KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMSPavaddokumentsPriekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVAIpar noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā /* SWD/2012/0032 - COD/2012/0036 */





KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS Pavaddokuments Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVAI par noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā Saistību atruna. Šis kopsavilkums ir saistošs tikai Eiropas Komisijas dienestiem, kas iesaistīti tā sagatavošanā, un neskar Komisijas turpmāko lēmumu galīgo redakciju. 1. Problēmas formulējums Lai novērstu organizētu noziedzīgu grupu darbības, ir ļoti svarīgi atņemt noziedzniekiem noziedzīgi iegūtos līdzekļus. Organizētā noziedzība ir jo īpaši orientēta uz peļņu. Iespējami lielākas šīs peļņas daļas konfiskācija kavē noziedzīgās darbības, attur no noziegumiem, parādot, ka "noziedzība neatmaksājas", un nodrošina līdzekļus, kas ieguldāmi tiesībaizsardzības vai noziedzības novēršanas iniciatīvās. Problēma, kas apskatīta šajā ietekmes novērtējumā, ir noziedzīgi iegūtu aktīvu nepietiekama atgūšana ES. Šobrīd aplēses par to, kāda apmēra naudas summas dalībvalstīs nonāk organizētu noziedzīgu grupu rīcībā, kā arī dati par veiksmīgiem aktīvu atgūšanas gadījumiem ir ļoti ierobežoti. Dažos jaunākajos ziņojumos un neoficiālos avotos tiek lēsts, ka dažās dalībvalstīs organizētu noziedzīgu grupu gada ieņēmumi ir ļoti lieli[1]. Šie skaitļi uzkrītoši atšķiras no summām, kas Savienībā tiek atgūtas gada laikā[2]. Lai arī dažas dalībvalstis apkopo statistikas datus par summām, kas tiek katru gadu atgūtas no noziedzīgajām aprindām, šobrīd līdzekļu iesaldēšanas un konfiscēšanas procedūras ES un summas, kas tiek atgūtas no organizētām noziedzīgām grupām, šķiet nepietiekamas salīdzinājumā ar organizēto noziedzīgo grupu lēstajiem ienākumiem vai ar notiesājošo spriedumu skaitu, ko tiesas taisījušas par smagiem noziegumiem. Organizēto noziedzīgo grupu darbības bieži ir pārnacionālas, un noziedzīgo grupu aktīvi aizvien lielākos apmēros tiek ieguldīti citās dalībvalstīs. Vērsties pret aktīviem, kas atrodas ārzemēs, vienmēr ir sarežģītāk, jo tos ir ievērojami grūtāk izsekot un pastāv juridiski šķēršļi, lai iegūtu pierādījumus un izpildītu rīkojumus par iesaldēšanu vai konfiscēšanu. Lai arī aktīvu konfiskācijai ir noteikts pamats starptautiskajos tiesību aktos, ES tiesību aktos un dalībvalstu tiesību aktos, šie tiesību akti nav pilnībā izstrādāti un netiek pilnībā izmantoti. Maz ticams, ka kāda dalībvalsts konfiscē noziedzīgi iegūto aktīvu lielāko daļu, un ka tiesību akti sasniedz tajos noteikto mērķi. 2. Subsidiaritātes analīze ES jau ir pieņēmusi pasākumus attiecībā uz noziedzīgi iegūtu aktīvu konfiscēšanu un atgūšanu. Pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā juridiskais pamats rīcībai šajā jomā ir LESD 82. panta 1. un 2. punkts un 83. panta 1. punkts. Atbilstošākais juridiskais pamats un ES pilnvaru apmērs attiecībā uz saskaņošanu būs atkarīgs no tā, vai konkrēti noteikumi attieksies uz saskaņošanu vai savstarpēju atzīšanu. Saskaņā ar LES 5. panta 3. punktu Savienība rīkojas tikai tad, ja dalībvalstis nevar pietiekami labi sasniegt paredzētās darbības mērķus. LESD 67. pantā paredzēts, ka Savienība pilsoņiem nodrošina augstu drošības līmeni, novēršot un apkarojot noziedzību. Noziedzīgi iegūtu aktīvu konfiskācija aizvien plašāk tiek atzīta par būtisku rīku organizētās noziedzības apkarošanā, kas bieži ir pārnacionāla, un tādējādi pret to jāvēršas kopīgiem spēkiem. ES tas ir vēl svarīgāk, jo iekšējo robežu atcelšana atvieglina pārrobežu noziegumu izdarīšanu. Kā tas apliecināts Stokholmas programmā 2010.‑2014. gadam, Savienībai ir jāsamazina to iespēju skaits, kas organizētām noziedzīgām grupām pieejamas globalizētas ekonomikas rezultātā, un jo īpaši krīzes apstākļos, kas palielina finansiālās sistēmas ievainojamību. Tādējādi ES atrodas labākā pozīcijā nekā dalībvalstis, lai prasmīgāk uzlabotu vienu no visefektīvākajiem rīkiem cīņai ar organizētām noziedzīgām grupām. Organizēto noziedzīgo grupu aktīvu (ko aizvien plašākā apmērā iegulda ārpus to izcelsmes valsts un bieži vairākās valstīs) pārrobežu dimensija vēl vairāk pamato rīcību visas Eiropas mērogā. 3. Mērķi Vispārīgais ilgtermiņa mērķis ir būtiski samazināt organizēto noziedzīgo grupu ienākumus un uzkrāto bagātību ES. Vispārējie mērķi ir apkarot organizēto noziedzību, panākt taisnīgu attieksmi pret upuriem un palielināt sabiedrības uzticēšanos kriminālās tiesvedības sistēmai. Atbilstoši četrām problēmas komponentēm var definēt četrus konkrētus politikas mērķus: i) palielināt to noteikumu saskaņošanu, kas ļauj konfiscēt noziedzīgi iegūtus aktīvus, pienācīgi ievērojot pamattiesības, ii) nodrošināt saskaņoto noteikumu minimumu, kas ļautu dalībvalstīm līdz konfiskācijai iesaldēt/arestēt un pārvaldīt noziedzīgi iegūtus aktīvus, pienācīgi ievērojot pamattiesības, iii) atvieglot dalībvalstīm aktīvu pārrobežu iesaldēšanu/arestu un konfiskāciju, un iv) panākt, ka dalībvalstu aģenti plašāk izmanto iesaldēšanas un konfiscēšanas rīkus. 4. Politikas risinājumi Lai novērstu nepilnības, kas konstatētas, definējot problēmu, tika noteikta 21 politikas rīcība ES līmenī (dažas ir papildu rīcības). Ņemot vērā politikas rīcību lielo skaitu, katra no minētajām rīcībām ES līmenī vispirms tika atsevišķi pārbaudīta, vai nepastāv iespējami šķēršļi tās īstenošanai, piemēram, i) atbilstoša pilnvaru piešķiršana ES, ii) proporcionalitāte un iii) savietojamība ar dalībvalstu konstitucionālo vai kriminālo tiesību pamatprincipiem. Pamatojoties uz Eiropas Cilvēktiesību tiesas attiecīgo praksi, tika arī sīki analizēta ietekme uz pamattiesībām. Četras politikas rīcības tika noraidītas pēc pārbaudes attiecībā uz šķēršļiem to īstenošanai. Pārējās politikas rīcības tika sagrupētas politikas risinājumos, kas atbilst dažādām līdzdalības pakāpēm ES līmenī: neleģislatīvs risinājums, minimāli leģislatīvs risinājums (novērst pašreizējā ES tiesiskajā regulējumā trūkumus, kas traucē tam darboties tā, kā paredzēts) un maksimāli leģislatīvs risinājums (kas pārsniedz pašreizējā ES tiesiskā regulējuma mērķus). Attiecība uz pēdējo risinājumu tika analizēti divi maksimāli leģislatīvi apakšrisinājumi: viens paredz ES līmeņa rīcību saistībā ar savstarpēju atzīšanu, otrs šādu rīcību neparedz. 4.1. Politikas risinājums Nr. 1 – status quo Šim politikas risinājumam nevajadzētu jaunu rīcību ES līmenī, tas paredz pašreizējo darbību turpināšanu. Tas, ka nebūs jaunas rīcības ES līmenī, nenozīmē to, ka ES līmenī nebūs nekādu pārmaiņu. Saskaņā ar Lisabonas līgumu pašreizējo ES tiesisko regulējumu no 2014. gada 1. decembra varēs piemērot dalībvalstīm, izmantojot pārkāpumu procedūru. 4.2. Politikas risinājums Nr. 2 – neleģislatīvs risinājums Saskaņā ar neleģislatīvo politikas risinājumu tiktu izmantoti semināri, lai veicinātu pašreizējo konfiskācijas pienākumu īstenošanu (1. politikas rīcība) un veicinātu pašreizējo savstarpējas atzīšanas pienākumu īstenošanu (12. politikas rīcība). Dažu dalībvalstu valdību lēmējpersonām organizēti semināri rīku izmantošanai, kas informē par aktīvu konfiskācijas ienesīgumu (15. politikas rīcība), varētu palielināt šo rīku izmantošanu un veidot platformu zināšanu un prakses apmaiņai. 4.3. Politikas risinājums Nr. 3 – minimāli leģislatīvs risinājums Šis risinājums sastāv no semināriem rīku transponēšanai un izmantošanai un papildu politikas rīcībām, kas vērstas pret trūkumiem, kas konstatēti pašreizējā ES tiesiskajā regulējumā par savstarpēju atzīšanu. Saistībā ar konfiskācijas rīkojumiem šis risinājums paredz, ka tiesisko regulējumu varētu vienkāršot, konsolidējot Pamatlēmumus 2006/783/TI un 2005/214/TI un paplašinot to darbības jomu, lai ietvertu visus kompensācijas rīkojumus, kas izdoti kriminālās tiesvedības ietvaros (14. politikas rīcība). Šis risinājums ietvertu arī to, ka tiktu ieviestas konsolidētas savstarpējas atzīšanas formas (19. politikas rīcība). Šis risinājums būtu saistīts ar to, ka attiecībā uz dalībvalstu lūgumiem tiktu noteikta savstarpējas atzīšanas konvenciju prioritāte pār savstarpējas juridiskās palīdzības konvencijām (20. politikas rīcība). 4.4. Politikas risinājums Nr. 4.1. – maksimāli leģislatīvs risinājums, neietverot savstarpēju atzīšanu Šis risinājums sastāvētu no visām politikas rīcībām, kas neparedz leģislatīvu rīcību saistībā ar savstarpēju atzīšanu. Lai pastiprinātu pilnvaras konfiscēt, šis risinājums paredzētu iespēju konfiscēt visus novērtējamos ieguvumus, tostarp netiešos ieņēmumus (2. politikas rīcība), ieviešot plašu "noziedzīgi iegūtu līdzekļu" definīciju. Lai rastu iespēju turpināt konfiskācijas darbības arī tad, kad kriminālprocess ir izbeigts, šis risinājums paredz nošķirt konfiskācijas procedūras no kriminālprocesa (4. politikas rīcība) tā, lai finansiālo izmeklēšanu varētu veikt un vēl neizpildītus rīkojumus izpildīt arī vēlāk, kad kriminālprocess jau ir izbeigts. Šis risinājums arī nostiprinātu paplašinātu konfiskāciju (5. politikas rīcība), paplašinot noziedzīgu nodarījumu loku, kuriem to piemēro, un paredzot šādu konfiskāciju vismaz tādos gadījumos, kad tiesa atzīst par ļoti iespējamu, ka personas, kas notiesāta par noziedzīgu nodarījumu, uz kuru attiecas LESD 83. panta 1. punkts, aktīvi ir iegūti līdzīgās noziedzīgās darbībās. Nolūkā novērst šķēršļus saukšanai pie atbildības šis risinājums paredzētu noteiktos gadījumos ieviest konfiskāciju, kuras pamatā nav notiesājošs spriedums (6. politikas rīcība). Tas ļautu veikt konfiskāciju tādos apstākļos, kad spriedums nav iespējams, jo aizdomās turētais ir miris, izvairās no saukšanas pie atbildības vai notiesāšanas vai viņu nevar tiesāt garīgas slimības dēļ. Tiklīdz pret noziedzniekiem sākta izmeklēšana, viņi, lai izvairītos no konfiskācijas, bieži nodod savus aktīvus informētam trešām personām. Šis risinājums arī ietvertu trešo personu aktīvu konfiskāciju (7. politikas rīcība) attiecībā uz aktīviem, kuri iegūti zem tirgus vērtības un par kuriem saprātīgai trešajai personai vajadzētu rasties aizdomām par to, ka aktīvi ir iegūti no noziedzīgas darbības. Saistībā ar noziedzīgi iegūtu aktīvu iesaldēšanu/arestu šis risinājums paredz ieviest saskaņotus minimālos standartus (8. politikas rīcība). Tas paredzētu arī mehānismus iesaldēšanas nodrošināšanai (9. politikas rīcība), tādējādi dalībvalstīm būtu jāievieš atbilstoši mehānismi, lai nodrošinātu, ka tos aktīvus, kurus varētu noslēpt vai pārcelt no to jurisdikcijas, ārpustiesas iestādes var iesaldēt/arestēt nekavējoties un pirms tiek pieprasīts tiesas rīkojums. Attiecībā uz aktīvu saglabāšanu šis risinājums piešķirtu pilnvaras atsavināt iesaldētus aktīvus vismaz tādos gadījumos, kad to vērtība var samazināties vai kad to uzturēšana ir neekonomiska (10. politikas rīcība). Pilnvaru izmantošanas jomā šis risinājums ieviestu ziņošanas pienākumu (16. politikas rīcība) dalībvalstīm, kuras palīdzētu apkopot statistikas datus, ko varētu izmantot izvērtēšanai. 4.5. Politikas risinājums Nr. 4.2. – maksimāli leģislatīvs risinājums, ietverot savstarpējo atzīšanu Šis risinājums sastāv no visām paredzētajām politikas rīcībām (19. un 20. politikas rīcība gan daļēji pārklājas). Salīdzinot ar risinājumu Nr. 4.1., šajā risinājumā ietverta arī visu veidu rīkojumu savstarpēja atzīšana (13. politikas rīcība). Šis risinājums būtu saistīts ar kompensācijas rīkojumu savstarpēju atzīšanu (14. politikas rīcība), konsolidējot Pamatlēmumus 2006/783/TI un 2005/214/TI un paplašinot to darbības jomu, iekļaujot visus kompensācijas rīkojumus, kas izdoti kriminālprocesa ietvaros. Šis risinājums paredzētu arī konsolidētas savstarpējas atzīšanas formas (19. politikas rīcība) un pasākumus, ar ko nosaka savstarpējas atzīšanas prioritāti (20. politikas rīcība). 5. Ietekmes novērtējums 5.1. Risinājuma Nr. 1 analīze – status quo Risinājumā "neko nedarīt" var paredzēt lēnu progresu, lai sasniegtu katru no konkrētajiem mērķiem. Sagaidāms, ka tā ekonomiskā ietekme būs neliela un to veidos atgūto aktīvu apjoma dabisks pieaugums. Varētu palielināties plaisa starp nelikumīgi iegūtiem aktīviem un valdību atgūtiem aktīviem. Sagaidāms, ka tā sociālā ietekme būs nenozīmīga, tikai nedaudz palielinoties to noziedzīgi iegūto aktīvu apjomam, ko atgūs par labu noziedzīgos nodarījumos cietušajiem. Šim risinājumam nebūtu nekādas ietekmes uz noziedznieku uzvedību. Bez papildu rīcības ES līmenī noziedznieki, visticamāk, turpinās ieguldīt savus aktīvus citās dalībvalstīs, tādējādi palielinot nepieciešamību piešķirt konfiskācijas darbībām pārrobežu dimensiju. Kopumā joprojām saglabātos būtiski trūkumi, savstarpējas atzīšanas instrumenti tiktu izmantoti nepilnīgi un konfiscēto noziedznieku aktīvu apjomi visā ES joprojām būtu nelieli, salīdzinot ar aplēsēm par organizēto noziedzīgo grupu apgrozījumu. Lai gan situācija bez ES iesaistīšanās nebūtu statiska, tomēr pārmaiņu temps būtu pārāk lēns. Tādēļ šis risinājums neļautu sasniegt mērķi – palielināt noziedzīgi iegūtu aktīvu atgūšanu Savienībā. Dalībvalstu atbalsts šim risinājumam nešķiet ticams. Eiropas Parlaments absolūti nepiekristu šim risinājumam. 5.2. Risinājuma Nr. 2 analīze – neleģislatīvs risinājums Šim risinājumam būtu neliela ekonomiskā ietekme. Transponēšanas semināriem varētu būt neliela pozitīva ietekme tajās dalībvalstīs, kuras vēl nav pilnība transponējušas attiecīgos aktus. Izmantošanas semināru izmaksas būtu nenozīmīgas, un to lietderība būtu atkarīga no mēroga, kādā tie tiktu organizēti. Ņemot vērā to, cik ļoti nepilnīgi tiek izmantotas konfiskācijas procedūras, izmantošanas semināriem varētu būt potenciāli lielāka ietekme uz procedūru izmantošanu, un tie varētu nepieļaut situāciju, kad lēmumus turpinātu pieņemt, pamatojoties uz pieņēmumu, ka aktīvu konfiskācija ir neizdevīga. Sociālā ietekme būtu nenozīmīga un ietekme uz noziedznieku uzvedību tāpat neliela. Kopumā neleģislatīvā risinājuma pievienotā vērtība varētu būt neliela, un tā visdaudzsološākais aspekts ir izmantošanas semināri. Maz ticams, ka šis risinājums ļautu sasniegt mērķi – palielināt noziedzīgi iegūtu aktīvu atgūšanu Savienībā –, un tādēļ tas saņemtu smagu kritiku no Eiropas Parlamenta. 5.3. Risinājuma Nr. 3 analīze – minimāli leģislatīvs risinājums Papildus tai ekonomiskajai ietekmei, ko sniegtu transponēšanas semināri un izmantošanas semināri, savstarpējas atzīšanas instrumentu uzlabošana noteikti palielinātu pārrobežu tiesībaizsardzības procedūru skaitu un zināmā mērā arī atgūto aktīvu vērtību. Tomēr ir grūti novērtēt ekonomisko pievienoto vērtību pat tad, ja būtiski palielinātos savstarpējas atzīšanas instrumentu izmantošana. Savstarpējas atzīšanas instrumentu plašāka izmantošana būtu saistīta ar administratīvo izmaksu pārcelšanu no centrālajām iestādēm uz vietējām tiesu iestādēm, un principā vajadzētu samazināties administratīvajām izmaksām par citas dalībvalsts pieprasījumu apstrādi. Laika ietaupījums saistībā ar savstarpējas atzīšanas instrumentu plašāku izmantošanu (pretstatā savstarpējai juridiskai palīdzībai) ļautu paātrināt pārrobežu izpildi un palielinātu izredzes sekmīgi atgūt aktīvus, jo mazinātos to izšķērdēšanas risks. Lai veiktu paredzēto savstarpējas atzīšanas formu konsolidāciju, var būt nepieciešama speciālistu sākotnēja apmācība, bet iegūtās priekšrocības, visticamāk, kompensēs tās izmaksas. Atgūto aktīvu apmēra un vērtības mērenam pieaugumam loģiski vajadzētu atbilst sociālās ietekmes mērenam pieaugumam, kas izpaustos kā kompensācijas cietušajiem. Pārrobežu procedūru labāka izpilde varētu palielināt uzticēšanos valstu kriminālās tiesvedības sistēmai un ES tiesiskuma, brīvības un drošības telpai. Saistībā ar pamattiesībām sagaidāma neliela ietekme uz īpašuma tiesībām. Var būt sagaidāma neliela ietekme uz noziedznieku uzvedību. Pārrobežu procedūru labākai izpildei var būt zināma pārvietošanas ietekme, noziedzīgi iegūto līdzekļu neto kapitālam aizplūstot no ES, radot nelielu negatīvu ietekmi uz ēnu ekonomiku un uz trešo valstu ekonomiku. Kopumā minimāli leģislatīvā risinājuma pievienotā vērtība varētu būt mērena. Šis risinājums minimāli ļautu sasniegt mērķi – palielināt noziedzīgi iegūtu aktīvu atgūšanu Savienībā –, un tādēļ Eiropas Parlaments to, visticamāk, neuzskatītu par atbilstošu reakciju uz problēmu. 5.4. Risinājuma Nr. 4.1. analīze – maksimāli leģislatīvs risinājums, neietverot savstarpēju atzīšanu Papildus transponēšanas semināriem un izmantošanas semināriem lielākajai daļai politikas rīcību, vērtējot tās atsevišķi, būtu vismaz mērena ekonomiskā ietekme. Politikas rīcību skaita dēļ un tādēļ, ka trūkst datu par iesaldētajām, konfiscētajām un atgūtajām summām un par darbību izmaksām saistībā ar konfiskāciju, nav iespējams sniegt šā risinājuma izmaksu apkopojumu. Vēl jo vairāk, daudzos gadījumos īstenošanas izmaksas var atšķirties dalībvalstu īpatnību dēļ. Lai risinātu datu trūkuma problēmu, galvenā iesniegtā ekonomiskā analīze ir 27 ES dalībvalstu ienesīguma aprēķins, kā pamatā ir modelis, kurā izmanto reprezentatīvus rādītājus, lai ekstrapolētu datus no detalizētas analīzes par ieņēmumiem un izmaksām Apvienotajā Karalistē (kas ir vienīgā dalībvalsts, kurā aktīvu konfiskācijas sistēmas visu elementu ieņēmumi un izmaksas ir aplēšami un kurā ir konfiskācijas sistēma, kas ir saprātīgi pietuvināma maksimāli leģislatīvā apakšrisinājumam). Lai arī tikai indikatīvi, šā pasākuma rezultāti ir uzmundrinoši: 21 no 27 dalībvalstīm tika uzrādīts, ka šā risinājuma modelis ir ienesīgs (daudzās no tām modelis izrādījās pat ļoti ienesīgs). Apstāklis, ka aktīvu konfiskācija izrādās potenciāli ienesīga lielākajā daļā dalībvalstu, norāda, ka ir nepieciešama iejaukšanās ES līmenī. Var pieņemt, ka aktīvu atgūšanai par labu valstij lielākos apmēros būs nozīmīga sociālā ietekme, jo tā vismaz dažās dalībvalstīs notiks paralēli ar aktīvu atgūšanu par labu noziedzīgos nodarījumos cietušajiem. Noziedzīgi iegūtu aktīvu konfiskācija palielinās sabiedrības uzticēšanos kriminālajai tiesvedībai. Darbības, kam ir būtiska pozitīva ietekme uz konfiskācijas rīkiem (piem., 5. rīcība ar paplašinātu konfiskāciju, 6. rīcība ar konfiskāciju, kuras pamatā nav notiesājošs spriedums, vai 7. rīcība ar trešo personu aktīvu konfiskāciju), vienlaikus ir darbības, kam ir vislielākā ietekme uz pamattiesībām. Apsūdzētās personas īpašuma tiesību un tiesību uz taisnīgu tiesu ierobežošanai ir jābūt pamatotai, ievērojot samērīgumu, un tai jānotiek, nodrošinot atbilstošus aizsardzības pasākumus. Eiropas Cilvēktiesību tiesa (ECT) ir pieņēmusi daudzus lēmumus, konkrētos gadījumos konsekventi atbalstot to piemērošanā konfiskācijas regulējumus, kuru pamatā nav notiesājošs spriedums. Tomēr tā ir izvairījusies no lēmumu pieņemšanas principiālā jautājumā par šo regulējumu savienojamību ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju. Pierādīšanas pienākuma attiecībā uz aktīvu izcelsmes likumību uzlikšana otrai pusei pagaidām ir izturējusi ECT pārbaudi – kamēr tā tika godīgi piemērota katrā konkrētā gadījumā, nodrošinot atbilstošus aizsardzības līdzekļus, kas ļauj apsūdzētajai personai apstrīdēt šos atspēkojamos pieņēmumus. Lai arī ECT konsekventi ir atbalstījusi paplašinātas konfiskācijas regulējumus konkrētos gadījumos, to savienojamība ar konvenciju tiek vērtēta katrā konkrētā gadījumā. Tāpat, izvērtējot pasākuma samērīgumu, izšķiroša loma ir tam, kādas procesuālās garantijas tiek sniegtas apsūdzētajam. Spēcīgs arguments par labu konfiskācijai, ko piemēro trešajai personai, ir gadījums, kad prasījuma tiesības uz aktīviem ir gan trešajai personai, gan cietušajam. Ja noziedzīga nodarījuma izdarītājam nav pietiekamu līdzekļu, lai apmierinātu prasību (kā tas bieži vien arī ir), pasākumi par labu trešajai personai pasliktinātu cietušā stāvokli. Pateicoties īslaicīgumam, pagaidu pasākumi, piemēram, iesaldēšanas rīkojums, var attaisnot taisnīga procesa noteiktu tiesību un principu turpmākus ierobežojumus ar nosacījumu, ka ir pieejamas pietiekamas garantijas vai tiesībaizsardzības līdzekļi un ka minētie ierobežojumi ievēro minēto tiesību un principu būtību. Ja pasākumus piemēro samērīgi un papildinot ar atbilstīgiem aizsardzības līdzekļiem, kas noteikti ES leģislatīvajos priekšlikumos, šā politikas risinājuma pasākumi ievērotu pamattiesības. Šā risinājuma ietekme uz noziedznieku uzvedību būtu ievērojama, jo konfiskācija, kuras pamatā nav notiesājošs spriedums (pat ļoti konkrētos apstākļos), un konfiskācija, ko piemēro trešajai personai, piespiestu noziedzniekus mainīt piekopto praksi un radītu tiem lielākas grūtības aktīvu slēpšanā. Šis risinājums radītu noziedzīgi iegūto līdzekļu mērenu aizplūšanu uz valstīm, kas nav ES valstis, un tam būtu ievērojama negatīva ietekme uz ēnu ekonomiku un uz trešo valstu ekonomiku. Kopumā šā risinājuma pievienotā vērtība varētu būt ievērojama. Īstenojot šo risinājumu, tiešā ietekme izpaustos kā spēcīgākas sistēmas aktīvu konfiskācijai, iesaldēšanai un pārvaldībai. Tomēr šim risinājumam būtu arī nozīmīga ietekme izmantošanas jomā. Izmantošanas semināri informētu lēmējiestādes dalībvalstīs par aktīvu konfiskācijas potenciālo ienesīgumu, tādējādi mudinot tās veicināt pārmaiņas, savukārt spēcīgi leģislatīvie rīki mudinātu tos izmantot, konkrēti palielinot veiksmīgas iesaistīšanās izredzes. Turklāt tiesību aktu konfiskācijas jomā harmonizēšana arī de facto var veicināt savstarpēju atzīšanu, nodrošinot to, ka saņemtie rīkojumi ir saderīgi ar izpildītājas dalībvalsts tiesu sistēmu. Šis risinājums ļautu sasniegt mērķi – palielināt noziedzīgi iegūtu aktīvu atgūšanu Savienībā. Visticamāk, tam būtu mērens atbalsts Eiropas Parlamentā. 5.5. Risinājuma Nr. 4.2. analīze – maksimāli leģislatīvs risinājums, ietverot savstarpēju atzīšanu Attiecībā uz ekonomisko ietekmi, pievienojot ES līmeņa rīcību ar savstarpējo atzīšanu, varētu vēl vairāk uzlabot 27 ES dalībvalstu ienesīguma analīzes rezultātus. Tomēr, ņemot vērā trūcīgos pieejamos datus par to rīkojumu skaitu un vērtību, kas izpildāmi citās dalībvalstīs, šajā risinājumā nav iespējama sīki izstrādāta ienesīguma aplēse par katru valsti. Papildu izmaksas, kuras rastos tām dalībvalstīm, kas no citām dalībvalstīm saņemtu izpildei daudzus rīkojumus, kuru pamatā nav notiesājošs spriedums, tiktu pilnībā izlīdzinātas ar pašreizējo noteikumu (Pamatlēmums 2006/783/TI), kas paredz, ka dalībvalsts, kura izpilda konfiskācijas rīkojumu, ir tiesīga paturēt 50 % no atgūtās summas. Sociālā ietekme būtu ievērojama. Turklāt papildus ietekmei, ko dotu maksimāli leģislatīvs risinājums, neietverot savstarpējo atzīšanu, sagaidāms, ka savstarpējās atzīšanas uzlabošana varētu vairot uzticēšanos ES tiesiskuma, brīvības un drošības telpai. Ietekme uz noziedznieku uzvedību tāpat būtu ievērojama. Maksimālā leģislatīvā risinājuma pasākumi apvienojumā ar pārrobežu procedūru ievērojami uzlabotu īstenošanu varētu piespiest noziedzniekus mainīt piekopto praksi un varētu radīt pārvietošanas ietekmi, noziedzīgi iegūto līdzekļu neto kapitālam aizplūstot no ES. Tas varētu radīt vēl lielāku ietekmi uz ēnu ekonomiku un trešo valstu ekonomiku. Kopumā šā risinājuma pievienotā vērtība varētu būt ļoti ievērojama. Apvienoto rezultātu, ko sniegtu ekonomiskais ienesīgums, ievērojamā sociālā ietekme un plašāka rīku izmantošana, vēl vairāk pastiprinātu savstarpējās atzīšanas rīcības, kas ir daudz tālejošākas par tām, kas iespējamas minimāli leģislatīvajā risinājumā. Šis risinājums būtu pilnībā saderīgs ar mērķi – palielināt noziedzīgi iegūtu aktīvu atgūšanu Savienībā. Tas varētu gūt atbalstu Eiropas Parlamentā. 6. Risinājumu salīdzinājums Ieteicamais politikas risinājums ir maksimāli leģislatīvais risinājums, ietverot savstarpējas atzīšanas darbības, savukārt maksimāli leģislatīvais risinājums, neietverot savstarpējas atzīšanas darbības, un minimāli leģislatīvais risinājums tiek atzīti par vienlīdz labiem papildu risinājumiem. Ieteicamais risinājums ievēro subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, jo tas paredz tikai tos pasākumus, kas nepieciešami aprakstīto mērķu sasniegšanai, vienlaikus ievērojot pamattiesības. Tas ievērojami nostiprinātu noteikumu un rīkojumu izpildes dalībvalstīs harmonizāciju, cita starpā grozot pašreizējos noteikumus par paplašinātu konfiskāciju un ieviešot jaunus noteikumus par konfiskāciju, kuras pamatā nav notiesājošs spriedums, konfiskāciju, ko piemēro trešajai personai, ieviešot visu veidu rīkojumu (tostarp rīkojumu, kuru pamatā nav notiesājošs spriedums) savstarpēju atzīšanu. Tā politikas darbības ir kalibrētas, lai būtu samērīgas un lai netiktu pieļauts nevajadzīgs pamattiesību aizskārums. Lai ņemtu vēra aizstāvības advokātu izteiktās bažas, ES līmenī ir paredzēts aizsardzības līdzekļu minimums, lai pilnībā tiktu ievērota ES Pamattiesību harta. Uzraudzība un izvērtēšana Ieteicamā risinājuma īstenošana tiks uzraudzīta un izvērtēta. Tā kā trūkst statistikas datu par aktīvu konfiskācijām un pieejamo datu kvalitāte ir slikta, lielākajā daļā dalībvalstu šobrīd nav iespējams veikt pienācīgu, uz pierādījumiem balstītu ietekmes novērtējumu par jauno politikas virzienu/tiesību aktu ietekmi ES līmenī vai dalībvalsts līmenī. Turklāt nav pieejama informācija par apmēru, kādā savstarpējā atzīšana veicina pārrobežu tiesībaizsardzību. Šā iemesla dēļ ieteicamais risinājums paredz dalībvalstīm noteikt pienākumu ziņot par aktīvu konfiscēšanā paveikto. Datus, apkopojot tos vismaz reizi gadā, vāktu tiesībaizsardzības iestādes (tiesas, prokuratūras), aktīvu pārvaldes iestādes un citas iestādes, kas atbildīgas par aktīvu atsavināšanu. Šādi savāktie dati tiks izmantoti uzraudzības un izvērtēšanas darbībās un ļaus Komisijai novērtēt to, kādā apmērā ierosinātie tiesību akti sasniedz to mērķus. Īpaša uzmanības būtu jāpievērš tām dalībvalstīm, kurās datu vākšana nav pārāk labi attīstīta. Lai uzraudzītu ierosināto tiesību aktu efektīvu īstenošanu, Komisija sagatavos īstenošanas plānu un regulāri izstrādās īstenošanas ziņojumus, pamatojoties uz apspriedēm ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām. Principā pirmais ziņojums ir paredzēts, kad būs pagājuši trīs gadi pēc tiesību aktu stāšanās spēkā. Apzināšanu, ko par dalībvalstīs spēkā esošajiem tiesību aktiem aktīvu konfiskācijas jomā veica nolūkā sagatavot šo ietekmes novērtējumu, varētu izmantot par pamatu, lai uzraudzītu tiesību aktu attīstības un piemērošanas tendences dalībvalstīs. Novērtējumus veiks regulāri, pirmais ziņojums ir paredzēts, kad būs pagājuši pieci gadi pēc tiesību aktu stāšanās spēkā. Novērtējuma ziņojumos varētu ietvert izmaksu un ieguvumu analīzi, lai izvērtētu aktīvu konfiskācijas pašreizējo un prognozēto ienesīgumu nākotnē. Tiks rīkoti arī transponēšanas semināri un citas ekspertu sanāksmes, lai pārrunātu īstenošanas problēmas. Apmaiņa ar labāko praksi visos konfiskācijas procesa posmos tiks turpināta ES līdzekļu atguves dienestu platformas sanāksmēs. [1] Itālijā organizētās grupās noziedzīgi iegūtie līdzekļi, kas legalizēti 2011. gadā, tika lēsti 150 miljardu apmērā (Itālijas Banka, 2011. gads). Apvienotajā Karalistē saskaņā ar oficiālu aplēsi par 2006. gadu organizētās grupās noziedzīgi iegūtie ieņēmumi bija 15 miljardi mārciņu gadā. [2] Piemēram, 2009. gadā Apvienotajā Karalistē tika atgūti 189 miljoni euro un Nīderlandē – 60 miljoni euro.