/* COM/2010/0487 galīgā redakcija */ KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI PAR EIROPAS KINO IESPĒJĀM UN PROBLĒMĀM DIGITĀLAJĀ LAIKMETĀ





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 24.9.2010 COM(2010) 487 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI PAR EIROPAS KINO IESPĒJĀM UN PROBLĒMĀM DIGITĀLAJĀ LAIKMETĀ KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI PAR EIROPAS KINO IESPĒJĀM UN PROBLĒMĀM DIGITĀLAJĀ LAIKMETĀ 1. Ievads Eiropas kino ir nozīmīga loma Eiropas identitāšu veidošanā, kas ir viens no galvenajiem mērķiem Eiropas kultūras programmā. Visā pasaulē audiovizuālā ainava strauji pārveidojas, radot neskaitāmas iespējas Eiropas kinematogrāfijas un audiovizuālajai nozarei, ja vien tās būs spējīgas pārvarēt problēmas saistībā ar ieguldījumiem tehnikā, apmācībā un jaunos uzņēmējdarbības modeļos. Pateicoties jauniem audiovizuālā satura izplatīšanas veidiem (piemēram, pieprasījuma video un ieraksta TV), digitālās tehnoloģijas jau ir atvieglojušas piekļuvi Eiropas audiovizuālajiem darbiem ārpus to izcelsmes valsts. Audiovizuālā satura nozares konkurētspēja Eiropā būs ļoti atkarīga no tā, kā šīs jaunās tehnoloģijas tiks izmantotas izplatīšanas posmā. Saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei[1] Digitālās programmas Eiropai[2] (viena no septiņām pamatiniciatīvām) mērķis ir izveidot digitālo vienoto tirgu, lai komerciālais un kultūras saturs un pakalpojumi būtu pieejami pāri robežām un lai Eiropas iedzīvotāji varētu pilnībā izmantot digitālā laikmeta priekšrocības. Viena no IKT nodrošinātajām priekšrocībām Eiropai ir plašāka un lētāka kultūras un radošā satura izplatīšana. Turklāt saskaņā ar Zaļo grāmatu “Kultūras un radošo nozaru potenciāla īstenošana”[3] kultūras saturam ir būtiska nozīme informācijas sabiedrības attīstībā, veicinot ieguldījumus platjoslas infrastruktūrās un pakalpojumos, digitālajās tehnoloģijās, kā arī jaunās elektronikas un telekomunikāciju ierīcēs. Papildus to tiešajam ieguldījumam IKP radošās un kultūras nozares ir arī nozīmīgs ekonomiskās un sociālās inovācijas dzinējspēks daudzās citās jomās. Ņemot vērā politiskos aspektus, nozīmīga ir arī Eiropas Savienības 2006. gadā ratificētā UNESCO konvencija par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu[4], nosakot Eiropas Savienības rīcības nepieciešamību kinoteātru digitalizācijas jomā. Politiskie jautājumi, kas radušies saistībā ar digitālās revolūcijas ietekmi uz Eiropas kino, ir aktuāli visos līmeņos – reģionālajā, valsts un Eiropas līmenī. Īpaši nozīmīgi ir divi aspekti: - Eiropas darbu konkurētspēja un aprite; - plurālisms un kultūru un valodu daudzveidība. Dalībvalstu atbalsta pasākumi galvenokārt pievēršas filmu veidošanas radošajam un ražošanas posmam. Šīm filmām turpmāk būs nepieciešamas arī digitālas oriģinālmatricas un digitāli ekrāni, lai tās varētu izrādīt un lai varētu sasniegt to potenciālo auditoriju. Lai saglabātu konkurētspēju tirgū, kas strauji attīstās, izšķirošs faktors būs piekļuve digitālam aprīkojumam un digitālām oriģinālmatricām. Lai nodrošinātu, ka Eiropas darbi ir apritē un ka skatītājiem pieejamais Eiropas kino ir daudzveidīgs, būs nepieciešama dažādu dalībnieku līdzdalība (izplatītāji un demonstrētāji). Viens no izaicinājumiem būs nodrošināt kinoteātru turpmāku pastāvēšanu, neraugoties uz “piekļuves šķērsli”, ko rada lielās izmaksas par digitālo aprīkojumu, kuras apdraud daudzu Eiropas kinoteātru pastāvēšanu. Šā paziņojuma pamatā ir darbs, ko Eiropas Komisija un dalībvalstis jau ir paveikušas šajā jomā. Eiropas Komisija jau 2008. gada pavasarī izveidoja digitālā kino ekspertu grupu . Šī grupa, kurā ietilpa izplatītāji, demonstrētāji un pārstāvji no filmu aģentūrām, kuri izstrādāja digitalizācijas shēmas, pētīja dažādas iespējas saglabāt filmu un kinoteātru daudzveidību rītdienas digitālajā Eiropā. Diskusijas apliecināja vajadzību rast alternatīvu pastāvošajam VPF modelim ( Virtual Print Fee — “maksa par virtuālu kopiju”), kā arī Eiropas Savienības un valsts publiskā atbalsta nozīmību atsevišķu kinoteātru digitalizācijā. Šos jautājumus padziļinātāk skatīja paziņojuma “Eiropas kino iespējas un problēmas digitālajā laikmetā”[5] publiskajā apspriešanā, ko Eiropas Komisija sāka 2009. gada 16. oktobrī. Tika saņemtas vairāk nekā 300 atbildes no demonstrētājiem, izplatītājiem, producentiem, tirdzniecības aģentiem un citām ieinteresētajām personām, piemēram, filmu aģentūrām, profesionālajām aģentūrām un digitālo pakalpojumu uzņēmumiem. Šīs atbildes bija ļoti noderīgas šā dokumenta izstrādē. Tajā pašā laikā daudzas dalībvalstis arī sāka apsvērt iespējas nodrošināt, lai kinoteātri varētu pāriet uz digitālo projekciju un baudīt tās sniegtās priekšrocības. Gatavojot šo ziņojumu, ir izpētītas arī šīs shēmas. Ir skaidrs, ka Eiropas Komisijai ir nozīmīga loma kinoteātru digitalizācijā, jo īpaši palīdzot izstrādāt ietvaru šai pārejai, kurš aptver turpmāk minētos elementus: - standartizācija, - filmu vākšana un glabāšana digitālā formātā, - reģionālais atbalsts digitalizācijai (tostarp ES kohēzijas politika), - saderība ar Līguma noteikumiem, - atbalsts Eiropas filmu demonstrētājiem ( MEDIA programma), - piekļuve finansējumam (Eiropas Investīciju banka un MEDIA ). 2. Eiropas kinoteātri Salīdzinājumā ar ASV, kur lielākā daļa filmu industrijas ir vertikāli integrēta un kur vietējās filmas veido 95 % tirgus, Eiropas kino tirgu raksturo sadrumstalotība, dažādas valodu zonas un liela dalībnieku dažādība, kas sarežģī globālu vienošanos vai valstu stratēģiju īstenošanu. Aptuveni 10 % Eiropas kinoteātru ir multipleksi, salīdzinājumam – ASV tie ir 35 %[6]. Turklāt 31 % Eiropas ekrānu atrodas vienas zāles kinoteātros. Tas palēninās digitalizāciju, jo ierobežotā aktivitāte negatīvi ietekmē dārgā digitālā aprīkojuma rentabilitāti. Šī problēma ir vēl izteiktāka jaunajās dalībvalstīs, kur 60 % vai dažās valstīs pat 80 % kinoteātru ir aprīkoti ar vienu pašu ekrānu. Līdzīgas atšķirības ir attiecībā uz iedzīvotāju skaitu uz vienu ekrānu: 2007. gadā Rietumeiropā bija viens ekrāns uz 15 977 iedzīvotājiem, savukārt dalībvalstīs Centrāleiropā un Austrumeiropā vidēji bija viens ekrāns uz 50 926 iedzīvotājiem[7]. Lielākoties Eiropas kinoteātros ir 2 līdz 7 ekrāni. Un tieši šeit redzama lielā Eiropas kinoteātru dažādība: no vietējiem divu ekrānu kinoteātriem, kuri galvenokārt izrāda attiecīgās valsts un Amerikas filmas, līdz pilsētu daudzekrānu kinoteātriem, kuru programmā galvenokārt ir Eiropas filmas, pastāv plašs klāsts kinoteātru kategoriju/uzņēmumu, kuriem nevar piemērot vienu standarta risinājumu. Daži Eiropas demonstrētāji vēl joprojām nevar izšķirties par ieguldījumiem digitālajā aprīkojumā, jo pēdējos 15 gados tie ir veikuši ievērojamus ieguldījumus aprīkojuma modernizācijā un mini/multipleksu izveidē. Salīdzinājumā ar 9,4 % 1994. gadā 2008. gadā 37 % ekrānu MEDIA valstīs atradās multipleksos, turklāt šis rādītājs ir vairāk nekā dubultojies laikā no 2000. līdz 2008. gadam. Tādēļ digitālā kino izplatīšanas revolūcija rada divas nozīmīgas problēmas: - lielos ieguldījumus digitālajā aprīkojumā jāuzņemas demonstrētājiem, savukārt ietaupījumi ir izplatītājiem (pateicoties digitālo kopiju mazākām izmaksām), - digitālā aprīkojuma cena ir pa kabatai kinoteātru ķēdēm un multipleksiem, bet atsevišķi mazi un neatkarīgi kinoteātri (bieži mākslinieciska ( arthouse ) tipa kinoteātri) bieži vien to nevar atļauties. Tas varētu radīt divējādu demonstrēšanas/izplatīšanas tirgu, kurā labumu no digitālā kino revolūcijas gūs tikai multipleksi un finansiāli veiksmīgas filmas. Taču kultūras daudzveidība un arvien jaunu talantu rašanās ir atkarīga no Eiropas unikālā kinematogrāfijas tīkla saglabāšanas. Svarīgs ar to saistīts aspekts ir tas, ka digitalizācija radīs arī sociālas izmaksas (mazāks kinomehāniķu un laborantu pieprasījums) un vajadzēs nodrošināt apmācību. Tādēļ pārejas periods ir jāorganizē uzmanīgi un ir jāņem vērā ietekme uz dažādām iesaistītajām personām visos audiovizuālās ķēdes posmos. 3. Standartizācija Digitālās kinematogrāfijas iniciatīvu (DKI) 2002. gadā sāka sešas nozīmīgākās ASV studijas ar nolūku noteikt tehniskās specifikācijas digitālā kino izplatīšanā. Specifikācijas publicēja 2005. gada jūlijā, un Society of Motion Picture and Television Engineers (SMPTE) tās pēc tam pārveidoja par standartu. Specifikācijās ietilpa izšķirtspēja 2048x1080, saukta arī par 2k (4096x2160 jeb 4k ekrāniem, kas platāki par 15 m), un JPEG 2000 kompresijas formāts ar mērķi ļaut digitālajam kino piedāvāt auditorijai uzlabotu kino piedzīvojumu, izmantojot digitālās tehnoloģijas, kas drīz būs pieejamas ( HDTV , Blu-ray un pieprasījuma video). Specifikācijās ietilpst arī drošības parametri (kas veido nozīmīgu daļu no aprīkojuma izmaksām). Starptautiskā Standartizācijas organizācija ( ISO ) Ženēvā pašlaik apsver iespēju pieņemt šīs specifikācijas par brīvprātīgu starptautisko standartu. Taču šīs specifikācijas ietekmē izmaksas: kinoteātriem, no kuriem daudzi pašreiz piedzīvo finanšu grūtības, 2k/4k nozīmē vajadzību veikt ievērojamus ieguldījumus[8]. Ne visi Eiropas kinoteātri uzskata, ka gūs labumu īstermiņā (izņemot varbūt tos, kuri demonstrē 3D filmas) vai pat ilgtermiņā (jo digitālo projektoru mūžs ir īsāks nekā 35 mm projektoru mūžs, tādēļ tie būs jāmaina biežāk, un tas saistīts ar lielākām izmaksām). Jāpiebilst, ka 3D digitālajai projekcijai nav standartu. Tomēr skatītāju interese par 3D filmām ļauj kinoteātriem noteikt augstāko biļešu cenu par 3D formātā demonstrētajām filmām vismaz īstermiņā. Tas ir mudinājis komerciālos kinoteātrus uzstādīt digitālās projekcijas aprīkojumu, kas pielāgots 3D filmām. Attiecībā uz alternatīvu saturu (koncertu, operas un sporta pasākumu pārraidīšanu tiešraidē) tā izplatītāji līdz šim ir izvirzījuši ļoti mazas prasības. Tehnoloģija strauji attīstās. Ir svarīgi, lai standarti atbilstu Eiropas kinoteātru vajadzībām. Pašlaik ir pieejami digitālie projektori, kas piemēroti lielām zālēm un kas ir ievērojami lētāki nekā 2k DCI projektori, bet kuru attēla izšķirtspēja ir 1920x1080. Atsevišķu šo projektoru profils ir līdzīgs DCI specifikācijās noteiktajam un piedāvā versijas, kuras var izrādīt 3D filmas. Šie projektori ir arī kompakti un viegli integrējami esošajās kinomehāniķu telpās, un var darboties (vismaz īstermiņā) paralēli 35 mm projektoram, lai ļautu vienmērīgi pāriet no 35 mm uz digitālo projekciju. Vairāk nekā 80 % Eiropas ekrānu ir šaurāki par 10 m. Projekcijas kvalitāte ar izšķirtspēju 1920x1080 uz šāda izmēra ekrāniem ir vairāk nekā apmierinoša, un atšķirība no 2k ir pilnībā pieņemama gan skatītājiem, gan kinoteātru īpašniekiem. Lielākajai daļai Eiropas ekrānu tā viennozīmīgi būtu alternatīva. Tas turklāt ļautu arī ievērojami ietaupīt privātos un publiskos līdzekļus, kas nepieciešami pārejai uz digitālo projekciju. Taču vēl joprojām nav atbildēts jautājums par to, vai visi izplatītāji piekritīs savu filmu izrādīšanai šādos apstākļos. Eiropas Savienība turpinās izskatīt iespējas izmantot standartizācijas procesa piedāvātās priekšrocības. Mērķis ir nodrošināt nepieciešamo elastību, lai visi dzīvotspējīgie kinoteātri Eiropā varētu izmantot digitālo projekciju. 4. DIGITāLā KINO PROBLēMAS SAISTīBā AR KINEMATOGRāFISKO MANTOJUMU Kā uzsvērts otrajā ziņojumā, kurā apskatīta Ieteikuma par filmu mantojumu īstenošana, pāreja uz digitālo kino apdraud turpmāko paaudžu iespējas piekļūt digitālajām filmām. Attiecībā uz digitāli ražotu vai digitalizētu filmu vākšanu filmu mantojuma saglabāšanas iestādēs vai īpašos kinoteātros ir nepieciešams atjaunināt juridiskos instrumentus, kas nosaka filmu juridisku vai piespiedu nodošanu glabāšanā, lai tie aptvertu visos medijos ražotās filmas. Tāpat ir svarīgi Eiropas līmenī izstrādāt standartus, kas nosaka nosacījumus filmu nodošanai arhīvā un to glabāšanai. Tomēr, tā kā vēl joprojām nav atbildēti daudzi jautājumi par digitālā materiāla uzglabāšanu un ilgtermiņa saglabāšanu, ir jāizskata visas iespējas saglabāt digitālās filmas, kā arī jāveic salīdzinājums starp dalībvalstīm un ar citiem sektoriem. Ieguldījumi pētniecībā, aprīkojumā un profesionālajā apmācībā ir ļoti svarīgi. Visbeidzot, filmu mantojuma saglabāšanas iestādes vai īpašie kinoteātri ir arī jāaprīko ar digitālās projekcijas aprīkojumu un ir jāiekļauj dalībvalstu stratēģijās kinoteātru aprīkošanai. Ir arī jānosaka standarti mantojuma filmu digitālajai projekcijai. 5. Kino digitalizācijas finansēšana 5.1. Komercmodeļi Saskaņā ar VPF finansēšanas modeli, izplatītāji (sākotnēji tās ir sešas nozīmīgākās ASV studijas) paraksta ilgtermiņa nolīgumus ar starpniekiem (saukti par integrētājiem). Šie integrētāji[9] finansē digitālā kino aprīkojuma iegādi un ievāc izplatītāju iemaksu, lai (daļēji) atmaksātu aprīkojumu, ko tie finansējuši demonstrētāju vārdā. Šā modeļa pamatā ir ideja, ka pirmo reizi, kad izplatītājs izrāda digitālo filmu kinoteātrī, kas aprīkots, izmantojot VPF nolīgumu, izplatītājs maksā nodevu ( VPF ) integrētājam, lai atmaksātu tā sākotnējo ieguldījumu. Pašreizējie komerciālās finansēšanas modeļi pirmkārt ir balstīti uz VPF maksājumiem . Visas nozīmīgākās ASV studijas ir parakstījušas izplatīšanas nolīgumus, savukārt citas tagad sāk parakstīt nolīgumus. Mazākiem un mākslinieciskiem kinoteātriem, kuri izrāda Eiropas filmas, VPF modelis varētu nenodrošināt pietiekami regulārus ienākumus. Tas varētu ietekmēt filmu programmu. 5.2. Publisks atbalsts valsts, reģionālajā vai vietējā līmenī Tā kā VPF finansēšanas modelis ir balstīts uz tradicionālo izplatīšanas modeli, VPF modelim varētu nebūt piemērots to kinoteātru profils, kuri izrāda nevis jaunas tikko iznākušas filmas, bet gan atkārtojumus, jo VPF modelis balstās uz tikko iznākušu filmu vidējo apgrozījumu. Kinoteātriem ir nozīmīga sociālā un kultūras loma vietējās pašvaldībās un lauku apgabalos, jo bieži vien tie ir vienīgā vieta, kas nodrošina iedzīvotājiem piekļuvi kultūrai. Daudzi Eiropas kinoteātri (jo īpaši viena ekrāna kinoteātri) pieder pašvaldībām. Dalībvalstis/reģioni varētu vērsties Eiropas Savienības struktūrfondos , lai tie līdzfinansē digitalizācijas projektus un apmācības iniciatīvas kā inovācijas, kā arī kultūras daudzveidības un reģionālās attīstības faktorus ar nosacījumu, ka šie projekti un iniciatīvas atbilst valsts atbalsta noteikumiem. Šajā kontekstā finansējumu varētu nodrošināt saskaņā ar dažādiem projektu veidiem, kuri ietver kultūras dimensiju un ir saistīti ar reģionu atraktivitāti: pilsētu atjaunošana, lauku vides dažādošana, kultūras tūrisms, inovatīvi pasākumi, informācijas sabiedrība un cilvēkkapitāls[10]. Tā kā šos struktūrfondus pārvalda dalībvalstis/reģioni, tām/tiem valsts stratēģiskajā ietvardokumentā un rīcības programmā ir jānosaka digitalizācija par vienu no iespējamām finansēšanas jomām[11]. Lai digitalizācijas projekti gūtu panākumus, tie ir jāiekļauj integrētās attīstības stratēģijās reģionālā vai pilsētu līmenī sadarbībā ar iestādēm, kuras pārstāv dažādas politikas jomas, un nozīmīgiem pārstāvjiem no pilsoniskās sabiedrības. Malopolskas reģions Polijā jau ir izmantojis Eiropas struktūrfondus, lai digitalizētu nelielu tīklu pašvaldībām piederošu māksliniecisko kinoteātru nolūkā uzlabot “tūristu piesaisti” reģionam. Portugālē ir gandrīz pabeigta starpreģionālā digitalizācijas shēma, kas aptvēra (galvenokārt pašvaldību) kinoteātrus Ziemeļu, Centrālajā un Alentežu reģionā un kas saņēma finansējumu no ERAF[12] saskaņā ar vispārējo posteni “Kultūras iestādes”. Vācijas Lejassaksijas pavalsts un daži Francijas reģioni arī plāno izmantot ERAF resursus kinoteātru digitalizācijai. EEZ valstīs pastāv atšķirīgi politiskie, sociālie un ekonomiskie apstākļi. Tādēļ dažādās valstīs ir apsvērtas dažādas pieejas digitalizācijai, tostarp kolektīvās pārveides shēmas, piemēram, Francijā un Vācijā, kuras ir apturētas: - Izmēģinājuma projekti. Pirmā valsts, kas uzsāka izmēģinājuma shēmu, bija Apvienotā Karaliste ar Digitālo ekrānu tīklu ( Digital Screen Network ) (240 ekrāni “specializētām” filmām). Līdzīgas izmēģinājuma shēmas ir īstenotas Īrijā (“Cultural Cinema Consortium”) un Zviedrijā (ar Zviedrijas Filmu institūtu); - Mērķtiecīgas valsts programmas: Somija; Polija, Čehija un Slovākija galvenokārt pievēršas pašvaldību kinoteātriem; - Nodokļu un kredīta iespējas: Spānija (izdevīgi aizdevumi) un Itālija (nodokļu atlaides)[13]; - Citas shēmas: Norvēģijā (pašlaik notiek), Nīderlandē (plānošanas posmā). Papildināmība Tur, kur ir pieejami tirgus risinājumi/ VPF vienošanās, tie ir pieejami daudziem kinoteātriem (multipleksiem, kinoteātru ķēdēm, daudzekrānu kinoteātriem ar lielu jauno, tikko iznākušo filmu apgrozījumu). Ar nosacījumu, ka tiek ievēroti ES konkurences noteikumi, mazāki kinoteātri ar mazāku filmu apgrozījumu, kuri vēlas iegādāties digitālo aprīkojumu, dažos gadījumos var veidot grupas un kopīgi uzņemties izmaksas, lai iesaistītos VPF nolīgumos (vai piekļūtu Eiropas reģionālajiem fondiem). Vēl viena iespēja ir valstu solidaritātes fondi. Papildināmība ir jo īpaši nepieciešama, jo pastāv viedoklis, ka valsts atbalsts varētu faktiski ietekmēt VPF maksājuma apjomu, ko piešķir, lai atmaksātu demonstrētāju aprīkojumu. Lai gan dažas valstis dod priekšroku digitalizācijai valsts mērogā, jo tas garantētu vienlīdzīgu piekļuvi kinoteātriem un pāreja būtu ātrāka, citas valstis uzskata, ka valsts atbalsts pirmkārt būtu jānodrošina kinoteātriem, kuriem nav tirgus risinājumu vai iespēju saņemt solidaritātes fondu atbalstu un kuri tādēļ nevar atļauties iegādāties aprīkojumu bez valsts palīdzības, proti, viena ekrāna kinoteātri, nepilna laika kinoteātri, ceļojošie kinoteātri u.tml. Vēl viena iespēja ir atbalstīt kinoteātru digitalizāciju apmaiņā pret saistībām veidot Eiropas filmu programmas. Savietojamība ar Eiropas Savienības valsts atbalstu un konkurences tiesību aktiem Saskaņā ar Eiropas Komisijas pašreizējo valsts atbalsta politiku kinoteātru digitalizācijai ar LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu[14] ir apstiprinātas subsīdijas kinoteātriem, kuri izrāda noteiktu daļu Eiropas filmu vai mākslas kino filmu ( arthouse films ), un ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu[15] ir apstiprināts valsts atbalsts maziem kinoteātriem un kinoteātriem attālākos rajonos. Mazākas publiskā finansējuma summas, kas ir saskaņā ar de minimis regulu[16], netiek uzskatītas par tādām, kas varētu ietekmēt konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm, tādēļ šādi pasākumi nav iepriekš jāpaziņo Komisijai. Spēkā esošās atkāpes neattiecas uz atbalstu lielākiem kinoteātriem/multipleksiem, kuru programmā nav noteikts daudzums Eiropas filmu vai mākslas kino filmu, un atbalstu, kas pārsniedz de minimis robežu. Komisijai vajadzētu novērtēt digitālo kinoteātru valsts atbalsta savietojamību vai nu saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu vai saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta d) apakšpunktu, kas paredz atkāpi kultūras veicināšanai. Abos gadījumos Komisijai ir jāapsver atbalsta nepieciešamība, proporcionalitāte un atbilstība. Komisija norāda, ka 3D digitālā demonstrēšana padara ieguldījumu digitālajos projektoros ekonomiski dzīvotspējīgu. Tādēļ šķiet, ka valsts atbalsts šādām izmaksām nav nepieciešams.Turklāt valsts atbalsta shēmām digitālās projekcijas aprīkojumam - nevajadzētu paātrināt to kinoteātru slēgšanu, kuru programmā liela daļa filmu ir mākslas kino filmas; - vajadzētu ievērot tehnoloģiskās neitralitātes principu, proti: - ar jebkuru atbalstu jābūt iespējai finansēt digitālās projekcijas aprīkojumu, ko demonstrētājs uzskata par piemērotu savai zālei un skatītājiem; un - ar aprīkojumu, kas iegādāts ar atbalsta palīdzību, ir jābūt iespējai izrādīt dažādu digitālo avotu saturu. Komisija vienmēr ņems vērā kinematogrāfijas nozares divējādo (kultūras un ekonomisko) dabu atbilstīgi vadošajiem principiem UNESCO konvencijā par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu. Izstrādājot atbalsta shēmas digitālās projekcijas aprīkojuma iegādei, dalībvalstīm vajadzētu izvairīties no modeļiem, kas varētu radīt konkurences problēmas, piemēram, modeļiem, kuri ietver lielākās izplatītāju daļas kolektīvos nolīgumus. Komisija nodrošinās to, ka pāreja no analogā uz digitālo kino atbilst Eiropas Savienības konkurences tiesību aktu noteikumiem, jo īpaši attiecībā uz ierobežojošu nolīgumu aizliegumu saskaņā ar LESD 101. pantu. 6. Pasākumi Eiropas līmenī Ja pāreja uz digitālo projekciju izraisa kinoteātru slēgšanu, tas var apdraudēt kultūras daudzveidību. Eiropas Savienība ir apņēmusies saglabāt un veicināt kultūras daudzveidību saskaņā ar turpmākajiem noteikumiem: - LESD 167. panta 4. punktā noteikts, ka, rīkojoties saskaņā ar citiem Līgumu noteikumiem, Savienība ņem vērā kultūras aspektus, jo īpaši, lai respektētu un veicinātu kultūru daudzveidību; - UNESCO konvencijā par kultūras izpausmju daudzveidības aizsardzību un veicināšanu uzsvērta kultūras preču un pakalpojumu[17] (tie ietver jo īpaši audiovizuālos darbus) atšķirīgā divējādā (kultūras un ekonomiskā) daba. Eiropas Komisijas rīcības plāna mērķis ir radīt labvēlīgu vidi Eiropas filmu digitālai demonstrēšanai. Lai atbalstītu jaunu digitālo tehnoloģiju ieviešanu un ieguldījumus šādās tehnoloģijās, ir un tiks sāktas dažādas iniciatīvas. Ar Eiropas Struktūrfondu un jaunās MEDIA programmas atbalstu Komisijas galīgais mērķis ir arī sekmēt Eiropas pilsoņu piekļuvi digitālajam kino. Programma MEDIA 2007 Digitālā revolūcija ir izaicinājums MEDIA vispārējiem mērķiem attiecībā uz kultūras daudzveidību, Eiropas darbu lielāku apriti un audiovizuālās nozares labāku konkurētspēju[18]. MEDIA 2007 programmā pausta apņemšanās atbalstīt Eiropas kino digitālajā laikmetā. Viens no tās galvenajiem mērķiem ir “aizsargāt un stiprināt Eiropas kultūru un valodu daudzveidību (..), nodrošināt sabiedrībai šā mantojuma pieejamību..”. Pirmkārt, digitālā pāreja jāpapildina ar apmācību profesionāļiem. Šajā sakarā MEDIA 2007 lēmuma 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzēta apmācība “digitālo tehnoloģiju ieviešanai Eiropas audiovizuālo programmu producēšanā, pēcproducēšanā, izplatīšanā, tirgdarbībā un arhivēšanā”. Tādēļ ir atbalstītas apmācības iniciatīvas, tostarp par 3D ražošanu un demonstrētājiem[19]. Otrkārt, MEDIA 2007 lēmuma 5. pantā ir noteikti šādi mērķi izplatīšanas un apraides jomā: “d) sekmēt Eiropas audiovizuālo darbu digitalizāciju un konkurētspējīga tirgus veidošanos; e) mudināt kinoteātrus izmantot digitālas izplatīšanas piedāvātās iespējas.” Saskaņā ar d) apakšpunktu MEDIA programma ir sekmējusi Eiropas satura digitalizāciju, izmantojot izmēģinājuma projektus, piemēram, Europe's Finest [20] (Eiropas klasikas digitalizācija) un D-Platform [21] (kopīgs instruments, kas atvieglo Eiropas filmu digitālo pirmveidi un izplatīšanu). Ar pieprasījuma video shēmas starpniecību MEDIA arī netieši atbalsta Eiropas programmu digitalizāciju. Saskaņā ar e) apakšpunktu Komisija jau ir atbalstījusi daudzas iniciatīvas, izmantojot dažādas MEDIA programmas daļas: jaunu tehnoloģiju izmēģinājuma projekti (piemēram, CinemaNet Europe , kas ir digitālo kinoteātru tīkls, kurš izrāda dokumentālās filmas), izmaksu līdzfinansējums saistībā ar Eiropas filmu digitālo izplatīšanu un īpaša atbalsta shēma Eiropas filmu digitālai izrādīšanai, ko pārvalda Europa Cinemas . Nākošais posms ir izstrādāt jaunu MEDIA programmu , lai atbalstītu Eiropas kinoteātru digitālo pāreju. Saskaņā ar subsidiaritātes principu un programmas mērķiem atbalsts paredzēts kinoteātriem, kuri lielākoties izrāda nesen iznākušas Eiropas filmas. Tas būs pamata atbalsta piešķiršanas kritērijs, pēc kura izvēlēsies kinoteātri, kam piešķirt atbalstu. Šis kritērijs jau tika izmantots, lai izveidotu Europa Cinemas tīklu, kam ir ievērojama nozīme Eiropas filmu demonstrēšanā[22] un ko MEDIA programma atbalsta jau 15 gadus. Pašlaik tīkls ir paplašinājies līdz 770 kinoteātriem, kuros kopā ir 1945 ekrāni 443 pilsētās MEDIA programmas dalībvalstīs. Jaunā digitalizācijas sistēma atbalstu piešķirs tieši kinoteātriem un līdzfinansēs skaidri noteiktus izdevumus par digitālo aprīkojumu, izmantojot vienotas likmes finansējumu. MEDIA atbalstu var apvienot ar valsts atbalstu, tomēr prioritāte būs kinoteātriem/valstīm, kuri/kuras nevar izmantot VPF vienošanās vai valstu atbalsta shēmas digitalizācijai. Kinoteātriem, kas atrodas minētajās valstīs, tiks pievērsta īpaša uzmanība atbilstīgi programmas MEDIA 2007 prioritātēm[23]. Lai varētu piešķirt atbalstu vienotas likmes finansējuma veidā, ir pasūtīts pētījums par digitālā aprīkojuma izmaksām, lai noteiktu diferencētu skalu ar vienības izmaksām. Atbalsta sistēmas izstrādi pabeigs un tās darbību sāks 2010. gada beigās, pamatojoties uz minētā pētījuma secinājumiem. Vēl viena iespēja, kas jāizpēta, ir atvieglot demonstrētāju piekļuvi kredītam vai palīdzēt tiem segt finansēšanas izmaksas. Laikā, kad kredīta iespējas ir ierobežotas, šāds pasākums varētu būt piemērots risinājums dažiem kinoteātriem, jo tas nav pārāk dārgs, tam ir liels pavairošanas koeficients, tas mazina atkarību no izplatītājiem/studijām un ir daudz mazāka iespējamība, ka tas varētu kropļot tirgu. Tādēļ tiek apsvērta iespēja atvērt MEDIA ražošanas garantiju fondu demonstrētājiem un/vai izveidot jaunu i2i shēmu. Eiropas Investīciju banka (EIB) arī varētu būt nozīmīga digitālajā pārejā, palīdzot valstu fondiem/digitalizācijas plāniem iegūt komerciālu aizdevumu. Tostarp EIB piedalījās EUR 100 miljonu kredīta piešķiršanā XDC integrētājam digitālā kino attīstībai Eiropā. 7. Secinājumi Eiropas Komisija apzinās, ka pāreja uz digitālo projekciju ir saistīta ar dažādiem riska faktoriem, kuri jānovērš, lai Eiropas kinoteātri varētu izmantot digitālās projekcijas sniegtās priekšrocības. Lai sasniegtu šo mērķi, ir jānodrošina šādi aspekti: - standartizācijas procesa elastīgums un pārredzamība, lai digitālā kino projekcijas standarti atbilstu Eiropas kinoteātru dažādajām vajadzībām; - juridiskā drošība attiecībā uz valsts atbalstu kinoteātru digitalizācijai skaidru novērtēšanas kritēriju veidā, kas ļauj dalībvalstīm attiecīgi izstrādāt savas sistēmas; - ES finansiālais atbalsts tādu kinoteātru digitalizācijai, kuri izrāda Eiropas filmas vai kuri ir svarīgi reģionālajā attīstībā. Tādēļ Komisija plāno ieviest šādus elementus rīcības plānā, lai pārietu uz digitālo kino projekciju Eiropas kinoteātros. PASĀKUMS | GRAFIKS | Komisija sagatavos progresa ziņojumu par digitālās kino projekcijas standartu pieņemšanu, lai nodrošinātu, ka tie atspoguļo Eiropas kinoteātru vajadzības un ka ir izskatītas alternatīvas tiem Eiropas kinoteātriem, kuros nav vajadzīgs 2k aprīkojums vai kuriem nav iespēju to iegādāties. | 2010 | Komisija sāks pētījumu par digitālā aprīkojuma izmaksām, lai apkopotu nozīmīgus datus visā Eiropas Savienībā. | 2010 | Komisija sāks jaunu MEDIA atbalsta shēmu to kinoteātru digitalizācijai, kuru programmas ievērojama daļa ir Eiropas (nevis atsevišķu valstu) filmas. | 2010 | Komisija izskatīs iespēju attiecināt MEDIA ražošanas garantiju fondu uz demonstrētājiem vai rast līdzīgu risinājumu, lai atvieglotu to piekļuvi kredītam. | 2011 | Komisija pieņems Ieteikumu par Eiropas kino digitalizācijas veicināšanu. | 2011 | Komisija uzraudzīs digitālo pāreju un pārskatīs visus tās aspektus visā audiovizuālajā ķēdē (apmācība, digitālās oriģinālmatricas, programmēšana, u.c.). | 2012 | Komisija paziņojumā par kino izstrādās piemērotus kritērijus, lai novērtētu valsts atbalstu digitālajai projekcijai. | 2012 | [1] Skatīt http://ec.europa.eu/eu2020/index_en.htm. [2] Skatīt 2010. gada 19. maija paziņojumu COM(2010) 245 (http://ec.europa.eu/information_society/digital-agenda/index_en.htm) un jo īpaši 31. un 32. lpp. [3] Skatīt 2010. gada 27. aprīļa paziņojumu COM(2010) 183 (http://ec.europa.eu/culture/our-policy-development/doc2577_en.htm). [4] Skatīt http://ec.europa.eu/culture/portal/action/diversity/unesco_en.htm. [5] Skatīt publiskās apspriešanas pamatdokumentu:http://ec.europa.eu/culture/media/programme/overview/consultations/docs/background_digital_cinema_en.pdf. [6] 2007. gads (avots: Media Salles ). [7] Eiropas Audiovizuālā observatorija, 2008. gada gadagrāmata, 3. sējums, 18. lpp. [8] Aptuveni EUR 60 000 (projektors un serveris) uz vienu ekrānu + ierīkošanas izmaksas + saistītās izmaksas (kabīnes pielāgošana, kabeļu novākšana, gaisa kondicionēšana, lampas u.c.) + apkopes izmaksas (lielākas nekās 35 mm filmām). [9] Tikai četri no tiem ir aktīvi vairāk nekā vienā Eiropas valstī: Arts Alliance Media, XDC, Ymagis un Sony 4k aprīkojumam. [10] No EUR 347 miljardiem, ko no Kohēzijas politikai pieejamā finansējuma ieguldīs reģionos 2007.–2013. gadā, EUR 5,9 miljardi tiks ieguldīti kultūrā, EUR 10 miljardi – pilsētu un lauku vides atjaunošanas projektos un EUR 15,2 miljardi – digitālo infrastruktūru attīstībā. Kultūras projektus, ko atbalsta no struktūrfondiem, skatīt: http://ec.europa.eu/regional_policy/themes/culture/index_en.htm. [11] Dalībvalstis ir atbildīgas par detalizētu to programmu pārvaldību, kuras saņem atbalstu no struktūrfondiem. Tās katrai programmai nozīmē vadošo iestādi (valsts, reģionālajā vai citā līmenī), kura informē potenciālos saņēmējus, izvēlas projektus un kopumā uzrauga īstenošanu. Lai atrastu atbildīgo iestādi, skatīt: http://ec.europa.eu/regional_policy/manage/authority/authority_en.cfm. [12] Eiropas Reģionālās attīstības fonds. [13] Komisija 2009. gada jūlijā sāka valsts atbalsta izmeklēšanu. [14] Valsts atbalsts N 477/04 – Apvienotā Karaliste, Apvienotās Karalistes Filmu padomes izplatīšanas un demonstrēšanas iniciatīvas – digitālo ekrānu tīkls: 107. panta 3. punkta d) apakšpunkts attiecas uz “atbalstu, kas veicina kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu, ja tāds atbalsts neiespaido tirdzniecības apstākļus un konkurenci Savienībā tiktāl, ka tas ir pretrunā kopīgām interesēm”. Apvienotās Karalistes Digitālo ekrānu tīkla gadījumā atbalsts saskaņā ar šo atkāpi tika apstiprināts kinoteātriem, kuru programmā liela daļa ir “specializētās” filmas, kuras izmanto digitālo projekcijas aprīkojumu, kas ir (pilnībā) finansēts. [15] Valsts atbalsts NN 70/2006 – Somijas filmu atbalsta shēma: 107. panta 3. punkta c) apakšpunkts attiecas uz “atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm”. Pamatojoties uz šo, Komisija apstiprināja atbalstu kinoteātriem saskaņā ar Somijas kino atbalsta shēmu. Atbalsts bija plānots kā daļējs finansējums aprīkojuma iegādei un modernizācijai kinoteātros (mākslinieciskos kinoteātros un kinoteātros ar vienu līdz trīs ekrāniem), kuri galvenokārt atrodas mazās un vidēja lieluma apdzīvotās vietās. Multipleksi un kinoteātri, kuri ir daļa no lielākas kinoteātru ķēdes, galvaspilsētā un tās apkaimē tika izslēgti no atbalsta (tas pats attiecās uz vidēja lieluma pašvaldībām, izņemot ierobežojošus ekonomiskos apstākļus). [16] Lai izmantotu de minimis noteikumu, atbalstam jāatbilst šādiem kritērijiem.- Noteikumā par de minimis atbalstu norādītā augšējā robeža parasti ir EUR 200 000 (skaidras naudas dotācijas ekvivalents) jebkurā nepārtrauktā trīs fiskālo gadu laika posmā katram saņēmējam uzņēmumam. Attiecīgajam trīs gadu laika posmam ir mobils raksturs, tāpēc pirms katra jauna de minimis atbalsta piešķiršanas ir jānosaka de minimis atbalsta kopējais apjoms, kas piešķirts trīs secīgu fiskālo gadu laikā (ieskaitot toreizējo fiskālo gadu);- Šo augšējo robežu piemēro visam kopējam valsts atbalstam katram saņēmējam uzņēmumam, ko uzskata par de minimis atbalstu. Tas neietekmē saņēmēja iespēju saņemt citu valsts atbalstu saskaņā ar Komisijas apstiprinātām shēmām.- Augšējo robežu piemēro visiem atbalsta veidiem neatkarīgi no atbalsta veida vai paredzētā mērķa. Vienīgais atbalsta veids, kas ir izslēgts no de minimis noteikuma izmantošanas, ir atbalsts eksportam.- Regulu piemēro vienīgi “pārredzamiem” atbalsta veidiem, kuros jau iepriekš iespējams noteikt bruto dotācijas ekvivalentu, neveicot riska novērtēšanu. Tas nozīmē dažus ierobežojumus attiecībā uz dažiem atbalsta veidiem, piemēram, garantijām;- Ņemot vērā pašreizējo ekonomisko situāciju, Komisija īslaicīgi uzskatīs par savietojamu valsts atbalstu līdz pat EUR 500 000 vienam uzņēmumam ar nosacījumu, ka ir izpildīti konkrēti noteikumi. Par de minimis atbalstu var uzskatīt arī aizdevuma garantijas līdz EUR 1,5 miljoniem. [17] Skatīt jo īpaši preambulas 18. apsvērumu un 1. panta g) punktu. [18] MEDIA 2007 lēmuma 1. panta 2. punktā ir noteikti programmas vispārējie mērķi:a) aizsargāt un stiprināt Eiropas kultūru un valodu daudzveidību, kā arī kinematogrāfisko un audiovizuālo mantojumu, nodrošināt sabiedrībai šā mantojuma pieejamību un sekmēt starpkultūru dialogu;b) veicināt Eiropas audiovizuālo darbu apriti un palielināt to auditoriju Eiropas Savienībā un ārpus tās, tostarp palielinot sadarbību starp iesaistītajām personām;c) palielināt Eiropas audiovizuālās nozares konkurētspēju atvērtā un konkurētspējīgā Eiropas tirgū, kas ir labvēlīgs attiecībā uz nodarbinātību, tostarp stiprinot saiknes starp profesionāļiem audiovizuālajā nozarē. [19] Skatīt “Where to be trained in Europe” (2010. gada izdevums, jo īpaši 59.-71. lpp.): http://ec.europa.eu/culture/media/programme/training/guide/docs/guide2010v2_en.pdf. [20] http://www.finest-film.com/en/index.html. [21] Jaunais nosaukums – Eiropas digitālā kino bibliotēka. Skatīt http://www.cnfilms.fr/soutien.html. [22] 2009. gadā 36 % seansu tika rādītas Eiropas filmas, kas nav atsevišķu valstu ražojums, un 34 % atļauju bija izsniegts Eiropas filmām, kas nav atsevišķu valstu ražojums, salīdzinājumā ar mazāk nekā vidēji 10 % Eiropas Savienībā. [23] MEDIA 2007 lēmuma 1. panta 4. punkta c) apakšpunktā viena no programmas prioritātēm ir “mazināt Eiropas audiovizuālā tirgus nelīdzsvarotību starp valstīm ar augstu audiovizuālās ražošanas jaudu un valstīm vai reģioniem ar zemu audiovizuālās ražošanas jaudu un/vai ierobežotu ģeogrāfisku teritoriju, vai valodas lietojuma ziņā ierobežotu teritoriju”.