Tomēr netika panākta vienošanās par to, lai lēmumu pieņēmēju un interešu pārstāvju sanāksmju priekšnoteikums būtu to reģistrēšanās Pārredzamības reģistrā — šo jautājumu Komisija uzskata par ļoti svarīgu. Tādēļ iestāde ir aicinājusi Eiropas Parlamentu un Padomi vērtēt iespējas, kas ļautu piemērot noteikumu “bez reģistrācijas nav sanāksmes”.

Cits svarīgs pilsoniskās sabiedrības informēšanas elements ir tā dēvētais “ilgtspējas ietekmes novērtējuma” process. Šis tirdzniecībai paredzētais rīks tika izstrādāts tirdzniecības sarunu atbalstam. To vada neatkarīgi ārējie konsultanti, kas analizē iespējamo tirdzniecības nolīgumu varbūtējo ietekmi no ekonomiskā, sociālā, cilvēktiesību un vides viedokļa. Līdzdalības līmenis ilgtspējas ietekmes novērtējumā ir ļoti augsts.

Eiropas Komisijas sasniegtais, vēl nepieredzētais pārredzamības līmenis bija tik augsts, ka to, izbeidzot divus gadus ilgo stratēģisko iniciatīvu sarunām par Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības, uzslavēja Eiropas Ombuds. Eiropas Ombuds secināja, ka augstais pārredzamības līmenis ne tikai bija laba administratīvā prakse, bet arī palielināja ES sarunu vedēju leģitimitāti un palīdzēja saglabāt Eiropas Savienības vienotību.

Komisijas dokumentu reģistrā 2018. gadā tika iekļauti 19 582 jauni dokumenti (skatīt pielikuma 1. tabulu), kuri ietilpst C, COM, JOIN, OJ, PV, SEC vai SWD kategorijā .

“Dokumentu pārvaldība un piekļuve dokumentiem” ir īpaša Ģenerālsekretariāta Pārredzamības nodaļas vienība, kas nodarbojas tikai ar to, lai nodrošinātu Regulas (EK) Nr. 1049/2001 piemērošanas detalizēto noteikumu koordinēšanu un vienotu īstenošanu. To veido vairāki lietu izskatītāji un administratīvais atbalsta personāls. Papildus pienākumam veikt sākotnējo atbilžu pārskatīšanu šī vienība nodrošina horizontālas norādes, apmācību un konsultācijas visiem Eiropas Komisijas ģenerāldirektorātiem un dienestiem attiecībā uz regulas piemērošanu. Tā arī pārvalda Eiropas Komisijas mēroga IT sistēmu, kas paredzēta sākotnējo un atkārtoto dokumentu piekļuves pieprasījumu apstrādei.

Kopumā statistika liecina, ka pilna vai daļēja piekļuve pieprasītajiem dokumentiem tika nodrošināta vairāk nekā 80 % no 6912 gadījumiem sākotnējo pieteikumu posmā, un gandrīz 41 % no 288 pārskatītajiem gadījumiem atkārtotu pieteikumu posmā tika sniegta plašāka vai pat pilna piekļuve. Šie dati ne tikai apstiprina Eiropas Komisijas atklātību, bet arī to, cik svarīga iestādes kopējās pārredzamības politikas daļa ir tiesības piekļūt dokumentiem.

Trīs citu Eiropas Komisijas departamentu (Iekšējā tirgus, rūpniecības, uzņēmējdarbības un MVU ģenerāldirektorāta, Komunikācijas tīklu, satura un tehnoloģiju ģenerāldirektorāta un Tiesiskuma un patērētāju ģenerāldirektorāta) sākotnējās atbildes bija iemesls tam, ka katrs no tiem saņēma vairāk nekā 5 % no visiem atkārtotajiem pieteikumiem.

Nodokļu politikas un muitas savienības ģenerāldirektorāts (6,4 %), Konkurences ģenerāldirektorāts (5,9 %) un Mobilitātes un transporta ģenerāldirektorāts (5,2 %) bija vienīgie no atlikušajiem dienestiem, kas saņēma (katrs) vairāk nekā 5 % no visiem sākotnējiem pieteikumiem.

Jānorāda, ka viens pieprasījums var attiekties uz vairākiem dokumentiem, un uz to var attiecīgi tikt sniegtas vairākas atšķirīgas atbildes. Savukārt dažos gadījumos vairākus pieprasījumus var sagrupēt kopā un sniegt tikai vienu atbildi. No datubāzes izgūto “sniegto atbilžu” skaits aptver visu Eiropas Komisijas turpmāko rīcību, ieskaitot:

Pieteikumu iesniedzēji savos pieteikumos tīmekļa vietnē Europa var norādīt savu sociālo/profesionālo profilu, izvēloties vienu no deviņām kategorijām: pilsonis, akadēmiska iestāde, jurists, žurnālists, nevalstiska organizācija, uzņēmums, Eiropas Parlamenta deputāts, reģionāla vai dalībvalsts struktūra. Statistikas vajadzībām “pilsoņu” profils ietver tos pieteikumu iesniedzējus, kuri savā profilā to norādīja, kā arī tos pieteikumu iesniedzējus, kuri nenorādīja savu sociālo/profesionālo kategoriju.

2018. gadā, tāpat kā iepriekšējos gados, lielāko daļu sākotnējo pieteikumu iesniedza pilsoņi. Šīs kategorijas pieteikumu iesniedzēji iesniedza aptuveni 42,2 % pieteikumu.

Otrajā vietā starp pieteikumu iesniedzējiem pēc apjoma vairs neierindojās akadēmiskās iestādes, kā tas bija 2017. gadā, bet gan uzņēmumi, kuru sākotnējie pieteikumi veidoja aptuveni 16,7 %. Akadēmiskās iestādes tika nobīdītas uz trešo vietu (aptuveni 10,6 %); sekoja advokātu biroji un žurnālisti (katrs — aptuveni 10,1 %).

Lielākā daļa atkārtoto pieteikumu 2018. gadā tika saņemta no pilsoņiem, kuri iesniedza aptuveni 36,2 % no šiem pieteikumiem (salīdzinot ar 24,7 % 2017. gadā). Nevalstiskās organizācijas ierindojās otrajā vietā — to iesniegtais lielais atkārtoto pieteikumu skaits 2018. gadā veidoja 17,3 % (salīdzinot ar 13,2 % 2017. gadā). Trešajā vietā atrodas juristi, kas iesniedza vairāk nekā 15,4 % atkārtoto pieteikumu. Arī žurnālistu atkārtoto pieteikumu skaits ievērojami pieauga, kas tiem ļāva kļūt par 2018. gada ceturto aktīvāko kategoriju, veidojot 15,1 % no atkārtotajiem pieteikumiem (salīdzinājumā ar 7,2 % 2017. gadā). Jau tālāk sekoja uzņēmumi (gandrīz 7,9 % šādu pieteikumu), Eiropas Parlamenta deputāti (5 %), akadēmiskās iestādes un ideju laboratorijas (2,8 %), kā arī dalībvalstis (0,3 %).





3.4.Pieteikumu iesniedzēju ģeogrāfiskā izcelsme (pielikuma 7. tabula)

Attiecībā uz sākotnējo pieteikumu ģeogrāfisko sadalījumu — tāpat kā 2017. gadā, trīs valstis, no kurām tika saņemts visvairāk pieprasījumu piekļūt dokumentiem, joprojām bija Beļģija, Apvienotā Karaliste un Vācija. No šīm trim valstīm 2018. gadā tika saņemti aptuveni 51,3 % sākotnējo pieteikumu. Konkrētāk, vislielāko daļu sākotnējo pieteikumu joprojām iesniedza pieteikuma iesniedzēji, kuri dzīvo vai atrodas Beļģijā (aptuveni 32,9 % salīdzinājumā ar aptuveni 25,7 % 2017. gadā).

Otrā bija Apvienotā Karaliste, no kuras tika iesniegti vairāk nekā 9,2 % sākotnējo pieteikumu. Šis skaitlis liecina par būtisku samazinājumu, salīdzinot ar 2017. gadu, kad gandrīz 15,2 % sākotnējo pieteikumu nāca no Apvienotās Karalistes.

Trešajā vietā ierindojās Vācija, no kuras tika saņemti gandrīz 9,2 % sākotnējo pieteikumu (salīdzinot ar nepilniem 12 % 2017. gadā).

Ceturtā bija Francija (6,9 % sākotnējo pieteikumu), kam cieši sekoja Nīderlande (6,5 %), Spānija (gandrīz 5,9 %) un Itālija (5,7 %).

Pieteikumi no pārējās 21 dalībvalsts veidoja ne vairāk kā 3 % katrai dalībvalstij. Tiesības piekļūt dokumentiem turpināja izmantot arī pieteikumu iesniedzēji, kuri pastāvīgi dzīvo vai kuru juridiskā adrese ir trešās valstīs. To sākotnējo pieteikumu rādītājs saglabājās stabils un veidoja vairāk nekā 5,3 % sākotnējo pieteikumu (līdzīgs daudzums, proti, gandrīz 5 %, tika reģistrēts 2017. gadā).

Attiecībā uz atkārtoto pieteikumu ģeogrāfisko sadalījumu — ievērojami lielākā daļa, tāpat kā iepriekšējos gados, tika saņemta no pieteikumu iesniedzējiem Beļģijā (neto pieaugums — vairāk nekā 45,9 % šādu pieteikumu salīdzinājumā ar nepilniem 30,6 % 2017. gadā), kam sekoja Vācija un Nīderlande (no abām aptuveni 8,5 %). Apvienotā Karaliste un Itālija (abās pa 6,6 %), kā arī Francija (4,4 %) bija vienīgās no pārējām dalībvalstīm, no kurām saņemts virs 4 % pieteikumu.

Pieteikumi no pārējās 21 dalībvalsts veidoja ne vairāk kā 2,5 % katrai valstij. Visbeidzot, atkārtotie pieteikumi no pieteikumu iesniedzējiem, kuri pastāvīgi dzīvo vai kuru juridiskā adrese ir trešās valstīs, veidoja gandrīz 2,2 % no visiem pieteikumiem (salīdzinājumā ar 3,6 % 2017. gadā).

4.Izņēmumu piemērošana piekļuves tiesībām

Regulā (EK) Nr. 1049/2001 paredzētajām piekļuves tiesībām ir vairāki konkrēti izņēmumi, kas ir paredzēti regulas 4. pantā. Jebkurš atteikums, vai tas būtu pilnīgs vai daļējs, ir jāpamato ar vismaz vienu no šiem izņēmumiem.

4.1.Sniegtās piekļuves veidi (pielikuma 8. un 9. tabula)