1.IEVADS

Papildināmība ir Eiropas Savienības kohēzijas politikas pamatprincips, kura mērķis ir nodrošināt, lai struktūrfondi papildinātu, bet neaizstātu līdzvērtīgus dalībvalstu izdevumus.

Padomes Regulas Nr. 1083/2006 15. pantā noteikts, ka Komisija sadarbībā ar katru dalībvalsti līdz 2016. gada beigām veic konverģences mērķa papildināmības pārbaudi un publicē šīs pārbaudes rezultātus. Lai gan saskaņā ar regulām Horvātija šo pārbaudes procesu varēja veikt par gadu ilgāk, Horvātijas iestādes izlēma iesniegt visu dokumentāciju vienu gadu agrāk.

Tāpēc ar šo ziņojumu noslēdz papildināmības pārbaudi 2007.–2013. gada plānošanas periodam pēc tam, kad attiecīgi 2007. un 2011.–2012. gadā tika veiktas ex-ante un vidusposma pārbaudes.

Uzskatāms, ka papildināmība ir panākta, ja gada vidējais dalībvalsts izdevumu līmenis reālā izteiksmē no 2007. līdz 2013. gadam ir vismaz vienāds ar līmeni, kas noteikts perioda sākumā, vai līmeni, kas pārskatīts vidusposma pārbaudēs 2011. un 2012. gadā (“atsauces līmenis”), lai ņemtu vērā būtiskas izmaiņas ekonomiskajā situācijā .

Šajā ziņojumā ir apkopoti 2016. gadā veiktās ex-post pārbaudes rezultāti par visu 2007.–2013. gada plānošanas periodu . Iespējams, ievērot atbilstību papildināmības principam šajā periodā ir bijis līdz šim visgrūtāk, jo tas ir laikposms, kurā ES piedzīvoja vislielāko ekonomikas lejupslīdi vairāku gadu desmitu laikā. Ievērojamā ekonomiskās aktivitātes samazināšanās, kas sākās 2008. gadā, būtiski ietekmēja dalībvalstu finanses un lika ieviest stingrākus fiskālās konsolidācijas plānus, kuru galvenais mērķis bija publisko finanšu ilgtspējas nodrošināšana. Rezultātā krasi samazinājās publisko ieguldījumu apjoms .

Ex-post pārbaudē ir gūti trīs turpmāk izklāstītie galvenie secinājumi.

Pirmkārt, neraugoties uz dažām ievērojamām atšķirībām starp dalībvalstīm, kopējais dalībvalstu strukturālo izdevumu līmenis konverģences reģionos 2007.–2013. gadā (vidēji gadā 94,4 miljardi EUR 2007.–2013. gada periodā) bija par 1,2 miljardiem EUR zemāks nekā ex ante noteiktais līmenis (95,6 miljardi EUR) un par 13 miljardiem EUR augstāks nekā vidusposma pārskatos noteiktais kopējais līmenis (81,4 miljardi EUR). Kopumā vislielākās atšķirības konstatētas dalībvalstīs, kuras visvairāk skāra ekonomikas lejupslīde un publisko finanšu krīze.

Otrkārt, visas dalībvalstis (izņemot Grieķiju) nodrošināja atbilstību saviem papildināmības atsauces līmeņiem 2007.–2013. gada periodam — vai nu tiem, kas tika sākotnēji noteikti ex ante pārbaudē attiecīgajos valsts stratēģiskajos ietvardokumentos (VSID), vai arī vidusposma pārbaudē pārskatītajiem atsauces līmeņiem. Sešu dalībvalstu rādītāji ir zem ex ante pārbaudē noteiktā atsauces līmeņa, bet virs galīgā atsauces līmeņa (Čehijas Republika, Vācija, Itālija, Lietuva, Ungārija un Portugāle), jo vidusposma pārbaudē tika nolemts atsauces līmeni pārskatīt un samazināt.

Treškārt, ex post pārbaudē tika apstiprinātas papildināmības pārbaudes metodes nepilnības, kas jau tika konstatētas vidusposma pārbaudē. Iesniedzamās informācijas apjoms rada lielu slogu dalībvalstīm un Komisijai sarežģī pārbaudes darbu, jo ir grūti salīdzināt dažādās dalībvalstu izmantotās metodes papildināmības pārbaudei un ES pieejamo oficiālo statistiku. Tālāk aprakstīti daži no iemesliem, kāpēc papildināmības pārbaude 2014.–2020. gada periodam ir ievērojami vienkāršota un saskaņota ar ES ekonomikas pārvaldību. Papildināmība — kaut arī pārskatīta — joprojām ir būtisks kohēzijas politikas struktūras elements 2014.–2020. gada periodam, lai rosinātu izaugsmi veicinošus ieguldījumus.

2.EKONOMISKAIS KONTEKSTS 2007.–2013. GADA PLĀNOŠANAS PERIODĀ

Kohēzijas politika 2007.–2013. gada periodā tika īstenota vissarežģītākajā ekonomiskajā kontekstā, kāds bijis kopš ES kohēzijas politikas ieviešanas. Lielās ietekmes dēļ, ko radīja ekonomikas lejupslīde, kas sākās 2008. gadā un vēlāk pastiprinājās, 2013. gadā reālais IKP joprojām bija zemāks nekā 2007. gadā. Ikgadējais IKP pieaugums bija negatīvs 2009. (-4,4 %) un 2012. gadā (-0,5 %) un bija tuvu stagnācijai 2008. (0,4 %) un 2013. gadā (0,2 %). 2007.–2009. gada periodā ES-27 valstīm prognozētais vidējais ikgadējais IKP pieaugums atsauces līmeņu noteikšanas brīdī bija 2,6 %, kas ir salīdzināts ar konstatēto pieaugumu -0,3 % līmenī.

Ekonomikas lejupslīde izraisīja strauju darba tirgus apstākļu pasliktināšanos. Kopējais bezdarba līmenis ES-28 valstīs pastāvīgi palielinājās no 7 % 2008. gadā līdz 10,9 % 2013. gadā. Ietekme uz darba tirgu bija īpaši smaga dalībvalstīs, kurās ekonomiskās aktivitātes samazināšanās bija visizteiktākā. Piemēram, Grieķijā bezdarba līmenis palielinājās no 7,8 % 2008. gadā līdz 27,5 % 2013. gadā, savukārt Spānijā —no 8,2 % 2007. gadā līdz 26,1 % 2013. gadā. ES kopumā un jo īpaši dažās dalībvalstīs krasi pasliktinājās sociālie apstākļi. To iedzīvotāju daļa, kuriem draud nabadzības un sociālās atstumtības risks, palielinājās no 23,7 % 2008. gadā līdz 24,5 % 2013. gadā, bet dažās dalībvalstīs plānošanas perioda beigās tā ievērojami pārsniedza ES vidējo rādītāju (piemēram, 48 % Bulgārijā, 41,9 % Rumānijā un 35,7 % Grieķijā).

Ekonomiskās aktivitātes samazināšanās, kā arī darba tirgus un sociālo apstākļu pasliktināšanās radīja arvien lielāku spiedienu uz dalībvalstu izdevumiem. Tie strauji palielinājās 2008. un 2009. gadā, ES vidējai vispārējo valdību kopējo izdevumu attiecībai pret IKP pārsniedzot 50 % no ES IKP, kas ir lielākais rādītājs kopš 1995. gada. To galvenokārt izraisīja automātiskie stabilizatori, kas bija par iemeslu arī tam, ka nepavisam nepalielinājās valsts ieņēmumi. Faktiski galvenais valsts ieņēmumu avots (nodokļi un sociālās iemaksas) absolūtā izteiksmē samazinājās. Automātiskos stabilizatorus parasti definē kā nodokļu politikas elementus, kas samazina nodokļu slogu un palielina valsts izdevumus bez diskrecionārām valdības darbībām. Piemēram, tie nodrošina ienākumu aizstāšanu, tiklīdz sāk paaugstināties bezdarba līmenis. Faktiski valdības kopējo izdevumu attiecības pret IKP palielināšanās galvenokārt ietekmē sociālās aizsardzības sistēmas izdevumus, kas no 2009. gada bija vidēji par aptuveni 2,5 IKP procentpunktiem lielāka nekā pirmskrīzes līmenis. Dažās valstīs, kuras IKP samazināšanās skāra vissmagāk, sociālās aizsardzības izdevumi palielinājās vēl vairāk. Šajās valstīs bija arī ļoti jūtams arvien lielāks valsts parāda procentu slogs — dažās no tām procentu maksājumi veidoja vairāk nekā 2 IKP procentpunktus, salīdzinot ar pirmskrīzes līmeni.

Šādos apstākļos, kad uz valsts izdevumiem tika izdarīts arvien lielāks spiediens, bet valsts ieņēmumi stagnēja, lielākajā daļā dalībvalstu strauji palielinājās deficīta attiecība pret IKP. Šī attiecība ES vidējās vērtības maksimumu sasniedza 2009. gadā, kad no -0,9 % 2007. gadā palielinājās līdz -6,6 %, bet 2013. gadā vēl joprojām pārsniedza -3 % (-3,3 % no IKP). Vairāk nekā 20 dalībvalstīm 2010. gadā tika piemērota pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, kas ir Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvā daļa. Valsts kopējais parāds ES vidēji palielinājās no 57,6 % 2007. gadā līdz 85,7 % 2013. gadā. Šīs tendences radīja zināmas bažas par dažu valstu finansiālo ilgtspēju, un dažos gadījumos bija nepieciešams ārējs finansiāls atbalsts no Eiropas un starptautiskajām iestādēm, kura piešķiršana bija atkarīga no ekonomikas korekciju programmu īstenošanas.

1. attēls: valsts izdevumi un publiskie ieguldījumi, valsts budžeta deficīts un parāds