Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar kuru pilnvaro Austriju, Beļģiju un Poliju ratificēt Budapeštas Konvenciju par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) vai pievienoties tai /* COM/2014/0721 final - 2014/0345 (NLE) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Komisija ierosina Padomei pilnvarot Austriju un Poliju ratificēt Budapeštas Konvenciju par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI, turpmāk “Budapeštas konvencija”) vai pievienoties tai. Budapeštas konvencija ir pieņemta diplomātiskajā konferencē, ko kopīgi organizēja Reinas kuģniecības centrālā komisija un Donavas komisija, sadarbojoties ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisiju. Budapeštas konvencija, kas stājās spēkā 2005. gada 1. aprīlī, ir ļoti veiksmīga un sniedz ieguldījumu iekšējā tirgū transporta jomā. Tās mērķis ir saskaņot standartus attiecībā uz līgumiem un iekšzemes kuģniecību Eiropas valstīs. Vienpadsmit Savienības dalībvalstis, proti, Beļģija[1], Bulgārija, Čehijas Republika, Francija, Horvātija, Luksemburga, Nīderlande, Rumānija, Slovākija, Ungārija un Vācija, jau ir šīs konvencijas līgumslēdzējas puses. Apvienotā Karaliste, Dānija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Īrija, Kipra, Latvija, Lietuva, Malta, Portugāle, Slovēnija, Somija, Spānija un Zviedrija ir norādījušas Komisijai, ka tām nav iekšējo ūdensceļu, uz kuriem attiektos Budapeštas konvencijas darbības joma. Austrija un Polija vairākkārt ir paudušas ieinteresētību kļūt par konvencijas līgumslēdzējām pusēm. To līdzdalība veicinās šā tiesību instrumenta plašu piemērošanu, kas sniedz labumu pilsoņiem un uzņēmumiem. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Jautājums par Austrijas un Polijas pievienošanos Budapeštas konvencijai vairākkārt ir apspriests Civiltiesību jautājumu darba grupas (vispārēji jautājumi) sanāksmēs. Pat tās dalībvalstis, kuras neplāno kļūt par konvencijas līgumslēdzējām pusēm, atbalsta Komisijas iniciatīvu, kuras mērķis ir ļaut Austrijai un Polijai ratificēt Budapeštas konvenciju vai pievienoties tai. Šo priekšlikumu stingri atbalstīja arī Eiropas apvienības, kas pārstāv iekšzemes kuģniecības nozari (Eiropas Iekšzemes ūdensceļu satiksmes savienība (European Barge Union) un IVR – Starptautiskā asociācija iekšzemes kuģniecības un apdrošināšanas kopējo interešu pārstāvībai un iekšzemes kuģu reģistra vešanai Eiropā). 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Budapeštas konvencijas 29. pantā ir paredzēti noteikumi par piemērojamo tiesību aktu izvēli tāda pārvadājuma līguma līgumslēdzējām pusēm, uz kuru attiecas konvencija. Minētie noteikumi skar noteikumus, kuri paredzēti Regulā (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I)[2]. Tādēļ Budapeštas konvencija ir vienošanās, kas daļēji ir Eiropas Savienības ekskluzīvā kompetencē. Dalībvalstis nedrīkst ratificēt šo konvenciju vai pievienoties tai bez Savienības pilnvarojuma (LESD 2. panta 1. punkts). Komisija norāda, ka Beļģija ir ratificējusi Budapeštas konvenciju 2008. gada 5. augustā, kas ir pēc regulas “Roma I” pieņemšanas un stāšanās spēkā 2008. gada 24. jūlijā. Tādēļ ir nepieciešams adresēt Savienības pilnvarojumu arī Beļģijai, lai labotu pašreizējo nelikumīgo situāciju. Komisija arī norāda, ka tikai dažas dalībvalstis ir izrādījušas interesi kļūt par konvencijas līgumslēdzējām pusēm. Pārējās dalībvalstis neuzskata, ka konvencija uz tām attiektos, jo tām nav iekšējo ūdensceļu, uz kuriem attiektos Budapeštas konvencijas darbības joma. Turklāt konvencijā nav paredzēta iespēja Savienībai kļūt par līgumslēdzēju pusi, un jebkurā gadījumā Komisija šajā posmā neplāno iesniegt priekšlikumu, lai apstiprinātu, ka konvencija ir kādā citādā veidā saistoša Savienībai. ES tiesību aktos par iekšzemes kuģniecību nav vienotas iekšējo ūdensceļu definīcijas. Dažu direktīvu vai regulu, kas attiecas uz ūdensceļiem, piemērošanas joma katrā tiesību aktā ir regulēta atšķirīgi. Piemēram, Direktīvā 2006/87/EK par tehniskajām prasībām attiecībā uz iekšējo ūdensceļu kuģiem[3] ir ietverts iekšējo ūdensceļu saraksts, kam ir piemērojama direktīva (I pielikums). Šis saraksts ir balstīts uz dalībvalstu paziņojumiem par to, kur to teritorijā direktīva būtu piemērojama. Savukārt Direktīvā 96/50/EK par to nosacījumu saskaņošanu, ar kuriem dažādās valstīs piešķir kuģu vadīšanas apliecību kravu un pasažieru pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem Kopienā[4], ir atšķirīga sistēma noteikšanai, uz kuriem ūdensceļiem attiecas direktīvas darbības joma. Principā minētā direktīva attiecas uz visiem ūdensceļiem ES, izņemot Reinu un citus ūdensceļus, kas minēti Direktīvas 91/672/EEK II pielikumā. Savienība var izņēmuma kārtā pilnvarot vienu vai vairākas dalībvalstis kļūt par konvencijas līgumslēdzējām pusēm. Tādā gadījumā ekskluzīvā kompetence attiecas tikai uz atsevišķu noteikumu, un pilnvarojums nav šķērslis Savienības ārējās politikas īstenošanai tiesu iestāžu sadarbības jomā civillietās un komerclietās. Austrijas un Polijas lūgums ir jo īpaši pamatots, jo citas dalībvalstis kļuva par konvencijas līgumslēdzējām pusēm pirms tam, kad tika pieņemta Regula (EK) Nr. 593/2008. Šim pilnvarojumam nebūt jāskar Savienības ekskluzīvā kompetence, un tas ir pielāgots ļoti specifiskai situācijai. Tādēļ Padomes lēmumu adresē tikai Austrijai, Beļģijai un Polijai. Saskaņā ar Budapeštas konvencijas 30. pantu līgumslēdzējām pusēm ir iespēja izdarīt paziņojumus par konvencijas piemērošanas jomu. Attiecīgās dalībvalstis, pievienojoties konvencijai, drīkst izdarīt atbilstīgus paziņojumus, kas atļauti saskaņā ar konvencijas noteikumiem un ko tās uzskata par vajadzīgiem. Šādu paziņojumu teksts būtu jāpievieno Padomes lēmumam. […] 2014/0345 (NLE) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar kuru pilnvaro Austriju, Beļģiju un Poliju ratificēt Budapeštas Konvenciju par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) vai pievienoties tai EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 2. panta 1. punktu un 81. panta 2. punktu saistībā ar 218. panta 6. punkta a) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu[5], tā kā: (1) Savienība cenšas izveidot kopēju tiesisko telpu, kuras pamatā ir tiesas nolēmumu savstarpējās atzīšanas princips. (2) Budapeštas Konvencija par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) (turpmāk “Budapeštas konvencija”) ir vērtīgs instruments iekšzemes kuģniecības veicināšanai Eiropā. (3) Savienībai ir ekskluzīva kompetence vismaz attiecībā uz Budapeštas Konvencijas par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) 29. pantu, ciktāl minētie noteikumi skar Regulā (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I)[6], paredzētos noteikumus. (4) Budapeštas konvencija nav atvērta reģionālu ekonomiskās integrācijas organizāciju dalībai. Tādējādi Savienība nevar kļūt par Budapeštas konvencijas līgumslēdzēju pusi. (5) Tādēļ dalībvalstīm, kurās ir kuģojami iekšējie ūdensceļi, kas ietilpst Budapeštas konvencijas darbības jomā, vajadzētu būt pilnvarotām ratificēt konvenciju vai pievienoties tai. (6) Vienpadsmit Savienības dalībvalstis, proti, Beļģija, Bulgārija, Čehijas Republika, Francija, Horvātija, Luksemburga, Nīderlande, Rumānija, Slovākija, Ungārija un Vācija, ir Budapeštas konvencijas līgumslēdzējas puses. (7) Beļģija ir ratificējusi konvenciju 2008. gada 8. augustā, tātad pēc regulas “Roma I” pieņemšanas. Tādēļ ir nepieciešams, ka Padome ex post pilnvaro Beļģiju ratificēt Budapeštas konvenciju. (8) Austrija un Polija, kurās ir kuģojami iekšējie ūdensceļi, kas ietilpst Budapeštas konvencijas darbības jomā, ir paudušas ieinteresētību kļūt par konvencijas līgumslēdzējām pusēm. (9) Pārējās Savienības dalībvalstis ir norādījušas, ka tām nav iekšējo ūdensceļu, uz kuriem attiektos Budapeštas konvencija, un tādēļ tās nav ieinteresētas ratificēt konvenciju vai pievienoties tai. (10) Budapeštas konvencijā ir paredzēta iespēja līgumslēdzējām valstīm izdarīt paziņojumus attiecībā uz konvencijas piemērošanas jomu. Attiecīgi Austrijai un Polijai, pievienojoties konvencijai, būtu jāizdara atbilstīgie paziņojumi, kas atļauti saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem un ko tās uzskata par vajadzīgiem. Šādu paziņojumu teksts būtu jāpievieno šim lēmumam. (11) Apvienotajai Karalistei un Īrijai ir saistoša 2008. gada 17. jūnija Regula (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I), un tāpēc tās piedalās šā lēmuma pieņemšanā. (12) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šā lēmuma pieņemšanā un Dānijai šis lēmums nav saistošs un nav jāpiemēro, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants 1. Ar šo Padome pilnvaro Austriju, Beļģiju un Poliju ratificēt Budapeštas Konvenciju par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) vai pievienoties tai, ievērojot 2. pantā paredzētos nosacījumus. 2. Konvencijas teksts ir pievienots šā lēmuma I pielikumā. 2. pants Ar šo Padome pilnvaro Austriju un Poliju, ratificējot Budapeštas konvenciju vai pievienojoties tai, izdarīt atbilstīgus paziņojumus, kas atļauti saskaņā ar konvencijas noteikumiem. Šis lēmums ir adresēts Austrijai, Beļģijai un Polijai. Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] Saskaņā ar ANO Eiropas Ekonomikas komisijas tīmekļa vietnē publicēto informāciju Beļģija ratificēja Budapeštas konvenciju 2008. gada 5. augustā, tātad pēc tam, kad stājās spēkā Regula (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I). [2] OV L 177, 4.7.2008., 6. lpp. [3] OV L 389, 30.12.2006., 1.–260. lpp. [4] OV L 235, 17.9.1996., 31.–38. lpp. [5] OV C [...], [...], [...]. lpp. [6] OV L 177, 4.7.2008., 6. lpp. Budapeštas Konvencija par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem (CMNI) Pieņemta diplomātiskajā konferencē, ko kopīgi organizēja CCNR, Donavas komisija un ANO/EEK un kas no 2000. gada 25. septembra līdz 3. oktobrim notika Budapeštā. Valstis, kas ir šīs konvencijas līgumslēdzējas puses, ņemot vērā 1975. gada 1. augusta Konferences par drošību un sadarbību Eiropā noslēguma akta ieteikumus attiecībā uz tiesisko režīmu saskaņošanu, lai Reinas kuģniecības centrālās komisijas un Donavas komisijas dalībvalstis sadarbībā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisiju attīstītu transportu, atzīstot, ka nepieciešams un vēlams ar kopīgu vienošanos ieviest konkrētus vienotus noteikumus attiecībā uz līgumiem par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem, ir nolēmušas šajā nolūkā parakstīt konvenciju un tāpēc ir vienojušās par turpmāko. I NODAĻA. VISPĀRĒJIE NOTEIKUMI 1. pants. Definīcijas Šajā konvencijā: (1) “pārvadājuma līgums” ir jebkura veida līgums, kurā pārvadātājs uzņemas par pārvadājuma maksu pārvadāt preces pa iekšējiem ūdensceļiem; (2) “pārvadātājs” ir persona, kura ir noslēgusi vai kuras vārdā ir noslēgts pārvadājuma līgums ar nosūtītāju; (3) “faktiskais pārvadātājs” ir jebkura persona, kas nav pārvadātāja darbinieks vai aģents, kurai pārvadātājs ir uzticējis pārvadājuma vai pārvadājuma daļas izpildi; (4) “nosūtītājs” ir persona, kura ir noslēgusi vai kuras vārdā ir noslēgts pārvadājuma līgums ar pārvadātāju; (5) “saņēmējs” ir persona, kurai ir tiesības saņemt preces; (6) “pārvadājuma dokuments” ir dokuments, kas izstrādāts kā kravaszīme, preču pavadzīme vai jebkurš cits tirdzniecībā izmantots dokuments, ar kuru apliecina, ka ir noslēgts pārvadājuma līgums, un to, ka pārvadātājs ir pārņēmis vai iekrāvis preces; (7) “preces” neietver stumtus vai vilktus kuģus, pasažieru bagāžu vai transportlīdzekļus; ja preces tiek apkopotas konteinerā, uz paletes, līdzīgā transporta priekšmetā vai uz tā vai arī ja tās ir iesaiņotas, “preces” ietver minēto transporta vai iesaiņojuma priekšmetu, ja to piegādājis nosūtītājs; (8) “rakstiski” nozīmē, ja attiecīgās puses nav vienojušās citādi, informācijas nodošanu, izmantojot elektroniskus, optiskus vai līdzīgus saziņas līdzekļus, tostarp, bet ne tikai, telegrammu, faksu, teleksu, e-pastu vai elektronisku datu apmaiņu (EDI), ja informācija ir pieejama tādā veidā, lai pēc tam to varētu izmantot kā atsauci; (9) saskaņā ar šo konvenciju piemērojamie valsts tiesību akti ir attiecīgajā valstī spēkā esošās tiesību normas, kas nav starptautiskie privāttiesību noteikumi. 2. pants. Piemērošanas joma (1) Šo konvenciju piemēro visiem pārvadājuma līgumiem, saskaņā ar kuriem preču iekraušanas osta vai pārņemšanas vieta un preču izkraušanas osta vai piegādes vieta atrodas divās dažādās valstīs, no kurām vismaz viena valsts ir šīs konvencijas līgumslēdzēja puse. Ja līgumā ir paredzēta izvēle starp vairākām izkraušanas ostām vai piegādes vietām, izvēli nosaka izkraušanas osta vai piegādes vieta, uz kuru preces ir faktiski piegādātas. (2) Šo konvenciju piemēro, ja pārvadājuma līguma mērķis ir preču pārvadāšana bez pārkraušanas, gan pa iekšējiem ūdensceļiem, gan pa ūdeņiem, kuriem piemēro noteikumus jūrniecības jomā saskaņā ar 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, ja vien: a) jūras kravaszīme nav izsniegta saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem jūrniecības jomā vai b) attālums, kas jāpārvar pa ūdeņiem, kuriem piemēro noteikumus jūrniecības jomā, nav lielāks. (3) Šo konvenciju piemēro, neraugoties uz kuģa valstspiederību, reģistrācijas vai piederības ostu vai to, vai tas ir jūras vai iekšzemes navigācijas kuģis, kā arī neraugoties uz pārvadātāja, nosūtītāja vai saņēmēja valstspiederību, juridisko adresi vai pastāvīgo dzīvesvietu. II NODAĻA LĪGUMSLĒDZĒJU PUŠU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI 3. pants Preču pārņemšana, pārvadāšana un piegāde (1) Pārvadātājs pārvadā preces līdz piegādes vietai noteiktā laikā un piegādā tās saņēmējam tādā stāvoklī, kādā tās pārvadātājam tika nodotas. (2) Ja nav panākta citāda vienošanās, preču pārņemšana un piegāde notiek uz kuģa klāja. (3) Pārvadātājs nolemj, kurš kuģis ir jāizmanto. Viņš apņemas pirms reisa un uzsākot reisu veikt pietiekami rūpīgu pārbaudi, lai nodrošinātu, ka, ņemot vērā pārvadājamās preces, kuģis ir gatavs saņemt kravu, derīgs kuģošanai, nodrošināts ar apkalpi un aprīkots, kā paredzēts spēkā esošajos noteikumos, un saņēmis vajadzīgās valsts un starptautiskās atļaujas attiecīgo preču pārvadāšanai. (4) Ja ir panākta vienošanās, ka pārvadājumu veic ar speciālu kuģi vai kuģa veidu, pārvadātājam ir tiesības iekraut vai pārkraut visas preces vai daļu no tām citā kuģī vai cita veida kuģī bez nosūtītāja piekrišanas, tikai: a) ja rodas tādi apstākļi kā bēgums, sadursme vai citi kuģošanas šķēršļi, ko nevarēja paredzēt pārvadājuma līguma noslēgšanas brīdī, kuros preču iekraušana vai pārkraušana ir nepieciešama, lai izpildītu pārvadājuma līgumu, un ja pārvadātājs nevar atbilstošā laikposmā saņemt nosūtītāja norādījumus, vai b) ja tas notiek saskaņā ar tās ostas praksi, kurā kuģis atrodas. (5) Pārvadātājs nodrošina, ka preču iekraušana, izvietošana un nostiprināšana neietekmē kuģa drošību, izņemot gadījumus, kad tas ir nosūtītāja pienākums. 6. Pārvadātājam ir tiesības pārvadāt preces uz klāja vai atklātos kuģos tikai tādā gadījumā, ja ir panākta vienošanās ar nosūtītāju, tas atbilst attiecīgā darījuma praksei vai ir paredzēts vispārējo tiesību noteikumos. 4. pants. Faktiskais pārvadātājs (1) Līgums, kas atbilst 1. panta 1. punktā noteiktajai definīcijai un ir noslēgts starp pārvadātāju un faktisko pārvadātāju, ir pārvadājuma līgums šīs konvencijas nozīmē. Šādā līgumā visus šīs konvencijas noteikumus, kas attiecas uz nosūtītāju, piemēro pārvadātājam, un noteikumus, kas attiecas uz pārvadātāju, piemēro faktiskajam pārvadātājam. (2) Ja pārvadātājs ir uzticējis faktiskajam pārvadātājam veikt pārvadājumu vai daļu no tā, ievērojot vai neievērojot pārvadājuma līgumā paredzēto brīvību veikt šo darbību, pārvadātājs joprojām ir atbildīgs par visu pārvadājumu saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem. Visus šīs konvencijas noteikumus, ar kuriem regulē pārvadātāja atbildību, piemēro arī faktiskā pārvadātāja atbildībai attiecībā uz viņa veikto pārvadājumu. (3) Pārvadātājs informē nosūtītāju par visiem gadījumiem, kad viņš uztic faktiskajam pārvadātājam veikt pārvadājumu vai tā daļu. (4) Jebkura vienošanās ar nosūtītāju vai saņēmēju, kas paplašina pārvadātāja atbildību saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem, skar faktisko pārvadātāju tikai tiktāl, ciktāl viņš ir skaidri un rakstiski piekritis to pildīt. Faktiskais pārvadātājs var izmantot tiesības celt visus iebildumus, uz ko ir tiesības pārvadātājam saskaņā ar pārvadājuma līgumu. (5) Ja un ciktāl pārvadātājs un faktiskais pārvadātājs ir atbildīgi, to atbildība ir solidāra un atsevišķa. Nekas šajā pantā neierobežo regresa prasījuma tiesības starp tiem. 5. pants. Piegādes laiks Pārvadātājs piegādā preces termiņā, kas noteikts pārvadājuma līgumā; ja termiņš nav noteikts, tad termiņā, kurš būtu saprātīgi sagaidāms no rūpīga pārvadātāja, ņemot vērā reisa apstākļus un netraucētu kuģošanu. 6. pants. Nosūtītāja pienākumi (1) Nosūtītājam jāmaksā pārvadājuma līgumā paredzētās summas. (2) Nosūtītājs pirms preču nodošanas rakstiski sniedz pārvadātājam šādus datus par pārvadājamajām precēm: a) preču izmēri, skaits vai svars un tilpuma faktors; b) preču identifikācijai nepieciešamās zīmes; c) preču veids, īpatnības un īpašības; d) norādījumi par precēm piemērojamajiem muitas vai administratīviem noteikumiem; e) citi nepieciešami dati, kas jāieraksta pārvadājuma dokumentā. Nododot preces, nosūtītājs nodod pārvadātājam arī visus nepieciešamos pavaddokumentus. (3) Ja tas vajadzīgs saistībā ar preču veidu, nosūtītājs, ņemot vērā noteikto pārvadājuma darbību, iesaiņo preces tādā veidā, kas tās pasargā no zaudējuma vai bojājuma laikposmā no to pārņemšanas, ko veic pārvadātājs, līdz piegādes brīdim un kas nodrošina, ka preces nerada kuģa vai citu preču bojājumus. Saskaņā ar panākto vienošanos attiecībā uz pārvadājumu nosūtītājs nodrošina arī piemērotu marķējumu atbilstīgi piemērojamajiem starptautiskajiem vai valsts noteikumiem vai, ja šādu noteikumu nav, saskaņā ar noteikumiem un praksi, ko vispārīgi atzīst iekšzemes kuģniecībā. (4) Kā noteikts pienākumos, kas jāuzņemas pārvadātājam, nosūtītājs iekrauj un izvieto preces un nostiprina tās saskaņā ar iekšzemes kuģniecības praksi, ja vien pārvadājuma līgumā nav noteikts citādi. 7. pants. Bīstamas un piesārņojošas preces (1) Ja ir jāpārvadā bīstamas vai piesārņojošas preces, nosūtītājs pirms preču nodošanas un papildus 6. panta 2. punktā minētajiem datiem skaidri un rakstiski informē pārvadātāju par bīstamību un piesārņojuma risku, ko rada šīs preces, un veicamajiem piesardzības pasākumiem. (2) Ja bīstamu un piesārņojošu preču pārvadāšanai ir vajadzīga atļauja, nosūtītājs nodod nepieciešamos dokumentus ne vēlāk kā brīdī, kad viņš nodod preces. (3) Ja bīstamu vai piesārņojošu preču pārvadājuma turpināšana, izkraušana vai piegāde ir kļuvusi neiespējama, jo nav administratīvas atļaujas, nosūtītājs sedz izmaksas, kas rodas, nogādājot preces atpakaļ iekraušanas ostā vai tuvākajā vietā, kur tās drīkst izkraut un piegādāt vai ar tām drīkst rīkoties. (4) Tūlītēja dzīvības, īpašuma vai vides apdraudējuma gadījumā pārvadātājam ir tiesības izkraut preces, padarīt tās nekaitīgas vai tajos gadījumos, kad šāds pasākums ir samērīgs ar preču radītajiem draudiem, iznīcināt tās, pat ja pirms to pārņemšanas pārvadātājs tika informēts vai viņam citādā veidā kļuva zināmi apdraudējuma vai piesārņojuma riski, ko rada šīs preces. (5) Ja pārvadātājam ir tiesības veikt iepriekš 3. vai 4. punktā minētos pasākumus, viņš var pieprasīt kompensāciju par zaudējumiem. 8. pants. Nosūtītāja atbildība (1) Nosūtītājs pat tad, ja viņam nevar piedēvēt kļūdu, ir atbildīgs par visiem zaudējumiem un izmaksām, kas radušās pārvadātājam vai faktiskajam pārvadātājam tāpēc, ka (a) 6. panta 2. punktā vai 7. panta 1. punktā minēto datu vai informācijas nav, tā ir neprecīza vai nepilnīga; (b) bīstamas vai piesārņojošas preces nav marķētas vai iezīmētas saskaņā ar piemērojamajiem starptautiskajiem vai valsts noteikumiem vai, ja šādu noteikumu nav, saskaņā ar noteikumiem un praksi, ko vispārīgi atzīst iekšzemes kuģniecībā; (c) nav vajadzīgo pavaddokumentu, tie ir neprecīzi vai nepilnīgi. Pārvadātājs nevar atsaukties uz nosūtītāja atbildību, ja tiek pierādīts, ka kļūda ir piedēvējama pašam pārvadātājam, viņa darbiniekiem vai aģentiem. Tas pats attiecas uz faktisko pārvadātāju. (2) Nosūtītājs ir atbildīgs par to personu rīcību un nolaidību, kuru pakalpojumus viņš izmanto, lai veiktu uzdevumus un pildītu pienākumus, kas minēti 6. un 7. pantā, ja šādas personas rīkojas atbilstīgi saviem amata pienākumiem, tāpat kā tad, ja tā būtu viņa paša rīcība vai nolaidība. 9. pants Pārvadātāja ierosināta pārvadājuma līguma pārtraukšana (1) Pārvadātājs drīkst pārtraukt pārvadājuma līgumu, ja nosūtītājs nav izpildījis 6. panta 2. punktā vai 7. panta 1. un 2. punktā noteiktos pienākumus. (2) Ja pārvadātājs izmanto pārtraukšanas tiesības, viņš drīkst izkraut preces uz nosūtītāja rēķina un pēc izvēles pieprasīt samaksāt vienu no šīm summām: a) vienu trešdaļu no noteiktās pārvadājuma maksas vai b) papildus maksai par dīkstāvi kompensāciju, kas ir vienāda ar radušos izmaksu un ciesto zaudējumu summu, kā arī, ja reiss jau ir sācies, pārvadājuma maksu par notikušo reisa daļu. 10. pants. Preču piegāde (1) Neraugoties uz 6. panta 1. punktā minēto nosūtītāja pienākumu, saņēmējs, kurš pēc preču nonākšanas piegādes vietā pieprasa to piegādi saskaņā ar pārvadājuma līgumu, ir atbildīgs par pārvadājuma maksu un citiem maksājumiem saistībā ar precēm, kā arī par savu ieguldījumu jebkuru avārijas gadījumā radušos zaudējumu segšanā. Ja nav pārvadājuma dokumenta vai ja šāds dokuments nav iesniegts, saņēmējs ir atbildīgs par pārvadājuma maksu, par kuru panākta vienošanās ar nosūtītāju, ja tā atbilst tirgus praksei. (2) Preču nodošanu saņēmēja rīcībā saskaņā ar pārvadājuma līgumu, konkrētā darījuma praksi vai vispārējo tiesību noteikumiem, kurus piemēro izkraušanas ostā, uzskata par piegādi. Noteikto preču nodošanu iestādei vai trešai pusei arī uzskata par piegādi. III NODAĻA. PĀRVADĀJUMA DOKUMENTI 11. pants. Veids un saturs (1) Pārvadātājs izdod pārvadājuma dokumentu katram pārvadājumam, kuru regulē ar šo konvenciju; kravaszīmi viņš izdod tikai tad, ja nosūtītājs to pieprasa un ja par to ir panākta vienošanās, pirms preces tika iekrautas vai pirms tās tika pārņemtas pārvadāšanai. Pārvadājuma līguma spēkā esamību neietekmē fakts, ka pārvadājuma dokumenta nav vai ka tas ir nepilnīgs. (2) Uz pārvadājuma dokumenta jābūt pārvadātāja, kuģa kapteiņa vai pārvadātāja pilnvarotas personas parakstam. Pārvadātājs drīkst prasīt nosūtītājam apstiprināt oriģinālu vai kopiju ar parakstu. Paraksts drīkst būt rakstīts ar roku, drukāts faksā, perforēts, uzspiests ar zīmogu, izveidots simbolu vai jebkurā citā veidā, izmantojot mehāniskus vai elektroniskus līdzekļus, ja tas nav aizliegts ar tās valsts tiesību aktiem, kurā pārvadājuma dokuments tika izdots. (3) Ja nav pierādījumu par pretējo, pārvadājuma dokuments ir prima facie pierādījums par pārvadājuma līguma noslēgšanu un tā saturu, kā arī par to, ka pārvadātājs ir pārņēmis preces. Tas ļauj prezumēt, ka pārvadāšanai pārņemtās preces atbilst aprakstam pārvadājuma dokumentā. (4) Ja pārvadājuma dokuments ir kravaszīme, ar to pietiek, lai noteiktu attiecības starp pārvadātāju un saņēmēju. Pārvadājuma līguma nosacījumi arī turpmāk nosaka attiecības starp pārvadātāju un nosūtītāju. (5) Pārvadājuma dokumentā papildus jau nosauktajiem iekļauj šādus datus: a) pārvadātāja un nosūtītāja nosaukums (vārds, uzvārds), domicils, juridiskā adrese vai pastāvīgā dzīvesvieta; b) preču saņēmējs; c) tā kuģa nosaukums vai numurs, kurš ir paņēmis uz klāja preces, vai dati pārvadājuma dokumentā, kuros norādīts, ka pārvadātājs ir pārņēmis preces, bet tās vēl nav iekrautas kuģī; d) iekraušanas osta vai vieta, kur preces tika pārņemtas, un preču izkraušanas osta vai piegādes vieta; e) preču veida parastais nosaukums, to iesaiņojuma metode un attiecībā uz bīstamām un piesārņojošām precēm to nosaukums saskaņā ar spēkā esošajām prasībām vai, ja šāda nosaukuma nav, vispārējais nosaukums; f) to preču izmēri, skaits vai svars, kā arī identifikācijas zīmes, kuras ir paņemtas uz klāja vai pārņemtas, lai veiktu pārvadāšanu; g) vajadzības gadījumā paziņojums, ka preces pārvadā vai drīkst pārvadāt uz klāja vai uz atklāta kuģa; h) noteikumi par pārvadājuma maksu, par kuriem panākta vienošanās; i) preču pavadzīmes gadījumā norāde par to, vai tas ir oriģināls vai kopija; kravaszīmes gadījumā — oriģinālu skaits; j) izdošanas vieta un datums. Pārvadājuma dokumenta juridisko raksturu konvencijas 1. panta 6. punkta nozīmē neietekmē viena vai vairāku šajā punktā minēto datu trūkums. 12. pants. Pārvadājuma dokumenta atrunas (1) Pārvadātājam ir tiesības ietvert pārvadājuma dokumentā atrunas par: a) preču izmēriem, skaitu vai svaru, ja viņam ir pamats domāt, ka nosūtītāja sniegtie dati nav pareizi, vai ja viņam bija atbilstīgi līdzekļi šādu datu pārbaudei, īpaši tāpēc, ka preces nav saskaitītas, izmērītas vai nosvērtas viņa klātbūtnē, vai tāpēc, ka bez skaidras vienošanās izmēri vai svars ir noteikti, mērot iegrimi; b) identifikācijas zīmēm, kas nav skaidri un uz ilgu laiku piestiprinātas pie pašām precēm vai – iesaiņotu preču gadījumā — pie taras vai iepakojumiem; c) preču faktisko stāvokli. (2) Ja pārvadātājs nenorāda preču faktisko stāvokli vai atrunas attiecībā uz to, tiek uzskatīts, ka viņam pārvadājuma dokumentā jānorāda, ka preču faktiskais stāvoklis bija labs. (3) Ja saskaņā ar pārvadājuma dokumentā norādītajiem datiem preces tiek ievietotas konteinerā vai kuģa kravas telpā un tās apzīmogo persona, kas nav pārvadātājs, viņa darbinieks vai aģents, un ja ne konteiners, ne zīmogi nav bojāti vai salauzti, sasniedzot izkraušanas ostu vai piegādes vietu, tiek prezumēts, ka preču zaudējums vai bojājumi pārvadājuma laikā nav notikuši. 13. pants. Kravaszīme (1) Kravaszīmes oriģināli ir īpašumtiesību dokumenti, kas izsniegti uz saņēmēja, pasūtītāja vai uzrādītāja vārda. (2) Galamērķī preces piegādā tikai apmaiņā pret sākotnēji iesniegtu kravaszīmes oriģinālu, lai attiecībā pret citiem oriģināliem nevarētu pieprasīt turpmāku piegādi. (3) Ja pārvadātājs ir pārņēmis preces, kravaszīmes nodošanai personai, kurai tādējādi rodas tiesības saņemt preces, ir tās pašas sekas kā preču nodošanai, ciktāl tas skar tiesību iegūšanu uz precēm. (4) Ja kravaszīme ir nodota trešai pusei, tostarp saņēmējam, kurš ir rīkojies labticīgi saskaņā ar tajā minēto preču aprakstu, pierādījumu par pretējo attiecībā uz 11. panta 3. punktā un 12. panta 2. punktā noteikto prezumpciju nepieņem. IV NODAĻA. TIESĪBAS RĪKOTIES AR PRECĒM 14. pants. Rīkošanās tiesību turētājs (1) Nosūtītājs ir pilnvarots rīkoties ar precēm; jo īpaši viņš drīkst prasīt pārvadātājam pārtraukt preču pārvadājumu, mainīt piegādes vietu vai piegādāt preces citam saņēmējam, kas nav pārvadājuma dokumentā norādītais saņēmējs. (2) Nosūtītāja tiesības rīkoties beidz pastāvēt, līdzko saņēmējs pēc preču nonākšanas noteiktajā piegādes vietā ir pieprasījis preču piegādi un, a) ja pārvadājums notiek saskaņā ar preču pavadzīmi, līdzko oriģināls ir nodots saņēmējam; b) ja pārvadājums notiek saskaņā ar kravaszīmi, līdzko nosūtītājs ir atteicies no visiem savā īpašumā esošajiem oriģināliem, nododot tos citai personai. (3) Veicot atbilstošu ierakstu preču pavadzīmē, nosūtītājs drīkst preču pavadzīmes izsniegšanas brīdī atteikties no savām tiesībām rīkoties par labu saņēmējam. 15. pants Rīkošanās tiesību īstenošanas nosacījumi Nosūtītājam vai 14. panta 2. un 3. punkta gadījumā saņēmējam (ja viņš vēlas īstenot savas tiesības rīkoties): a) kravaszīmes izdošanas gadījumā jāiesniedz visi oriģināli pirms preču nonākšanas noteiktajā piegādes vietā; b) cita pārvadājuma dokumenta, kas nav kravaszīme, izmantošanas gadījumā jāiesniedz šis dokuments, kurš ietver jaunus norādījumus pārvadātājam; c) jākompensē pārvadātājam visas norādījumu izpildes laikā radītās izmaksas un bojājumi; d) jāsamaksā visa noteiktā pārvadājuma maksa, preces izkraujot pirms to nonākšanas noteiktajā piegādes vietā, ja vien pārvadājuma līgumā nav norādīts citādi. V NODAĻA. PĀRVADĀTĀJA ATBILDĪBA 16. pants. Atbildība par zaudējumu (1) Pārvadātājs ir atbildīgs par zaudējumu, kas rodas tāda preču zaudējuma vai bojājuma rezultātā, kurš noticis laikposmā no to pārņemšanas pārvadāšanai līdz piegādei, vai piegādes kavēšanās rezultātā, ja vien viņš nevar pierādīt, ka zaudējums noticis tādu apstākļu dēļ, ko rūpīgs pārvadātājs nebūtu varējis novērst un kas radījuši sekas, no kurām viņš nebūtu varējis izvairīties. (2) Pārvadātāja atbildību par zaudējumu, kas radies tāda preču zaudējuma vai bojājuma rezultātā, kurš noticis laikā, pirms preces tiek iekrautas kuģī, vai laikā pēc to izkraušanas no kuģa, regulē ar valsts tiesību aktiem, ko piemēro pārvadājuma līgumam. 17. pants. Darbinieki un aģenti (1) Pārvadātājs ir atbildīgs par to savu darbinieku un aģentu rīcību un nolaidību, kuru pakalpojumus viņš izmanto pārvadājuma līguma izpildes laikā, ja šādas personas rīkojas atbilstīgi saviem amata pienākumiem, tāpat kā gadījumā, ja tā būtu viņa paša rīcība vai nolaidība. (2) Ja pārvadājumu veic faktiskais pārvadātājs saskaņā ar 4. pantu, pārvadātājs ir atbildīgs arī par faktiskā pārvadātāja un viņa darbinieku un aģentu, kuri rīkojas atbilstīgi saviem amata pienākumiem, rīcību un nolaidību. (3) Ja tiek celta prasība pret pārvadātāja vai faktiskā pārvadātāja darbiniekiem un aģentiem, šādām personām, ja viņas pierāda, ka ir rīkojušās atbilstīgi saviem amata pienākumiem, ir tiesības uz atbrīvojumiem no atbildības un atbildības ierobežojumiem, uz kuriem ir tiesības pārvadātājam vai faktiskajam pārvadātājam saskaņā ar šo konvenciju. Iestādes norīkotu loci, kuru nevar brīvi izvēlēties, neuzskata par darbinieku vai aģentu 1. punkta nozīmē. 18. pants. Speciāli atbrīvojumi no atbildības (1) Pārvadātāju un faktisko pārvadātāju atbrīvo no atbildības, ja zaudējums, bojājums vai kavējums notiek viena no turpmāk uzskaitīto apstākļu vai risku rezultātā: a) nosūtītāja, saņēmēja vai personas, kurai ir tiesības rīkoties ar precēm, rīcība vai nolaidība; b) preču apstrāde, iekraušana, izvietošana vai izkraušana, ko veic nosūtītājs, saņēmējs vai trešās puses, rīkojoties nosūtītāja vai saņēmēja vārdā; c) preču pārvadāšana uz klāja vai atklātos kuģos, ja par šādu pārvadāšanu ir panākta vienošanās ar nosūtītāju, tā atbilst konkrētā darījuma praksei vai paredzēta spēkā esošajos noteikumos; d) preces, kuras pēc būtības ir pakļautas pilnīgam vai daļējam zudumam vai bojājumiem, īpaši lūšanas, rūsēšanas, pūšanas, žūšanas, noplūdes, parasta vietēja nodiluma (zaudējot tilpumu vai svaru) vai kaitēkļu vai grauzēju ietekmē; e) iesaiņojuma trūkums vai defekti to preču gadījumā, kuras pēc būtības ir pakļautas zudumam vai bojājumiem, ja nav iesaiņotas vai ja iesaiņojumam ir defekti; f) nepietiekamas vai nepiemērotas preču identifikācijas zīmes; g) glābšanas darbības vai glābšanas darbību mēģinājumi iekšējos ūdensceļos; h) dzīvu dzīvnieku pārvadāšana, izņemot gadījumus, kad pārvadātājs ir veicis pasākumus vai ievērojis norādījumus, par kuriem panākta vienošanās pārvadājuma līgumā. (2) Ja, pamatojoties uz gadījuma apstākļiem, bojājumu varētu attiecināt uz vienu vai vairākiem apstākļiem vai riskiem, kas uzskaitīti šā panta 1. punktā, tiek prezumēts, ka to ir izraisījis minētais apstāklis vai risks. Šādu prezumēšanu nepiemēro, ja cietusī puse pierāda, ka nodarītais zaudējums nav radies vai nav radies tikai viena šā panta 1. punktā uzskaitītā apstākļa vai riska rezultātā. 19. pants. Kompensācijas aprēķins (1) Ja pārvadātājs ir atbildīgs par preču pilnīgu zaudējumu, kompensācija, kas viņam jāmaksā, ir vienāda ar preču vērtību piegādes vietā un datumā saskaņā ar pārvadājuma līgumu. Preču piegāde personai, kas nav pilnvarotā persona, tiek uzskatīta par preču zaudējumu. (2) Preču daļēja zaudējuma vai bojājuma gadījumā pārvadātājs ir atbildīgs tikai par vērtības samazinājumu. (3) Preču vērtību nosaka saskaņā ar preču biržas cenu vai, ja šādas cenas nav, saskaņā ar to tirgus cenu vai, ja nav preču biržas cenas vai tirgus cenas, atsaucoties uz tāda paša veida un kvalitātes preču normālo vērtību piegādes vietā. (4) Attiecībā uz precēm, kuras pēc savas būtības ir pakļautas vietējam nodilumam pārvadājuma laikā, pārvadātāju, neraugoties uz pārvadājuma garumu, var saukt pie atbildības tikai par to vietējā nodiluma daļu, kas pārsniedz parastu vietējo nodilumu (zaudējot tilpumu vai svaru), kurš noteikts pušu pārvadājuma līgumā vai, ja tā nav, saskaņā ar noteikumiem vai iedibinātu praksi piegādes vietā. (5) Šā panta noteikumi neskar pārvadātāja tiesības attiecībā uz pārvadājuma maksu, kas noteikta pārvadājuma līgumā vai, ja šajā ziņā nav īpašas vienošanās, tad saskaņā ar piemērojamajiem valsts noteikumiem vai praksi. 20. pants. Atbildības maksimālie ierobežojumi (1) Kā noteikts 21. pantā un šā panta 4. punktā un neraugoties uz prasību, kas celta pret pārvadātāju, viņš nekādos apstākļos nav atbildīgs par summu, kas pārsniedz 666,67 norēķinu vienības par iesaiņojumu vai citu pārvadājuma vienību vai 2 norēķinu vienības uz pārvadājuma dokumentā noteiktā svara kilogramu par zaudētajām vai bojātajām precēm, atkarībā no tā, kura summa ir lielāka. Ja iesaiņojums vai cita pārvadājuma vienība ir konteiners un ja pārvadājuma dokumentā nav minēts iesaiņojums vai pārvadājuma vienība, kas apkopota konteinerā, 666,67 norēķinu vienības aizstāj ar 1500 norēķinu vienībām par konteineru bez tajā esošajām precēm un papildus ar 25 000 norēķinu vienībām par konteinerā esošajām precēm. (2) Ja preces atrodas konteinerā, uz paletes vai līdzīgā transporta priekšmetā, tad par iesaiņojumu vai pārvadājuma vienību uzskata iepakojumus vai citas pārvadājuma vienības, kas uzskaitītas pārvadājuma dokumentā kā transporta priekšmeti, kuros vai uz kuriem preces ir iesaiņotas. Izņemot iepriekš minēto, preces, kuras iesaiņotas šādos transporta priekšmetos vai uz tiem, uzskata par vienu pārvadājuma vienību. Gadījumos, kad pats transporta priekšmets ir pazudis vai bojāts, minēto transporta priekšmetu, ja tas nav pārvadātāja īpašums vai ja to nav sagādājis pārvadātājs, uzskata par vienu atsevišķu pārvadājuma vienību. (3) Zaudējuma gadījumā, kas rodas piegādes kavēšanās rezultātā, pārvadātāja atbildība nepārsniedz pārvadājuma maksu. Tomēr kopējā atbildība saskaņā ar 1. punktu un šā punkta pirmo teikumu nepārsniedz ierobežojumu, kurš būtu jānosaka saskaņā ar 1. punktu par pilnīgu to preču zaudējumu, uz kurām attiecas šāda atbildība. (4) Šā panta 1. punktā minētos atbildības maksimālos ierobežojumus nepiemēro: a) ja preču vai transporta priekšmetu veids un augstāka vērtība ir skaidri norādīta pārvadājuma dokumentā un pārvadātājs nav atspēkojis šīs specifikācijas, vai b) ja puses ir skaidri vienojušās par augstākiem atbildības maksimālajiem ierobežojumiem. (5) No pārvadātāja, faktiskā pārvadātāja un viņu darbiniekiem un aģentiem atgūstamā kompensācijas kopsumma par to pašu zaudējumu nepārsniedz šajā pantā paredzētās atbildības kopējos ierobežojumus. 21. pants. Atbildības ierobežojuma tiesību zaudēšana (1) Pārvadātājam vai faktiskajam pārvadātājam nav tiesību uz atbrīvojumiem no atbildības un atbildības ierobežojumiem, kas paredzēti šajā konvencijā vai pārvadājuma līgumā, ja tiek pierādīts, ka viņš pats ir izraisījis bojājumu ar rīcību vai nolaidību, vai nu ar nolūku radīt šādu bojājumu, vai neapdomīgas darbības dēļ, apzinoties, ka šāds bojājums, visticamāk, radīsies. (2) Tāpat darbiniekiem un aģentiem, kuri rīkojas pārvadātāja vai faktiskā pārvadātāja vārdā, nav tiesību uz atbrīvojumiem no atbildības un atbildības ierobežojumiem, kas paredzēti šajā konvencijā vai pārvadājuma līgumā, ja tiek pierādīts, ka viņi ir izraisījuši bojājumu 1. punktā aprakstītajā veidā. 22. pants Atbrīvojumu no atbildības un atbildības ierobežojumu piemērošana Šajā konvencijā vai pārvadājuma līgumā paredzētos atbrīvojumus no atbildības un atbildības ierobežojumus piemēro visās prasībās attiecībā uz pārvadājuma līgumā ietverto preču zaudējumu vai bojājumu vai piegādes kavēšanos, ja prasības pamatojums izriet no līguma, civiltiesību pārkāpuma vai tai ir cits juridisks pamatojums. VI NODAĻA. PRASĪBAS PERIODS 23. pants. Paziņojums par bojājumu (1) Ja saņēmējs pieņem preces bez atrunas, tas ir prima facie pierādījums par to, ka pārvadātājs ir piegādājis preces tādā pašā stāvoklī un daudzumā, kādā tās viņam tika nodotas pārvadāšanai. (2) Pārvadātājs un saņēmējs drīkst pieprasīt preču stāvokļa un daudzuma pārbaudi piegādes brīdī, klātesot abām pusēm. (3) Ja preču zaudējums vai bojājums ir acīmredzams, visas saņēmēja atrunas jānoformulē rakstiski, norādot bojājumu vispārējo veidu, ne vēlāk kā piegādes brīdī, ja vien saņēmējs un pārvadātājs nav kopīgi pārbaudījuši preču stāvokli. (4) Ja preču zaudējums vai bojājums nav acīmredzams, visas saņēmēja atrunas jāpaziņo rakstiski, norādot bojājumu vispārējo veidu, ne vēlāk kā 7 secīgu dienu laikā no piegādes brīža; šādā gadījumā cietusī puse norāda, ka bojājums tika radīts, kamēr par precēm bija atbildīgs pārvadātājs. (5) Kompensāciju par bojājumu, kas radies piegādes kavēšanās rezultātā, nemaksā, izņemot gadījumus, kad saņēmējs var pierādīt, ka viņš paziņojis par kavējumu pārvadātājam 21 secīgas dienas laikā pēc preču piegādes un ka pārvadātājs saņēmis šo paziņojumu. 24. pants. Prasību noilgums (1) Visām prasībām, kuras izriet no līguma, ko regulē ar šo konvenciju, iestājas noilgums pēc gada, kas sākas dienā, kad preces tika piegādātas vai tās bija jāpiegādā saņēmējam. Diena, kurā sākas noilguma periods, netiek iekļauta minētajā periodā. (2) Persona, pret kuru tiek celta prasība, drīkst jebkurā laikā noilguma periodā pagarināt šo periodu, par to rakstiski paziņojot cietušajai pusei. Šo periodu drīkst turpmāk pagarināt, iesniedzot vienu vai vairākus paziņojumus. (3) Noilguma perioda atlikšanu un pārtraukšanu regulē ar valsts tiesību aktiem, kurus piemēro pārvadājuma līgumam. Ar prasības celšanu tiesā par ierobežotas atbildības sadalīšanu visām prasībām, kas izriet no gadījuma, kura rezultātā radās bojājums, pārtrauc noilgumu. (4) Persona, kas saukta pie atbildības saskaņā ar šo konvenciju, drīkst celt pretprasību pat pēc šā panta 1. un 2. punktā paredzētā noilguma perioda beigām, ja prasība tiek celta 90 dienu periodā, kurš sākas dienā, kad persona, kas ceļ prasību, ir panākusi izlīgumu vai ir saņēmusi paziņojumu par procesu, vai, ja prasība ir celta ilgākā periodā, kā paredzēts tās valsts tiesību aktos, kurā tiesvedība notiek. (5) Tiesības rīkoties, kuru noilgums iestājas laika gaitā, nedrīkst īstenot pretprasības vai ieskaitījuma veidā. VII NODAĻA. LĪGUMU SLĒGŠANAS BRĪVĪBAS IEROBEŽOJUMI 25. pants. Līguma noteikumu anulēšana (1) Visi līguma noteikumi, kas paredzēti, lai izslēgtu, ierobežotu vai, kā noteikts 20. panta 4. punkta noteikumos, palielinātu pārvadātāja, faktiskā pārvadātāja vai viņu darbinieku vai aģentu atbildību šīs konvencijas nozīmē, lai atbrīvotu no pierādīšanas pienākuma vai samazinātu 23. un 24. pantā minētos prasību vai ierobežojumu periodus, ir spēkā neesoši. Visi noteikumi, ar kuriem preču apdrošināšanu piešķir pārvadātājam, arī ir spēkā neesoši. (2) Neņemot vērā šā panta 1. punktā minētos noteikumus un neskarot 21. pantu, līguma noteikumos paredzēts noteikt, ka pārvadātājs vai faktiskais pārvadātājs nav atbildīgs par zaudējumiem, kas radušies šādos gadījumos: a) kuģa kapteiņa, loča vai jebkuras citas tādas personas rīcība vai nolaidība, kura strādā uz kuģa, uz stūmēja vai vilcēja kuģošanas laikā vai uz stumtas vai vilktas karavānas tās veidošanas vai likvidēšanas laikā, pārvadātājam pildot 3. panta 3. punktā noteiktos pienākumus attiecībā uz komandu, ja vien rīcību vai nolaidību nav izraisījis nodoms radīt bojājumu vai neapdomīga darbība, apzinoties, ka šāds bojājums, visticamāk, radīsies; b) ugunsgrēks vai sprādziens uz kuģa klāja, ja nav iespējams pierādīt, ka ugunsgrēks vai sprādziens ir noticis pārvadātāja, faktiskā pārvadātāja, viņu darbinieku vai aģentu vainas dēļ vai kuģa defekta dēļ; c) defekti, kas konstatēti uz pārvadātāja kuģa, īrēta vai fraktēta kuģa, ja pārvadātājs var pierādīt, ka šādus defektus nevarēja atklāt pirms reisa sākuma, neraugoties uz pienācīgu rūpību. VIII NODAĻA. PAPILDU NOTEIKUMI 26. pants. Vispārēji zaudējumi avārijas gadījumā Nekas šajā konvencijā neierobežo pārvadājuma līguma vai valsts tiesību aktu noteikumu izmantošanu tās bojājumu summas un iemaksas aprēķinā, kas jāmaksā, lai segtu avārijas gadījumā radušos vispārējus zaudējumus. 27. pants Citi piemērojami noteikumi un kodolpostījumi (1) Ar šo konvenciju netiek grozītas pārvadātāja tiesības vai pienākumi, kas paredzēti starptautiskās konvencijās vai valsts tiesību aktos attiecībā uz iekšzemes kuģniecības un jūras kuģu īpašnieku atbildības ierobežošanu. (2) Saskaņā ar šo konvenciju pārvadātāju atbrīvo no atbildības par bojājumiem, kurus radījis kodolincidents, ja kodoliekārtas operators vai viņa pilnvarota persona ir atbildīga par šādu bojājumu saskaņā ar valsts tiesību aktiem un noteikumiem, ar kuriem regulē atbildību kodolenerģijas jomā. 28. pants. Norēķinu vienība Šīs konvencijas 20. pantā minētā norēķinu vienība ir speciālās aizņēmumu tiesības, kā noteicis Starptautiskais Valūtas fonds. 20. pantā minētās summas ir jākonvertē valsts valūtā saskaņā ar šādas valūtas vērtību sprieduma datumā vai datumā, par kuru puses ir vienojušās. Līgumslēdzējas valsts valūtas vērtība, kas izteikta speciālajās aizņēmuma tiesībās, ir jāaprēķina saskaņā ar novērtēšanas metodi, kuru izmanto Starptautiskais Valūtas fonds un kura ir spēkā šo darbību un darījumu veikšanas datumā. 29. pants. Papildu valsts noteikumi (1) Gadījumos, kas nav paredzēti šajā konvencijā, pārvadājuma līgumu regulē ar tās valsts tiesību aktiem, par kuru puses ir vienojušās. (2) Ja šāda vienošanās nav panākta, ir jāpiemēro tās valsts tiesību akti, ar kuru pārvadājuma līgums ir visciešāk saistīts. (3) Ir jāprezumē, ka pārvadājuma līgums ir visciešāk saistīts ar valsti, kurā atrodas pārvadātāja galvenā uzņēmējdarbības vieta brīdī, kad tika noslēgts līgums, ja iekraušanas osta, preču pārņemšanas vieta, izkraušanas osta, piegādes vieta vai nosūtītāja galvenā uzņēmējdarbības vieta arī atrodas minētajā valstī. Ja pārvadātājam nav uzņēmējdarbības vietas uz sauszemes un pārvadājuma līgums tiek noslēgts uz kuģa klāja, ir jāprezumē, ka līgums ir visciešāk saistīts ar valsti, kurā ir reģistrēts kuģis vai ar kuras karogu tas peld, ja iekraušanas osta, preču pārņemšanas vieta, izkraušanas osta, piegādes vieta vai nosūtītāja galvenā uzņēmējdarbības vieta arī atrodas minētajā valstī. (4) Reālo pārvadātājam piešķirto garantiju attiecībā uz 10. panta 1. punktā minētajām prasībām regulē ar tās valsts tiesību aktiem, kurā atrodas preces. IX NODAĻA PAZIŅOJUMI PAR PIEMĒROŠANAS JOMU 30. pants Pārvadājumi pa speciāliem iekšējiem ūdensceļiem (1) Katra valsts, parakstot, ratificējot, pieņemot, apstiprinot šo konvenciju vai pievienojoties tai, drīkst paziņot, ka tā nepiemēros šo konvenciju līgumiem, kas attiecas uz pārvadājumiem pa speciāliem iekšējiem ūdensceļiem, kuri atrodas tās teritorijā, kuriem nepiemēro starptautiskus kuģošanas noteikumus un kuri neveido saikni starp šādiem starptautiskiem ūdensceļiem. Tomēr šādā paziņojumā nedrīkst minēt visus galvenos valsts ūdensceļus. (2) Ja pārvadājuma līguma mērķis ir preču pārvadāšana bez pārkraušanas gan tajos ūdensceļos, kuri nav minēti šā panta 1. punktā minētajā paziņojumā, gan tajos ūdensceļos, kas ir minēti šajā paziņojumā, šī konvencija vienādi attiecas uz minēto līgumu, ja vien attālums, kurš jānobrauc pa ūdensceļiem, kas ir minēti šajā paziņojumā, nav garāks. (3) Ja ir izdarīts paziņojums saskaņā ar 1. punktu, jebkura cita līgumslēdzēja valsts drīkst paziņot, ka tā nepiemēros šīs konvencijas noteikumus šajā paziņojumā minētajiem līgumiem. Saskaņā ar šo punktu izdarītais paziņojums stājas spēkā brīdī, kad valstī, kura ir izdarījusi paziņojumu saskaņā ar 1. punktu, stājas spēkā konvencija, bet ātrākais — brīdī, kad valstī, kura ir izdarījusi paziņojumu saskaņā ar šo punktu, stājas spēkā konvencija. (4) Šā panta 1. un 3. punktā minētos paziņojumus drīkst pilnībā vai daļēji anulēt jebkurā laikā, paziņojot par to depozitāram un norādot datumu, kurā tie zaudē spēku. Šo paziņojumu anulēšana neietekmē jau noslēgtos līgumus. 31. pants Valsts transports vai bezmaksas transports Katra valsts drīkst šīs konvencijas parakstīšanas, ratifikācijas, apstiprināšanas, pieņemšanas vai pievienošanās tai brīdī vai jebkurā brīdī pēc tam paziņot, ka tā piemēros šo konvenciju arī: a) pārvadājuma līgumiem, saskaņā ar kuriem iekraušanas osta vai pārņemšanas vieta un izkraušanas osta vai piegādes vieta atrodas tās teritorijā; b) atkāpjoties no 1. panta 1. punkta, bezmaksas pārvadājumiem. 32. pants Reģionālie noteikumi attiecībā uz atbildību (1) Katra valsts drīkst šīs konvencijas parakstīšanas, ratifikācijas, apstiprināšanas, pieņemšanas vai pievienošanās tai brīdī vai jebkurā brīdī pēc tam paziņot, ka attiecībā uz preču pārvadājumiem starp iekraušanas ostām vai pārņemšanas vietām un izkraušanas ostām vai piegādes vietām, no kurām vai nu abas atrodas tās teritorijā, vai viena atrodas tās teritorijā un otra atrodas tās valsts teritorijā, kura ir izdarījusi tādu pašu paziņojumu, pārvadātājs nav atbildīgs par bojājumu, kuru radījusi kapteiņa, loča vai jebkuras citas tādas personas rīcība vai nolaidība, kura strādā uz kuģa, uz stūmēja vai vilcēja kuģošanas laikā vai uz stumtas vai vilktas karavānas tās veidošanas laikā, pārvadātājam pildot 3. panta 3. punktā noteiktos pienākumus attiecībā uz komandu, ja vien rīcību vai nolaidību nav izraisījis nodoms radīt bojājumu vai neapdomīga darbība, apzinoties, ka šāds bojājums, visticamāk, radīsies. (2) Noteikums attiecībā uz 1. punktā minēto atbildību stājas spēkā starp divām līgumslēdzējām valstīm, kad šī konvencija stājas spēkā otrajā valstī, kura ir izdarījusi tādu pašu paziņojumu. Ja valsts ir izdarījusi paziņojumu pēc konvencijas stāšanās spēkā šajā valstī, noteikums attiecībā uz 1. punktā minēto atbildību stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc trīs mēnešu perioda, kas sākas, iesniedzot paziņojumu depozitāram. Noteikumu attiecībā uz atbildību piemēro tikai pārvadājuma līgumiem, kas parakstīti pēc tā stāšanās spēkā. (3) Saskaņā ar 1. punktu izdarīto paziņojumu drīkst anulēt jebkurā brīdī, paziņojot par to depozitāram. Anulēšanas gadījumā 1. punktā minētie noteikumi attiecībā uz atbildību zaudē spēku nākamā mēneša pirmajā dienā pēc paziņojuma vai vēlākā, paziņojumā norādītā brīdī. Anulēšana neattiecas uz pārvadājuma līgumiem, kuri parakstīti, pirms noteikumi attiecībā uz atbildību ir zaudējuši spēku. X NODAĻA. NOBEIGUMA NOTEIKUMI 33. pants Parakstīšana, ratifikācija, pieņemšana, apstiprināšana, pievienošanās (1) Šī konvencija ir pieejama parakstīšanai visām valstīm vienu gadu depozitāra galvenajā mītnē. Parakstīšanas periods sākas dienā, kad depozitārs konstatē, ka visi konvencijas autentiskie teksti ir pieejami. (2) Valstis var kļūt par šīs konvencijas līgumslēdzējām pusēm: a) parakstot to bez atrunām attiecībā uz ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu; b) ar parakstu, kas ir jāratificē, jāpieņem vai jāapstiprina, un kam seko tā ratifikācija, pieņemšana vai apstiprināšana; c) pievienojoties pēc parakstīšanai noteiktā termiņa beigām. (3) Ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās instrumentus nodod glabāšanā depozitāram. 34. pants. Stāšanās spēkā (1) Šī konvencija stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc trīs mēnešu perioda beigām, kas sākas dienā, kurā piecas valstis ir parakstījušas šo konvenciju bez atrunām attiecībā uz ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu vai ir nodevušas glabāšanā depozitāram ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās instrumentus. (2) Attiecībā uz katru valsti, kura paraksta šo konvenciju bez atrunām attiecībā uz ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu vai nodod glabāšanā depozitāram ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās instrumentus pēc šīs konvencijas stāšanās spēkā, tā stājas spēkā tādā pašā veidā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc trīs mēnešu perioda beigām, kas sākas dienā, kad konvencija tiek parakstīta bez atrunām attiecībā uz ratifikāciju, pieņemšanu vai apstiprināšanu vai ratifikācijas, pieņemšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās instrumenti tiek nodoti glabāšanā depozitāram. 35. pants. Denonsēšana (1) Līgumslēdzēja puse drīkst denonsēt šo konvenciju pēc viena gada perioda beigām pēc dienas, kurā tā stājās spēkā šajā valstī. (2) Paziņojumu par denonsēšanu nodod glabāšanā depozitāram. (3) Denonsēšana stājas spēkā nākamā mēneša pirmajā dienā pēc viena gada perioda beigām, kas sākas dienā, kad paziņojums par denonsēšanu tiek nodots glabāšanā, vai pēc garāka paziņojumā par denonsēšanu minēta perioda. 36. pants. Pārskatīšana un grozīšana Depozitārs sasauc līgumslēdzēju valstu konferenci, lai pārskatītu vai grozītu konvenciju, pēc pieprasījuma, kuru ir iesniegusi vismaz viena trešdaļa no šīs konvencijas līgumslēdzējām valstīm. 37. pants Atbildības ierobežojumu summu un norēķinu vienības pārskatīšana (1) Neraugoties uz 36. panta noteikumiem, ja tiek ierosināts pārskatīt 20. panta 1. punktā noteikto summu vai aizstāt 28. pantā noteikto vienību ar citu vienību un ja vismaz viena ceturtdaļa no šīs konvencijas līgumslēdzējām pusēm ir to pieprasījušas, depozitārs iesniedz priekšlikumu visiem Apvienoto Nāciju Organizācijas Eiropas Ekonomikas komisijas, Reinas kuģniecības centrālās komisijas un Donavas komisijas locekļiem un visām līgumslēdzējām valstīm un sasauc konferenci, kuras vienīgais mērķis ir mainīt 20. panta 1. punktā noteikto summu vai aizstāt 28. pantā noteikto vienību ar citu vienību. (2) Konferenci sasauc agrākais sešus mēnešus pēc dienas, kurā tika iesniegts priekšlikums. (3) Visām šīs konvencijas līgumslēdzējām valstīm ir tiesības piedalīties konferencē, neraugoties uz to, vai tās ir vai nav 1. punktā minēto organizāciju locekles. (4) Grozījumus pieņem, ja par tiem balso divas trešdaļas no šīs konvencijas līgumslēdzējām valstīm, kas pārstāvētas konferencē un piedalās balsojumā, un ja vismaz puse no šīs konvencijas līgumslēdzējām valstīm ir pārstāvētas, notiekot balsojumam. (5) Apspriežot 20. panta 1. punktā minētās summas grozījumu, konference ņem vērā pieredzi, kas gūta gadījumos, kuru rezultātā radušies bojājumi, un jo īpaši radīto bojājumu apjomu, naudas vērtības izmaiņas un ierosinātā grozījuma ietekmi uz apdrošināšanas izmaksām. (6) a) Summas grozījums saskaņā ar šo pantu drīkst stāties spēkā agrākais piecus gadus pēc dienas, kurā šo konvenciju darīja pieejamu parakstīšanai, un agrākais piecus gadus pēc dienas, kurā stājās spēkā iepriekš saskaņā ar šo pantu veikts grozījums. b) Summu nedrīkst palielināt tādā mērā, lai tā pārsniegtu šajā konvencijā noteiktos maksimālos atbildības ierobežojumus, kas palielināti par 6 % gadā, aprēķinot saskaņā ar salikto procentu principu, sākot no dienas, kurā šo konvenciju darīja pieejamu parakstīšanai. c) Summu nedrīkst palielināt tādā mērā, lai tā trīskārt pārsniegtu šajā konvencijā noteiktos maksimālos atbildības ierobežojumus. (7) Depozitārs paziņo visām līgumslēdzējām valstīm par visiem saskaņā ar 4. punktu pieņemtajiem grozījumiem. Grozījumu uzskata par pieņemtu astoņpadsmit mēnešus pēc paziņošanas dienas, ja vien šajā periodā vismaz viena ceturtdaļa no valstīm, kuras bija līgumslēdzējas puses lēmuma par grozījumu pieņemšanas laikā, nav informējušas depozitāru, ka tās nepieņems šo grozījumu; šajā gadījumā grozījums tiek noraidīts un nestājas spēkā. (8) Grozījums, kuru uzskata par pieņemtu saskaņā ar 7. punktu, stājas spēkā astoņpadsmit mēnešus pēc tā pieņemšanas. (9) Grozījums ir saistošs visām līgumslēdzējām valstīm, ja vien tās nedenonsē šo konvenciju saskaņā ar 35. pantu ne vēlāk kā sešus mēnešus, pirms grozījums stājas spēkā. Denonsēšana stājas spēkā, stājoties spēkā grozījumam. (10) Ja grozījums ir pieņemts, bet vēl nav beidzies noteiktais astoņpadsmit mēnešu pieņemšanas periods, valstij, kura šajā periodā kļūst par līgumslēdzēju pusi, grozījums, ja tas stājas spēkā, ir saistošs. Valstij, kura kļūst par līgumslēdzēju pusi pēc minētā perioda, ir saistošs grozījums, kas pieņemts saskaņā ar 7. punktu. Šajā punktā minētajos gadījumos valstij ir saistošs grozījums, līdzko tas stājas spēkā vai tikko šī konvencija stājas spēkā valstī, ja tas notiek pēc tam. 38. pants. Depozitārs (1) Šo konvenciju nodod glabāšanā Ungārijas Republikas valdībai. (2) Depozitārs: a) nosūta pārbaudei visām valstīm, kuras piedalījās Budapeštas Konvencijas par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem pieņemšanas diplomātiskajā konferencē, šo konvenciju oficiālās valodas versijā, kura nebija pieejama konferences laikā; b) informē visas iepriekš a) apakšpunktā minētās valstis par visiem priekšlikumiem grozīt saskaņā ar a) apakšpunktu nosūtīto tekstu; c) nosaka datumu, kurā ir nodrošināta visu šīs konvencijas oficiālo valodu versiju savstarpēja atbilstība un kurā tās var uzskatīt par autentiskām; d) paziņo visām iepriekš a) apakšpunktā minētajām valstīm saskaņā ar c) apakšpunktu noteikto datumu; e) nosūta visām valstīm, kuras tika uzaicinātas uz Budapeštas Konvencijas par līgumu par preču pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem pieņemšanas diplomātisko konferenci un kuras ir parakstījušas šo konvenciju vai pievienojušās tai, sertificētas pareizas šīs konvencijas kopijas; f) informē visas valstis, kuras ir parakstījušas šo konvenciju vai pievienojušās tai: i. par katru jaunu parakstīšanas, paziņošanas vai deklarēšanas gadījumu, norādot parakstīšanas, paziņošanas vai deklarēšanas datumu; ii. par konvencijas spēkā stāšanās datumu; iii. par visiem šīs konvencijas denonsēšanas gadījumiem un datumiem, kuros minētajai denonsēšanai ir jāstājas spēkā; iv. par visiem grozījumiem, kas pieņemti saskaņā ar šīs konvencijas 36. un 37. pantu, un par šo grozījumu spēkā stāšanās datumiem; v. par visiem paziņojumiem, kas jāveic saskaņā ar šīs konvencijas noteikumiem. (3) Pēc šīs konvencijas stāšanās spēkā depozitārs nosūta ANO sekretariātam sertificētas pareizas šīs konvencijas kopijas reģistrēšanai un publicēšanai saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu 102. pantu. BUDAPEŠTĀ, 2001. gada divdesmit otrajā jūnijā vienā oriģināleksemplārā angļu, franču, krievu, nīderlandiešu un vācu valodā, kura teksti ir vienlīdz autentiski. TO APLIECINOT, attiecīgo valdību pilnvarotas personas ir parakstījušas šo konvenciju.