Priekšlikums Eiropas parlamenta un Padomes direktivai par humānas slazdošanas standartu ieviešanu konkrētām dzīvnieku sugām /* COM/2004/0532 galīgā redakcija - COD 2004/0183 */





Briselē, 30.7.2004 COM(2004) 532 galīgā redakcija 2004/0183 (COD) . Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVAI par humānas slazdošanas standartu ieviešanu konkrētām dzīvnieku sugām (iesniegusi Komisija) PASKAIDROJUMA RAKSTS No Nolīguma izrietošo saistību un pienākumu izpildīšana 1. IEVADS 1998. gadā Kopiena nolēma noslēgt divus starptautiskus nolīgumus ar nolūku starptautiskā līmenī izstrādāt humānas slazdošanas standartus. Pirmais Nolīgums tika noslēgts ar Kanādu un Krievijas Federāciju, un to apstiprināja ar Padomes 1998. gada 26. janvāra Lēmumu 98/142/EK[1] (turpmāk – “Nolīgums”). Otrs Nolīgums attiecas uz Amerikas Savienotajām Valstīm, un tas ir noslēgts protokola formā. Tas tika apstiprināts ar Padomes 1998. gada 13. jūlija Lēmumu 98/487/EK[2]. Pašreiz Kopienai ir jāīsteno no šīm norunām izrietošās saistības un pienākumi. Skaidrības labad visas atsauces turpmāk tiks veiktas uz Nolīgumu, jo tas ir visdetalizētākais dokuments. Nolīgums ar ASV tomēr ir ļoti līdzīgs tam nolīgumam, kas noslēgts ar Krievijas Federāciju un Kanādu. Nolīguma noslēgšanu ierosinājusi vēlme vienoties par starptautiskiem humānas slazdošanas standartiem, kā arī vēlme izvairīties no tirgus nesaskaņām ar galvenajiem starptautiskajiem kažokādu eksportētājiem. Kopš 1999. gada jūnija Nolīgums tiek pildīts tikai starp Kopienu un Kanādu, jo vēl ir nepieciešama Krievijas Federācijas ratifikācija. 2. NOLīGUMS Nolīgums par starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem sastāv no 17 pantiem un 4 pielikumiem. Nolīguma mērķi ir izveidot humānas slazdošanas metožu standartus, uzlabot saziņu un sadarbību starp šo standartu ieviešanas un uzlabošanas pusēm un atvieglot kažokādu un slazdu tirdzniecību starp tām. Humānu slazdošanas standartu mērķis ir nodrošināt pietiekamu notverto dzīvnieku labklājības līmeni un veicināt šīs labklājības uzlabošanu. Ņemot vērā pašreizējo priekšlikumu, par Nolīgumu var izteikt šādas piezīmes. Saskaņā ar Nolīgumu Pusēm norunātajā laika ir jāaizliedz visu to slazdu, kas nonāvē vai nenonāvē dzīvniekus, lietošanu, kas neatbilst humānas slazdošanas standartiem 19[3] dzīvnieku sugām[4], kas uzskaitītas Nolīguma I pielikumā. Tādēļ lietotās slazdošanas metodes ir jāpārbauda saskaņā ar noteiktiem standartiem, lai nodrošinātu pietiekamu notverto dzīvnieku labklājības līmeni. Tā rezultātā jāizveido atbilstošas pārbaudīto slazdu licencēšanas procedūras. Nolīgums attiecas uz visām mehāniskajām sagūstīšanas ierīcēm (slazdiem), kas nonāvē vai nenonāvē dzīvniekus, kas tiek lietotas 19 savvaļas sauszemes vai to daļēji ūdenī dzīvojošo zīdītāju slazdošanai, kas ir uzskaitīti savvaļas pārvaldes vajadzībām, ieskaitot aizsardzību pret kaitēkļiem, kažokādu, ādas vai gaļas iegūšanu, un zīdītāju notveršanu saglabāšanas nolūkiem. Galvenie pušu pienākumi ir izklāstīti Nolīguma 7.pantā. Šis pants pieprasa, lai saskaņā ar standartiem tiktu izveidotas atbilstošas procedūras slazdu licencēšanai un lai kompetentās iestādes nodrošinātu, lai to teritorijās lietotās slazdošanas metodes ir saskaņā ar šiem standartiem. Norunātais laika grafiks I pielikumā norāda uz gala termiņiem, kuros šīs saistības ir jāizpilda. Attiecīgi pusēm ir jānodrošina, lai slazdošanas metodes dzīvnieku ķeršanai tiktu pārbaudītas, pierādot, ka tās ir saskaņā ar humānas slazdošanas standartiem un licencētas trīs vai piecu gadu laikā pēc Nolīguma stāšanās spēkā atkarībā no licencēšanas prioritātēm un pārbaudes iespēju pieejamības. Tādām slazdošanas metodēm, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu, gala termiņš ir pieci gadi pēc Nolīguma stāšanās spēkā. Nelicencētu slazdu lietošana ir jāaizliedz trīs gadu laikā pēc iepriekš minēto periodu beigām. Lai standartus nepārtraukti attīstītu, Nolīguma pusēm ir jāveicina izpēte un atkārtoti jāizvērtē un jāprecizē Nolīguma I pielikums. Nolīgums pusēm uzliek pienākumu uzlabot zinātnisko kompetenci notverto dzīvnieku labklājības novērtēšanai (piemēram, par specifiskiem mērījumiem, kas jāizpēta). Attiecīgi, katrai pusei ir jāveicina turpmāk minēto sugu izpēte: Ondatra zibethicus (ondatra) - Eiropas Kopiena, Procyon lotor - Kanāda, Martes zibellina - Krievijas Federācija. Kopiena ir izpildījusi šo pienākumu, pasūtot izpēti par ondatrām. Gala ziņojums tika iesniegts 2003. gada jūnijā, un tajā ir informācija par notverto ondatru uzvedības un fizioloģisko īpašību novērtējumu (piemēram, pulsu). Nolīguma četros pielikumos iekļauti humānas slazdošanas standarti, attiecīgo dzīvnieku sugu saraksts, ieviešanas grafiks, vadlīnijas slazdu pārbaudēm un izpētei par nepārtrauktu slazdošanas metožu attīstību, izpētes programmas standartu darbības jomas paplašināšanai, prasības arbitrāžai un pušu deklarācijas. “Eiropas Kopienas deklarācija” nosaka, ka Kopiena ”neuzsāks nekādas darbības Padomes Regulas (EEK) Nr. 3254/91 ieviešanai laikā, kas ir pamatoti nepieciešams, lai citas puses ratificētu Nolīgumu, un pēc ratifikācijas, kamēr vien Nolīgums ir spēkā un tiek pildīts saskaņā ar tā prasībām”. Komisijas vārdā tika veikts pētījums[5] par to, kā ar dalībvalstu pašreizējo likumdošanu jau tiek pildīti Nolīgumā noteiktie pienākumi. Saskaņā ar saņemto informāciju dalībvalstīs dzīvnieki parasti tiek ķerti, lai aizsargātos pret to kaitējumu, jo tie iznīcina ražu, bojā īpašumus, pārnēsā slimības, apdraud medījamos dzīvniekus vai izraisa plūdus. Četrās dalībvalstīs dažas dzīvnieku sugas laiku pa laikam tiek ķertas kažokādu iegūšanai. Kopumā dalībvalstis vēl nav pielāgojušas savu likumdošanu, lai Nolīgumu īstenotu. Pašreizējie valsts likumi attiecībā uz slazdošanu valstu un/ vai reģionālā līmenī dalībvalstīs ir atšķirīgi. Ir jāsaskaņo likumdošana, lai Kopiena saskaņā ar Nolīgumu pildītu tās starptautiskos pienākumus. Ir notikušas apspriedes ar ieinteresētajām pusēm, ekspertiem un NVO. Viņu viedokļi, kas cita starpā attiecas uz slazdošanas metožu pārbaudēm un licencēšanas procedūrām, šajā priekšlikumā ir ņemti vērā. Apspriežu laikā tomēr netika saņemta piekrišana centralizētām Kopienas pārbaudēm un Kopienas finansētai slazdu pārbaudei. 3. ATTIECīBAS STARP PAšREIZēJO LIKUMDOšANU UN DIREKTīVAS PROJEKTU Saskaņā ar Padomes 1991. gada 4. novembra Regulu (EEK) Nr. 3254/91 Kopienā aizliegts lietot kāju lamatas un ievest Kopienā noteiktu savvaļas dzīvnieku sugu kažokādas un gatavās preces no valstīm, kurās tos ķer ar kāju lamatām vai slazdošanas metodēm, kas neatbilst starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem[6]. Šis aizliegums ir atrodams minētās regulas 2. pantā. Turklāt Regulas 3. panta 1. punkts aizliedz ievest Kopienā 13 īpaši minēto savvaļas dzīvnieku sugu ādas un rūpniecības preces. Šāda ievešana tomēr ir atļauta no trešām valstīm, kas savā likumdošanā vai administratīvajos noteikumos aizliedz kāju lamatu izmantošanu, un no trešām valstīm, kas attiecībā uz šīm 13 dzīvnieku sugām piemēro starptautiski saskaņotus humānas slazdošanas standartus. Nolīgums (īpaši tā 5. pants) atļauj Kopienai paturēt šo vispārīgo aizliegumu. Tādejādi pat pēc jaunās direktīvas pieņemšana, visu kāju lamatu lietošana, pat to, kas ir saskaņā ar humānās slazdošanas standartiem, Kopienas teritorijā joprojām būs aizliegta. Tādēļ jaunā direktīva attieksies vienīgi uz slazdiem, kas nav kāju lamatas un slazdiem, kas pēc ražotāju vēlmes tiek pielīdzināti “humāniem”. Vēl vairāk, attiecībā uz citām bez Nolīguma pielikumos minētajām 19 dzīvnieku sugām tādu slazdu lietošana, kas nav kāju lamatas un neatbilst humānas slazdošanas standartiem, būs iespējama, ja tā ir saskaņā ar citiem Kopienas likumiem. Priekšlikums īsteno Nolīguma vides sadaļu un skar to, kas pēc darbības jomas un satura ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka Eiropas Kopiena pilda savus starptautiskos pienākumus, nodrošinot saskaņoto humānas slazdošanas standartu ievērošanu. Priekšlikums nav paredzēts visu tehnisko prasību saskaņošanai attiecībā uz slazdu tirdzniecību. Ar priekšlikumu ir iecerēts vienīgi aizliegt „nehumānu” slazdu lietošanu uzskaitīto sugu dzīvnieku sagūstīšanai. Ar tirdzniecību saistītās Nolīguma sadaļas, kas attiecas uz starptautiskās tirdzniecības veicināšanu kažokādu izstrādājumiem, kas izgatavoti no to sagūstīto dzīvnieku kažokiem, kas iekļauti šajā Nolīgumā, tiks nodrošinātas ar Regulas (EEK) Nr. 3254/91 pielikuma grozījumiem, ar kuriem attiecināto savvaļas dzīvnieku sugu skaits tiks palielināts no 13 līdz 19. 4. DIREKTīVAS PROJEKTS Tiesiskais pamats un dokumenta ievada daļa Tiek ierosināts Nolīgumu īstenot ar direktīvu. Šāda pieeja ir saskaņā ar proporcionalitātes principu. Tā nodrošina nepieciešamo elastību dažādu situāciju piemērošanai un sniedz iespēju ātrāk pielāgot esošās dalībvalstu nacionālās un reģionālās prasības. Turklāt vairums pienākumu Nolīgumā ir izveidoti elastīgā veidā un ir piemērotāki iekļaušanai direktīvā nekā regulā. Direktīvas 175. pants ir izvēlēts par šī priekšlikuma tiesisko pamatu tādēļ, ka Direktīva tiecas ieņemt nozīmīgu lomu savvaļas faunas aizsardzībā un saglabāšanā, nodrošinot pietiekamu notverto dzīvnieku labklājības līmeni. Šī priekšlikuma mērķis Kopienā ir ieviest starptautiski saskaņoto humānas slazdošanas standartus, lai veicinātu un uzlabotu dzīvnieku labklājību un sugu aizsardzību, izvairoties no lieka sagūstīto dzīvnieka satraukuma un sāpēm. Šai direktīvai nav nolūka atņemt dalībvalstīm varu saglabāt un veikt stingrākus pasākumus attiecībā uz slazdošanu un medībām nākotnē. Piemēram, dalībvalstis var vēlēties piemērot humānas slazdošanas standartus arī citām dzīvnieku sugām bez jau minētajām 19. Tādēļ Direktīvas 175. pants sniedz piemērotu tiesisko pamatu, jo tas saskaņā ar Direktīvas 176. pantu atļauj dalībvalstīm pieņemt stingrākus noteikumus ar noteikumu, ka šie noteikumi ir saskaņā ar Nolīgumu un, precīzāk, ar tā noteikumiem attiecībā uz brīvo preču kustību. Ieviešanas noteikumi Priekšlikuma 1. pants attiecas uz jautājuma būtību un darbības jomu. Attiecīgi Direktīva nosaka humānas slazdošanas standartus, prasības slazdošanas metodēm, tehniskos nosacījumus slazdošanas metožu pārbaudei un slazdu licencēšanai konkrētu savvaļas dzīvnieku sugu slazdošanai un attiecas uz slazdiem, kas tiek lietoti to savvaļas zīdītāju slazdošanai, kas ir uzskaitīti I pielikumā savvaļas pārvaldes vajadzībām, aizsardzībai pret kaitēkļiem, zīdītāju notveršanai saglabāšanas un kažokādas, ādas vai gaļas iegūšanai. Priekšlikuma 2. pants definē būtiskos terminus, kas ir lietoti ieviešanas sadaļā. Priekšlikuma 3. pants pieprasa dalībvalstīm pieņemt kompetentas iestādes direktīvas. Priekšlikuma 4. pants izklāsta nosacījumus vispārīgai slazdu lietošanai. Pēc 2009. gada 1. janvāra 19 uzskaitīto dzīvnieku sugu slazdošanai var izmantot vienīgi licencēti slazdi. Turklāt tas iedibina principu, ka Kopienā būs atļauta tādu slazdu lietošana, kas ir licencēti trešās valstīs. 5. pants liek dalībvalstīm nodrošināt, lai no 2012. gada 1. janvāra netiktu lietotas slazdošanas metodes, kas nav saskaņā ar humānas slazdošanas standartiem. Tā 2. un 3. punktā ir detalizēti aprakstīti kritēriji humānas ķeršanas un slazdošanas metodēm, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu. 6. pantā ir uzskaitītas atkāpes no 4. panta 1. punkta un 5. panta vispārīgajām prasībām. Tādējādi atsevišķos gadījumos var pieļaut atkāpes, piemēram, sabiedrības veselības un drošības interesēs, sabiedriskā un privātā īpašuma aizsardzībai, izpētei, izglītībai, populācijas atjaunošanai, reintrodukcijai un faunas un floras aizsardzībai, kā arī, lai atļautu tradicionālo koka slazdu lietošanu, kas ir būtiska kopienu kultūras mantojuma saglabāšanai. Var atļaut arī pagaidu slazda lietošanu, kamēr tiek gaidīti izpētes rezultāti par aizvietojošiem slazdiem. Visbeidzot dalībvalstis var atļaut privātpersonām konstruēt un lietot slazdus, kas atbilst modeļiem, ko apstiprinājušas kompetentās iestādes. Ar šiem slazdiem, ko konstruējušas privātpersonas, tiek saprasti vienkārši mājās gatavoti slazdi privātām vajadzībām. Tomēr tā kā praktisku apsvērumu dēļ licencēšanas sistēma un visas pārbaužu prasības industriālam ražotājam nevar tikt piemērotas, ja dalībvalsts vēlas atļaut šādu slazdu lietošanu, kompetentajai iestādei būs jāapstiprina šo slazdu vispārīgais modelis un jānosaka tam atbilstošs izvietojums tā ieviešanas sistēmā. Šajā stadijā nav iespējams noteikt piemērotu modeli visiem mājās gatavotajiem slazdiem. Tomēr kompetentajai iestādei ir jāpārbauda šo slazdu atbilstība pieņemtajiem humānas slazdošanas standartiem, neveicot formālas pārbaudes un licencēšanas procedūras. Priekšlikuma 7. pants attiecas uz slazdu licencēšanu gadījumos, kad slazdi un slazdošanas metodes ir pārbaudītas, lai pierādītu slazdu un slazdošanas metožu atbilstību humānas slazdošanas standartiem. Tas nozīmē, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, lai tiktu licencēti vienīgi tādi slazdi un slazdošanas metodes, kas ir pārbaudītas un kas atbilst humānas slazdošanas standartiem. Dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jāpiešķir šiem slazdiem standarta licences dokuments, kurā iekļauti īpaši nosacījumi un ierobežojumi attiecībā uz konkrēto slazdu lietošanu. Tā kā standarta licencēšanas dokuments sniegs ieguldījumu labākai licencēšanas procedūru saskaņošanai un atvieglos abpusēju atzīšanu, licencēšanas dokumenta standarts tiks izstrādāts, balstoties uz 14. pantu. Priekšlikuma 8. pants pieprasa dalībvalstīm nodrošināt, lai slazdu licēji ir kompetenti un tiem ir atbilstošas zināšanas vai tie tiek apmācīti. Priekšlikuma 9. pants, kas attiecas uz ražotājiem, nosaka, ka dalībvalstīm ir jāpieprasa, lai ražotāji identificē licencētus slazdus un sniedz instrukcijas to atbilstošai ierīkošanai, drošai lietošanai un uzturēšanai. Priekšlikuma 10. pants pieprasa, lai dalībvalstis veicinātu un atbalstītu izpēti attiecībā uz humānas slazdošanas standartu uzlabošanu un paplašināšanu šo izpēti ar nolūku uzlabot notverto dzīvnieku labklājību. Tas nemazina arī Komisijas atbildību atbalstīt izpēti. Priekšlikuma 11. pants ietver standarta soda nosacījumus. Priekšlikuma 12. pants pieprasa informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm. Dalībvalstīm ir arī jānodrošina, lai sabiedrība tiktu informēta par pasākumiem, kas veikti saskaņā ar Direktīvu. Priekšlikuma 13. pants norāda, ka saskaņā ar Padomes 1996. gada 9. decembra Regulas (EK) Nr. 338/97 18. pantu par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību [7], Komisijai palīdz regulatīvā komiteja. Tās mērķis ir palīdzēt īstenot Direktīvu un vienoties par tehniskajiem Direktīvas pielikumu grozījumiem. Tiek ierosināts, ka Komiteja izskata zinātnisko un tehnisko informāciju, kas attiecas uz pielikumos minētajiem standartiem un pārbaudēm. Tiek sagaidīts, ka Komiteja sniegs komentārus par licencēšanu un izpēti, lai uzlabotu šos standartus. Tai ir jāpalīdz sagatavot arī Nolīguma vienotās vadības komitejas tikšanās. Priekšlikuma 14. pants iezīmē tos tiesību aktus un grozījums Direktīvas īstenošanai, kas pieprasa, lai Komisija saskaņā ar Komitejas procedūrām izvirzītu nosacījumus un kritērijus informēšanai, informācijas apmaiņai un standarta licences dokumenta izveidošanai. Tiek arī ierosināts, ka, kur nepieciešams, Komisija saskaņā ar Komitejas procedūru grozīs Direktīvas pielikumus. Priekšlikuma 15. pants nosaka, ka dalībvalstis var saglabāt un piemērot stingrākus noteikumus. Priekšlikuma 16. pantā ietilpst transponēšanas noteikumi. Tajā noteikts gala termiņš - 2005. gada 31. decembris. Priekšlikuma 17. pantā ietilpst spēkā stāšanās noteikumi. Priekšlikuma 18. pantā ietilpst standarta pants attiecībā uz adresātiem. Priekšlikuma četros pielikumos ietilpst attiecīgo dzīvnieku saraksts (I pielikums), humānas slazdošanas standarti (II pielikums), tehniskie noteikumi slazdošanas metožu pārbaudei (III pielikums) un informācija, kas saistīta ar izpēti (IV pielikums). 5. IETEKMES Attiecībā uz ietekmes novērtējuma procedūru Komisija tās 2003. gada likumdošanas un darba programmas pieņemšanas laikā 2002. gada novembrī nolēma neiekļaut šo priekšlikumu to priekšlikumu sarakstā, kas būtu jāpakļauj paplašinātam ietekmes novērtējumam. Turklāt ir jāatzīmē, ka ietekmes novērtējums parasti tiek lietots kā līdzeklis, lai uzlabotu politikas attīstības procesa kvalitāti un saskaņotību. Tomēr šajā gadījumā Padome jau ir noslēgusi Nolīgumu un pieņēmusi ierosināto politiku. Ņemot vērā iepriekš minētos punktus, īpašs ietekmes novērtējums nav veikts. Šai direktīvai nav finansiālas ietekmes uz Kopienas budžetu. Tomēr no Nolīguma prasībām attiecībā uz slazdu pārbaudēm un licencēšanu rodas ekonomiska ietekme. Arī nelicencēto slazdu aizvietošanas izmaksas var būt nozīmīgs elements. Ir grūti paredzēt izmaksas, tā kā tās atšķirsies atkarībā no konkrētām dzīvnieku sugām. Piemēram, slazdošanas metodes praktiskie izmēģinājumi parastām dzīvnieku sugām ir mazāk laikietilpīgi un lētāki nekā sugām, kas no slazdiem vairāk baidās. Viena pārbaude slazdošanas metodes atbilstībai standartiem vienai dzīvnieku sugai varētu izmaksāt starp 30 000 un 100 000 eirām atkarībā no slazdu veida un attiecīgo dzīvnieku sugu veida un dabas. Tā kā izmaksas ir nosacīti nelielas, tiek ierosināts izmaksu piešķiršanu noteikt par dalībvalstu atbildību. Attiecinot izmaksas, dalībvalstīm ir vairākas iespējas, katra ar savām priekšrocībām un trūkumiem. Izmaksas varētu segt slazdu izgatavotāji, dalībvalstis un slazdu lietotāji. Pieprasot, lai maksā izgatavotāji, iespējams, tiktu samazināta pārbaudei iesniegto slazdu dažādība uz plaši izmantotiem slazdiem, par kuriem izgatavotāji šīs izmaksas varētu atgūt. Tie varētu būt mazāk humāni kā citi no jauna attīstīti slazdi. Tā rezultātā ir iespējams, ka dažām dzīvnieku sugām nebūtu licencētu slazdu un netiktu nodrošināta pēc iespējas humānāku slazdu uzlabošana. Ja nevar izmantot slazdošanu, kaitēkļu apkarošanai var izmantot citus līdzekļus, piemēram, indēšanu, kas dzīvniekiem rada ciešanas un var negatīvi ietekmēt vidi. Slazdošanas nepiemērošanas sekas var samazināt bioloģisko daudzveidību un radīt zaudējumus, ko izraisa plūdi (ondatru kontrole). Priekšlikums nodrošina pietiekamu elastību attiecībā uz slazdošanas metožu pārbaudi un slazdu licencēšanu, lai izvairītos no šādām iespējamām negatīvām sekām. Tomēr, ņemot vērā Direktīvas ieviešanas pieredzi, var rasties nepieciešamība pārskatīt finansēšanas mehānismus. 2004/0183 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVAI par humānas slazdošanas standartu ieviešanu konkrētām dzīvnieku sugām EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[8], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[9], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[10], saskaņā ar Nolīguma 251. pantā noteikto procedūru,[11] tā kā:: (1) Komiteja 1998. gadā apstiprināja divus nolīgumus par starptautiskiem humānas slazdošanas standartiem: ar Padomes 1998. gada 26. janvāra Lēmumu 98/142/EK, ar ko noslēdz Nolīgumu par starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem starp Eiropas Kopienu, Kanādu un Krievijas Federāciju un Saskaņotu protokolu starp Kanādu un Eiropas Kopienu par minētā nolīguma parakstīšanu[12] un ar Padomes 1998. gada 13. jūlija Lēmumu 98/487/EK par starptautiska nolīguma saskaņota protokola veidā noslēgšanu starp Eiropas Kopienu un Amerikas Savienotajām Valstīm par humānisma normām medībās ar lamatām[13]. Tādēļ ir jāievieš no Nolīgumiem izrietošās saistības un pienākumi. (2) Nolīgumu mērķis ir ne vien nodrošināt, lai starptautiskie humānas slazdošanas standarti tiktu ievēroti attiecībā uz slazdu tehniskajām īpašībām, bet arī, lai šo deviņpadsmit konkrēto sugu slazdošanai lietotās metodes atbilstu šiem humānas slazdošanas standartiem. Turklāt humānas slazdošanas standarti paredz slazdu licējus īpaši apmācīt. (3) Tā kā humāniem slazdiem jābūt selektīviem, efektīviem un jāatbilst būtiskajām prasībām cilvēku drošībai, šie starptautiski saskaņotie humānas slazdošanas standarti pozitīvi ietekmēs notverto dzīvnieku labklājību, kas sniegs ieguldījumu savvaļas faunas sugu aizsardzībā gan Kopienas teritorijā, gan ārpus tās. Nodrošinot pietiekamu labklājības līmeni savvaļas dzīvniekiem, kas ir notverti savvaļas pārvaldes vajadzībām, to zīdītāju ķeršanai, kas ir paredzēti to saglabāšanai, tiks veikts ieguldījums Kopienas vides politikas mērķu īstenošanā. Konkrētāk, šādi rīkojoties, Kopiena sniegs ieguldījumu piesardzīgā, ilgtspējīgā un racionālā dabas resursu izmantošanā un starptautiskā līmenī attīstīs līdzekļus vispasaules vides problēmu risināšanā. (4) Efektīva humānas slazdošanas metožu piemērošana nosaka, ka slazdiem jābūt ne tikai licencētiem saskaņā ar humānas slazdošanas standartiem, bet arī, saskaņā ar šiem standartiem, ar tām apiesies slazdu licēji, kuri ir kvalificēti slazdošanai. (5) Slazdu licencēšanai ir jābalstās uz iepriekšējām pārbaudēm. Pārbaudes un licencēšana nav noteikti jāveic tai pašai organizācijai vai tai pašā valstī, jo abas procedūras ir saskaņā ar šīs direktīvas prasībām. Licencētiem slazdiem ir jābūt viegli identificējamiem un ir jāsniedz informācija par to lietošanu saskaņā ar humānas slazdošanas standartiem. Un otrādi, pēc laika perioda beigām, kas ir pietiekams pārbaužu veikšanai un licencēšanai, nelicencētu slazdu lietošana ir jāpārtrauc, izņemot gadījumus, kad tas ir īpaši atļauts vispārējo interešu vārdā. (6) Ir jāatbalsta un jāveicina izpēte humānas slazdošanas standartu uzlabošanai. (7) Šī direktīva neierobežo stingrāku Kopienas likumdošanu, īpaši Padomes 1991. gada 4. novembra Regulu (EEK) Nr. 3254/91, ar ko aizliedz Kopienā lietot kāju lamatas un ievest Kopienā noteiktu savvaļas dzīvnieku sugu kažokādas un gatavās preces no valstīm, kurās tos ķer ar kāju lamatām vai slazdošanas metodēm, kas neatbilst starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem[14]. Tādējādi visu kāju lamatu lietošana Kopienas teritorijā joprojām būs aizliegta. (8) Šī direktīva tāpat neierobežo 12. un 15. pantu Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvā Nr. 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību[15]. (9) Saskaņā ar proporcionalitātes principu šīs direktīvas galvenā mērķa sasniegšanai ir nepieciešami atbilstoši noteikumi, kas īsteno Kopienas pienākumus saskaņā ar Nolīgumiem par starptautiskiem humānas slazdošanas standartiem, kā noteikts ar Lēmumiem 98/142/EK un 98/487/EK. Šī direktīva saskaņā ar Nolīguma 5. panta 3. punktu nepārsniedz nepieciešamo, kas ir nepieciešams nolikto mērķu sasniegšanai. (10) Līdzekļus, kas nepieciešami šīs direktīvas ieviešanai, ir jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību,[16] IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU: 1. pants Būtība un darbības joma 1. Šī direktīva nosaka humānas slazdošanas standartus, prasības slazdošanas metodēm, tehniskos noteikumus slazdošanas metožu pārbaudei un slazdu licencēšanai konkrētu savvaļas dzīvnieku sugu slazdošanai. 2. Šī direktīva attiecas uz slazdiem, kas tiek lietoti to savvaļas zīdītāju slazdošanai, kas uzskaitīti I pielikumā savvaļas dabas pārvaldes vajadzībām, aizsardzībai pret kaitēkļiem, zīdītāju notveršanai to saglabāšanai un kažokādas, ādas vai gaļas iegūšanai. 2. pants Definīcijas Uz šo direktīvu attiecas šādas definīcijas: 1. “slazdi” ir mehāniskas sagūstīšanas ierīces, kas konstruētas to dzīvnieku nonāvēšanai vai kustības ierobežošanai, kas ir uzskaitīti I pielikumā; 2. “slazdošanas metodes” ir slazdi un to ierīkošanas nosacījumi, piemēram, konkrētās sugas, izvietojums, pievilināšana, ēsma un dabiskie vides apstākļi; 3. “slazdošanas metodes, kas nenonāvē dzīvniekus” ir slazdi, kas ir izveidoti un izlikti ar nolūku nevis nogalināt notverto dzīvnieku, bet ierobežot tā kustības tā, lai cilvēks var ar to tieši saskarties; 4. “slazdošanas metodes, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu” ir slazdi, kas ir izveidoti un izlikti ar nolūku notverto dzīvnieku nogalināt; 5. “slazdu licējs” ir persona, kurai dalībvalsts kompetentā iestāde ir atļāvusi lietot slazdus to dzīvnieku slazdošanai, kas ir uzskaitīti I pielikumā. 3. pants Kompetentās iestādes 1. Katrai dalībvalstij ir jānorīko viena vai vairākas kompetentas iestādes, kas uzņemsies atbildību par šīs direktīvas ieviešanu. 2. Vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim dalībvalstis dara Komisijai zināmus kompetento iestāžu nosaukumus un adreses. Komisija par to informē pārējās dalībvalstis un publicē kompetento iestāžu sarakstu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . Tāda pati procedūra attiecas uz jebkurām izmaiņām kompetento iestāžu sarakstā. 4. pants Slazdu lietošana 1. Dalībvalstis nodrošina, lai no 2009. gada 1. janvāra lietotie slazdi atbilstu II pielikumā izklāstītajiem humānas slazdošanas standartiem un kompetentās iestādes tos kā tādus būtu licencējušas. 2. Dalībvalstis to teritorijā var atļaut tādu slazdu lietošanu, kas ir licencēti saskaņā ar humānas slazdošanas standartiem trešā valstī. Dalībvalstis atklāj jebkurus iemeslus, kādēļ tās atsakās tā rīkoties, un par to informē trešo valsti, kas licencējusi slazdu, un Komisiju. 5. pants Slazdošanas metodes 1. Dalībvalstis nodrošina, lai no 2012. gada 1. janvāra tiek lietotas vienīgi tādas slazdošanas metodes, kas ir saskaņā ar II pielikumā izklāstītajiem humānas slazdošanas standartiem. 2. Slazdošanas metode, kas nenonāvē dzīvniekus tiek uzskatīta par humānu, ja tiek izpildīti šādi nosacījumi: a) vienas mērķa sugas īpatņu skaits, no kuras tiek atvasināti dati, ir vismaz 20; b) vismaz 80 % no a) punktā minētajiem dzīvniekiem netiek konstatēti II pielikuma 2.2. punktā uzskaitītie rādītāji. 3. Slazdošanas metode, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu, tiek uzskatīta par humānu, ja tiek izpildīti šādi nosacījumi: a) vienas mērķa sugas īpatņu skaits, no kura tiek atvasināti dati, ir vismaz 12; b) vismaz 80 % no a) punktā minētajiem dzīvniekiem ir bezsamaņā un bezjūtīgi II pielikuma 3.2. punktā noteiktajos laika ierobežojumos un atrodas šādā stāvoklī līdz nāvei. 6. pants Atkāpes 1. Atsevišķos gadījumos kompetentās iestādes var pieļaut atkāpes no prasībām, kas uzskaitītas 4. panta 1. punktā un 5. pantā, ja to piemērošana neapdraud šīs direktīvas mērķi un tie nepieciešami šādiem nolūkiem: a) sabiedrības veselībai un drošībai; b) publiskā un privātā īpašuma aizsardzībai; c) izpētei, izglītībai, populācijas atjaunošanai, reintrodukcijai un faunas un floras aizsardzībai; d) tradicionālu koka slazdu būtiskai lietošanai, kopienu kultūras mantojuma saglabāšanai; e) noteiktu slazdu pagaidu lietošanai konkrētai sugai vai īpašos vides apstākļos tajā laika posmā, ko noteikusi kompetentā iestāde, kamēr turpinās izpēte, lai identificētu aizvietojošos slazdus; f) atsevišķos gadījumos atļaujot privātpersonām konstruēt un lietot slazdus, kas atbilst modeļiem, ko apstiprinājušas kompetentās iestādes. 2. Visām atkāpēm, kas ir pieļautas saskaņā ar 1. punktu, tiek pievienoti rakstiski iemesli un nosacījumi, kas tiem piemērojami. 3. Kompetentā iestāde informē Komisiju par visām pieļautajām atkāpēm un rakstiskajiem iemesliem un nosacījumiem, kas uz tiem attiecas. 7. pants Licencēšana 1. Ja slazdi un to slazdošanas metodes ir pārbaudītas un ir pierādīta to atbilstība humānas slazdošanas standartiem, dalībvalstis nodrošina, lai kompetentā iestāde šos slazdus licencē. 2. Dalībvalstis nodrošina, lai standarta licencēšanas dokuments tiek piešķirts visiem slazdiem, kuru lietošana ir atļauta saskaņā ar 4. panta 1. punktu. 3. Neierobežojot nacionālos aizliegumus attiecībā uz slazdu lietošanu, standarta licencēšanas dokuments, ko saskaņā ar šo direktīvu izsniegusi citas dalībvalsts kompetentā iestāde, tiek atzīts kā derīga licence citās dalībvalstīs. 4. Kompetentā iestāde standarta licencēšanas dokumentā atbilstoši norāda visus īpašos nosacījumus un ierobežojumus slazda lietošanai. 5. Pirms slazda licencēšanas kompetentā iestāde nodrošina, lai uzņēmums vai organizācija, kas atbild par pārbaudēm, ievērotu III pielikumā izklāstītos tehniskos nosacījumus slazdošanas metožu pārbaudei un saskaņā ar šī pielikuma 1. panta 6. punktu ir iesniegtu kompetentajai iestādei ziņojumu. 8. pants Slazdu licēji Dalībvalstis nodrošina, lai slazdu licēji saņemtu īpašu apmācību vai tiem būtu atbilstoša praktiskā pieredze un zināšanas, kas tos kvalificē slazdošanai atbilstoši humānas slazdošanas standartiem. 9. pants Ražotāji Dalībvalstis pieprasa ražotājiem identificēt licencētos slazdus un sniegt instrukcijas to atbilstošai ierīkošanai, drošai lietošanai un uzglabāšanai. 10. pants Izpēte Dalībvalstis veicina un atbalsta izpēti, kas sniedz ieguldījumu humānas slazdošanas standartu un notverto dzīvnieku labklājības uzlabošanā saskaņā ar IV pielikuma noteikumiem. 11. pants Sankcijas Dalībvalstis pieņem noteikumus par sankciju uzlikšanu par šīs direktīvas prasību pārkāpumiem un veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to ieviešanu. Šiem sodiem ir jābūt efektīviem, proporcionāliem un atrunātiem. Dalībvalstis informē Komisiju par šiem noteikumiem vēlākais līdz 16. panta 1. punktā noteiktajai dienai un dara to bez kavējumiem, ko varētu radīt tam sekojoši grozījumi, kas šos noteikumus varētu ietekmēt. 12. pants Informācijas paziņošana 1. Dalībvalstis un Komisija apmainās ar direktīvas īstenošanai nepieciešamo informāciju. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti vajadzīgie pasākumi, lai sabiedrībai darītu zināmus noteikumus, kas attiecas uz šīs direktīvas īstenošanu, kā arī informētu to par turpmākiem īstenošanas pasākumiem. 13. pants Komiteja 1. Komisijai palīdz Komiteja, kā noteikts ar Padomes Regulu (EK) Nr. 338/97[17] (turpmāk “Komiteja”). 2. Gadījumos, kuros tiek izdarītas atsauces uz šo punktu, ņemot vērā 8. panta noteikumus, tiek piemērots Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pants. Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā noteiktais periods ir divi mēneši. 3. Komisija pieņem savus procedūras noteikumus. 14. pants Izpildes pasākumi un grozījumi 1. Saskaņā ar 13. panta 2. punktā aprakstīto procedūru Komisija nosaka vienotus nosacījumus un kritērijus: a) 4. panta 2. punktā un 6. panta 1. punktā aprakstītajiem paziņojumiem; b) 12. pantā aprakstītajai informācijas apmaiņai; c) standarta licencēšanas dokumenta izstrādei 7. panta vajadzībām. Nepieciešamības gadījumā un saskaņā ar 13. panta 2. punktā izklāstīto procedūru Komisija veic papildu izpildes pasākumus. 2. Ikreiz, kad tiek grozīti Lēmumos 98/142/EK un 98/487/EK izklāstītie Nolīguma un protokola pielikumi, Komisija saskaņā ar 13. panta 2. punktā izklāstīto procedūru attiecīgi veic grozījumus šajā direktīvā. 15. pants Attiecības ar valstu likumdošanu Dalībvalstis var saglabāt vai ieviest noteikumus, kas ir stingrāki par šajā direktīvā noteiktajiem, lai aizsargātu I pielikumā minētos dzīvniekus un dzīvnieku sugas. Dalībvalstis informē Komisiju par šādiem tiesību aktiem. 16. pants Transponēšana 1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2005. gada 31. decembrim pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara Komisijai zināmus šos noteikumus un tabulu atbilstībai starp minētajiem noteikumiem un šo direktīvu. Dalībvalstis piemēro šos noteikumus no 2006. gada 1. janvāra. Kad dalībvalstis pieņem šos tiesību aktus, tajos jāiekļauj atsauce uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces. 2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. 17. pants Stāšanās spēkā Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . 18. pants Adresāti Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, […] Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā — Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs priekšsēdētājs I PIELIKUMS DZĪVNIEKU SUGU SARAKSTS Humānas slazdošanas standarti tiek piemēroti šādām dzīvnieku sugām: +++++ TABLE +++++ E = Eiropas ZA = Ziemeļamerikas II PIELIKUMS 1. HUMĀNAS SLAZDOŠANAS STANDARTI 1.1. Mērķi Standartu mērķis ir nodrošināt pietiekamu notverto dzīvnieku labklājības līmeni un veicināt šīs labklājības uzlabošanu. Neskatoties uz to, ka slazdošanas metodēm ir jāatbilst šīs direktīvas prasībām, ir jāapspriež slazdu modeļu un to izlikšanas uzlabojumi īpaši, lai a) uzlabotu notverto dzīvnieku labklājību slazdā, kas nenonāvē dzīvnieku, atrašanās laikā; b) radītu drīzu dzīvnieku bezsamaņas un bezjūtīguma iestāšanos slazdos, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu; un c) samazinātu citu dzīvnieku notveršanu. 1.2. Princips Novērtējot to, vai slazdošanas metode ir humāna vai nav tāda, ir jānovērtē notvertā dzīvnieka labklājības līmenis. 1.3. Vispārīgi noteikumi Dzīvnieku labklājību var noteikt, mērot to, cik labi vai slikti tie sadzīvo ar apkārtējo vidi un to, cik lielā mērā tie nespēj sadzīvot ar to. Tā kā dzīvnieki atšķirīgi sadzīvo ar apkārtējo vidi, novērtējot to labklājību, ir jālieto dažādi mērījumi. Notverto dzīvnieku mērījumi ietver to fizioloģijas, ievainojumu un uzvedības rādītājus. Tā kā šie rādītāji vairākām sugām nav izpētīti, būs nepieciešami turpmāki zinātniski pētījumi, lai šiem standartiem noteiktu atbilstošus izejas punktus. Lai arī labklājība var ļoti atšķirties, termins “humāns” tiek attiecināts tikai uz tām slazdošanas metodēm, kur attiecīgo dzīvnieku labklājība tiek nodrošināta pietiekamā līmenī, lai arī tiek atzīsts, ka noteiktos gadījumos ar slazdiem, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu, būs īss laika periods, kurā labklājības līmenis var būt zems. Licencēšanai noteikto standartu robežvērtības ir a) slazdiem, kas nenonāvē dzīvnieku: rādītāju līmenis, zem kuriem notverto dzīvnieku labklājība tiek uzskatīta par zemu; un b) slazdiem, kas nodrošina dzīvnieka nonāvēšanu: laiks līdz bezsamaņas un bezjūtīguma iestāšanās un atrašanās šādā stāvoklī līdz dzīvnieka nāvei. 2. PRASĪBAS SLAZDOŠANAS METODĒM, KAS NENONĀVĒ DZĪVNIEKUS 2.1. Kritēriji Novērtējot to, vai slazdošanas metode, kas nenonāvē dzīvniekus, atbilst šiem standartiem, ir jānovērtē notvertā dzīvnieka labklājības līmenis. Kritērijiem ir jāietver šī II pielikuma 2.2. punktā uzskaitītie uzvedības un ievainojumu rādītāji. Ir jānovērtē atbildes uz katru no šiem rādītājiem. 2.2. Rādītāji Uzvedības rādītāji, kas tiek uzskatīti par tādiem, kas norāda uz notverto savvaļas dzīvnieku zemo labklājību, ir: a) sevis sakošana, kas izraisa smagus ievainojumus (pašsakropļošanās); b) pārmērīgs nekustīgums un reakcijas trūkums. Rādītāji (ievainojumi), kas tiek uzskatīti par tādiem, kas norāda uz notverto savvaļas dzīvnieku zemo labklājību, ir: a) lūzums; b) locītavu izmežģījums tuvu pie ķepas vai pleznas; c) cīpslas vai saites sarāvums; d) nopietns kaula nobrāzums; e) spēcīga ārēja vai iekšēja asiņošana; f) nopietna skeleta muskuļu deģenerācija; g) locekļu išēmija; h) paliekošā zoba lūzums, atklājot mīksto dobumu; i) redzes bojājums ar radzenes plīsumu; j) muguras smadzeņu bojājums; k) nopietns iekšējo orgānu bojājums; l) sirds muskuļa deģenerācija; m) amputācija; n) nāve. 3. PRASĪBAS SLAZDOŠANAS METODĒM, KAS NODROŠINA DZĪVNIEKU NONĀVĒŠANU 3.1. Kritēriji Ir jānosaka nogalināšanas tehnikas radītās bezsamaņas un bezjūtīguma iestāšanās laiks un ir jāpārbauda atrašanās šādā stāvoklī līdz nāvei (t.i., līdz sirdsdarbība ir neatgriezeniski apstājusies). Bezsamaņa un bezjūtīgums ir jānovērtē, pārbaudot radzenes un plakstiņu refleksus vai aizvietojot tos ar citiem zinātniski pierādītiem rādītājiem, kas ir piemēroti. Gadījumos, kad ir nepieciešamas turpmākas pārbaudes, lai noteiktu, vai slazdošanas metodes atbilst standartiem, var tikt veikta papildus elektroencefalogrāfija (EEG), un vizuālās (VER) un skaņas (SER) reakcijas pārbaude. 3.2. Rādītāji un laika ierobežojumi +++++ TABLE +++++ * šis laika ierobežojums tiks pārskatīts ar mērķi pielāgot laika ierobežojumus atsevišķi katrai sugai ar nolūku samazināt 300 sekunžu laika ierobežojumu līdz 180 sekundēm un noteikt laika grafiku tā ieviešanai. III PIELIKUMS 1. TEHNISKIE NOTEIKUMI SLAZDOŠANAS METOŽU PĀRBAUDEI Lai nodrošinātu precizitāti un uzticamību, kā arī, lai pierādītu, ka slazdošanas metodes atbilst standartos noteiktajām prasībām, šo slazdošanas metožu pārbaudēm ir jāatbilst vispārīgiem labas eksperimentālās prakses principiem. Gadījumos, kad pārbaudes procedūras ir izveidotas saskaņā ar ISO, starptautisko standartizācijas organizāciju, un, ja šādas procedūras ir atbilstošas, lai novērtētu slazdošanas metožu atbilstību atsevišķām vai visām standartu prasībām, ISO procedūras ir atbilstošas. 1.1. Vispārīgi noteikumi Pārbaudes ir jāveic saskaņā ar vispārējiem izpētes protokoliem. Ir jāpārbauda slazda mehānisma darbība. Ir jāveic slazdu praktiskie izmēģinājumi, īpaši, lai novērtētu selektivitāti. Šo pārbaudi var izmantot arī, lai ievāktu datus par sagūstīšanas efektivitāti un lietotāja drošību. Slazdu, kas nenonāvē dzīvniekus, praktiskie izmēģinājumi ir jāveic norobežotā teritorijā, īpaši, lai novērtētu uzvedības un fizioloģijas rādītājus. Slazdu, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu, pārbaudes ir jāveic ierobežotā teritorijā, īpaši, lai konstatētu bezsamaņu. Praktisko izmēģinājumu laikā, slazdi ir jāpārbauda katru dienu. To slazdu, kas attiecīgo dzīvnieku noved bezsamaņā un nonāvē, efektivitāte ir jāpārbauda uz pie samaņas esošiem, kustīgiem dzīvniekiem, veicot laboratorijas vai norobežotas teritorijas un praktiskos izmēģinājumus. Ir jānovērtē slazda spēja trāpīt pa mērķa dzīvnieka vitālajām vietām. Lai nodrošinātu pēc iespējas efektīvāku slazdu pārbaudi, pārbaužu procedūru kārtība var būt dažāda. Normāli lietojot, slazdi nedrīkst apdraudēt to lietotāju. Kur tas ir atbilstoši, slazdu pārbaudēm var veikt vairākus mērījumus. Praktiskajos izmēģinājumos var ietilpt ietekmes izpēte gan uz mērķa, gan blakussugām. 1.2. Izpētes apstākļi Slazdi ir jāizliek un jālieto saskaņā ar labākajiem ražotāju vai citiem ieteikumiem. Pārbaudēm norobežotā teritorijā ir jāizmanto tāda norobežota teritorija, kurā radīti atbilstoši apstākļi attiecīgās sugas dzīvniekiem brīvi pārvietoties, slēpties un uzvesties ierastā veidā. Ir jābūt iespējai izlikt slazdus un novērot sagūstītos dzīvniekus. Ja tas ir iespējams, slazds jāizliek tā, lai būtu iespējams veikt visas sagūstīšanas epizodes video un skaņas ierakstu. Praktiskajiem izmēģinājumiem jāizvēlas tādas vietas, kas līdzīgas tām, kurās slazdi tiks izmantoti praksē. Slazda selektivitāte un iespējamā negatīvā ietekme uz blakussugām, ir šādu izmēģinājumu nozīmīgi iemesli, tādēļ vietas, kurās tiek veikti praktiskie izmēģinājumi, ir jāizvēlas dažādās dabiskās vidēs, kurās var sastapt atšķirīgas slazdošanas dzīvnieku blakussugas. Ir jānofotografē katrs slazds, tā izlikšana un apkārtējā vide. Slazda identifikācijas numuram ir jāparādās vizuālajā dokumentācijā gan pirms, gan pēc notveršanas. 1.3. Personāls, kas piedalās izpētē Personālam, kas veic pārbaudes, jābūt atbilstoši kvalificētam un apmācītam. Starp darbiniekiem ir jābūt vismaz vienai personai, kam ir pieredze slazdu lietošanā un kas var notvert pārbaudē izmantoto dzīvnieku, un vismaz vienai personai, kam ir pieredze gan attiecībā uz labklājības novērtēšanas metodēm slazdiem, kas nenonāvē dzīvniekus, gan bezsamaņas noteikšanu dzīvniekiem, kas notverti slazdos, kuri nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu. Piemēram, īpaši slazdošanas reakciju un baiļu novērtējumu ir jāveic personai, kas labi pārzina šādu datu interpretāciju. 1.4. Slazdu pārbaudēs izmantojamie dzīvnieki Dzīvniekiem, ko izmanto pārbaudēs norobežotā teritorijā, ir jābūt veseliem un jāpārstāv tā suga, kas, iespējams, tiks ķerta savvaļā. Izmantotajiem dzīvniekiem jābūt tādiem, kam nav iepriekšējas notveršanas pieredzes pārbaudāmajā slazdā. Pirms slazdu pārbaudes dzīvnieki ir jāizmitina atbilstošos apstākļos, un tiem jādod atbilstoša barība un ūdens. Dzīvniekus nedrīkst izmitināt sliktos apstākļos, kas jau šādi var negatīvi ietekmēt to labsajūtu. Pirms pārbaudes sākuma dzīvniekiem jāļauj pielāgoties ierobežotajai pārbaudes teritorijai. 1.5. Novērojumi Uzvedība Uzvedības novērojumus jāveic apmācītai personai ar zināšanām par sugu etoloģiju. Bailes var novērtēt, notverot dzīvnieku jau pazīstamā situācijā un tad dzīvnieku atkārtoti pakļaujot slazdošanai atbilstošā situācijā un novērtējot tā uzvedību. Ir uzmanīgi jāatšķir reakcijas uz papildu stimuliem no reakcijām uz slazdu vai situāciju. Fizioloģija Dažiem dzīvniekiem pirms pārbaudes ir jāpievieno telemetriskie raidītāji (piemēram, lai reģistrētu to pulsu, elpošanas ātrumu). Šāda aprīkošana jāveic pietiekami ilgi pirms slazdošanas, lai dzīvnieks var attapties no satraukuma, ko radījusi tā aprīkošana ar šādiem raidītājiem. Ir jāveic visi piesardzības pasākumi, lai novērstu neatbilstošus vai neobjektīvus novērojumus, īpaši cilvēku iejaukšanos paraugu noņemšanas laikā. Bioloģisko paraugu (piemēram, asiņu, urīna, siekalu) noņemšana jāveic laikā, kas ir būtisks slazdošanas notikumam un, ņemot vērā no laika atkarīgus novērtējamā rādītāja apstākļus. Var ievākt arī kontroles datus no dzīvniekiem, kas citur tiek turēti labos apstākļos un citiem nolūkiem, izejas datus pirms slazdošanas notikuma un dažus atskaites datus pēc ārkārtas stimulācijām (piemēram, izaicinājuma tests ar adrenocoricotrofisko hormonu). Visi bioloģiskie paraugi ir jāņem un jāuzglabā saskaņā ar labākajām zināšanām, lai nodrošinātu to saglabāšanos līdz analīzei. Ir jāapstiprina analītiskās metodes. Lai nodrošinātu būtiskas informācijas iegūšanu par nogalināšanas tehnikas efektivitāti attiecībā uz dzīvnieka apziņas stāvokli, slazdu, kas nodrošina dzīvnieku nonāvēšanu, neuroloģiskās pārbaudes, izmantojot refleksus (piemēram, sāpju vai acu refleksus) kombinācijā ar EEG un/ vai VER vai SER mērījumiem, ir jāveic speciālistam. Ja dzīvnieki testa protokolā aprakstītajā laikā nenonāk bezsamaņā vai nekļūst bezjūtīgi, tie humānā veidā ir jānogalina. Ievainojumi un patoloģijas Lai novērtētu ievainojumus, katrs pārbaudes dzīvnieks ir rūpīgi jāpārbauda. Lai pārliecinātos par iespējamiem lūzumiem, ir jāveic rentgenogrāfiskā pārbaude. Ir jāveic tālāka detalizēta mirušo dzīvnieku patoloģiskā izmeklēšana. Pēcnāves izmeklēšanu ir jāveic pieredzējušam veterinārārstam saskaņā ar pieņemto veterinārās izmeklēšanas praksi. Attiecīgā gadījumā, bojātos orgānus vai/ un vietas ir jāizpēta makroskopiski un histoloģiski. 1.6. Ziņojums Izpētes ziņojumā ir jābūt visai būtiskajai informācijai par eksperimenta dizainu, materiāliem un metodēm, kā arī rezultātiem, jo īpaši: a) slazda konstrukcijas tehniskais apraksts, ieskaitot konstrukcijas materiālu; b) ražotāja lietošanas instrukcijas; c) pārbaudes situācijas apraksts; d) laika apstākļi, īpaši temperatūra un sniega dziļums; e) pārbaudēs iesaistītais personāls; f) pārbaudīto dzīvnieku un slazdu skaits; g) kopīgo notverto mērķa blakussugu dzīvnieku skaits katrai sugai un to relatīvais daudzums šajā apvidū, aprakstot to kā reti, parasti vai bieži sastopamu; h) selektivitāte; i) detalizēts apraksts par liecībām, ka slazds ticis iedarbināts un ievainojis dzīvnieku, kas netika noķerts; j) uzvedības novērojumi; k) katra fizioloģiskā rādītāja mērījumu vērtības un metodoloģija; l) ievainojumu un pēcnāves izpētes apraksti; m) laiks, kurā iestājies samaņas un jūtīguma zudums; un n) statistiskās analīzes. IV PIELIKUMS 1. IZPĒTE Pārbaudot slazdošanas sistēmas, ir jānovērtē atbilstošs notverto dzīvnieku labklājības rādītāju apjoms. Kamēr šādi rādītāji, īpaši papildu uzvedības un fizioloģiskie rādītāji, vairākām sugām vēl nav attīstīti un netiek izmantoti, to izmantošanu šajos standartos attiecīgām sugām apstiprinās ar zinātnisko izpēti, ko veiks, lai noteiktu bāzes līnijas līmeņus, reakciju diapazonu un citus būtiskus mērījumus. Mērķi Saskaņā ar 11. pantu veicinātā un atbalstītā izpēte ir īpaši jāveic bāzes līniju un atskaites datu noteikšanai, lai noteiktu robežvērtības papildu parametriem vai novērtētu to, cik būtiski ir labklājības mērījumi, kas nav iekļauti šo standartu pašreizējā 2.3. iedaļā, ieskaitot uzvedības un fizioloģisko rādītāju skaitu. Īpašie izpētes mērījumi: Parametri, kas ir jāpēta, jo īpaši: a) uzvedības reakcijas pēc slazdošanas, ieskaitot vokalizāciju, ārkārtēju paniku, noilgumu līdz atgriešanās pie normālas uzvedības pēc atlaišanas no slazda un bailes. Pārbaudot bailes, ir jānovērtē izvairīšanās vai pretestība tuvināties iepriekš piedzīvotajai slazdošanas situācijai; un b) fizioloģiskie parametri, ieskaitot pulsu un sirds aritmiju, kā arī bioķīmiskos parametrus (asins, urīna vai siekalu mērījumi) katrai sugai, ieskaitot glikokortikoīdu koncentratorus, prolaktīna koncentrācijas, kreatīva kinēzes darbību, lektāta dehidrogenāzi (un, iespējams, izofermentu 5) un beta endorfīna līmeni (ja tiek noteikta raudze). Fizioloģisko īpašību reakcijas attieksies uz bāzes un galējiem līmeņiem un atkarību no laika. Bāzes līmenis ir apkārtējās vides apstākļu nesatraukta dzīvnieka fizioloģisko rādītāju skaits, koncentrācija vai līmenis. Uz tiem fizioloģiskajiem rādītājiem, kas mainās dažu sekunžu vai minūšu laikā, šis bāzes līmenis ir jāattiecina uz konkrētu darbību, piemēram, gulēšanu, stāvēšanu, iešanu vai skriešanu un lēkšanu. Galējais līmenis ir tuvs šādu dzīvnieku maksimālajam vai minimālajam līmenim. Iepriekš minētās fizioloģiskās reakcijas, iespējams, uzrādīs visi dzīvnieki, bet precīzi bāzes un galējie līmeņi un to izmaiņu modeli ir jānosaka individuāli katrai pārbaudāmajai sugai. Fizioloģisko reakciju mērījumi, kas norāda uz dzīvnieku zemo labklājību, konstatē, vai līmenis ir tālu no normālā līmeņa un vai šī mainītā līmeņa ilgums ir būtisks. Gadījumos, kad ir nepieciešamas turpmākas pārbaudes, lai noteiktu, vai slazdošanas metodes atbilst standartiem, var veikt papildu elektroencefalogrāfiju (EEG), vizuālās (VER) un skaņas (SER) reakcijas pārbaudes. [1] Padomes 1998. gada 26. janvāra Lēmums 98/142/EK, ar ko noslēdz Nolīgumu par starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem starp Eiropas Kopienu, Kanādu un Krievijas Federāciju un Saskaņotu protokolu starp Kanādu un Eiropas Kopienu par minētā nolīguma parakstīšanu(OV L 42, 14.02.1998., 40. lpp.). [2] Padomes 1998. gada 13. jūlija Lēmums 98/487/EK par starptautiska nolīguma saskaņota protokola veidā noslēgšanu starp Eiropas Kopienu un Amerikas Savienotajām Valstīm par humānisma normām medībās ar lamatām (OV L 219, 7.8.1998., 24. lpp.). [3] Pārrunu laikā pēc citu pušu pieprasījuma, kas vēlējās, lai tiktu iekļauts lielāks Eiropas dzīvnieku sugu skaits, šis skaits Nolīguma I pielikuma 2. daļā tika palielināts no 13 līdz 19 sugām. [4] Canis latrans , koijots Martes Americana , cauna Felix rufus , lūsis Martes pennant , cauna Ondata zibethicus , ondatra Procyon lotor , jenots Martes zibellina , sabulis Mustela erminea , sermulis Lynx lynx , lūsis E Lynx canadensis , lūsis ZA Meles meles , āpsis E Taxidea taxus , āpsis ZA Canis lupus , vilks Nyctereutes procyonoides , jenotsuns Castor fiber , bebrs E Castor canadensis , bebrs ZA Lutra lutra , ūdrs E Lutra canadensis , ūdrs ZA Martes martes , meža cauna [5] “Situācijas izvērtējums dalībvalstīs kā tehniskā palīdzība Nolīguma īstenošanas sagatavošanā”, ko 1999. - 2000. gadā veikusi FACE (ES Medību un saglabāšanas asociāciju federācija). [6] Padomes Regula (EEK) Nr. 3254/91, OV L 308, 9.11.1991., 1. lpp. [7] OV L 61, 3.3.1997., 1. lpp. [8] OV C […], […], lpp. […]. [9] OV C […], […], lpp. […]. [10] OV C […], […], lpp. […]. [11] OV C […], […], lpp. […]. [12] OV L 42, 31.5.2001., 40. lpp. [13] OV L 219, 7.8.1998., 24. lpp. [14] Padomes Regula (EEK) Nr. 3254/91, OV L 308, 9.11.91., 1. lpp. [15] OV L 206, 22.07.1992., 7. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.). [16] OV L 184, 17.7.1999, 23. lpp. [17] OV L 61,3.3.1997, 1. lpp.