LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 244/40

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

(2007/C 244/07)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 (1) 7. pantam. Komisijai jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

KOPSAVILKUMS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“VLAAMS-BRABANTSE TAFELDRUIF”

EK Nr. BE/PDO/005/0534/24.03.2006

ACVN ( X ) AĢIN ( )

Šis kopsavilkums nosaka galvenos produkta specifikācijas elementus informācijas nolūkā.

1. Atbildīgais departaments dalībvalstī:

Nosaukums: Vlaamse Overheid, Departement Landbouw en Visserij, Afdeling Duurzame Landbouwontwikkeling Adrese: Koning Albert II-laan 35 Bus 40 B-1030 Brussel Tālr.: (32-2) 552 78 74 Fakss: (32-2) 552 78 71 E-pasts: diederik.desmedt@lv.vlaanderen.be

2. Grupa:

Nosaukums: De Sterredruif Adrese: Witherendreef 100a B-3090 Overijse Tālr.: (32-2) 657 92 45 Fakss: (32-2) 657 33 20 E-pasts: — Sastāvs: ražotāji/pārstrādātāji ( X ) Citi ( )

3. Produkta veids:

1.6. grupa — augļi, dārzeņi un labība

4. Specifikācija:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 4. panta 2. punkta prasību kopsavilkums)

4.1. Nosaukums: “Vlaams-Brabantse tafeldruif”

4.2. Apraksts: Pie “Vlaams-Brabantse tafeldruif” [Flāmu Brabantes galda vīnogas] pieder vīnogu šķirnes gan ar baltām, gan ar zilām ogām. Pie zilo vīnogu šķirnēm pieder “Frankenthal De Coster”, “Royal”, “Ribier”, “Leopold III”, “Gros Colman”. Balto vīnogu šķirnes ir “Muscat d'Alexandrie”, “Canon Hall”, “Baidor”. Nosaukums attiecas gan uz svaigām, gan dzesētām vīnogām.“Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogām raksturīgi augsti kvalitātes standarti. Ierobežojot ogu skaitu ķekarā, tiek iegūtas lielākas ogas. Viena vīnoga sver vidēji 10 gramus. Zilās vīnogas ir mazliet lielākas nekā baltās. Parasti vīnogas ir saldas un lielas, klātas ar vieglu pūciņu un aug skaistas formas ķekaros. Gatavā ķekarā, kas sver 800 gramus, ir aptuveni 70 līdz 80 ogas. Vīnogu saldo garšu nodrošina siltumnīcās uzturētā 15-20 grādu temperatūra. Vīnogu audzētājs regulāri pārbauda ogu gatavības pakāpi, lai nodrošinātu tām optimālu skābuma/salduma līdzsvaru un bagātīgu aromātu.

4.3. Ģeogrāfiskais apgabals: “Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogas audzē pakalnainā apgabalā, kam raksturīgas daudzas uz dienvidiem vērstas nogāzes, pārsvarā Eises (Ijse) upes ielejā Hoeilaart, Overijse un Huldenberg pašvaldību teritorijā.

Audzēšanas apgabals atrodas uz dienvidaustrumiem no Briseles, Zoniënwoud meža dienvidu malā un aptver Hoeilaart un Overijse pašvaldību teritoriju, Huldenberg pašvaldības Neerijse, Loonbeek un Huldenberg apgabalu teritoriju un Tervuren pašvaldības Duisburg apgabala teritoriju.

4.4. Izcelsmes apliecinājums: “Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogu audzētājiem katru gadu janvārī jāreģistrējas pieteikuma iesniedzējas grupas De Sterredruif reģistrā un ik gadu jāinformē De Sterredruif par to, cik siltumnīcas viņi izmantos šo vīnogu audzēšanai. Grupa De Sterredruif atjaunina reģistra datus un dara to pieejamu atbildīgajai kontroles iestādei. Pamatojoties uz šo reģistru, tiek izgatavotas etiķetes.

4.5. Ražošanas metode: “Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogas audzē apsildāmās siltumnīcās un kultivēšanas darbus veic tikai ar rokām.

Pavairojamais materiāls ir vīnogulāji, kurus izmanto stādīšanai. Tos iegūst, vai nu apsakņojot spraudeni, lai to uzreiz varētu stādīt kā vīnogulāju dzinumu vai izmantot tālāk kā potcelmu, vai arī potējot spraudeņus. Spraudeņu, kuru viengadīgos dzinumus izmanto kā potzarus, izcelsmes vietai jebkurā gadījumā jābūt norādītajam ģeogrāfiskajam apgabalam, un tiem jābūt ņemtiem tikai no 4.2. punktā norādītajām šķirnēm.

Lai regulētu temperatūru un gaisa mitrumu, siltumnīcām jābūt ventilētām. No apsildīšanas perioda sākuma līdz acojamo pumpuru izplaukšanai siltumnīcā drīkst uzturēt augstu gaisa mitrumu. Tas veicina pumpuru plaukšanu. Tā kā vīnogulāji apputeksnējas ar vēja palīdzību, ziedēšanas laikā jārūpējas par labu ventilāciju, ja to pieļauj laika apstākļi. Pēc ziedēšanas temperatūru var mazliet paaugstināt, lai veicinātu ogu piebriešanu. Siltumnīcu sāk viegli ventilēt, kad temperatūra pārsniedz 22-25 grādus; ventilēšanu pakāpeniski pastiprina, lai temperatūra nepārsniegtu 28-30 grādus.

Veicot retināšanu, tiek noņemtas mazās, uz iekšpusi vērstās un cieši blakus esošās ogas. Uz katra zariņa drīkst palikt augstākais divas ogas. Pareizi izretinātā gatavā ķekarā esošās ogas ir vienādas formas, lielas un viegli saskaras. Katra ķekara izretināšanai vajadzīgs aptuveni stundas ceturksnis. Vīnogas jāaizskar pēc iespējas mazāk, lai tās nezaudētu uz tām esošo pūciņu slāni.

Tā kā vidējai temperatūrai siltumnīcās jābūt 15-20 grādiem, noteiktos mēnešos tās ir jāapsilda. Izšķir trīs kultivēšanas metodes — agrās šķirnes: siltumnīcu apsilda no janvāra līdz ražas novākšanai, kas paredzēta jūlija vidū; vidējās šķirnes: siltumnīcas apsilda apmēram no februāra vidus līdz marta vidum — ogas var nogatavoties visā vasaras periodā neapsildītā siltumnīcā; paredzētais ražas novākšanas periods sākas augusta vidū; vēlās šķirnes: siltumnīcas apsilda apmēram no aprīļa līdz maija vidum un pēc tam atsāk apsildīt apmēram no septembra vidus, lai veicinātu nogatavošanos — paredzētais ražas novākšanas periods sākas septembra vidū.

Viena no “Vlaams-Brabantse tafeldruif” raksturīgajām īpašībām ir šo vīnogu dabiskais pūciņu slānis, kas veidojas, atmirstot ogas virsējā slāņa daļiņām. Lai to saglabātu, sākot no ziedēšanas perioda ir aizliegts izmantot ķīmiskos pesticīdus.

4.6. Saikne: “Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogu kultūra ir dabas, vēsturisko faktoru un cilvēka veikuma mijiedarbības rezultāts.

4.2. punktā aprakstītais ģeogrāfiskais apgabals Beļģijā ir pazīstams kā “vīnogu reģions”. Šis apgabals atrodas mērena, mitra klimata zonā. Tajā nav novērojami izteikti sausu vai mitru laika apstākļu periodi, bet gan samērā vienmērīgi sadalīti nokrišņi aptuveni 780 mm gadā — tos atnes dominējošie dienvidrietumu un rietumu vēji. Šie nokrišņi ir svarīgs faktors vīnogu audzēšanai zem stikla, jo galda vīnogām nepieciešams liels ūdens daudzums. Vīnogu audzētāji to iegūst no gruntsūdens akām vai arī izmanto lielas cisternas, kurās uzkrāj uz siltumnīcām līstošo lietus ūdeni. No ģeoloģiskā viedokļa šis “vīnogu reģions” atrodas Beļģijas teritorijā, kurā dominē smilšmāla augsne. Reljefs ap dziļajām ielejām ir izteikti paugurains, augstumu starpībai sasniedzot līdz pat 60 metriem. Galvenā ieleja (Ijsevallei) ir izveidojusies ap Eises (Ijse) upi. Tās izvietojums virzienā no dienvidrietumiem uz ziemeļaustrumiem nodrošina to, ka uz dienvidiem vērstās nogāzes saņem maksimālo saules gaismas daudzumu. Dažviet tā rezultātā pat veidojas siltāks mikroklimats. Gandrīz visu šā apgabala teritoriju klāj dažāda biezuma lesa slānis, kuru pēdējā ledus laikmetā sanesis vējš. Zem lesa slāņa ir grants slānis, kura sastāvā ir krama oļu un smilšakmens fragmenti. Šis grants slānis ir radies smilšu, lema un mālu erozijas rezultātā ledus laikmetā, terciārajā periodā. Tā kā lems neuzkrāj ūdeni un zem tā esošie slāņi ir drīzāk smilšaini, tas nodrošina šai teritorijai ārkārtīgi labu drenāžu. Šādas augsnes ar labu drenāžu ir ideāli piemērotas vīnogu audzēšanai: Lai gan vīnogām ir nepieciešams liels ūdens daudzums, pašiem vīnogulājiem nepatīk mitra augsne. Tādējādi apstākļu kombinācija, ko veido mērenais un mitrais klimats, Eises ielejas izvietojums un tās saules apspīdētas nogāzes, kā arī augsne ar labu drenāžu rada priekšnosacījumus “Vlaams-Brabantse tafeldruif” audzēšanai šajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

Tāpat kā citviet Eiropā, arī šā apgabala pils dārzos tika eksperimentēts ar eksotiskāku kultūru audzēšanu. Huldenberg pils siltumnīcā Felix Sohie spēra pirmos soļus vīnogu audzēšanā, un tie izrādījās tik veiksmīgi, ka viņš šai nodarbei saskatīja nākotnes izredzes. 1865. gadā Felix Sohie uzbūvēja pirmo vīnogu audzēšanas siltumnīcu Hoeilaart un veica nepieciešamos tehniskos uzlabojumus, lai vīnogas varētu novākt jau pavasarī. Viņa piemēram bija sekotāji, un turpmāko gadu desmitu laikā siltumnīcas šajā reģionā auga kā sēnes pēc lietus. Vīnogu audzēšana būtiski mainīja reģiona izskatu. Piemēram, saskaņā ar vispārējās lauksaimniecības skaitīšanas rezultātiem Hoeilaart 1910. gadā 5176 siltumnīcas. 1961. gadā kopējais siltumnīcu skaits “vīnogu reģionā” sasniedza 34 929. Tomēr pēc Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas un enerģētikas krīzes 1973. un 1979. gadā vīnogu audzēšanas apjomi šajā apgabalā ir stipri samazinājušies.

“Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogas audzē apsildāmās siltumnīcās, un gandrīz viss darbs — atzarošana ziemas periodā, augsnes apstrāde, mēslošana, atvašu noņemšana, aizsardzība pret spēcīgiem saules stariem, iespējamo slimību apkarošana ar bioloģiskiem līdzekļiem, miglošana un laistīšana, siltumnīcu apkope, kontrole utt. — tiek veikts ar rokām. Tāpēc vīnogu audzētāju nozares zināšanām jābūt visnotaļ plašām. Šim ražošanas apgabalam ir raksturīga retināšanas veikšana. Dažām ārvalstīs audzētām vīnogu šķirnēm mazās ogas tiek noņemtas iesaiņošanas laikā, tomēr īpašā kvalitāte, kas raksturīga mūsu vīnogām un ko panāk retināšanas rezultātā, netiek sasniegta. Turklāt ogām jāpieskaras pēc iespējas mazāk, pretējā gadījumā tiek notraukts pūciņu slānis, bet tieši tas ir “Vlaams-Brabantse tafeldruif” vīnogu kvalitātes iezīme. Gadu gaitā vīnogu audzētāji ir centušies veikt uzlabojumus un panākt lielāku ražu, pie kam selekcijas vai svešapputes rezultātā ir iegūtas jaunas vīnogu šķirnes.

Vietējā zinātība izpaužas arī, amatniekiem specializējoties vīnogu siltumnīcu celtniecībā. Laikā no vīnogu audzēšanas uzsākšanas Hoeilaart (1865. gadā) līdz gadsimtu mijai tika izstrādāta siltumnīcu būves metode, kas palīdzēja risināt vairākas tehniskās grūtības, kas bija saistītas ar siltumnīcu izbūvi ļoti stāvās nogāzēs, jautājumu, kā novērst iegrūšanu zem dzelzs, stikla un vīnogu svara, kā uzkrāt lietus ūdeni, ventilācijas un apsildes problēmām utt. ... Rezultātā siltumnīcu būvē specializējās daudzi amatnieki — mūrnieki (sienas), galdnieki (jumta režģi), kalēji (dzelzs daļas, kā arī darbarīki), stiklinieki un jumiķi.

Saistībā ar vīnogu audzēšanu šajā ģeogrāfiskajā apgabalā ir izveidojusies zināma folklora. Agrāk vīnogu audzētāji mēdza ar lielu lepnumu vest savus skaistākos vīnogu ķekarus uz ikgadējām vīnogu “izstādēm”, kas notika dažādos šā apgabala ciematos. Šīs “izstādes” parasti organizēja reizē ar vietējiem gadatirgiem. Atsevišķās vietās tās ir izvērtušās par ikgadējiem “vīnogu svētkiem”, kuru laikā tiek izvēlēta vīnogu karaliene, organizēts “vīnogu skrējienu”, notiek “vīnogu procesija” utt. — piemēram, Hoeilaart šādi svētki notiek septembra trešajā nedēļā, bet Overijse augusta pēdējā nedēļā. Vīnogu audzēšanas vēsture ir atspoguļota un saglabāta arī Overijse vīnogu muzejā.

4.7. Pārbaudes struktūra:

Nosaukums Federale Overheidsdienst Economie, K.M.O., Middenstand en Energie Algemene Directie Controle en Bemiddeling Tweede Afdeling Gespecialiseerde Diensten, Sectie A Controles Uitgaven EOGFL en Marktordening Adrese: WTC III, Simon Bolivarlaan 30 B-1000 Brussel Tālr.: (32-2) 277 71 49 Fakss: (32-2) 277 54 53 E-pasts: dirk.demaeseneer@mineco.fgov.be

4.8. Marķējums: Katram vīnogu ķekaram piestiprina etiķeti, uz kuras redzams Eiropas ACVN simbols, nosaukums “Vlaams-Brabantse tafeldruif” un vīnogu audzētāja vārds vai audzētavas nosaukums. Ķekarus marķē tikai vīnogu audzētavā, lai garantētu “Vlaams-Brabantse tafeldruif” izcelsmi un izsekojamību, jo lielāko daļu vīnogu (vairāk nekā 60 %) ražotāji pārdod tiešajā pārdošanā (ar piegādi mājās vai pārdodot tirgū).

(1) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp.