Attiecībā uz eurozonu atbilstošajai fiskālajai nostājai būtu jāizriet no pienācīga līdzsvara starp ilgtspējas un stabilizācijas apsvērumiem. Ir svarīgi panākt šādu saikni valstu līmenī, turklāt ņemot vērā eurozonas/ES dimensiju. Lai gan ekonomika joprojām gūst labumu no stabiliem pamatfaktoriem un ES fondu atbalsta, jo īpaši ANM, pakāpeniska atteikšanās no pasākumiem, kas veikti ekonomikas atbalstam pandēmijas laikā, 2023. gadā mazinās būtisku vispārējo atbalstu. Fiskālās politikas normalizācijas grafikā un tempā būtu jāņem vērā arī mijiedarbība ar monetāro un finanšu sektora politiku un fiskālais stimuls, ko sniedz ANM ().

Ziemas prognozē nebija paredzēts iebrukums Ukrainā un no tā izrietošā ģeopolitiskā spriedze. Tas negatīvi ietekmē izaugsmes perspektīvas, un risku ietekme sliecas būt lejupvērsta. Piemēram, piedāvājuma puses vājo vietu radītā izmaksu spiediena dēļ inflācija var izrādīties augstāka, nekā paredzēts. Augstākas enerģijas cenas, kas lielākā mērā tiek pārnestas no ražotāja uz patērētāju, var negatīvi ietekmēt kopējo pieprasījumu. Globālās piegādes problēmas, visticamāk, saglabāsies ilgāku laiku 2022. gadā. Turklāt produktivitātes līmeni potenciāli pārsniedzoša darba samaksas pieauguma sekundārā ietekme, kura būtu lielāka nekā gaidīts, var noturēt augstu inflāciju ilgāku laiku. Pozitīvi ir tas, ka ANM un daudzgadu finanšu shēmas (DFS) līdzekļu veicinātas investīcijas, tostarp no ES kohēzijas politikas fondiem, varētu radīt spēcīgāku stimulu ekonomiskajai aktivitātei.

Šis paziņojums sniedz dalībvalstīm norādes par fiskālās politikas īstenošanu un koordinēšanu atkarībā no ekonomikas attīstības perspektīvas. Norādēs ir ņemta vērā pozitīvā pieredze ar līdzīgām 2021. gada martā sniegtām norādēm, kas deva pienesumu pastāvīgajai diskusijai Padomē, Eurogrupā un ar citām ES un starptautiskajām ieinteresētajām personām par piemērotu fiskālās politikas reakciju un tās pielāgošanu. Principi atspoguļo Komisijas 2022. gada ziemas prognozi, un uz to pamata būtu jāveido dalībvalstu topošās stabilitātes un konverģences programmas. Norādes tiks koriģētas pēc vajadzības atbilstoši ekonomikas attīstībai un vēlākais Komisijas Eiropas pusgada pavasara paketē 2022. gada maija beigās.

Fiskālajai politikai jābūt gatavai reaģēt uz strauji mainīgajiem apstākļiem. Politikas vide attīstās. Paredzams, ka ar pandēmiju saistītie pagaidu ārkārtas pasākumi 2022. gadā lielā mērā tiks atcelti atbilstīgi pakāpeniskai sabiedrības veselības situācijas normalizēšanai (). Tuvākā termiņa inflācijas perspektīvas norāda uz monetārās politikas pakāpenisku normalizēšanos. Tomēr paredzams, ka iebrukums Ukrainā negatīvi ietekmēs perspektīvu, kas kļuvusi neskaidrāka, jo risku ietekme sliecas būt lejupvērsta. Tā dēvēto Stabilitātes un izaugsmes pakta (SIP) () “vispārējo izņēmuma klauzulu” turpinās piemērot 2022. gadā. Tas ļaus fiskālo politiku pielāgot mainīgajai situācijai, lai risinātu šīs krīzes radītās tūlītējās problēmas. Pamatojoties uz Komisijas 2022. gada ziemas prognozi, paredzams, ka vispārējā izņēmuma klauzula tiks deaktivizēta no 2023. gada (). Ņemot vērā lielo nenoteiktību, to atkārtoti novērtēs, pamatojoties uz Komisijas 2022. gada pavasara prognozi. Visbeidzot, 2021. gada oktobrī tika atsāktas debates par ekonomikas pārvaldības sistēmu, lai savlaicīgi līdz 2023. gadam panāktu plašu vienprātību par turpmāko virzību ().

2. princips. Nodrošināt parāda atmaksājamību, pamatojoties uz pakāpenisku un kvalitatīvu fiskālo korekciju un ekonomikas izaugsmi

Valstu parāda attiecība ir augsta un pandēmijas rezultātā ir palielinājusies. Nepieciešamā fiskālā reakcija uz Covid-19 pandēmiju un izlaides samazināšanās ir izraisījusi valdību parāda attiecības būtisku pieaugumu, jo īpaši dažās dalībvalstīs ar lielu parādu, tomēr bez parāda apkalpošanas izmaksu pieauguma. ES kopējā valsts parāda attiecība 2021. gadā sasniedza aptuveni 92 % apmērā no IKP, un paredzams, ka 2023. gadā tā samazināsies tikai nedaudz – līdz 89 % no IKP. Tajā pašā laikā atšķirības starp dalībvalstīm joprojām ir lielas. Paredzams, ka 2023. gadā valsts parāda attiecība pret IKP sešās dalībvalstīs saglabāsies virs 100 % no IKP, vienlaikus saglabājoties zem 60 % no IKP aptuveni pusē dalībvalstu.

Nemainīgas politikas apstākļos ES valstu parāda attiecība nākamo desmit gadu laikā kopumā stabilizēsies, bet vairākās dalībvalstīs ar augstu parāda līmeni saglabāsies pieaugoša tendence. Parāda dinamiku noteiks vairāki faktori. No vienas puses, riskus, kas saistīti ar lielāku valsts parādu, papildina citas problēmas, tostarp prognozētās novecošanas radītās izmaksas un iespējamās saistības (garantiju veidā), kas piešķirtas Covid-19 krīzes laikā. No otras puses, parāda dinamika 2021. gadā kopumā ir bijusi labāka, nekā gaidīts. Mazinošie faktori ir zemas finansēšanas izmaksas un labvēlīgas izaugsmes perspektīvas, daļēji pateicoties gaidāmajai investīciju un reformu pozitīvajai ietekmei uz potenciālo izaugsmi vidējā termiņā. Šīs ietekmes apmērs ir atkarīgs no izaugsmes un procentu likmju attiecības attīstības, kas joprojām ir neskaidra.

Lai ierobežotu parāda dinamiku, ir vajadzīga daudzgadu fiskālā korekcija apvienojumā ar investīcijām un reformām, kuru mērķis ir saglabāt izaugsmes potenciālu. Ir svarīgi nodrošināt ilgtspējīgas publiskās finanses, pakāpeniski samazinot lielo valsts parādu. Dažas dalībvalstis riskē iziet no krīzes ar augstāku izdevumu attiecību un zemāku ieņēmumu attiecību (kā daļu no IKP). Ja vidējā termiņā neizdosies samazināt parādu valstīs ar lielu parādu, tas negatīvi ietekmētu izaugsmes perspektīvas un padziļinātu atšķirības starp valstīm. Publisko kontu pakļaušana nelabvēlīgai attīstībai finanšu tirgos varētu kaitēt ekonomikas vispārējai noturībai. Lai noteiktu nepieciešamo korekcijas pakāpi un tempu, būtisks ir parāda dinamikas jutīgums pret finansēšanas nosacījumu attīstību. Lai parāda samazināšanas stratēģijas būtu veiksmīgas, galvenā uzmanība būtu jāpievērš fiskālajai konsolidācijai, publisko finanšu kvalitātei un struktūrai un izaugsmes veicināšanai. Pārāk strauja konsolidācija apdraudētu notiekošo atveseļošanu, negatīvi ietekmējot potenciālo izaugsmi, tirgus noskaņojumu un finansēšanas izmaksas, tādējādi galu galā pasliktinot parāda atmaksājamību.

Pamatojoties uz ziemas prognozi, Komisija uzskata, ka no 2023. gada ir ieteicams sākt pakāpenisku fiskālo korekciju, lai samazinātu lielo valsts parādu, tomēr pārāk strauja konsolidācija varētu negatīvi ietekmēt izaugsmi un tādējādi arī parāda atmaksājamību.

3. princips. Veicināt investīcijas un sekmēt ilgtspējīgu izaugsmi

Eiropas ekonomiku virzībai uz ilgtspējīgu augstākas izaugsmes ceļu un divējādās pārkārtošanās problēmu risināšanai vajadzētu būt visu dalībvalstu darba kārtības prioritātei (). Eiropas Komisijas un citu organizāciju aplēses liecina, ka ir vajadzīgas lielas investīcijas, lai sasniegtu ES mērķus klimata un digitālajā jomā. Zaļā kursa mērķu sasniegšanai ir vajadzīgas papildu publiskās un privātās investīcijas 520 miljardu EUR apmērā katru gadu laikposmā no 2021. līdz 2030. gadam. Tiek lēsts, ka digitālās pārkārtošanās īstenošanai Eiropas Savienībā nepieciešamo investīciju iztrūkums nākamajā desmitgadē būs aptuveni 125 miljardi EUR apmērā katru gadu. Privātajam sektoram būs jāmobilizē lielākā daļa šo investīciju. Tomēr arī publiskajam sektoram ir jāpiedalās, lai nodrošinātu papildu finansējumu politikas atbalstam, riska mazināšanai inovatīviem projektiem, privāto investīciju virzīšanai un piesaistīšanai un tirgus nepilnību pārvarēšanai. Paziņojumā par nākotnes prasībām atbilstošu Eiropas izaugsmes modeli ir uzsvērts, cik svarīga ir visu attiecīgo dalībnieku, tostarp ES, dalībvalstu un privātā sektora, koordinēta rīcība, lai aktivizētu visas pieejamās politikas sviras (). Ir svarīgi nodrošināt saskaņotību starp investīciju un reformu politiku dalībvalstīs un starp valstu un ES mērķiem.

Ar ANM un DFS līdzekļiem turpmākajos gados atbalstīs publiskās investīcijas un reformas. NextGenerationEU, kas ir ANM centrālais elements, līdz 2026. gadam nodrošina 338 miljardus EUR neatmaksājama atbalsta veidā (“dotācijas”) un līdz 386 miljardiem EUR aizdevumu veidā (abas summas ir faktiskajās cenās). ANM finansējums palīdzēs veidot noturību, virzīt progresu mūsu vidisko un digitālo mērķu sasniegšanā un stiprināt kohēziju, produktivitāti un konkurētspēju. Līdz šim 22 ES valstu atveseļošanas un noturības plāni ir saņēmuši zaļo gaismu, un priekšfinansējuma maksājumi tika veikti 21 no tām valstīm, kas to pieprasīja. Plānots, ka ANM dotāciju izmaksa tiks veikta agrāk, līdz 2023. gada beigām izmaksājot aptuveni divas trešdaļas dotāciju (). Izdevumi, ko finansē no ANM dotācijām, ļaus finansēt kvalitatīvus investīciju projektus un segt produktivitāti veicinošu reformu izmaksas, neradot lielāku deficītu un parādu. Tādējādi ANP ātra īstenošana sekmēs ilgstošu un ilgtspējīgu atveseļošanu, veicinās lielāku potenciālo izaugsmi un atbalstīs pakāpenisku fiskālā stāvokļa uzlabošanos, tostarp dalībvalstīs ar augstāko valsts parāda attiecību. Jaunās paaudzes ES kohēzijas politikas fondu apstiprināšana vēl vairāk palielinās investīcijas, veicinot divējādo pārkārtošanos un noturību visā Savienības teritorijā.

Visām dalībvalstīm būtu jāaizsargā investīcijas kopumā un pamatotos gadījumos jāpaplašina valsts finansētās investīcijas, jo īpaši attiecībā uz zaļo un digitālo pārkārtošanos noturīgā veidā. Uzsvars būtu jāliek uz investīciju augstu kvalitāti atbilstoši investīcijām, ko finansē no ANM. Fiskālā politika būtu jāpārorientē, lai atbalstītu divējādo pārkārtošanos nolūkā panākt ilgstošu un ilgtspējīgu izaugsmi. Vajadzības gadījumā, piemēram, reaģējot uz ANM iemaksu samazināšanos, dalībvalstīm būtu jāpaplašina valsts finansētās investīcijas, jo īpaši divējādās pārkārtošanās nolūkā. Fiskālajām korekcijām, ko veic dalībvalstis ar lielu parādu, nevajadzētu ietekmēt investīcijas, un tās drīzāk būtu jāīsteno, ierobežojot valsts finansēto kārtējo izdevumu pieaugumu.

Komisija uzskata, ka vidēja termiņa fiskālajos plānos būtu jāsekmē un jāaizsargā valsts finansētas augstas kvalitātes publiskās investīcijas, jo noturīgas ekonomikas sekmēšana un divējādās pārkārtošanās problēmu risināšana ir kopīgi galvenie politikas mērķi 2023. gadam un laikposmam pēc tam.

4. princips. Veicināt fiskālās stratēģijas, kas atbilst fiskālās korekcijas vidēja termiņa pieejai, ņemot vērā ANM

Fiskālajai korekcijai dalībvalstīs ar lielu parādu vajadzētu būt pakāpeniskai, nevis izraisīt pārmērīgi ierobežojošu fiskālo nostāju, un tās pamatā vajadzētu būt investīcijām un reformām, kas atjauno izaugsmes potenciālu, atvieglinot ticamu lejupvērstas parāda tendences sasniegšanu. Lai panāktu parāda samazināšanu vidējā termiņā, pakāpeniskiem un pastāvīgiem fiskālās korekcijas centieniem būtu jāiet roku rokā ar uzlabotu publisko finanšu struktūru. Vidēja termiņa plāniem ir jāatbilst dalībvalstu parāda atmaksājamības analīzei (). Plānu pamatā vajadzētu būt konkrētām atsaucēm uz plānotajām investīcijām un reformām, un tajos būtu jāņem vērā paredzamais ES līdzekļu (tostarp ANM dotāciju) izmaksas grafiks. Attiecībā uz laikposmu pēc 2023. gada šajos vidēja termiņa plānos galvenā uzmanība būtu jāpievērš fiskālās konsolidācijas turpināšanai, lai pakāpeniski, ilgstošā un izaugsmei labvēlīgā veidā panāktu vidēja termiņa piesardzīgu fiskālo stāvokli. Plānos būtu sīki jānorāda pamatā esošie pasākumi un ar tiem saistītās reformas un investīcijas.

Fiskālās politikas korekcijas lēmumā būtu jāņem vērā ANM atbalsta ietekme uz ekonomisko aktivitāti. ANM dotācijas turpinās sniegt būtisku fiskālo atbalstu kopējā pieprasījuma pieaugumam līdz katras attiecīgās dalībvalsts plāna maksājumu profila maksimālajam punktam, līdz ar ko atbalsts pēc tam mazināsies. Tas būtu jāņem vērā vidēja termiņa fiskālajos plānos.

Konsolidāciju nevajadzētu nepamatoti atlikt. Ja fiskālā korekcija ir vajadzīga, tās atlikšana uz vēlākiem gadiem palielina īstenošanas riskus un bieži rada grūtības sasniegt vidēja termiņa budžeta mērķus, kas noteikti dalībvalstu stabilitātes un konverģences programmās. Turklāt atliktas fiskālās stratēģijas īstenošana ir saistīta arī ar to, ka valdības neparedzēti pozitīvu izaugsmi un neplānotus budžeta ieņēmumus izmanto lielākiem kārtējiem izdevumiem vai nodokļu samazinājumiem nevis paātrinātai parāda samazināšanai. Bieži vien tas nozīmē, ka rezerves netiek atjaunotas, kad to ļauj ekonomiskie apstākļi.

Komisija uzskata, ka stabilitātes un konverģences programmās būtu jāparāda, kā dalībvalstu vidēja termiņa fiskālie plāni nodrošina pakāpenisku valsts parāda samazināšanos līdz piesardzīgam līmenim un ilgtspējīgai izaugsmei, izmantojot pakāpenisku konsolidāciju, investīcijas un reformas.

5. princips. Diferencēt fiskālās stratēģijas un ņemt vērā eurozonas dimensiju

No 2023. gada ir jāsāk pakāpeniska fiskālā korekcija dalībvalstīs ar lielu parādu, lai stabilizētu un pēc tam samazinātu parāda attiecību. Kad to ļauj ekonomiskie apstākļi, ir svarīgi turpināt atjaunot fiskālās rezerves un atsākt valsts parāda attiecības pret IKP samazināšanu, lai uzlabotu noturību pret turpmākiem satricinājumiem, saglabātu labvēlīgus finansēšanas nosacījumus un nodrošinātu eurozonas vienmērīgu darbību, ņemot vērā iespējamo blakusietekmi. Pamatojoties uz Komisijas 2022. gada ziemas prognozi, attiecībā uz dalībvalstīm ar lielu parādu šķiet lietderīgi no 2023. gada pakāpeniski uzlabot to pamatā esošo fiskālo stāvokli. Lai to panāktu, valsts finansētajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus) būtu jāpalielinās lēnāk nekā vidēja termiņa potenciālajai izlaidei (ko mēra ar izdevumu kritēriju). Dalībvalstīm ar lielu parādu būtu jāturpina sekmēt investīcijas, kas vajadzīgas, lai īstenotu divējādo pārkārtošanos, un jāīsteno fiskālā korekcija attiecībā uz valsts finansētiem kārtējiem izdevumiem. Šī stratēģija būtu jāatbalsta ar laicīgu ANP īstenošanu. Jebkuri neparedzētie ieņēmumi, tostarp no neparedzēti augstas izaugsmes, būtu jāizmanto parāda samazināšanai.

Zema/vidēja parāda dalībvalstīm par prioritāti būtu jānosaka investīcijas divējādās pārkārtošanās nolūkā. Dalībvalstīm ar zemu/vidēju parādu parasti ir raksturīgs stabils budžeta stāvoklis ().Vajadzības gadījumā (piemēram, reaģējot uz ANM iemaksu samazināšanos) prioritāte būtu jāpiešķir publisko investīciju paplašināšanai divējādās pārkārtošanās nolūkā, valsts finansētās investīcijas palielinot straujāk nekā pieaug vidēja termiņa potenciālā izlaide. Kārtējo izdevumu dinamikai būtu jāatbilst vispārēji neitrālas politikas nostājas saglabāšanai, līdz ar to 2023. gadā nebūtu jāveic fiskālā korekcija, izņemot gadījumus, kad pārmērīga pieprasījuma pazīmes liktu īstenot elastīgu fiskālo politiku, lai kontrolētu tā pieaugumu, vai, otrādi, pasliktinājusies ekonomikas perspektīva prasītu papildu izdevumus. Tas palīdzēs saglabāt atbilstošu politikas nostāju eurozonā kopumā, jo pāragru fiskālo samazinājumu blakusietekme dalībvalstīs ar zemu/vidēju parādu varētu nepamatoti samazināt kopējo pieprasījumu eurozonā un apgrūtināt fiskālo korekciju īstenošanu dalībvalstīs ar lielu parādu.

Komisija uzskata, ka fiskālie ieteikumi arī turpmāk būtu jādiferencē starp dalībvalstīm un tajos būtu jāņem vērā iespējamā pārrobežu blakusietekme. Vajadzības gadījumā valstu fiskālā korekcija būtu jāveic tā, lai uzlabotu izdevumu struktūru, aizsargājot investīcijas kopumā.

Ietekme uz pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru