinansējumus, vai arī dotāciju nolīgumā nevarēja sniegt svarīgu tehnisku informāciju. Tāpēc atbildīgās iestādes nopietni attiecās pret savu pienākumu finansēt projektus no Fonda līdzekļiem. 6. tabula. Projekti, kas saņemti, atlasīti un finansēti 2007.–2009. gadā atbilstoši “piešķīrējas struktūras” metodei pēc uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus Dalībvalsts || 2007. gada programma || 2008. gada programma || 2009. gada programma || Kopā 2007.–2009. gadā Saņemtie priekšlikumi || Atlasītie projekti || Finansētie projekti || Saņemtie priekšlikumi || Atlasītie projekti || Finansētie projekti || Saņemtie priekšlikumi || Atlasītie projekti || Finansētie projekti || Saņemtie priekšlikumi || Atlasītie projekti || Finansētie projekti Austrija || 48 || 34 || 34 || 70 || 31 || 31 || 119 || 40 || 39 || 237 || 105 || 104 Beļģija || 14 || 14 || 13 || 14 || 14 || 14 || 25 || 23 || 21 || 53 || 51 || 48 Bulgārija || 40 || 22 || 13 || 56 || 31 || 14 || 0 || 0 || 0 || 96 || 53 || 27 Kipra || 2 || 0 || 0 || 18 || 7 || 7 || 17 || 5 || 5 || 37 || 12 || 12 Čehijas Republika || 2 || 2 || 2 || 48 || 28 || 27 || 27 || 19 || 17 || 77 || 49 || 46 Igaunija || 31 || 5 || 5 || 134 || 72 || 71 || 110 || 81 || 69 || 275 || 158 || 145 Somija || 47 || 10 || 10 || 23 || 18 || 18 || 48 || 12 || 12 || 118 || 40 || 40 Francija || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || 135 || 30 || 27 || 135 || 30 || 27 Vācija || 336 || 162 || 162 || 236 || 148 || 148 || 305 || 59 || 59 || 877 || 369 || 369 Grieķija || 56 || 8 || 7 || 46 || 11 || 11 || 0 || 0 || 0 || 102 || 19 || 18 Ungārija || 34 || 19 || 19 || 45 || 22 || 22 || 45 || 20 || 20 || 124 || 61 || 61 Īrija || 41 || 10 || 8 || 0 || 0 || 0 || 29 || 0 || 0 || 70 || 10 || 8 Itālija || 405 || 171 || 41 || 373 || 145 || 28 || 523 || 350 || 38 || 1301 || 666 || 107 Latvija || 14 || 11 || 11 || 21 || 15 || 15 || 0 || 0 || 0 || 35 || 26 || 26 Lietuva || 17 || 16 || 16 || 14 || 13 || 12 || 27 || 16 || 12 || 58 || 45 || 40 Luksemburga || 7 || 3 || 3 || 19 || 12 || 12 || 20 || 15 || 14 || 46 || 30 || 29 Malta || 9 || 0 || 0 || 1 || 1 || 1 || 4 || 3 || 3 || 14 || 4 || 4 Nīderlande || 5 || 3 || 3 || 12 || 9 || 9 || 16 || 6 || 6 || 33 || 18 || 18 Polija || 45 || 37 || 35 || 57 || 36 || 36 || 53 || 0 || 0 || 155 || 73 || 71 Portugāle || 13 || 12 || 12 || 12 || 12 || 10 || 3 || 3 || 3 || 28 || 27 || 25 Rumānija || 5 || 3 || 1 || 15 || 8 || 7 || 16 || 4 || 4 || 36 || 15 || 12 Slovākijas Republika || 14 || 10 || 10 || 7 || 5 || 5 || 18 || 10 || 10 || 39 || 25 || 25 Slovēnija || 2 || 2 || 2 || 1 || 1 || 1 || 0 || 0 || 0 || 3 || 3 || 3 Spānija || 437 || 126 || 126 || 331 || 233 || 233 || 258 || 115 || 115 || 1026 || 474 || 474 Zviedrija || 74 || 9 || 9 || 0 || 19 || 19 || 38 || 0 || 0 || 112 || 28 || 28 Apvienotā Karaliste || 34 || 12 || 7 || 29 || 11 || 11 || 84 || 36 || 10 || 147 || 59 || 28 Kopā ES || 1732 || 701 || 549 || 1582 || 902 || 762 || 1920 || 847 || 484 || 5234 || 2450 || 1795 N.B. Iekļauti ir tikai tie priekšlikumi/projekti, kas iesniegti, atlasīti un finansēti atbilstoši “piešķīrējas struktūras” metodei pēc uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus (izņemot projektus, kas finansēti bez uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus, vai projektus, kas finansēti atbilstoši “izpildstruktūras” metodei). Ja gada programmai tika organizēts vairāk nekā viens uzaicinājums iesniegt priekšlikumus, skaitļi ietver saņemto priekšlikumu, atlasīto projektu un finansēto projektu kopējo skaitu par visiem uzaicinājumiem atbilstoši konkrētajai gada programmai. 7.3. Projektu jomas — prioritāšu un īpašo prioritāšu īstenošana Ņemot vērā finansēto projektu ļoti lielo skaitu un to īstenošanas organizāciju dažādību, pārskata periodā tika izskatīts plašs jautājumu klāsts. Finansētos projektus atbilstīgi to pamatmērķim var vispārīgi iedalīt trīs kategorijās, proti, projekti, kas vērsti galvenokārt uz trešo valstu valstspiederīgajiem; projekti, kas vērsti uz valsts un privātajiem dienestiem, kuri risina ar trešo valstu valstspiederīgajiem saistītus jautājumus; projekti, kas vērsti uz vietējo sabiedrību (sk. 7. tabulu). Nākamajās lapās ir izklāstīts finansēto darbību veidu sīks apraksts. Aktuālākie jautājumi, ko Fonds atbalstījis dalībvalstīs, ir pasākumi, kas vērsti galvenokārt uz trešo valstu valstspiederīgajiem, konkrētāk — uz informācijas un mācību projektiem, tostarp valodu prasmēm, praktisku informāciju un pilsonisko ievirzi. Gandrīz tikpat svarīga bija divpusējā pieeja. Spēju veidošanas pasākumi plašākā izpratnē (valsts un privāto dienestu pielāgošana un koordinācija), sadarbība starp dalībvalstīm un vietējai sabiedrībai paredzēti pasākumi kultūru dialoga veicināšanai tika finansēti lielākajā daļā dalībvalstu un ir vienlīdz svarīgi, kaut arī ieņem tikai otro vietu. Interesanti, ka sadarbība starp dalībvalstīm, kā arī izpēte, pētījumi, uzraudzība un izvērtēšana ir attīstījusies vairāk, nekā tika paredzēts plānošanas perioda sākumā. To projektu īpatsvars, kuros tika īstenota 1. prioritāte, bija apmēram 80 % no visiem projektiem, apsteidzot 3. prioritātes (10 %), 2. prioritātes (6 %) un 4. prioritātes (4 %) projektus. Prioritāšu īpatsvars atbilst kopējām summām, kas paredzētas plānošanas perioda sākumā. No visiem četriem Fonda īpašajiem mērķiem (sk. 2. punktu) acīmredzami dominē mērķis “izstrādāt un īstenot to trešo valstu valstspiederīgo integrācijas procesu, kuri tikko ieradušies dalībvalstīs”, saistībā ar kuru finansēti gandrīz 70 % no visiem projektiem. Tas atbilst pamataktā paredzētajam: “Fonda darbība ir vērsta galvenokārt uz pasākumiem, kas saistīti ar to trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri tikko ieradušies”. Dalībvalstis plaši izmantoja iespēju piemērot augstāku ES līdzfinansējuma likmi projektiem, kuros tiek īstenota viena vai vairākas īpašās prioritātes; šādu projektu īpatsvars bija 62 % no visiem attiecīgajiem projektiem. Lielāko daļu veido projekti, kuros īstenotas vairākas īpašās prioritātes, kā arī projekti, kuros īstenota 2. un 5. īpašā prioritāte. Tomēr dalībvalstu vidū ir vērojamas arī būtiskas atšķirības. Piemēram, Itālija, Latvija un Spānija īstenoja projektus atbilstoši katrai no piecām īpašajām prioritātēm. Savukārt tikai viena no īpašajām prioritātēm tika īstenota Austrijā, Kiprā un Slovēnijā (4. īpašā prioritāte), kā arī Francijā un Apvienotajā Karalistē (2. īpašā prioritāte). Maltā, Spānijā un Zviedrijā visos projektos, kas īstenoti atbilstoši “piešķīrējas struktūras” metodei, tika īstenota viena vai vairākas īpašās prioritātes. Kopumā prioritārās vajadzības, kas apzinātas daudzgadu programmu plānošanas posmā, ir izrādījušās pareizas, un galvenās izmaiņas ir saistītas tikai ar tiem faktiskajiem priekšlikumiem, kurus iesniegušas īstenotājas organizācijas, atsaucoties uz uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus. 7. tabula. Saskaņā ar 2007.–2009. gada programmām dalībvalstu finansēto darbību kopsavilkums Mērķa grupa || Darbības veids || 1. prioritāte || 2. prioritāte || 3. prioritāte || 4. prioritāte || Dalībvalstis kopā Trešo valstu valstspiederīgie || Valodu prasmju uzlabošana (un spēju veidošana šajā saistībā) || 20: AT, BE, CY, CZ, DE, EE, FR, EL, HU, IE, IT, LV, LT, LU, PL, RO, SK, SI, ES, UK || || 2: BE, CY || 1: MT || 21: AT, BE, CY, CZ, DE, EE, FR, EL, HU, IE, IT, LV, LT, LU, MT, PL, RO, SK, SI, ES, UK Vispārīgas un praktiskas informācijas izplatīšana (tiesības un pienākumi, pieejamie pakalpojumi u. c.), kā arī pilsoniskā ievirze (uzņemošās dalībvalsts kultūra, vēsture, iestādes) || 22: AT, BE, BG, CY, CZ, EE, FI, EL, HU, IE, IT, LV, LT, LU, PL, PT, RO, SK, SI, ES, SE, UK || 1: IT || 6: BE, EE, FI, HU, IT, LV || 2: BE, MT || 23: AT, BE, BG, CY, CZ, EE, FI, EL, HU, IE, IT, LV, LT, LU, MT, PL, PT, RO, SK, SI, ES, SE, UK Citu izglītības veidu pieejamība || 6: BE, EE, EL, LV, SE, UK || 1: CZ || || || 7: BE, CZ, EE, EL, LV, SE, UK Pagaidu darbības, lai turpmāk atvieglotu piekļuvi darba tirgum, iekļaušanos nodarbinātībā, ekonomiskajā dzīvē un veicinātu pašpietiekamību || 12: AT, BG, DE, EL, LT, MT, PL, PT, RO, SK, ES, SE || 1: CZ || 3: FI, LV, LT || || 15: AT, BG, CZ, DE, FI, EL, LV, LT, MT, PL, PT, RO, SK, ES, SE Sociālās un juridiskās konsultācijas || 11: BE, CZ, FI, FR, HU, LV, PL, PT, RO, SK, ES || || 3: CZ, FI, LV || || 11: BE, CZ, FI, FR, HU, LV, PL, PT, RO, SK, ES Divpusējā pieeja — pasākumi, lai atvieglotu vai veicinātu trešo valstu valstspiederīgo iesaistīšanos pilsoniskajā dzīvē, pakalpojumos un viedokļu apmaiņā ar vietējo sabiedrību || 14: AT, CY, DE, EE, EL, HU, IE, IT, LU, MT, NL, SK, ES, SE || || 3: FI, LV, SK || 1: MT || 15: AT, CY, DE, EE, FI, EL, HU, IE, IT, LU, MT, NL, SK, ES, SE Veselība || 3: CZ, ES, SE || || 2: CZ, PL || || 4: CZ, PL, ES, SE Darbības, kas īpaši vērstas uz neaizsargātām grupām || 10: AT, BE, DE, CZ, FI, FR, IT, ES, SE, UK || || || 1: IT || 10: AT, BE, CZ, DE, FI, FR, IT, ES, SE, UK Uzņemšanas dienestu, tostarp aprīkojuma un tiesību aktu, pilnveidošana || 5: BE, CZ, IE, LV, UK || 1: BE || || || 5: BE, CZ, IE, LV, UK Mājokļi || 2: PL, ES || || || || 2: PL, ES Pirmsaizbraukšanas pasākumi (pasākumi, kas vērsti uz trešo valstu valstspiederīgajiem, pirms viņi ierodas uzņemošajā dalībvalstī) || 3: BE, FI, EL || || || || 3: BE, FI, EL 7. tabula. Saskaņā ar 2007.–2009. gada programmām dalībvalstu finansēto darbību kopsavilkums (turpinājums) Mērķa grupa || Darbības veids || 1. prioritāte || 2. prioritāte || 3. prioritāte || 4. prioritāte || Dalībvalstis kopā Politikas veidotāji, to valsts un privāto struktūru personāls, kuras risina integrācijas jautājumus, un citas personas, kam ir saskare ar trešo valstu valstspiederīgajiem vai integrācijas jautājumiem || Valsts un privāto dienestu pielāgošana daudzkultūru sabiedrībai, īstenojot apmācību, spēju veidošanu un izpratnes vairošanu || 10: AT, CZ, EE, FR, HU, IT, LV, LT, PT, RO || 1: EE || 16: AT, BG, CY, CZ, EE, FI, EL, HU, LV, LT, LU, MT, PT, RO, SK, ES || 1: HU || 18: AT, BG, CY, CZ, EE, FI, FR, EL, HU, IT, LV, LT, LU, MT, PT, RO, SK, ES Pētniecība par trešo valstu valstspiederīgo situāciju dalībvalstī, tostarp par sabiedrības attieksmi pret trešo valstu valstspiederīgajiem, lai integrācijas pasākumus un procesus efektīvāk pielāgotu viņu vajadzībām || 6: BG, HU, IT, LV, RO, SE || 15: AT, BE, BG, CY, CZ, FI, EL, HU, IT, LT, LU, PL, RO, SK, UK || 4: AT, IT, PT, RO || 1: IT || 18: AT, BE, BG, CY, CZ, FI, EL, HU, IT, LV, LT, LU, PL, PT, RO, SK, SE, UK Efektivitātes palielināšanai integrācijas pasākumu un procesu analīze un izvērtēšana gan kopumā, gan katrā atsevišķā dalībvalstī, gan iepriekš, gan konkrētajā brīdī || 4: MT, NL, SK, SE || 12: BG, CY, CZ, EE, FI, EL, IT, LV, LU, PL, PT, ES || 2: IT, RO || 1: IT || 17: BG, CY, CZ, EE, FI, EL, IT, LV, LU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, ES, SE Uzraudzības un izvērtēšanas metodoloģijas un instrumentu, tostarp rādītāju, izstrāde || || 13: AT, BG, CY, DE, EE, FI, EL, HU, IT, LU, PL, SK, UK || 1: IT || 1: SK || 13: AT, BG, CY, DE, EE, FI, EL, HU, IT, LU, PL, SK, UK Pakalpojumu, politikas un viedokļu apmaiņas koordinācija starp dažādiem dalībvalsts dalībniekiem || 3: EL, IT, PT || 6: LV, LT, PT, RO, SK, ES || 11: AT, BG, CY, DE, EL, HU, LT, LU, PL, PT, ES || 6: HU, LV, LU, NL, SK, ES || 16: AT, BG, CY, DE, EL, HU, IT, LV, LT, LU, NL, PL, PT, RO, SK, ES Koordinācija un sadarbība starp dalībvalstīm || || 1: LT || 2: LT, SK || 11: AT, CY, CZ, EE, EL, HU, IT, LU, MT, NL, SE || 13: AT, CY, CZ, EE, EL, HU, IT, LT, LU, MT, NL, SK, SE Plašsaziņas līdzekļu iesaistīšana || 5: CZ, EL, HU, LT, SK || || 1: CY || || 6: CY, CZ, EL, HU, LT, SK Vietējā sabiedrība || Iecietības, izpratnes vairošanas un kultūru dialoga uzlabošana || 12: AT, CZ, DE, EE, EL, HU, IT, LT, LU, MT, PT, SK || 2: BG, PT || 6: AT, BG, CY, DE, LU, MT || 1: MT || 14: AT, BG, CY, CZ, DE, EE, EL, HU, IT, LT, LU, MT, PT, SK Galvenā joma, kurā projekti tika finansēti saskaņā ar 1. prioritāti (darbības, kas paredzētas, lai “Eiropas Savienības imigrantu integrācijas politikas kopējos pamatprincipus” ieviestu praksē), bija saistīta ar vispārīgas un praktiskas informācijas sniegšanu trešo valstu valstspiederīgajiem un viņu pilsonisko ievirzi un tika īstenota lielākajā daļā dalībvalstu. Projekti ietvēra: - informācijas izplatīšanu papīra, elektroniskā formātā (tīmekļa portāli u. c.) vai ar e-mācību starpniecību; - ievirzi, organizējot ievada mācību kursus, nodarbības, seminārus un citus pasākumus; - informācijas centru vai uzņemšanas dienestu tīklu attīstīšanu; - trešo valstu valstspiederīgo mācību apmeklējumu organizēšanu uz valsts iestādēm, vēsturiskām vietām, muzejiem; - vietējās sabiedrības veiktu darbaudzināšanu vai sagatavošanu, lai veicinātu trešo valstu valstspiederīgo integrāciju sabiedrībā. Otra nozīmīgākā joma bija valodu mācības, vai nu izmantojot mācību kursus un citu trešo valstu valstspiederīgajiem paredzētu mācību materiālu, vai arī izstrādājot īpašas trešo valstu valstspiederīgajiem pielāgotas valodu mācīšanas metodes. Lai veicinātu divpusējo pieeju integrācijai, tā tika finansēta, īstenojot dažādas un bieži vien novatoriskas darbības, piemēram, festivālus, mākslas konkursus un izstādes, iepazīstinot trešo valstu valstspiederīgo bērnu vecākus ar skolām vai vasaras nometnēm, kas paredzētas gan trešo valstu valstspiederīgo bērniem, gan vietējiem bērniem. Projekti, kuru mērķis bija palielināt iecietību, vairot izpratni un veicināt kultūru dialogu, ietvēra tādas darbības kā sporta un kultūras pasākumi, vietējai sabiedrībai paredzētu TV raidījumu veidošana u. tml. Pagaidu pasākumi, lai veicinātu iekļaušanos darba tirgū un iesaistīšanos ekonomiskajā dzīvē, bija tādas izglītības nodrošināšana, kas nav valodu vai profesionālā apmācība, vai prasmju novērtēšanas un pārkvalificēšanas kursu nodrošināšana. Valsts un privāto dienestu pielāgošana daudzkultūru sabiedrībai ietvēra īpašu mācību kursu, nodarbību un semināru organizēšanu, kā arī informācijas materiālu izplatīšanu, īpaši pievēršot uzmanību izpratnes vairošanai un spēju veidošanai. Darbības, kas īpaši vērstas uz neaizsargātām grupām, attiecās uz sievietēm un bērniem. Projektos tika sniegts īpašs atbalsts tiem, kas devās prom no uzņemšanas centriem, sagādāti mājokļi, sniegta pirmā līmeņa palīdzība darba meklējumos, atbalsts veselības aprūpes un sociālo pakalpojumu pieejamībā utt. Saskaņā ar 1. prioritāti īstenoto projektu piemēri Grieķija sadarbībā ar IOM izstrādāja pirmsaizbraukšanas izglītības un informācijas programmu, kas bija paredzēta potenciālajiem migrantiem no Moldovas. Četru mēnešu laikā programma sniedza formālu un neformālu informāciju par valodu, iestādēm un Grieķijas sabiedrības vērtībām, praktisku informāciju par migrantu tiesībām un pienākumiem, vajadzīgajām procedūrām, lai likumīgi ieceļotu un uzturētos Grieķijas teritorijā, kā arī par profesionālo orientāciju, lai trešo valstu valstspiederīgo prasmes varētu labāk saskaņot ar faktisko pieprasījumu Grieķijas darba tirgū. Projekts bija vērsts uz iedzīvotāju grupu, kas parasti ir grūti sasniedzama. Paredzams arī, ka tam būs labvēlīga ietekme uz migrāciju, veicinot likumīgu un novēršot nelikumīgu migrāciju uz Grieķiju. Itālijā Venēcijas pašvaldība īstenoja projektu, kas bija vērsts uz neaizsargātu iedzīvotāju grupu, piemēram, trešo valstu valstspiederīgo–analfabētu, sieviešu un nesen ieradušos jauniešu, valodu mācības un pilsonisko audzināšanu. Projekts nodrošināja dalībniekiem elastīgas un pielāgotas darbības, kā arī novatoriskas mācību metodes un atbalstu (starpkultūru starpniecība un bērnu pieskatīšana, jaunu tehnoloģiju izmantošana utt.). Valsts un privāto partneru tīkls nodrošināja iespēju nepārtraukti uzraudzīt veiktās darbības, salīdzinot tās ar plānotajām darbībām. Projekta nobeiguma pasākums bija sanāksme, kuras laikā dalībniekiem izsniedza dažādu projekta pasākumu apmeklējuma apliecības. Portugālē izstrādāja projektu par starpkultūru starpniecību sabiedrisko pakalpojumu jomā, veidojot partnerību ar valsts dienestiem, starpniekiem un augstākās izglītības iestādēm. Šobrīd ir vērojami sākotnējie rezultāti — mācību iniciatīvas, starpnieku integrācija iestādēs un starpkultūru starpniecības prakse. Valsts dienestu piedāvātā starpniecība tiks saglabāta un konsolidēta. Tiks izveidots III līmeņa profils Valsts kvalifikāciju katalogā un mācību atsauces sistēma, ko augstākā līmenī varētu izmantot universitātes. Čehijas Republikā īstenotā projektā trešo valstu valstspiederīgo ģimenes tiek sagrupētas pāros ar vietējām ģimenēm, kas dzīvo tajā pašā reģionā. Projekts aptver visu teritoriju. To var uzskatīt par darbību, kas papildina integrācijas centru izveidi katrā valsts reģionā; ģimeņu sagrupēšana pāros, lai vietējie iedzīvotāji tādējādi varētu palīdzēt trešo valstu valstspiederīgajiem, aizpilda trūkstošo posmu starp trešo valstu valstspiederīgo vajadzībām un pakalpojumiem, ko pakāpeniski spēj sniegt Čehijas integrācijas sistēma. Projekts tiek atbalstīts, organizējot visaptverošu kampaņu plašsaziņas līdzekļos. Ungārija atbalstīja projektu, kura mērķis bija vairot cilvēku izpratni Budapeštā par galvaspilsētā dzīvojošo migrantu kopienu klātbūtni un to ieguldījumu Budapeštas daudzkultūru vidē. Populārā kultūras iestādē, kas atrodas pašā Budapeštas centrā, tika organizēti četri festivāli. Katrā festivālā tika atspoguļots plašs kultūras aspektu klāsts (piemēram, amatniecība, mūzika, deja, filmas, foto izstādes u. c.) no dažādām trešo valstu valstspiederīgo grupām. Šie notikumi tika atbalstīti, organizējot vairākus saziņas pasākumus. Projekts veiksmīgi vairoja Budapeštas iedzīvotāju izpratni par trešo valstu valstspiederīgo klātbūtni pilsētā un veicināja kultūru dialogu. Projektos saskaņā ar 2. prioritāti “rādītāju un novērtēšanas metodoloģiju izstrāde panākumu novērtēšanai, politikas un pasākumu pielāgošanai un salīdzinošā mācību procesa koordinācijas veicināšanai” tika finansēti pētniecības pasākumi par trešo valstu valstspiederīgo stāvokli dalībvalstīs un sabiedrības attieksmi pret trešo valstu valstspiederīgajiem, lai integrācijas pasākumus pielāgotu vajadzībām. Šādi pētniecības pasākumi ietvēra datu apkopošanu par trešo valstu valstspiederīgajiem dalībvalstī, kvalitatīvu izpēti, piemēram, apspriežu grupas ar NVO un izglītības sistēmas pārstāvjiem, intervijas ar trešo valstu valstspiederīgajiem un ekspertiem. Tika finansēti arī specifiskāki pētījumi, piemēram, par trešo valstu valstspiederīgo bērnu integrāciju izglītības sistēmā. Papildus minētajam tika atbalstīta integrācijas politikas un pasākumu analīze un izvērtējumi, tostarp tiesiskā regulējuma un administratīvās prakses analīze, rādītāju vai izvērtēšanas metodoloģijas izstrāde, dienestu un dalībnieku koordinācija informācijas, statistikas datu un integrācijas jaunumu apmaiņai. Saskaņā ar 2. prioritāti īstenoto projektu piemēri Polijā pētniecības projektā tika pētīta trešo valstu valstspiederīgo diskriminācija, galvenokārt ar tādu veicināšanas pasākumu un informācijas kampaņu starpniecību, kas vērsti uz lēmumu pieņēmējiem. Projektā tika ņemts vērā nesen veikts svarīgs pētījums par trešo valstu valstspiederīgo stāvokli Polijā, jo īpaši nodarbinātības jomā. Tika organizēti šādi pasākumi: socioloģisks apsekojums, kurā aptaujāti 360 trešo valstu valstspiederīgie un 30 amatpersonas un eksperti par ārvalstnieku integrāciju un diskrimināciju Polijā; diskriminācijas sociālo un juridisko aspektu analīze, izvērtējot 30 tiesību aktus; apsekojums par darba devēju vēlmi pieņemt darbā dažādu kategoriju trešo valstu valstspiederīgos; divu eseju publicēšana un izplatīšana par šajā jomā aktuāliem jautājumiem kopā ar ieteikumiem, kas adresēti lēmumu pieņēmējiem un trešo valstu valstspiederīgajiem Polijā; semināri, lai veicinātu rezultātu sasniegšanu. Lietuvā tika veikta priekšizpēte par trešo valstu valstspiederīgo piekļuvi darba tirgum, lai uzlabotu zināšanas par viņu vajadzībām. Tagad, kad svarīgākās problēmas un grūtības, ko izjūt trešo valstu valstspiederīgie, ir apzinātas, projekta rezultātus plaši izmanto daudzas sociālās grupas un Lietuvas iestādes. Slovākijā tika veikts pētījuma projekts par migrantu bērnu integrāciju pamatskolas izglītības sistēmā. Papildus vajadzību, problēmu un ierobežojumu novērtēšanai projektā tika izveidoti pilnīgi jauni mācību moduļi un materiāli, kas īpaši piemēroti migrantu bērniem. Francijā plaša mēroga statistiskā apsekojumā pirmo reizi tika pētīts vairāku tūkstošu trešo valstu valstspiederīgo integrācijas process vairāku gadu gaitā, t. i., dažus mēnešus pēc ierašanās, pēc viena gada un pēc trim gadiem. Aptaujas anketas jautājumi attiecas uz stāvokli pirms ierašanās un administratīvo procesu pēc ierašanās, kā arī turpmāku valodas prasmju apguvi, darba iespējām, mājokļa pieejamību un izglītības, veselības aprūpes pakalpojumu, sabiedriskās dzīves pieejamību utt. Apsekojumam būtu jāsniedz lēmumu pieņēmējiem un integrācijas dienestiem padziļinātas zināšanas par integrācijas procesu un jāiesaka integrācijas politikas uzlabošanas veidi. Saskaņā ar 3. prioritāti (“politikas spēju veidošana, koordinācijas un starpkultūru kompetences veidošana dažādos dalībvalstu pārvaldes līmeņos un iestādēs”) dalībvalstis finansēja darbības, kas saistītas ar valsts un privāto dienestu pielāgošanu daudzkultūru sabiedrībai, īstenojot mācību, spēju veidošanas un izpratnes vairošanas pasākumus, jo īpaši valsts vai nevalstisko iestāžu personālam un citām personām, kam ir saskarsme ar trešo valstu valstspiederīgajiem. Minētās darbības ietvēra mācību kursus un seminārus valsts un privātām iestādēm, lai vairotu izpratni par daudzveidību un iecietību pret to, veicinātu pakalpojumu un politikas koordināciju dalībvalstīs, rokasgrāmatu izplatīšanu, partnerību izveidi ar vietējām iestādēm utt. Saskaņā ar 3. prioritāti īstenoto projektu piemēri Austrijas projektā, ko īsteno galvenokārt Integrācijas un uzraudzības centrs, apkopoti dati par migrāciju un integrāciju. Centrs ir izveidojis tīmekļa vietni un specializētu bibliotēku un reizi ceturksnī izdod periodisko biļetenu. Tas nodrošina integrācijā ieinteresētajām personām datus un instrumentus integrācijas mērķiem, informāciju par integrācijas projektiem, kā arī atbalsta tīklu izveidi. Uzraudzība ļaus novērtēt integrācijas pasākumu ietekmi un ilgtermiņā dos ieguldījumu sociālajās un politiskajās debatēs par integrācijas jautājumiem. Kiprā tika organizēti īpaši semināri skolotājiem, tostarp mācību semināri par starpkultūru izglītību un grieķu valodas kā otrās svešvalodas mācīšanu. To mērķis bija uzlabot skolotāju spējas integrācijas problēmu risināšanā. Semināri jo īpaši nodrošināja skolotājiem vajadzīgās zināšanas un informāciju par jaunām mācību metodēm un paraugpraksi, kas izmantojama, mācot trešo valstu valstspiederīgos. Skolotāji šos seminārus apmeklēja ar entuziasmu, jo uzskatīja tos par ļoti noderīgiem, lai izprastu trešo valstu valstspiederīgo bērnu viedokli; šie semināri nodrošināja viņiem svarīgu informāciju un praksi, lai varētu strādāt ar šo mērķa grupu. Somijā tika īstenots projekts, kas bija vērsts uz reģionālās teritorijas iestāžu izpratnes vairošanu par trešās valsts valstspiederīgajiem — taizemiešu kopienu, kas ir īpaši neaizsargāta, jo iestāžu pasākumos tā vienkārši netiek ņemta vērā. Projektā tika uzsvērtas problēmas no trešo valstu valstspiederīgo viedokļa, izveidoti sadarbības tīkli, kā arī uzlabota savstarpēja sapratne un zināšanas. Par attiecīgo mērķa grupu ir savākts daudz informācijas, ko var izmantot gan sabiedrisko pakalpojumu plānošanā, gan organizējot sadarbību ar trešo sektoru. Projekta rezultātus izmanto policijas spēku apmācībai un pašvaldību integrācijas politikas un pasākumu izstrādei un īstenošanai. Tos var izmantot arī attiecībā uz citām mērķa grupām. Visbeidzot, saskaņā ar 4. prioritāti (“pieredzes, paraugprakses un informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm attiecībā uz integrāciju”) īstenotie projekti ne vien attiecās uz valsts iestāžu koordināciju un sadarbību starp dalībvalstīm, bet arī atbalstīja dalībvalstu nevalstiskās organizācijas, kas veic informācijas un prakses apmaiņu. Saskaņā ar 4. prioritāti īstenoto projektu piemēri Igaunijas valdība organizēja mācību komandējumus uz citām dalībvalstīm un kopīgus seminārus, lai veiktu informācijas, pieredzes un paraugprakses apmaiņu par trešo valstu valstspiederīgo integrāciju. Itālijas Iekšlietu ministrija uzsāka sadarbības projektu ar citu dalībvalstu valdībām par dažādiem integrācijas jautājumiem. Daži no izvērtējamiem jautājumiem ir integrācijas statistika, paraugprakse darbā ar neaizsargātām grupām, Konvencija par integrāciju, pilsonības jomā pieņemto Itālijas un citu dalībvalstu tiesību aktu salīdzinoša analīze. Vairākas dalībvalstis (Austrija, Čehijas Republika, Grieķija, Malta, Nīderlande, Slovākijas Republika, Spānija, Ungārija un Zviedrija) finansēja seminārus, konferences, tīklus un mācību komandējumus, ko ierosināja valsts un nevalstiskas organizācijas, lai veiktu pieredzes un paraugprakses apmaiņu ar citu dalībvalstu organizācijām. Luksemburga finansēja vairākus projektus, kas ietvēra sadarbību ar organizācijām no kaimiņos esošajām dalībvalstīm — Beļģijas, Francijas un Vācijas. Viens no projektiem tika uzsākts, apkopojot plašu informāciju par trešo valstu valstspiederīgo organizācijām minētajās dalībvalstīs. Tādējādi starp tām dažādu integrācijas jautājumu jomā tika nodibināta sadarbība. Citā projektā kāda organizācija ar mītni Luksemburgā izmantoja Francijas pieredzi, lai izveidotu un uzlabotu tulkošanas dienestu pakalpojumus starpkultūru jomā (mutiskie tulki tika apmācīti par dažādas izcelsmes trešo valstu valstspiederīgo kultūras vērtībām). 7.4. Īstenošanas izvērtējums un provizoriskie rezultāti Lielākajai daļai dalībvalstu radās īstenošanas problēmas pirmajās divās, proti, 2007. un 2008. gada, programmās — vai nu aizkavējās programmu īstenošana, vai arī radās grūtības īstenot programmas pilnībā. Biežākais iemesls bija programmu vēlāka apstiprināšana (tā nav neparasta situācija, uzsākot jebkuru jaunu ES finanšu instrumentu), jo bieži vien tas bija priekšnosacījums priekšlikumu iesniegšanas uzaicinājumu uzsākšanai vai atlasīto projektu finansēšanai. Citi biežāk minētie iemesli bija vajadzība pabeigt dalībvalsts organizatoriskos un administratīvos pasākumus pirms programmu faktiskās īstenošanas; atbildīgo iestāžu un atbalsta saņēmēju pieredzes trūkums; vajadzība organizēt vairāk nekā vienu uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus, ja ar atbilstīgajiem projektiem nepietika, lai pilnībā izmantotu Fonda piešķīrumu; kā arī grūtības īstenošanas organizācijām sarežģītajos ekonomikas apstākļos nodrošināt līdzfinansējumu. Lai atgūtu iekavēto, vairākas dalībvalstis uzsāka 2007. un 2008. gada programmas vienlaicīgi, piemēram, organizējot uzaicinājumus iesniegt priekšlikumus par abām programmām kopā. Tomēr īstenošana bija sasteigta. Šī iemesla dēļ saīsinājās īstenošanas organizācijām pieejamais termiņš, atbildīgajām iestādēm tika uzlikts administratīvais slogs, savukārt dažām dalībvalstīm tas liedza pārstrādāt gada programmas tajos gadījumos, kad to uzaicinājumi iesniegt priekšlikumus bija neveiksmīgi. Tomēr situācija būtiski uzlabojās attiecībā uz 2009. gada programmu, saistībā ar kuru tikai deviņas dalībvalstis ziņoja par īstenošanas aizkavēšanos. Neraugoties uz minētajām problēmām, lielākā daļa dalībvalstu tomēr domā pabeigt plānotās darbības un sasniegt gada programmās noteiktos mērķus. Šajā posmā novērtējums dalībvalstīs tiek veikts, pamatojoties uz finansēto projektu veidiem un skaitu, indikatīvajiem mērķiem, kas noteikti programmās katrai darbībai, un finansēto projektu faktiskajiem rezultātiem, kas bija pieejami laikā, kad tika iesniegti ziņojumi Komisijai. Sīka informācija par rezultātiem un efektivitāti būs pieejama ex-post izvērtējumā 2012. gadā. Piecpadsmit dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Austrijā, Bulgārijā, Francijā, Grieķijā, Igaunijā, Itālijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Portugālē, Slovākijā, Spānijā un Vācijā) abas programmas — 2007. un 2008. gada programma — ir pilnīgi īstenotas (dažos gadījumos pēc Komisijas veiktas pārskatīšanas). Beļģijā, Čehijas Republikā, Luksemburgā, Slovēnijā un Ungārijā pilnīgi īstenota ir tikai 2008. gada programma, savukārt Bulgārijā pilnīgi īstenota ir tikai 2007. gada programma. Kopumā 19 dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Austrijā, Beļģijā, Bulgārijā, Francijā, Grieķijā, Igaunijā, Itālijā, Īrijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Portugālē, Rumānijā, Slovākijā, Spānijā, Ungārijā un Vācijā) projektos izvirzītie rezultāti ir sasniegti vai, iespējams, tiks sasniegti to pabeigšanas brīdī. Divas dalībvalstis (Čehijas Republika un Luksemburga) norādīja, ka visticamāk tikai 2008. gada programma sasniegs plānotos rezultātus. Kopumā Fonds deva iespēju vairākām dalībvalstīm (piemēram, Ungārijai, Slovākijai) pirmo reizi izstrādāt tādu visaptverošu politisko regulējumu trešo valstu valstspiederīgo integrācijai, kas ietver visus kopējos pamatprincipus. Citās dalībvalstīs, piemēram, Bulgārijā, Grieķijā, Igaunijā un Kiprā, kurās jau bija izstrādāts valsts regulējums integrācijas jomā, Fonds nodrošināja finanšu līdzekļus tā īstenošanai. Visbeidzot, pieredzējušākās dalībvalstīs Fonds, kas bieži vien papildina esošos finansējuma līdzekļus, tika vērsts uz īpašiem pasākumiem vai īpašām grupām, kas parasti neiekļaujas vispārējo finansējuma instrumentu darbības jomā. Šajā saistībā tas būtiski ietekmēja tādas jomas kā valodas prasmju uzlabošana, jēgpilnas saskarsmes un konstruktīva dialoga veicināšana starp trešo valstu valstspiederīgajiem un vietējo sabiedrību, kā arī trešo valstu valstspiederīgo veselības problēmu risināšana. 7.5. Dalībvalstu vispārējie novērtējumi un ieteikumi uzlabojumu veikšanai Visās dalībvalstīs (izņemot Nīderlandi un Poliju) programmu prioritātes un programmās noteiktās darbības tika uzskatītas par svarīgām valsts vajadzību apmierināšanā un mērķu sasniegšanā integrācijas jomā. Dažās jaunajās dalībvalstīs (piemēram, Bulgārijā, Kiprā un Čehijas Republikā) programmām ir bijusi īpaši liela nozīme, jo šajās valstīs pēdējā laikā ir palielinājies migrantu skaits no trešām valstīm. Dažās dalībvalstīs atsevišķas darbības bija jāpārveido ekonomiskās krīzes dēļ (Rumānijā, Spānijā) vai migrācijas plūsmu pārmaiņu dēļ (Apvienotajā Karalistē), tomēr kopumā prioritātēm un darbībām joprojām bija svarīga nozīme. Nīderlandē Fonda piešķīrums veidoja salīdzinoši nelielu daļu no integrācijai atvēlētā valsts budžeta, un tika uzskatīts, ka valsts stratēģijām tas nerada reālu pievienoto vērtību. Polijā īstenošanas laikā tika novērots, ka valsts stratēģiju atbalstīšanā efektīvāks būtu bijis plašāks darbību klāsts; sākotnējie pasākumi bija jāpārveido un jāapvieno, lai efektīvāk apmierinātu vietējās vajadzības. Lai gan septiņas dalībvalstis (Beļģija, Bulgārija, Igaunija, Kipra, Malta, Nīderlande un Zviedrija) vēl nevarēja izvērtēt, vai to attiecīgās programmas ir sasniegušas izvirzītos mērķus, visas pārējās 19 dalībvalstis novērtēja, ka programmas ir bijušas efektīvas, — projekti tika īstenoti veiksmīgi, un to rezultāti lielā mērā atbilda izvirzītajiem mērķiem. Viedokļi par efektivitāti bija dažādi. Lai gan lielākā daļa dalībvalstu pauda gandarījumu par to, ka projektos izvirzītie mērķi ir sasniegti par saprātīgām izmaksām, kas bija viena no atlases prasībām, tika uzskatīts, ka administratīvās izmaksas ir augstas, bet projektu pārvaldībai ir nepieciešams vairāk personāla un finanšu līdzekļu, nekā paredzēts. Lai gan bija jāsaskaras ar dažām grūtībām, no kurām visbūtiskākā bija vajadzība novērst pārklāšanos ar Eiropas Bēgļu fonda mērķa grupu, papildināmība starp Fondu un citiem ES finanšu instrumentiem tika sasniegta, izmantojot programmu sākumā izklāstītās procedūras. Visbeidzot, gandrīz visās dalībvalstīs tika uzskatīts, ka Fondam ir patiesa pievienotā vērtība. Tas nodrošināja tādus rezultātus integrācijas jomā, ko nebūtu bijis iespējams sasniegt, izmantojot valstu programmas, politiku, budžetu un citus ES finanšu instrumentus. Šie rezultāti ietvēra projektu īstenošanu saskaņotas, īpašas stratēģijas un politikas kontekstā; koordināciju ar citiem fondiem — gan valsts, gan ES instrumentiem, un spēkā esošo programmu papildināšanu ar jauniem, svarīgiem integrācijas aspektiem; NVO un vietējo iestāžu darbību nostiprināšanu; dialoga un ideju apmaiņas veicināšanu starp integrācijas procesā iesaistītajām ieinteresētajām personām. Ievērojot to, ka attiecīgo darbību klāsts tika uzskatīts par atbilstošu, dalībvalstu ieteikumi bija vērsti uz sistēmas vienkāršošanu, jo tā daudzējādā ziņā tika uzskatīta par pārāk sarežģītu: - būtu jāsamazina ar gada programmām saistītā administratīvā darba slodze, aizstājot pašreizējo sistēmu, kurā daudzgadu programmai seko gada programmas, tikai ar vienu daudzgadu programmu. Programmas īstenošanā jānodrošina arī lielāks elastīgums, lai Komisijai nebūtu jāveic pārskatīšana. Varētu pagarināt atbilstības laikposmu gada programmām, ja tās tiek turpinātas. Būtu jāsamazina ziņošanas prasības; - atbilstības noteikumi attiecībā uz izdevumiem būtu jāprecizē, jāvienkāršo un jāpadara elastīgāki, lai palielinātu efektivitāti un mazinātu administratīvo slogu, dodot dalībvalstīm iespēju izstrādāt un piemērot savus atbilstības noteikumus; - Fonda darbības joma būtu jāpaplašina, to attiecinot arī uz personām, kas pieder pie Eiropas Bēgļu fonda mērķa grupas; - ES līdzfinansējuma likme būtu jāpalielina līdz 75 % jebkuram projektam, un būtu jāpalielina ES ieguldījuma procentuālā daļa, kas tiek izmaksāta kā pirmais priekšfinansējums, lai efektīvāk atbalstītu projektus to uzsākšanas brīdī un veicinātu programmu īstenošanu. Tas ļautu atteikties no otrā priekšfinansējuma. Būtu jāpalielina arī tehniskajai palīdzībai paredzētais budžets, lai tas atbilstu faktiskajām administratīvajām izmaksām; - Komisija varētu vairāk atbalstīt īstenošanu dalībvalstīs, jo īpaši intensificējot zināšanu apmaiņu un veicinot sadarbību starp dalībvalstīm, nodrošinot jebkuras noderīgas informācijas ātru pieejamību visām dalībvalstīm utt. Papildus informācijai, kas tiek sniegta SOLID komitejā, noderīgas būtu tiešsaistes datubāzes vai specializēta tīmekļa vietne, kurā pieejama visa dokumentācija. Visbeidzot, nākotnē tiesiskais regulējums jāpabeidz pirms plānošanas perioda sākuma, bet programmas jāapstiprina pēc iespējas drīzāk. 8. NOBEIGUMA PIEZĪMES UN IETEIKUMI Ņemot vērā Fonda īstenošanu 2007.–2013. gada daudzgadu programmu pirmajos trijos gados, var izdarīt turpmāk izklāstīto novērtējumu. - Tiklīdz 2007. un 2008. gada programmas īstenošanas problēmas tika novērstas, vairums dalībvalstu ir spējušas atgūt iekavēto un no 2009. gada īstenojušas gada programmas bez būtiskas kavēšanās. Tomēr tas neizslēdz atsevišķas paliekošas grūtības, ko Komisija izvērtē kopā ar attiecīgo dalībvalsti. Līdz šim pabeigtie projekti kopumā atbilst to plānotajiem mērķiem, un, vismaz sākot no 2009. gada programmas, vairums dalībvalstu ir iecerējušas sasniegt programmu mērķus. - Fonds ir atzinīgi novērtēts lielākajā daļā dalībvalstu un jo īpaši projektu īstenošanas organizāciju vidū. Par to liecina ļoti lielā atsaucība uz uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus saistībā ar 2009. gada programmu un iesaistījušos organizāciju lielais skaits dalībvalstīs. - Fonds ir aizpildījis trūkstošo posmu, un lielākajā daļā dalībvalstu tiek uzskatīts, ka tas rada reālu pievienoto vērtību, neatkarīgi no tā, vai dalībvalstīm ir bijusi iepriekšēja pieredze trešo valstu valstspiederīgo integrācijā. - Savukārt Fonda plānošanas un īstenošanas sistēma šķiet pārāk sarežģīta, ņemot vērā finansēto darbību veidus, iesaistītās atbalsta saņēmējas organizācijas un lielo projektu skaitu. Lai kliedētu dalībvalstu bažas, Komisija 2011. gadā sāka fundamentāli pārskatīt visu četru Vispārīgās programmas fondu īstenošanas noteikumus. Pārskatīšana visvairāk attiecas uz atbilstības noteikumu būtisku vienkāršošanu, nosakot, ka jaunie noteikumi būs piemērojami, sākot no 2011. gada programmu īstenošanas (vēlākais) un, ja būs pilnībā ievēroti vienlīdzīgas attieksmes, pārredzamības un nediskriminācijas principi, pat projektiem, ko finansē saskaņā ar 2009. un 2010. gada programmu.[15] Dalībvalstis ir atzinīgi novērtējušas pārskatīšanu. Dalībvalstu papildieteikumi uzlabojumu veikšanai tiks izvērtēti saistībā ar priekšlikumiem, ko Komisija sniegs šogad par turpmākajiem finanšu instrumentiem iekšlietu jomā sakarā ar nākamo daudzgadu finanšu shēmu, kura būs piemērojama no 2014. gada. Paredzams, ka abos pārējos pašreizējā plānošanas perioda gados Fonda budžeta apropriācijas ievērojami palielināsies, sasniedzot 162,5 miljonus euro 2012. gadā un 182,5 miljonus euro 2013. gadā (proti, abos gados kopumā 42 % no Fonda piešķīruma visam 2007.–2013. gada laikposmam) salīdzinājumā ar 131,5 miljoniem euro 2011. gadā un 110,5 miljoniem euro 2010. gadā.[16] Pamatojoties uz minēto, Komisija ir iecerējusi apspriest ar dalībvalstīm pieejamo līdzekļu labāko iespējamo izlietojumu, ņemot vērā politikas un īstenošanas vajadzības nākamajos gados. Komisija uzskata, ka ir četras galvenās jomas, kurām būtu jāvelta papildu pasākumi un uzmanība: - pasākumi, lai rosinātu trešo valstu valstspiederīgo un vietējās sabiedrības aktīvu iesaistīšanos integrācijas procesā, ņemot vērā šī procesa divpusējo raksturu, — visaptverošu integrācijas programmu veicināšana, kā arī trešo valstu valstspiederīgo iesaistīšana attiecīgajās konsultatīvajās struktūrās un tīklos; pasākumi, lai veicinātu trešo valstu valstspiederīgo iesaistīšanos sabiedriskajā dzīvē, vairotu sabiedrības izpratni par migrāciju, tostarp zināšanas par migrācijas ieguldījumu vietējā sabiedrībā kā tādā, utt.; - pasākumi, lai palielinātu to integrācijas pasākumu efektivitāti, kuri vērsti uz neaizsargātu grupu (sieviešu, jauniešu un bērnu, nepavadītu nepilngadīgo, kuriem ir juridisks statuss, vecu cilvēku, cilvēku tirdzniecības upuru u. c.) īpašajām vajadzībām, — darbības, lai palielinātu izglītības iespējas bērniem; veicinātu sieviešu lomu integrācijā, viņu neatkarību sabiedrībā, uzlabotu viņu zināšanas par savām tiesībām un iesaistīšanos sabiedriskajā dzīvē; veicinātu tādu nepavadītu nepilngadīgo integrāciju, kuriem ir piešķirts juridiskais statuss, utt.; - pasākumi, lai veicinātu integrāciju vietējā līmenī un augšupēju pieeju integrācijai, kā arī daudzlīmeņu sadarbību starp dažādu līmeņu valsts pārvaldes iestādēm, kas iesaistītas integrācijas stratēģiju un pasākumu izstrādē, — atbalsts integrācijas procesiem vietējā līmenī, tostarp partnerībām, kas apvieno visas attiecīgās ieinteresētās personas; darbības, lai uzlabotu trešo valstu valstspiederīgo integrāciju mājokļos, skolās, sociālās palīdzības, veselības un izglītības jomā; atbalsts iekļaujošām kaimiņattiecībām un augšupējām pieejām attiecībā uz vietējo integrāciju, utt.; - pasākumi, lai izcelsmes valstīs attīstītu pirmsaizbraukšanas pasākumus, kas atbalsta integrāciju, nepadarot trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanu atkarīgu no to iesaistīšanās, — informācija par, piemēram, vīzām, darba atļaujām, uzņemošās valsts valodu, iestādēm un vērtībām; profesionālā apmācība, lai prasmes pielāgotu uzņemošās valsts darba tirgus faktiskajām vajadzībām, utt. Komisija kopā ar dalībvalstīm izvērtēs, kā minētās prioritārās jomas varētu vēl vairāk atbalstīt pārējās gada programmās, sākot no 2012. gada programmām, kas dalībvalstīm jāiesniedz līdz 2011. gada 1. novembrim. --------------- [1] Ja vien nav noteikts citādi, visi budžeta skaitļi ziņojumā norādīti, pamatojoties uz faktiskajām apropriācijām, par kurām līdz šim lēmusi budžeta iestāde. [2] COM(2005) 123 galīgā redakcija. [3] Lēmums 2007/435/EK, OV L 168, 28.6.2007., 18. lpp. [4] Pamatakta 48. panta 3. punkta b) apakšpunkts. [5] Apkopojums un valstu ziņojumi ir pieejami vietnē http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/integration/funding_integration_en.htm. [6] Komisijas Lēmums C(2007) 3926 galīgā redakcija, 21.8.2007. [7] INTI sagatavošanas darbību izvērtējums ir pieejams vietnē http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/integration/funding_integration_en.htm. [8] Lēmums Nr. 2008/457/EK, OV L 167, 27.6.2008., 69. lpp. [9] Visu daudzgadu programmu kopsavilkums būs pieejams vietnē http://ec.europa.eu/ewsi/en/index.cfm. [10] Plašāku informāciju sk. dokumentos COM (2011) 448 un SEC (2011) 940 par kritēriju piemērošanu līdzekļu sadalījumam starp dalībvalstīm saskaņā ar Eiropas Ārējo robežu fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Atgriešanās fondu. [11] Vairāk informācijas par Eiropas Integrācijas forumu sk. vietnē http://ec.europa.eu/ewsi/en/policy/legal.cfm. [12] http://ec.europa.eu/ewsi/en/index.cfm [13] http://ec.europa.eu/ewsi/en/resources/detail.cfm?ID_ITEMS=12892 [14] Lēmuma 2007/435/EK 48. panta 2. punkta a) apakšpunkts. [15] Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonda īstenošanas noteikumu pārskatīto redakciju Komisija apstiprināja ar 2011. gada 3. marta Lēmumu C(2011) 1289. [16] Skaitļi ietver gada programmas un Kopienas darbības.