Eiropas Parlamenta rezolūcija par invalīdu stāvokli paplašinātajā Eiropas Savienībā: Eiropas rīcības plāns 2006.-2007. gadam (2006/2105(INI))



Oficiālais Vēstnesis 316 E , 22/12/2006 Lpp. 0370 - 0378



P6_TA(2006)0527 Invalīdu stāvoklis Eiropas Parlamenta rezolūcija par invalīdu stāvokli paplašinātajā Eiropas Savienībā: Eiropas rīcības plāns 2006.—2007. gadam (2006/2105(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu par invalīdu stāvokli paplašinātajā Eiropas Savienībā: Eiropas rīcības plāns 2006.—2007. gadam (COM(2005)0604) (Invaliditātes rīcības plāns), - ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (CESE 591/2006), - ņemot vērā EK Līguma 13. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantu par diskriminācijas apkarošanu, tostarp attiecībā uz diskrimināciju dažādu invaliditātes veidu dēļ, un ņemot vērā ES Līguma 6. pantu, kā arī Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 14. pantu, kas aizliedz jebkāda veida diskrimināciju, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 26. pantu par invalīdu integrāciju un viņu tiesībām gūt labumu no integrācijas pasākumiem, - ņemot vērā Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīvu 2000/78/EK, ar ko izveido kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei saistībā ar nodarbinātību un profesiju [1], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 20. novembra Direktīvu 2001/85/EK, kas attiecas uz īpašiem noteikumiem transportlīdzekļiem, kurus lieto pasažieru pārvadāšanai un kuros papildus autovadītāja sēdvietai ir vairāk nekā astoņas sēdvietas [2], - ņemot vērā Padomes 2001. gada 3. decembra lēmumu 2001/903/EK par 2003. gadu kā Eiropas invalīdu gadu [3], - ņemot vērā projektu ANO Konvencijai par invalīdu tiesībām, - ņemot vērā Parlamenta 1988. gada 17. jūnija rezolūciju par zīmju valodām nedzirdīgajiem [4], 1998. gada 18. novembra rezolūciju par zīmju valodām [5], 2001. gada 4. aprīļa rezolūciju par Komisijas paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai "Ceļā uz Eiropu bez šķēršļiem cilvēkiem ar spēju traucējumiem" [6] un Parlamenta 2001. gada 15. novembra nostāju par Padomes lēmuma priekšlikumu par 2003. gadu kā Eiropas invalīdu gadu [7], - ņemot vērā Komisijas Zaļo grāmatu "Iedzīvotāju garīgās veselības uzlabošana: veidojot Eiropas Savienības stratēģiju par garīgo veselību" (COM(2005)0484), - ņemot vērā Komisijas Zaļo grāmatu "Jauna solidaritāte paaudžu starpā saistībā ar demogrāfiskām izmaiņām" (COM(2005)0094), - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas ziņojumu un Kultūras un izglītības komitejas un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumus (A6-0351/2006), A. tā kā nediskriminācijai un cilvēktiesību veicināšanai jābūt pamatā Kopienas stratēģijai attiecībā uz invalīdiem, kā noteikts EK līguma 13. pantā un ES Pamattiesību hartas 21. un 26. pantā; B. B tā kā ES Portugāles prezidentūra 2000. gadā uzstāja, ka "diskriminācijai nav hierarhijas" un ka pēc 2000. gada direktīvas pieņemšana, kas nosaka vispārēju nediskrimināciju rases dēļ, jāseko vispārējam pretdiskriminācijas tiesību aktam, pamatojoties uz EK līguma 13. pantu; tā kā iepriekšējais nodarbinātības un sociālo jautājumu komisārs 2003. gadā paziņoja Komisijas nodomu ierosināt šādu vispārēju nediskriminācijas tiesību aktu attiecībā uz invalīdiem; C. tā kā ANO ad hoc grupa ir atbalstījusi Starptautiskās Konvencijas invalīdu tiesību jomā priekšlikumu, ko visticamāk apstiprinās ANO Ģenerālā asambleja 2006. gada decembrī, un tā kā Komisijas darbībām jāatbilst šīs konvencijas principiem; D. tā kā invalīdu bezdarba līmenis joprojām ir nepieļaujami augsts; E. tā kā nodarbinātība ir viens no sociālās integrācijas pamatnosacījumiem; F. tā kā parastās darba vietas daudziem invalīdiem nav pieejamas, it īpaši cilvēkiem ar nopietnu invaliditāti, un tā kā tādēļ jāpiedāvā plašas darba iespējas, tostarp aizsargātas un subsidētas darba vietas; G. tā kā cilvēkiem ir svarīgi iegūt, saglabāt un nepārtraukti atjaunot kvalifikāciju, lai darba tirgū izmantotu savu potenciālu; H. tā kā, ņemot vērā katras personas rehabilitācijas patiesās vajadzības, jāturpina pāreja no medicīniskās pieejas invaliditātei uz sociālo modeli un uz tiesībām balstītu pieeju, kuras pamatā būs līdztiesības, vienlīdzības likuma priekšā un vienādu iespēju principi un kura veicinās šos principus; I. tā kā invaliditātes pārmērīga uzskatīšana par medicīnas problēmu līdz šim nav ļāvusi pilnībā novērtēt tās sociālo lomu un saistību ar tiesību jomu (bet ne tikai saistībā ar tiesībām pieprasīt pabalstus) un tā kā tādēļ pakāpeniski no šādas diezgan ierobežotas invaliditātes izpratnes jāatsakās; J. tā kā tuvākajos gados daudzi vecāki cilvēki kļūs par invalīdiem un daudzi invalīdi kļūs vecāki; K. tā kā pieejai, kas pamatojas uz tiesībām, būtiska ir invalīdu un viņu pārstāvošo organizāciju dalība; L. tā kā Invaliditātes rīcības plānā pakalpojumu kvalitāte jāiekļauj kā viens no horizontālajiem jautājumiem; M. tā kā Komisijas paziņojums "Vienlīdzīgas iespējas invalīdiem: Eiropas rīcības plāns" (COM(2003)0650) atzinīgi vērtē Eiropas Invalīdu gadu (2003) un tā kā ir svarīgi nepārtraukti uzlabot Eiropas invalīdu tiesisko situāciju un apstākļus, kā pausts Eiropas gada laikā; N. tā kā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Regula (EK) Nr. 1107/2006 par invalīdu un personu ar ierobežotām pārvietošanās spējām tiesībām, ceļojot ar gaisa transportu [8], ir pirmais EK tiesību akts, kura mērķis ir uzlabot tieši invalīdu tiesisko situāciju; O. tā kā Komisijas priekšlikums formulēt invalīdu neatkarīgas dzīves jēdzienu bija viena no galvenajām prasībām divos vēsturiskajos "brīvības braucienos" uz Parlamentu, kuros piedalījās galvenokārt speciālās iestādēs dzīvojošie invalīdi un kurus organizēja "Eiropas Neatkarīgas dzīves tīkls", un tā kā šā priekšlikuma pieņemšana Komisijā ir izcils piemērs, kā Eiropas Savienība var atbildēt uz pilsoņu prasībām; P. tā kā ir nepieļaujami būvēt invalīdiem nepieejamas jaunas infrastruktūras, izmantojot Eiropas Reģionālās attīstības fondu un citus struktūrfondus, 1. aicina Komisiju un tās dalībvalstis, kuras neveica vajadzīgos pasākumus līdz termiņa beigām 2003. gada 2. decembrim (EU-15, no kurām dažām valstīm bija termiņa pagarinājums) un 2004. gada 1. maijam (EU-10), efektīvi īstenot Padomes Direktīvu 2000/78/EK, ar ko nosaka tiesisko sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību, un atzinīgi vērtē dalībvalstu jau pieņemtos pasākumus; 2. uzsver, ka ikviena ES pilsoņa tiesībām jābūt nediskriminēti piekļūt precēm un pakalpojumiem, un tādēļ aicina Komisiju izstrādāt īpašu invaliditātes direktīvu saskaņā ar EK Līguma 13. pantu; 3. aicina dalībvalstis atcelt visus spēkā esošos valsts tiesību aktus, kas ir invalīdus diskriminējoši un neatbilst Amsterdamas Līguma 13. pantam; 4. uzskata, ka Direktīvas 2001/85/EK, noteikumiem jābūt stingrākiem, lai tie būtu saskaņā ar pašreiz spēkā esošajiem Kopienas tiesību aktiem par gaisa transporta pasažieriem invalīdiem; atbalsta un mudina Komisiju ar laiku invalīdiem piešķirt tādas pašas tiesības attiecībā uz visiem transporta veidiem; atgādina, ka vienlīdzīga pieeja sabiedriskajam transportam ir būtiska invalīdiem, kuri dodas uz darba vietu un uztur sociālās un ģimenes saiknes; turklāt atzinīgi vērtē Regulu (EK) Nr. 1107/2006, kas ir pirmais tieši invalīdiem paredzētais Kopienas tiesību akts; 5. atzinīgi vērtē invalīdu daudzo diskrimināciju pakāpenisko izskaušanu attiecībā uz gaisa, sauszemes un ūdens transporta izmantošanu un aicina censties neradīt jaunus diskriminācijas veidus, kas pašlaik vēl neeksistē, piemēram, finansiālo diskrimināciju; 6. atzinīgi vērtē Komisijas centienus uzlabot piekļuvi informācijai un komunikāciju tehnoloģijām; taču atzīmē, ka 80 % no publiski pieejamām tīmekļa vietnēm, tostarp Eiropas iestāžu tīmekļa vietnes pārsvarā ir invalīdiem nepieejamas; uzskata, ka invalīdu augsto bezdarba līmeni var efektīvi mazināt, veicinot informācijas un komunikāciju tehnoloģiju pieejamību; 7. aicina Komisiju un dalībvalstis atbilstīgi to kompetencei veicināt invalīdu aktīvu līdzdalību izglītībā, arodmācībā, e-izglītībā, mūžizglītībā, sportā, kultūras un atpūtas pasākumos, informācijas sabiedrībā un plašsaziņas līdzekļos; 8. aicina Komisiju un dalībvalstis sekmēt invalīdu piekļuvi internetam, it īpaši sabiedriskām un ar izglītību un arodmācību saistītām tīmekļa vietnēm; 9. aicina dalībvalstis konkrēti rīkoties, lai visu iestāžu tīmekļa vietnes būtu pieejamas invalīdiem; 10. aicina uzlabot infrastruktūru, lai invalīdiem būtu piekļuve ēkām un jaunradītai videi, izceļot to, cik svarīgi invalīdu pienācīgu piekļuvi paredzēt jau plānošanas un administratīvās apstiprināšanas stadijā, domājot par ēku standarta dizainu, aprīkojumu un piederumiem, kā arī arhitektonisko šķēršļu novēršanu; aicina Komisiju pilnībā izmantot savu atbildību šajā sakarā, īstenojot struktūrfondu noteikumus 2007.—2013. gadā, un aicina Eiropas iestādes veikt vajadzīgos pasākumus, lai to ēkas būtu pieejamas ikvienam; 11. aicina Komisiju un dalībvalstis veikt nepieciešamos pasākumus, vajadzības gadījumā izmantojot mūsdienīgas tehnoloģijas, lai uzlabotu invalīdu piekļuvi kultūras infrastruktūrām un pasākumiem un veicinātu invalīdu līdzdalību šajā jomā; 12. uzsver vajadzību veikt pasākumus, lai veicinātu invalīdu mākslinieciskās un radošās izpausmes, nodrošinot vienādas iespējas attiecībā uz viņu darbu radīšanu un atbalstīšanu, kā arī piedalīšanos kultūras apmaiņā; 13. uzsver vajadzību sākt informācijas kampaņas, lai darba devējiem nebūtu nekādu aizspriedumu pret invalīdu darbā pieņemšanu, it īpaši saistībā ar pārpratumiem par nodarbinātības izmaksām un kandidātu spējām; uzsver, ka vēl jāuzlabo saziņas iespējas, lai apmainītos ar labāko praksi, uzlabotu darba devēju zināšanas par pienākumiem un atbildību un veicinātu pretdiskriminācijas noteikumu atbilstošu piemērošanu, vajadzības gadījumā izmantojot dalībvalstu tiesas, it īpaši saistībā ar Direktīvu 2000/78/EK; iesaka pret invaliditāti attiekties kā pret jaunu pakalpojumu uzņēmumiem, lai saglabātu nodarbinātību (kā profilakses veidu) vai nodrošinātu reintegrāciju darba tirgū (kā rehabilitācijas veidu) cilvēkiem ar invaliditātes risku darba vietā; 14. aicina Komisiju un dalībvalstis radīt vajadzīgos apstākļus, lai izvairītos no "viltus ieguvumiem" un agrīnas pensionēšanās un invalīdus varētu nodrošināt ar darbu; 15. mudina dalībvalstis veicināt invalīdu tiesību īstenošanu saskaņā ar Direktīvu 2000/78/EK un veicināt invalīdu aizsardzības veidus un mudina arodbiedrības darīt visu iespējamo, lai informētu savus biedrus par viņu tiesībām saskaņā ar minēto direktīvu; 16. mudina Komisiju darīt vairāk, lai invaliditātes jautājumus iekļautu nodarbinātības tiesību aktos un citur, it īpaši Eiropas nodarbinātības stratēģijā, publisko iepirkumu jomā, Eiropas Sociālā fonda darbā un mūžizglītībā, un vairāk pievērsties invalīdu tiesībām Lisabonas stratēģijā; 17. aicina Komisiju nākamajā budžeta periodā (2007—2013) palielināt invalīdu dalību jaunajās daudzgadu programmās, piemēram, "Kultūra", "Mūžizglītība", "Jaunatne darbībā", "MEDIA 2007", "Eiropa pilsoņiem"; 18. aicina dalībvalstis pienācīgu uzmanību pievērst problēmām, ar ko saskaras bērnu invalīdu vecāki, kuri daudzos gadījumos nevar iesaistīties darba tirgū, kā arī veicināt politikas viņu atbalstam; 19. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu Eiropas Sociālajā fondā ņemt vērā apmācības vajadzības darbiniekiem, kas palīdz invalīdiem mājās, iestādēs vai izmantojot kombinētās metodes; 20. atzinīgi vērtē ESF klauzulu attiecībā uz invalīdiem; 21. aicina dalībvalstis lietot, veicināt un izplatīt zīmju valodas pēc iespējas plašāk saskaņā ar Eiropas Parlamenta 1988. gada 17. jūnija rezolūciju; 22. vērš uzmanību uz to, cik svarīgi, izstrādājot rūpniecisko avāriju risku novēršanas plānus un programmas, ņemt vērā invalīdu īpašos apstākļus; 23. mudina dalībvalstis izmantot ekonomiskos un sociālos instrumentus, lai atbilstoši paaudžu solidaritātei paplašinātu invalīdu aprūpi; 24. mudina Komisiju sadarboties ar dalībvalstīm, lai jau no agra vecuma veicinātu invalīdu integrāciju nespeciālās skolās, ja vien tas ir iespējams, vienlaikus atzīstot, ka dažos gadījumos speciālās skolas ir nepieciešamas, kā arī nodrošinātu vecāku tiesības izvēlēties bērniem skolu, un veicināt invalīdu piekļuvi visiem izglītības un apmācības līmeņiem un jaunajām tehnoloģijām saskaņā ar viņu prasmēm un vēlmēm; aicina Komisiju sadarbībā ar dalībvalstīm veikt pētījumu un konsultēties par iespēju dot tiesības visiem bērniem invalīdiem un viņu ģimenēm izvēlēties nespeciālās skolas; atzīst un atbalsta ieguldījumu, ko Eiropas ekonomikai var dot invalīdi, vienlaikus gūstot sev lielāku neatkarību; 25. aicina Komisiju un dalībvalstis atbilstīgi to kompetencei piemērot Padomes 2003. gada 6. februāra rezolūciju "E-piekļuve — kā uzlabot invalīdu piekļuvi zināšanu sabiedrībai" [9], 2003. gada 5. maija rezolūciju par iespēju vienlīdzību skolēniem un studentiem invalīdiem mācību un izglītības jomā [10] un 2003. gada 6. maija rezolūciju par invalīdu piekļuvi kultūras infrastruktūrai un kultūras pasākumiem [11]; 26. aicina Eiropas Savienību sekot Eiropas Invalīdu gada (2003) un Eiropas gada par audzināšanu ar sportu (2004) tradīcijai, arī turpmāk nepieļaujot invalīdu atstumšanu; iesaka pievērst īpašu uzmanību invaliditātes aspektam saistībā ar pasākumiem Eiropas gadā par iespēju vienlīdzību visiem (2007); 27. aicina Komisiju un dalībvalstis īpašu uzmanību pievērst tam, lai atvieglotu invalīdu mobilitāti izglītībā un apmācībā; 28. uzsver sporta nozīmi invalīdu dzīves kvalitātes uzlabošanā, pašapziņas celšanā, neatkarības un sociālās integrācijas veicināšanā; 29. aicina dalībvalstis uzlabot sporta infrastruktūras pieejamību, novērst šķēršļus, kas traucē jauniešiem invalīdiem piedalīties sporta norisēs, mudināt viņus vairāk sportot un sekmēt sporta pasākumu un sacensību, piemēram, paralimpisko spēļu rīkošanu; 30. uzsver, ka dalībvalstu pienākums ir integrēt invalīdus nespeciālajās skolās, ņemot vērā šādu skolēnu apmācībai vajadzīgo īpašo palīdzību; 31. atgādina, ka Eiropas iestāžu izstrādātajiem dokumentiem pēc pieprasījuma vienmēr jābūt pieejamiem pieņemamā formātā, it īpaši, lai tie būtu pilnībā pieejami neredzīgajiem un vājredzīgajiem, kā arī cilvēkiem ar mācīšanās spēju traucējumiem; uzsver, ka jālieto skaidra un vienkārša valoda un ka pēc iespējas jāizvairās no tehniski sarežģītas valodas; 32. uzsver, ka ir daudzas invaliditātes formas, tostarp kustību traucējumi, redzes traucējumi, dzirdes traucējumi, garīgās veselības problēmas, hroniskas slimības un mācīšanās spēju traucējumi; uzsver, ka cilvēkiem ar vairākām invaliditātēm ir īpaši lielas problēmas, tāpat kā cilvēkiem, kuri tiek vairākos veidos diskriminēti, un ka lielāka uzmanība jāvelta vecākiem invalīdiem un sievietēm invalīdēm; 33. norāda, ka daži invaliditātes veidi prasa individuālu pieeju, kurā tiek ņemts vērā, vai invaliditāte ir bērnam vai pieaugušajam; 34. norāda, ka īpaša uzmanība jāpievērš invalīdiem no grupām, kuru pārstāvji tiek diskriminēti arī tad, ja nav invalīdi, piemēram, veci cilvēki, sievietes un bērni; aicina Komisiju atbalstīt programmas, kuru mērķis ir pēc iespējas agrāk konstatēt bērnu invaliditāti, lai vēlāk viņiem palīdzētu integrēties sociāli un profesionāli; 35. uzsver vajadzību veicināt iniciatīvas labākas mijiedarbības attīstīšanai starp sabiedrību un cilvēkiem ar garīgās veselības traucējumiem un atbrīvoties no aizspriedumiem pret cilvēkiem ar garīgās veselības traucējumiem; un aicina sniegt vajadzīgo atbalstu ģimenēm, kurās ir invalīdi ar smagu invaliditāti; 36. uzsver plašsaziņas līdzekļu noteicošo lomu, novēršot stereotipus un aizspriedumus pret invalīdiem un informējot sabiedrību par viņu ikdienas problēmām; 37. aicina dalībvalstis un Komisiju, it īpaši atbilstoši MEDIA 2007 programmai veicināt tādu kinofilmu un televīzijas programmu veidošanu un izplatīšanu, kuras uzlabo priekšstatu par invalīdiem; 38. aicina dalībvalstis pilnā apjomā izmantot digitālās televīzijas visas iespējas, lai apmierinātu invalīdu īpašās vajadzības (piemēram, uzlaboti subtitri, skaņas komentāri vai zīmju valoda), tajā pašā laikā veicinot subtitru un zīmju valodas vispārēju izmantošanu analogajā televīzijā; 39. aicina dalībvalstis īpašu uzmanību pievērst sievietēm invalīdēm, kuras saskaras ar dažāda veida diskrimināciju — parādību, ko var novērst, tikai apvienojot dzimumu līdztiesību ar atbalstošiem pasākumiem, kas izstrādāti, sadarbojoties ar sievietēm invalīdēm un iesaistītajām pilsoniskās sabiedrības pusēm; 40. aicina dalībvalstis aktīvi apkarot visa veida vardarbību pret invalīdiem, it īpaši sievietēm, vecākiem cilvēkiem un bērniem, kuri bieži kļūst par psihiskas un fiziskas, kā arī seksuālas vardarbības upuriem; atzīmē, ka gandrīz 80 % sieviešu invalīdu ir bijušas vardarbības upuri un ka viņām risks piedzīvot seksuālu vardarbību ir augstāks nekā citām sievietēm; norāda, ka sievietes invalīdes ne tikai bieži saskaras ar vardarbību, bet tā dažreiz ir arī viņu invaliditātes izraisītājs; 41. atzinīgi vērtē atteikšanos no invalīdu ievietošanas speciālās iestādēs; atzīmē, ka atteikšanās no speciālām iestādēm prasa atbilstošu vietējās kopienas pakalpojumu līmeni, atbalstot neatkarīgu dzīvošanu, tiesības uz atbalstu un pilnvērtīgu iesaistīšanos dalībvalstu sabiedrībās; aicina pievērst īpašu uzmanību iespējamiem šādu pakalpojumu saņemšanas šķēršļiem, ko rada maksājumu politikas, un atbalstīt universālas piekļuves principu; iesaka dalībvalstu valdībām vairāk atbalstīt pakalpojumus, kas paredzēti invalīdu integrācijai sabiedrībā un nodarbinātības veicināšanai; uzsver vajadzību stiprināt sabiedrisko kārtību, lai vienlīdzīgas tiesības nodrošinātu praksē; mudina Komisiju izstrādāt un/vai atzīt Eiropas sociālo pakalpojumu kvalitātes indikatorus; 42. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu izstrādāt Kopienas politikas attiecībā uz sociālo aprūpi nākamajā invaliditātes rīcības plāna fāzē un aicina pakalpojumu sniedzējus dot pienācīgu ieguldījumu, tomēr uzstāj, ka pētniecībai, apmācībai, konferencēm un citām iniciatīvām šajā sakarā jābūt lietotāju noteiktām, un aicina Komisiju pārraudzīt invalīdu dalību visās šādās darbībās; 43. aicina Komisiju notiekošajās sarunās par vispārējas nozīmes sociālajiem pakalpojumiem ņemt vērā pakalpojumu nozīmi attiecībā uz cilvēktiesību nodrošināšanu un pilnu līdzdalību sabiedrībā; tādēļ uzskata, ka ir nepieciešama lietotāju aktīva dalība pakalpojumu kvalitātes noteikšanā; 44. aicina dalībvalstis ieviest noteikumus, lai nodrošinātu pareizu un pārredzamu pārvaldību un atbilstību atbalsta kvalitātes prasībām visiem invalīdu pakalpojumiem mājās, iestādēs vai izmantojot metožu kombinēšanu; 45. uzsver, ka neatkarīgi no invalīdu atbalsta metodēm — palīdzība mājās, iestādē vai metožu kombinēšana — visām dalībvalstīm saskaņā ar subsidiaritātes principu jāievieš noteikumi, lai novērstu nepareizu apiešanos (nomierinošu medikamentu nepamatotu pielietošanu, fizisku un psiholoģisku vardarbību utt.); 46. aicina Komisiju nākt klajā ar Eiropas hartu par invalīdu atbalsta kvalitāti, lai neatkarīgi no atbalsta metodes (palīdzība mājās, iestādē vai metožu kombinēšana) nodrošinātu augsta līmeņa integrāciju un līdzdalību; 47. aicina Komisiju saistībā ar ES palīdzību attīstības jomā gan turpināt veicināt invaliditātes vadlīniju īstenošanu, gan veikt īstenošanas novērtējumu; aicina Eiropas Iniciatīvu demokrātijai un cilvēktiesībām turpināt un paplašināt atbalstu projektiem, kuri veicina invalīdu tiesības visā pasaulē; uzsver, ka nodaļai par invalīdiem ES gada ziņojumā par cilvēktiesībām turpmāk jābūt konkrētākai; 48. pauž bažas, ka ES paplašināšanās procesā Komisija, vērtējot atbilstību Kopenhāgenas kritērijiem, nav pietiekami pievērsusies invalīdu tiesībām; aicina Komisiju ievērojami pastiprināt centienus šajā sakarā un nodrošināt invalīdu un viņu organizāciju kandidātvalstīs pilnu piekļuvi Pirmspievienošanas struktūrpolitikas instrumentam (ISPA); 49. aicina Padomi un Komisiju īstenot invaliditātes rīcības plānu un par norisi informēt Eiropas Parlamentu; prasa pārstāvjiem no augsta līmeņa grupas saistībā ar invaliditāti pārskatīt un, ja vajadzīgs, uzlabot invalīdu pakalpojumu deviņus izcilības principus; 50. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu no īpašas uzmanības nodarbinātības veicināšanai (2004—2005) pievērsties "aktīvai integrācijai" un aicina to sabalansēti uzsvērt visās jomās, kur piedalās invalīdi, kā arī noteikt īpašus kritērijus invaliditātes rīcības plāna īstenošanai; 51. atzīst NVO, bezpeļņas sociālo iestāžu un invalīdu asociāciju nozīmi invalīdu tiesību attīstībā un īstenošanā un uzsver, ka Komisijai vairāk jānodrošina invalīdu un invalīdu organizāciju konsultēšana, lai uz invalīdiem attiecināmās politikas nodrošinātu to cilvēku grupu aktīvāku iesaistīšanos, kas veido daļu no šī sektora; 52. šajā sakarā atzinīgi vērtē Eiropas Invaliditātes forumu, kā arī citu ar invaliditāti saistītu Eiropas tīklu lomu un aicina Komisiju uzmanīgi pārraudzīt finansiālo atbalstu šīm organizācijām, vienlaikus respektējot to neatkarību, lai uzturētu spēcīgu un dzīvu Eiropas līmeņa pilsonisko dialogu ar invalīdiem; 53. aicina dalībvalstis sadarbībā ar uzņēmumiem, sociālajiem partneriem un citām kompetentajām struktūrām intensīvāk meklēt invalīdu nodarbināšanas iespējas; 54. aicina saskaņotāk vākt datus dalībvalstīs, izmantojot sistēmas, kas ļauj uzlabot Eiropas un valstu statistikas saturu un kvalitāti, it īpaši ņemot vērā cilvēku ar dažādām invaliditātēm atšķirīgās problēmas; tādēļ aicina Komisiju iekļaut invaliditāti kā rādītāju EU pētījuma datos par ienākumiem un dzīves līmeni Eiropas Savienībā; 55. aicina izstrādāt kopēju Eiropas definīciju invaliditātes jēdzienam; 56. atzinīgi vērtē Eiropas Kopienu Tiesas 2006. gada 11. jūlija spriedumu Lietā C-13/05 Chacón Navas [12] par EK kopīgo invaliditātes definīciju; uzskata, ka vēl ilgu laiku visās dalībvalstīs būs jāīsteno un jāuzlabo invalīdu tiesības un aprūpe; 57. atzinīgi vērtē vienošanos par projektu ANO Konvencijai par invalīdu tiesībām; apsveic Komisiju, dalībvalstis un Eiropas invalīdu organizācijas ar nozīmīgo veikumu šī rezultāta sasniegšanā; aicina uz Eiropas Savienības mēroga kampaņu konvencijas ātrai parakstīšanai un ratifikācijai pēc tās pieņemšanas Eiropā un ar visas pasaules partneriem; 58. uzsver, cik svarīgi ir nodrošināt, lai ES līmenī tiktu atbalstīti un ievēroti principi, kas noteikti ANO ierosinātajā Vispārējā un nedalāmā konvencijā par invalīdu tiesību un cieņas veicināšanu un aizsardzību; 59. atzinīgi vērtē ANO Konvenciju par invalīdu tiesībām pieņemšanu; uzskata to par paraugkonvenciju, kura potenciāli var uzlabot invalīdu dzīvi visā pasaulē; atgādina, ka ANO Konvencija par invalīdu tiesībām, kura būs juridiski saistoša dalībvalstīm, kas to ratificēs, uzsver, ka invaliditāte ir cilvēktiesību jautājums un ka cilvēktiesības ir jāaizstāv; 60. aicina Komisiju skaidrāk aprakstīt projektus, kas jau ir sākti saistībā ar invaliditātes rīcības plānu; 61. aicina Komisiju invaliditātes rīcības plāna izstrādes turpmākajos etapos vairāk uzmanības veltīt dzimumu līdztiesībai un konkrētai informācijai par sievietēm invalīdēm un bērnu invalīdu vecākiem; 62. atbalsta Apvienotās Karalistes 2005. gada ES prezidentūras aicinājumu rīkot ikgadējas sanāksmes dalībvalstu ministriem, kas atbild par invalīdu stāvokli; 63. aicina Komisiju pēc pienācīgas apsekošanas pārskatīt un ik pēc diviem gadiem publicēt progresa ziņojumu par politikām un labu praksi saistībā ar invaliditāti dalībvalstīs dažādās nozarēs; 64. aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, lai invaliditātes dimensija Eiropas Gada par vienlīdzīgām iespējām (2007) darbībās attīstītos tālāk, nevis tikai atkārtotu Eiropas Invalīdu gada (2003) panākumus; 65. aicina pievērst vairāk uzmanības vecākiem invalīdiem, lai atvieglotu viņu integrāciju vai reintegrāciju darba tirgū un pēc iespējas mazinātu invalīdu agrāku pensionēšanos; atzīmē, ka atbilstoši demogrāfiskajām izmaiņām vecāku invalīdu skaits ievērojami pieaug; uzskata, ka it īpaši vecākiem invalīdiem ir vajadzīga vispārēja aprūpe un apjomīgāka sociālā rehabilitācija; aicina Komisiju pētīt, kas ir paveikts dalībvalstīs šajā jomā, lai nodrošinātu cilvēku vajadzībām atbilstošu aprūpi; iesaka šāda pētījuma rezultātus apkopot labāko prakšu salīdzinājuma veidā; 66. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu, pievienošanās valstu un kandidātvalstu valdībām un parlamentiem. [1] OV L 303, 02.12.2000., 16. lpp. [2] OV L 42, 13.2.2002., 1. lpp. [3] OV L 335, 19.12.2001., 15. lpp. [4] OV C 187, 18.7.1988., 236. lpp. [5] OV C 379, 7.12.1998., 66. lpp. [6] OV C 21 E, 24.1.2002., 246. lpp. [7] OV C 140 E, 13.6.2002., 599. lpp. [8] OV L 204, 26.7.2006., 1. lpp. [9] OV C 39, 18.2.2003., 5. lpp. [10] OV C 134, 7.6.2003., 6. lpp. [11] OV C 134, 7.6.2003., 7. lpp. [12] OV C 69, 19.3.2005., 8. lpp. (Eiropas Tiesas ziņojumos nav vēl publicēts). --------------------------------------------------