LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 335/1

Komisijas paziņojums – Rokasgrāmata par to, kā izsniegt un izpildīt Eiropas apcietināšanas orderi

(2017/C 335/01)

SATURS

Saīsinājumu saraksts 5

PRIEKŠVĀRDS 9

IEVADS 10

1. Pārskats par Eiropas apcietināšanas orderi (EAO) 10

1.1. EAO priekšvēsture 10

1.2. EAO definīcija un galvenie aspekti 10

1.3. EAO veidlapa 11

I DAĻA. EAO IZSNIEGŠANA 12

2. Prasības attiecībā uz EAO izsniegšanu 12

2.1. EAO piemērošanas joma 12

2.1.1. Kriminālvajāšana 12

2.1.2. Soda izpildīšana vai drošības līdzekļa piemērošana 12

2.1.3. Prasības attiecībā uz izpildāmu tiesas nolēmumu 13

2.2. To 32 nodarījumu saraksts, kuri ir pamats nodošanai, nepārbaudot darbības abpusējo sodāmību 13

2.3. Saistīti nodarījumi 14

2.4. Proporcionalitāte 14

2.5. Citi Savienības juridisko instrumentu, kas saistīti ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, ietvaros pieejamie pasākumi 15

2.5.1. Eiropas izmeklēšanas rīkojums (EIR) 16

2.5.2. Ieslodzīto personu nodošana 16

2.5.3. Eiropas uzraudzības rīkojums ( ESO ) 17

2.5.4. Probācijas lēmumu un alternatīvu sankciju nodošana 17

2.5.5. Finansiālas sankcijas 18

2.5.6. Tiesvedības nodošana krimināllietās 18

2.6. Specialitātes princips – iespējamā kriminālvajāšana par citiem nodarījumiem 18

3. EAO izsniegšanas procedūra 19

3.1. Citas krimināllietas izskatīšanas stadijā un EAO par vienu un to pašu personu 19

3.1.1. Izsniegšanas dalībvalstī 19

3.1.2. Citā dalībvalstī 20

3.2. EAO veidlapas aizpildīšana 20

3.2.1. Informācija, kas vienmēr jānorāda 20

3.2.2. Lietderīga papildu informācija, ko sniedz izsniegšanas tiesu iestāde 20

3.3. EAO pārsūtīšana 21

3.3.1. Ja pieprasītās personas atrašanās vieta nav zināma 21

3.3.2. Ja pieprasītās personas atrašanās vieta ir zināma 22

3.3.3. EAO pārsūtīšana dalībvalstīm, kas neizmanto SIS 22

3.4. EAO tulkošana 22

3.5. Pēc tam, kad pieprasītā persona ir aizturēta – sadarbība un saziņa ar izpildes dalībvalsts kompetentajām iestādēm 22

II DAĻA. EAO IZPILDE 23

4. EAO izpildes kārtība 23

4.1. Termiņi, kādos pieņem lēmumu izpildīt EAO 23

4.2. Pieprasītās personas nodošanas termiņi (pēc tam, kad pieņemts lēmums par EAO izpildi) 23

4.3. EAO tulkošana 24

4.4. Saziņa starp dalībvalstu kompetentajām tiesu iestādēm, pirms pieņemts lēmums par nodošanu 24

4.4.1. Kad sazināties 24

4.4.2. Kā sazināties 25

4.5. Izpildes tiesu iestādes pienākums informēt izsniegšanas tiesu iestādi pēc tam , kad ir pieņemts lēmums par nodošanu 26

4.5.1. Informācija par lēmumu par nodošanu 26

4.5.2. Informācija par apcietinājumā pavadīto laiku 26

4.6. Pieprasītās personas turēšana apcietinājumā izpildes dalībvalstī 27

5. Lēmums par nodošanu 28

5.1. Vispārīgs pienākums izpildīt EAO 28

5.2. To 32 nodarījumu saraksts, kuri ir pamats nodošanai, nepārbaudot darbības abpusējo sodāmību 28

5.3. Saistīti nodarījumi 28

5.4. Neizpildīšanas (izpildes atteikuma) pamats 29

5.4.1. Neizpildīšanas obligātais pamats 29

5.4.2. Fakultatīvas neizpildīšanas pamats 30

5.5. Lietu izskatīšana in absentia 31

5.6. Izpildes tiesu iestādes apsvērumi par pamattiesībām 33

5.7. Proporcionalitāte – izpildes dalībvalsts funkcija 34

5.8. Garantijas, kas jāsniedz izsniegšanas dalībvalsij 34

5.8.1. Brīvības atņemšanas soda uz mūžu vai piespiedu līdzekļa uz mūžu pārskatīšana 35

5.8.2. Valstspiederīgo un rezidentu atgriešana 35

5.9. Nodošanas atlikšana vai pagaidu nodošana 35

5.9.1. Nopietni humāni iemesli 35

5.9.2. Notiekošs kriminālprocess vai brīvības atņemšanas soda izpilde 36

5.9.3. Pagaidu nodošana tā vietā, lai to atliktu 36

5.9.4. EAO izpildes atlikšana tāpēc, ka ir konstatēts, ka attiecībā uz pieprasīto personu pastāv faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks 36

5.10. Vairāki EAO par vienu un to pašu personu 36

5.10.1. Lēmuma pieņemšana par to, kuru EAO izpildīt 36

5.10.2. “Paralēls process” 37

6. Laikposma, kas pavadīts apcietinājumā izpildes dalībvalstī, ieskaitīšana 37

7. Vēlāka nodošana 38

7.1. Citai dalībvalstij 38

7.2. Trešai valstij 39

8. Pienākumi attiecībā uz trešām valstīm 39

8.1. Vienlaicīgi EAO un izdošanas lūgumi par vienu un to pašu personu 39

8.1.1. Trešo valstu lūgumi 39

8.1.2. Starptautiskās Krimināltiesas (SKT) lūgumi 40

8.2. Iepriekšēja izdošana no trešās valsts un specialitātes princips 40

9. Tranzīts 40

9.1. Tranzīts caur citu dalībvalsti 40

9.2. Tranzīta dalībvalsts valstspiederīgie un rezidenti 41

9.3. Izdošana dalībvalstij no trešās valsts 41

10. Neizpildīti EAO 41

10.1. Nodrošināt, lai persona netiktu atkārtoti apcietināta tajā pašā dalībvalstī 41

10.2. Paziņošana izsniegšanas dalībvalstij 41

10.3. Izsniegšanas tiesu iestāžu apsvērumi par to, vai saglabāt EAO 41

10.4. Tādu EAO izvērtēšana, kuri ilgstoši atrodas SIS 41

11. Pieprasītās personas procesuālās tiesības 42

11.1. Tiesības uz mutisko un rakstisko tulkojumu 42

11.2. Tiesības uz informāciju 42

11.3. Tiesības uz advokāta palīdzību 43

11.4. Tiesības uz to, ka par brīvības atņemšanu informē trešo personu 43

11.5. Tiesības sazināties ar trešām personām 43

11.6. Tiesības sazināties ar konsulārajām iestādēm 43

11.7. Bērnu īpašās tiesības 44

11.8. Tiesības uz juridisko palīdzību 44

I PIELIKUMS. Pamatlēmums par EAO, neoficiāla konsolidētā versija 45

II PIELIKUMS. EAO VEIDLAPA, kas iekļauta Pamatlēmuma par EAO Pielikumā 60

III PIELIKUMS. PAMATNORĀDES PAR TO, KĀ AIZPILDĪT EAO VEIDLAPU 65

IV PIELIKUMS. DALĪBVALSTĪM PIEŅEMAMAS VALODAS, SAŅEMOT EAO 74

V PIELIKUMS. TO TIESAS SPRIEDUMU SARAKSTS, KAS SAISTĪTI AR PAMATLĒMUMU PAR EAO 76

VI PIELIKUMS. TIESAS SPRIEDUMI, KAS SAISTĪTI AR NE BIS IN IDEM PRINCIPU 77

VII PIELIKUMS. STANDARTA VEIDLAPA PAR EAO LĒMUMU 80

VIII PIELIKUMS. TO DALĪBVALSTU SARAKSTS, KURU TIESĪBU SISTĒMA VAR ATĻAUT NODOŠANU PAR NODARĪJUMIEM, PAR KURIEM PIEMĒRO SODU, KAS IR MAZĀKS PAR PAMATLĒMUMA PAR EAO 2. PANTA 1. PUNKTĀ NOTEIKTO ROBEŽLIELUMU, JA TIE IR NODARĪJUMI, KAS SAISTĪTI AR EAO MINĒTO(-AJIEM) GALVENO(-AJIEM) NODARĪJUMU(-IEM) 82

IX PIELIKUMS. INDIKATĪVS PARAUGS PAZIŅOJUMAM PAR TIESĪBĀM PERSONĀM, KAS TIEK APCIETINĀTAS, PAMATOJOTIES UZ EAO 83

Saīsinājumu saraksts

CISA Konvencija, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu Padome Eiropas Padome EAO Eiropas apcietināšanas orderis EIR Eiropas izmeklēšanas rīkojums ETST Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkls ESO Eiropas uzraudzības rīkojums Pamatlēmums par EAO Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm SIRENE Papildinformācijas pieprasījums par valsts ziņojumiem SIS Šengenas informācijas sistēma LESD Līgums par Eiropas Savienības darbību

Atruna Šī rokasgrāmata nav ne juridiski saistoša, ne izsmeļoša. Tā neskar spēkā esošos Savienības tiesību aktus un to turpmāko attīstību. Tā neskar arī Savienības tiesību aktu autoritatīvu interpretāciju, ko varētu sniegt Eiropas Savienības Tiesa.

EIROPAS APCIETINĀŠANAS ORDERA IZSNIEGŠANA

Galvenie posmi

(TI = tiesu iestāde)

EIROPAS APCIETINĀŠANAS ORDERA IZPILDE

Galvenie posmi

(TI = tiesu iestāde)

PRIEKŠVĀRDS

Šī rokasgrāmata ir Eiropas rokasgrāmatas (ko Padome izdeva 2008. gadā (1) un pārstrādāja 2010. gadā (2)) par to, kā izsniegt Eiropas apcietināšanas orderi, pārstrādāta versija. Beidzoties Lisabonas līgumā noteiktajam piecu gadu pārejas laikposmam attiecībā uz tā dēvētajiem bijušā trešā pīlāra juridiskajiem instrumentiem (3), tostarp Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmumu 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (4) (“Pamatlēmums par EAO”), Komisija pārņēma pienākumu atjaunināt un pārstrādāt rokasgrāmatu.

Šajā rokasgrāmatā ņemta vērā Eiropas apcietināšanas ordera piemērošanas pieredze Savienībā, kas gūta pēdējos 13 gados. Pārstrādāšanas mērķis ir atjaunināt rokasgrāmatu un padarīt to vispusīgāku un lietotājiem draudzīgāku. Lai sagatavotu rokasgrāmatas jaunāko redakciju, Komisija apspriedās ar dažādām ieinteresētajām personām un ekspertiem, tostarp Eurojust, Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkla Sekretariātu un dalībvalstu valdību ekspertiem un tiesu iestādēm.

Rokasgrāmata ir pieejama internetā tīmekļa vietnē https://e-justice.europa.eu visās Savienības oficiālajās valodās.

IEVADS

1. PĀRSKATS PAR EIROPAS APCIETINĀŠANAS ORDERI (EAO)

1.1. EAO priekšvēsture

Pamatlēmumu par EAO Padome pieņēma 2002. gada 13. jūnijā, un dalībvalstīm bija jāveic vajadzīgie pasākumi, lai līdz 2003. gada 31. decembrim nodrošinātu atbilstību tā noteikumiem. No 2004. gada 1. janvāra jaunais nodošanas režīms ar dažiem izņēmumiem aizstāja izdošanas režīmu. Attiecībā uz personu nodošanu starp dalībvalstīm ir aizstāti atbilstošie noteikumi šādās konvencijās:

a) Eiropas 1957. gada 13. decembra Konvencijā par izdošanu (EPLS Nr. 024), tās 1975. gada 15. oktobra papildu protokolā (EPLS Nr. 086), tās 1978. gada 17. marta otrajā papildu protokolā (EPLS Nr. 098) un 1977. gada 27. janvāra Eiropas Konvencijā par terorisma apkarošanu, ciktāl tā attiecas uz izdošanu (EPLS Nr. 090);

b) 1989. gada 26. maija Nolīgumā starp 12 Eiropas Kopienu dalībvalstīm par izdošanas pieprasījumu nodošanas metožu vienkāršošanu un modernizāciju;

c) 1995. gada 10. marta Konvencijā par vienkāršotu izdošanas procedūru starp Eiropas Savienības dalībvalstīm (5);

d) 1996. gada 27. septembra Konvencijā par izdošanu starp Eiropas Savienības dalībvalstīm (6);

e) III sadaļas 4. nodaļa 1990. gada 19. jūnija Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu par kontroles pakāpenisku atcelšanu pie kopīgām robežām (7).

1.2. EAO definīcija un galvenie aspekti

EAO ir tiesas nolēmums, kas jāizpilda Savienībā; to izsniedz kādā dalībvalstī un izpilda citā, pamatojoties uz savstarpējas atzīšanas principu.

Kā Tiesa norādīja spriedumos lietā C-452/16 PPU Poltorak (8) un lietā C-477/16 PPU Kovalkovas (9), no Pamatlēmuma par EAO 1. panta 1. punkta izriet, ka EAO ir “tiesas nolēmums”, un tam ir nepieciešams, lai to būtu izsniegusi “tiesu iestāde” tā 6. panta 1. punkta nozīmē. Tiesa nosprieda, ka Pamatlēmuma par EAO 6. panta 1. punktā paredzētais jēdziens “tiesu iestāde” nav ierobežots ar to, ka ar to tiktu apzīmēti vienīgi dalībvalsts tiesneši vai tiesas, bet gan ļauj – plašākā nozīmē – ietvert iestādes, kas attiecīgajā tiesību sistēmā piedalās tiesas spriešanas sistēmā. Tiesa tomēr konstatēja, ka šajā tiesību normā minētais jēdziens “tiesu iestāde” nevar tikt interpretēts tādējādi, ka tas varētu ietvert arī dalībvalsts policijas dienestus vai dalībvalsts izpildu struktūru, piemēram, ministriju, un ka minēto iestāžu izsniegti orderi nevar tikt uzskatīti par “tiesas nolēmumiem”.

Ieviešot EAO, parastā izdošanas sistēma ir aizstāta ar vienkāršāku un operatīvāku mehānismu, ar ko pieprasītās personas nodod, lai veiktu kriminālvajāšanu, izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli. Orderi var izsniegt ar mērķi:

a) veikt kriminālvajāšanu saistībā ar darbībām, par kurām attiecīgās valsts tiesībās paredzēts brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzekli, kura maksimālais ilgums ir vismaz 12 mēneši (izmeklēšanas, lietas izskatīšanas un iztiesāšanas stadijā līdz galīgam spriedumam);

b) izpildīt sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, kuru ilgums ir vismaz četri mēneši.

a) un b) punkti nav kumulatīvi.

Lai padarītu lūgumus vienkāršākus un vieglāk izpildāmus, tos tagad izsniedz vienotā formā, aizpildot EAO veidlapu. Tomēr vienmēr ir svarīgi, lai pirms EAO un atsevišķi no tā būtu taisīts izpildāms valsts spriedums vai izsniegts apcietināšanas orderis vai tamlīdzīgs tiesas nolēmums (sk. 2.1.3. iedaļu).

Centrālās iestādes, kam kādreiz bija svarīga nozīme izdošanas procesā, saskaņā ar EAO procedūrām lēmumu pieņemšanas procesā tagad nav iesaistītas. Tomēr Pamatlēmuma par EAO 7. pantā noteikts, ka dalībvalstis var izraudzīties centrālās iestādes, kas sniedz palīdzību un atbalstu tiesu iestādēm, īpaši EAO saņemšanā un pārsūtīšanā.

Dalībvalstīs, kurās darbojas Šengenas informācijas sistēma (SIS) (šīs rokasgrāmatas izdošanas brīdī – visās dalībvalstīs, izņemot Īriju un Kipru), valstu SIRENE birojiem ir svarīga loma EAO procesā gadījumos, kad SIS ir izveidots attiecīgs brīdinājums. Dalībvalstu sadarbības noteikumi un procedūras saistībā ar brīdinājumiem par apcietināšanu, pamatojoties uz EAO, ir paredzēti Padomes 2007. gada 12. jūnija Lēmuma 2007/533/TI par otrās paaudzes Šengenas Informācijas sistēmas (SIS II) izveidi, darbību un izmantošanu (“SIS II lēmums”) (10) 24. līdz 31. pantā un SIRENE rokasgrāmatas 3. punktā (11).

Pamatlēmums par EAO pauž ideju par integrāciju vienotā tiesiskuma telpā. Tas ir pirmais juridiskais instruments, kas saistīts ar dalībvalstu sadarbību krimināllietās, pamatojoties uz savstarpējas atzīšanas principu. Izsniegšanas dalībvalsts lēmums ir jāatzīst bez jebkādām papildu formalitātēm un vienīgi saskaņā ar tiesiskiem kritērijiem.

Ar dažiem izņēmumiem valstspiederīgo nodošana ir kļuvusi par principu un vispārpieņemtu noteikumu. Šie izņēmumi attiecas uz brīvības atņemšanas sodu izpildi piederības valstī un ir vienādi piemērojami tās iedzīvotājiem. Praksē ir pierādījies, ka aptuveni viena piektdaļa nodošanas gadījumu Savienībā ir saistīta ar savu valstspiederīgo nodošanu.

Izpildes atteikuma iemesliem ir paredzēti ierobežojumi, un tie ir izsmeļoši uzskaitīti Pamatlēmuma par EAO 3., 4. un 4.a pantā. Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punktā ir uzskaitītas 32 nodarījumu kategorijas, kā tās ir definējusi izsniegšanas dalībvalsts, attiecībā uz kurām abpusējas sodāmības pārbaudi neuzskata par iemeslu sodu neizpildīt un personu nenodot, ja izsniegšanas valstī šos nodarījumus soda ar brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, kuru ilgums ir vismaz trīs gadi.

Ja izsniegšanas dalībvalsts kompetentā iestāde neuzskata, ka uz attiecīgo nodarījumu attiecas Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punkts, joprojām var piemērot abpusējo sodāmību. Spriedumā lietā Grundza (12) Tiesa nosprieda, ka, izvērtējot abpusējo sodāmību, izpildes dalībvalsts kompetentajai iestādei ir jāpārbauda, vai nodarījuma pamatā esošā rīcība, pati par sevi, ja tā tiktu veikta izpildes dalībvalstī, būtu krimināli sodāma šajā teritorijā (sk. 5.2. iedaļu).

No 2011. gada 28. marta Pamatlēmums par EAO ir grozīts ar Padomes Pamatlēmumu 2009/299/TI (13), svītrojot 5. panta 1. punktu un iekļaujot jaunu 4.a pantu par aizmuguriskiem nolēmumiem (lietas izskatīšana in absentia).

1.3. EAO veidlapa

EAO ir tiesas nolēmums, ko pasludina, izmantojot Pamatlēmuma par EAO pielikumā sniegto veidlapu. Veidlapa ir pieejama visās oficiālajās Savienības valodās. Jāizmanto vienīgi šī veidlapa, un to nedrīkst mainīt. Padomes mērķis ir izveidot darba instrumentu, ko izsniegšanas tiesu iestādes varētu viegli aizpildīt un izpildes tiesu iestādes varētu viegli atpazīt.

Veidlapas izmantošana ļaus izvairīties no laikietilpīgiem un dārgiem tulkojumiem un darīt pieejamāku tajā ietverto informāciju. Tā kā veidlapa principā ir vienīgais pamats apcietināšanai un pieprasītās personas vēlākai nodošanai, tā būtu jāaizpilda ļoti uzmanīgi, lai izvairītos no nevajadzīgiem lūgumiem pēc papildu informācijas.

Veidlapu var tieši aizpildīt tiešsaistē, izmantojot Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkla (ETST) kompendija e-rīku, kas pieejams ETST tīmekļa vietnē, vai arī word formāta veidlapā, ko var lejupielādēt no ETST tīmekļa vietnes Tiesu bibliotēkas iedaļas (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

E-rīku ir tikpat viegli lietot kā aizpildīt veidlapu word formātā, bet tam ir vairāki mūsdienīgi, noderīgi un lietotājam draudzīgi elementi, piemēram:

a) iespēja tieši importēt informāciju par kompetento izpildes tiesu iestādi, izmantojot ETST Tiesu atlanta rīku;

b) saņemt veidlapu(-as) izpildes dalībvalstij pieņemamā(-ās) valodā(-ās);

c) saglabāt un nosūtīt to pa e-pastu.

I DAĻA. EAO IZSNIEGŠANA

2. PRASĪBAS ATTIECĪBĀ UZ EAO IZSNIEGŠANU

2.1. EAO piemērošanas joma

Tiesu iestāde var izsniegt EAO diviem mērķiem (Pamatlēmuma par EAO 1. panta 1. punkts):

a) lai veiktu kriminālvajāšanu; vai

b) izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli.

a) punkts attiecas uz kriminālprocesiem, kuros var veikt pieprasītās personas kriminālvajāšanu. b) punkts attiecas uz izpildāmiem tiesas spriedumiem par noziedzīgiem nodarījumiem, ar kuriem piemēro brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli. EAO nav iespējams izsniegt par visiem noziegumiem, bet, kā sīkāk paskaidrots turpmāk, tikai par pietiekami smagiem.

Saskaņā ar dažu dalībvalstu tiesību sistēmām, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, EAO var izsniegt pat tad, ja nolēmums nav galīgs un to var pārskatīt tiesā. Atbilstoši citu dalībvalstu tiesību sistēmām šāda veida EAO var izsniegt vienīgi tad, ja nolēmums par brīvības atņemšanas sodu vai drošības līdzekli ir galīgs. EAO izpildes nolūkā izpildes tiesu iestādei ir ieteicams atzīt izsniegšanas tiesu iestādes noteikto kvalifikāciju, pat ja šajā ziņā tā neatbilst pašas iestādes tiesību sistēmai.

Šajā sakarā būtu jāņem vērā, ka izsniegšanas tiesu iestādēm ieteicams apsvērt, vai konkrētajā gadījumā EAO izsniegšana būtu samērīga (sk. 2.4. iedaļu) un vai pienācīga rezultāta sasniegšanai nevarētu izmantot mazāk stingru Savienības piespiedu līdzekli (sk. 2.5. iedaļu).

2.1.1. Kriminālvajāšana

EAO var izsniegt, lai veiktu kriminālvajāšanu par darbībām, par kurām izsniegšanas dalībvalsts tiesībās paredzēts brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzeklis, kura maksimālais ilgums ir vismaz 12 mēneši (Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punkts).

Tas attiecas uz maksimālo iespējamo sodu par nodarījumu, kas paredzēts izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktos. Šajā sakarā maksimālais sods, kas paredzēts izpildes dalībvalsts tiesību aktos, nav būtisks.

Tiesas rīkojums lietā C-463/15 PPU Openbaar Ministerie pret A. (14)

“Padomes Pamatlēmuma 2002/584/TI […] 2. panta 4. punkts un 4. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka ar tiem nav saderīgi, ka uz nodošanu, pamatojoties uz Eiropas apcietināšanas orderi, izpildes dalībvalstī attiecas ne tikai nosacījums, ka nodarījums, par kuru šis apcietināšanas orderis ticis izsniegts, ir noziedzīgs nodarījums saskaņā ar šīs dalībvalsts tiesībām, bet arī nosacījums, ka saskaņā ar šīs pašas dalībvalsts tiesībām par to ir paredzēts brīvības atņemšanas sods, kura maksimālais ilgums ir vismaz divpadsmit mēneši.”

“Kriminālvajāšana” ietver arī kriminālprocesa pirmstiesas stadiju. Tomēr EAO mērķis nav pārvietot personas, vienīgi lai tās nopratinātu kā aizdomās turētos. Šai nolūkā tā vietā varētu apsvērt citus līdzekļus, piemēram, Eiropas izmeklēšanas rīkojumu (EIR). Rokasgrāmatas 2.5. iedaļā īsi aprakstīti citi tiesu iestāžu sadarbības pasākumi.

2.1.2. Soda izpildīšana vai drošības līdzekļa piemērošana

EAO var izsniegt, lai izpildītu sodu vai piemērotu drošības līdzekli, kura ilgums ir vismaz četri mēneši (Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punkts). Tomēr situācijās, kad izciešamais soda laiks atlicis pavisam īss, kompetentajām izsniegšanas tiesu iestādēm ieteicams apsvērt, vai EAO izsniegšana būtu samērīgs pasākums (sk. 2.4. un 2.5. iedaļu).

Nosakot četru mēnešu minimālo laikposmu, vietējie noteikumi par pirmstermiņa vai nosacītu atbrīvošanu, probāciju vai citi līdzīgi noteikumi, kuru rezultātā tiek saīsināts faktiskais brīvības atņemšanas ilgums un kuri var būt piemērojami pēc nodošanas izsniegšanas dalībvalstij, nav būtiski.

Saikne starp soda faktisko un iespējamo ilgumu nepastāv. Tas nozīmē, ka gadījumos, kad personai jau ir piespriests kopējais brīvības atņemšanas sods par vairākiem nodarījumiem un minētais sods ir četri mēneši vai ilgāks, EAO var izsniegt neatkarīgi no soda par katru atsevišķu nodarījumu maksimālā ilguma.

Ja ir zināms, ka persona uzturas citā dalībvalstī, tā vietā, lai izsniegtu EAO, izsniegšanas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ieteicams apsvērt iespēju pārsūtīt izpildāmo spriedumu dalībvalstij, kurā persona uzturas, ņemot vērā šīs personas sociālās saites un labākas rehabilitācijas iespējas minētajā dalībvalstī, un citas prasības atbilstoši Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmumam 2008/909/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (15) (sk. 2.5.2. iedaļu).

2.1.3. Prasības attiecībā uz izpildāmu tiesas nolēmumu

Izsniegšanas tiesu iestādēm vienmēr jānodrošina, ka pirms EAO izsniegšanas pastāv izpildāms valsts tiesas nolēmums. Šā nolēmuma būtība ir atkarīga no EAO mērķa. Ja EAO izsniedz kriminālvajāšanas nolūkā, pirms EAO izsniegšanas jāpastāv izsniegšanas dalībvalsts kompetento tiesu iestāžu izsniegtam apcietināšanas orderim vai jebkuram citam izpildāmam tiesas nolēmumam ar tādu pašu spēku (Pamatlēmuma par EAO 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts). Tiesa spriedumā lietā C-241/15 Bob-Dogi (16) apstiprināja, ka valsts apcietināšanas orderis vai cits tiesas nolēmums ir atšķirīgs no EAO. Ja EAO izsniedz, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai arī lai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, šajā sakarā jāpastāv izpildāmam valsts spriedumam.

Kā minētajā lietā norādīja Tiesa, EAO apcietināšanas ordera sistēma ietver divu līmeņu aizsardzību attiecībā uz pieprasītās personas procesuālajām un pamattiesībām, jo pirmajā līmenī – valsts tiesas nolēmuma, tāda kā valsts apcietināšanas orderis, pieņemšanas brīdī – paredzētajai aizsardzībai tiek pievienota aizsardzība, kas jānodrošina otrajā līmenī – izsniedzot Eiropas apcietināšanas orderi. Šī divu līmeņu tiesiskā aizsardzība principā iztrūkst tādā situācijā, kad pirms EAO izsniegšanas valsts tiesa nav pieņēmusi nekādu valsts tiesas nolēmumu, uz kuru būtu balstīts EAO.

Tiesas spriedums lietā C-241/15 Bob-Dogi

“Pamatlēmuma 2002/584 […] 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja Eiropas apcietināšanas orderī, kurš ir balstīts uz “lēmuma par apcietinājuma piemērošanu” pastāvēšanu šīs tiesību normas izpratnē, nav norādes par valsts apcietināšanas ordera pastāvēšanu, izpildes tiesu iestādei tas nav jāizpilda, ja, ņemot vērā atbilstoši Pamatlēmuma 2002/584, redakcijā ar grozījumiem, 15. panta 2. punktam sniegto informāciju, kā arī jebkuru citu tās rīcībā esošo informāciju, šī tiesu iestāde atzīst, ka Eiropas apcietināšanas orderis nav spēkā, jo tas ir ticis izsniegts, nepastāvot faktiski izsniegtam no Eiropas apcietināšanas ordera atšķirīgam valsts apcietināšanas orderim.”

Terminu “tiesas nolēmums” (kas ir atšķirīgs no EAO) Tiesa precizēja spriedumā lietā C-453/16 PPU Özçelik (17), secinot, ka prokurora veikta tāda valsts apcietināšanas ordera apstiprināšana, kuru pirms tam izsniegusi policija un uz kuru ir balstīts EAO, ir “tiesas nolēmums” šīs tiesību normas izpratnē.

Tiesas spriedums lietā C-453/16 PPU Özçelik

“Padomes […] Pamatlēmuma 2002/584/TI […] 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka prokurora veikta tāda valsts apcietināšanas ordera apstiprināšana […], kuru pirms tam kriminālvajāšanas veikšanai ir izsniedzis policijas dienests, ir “tiesas nolēmums” šīs tiesību normas izpratnē.”

Izsniedzot EAO, minētā valsts tiesas nolēmuma vai apcietināšanas ordera pastāvēšana jānorāda EAO veidlapā (Pamatlēmuma par EAO 8. panta 1. punkta c) apakšpunkts un sk. šīs rokasgrāmatas 3.2. iedaļu). Nolēmums vai orderis EAO nav jāpievieno.

2.2. To 32 nodarījumu saraksts, kuri ir pamats nodošanai, nepārbaudot darbības abpusējo sodāmību

Pirms izsniegt EAO, kompetentajai tiesu iestādei būtu jākonstatē, vai viens vai vairāki nodarījumi neietilpst kādā no 32 kategorijām, attiecībā uz kurām nav piemērojama abpusējās sodāmības pārbaude. Šo nodarījumu saraksts ir Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punktā un arī EAO veidlapā, kur atzīmējami sarakstā iekļautie nodarījumi.

Noteicošie ir izsniegšanas dalībvalsts tiesību akti. Tas tika apstiprināts spriedumā lietā C-303/05 Advocaten voor de Wereld (18), ar ko Tiesa noteica, ka Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punkts ir saderīgs ar noziedzīgu nodarījumu un sodu tiesiskuma principu, kā arī nepārkāpj vienlīdzības un diskriminācijas aizlieguma principu.

Izpildes tiesu iestāde var veikt abpusējas sodāmības pārbaudi vienīgi attiecībā uz nodarījumiem, kas nav minēti 32 nodarījumu sarakstā (sk. 5.2. iedaļu).

2.3. Saistīti nodarījumi

Eiropas 1957. gada Konvencijā par izdošanu ietverts noteikums par saistītiem noziedzīgiem nodarījumiem:

“2. pants. Nodarījumi, kuru dēļ var piemērot izdošanu 1. Izdošanu veic attiecībā uz nodarījumiem, kas atbilstoši pieprasītājas puses un lūguma saņēmējas puses tiesību aktiem ir sodāmi ar brīvības atņemšanu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli uz laiku, kas nav mazāks par vienu gadu, vai ar smagāku sodu. Ja notiesāšana un cietumsoda piespriešana ir veikta vai arī ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzeklis piemērots pieprasītājas puses teritorijā, piespriestajam sodam jābūt ne mazākam par četriem mēnešiem. 2. Ja lūgumā par izdošanu ietverti vairāki atsevišķi nodarījumi un katrs no tiem atbilstoši pieprasītājas puses un lūguma saņēmējas puses tiesību aktiem ir sodāms ar brīvības atņemšanu vai ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, bet daži no šiem nodarījumiem neatbilst nosacījumam par iespējamo sodu, lūguma saņēmējai pusei tomēr ir tiesības izdot arī par šādiem nodarījumiem.”

Pamatlēmumā par EAO tamlīdzīgs noteikums nav paredzēts. Pamatlēmums nereglamentē nodošanu par nodarījumiem, par ko piemēro sodu, kas ir mazāks par 2. panta 1. punktā minēto robežlielumu, ja tie ir nodarījumi, kas saistīti ar galvenajiem nodarījumiem, kuri atbilst minētajam robežlielumam. Praksē dažas dalībvalstis ir nolēmušas pieļaut minēto nodošanu, bet citas nē.

VIII pielikumā ietverts to dalībvalstu saraksts, kuru tiesību sistēmās ir paredzēta iespēja nodot par saistītiem nodarījumiem.

Lai saņemtu izpildes dalībvalsts piekrišanu veikt kriminālvajāšanu par šiem saistītajiem nodarījumiem, izsniegšanas tiesu iestāde minētos saistītos nodarījumus var iekļaut EAO veidlapā. Tomēr vienmēr EAO ir jāizsniedz vismaz par vienu nodarījumu, kas atbilst Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punktā noteiktajam robežlielumam.

Ja izpildes dalībvalsts neveic nodošanu par saistītiem nodarījumiem, specialitātes princips (Pamatlēmuma par EAO 27. pants) var liegt izsniegšanas dalībvalstij veikt kriminālvajāšanu par šiem nodarījumiem (sk. šīs rokasgrāmatas 2.6. iedaļu).

2.4. Proporcionalitāte

EAO vienmēr ir jābūt samērīgam ar tā mērķi. Pat ja uz lietas apstākļiem attiecas Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punkts, izsniegšanas tiesu iestādēm ieteicams apsvērt, vai konkrētajā gadījumā EAO izsniegšana ir pamatota.

Ņemot vērā to, cik nopietni EAO izpilde ietekmē pieprasītās personas brīvību un ierobežo tās brīvu pārvietošanos, izsniegšanas tiesu iestādēm būtu jāapsver iespēja izvērtēt vairākus faktorus, lai izlemtu vai EAO izsniegšana ir attaisnojama.

Jo īpaši varētu ņemt vērā šādus faktorus:

a) nodarījuma smagums (piemēram, tā izraisītais kaitējums vai draudi);

b) iespējamais piespriestais sods, ja persona tiktu atzīta par vainīgu inkriminētajā nodarījumā (piemēram, vai tas būs brīvības atņemšanas sods);

c) iespējamība, ka pēc nodošanas persona izsniegšanas dalībvalstī tiks apcietināta;

d) nodarījumā cietušo intereses.

Turklāt tā vietā, lai izsniegtu EAO, izsniegšanas tiesu iestādēm būtu jāapsver iespēja izmantot citus tiesu iestāžu sadarbības pasākumus. Citi Savienības juridiskie instrumenti tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās paredz citus pasākumus, kas daudzās situācijās ir iedarbīgi, bet ne tik stingri (sk. 2.5. iedaļu).

Kopumā proporcionalitātes pārbaude pirms EAO izsniegšanas var vairot dalībvalstu kompetento iestāžu savstarpējo uzticēšanos. Tādējādi tā būtiski sekmē EAO efektīvu darbību visā Savienībā.

2.5. Citi Savienības juridisko instrumentu, kas saistīti ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, ietvaros pieejamie pasākumi

Pirms pieņemt lēmumu par EAO izsniegšanu, izsniegšanas tiesu iestādēm ieteicams rūpīgi apsvērt citus iespējamos pasākumus.

EAO papildina vairāki Savienības juridisko instrumentu, kas saistīti ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, ietvaros pieejamie pasākumi, kuru pamatā ir savstarpējas atzīšanas princips. Dažās situācijās šie pasākumi var būt piemērotāki nekā EAO. Šādi pasākumi jo īpaši ietver:

a) Eiropas izmeklēšanas rīkojumu;

b) ieslodzīto personu pārvietošanu;

c) probācijas lēmumu un alternatīvu sankciju nodošanu;

d) Eiropas uzraudzības rīkojumu;

e) finanšu sankciju izpildi.

Šo pasākumu darbības joma īsi izskaidrota 2.5.1. līdz 2.5.5. iedaļā. Turklāt kompetentās iestādes var ņemt vērā iespējas, ko sniedz citi starptautiski instrumenti, tādi kā Eiropas Padomes 1972. gada 15. maija Konvencija par tiesvedības nodošanu krimināllietās (EPLS Nr. 073), kas īsumā izskaidrota 2.5.6. iedaļā.

Plašāku informāciju par to, kā praktiski izmantot Savienības juridiskos instrumentus, kas paredzēti tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās, var atrast ETST tīmekļa vietnē www.ejn-crimjust.europa.eu.

ETST Tiesu bibliotēkas iedaļā ir visaptveroša un praktiska informācija par katru juridisko instrumentu, tostarp Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicētie teksti, tiesību akti, ar kuriem izdarīti grozījumi, īstenošanas statuss, veidlapas word formātā, paziņojumi, pārskati, ziņojumi, rokasgrāmatas un cita praktiska informācija. ETST tīmekļa vietnes mājaslapā ir izvietoti atsevišķi piekļuves punkti (īsinājumizvēlnes), kas nodrošina vieglu piekļuvi Savienības juridiskajiem instrumentiem, kuri paredzēti tiesu iestāžu sadarbībai, un informācijai par to īstenošanu dalībvalstīs.

Kriminālprocesa pirmstiesas stadijā jo īpaši varētu apsvērt šādus pasākumus:

a) Eiropas izmeklēšanas rīkojuma (EIR) izsniegšana, lai ar video saites palīdzību uzklausītu aizdomās turēto personu citā dalībvalstī;

b) Eiropas izmeklēšanas rīkojuma (EIR) izsniegšana, lai minētās dalībvalsts kompetentās iestādes uzklausītu aizdomās turēto personu;

c) Eiropas uzraudzības rīkojuma izsniegšana, lai attiecībā pret aizdomās turēto personu pirmstiesas stadijā īstenotu ar brīvības atņemšanu nesaistītu uzraudzības pasākumu, ko paredzēts īstenot dalībvalstī, kurā šī persona uzturas;

d) brīdinājuma izdošana SIS, lai noteiktu aizdomās turētas personas uzturēšanās vietu vai pastāvīgo dzīvesvietu (SIS II lēmuma 34. pants). Šādi brīdinājumi atšķiras no brīdinājumiem par apcietināšanu, kas aprakstīti šīs rokasgrāmatas 3.3.1. iedaļā. Tiklīdz uzturēšanās vieta vai pastāvīgā dzīvesvieta darīta zināma izsniegšanas tiesu iestādei, šai iestādei jāveic vajadzīgie turpmākie pasākumi (piemēram, pieprasīt aizdomās turētajai personai pieteikties attiecīgajā iestādē, kas atbild par tiesvedību krimināllietā) un saskaņā ar SIRENE rokasgrāmatas 6.5. punktu jādzēš brīdinājums SIS;

e) pieprasīt, lai aizdomās turētā persona, kas atrodas izpildes dalībvalstī, pieteikties attiecīgajā iestādē, kas atbild par tiesvedību krimināllietā, kas notiek izsniegšanas dalībvalstī;

f) aicinājums personai brīvprātīgi piedalīties kriminālprocesā.

Kriminālprocesa pēctiesas stadijā, tiklīdz pasludināts spriedums, jo īpaši varētu apsvērt šādus pasākumus:

a) ar brīvības atņemšanu saistīta sprieduma nodošana izpildei dalībvalstij, kurā uzturas notiesātā persona;

b) alternatīva sprieduma (piemēram, sabiedrisks darbs) vai probācijas rīkojuma nodošana izpildei dalībvalstij, kurā uzturas notiesātā persona.

2.5.1. Eiropas izmeklēšanas rīkojums (EIR)

Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 3. aprīļa Direktīva 2014/41/ES par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās (19)

EIR var izmantot, lai iegūtu pierādījumus no citas dalībvalsts. EIR aptver jebkādus izmeklēšanas pasākumus, izņemot kopīgu izmeklēšanas komandu veidošanu. Tā mērķis ir, pamatojoties uz savstarpēju atzīšanu, lūgt citu dalībvalsti veikt izmeklēšanas pasākumus. EIR attiecībā uz izmeklēšanas pasākumiem, kas nepastāv vai nav pieejami izpildes dalībvalstī, tomēr var izpildīt, izmantojot alternatīvu izmeklēšanas pasākumu.

Ar EIR aizstāj 2000. gada Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās (20) un tiesību normu iepriekšējo dažādību šajā jomā. Līdzšinējie pasākumi iekļauti vienā jaunā tiesību aktā ar mērķi padarīt ātrāku un efektīvāku tiesu iestāžu sadarbību izmeklēšanas jomā. EIR var izmantot kriminālprocesos, kā arī, validējot tiesu iestādēs, procesos, ko ierosinājušas administratīvās iestādes, ja tiem piemīt krimināli aspekti. Dalībvalstīm 30 dienu laikā jāizlemj par EIR atzīšanu vai izpildi saņemšana un 90 dienās pēc minētā lēmuma pieņemšanas jāveic izmeklēšanas pasākums.

Dažās situācijās EIR var izdot, lai ar video saites palīdzību nopratinātu aizdomās turēto personu nolūkā noteikt, vai izsniegt EAO šīs personas kriminālvajāšanai.

1. piemērs. Pjērs no dalībvalsts A pārcēlās uz dzīvi dalībvalstī B. Ir pierādījumi, kas liecina, ka viņš bijis smaga noziedzīga nodarījuma līdzdalībnieks dalībvalstī A. Tomēr dalībvalsts A iestādēm viņš ir jānopratina, pirms tās var lemt par kriminālvajāšanu. Dalībvalsts A tiesu iestāde var izdot EIR, lai ar video saites palīdzību nopratinātu Pjēru dalībvalstī B.

2. piemērs. Ņemot vērā 1. piemērā minētos faktus, alternatīvi dalībvalsts A tiesu iestāde varētu izdot EIR, lūdzot dalībvalsts B kompetentās iestādes nopratināt Pjēru un sagatavot nopratināšanas rakstisku stenogrammu.

2.5.2. Ieslodzīto personu nodošana

Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmums 2008/909/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā

Pamatlēmumā 2008/909/TI paredzēta sistēma notiesātu personu nodošanai viņu valstspiederības, pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstij vai citai dalībvalstij, ar kuru tām ir ciešas saites. Pamatlēmumu 2008/909/TI piemēro arī tad, ja notiesātā persona jau atrodas minētajā dalībvalstī. Notiesātās personas piekrišana nodošanai vairs nav priekšnoteikums, ko piemēro visos gadījumos. Attiecībā uz dalībvalstīm ar šo pamatlēmumu aizstāja Eiropas Padomes 1983. gada 21. marta Konvenciju par notiesātu personu nodošanu (EPLS Nr. 112) un tās 1997. gada 18. decembra papildprotokolu (EPLS Nr. 167).

Dažās situācijās Pamatlēmumu 2008/909/TI var izmantot, lai izpildītu spriedumu vietā, kur notiesātā persona uzturas un kur tai varētu būt labākas rehabilitācijas iespējas, nevis izsniegt EAO, lai nodotu personu piespriestā soda izciešanai dalībvalstij, kurā taisīts spriedums.

Pamatlēmuma 2008/909/TI 25. pantā ietverts arī īpašs noteikums par brīvības atņemšanas sodu izpildi izpildes dalībvalstī gadījumos, uz kuriem attiecas Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punkts un 5. panta 3. punkts (sk. šīs rokasgrāmatas 5.4.2. un 5.8.2. iedaļu). Ja piemēro Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punktu vai 5. panta 3. punktu, jāpiemēro arī Pamatlēmums 2008/909/TI attiecībā uz sprieduma izpildes nodošanu dalībvalstij, kurā to izpilda.

1. piemērs

Jeržijs ir dalībvalsts B valstspiederīgais un pastāvīgi tajā dzīvo. Apmeklējot dalībvalsti A, viņš izdara noziedzīgu nodarījumu. Dalībvalstī A viņam piespriež divu gadu cietumsodu.

Dalībvalsts A iestādes var nodot spriedumu izpildei dalībvalstī B bez Jeržija piekrišanas, ja tas uzlabo viņa rehabilitācijas iespējas un tiek izpildīti Pamatlēmuma 2008/909/TI citi noteikumi.

2. piemērs

Gustavs ir dalībvalsts B valstspiederīgais, bet dzīvo dalībvalstī A, kurā viņam ir pastāvīgs darbs un kur dzīvo arī viņa ģimene. Dalībvalstī B viņš ir notiesāts par nodokļu noteikumu pārkāpumu, un viņam ir piespriests brīvības atņemšanas sods. Tā vietā, lai sprieduma izpildes nolūkā izsniegtu EAO, dalībvalsts B iestādes var nodot brīvības atņemšanas soda izpildi dalībvalstij A.

2.5.3. Eiropas uzraudzības rīkojums (ESO)

Padomes 2009. gada 23. oktobra Pamatlēmums 2009/829/TI, ar ko attiecībās starp Eiropas Savienības dalībvalstīm savstarpējas atzīšanas principu piemēro lēmumiem par uzraudzības pasākumiem kā alternatīvu pirmstiesas apcietinājumam (21)

Pamatlēmums 2009/829/TI ievieš iespēju ar brīvības atņemšanu nesaistītus uzraudzības pasākumus nodot no dalībvalsts, kurā nerezidents tiek turēts aizdomās par noziedzīgu nodarījumu, tā pastāvīgās dzīvesvietas dalībvalstij. Tādējādi līdz tiesai citā dalībvalstī aizdomās turētai personai var piemērot uzraudzības pasākumu tai ierastā vidē. Eiropas uzraudzības rīkojumu (“ESO”) var izmantot attiecībā uz visiem uzraudzības pasākumiem, kas nav saistīti ar brīvības atņemšanu, piemēram, nosakot ierobežojumus ceļošanai un pienākumu regulāri pieteikties.

To, vai izdot rīkojumu par uzraudzības pasākumu lēmuma nodošanu, noteiks dalībvalsts, kura veic kriminālvajāšanu. Ietverto uzraudzības pasākumu veidi ir izklāstīti Pamatlēmumā 2009/829/TI un katras dalībvalsts turpmākās deklarācijās (uzskaitītas ETST tīmekļa vietnē). Lai nodotu uzraudzības pasākumu, ir vajadzīga tās personas piekrišanai, kurai pasākumu piemēro.

Piemērs. Soņa dzīvo un strādā dalībvalstī B. Viņa īslaicīgi uzturas dalībvalstī A, kur pret viņu veic izmeklēšanu par krāpšanu. Dalībvalsts A tiesu iestāde zina, kur Soņa dzīvo dalībvalstī B, un uzskata, ka risks, ka viņa varētu bēgt no tiesas, ir neliels. Tā vietā, lai viņu turētu pirmstiesas apcietinājumā dalībvalstī A, dalībvalsts A tiesu iestāde var izdot rīkojumu, ar ko uzliek pienākumu regulāri pieteikties policijas iestādē dalībvalstī B. Lai līdz tiesai dalībvalstī A Soņa varētu atgriezties un palikt dalībvalstī B, ar Soņas piekrišanu dalībvalsts A kompetentā iestāde var izdot ESO, ar ko uzliek pienākumu pieteikties un kuru atzīst un izpilda dalībvalstī B.

2.5.4. Probācijas lēmumu un alternatīvu sankciju nodošana

Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmums 2008/947/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvu sankciju uzraudzībai (22)

Pamatlēmums 2008/947/TI ievieš savstarpējas atzīšanas principu attiecībā uz alternatīvām brīvības atņemšanai un pasākumus, kas veicina pirmstermiņa atbrīvošanu. Tas attiecas uz pēctiesas stadiju.

Tajā noteikts, ka probācijas lēmumu vai alternatīvu sankciju var izpildīt dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā persona notiesāta, ja vien šī persona tam piekrīt.

Piemērs. Anna ir dalībvalsts A valstspiederīgā, bet pavada atvaļinājumu dalībvalstī B. Viņa dalībvalstī B tiek notiesāta par noziedzīgu nodarījumu, un brīvības atņemšanas vietā viņai tiek piespriests veikt sabiedrisku darbu. Viņa var atgriezties dalībvalstī A, un tādā gadījumā dalībvalsts A iestādēm ir jāatzīst rīkojums par sabiedrisku darbu un jāuzrauga, kā Anna to veic.

2.5.5. Finansiālas sankcijas

Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmums 2005/214/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz finansiālām sankcijām (23)

Pamatlēmums 2005/214/TI piemēro savstarpējas atzīšanas principu finansiālām sankcijām, ko nosaka tiesu vai administratīvas iestādes. Tā mērķis ir sekmēt minēto sankciju izpildi dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā sankcijas tika noteiktas. Tas ļauj tiesu vai administratīvai iestādei tieši nosūtīt finansiālu sankciju iestādei citā dalībvalstī un bez jebkādām papildu formalitātēm panākt minētās sankcijas atzīšanu un izpildi.

Pamatlēmuma 2005/214/TI darbības joma ietver visus noziedzīgos nodarījumus (1. panta a) punkta i) un ii) apakšpunkts), kā arī “tiesību normu pārkāpumus”, ar nosacījumu, ka ir iespējama pārsūdzība “tiesā, kurai ir īpaša jurisdikcija krimināllietās” (attiecībā uz pēdējo jēdzienu Tiesa jo īpaši ir devusi norādes spriedumā lietā C-60/12 Balá (24), 39. un 40. punkts).

Šo procedūru piemēro pārrobežu situācijās, kad finansiālu sankciju uzliek vienā dalībvalstī, bet tās izpilde paredzēta dalībvalstī, kurā noziedzīgā nodarījuma izdarītājs uzturas vai kurā tam ir īpašums vai ienākumi.

Dažu dalībvalstu sistēmās neizpildītu finansiālu sankciju var pārvērst par brīvības atņemšanas sodu. Šajās situācijās brīvības atņemšanas soda izpildei var izsniegt EAO. Pamatlēmumu 2005/214/TI iespēju robežās ieteicams uzskatīt par vienu no samaksas izpildes nodrošināšanas metodēm, pirms finansiālu sankciju pārvērš par brīvības atņemšanas sodu, tādējādi izvairoties no nepieciešamības izsniegt EAO.

2.5.6. Tiesvedības nodošana krimināllietās

Attiecīgos gadījumos būtu jāapsver tiesvedības krimināllietās nodošana dalībvalstij, kurā uzturas aizdomās turētā persona. Nodošanas juridiskais pamats ir 1972. gada Konvencija par tiesvedības nodošanu krimināllietās. Attiecībā uz tām dalībvalstīm, kuras konvenciju nav ratificējušas, nodošanas pamatā var būt saņēmējas dalībvalsts parastā jurisdikcija kriminālizmeklēšanas ierosināšanai. Šādā gadījumā pieprasījuma pamats parasti ir Eiropas Padomes 1959. gada 20. aprīļa Konvencijas par savstarpēju palīdzību krimināllietās 21. pants (EPLS Nr. 030).

2.6. Specialitātes princips – iespējamā kriminālvajāšana par citiem nodarījumiem

Kopumā nevar veikt nodotās personas kriminālvajāšanu, to notiesāt vai tai atņemt brīvību par nodarījumu, kas veikts pirms tās nodošanas un kas nav nodarījums, par kuru tā nodota. Tas ir specialitātes princips, kas paredzēts Pamatlēmuma par EAO 27. pantā.

Specialitātes principam piemēro vairākus izņēmumus. Ar Pamatlēmumu par EAO dalībvalstīm tiek nodrošināta iespēja paziņot, ka attiecībās ar citām dalībvalstīm, kas veikušas tādu pašu paziņojumu, tās atsakās no specialitātes principa, ja vien īpašā gadījumā izpildes tiesu iestāde neparedz citādi lēmumā par nodošanu (sk. Pamatlēmuma par EAO 27. panta 1. punktu). Saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju šādu paziņojumu ir nosūtījušas vienīgi Igaunija, Austrija un Rumānija.

Turklāt Pamatlēmuma par EAO 27. panta 3. punktā ir minētas citas situācijas, kurās nepiemēro specialitātes principu:

“a) ja persona, kurai ir bijusi iespēja atstāt tās dalībvalsts teritoriju, kurai tā nodota, nav to izdarījusi 45 dienu laikā no tās galīgās atbrīvošanas vai ir atgriezusies tās teritorijā pēc tās atstāšanas;

b) nodarījums nav sodāms ar brīvības atņemšanas sodu vai piespiedu līdzekli;

c) kriminālprocess neļauj piemērot pasākumus, kas ierobežotu personas brīvību;

d) ja personu var pakļaut sodam vai pasākumam, kas nav saistīts ar brīvības atņemšanu, īpaši naudassodam, vai kādam pasākumam, kas to aizstāj, pat ja tas varētu ierobežot personas brīvību;

e) ja persona piekritusi, ka to nodod, attiecīgos gadījumos vienlaikus atteikdamās no specialitātes principa saskaņā ar 13. pantu;

f) ja persona pēc tās nodošanas ir noteikti atteikusies no tiesībām piemērot specialitātes principu attiecībā uz konkrētiem nodarījumiem, kas izdarīti pirms personas nodošanas. Atteikšanos izdara izsniegšanas dalībvalsts kompetentajā tiesu iestādē un reģistrē protokolā saskaņā ar tās tiesībām. Atteikšanos sagatavo tādā veidā, kas liecina par to, ka persona to ir sniegusi brīvprātīgi un pilnībā apzinoties sekas. Šajā sakarā personai ir tiesības uz juridiska padomdevēja palīdzību;”.

Citos gadījumos pārējo nodarījumu kriminālvajāšanai vai sodu izpildei par tiem ir jālūdz sākotnējās izpildes dalībvalsts piekrišana (Pamatlēmuma par EAO 27. panta 3. punkta g) apakšpunkts). Piekrišana ir jāsniedz tad, ja nodarījums, attiecībā uz kuru to prasa, pats ir pakļauts nodošanai saskaņā ar Pamatlēmumu par EAO, ja vien nav piemērojams obligātās vai fakultatīvas neizpildīšanas pamats.

Attiecīgā gadījumā izpildes tiesu iestāde var sniegt piekrišanu, pakļaujot to kādam no Pamatlēmuma par EAO 5. pantā minētajiem nosacījumiem, kas attiecas uz brīvības atņemšanas sodu uz mūžu un uz valstspiederīgo un rezidentu atgriešanu (sk. šīs rokasgrāmatas 5.8. iedaļu). Šādos gadījumos izsniegšanas valstij ir jāsniedz atbilstošas garantijas (Pamatlēmuma par EAO 27. panta 4. punkts).

Procedūra, saskaņā ar kuru atsakās no specialitātes principa, saņemot izpildes tiesu iestādes piekrišanu

Piekrišanas pieprasījums jāiesniedz atbilstoši tai pašai procedūrai kā attiecībā uz parastu EAO, un tajā jābūt tai pašai informācijai, kas ir EAO. Tādējādi kompetentā tiesu iestāde nosūta piekrišanas pieprasījumu tieši tai izpildes tiesu iestādei, kas personu nodeva. Pieprasījumā ietvertā informācija, kas minēta Pamatlēmuma par EAO 8. panta 1. punktā, ir jāiztulko, ievērojot tos pašus noteikumus, kas attiecas uz EAO. Izpildes tiesu iestādei jāpieņem lēmums ne vēlāk kā 30 dienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas (Pamatlēmuma par EAO 27. panta 4. punkts).

Spriedumā lietā C-388/08 PPU Leymann and Pustovarov (25) Tiesa centās noskaidrot, kā noteikt, vai pret nodoto personu kriminālvajāšana ir uzsākta par “nodarījumu, kas nav [tas] nodarījums”, kas bija pamatā šīs personas nodošanai Pamatlēmuma par EAO 27. panta 2. punkta izpratnē, kam ir nepieciešama piekrišanas procedūras īstenošana Pamatlēmuma par EAO 27. panta 3. punkta g) apakšpunkta un 27. panta 4. punkta izpratnē. Tiesa nosprieda, ka

“(…) ir jāpārbauda, vai nodarījuma sastāva elementi atbilstoši to juridiskajai kvalifikācijai nodošanas dalībvalsts tiesībās ir tie paši, par kuriem persona tika nodota, un vai pietiekami atbilst apcietināšanas orderī un vēlākajā procesuālajā dokumentā ietvertā informācija. Izmaiņas laika un vietas apstākļos ir pieļaujamas tiktāl, ciktāl tās izriet no ordera izdošanas dalībvalstī procesa ietvaros savāktajiem pierādījumiem attiecībā uz apcietināšanas orderī aprakstītajām darbībām, nemaina nodarījuma raksturu un nerada pamatlēmuma 3. un 4. pantā paredzētos neizpildīšanas pamatus.”

3. EAO IZSNIEGŠANAS PROCEDŪRA

3.1. Citas krimināllietas izskatīšanas stadijā un EAO par vienu un to pašu personu

3.1.1. Izsniegšanas dalībvalstī

Pirms izsniegt EAO, kompetentajai tiesu iestādei ieteicams pārbaudīt, vai izsniegšanas dalībvalstī pret pieprasīto personu nav ierosinātas citas krimināllietas vai izsniegti citi EAO.

Ja izsniegšanas dalībvalstī pret pieprasīto personu ir citas krimināllietas izskatīšanas stadijā vai izpildāmi spriedumi, ar kuriem piespriests brīvības atņemšanas sods, pirms EAO izsniegšanas ieteicams sazināties ar citu valstu iestādēm un, ja iespējams, saskaņot ar tām rīcību. Ir svarīgi nodrošināt, ka EAO attiecas uz visiem nodarījumiem, par kuriem tiks veikta kriminālvajāšana pret pieprasīto personu vai par kuriem tā notiesāta izsniegšanas dalībvalstī. Tas ir īpaši ieteicams specialitātes principa dēļ, kas var kavēt kriminālvajāšanu vai sodīšanu par nodarījumiem, kas nav nodarījumi, par kuriem personu nodevusi izpildes dalībvalsts (sk. 2.6. iedaļu). Lai gan pieprasītās personas piekrišanu nodošanai vai izpildes dalībvalsts piekrišanu veikt kriminālvajāšanu vai izpildīt sodu par šiem nodarījumiem var pieprasīt pēc nodošanas (sk. Pamatlēmuma par EAO 27. panta 3. punkta f) un g) apakšpunktu), praksē pierādījies, ka minētās piekrišanas saņemšana var būt lēna un apgrūtinoša.

Ja iespējams, visi nodarījumi būtu jāiekļauj vienā EAO, jo tas paātrina šo procedūru un padara to efektīvāku izpildes dalībvalstī. Ja attiecībā uz to pašu personu jau ir iepriekš izsniegts EAO, šis EAO, kad vien iespējams, būtu jāaizstāj ar jaunu EAO, kurā ietverti gan iepriekšējā EAO minētie, gan jaunie nodarījumi. Ja attiecībā uz personu ir iepriekš izdots brīdinājums par apcietināšanu, tas būtu jāatjaunina tā, lai ietvertu jauno EAO. Par katru brīdinājumu par apcietināšanu ir iespējams ievadīt vairākus EAO (sk. SIRENE rokasgrāmatas 3.1. punktu).

3.1.2. Citā dalībvalstī

Ja ir pazīmes, ka pret pieprasīto personu citā dalībvalstī vai citās dalībvalstīs ir krimināllietas izskatīšanas stadijā vai izpildāmi spriedumi, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi, pirms izsniegt EAO, būtu ieteicams sazināties ar pārējo dalībvalstu iestādēm. Šādos gadījumos dažādu dalībvalstu iestādes varētu izpētīt iespēju saskaņot, kurai dalībvalstij būtu jāizsniedz (pirmais) EAO, un iespēju nodot kriminālprocesu vienai dalībvalstij vai vismaz mazākam to skaitam.

Kompetentajām iestādēm būtu jāpārbauda SIS, vai citā dalībvalstī nav izdots brīdinājums par apcietināšanu attiecībā uz vienu un to pašu personu. Brīdinājumu par apcietināšanu attiecībā uz vienu un to pašu personu drīkst ievadīt vairākas dalībvalstis. Apcietināšanas gadījumā izpildes dalībvalsts SIRENE birojs vienlaikus informēs visas attiecīgās dalībvalstis (sk. SIRENE rokasgrāmatas 3.2. punktu).

Kompetentās iestādes arī var sazināties ar Eurojust vai ETST kontaktpunktiem vai ar abiem, vai tieši ar citas dalībvalsts kompetento iestādi (26).

Būtu jāņem vērā, ka, ja izpildes dalībvalsts attiecībā uz pieprasīto personu saņem vairākus EAO, tai jebkurā gadījumā ir jāizlemj, kurai valstij pieprasīto personu nodot vispirms (sk. 5.10. iedaļu). Tāpēc, pirms izsniegt vairākus EAO, iespējams efektīvāk būtu panākt vienošanos starp izsniegšanas tiesu iestādēm par to, kurai dalībvalstij pieprasītā persona būtu nododama vispirms. Lai gan izpildes tiesu iestādei nav saistošu nolīgumu ar izsniegšanas tiesu iestādēm attiecībā uz vienlaicīgiem EAO, izpildes tiesu iestādei tie būtu jāņem vērā.

Tāpēc attiecībā uz šiem nolīgumiem ieteicams aizpildīt arī EAO veidlapas “f” iedaļu (citi lietā būtiski apstākļi), lai izpildes tiesu iestādes tiktu nekavējoties par tiem informētas.

3.2. EAO veidlapas aizpildīšana

Sīki izstrādātas pamatnorādes par EAO veidlapas aizpildīšanu ir izklāstītas III pielikumā.

3.2.1. Informācija, kas vienmēr jānorāda

Lai izpildes tiesu iestāde varētu pieņemt lēmumu par nodošanu, tās rīcībā vienmēr jābūt vajadzīgās informācijas minimumam (sk. Pamatlēmuma par EAO 15. panta 2. punktu). Izpildes tiesu iestādei jo īpaši jāspēj apstiprināt personas identitāti un izvērtēt, vai ir piemērojams neizpildīšanas pamats. Tāpēc izsniegšanas tiesu iestādei īpaša uzmanība jāpievērš EAO veidlapā sniegtajam nodarījuma(-u) aprakstam.

Precīza informācija, kas jāsniedz, ir atkarīga no katras lietas apstākļiem. Tomēr ir labi paturēt prātā, ka izpildes tiesu iestāde zina maz vai nezina neko par lietu, kas ir EAO pamatā, vai par izsniegšanas dalībvalsts tiesību sistēmu. Tāpēc ir būtiski, lai izsniegšanas tiesu iestādes nodrošinātu, ka EAO ietvertā informācija ir skaidra, pareiza un vispusīga. Ja EAO veidlapa ir pareizi aizpildīta, nekādi papildu dokumenti nav vajadzīgi.

Praksē ir pierādījies, ka viens no galvenajiem iemesliem, kuru dēļ kavējas EAO izpilde, ir papildu informācijas pieprasījumi izsniegšanas un izpildes tiesu iestāžu starpā. To rezultātā bieži tiek pārsniegti Pamatlēmumā par EAO noteiktie termiņi (sk. 4.1. iedaļu par termiņiem).

3.2.2. Lietderīga papildu informācija, ko sniedz izsniegšanas tiesu iestāde

SIS brīdinājumam jāpievieno fotogrāfijas un pirkstu nospiedumi, ja tādi ir pieejami. Turklāt vienmēr būtu jānorāda dežūrējošā biroja un atbildīgās personas kontaktinformācija un mobilā tālruņa numurs, lai tiem varētu jebkurā diennakts laikā nekavējoties nodot ziņu, tiklīdz pieprasītā persona ir atrasta.

Ja ir iespēja, ka, pamatojoties uz Pamatlēmuma par EAO 5. pantu, izpildes dalībvalsts prasīs garantijas izsniegšanas dalībvalstij, attiecīgo informāciju ieteicams pievienot EAO. Piemēram, izsniegšanas tiesu iestāde var jau norādīt, ka tā saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem piekrīt pieprasīto personu nogādāt atpakaļ izpildes dalībvalstī (sk. 5.8. iedaļu).

3.3. EAO pārsūtīšana

EAO pārsūtīšanas kārtība ir atkarīga no tā, vai izsniegšanas tiesu iestādei ir zināma pieprasītās personas atrašanās vieta (Pamatlēmuma par EAO 9. pants). Vairumā gadījumu šīs personas atrašanās vieta nav zināma vai nav skaidri zināma, un ar SIS starpniecību EAO ir jāpārsūta visām dalībvalstīm. Pat ja personas atrašanās vieta ir zināma, izsniegšanas tiesu iestāde var nolemt ievietot paziņojumu SIS (Pamatlēmuma par EAO 9. panta 2. punkts).

3.3.1. Ja pieprasītās personas atrašanās vieta nav zināma

Ja pieprasītās personas atrašanās vieta nav zināma, EAO ir jāpārsūta visām dalībvalstīm. Šai nolūkā SIS būtu jāizveido brīdinājums par apcietināšanu vai nodošanu atbilstoši SIS II lēmuma 26. pantam. Jāuzsver, ka, lai brīdinājumu varētu ievadīt SIS, izsniegšanas tiesu iestādei pirms tam ir jāizsniedz EAO.

Attiecīgos gadījumos izsniegšanas tiesu iestādei ar kompetentās policijas iestādes starpniecību būtu jānosūta valsts SIRENE birojam EAO oriģināleksemplāra kopija un visa būtiskā informācija par personu.

Izsniegšanas dalībvalsts SIRENE birojs pārbauda, vai informācija ir pilnīga (piemēram, vai ir pieejamas fotogrāfijas un pirkstu nospiedumi un vai tos var pievienot), pievieno brīdinājumam EAO oriģināleksemplāra kopiju un tā tulkojumu, ja tāds ir, un apstiprina SIS ievadīto brīdinājumu. Turklāt SIRENE birojs, apmainoties ar papildu informāciju, paziņo EAO saturu visiem SIRENE birojiem (A veidlapa). A veidlapu izdod angļu valodā. A veidlapā (311. laukā) ir svarīgi norādīt, vai persona tiek meklēta tikai dažu dalībvalstu teritorijā (ģeogrāfiskā meklēšana).

Saņemot A veidlapu, visi pārējie SIRENE biroji pārbauda, vai A veidlapā un EAO sniegtā informācija ir pilnīga. Atbilstoši SIS II lēmuma 25. pantam SIRENE biroji tiesu uzraudzībā var arī pārbaudīt, vai ir acīmredzams, ka EAO izpilde būs jāatsaka, un, ja jā, pievienot brīdinājumam karodziņu, ar ko norāda apcietināšanas nepieļaušanu. Pārbaudes procesa laikā brīdinājumam ir jātrupina būt pieejamam lietotājiem. Ja kāda dalībvalsts neizpilda EAO un tāpēc nolemj apzīmēt brīdinājumu ar karodziņu, brīdinājums joprojām būs redzams lietotājiem. Šī rīcība būs nevis apcietināt pieprasīto personu, bet noskaidrot tās atrašanās vietu (SIRENE rokasgrāmatas 3.6. iedaļa).

SIRENE biroji, kas saņem informāciju, lai pārliecinātos, vai pieprasītā persona tiem jau ir zināma vai pat atrodas apcietinājumā par citu nodarījumu, pārbauda arī valsts datubāzes, tādas kā policijas un cietumu sistēmas datubāzes. Ja, pamatojoties uz šādu pārbaudi, persona ir atrasta, SIRENE birojs pārsūta A veidlapā ietverto informāciju kompetentajai iestādei, kas izpildīs EAO.

Brīdinājumu par apcietināšanu var redzēt visu dalībvalstu kompetentās iestādes (parasti tiesībaizsardzības un tiesu iestādes). Ja, pamatojoties uz SIS brīdinājumu, persona ir atklāta un apcietināta citā dalībvalstī, izsniegšanas iestāde par to tiks informēta ar SIRENE valsts biroja starpniecību.

SIS ievadītu brīdinājumu par apcietināšanu, kurā ietverta EAO oriģināleksemplāra kopija, uzskata par EAO, un tam ir tāds pats juridisks spēks kā EAO (SIS II lēmuma 31. panta 1. punkts). Kopš sāka darbību otrās paaudzes SIS, EAO papīra formātā vairs nav jāpārsūta, jo brīdinājumam ir tieši pievienota EAO oriģināleksemplāra kopija. Tā kā EAO oriģināleksemplāru izsniedz izsniegšanas valsts valodā un A veidlapu izdod angļu valodā, pēc tam, kad pieprasītā persona apcietināta, izsniegšanas tiesu iestādei tomēr var būt jānosūta izpildes dalībvalstij EAO tulkojums. Tāpat arī ir iespējams brīdinājumam uzreiz pievienot EAO tulkojumu vienā vai vairākās Savienības oficiālajās valodās.

Dalībvalstīm pieņemamo valodu saraksts sniegts ETST tīmekļa vietnē (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) (sk. 3.4. iedaļu).

Izsniegšanas tiesu iestādei būtu jānodrošina, ka SIS ievadīto brīdinājumu saglabā vienīgi tik ilgi, cik vajadzīgs, lai sasniegtu mērķus, kādiem tas ievadīts (SIS II lēmuma 44. panta 1. punkts). Tas nozīmē, ka, ja EAO atsaukts (sk. šīs rokasgrāmatas 10.4. iedaļu) vai ir notikusi nodošana (SIRENE rokasgrāmatas 3.11. iedaļa), brīdinājums ir jādzēš.

3.3.2. Ja pieprasītās personas atrašanās vieta ir zināma

Ja pieprasītās personas atrašanās vieta ir zināma, izsniegšanas tiesu iestāde var nosūtīt EAO izpildei tieši izpildes valsts kompetentajai iestādei (Pamatlēmuma par EAO 9. panta 1. punkts).

Ja izsniegšanas tiesu iestāde nezina, kas ir kompetentā izpildes tiesu iestāde, tai jāveic vajadzīgie pieprasījumi, tostarp caur Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkla kontaktpunktiem, lai iegūtu šo informāciju no izpildes dalībvalsts (Pamatlēmuma par EAO 10. panta 1. punkts). ETST tīmekļa vietnes (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) atlantā ir ietverta informācija arī par visu dalībvalstu kompetentajām iestādēm un to kontaktinformācija.

Lai mazinātu risku, ka pieprasītā persona varētu bēgt, izsniegšanas tiesu iestāde, izmantojot SIS, var nosūtīt EAO arī savas valsts SIRENE birojam pārsūtīšanai citām dalībvalstīm (sk. 3.3.1. iedaļu). SIS brīdinājums sniedz iespēju informēt dalībvalstu policijas iestādes, ka persona tiek meklēta, lai to apcietinātu. Lai izvairītos no nevajadzīga darba, pārbaudot, vai persona ir zināma vai atrodas to teritorijā, būtu skaidri jānorāda visiem SIRENE birojiem, ka personas atrašanās vieta ir zināma.

3.3.3. EAO pārsūtīšana dalībvalstīm, kas neizmanto SIS

Patlaban SIS neizmanto šādas dalībvalstis: Īrija un Kipra. Ja EAO ir jāpārsūta minētajām dalībvalstīm, to var izdarīt vai nu tieši, vai arī to veic attiecīgās valsts Interpola birojs. Pārsūtīšana ar Interpola starpniecību ir paredzēta Pamatlēmuma par EAO 10. panta 3. punktā.

Tomēr būtu jāņem vērā, ka dažās dalībvalstīs no Interpola saņemtu brīdinājumu neuzskata par pamatu apcietināšanai. Tāpēc ir svarīgi brīdinājumā skaidri norādīt, ka EAO pastāv, jo EAO vienmēr ietver pienākumu aizturēt pieprasīto personu.

3.4. EAO tulkošana

EAO veidlapa ir jāaizpilda vai jāiztulko izpildes dalībvalsts oficiālajā valsts valodā vai vienā no tās oficiālajām valodām. Tomēr, ja izpildes dalībvalsts deklarācijā ir noteikusi, ka tā pieņems tulkojumu arī vienā vai vārākās Savienības iestāžu oficiālajās valodās, tad alternatīvi EAO var iztulkot vienā no minētajām valodām (Pamatlēmuma par EAO 8. panta 2. punkts).

Dalībvalstīm pieņemamo valodu saraksts sniegts ETST tīmekļa vietnē (http://www.ejn-crimjust.europa.eu – Fiches belges rīks).

Ja EAO pārsūta, izmantojot SIS, izsniegšanas valsts var pievienot brīdinājumam EAO tulkojumu vienā vai vairākās Savienības iestāžu oficiālajās valodās, kā noteikts SIS II lēmuma 27. panta 2. punktā. Šiem tulkojumiem un A veidlapām būtu jānodrošina pietiekams pamats, lai veiktu šīs rokasgrāmatas 3.3.1. iedaļā norādītās pārbaudes. Būtu jāņem vērā, ka tas neietekmē pienākumu iztulkot EAO izpildes dalībvalstij pieņemamā valodā.

Ja ir paredzama pieprasītās personas apcietināšanas vieta, labāk būtu iepriekš iztulkot EAO minētās dalībvalsts valodā. Tas atvieglo īso termiņu, kas atvēlēti EAO izpildei, ievērošanu.

Ja EAO pārsūta izpildes tiesu iestādei tieši, tam ir jāpievieno tulkojums. Tā kā EAO ir jāizskata un jāizpilda steidzamības kārtā (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 1. punkts), izsniegšanas valstij tulkojums būtu jānosūta pēc iespējas drīzāk un katrā ziņā pirms termiņa, ko dalībvalsts noteikusi iztulkota EAO saņemšanai (sk. šīs rokasgrāmatas 4.3. iedaļu).

Tulkojumi jāveic, izmantojot EAO standarta veidlapu, kas ir pieejama visās 24 Savienības oficiālajās valodās. Veidlapas visu valodu versijas ir pieejamas ETST tīmekļa vietnē (Tiesu bibliotēkā un kompendijā gan pdf, gan word formātā).

3.5. Pēc tam, kad pieprasītā persona ir aizturēta – sadarbība un saziņa ar izpildes dalībvalsts kompetentajām iestādēm

Pēc tam, kad pieprasītā persona ir aizturēta citā dalībvalstī, izsniegšanas dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu ātri jāatbild uz informācijas pieprasījumiem un citiem pieprasījumiem, ko iesniedz izpildes dalībvalsts iestādes. Lai saņemtu pamatnorādes par labu sadarbību un saziņu ar izpildes dalībvalsts kompetentajām iestādēm, izsniegšanas dalībvalsts kompetentajām iestādēm ieteicams skatīt šīs rokasgrāmatas II DAĻU. ETST vai Eurojust var palīdzēt, ja rodas saziņas problēmas. SIRENE biroji arī regulāri veicina saziņu, kad persona aizturēta pēc tam, kad SIS ievietots brīdinājums par apcietināšanu.

Ja izsniegšanas tiesu iestāde nolemj atsaukt EAO, tai būtu par to nekavējoties jāpaziņo izpildes tiesu iestādei, īpaši, ja pieprasītajai personai ir atņemta brīvība. Tai arī jānodrošina brīdinājuma dzēšana SIS.

Izsniegšanas tiesu iestāde var jebkurā brīdī pārsūtīt izpildes tiesu iestādei noderīgu papildu informāciju (Pamatlēmuma par EAO 15. panta 3. punkts).

II DAĻA. EAO IZPILDE

4. EAO IZPILDES KĀRTĪBA

4.1. Termiņi, kādos pieņem lēmumu izpildīt EAO

EAO izpildei ir noteikti stingri termiņi. Termiņi ir atkarīgi no tā, vai pieprasītā persona piekrīt, ka to nodod. Tiek uzsvērts, ka neatkarīgi no termiņiem visi EAO jāizskata un jāizpilda steidzamības kārtā (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 1. punkts).

Ja pieprasītā persona piekrīt tās nodošanai, galīgais lēmums par EAO izpildi būtu jāpieņem 10 dienās pēc piekrišanas sniegšanas (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 2. punkts).

Ja pieprasītā persona nepiekrīt tās nodošanai, galīgais lēmums par EAO izpildi būtu jāpieņem 60 dienās pēc pieprasītās personas apcietināšanas (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 3. punkts).

Saskaņā ar Pamatlēmumu par EAO piekrišanu principā nevar atsaukt. Tomēr katra dalībvalsts var paredzēt, ka piekrišanu un attiecīgā gadījumā atteikšanos no specialitātes principa (sk. 2.6. iedaļu) var atsaukt saskaņā ar tās tiesību aktu piemērojamiem noteikumiem. Ja pieprasītā persona atsauc piekrišanu, sākotnējo 10 dienu termiņu nepiemēro, un tas kļūst par 60 dienu termiņu, sākot no apcietināšanas dienas (Pamatlēmuma par EAO 13. panta 4. punkts). Nosakot termiņu, laikposmu starp piekrišanu un tās atsaukšanu neņem vērā.

Izņēmuma kārtā, kad īpašos gadījumos EAO nevar izpildīt iepriekšminētajos piemērojamos termiņos, šos termiņus var pagarināt vēl par 30 dienām. Šādos gadījumos izpildes tiesu iestādei nekavējoties par to informē izsniegšanas tiesu iestādi, norādot kavēšanās iemeslus (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 4. punkts).

Kā Tiesa lēma spriedumā lietā C-168/13 PPU Jeremy F (27), dalībvalsts tiesiskajā regulējumā paredzētā iespējamā pārsūdzība, ar kuru tiktu apturēta lēmumu par nodošanu izpilde, katrā ziņā ir jāveic, ievērojot Pamatlēmumā par EAO paredzētos termiņus galīgā lēmuma pieņemšanai.

Spriedumā lietā C-237/15 PPU Lanigan (28) Tiesa nosprieda, ka tas vien, ka ir beigušies lēmuma pieņemšanai noteiktie termiņi, nevar izpildes dalībvalsti atbrīvot no tās pienākuma turpināt EAO izpildes procedūru un pieņemt lēmumu par tā izpildi, un pats par sevi pieļauj paturēt pieprasīto personu apcietinājumā. Tomēr, ja apcietinājuma ilgums ir pārmērīgs, ir jāpieņem lēmums par pieprasītās personas atbrīvošanu, kas papildināts ar pasākumiem, kuri ir vajadzīgi, lai novērstu tās bēgšanu.

Pienākums par kavēšanos informēt Eurojust

Ja dalībvalsts nevar ievērot termiņus, kompetentajām iestādēm ir jāinformē Eurojust, norādot kavēšanās iemeslus (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 7. punkts). Ņemot vērā to, cik svarīgi ir EAO darbībā ievērot termiņus, Eurojust pārrauga gadījumus, kad šos termiņus nevar ievērot, ja tas tiek par tiem informēts. Pamatojoties uz minēto, Eurojust var palīdzēt apzināt problēmas, kas rada kavēšanos. Daudzās situācijās Eurojust var palīdzēt kompetentajām iestādēm ievērot termiņus, piemēram, veicinot informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm.

4.2. Pieprasītās personas nodošanas termiņi (pēc tam, kad pieņemts lēmums par EAO izpildi)

Pieprasītās personas nodošanas termiņš sākas uzreiz pēc tam, kad pieņemts galīgais lēmums par EAO izpildi. Iesaistītajām iestādēm būtu iespējami ātri jāvienojas par personas nodošanu un tās kārtību (Pamatlēmuma par EAO 23. panta 1. punkts). Jebkurā gadījumā to nodod ne vēlāk kā 10 dienas pēc galīgā lēmuma pieņemšanas par EAO izpildi (Pamatlēmuma par EAO 23. panta 2. punkts). Minētā iemesla dēļ ir nekavējoties nepieciešams vienoties par nodošanas praktisko kārtību.

Ja pieprasītās personas nodošanu 10 dienu laikposmā kavē apstākļi, ko nekontrolē neviena dalībvalsts, izpildes un izsniegšanas tiesu iestādēm nekavējoties savstarpēji jāsazinās un jāvienojas par jaunu nodošanas dienu. Šajā gadījumā nodošanai jānotiek 10 dienu laikā no dienas, par kuru panākta jaunā vienošanās (Pamatlēmuma par EAO 23. panta 3. punkts).

Spriedumā lietā C-640/15 Vilkas (29) Tiesa secināja, ka izpildes tiesu iestāde un izsniegšanas tiesu iestāde var vienoties par jaunu nodošanas datumu, pat ja pieprasītās personas atkārtotas pretošanās dēļ divi pirmie nodošanas mēģinājumi nav izdevušies un šīs iestādes nav varējušas paredzēt šo pretošanos, un ja tās ietekmi uz nodošanu nav bijis iespējams novērst, neraugoties uz minēto iestāžu pienācīgu rūpību, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Šīm pašām iestādēm ir jāvienojas par jaunu nodošanas datumu gadījumā, ja ir beigušies 23. pantā noteiktie termiņi.

Attiecībā uz nodošanas atlikšanu nopietnu humānu iemeslu dēļ, piemēram, pieprasītās personas nopietnas slimības dēļ, skatīt 5.9.1. iedaļu.

4.3. EAO tulkošana

Izpildes tiesu iestāde var noteikt termiņu EAO tulkojuma saņemšanai. EAO jāiztulko vienā no izpildes dalībvalsts oficiālajām valodām vai citā valodā, ko minētā dalībvalsts ir noteikusi kā valodu, kuru tā pieņems. Izpildes tiesu iestādēm ļoti vēlams noteikt šo termiņu no sešām līdz 10 kalendārajām dienām.

Praksē pierādījies, ka termiņš, kas ir īsāks par sešām dienām, bieži vien ir pārāk īss, lai nodrošinātu (pienācīgas kvalitātes) tulkojumu. Ja tiek dots laiks vairāk par 10 dienām, to var uzskatīt par tādu, kas pārmērīgi pagarina procedūru, īpaši tad, ja pieprasītā persona atrodas apcietinājumā.

4.4. Saziņa starp dalībvalstu kompetentajām tiesu iestādēm, pirms pieņemts lēmums par nodošanu

4.4.1. Kad sazināties

Papildu informācija, kas ir vajadzīga, lai pieņemtu lēmumu par nodošanu

Papildu informācijas pieprasījumi būtu jāsniedz vienīgi izņēmuma gadījumos. Šai saziņai būtu jānotiek ar SIRENE biroju starpniecību, izmantojot šim nolūkam paredzētās veidlapas (M veidlapa). EAO darbojas saskaņā ar vispārīgu pieņēmumu, ka izpildes tiesu iestāde var pieņemt lēmumu par nodošanu, pamatojoties uz EAO ietverto informāciju. Šā pieņēmuma pamatā ir savstarpējas atzīšanas princips un nepieciešamība ātri pieņemt lēmumu par nodošanu. Tomēr dažās situācijās, lai veiktu EAO izpildes pienākumu, ir vajadzīgi papildu informācijas pieprasījumi.

Ja informācija, ko paziņojusi izsniegšanas dalībvalsts, ir nepietiekama, lai izpildes tiesu iestāde varētu pieņemt lēmumu par nodošanu, izpildes tiesu iestādei steidzami jāsazinās ar izsniegšanas tiesu iestādi, lai iegūtu vajadzīgo papildu informāciju. Svarīgi atzīmēt, ka Pamatlēmumā par EAO tas ir noteikts, kā izpildes tiesu iestādes pienākums (15. panta 2. punkts).

Saziņai starp izsniegšanas un izpildes tiesu iestādēm pirms lēmuma pieņemšanas par nodošanu galvenokārt būtu jāattiecas uz papildu informāciju, kas ir būtiska, lai pieņemtu lēmumu par nodošanu (sk. 5.6. iedaļu). Tādējādi papildu informācijas pieprasījumiem jo īpaši būtu jāattiecas uz saturu, kas jāiekļauj EAO veidlapā un ir vajadzīgs, lai izvērtētu iespēju izpildīt EAO un izpildes atteikuma pamata piemērojamību.

Saskaņā ar savstarpējas atzīšanas principu izpildes tiesu iestāde nevar apšaubīt izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestāžu pieņemto lēmumu pamatotību.

Saziņai vienmēr būtu jānotiek iespējami ātrākā laikā un katrā ziņā, ievērojot Pamatlēmuma par EAO 17. pantā noteiktos termiņus.

Raksturīgas situācijas, kurās varētu būt nepieciešams pieprasīt papildinformāciju:

a) nav aizpildīta EAO veidlapas svarīga daļa;

b) EAO saturs ir neskaidrs;

c) EAO ir acīmredzama kļūda;

d) nav skaidrs, vai, pamatojoties uz EAO, ir apcietināta pareizā persona.

Pirms izmantot kādu no atteikuma pamatiem

Daudzās situācijās, pirms pieņemt lēmumu par to, vai piemērot kādu no atteikuma pamatiem, izpildes tiesu iestāde varētu sazināties ar izsniegšanas tiesu iestādi. Piemēram, tas būtu lietderīgi, lai noteiktu, vai nav citu tiesiskās sadarbības pasākumu, kurus varētu izmantot, ja EAO nevar izpildīt.

Citi iemesli saziņai

Papildu saziņa var būt vajadzīga, piemēram,

a) lai saņemtu izsniegšanas dalībvalsts garantijas attiecībā uz brīvības atņemšanas sodiem uz mūžu vai valstspiederīgo vai rezidentu atgriešanu brīvības atņemšanas sodu izciešanai izpildes dalībvalstī (sk. 5.8. iedaļu);

b) vairāku EAO gadījumā par vienu un to pašu personu (sk. 5.10. iedaļu).

4.4.2. Kā sazināties

EAO pamatā ir tiešas saziņas princips starp kompetentajām iestādēm. Tiešas saziņas starp izsniegšanas un izpildes tiesu iestādēm priekšrocība ir tāda, ka tā ir ātra un uzticama.

Tomēr saziņai jānotiek ar centrālās iestādes starpniecību, ja atbilstoši Pamatlēmuma par EAO 7. pantam dalībvalsts ir izraudzījusies centrālo iestādi oficiālas sarakstes veikšanai. Informācija par dalībvalstīm, kas ir izmantojušas šo iespēju, atrodama ETST tīmekļa vietnē (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Tiesu atlants (kontaktinformācija)

Dalībvalstu kompetento iestāžu kontaktinformācija ir atrodama atlanta ETST tīmekļa vietnes (https://www.ejn-crimjust.europa.eu) atlantā. Atlants tika izstrādāts nolūkā identificēt vietējo iestādi, kas ir kompetenta saņemt izpildāmo lēmumu, un sazināties ar attiecīgo personu, lai apspriestu praktiskus jautājumus, kas saistīti ar EAO un citiem savstarpējas atzīšanas instrumentiem.

Saziņas metodes

Pamatlēmumā par EAO nav konkrētu noteikumu par saziņas veidiem vai kārtību pēc EAO saņemšanas. Saziņu var veikt, izmantojot jebkurus pieejamos līdzekļus, kas ir pietiekami droši (piemēram, tālruni vai e-pastu). Visefektīvākais veids ir sazināties tieši, ievērojot minimālas formalitātes un, kad vien iespējams, vienojoties par kopēju valodu.

Rakstveida saziņā ieteicams lietot pēc iespējas vienkāršāku valodu. Būtu jāizvairās no terminiem un koncepcijām, kam dažādās tiesību sistēmās varētu būt atšķirīga nozīme, vai arī tie ir jāizskaidro. Tas ļaus izvairīties no pārpratumiem un tulkošanas problēmām.

Laba saziņa palīdz nodrošināt procedūras ātru norisi, izvairīties no pārpratumiem un ievērot īsos termiņus, kas paredzēti Pamatlēmuma par EAO 17. pantā (sk. šīs rokasgrāmatas 4.1. un 4.2. iedaļu par termiņiem).

Vienmēr steidzami

Izsniegšanas tiesu iestādei papildu informācijas pieprasījumi jāizskata steidzamības kārtā. Izpildes tiesu iestāde var noteikt (saprātīgu) termiņu šīs informācijas saņemšanai, ņemot vērā to, ka ir jāievēro Pamatlēmuma par EAO 17. pantā noteiktie termiņi (Pamatlēmuma par EAO 15. panta 2. punkts).

Kompetentajām iestādēm arī būtu jāņem vērā kavēšanās, ko var izraisīt papildu informācijas pieprasījumi, un jācenšas tās samazināt.

Saziņu var veicināt Eurojust vai ETST kontaktpunkti

ETST kontaktpunkti vai Eurojust valstu locekļi var veicināt saziņu ar citu dalībvalstu iestādēm. Gan ETST, gan Eurojust var nodrošināt ātru un neformālu saziņu starp visu dalībvalstu tiesību sistēmu pārstāvjiem.

Atbilstoši to īpašajiem uzdevumiem ETST vai Eurojust īpaši ieteicams izmantot steidzamās situācijās vai tad, kad pareizā iestāde ir grūti sasniedzama.

Piemēram, rīki ETST tīmekļa vietnē (Tiesu atlants, Fiches belges) un ETST kontaktpunkti var palīdzēt apzināt kompetentās tiesu izpildes iestādes un sniegt informāciju par īpašām prasībām izpildes dalībvalstī, savukārt Eurojust valstu locekļi būtu jāiesaista atkārtotas kavēšanās vai izpildes atteikuma gadījumā, vai tad, ja EAO pārklājas. Turklāt ETST telekomunikāciju drošo pieslēgumu var izmantot par kanālu EAO pārsūtīšanai, kā noteikts Pamatlēmuma par EAO 10. panta 2. punktā. Ja ETST kontaktpunkti vai Eurojust valstu locekļi vai citas personas, kas ir atbildīgas par lietu, bijušas iesaistītas EAO sagatavošanā, laba prakse ir to norādīt EAO veidlapā. (30)

SIRENE biroju loma

Saistībā ar brīdinājumiem par apcietināšanu, kas ievietoti SIS, SIRENE biroji ir atbildīgi par informācijas apmaiņu pēc tam, kad persona ir atrasta, vismaz līdz brīdim, kad sākta nodošanas formālā procedūra. Tiesu iestādēm būtu jāinformē SIRENE birojs par norisēm laikposmā no brīža, kad persona ir atrasta, līdz galīgā lēmuma pieņemšanai par EAO izpildi.

4.5. Izpildes tiesu iestādes pienākums informēt izsniegšanas tiesu iestādi pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par nodošanu

Pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par to, vai nodot vai nenodot pieprasīto personu, izpildes tiesu iestādei ir pienākums par šo lēmumu, kā arī par apcietinājumā pavadīto laiku, informēt izsniegšanas dalībvalsti.

4.5.1. Informācija par lēmumu par nodošanu

Izpildes tiesu iestādei par lēmumu par nodošanu ir jāinformē izsniegšanas tiesu iestāde. Neatkarīgi no tā, vai pieprasītā persona tiks vai netiks nodota, par to jāpaziņo uzreiz pēc lēmuma pieņemšanas, lai izsniegšanas dalībvalsts iestādes varētu attiecīgi rīkoties. Pienākums paziņot izsniegšanas dalībvalstij izriet no Pamatlēmuma par EAO 22. panta.

Šim nolūkam ieteicams izmantot šīs rokasgrāmatas VII pielikumā sniegto standarta veidlapu. Tāpat arī izpildes tiesu iestādei ieteicams tieši paziņot lēmumu izsniegšanas tiesu iestādei, jo tas veicina ātru un skaidru saziņu (sk. 4.4.2. iedaļu).

Ikviena atteikšanās izpildīt EAO ir jāpamato (Pamatlēmuma par EAO 17. panta 6. punkts).

Ir svarīgi, lai izpildes tiesu iestādes skaidri norādītu nodarījumu(-us), uz kuru(-iem) attiecas lēmums par nodošanu. Tas ir svarīgi specialitātes principa dēļ, kas paredzēts Pamatlēmuma par EAO 27. pantā (sk. šīs rokasgrāmatas 2.6. iedaļu). Specialitātes princips var liegt izsniegšanas dalībvalstij pirms nodošanas veikt kriminālvajāšanu par nodarījumiem, kas nav nodarījums, par kuru pieprasītā persona tika nodota.

Ja EAO ir ievadīts SIS, izpildes tiesu iestādei būtu jāpaziņo tās lēmums savas dalībvalsts SIRENE birojam.

4.5.2. Informācija par apcietinājumā pavadīto laiku

Visa informācija par laikposmu, kādu persona, kas pieprasīta, pamatojoties uz EAO, atradusies apcietinājumā, ir jāpārsūta izsniegšanas tiesu iestādei. Pamatlēmumā par EAO noteikts, ka šī informācija ir jāsniedz nodošanas brīdī (Pamatlēmuma par EAO 26. panta 2. punkts). Šo informāciju var sniegt izpildes tiesu iestāde vai izraudzītā centrālā iestāde.

Svarīgi ir, lai izsniegšanas dalībvalsts iestādes būtu informētas par precīzu apcietinājumā pavadīto laiku. Šis laikposms ir jāieskaita brīvības atņemšanas soda vai piespiedu līdzekļa izciešanas galīgajā laikā (Pamatlēmuma par EAO 26. panta 1. punkts).

Standarta veidlapā, kas sniegta VII pielikumā, ir atvēlēta vieta informācijai par apcietinājumā pavadīto laiku.

Spriedumā lietā C-294/16 PPU JZ (31) Tiesa nosprieda šādi:

“47. […] “apcietinājuma” jēdziens Pamatlēmuma 2002/584 26. panta 1. punkta izpratnē ir jāinterpretē tādējādi, ka tas papildus ieslodzījumam attiecas uz jebkuru attiecīgajai personai piemērotu līdzekli vai jebkuru līdzekļu kopumu, kas to veida, ilguma, seku un piemērošanas noteikumu dēļ atņem attiecīgajai personai brīvību veidā, kas ir salīdzināms ar ieslodzījumu. […] 53. Īstenojot Pamatlēmuma 2002/584 26. panta 1. punktu, Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestādei ir pienākums pārbaudīt, vai izpildes dalībvalstī attiecīgajai personai piemērotie līdzekļi ir jāpielīdzina brīvības atņemšanai, kā tas ir norādīts šī sprieduma 47. punktā, un līdz ar to veido apcietinājumu minētā 26. panta 1. punkta izpratnē. Ja, veicot šādu pārbaudi, šī tiesu iestāde secina, ka tas tā ir, Pamatlēmuma 2002/584 26. panta 1. punktā ir noteikts, ka brīvības atņemšanas soda termiņā, kas šai personai būtu jāizcieš Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas dalībvalstī, ieskaita visu laikposmu, kurā šie līdzekļi ir tikuši piemēroti. […] 55. Tomēr, tā kā minētajā 26. panta 1. punktā tiek noteikta tādas personas pamattiesību minimālā aizsardzība, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis, šī tiesību norma, kā norādījis arī ģenerāladvokāts savu secinājumu 72. punktā, nav interpretējama tādējādi, ka ar to šī apcietināšanas ordera izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestādei, pamatojoties vienīgi uz valsts tiesībām, tiek liegts kopējā brīvības atņemšanas soda termiņā, kas attiecīgajai personai būtu jāizcieš minētajā dalībvalstī, ieskaitīt visu vai daļu no laikposma, kurā šai personai izpildes dalībvalstī tikuši piemēroti līdzekļi, kas ietvēra nevis brīvības atņemšanu, bet gan brīvības ierobežošanu. 56. Visbeidzot, ir jāatgādina, ka, veicot šī sprieduma 53. punktā raksturoto pārbaudi, Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas dalībvalsts tiesu iestāde, pamatojoties uz Pamatlēmuma 2002/584 26. panta 2. punktu, var pieprasīt izpildes dalībvalsts kompetentajai iestādei visu informāciju, kuras nosūtīšana tiktu uzskatīta par nepieciešamu.”

4.6. Pieprasītās personas turēšana apcietinājumā izpildes dalībvalstī

Pēc tam, kad persona, kas pieprasīta, pamatojoties uz EAO, ir apcietināta, izpildes tiesu iestādei ir jālemj par to, vai personai ir jāpaliek apcietinājumā vai tā jāatbrīvo, līdz tiek pieņemts lēmums par EAO izpildi. Tādējādi apcietinājums nav obligāts, un personu var jebkurā brīdī provizoriski atbrīvot saskaņā ar izpildes dalībvalsts iekšējām tiesībām (Pamatlēmuma par EAO 12. pants).

Ja personu netur apcietinājumā, dalībvalsts kompetentajai iestādei ir pienākums veikt visus pasākumus, kurus tā uzskata par nepieciešamiem, lai novērstu personas bēgšanu (Pamatlēmuma par EAO 12. pants). Šie pasākumi var ietvert, piemēram, ceļošanas aizliegumu vai pienākumu regulāri reģistrēties un elektronisku uzraudzību.

Lēmumu par apcietināšanu pieņem saskaņā ar valsts tiesību aktiem un atbilstoši Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantam, kurā noteikts, ka ikvienam ir tiesības uz personas brīvību un drošību.

Spriedumā lietā C-237/15 PPU Lanigan Tiesa nosprieda:

“Pamatlēmuma 2002/584/TI […] 15. panta 1. punkts un 17. pants ir interpretējami tādējādi, ka pēc šajā 17. pantā noteikto termiņu beigām izpildes tiesu iestādei joprojām ir pienākums pieņemt lēmumu par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi. Minētā pamatlēmuma 12. pants, kas aplūkots kopā ar tā 17. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 6. pantu, ir interpretējams tādējādi, ka šādā situācijā tas pieļauj turēt pieprasīto personu apcietinājumā saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām, pat ja kopējais šīs personas turēšanas apcietinājumā laikposma ilgums pārsniedz šos termiņus, ja vien šis ilgums nav pārmērīgs, ņemot vērā pamatlietā īstenotās procedūras īpatnības, kas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai. Ja izpildes tiesu iestāde nolemj izbeigt minētās personas turēšanu apcietinājumā, šai iestādei ir pienākums tās provizorisko atbrīvošanu papildināt ar jebkādiem pasākumiem, ko tā uzskata par vajadzīgiem, lai novērstu tās bēgšanu un nodrošinātu, ka materiālie nosacījumi, kas ir nepieciešami faktiskai tās nodošanai, būtu izpildīti tikmēr, kamēr nav pieņemts neviens galīgs lēmums par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi.”

5. LĒMUMS PAR NODOŠANU

5.1. Vispārīgs pienākums izpildīt EAO

Izpildes tiesu iestādei ir vispārīgs pienākums izpildīt ikvienu EAO, pamatojoties uz savstarpējas atzīšanas principu un saskaņā ar Pamatlēmuma par EAO noteikumiem (1. pants). Minētie noteikumi ir aprakstīti šīs rokasgrāmatas 5. līdz 8. iedaļā. Lēmums par nodošanu ir jāizpilda 4. iedaļā minētajā termiņā.

Turklāt kompetentajām iestādēm jānodrošina, ka tiek ievērots pieprasītās personas procesuālo tiesību minimums, kā minēts 11. iedaļā.

5.2. To 32 nodarījumu saraksts, kuri ir pamats nodošanai, nepārbaudot darbības abpusējo sodāmību

Izpildes tiesu iestādei būtu jāpārbauda, vai izsniegšanas tiesu iestāde nav noteikusi, ka kāds no nodarījumiem ietilpst kādā no 32 kategorijām, kas uzskaitītas Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punktā. Izpildes tiesu iestāde var veikt abpusējās sodāmības pārbaudi vienīgi attiecībā uz nodarījumiem, kas nav minēti 32 nodarījumu sarakstā.

Jāuzsver, ka jāņem vērā vienīgi nodarījuma definīcija un maksimālais sods, kas minēts izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktos. Izpildes tiesu iestādei ir jāatpazīst tas, ko izsniegšanas tiesu iestāde norādījusi EAO.

Spriedumā lietā C-289/15 Grundza Tiesa interpretēja Pamatlēmuma 2008/909/TI 7. panta 3. punktu un 9. panta 1. punktu (proti, kā vērtēt abpusējās sodāmības nosacījumu). Tiesa nosprieda:

“38. […] izvērtējot abpusējo sodāmību, izpildes valsts kompetentajai iestādei ir jāpārbauda, vai nodarījuma pamatā esošā rīcība, kas ir atspoguļota sprieduma valsts kompetentās iestādes pasludinātajā spriedumā, pati par sevi, ja tā tiktu veikta izpildes valstī, būtu krimināli sodāma šajā teritorijā. […] 49. […] izvērtējot abpusējo sodāmību, izpildes valsts kompetentajai iestādei ir jāpārbauda nevis tas, vai ir pārkāptas sprieduma valsts aizsargātās intereses, bet gan tas, vai gadījumā, ja aplūkotais nodarījums būtu izdarīts dalībvalstī, kurā atrodas šī iestāde, par pārkāptām tiktu uzskatītas līdzīgas intereses, kas ir aizsargātas ar šīs valsts tiesībām.”

Ja izpildes tiesu iestāde uzskata, ka šajā saistībā ir pieļauta acīmredzama kļūda, tai būtu jāsazinās ar izsniegšanas tiesu iestādi, lai saņemtu skaidrojumu (sk. 4.4. iedaļu par saziņu).

5.3. Saistīti nodarījumi

“Saistīti noziedzīgi nodarījumi” attiecas uz vienu vai vairākiem nodarījumiem, par ko piemēro sodu, kurš ir mazāks par Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punktā minēto robežlielumu. Šādus nodarījumus var iekļaut EAO kā saistītus noziedzīgus nodarījumus. Izsniegšanas tiesu iestāde šādus nodarījumus var iekļaut EAO veidlapā, pat ja tie neietilpst EAO piemērošanas jomā (sk. 2.3. iedaļu).

Tomēr EAO ir jāizsniedz vismaz par vienu nodarījumu, kas atbilst Pamatlēmuma par EAO 2. panta 1. punktā minētajam robežlielumam.

Pamatlēmumā par EAO nav skaidri paredzēts, kā risināt nodošanas jautājumu attiecībā uz saistītiem nodarījumiem. Dažas dalībvalstis ir nolēmušas pieļaut minēto nodošanu, bet citas nē. Ja izpildes dalībvalsts neveic nodošanu par saistītiem nodarījumiem, specialitātes princips var liegt izsniegšanas dalībvalstij veikt kriminālvajāšanu par šiem nodarījumiem (sk. 2.6. iedaļu par specialitātes principu).

Ja EAO ir iekļauti saistīti noziedzīgi nodarījumi, izpildes tiesu iestādei lēmumā par nodošanu ieteicams skaidri norādīt, vai nodošana attiecas arī uz saistītajiem nodarījumiem. Nodošana par saistītiem noziedzīgajiem nodarījumiem piešķir izsniegšanas dalībvalstij pilnvaras veikt kriminālvajāšanu vai izpildīt brīvības atņemšanas sodu par minētajiem nodarījumiem.

VIII pielikumā ietverts to dalībvalstu saraksts, kuru tiesību sistēma paredz iespēju veikt nodošanu par saistītiem noziedzīgiem nodarījumiem.

5.4. Neizpildīšanas (izpildes atteikuma) pamats

Vispārīgo pienākumu izpildīt EAO (paredzēts Pamatlēmuma par EAO 1. panta 2. punktā) ierobežo EAO obligātās un fakultatīvas neizpildīšanas pamats, tas ir, izpildes atteikuma pamats (Pamatlēmuma par EAO 3., 4., un 4.a pants). Ir svarīgi atzīmēt, ka saskaņā ar Pamatlēmumu par EAO šis pamats ir vienīgais, ko izpildes tiesu iestāde var izmantot par neizpildīšanas pamatu. Attiecībā uz fakultatīvu neizpildīšanu izpildes tiesu iestāde var izmantot vienīgi tādu pamatu, kas transponēts tās valsts tiesību aktos. Tiesa ir precizējusi, ka pamatu saraksts ir izsmeļošs (īpaši tās spriedumos lietā C-123/08 Wolzenburg, 57. punkts, un apvienotajās lietās C-404/15 un C-659/15 PPU Aranyosi un Căldăraru, 80. punkts) (32).

Pirms pieņemt lēmumu par atteikšanos nodot, izpildes tiesu iestāde var sazināties ar izsniegšanas tiesu iestādi. Tas varētu būt ieteicams tad, ja nav pārliecības par kāda neizpildīšanas pamata piemērošanu. Pirms pieņemt lēmumu par atteikšanos, izpildes tiesu iestāde var sazināties arī par citiem iespējamiem pasākumiem, tādiem kā ieslodzīto personu pārvietošana (sk. 4.4. iedaļu par saziņu un 2.5. iedaļu par citiem tiesu iestāžu sadarbības Savienības pasākumiem).

Pēc tam, kad pieņemts lēmums atteikt nodošanu, pieprasīto personu vairs nevar turēt apcietinājumā, pamatojoties uz EAO.

5.4.1. Neizpildīšanas obligātais pamats

Ja ir piemērojams viens vai vairāki neizpildīšanas obligātie pamati, izpildes tiesu iestādei ir jāatsakās izpildīt EAO (Pamatlēmuma par EAO 3. pants). Tāpēc, tiklīdz izpildes tiesu iestāde ir konstatējusi, ka ir piemērojams kāds no atteikšanās iemesliem, tai ir jāatsakās izpildīt [EAO]. Šie pamati ir paredzēti Pamatlēmuma par EAO 3. pantā.

Amnestija (3. panta 1. punkts)

Uz nodarījumu, kas ir par iemeslu apcietināšanas orderim, attiecas amnestija izpildes dalībvalstī. Tāpat arī ir prasība, ka izpildes dalībvalsts jurisdikcijā jābūt kriminālvajāšanas uzsākšanai par attiecīgo nodarījumu saskaņā ar tās krimināllikumu.

Ne bis in idem princips (3. panta 2. punkts)

Izpildes tiesu iestāde ir informēta par to, ka par pieprasīto personu dalībvalstī pieņemts galīgs spriedums attiecībā uz tādām pašām darbībām. Ir arī prasība, ka, ja ir piespriests sods, tad tas ir izciests vai to pašlaik izcieš, vai to vairs nevar izpildīt saskaņā ar notiesāšanas dalībvalsts tiesībām.

Tiesa ir pasludinājusi vairākus spriedumus lietās par ne bis in idem principa interpretāciju saistībā ar 54. pantu Konvencijā, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu (CISA). Šie spriedumi ir piemērojami Pamatlēmumam par EAO saskaņā ar spriedumu lietā C-261/09 Mantello (33) un precizē tādas koncepcijas kā “galīgais nolēmums”, “tāda pati darbība” un “sods ir izciests”. Spriedumā lietā C-129/14 PPU Spasic (34) Tiesa nosprieda, ka CISA 54. pants ir saderīgs ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pantu, kurā garantēts šis princips.

VI pielikumā sniegts Tiesas spriedumu par ne bis in idem principu apkopojums.

CISA 54. pants

“Personu, kuras sakarā vienā Līgumslēdzējā Pusē ir pieņemts galīgais tiesas spriedums, nedrīkst par to pašu nodarījumu saukt pie atbildības citā Līgumslēdzējā Pusē, ar noteikumu, ka notiesāšanas gadījumā sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi tās Līgumslēdzējas Puses tiesību aktiem, kurā spriedums pieņemts.”

Pamattiesību hartas 50. pants

“Tiesības netikt divreiz tiesātam vai sodītam krimināllietā par to pašu noziedzīgo nodarījumu Nevienu nedrīkst atkārtoti tiesāt vai sodīt krimināllietā par nodarījumu, par kuru viņš saskaņā ar tiesību aktiem Savienībā jau ticis attaisnots vai notiesāts ar galīgu spriedumu.”

Kriminālatbildības neiestāšanās nepilngadības dēļ (3. panta 3. punkts)

Saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām pieprasītajai personai, par kuru ir izsniegts apcietināšanas orderis, ņemot vērā tās vecumu, nevar iestāties kriminālatbildība par darbībām, kas ir apcietināšanas ordera pamatā.

Dalībvalstu tiesību aktos ir atšķirīgi definēts minimālais vecums, no kura iestājas kriminālatbildība. Atšķiras arī brīdis, no kura šo vecumu piemēro konkrētajā lietā, piemēram, attiecīgais brīdis var būt tad, kad notiek iespējamais nodarījums, vai tad, kad personai izvirzīta apsūdzība.

Neizpildīšanas pamatu piemēro, ja izpildes dalībvalstī pret pieprasīto personu, ņemot vērā tās vecumu, var ierosināt vienīgi civilprocesu vai administratīvo procesu, bet ne kriminālprocesu.

5.4.2. Fakultatīvas neizpildīšanas pamats

Ja ir piemērojams kāds no fakultatīvas neizpildīšanas pamatiem, un ir transponēti valsts tiesību aktos, atkarībā no lietas apstākļiem izpildes tiesu iestāde var atteikt EAO izpildi. Minētie pamati ir paredzēti Pamatlēmuma par EAO 4. pantā.

Abpusējas sodāmības neesamība (4. panta 1. punkts)

Darbību, kas ir EAO pamatā, neuzskata par noziedzīgu nodarījumu saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām.

Tas attiecas vienīgi uz nodarījumiem, kas nav minēti to Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punktā sniegto noziedzīgo nodarījumu sarakstā, par kuriem atcelta abpusējas sodāmības pārbaude. Tomēr šo fakultatīvas neizpildīšanas pamatu var piemērot, pat ja darbība atbilst kādai no Pamatlēmuma par EAO 2. panta 2. punktā uzskaitītajām, bet izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktos par to ir paredzēts brīvības atņemšanas sods vai ar brīvības atņemšanu saistīts drošības līdzeklis uz laiku, kas ir īsāks par trim gadiem, un šī darbība nav noziedzīgs nodarījums saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām. Spriedumā lietā C-289/15 Grundza Tiesa precizēja, kā vērtējams abpusējās sodāmības noteikums (sk. 5.2. iedaļu).

Attiecībā uz nodokļiem vai nodevām, muitu un valūtas maiņu EAO izpildi nedrīkst atteikt, pamatojoties uz to, ka izpildes dalībvalsts tiesību akti neparedz tādus pašus nodokļus vai nodevas vai tajos nav ietvertas tādas pašas normas par nodokļiem, nodevām un muitas un valūtas maiņas noteikumiem kā izsniegšanas dalībvalsts tiesību aktos.

Izpildes dalībvalstī uzsākta kriminālvajāšana (4. panta 2. punkts)

Izpildes dalībvalstī veic personas, par kuru ir izsniegts EAO, kriminālvajāšanu par to pašu darbību, kas ir EAO pamatā.

Kriminālvajāšanas par to pašu nodarījumu liegšana izpildes dalībvalstī (4. panta 3. punkts)

Izpildes dalībvalsts tiesu iestādes ir nolēmušas vai nu neveikt kriminālvajāšanu attiecībā uz nodarījumu, kas ir EAO pamatā, vai procesu apturēt, vai dalībvalstī attiecībā uz pieprasīto personu par tām pašām darbībām ir pieņemts galīgs spriedums, kas liedz procesu turpināt.

Sk. arī 5.4.1. iedaļu par ne bis in idem principu.

Ir iestājies noilgums saukšanai pie kriminālatbildības vai sodīšanai (4. panta 4. punkts)

Ir iestājies noilgums saukšanai pie kriminālatbildības vai sodīšanai saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām, un uz darbībām attiecas šīs dalībvalsts jurisdikcija saskaņā ar tās krimināllikumu.

Sk. arī 5.4.1. iedaļu par ne bis in idem principu.

Galīgs spriedums trešā valstī (4. panta 5. punkts)

Izpildes tiesas iestāde ir informēta par to, ka trešā valstī par pieprasīto personu pieņemts galīgs spriedums attiecībā uz tām pašām darbībām, ar nosacījumu, ka, ja ir piespriests sods, tad tas ir izciests vai to pašlaik izcieš, vai to vairs nevar izpildīt saskaņā ar notiesāšanas valsts tiesībām.

Izpildes dalībvalsts apņemas izpildīt spriedumu (4. panta 6. punkts)

Ja EAO ir izsniegts brīvības atņemšanas soda vai ar brīvības atņemšanu saistīta drošības līdzekļa izpildei un pieprasītā persona paliek izpildes dalībvalstī, ir izpildes dalībvalsts pilsonis vai rezidents, izpildes tiesu iestāde var apsvērt, vai tā vietā, lai nodotu personu izsniegšanas dalībvalstij, spriedumu nebūtu iespējams izpildīt tās dalībvalstī.

Pamatlēmuma 2008/909/TI 25. pantā ietverts arī īpašs noteikums par brīvības atņemšanas sodu izpildi izpildes dalībvalstī gadījumos, uz kuriem attiecas Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punkts (sk. šīs rokasgrāmatas 2.5.2. iedaļu). Pamatlēmums 2008/909/TI aizstāja 1983. gada konvencija un tās papildu protokols. Tādējādi attiecībā uz sprieduma izpildes nodošanu dalībvalstij, kurā to izpilda, jāpiemēro Pamatlēmums 2008/909/TI.

Saskaņā ar Pamatlēmumu 2008/909/TI notiesātās personas piekrišana nodošanai vairs nav priekšnoteikums, ko piemēro visos gadījumos.

Spriedumā lietā C-66/08 Kozłowski (35) Tiesa nosprieda, ka Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punktā minētie termini “rezidents” un “paliek” ir jādefinē autonomi un vienveidīgi, jo tie attiecas uz autonomiem Savienības tiesību jēdzieniem. Tie attiecīgi ietver situācijas, kurās pieprasītā persona vai nu faktiski dzīvo izpildes dalībvalstī, vai arī, pastāvīgi uzturoties noteiktu laiku šajā pašā valstī, tai ir radusies līdzīgas pakāpes saikne ar šo valsti, kāda ir rezidentam. Lai noteiktu, vai uz personu attiecas termins “paliek”, ir vispārīgi jāizvērtē dažādi objektīvi fakti, tostarp pieprasītās personas uzturēšanās ilgums, būtība un apstākļi, kā arī šīs personas ģimenes un ekonomiskās saiknes ar izpildes dalībvalsti.

Kā Tiesa nosprieda lietā C-123/08 Wolzenburg, attiecībā uz Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punktu un vienādas attieksmes principu pret Savienības pilsoņiem vietējie noteikumi, kas paredz tāda EAO neizpildīšanu migrējošiem Savienības pilsoņiem, kas izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, ar nosacījumu, ka šis pilsonis ir likumīgi uzturējies dalībvalsts teritorijā nepārtrauktus piecus gadus, ir saderīgi ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 12. pantu (tagad LESD 18. pants). Tomēr uz Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punktā minēto EAO fakultatīvas neizpildīšanas pamatu dalībvalsts nevar attiecināt administratīvas papildprasības, piemēram, beztermiņa uzturēšanās atļaujas esamību.

Spriedumā lietā C-42/11 Lopes da Silva Jorge (36) Tiesa nosprieda, ka Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punkts un LESD 18. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka, kaut arī dalībvalsts, transponējot Pamatlēmuma par EAO 4. panta 6. punktu, var nolemt ierobežot situācijas, kurās izpildes tiesas iestāde var atteikt personas, uz kuru attiecas šī norma, nodošanu, no šīs normas piemērošanas jomas nevar pilnībā un automātiski izslēgt citu dalībvalstu pilsoņus, kas paliek tās teritorijā vai ir tās rezidenti, lai kāda arī būtu to saikne ar šo valsti. Valsts tiesai ir pienākums, ņemot vērā Pamatlēmuma par EAO formulējumu un mērķi, interpretēt valsts tiesības tā, lai nodrošinātu šā pamatlēmuma pilnīgu efektivitāti.

Eksteritorialitāte (nodarījumi, kas veikti ārpus izsniegšanas dalībvalsts teritorijas) (4. panta 7. punkts)

EAO attiecas uz nodarījumiem:

a) kurus saskaņā ar izpildes dalībvalsts tiesībām uzskata par pilnīgi vai daļēji izdarītiem izpildes dalībvalsts teritorijā vai vietā, ko par tādu uzskata; vai

b) kuri veikti ārpus izsniegšanas dalībvalsts teritorijas un izpildes dalībvalsts tiesības neļauj veikt kriminālvajāšanu par tādiem pašiem nodarījumiem, ja tie veikti ārpus tās teritorijas.

5.5. Lietu izskatīšana in absentia

Pamatlēmums par EAO ir grozīts ar Pamatlēmumu 2009/299/TI, svītrojot 5. panta 1. punktu un iekļaujot jaunu 4.a pantu par nolēmumiem, kas pieņemti in absentia. Šie noteikumi attiecas uz situācijām, kad izpildes tiesas iestāde ir saņēmusi EAO par brīvības atņemšanas soda izpildi, kas izriet no tāda tiesvedības procesa izsniegšanas dalībvalstī, kurā persona nav bijusi klātienē.

Pamatlēmuma par EAO 4.a pantā ietverts fakultatīvas neizpildīšanas pamats, saskaņā ar kuru drīkst atteikties izpildīt EAO, kas izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu vai piemērotu ar brīvības atņemšanu saistītu drošības līdzekli, ja persona klātienē nepiedalījās lietas izskatīšanā, kurā tika pieņemts nolēmums (nolēmums pieņemts in absentia).

Tomēr šim noteikumam ir vairāki izņēmumi. Izpildes tiesu iestāde nevar atteikties izpildīt EAO, kas izsniegts, pamatojoties uz nolēmumu, kas pieņemts in absentia, ja EAO norādīts, ka saskaņā ar turpmākām izsniegšanas dalībvalsts tiesībās paredzētām procesuālajām prasībām attiecīgā persona:

a) vai nu savlaicīgi: i) saņēma pavēsti un tādējādi tika informēta par tās lietas izskatīšanas plānoto dienu un vietu, kurā pieņemts nolēmums, vai ar citiem līdzekļiem saņēma oficiālu informāciju par minētās lietas izskatīšanas plānoto dienu un vietu tādā veidā, ka ir nepārprotami konstatēts, ka attiecīgā persona zināja par paredzēto lietas izskatīšanu; un ii) tika informēta par to, ka nolēmums var tikt pieņemts aizmuguriski; vai

b) zinādama par paredzēto lietas izskatīšanu, bija pilnvarojusi attiecīgās personas vai valsts ieceltu juriskonsultu aizstāvēt viņu lietas izskatīšanā, un minētais juriskonsults patiešām aizstāvēja attiecīgo personu minētajā lietas izskatīšanā; vai

c) ir saņēmusi spriedumu un, būdama skaidri informēta par tiesībām uz lietas atkārtotu izskatīšanu vai pārsūdzību, kurā personai ir tiesības piedalīties un kura dod iespēju lietu, tostarp jaunus pierādījumus, atkārtoti izskatīt pēc būtības, un kuras rezultātā sākotnējais spriedums varētu tikt atcelts: i) ir skaidri paziņojusi, ka neapstrīd nolēmumu; vai ii) attiecīgajā termiņā nav lūgusi lietas atkārtotu izskatīšanu vai pārsūdzību; vai

d) nav saņēmusi nolēmumu, bet: i) nolēmums personai tiks izsniegts tūlīt pēc nodošanas, un persona tiks skaidri informēta par viņas tiesībām uz lietas atkārtotu izskatīšanu vai pārsūdzību, kurā viņai ir tiesības piedalīties un kura dod iespēju lietu, tostarp jaunus pierādījumus, atkārtoti izskatīt pēc būtības, un kuras rezultātā sākotnējais nolēmums varētu tikt atcelts; un ii) tiks informēta par termiņu, kādā jāpieprasa šāda lietas atkārtota izskatīšana vai pārsūdzība, kā minēts atbilstīgajā EAO.

Spriedums lietā C-399/11 Melloni (37) attiecās uz jautājumu par to, vai Pamatlēmuma par EAO 4.a panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tas šajā tiesību normā paredzētajos gadījumos neļauj izpildes tiesu iestādēm tāda EAO izpildi, kas ir izsniegts, lai izpildītu sodu, pakļaut nosacījumam, ka izsniegšanas dalībvalstī jābūt iespējai pārskatīt aizmuguriski piespriesto sodu.

Tiesa uzskatīja, ka Pamatlēmuma par EAO 4.a panta 1. punktā ir paredzēts fakultatīvs pamats tāda EAO neizpildei, kas izsniegts, lai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, ja nolēmums pieņemts in absentia. Minētajai iespējai tomēr ir četri izņēmumi, kas paredzēti 4.a panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunktā. Tiesa nosprieda, ka šajos četros gadījumos izpildes tiesu iestāde nevar uz aizmuguriski notiesātās personas nodošanu attiecināt nosacījumu par iespēju pārskatīt notiesājošo spriedumu šīs personas klātbūtnē.

Spriedumā lietā C-108/16 PPU Dworzecki (38) Tiesa nosprieda:

“Padomes […] Pamatlēmuma 2002/584 […] 4.a panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pavēstes izsniegšana, kā tas notika pamatlietā, nevis tieši attiecīgajai personai, bet to nododot attiecīgās personas adresē tās mājsaimniecības pilngadīgai personai, kas apņēmās to nodot attiecīgajai personai, ja Eiropas apcietināšanas orderī nav iespējams pārliecināties, vai un attiecīgā gadījumā kad šī pilngadīgā persona ir faktiski nodevusi šo pavēsti attiecīgajai personai, pati par sevi nav uzskatāma par šajā noteikumā izklāstītajiem nosacījumiem atbilstošu.”

5.6. Izpildes tiesu iestādes apsvērumi par pamattiesībām

Pamatlēmumā par EAO nav ietverts noteikums par neizpildīšanu, pamatojoties uz pieprasītās personas pamattiesību pārkāpumu izsniegšanas dalībvalstī.

Tomēr Pamatlēmuma par EAO 1. panta 3. punkts, to lasot kopā ar 12. un 13. apsvērumu, precizē, ka saistībā ar EAO ir jāievēro pamattiesības un tiesību pamatprincipi.

Spriedumā apvienotajās lietās C-404/15 un C-659/15 PPU Aranyosi un Căldăraru Tiesa nosprieda šādi:

“[…] ja pastāv objektīva, ticama, precīza un pienācīgi aktualizēta informācija, kas liecina par to, ka izsniegšanas dalībvalstī pastāv tādas apcietinājuma apstākļu nepilnības, kuras ir vai nu sistēmiskas un vispārīgas, vai skar noteiktas personu grupas vai arī atsevišķas brīvības atņemšanas iestādes, izpildes tiesu iestādei ir konkrēti un precīzi jānovērtē, vai pastāv nopietns un pārbaudīts pamats uzskatīt, ka persona, attiecībā uz kuru ir izsniegts Eiropas apcietināšanas orderis, lai veiktu kriminālvajāšanu vai izpildītu brīvības atņemšanas sodu, tās nodošanas izsniegšanas dalībvalstij gadījumā tiks pakļauta faktiskam necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās riskam Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 4. panta izpratnē tās apcietinājuma apstākļu šajā dalībvalstī dēļ. Šim nolūkam izpildes tiesu iestādei ir jālūdz izsniegšanas tiesu iestādei sniegt papildu informāciju, un [pēdējai minētajai] pēc tam, kad tā vajadzības gadījumā ir lūgusi palīdzību izsniegšanas dalībvalsts centrālajai iestādei vai kādai no centrālajām iestādēm minētā pamatlēmuma 7. panta izpratnē, ir jāsniedz šī informācija šādā lūgumā noteiktajā termiņā. Izpildes dalībvalsts tiesu iestādei ir jāatliek savs lēmums par attiecīgās personas nodošanu līdz brīdim, kad tā saņem papildu informāciju, kura tai ļauj noraidīt šāda riska esamību. Ja šī riska esamība nevar tikt noraidīta saprātīgā termiņā, šai iestādei ir jālemj par to, vai nodošanas procedūra ir jāizbeidz.”

Ja izpildes dalībvalsts tiesu iestādes rīcībā ir pierādījumi, ka attiecībā uz personām, kas atrodas apcietinājumā izsniegšanas dalībvalstī, apcietinājuma vispārīgo apstākļu dēļ pastāv faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks, tai ir jāievēro procedūra, kas noteikta Tiesas spriedumā apvienotajās lietās C-404/15 un C-659/15 PPU Aranyosi un Căldăraru (89. līdz 104. punkts).

Procedūras posmi, kas jāievēro valstu tiesu izpildes iestādēm, ja to rīcībā ir pierādījumi , ka attiecībā uz personām, kas atrodas apcietinājumā izsniegšanas dalībvalstī, pastāv faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks

Jāievēro šādi posmi:

1. Pārbaude par to, vai apcietinājuma vispārīgo apstākļu dēļ attiecībā uz pieprasīto personu pastāv faktisks necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks: — pamatojoties uz objektīvu, ticamu, precīzu un pienācīgi aktualizētu informāciju, ko inter alia var iegūt no starptautisku tiesu, piemēram, Eiropas Cilvēktiesību tiesas spriedumiem, izsniegšanas dalībvalstu tiesu spriedumiem, kā arī no lēmumiem, ziņojumiem un citiem dokumentiem, ko sagatavojušas Eiropas Padomes struktūras vai struktūras, kas ir ANO aizgādībā.

2. Ja šāds risks ir apzināts, pamatojoties uz apcietinājuma vispārīgajiem