LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/136

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Progresa ziņojums par atjaunojamiem energoresursiem: Komisijas ziņojums atbilstīgi Direktīvas 2001/77/EK 3. pantam, Direktīvas 2003/30/EK 4. panta 2. punktam un par to, kā īstenot ES Rīcības plānu par biomasas izmantošanu (COM(2005) 628)”

COM(2009) 192 galīgā redakcija

(2010/C 128/26)

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 24. aprīlī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Progresa ziņojums par atjaunojamiem energoresursiem: Komisijas ziņojums atbilstīgi Direktīvas 2001/77/EK 3. pantam, Direktīvas 2003/30/EK 4. panta 2. punktam un par to, kā īstenot ES Rīcības plānu par biomasas izmantošanu (COM(2005)628)”

COM(2009) 192 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Transporta, enerģētikas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 12. oktobrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 4. un 5. novembrī (4. novembra sēdē), ar 97 balsīm par, 2 balsīm pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ierosinājumi.

1.1. EESK uzskata, ka klimata pārmaiņas ir viens no nopietnākajiem ekoloģiskajiem, sociālajiem un ekonomiskajiem draudiem mūsu planētai, un to sekas var mazināt tikai tad, ja visas valstis uzņemsies atbildību un ātri īstenos attiecīgus pasākumus. Tomēr ES un tās dalībvalstīm arī turpmāk ir jābūt klimata politikas galvenajam virzītājspēkam. Atjaunojamu energoresursu izmantošana varētu būt viens no nozīmīgākajiem instrumentiem, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisiju, Eiropā nodrošinātu energoneatkarību un garantētu piegādes drošību.

1.2. Komiteja pauž bažas, ka Eiropas Savienībai neizdosies sasniegt Direktīvās 2001/77/EK un 2003/30/EK izvirzītos mērķus 2010. gadam, un aicina dalībvalstis uzņemties atbildību un pielikt visas pūles, lai līdz 2010. gadam tomēr sasniegtu kopīgi izvirzītos mērķus.

1.3. EESK uzsver, ka Eiropas Savienībai ir vajadzīga vienota ilgtermiņa stratēģija enerģētikas jomā. Turklāt jānodrošina stabils un uzticams ilgtermiņa regulējums elektrības tirgū.

1.4. Attīstot atjaunojamu energoresursu nozari, pavērsies daudzveidīgas iespējas Eiropā radīt darba vietas un sekmēt reģionālo attīstību.

1.5. Turklāt labāk jāizvērtē papildu finansiālais slogs ģimeņu budžetiem.

1.6. Lauksaimniekiem un MVU varētu būt nozīmīga loma atjaunojamu energoresursu nozarē.

1.7. Komiteja atkārtoti uzsver, ka transporta jomā galvenajai prioritātei jābūt energoefektivitātei; nākamā prioritāte varētu būt biodegvielas izmantošana, ja tās ražošanas metodes ir ilgtspējīgas.

1.8. Lai dalībvalstis sasniegtu savus mērķus, tām vajadzētu dažādot tehnoloģijas, transporta nozarē izmantojot jaunus dzinējus, vairāk ieguldīt alternatīvās degvielās, piemēram, otrās un trešās paaudzes biodegvielās, kā arī veicināt un atbalstīt pētniecību un izstrādi.

1.9. Lai integrēti novērtētu biodegvielas potenciālu, izvairītos no vērtīgu lauksaimniecības platību un bioloģiski daudzveidīgu apgabalu izmantošanas, EESK ierosina katrai dalībvalstij izveidot un izstrādāt valsts karti, kurā norādītas enerģijas kultūru audzēšanai izmantojamās platības.

1.10. Tā kā pastāv bažas, ka meža izmantošanas nozari pakļaus spiedienam, EESK iesaka vispirms izveidot atbilstošu uzraudzības sistēmu, un tikai pēc tam īstenot svarīgus pasākumus un pieņemt nozīmīgus lēmumus par enerģijas ražošanā izmantojamo biomasu.

1.11. Komisijai gūtu jāapsver iespēja paredzēt atbilstošu finansējumu, lai uzlabotu sabiedrības izpratni un ES iedzīvotājus izglītotu enerģētikas jautājumos. Līdzekļi būtu jāpiešķir arī tam, lai būtu pieejami eksperti energoefektivitātes un atjaunojamas enerģijas ražošanas jautājumos.

Lai ES tuvākajā laikā nekļūtu atkarīga no citām lielvalstīm, būtu jāizstrādā un atkārtoti jāpauž priekšlikumi saglabāt un palielināt pētniecības un izstrādes finansējumu atjaunojamu energoresursu jomā, neraugoties uz finanšu krīzi dalībvalstīs un visā Eiropas Savienībā.

1.12. Nākamajos progresa ziņojumos Eiropas Komisijai vajadzētu apsvērt iespēju uzraudzīt atjaunojamas enerģijas iekārtu izmantošanu un pārstrādi pēc to dzīves cikla beigām, kā arī izstrādāt ziņošanas mehānismu šajā jomā.

2. Ievads.

2.1. Komisija 2009. gada 24. aprīlī pieņēma paziņojumu “Progresa ziņojums par atjaunojamiem energoresursiem” (COM(2009) 192 galīgā redakcija), kam pievienots detalizētāks Komisijas dienestu darba dokuments (SEC(2009) 503 galīgā redakcija). “Paziņojumā ir izveidota Eiropas politikas sistēma atjaunojamu energoresursu jomā: šo resursu nozīme ar klimata pārmaiņām un ilgtspēju saistīto mērķu sasniegšanā, Eiropas energoapgādes drošības uzlabošana un inovatīvas atjaunojamu energoresursu nozares attīstīšana Eiropā, lai radītu darba vietas un sekmētu labklājību.”

2.2. Komisija Direktīvās 2001/77/EK un 2003/30/EK izvirza mērķus līdz 2010. gadam elektroenerģijas un transporta nozarē nodrošināt atjaunojamu energoresursu noteiktu īpatsvaru. Saskaņā ar minētajām direktīvām dalībvalstīm katru gadu jāsagatavo ziņojums, analizējot panākumus savu orientējošo mērķu sasniegšanā, savukārt Eiropas Komisijai ik pēc diviem gadiem sasniegumi jāpārrauga. Turklāt 2005. gadā pieņēma Rīcības plānu par biomasas izmantošanu (1), lai īpaši vērstu uzmanību uz nepieciešamību dalībvalstīs attīstīt Eiropas biomasas resursus.

2.3. Dalībvalstis savu mērķu sasniegšanai var brīvi izvēlēties vispiemērotāko atbalsta mehānismu.

2.4. Jaunākajā progresa ziņojumā ir secināts, ka pēdējos divos gados nenotiek gandrīz nekāda attīstība un tikai divas dalībvalstis ir sasniegušas savus mērķus. Tas atbilst agrākajiem secinājumiem, ka Eiropas Savienība, visticamāk, 2010. gadam izvirzītos mērķus nesasniegs. Elektroenerģijas nozarē Eiropas Savienība varētu nodrošināt atjaunojamas enerģijas patēriņu nevis 21 %, bet 19 % apmērā, savukārt transporta nozarē — atjaunojamu energoresursu patēriņu nevis 5,75 %, bet 4 % apmērā.

2.5. Ziņojumā ir analizēti šīs kavēšanās cēloņi un norādīts, ka jaunajā Direktīvā par atjaunojamiem energoresursiem (2009/28/EC) (2)(kas ir enerģētikas un klimata paketes sastāvdaļa) ir pievērsta uzmanība visām ziņojumā uzsvērtajām problēmām, un tā ir stabils pamats, lai novērstu šķēršļus un nākamajos desmit gados palielinātu atjaunojamu energoresursu īpatsvaru.

3. Komisijas dokumenti.

3.1. Atjaunojami energoresursi elektroenerģijas nozarē.

3.1.1. Komisijas paziņojumā ir analizēti progresa ziņojumi. Lai raksturotu tendences elektroenerģijas nozarē, ir izmantoti dati par laika posmu no 2004. līdz 2006. gadam, savukārt biodegvielas nozarē — dati par 2007. gadu.

3.1.2. Dati liecina, ka Eiropas Savienībā 2004. gadā atjaunojamas elektroenerģijas galīgais patēriņš bija 14,5 %, savukārt 2006. gadā –15,7 %. Lai līdz 2010. gadam sasniegtu 21 % mērķi, vajadzēs pielikt ievērojamas papildu pūles. Savus 2010. gada mērķus ir sasniegušas tikai divas valstis — Ungārija un Vācija; sešas dalībvalstis šo mērķu sasniegšanā ir pārsniegušas vidējo rādītāju Eiropā, savukārt septiņās valstīs nav attīstības vai tās savas robežvērtības ir samazinājušas.

3.1.3. Arī izmantoto tehnoloģiju klāsts ir ierobežots. Lielākais pieaugums ir vērojams cietās biomasas un vēja enerģijas izmantošanā.

3.1.4. Attīstības temps ir bijis atšķirīgs, jo dalībvalstis izmanto 27 dažādus atbalsta mehānismus, kuru pamatā ir dažādi politikas instrumenti, piemēram, valsts garantēti tarifi, piemaksu sistēmas, “zaļie” sertifikāti, atbrīvojumi no nodokļiem, nodevas degvielas piegādātājiem, valsts iepirkumu politika, pētniecība un izstrāde. Nekonsekvence un ātras pārmaiņas politikā un finanšu jomā kavē projektus, kuru mērķis ir elektroenerģijas ražošana no atjaunojamiem energoresursiem.

3.1.5. Problēmas galvenokārt ir saistītas ar administratīviem šķēršļiem un piekļuvi tīklam: nepietiekama tīkla kapacitāte, nepārredzamas procedūras pieslēguma tīklam nodrošināšanā, augstas pieslēguma izmaksas un ilgais laiks, kas jāgaida, lai saņemtu atļauju pieslēgties tīklam. Šie nozīmīgie šķēršļi biežāk rodas nevis tehnisku iemeslu, bet gan ierobežoto administratīvo vai citu resursu dēļ.

3.1.6. Turklāt dažās dalībvalstīs tādi faktori kā tīkla savienojums, paplašināšanas izmaksas un maksājumu iekasēšanas sistēmas, ko izveidojuši daži pārraides un sadales sistēmu operatori, tomēr ir labvēlīgi tradicionāliem ražotājiem un diskriminē jaunus, bieži decentralizētus, mazākus atjaunojamās elektroenerģijas ražotājus. Šis apstāklis kavē darba vietu radīšanu un izaugsmi vietējā un reģionālajā līmenī.

3.1.7. Visas dalībvalstis pilnībā vēl nav ieviesušas izcelsmes apliecinājumu režīmu, jo pastāv problēmas saistībā ar uzticamību, dubultu uzskaiti un risku, ka viena un tā pati enerģija varētu tikt piegādāta divām dažādām patērētāju grupām. Tas kopumā ir kavējis atjaunojamas elektroenerģijas patēriņa tirgus attīstību.

3.2. Atjaunojami energoresursi transporta nozarē.

3.2.1. Direktīvā par atjaunojamiem energoresursiem transporta nozarē (Direktīva 2003/30/EK) ir paredzēts, ka dalībvalstīm transporta nozarē jāizvirza mērķis līdz 2005. un 2010. gadam ar atjaunojamiem energoresursiem aizstāt zināmu daudzumu benzīna un dīzeļdegvielas, sākotnēji nosakot robežvērtības 2 % un 5,75 % apmērā. 2007. gada janvāra progresa ziņojumā (3) norādīts, ka Eiropas Savienībā 2005. gadā biodegvielu īpatsvars bija 1 % un minētās robežvērtības sasniedza tikai Vācija un Zviedrija.

3.2.2. Dalībvalstu ziņojumi liecina, ka Eiropas Savienībā 2007. gadā transporta nozarē patērētās biodegvielas īpatsvars bija 8,1 miljons tonnu jeb 2,6 % no kopējā degvielas patēriņa. Biodīzeļdegvielas īpatsvars transporta nozarē patērētās atjaunojamu energoresursu degvielas kopapjomā 2007. gadā sasniedza 75 % (6,1 miljonu tonnu) un to importēja 26 % apmērā. Savukārt bioetanola īpatsvars šīs degvielas kopapjomā bija 1,24 miljoni tonnu vai 15 % (imports 31 % apmērā), un atlikušos 10 % veidoja tīra augu eļļa, ko izmantoja Vācijā, Īrijā un Nīderlandē, un biogāze Zviedrijā.

3.2.3. Visvairāk biodegvielas Eiropas Savienībā 2006. un 2007. gadā vēl joprojām patērēja piecās valstīs: Vācijā, Francijā, Austrijā, Zviedrijā un Apvienotajā Karalistē, proti, to īpatsvars kopējā biodegvielas patēriņā bija 87 % (2006) un 81 % (2007). Ziņojumi neliecina par citu veidu atjaunojamu energoresursu izmantošanu šajā nozarē. Ūdeņraža izmantošana, neatkarīgi no iegūšanas veida, joprojām ir nenozīmīga; no atjaunojamiem energoresursiem iegūtu elektroenerģiju autotransportā izmanto maz.

3.2.4. Bioetanola neto imports palielinājās no 171 kilotonnas 2005. gadā līdz 397 kilotonnām 2007. gadā, un Eiropas Savienībā ražotās biodīzeļdegvielas apjomi samazinājās. Eiropas Savienībā 2005. gadā biodīzeļdegvielas tirdzniecības bilance bija pozitīva (eksportēti 355 kilotonnu), savukārt 2007. gadā negatīva (importēti 1,8 miljoni tonnu). Viens no galvenajiem iemesliem bija ASV ražotā sojas eļļas metilestera zemākās cenas, turklāt jāmin arī Brazīlijā un Argentīnā no cukurniedrēm ražotais metanols.

3.2.5. Nodokļu atvieglojumi un saistības biodegvielas jomā ir divi visizplatītākie instrumenti, ko dalībvalstis izmanto biodegvielu veicināšanai. Jāatzīmē, ka 2005.–2006. gadā visās dalībvalstīs, izņemot Somiju, galvenais atbalsta pasākums bija atbrīvojums no akcīzes nodokļa, savukārt saistības biodegvielas jomā bija noteikušas tikai 3 valstis. Kopš 2007. gada vairāk nekā puse dalībvalstu ir noteikušas pienākumu degvielai piejaukt noteiktu daudzumu biodegvielas, vairumā gadījumu paredzot arī daļējus nodokļus, kas tomēr kļūst aizvien lielāki. Dažas valstis izmanto kvotu mehānismu un piedāvājumu konkursus.

3.2.6. Turklāt dažas dalībvalstis veicina biodegvielas ar īpašu pasākumu palīdzību. Šie politikas instrumenti attiecas arī uz lauksaimniecības izejvielu ražošanu un starpproduktu un galaproduktu ražošanas rūpniecības procesu, biodegvielu izplatīšanu un tādu transportlīdzekļu iegādi un uzturēšanu, kuru dzinēji darbojas ar biodegvielu.

3.3. Ietekme uz ekonomiku un vidi.

3.3.1. Raugoties no ekonomikas skatpunkta, biodegvielu aizvien plašākās izmantošanas rezultātā ir uzlabojies energoapgādes drošums, samazinot atkarību no fosilās degvielas un dažādojot degvielas patēriņu ES.

3.3.2. Biomasas un biodegvielas nozare ir sekmējusi arī Eiropas Savienības ekonomikas attīstību, radot papildu darbavietas. Proti, 2005. gadā biomasas izmantošanā ārpus tīkla bija nodarbināti 600 000 strādājošo, biomasas tīklā un biodegvielas nozarē — 100 000 strādājošo, bet biogāzes nozarē — aptuveni 50 000 strādājošo. Turklāt lauksaimniecībai un mežsaimniecībai ir liela nozīme degvielas piegādē biomasas tehnoloģiju vajadzībām.

3.3.3. Eiropas Savienībā 2006. un 2007. gadā, biodegvielu laižot tirgū un patērējot, siltumnīcefekta gāzu emisija samazinājās par 9,7 (2006) un 14,0 miljoniem tonnu (2007) CO2 ekvivalenta (neto rādītāji). Tas nozīmē, ka Eiropas Savienībā lielāko daļu patērētās biodegvielas saražo, atkārtoti izmantojot nesen atstātās lauksaimniecības platības vai pateicoties mazāk straujam zemes apstrādes pārtraukšanas procesam.

3.3.4. Biodegvielu ieviešana vēl joprojām ir dārgāka nekā citas CO2 samazināšanas tehnoloģijas citās nozarēs, bet, ņemot vērā pašreizējo attīstību tehnoloģiju jomā, biodegvielas ir viens no iespējamajiem risinājumiem pieaugošās oglekļa emisijas samazināšanai transporta nozarē.

3.4. Pienākumu neizpildes procedūra.

3.4.1. Komisija kopš 2004. gada ir uzsākusi 61 tiesas prāvu pret dalībvalstīm par Direktīvas 2001/77/EK “Tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšana iekšējā elektrības tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos enerģijas avotus” noteikumu neievērošanu. Jānorāda, ka 16 no tām vēl nav noslēgušās. Saistībā ar Direktīvu 2003/30/EK par atjaunojamiem energoresursiem transporta nozarē Komisija kopš 2005. gada pret dalībvalstīm ir uzsākusi 62 tiesas prāvas. Daudzos gadījumos tās nebija izpildījušas ziņošanas pienākumu vai arī nebija izvirzījušas savus mērķus atbilstoši minētajā direktīvā noradītajām robežvērtībām.

3.5. Atjaunojami energoresursi siltumenerģijas un dzesēšanas nozarē.

3.5.1. Šīs nozares īpatsvars kopējā galīgajā enerģijas patēriņā ir aptuveni 50 %, savukārt kopējā galīgajā atjaunojamas enerģijas patēriņā — 60 %. Šajā nozarē galvenokārt izmanto biomasu, kā arī termālo saules enerģiju un ģeotermālo enerģiju.

3.5.2. Biomasu var izmantot gan siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanai, gan biodegvielas iegūšanai transporta nozares vajadzībām. Tāpēc Eiropas Savienība 2005. gadā izstrādāja Rīcības plānu par biomasas izmantošanu, paredzot 33 pasākumus un uzsverot nepieciešamību nodrošināt saskaņotu politiku. Tādēļ šajā atzinumā analizētajā ziņojumā ir vērtēti sasniegumi biomasas izmantošanā.

3.5.3. Biomasas nozares izaugsmi kavē arī administratīvi un ar tirgu nesaistīti šķēršļi, piemēram, ilgstoša un juridiski sarežģīta kārtība pārstrādes atļauju saņemšanai, turklāt ir jāizstrādā precīzākas un labāk saskaņotas terminu definīcijas.

3.5.4. Dalībvalstīs bioenerģijas iekārtu attīstību vēl joprojām kavē dažādi administratīvi šķēršļi. Komisija ir veikusi salīdzinošu pētījumu par tajās pastāvošo kārtību atļauju izsniegšanai bioenerģijas jomā, analizējot laika patēriņu un faktorus, no kuriem ir atkarīga atļaujas izsniegšana vai pieteikuma noraidīšana.

4. Vispārīgas piezīmes.

4.1. EESK atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu, uzsverot, ka vēl joprojām ir vajadzīgs jauns un iedarbīgāks tiesiskais regulējums, tostarp nodrošinot pastāvīgu uzraudzību un regulāru ziņošanu. Izstrādājot jauno direktīvu par atjaunojamiem energoresursiem un pamatnostādnes valstu rīcības plāniem, daži no minētajiem šķēršļiem jau ir ņemti vērā.

4.2. EESK uzsver, ka tā pilnībā atbalsta atjaunojamas enerģijas izmantošanu un apzinās, ka vidējā un ilgtermiņā ir jāpanāk daudz lielāks šīs enerģijas īpatsvars nekā līdz 2020. gadam iecerētie 20 %, lai sasniegtu Padomes vērienīgos mērķus (CO2 emisijas samazinājums par 60–80 % un lielāka enerģētiskā neatkarība) (4).

4.3. Komiteja uzsver, ka Eiropas Savienībai enerģijas jomā ir vajadzīga vienota ilgtermiņa stratēģija.

4.4. Lai sasniegtu Kopienas mērķus palielināt no atjaunojamiem energoresursiem ražotas enerģijas īpatsvaru, jāpanāk sabiedrības atbalsts, uzlabojot izpratni par šiem jautājumiem un izskaidrojot to būtību. Tādēļ svarīga nozīme varētu būt valstu programmām atjaunojamu energoresursu nozares atbalstam.

4.5. Attīstot atjaunojamu energoresursu nozari, Eiropā paveras daudzas iespējas radīt darba vietas. Pasaules Dabas fonda (WWF) pētījums “Eiropā radīt darba vietas nozarēs, kurās ir neliels oglekļa emisijas apjoms” (Low carbon jobs for Europe) (5) liecina, ka Eiropā vismaz 3,4 miljoni darba vietu ir tieši saistītas ar atjaunojamiem energoresursiem, ilgtspējīgu transportu un energoefektīvām precēm un šāda veida pakalpojumiem.

4.6. Atjaunojamas enerģijas ražošana bieži ir atkarīga no vietējiem vai reģionāliem MVU un lauksaimniekiem. Reģionālajā un vietējā līmenī investējot atjaunojamos energoresursos, dalībvalstīs un to reģionos var ievērojami sekmēt izaugsmi un nodarbinātību. EESK iesaka īstenot pasākumus reģionālās attīstības veicināšanai, rosina vietējo un reģionālo attīstības iniciatīvu ietvaros apmainīties ar paraugpraksi attiecībā uz enerģijas ražošanu no atjaunojamiem enerģijas avotiem un atbalsta šiem mērķiem paredzētā ES finansējuma izmantošanu.

4.7. Komisija pēdējos gados Sestajā un Septītajā pamatprogrammā ir piešķīrusi ievērojamus līdzekļus otrās paaudzes biodegvielas tehnoloģiju attīstībai (6). Arī programmā “Saprātīga enerģija Eiropai II” ir minēta laba prakse, lai ES dalībvalstīs veicinātu bioenerģiju. Pašreiz Eiropas Savienībā būtu jāsekmē nevis inovatīvi piemēri, bet gan pastiprināti jāpievēršas tam, lai pēc iespējas efektīvāk izplatītu paraugpraksi (7).

4.8. Jāfinansē pētījumi par jauniem dzinējiem, otrās paaudzes biodegvielām un citām atjaunojamām degvielām, ir ieteicams arī īstenot pasākumus, lai tirgū uzlabotu piekļuvi alternatīvām degvielām (8).

4.9. Nākamajos progresa ziņojumos Eiropas Komisijai vajadzētu pievērsties arī iespējām apstrādāt un otrreizēji pārstrādāt atjaunojamas enerģijas iekārtas pēc to dzīves cikla beigām. Labs piemērs šajā jomā ir “PV Cycle” asociācijas iniciatīva, proti, tā ir izveidojusi brīvprātīgu programmu, lai pieņemtu atpakaļ un otrreizēji pārstrādātu nolietotus izstrādājumus un uzņemtos atbildību par fotogalvaniskajiem elementiem visā to vērtību ķēdē, izveidojot uzraudzības un ziņošanas mehānismus, kā arī attīstot paraugpraksi šajā jomā.

5. Īpašas piezīmes.

5.1. Atjaunojami energoresursi elektroenerģijas nozarē.

5.1.1. Komiteja pauž bažas, ka Eiropas Savienība, visticamāk, abās direktīvās izvirzītos 2010. gada mērķus nesasniegs. Tādēļ Komiteja aicina dalībvalstis uzņemties atbildību, īstenot attiecīgus pasākumus un pielikt visas nepieciešamās pūles, lai sasniegtu kopējos mērķus, neskatoties uz to, ka tie ir tikai orientējoši. Stern ziņojumā ir uzsvērts, ka pasivitāte ilgtermiņā izmaksās daudz dārgāk.

5.1.2. Pašreiz dalībvalstis ir izveidojušas 27 dažādus atbalsta mehānismus, un pastāv risks, ka tās mērķu sasniegšanā mēģinās viena otru apsteigt, līdz ar to nevajadzīgi palielinot izmaksas. Lai dalībvalstis sasniegtu savus mērķus, tām vajadzētu dažādot izmantojamās tehnoloģijas, veicināt un atbalstīt pētniecību un izstrādi (9), kā arī izglītojošus pasākumus un apmācību (10). Labs piemērs, kas atspoguļo, kā valsts finansiāli atbalsta pētniecības un izstrādes veicināšanu, ir IMEC centrs Beļģijā (www.imec.be).

5.1.3. EESK atkārtoti uzsver, ka dalībvalstīm enerģijas politikas jomā ir vajadzīga vienota stratēģija, kuras pamatā ir izmaksu un ieguvumu analīze. Daudzas struktūras, tostarp EESK, ir aicinājušas Eiropas Savienību paust vienotu nostāju. Tomēr tik ilgi, kamēr dažas dalībvalstis galvenokārt rūpēsies tikai par savām interesēm, Eiropas enerģētikas nozare neattīstīsies atbilstoši savām iespējām un būs daudz ievainojamāka un neefektīvāka nekā atļauj tās potenciāls; jo lielāka ir dalībvalsts, jo lielāka būs tās ietekme (11). Tādēļ Eiropas Komisija jūnija beigās nāca klajā ar pamatnostādnēm valstu rīcības plāniem atjaunojamu energoresursu jomā (12), lai veicinātu kopēju pieeju šo resursu izmantošanā.

5.1.4. Lai pārvarētu ziņojumā minētos nozīmīgākos šķēršļus piekļuvē tīklam, īpaši jāatbalsta atjaunojamas enerģijas pārvades tīklu integrācija, kā arī pagaidu enerģijas uzkrāšanas sistēmu (piemēram, bateriju) izmantošana integrētai atjaunojamas enerģijas ražošanai. Lai novērstu administratīvus šķēršļus, dalībvalstīm nopietni jāapsver Komisijas ieteikums, ka “par visu nepieciešamo atļauju izsniegšanu jābūt atbildīgai vienai administratīvai struktūrai, kuras darbība ir pārredzamāka” (13). Turklāt jānodrošina stabils un uzticams ilgtermiņa regulējums elektrības tirgū un labāk jāsaskaņo dalībvalstu veicināšanas programmas.

5.1.5. Ja visas dalībvalstis pilnībā ieviestu izcelsmes apliecinājumu režīmu, mērķi varētu sasniegt ar mazākām izmaksām Eiropas Savienības līmenī.

5.2. Atjaunojami energoresursi transporta nozarē.

5.2.1. EESK atbalsta Komisijas nostāju, ka “biodegvielu ieviešana vēl joprojām ir dārgāka nekā citas CO2 samazināšanas tehnoloģijas citās nozarēs”, bet nevar piekrist, ka “biodegvielas joprojām ir viens no nedaudzajiem iespējamajiem risinājumiem pieaugošās oglekļa emisijas samazināšanai transporta nozarē”, jo šis risinājums būs piemērots tad, kad visas dalībvalstis patiesi īstenos ilgtspējīgas transporta programmas.

5.2.2. Transporta jomā ir jānodrošina energoefektivitāte — ja šajā jomā kopējais enerģijas pieprasījums turpinās palielināties, būs aizvien grūtāk ilgtspējīgā veidā sasniegt saistošu mērķi nodrošināt atjaunojamu energoresursu procentuālo īpatsvaru. EESK vairākkārt ir norādījusi, ka šī problēma jārisina, īstenojot satiksmes noslogojuma mazināšanas politiku un pārvadājumus novirzot uz klimatam nekaitīgākiem transporta veidiem, piemēram, vietējo sabiedrisko transportu un kuģiem (4).

5.2.3. Pašlaik Eiropas transporta nozares vajadzībām no atjaunojamiem enerģijas avotiem pārsvarā ražo tikai biodegvielu, kas 2007. gadā nodrošināja tikai 2,6 % no Eiropas transporta nozares vajadzībām pēc enerģijas. Atzinumā par sasniegumiem biodegvielu izmantošanā (14) Komiteja norāda, ka līdzšinējā politika ir jāpārskata un jāveicina otrās paaudzes agrodegviela. Vienlaikus jāsekmē un jāatbalsta otrās paaudzes pārstrādes tehnoloģiju attīstība. To vajadzībām var izmantot ātri audzējamo kultūru izejvielas, kuru pamatā galvenokārt ir stiebraugu un mežsaimniecības kultūras vai lauksaimniecības blakusprodukti, tādējādi izvairoties no vērtīgāku pārtikas kultūru sēklu izmantošanas (15).

5.2.4. Lai izvairītos no lauksaimniecības platību un bioloģiski daudzveidīgu apgabalu izmantošanas biodegvielas ražošanā, EESK ierosina katrai dalībvalstij izstrādāt valsts karti, kurā norādītas enerģijas kultūru audzēšanai izmantojamās platības. Tādējādi varētu arī labāk novērtēt biodegvielas potenciālu Eiropas līmenī.

5.3. Ietekme uz ekonomiku un vidi.

5.3.1. Komisijas dokuments par ietekmi uz ekonomiku un vidi ir patiesi optimistisks; tajā galvenokārt ir uzsvērti pozitīvie aspekti un nav pievērsta uzmanība biodegvielu ieviešanas ietekmei uz pārtikas cenām. Tāpēc, ņemot vērā pārtikas cenu kāpumu, EESK iesaka lauksamniecību pirmām kārtām izmantot augstas kvalitātes pārtikas un tikai pēc tam enerģijas ražošanai. Eiropas Savienībai jāīsteno pasākumi, lai uzlabotu biodegvielas ilgtspējas kritēriju veicināšanu un otrās un trešās paaudzes biodegvielas attīstību. Ieviešot biodegvielu sertifikācijas sistēmu, Eiropas Savienība kļūs par vadošo spēku ilgtspējīgas lauksaimniecības prakses (tostarp izmaiņu zemes izmantošanā un bioloģiskās daudzveidības aizsardzības) veicināšanā gan Eiropas Savienības teritorijā, gan ārpus tās.

5.3.2. Komisijas dokumentā nav novērtēta atjaunojamu enerģijas avotu izmantošanas ekonomiskā un sociālā ietekme uz galapatērētāju budžetu.

5.4. Atjaunojami energoresursi siltumenerģijas un dzesēšanas nozarē.

5.4.1. Tā kā biomasu var izmantot gan siltumenerģijas un elektroenerģijas, gan biodegvielas ražošanā, Komiteja pauž bažas, ka mežsaimniecību varētu pakļaut spēcīgam spiedienam. Turklāt tas, ka vairāk nekā 70 Eiropas Komisijas finansētajos pētījumos par ES–27 resursiem līdz 2020. gadam (16) aplēses ievērojami atšķiras (no 76 līdz 480 miljoniem tonnu), palielina Komitejas bažas jautājumā par mežsaimniecības pārvaldību un gaidāmo spiedienu uz meža izmantošanu. Vispirms jāizveido atbilstoša uzraudzības sistēma, un tikai pēc tam var īstenot svarīgus pasākumus un pieņemt nozīmīgus lēmumus par enerģijas ražošanā izmantojamo biomasu. Tāpēc EESK vēlēsies iepazīties ar Komisijas plānoto ziņojumu par biomasas ilgtspēju (17).

Briselē, 2009. gada 4. novembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) COM(2005)628 “Rīcības plāns par biomasas izmantošanu”.

(2) OV L 140, 5.6.2009., 16. lpp.

(3) COM (2006) 845 “Biodegvielu nozares progresa ziņojums”.

(4) EESK atzinums par tematu “Atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanas veicināšana”, OV C 77, 31.3.2009., 43.-48. lpp.

(5) http://assets.panda.org/downloads/low_carbon_jobs_final.pdf.

(6) Saskaņā ar ziņojumu vairāk nekā 109 miljonus euro.

(7) BAP Driver – European Best Practice Report, skatīt: http://www.bapdriver.org/.

(8) EESK atzinums par tematu “Alternatīvu degvielu attīstība un to izmantošanas veicināšana autotransportā”, OV C 195, 18.8.2006., 75.-79. lpp.

(9) EESK atzinums par tematu “Ar naftu saistītas problēmas”, CESE 46/2009 (5.8. punkts).

(10) OV C 277, 17.11.2009., 15.-19. lpp.

(11) OV C 228, 22.9.2009.

(12) Komisijas lēmums C(2009) 5174 – 1/30.06.2009.

(13) OV C 182, 4.8.2009. (4.7. punkts).

(14) EESK atzinums par tematu “Biodegvielu nozares progresa ziņojums”, OV C 44, 16.2.2008., 34.-43. lpp.

(15) OV C 162, 25.6.2008.

(16) “Situācija biomasas resursu novērtējumā”, 1. redakcija (Status of Biomass Resources Assessments Version 1), 2008. gada decembris, http://www.eu-bee.com/.

(17) Direktīvas 2009/28/EK 17. pants.