Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai - Patvēruma politikas plāns - Integrēta pieeja aizsardzībai visā es teritorijā {SEC(2008) 2029} {SEC(2008) 2030} /* COM/2008/0360 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 17.6.2008 COM(2008) 360 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI PATVĒRUMA POLITIKAS PLĀNSINTEGRĒTA PIEEJA AIZSARDZĪBAI VISĀ ES TERITORIJĀ {SEC(2008) 2029}{SEC(2008) 2030} 1. IEVADS 1.1. Priekšvēsture Darbs pie Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas (KEPS) izveides sākās tūlīt pēc Amsterdamas līguma stāšanās spēkā 1999. gada maijā, pamatojoties uz Eiropadomes Tamperes sanāksmē sniegtajiem norādījumiem. KEPS pirmā posma (1999.–2005. gads) mērķis bija dalībvalstu tiesiskā regulējuma saskaņošana, pamatojoties uz kopējiem minimālajiem standartiem[1]. Hāgas programmā par KEPS otrā posma mērķiem tika noteikta kopīgas patvēruma procedūras un vienota statusa izveide personām, kam piešķirts patvērums vai papildu aizsardzība, kā arī praktiskās sadarbības stiprināšanai starp valstu patvēruma lietu pārvaldēm un patvēruma ārējo dimensiju. Komisija uzskatīja, ka, pirms tā ierosina jaunu iniciatīvu, vajadzīga padziļināta izskatīšana un apspriedes ar visām ieinteresētajām personām par KEPS turpmāko struktūru. Tādēļ Komisija 2007. gada jūnijā iesniedza Zaļo grāmatu, kuras mērķis bija noteikt iespējamos risinājumus saistībā ar KEPS otrā posma izstrādi. Sabiedrisko apspriežu rezultātā tika saņemtas 89 atsauksmes no plaša ieinteresēto personu loka[2]. Apspriedēs izvirzītie jautājumi un ierosinātie priekšlikumi ir šā patvēruma politikas plāna izstrādes pamatā. Balstoties uz līdzšinējo un turpmāko tiesisko regulējumu, šis politikas plāns ir ceļvedis turpmākajiem gadiem, un tajā ir uzskaitīti pasākumi, ko Komisija paredz ierosināt, lai pabeigtu KEPS otro posmu. Lisabonas līguma (turpmāk tekstā – Līgums par Eiropas Savienības darbību, „LESD”) stāšanās spēkā grozīs patvēruma politikas tiesisko regulējumu. Tādēļ šo politikas plānu īstenos saskaņā ar diviem dažādiem tiesiskajiem regulējumiem – spēkā esošā līguma noteikumiem un LESD noteikumiem. Abos līgumos Ženēvas Konvencijai[3] ir būtiska loma. Iespējamais tiesiskā regulējuma grozījums ietekmēs politikas plānā noteikto termiņu priekšlikumu iesniegšanai. Tas nozīmē, ka KEPS otrā posma pabeigšanas termiņu vajadzēs atlikt, iespējams, uz 2012. gadu. Iniciatīvu plāns ir pieejams I pielikumā. 1.2. Tendences Analizējot pieejamos statistikas datus, var konstatēt trīs būtiskas tendences. Šīs tendences un to ietekme uz turpmāko patvēruma politikas attīstību sīkāk analizētas politikas plānam pievienotajā ietekmes novērtējumā. Pirmkārt , tradicionāli nelielais patvēruma pieteikumu skaits lielākajā daļā dalībvalstu nozīmē, ka vairums dalībvalstu patvēruma sistēmu pašlaik ir mazāk noslogotas nekā nesenā pagātnē (lai arī dažas valstis, kas atrodas uz ES robežas, ir piedzīvojušas bēgļu plūsmas pieaugumu jo īpaši to ģeogrāfiskā izvietojuma dēļ). Tādēļ šis ir īstais brīdis, lai galveno uzmanību pievērstu sistēmu kvalitātes uzlabošanai. Otrkārt , atšķirības lēmumu pieņemšanā par tādu patvēruma pieteikumu apstiprināšanu vai noraidīšanu, kuru iesniedzēji ir no vienas un tās pašas izcelsmes valsts, norāda uz ļoti būtiskiem trūkumiem pašreizējā KEPS – lai arī tiesību akti ES līmenī ir zināmā mērā saskaņoti, tomēr kopējas prakses trūkums, atšķirīgās tradīcijas un dažādie informācijas avoti par izcelsmes valsti, cita starpā, rada atšķirīgus rezultātus. Tas rada tālāku pārvietošanos un ir pretrunā principam par vienlīdzīgu piekļuvi aizsardzībai visā ES teritorijā. Treškārt , no pieņemtajiem pozitīvajiem lēmumiem izriet, ka procentuāli aizvien lielāks patvēruma pieprasītāju skaits saņem papildu aizsardzība vai citu attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktu aizsardzības statusu, nevis bēgļa statusu saskaņā ar Ženēvas Konvenciju. To, iespējams, var izskaidrot ar faktu, ka uz aizvien lielāku mūsdienās pastāvošo konfliktu un vajāšanu daļu Ženēvas Konvencija neattiecas. Tādēļ KEPS otrajā posmā būs svarīgi pievērst īpašu uzmanību papildu un cita veida aizsardzībai. 2. KEPS VISPāRēJIE MēRķI PATIESI SASKAņOTAI, VISAPTVEROšAI UN INTEGRēTAI KEPS - jānodrošina piekļuve aizsardzībai personām, kam tā vajadzīga – jāsaglabā iespēja gūt patvērumu ES. Likumīgie pasākumi, kas ieviesti, lai samazinātu nelegālo migrāciju un aizsargātu ārējās robežas, nedrīkst radīt situāciju, kad bēgļiem tiek liegta piekļuve aizsardzībai ES, un vienlaicīgi tiem jānodrošina migrantu pamattiesību ievērošana. Šā iemesla dēļ tiek pieliktas pūles, lai atvieglotu piekļuvi aizsardzībai ārpus ES teritorijas; - saistībā ar lēmumu efektivitāti, ātrumu, kvalitāti un taisnīgumu jānodrošina viena kopīga procedūra ; - attiecībā uz patvērumu un papildu aizsardzību jānosaka vienots statuss , kad vairumā gadījumu ir vienādas tiesības un pienākumi, tajā pašā laikā pieļaujot pamatotas atšķirības; - jāiekļauj dzimumu jautājums un jāņem vērā neaizsargāto grupu īpašās vajadzības; - jāpalielina praktiskā sadarbība , lai, cita starpā, izstrādātu kopēju mācību programmu, kā arī kopīgi novērtētu informāciju par izcelsmes valsti un sniegtu atbalstu dalībvalstīm, kurās ir ļoti liels patvēruma pieteikumu skaits; - jānosaka, kura dalībvalsts ir atbildīga , un jāveicina solidaritāte – KEPS jāietver noteikumi, kas nosaka, kura dalībvalsts ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, un jānodrošina patiesi solidaritātes mehānismi gan ES, gan attiecībās ar trešām valstīm; - jānodrošina atbilstība pārējiem politikas virzieniem , kuri ietekmē starptautisko aizsardzību, proti, robežkontrolei, cīņai pret nelegālo imigrāciju un atpakaļnosūtīšanas politikai. Lai sasniegtu šos mērķus, Komisija šajā politikas plānā ierosina trīsdaļīgu stratēģiju, kura balstīta uz - labākiem un saskaņotākiem aizsardzības standartiem, vēl vairāk saskaņojot dalībvalstu tiesību aktus patvēruma jomā (3. punkts); - efektīvu un atbalstītu praktisko sadarbību (4. punkts); un - lielāku solidaritāti un atbildību dalībvalstu starpā, kā arī starp ES un trešām valstīm (5. punkts). Saistībā ar šo stratēģiju pastāvīgi tiks sniegtas atsauces uz Ženēvas Konvenciju, Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) laika gaitā pieņemtajiem nolēmumiem un Pamattiesību hartas pilnīgu ievērošanu. 3. CEļā UZ KVALITATīVāKIEM UN SASKAņOTāKIEM STARPTAUTISKāS AIZSARDZīBAS STANDARTIEM KOPUMā KEPS PIRMAJā POSMā PIEņEMTOS TIESīBU AKTUS VAR UZSKATīT PAR BūTISKU SASNIEGUMU, UN UZ TIEM IR BALSTīTA OTRā POSMA IZSTRāDE. TOMēR IR KONSTATēTI TRūKUMI UN IR SKAIDRS, KA KOPēJIE MINIMāLIE STANDARTI, PAR KURIEM TIKA PANāKTA VIENOšANāS, NAV RADīJUšI VēLAMOS APSTāKļUS. TāDēļ KOMISIJA PAREDZ IEROSINāT GROZīJUMUS SPēKā ESOšAJOS TIESīBU AKTOS UN APSVēRT JAUNUS DOKUMENTUS. VIENLAICīGI KOMISIJA TURPINāS UZRAUDZīT, KA SPēKā ESOšIE NOTEIKUMI TIEK PAREIZI īSTENOTI UN IEVēROTI. 3.1. Uzņemšanas nosacījumu direktīva Komisijas novērtējuma ziņojumā par direktīvas, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai („uzņemšanas nosacījumu direktīva”), norādīts uz vairākiem problēmjautājumiem, ko lielā mērā radījusi rīcības brīvība, kas dalībvalstīm piešķirta vairākās galvenajās jomās. Grozītajam dokumentam jāveicina uzņemšanas standartu uzlabošana un augstāka saskaņotības pakāpe, lai tādējādi ierobežotu apmēru, kādā šie problēmjautājumi izraisa tālāku pārvietošanos. Šajā nolūkā Komisija 2008. gadā ierosinās grozījumus, lai - aptvertu personas, kas lūdz papildu aizsardzību, tādējādi nodrošinot atbilstību pārējiem acquis patvēruma jomā; - nodrošinātu lielāku vienlīdzību un uzlabotus izskatīšanas standartus attiecībā uz materiālo uzņemšanas nosacījumu līmeni un veidu; - neskarot dalībvalstu kompetenci, nodrošinātu vienkāršāku un saskaņotāku piekļuvi darba tirgum, pārliecinoties, ka faktisko piekļuvi nodarbinātībai neierobežo nevajadzīgi papildu administratīvie ierobežojumi; - iekļautu procesuālās garantijas aizturēšanas gadījumā; un - nodrošinātu, ka nekavējoties nosaka neaizsargāto personu, piemēram, bērnu, sieviešu, spīdzināšanas upuru un personu ar īpašām medicīniskām vajadzībām īpašās vajadzības un viņiem ir pieejama pienācīga aprūpe. 3.2. Patvēruma procedūru direktīva Atšķirīgu procesuālo pasākumu un aizsardzības pasākumu dēļ, piemērojot kopīgus kritērijus to personu identificēšanai, kam patiešām ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība, tiek panākti atšķirīgi rezultāti. Tas var kaitēt patiesajam mērķim, t.i., nodrošināt piekļuvi aizsardzībai ar vienādiem nosacījumiem visā ES. Turklāt gan Hāgas programmā, gan LESD ir izteikts aicinājums izveidot kopīgu patvēruma procedūru. Tam vajadzīga ievērojami lielāka dalībvalstu patvēruma politikas saskaņošana, kā tas tika apstiprināts Zaļās grāmatas apspriešanas laikā. Lai sasniegtu šo mērķi, grozījumi patvēruma procedūru direktīvā (paredzēts ierosināt 2009. gadā) galvenokārt būs vērsti uz - vienas kopīgas patvēruma procedūras izveidi, kas nepieļauj būtiski atšķirīgus procesuālos pasākumus dalībvalstīs, tādējādi nodrošinot aizsardzības vajadzību pilnīgu izvērtēšanu saskaņā ar Ženēvas Konvenciju un ES papildu aizsardzības režīmu; - obligāto procesuālo aizsardzības pasākumu, kā arī tādu kopīgu jēdzienu un līdzekļu ieviešanu, kas konsolidēs patvēruma procesu un nodrošinās vienlīdzīgu piekļuvi procedūrām visā Eiropas Savienībā; - dažādo iebraucēju īpašās situācijas ņemšanu vērā, tostarp to gadījumu, kad personas, kas lūdz starptautisko aizsardzību, atrodas pie ES ārējām robežām; un - dzimumu līdztiesības ievērošanas veicināšanu patvēruma procesā un papildu drošības pasākumu nodrošināšanu neaizsargātiem patvēruma pieprasītājiem. 3.3. Kvalifikācijas direktīva Kvalifikācijas direktīva ir nodrošinājusi gan starptautiskās aizsardzības[4] piešķiršanas kritēriju, gan kritēriju saistībā ar aizsardzības statusa saturu minimālo saskaņošanu ES. Direktīvas pozitīvā ietekme ir bijusi acīmredzama daudzās dalībvalstīs. Tomēr saskaņā ar datiem dažādās dalībvalstīs vēl aizvien pastāv būtiskas atšķirības attiecībā uz to, vai tiek atzīta vajadzība pēc aizsardzības patvēruma pieteikuma iesniedzējiem no vienas un tās pašas izcelsmes valsts. Zināmā mērā šā fenomena iemesls ir dažu kvalifikācijas direktīvas noteikumu formulējums. Lai nodrošinātu patiesi vienotu pieeju direktīvu interpretācijā un sasniegtu mērķi saistībā ar vienota statusa ieviešanu (kā prasīts Hāgas programmā un LESD), Komisija 2009. gadā ierosinās - grozīt starptautiskās aizsardzības piešķiršanas kritērijus saskaņā ar šo direktīvu. Šajā nolūkā, cita starpā , var būt vajadzīgs sīkāk precizēt papildu aizsardzības piešķiršanas nosacījumus, jo pašreizējo attiecīgo noteikumu formulējums pieļauj būtiskas atšķirības to interpretācijā un jēdziena piemērošanā visās dalībvalstīs; - precīzāk noteikt, kad var uzskatīt, ka nevalstiskie dalībnieki var sniegt aizsardzību. Komisija jo īpaši apsvērs vajadzību sīkāk izklāstīt kritērijus, kas dalībvalstu iestādēm jāizmanto, lai izvērtētu potenciālā dalībnieka spējas nodrošināt efektīvu, pieejamu un ilgtspējīgu aizsardzību; - ņemot vērā jaunākās tendences Eiropas Cilvēktiesību tiesas praksē, precizēt apstākļus, kad var piemērot alternatīvas bēgšanas iespējas izcelsmes valstī jēdzienu, t.i., apstākļus, kuros var uzskatīt, ka patvēruma pieteikuma iesniedzējam ir pieejama alternatīva aizsardzība konkrētā izcelsmes valsts daļā; - un - pārskatīt tiesību un pabalstu līmeni, kas jānodrošina personām, kam piešķirta papildu aizsardzība, lai atvieglotu viņu piekļuvi sociālajām un ekonomiskajām tiesībām, kuras ir būtiskas šo personu veiksmīgai integrācijai, vienlaicīgi nodrošinot ģimenes vienotības principa ievērošanu visā ES. Turklāt tiks izpētīts, vai iespējams efektīvi pārnest aizsardzības mehānismu vai nu kvalifikācijas direktīvas grozījumu ietvaros, vai arī kā atsevišķu instrumentu. Visbeidzot, tiks uzsākts pētījums par dalībvalstu aizsardzības statusa veidu iespējamo saskaņošanu, uz ko pašlaik neattiecas ES starptautiskās aizsardzības režīms. 4. PRAKTISKā SADARBīBA NOZīMīGI acquis patvēruma jomā dalībvalstīm tagad ir saistoši. Tomēr vēl joprojām pastāv ievērojamas atšķirības starp lēmumu pieņemšanu attiecībā uz patvēruma pieteikumiem (pat līdzīgu izskatāmo lietu gadījumā). Šīs atšķirības, no vienas puses, rada esošo tiesību aktu zemie saskaņošanas standarti un, no otras puses, atšķirīgā prakse valstu pārvaldes iestādēs. Tādēļ tiesību aktu saskaņošana jāapvieno ar efektīvu praktisko sadarbību. Viens no praktiskās sadarbības galvenajiem mērķiem ir ES tiesiskā regulējuma ietvaros uzlabot konverģenci attiecībā uz lēmumu pieņemšanu patvēruma procesā. Pēdējos gados jau ir veikts ievērojams praktiskās sadarbības pasākumu skaits, jo īpaši izveidota kopīga pieeja attiecībā uz informāciju par izcelsmes valsti un Kopēja Eiropas patvēruma programma. Atbildes uz Zaļo grāmatu liecināja par plašu atbalstu praktiskās sadarbības pasākumu veicināšanai un idejai par specializētas struktūras izveidi, lai Eiropas Patvēruma atbalsta biroja (EPAB) veidolā šādus pasākumus atbalstītu un koordinētu. Lai nodrošinātu, ka šiem pasākumiem tiek sniegts pienācīgs vajadzīgais atbalsts, un paplašinātu sadarbības jomu, Komisija ir uzsākusi priekšizpēti par strukturālā atbalsta izveidi praktiskajai sadarbībai patvēruma jomā. Šā pētījuma rezultāti būs pieejami 2008. gada jūlijā. Pamatojoties uz pētījuma rezultātiem un atbilstoši Hāgas programmā noteiktajām pilnvarām un TI Padomes 2008. gada 18. aprīlī pieņemtajiem secinājumiem, Komisija 2008. gadā ierosinās tiesību aktu par EPAB izveidi. EPAB dalībvalstīm sniegs tehnisku palīdzību saistībā ar lēmumu pieņemšanu un patvēruma pieprasījumu izskatīšanu. Līdz tam tā turpinās sniegt atbalstu pašreizējiem pasākumiem. 5. ATBILDīBAS UN SOLIDARITāTES VEICINāšANA LESD solidaritātes princips un atbildības taisnīga sadalījuma princips nosaka vairāku kopējo politikas jomu, tostarp KEPS, īstenošanu. Turklāt LEDS kā viens no KEPS elementiem minēts „ partnerattiecības un sadarbība ar trešām valstīm nolūkā regulēt to cilvēku pieplūdumu, kuri pieprasa patvērumu vai papildu aizsardzību, vai pagaidu aizsardzību .” Tādēļ trešās trīsdaļīgās stratēģijas daļas pamatā jābūt atbildībai un solidaritātei ES iekšienē un starp Eiropas Savienību un trešām valstīm. 5.1. Atbildības taisnīga sadale un solidaritāte ES iekšienē Kā atzīts Hāgas programmā, viens no KEPS mērķiem ir palīdzēt dalībvalstīm, kuru patvēruma sistēmas, jo īpaši valsts ģeogrāfiskā izvietojuma dēļ, ir īpaši noslogotas. Kopīga risinājuma rašana, pamatojoties uz solidaritātes principu, problēmām, ar kurām saskaras konkrētas dalībvalstis, ir Eiropas Savienības pienākums. Jāmin, ka dalībvalstu patvēruma procedūru, tiesisko standartu, uzņemšanas nosacījumu un uzlabotas praktiskās sadarbības lielākai saskaņošanai, kā paredzēts šajā politikas plānā, noteikti jāsamazina tāda patvēruma meklētāju tālāka pārvietošanās, ko galvenokārt rada noteikumu atšķirīgā piemērošana. Šādas saskaņošanas rezultātā varētu tikt panākta godīgāka patvēruma pieteikumu vispārējā sadale starp dalībvalstīm. Turklāt ierosinātā pastāvīgo iedzīvotāju direktīvas noteikumu attiecināšana arī uz personām, kurām piešķirta starptautiskā aizsardzība, kā arī 3.3. punktā ierosinātā aizsardzības mehānisma pārnešana arī varētu samazināt patvēruma pieteikumu skaitu „pārslogotajās” dalībvalstīs. 5.1.1. Grozījumi Dublinas sistēmā Komisija ir nolēmusi izmantot divpakāpju pieeju, nodalot Dublinas sistēmas tehnisko un politisko novērtējumu. Novērtējuma ziņojums, ko publicēja 2007. gada 6. jūnijā, bija tehniskais novērtējums, savukārt apspriedes par Zaļo grāmatu kalpoja par politisko novērtējumu. Novērtējumā tika apstiprināts, ka sistēmas mērķi, jo īpaši skaidra un funkcionējoša mehānisma izveide, lai noteiktu, kura dalībvalsts ir atbildīga par patvēruma pieteikumu izskatīšanu, lielā mērā ir sasniegti. Apspriedēs dalībvalstis vispārēju atbalstu sniedza pašreizējās sistēmas saglabāšanai, vienlaicīgi atzīstot, ka daži sistēmas aspekti ir jāuzlabo. Komisija uzskata, ka Dublinas sistēmas pamatprincipus ir vērts saglabāt un KEPS pabeigšanas rezultātā izstrādātie augstāki kopējie aizsardzības standarti ilgtermiņā novērsīs vairumu pašreizējās sistēmas darbības trūkumu, nodrošinot, ka personām, ko pārceļ uz citu dalībvalsti, tiek nodrošināta vienlīdzīga piekļuve aizsardzībai. Lai arī Komisija atzīst, ka ir vajadzīga sistēma, kas skaidri sadalītu atbildību par patvēruma pieteikumu izskatīšanu, lai izvairītos no tādas parādības kā izdevīgāko patvēruma noteikumu meklēšana, Komisija ir apņēmusies regulāri izvērtēt Dublinas regulas piemērošanu un, kad KEPS otrais posms būs ieviests, atkārtoti izvērtēt principus, uz kuriem tā ir balstīta. Komisija īstermiņā un, lai novērstu novērtējuma ziņojumā atklātos trūkumus, 2008. gadā ierosinās veikt grozījumus gan Dublinas, gan Eurodac regulā. Pirmkārt, paplašinās to darbības jomu, lai tās aptvertu papildu aizsardzību, tādējādi nodrošinot atbilstību paplašinātajiem acquis patvēruma jomā. Attiecībā uz grozījumiem Dublinas regulā Komisija - nostiprinās un precizēs vairākus noteikumus, lai nodrošinātu to labāku ievērošanu un to, ka visās dalībvalstīs tos piemēro vienādi (jo īpaši noteikumus par humāno klauzulu un suverenitātes klauzulu, kā arī noteikumus par ģimenes vienotību); un - ieviesīs grozījumus, lai uzlabotu sistēmas efektivitāti (jo īpaši attiecībā uz termiņiem). Attiecībā uz grozījumiem EURODAC , par kuriem jau paziņots Dublinas sistēmas novērtējumā, Komisija ierosinās - darīt pieejamus datus par atzītiem bēgļiem un darīt tos pieejamus meklēšanai valstu iestādēm, kas atbildīgas par patvēruma lietām, lai izvairītos no tā, ka vienā dalībvalstī atzīts bēglis lūdz aizsardzību citā dalībvalstī; - skaidri noteikt termiņus attiecībā uz datu pārraidi un noteikumus par šādu datu dzēšanu, lai uzlabotu sistēmas efektivitāti; un - ievadīt sistēmā plašāku informāciju, lai labāk varētu noteikt, kura ir atbildīgā dalībvalsts. Turklāt tiesībaizsardzības nolūkā Komisija sīkāk izpētīs iespējas un apstākļus, lai dalībvalstu iestādēm un Eiropolam sniegtu piekļuvi EURODAC saskaņā ar Komisijas paziņojumu par datu bāzu sadarbspēju un Padomes 2007. gada 12.–13. jūnija secinājumiem[5]. 5.1.2. Solidaritātes mehānismi Dublinas sistēma netika izstrādāta kā sloga sadales instruments, tomēr tās darbība var reāli radīt papildu slogu dalībvalstīm, kam ir ierobežotas uzņemšanas un izmitināšanas spējas un kurās to ģeogrāfiskā izvietojuma dēļ ieceļo īpaši daudz migrantu. Komisija uzskata, ka labākais veids, kā nodrošināt augstu solidaritātes pakāpi, nav jauna visaptveroša dokumenta pieņemšana, bet gan vairāku mehānismu nodošana dalībvalstu rīcībā, kas ļaus tām pārvarēt dažādās problēmas, ar kurām tās saskaras. Šajā nolūkā Komisija ierosinās - uzsākt pētījumu, kurā novērtēs konkrētu lietu vienotas izskatīšanas iespējas ES, kā prasīts Hāgas programmā, kurā arī tiktu pārbaudīts, kā kopīga lietu izskatīšana var mazināt patvēruma pieteikumu skaitu konkrētās „pārslogotajās” dalībvalstīs; - izveidot Kopienas mehānismu, kas skaidri noteiktos un ārkārtējos gadījumos ļautu uz laiku apturēt Dublinas noteikumu piemērošanu, ja patvēruma meklētājus pārceļ uz dalībvalsti, kuras uzņemšanas sistēma nevar pienācīgi parūpēties par pārceltajām personām; - izveidot patvēruma ekspertu grupu, kuru koordinētu EPAB un kuru varētu lūgt sniegt pagaidu palīdzību pārslogotajām dalībvalstīm saistībā ar patvēruma meklētāju sākotnēju profilēšanu. Ekspertu grupa varētu sniegt atbalstu, nodrošinot mutiskās tulkošanas pakalpojumus, izskatot lietas un sniedzot īpašās zināšanas par izcelsmes valsti; - ārkārtīgi liela patvēruma pieteikumu skaita gadījumā pēc brīvprātības principa veicināt personu, kurām piešķirta starptautiskā aizsardzība, iekšēju pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz citu dalībvalsti, cita starpā, ar pastāvošā finanšu instrumenta ietvaros piešķirto īpašo ES finansējumu. Visbeidzot, finansiālais apgrūtinājums, ko dalībvalstu resursiem rada lielais patvēruma meklētāju skaits, jāskata no plašākas vispārējā migrācijas spiediena perspektīvas. Komisija 2009. gadā uzsāks pētījumu, lai izvērtētu iespējamās metodes, kā uzlabot ES finansiālās solidaritātes, tostarp Eiropas Bēgļu fonda, ietekmi, un novērtētu, vai spēkā esošie finanšu instrumenti palīdz dalībvalstīm efektīvi risināt nopietno nelegālās migrācijas problēmu. Priekšlikumus izskatīs, pamatojoties uz pētījuma rezultātiem. 5.2. Ārējā solidaritāte Turpmākajos gados aizvien lielāks uzsvars tiks likts uz patvēruma ārējo dimensiju. ES atbildība par bēgļu jautājuma risināšanu jādala ar trešām valstīm un pirmā patvēruma valstīm, kurās procentuāli ieplūst daudz lielāks bēgļu skaits no visas pasaules nekā Eiropā. Šajā sakarā būs pieejams lielāks finansiālais atbalsts, lai uzlabotu aizsardzības spējas trešās valstīs. Saskaņā ar dokumentu „Tematiskā programma sadarbībai ar trešām valstīm migrācijas un patvēruma jomā” laika posmam no 2007.–2013. gada kopējā pieejamā summa ir 384 miljoni euro. Viena no šīs programmas galvenajām prioritātēm ir patvērums un starptautiskā aizsardzība. Turklāt Komisija saistībā ar sadarbību ar trešām valstīm attīstības jomā turpinās integrēt spēju stiprināšanu patvēruma jomā, uzsvaru liekot uz ilgtermiņa vispārēju pieeju. Patvērums nav jāuzskata par krīzes pārvarēšanu, bet gan par attīstības programmas neatņemamu daļu pārvaldības, migrācijas un cilvēktiesību aizsardzības jomā. Turklāt Komisija uzskata, ka, lai saistības veicināt solidaritāti ar trešām valstīm kļūtu efektīvas, ES galvenā uzmanība jāpievērš trīs dažādiem, bet savstarpēji saistītiem pasākumiem, lai veicinātu bēgļu aizsardzību. 5.2.1. Reģionālās aizsardzības programmas Saistībā ar Zaļo grāmatu daudzas ieinteresētās personas ir uzsvērušas reģionālās aizsardzības programmu – kā patvēruma ārējās dimensijas stiprināšanas līdzekļa – nozīmību. Komisija pašreiz cieši sadarbojas ar dalībvalstīm, uzņēmējām valstīm, ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos un citām galvenajām ieinteresētajām personām reģionālās aizsardzības programmu turpmākā izstrādē, lai tādējādi būtiski uzlabotu aizsardzības un patvēruma sistēmas konkrētos pasaules reģionos. Šajā nolūkā, un pamatojoties uz novērtējumiem, ko veiks 2008. gadā, reģionālās aizsardzības programmas, pilnībā ievērojot valstu un reģionālos rīcības plānus un tematisko programmu, pārveidos par reģionāliem daudzgadu rīcības plāniem, kuros identificēs trūkumus aizsardzības sniegšanā un noteiks konkrētus pasākumus, kas jāievieš. Pašreizējās reģionālās aizsardzības programmas, ko veic Tanzānijā (Lielo ezeru reģionā), Ukrainā, Baltkrievijā un Moldovā, tālāk izstrādās 2009. gadā. Komisija saskaņā ar savu 2005. gada paziņojumu noskaidros, vai reģionālās aizsardzības programmas var ieviest citos reģionos, piemēram, Ziemeļāfrikā, Āfrikas ragā un Vidējos Austrumos un šajā sakarā, iespējams, iesniegs jaunus priekšlikumus. Izvēloties jaunus reģionus reģionālo aizsardzības programmu ieviešanai, vērā tiks ņemti vairāki faktori, tostarp konkrētu bēgļu situāciju novērtējums, finansiālās iespējas ES fondu ietvaros un Eiropas Savienības un konkrētu valstu vai reģionu pastāvošās attiecības un sadarbības sistēmas. 5.2.2. Pārcelšanās Pārcelšanās pilda būtisku lomu ES ārējā patvēruma politikā, un daudz ko varētu iegūt no ciešākas sadarbības pārcelšanās jautājumos starp dalībvalstīm, ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos un NVO. Tas tika plaši atzīts atbildēs uz Zaļo grāmatu. Tādēļ turpināsies darbs pie pārcelšanās jautājuma, lai to pārvērstu efektīvā aizsardzības instrumentā, kas ES jāizmanto, lai apmierinātu bēgļu aizsardzības vajadzības trešās valstīs un paustu solidaritāti ar trešām vai pirmā patvēruma valstīm. Komisija 2009. gadā sagatavos priekšlikumus par ES pārcelšanās shēmu, kuras izstrādē dalībvalstis piedalītos pēc brīvprātības principa, nosakot kopīgus kritērijus un koordinācijas mehānismus. Sadarbība praktiskos un loģistikas jautājumos radīs lielāku efektivitāti finanšu un kvalitātes izteiksmē (komandējumu rīkošana, medicīnas un drošības pārbaude, braucienu organizēšana, ANO augstā pārstāvja bēgļu jautājumos lietu sagatavošana un iesniegšana). Komisija sadarbosies ar dalībvalstīm un citām attiecīgajām ieinteresētajām personām, piemēram, ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos un NVO, lai pārrunātu ES pārcelšanās shēmas aprises un funkcijas. 5.2.3. Pārvaldītas un pienācīgas ierašanās veicināšana tiem, kam vajadzīga aizsardzība Ar vispusīgāku un modernāku robežkontroles režīmu izstrādi jautājums par patvēruma meklētāju piekļuvi ES teritorijai aizvien lielākā mērā ir nonācis uzmanības centrā. Neprognozējami pārvietošanās maršruti ir būtisks veids, kā nokļūt drošībā ES, un cilvēku tirgotāji šeit ir būtiski starpnieki. Tādēļ ir ļoti būtiski, ka Eiropas Savienība koncentrējas uz to, ka tiek veicināta to personu pārvaldīta un pienācīga ierašanās, kuru pieprasījums pēc patvēruma ir pamatots, lai tādējādi nodrošinātu likumīgu un drošu piekļuvi aizsardzībai un vienlaicīgi atturētu cilvēku tirgotājus un kontrabandistus. Šajā nolūkā Komisija izskatīs iespējas un mehānismus, kas pieļauj personu, kam vajadzīga aizsardzība, diferencēšanu no citu migrantu kategorijām, pirms viņi sasniedz potenciālās uzņēmējas valsts robežu, piemēram, aizsargātas iebraukšanas procedūras un vīzu režīma elastīgāku piemērošanu, pamatojoties uz aizsardzības apsvērumiem. Kā redzams Komisijas 2003. gadā veiktajā pētījumā, dažas dalībvalstis piemēro vai iepriekš ir izmēģinājušas dažus šādu mehānismu veidus, bet skaita ziņā tās ir mazākumā. Šajā jomā iespējama kopīga rīcība, kam jārada labāka piekļuve aizsardzībai, vienlaicīgi samazinot cilvēku tirdzniecību. Turklāt Komisija 2009. gadā ciešā sadarbībā ar ANO augsto komisāru bēgļu jautājumos uzsāks pētījumu par patvēruma pieteikumu vienotas izskatīšanas lietderību, atbilstību un iespējamību ārpus ES teritorijas. Pētījuma rezultātā izdarītie secinājumi ietekmēs turpmākās diskusijas un politikas attīstību ES līmenī, lai kopā ar Kopējo Eiropas patvēruma sistēmu un saskaņā ar attiecīgajiem starptautiskajiem standartiem uzlabotu piekļuvi Eiropas Savienībai. 6. SECINāJUMS KOMISIJA, IEROSINOT šAJā POLITIKAS PLāNā IDENTIFICēTOS PASāKUMUS UN UZRAUGOT PASTāVOšO UN JAUNO PASāKUMU PAREIZU īSTENOšANU, IR PILNīBā APņēMUSIES SASNIEGT HāGAS PROGRAMMā UN KEPS IZVIRZīTOS AMBICIOZOS MēRķUS. ES rīcību patvēruma jomā turpmākajos gados noteiks šādi principi: - Eiropas Savienības tradīcijas attiecībā uz humānās palīdzības sniegšanu un aizsardzību turpināšana un pamattiesību ievērošanas nodrošināšana , īstenojot KEPS – aizsardzības pieejamības nodrošināšana tiem, kam tāda ir vajadzīga, ņemot vērā straujās pārmaiņas pasaulē, kur migrācija un cilvēku pārvietošanās notiek daudz lielākā apmērā un dažādāku iemeslu dēļ nekā līdz šim; - vienlīdzīgu nosacījumu izveidošana – ES jābūt ambiciozai un jāizstrādā sistēma, kurā ar visiem patvēruma meklētajiem apiesies vienlīdzīgi, piemērojot tās pašas augsto standartu garantijas un procedūras neatkarīgi no tā , kurā ES valstī patvēruma pieteikums tiek iesniegts; - patvēruma sistēmas efektivitātes uzlabošana – KEPS jānodrošina dalībvalstīs vienādas tiesiskās normas un standarti, kopēji līdzekļi un sadarbības mehānismi, lai nodrošinātu, ka visā patvēruma procesā – no patvēruma meklētāju uzņemšanas brīža līdz pilnīgai to personu integrācijai, kurām piešķirta aizsardzība – piemēro augstas kvalitātes aizsardzības standartus un, novēršot pārkāpumus, vienlaicīgi saglabā patvēruma sistēmas integritāti; un - solidaritātes nodrošināšana Eiropas Savienībā un ārpus tās – Eiropas Savienībai jāturpina un jāpalielina atbalsts dalībvalstīm saistībā ar aizsardzības nodrošināšanu. Tādā pašā mērā jānodrošina solidaritāte attiecībā uz valstīm ārpus ES, lai uzlabotu to spējas piedāvāt efektīvu aizsardzību un ilgtspējīgus risinājumus, vienlaicīgi nodrošinot, ka Eiropas Savienība ir gatava uzņemties pienācīgu atbildības daļu. [1] Visi attiecīgie tiesību akti un politikas dokumenti ir uzskaitīti II pielikumā. [2] Pieejams: http://ec.europa.eu/justice_home/news/consulting_public/gp_asylum_system/news_contributions_asylum_system_en.htm. [3] Visas atsauces uz Ženēvas Konvenciju ir jāsaprot kā 1951. gada Konvencija par bēgļu statusu un tās 1967. gada Protokols. [4] Starptautiskā aizsardzība ietver gan bēgļu, gan papildu aizsardzības statusu. [5] Šo konkrēto grozījumu ierosinās 2009. gadā.