[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 4.7.2006 COM(2006) 359 galīgā redakcija KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Eiropas Savienībā notiesāto trešo valstu pilsoņu indeksa izveides īstenojamību KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS par Eiropas Savienībā notiesāto trešo valstu pilsoņu indeksa izveides īstenojamību 1. Šis darba dokuments ir daļa no sagatavošanās darba, kas jāveic, lai novērtētu ietekmi, kāda varētu būt jebkāda tiesību akta priekšlikumam par Eiropas Savienībā notiesāto trešo valstu pilsoņu (vai nezināmas pilsonības personu) indeksa izveidi. Šāda priekšlikuma sagatavošana ir tikai viens no tā darba aspektiem, kuru veic ES līmenī, lai uzlabotu piekļuvi informācijai par personām, kuras notiesātas par kriminālnoziegumiem. Šā darba dokumenta pirmajā daļā izklāstīti citi šīs jomas darba aspekti. Otrajā daļā sniegti galvenie minētā indeksa īstenojamības izpētes secinājumi. Visbeidzot šā dokumenta trešajā daļā izklāstīti galvenie jautājumi, par kuriem nepieciešama padziļināta diskusija. Atbildes, kas būs sniegtas uz (šim dokumentam pievienotās) aptaujas lapas jautājumiem, ļaus šīs debates balstīt uz labāku dalībvalstīs valdošās situācijas izpratni. 2. Visiem tiesību aktu priekšlikumiem veiks padziļinātu ietekmes novērtējumu. Saskaņā ar Komisijas 2005. gada 27. aprīļa Paziņojumu[1] viens no šāda darba mērķiem būs novērtēt, kā attiecīgie tiesību aktu priekšlikumi ietekmē pamattiesības, jo īpaši Pamattiesību hartā noteiktās privātuma un personas datu aizsardzības tiesības. 1. KONTEKSTS 3. Uzlabot sodāmības reģistru informācijas apmaiņas kvalitāti – šis uzdevums ir kļuvis par ES prioritāti. Hāgas programmā, ko pieņēma 2004. gada novembrī[2], Komisija tika aicināta sniegt priekšlikumus šajā jomā, un attiecīgie mērķi ir noteikti Komisijas un Padomes 2005. gada 2. un 3. jūnijā pieņemtajā kopīgas rīcības plānā. 4. Apmaiņu ar informāciju par notiesāšanu pašlaik regulē 1959. gada Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību krimināllietās (Eiropas Padome)[3]13. un 22. pants. Tie paredz sodāmības reģistru informācijas izrakstu apmaiņu Konvencijas dalībvalstu starpā, nosakot, ka katrai Konvencijas dalībvalstij ir jāinformē jebkura cita Konvencijas dalībvalsts par visiem attiecīgās valsts pilsoņu notiesāšanas gadījumiem. Šādai apmaiņai jānotiek vismaz vienu reizi gadā. Praksē šis mehānisms tomēr nenodrošina pārliecinošus rezultātus, un pilsonības valsts rīcībā esošā informācija lielākoties ir nepilnīga. Turklāt Konvencijas 22. pantā paredzēto mehānismu informācijas centralizēšanai pilsonības valstī nepiemēro attiecībā uz to valstu pilsoņiem, kuras nav 1959. gada Konvencijas dalībvalstis. ES kontekstā noteikt, vai šādi „trešo valstu” pilsoņi ir vai nav notiesāti citās dalībvalstīs, nav iespējams citādi, kā tikai konsultējoties ar visām šīm valstīm. Piemēram, ja Vācija sāk kriminālvajāšanu pret trešās valsts pilsoni, tā nekādi nevar zināt, vai šis trešās valsts pilsonis jau nav notiesāts par līdzīgu noziegumu Dānijā, ja vien neaptaujā 24 dalībvalstis. 5. Esošā mehānisma trūkumi izklāstīti Baltajā grāmatā, ko Komisija pieņēma 2005. gada 25. janvārī[4]. Pēc šo trūkumu analīzes Baltajā grāmatā sniegti esošās situācijas uzlabošanas priekšlikumi. Lai iegūtu pilnīgu un drošu informāciju par kādas personas kriminālsodāmību, īpaši ieteikts paļauties uz informāciju, kas iegūta no notiesāšanas dalībvalsts, nevis pilsonības dalībvalsts. Taču tas prasa izveidot sistēmu, ar kuras palīdzību viegli var noteikt, kurās dalībvalstīs persona jau ir bijusi notiesāta. Šajā kopsakarā Baltajā grāmatā sniegti paredzētās ES datorizētas sistēmas pamatnosacījumi, lai, nodrošinot apmaiņu ar informāciju par kriminālsodāmību, varētu viegli un droši noteikt dalībvalsti, kurā persona jau ir bijusi notiesāta. Šāda sistēma balstītos uz ES notiesāto personu rādītāja jeb indeksa izveidi (ietverot tikai personas identifikācijas datus) un dalībvalstīs esošo sodāmības reģistru sasaisti tīklā. 6. Baltajā grāmatā sniegtos priekšlikumus apsprieda 14. aprīļa Tieslietu un iekšlietu Padome, nosakot tālāko virzību. - Lai iegūtu informāciju par notiesājošiem spriedumiem pret ES pilsoņiem , nolemts arī turpmāk izmantot tās dalībvalsts informāciju, kura ir attiecīgās personas pilsonības valsts. Uz šo principu balstās sadarbības projekts, ko savā starpā īsteno Vācija, Francija, Spānija un Beļgija, veidojot savu sodāmības reģistru tīklu. Tomēr, lai novērstu Baltajā grāmatā norādītos trūkumus, bija nepieciešama padziļināta esošā mehānisma reforma, tādēļ Komisija 2005. gada decembrī pieņēma pamatlēmuma priekšlikumu par tādas informācijas apmaiņu, ko iegūst no sodāmības reģistra, nosakot informācijas apmaiņas organizāciju un attiecīgo saturu[5]. Šā priekšlikuma mērķis ir nodrošināt, lai pilsonības dalībvalsts pēc citas dalībvalsts pieprasījuma spētu sniegt izsmeļošu informāciju par savas valsts pilsoņu kriminālo sodāmību. Šajā priekšlikumā sniegti arī datorizētas sistēmas izveides pamatnosacījumi, lai varētu iespējami ātri nosūtīt informāciju par kriminālo sodāmību dalībvalstīm vieglāk saprotamā un izmantojamā veidā. Priekšlikumā ietverti vairāki uzlabojumi, kas ieviesti saskaņā ar prelimināro lēmumu par sodāmības reģistriem, ko Komisija ierosināja 2005. gada oktobrī un Padome pieņēma 2005. gada 21. novembrī[6]. - Kā jau minēts, nevar paļauties uz pilsonības valsti, lai iegūtu izsmeļošu informāciju par ES valstīs notiesājošiem spriedumiem pret trešo valstu pilsoņiem (vai nezināmas pilsonības personu). Attiecībā uz šīm personām dalībvalstis atbalstīja Baltajā grāmatā sniegto priekšlikumu par tāda notiesāto personu rādītāja jeb indeksa izveidi, kurā būtu ietverti tikai trešo valstu pilsoņi, un aicināja Komisiju iesniegt attiecīgu tiesību aktu priekšlikumus. Pamatojoties uz Baltajā grāmatā ieteikto risinājumu, 2004. gada beigās un 2005. gadā tika veikta sākotnēja šāda indeksa īstenojamības izpēte. Ar tās rezultātiem dalībvalstis iepazinās ekspertu sanāksmē, kas notika 2005. gada 14. martā. Pēc 2005. gada 14. aprīļa Padomes pētījumu papildināja, padziļināti izvērtējot tāda indeksa īpatnības, kurš attiecas tikai uz trešo valstu pilsoņiem. - Četrpadsmitā aprīļa Padome vēlreiz apstiprināja, ka apmaiņu ar informāciju par sodāmību ir jābalsta uz divpusējiem sakariem starp dalībvalstu sodāmības reģistru sistēmām. Tādēļ turpmākajā darbā jāpievēršas ES standartizēta informācijas apmaiņas formāta izveidei, lai pārvarētu pašreizējās ar valodu un tiesību sistēmu atšķirību saistītās problēmas. Pašlaik tiek veikts šāds attiecīgs pētījums. Šis darba aspekts attiecas gan uz ES, gan „trešo valstu” pilsoņiem. 2. INDEKSA, KURš APTVER TIKAI EIROPAS SAVIENīBā NOTIESāTOS TREšO VALSTU PILSOņUS, NOZīME UN TEHNISKā īSTENOJAMīBA 2.1. Šāda indeksa nozīme 7. Šādam indeksam ir ļoti specifiska nozīme: tas ļauj dalībvalstij, kurai ir nepieciešama informācija par kādas personas agrāko sodāmību, nekavējoties saņemt paziņojumu par to, kurai dalībvalstij vai kurām dalībvalstīm ir informācija par attiecīgo personu. Lai sistēma funkcionētu, jāveic šādi pasākumi: - Notiesāšanas dalībvalstij jāsniedz indeksam informācija, kas ļauj identificēt notiesātos trešo valstu pilsoņus (vai nezināmas pilsonības personas). Indeksam jānosūta tikai tās ziņas, kas ļauj identificēt personu, kura bijusi notiesāta, bet nevis pats sodāmības reģistra saturs. Jāpastāv informācijas aktualizācijas iespējai, lai varētu izdzēst novecojušus datus. Saskaņā ar lēmumu par tāda indeksa izveidi, kurā ietverti tikai trešo valstu pilsoņi (un personas, kuru pilsonība nav zināma), atsevišķajām dalībvalstīm būs jāsniedz indeksam informācija tikai par šādu personu identitāti. - Ja dalībvalsts sodāmības reģistra sistēmai nepieciešama informācija par to, vai trešās valsts pilsonis ir agrāk sodīts, tad to var uzzināt ar indeksa palīdzību, izmantojot attiecīgās personas identifikatorus. Datu bāze sniegs vienkāršu atbildi, vai attiecīgā persona ir indeksā, un norādīs, kurā dalībvalstī vai dalībvalstīs jau reģistrēta šīs personas kriminālā pagātne. - Apmaiņa ar izrakstiem no sodāmības reģistriem veicama divpusēji: institūcija, kura atbild par sodāmības reģistriem, pieprasa izrakstus attiecīgajai iestādei citā dalībvalstī, par kuru zināms, ka tai ir ziņas par attiecīgo trešās valsts pilsoni. 2.2. Ierobežotā indeksa īstenojamības izpētes rezultāti 8. Īstenojamības izpētes rezultāti[7] liecina, ka sistēmas komplicētības ziņā nav lielas atšķirības starp Eiropas kriminālsodīto personu reģistru ( European Register of Convicted Persons, še turpmāk ERCP ) ar pilnu indeksu un ar indeksu, kurš attiecas tikai uz trešo valstu pilsoņiem. Funkcionālie un tehniskie nosacījumi būtiski neatšķiras. Ietekme uz dalībvalstu līmenī nepieciešamo organizāciju, ierosinātās infrastuktūras spēju saistīt centrālo sistēmu ar dalībvalstu saskarni, kā arī uz ierosinātajiem divpusējās informācijas apmaiņas mehānismiem ir niecīga. 9. Galvenā abu versiju atšķirība ir sistēmas apjomā. Ierobežotam indeksam salīdzinājumā ar pilnu indeksu ir nepieciešama mazāka atmiņas ietilpība un apstrādes jauda. Pētījumā secināts, ka ierobežota indeksa ERCP izmaksas varētu būt aptuveni par 40% mazākas nekā pilna indeksa ERCP izmaksas. Sākotnējā izpētē ir aplēsts, ka ERCP izveide, ietverot pilnu indeksu, varētu izmaksāt aptuveni 4 miljonus euro[8]. Šīs izmaksu atšķirības galvenokārt izskaidrojamas ar aparatūras atšķirībām un tīkla infrastruktūras prasībām, jo ierobežotam indeksam nepieciešama mazāks atmiņas apjoms, mazāka datoru jauda un mazāks joslas platums. 10. Jāatceras, ka šīs aplēses attiecas tikai uz indeksa pievienošanu tīklam un droša sakaru kanāla uzturēšanu. Taču dalībvalstis ir atbildīgas par savas IT infrastruktūras piemērošanu, nodrošinot (uz izstrādājamo saskarnes specifikāciju bāzes) sakarus ar indeksu, kā arī gala lietotāja vajadzībām atbilstošas saskarnes izveidi. Šīs izmaksas pētījumā nav novērtētas[9]. 3. GALVENAIS JAUTāJUMS: Kā NODROšINāT IEROBEžOTā INDEKSA EFEKTīVU FUNKCIONēšANU? 11. Būtu bezjēdzīgi izveidot sistēmu, uz kuras sniegto informāciju nevarētu paļauties. Indeksa efektīvas funkcionēšanas priekšnoteikums ir tajā ietverto personu identifikācijas datu pietiekami augsta ticamība. Nepietiekami droša ticamība radītu nepieļaujamas situācijas. Pirmkārt, nebūtu atrodama informācija par noteiktiem sodāmības gadījumiem, kā dēļ sistēma nesasniegtu izsmeļošas informācijas nodrošināšanas mērķi. Otrkārt, kļūdas dēļ sodāmība varētu būt attiecināta uz citu personu nekā tā, pret kuru vērsts spriedums – šī situācija būtu īpaši kaitējoša tai personai, kuras identitāte norādīta kļūdoties. 3.1. ES līmenī pastāvošās IT sistēmas 12. Pašlaik ir vairākas apjomīgas IT sistēmas un ES līmenī risināti projekti, kuri iekļaujas šajā kontekstā. - Šengenas Informācijas sistēma ( SIS ) ir informācijas sistēma, kas ļauj dalībvalstu kompetentajām iestādēm automātiskas pieprasījuma procedūras ceļā iegūt brīdinošu informāciju attiecībā uz personām un īpašumu. To īpaši izmanto policijas sadarbībā un tiesu sadarbībā krimināllietās, dalībvalstu vajadzībām un ārējo robežu kontrolē, kā arī vīzu un uzturēšanās atļauju izsniegšanā. SIS darbojas kopš 1995. gada marta. Pašreizējā SIS versija neietver biometriskos datus. Otrā SIS paaudze ( SIS II ), kura integrēs jaunās dalībvalstis, ļaus uzkrāt biometriskos datus, bet nelietos tos meklēšanas kritēriju funkcijā. SIS II tomēr sniegs personu vārdu centralizētas meklēšanas iespējas, kas ļaus precīzāk veikt meklēšanu. SIS II sāks darboties 2007. gada martā. - Eiropola informācijas sistēmas mērķis ir centralizēt visu dalībvalstīs pieejamo informāciju par organizēto noziedzību, šajā informācijā ietverot (cita starpā) datus par katru personu, un tie ir: identitāte, fiziskās pazīmes, pirkstu nospiedumi, DNS profils un kriminālnoziegums, kura dēļ attiecīgā persona ietverta sistēmā (piemēram, aizdomas par saistību ar noziegumu, pēc notiesāšanas utt.). Kopš 2005. gada 25. oktobra Eiropola informācijas sistēmas programmatūras ir pieejamas visās 25 dalībvalstīs. Datus sistēmā ievada katra dalībvalsts, un par tiem ir atbildīga dalībvalstī izveidotā Eiropola iestāde. - Komisija 2005. gada 12. oktobrī pieņēma pamatlēmuma priekšlikumu par informācijas apmaiņu saskaņā ar pieejamības principu [10]. Šā priekšlikuma mērķis ir panākt, lai kādā dalībvalstī pieejamā noteikta veida informācija tiesībaizsardzības jomā būtu pieejama citu dalībvalstu atbilstošās kompetences iestādēm vai Eiropolam. Paredzēts, ka informācija kļūs pieejama vai nu tiešsaistes ceļā, vai, pamatojoties uz informācijas pieprasījumu, ja vajadzīgā informācija sakrīt ar dalībvalstu sniegtajiem indeksa datiem attiecībā uz tādu informāciju, kam nevar piekļūt tiešsaistē. Aptvertās informācijas vidū ir DNS profils, pirkstu nospiedumi, ballistiskie rādītāji, transportlīdzekļu reģistrācijas informācija, telefonu numuri un citi sakaru dati, kā arī civilstāvokļa reģistru informācija. Šajā kontekstā jāatzīmē arī 2005. gada 27. maijā Prīmē parakstītais Līgums starp Vāciju, Austriju, Nīderlandi, Beļģiju, Luksemburgu, Spāniju un Franciju pārrobežu sadarbības pastiprināšanai, lai jo īpaši cīnītos pret terorismu, pārrobežu noziegumiem un nelegālo imigrāciju. Ar šo līgumu, kas vēl nav ratificēts, cita starpā ieviesīs tālejošus pasākumus informācijas apmaiņas uzlabošanai (īpaši attiecībā uz pirkstu nospiedumiem un DNS profilu), piemēram, indeksa sistēmu un tiešu pieeju dalībvalstu datu bāzēm. - Vīzu informācijas sistēmas (VIS) mērķis ir uzlabot konsulāro sadarbību un konsultācijas centrālo konsulāro iestāžu starpā, kā arī kopīgās vīzu politikas pārvaldību, lai uztvertu iekšējas drošības apdraudējumu un novērstu vienlaicīgu vairāku valstu vīzu pieteikšanu („ visa shopping ”). VIS mērķis ir arī atvieglot kontroli ne tikai ārējo robežu kontroles punktos, bet arī dalībvalstu teritorijās, tādējādi sekmējot cīņu pret krāpšanu. Turklāt sistēma palīdzēs identificēt un nosūtīt atpakaļ nelegālos imigrantus un veicinās Regulas EK Nr. 343/2003 (Dublina II)[11] piemērošanu. VIS sāks darboties 2006. gada beigās. VIS ietvers biometrisko un burtciparu informāciju un ļaus izmantot biometriskos datus meklēšanas kritērija funkcijā. Saistībā ar policijas sadarbību un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās Komisija 2005. gada 24. novembrī pieņēma priekšlikumu Padomes lēmumam par dalībvalstu iestāžu, kas ir atbildīgas par iekšējo drošību, un Eiropola piekļuvi Vīzu informācijas sistēmai (VIS)[12]. - Eurodac mērķis ir palīdzēt noteikt, kurai dalībvalstij saskaņā ar Dublinas regulu ir jābūt atbildīgai par trešās valsts pilsoņa vai pilsones kādā no dalībvalstīm iesniegto patvēruma pieteikumu. Šī datu bāze ietver tikai biometrisko informāciju (pirkstu nospiedumus), kas ļauj salīdzināt patvēruma meklētāju un nelegālo imigrantu pirkstu nospiedumus. 3.2. Iespējamie varianti: 13. Ierobežota indeksa ERCP gadījumā jānosaka, kādiem tajā ietverto personu identitātes datiem ir jābūt norādītiem, lai tas būtu efektīvs meklēšanas līdzeklis. Šajā kopsakarā ir jāievēro turpmākais. - Indeksa datus nodrošina dalībvalstu sodāmības reģistru sistēmas. Lielākoties šie reģistri satur burtciparu (uz tekstu balstītu) informāciju, izņemot Apvienoto Karalisti un Kipru, kuru reģistros ietverti pirkstu nospiedumi. Tomēr arī tajās valstīs, kuru sodāmības reģistros nav ietverti pirkstu nospiedumi, šī informācija dažkārt ir iegūta agrākās kriminālizmeklēšanas/vajāšanas stadijās (piemēram, policijā). - Dalībvalstu līmenī pietiekamā ticamības pakāpē noteikt identitāti ES pilsoņiem ir mazāk problemātiski nekā trešo valstu pilsoņiem (trūkst ticamu identitātes dokumentu, viltota identitāte utt.). Tādēļ dalībvalstu sodāmības reģistros reģistrētā (un pēc indeksa izveides – tam nosūtāmā) burtciparu informācija par trešo valstu pilsoņu identitāti atsevišķos gadījumos nebūs droši ticama. 14. Pastāv dažādi izvēles varianti, kuri īpaši apsverami samērīguma un nepieciešamības principu aspektā. Šo izvēles iespēju tālāka analīze notiks tiesību akta priekšlikuma iepriekšēja ietekmes novērtējuma ietvaros. 15. 1. variants. Indekss, kurā ietverta tikai burtciparu informācija. Ar šo iespēju saistās divējāds risks: i) nepilnīga informācija par personas iepriekšējo sodāmību (piemēram, persona jau ir bijusi notiesāta, bet ar citu – pieņemtu vārdu; ii) maldīga sodāmības attiecināšana uz personu. Tā kā indekss ir tikai līdzeklis, kas lietotājam ļauj noteikt, kur persona ir iepriekš bijusi notiesāta, tad šo risku var mazināt, nodrošinot, ka informācijas apmaiņā iesaistītās dalībvalstis rūpīgi pārbauda personas identitāti (ja nepieciešams, pamatojoties uz biometriskajiem datiem). Tomēr šī iespēja negarantē piekļuvi izsmeļošai informācijai. 16. 2. variants. Indekss, kurā ietverti biometriskie dati. Ar šo variantu saistās lielākas izmaksas (ES līmenī[13], kā arī dalībvalstīm, kam indekss būtu jānodrošina ar biometrisko informāciju). Arī datu aizsardzības problēmas ir citādas, nekā 1. varianta gadījumā. Attiecībā uz biometrisko datu izmantošanu pastāv divas iespējas. - Pirmkārt, biometriskos datus varētu uzkrāt indeksā, bet izmantot tikai personas identitātes apstiprināšanai. Tad nebūtu iespējams veikt vispārējus meklējumus datubāzē, izmantojot biometriskos meklēšanas kritērijus. Tas ir veids, kā funkcionēs SIS II . - Otrkārt, biometrisko datu meklētāju varētu pievienot indeksam, radot iespēju veikt vispārējo biometrisko datu meklēšanu. Tas ļautu piekļūt izsmeļošai informācijai, vienlaicīgi novēršot maldīgu sodāmības attiecināšana uz personu. 17. 3. variants. Indekss, kurā reģistrēti biometriskie dati, bet kurā ietvertas tikai smagu noziegumu kategorijas. Šo variantu ir izvēlējušās dažas dalībvalstis, kuras ir izveidojušas atsevišķus reģistrus, kuros ietverti biometriskie identifikatori saistībā ar noteiktiem noziegumu veidiem (bet nešķirojot ES un trešo valstu pilsoņus). Šā varianta gadījumā būtu jāvienojas par attiecīgi aptveramo noziegumu kategorijām. 18. 4. variants. Netiek veidots nekāds indekss. Lai noteiktu, vai trešās valsts pilsonis jau ir bijis notiesāts kādā citā dalībvalsti, pieprasītājai valstij būtu jāpaļaujas uz tradicionālajiem tiesu vai policijas sadarbības mehānismiem. Apmaiņa ar noteikta veida informāciju – jo īpaši tas attiecas uz DNS profilu un pirkstu nospiedumiem – tiesībaizsardzības iestāžu starpā turpmāk varētu atvieglot pieejamības principa īstenošana (skatīt 12. punktu). 19. Atbildes, kas būs sniegtas uz (šim dokumentam pievienotās) aptaujas lapas jautājumiem, dos iespēju šīs debates balstīt uz labāku dalībvalstīs valdošās situācijas izpratni. PIELIKUMS Dalībvalstīm nosūtītie jautājumi I. POLICIJAS LīMENī APTVERTā INFORMāCIJA 1. Vai, arestējot personu kriminālizmeklēšanas procesā, jums parasti rodas grūtības noteikt personas pilsonību? jā – aptuveni % gadījumu nē 2. Vai, arestējot personu kriminālizmeklēšanas procesā, jums parasti rodas grūtības noteikt personas identitāti? jā – aptuveni % gadījumu nē 3. Ja jā, tad kādi ir galvenie iemesli? personai nav nekādu identitātes dokumentu uzrādītie dokumenti rada šaubas persona atsakās vai nespēj (piemēram, valodas grūtību dēļ) sniegt savas identitātes pierādījumus citi iemesli – lūdzu precizēt 4. Kā jūs nosakāt personas identitāti? 5. Kurus arestētās personas biometriskos datus jūs reģistrējat? pirkstu nospiedumi fotogrāfijas DNS citi – lūdzu precizēt 6. Ja ir noskaidrots, ka arestētā persona ir trešās valsts pilsonis vai pilsone, t.i., persona, kura nav ES pilsonis vai pilsone, vai jūs parasti sazināties ar trešo valsti, lai pārbaudītu šīs personas identitāti un informāciju, ko tā sniegusi par sevi jā – aptuveni % gadījumu nē 7. Ja jā, vai atbilde ir apmierinoša? jā – aptuveni % gadījumu nē – lūdzu norādīt iemeslus 8. Vai ir iespējams iegūt biometriskos datus pēc policijas veiktās izmeklēšanas vai tiesāšanas laikā? jā – lūdzu precizēt nē II. PēC POLICIJAS VEIKTāS IZMEKLēšANAS PIEEJAMā INFORMāCIJA 9. Vai personu identificējošā informācija (arī biometriskie dati), kas iegūta policijas veiktās izmeklēšanas laikā, tiek automātiski nodota kriminālvajāšanas iestādēm? jā nē daļēji – lūdzu precizēt 10. Vai notiesāto personu identificējošā informācija, kas iegūta policijas veiktās izmeklēšanas laikā, tiek automātiski nodota sodāmības reģistram? jā nē daļēji – lūdzu precizēt 11. Ja nē, lūdzu precizēt: - vai šāda informācijas nodošana ir neiespējama tiesību normu dēļ jā – lūdzu precizēt nē - vai sodāmības reģistrs ietver saikni ar policijas datni vai norādes uz to, nodrošinot vieglu piekļuvi šai informācijai jā nē 12. Vai, vēršot kriminālvajāšanu pret citas valsts pilsoni, jūs vienmēr lūdzat valsts sodāmības reģistru pārbaudīt, vai persona jau nav bijusi notiesāta? jā – aptuveni % gadījumu nē 13. Ja jā, tad kādas problēmas galvenokārt rodas? 14. Ja apcietinātā persona izmanto citu personvārdu, vai šo izmantoto personvārdu sīki reģistrē sodāmības reģistrā? jā nē 15. Vai biometriskos datus, ciktāl tie iegūti noteiktā kriminālprocesa stadijā, glabā datu bāzē ar meklētāja funkciju? jā nē 16. Ja atbilde uz 15. jautājumu ir „jā”, lūdzu precizēt, vai šīs datu bāzes ietver tikai noteikta veida noziegumus (piemēram, dzimumnoziegumus): jā – lūdzu precizēt nē 17. Vai jūsu valstī apkopo statistikas datus par jūsu valsts teritorijā notiesātajām personām, kas ir trešo valstu pilsoņi? Ja jā, lūdzu paskaidrojiet sīkāk. [1] Komisijas Paziņojums par Pamattiesību hartas ievērošanu Komisijas likumdošanas iniciatīvās. Metodoloģija sistemātiskai un stingrai uzraudzībai. COM(2005) 172, galīgā redakcija 27.4.2005. [2] OV C 53, 3.3.2005.,1. lpp. [3] http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/ListeTraites.asp?CM=8&CL=ENG [4] Baltā grāmata attiecībā uz informācijas apmaiņu par kriminālsodiem un to sekām Eiropas Savienībā. COM(2005)10. [5] COM(2005) 690. [6] Padomes 2005. gada 21. novembra Lēmums 2005/876/TI par tādas informācijas apmaiņu, ko iegūst no sodāmības reģistra, OV L 322,9.12.2005., 33. lpp. [7] Pieejami pēc pieprasījuma. [8] Lai varētu izmantot apjomradītu ietaupījumu priekšrocības, iespējamības pētījumā pieņemts, ka indekss būtu jāveido, balstoties uz SIS II izmantoto tehnisko risinājumu, kaut arī abas sistēmas būtu atšķirīgas, ar stingri nošķirtiem datiem un piekļuvi. Pētījumā vispirms novērtēts variants bez biometrisko datu atmiņas (4 miljoni euro) un pēc tam arī variants ar biometrisko datu atmiņu (papildus 2 miljoni euro). Meklēšanas funkcijai nepieciešamas papildu izmaksas. [9] Komisijas paziņojums COM(2005)122 ietver priekšlikumu Padomes lēmumam, ar kuru izveido īpašu programmu „Noziedzības novēršana un cīņa pret noziedzību laika posmam no 2007. līdz 2013. gadam, Vispārīgā programma „Drošība un brīvību garantēšana”. Pieņemot šo priekšlikumu, tas veidotu atbilstošu juridisko pamatu, lai no ES budžeta varētu sniegt atbalstu tam, lai izstrādātu un ieviestu Eiropas datorizēto sistēmu apmaiņai ar informāciju par kriminālsodāmību, iespējami ietverot tiešu atbalstu dalībvalstu sodāmības reģistru izveidei. [10] Priekšlikums Padomes pamatlēmums par informācijas apmaiņu saskaņā ar pieejamības principu. COM(2005) 490, 12.10.2006. [11] OV L 50, 25.2.2003. [12] COM(2005) 600. [13] Skatīt 8. parindi.