Komisijas Atzinums par grozījumiem Tiesas Statūtos, ko pieprasa Tiesa, pamatojoties uz EK līguma 245. panta otro daļu, lai noteiktu nosacījumus un ierobežojumus, Tiesai pārskatot Pirmās instances tiesas nolēmumus atbilstīgi EK līguma 225. panta 2. un 3. punktam /* SEC/2005/0207 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 11.2.2005 SEC(2005) 207 galīgā redakcija KOMISIJAS ATZINUMS par grozījumiem Tiesas Statūtos, ko pieprasa Tiesa, pamatojoties uz EK līguma 245. panta otro daļu, lai noteiktu nosacījumus un ierobežojumus, Tiesai pārskatot Pirmās instances tiesas nolēmumus atbilstīgi EK līguma 225. panta 2. un 3. punktam KOMISIJAS ATZINUMS par grozījumiem Tiesas Statūtos, ko pieprasa Tiesa, pamatojoties uz EK līguma 245. panta otro daļu, lai noteiktu nosacījumus un ierobežojumus, Tiesai pārskatot Pirmās instances tiesas nolēmumus atbilstīgi EK līguma 225. panta 2. un 3. punktam 1. Tiesa ierosina Protokolā par Tiesas Statūtiem starp 62. un 63. pantu iekļaut trīs pantus no 62.a līdz 62.c[1], ar ko nosaka attiecīgi a) pārskatīšanas procesa neapturošo raksturu, „neskarot Līguma 242. un 243. pantu”[2] , b) pārskatīšanas procesa pamatnoteikumus. Šajā sakarā Tiesa paredz: i) organizēt rakstiskās tiesvedības procesu, kurš ietver lietas izklāsta vai apsvērumu iesniegšanu, - ko termiņā, kurš šim nolūkam noteikts, veic puses Pirmās instances tiesā (PIT), ja tiek pārskatīts PIT kasācijas spriedums, un puses tiesvedībā valsts tiesā, ja tiek pārskatīts PIT prejudiciāls nolēmums, - ko abos augšminētajos gadījumos veic dalībvalstis un iestādes saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti Statūtu 23. pantā par prejudiciālajām procedūrām; ii) iespēju Tiesai uzsākt mutisko procesu, c) pārskatīšanas ietekmi uz PIT nolēmumiem, kas apdraud Kopienu tiesību vienotību vai konsekvenci: - attiecībā uz kasācijas spriedumu noteikumi balstās uz Statūtu 61. pantu par apelācijām, - attiecībā uz prejudiciālu nolēmumu ir paredzēts, ka „Tiesas sniegtā atbilde uz jautājumiem, uz kuriem attiecas pārskatīšana, aizstāj PIT atbildi”. 2. Tiesa paskaidro, ka šos noteikumus papildinošie noteikumi tiks iekļauti Tiesas un PIT Reglamentā, piemērojot Statūtu 63. pantu. Tā arī paskaidro, ka „prejudiciālajā jomā būs jo īpaši svarīgi paredzēt nosūtošās tiesas informēšanu par pārskatīšanas procesa uzsākšanu un norises gaitu, lai šī tiesa apzināti sagaidītu Tiesas nostāju pirms spriest par izskatāmās lietas būtību” . 3. Tiesas pieprasījuma mērķis ir rīkoties saskaņā ar deklarācijām nr. 13, 14 un 15, kas tika pieņemtas 2001. gada 26. februārī Nicas samita laikā. Sākotnēji apsvērumi 4. Nicas Līguma noteikumiem par Eiropas Savienības tiesām ir šāds divkāršs mērķis: - mainīt tiesu jurisdikcijas sistēmu, lai atslogotu Tiesu un PIT, - nodrošināt, ka Tiesai joprojām ir vienīgās augstākās tiesas statuss Eiropas Savienībā, lai kādas arī nebūtu PIT piešķirtās kompetences. Pārskatīšanas process atbilst otram minētajam mērķim, ja PIT lemj kasācijas kompetenču vai prejudiciālo kompetenču ietvaros.[3] 5. Pārskatīšanas process ir pilnīgi jauns, jo ar to tiek iedibināta tiesas kontrole pēc tam, kad jau ir realizētas kasācijas vai prejudiciālās kompetences. Tā atspoguļo Līguma sastādītāju vēlmi Tiesas līmenī neradīt trešo jurisdikcijas līmeni attiecībā uz tiešajām pārsūdzībām, nedz noteikt otru jurisdikcijas līmeni attiecībā uz prejudiciālo jomu. 6. Komisija uzskata, ka šā procesa apzināti noteiktais izņēmuma raksturs prasa pieņemt īpašus Statūtu noteikumus. I. Pārskatīšanas priekšlikumiem un lēmumiem uzsākt pārskatīšanas procesu būtu jābūt apturošiem 7. Pārskatīšanas procesu nevar salīdzināt ar pārsūdzību vai apelāciju, ko iesniegusi kāda no tiesvedības pusēm atbilstoši tās brīvi noteiktiem tiesiskajiem līdzekļiem. Šā iemesla dēļ Komisija uzskata, ka šajā sakarā nav iemesla pārskatīšanas procesam piemērot tādus noteikumus, kuri regulē parastas pārsūdzības vai apelācijas.[4] 8. Jāuzsver, ka parastu pārsūdzību un apelāciju neapturošā rakstura galvenais pamatojums ir nepieciešamība izvairīties no ļaunprātīgām pārsūdzībām vai apelācijām, ko puses iesniegtu vienīgi nolūkā novilcināt apstrīdētā akta piemērošanu vai tiesas nolēmuma izpildi. Taču uz pārskatīšanas procesu šāds risks neattiecas, jo atbilstīgi Statūtu 62. pantam to uzsāk tikai pēc Tiesas pirmā ģenerāladvokāta ierosmes. 9. Turklāt no Līguma 225. panta 2. un 3. punkta izriet, ka lēmumi, ko iesniedz pārskatīšanai Tiesā, ir kasācijas spriedumi un PIT prejudiciāli nolēmumi un ka pārskatīšanu var veikt tikai „izņēmuma kārtā (…), ja ir nopietni apdraudēta Kopienu tiesību vienotība vai konsekvence”. 10. No šiem noteikumiem izriet, ka pārskatīšanas process ir izņēmuma process tādā ziņā, ka tā mērķis ir novērst nopietnus traucējumus Kopienu tiesību sistēmā, kas varētu rasties, izpildot PIT nolēmumu. 11. Pēc Komisijas ieskata ir jāuzsver tas, ka pārskatīšana Tiesā attiecas uz kasācijas spriedumiem un prejudiciāliem nolēmumiem. Šādu nolēmumu mērķis ir nodrošināt tiesību interpretācijas vienotību un piemērošanas vienveidīgumu un tie tādējādi pilda būtisku funkciju Eiropas Savienības tiesību sistēmā. Turklāt kasācijas kompetences un prejudiciālās kompetences principā izmanto izņēmuma kārtā, un tur spriedumi ir galīgi. 12. Tomēr, tā kā, atkāpjoties no šā principa, Tiesa var pārbaudīt PIT nolēmumus, pamatojoties uz to, ka tie varētu apdraudēt Kopienu tiesību vienotību vai konsekvenci, šos nolēmumus vairs nevar uzskatīt par galīgi pasludinātiem un tādējādi tos nevajadzētu paziņot un tiem nevajadzētu tūlīt stāties spēkā. Komisija uzskata, ka to izpildi vajadzētu uzsākt, tikai beidzoties viena mēneša termiņam, kas minēts Statūtu 62. pantā, ja pirmais ģenerāladvokāts nav iesniedzis pārskatīšanas pieprasījumu, vai, ja šāds pieprasījums ir iesniegts, tad beidzoties otram viena mēneša termiņam, kas paredzēts tajā pašā pantā, ja Tiesa ir izlēmusi neuzsākt pārskatīšanas procesu. 13. Apstāklis, ka pārskatīšanas process piemērojams tikai ļoti retos gadījumos, neatceļ šo apsvērumu. Komisija uzskata, ka ir jārūpējas par to, lai jebkurā kasācijas pārsūdzībā un jebkurā prejudiciālā jautājumā tiktu sniegta vienāda tiesību atbilde, lai saglabātu juridisko noteiktību un novērstu jebkādu risku attiecībā uz Kopienu tiesību nekonsekventu piemērošanu. 14. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, Komisija uzskata, ka pārskatīšanas procesa apturošais raksturs ir uzskatāms par tā neatņemamu sastāvdaļu un tādējādi būtu kā tāds jāatzīst Statūtos. 15. Tiesa ierosina ne tik automātisku risinājumu, proti, apturēt PIT nolēmuma izpildi tikai pēc pirmā ģenerāladvokāta pieprasījuma, kas iesniegts saskaņā ar Līguma 242. pantu. 16. Komisija uzskata, ka šāds risinājums rada zināmu risku, jo tas neļauj aptvert visus iespējamos gadījumus, kuros Tiesas veiktā pārskatīšana varētu novest pie PIT nolēmuma mainīšanas. Taču būtu jānovērš iespēja, ka tādēļ, ka nav iesniegts izpildes apturēšanas pieprasījums, kādu laiku tiek izpildīts tāds PIT nolēmums, kas var radīt augšminētos traucējumus, taču kas vēlāk pēc Tiesas veiktās pārskatīšanas jāmaina. 17. Visu iepriekš minēto iemeslu dēļ Komisija uzskata, ka pārskatīšanas procesa apturošais raksturs ļautu efektīvāk nodrošināt šā izņēmuma procesa mērķa sasniegšanu. Tas turklāt ļautu vienkāršot un tādējādi arī paātrināt pārskatīšanas procesu, jo pirmais ģenerāladvokāts un Tiesa varētu uzreiz izskatīt lietas būtību un nebūtu vispirms jāizskata nepieciešamība apturēt PIT nolēmuma izpildi vai piemērot pagaidu pasākumus, ko saskaņā ar ierosinātajiem noteikumiem pirmais ģenerāladvokāts var ierosināt atbilstīgi Līguma 242. vai 243. pantam. 18. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka ir vēlams atzīt pārskatīšanas procesa apturošo raksturu, lai saglabātu - no vienas puses, „pasludinātās judikatūras” spēku, ko var apdraudēt vairāku nolēmumu paziņošana vienā lietā, kuru vienīgais mērķis ir noteikt tiesību normu, - no otras puses, šā procesa raksturīgās iezīmes, kura mērķis ir ne tikai iedibināt judikatūru nākotnei, piemēram, ar pārsūdzību tiesiskuma interesēs, bet arī nodrošināt ieguvumu tiesvedības pusēm. Šie divi pēdējie punkti rada papildu apsvērumus, kas izklāstīti turpmāk. Tiešās pārsūdzības jomā 19. Ar 2004. gada 2. novembra lēmumu Padome ir izveidojusi Eiropas Savienības Civildienesta tiesu (turpmāk tekstā – CT) saskaņā ar Līguma 225.A pantu. Jāatgādina, ka: - atbilstīgi šā lēmuma pielikuma 11. pantam PIT iesniegtās apelācijas pret CT nolēmumiem var būt tikai par tiesību jautājumiem, - atbilstīgi šā paša pielikuma[5] 13. pantam, ja apelācija ir pamatota un līdz ar to CT nolēmumu atceļ, PIT lemj pati vai nodod lietu atpakaļ CT, ja lieta nav izskatāma pēc būtības. 20. No augšminētā izriet, ka saskaņā ar Tiesas ierosinājumu, ja pārskatīšana neaptur nolēmuma izpildi, CT būtu jālemj par lietu, pamatojoties uz PIT noteiktajām tiesību normām, kaut gan Tiesa tās vēl potenciāli var mainīt. 21. Turklāt jāatzīmē, ka, pabeidzot pārskatīšanu, Tiesa paredz nosūtīt lietu atpakaļ PIT, ja vien lietas risinājums neizriet no konstatētajiem faktiem, uz kuriem pamatojas PIT nolēmums. Pēdējā gadījumā tā pati pieņem galīgo nolēmumu (priekšlikuma 62.c pants). Tādējādi piedāvātā sistēma vienā un tajā pašā lietā var novest pie vairākiem nolēmumiem, kuru mērķis ir „noteikt tiesību normas”, vispirms kasācijas līmenī (PIT nolēmums, kam vajadzības gadījumā seko CT nolēmums) un pēc tam pārskatīšanas līmenī (Tiesas nolēmums, kam vajadzības gadījumā seko PIT nolēmums). 22. Tādējādi, šāda pieeja var atkal novest pie tiesu pārslogotības, ko tieši bija paredzēts novērst ar Nicas Līgumu, un jo īpaši apdraud „pasludinātās judikatūras” spēku. Prejudiciālajā jomā 23. Pašreiz PIT nav piešķirtas nekādas prejudiciālās kompetences. Tomēr, ja Tiesas ierosinājums aptver arī PIT prejudiciālo nolēmumu pārskatīšanu, Komisija uzsver, ka Tiesas veiktās pārskatīšanas apturošais raksturs šajā jomā ir jo īpaši ieteicams. Pārskatīšanas procesu nevajadzētu ieviest tādā veidā, it kā tas būtu otrs prejudiciālais līmenis. Šeit runa ir gan par prejudiciālā procesa uzticamību, gan par pārskatīšanas procesa ekonomiskumu un efektivitāti. 24. Prejudiciālā procesa uzticamība un, konkrētāk, jēga pēdējās instances tiesu pienākumam nosūtīt jautājumu prejudiciālā nolēmuma saņemšanai ir tieši tajā apstāklī, ka valstu tiesnešiem ir jāvēršas Tiesā, kas attiecībā uz Kopienu tiesību aktu spēkā esamības interpretēšanu un novērtēšanu ir vienīgā regulējošā un specializētā iestāde. Valsts tiesnesim līdz ar to nevajadzētu nonākt situācijā, ka viņam paziņo divas dažādas prejudiciālās atbildes, proti, vienu atbildi no PIT un tad otru atbildi no Tiesas, ar kuru, saskaņā ar pašreizējo priekšlikumu, „aizstāj” PIT atbildi. 25. Piedāvātā sistēma turklāt valsts tiesnesim var šķist grūti izmantojama un būtiski mazināt pārskatīšanas procesa efektivitāti. Vēršanās pie Tiesas notiek ar tiesvedības apturēšanu, ko pasludina valsts tiesnesis, un šī apturēšana parasti beidzas, kad tiek paziņota prejudiciālā atbilde, aplūkojamajā gadījumā – paziņots PIT nolēmums. Valsts tiesnesim tādējādi var nākties pasludināt PIT nolēmuma izpildi. Šādos apstākļos var rasties situācija, ka informāciju, ko Tiesa paredz sniegt valsts tiesai, „lai tā apzināti sagaidītu Tiesas nostāju pirms spriest par izskatāmās lietas būtību”, citiem vārdiem, lai šī tiesa neņemtu vērā tai iepriekš paziņoto PIT nolēmumu, neņem vērā un tādējādi atņem pārskatīšanas procesa lietderību tiesvedības pusēm. 26. Kā atzīmē Tiesa, no augšminētajiem Līguma un deklarāciju noteikumiem izriet, ka „pārskatīšana” nav pārsūdzība tiesiskuma interesēs šā jēdziena tradicionālā izpratnē, jo diskusijas Starpvaldību konferencē (SVK) ir ļāvušas secināt, ka tāda veida pārsūdzība paredzētajā tiesu sistēmā nav transponējama. Pārsūdzība tiesiskuma interesēs galvenokārt ir paredzēta, lai novērstu to, ka kādas zemāka līmeņa tiesas nolēmums kļūst par judikatūru gadījumos, kad puses izvēlas lietu neiesniegt pēdējās instances tiesā, kura ir vienīgā kompetentā spriest par atsevišķiem jautājumiem.[6] Šādā kontekstā ir pilnīgi pieņemami, ka pārsūdzībā tiesiskuma interesēs pasludināta nolēmuma vienīgās sekas ir nevis res judicata nolēmuma mainīšana[7], bet tikai judikatūras mainīšana nākotnes lietām. Citādi ir tad, ja Tiesas iesaiste ir saistīta vai nu ar kasācijas spriedumu, vai ar PIT prejudiciālo nolēmumu, citiem vārdiem, tādā kontekstā, kur tiesvedības puses ir izsmēlušas visus tiesas līmeņus, kas tām ir pieejami. Ņemot vērā šo īpašo kontekstu, SVK nācās secināt, ka Tiesas iesaistei ir ne tikai jāmaina judikatūra nākotnei, bet arī jānodrošina ieguvums tiesvedības pusēm, ja Tiesas veiktā pārskatīšana noved pie cita risinājuma nekā tas, ko pieņēmusi PIT. 27. Tādējādi Statūtu noteikumiem, kas attiecas uz pārskatīšanas procesu, jānodrošina, ka Tiesas nolēmuma ietekme nav tikai pārsūdzība tiesiskuma interesēs, bet arī nodrošina konkrētu ieguvumu tiesvedības pusēm. 28. No visiem minētajiem apsvērumiem izriet, ka Statūtu noteikumos par pārskatīšanu būtu jānosaka, ka pārskatīšanas pieprasījumam un lēmumam uzsākt pārskatīšanas procesu ir apturošs raksturs, lai kasācijas lietās par tiesību jautājumiem tiktu piedāvāts viens vienīgs risinājums un lai prejudiciālās lietās, ko izskata PIT, tiktu sniegta viena vienīga prejudiciālā atbilde. II. Pārskatīšanai būtu jāpiemēro ārkārtas procedūra 29. Šādas procedūras uzsākšana prejudiciālajā jomā ir noteikta Nicas Līguma 15. deklarācijā. Paātrinātas procedūras piemērošana šķiet pamatota arī tiešo pārsūdzību gadījumā, ja pieņem, ka pārskatīšana notiktu tikai īpašos izņēmuma gadījumos un par konkrētiem jautājumiem PIT nolēmumā, kuru pilnībā, ietverot visus jau sniegtos argumentus, nodotu Tiesai. 30. Tiesas paredzētā procedūra šķiet vērsta uz to, jo mutisko procesu nav paredzēts piemērot automātiski. 31. Taču noteikumiem par rakstisko tiesvedību vajadzīgi daži precizējumi Ierosinātie noteikumi paredz, ka tiesvedības pusēm būtu tiesības iesniegt apsvērumus termiņā, kuru nosaka Tiesa, savukārt dalībvalstis un iestādes varētu iesniegt apsvērumus atbilstīgi nosacījumiem, kas paredzēti Statūtu 23. pantā, proti, divu mēnešu laikā no to jautājumu paziņošanas, kas nolēmumā jāpārskata. 32. Komisija uzskata, ka termiņam, kurā var iesniegt lietas izklāstu vai rakstveida apsvērumus, pusēm, dalībvalstīm un iestādēm būtu jābūt vienādam un tam nevajadzētu pārsniegt divas vai trīs nedēļas. 33. Turklāt būtu lietderīgi paredzēt piemērotu termiņu, kurā jāpieņem galīgais nolēmums, kas jāpaziņo pusēm vai valsts tiesai. III. Secinājumi 1. Ņemot vērā visus minētos iemeslus, Komisija uzskata, ka Statūtu noteikumos par pārskatīšanas procesu būtu: a ) jānosaka apturošs raksturs pārskatīšanas pieprasījumam un lēmumam uzsākt pārskatīšanas procesu; b ) jānosaka, ka PIT nolēmumi, kas pieņemti saskaņā ar Līguma 225. panta 2. vai 3. punktu, uzskatāmi par galīgiem, - beidzoties viena mēneša termiņam, kas paredzēts Statūtu 62. panta otrajā daļā, ja pirmais ģenerāladvokāts nav ierosinājis nolēmumu pārskatīt, - un, ja pirmais ģenerāladvokāts ir izteicis šādu ierosinājumu, beidzoties otram viena mēneša termiņam, kas paredzēts Statūtu 62. panta otrajā daļā, ja Tiesa izlemj neuzsākt pārskatīšanas procesu; c ) jāparedz ārkārtas procedūra; d ) jānosaka piemērots termiņš, kurā jāpieņem nolēmums, kas jāpaziņo pusēm vai valsts tiesai. 2. Komisija uzskata, ka saskaņā ar Nicas Līguma 14. deklarāciju būtu lietderīgi izveidot pārskatīšanas procesa novērtēšanas mehānismu. [1] Padomes dokuments Nr. 12464/03 JUR 359 COUR 24, 12.09.2003. [2] Noteikumi līdzīgi tiem, kas noteikti Statūtu 60. pantā attiecībā uz apelāciju. [3] PIT pirmās instances kompetenci Tiesa parasti kontrolē kasācijas ceļā. [4] Līguma 242. pants un Tiesas Statūtu 60. pants (ar ko nosaka pārsūdzību un apelāciju ne apturošo raksturu). [5] Pārņemot Statūtu 61. panta noteikumus par PIT lēmumu apelācijām. [6] Skat. EK līguma 68. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru tikai valstu pēdējās instances tiesas var vērsties Tiesā prejudiciālajā jomā. [7] Skat. EK līguma 68. panta 3. punktu.