Oficiālais Vēstnesis C 188 , 04/07/2001 Lpp. 0005 - 0011



Komisijas paziņojums par ierobežojumiem, kas ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai (2001/C 188/03) (Dokuments attiecas uz EEZ) I. IEVADS 1. Padomes 1989. gada 21. decembra Regula Nr. 4064/89/EEK par uzņēmumu koncentrācijas procesu kontroli [1], turpmāk tekstā "Regula par apvienošanos", 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajā daļā un 8. panta 2. punkta otrās daļas otrajā teikumā nosaka, ka lēmums, ar ko paziņo par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, ietver arī "ierobežojumus, kas ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai". Šis jēdziens izklāstīts arī Regulas par apvienošanos 25. apsvērumā. Lēmums, ar ko paziņo par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, ietver arī šo ierobežojumu veidu. Saskaņā ar 22. panta 1. punktu Regulā par apvienošanos tikai šo regulu piemēro izņēmumam no Padomes Regulas Nr. 17 [2], kā arī Padomes 1968. gada 19. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1017/68, ar ko konkurences noteikumus attiecina uz pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšzemes ūdensceļiem [3], Padomes 1986. gada 22. decembra Regulas (EEK) Nr. 4056/86, ar ko nosaka sīki izstrādātas normas, kā piemērot Līguma 81. un 82. pantu jūras satiksmei [4] un Padomes 1987. gada 14. decembra Regulas (EEK) Nr. 3975/87, kas nosaka konkurences noteikumu piemērošanas procedūru uzņēmējiem gaisa transporta nozarē [5]. 2. Šis tiesiskais regulējums neuzliek Komisijai pienākumu novērtēt un formāli risināt šādus ierobežojumus. Visiem veiktajiem novērtējumiem ir tikai deklaratīvs spēks, jo visus kritērijus, kas noteikti Regulā par apvienošanos, jau ietver 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā daļa un 8. panta 2. punkta otrās daļas otrais teikums, un tādējādi tos pamato normatīvie akti neatkarīgi no Komisijas lēmuma. Komisija vairs neplāno veikt novērtējumu apvienošanās lēmumos. Šī pieeja atbilst Kopienas administratīvajai praksei, kas ieviesta lietās, uz kurām kopš 2000. gada 1. septembra attiecas vienkāršotas procedūras [6]. 3. Strīdi starp koncentrācijas procesā iesaistītajām pusēm par to, vai ierobežojumi ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai un vai tādejādi uz tiem automātiski attiecas Komisijas lēmums par atbilstību, ir valsts tiesu jurisdikcijā. 4. Šajā paziņojumā izklāstīts, kā Komisija interpretē jēdzienu "ierobežojumi, kas ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai". Turpmākajās nodaļās sniegto vadlīniju pamatā ir Komisijas pieredze un prakse šajā jomā. Šis paziņojums aizstāj Komisijas paziņojumu par tirgus koncentrācijai pakārtotiem ierobežojumiem [7]. 5. Komisijas sniegtā interpretācija 6. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajai daļai un 8. panta 2. punkta otrās daļas otrajam teikumam Regulā par apvienošanos neierobežo interpretāciju, ko var sniegt Eiropas Kopienu Tiesa vai Pirmās instances tiesa. II. VISPĀRĪGI PRINCIPI 6. Koncentrācijas process var ietvert līguma noteikumus un nolīgumus, ar ko izveido kontroli Regulas par apvienošanos 3. panta 3. punkta nozīmē. Visi nolīgumi, kas ir saistīti ar aktīviem, kuri vajadzīgi, lai īstenotu galvenā objekta koncentrāciju, arī ir koncentrācijas vienotas daļas. Papildus šiem pasākumiem un nolīgumiem koncentrācijas puses var slēgt arī citus nolīgumus, kas neveido koncentrācijas vienotu daļu un ierobežo pušu rīcības brīvību tirgū. Ja šādi nolīgumi paredz ierobežojumus, kas ir tieši saistīti ar minēto koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai, uz tiem attiecas lēmums, ar ko paziņo par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, pretējā gadījumā to ierobežojošās sekas jāizvērtē saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu. 7. Attiecībā uz ierobežojumiem, kas uzskatāmi par "tieši saistītiem ar koncentrācijas procesa īstenošanu", nav pietiekoši, ka nolīgums ir noslēgts vienā laikā vai vienā kontekstā ar koncentrāciju. 8. Nolīgumi ir "vajadzīgi, lai īstenotu koncentrācijas procesu", t.i., bez šiem nolīgumiem koncentrāciju nav iespējams īstenot vai to var īstenot ar neskaidrākiem nosacījumiem, ar augstākām izmaksām, ievērojami ilgākā laika posmā vai arī tas būtu daudz sarežģītāk [8]. Parasti šiem kritērijiem atbilst nolīgumi, kuru mērķis ir aizsargāt nodoto vērtību [9], saglabāt piegāžu nepārtrauktību pēc iepriekšējās saimnieciskās vienības likvidācijas [10] vai uzsākt jaunas saimnieciskas vienības darbību [11]. 9. Nosakot, vai ierobežojumi ir vajadzīgi, ir jāņem vērā ne vien to specifika, bet arī jānodrošina, lai to ilgums, joma un pielietojuma diapazons nepārsniegtu koncentrācijas procesa īstenošanai pamatoti vajadzīgo. Ja noteiktā likumīgā mērķa sasniegšanai ir pieejamas vienādi efektīvas alternatīvas, uzņēmumiem jāizvēlas tas variants, kas objektīvi vismazāk ierobežo konkurenci. 10. Ja koncentrāciju veic vairākos posmos, līguma noteikumus, kas saistīti ar posmiem līdz kontroles izveidošanai, Regulas par apvienošanos 3. panta 1. un 3. punkta nozīmē nevar uzskatīt par tieši saistītiem ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgiem tā īstenošanai. EK Līguma 81. un 82. pants attiecas uz šiem nolīgumiem. Tomēr nolīgumus, kuri veicina kontroles pārņemšanu, var uzskatīt par tieši saistītiem un vajadzīgiem. 11. Tiešas saistības un vajadzības kritēriji pēc to rakstura ir objektīvi. Ierobežojumi nav tieši saistīti ar koncentrāciju un nav vajadzīgi koncentrācijas īstenošanai tikai tāpēc, ka puses tos par tādiem uzskata. III. PRINCIPI, KO PIEMĒRO VISPĀRĒJĀM KLAUZULĀM UZŅĒMUMA PĀRŅEMŠANAS GADĪJUMOS 12. Ierobežojumi, par kuriem puses vienojušās uzņēmuma pārņemšanas kontekstā, var dot labumu ieguvējam vai pārdevējam. Kopumā ieguvēja vajadzība gūt labumu no aizsardzības pasākumiem ir acīmredzama, salīdzinot ar tādu pašu pārdevēja vajadzību gūt labumu. Ieguvējam jābūt pārliecinātam, ka viņš iegūs nopirktā uzņēmuma pilnu vērtību. Tādēļ parasti tie ierobežojumi, no kuriem labumu gūst pārdevējs, vai nu nav tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un vajadzību tā īstenošanai, vai arī to darbības jomai un/vai ilgumam jābūt ierobežotākiem, salīdzinot ar noteikumiem, no kuriem labumu gūst pircējs. A. Klauzulas par nekonkurēšanu 13. Nekonkurēšanas saistības, kuras uzliek pārdevējam uzņēmuma vai tā daļas pārņemšanas kontekstā, var būt tieši saistītas ar koncentrācijas procesu un tā īstenošanas vajadzību. Lai iegūtu pārņemto aktīvu pilnu vērtību, to ieguvējam jāgūst labums no aizsardzības pret pārdevēja konkurenci, lai iegūtu klientu lojalitāti, apgūtu un izmantotu speciālo profesionālo informāciju. Šādas klauzulas par nekonkurēšanu nodrošina pārņemto aktīvu pilnas vērtības nodošanu ieguvējam, kas parasti ietver gan materiālus, gan nemateriālus aktīvus kā, piemēram, izveidotā uzņēmuma prestižs [12] vai izstrādātā profesionālā informācija [13]. Šie aktīvi ir ne vien cieši saistīti ar koncentrācijas procesu, bet arī vajadzīgi tā īstenošanai, jo bez tiem rastos pamatotas aizdomas, ka uzņēmuma vai tā daļas pārdošana netiek pabeigta. 14. Tomēr šādas klauzulas par nekonkurēšanu var pamatot tikai ar koncentrācijas procesa īstenošanas likumīgo mērķi, un to ilgums, ģeogrāfiskā pielietojuma diapazons, materiālie ieguldījumi un iesaistītās personas nedrīkst pārsniegt šim nolūkam vajadzīgo. Parasti šāda aizsardzību nav vajadzīgu, ja faktiski pārņem vienīgi materiālus aktīvus (tādus kā zeme, ēkas un iekārtas) vai ekskluzīvas rūpniecības un komerciālas īpašumtiesības, kuru turētāji var nekavējoties ierosināt lietu pret šādu tiesību nodevēju pārkāpumiem. 15. Līdzšinējā Komisijas pieredze un prakse liecina, ka gadījumos, kad uzņēmuma pārņemšana ietver gan uzņēmuma prestiža, gan speciālās profesionālās informācijas elementus, klauzulas par nekonkurēšanu kopumā attaisno to esamību laika posmā līdz trim gadiem [14]. Ja tas attiecas tikai uz uzņēmuma prestižu, klauzulas parasti attaisno to esamību laika posmā līdz diviem gadiem [15]. Ilgāks laika posms var būt attaisnojams tikai dažos noteiktos apstākļos, piemēram, ja var pierādīt, ka klientu lojalitāte pārdevējam saglabājas ilgāk par diviem gadiem, vai ilgāk par trim gadiem, ja pārņemtās speciālās profesionālās informācijas specifika pamato vajadzību noteikt papildu aizsardzības periodu [16]. 16. Nekonkurēšanas klauzulas piemērojamības ģeogrāfiskais diapazons parasti attiecas uz teritoriju, kurā pārdevējs nodrošināja attiecīgos ražojumus vai pakalpojumus pirms pārņemšanas [17]. Tiek pieņemts, ka pircējs nav jāaizsargā no pārdevēja konkurences teritorijās, kurās pārdevējs iepriekš nav darbojies, izņemot gadījumus, kad var pierādīt, ka šāda aizsardzība vajadzīga konkrētajā situācijā, piemēram, teritorijās, kurās pārdevējs plānoja nostiprināties darījuma veikšanas laikā, ja šādas rīcības sagatavošanai jau izdarīti ieguldījumi. 17. Tāpat klauzulām par nekonkurēšanu jāattiecas tikai uz ražojumiem (ieskaitot to uzlabotos variantus vai jauninājumus, kā arī produktus, kuri tos aizstāj) un pakalpojumiem, kas iekļauti pārņemtā uzņēmuma saimnieciskajā darbībā. Te var iekļaut ražojumus un pakalpojumus, kas darījuma brīdī ir attīstības beigu posmā, vai ražojumus, kas ir pilnībā izstrādāti, bet vēl nav laisti tirgū. Ieguvējs nav jāaizsargā no pārdevēja konkurences ražojumu vai pakalpojumu tirgos, kuros pārņemtais uzņēmums pirms pārņemšanas nav veicis aktīvu darbību [18]. 18. Pārdevēja vārdā var iesaistīt tā filiāles un tirdzniecības aģentus. Tomēr pienākumu uzlikt līdzīgus ierobežojumus trešām pusēm neuzskata kā tādu, kas būtu cieši saistīts ar koncentrāciju un būtu vajadzīgs koncentrācijas īstenošanai. Tas jo īpaši attiecas uz noteikumiem, kas ierobežo tālākpārdevēju vai lietotāju tiesības importēt vai eksportēt. 19. Noteikumus, kas ierobežo pārdevēja tiesības pirkt vai turēt īpašumā tāda uzņēma akcijas, kas konkurē ar pārņemto uzņēmumu, uzskata par tieši saistītiem ar koncentrāciju un par vajadzīgiem koncentrācijas īstenošanai saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem, kas iepriekš izklāstīti attiecībā uz nekonkurēšanas klauzulām, izņemot gadījumus, ja šie noteikumi neļauj pārdevējam pirkt vai turēt īpašumā akcijas ieguldījumu nolūkā, tieši vai netieši neiegūstot pārvaldes tiesības vai materiālo ietekmi konkurējošā uzņēmumā [19]. 20. Darījumu nepiedāvāšanas un konfidencialitātes noteikumus vērtē tāpat kā klauzulas par nekonkurēšanu, ja to ierobežojošās sekas nav lielākas nekā klauzulai par nekonkurēšanu. Taču, tā kā šo noteikumu darbības joma var būt šaurāka nekā klauzulām par nekonkurēšanu, tos visbiežāk vērtē kā tieši saistītus ar koncentrācijas procesu un kā vajadzīgus koncentrācijas procesa īstenošanai Ja to attaisno konkrētā situācija, konfidencialitātes noteikumus var pieņemt uz laika posmu, kas pārsniedz trīs gadus, ņemot vērā uzņēmumu intereses vērtīgu komercnoslēpumu aizsardzībā [20]. B. Licences līgumi 21. Uzņēmuma vai tā daļas pārņemšana parasti ietver intelektuālā īpašuma tiesību vai speciālās profesionālās informācijas nodošanu ieguvējam, lai tas varētu pilnībā izmantot pārņemtos aktīvus. Taču pārdevējs var paturēt tiesības veikt citas darbības, kas atšķiras no pārņemtajām. Šādos gadījumos, lai nodrošinātu, ka ieguvējs var pilnīgi izmantot pārņemtos aktīvus, parasti slēdz licences līgumus viņa labā. Līdzīgi, ja pārdevējs nodevis intelektuālā īpašuma tiesības kopā ar uzņēmumu, viņš var plānot turpināt izmantot dažas vai visas tiesības citām darbībām, kas atšķiras no pārņemtajām; šādā gadījumā ieguvējs pārdevējam piešķir licenci. 22. Patenta licences [21] par līdzīgām tiesībām vai speciālo profesionālo informāciju [22] var uzskatīt par vajadzīgām koncentrācijas īstenošanai. Tās var uzskatīt par koncentrācijas procesa vienotu daļu un tās jebkurā gadījumā nav jāierobežo laikā. Šīs licences var būt vienkāršas vai ekskluzīvas, un tās var ierobežot, ietverot tikai dažas izmantošanas jomas, tādā mērā, lai tās atbilstu pārņemtā uzņēmuma darbībām. Taču ražošanas teritoriālie ierobežojumi, kas atbilst pārņemtās darbības teritorijai, parasti nav vajadzīgi. Licences līgumu ierobežojumi, kas pārsniedz minētos noteikumus, piemēram, tādi, kas vairāk aizsargā licencētāju, nevis licenzējamo, parasti nav vajadzīgi koncentrācijas procesa īstenošanai. Tos var vērtēt saskaņā ar EK Līguma 81. pantu. Uz līgumiem, kas paredz konkurences ierobežojumus, var attiekties Komisijas Regula (EK) Nr. 240/96. Ja uzņēmuma pārdevējs piešķir licenci pircējam, pārdevējam ar licenci var uzlikt teritoriālos ierobežojumus saskaņā ar tiem pašiem nosacījumiem, kas noteikti klauzulām par nekonkurēšanu uzņēmuma pārdošanas kontekstā. 23. Tāpat gadījumos, kad licences piešķir par preču zīmēm, uzņēmuma nosaukumu, dizainparauga tiesībām, autortiesībām vai līdzīgām tiesībām, var būt situācijas, kad pārdevējs vēlas saglabāt šīs tiesības attiecībā uz tā pārziņā esošajām darbībām, bet pircējam šīs tiesības vajadzīgas, lai pārdotu preces vai pakalpojumus, ko ražo pārņemtais uzņēmums vai tā daļa. Arī šajā gadījumā piemēro iepriekš izklāstītos apsvērumus [23]. 24. Līgumus, kas saistīti ar uzņēmuma nosaukumu vai preču zīmju izmantošanu, parasti analizē attiecīgās licences vai attiecīgo intelektuālā īpašuma tiesību kontekstā. C. Pirkuma un piegādes saistības 25. Daudzos gadījumos uzņēmuma vai tā daļas pārņemšana var ietvert to tradicionālo pirkšanas un piegādes sakaru pārraušanu, kas pastāvēja pārdevēja saimnieciskās vienības darbību iepriekšējās integrācijas rezultātā. Lai varētu likvidēt pārdevēja saimniecisko vienību un ar pamatotiem nosacījumiem daļēji nodot aktīvus pircējam, bieži vien vismaz pārejas periodā jāsaglabā esošās vai līdzīgas saiknes starp pārdevēju un ieguvēju. Šo mērķi parasti sasniedz, izmantojot pirkuma un piegādes saistības, kas attiecas uz uzņēmuma vai tā daļas pārdevēju un/vai ieguvēju. Ņemot vērā konkrēto situāciju, kas rodas, likvidējot pārdevēja saimniecisko vienību, šādas saistības, kas var izraisīt konkurences ierobežojumus, var uzskatīt par tieši saistītām ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgām koncentrācijas procesa īstenošanai. Atkarībā no konkrētās situācijas tās var būt gan pārdevēja, gan ieguvēja labā. 26. Šādu saistību mērķis var būt nodrošināt to ražojumu piegādes nepārtrauktību jebkurai no pusēm, kas vajadzīga, lai veiktu pārdevēja saglabātās vai ieguvēja pārņemtās darbības [24]. Tādējādi ir pamatojums pārejas periodā [25] atzīt vajadzību pieņemt piegādes noteikumus, lai nodrošinātu iepriekš piegādātos apjomus pārdevēja integrētajā uzņēmējdarbībā, attiecīgā gadījumā ietverot iespēju tos pielāgot pieprasījuma prognozēm. 27. Tāpat saistību mērķis var būt arī nodrošināt pārdošanas nepārtrauktību, tāpat kā to iepriekš panāca vienotā saimnieciskā vienībā. Pirkuma saistībām, no kurām labumu gūst ražojumu piegādātājs, vajadzīgs īpaši rūpīgs pamatojums, kas atkarīgs no konkrētās situācijas. 28. Gan piegādes, gan pirkuma saistības, kas paredzētas noteiktiem apjomiem, iespējams, paredzot arī apjoma izmaiņas, var uzskatīt par tieši saistītām ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgām šī procesa īstenošanai. Taču saistības, kas paredzētas neierobežotiem apjomiem vai piešķir priviliģētu piegādātāja vai pircēja statusu, neuzskata par tādām, kuras būtu vajadzīgas koncentrācijas īstenošanai. Visas šīs saistības jāpamato konkrētajā situācijā. 29. Tāpat vispārīga pamatojuma nav ekskluzīvām pirkuma vai piegādes saistībām [26]. Izņemot ārkārtējus apstākļus, kas, piemēram, rodas tirgus neesamības situācijā vai kurus nosaka attiecīgā ražojuma specifika, šāda ekskluzivitāte nav vajadzīga koncentrācijas īstenošanai. 30. Iepriekšējā Komisijas pieredze un prakse rāda, ka pirkuma un piegādes saistības jāierobežo laika posmā, kas vajadzīgs, lai atkarības attiecības aizstātu ar tirgus autonomiju [27]. Pirkumu un piegādes līgumu ilgums komplicētiem rūpnieciskiem ražojumiem parasti ir pieļaujams trīs gadus ilga pārejas perioda laikā, un tas jebkurā gadījumā jāpamato konkrētajā situācijā, ņemot vērā attiecīgās preces vai pakalpojumus [28]. 31. Pakalpojumu līgumi seku ziņā var būt līdzvērtīgi piegādes noteikumiem. Šajā gadījumā piemēro tos pašus apsvērumus. Izplatīšanas noteikumus arī var uzskatīt par ierobežojumiem, kas ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgi tā īstenošanai [29]. Pretējā gadījumā, uz nolīgumiem, kas paredz konkurences ierobežojumus, var attiekties Komisijas 1999. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2790/99 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām [30]. IV. PRINCIPI, KO PIEMĒRO VISPĀRĒJĀM KLAUZULĀM KOPĪGAS PĀRŅEMŠANAS GADĪJUMOS 32. Regulu par apvienošanos piemēro gadījumos, kad divi vai vairāki uzņēmumi vienojas kopā iegūt kontroli pār vienu vai vairākiem citiem uzņēmumiem, jo īpaši izmantojot piedāvājumu atklātā konkursā, ja vienošanās priekšmets vai tās rezultāts ir uzņēmumu vai to aktīvu sadale savā starpā. Tas ir koncentrācijas process, ko īsteno divās secīgās pakāpēs. Kopēja stratēģija attiecas tikai uz kontroles iegūšanu. Šajā nolūkā kopīga cenas piedāvājuma kontekstā apvienojušos uzņēmuma pircēju vienošanos neveikt vairākus konkurējošus piedāvājumus par to pašu uzņēmumu vai iegūt kontroli citā veidā var uzskatīt par tieši saistītu ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgu tā īstenošanai. 33. Turklāt ierobežojumus, kuru mērķis ir sadalīt aktīvus, var uzskatīt par tieši saistītiem ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgiem tā īstenošanai. Tas attiecas uz vienošanos, ko puses noslēgušas kopīgai kontroles iegūšanai, lai savā starpā sadalītu ražošanas iekārtas vai sadales tīklus ar kopīgi iegūtā uzņēmuma esošajām preču zīmēm. 34. Ciktāl šī sadalīšana ietver iepriekš pastāvošas saimnieciskas vienības likvidāciju, pasākumus, kas ar pamatotiem nosacījumiem likvidāciju padara iespējamu, uzskata par tieši saistītiem ar koncentrāciju un par vajadzīgiem tās īstenošanai Šajā nolūkā analoģiski piemēro iepriekš izklāstītos principus, kas attiecas uz pirkuma un piegādes vienošanos pārejas periodā. V. PRINCIPI, KO PIEMĒRO VISPĀRĒJĀM KLAUZULĀM KOPUZŅĒMUMU GADĪJUMOS REGULAS PAR APVIENOŠANOS 3. PANTA 2. PUNKTA NOZĪMĒ A. Nekonkurēšanas saistības 35. Nekonkurēšanas saistības, par kurām vienojas mātes uzņēmumi un kopuzņēmums, var uzskatīt par tādām, kas ir tieši saistītas ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgas tā īstenošanai. Klauzulas par nekonkurēšanu var inter alia risināt vajadzību nodrošināt godprātīgu attieksmi sarunu laikā; tās var risināt arī vajadzību pilnībā izmantot kopuzņēmuma aktīvus vai ļaut kopuzņēmumam pārņemt mātes uzņēmuma nodrošināto speciālo profesionālo informāciju un agrāko īpašnieku nodrošināto prestižu, vai vajadzību aizsargāt mātes uzņēmuma intereses kopuzņēmumā pret konkurenci, ko inter alia veicina mātes uzņēmuma priviliģēta pieeja speciālajai profesionālajai informācijai un uzņēmuma prestižam, kas pārņemts vai izveidots kopuzņēmumā. 36. Parasti kopuzņēmumu gadījumos šādi noteikumi ir attaisnojami laika posmā, kas nepārsniedz piecus gadus. Taču Komisija uzskata, ka klauzulas par nekonkurēšanu, kuru darbības ilgums pārsniedz trīs gadus, pienācīgi jāpamato konkrētajā situācijā [31]. Turklāt mātes uzņēmuma un kopuzņēmuma nekonkurēšanas saistības, kas pārsniedz kopuzņēmuma pastāvēšanas laiku, nekādā gadījumā nevar uzskatīt par tādām, kas ir tieši saistītas ar koncentrācijas procesu un ir vajadzīgas tā īstenošanai [32]. 37. Piemērojamības ģeogrāfiskais diapazons klauzulai par nekonkurēšanu parasti attiecas uz teritoriju, kurā mātes uzņēmums piedāvāja attiecīgos ražojumus vai pakalpojumus pirms kopuzņēmuma izveidošanas [33]. Ģeogrāfisko diapazonu var paplašināt, ietverot teritorijas, kurās mātes uzņēmumi plānoja nostiprināties darījuma veikšanas laikā, ja šā pasākuma virzībai tie jau bija veikuši ieguldījumus. 38. Tāpat klauzulas par nekonkurēšanu var attiekties tikai uz ražojumiem un pakalpojumiem, kas iekļauti kopuzņēmuma saimnieciskajā darbībā. Tie var iekļaut ražojumus un pakalpojumus, kas darījuma brīdī ir attīstības beigu posmā, kā arī ražojumus un pakalpojumus, kas ir pilnībā izstrādāti, bet vēl nav laisti tirgū. 39. Ja kopuzņēmums ir izveidots, lai apgūtu jaunu tirgu, ir jāsniedz informācija par tiem ražojumiem, pakalpojumiem un teritorijām, kur tas darbosies saskaņā ar kopuzņēmuma līgumu vai statūtiem. Tiek pieņemts, ka mātes uzņēmuma intereses kopuzņēmumā nav jāaizsargā pret citu mātes uzņēmumu konkurenci tirgos, kuros kopuzņēmums tūlīt pēc izveidošanas neveiks darbību. 40. Turklāt tiek pieņemts, ka parasti nekonkurēšanas saistības, par kurām vienojas kopuzņēmums un to nekontrolējošs mātes uzņēmums, nav tieši saistītas un vajadzīgas koncentrācijas procesa īstenošanai. 41. Tie paši principi attiecas uz darījumu nepiedāvāšanas un konfidencialitātes noteikumiem, ja to ierobežojošās sekas nav lielākas nekā klauzulai par nekonkurēšanu. Taču tā kā šo noteikumu piemērošanas joma var būt šaurāka par piemērošanas jomu klauzulai par nekonkurēšanu, tos daudzās situācijās var uzskatīt par tādiem, kas ir tieši saistīti ar koncentrācijas procesu un vajadzīgi tā īstenošanai. Turklāt konfidencialitātes noteikumu darbības ilgums var pārsniegt piecus gadus atkarībā no konkrētās situācijas, ņemot vērā uzņēmumu intereses vērtīgu komercnoslēpumu aizsardzībā. B. Licences līgumi 42. Licenci, ko mātes uzņēmums izsniedz kopuzņēmumam, var uzskatīt par tādu, kas ir tieši saistīta ar koncentrācijas procesa īstenošanu. Tas nav atkarīgs no tā, vai licence ir ekskluzīva un vai tā ir ierobežota laikā. Licence var būt ierobežota, ietverot tikai konkrētu izmantošanas jomu, kas atbilst kopuzņēmuma darbībai. 43. Licences, ko kopuzņēmums piešķir vienam no mātes uzņēmumiem, vai savstarpējus licences līgumus var uzskatīt par tieši saistītiem ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgiem koncentrācijas procesa īstenošanai, ievērojot tos pašus nosacījumus, kādus piemēro uzņēmuma pārdošanas gadījumā. Taču licences līgumus starp mātes uzņēmumiem neuzskata par tieši saistītiem ar kopuzņēmumu un par vajadzīgiem tā izveidošanai. 44. Uz licences līgumiem, kas paredz konkurences ierobežojumus, bet kurus neuzskata par tieši saistītiem ar koncentrācijas procesu un par vajadzīgiem koncentrācijas procesa īstenošanai, var attiekties Komisijas Regula (EK) Nr. 240/96. C. Pirkuma un piegādes saistības 45. Ja mātes uzņēmums turpina darboties kopuzņēmuma nākamā vai iepriekšējā posma tirgos, uz visiem pirkuma un piegādes līgumiem, tai skaitā sadales līgumiem, attiecas principi, kurus piemēro uzņēmuma pārņemšanas gadījumā. [1] OV L 395, 30.12.1989., 1. lpp., iespiedkļūda: OV L 257, 21.9.1990., 13. lpp. Regula grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1310/97 (OV L 180, 9.7.1997., 1. lpp., iespiedkļūda: OV L 40, 13.2.1998., 17. lpp. un OV L 199, 26.7.1997., 69. lpp.). [2] Pirmā regula, ar ko ievieš Līguma 81. un 82. pantu (OV 13, 21.2.1962., 204./62. lpp.; Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1216/1999 (OV L 148, 15.6.1999., 5. lpp.). [3] OV L 175, 23.7.1968., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktu. [4] OV L 378, 31.12.1986., 4. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktu. [5] OV L 374, 31.12.1987., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2410/92 (OV L 240, 24.8.1992., 18. lpp.). [6] Skatīt 14. punktu Komisijas paziņojumā par vienkāršotu procedūru dažu koncentrācijas procesu izskatīšanai saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 4064/89 (OV C 217, 29.7.2000., 32. lpp.). [7] OV C 203, 14.8.1990., 5. lpp. [8] Komisijas 2000. gada 18. decembra lēmums (COMP/M.1863 – Vodafone/BT/Airtel JV, 20. apsvērums). [9] Komisijas 1998. gada 30. jūlija lēmums (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, 59. apsvērums); Komisijas 1999. gada 3. marta lēmums (IV/M.1442 – MMP/AFP, 17. apsvērums); Komisijas 2001. gada 9. marta lēmums (COMP/M.2330 – Cargill/Banks, 30. apsvērums); Komisijas 2001. gada 20. marta lēmums (COMP/M.2227 – Goldman Sachs/Messer Griesheim, 11. apsvērums). [10] Komisijas 2000. gada 25. februāra lēmums (COMP/M.1841 – Celestica/IBM). [11] Komisijas 1999. gada 30. marta lēmums (IV/JV.15 – BT/AT & T, 207. līdz 214. apsvērums); Komisijas 2000. gada 22. decembra lēmums (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, 49., 56. un 57. apsvērums). [12] Kā noteikts 10. pantā Komisijas 1996. gada 31. janvāra Regulā (EK) Nr. 240/96 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu dažām tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategorijām (OV L 31, 9.2.1996., 2. lpp.). [13] Komisijas 2001. gada 2. marta lēmums (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, 22. apsvērums). [14] Komisijas 1998. gada 2. aprīļa lēmums (IV/M.1127 – Nestlé/Dalgety, 33. apsvērums); Komisijas 2000. gada 1. septembra lēmums (COMP/M. 2077 – Clayton Dubilier & Rice/Iteltel, 15. apsvērums); Komisijas 2001. gada 2. marta lēmums (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, 21. un 22. apsvērums). [15] Komisijas 1999. gada 12. aprīļa lēmums (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, 26. apsvērums); Komisijas 1997. gada 14. decembra lēmums (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, 17. apsvērums). [16] Komisijas 2000. gada 1. septembra lēmums (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, 56. apsvērums). [17] Komisijas 1997. gada 14. decembra lēmums (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, 17. apsvērums); Komisijas 1999. gada 12. aprīļa lēmums (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, 27. apsvērums); Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 28. apsvērums); Komisijas 2000. gada 4. augusta lēmums (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, 18. apsvērums). [18] Komisijas 1997. gada 14. decembra lēmums (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, 17. apsvērums); Komisijas 2001. gada 2. marta lēmums (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, 22. apsvērums); Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 28. apsvērums); Komisijas 2000. gada 4. augusta lēmums (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, 18. apsvērums). [19] Komisijas 1993. gada 4. februāra lēmums (IV/M.304 – Tesco/Catteau, 14. apsvērums); Komisijas 1997. gada 14. decembra lēmums (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, 19. apsvērums); Komisijas 1999. gada 12. aprīļa lēmums (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, 27. apsvērums); Komisijas 2000. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.1832 – Ahold/ICA Förbundet/Canica, 26. apsvērums); Komisijas 2000. gada 22. jūnija lēmums (COMP/JV.40 – Canal+/Lagardčre/Canalsatellite, 61. apsvērums). [20] Komisijas 1999. gada 12. aprīļa lēmums (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, 28. apsvērums); Komisijas 2000. gada 1. septembra lēmums (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, 56. apsvērums); Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 28. apsvērums). [21] Ieskaitot patenta pieteikumus, funkcionālus modeļus, pusvadītāju ražojumu topogrāfiju, Francijas normatīvajos aktos paredzētos certificats d'utilité and certificats d'addition un to pieteikumus, papildu aizsardzības sertifikātus medicīnas produktiem un citiem ražojumam, kam var iegūt papildu aizsardzības sertifikātus, un selekcionāra sertifikātus (atbilstoši 8. pantam Komisijas Regulā (EK) Nr. 240/96). [22] Atbilstoši 10. pantam Komisijas Regulā (EK) Nr. 240/96. [23] Komisijas 2000. gada 1. septembra lēmums (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, 54. apsvērums). [24] Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 31. apsvērums). [25] Komisijas 1998. gada 30. jūlija lēmums (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, 63. un 64. apsvērums); Komisijas 1999. gada 30. marta lēmums (IV/JV.15 – BT/AT & T, 209., 210. un 212. apsvērums); Komisijas 2000. gada 1. septembra lēmums (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, 55. apsvērums); Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 28. apsvērums). [26] Komisijas 1998. gada 30. jūlija lēmums (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, 64. apsvērums). [27] Komisijas 1999. gada 30. marta lēmums (IV/JV.15 – BT/AT & T, 209. apsvērums). [28] Komisijas 1997. gada 2. februāra lēmums (IV/M. 984 – Dupont/ICI, 55. apsvērums); Komisijas 1998. gada 30. jūlija lēmums (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, 64. apsvērums); Komisijas 2001. gada 6. aprīļa lēmums (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, 31. apsvērums). [29] Komisijas 1999. gada 30. marta lēmums (IV/JV.15 – BT/AT & T, 207. un 211. apsvērums). [30] OV L 336, 29.12.1999., 21. lpp. [31] Komisijas 2000. gada 16. oktobra lēmums (COMP/M.2137 – SLDE/NTL/MSCP/Noos, 41. apsvērums); Komisijas 2000. gada 4. augusta lēmums (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, 18. un 19. apsvērums); Komisijas 2000. gada 22. decembra lēmums (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, 49. apsvērums). [32] Komisijas 2000. gada 10. jūlija lēmums (COMP/M.1964 – Planet Internets/Fortis Bank/Mine JV, 16. apsvērums); Komisijas 2000. gada 29. augusta lēmums (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; 18. apsvērums). [33] Komisijas 2000. gada 29. augusta lēmums (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; 18. apsvērums); Komisijas 2000. gada 22. decembra lēmums (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, 49. apsvērums). --------------------------------------------------