EIROPAS KOMISIJA Briselē, 29.6.2022 COM(2022) 289 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI 2022. gada stratēģiskās prognozēšanas ziņojums



















Zaļās un digitālās pārkārtošanās divējādā mijietekme jaunajā ģeopolitiskajā kontekstā



I.Ievads Pasaulē notiek kardinālas ģeopolitiskas pārmaiņas, kas pastiprina lielās tendences, kuras jau ietekmē Eiropas Savienību. Krievijas militārās agresijas pret Ukrainu ilgtermiņa ietekme, tostarp uz enerģētiku, pārtikas apgādi, ekonomiku, drošību, aizsardzību un ģeopolitiku, nepārprotami skars Eiropas virzību uz taisnīgu zaļo un digitālo pārkārtošanos. Tomēr šie un citi nākotnes izaicinājumi Eiropas Savienību nenovirzīs no tās ilgtermiņa mērķiem. Ja īstenosim piemērotu politiku, šie izaicinājumi pat var paātrināt mērķu sasniegšanu. Tas beigās veicinātu mūsu noturību un atvērto stratēģisko autonomiju dažādās jomās – sākot no enerģētikas, pārtikas, drošības un kritiski svarīgām piegādēm, tostarp pārejas procesam nepieciešamo izejvielu piegādēm, un beidzot ar visprogresīvākajām tehnoloģijām. Ņemot vērā jauno ģeopolitiskā stāvokļa saasināšanos un balstoties uz vispusīgām prognozēm, 2022. gada stratēģiskās prognozēšanas ziņojumā ir izklāstītas tālredzīgas stratēģiskas pārdomas par mijiedarbību starp zaļo un digitālo pārkārtošanos. Abas ir ES politiskās darba kārtības prioritātes, un to savstarpējai ietekmei būs vērienīgas sekas nākotnē. To īstenošanā gūtie panākumi būs arī svarīgi, lai sasniegtu Apvienoto Nāciju Organizācijas ilgtspējīgas attīstības mērķus. Lai pēc būtības abas pārkārtošanās ir atšķirīgas un katrai ir sava specifiskā dinamika, to divējādā mijietekme – t. i., spēja vienai otru savstarpēji pastiprināt – ir jāaplūko rūpīgāk. Zaļo pārkārtošanos nebūtu iespējams īstenot bez mērķrādītājiem un politikas ievirzēm, kas noteiktas Eiropas zaļajā kursā – dažādas jomas aptverošā stratēģijā, kura tiecas uz klimatneitralitātes sasniegšanu un vides degradācijas samazināšanu, kas būtu jāpanāk ne vēlāk par 2050. gadu. Digitālās pārkārtošanās virzībā vēl nesen ilgtspējas apsvērumiem tika veltīta tikai neliela uzmanība. Lai samazinātu digitālās pārkārtošanās negatīvo blakus ietekmi un atraisītu tās potenciālu, kas spēj sekmēt vides, sociālo un ekonomisko ilgtspēju, ir vajadzīgs pienācīgs politikas satvars un pārvaldība, kā izklāstīts “Digitālajā kompasā” un iniciatīvā “Gatavi mērķrādītājam 55 %”. Ceļā uz 2050. gadu divējādā mijietekme būs atkarīga no spējas plašā mērogā izvērst esošās un jaunās tehnoloģijas, kā arī no dažādiem ģeopolitiskiem, sociāliem, ekonomiskiem un regulatīviem faktoriem. Pamatojoties uz minēto faktoru analīzi, šajā paziņojumā ir apzinātas desmit galvenās jomas, kurās būs jārīkojas. Lai vēl vairāk pastiprinātu divējādās pārkārtošanās sinerģiju un mazinātu spriedzi, ir vajadzīga visaptveroša, uz nākotni vērsta stratēģiska pieeja, kurā tiek atzīts divējādās pārkārtošanās ģeopolitiskais raksturs. II.Zaļās un digitālās pārkārtošanās radītā sinerģija un spriedze Digitālajām tehnoloģijām varētu būt ievērojama nozīme klimatneitralitātes sasniegšanā, piesārņojuma mazināšanā un vides bioloģiskās daudzveidības atjaunošanā. Mērot un kontrolējot ielaidi un palielinot automatizāciju, tādas tehnoloģijas kā robotika un lietu internets varētu uzlabot resursefektivitāti un stiprināt sistēmu un tīklu elastību. Energoefektīva datu pārvaldība pēc blokķēdes principa visā produktu un pakalpojumu dzīves ciklā un vērtības ķēdē paātrinātu virzību uz izteiktāku aprites ekonomiku un konkurētspējīgāku ilgtspēju. Digitālās tehnoloģijas varētu arī atbalstīt siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringu, ziņošanu un verifikāciju oglekļa cenas noteikšanas vajadzībām. Digitālās produktu pases nodrošina materiālu un komponentu uzlabotu izsekojamību no sākuma līdz beigām un padara datus pieejamākus, – tas ir būtiski, lai aprites uzņēmējdarbības modeļi būtu dzīvotspējīgi. Digitālie dvīņi varētu veicināt inovāciju un ilgtspējīgāku procesu, produktu vai ēku izstrādi. Kvantu datošana atvieglos simulācijas, kas ir pārāk sarežģītas klasiskajiem datoriem. Ar kosmosa datu tehnoloģijām, kas nodrošina globālu reāllaika informāciju, var pārraudzīt virzību uz ilgtspēju. Datu kopīgošana vai spēliskošana var palielināt sabiedrības līdzdalību pārkārtošanos virzībā un inovāciju līdzradīšanā. Zaļās pārkārtošanās īstenošana arī pārveidos digitālo nozari. Ņemot vērā digitālajā nozarē augošās vajadzības pēc enerģijas, liela nozīme būs atjaunīgajiem energoresursiem, atjaunīgā ūdeņraža tehnoloģijai, kodolenerģijai (tai skaitā nelieliem modulāriem reaktoriem) un kodolsintēzes tehnoloģijai. Sekmējot politikas virzienus, kuru mērķis ir līdz 2030. gadam panākt klimatneitralitāti un datu centru un mākoņdatošanas infrastruktūras energoefektivitāti, tai skaitā apmierinot to elektroenerģijas pieprasījumu no saules vai vēja enerģijas, tiks atbalstīta tādu uz datiem balstītu tehnoloģiju zaļināšana kā lielo datu analītika, blokķēde un lietu internets. Tomēr problēmas var radīt kavējumi atjaunīgo energoresursu ražošanas jaudas un infrastruktūras izvēršanā. Labāk izplānojot izvietojumu un liekot lietā piemērotas tehnoloģijas, varētu atkārtoti izmantot siltumenerģiju, kas rodas datu centros terciārajās nozarēs. Ilgtspējīgs finansējums palīdzēs piesaistīt klimatneitrālas investīcijas digitālajā nozarē. Labāka uzbūve, apritīgāki uzņēmējdarbības modeļi un ražošanas modeļi var palīdzēt samazināt elektronisko atkritumu daudzumu. Domājot par pieprasījumu, liela nozīme būs uzņēmumu un iedzīvotāju patēriņa un rīcības modeļiem, lai digitālo tehnoloģiju izmantošanā samazinātu enerģijas patēriņu. Ja digitālās tehnoloģijas nekļūs energoefektīvākas, to plaša izmantošana kāpinās enerģijas patēriņu. Informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (IKT) rada 5–9 % no pasaules elektroenerģijas patēriņa un aptuveni 3 % no siltumnīcefekta gāzu emisijām. Ievērojamas atšķirības šajās aplēsēs rada tas, ka nav saskaņotas sistēmas, kā mērīt digitalizācijas ietekmi uz vidi, tai skaitā varbūtējo bumeranga efektu. Tomēr pētījumi liecina, ka elektroenerģijas patēriņš IKT nozarē turpinās pieaugt, jo arvien plašākā mērogā tiks izmantotas un ražotas patērētāju ierīces un palielināsies pieprasījums, ko rada tīkli, datu centri un kriptoaktīvi. Elektroenerģijas patēriņš palielināsies arī tāpēc, ka arvien vairāk tiks izmantotas tiešsaistes platformas, meklētājprogrammas, virtuālās realitātes koncepcijas (piemēram, metaverss) un mūzikas vai videostraumēšanas platformas. Toties nākamās paaudzes mazjaudas mikroshēmu un efektīvāku savienojamības tehnoloģiju (5G un 6G, mākslīgā intelekta darbināti tīkli) izmantošana varētu samazināt IKT radīto kopējo pēdu. Radīsies papildu spriedze saistībā ar elektroniskajiem atkritumiem un digitālo tehnoloģiju radīto vides pēdu. Lielāka paļaušanās uz elektroniskajām ierīcēm, tālruņiem un datortehniku pasaulē paātrina elektronisko atkritumu rašanos, kas līdz 2030. gadam varētu sasniegt 75 miljonus tonnu. Pašlaik Eiropas Savienībā tikai 17,4 % no tiem tiek pienācīgi apstrādāti un reciklēti, savukārt elektronisko atkritumu apjoms ik gadu pieaug par 2,5 miljoniem tonnu. Ja nebūs atbilstošas politikas, katra pāreja uz jauniem standartiem vai tehnoloģijām prasīs iekārtu nomaiņu plašā mērogā. Piemēram, 5G un 6G ieviešana prasīs lietotājiem nomainīt iekārtas, lai viņi varētu pilnībā izmantot visas priekšrocības, jo lielākā daļa pašreizējo viedtālruņu, planšetdatoru un datoru būs savietojami tikai ar agrākajām tehnoloģijām. Digitalizācijas progress arī palielinās ūdens patēriņu, piemēram, lai nodrošinātu dzesēšanu datu centros vai mikroshēmu ražošanā. Pārkārtošanās vajadzībām nepieciešamo izejvielu ieguve un pārstrāde rada bažas par vidi un ētiku. Visbeidzot, ar klimatu un vidi saistītie riski ietekmēs kritiski svarīgās digitālās infrastruktūras kalpošanas laiku un darbību. Turpmāko 30 gadu laikā ekstrēmu laikapstākļu radītā kaitējuma izmaksas visā ES varētu palielināties par 60 %. Pienācīgi pārvaldītas digitālās tehnoloģijas kopumā var palīdzēt izveidot klimatneitrālu un resursefektīvu ekonomiku un sabiedrību, samazinot enerģijas un resursu izmantošanu galvenajās tautsaimniecības nozarēs un pašām kļūstot resursefektīvākām. III. Divējādajai mijietekmei kritiski svarīgās tehnoloģijas Enerģētika, pārvadājumi, rūpniecība, ēkas un lauksaimniecība ir nozares, kas ES rada vislielākās siltumnīcefekta gāzu emisijas. Tāpēc, lai divējādajai mijietekmei būtu veiksmīgi rezultāti, ir būtiski samazināt minēto nozaru pēdu, kā paredzēts arī paketē “Gatavi mērķrādītājam 55 %”, un stiprināt to noturību. Tomēr bez piemērotām tehnoloģijām un politikas varētu būt grūti mazināt šo nozaru negatīvo ietekmi uz vidi. Tas jo īpaši attiecas uz pasaules līmeni, jo paredzams, ka līdz 2050. gadam pasaules iedzīvotāju skaits būs sasniedzis 9,7 miljardus – viņiem būs augstāki vidējie ienākumi un vajadzēs vairāk pārtikas, rūpniecības preču, enerģijas, mājokļu un ūdens, kā arī lielāku mobilitāti. Līdz 2030. gadam vairums CO2 emisiju radīsies, ekspluatējot jau pastāvošās tehnoloģijas. Tomēr, kad būs pienācis 2050. gads, par klimatneitralitāti un apritīgumu gādās jaunizstrādātas tehnoloģijas, kuras pašlaik ir eksperimentālā, demonstrējuma vai prototipa posmā. Starp tām ir dažādas digitālās tehnoloģijas, kas varētu veicināt divējādo mijietekmi visās nozarēs. 1.Enerģētikas digitalizācija Krievijas militārā agresija pret Ukrainu ir palielinājusi ģeopolitisko aspektu nozīmi pārejā uz tīru enerģiju, izceļot nepieciešamību paātrināt šo pāreju un apvienot spēkus, lai izveidotu noturīgāku energosistēmu un patiesu enerģētikas savienību. ES ir ierosinājusi vērienīgus risinājumus, kā mazināt augsto enerģijas cenu ietekmi uz patērētājiem (jo īpaši neaizsargātajiem patērētājiem un tiem, kas ir pakļauti enerģētiskās nabadzības riskam) un rūpniecību un stiprināt ES energoapgādes drošību. Vidējā termiņā izmaksu ziņā visefektīvākais risinājums, kā samazināt ES atkarību no fosilajām degvielām, ir integrēta ES sistēma, kas kopumā balstās uz tīras enerģijas ražošanu, energoapgādes dažādošanu, kā arī energotaupības un energoefektivitātes palielināšanu visās nozarēs. Piemēram, ja līdz 2030. gadam tiktu pilnībā īstenots tiesību aktu kopums “Gatavi mērķrādītājam 55 %”, gāzes patēriņš ES samazinātos par 30 %. Jo svarīgāk tas ir tāpēc, ka divējādās pārkārtošanās virzība palielinās pieprasījumu pēc elektroenerģijas. Digitalizācija var nostiprināt ES enerģētisko drošību. Digitālās tehnoloģijas var veicināt energonesēju plūsmu efektivitāti un uzlabot tirgu starpsavienotību. Tās var nodrošināt vajadzīgos datus, lai augstākā dezagregācijas līmenī un tuvu reāllaikam salāgotu piedāvājumu ar pieprasījumu. Enerģijas ražošanas un pieprasījuma prognozēšanu var uzlabot, izmantojot digitālās tehnoloģijas, modernus sensorus, satelītdatus un blokķēdes tehnoloģiju. Tas viedtīkliem ļautu patēriņu pielāgot laikapstākļiem, kas ietekmē variablu atjaunīgo energoresursu enerģijas ražošanu. Tādējādi būs iespējams nodrošināt atjaunīgās enerģijas efektīvu pārvaldību un sadali un vienkāršāku enerģijas pārrobežu apmaiņu, kā arī novērst pārtraukumus. Digitalizācija dos iedzīvotājiem un uzņēmumiem lielākas iespējas pārvirzīt patēriņu uz zaļajiem energoavotiem, pielāgot patēriņu vai pat tirgot enerģiju. Koncepcija “enerģija kā pakalpojums” un uz datiem balstīti inovatīvi energopakalpojumi var mainīt veidu, kā notiek enerģijas piegādātāju mijiedarbība ar patērētājiem. Turklāt mikrotīkli un pašorganizētie tīkli var kļūt par augšupēju energosistēmas pārvaldības veidu. Lai uzlabotu noturību pret hibrīddraudiem, energosistēmu digitalizācijai būs vajadzīga lielāka kiberdrošības jauda un drošas, autonomas un visuresošas sakaru sistēmas, piemēram, droša, kosmosā balstīta savienojamība. 2.Zaļāka transporta veicināšana ar digitālajām tehnoloģijām

Palielinoties iedzīvotāju skaitam un paaugstinoties viņu dzīves līmenim, turpinās pieaugt pieprasījums pēc transporta. No 2015. līdz 2050. gadam pasažieru pārvadājumi pasaulē varētu palielināties gandrīz trīs reizes. Paredzams, ka Eiropas Savienībā līdz 2050. gadam pasažieru pārvadājumi pieaugs par aptuveni 21 % un kravu pārvadājumi – par 45 %, neraugoties uz centieniem vairāk pārvadājumu novirzīt uz citiem transporta veidiem, piemēram, dzelzceļu vai ūdens transportu. Nozari ietekmēs arī urbanizācija, patērētāju informētības uzlabošanās, ilgtspējīgu transporta risinājumu mainīgās izmaksas (tās šobrīd joprojām ir salīdzinoši augstas) un jauni uzņēmējdarbības modeļi (arī piegādes ķēdes pārvaldībā). Turklāt digitalizācija var vēl vairāk paātrināt darba vietas hibridizāciju, ietekmējot darba ņēmēju mobilitāti vietējā un pārrobežu mērogā. Plašāks nākamās paaudzes akumulatoru lietojums kopā ar digitālajām tehnoloģijām ļaus mobilitāti kardināli pārvirzīt ilgtspējas sliedēs. Tas attiecas uz dažādiem transporta veidiem, tostarp pasažieru un kravu pārvadājumiem, lielas noslodzes kravas automobiļiem vai gaisa pārvadājumiem. Piemēram, elektriskie gaisa kuģi potenciāli varētu veikt lidojumus starp mazajām reģionālajām lidostām visā ES. Elektroenerģijas papildu pieprasījuma pārvaldībai transporta vajadzībām – gan tiešajai elektrifikācijai, gan atjaunīgo un mazoglekļa degvielu masveida ražošanai – grūti dekarbonizējamās nozarēs (kā aviācijā un ūdens transportā) ir jāiet vienā solī ar elektrotransportlīdzekļu energoefektivitātes uzlabošanu. Nepieciešama arī sistēmiska pieeja, kā integrēt sensorus, datošanas jaudu un modernu programmatūru. Izmantojot no transportlīdzekļiem un to apkārtnes iegūtus datus, uzlādi var optimizēt. Divvirzienu uzlāde varētu nodrošināt viedo elektrotīklu elastīgumu, atbalstot atjaunīgās enerģijas integrāciju un maksimāli palielinot tās izmantošanu. Turklāt digitalizācija kopā ar kosmosā balstītiem pakalpojumiem var palīdzēt veidot uzticamus risinājumus satīklotiem un automatizētiem (arī autonomiem) kuģiem un transportlīdzekļiem, tādējādi uzlabojot satiksmes pārvaldības efektivitāti un samazinot degvielas patēriņu. Eksperimentu plānošana, piemēram, testa stendos vai “dzīvajās laboratorijās”, kas mobilitātes risinājumus ļauj testēt reālā vidē, var palīdzēt labāk izprast galalietotāju vajadzības. Transportlīdzekļu digitālie dvīņi var sniegt pilnīgus datus par sniegumu reāllaikā, ekspluatācijas vēsturi, konfigurāciju, daļu nomaiņu vai garantiju. Viedā mobilitāte prasīs ne tikai ievērojamas investīcijas, lai izstrādātu jaunas tehnoloģijas un infrastruktūru, bet arī piekļuvi dažādām digitālajām tehnoloģijām, kā mākslīgajam intelektam, datu mākonim vai pusvadītājiem. Turklāt, lai sasniegtu kritisko masu un novērstu atkarību no lieliem dominējošiem dalībniekiem, nozares dalībniekiem būs jāveido partnerības, jāapvieno investīcijas un jāvienojas par kopīgiem standartiem, infrastruktūru, platformām un pārvaldības sistēmām. Izšķiroša nozīme būs arī tam, lai sabiedrība pieņemtu domu par autonomiem transportlīdzekļiem un lai tie būtu izmaksu ziņā pieejami. Digitalizācija un mākslīgais intelekts arī veicinās efektīvāku multimodālās mobilitātes risinājumu rašanos, apvienojot visus transporta veidus vienotā, sadarbspējīgā platformā, kura darbotos pēc tādiem principiem kā “mobilitāte kā pakalpojums” vai “transports kā pakalpojums”. Tas varētu palielināt efektivitāti, patērētāju izvēles iespējas, piekļūstamību un pieejamību cenas ziņā, jo īpaši attiecībā uz sabiedrisko transportu. Turklāt digitālās platformas ievērojami veicinās citas iespējas, piemēram, resursu apvienošanu un koplietošanu. Digitālajām tehnoloģijām ir arī liela nozīme, lai ne tikai pilsētās, bet arī attālākos un lauku reģionos parādītos savienoti multimodālās mobilitātes pakalpojumi, kas iedzīvotājiem un uzņēmumiem ļautu piekļūt dažādiem pasažieru un kravu pārvadājumu risinājumiem un izvēlēties vispiemērotāko no tiem. Turklāt jaunām mazemisiju, digitālajām un uz mākslīgo intelektu balstītām tehnoloģijām un risinājumiem, piemēram, bezpilota lidaparātiem, ir potenciāls plašā klāstā piedāvāt jaunus lietojumus un pakalpojumus – no preču piegādes līdz medicīniskajai palīdzībai. Šim nolūkam būs vajadzīga vēl lielāka sadarbspēja starp dažādiem transporta veidiem, operatoriem un platformām, kā arī visaptveroša savienojamība. Proti, vieglāk un plašāk pieejami dati par mobilitāti palīdzēs publiskajām iestādēm pārraudzīt un plānot transporta darbības, infrastruktūru un pakalpojumus, kā arī piedāvājumu labāk salāgot ar pieprasījumu, samazinot izmaksas un ietekmi uz vidi. Piekļuve datiem arī būtiska, lai uzlabotu satiksmes pārvaldību un klientiem un uzņēmumiem piedāvātu plašāku ilgtspējīgas mobilitātes risinājumu klāstu. 3.Rūpniecības klimatneitralitātes stimulēšana, izmantojot digitālās tehnoloģijas Lai ES rūpniecība līdz 2050. gadam panāktu klimatneitralitātes mērķus, tai jau līdz 2030. gadam savas CO2 emisijas būs jāsamazina par 23 % salīdzinājumā ar 2015. gada līmeni. Rūpniecībā visā pasaulē veidojas ap 37 % no kopējā enerģijas galapatēriņa un aptuveni 20 % siltumnīcefekta gāzu emisiju. Četras energoietilpīgas rūpniecības nozares – tērauda, cementa, ķīmiskā, kā arī celulozes un papīra rūpniecība – rada aptuveni 70 % no kopējām CO2 emisijām pasaulē. Šīs nozares ir arī lielākās rūpnieciskās enerģijas izmantotājas Eiropas Savienībā. Digitālajām tehnoloģijām būs liela nozīme, lai pārvaldītu lielo rūpniecisko enerģijas lietotāju piedāvājumu un pieprasījumu sistēmā, kurā ir dažādi avoti un izejvielas. Viedie skaitītāji, tostarp dalītās uzskaites skaitītāji, un sensori varētu uzlabot energoefektivitāti, sniedzot reāllaika informāciju par patēriņu un pārsūtot šos datus uz enerģijas pārvaldības rīkiem. Uzraudzības kontrole, lielo datu analītika un datu ieguves sistēmas uzlabos rūpniecisko procesu efektivitāti un nodrošinās datu apstrādi, tādējādi ļaujot pieņemt pārdomātākus lēmumus. Digitālie dvīņi palīdzēs uzlabot sistēmu projektēšanu, testēt jaunus produktus, nodrošināt pārraudzību un profilaktisko apkopi, novērtēt produkta dzīves ciklu un izvēlēties optimālus materiālus. Uz datiem balstīta optimizācija palīdzēs uzlabot pašreizējos materiālus, izstrādāt videi nekaitīgākas alternatīvas un paildzināt to kalpošanas laiku. Uzraudzība un izsekojamība sniedz informāciju par ražojumos izmantotajiem materiāliem vai detaļām, kas varētu rosināt apritīgumu, uzlabojot apkopi un nodrošinot kvalitatīvu slēgta cikla reciklēšanu. Liela nozīme būs arī tam, lai tiktu integrētas ražošanas, digitālās un citas progresīvas tehnoloģijas, kā robotika vai 3D un 4D drukāšana. Lai ieviestu digitālos risinājumus, rūpniecības nozarē ir vajadzīgs augstāks tehnoloģiskās sagatavotības un kiberdrošības līmenis, kas aizsargātu rūpnieciskajos procesos iegūtos datus un šo procesu integritāti. 4.Ēku zaļināšana, izmantojot digitalizāciju Demogrāfiskās tendences un urbanizācija būs galvenie faktori, kas mainīs pieprasījumu pēc mājokļiem. Pilsētu iedzīvotāju skaita pieauguma dēļ līdz 2060. gadam pasaulē divkāršosies ēku fonds. Eiropas Savienībā līdz 2050. gadam galvenokārt pilsētās un to tuvīnajos reģionos varētu dzīvot 80 % cilvēku. Būs arī vairāk mazu mājsaimniecību, kurās, visticamāk, patērēs vairāk enerģijas uz vienu cilvēku nekā lielākās mājsaimniecības. Šīs tendences, ko papildinās digitālo ierīču izmantošana attālinātajam darbam, izglītībai, viedajām sistēmām vai neatkarīgai dzīvei, palielinās ēku enerģijas patēriņu. Eiropas Savienībā šis sektors šobrīd rada 40 % no enerģijas patēriņa, taču 75 % no ēku fonda ir energoneefektīvas ēkas. Lai panāktu klimatneitralitāti un varētu izmantot būtiskos ieguvumus, ko nodrošinās nulles piesārņojuma perspektīva, no 2030. gada visām jaunajām ēkām jābūt bezemisiju ēkām un piektdaļa esošo ēku būs jāmodernizē. Lai šajā sektorā panāktu klimatneitralitāti, apkure ar fosilajām degvielām būtu jāaizstāj ar ilgtspējīgām alternatīvām, piemēram, siltumsūkņiem, samazinot ūdens izmantošanas radīto oglekļa pēdu un uzlabojot vispārējo energoefektivitāti, tajā pašā laikā nodrošinot šādu risinājumu pieejamību it visiem. Tas palīdzēs sasniegt ES mērķi: līdz 2030. gadam renovēt 35 miljonus energoneefektīvu ēku. Energoviedās ēkas un viedie skaitītāji varētu palīdzēt sasniegt šos mērķus un novērst enerģētisko nabadzību. Ēku informācijas modelēšana varētu līdz 2030. gadam vēl vairāk uzlabot sektora energoefektivitāti un ūdensefektivitāti, jo tā piedāvās ilgtermiņa analīzi par projektēšanā lietotajiem ēku būvniecības un izmantošanas risinājumiem. Anonimizētu datu un viedierīču pieejamība, kā arī atbilstoša patērētāju izturēšanās ļaus veikt mērķtiecīgas investīcijas renovācijā. Lai novērtētu, ziņotu un glabātu informāciju par visa aprites cikla emisijām un nodrošinātu tās izsekojamību, būs vajadzīgi digitālie reģistrācijas žurnāli un aprites cikla analīze, kas palīdzēs samazināt materiālu ietekmi uz vidi un novērst toksisko materiālu izmantošanu. Digitālo dvīņu tehnoloģija varētu mainīt pieeju, kā tiek plānotas, pārraudzītas un pārvaldītas pilsētu teritorijas. Līdz ar to tiktu samazinātas emisijas pilsētās, uzlabota resursefektivitāte un dzīves kvalitāte, labāk izmantota ēku platība un uzlabota ēku noturība pret bīstamiem notikumiem. 5.Viedāka un zaļāka lauksaimniecība Klimata un vides krīzes, demogrāfiskās pārmaiņas un ģeopolitiskā nestabilitāte apdraudēs ES lauksaimniecības noturību un tās virzību uz ilgtspēju. Ja nesekos politiska rīcība, lauksaimniecības emisijas pasaulē līdz 2050. gadam varētu palielināties par 15–20 %. Tiek prognozēts, ka līdz tam laikam 10 % no kopējās platības, kas pašlaik ir piemērota kultūraugu un lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanai, klimata dēļ vairs nebūs izmantojami šim nolūkam. Radīsies arī citi biosfēras, ūdens, augsnes vai bioloģiskās daudzveidības apdraudējumi. Jaunajā ģeopolitiskajā kontekstā ES ir jāsamazina sava atkarība no barības, mēslošanas līdzekļu un citu ielaidresursu importa. Tam jānotiek, neapdraudot produktivitāti, pārtikas nodrošinājumu vai nozares zaļināšanu un vienlaikus novēršot pārtikas trūkumu partnervalstīs ar zemiem ienākumiem. Pienācīgi izmantotas digitālās tehnoloģijas var veicināt viedu un zaļāku lauksaimniecību. Plašāk izmantojot in situ digitālās uzrādes pakalpojumus (lai apstrādi pielāgotu konkrētajiem apstākļiem) un ES kosmosa pakalpojumus, varētu samazināt ūdens, pesticīdu, mēslošanas līdzekļu un enerģijas izmantošanu, un tas arī labvēlīgi ietekmēs cilvēku un dzīvnieku veselību. Digitālo dvīņu tehnoloģija sagādās datus, kas ļaus dažādot produkciju un funkcionāli izmantot bioloģisko daudzveidību, lai pārstrukturētu kaitīgo organismu apkarošanu. Kvantu datošana kopā ar bioinformātiku un augu genomiku var padziļināt izpratni par bioloģiskajiem un ķīmiskajiem procesiem, kas vajadzīgi, lai samazinātu pesticīdu un mēslošanas līdzekļu lietošanu. Digitālās platformas, kas veicina produkcijas vietējo izplatīšanu un novērš pārtikas izšķērdēšanu, varētu ievērojami veicināt vietējo ražošanu un saīsināt patēriņa ķēdes. Satelītdati, sensori, blokķēdes un vērtības ķēdē iegūti dati varētu uzlabot izsekojamību un pārredzamību. Atvērtas lauksaimniecības digitālās platformas, kurās ir iespējama droša un uzticama datu kopīgošana, un tādi digitālie pakalpojumi kā precīzā lauksaimniecība varētu stiprināt uz taisnīguma principiem balstītu sadarbību vērtības ķēdē un radīt efektīvus tirgus. Lai šīs tehnoloģijas ieviestos plašāk, būs vajadzīgas zemākas uzstādīšanas un uzturēšanas izmaksas un labāka savienojamība attālos un lauku apvidos. Turklāt digitālajiem risinājumiem, kas izstrādāti standartizētu procesu vajadzībām, būs jāatbalsta daudzveidīgāki lauksaimniecības modeļi. To, kā veiksies ar divējādās mijietekmes tehnoloģiju ieviešanu, noteiks paļāvība, drošības līmenis, kuram jābūt augstam, un piemērotu prasmju esamība. IV. Ģeopolitiskie, ekonomiskie, sociālie un regulatīvie faktori, kas nosaka divējādo mijietekmi Pašreizējās ģeopolitiskās pārmaiņas apstiprina, ka nepieciešams paātrināt divējādo pārkārtošanos, stiprinot ES noturību un atvērtu stratēģisko autonomiju. Krievijas militārā agresija pret Ukrainu jau ir mainījusi ģeopolitisko un ekonomisko realitāti. Ir radušies dažādi faktori, kas ietekmē divējādās mijietekmes norisi, – enerģijas un pārtikas cenu paaugstināšanās, potenciālā nepieciešamība uz laiku palielināt ogļu izmantošanu, papildu spiediens uz publiskajām finansēm, augstāka inflācija, palielināti kiberriski, problēmas ar piegādes ķēdēm un apgrūtināta piekļuve kritiski svarīgām izejvielām un tehnoloģijām. Jaunā atskārta par steidzamību, ka no fosilajām degvielām straujāk jāpārkārtojas uz citiem enerģijas avotiem, varētu būt pavērsiena punkts zaļās pārkārtošanās gaitā. Ģeopolitiskā situācija arī rosinās piegādes ķēžu pārveidošanos, ko radīs izmaiņas globālajās darbaspēka un ražošanas izmaksās, kā arī Covid-19 pandēmijas sekas. Tas palielinās spiedienu pāriet uz ne tik neaizsargātām, daudzveidīgākām un uzticamākām piegādes ķēdēm un, iespējams, pārorientēt ražošanu uz draudzīgām valstīm. Atsevišķos gadījumos tas varētu arī samazināt oglekļa pēdu un veicināt aprites ekonomiku. Šajā sakarībā tādas ES partnervalstis kā Dienvidkoreja, Amerikas Savienotās Valstis un Japāna arī ir ieviesušas vai nesen sākušas veidot piegādes ķēdes uzraudzības sistēmas un iekšzemes jaudas. ES divējādās pārkārtošanās gaitā milzīga nozīme būs tam, vai tiks nodrošināta piekļuve kritiski svarīgām izejvielām. Patlaban kritiski svarīgo izejvielu ziņā ES atkarība no trešām valstīm, tai skaitā no Ķīnas, ir vēl lielāka nekā atkarība no Krievijas fosilo degvielu ziņā. Pašā ES tiek iegūti tikai 4 % no tādām globālajā piegādes ķēdē kritiski svarīgajām izejvielām, ko izmanto digitālo iekārtu ražošanā, kā pallādijs, tantals vai neodīms. ES arī nav pienācīgi izvērsta kalnrūpniecība, pārstrādes un reciklēšanas nozare. Iekšzemes krājumu (tai skaitā tautsaimniecībai stratēģiski svarīgo krājumu) veidošanā progress līdz šim ir bijis nepietiekams, īpaši tāpēc, ka projekti saskaras ar ievērojamiem šķēršļiem. Lai sasniegtu mūsu mērķus tīras enerģijas jomā, tajā pašā laikā vajadzēs lielākus dažādu izejvielu apjomus, piemēram, par 3500 % palielināsies litija izmantošana, kurš ir būtisks komponents elektromobilitātes nodrošināšanai. 40 % pasaules litija krājumu pašlaik atrodas Čīlē, taču Ķīnā ir 45 % tā pārstrādes rūpnīcu. Turklāt paredzams, ka par 330 % palielināsies kobalta un par 30–35 % alumīnija un vara izmantošana. Īpaši liela nozīme ir tirdzniecībai, sadarbībai un partnerībām ar dažādām līdzīgi domājošām valstīm, kuras ir bagātas ar izrakteņiem. Visā pasaulē vērojamais straujais pieprasījuma kāpums saasina konkurenci resursu jomā un, paredzams, pasliktinās ražošanas koncentrāciju, tādējādi radot vēl citus ģeopolitiskos riskus, kas ietekmēs piedāvājumu. Jaunajā ģeopolitiskajā kontekstā liela nozīme būs ne tikai piekļuvei kritiski svarīgām izejvielām, bet arī spējai noteikt vides un sociālos standartus, kas nodrošinās ilgtspēju kalnrūpniecības, rafinēšanas un reciklēšanas darbībās, kā arī enerģijas ražošanā. Izteiktāks apritīgums un precīzumspēja ražošanā kopā ar pietiekamām investīcijām varētu palīdzēt mazināt šīs stratēģiskās atkarības. Digitalizācija spētu vēl vairāk paātrināt apritīgumu, uzlabojot konstrukciju, palielinot precīzumspēju ražošanā un uzlabojot remontēšanas, atjaunošanas un reciklēšanas procesus. Piemēram, pēc 2040. gada lielāko tiesu pārejas metālu varētu iegūt reciklējot, turklāt turpināsies pieprasījums pēc primārajiem metāliem. Vēl svarīgāka būs reciklēšana, jo, piemēram, tērauda vai alumīnija ražošana no metāllūžņiem prasa daudz mazāk enerģijas nekā ražošana no rūdas. Nozīme ir gan reciklēšanas kvantitātei, gan kvalitātei. Piemēram, tēraudam un alumīnijam vara piejaukuma dēļ varētu krietni samazināties vērtība, līdz ar to rastos lielāks enerģijas patēriņš un lielākas emisijas. Aizvien lielāku nozīmi iegūs tehnoloģiju ģeopolitika. Piekļuve kritiski svarīgām tehnoloģijām nodrošinās konkurences priekšrocības un mazinās stratēģiskās atkarības. ES pozīcijas vājina tās pašlaik ierobežotās spējas dažu horizontālo tehnoloģiju jomā. Konkurence tehnoloģiju jomā varētu strauji pieaugt, tādējādi izraisot globālo inovācijas ekosistēmu sadrumstalošanos. Tas var palielināt izmaksas un kiberdrošības riskus, īpaši attiecībā uz divējādā lietojuma tehnoloģijām, piemēram, 5G un 6G infrastruktūru vai digitālajām tehnoloģijām lauksaimniecībā. Vēl svarīgāk tas ir tāpēc, ka krietni palielināsies savākto datu apjoms, tai skaitā par patērētāju paradumiem un izturēšanās modeļiem, kā arī savienoto ierīču skaits. Turklāt paredzams, ka plašumā vērsīsies sāncensība, ko diktē vērtības un sabiedrības modeļi. Tas jau tagad izpaužas dažādās pieejās internetam. Daži piemēri: piekļuves ierobežošana attiecībā uz noteiktu saturu (kā Ķīnā un Krievijā), uz vērtībām balstītas pieejas izmantošana (kā ES, kas orientējas uz datu privātumu un uzticamu mākslīgo intelektu) vai noteiktu pārvaldības modeļu veicināšana (piemēram, lielā mērā privatizētu kā ASV vai valsts virzītu kā Ķīnas kibersuverenitātei).. Aizvien lielākas bažas rodas par saiknēm starp ļaunprātīgām kiberdarbībām un dezinformāciju, kas apdraud demokrātiju, padziļina šķelšanos un apgrūtina piekļuvi precīzai informācijai. Tas ir no svara, jo ir zuduši pēdējo 30 gadu sasniegumi demokrātiskā progresa jomā: vidējais globālās demokrātijas līmenis 2021. gadā bija atgriezies 1989. gada pozīcijās. Turklāt pašreizējais ģeopolitiskais konteksts varētu ietekmēt ar divējādo pārkārtošanos saistītos projektus, kuri tiek īstenoti partnervalstīs, kas Covid-19 pandēmijas seku dēļ jau tā saskaras ar finansiāliem un piegādes ierobežojumiem. Šī problēma kļūst vēl nozīmīgāka, jo pirmo reizi kopš ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu pieņemšanas ir vērojams regress to sasniegšanā. Lai divējādā pārkārtošana izdotos, ļoti svarīgi būs mūsu politiku pieskaņot jaunam ekonomikas modelim. Šajā saistībā tradicionālie priekšstati par ekonomisko progresu būs jāpārorientē uz tādu modeli, kurā lielāka loma būtu kvalitātei un kura centrā būtu labbūtība, resursefektivitāte, apritīgums un reģenerācija. Visbeidzot, klimatneitralitātes sasniegšana, ilgtspējīga resursu izmantošana, nulles piesārņojuma panākšana un bioloģiskās daudzveidības zuduma apturēšana sev līdzi nes dziļas ekonomiskās un sociālās politikas pārmaiņas, ko rosina piemērots tirgus instrumentu kopums (piemēram, oglekļa cenas noteikšana) un investīcijas ilgtspējīgos projektos – gan publiskajā, gan privātajā sektorā. Šo pārorientēšanos veicinās arī sociālo uzņēmumu izaugsme un uz ietekmi vērstas investīcijas. To, vai divējādā pārkārtošanās noritēs taisnīgi, noteiks iekļautība un pieejamība cenas ziņā. Cilvēki ar zemiem un vidējiem ienākumiem ir daudz neaizsargātāki pret divējādās pārkārtošanās ietekmi un izmaksām, ko radīs, piemēram, darbvietu automatizācija, piekļuve digitālajiem risinājumiem un digitālajiem sabiedriskajiem pakalpojumiem, augstākas enerģijas un pārtikas cenas, ēku energoefektivitātes uzlabošanas finansējuma pieejamība vai transporta nabadzība. Lielas atšķirības pastāv arī starp tehnoloģiski progresīviem un atpalikušiem uzņēmumiem. Šo plaisu vēl vairāk var palielināt reģionālās atšķirības ekonomiskās attīstības un sociālās labklājības jomā. Tās var ieilgt un dārgi izmaksāt, ja darba un kapitālu tirgos būs vērojams saspīlējums. Šādā kontekstā klimatneitralitāti un vides ilgtspēju būs iespējams panākt tikai tad, ja līdztekus tiks veikti pasākumi, kas nodrošinās atbalstu minētajām grupām, atvieglojot saistīto finanšu slogu un pārvarot nevienlīdzību. Lai pārvarētu šo plaisu, liela nozīme būs Eiropas digitālās desmitgades un Eiropas sociālo tiesību pīlāra mērķu sasniegšanai, taču visai iespējams, ka būs vajadzīgi vēl citi pasākumi. Vēl skarbāku šo situāciju padara fakts, ka tieši šai iedzīvotāju grupai, kas rada vismazāk emisiju, pāreja būs visgrūtākā. Šobrīd bagātākie 10 % eiropiešu, rēķinot uz vienu iedzīvotāju, rada vairāk nekā trīs reizes lielākas emisijas nekā pārējie Eiropas pilsoņi. Divējādā pārkārtošanās radīs būtiskas izmaiņas ES darba tirgū un ar to saistītajās prasmēs. Darbvietu zudumu pieredzēs nozares un reģioni, kas ir ievērojami atkarīgi no ogļu un fosilo degvielu ieguves un saistītajām pārstrādes un piegādes ķēdēm. Toties zaļās pārkārtošanās rezultātā veidosies jaunas darbvietas – piemēram, tīras enerģijas, renovācijas un aprites ekonomikas jomā. Tāpat digitālā pārkārtošanās, visticamāk, pavērs jaunas nodarbinātības un uzņēmējdarbības iespējas, piemēram, saistībā ar progresīvām tehnoloģijām, lai gan tās ietekmē zudīs citas darbvietas, kas tiks pilnībā vai daļēji automatizētas. Turklāt digitalizācija, ko paātrināja Covid-19 pandēmija, arī ietekmēs darba nosacījumus un modeļus, kā arī piekļuvi sociālajai aizsardzībai. Iespējams, ka šie procesi nenoritēs vienlaikus un to ietekme uz dažādiem uzņēmumiem, nozarēm un reģioniem būs nevienlīdzīga, tādējādi paverot durvis potenciālai ekonomiskā un darba tirgus nelīdzsvarotībai. Mainoties darba saturam un notiekot nodarbinātības pārdalei, būs nepieciešami citi prasmju kopumi. Kopumā raugoties, divējādā pārkārtošanās darba tirgu ietekmēs savstarpēji papildinošā veidā: būs gan rosinoša, gan kavējoša iedarbība, ko ir vērts izpētīt sīkāk.