LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/57

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Veidot ilgtspējīgu ekonomiku, veicot izmaiņas Eiropas patēriņa modelī” (pašiniciatīvas atzinums)

2011/C 44/10

Ziņotāja: DARMANIN kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 16. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Veidot ilgtspējīgu ekonomiku, veicot izmaiņas Eiropas patēriņa modelī”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 15. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 464. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 14. un 15. jūlijā (15. jūlija sēdē), ar 98 balsīm par, 7 balsīm pret un 8 atturoties pieņēma šo atzinumu.

0. Preambula.

Eiropā vēl aizvien valdošajos krīzes apstākļos, kad liela daļa eiropiešu cīnās par darbavietas saglabāšanu vai ienākumu nodrošināšanu un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem ir jāvelta lielākas pūles, lai izdzīvotu, ilgtspējīga patēriņa modeļi var šķist greznība. Tāpēc, īstenojot pasākumus, kas veicina ilgtspēju, jāizmanto atbilstoši rādītāji, kuri atspoguļo pašreizējo stāvokli Eiropā. Šis atzinums veltīts šauram ilgtspējas aspektam, proti, ilgtspējīgam patēriņam. EESK pašos pamatos uzskata, ka viens no veidiem, kā ilgtermiņā panākt ilgtspējīgu patēriņu, ir Eiropas iedzīvotāju pilsoniskās aktivitātes veicināšana, proti, ne tikai mudinot patērētājus izmantot viņiem Lisabonas līgumā paredzētās tiesības, bet arī paplašinot pilsoniskuma jēgu — lai iedzīvotājiem būtu ne tikai tiesības, bet arī morāls pienākums savā dzīvesveidā ievērot ilgtspējas principus.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Ilgtspējīgā ekonomikā ražošanas metodēm un patēriņa modeļiem būtu jāveicina cilvēku, sabiedrības grupu un dabiskās vides noturīga labklājība. Lielākajai daļai sabiedrības pārstāvju būtu vajadzīgas kopīgas vērtības, kas nosaka viņu rīcību. EESK uzsver jau pieņemtos atzinumos minēto atziņu, ka valdību īstenotās politikas sekmju novērtēšanā līdztekus iekšzemes kopproduktam (IKP) jāizmanto arī ekoloģiskie un sociālie rādītāji.

1.2. Pašreizējā Eiropas ražošanas un patēriņa sistēma no ekoloģiskā viedokļa nav ilgtspējīga, jo īpaši tāpēc, nav noliedzama tās atkarība no energoresursiem, materiāliem, zemes un ūdens, kā arī ietekme uz pasaules klimatu un bioloģisko daudzveidību. Ja visur pasaulē cilvēkiem būtu tāds dzīves veids kā Eiropas iedzīvotājiem, būtu vajadzīgas vairāk nekā divarpus planētas.

1.3. ES Padome ir vienojusies, ka rūpnieciski attīstītajām valstīm līdz 2050. gadam jāsamazina siltumnīcefekta gāzu emisijas par 80–95 %. Tāpēc EESK iesaka ES stratēģijā Eiropa 2020 paredzēt pasākumus, kas sekmē gan ilgtspējīgu ražošanu, gan ilgtspējīgu patēriņu. Ja vēlamies mazināt ietekmi uz mūsu planētu, jāatzīst, ka abas jomas ir cieši saistītas un ar tām saistītie problēmjautājumi ir jārisina.

1.4. Lai 40 gadu laikā samazinātu emisijas par 80–95 %, vienlaikus saglabājot ikgadējo ekonomikas izaugsmi par 2–3 %, katru gadu oglekļa intensitāte (emisijas uz vienu IKP vienību) jāsamazina par 6–10 %. Tik straujas tehnoloģiskās pārmaiņas, kas ilgā laika periodā skars visu tautsaimniecību, vēl nekad nav pieredzētas. Tāpēc būtu lietderīgi uzsākt nopietnu dialogu par iespējām mainīt patēriņa modeļus un vispārējo ekonomikas un sociālo modeli, kas balstās uz ražošanas un patēriņa paplašināšanu, kā arī censties pēc iespējas ātrāk panākt uzlabojumus ražošanas un piegādes ķēdē.

1.5. Maz ticams, ka pārmaiņas izdosies panākt ar lejupējiem pūliņiem. Sociālas pārmaiņas bieži vien sākas mazās sabiedrības grupās un izplatās pa dažādiem saziņas kanāliem. ES, valstu un reģionu pārvaldes iestādēm būtu jāapzina, jāmotivē un jāatbalsta grupas, kuru mērķis ir sekmēt ilgtspējīgu dzīvesveidu.

1.6. Jāveido dialogs, kurā būtu iesaistītas ES iestādes, valstu, reģionālās un vietējās pārvaldes iestādes, kā arī visi sociālie partneri. Piemēram, Komisija varētu sadarboties ar EESK, lai izveidotu forumu, kas analizētu šādus ar ilgtspējīgu patēriņu saistītus jautājumus:

— vērtības, kas varētu sekmēt ekonomikas ilgtspējīgu attīstību, un pretrunas, kuras ir jānovērš, piemēram, starp izaugsmi un ekoloģisko ilgtspējību, sociālo integrāciju un personisko brīvību, tagadējo iedzīvotāju un nākotnes paaudžu dzīves kvalitāti utt.;

— noteiktas jomas, kurās, iespējams, būtu jāsamazina patēriņš;

— iemesli, kāpēc iedzīvotāji neizvēlas ilgtspējīgākus patēriņa modeļus, un kā šo procesu varētu sekmēt vietējā, reģionālā, valstu un ES līmeņa pārvaldes iestādes;

— pieredze, ko ir guvušas personas un grupas, kuras izvēlējušās vidi saudzējošāku dzīvesveidu, un iespējas izplatīt šo pieredzi;

— pasākumi, kas jāīsteno, lai popularizētu ilgtspējīgākus patēriņa modeļus noteiktās sabiedrības grupās, piemēram, vecāki cilvēki, jaunieši, bezdarbnieki, nesen imigrējušas personas, ģimenes ar maziem bērniem.

1.7. Dialogam jābūt saistītam ar rīcību, atbalstot arī izmēģinājumus, kurus veic grupas, kas izvelējušās ilgtspējīgu dzīvesveidu, popularizējot to uzkrāto pieredzi, pielāgojot un pilnveidojot pasākumus, ja tas jādara, un ES iestādēm īstenojot praktiskus pasākumus, lai uzņemtos vadību un informētu par iespējām, kuras paver ilgtspējīgāki patēriņa modeļi. Būtu arī jāpublicē paraugprakses piemēri, lai informētu par iespējām, kā var mainīt patēriņa modeļus.

1.8. Ilgtspējīga patēriņa veicināšana nav vienīgi vides politikas uzdevums. Būs jāīsteno iniciatīvas daudzās politikas jomās, tostarp veselības aprūpes, izglītības, nodarbinātības, tirdzniecības, patērētāju aizsardzības, transporta, lauksaimniecības un enerģētikas jomā.

2. Jāmaina ekonomikas un sociālais modelis.

2.1. Debates par to, kas ir ilgtspējīga ekonomika, notiek jau pusgadsimtu (1). Šādā ekonomikā ražošanas metodēm un patēriņa modeļiem būtu jāveicina cilvēku, sabiedrības grupu un dabiskās vides noturīga labklājība.

2.2. Lai ekonomikas modelis būtu noturīgs, lielākajai daļai sabiedrības pārstāvju ir vajadzīgas kopīgas vērtības, kas nosaka viņu rīcību, kā tas pašlaik ir ES dalībvalstīs. Valdības pašlaik propagandē ekonomiskas vērtības, politikas izstrādē īpašu uzmanību veltot IKP un citiem rādītājiem. Vispārzināmi ir trūkumi, kuru dēļ IKP nav piemērots iedzīvotāju, sociālās un vides labklājības rādītājs. Lai novērtētu, cik veiksmīga ir virzība uz ilgtspējīgu ekonomiku, EESK ierosinājusi (2) izmantot ne tikai IKP, bet arī rādītāju, kas raksturo ietekmi uz vidi (“ekoloģiskās pēdas nospiedums”), kā arī rādītāju, kurš raksturo dzīves kvalitāti. “Ekoloģiskās pēdas nospiedums” ir hektāros izteikta auglīgas zemes platība, kas vajadzīga, lai nodrošinātu vienas personas, cilvēku grupas, iestādes vai reģiona dzīvesveidu. Dzīves kvalitātes rādītājam būtu jāļauj novērtēt stāvokli tādās jomās kā veselības aprūpe, materiālā labklājība, piekļuve sabiedriskajiem pakalpojumiem, sociālā līdzdalība un sveštautiešu integrācija, brīvā laika pavadīšana un vides kvalitāte.

2.3. Izmantojot plašāku rādītāju kopumu valdības īstenotās politikas novērtēšanai, politikas izstrādē mazāku uzmanību pievērstu IKP izaugsmes veicināšanai un lielāku — pārējām iedzīvotāju, sociālās un vides labklājības dimensijām.

3. Ekoloģiskie izaicinājumi.

3.1. Eiropas Vides aģentūra 2010. gada ziņojumā par vides stāvokli un perspektīvām, kas tiks publicēts drīzumā, uzsver divus galvenos jautājumu lokus, proti, klimats un enerģētika un bioloģiskā daudzveidība un ekosistēmas (3). Lielākais drauds Eiropas sabiedrības ilgtspējai ir ekosistēmu, kas ir ilgtspējas pamats, un resursu, tostarp, energoresursu, zemes un ūdens, degradācija. Vidējais ekoloģiskās pēdas nospiedums Eiropas Savienībā 2003. gadā bija gandrīz 5 hektāri uz vienu iedzīvotāju, un tas palielinās, savukārt pasaulē vienam iedzīvotājam pieejami tikai 1,8 hektāri zemes, un šis rādītājs samazinās (4). Ja visur pasaulē cilvēkiem būtu tāds dzīves līmenis kā Eiropas iedzīvotājiem, būtu vajadzīgas vairāk nekā divarpus planētas.

3.2. Klimata pārmaiņas ir sevišķi svarīgas, jo papildus to tiešajai ietekmei uz cilvēku dzīvi tās, iespējams, pastiprinās arī sabiedrības kopējo ietekmi uz bioloģisko daudzveidību, saldūdens resursiem un citām sistēmām. Eiropas ekoloģiskās pēdas nospiedumu visvairāk palielina izrakteņu kurināmā izmantošana un siltumnīcefekta gāzu radīšana. Nospiedumu ievērojami palielina arī zemes izmantošana lauksaimniecībai, transports un ēkas. Taču ekoloģiskās pēdas nospiedums neļauj gūt pilnīgu priekšstatu par to, kā vēl izpaužas Eiropas ekonomikas ietekme, piemēram, par ūdens izmantošanu (pārsvarā lauksaimniecībā) un izsīkstošo derīgo izrakteņu izmantošanu.

3.3. ES Padome ir vienojusies, ka rūpnieciski attīstītajām valstīm līdz 2050. gadam jāsamazina siltumnīcefekta gāzu emisijas par 80–95 %, tātad jāpanāk ikgadējs samazinājums par 4 līdz 7 %. ES Padome ir apņēmusies samazināt ES emisijas par 20 % līdz 2020. gadam salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni vai pat par 30 %, ja citas valstis uzņemsies tādas pašas saistības. EESK pat ieteikusi (5) noteikt, ka 30 % mērķis jāsasniedz obligāti.

3.4. ES cenšas samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas galvenokārt ar tehnoloģiskiem paņēmieniem, vienlaikus saglabājot ekonomikas izaugsmi. Izstrādātas tehnoloģijas, kas ļautu sasniegt līdz 2020. gadam izvirzītos mērķus, bet to ieviešana norit ļoti lēni. Eiropas Savienības 15 dalībvalstis 1997. gadā apņēmās līdz 2008.–2012. gadam samazināt emisijas par 8 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, taču 2006. gadā to apjoms bija samazinājies tikai par 2,2 %. ES 27 dalībvalstīs šajā laika posmā emisijas samazinājās par 7,7 %, taču kopš 2000. gada tās ir pieaugušas par 1,5 % (6). Kopš 20. gadsimta 90. gadiem ES energoefektivitāte ir paaugstināta tikai par 0,5 % gadā (7).

3.5. Lai 40 gadu laikā emisijas samazinātu par 80–95 %, vienlaikus saglabājot ikgadējo ekonomikas izaugsmi par 2–3 %, katru gadu oglekļa intensitāte (emisijas uz vienu IKP vienību) jāsamazina par 6–10 %. Tik straujas tehnoloģiskās pārmaiņas, kas ilgā laika periodā skars visu tautsaimniecību, vēl nekad nav pieredzētas. Tāpēc būtu lietderīgi sākt nopietnu dialogu par iespējām mainīt patēriņa modeļus un vispārējo ekonomikas un sociālo modeli, kas balstās uz ražošanas un patēriņa paplašināšanu, kā arī censties pēc iespējas ātrāk panākt uzlabojumus ražošanas un piegādes ķēdē.

4. Nodrošināt iespēju izvēlēties ilgtspējīga patēriņa modeli.

4.1. Eiropas valdības 1992. gadā Riodežaneiro notikušajā pasaules sammitā apņēmās izskaust tādus patēriņa un ražošanas modeļus, kas nav ilgtspējīgi. Savukārt, parakstot Marrākešas līgumu, tās ir apņēmušās līdz 2010. gadam izstrādāt rīcības plānus, kuriem jāveicina ilgtspējīgāks patēriņš un ražošana un kurus 2011. gadā pārbaudīs ANO Ilgtspējīgas attīstības komisija.

4.2. Tiek veikti arvien jauni pētījumi par ilgtspējīgu patēriņu un risinājumiem, kā to panākt (8). Vairums patērētāju nespēj atteikties no pašreizējā dzīvesveida, piemēram, pat ja viņi vēlas mazāk lietot automašīnu, viņi nespēj iedomāties, kā to izdarīt. Patēriņu ietekmē virkne faktoru, tostarp, fizioloģiskās vajadzības, personība, sociālā vide, kultūras faktori un alternatīvu preču un pakalpojumu pieejamība un cenas. Patērētāju sabiedrībā patērētāju izvēlei ir ļoti svarīga nozīme sociālo un psiholoģisko vajadzību apmierināšanā, piemēram, saistībā ar piederību noteiktai grupai, pašapziņu un identitātes veidošanos. Minēto faktoru dēļ cilvēkiem ir grūti kaut ko mainīt, un valdībām — īstenot pasākumus, kas sekmētu pārmaiņas patēriņa modelī. Līdzšinējiem pasākumiem, diemžēl, bijusi ļoti neliela un lēna ietekme, un ietekmīgu interešu grupu pretestības dēļ tos ir bijis grūti īstenot.

4.3. Ievērojami atšķiras arī patēriņa motīvi un ieradumi, un katrs cilvēks savādāk reaģē uz konkrētiem pasākumiem. Cilvēka reakcija dažādās situācijās var būt atšķirīga. Tāpēc nav vienkārša risinājuma, kā panākt ilgtspējīgu patēriņu. Patēriņu var ietekmēt ar visaptverošiem pasākumiem virknē politikas jomu, sākot ar lauksaimniecību un nodarbinātību un beidzot ar izglītību un veselības aprūpi. Īpašas stratēģijas būtu vajadzīgas, lai rosinātu konkrētas grupas, piemēram, vecākus cilvēkus un jauniešus izvēlēties ilgtspējīga patēriņa modeli.

4.4. Ja valstī izveidojusies ārkārtas situācija, un kara laikā cilvēki ir spējuši plašā mērā labprātīgi ierobežot savas vajadzības, taču vairums cilvēku neuzskata, ka ekoloģiskā krīze būtu tāda mēroga ārkārtas situācija. Neskatoties uz to, arvien vairāk cilvēku pēdējā laikā izvēlas vienkāršāku dzīvesveidu, lai samazinātu ietekmi uz vidi. Vislielākos panākumus, cenšoties mainīt patēriņa ieradumus, guvušas vietējā līmeņa grupas, piemēram, nelielas grupas, kuras vairākās valstīs saskaņā ar Ecoteam pieeju izveidojusi nevalstiskā organizācija Global Action Plan un kurās apvienojušies kaimiņi, kolēģi vai skolnieki, lai kopīgi pārraudzītu radīto atkritumu daudzumu, enerģijas un ūdens patēriņu un apzinātu veicamos pasākumus, kas mazinātu viņu dzīvesveida ietekmi uz vidi.

4.5. Maz ticams, ka lejupēji pasākumi sekmēs pārmaiņas, jo īpaši gadījumos, kad sabiedrību mēģina ietekmēt politiķi, kuru dzīvesveidu raksturo augsts patēriņš. Ilgtspējīgs patēriņš lielākajai daļai cilvēku nav būtiska prioritāte. Sociālas pārmaiņas bieži vien sākas mazās sabiedrības grupās un izplatās pa dažādiem saziņas kanāliem, tostarp caur plašsaziņas līdzekļiem, mākslas pasauli, neformāliem sociāliem tīkliem un reliģiskām organizācijām. Politikas veidotājiem būtu jāapzina un jāatbalsta grupas, kuru mērķis ir sekmēt ilgtspējīgu dzīvesveidu, neuzspiežot sabiedrībai savu viedokli par to, kas būtu jādara.

4.6. Izvēli par labu ilgtspējīgam dzīvesveidam nevajadzētu uzskatīt un veidot par greznību, kas pieejama cilvēkiem, kuriem pietiek finanšu līdzekļu, lai atļautos šādu dzīvesveidu. EESK ir uzsvērusi, ka ilgtspējīgā veidā ražoti produkti nedrīkst būt dārgāki (9) un tiem jābūt pieejamiem visiem. Būtiski ir nepieļaut, ka vidi saudzējošāks patēriņš iedzīvotājiem izmaksātu vairāk, jo tādējādi izvēles iespējas būtu tikai daļai sabiedrības un nabadzīgākās sabiedrības grupas un iedzīvotāji ar zemiem ienākumiem tiktu atstumti.

4.7. EESK uzsver — lai pavērtu iespējas izvēlēties vidi saudzējošāku patēriņu, uzmanība jāvelta arī citām nozīmīgām labklājības jomām, no kurām svarīgākās ir nodarbinātības iespējas, padarītajam darbam atbilstošs atalgojums, pienācīgas darbavietas, kā arī kredītu pieejamība mazajiem un vidējiem uzņēmumiem.

5. Politiski risināmie jautājumi.

5.1. Eiropas integrācijas gaitā ES iestādes ir bijušas tās, kas formulējušas nākotnes redzējumu un uzņēmušās būtisku pārmaiņu vadību. To darbības modeļa pamatā parasti bijis plurālisms, un tās palīdzējušas valdībām panākt vienošanos, bet mazāk rosinājušas pārmaiņas noteiktā virzienā. Dažkārt Eiropas Savienība ir uzņēmusies vadību, piemēram, veselības un vides standartu noteikšanā. Šī pieredze var būt noderīga, lai veicinātu ilgtspējīgu patēriņu. Spēja vadīt un iedvesmot it tikpat nozīmīga kā tehniskās zināšanas un administratīvās prasmes.

5.2. Komiteja atzinīgi novērtējusi Komisijas izstrādāto Rīcības plānu ilgtspējīga patēriņa un ražošanas jomā (10). Arī daudzi citi pašlaik īstenotie ES pasākumi ir saistīti ar ilgtspējīgu patēriņu, piemēram, emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ETS), direktīva attiecībā uz automobiļu degvielas ekonomijas marķējumu, regula, ar ko nosaka emisijas normas jauniem vieglajiem automobiļiem, direktīva attiecībā uz biodegvielu, direktīva attiecībā uz ēku energoefektivitāti, direktīva par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem, kā arī kopējā lauksaimniecības politikā noteiktie vides standarti. Taču ES politikā galvenā uzmanība pievērsta tirgus instrumentiem un tehnoloģiju/produktu standartiem. Vienīgi emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā noteikti pieļaujamie siltumnīcefekta gāzu emisiju līmeņi. Pastāv pretrunas ar citās politikas jomās izvirzītajiem mērķiem, piemēram, mobilitātes veicināšanu. Tikai daži pasākumi tieši attiecas uz patēriņu un dzīvesveidu, un ar tiem noteikti ir par maz, lai sasniegtu mērķi samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju un nodrošinātu neatkarību no derīgajiem izrakteņiem, kuru krājumi izsīkst.

5.3. Jāveido dialogs, kurā būtu iesaistītas ES iestādes, valstu, reģionālās un vietējās pārvaldes iestādes, kā arī visi sociālie partneri. Komisija, piemēram, varētu sadarboties ar EESK un citām struktūrām, lai izveidotu forumu, kurā analizētu šādus ar ilgtspējīgu patēriņu saistītus jautājumus:

— vērtības, kas varētu sekmēt ekonomikas ilgtspējīgu attīstību, un pretrunas, kuras jānovērš, piemēram, starp izaugsmi un ekoloģisko ilgtspējību, sociālo integrāciju un personisko brīvību, tagadējo iedzīvotāju un nākotnes paaudžu dzīves kvalitāti utt.;

— jomas, kurās, iespējams, būtu jāsamazina patēriņš. Lielāko daļu siltumnīcefekta gāzu emisiju rada pārtikas un enerģijas patēriņš un transporta lietošana. Neraugoties uz pretrunām starp ilgtspēju un citiem mērķiem, iespējama arī sinerģija (piemēram, riteņbraukšana ir labvēlīga gan veselībai, gan videi);

— iemesli, kāpēc iedzīvotāji neizvēlas ilgtspējīgākus patēriņa modeļus, un kā šo izvēli varētu ietekmēt vietējā, reģionālā, valstu un ES līmeņa pārvaldes iestādes. Tās varētu, piemēram, nodrošināt, ka sāktie pasākumi (piemēram, direktīva par ēku energoefektivitāti) tiek pilnībā īstenoti, un veicināt pasākumus, kas paredzēti rīcības plānā ilgtspējīga patēriņa un ražošanas jomā, lai patērētāji varētu izvēlēties pārtiku, kas ražota ilgtspējīgākā veidā;

— pieredze, ko guvušas personas un grupas, kuras izvēlējušās vidi saudzējošāku dzīvesveidu, un iespējas izplatīt šo pieredzi. Šai sakarā varētu iesaistīt: organizācijas, piemēram, Global Action Plan, kuras izvedotās EcoTeams parasti spēj samazināt otrreizēji nepārstrādāto atkritumu daudzumu par 40–50 %; tīklus, piemēram, Transition Towns, kas cenšas veidot tādas kopienas, kuras spēj pastāvēt par spīti klimata pārmaiņām un resursu izsīkumam; un reliģiskās grupas, piemēram, kvēkeri, kuri atbalsta tradicionālas vērtības, kas veicina vidi saudzējošāku dzīvesveidu. Dažu šo grupu un tīklu locekļi dzīvo pilnvērtīgi, izmantojot par 60–80 % mazāk materiālu un enerģijas nekā vidēji Eiropas Savienībā;

— pasākumi, kas jāīsteno pārejas posmā uz ilgtspējīgāku patēriņa modeli, lai veicinātu pielāgošanos noteiktās sabiedrības grupās, piemēram, vecāki cilvēki, jaunieši, bezdarbnieki, nesen imigrējušas personas, ģimenes ar maziem bērniem;

— iespējās, kā varētu apvienot pāreju uz vidi saudzējošāku patēriņu un ilgtspējīgu ražošanu, no vienas puses, un iekšējā tirgus konkurētspēju, no otras puses.

5.4. Izstrādājot politiku, lai panāktu izmaiņas patēriņā, jāparedz gan tūlītēji, gan ilgtermiņa pasākumi. Svarīgas atziņas var gūt no jau uzkrātās pieredzes, piemēram, saistībā ar smēķēšanu, proti, cenu veidošana, noteikumi, marķēšana un izglītošana ļāva panākt ievērojamas pārmaiņas attieksmē un uzvedībā.

5.4.1. Stimulēšana, īstenojot attiecīgu cenu politiku, ir viens no nozīmīgākajiem pasākumiem, taču pastāv pretruna starp Komisijas mērķi samazināt enerģijas cenas (11) un nepieciešamību samazināt patēriņu. Līdztekus oglekļa dioksīda nodokļiem vai tā emisiju kvotu tirdzniecībai vajadzīgi arī citi pasākumi. Piemēram, ja pastiprināti netiks veicināta mājokļu siltumizolācija un alternatīvu energoresursu izmantošana, augstas degvielas vai oglekļa dioksīda cenas var palielināt enerģijas izmaksu izraisīto nabadzību.

5.4.2. EESK ir vairākkārt uzsvērusi izglītības programmu nozīmi, jo tās māca rīkoties efektīvi un ilgtspējīgi. EESK vēlreiz norāda, ka šādas mācību programmas nedrīkst būt vērstas tikai uz skolām un jauniešiem (tas arī ir svarīgi), bet tām jābūt vērstām uz iedzīvotājiem visos dzīves posmos. Jāpiedāvā profesionālās izglītības un mūžizglītības iespējas, kā arī vecāka gadagājuma cilvēkiem paredzētas programmas. Ilgtspējīgas uzvedības modeļa pieņemšana nekādā gadījumā nedrīkst palielināt tādu sabiedrības grupu sociālo atstumtību kā, piemēram, bezdarbnieki.

5.5. Dialogam jāiet roku rokā ar rīcību, tostarp, sniedzot atbalstu izmēģinājumiem, ko veic grupas, kuras atbalsta ilgtspējīgu dzīvesveidu, un informējot par to pieredzi. Lai šie izmēģinājumi būtu lietderīgi, ES iestāžu attieksmei pret tiem jābūt nopietnai, proti, pēc šādiem izmēģinājumiem, ja vajadzīgs, jāpielāgo un jāpilnveido politika un iestādēm jāīsteno praktiski pasākumi, uzņemoties vadību un popularizējot ilgtspējīgākas rīcības iespējas.

5.6. Ilgtspējīga patēriņa panākšanu nedrīkst uzskatīt vienīgi par vides politikas uzdevumu. Būs jāīsteno iniciatīvas daudzās politikas jomās, piemēram, veselības aprūpes, izglītības, nodarbinātības, tirdzniecības, konkurētspējas, patērētāju aizsardzības, transporta, lauksaimniecības un enerģētikas jomā.

5.7. EESK uzsver, ka Komisijai rūpīgi jāapsver, kādi pasākumi ilgtspējīga patēriņa veicināšanai būtu jāparedz 2010. gada darba programmā “Laiks rīkoties” (12) un turpmāk arī stratēģijā Eiropa 2020.

Briselē, 2010. gada 15. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Boulding, K. “The economics of the coming spaceship earth”, in Environmental Quality in a Growing Society, (Baltimore: Johns Hopkins University Press, 1966), 253. un turpmākās lappuses.

(2) Atzinums atrodams OV C 100, 30.4.2009., 53. lpp.

(3) Eiropas Vides aģentūra, “Signals 2010”.

(4) “Global Footprint Network” un Pasaules Dabas fonda ziņojums “Europe 2007: Gross Domestic Product and Ecological Footprint”.

(5) OV C 77, 31.3.2009., 73. lpp.

(6) Eiropas ekonomikas zona, Eiropas Kopienas gada pārskats par siltumnīcefekta gāzu emisijām laika posmā no 1990. līdz 2006. gadam un 2008. gada pārskata ziņojums: iesniegšanai ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām sekretariātā (Kopenhāgena; EEZ, 2008. gads).

(7) Tipping, P. et al., “Impact Assessment on the Future Action Plan for Energy Efficiency”, ko Enerģētikas un transporta ģenerāldirektorāta uzdevumā izstrādājuši ECN (NL) un WS Atkins (UK). Izpildītājs: ECORYS, NL (2006. gads).

(8) Jackson, T. “Motivating Sustainable Consumption: A Review of Evidence on Consumer Behaviour and Behavioural Change”, ziņojums Ilgtspējīgas attīstības pētniecības tīklam (Sustainable Development Research Network), 2005. gads, pieejams tīmekļa vietnē: http://www.sd-research.org.uk/.

(9) OV C 224, 30.8.2008., 1. lpp.

(10) OV C 218, 11.9.2009., 46. lpp.

(11) Monti, M.,A New Strategy for the Single Market (“Jauna vienotā tirgus stratēģija”), ziņojums Eiropas Komisijas priekšsēdētājam, 2010. gada maijs.

(12) COM(2010) 135 galīgā redakcija, 1. sējums.