[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 14.7.2010 COM(2010) 382 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Krāpšanas apkarošana – 2009. gada pārskats SEC(2010) 897 SEC(2010) 898 SATURS KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzība – Krāpšanas apkarošana – 2009. gada pārskats 1 Ievads 4 1. Krāpšanas novēršanas rezultāti: statistika par krāpšanu un citiem pārkāpumiem 5 1.1. Dalībvalstu un Komisijas dienestu paziņotā statistika par krāpšanu un citiem pārkāpumiem 2009. gadā 5 1.2. Ieņēmumi 6 1.2.1. Tradicionālie pašu resursi (TPR) 6 1.3. Izdevumi – vispārīga analīze 8 1.3.1. Lauksaimniecības izdevumi 8 1.3.2. Kohēzijas politika 11 1.3.3. Pirmspievienošanās fondi 13 1.3.4. Statistika par Komisijas tieši pārvaldītajiem izdevumiem 15 1.4. Statistika par OLAF darbību 15 2. Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzības starptautiskā dimensija 17 2.1. Daudzpusēji pretkorupcijas nolīgumi 17 2.2. Divpusējo nolīgumu krāpšanas novēršanai noslēgšanas sarunas 17 2.3. Sarunas par krāpšanas novēršanas nosacījumiem, kas jāiekļauj asociācijas nolīgumos (AN) un partnerības un sadarbības nolīgumos (PSN) 18 2.4. Tabakas izstrādājumu nelegālās tirdzniecības apkarošana 18 2.5. Finanšu interešu aizsardzības (PFI) instrumentu ratifikācijas process 19 3. Citi operatīvie atbalsta pasākumi, ko Komisija veikusi 2009. gadā: progress muitas jomā 19 3.1. Kopīgā muitas operācija Diabolo II 19 3.2. Uzlabotu datu bāzu darbības uzsākšana – muitas lietu identifikācijas datu bāze ( FIDE ) 20 4. Aptaujas rezultāti par sadarbību ar dalībvalstīm attiecībā uz pārbaudēm uz vietas 20 4.1. Valstu nosacījumi informācijas piekļuves saņemšanai 21 4.2. Valsts procesuālās prasības attiecībā uz pārbaudēm uz vietas un administratīvo pārbaužu ziņojumu sagatavošanu 22 4.3. Valsts iestāžu palīdzība gadījumā, ja uzņēmējiem ir iebildumi 23 4.4. Valsts drošības pasākumi, lai novērstu pierādījumu zaudēšanu vai iznīcināšanu 24 4.5. Vispārīgi secinājumi 24 5. Atgūšana 25 5.1. Pasākumi, lai nodrošinātu pārkāpumu summu atgūšanu 25 5.1.1. Valstu tiesību akti ES naudas līdzekļu atgūšanai 25 5.1.2. Pārkāpumu reģistrēšana un parādu atgūšana valsts pārvaldes iestādēs 25 5.1.3. Secinājumi 26 5.2. Pārkāpumu summu atgūšana 2009. gadā 26 5.2.1. Tradicionālie pašu resursi 26 5.2.2. Lauksaimniecība 27 5.2.3. Kohēzijas politika 28 5.2.4. Pirmspievienošanās fondi 29 5.2.5. Tiešie izdevumi 29 5.2.6. Atgūšana pēc OLAF lietas 30 IEVADS ES finanšu interešu aizsardzība un krāpšanas apkarošana ir jomas, kurās atbildību ir uzņēmusies gan Eiropas Savienība, gan dalībvalstis. Katru gadu Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, sagatavo pārskatu, kurā ir atainota statistika un jaunākie pasākumi, kas pieņemti šajā jomā saskaņā ar LESD 325. panta 5. punktu. Pārskatu nosūta Eiropas Parlamentam un Padomei, un tas tiek publicēts[1]. Šā gada pārskatā analizēti arī divi īpaši jautājumi, kurus Komisija un dalībvalstis ir nolēmušas parādīt 2009. gada pārskatā un par kuriem dalībvalstis ir sniegušas informāciju, piedaloties aptaujā[2]. Šie temati ir “Sadarbība starp Komisiju un dalībvalstīm par pārbaudēm uz vietas” un “Dalībvalstu pieņemtie pasākumi pārkāpumu summu atgūšanai”. Abi šie jautājumi ir īpaši nozīmīgi ES[3] un valstu kompetentajām iestādēm. Pirmajā daļā ir apkopoti statistikas rezultāti par dalībvalstu paziņotajiem pārkāpumu gadījumiem jomās, kurās dalībvalstis īsteno budžetu (lauksaimniecības politika, kohēzijas politika un pirmspievienošanās fondi, proti, aptuveni 80 % budžeta), un par ES tradicionālo pašu resursu iekasēšanu. Tajā sniegts arī novērtējums par pārkāpumiem Komisijas tieši pārvaldīto izdevumu jomā un pārskats par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) operatīvo darbību. Statistikas dati ir jāvērtē un jāizmanto ļoti uzmanīgi, jo paziņotie pārkāpumi vairumā gadījumu nav iespējamas krāpšanas (kas ir apzināta rīcība). Paziņotās aizdomas par krāpšanu ne vienmēr ir ar tiesas spriedumu apstiprināta krāpšana. Visi pārkāpumi tiek izskatīti un tiem piemēro dažādu veidu uzraudzību, kā tas aprakstīts 1. un 5. daļā. Otrā daļā ir apskatīta ES finanšu interešu aizsardzības starptautiskā dimensija un aprakstīta finanšu interešu aizsardzības (PFI) instrumentu ratifikācijas procesa gaita. Pārskata trešajā daļā ir stāstīts par Komisijas pieņemtajiem administratīvajiem pasākumiem krāpšanas apkarošanai un pārkāpumu novēršanai muitas jomā. Ceturtajā daļā ir aptaujas rezultātu pārskats par sadarbību starp Komisiju (OLAF) un dalībvalstīm par pārbaudēm uz vietas.[4] Ziņojuma noslēguma daļā izklāstīti 2009. gadā veiktie atgūšanas pasākumi visās budžeta jomās un parādīti dalībvalstu pieņemtie pasākumi, lai nodrošinātu pārkāpumu summu atgūšanu. Ziņojumam ir pievienoti divi Komisijas dienestu darba dokumenti.[5] KRāPšANAS NOVēRšANAS REZULTāTI: STATISTIKA PAR KRāPšANU UN CITIEM PāRKāPUMIEM Dalībvalstu un Komisijas dienestu paziņotā statistika par krāpšanu un citiem pārkāpumiem 2009. gadā Jomās, kurās dalībvalstis izpilda budžetu un ES pašas resursu iekasēšanā, ES tiesību akti paredz, ka dalībvalstu pienākums ir ziņot par aizdomām par krāpšanu un citiem atklātajiem pārkāpumiem, kas ietekmē ES finanšu intereses. Ir svarīgi atšķirt krāpšanu no citiem pārkāpumiem. Pārkāpums ir ES tiesību normas pārkāpums, ko izraisa kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība, kura kaitē vai varētu kaitēt ES finanšu interesēm[6]. Krāpšana ir tīši izdarīts pārkāpums, kas ir noziedzīgs nodarījums[7]. Dalībvalstīm jānosaka, kuros pārkāpumos ir aizdomas par krāpšanu. Krāpšanas reālo finansiālo ietekmi var izvērtēt tikai tiesvedības beigās. Komisijas darba dokumentā “Pārkāpumu statistikas analīze”[8] ir padziļināti analizēta dalībvalstu paziņotā informācija un ietverta statistika par Komisijas dienestu atklātajiem krāpšanas gadījumiem un citiem pārkāpumiem tiešas centralizētas pārvaldības budžeta jomās. 1. tabula: pārkāpumu skaits un summas 2009. gadā Joma | Paziņoto pārkāpumu skaits | Kopējā aplēstā finansiālā ietekme, tostarp aizdomas par krāpšanu (miljonos euro) | Tikai aizdomu par krāpšanu aplēstā finansiālā ietekme (miljonos euro) | 2008[9] | 2009 | 2008[10] | 2009 | 2008 | 2009 | Lauksaimniecība | 1133 | 1621 | 102,3 (0,24 % piešķirto līdzekļu) | 125 (0,24 % piešķirto līdzekļu) | 4 (0,01 % piešķirto līdzekļu) | 13,3 (0,03 % piešķirto līdzekļu) | Kohēzijas politika | 4007 | 4931 | 585,2 (~0,11 % piešķirto līdzekļu) | 1 223 (2,53 % piešķirto līdzekļu) | 57 (~0,11 % piešķirto līdzekļu) | 109 (~0,23 % piešķirto līdzekļu) | Pirmspievienošanās fondi | 523 | 706 | 61 (~0,9 % piešķirto līdzekļu) | 117 (~0,78 % piešķirto līdzekļu) | 13 (~0,9 % piešķirto līdzekļu) | 57 (0,38 % piešķirto līdzekļu) | Tiešie izdevumi | 932 | 705 | 34,7 (~0,17 % piešķirto līdzekļu) | 27,5 (~0,17 % piešķirto līdzekļu) | 3,2 (~0,02 % piešķirto līdzekļu) | 1,5 (~0,01 % piešķirto līdzekļu) | Kopējie izdevumi | 6595 | 7963 | 783,2 (~0,07 % no izdevumu summas četrās jomās) | 1492,5 (1,13 % no izdevumu summas četrās jomās) | 77,2 (~0,07 % no izdevumu summas četrās jomās) | 180,8 (0,13 % no izdevumu summas četrās jomās) | Pašu resursi[11] | 6075 | 4648 | 375 (~0,46 % pašu resursu kopsummas[12]) | 343 (~0,23 % pašu resursu kopsummas) | 75 (~0,46 % pašu resursu kopsummas) | 99 (~0,68 % pašu resursu kopsummas) | Ieņēmumi Tradicionālie pašu resursi (TPR) Paziņoto pārkāpumu gadījumu skaits 2009. gadā bija samazinājies par 23 % salīdzinājumā ar 2008. gadu (4648 gadījumi 2009. gadā salīdzinājumā ar 6075 gadījumiem 2008. gadā), bet aplēstā summa bija par 8,5 % mazāka (no 375 miljoniem euro 2008. gadā līdz 343 miljoniem euro 2009. gadā). Līdz 2007. gadam desmit jauno dalībvalstu paziņojumu skaits par krāpšanas gadījumiem turpināja palielināties kopš to pievienošanās 2004. gadā. 2008. gadā pieaugums apstājās, bet 2009. gadā ir par 2 % mazāk paziņoto gadījumu, salīdzinot ar 2008. gadu, kaut arī TPR no 2008. līdz 2009. gadam palielinājās par 20 %. Aizdomas par krāpšanu attiecas uz aptuveni 19 % paziņoto pārkāpumu gadījumu, kuru finansiālā ietekme tiek lēsta aptuveni 99 miljonu euro apmērā. Pārkāpumu atklāšanas metodes dalībvalstu vidū atšķiras, tomēr 2009. gadā lielākā daļa gadījumu (75 %) tika atklāti, izmantojot sākotnējās valsts pārbaudes vai pēcmuitošanas kontroles revīzijas. Lielākā daļa dalībvalstu[13] pārkāpumu atklāšanā izmanto “pēcpārbaudes”. Sākotnējās pārbaudes pārsvarā veic Dānijā, Slovēnijā, Rumānijā, Maltā un Grieķijā. 1. diagrammā ir attēlots, ar kādām metodēm dalībvalstis 2009. gadā ir atklājušas OWNRES [14] gadījumus (kopsummā). Ar “pēcpārbaudēm” šajā gadījumā ir domātas šādas metodes: kontu revīzija, Komisijas pārbaudes, krāpšanas apkarošanas dienestu inspekcijas, pārbaudes apmeklējumi, valsts pēcmuitošanas un nodokļu revīzijas. [pic] 1. diagramma: pārkāpumu atklāšana 2009. gadā – metodes Pārkāpumos un krāpšanā iesaistīto preču klāsts, kam dalībvalstis pievērš uzmanību, ir plašs. Televizori un monitori, apģērbs un, protams, tabaka saglabā savu nozīmību arī 2009. gadā un – tāpat kā iepriekšējos gados – tās ir svarīgākās preces, uz kurām attiecas reģistrētie pārkāpumu vai krāpšanas gadījumi. Arī preču izcelsmes vietas ir dažādas, kaut arī vairākas valstis ir saglabājušas savu vietu saraksta augšgalā (Ķīna, Amerikas Savienotās valstis, Japāna). Izdevumi – vispārīga analīze Pārskatā ir analizētas četras galvenās ES budžeta izdevumu sadaļas: lauksaimniecība, kohēzijas politika, pirmspievienošanās palīdzība un tiešie izdevumi, kas ietver dažādas politikas, sākot no pētniecības un izstrādes līdz humānajai palīdzībai. [pic] 2. diagramma: proporcija starp iepriekš minētajām četrām budžeta sadaļām saistībā ar paziņotajiem pārkāpumiem un aizdomām par krāpšanu (iekšējais aplis) un attiecīgās finanšu summas (ārējais aplis) 2009. gadā Pārkāpumu daļa kohēzijas politikas un pirmspievienošanās palīdzības jomā daudzkārt pārsniedz šo jomu daļu kopējā budžeta resursos, parādot, ka tās joprojām ir nozares, kurās vadības un kontroles sistēmām ir nepieciešami turpmāki uzlabojumi. Attiecībā uz ES budžeta izdevumu daļas pārkāpumu paziņošanu 2009. gads ir jāuzskata par pārejas gadu, jo tika ieviesta paziņošanas sistēma internetā ( IMS – pārkāpumu pārvaldības sistēma), kas varēja izraisīt problēmas attiecībā uz pārkāpumu paziņošanu, reģistrāciju un pārvietošanu jaunajā sistēmā. Tomēr jaunā paziņošanas sistēma ir uzlabojusi vispārējos pārkāpumu paziņošanas apstākļus. Tādēļ to atzinīgi novērtē lielākā daļa dalībvalstu, kas 2009. gadā ir izmantojušas sistēmu pārkāpumu paziņošanai. Visām dalībvalstīm būs pilnībā jāievieš IMS, lai šo sistēmu varētu izmantot ziņošanai par pārkāpumiem 2010. gadā. Lauksaimniecības izdevumi 2009. gadā dalībvalstis ir paziņojušas par 1621 jaunu gadījumu, kas ietekmēja aptuveni 125 miljonus euro. Salīdzinājumā ar 2008. gadu ir reģistrēti par 43 % vairāk gadījumu, kā arī par 23 % ir pieaugušas pārkāpumu summas. Šā palielinājuma iemesls ir IMS darbības uzsākšana, kas ļāva paziņošanas procesā iesaistīties daudz vairāk lietotājiem, un tas tieši ietekmēja paziņoto gadījumu skaitu. Spānija paziņoja vislielāko gadījumu skaitu (404), savukārt Itālija paziņoja par vislielākajām ietekmētajām summām (54 miljoni euro). Ar jaunās interneta paziņošanas sistēmas ieviešanu ir uzlabojusies noteikumu ievērošana dalībvalstīs, kaut arī vēl ir jāpievērš uzmanība tādiem jautājumiem kā savlaicīga ziņošana, personas dati un ietekmētie pasākumi. Tādēļ, lai turpmāk uzlabotu noteikumu ievērošanu, jo īpaši attiecībā uz pēdējiem minētajiem jautājumiem, Komisija aicina dalībvalstis izmantot nesen ieviesto interneta paziņošanas sistēmu. Attiecībā uz izdevumiem 2006.–2009. finanšu gadā dalībvalstis līdz šim ir paziņojušas par 2086 pārkāpumu gadījumiem ar kopējo ietekmēto summu 97 miljoni euro. Vislielāko gadījumu skaitu ir paziņojusi Spānija (377), savukārt Itālija ir paziņojusi par vislielākajām ietekmētajām summām (14 miljoni euro). Vislielākie izdevumi bija Francijai (20 %), bet pārkāpumu gadījumu skaits (127) un attiecīgo pārkāpumu ietekmētās summas (9 miljoni euro, kas veido 0,09 % izdevumu), par ko ir paziņojusi Francija, saglabājas diezgan zemi salīdzinājumā ar tās izdevumiem. Tajā pašā finanšu periodā dalībvalstis ir paziņojušas par 288 krāpšanas aizdomu gadījumiem par kopējo ietekmēto summu 12 miljonu euro apmērā. Sektori, kuros ir diezgan liels pārkāpumu skaits, ir šādi: “cukurs”, “cūkgaļa, olas un putnu gaļa”, “graudaugi”, “lauku attīstība” un “augļi un dārzeņi”. Šie skaitļi ir uzskatāmi par starprezultātu, jo turpmākajos gados turpināsies ziņošana par 2006.–2009. gada izdevumu pārkāpumu gadījumiem. Pilnīgus skaitļus var noteikt tikai par tiem gadiem, kas ir uzskatāmi par “pabeigtiem”. Pēdējais finanšu gads, kas uzskatāms par pabeigtu, ir 2004. gads. Revīzijas plāni ir izpildīti, atgūšanas procedūras ir uzsāktas un pārkāpumi ir paziņoti. Kopējie izdevumi 2004. gadā bija aptuveni 43 miljardi euro. Dalībvalstis 2009. gadā kopumā ir paziņojušas par 2216 jauniem gadījumiem, kas ietekmējis aptuveni 99 miljonus euro. Tas nozīmē, ka pārkāpumu līmenis ir 0,23 %. 3. diagrammā ir attēlots pārskats par katras dalībvalsts[15] pārkāpumu līmeni 2004. gadā. Pārkāpumu skaits starp dalībvalstīm būtiski atšķiras. Tas varētu būt valsts kontroles sistēmas efektivitātes rādītājs, un tas ir jautājums, kas būs vajadzīga turpmāka uzraudzība. Dalībvalstis 37 gadījumus ir klasificējušas kā krāpšanas aizdomu gadījumus, no tiem par 23 gadījumiem (62 %) ir paziņojusi Itālija. [pic] 3. diagramma: pārkāpumu līmenis pa dalībvalstīm ES 25 2004. gadā Kohēzijas politika 2009. gadā tika paziņots par 4931 pārkāpumu, kuros iesaistīti kopumā 1,22 miljardi euro. Salīdzinot ar 2008. gadu, ir palielinājies paziņoto pārkāpumu skaits, kā arī attiecīgās naudas summas. Palielinājums ir bijis ievērojams gan paziņoto pārkāpumu skaita ziņā (+23 %), gan pārkāpumu summu (+109 %) ziņā. Šā palielinājuma pamatā ir vairāki faktori: paziņotie pārkāpumi attiecas uz trīs plānošanas periodiem (1994.–1999., 2000.–2006. un 2007.–2013. gads); Rumānija un Bulgārija arī ir paziņojušas par pārkāpumiem; tuvojas 2000.–2006. gada plānošanas perioda noslēgums un saistībā ar to ir palielinājies pārbaužu un revīziju skaits. Tieši pēdējais arguments šķiet ļoti būtisks, ņemot vērā arī to, ka līdzīga situācija radās, noslēdzot 1994.–1999. gada plānošanas periodu (izraisot pat lielākas atšķirības salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu). Taču, ņemot vērā to, ka kohēzijas politikas programmas darbojas vairākus gadus, plānošanas periodu analīze sniedz vairāk interesantu norāžu nekā gada budžetu analīze. Kopumā 2000.–2006. gada plānošanas periodā, kas tuvojas noslēgumam (2010. gadā), vispārējais pārkāpumu līmenis ir 1,6 %, bet krāpšanas gadījumu rādītājs ir 0,25 %. Šis līmenis parāda pārkāpumu (tostarp krāpšanas aizdomu un apstiprināto krāpšanas gadījumu) un krāpšanas aizdomu gadījumu (atsevišķi) aplēsto ietekmi uz Komisijas maksājumiem dalībvalstīm. Tādēļ abos gadījumos šie rādītāji nepilnīgi parāda patieso pārkāpumu un krāpšanas apmēru. Šis līmenis atspoguļo valstu kompetento iestāžu pārbaužu un revīziju rezultātus, un nav pieļaujama to ekstrapolācija, ja nav zināma revidētā un pārbaudītā gadījuma apmērs. Vislielākais pārkāpumu skaits ir saistīts ar Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF)[16] un 2. mērķa programmām (to mērķis ir atveseļot apvidus, kuros ir strukturālas grūtības). Visticamākais skaidrojums attiecībā uz ERAF ir tāds, ka šis fonds finansē projektus ar augstāku vērtību, un tādēļ pārkāpumos mēdz būt iesaistītas arī lielākas summas. Attiecībā uz 2. mērķa programmām kopējos rādītājus, iespējams, ietekmē ļoti augstais pārkāpumu līmenis Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē, kuras galvenokārt gūst labumu no šāda veida programmām. Krāpšanas aizdomu ziņā ERAF vēl arvien ir fonds, kuru tās visvairāk skar (0,29 %). 1. mērķa programmas (kas atbalsta mazāk pārtikušo reģionu attīstību) uzrāda augstāko līmeni (0,30 %), kam seko 3. mērķa programmas (kas atbalsta izglītības, mācību un nodarbinātības politikas un sistēmu pielāgošanu un modernizāciju, vietās, kas nav 1. mērķa reģioni) ar 0,17 %.[17]. 4. diagrammā redzams, ka visaugstākais krāpšanas aizdomu gadījumu līmenis dalībvalstu vidū ir Itālijai, Polijai, Igaunijai un Slovākijai: [pic] 4. diagramma: krāpšanas līmenis dalībvalstīs (ES-25) 2000.–2006. gada plānošanas periodā Tomēr augstāks krāpšanas aizdomu gadījumu līmenis nebūt nenozīmē, ka dažās dalībvalstīs notiek vairāk krāpniecisku darbību, kas ietekmē ES finanšu intereses. Tas drīzāk parāda, ka ieviestās krāpšanas apkarošanas sistēmas darbojas labi (spēj atklāt krāpšanu un vēlas ziņot par to), kas vienmēr uzrāda lielākus skaitļus. Komisija turpinās uzraudzīt šos rezultātus un analizēt attiecības starp vietējām krāpšanas apkarošanas sistēmām un paziņoto krāpšanas aizdomu gadījumu līmeni. Starp dalībvalstīm ar ļoti zemiem krāpšanas aizdomu gadījumu rādītājiem izceļas Spānija un Francija (jo īpaši attiecībā pret to teritorijas lielumu un saņemto finansiālo atbalstu). Proti, šie rezultāti varētu norādīt uz mazāku spēju atklāt krāpšanu vai to, ka netiek ziņots par kādu daļu atklāto krāpšanas gadījumu. Visbeidzot, dati par Kohēzijas fondu ir pārāk sadrumstaloti, lai sniegtu ticamu priekšstatu. Komisija strādā pie pilnīgas IMS ieviešanas arī attiecībā uz Kohēzijas fondu, un ir paredzams, ka tas turpmākajos gados uzlabos situāciju. Dalībvalstis[18], kas vēl nestrādā ar jauno paziņošanas sistēmu, tiek lūgtas darīt visu, lai to ieviestu. Lai vienkāršotu pārkāpumu paziņošanas gaitu, 2009. gada 1. septembrī tika grozīta[19] Komisijas Regula (EK) Nr. 1828/2006[20]. Galvenais ieviesto grozījumu mērķis bija izskaidrot spēkā esošos noteikumus, pamatojoties uz gūto pieredzi, kāda ir Komisijai un dalībvalstīm attiecībā uz Regulu (EK) Nr. 1681/94 par pārkāpumiem struktūrpolitikas finansēšanā un nepareizi izmaksātu līdzekļu atgūšanu un par informācijas sistēmas izveidi šajā jomā[21], vienkāršojot paziņošanu, vienlaikus nodrošinot, ka netiek pazaudēti riska analīzei svarīgi dati, un saskaņot paziņošanas noteikumus par struktūrfondiem ar noteikumiem, kas piemērojami lauksaimniecības nozarei. Pirmspievienošanās fondi Iestādes 14 ziņotājās valstīs 2009. gadā paziņoja par 706 jaunatklātiem pārkāpumu gadījumiem, kuru ietekme ir 117 miljoni euro. Ir konstatēts šo gadījumu skaita palielinājums par 35 %. Tas parāda, ka gadījumu atklāšana pirmspievienošanās palīdzības jomā nevis pakāpeniski samazinās, bet gan “pārceļas” uz mazāku valstu grupu, t. i, ES-2 un kandidātvalstīm. Bulgārijas un Rumānijas pārkāpumi kopumā veido 81 % gadījumu un 93 % pārkāpumu summu, par kurām paziņots 2009. gadā. Tomēr pārkāpumu gadījumu skaita palielināšanās tendence ir tikai Bulgārijā, kur gadījumu skaits pieauga par 134 %. Līdz ar to paziņošanas veids būtiski ietekmē tendences, izraisot sašaurinātu analīzes fokusu. Kopumā ES ietekmētās summas turpina pieaugt un uzkrājas attiecībā uz visu plānošanas periodu, kamēr piešķirto līdzekļu apjoms ir nemainīgs, bet maksājumi pakāpeniski samazinās. Tādēļ pārkāpumu un krāpšanas aizdomu gadījumu rādītāji apliecina palielinājuma tendenci. Piecas dalībvalstis (Bulgārija, Ungārija, Polija, Rumānija un Slovākija) un Turcija paziņoja par iespējamas krāpšanas gadījumiem 2009. gadā. Krāpšanas aizdomu gadījumu skaits bija 262, kuru finansiālā ietekme bija 57 miljoni euro. Vislielāko krāpšanas aizdomu gadījumu skaitu paziņoja Bulgārija. To skaitā visvairāk krāpšanas aizdomu gadījumu ir attiecībā uz SAPARD [22] fondu. Tie veido 67 % šīs valsts gadījumu. Faktiski Bulgārijas SAPARD gadījumi ir 92 % visu SAPARD krāpšanas aizdomu gadījumu, par kuriem 2009. gadā ir paziņots OLAF. Bulgārijas iestādes bija lūgušas Komisijai pastiprināt kontroles sistēmas un veikt papildu pārbaudes, un tas atspoguļojas šajā atklāto un paziņoto krāpšanas aizdomu gadījumu pieaugumā. Sagaidāms, ka dramatiskais krāpšanas aizdomu gadījumu skaita palielinājums samazināsies pēc tiesas procesa pabeigšanas un atjaunināto pārskatu izdošanas nākamajos gados. Kopējais visa SAPARD plānošanas perioda krāpšanas aizdomu gadījumu līmenis ir 2,8 %. Bulgārijas paziņotais SAPARD krāpšanas gadījumu līmenis ir 20 %, savukārt Čehijas Republikas, Igaunijas, Latvijas un Slovākijas krāpšanas līmenis ir nulle, kas, piemēram, izraisa jautājumu par paziņotās informācijas ticamību vai krāpšanas atklāšanas spējām SAPARD jomā. 5. diagrammā ir attēlots SAPARD krāpšanas gadījumu līmenis pa valstīm. [pic] 5. diagramma: SAPARD programmas krāpšanas aizdomu rādītāji pa dalībvalstīm un kandidātvalstīm 2009. gadā Šķiet, ka pārbaudes ir pietiekami izplatītas. Dokumentu pārbaude un revīzijas 2009. gadā ir visbiežāk izmantotās pārkāpumu atklāšanas metodes. Vairums krāpšanas aizdomu gadījumu Bulgārijā tika konstatēti ar revīzijas palīdzību. Šī ārkārtējā situācija Bulgārijā norāda uz valsts krāpšanas apkarošanas sistēmas nepilnībām. Dalībvalstis un kandidātvalstis ir aicinātas paziņot par pārkāpumiem, izmantojot jauno IMS pirmspievienošanās palīdzības moduli, tiklīdz tas sāks darboties[23]. Statistika par Komisijas tieši pārvaldītajiem izdevumiem Attiecībā uz šogad šajā jomā izdarītajiem pārkāpumiem veiktās analīzes pamatā bija Komisijas grāmatvedības sistēmas ABAC dati, kas ir šķērsvirziena darījumu informācijas sistēma ar iespēju veikt visas budžeta un grāmatvedības darbības, kuras izpilda un uzrauga Komisija. Viena no ABAC sistēmas funkcijām ir “atgūšanas konteksts”, kurā tiek apkopota detalizēta informācija par Komisijas struktūrvienību izsniegtiem atgūšanas rīkojumiem, kas reģistrēti ABAC . Atgūšanas konteksts ir diezgan jauna sistēmas funkcija. Datu apkopošanu no Komisijas struktūrvienībām uzsāka nesen, un pašreiz ABAC pieejamie dati attiecas uz atgūšanas rīkojumiem kopš 2008. gada. Tādēļ ziņojumā ietvertie dati jāapskata īpaši piesardzīgi, un tos nevar uztvert kā krāpšanas un pārkāpumu līmeņa empīrisku pierādījumu. Attiecībā uz paziņotajiem pārkāpumiem un aizdomām par krāpšanu šajā jomā tika izdoti 705 atgūšanas rīkojumi, un to iespējamā finansiālā ietekme bija 27,5 miljoni euro, no kuriem 1,5 miljoni euro bija saistīti ar 15 paziņotiem krāpšanas aizdomu gadījumiem. Ārējo darbību jomā pārkāpumu summa bija 4,4 miljoni euro, savukārt iekšējās politikas jomā — 23,1 miljons euro. Statistika par OLAF darbību Tiklīdz ir veikts saņemtās informācijas sākotnējais novērtējums, OLAF var pieņemt lēmumu sākt kādu no četrām lietām: iekšējo izmeklēšanu, ārējo izmeklēšanu, koordinācijas lietu vai palīdzību krimināllietā. Uzsākto lietu skaits katru gadu ir stabils (220 lietas 2009. gadā, 204 lietas 2008. gadā un 201 lieta 2007. gadā). Kopš 2004. gada paša OLAF uzsākto izmeklēšanas lietu (iekšējās izmeklēšanas un ārējās izmeklēšanas) skaits sasniedza un pārsniedza to lietu skaitu, kuras OLAF uzsāka, lai koordinētu un sniegtu palīdzību valstu iestādēm (koordinācijas lietas un palīdzība krimināllietās). Kopš 2005. gada paša OLAF izmeklēšanas veido apmēram 75 % kopējā uzsākto lietu skaita. Pašreiz izskatīšanā esošo lietu skaits ir palielinājies (455 lietas 2009. gada nogalē salīdzinājumā ar 425 lietām 2008. gada nogalē). Turpmāk redzamajā tabulā ir situācijas attēlojums 2009. gada beigās. Aktīvo izmeklēšanu skaita nelielais palielinājums, salīdzinot ar 2008. gadu, daļēji ir saistīts ar de minimis politikas ieviešanu, saskaņā ar kuru OLAF apkopo tās operatīvos resursus sarežģītākiem krāpšanas gadījumiem, kam pēc būtības ir nepieciešams ilgāks izmeklēšanas laiks. 2. tabula: lietu, kurās 2009. gada 31. decembrī joprojām notika izmeklēšana, sadalījums pa nozarēm un to finansiālā ietekme Nozare | Aktīvā izmeklēšanā esošās lietas 2009. gada 31. decembrī | Izmeklēšanas radītā finansiālā ietekme (miljonos euro) | Lauksaimniecība | 79 | 106,48 | Cigaretes | 32 | 65,31 | Muita | 36 | 245,23 | Tiešie izdevumi | 47 | 65,41 | ES iestādes un struktūras | 133 | 25,07 | Ārējais atbalsts | 86 | 153,31 | Struktūrfondi | 43 | 658,19 | Tirdzniecība | 1 | 0,29 | Kopā | 457 | 1319,29 | Papildu informāciju un salīdzinājumu ar iepriekšējiem gadiem skatīt OLAF ziņojumā[24]. EIROPAS SAVIENīBAS FINANšU INTEREšU AIZSARDZīBAS STARPTAUTISKā DIMENSIJA Finanšu interešu aizsardzība un krāpšanas un korupcijas novēršana ir Eiropas Savienības uzdevumi, kas pārsniedz tās robežas, un tādēļ tos ir nepieciešams atspoguļot starptautiskajos līgumos, kurus Eiropas Savienība noslēdz ar trešām valstīm, vai daudzpusējās konvencijās, kurās tā piedalās kā puse. Lai efektīvi apkarotu krāpšanu, korupciju, cigarešu kontrabandu un citas nelikumīgas darbības, kas kaitē tās finanšu interesēm, ES savā un dalībvalstu vārdā piedalās sarunās par krāpšanas apkarošanas nolīgumiem ar trešām valstīm un slēdz daudzpusējus nolīgumus vai konvencijas. Daudzpusēji pretkorupcijas nolīgumi Eiropas Komisija, pārstāvot Eiropas Savienību, dalībvalstu 3. konferencē piedalījās sarunās par nosacījumiem, lai ieviestu Apvienoto Nāciju Organizācijas Pretkorupcijas konvenciju (UNCAC) . Kopā ar dalībvalstīm Eiropas Savienība ir Konvencijas dalībniece savas kompetences jomā (profilakses pasākumi valsts un privātajā sektorā, piemēram, izveidojot korupcijas apkarošanas struktūru, kā arī pārredzamību un atbildību valsts finanšu jautājumos, efektīva līdzekļu atgūšana un starptautiskā sadarbība). Pusēm inter alia ir jāveic pasākumi, kas sniegs atbalstu korupcijas ceļā iegūtu līdzekļu izsekošanā, iesaldēšanā, izņemšanā un konfiscēšanā. Konferencē apstiprināja arī darba uzdevumu konvencijas pārskatīšanas mehānismam. Eiropas Savienībai tuvākajos gados būs jānovērtē tās atbilstība UNCAC standartiem un jāsagatavojas pārskatīšanai. Komisija arī piedalās Eiropas pretkorupcijas tīkla pasākumos, kuru Padome izveidoja 2008. gadā[25]. Oficiāli to nodibināja 2009. gada novembrī “Eiropas partneri pret korupciju” (EPAC) sanāksmē Slovēnijā, kur tika pieņemti procedūras noteikumi un apstiprināta vadība. Komisija (OLAF) ir oficiāla EPAC dalībniece. Divpusējo nolīgumu krāpšanas novēršanai noslēgšanas sarunas Saistībā ar ciešu ES un G-20 apņemšanos izveidot augsta līmeņa starptautisku sadarbību ar finanšu centriem un nodokļu “paradīzēm” trešās valstīs, kas atbilst ESAO standartiem par nodokļu sadarbību, pēc Ecofin padomes sanāksmes 2009. gada februārī Komisija grozīja 2008. gada 10. decembrī pieņemto priekšlikumu Padomes lēmumam par nolīguma parakstīšanu un sadarbības nolīguma noslēgšanu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Lihtenšteinas Firstisti, no otras puses, lai novērstu krāpšanu un citas nelikumīgas darbības, kas apdraud to finanšu intereses. Grozītie priekšlikumi[26] tika pieņemti 2009. gada novembrī un tajos ir ņemti vērā jaunākie noteikumu standarti par informācijas apmaiņu nodokļu jomā un izmaiņām, kas ir obligātas kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā. Šis nolīgums sniegs ievērojamu pievienoto vērtību, jo tā piemērošanas jomā ietilpst ne tikai jautājumi par nodokļu nemaksāšanu, nodokļu krāpšanu un citādu nelikumīgu rīcību, kas apdraud pušu finanšu intereses, bet arī informācijas apmaiņa par nodokļu jautājumiem saskaņā ar ESAO standartiem, šādi novēršot banku noslēpuma izmantošanu par pamatu izņēmumam, lai izvairītos no informācijas apmaiņas. Nolīgumā ir ietverti noteikumi par administratīvu palīdzību, jo īpaši attiecībā uz palīdzību pēc pieprasījuma (informācijas, uzraudzības un izmeklēšanas pieprasījumiem) un par īpašiem sadarbības un līdzekļu atgūšanas veidiem. Tomēr tas arī pieļauj savstarpējo tiesisko palīdzību visās nodokļu pārkāpumu jomās. Šī vienošanās ir ļoti nozīmīga, jo tai ir arī jābūt par paraugu krāpšanas apkarošanas nolīgumiem ar citām trešām valstīm (Andoru, Monako, Sanmarīno un Šveices Konfederāciju), ievērojot ieteikumu, ko Komisija pieņēma 2009. gada jūnijā. Tādēļ nolīgums ir jāparaksta nekavējoties un Padomei ir tas jāapstiprina. Sarunas par krāpšanas novēršanas nosacījumiem, kas jāiekļauj asociācijas nolīgumos (AN) un partnerības un sadarbības nolīgumos (PSN) Saskaņā ar uzlaboto Eiropas kaimiņattiecību politiku (EKP) Eiropas Komisija pašlaik risina sarunas par jaunu, visaptverošu nolīgumu ar Ukrainu, kas ir prioritāra partnervalsts EKP ietvaros. Attiecības starp ES un Ukrainu kopš 1998. gada ir balstītas uz partnerības un sadarbības nolīgumu (PSN), kas sniedz visaptverošu struktūru sadarbībai starp abām pusēm. Parīzes augstākā līmeņa sanāksmē 2008. gada septembrī ES un Ukraina vienojās uzsākt sarunas par ES un Ukrainas asociācijas nolīgumu (AN), kas būs nākamais nolīgums pēc PSN. AN ietvaros ir jāatjauno ES un Ukrainas kopīgā institucionālā sistēma, atvieglojot attiecību padziļināšanu visās jomās, tostarp ES finanšu interešu aizsardzībā un cīņā pret krāpšanu un korupciju, kas ietekmē ES līdzekļus. Finanšu sadarbības nodaļas noteikumi, par kuriem diskutēja ar Ukrainas kolēģiem, ir visaptverošākais un plašākais krāpšanas apkarošanas un kontroles noteikumu kopums attiecībā uz Komisijas kompetenci šajā jomā. Nodaļā ir aprakstīti dažādi nosacījumi attiecībā uz informācijas apmaiņu un tālāku sadarbību operatīvajā līmenī, lai novērstu pārkāpumus, krāpšanu un korupciju, paziņojumi par pārkāpumiem, pārbaudēm uz vietas, administratīvajiem pasākumiem un sodiem, utt. Komisija, kuru pārstāv OLAF , šobrīd vada vairākus PSN un AN sarunu procesus[27] attiecībā uz sadarbību finanšu jomā un ES un tās partnervalstu finanšu interešu aizsardzību. Finansiālās sadarbības nodaļu ES un Ukrainas asociācijas nolīgumā varētu izmantot kā stabilu pamatu turpmākām sarunām. Tabakas izstrādājumu nelegālās tirdzniecības apkarošana Nelegāla tirdzniecība ar tabakas izstrādājumiem ir noziedzīga darbība ar vairākiem īpaši kaitīgiem aspektiem. Komisija, kuru pārstāv OLAF , ne tikai palīdz tiesībaizsardzības iestādēm un atbalsta tās operatīvajā darbā visā ES, bet arī koordinē lielāko daļu nodokļu izmeklēšanu un kriminālizmeklēšanu dalībvalstīs un trešās valstīs. OLAF organizē un koordinē Eiropas un pasaules mēroga muitas operācijas, kas vērstas uz konkrētu problēmu risināšanu, piemēram, operācija Diabolo 2007. gadā (kuras mērķis ir pārtvert tās viltotās preces no Ķīnas, ko slepus ieved ES jūras konteineros), operācija Mudan 2008. gadā (lai novērstu pieaugošo pa pastu sūtīto kontrabandas cigarešu problēmu) un Diabolo II (kam bija tāds pats mērķis kā pirmajai Diabolo operācijai) 2009. gada septembrī. 2009. gadā Komisijai joprojām bija galvenā loma sarunās par protokolu, lai novērstu nelikumīgu tirdzniecību ar tabakas produktiem. Šā protokola pamatā ir PVO Vispārējā konvencija par tabakas kontroli – starptautisks līgums, kurā pašlaik ir 168 dalībnieki. Komisija (kuru pārstāv OLAF un DG SANCO ) cieši un efektīvi sadarbojas ar dalībvalstīm un Padomi muitas savienības darba grupas kontekstā (tiesību akti un politika), lai koordinētu ES nostāju šajās starpvaldību sarunās. Šīs saskaņotās nostājas pamatā ir 7. panta noteikumi (uzraudzība un izsekošana). Komisija uzskata, tieši šis ir protokola galvenais noteikums un būtisks instruments cīņā pret nelegālo tirdzniecību. Komisija aicina dalībvalstis turpināt kopīgus centienus, lai šīs sarunas būtu sekmīgas. Finanšu interešu aizsardzības (PFI) instrumentu ratifikācijas process Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību otrais protokols [28], kurā ir īpaši noteikumi par juridisku personu atbildību, konfiskāciju un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, stājās spēkā 2009. gada 19. maijā pēc tam, kad attiecīgās dalībvalstis paziņoja par tā ratifikāciju[29]. Ungārija ratificēja konvenciju un tās protokolus [30] 2010. gada 18. janvārī ar vienu deklarāciju attiecībā uz Eiropas Kopienu Tiesas (EKT) protokolu par konvencijas interpretāciju. Igaunija vēl nav ratificējusi šo protokolu . Čehijas Republika un Malta ir vienīgās dalībvalstis, kas vēl nav ratificējušas ne Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzības konvenciju, ne tās protokolus. Saskaņā ar pēcpasākumiem otrajam ziņojumam par šo instrumentu[31] ieviešanu dalībvalstīs Komisija ir uzsākusi valsts noteikumu atbilstības sīkāku analīzi, jo īpaši attiecībā uz Austriju, Beļģiju, Franciju, Vāciju, Īriju, Itāliju un Luksemburgu. Dalībvalstis ir aicinātas nekavējoties turpināt visu šo juridisko instrumentu ratifikāciju. CITI OPERATīVIE ATBALSTA PASāKUMI, KO KOMISIJA VEIKUSI 2009. GADā: PROGRESS MUITAS JOMā Papildu panākumi 2009. gadā tika gūti muitas jomā, ieviešot jaunu muitas datu bāzi saskaņā ar jauno Regulu 766/2008[32] un veicot kopīgo muitas operāciju Diabolo II . Kopīgā muitas operācija Diabolo II Šīs kopīgās muitas operācijas rezultātā konfiscēja vairāk nekā 65 miljonus viltotu cigarešu un 369 000 citu viltotu preču (apavus, rotaļlietas, kameras, austiņas, cepures, cimdus, rokassomas, u. c), kas pārstāv vairāk nekā 20 dažādas preču zīmes. Tās rezultātā tika veikta sīkāka noziedzīgo darbību starptautiskā izmeklēšana. Operācija, ko koordinē Eiropas Komisija, kuru pārstāv Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai ( OLAF ), tika nodēvēts par Diabolo II pēc veiksmīgas 2007. gada kopīgās muitas operācijas Diabolo I . Šīs kopīgās operācijas panākumi parāda, cik svarīgi ir uzturēt ciešu sadarbību starp visiem partneriem, lai apkarotu viltotu preču globālo tirdzniecību un lai aizsargātu īstu preču likumīgu tirdzniecību. Šī operācija ir lielisks operatīvās sadarbības paraugs nākotnē, un tā pamatā ir uzticēšanās, iesaistot visus ASEM (Āzijas un Eiropas sanāksmes)[33] partnerus. ASEM , kuras sastāvā ir 45 Eiropas un Āzijas dalībnieki, atkal izrādījās efektīvs pamats sadarbībai starp muitas pārvaldēm. Diabolo II mērķis ir viltoto cigarešu un citu viltotu preču kontrabandas atklāšana ASEM ietvaros. Operācija notika 2009. gada septembrī/oktobrī, un to koordinēja OLAF ar Eiropola un Interpola atbalstu. Operācijas veiksmes pamatā ir 13 Āzijas valstu un 27 ES dalībvalstu muitas amatpersonu sadarbība un efektīvs darbs, un tas ir rosinājums veikt kopīgas operācijas arī turpmāk. Uzlabotu datu bāzu darbības uzsākšana – muitas lietu identifikācijas datu bāze ( FIDE ) FIDE (jauna datu bāze, ko izmanto dalībvalstu muitas iestādes) mērķis ir palīdzēt novērst darbības, kas ir pretrunā muitas un lauksaimniecības tiesību aktiem, kurus piemēro precēm, ko ieved vai izved no ES muitas teritorijas, kā arī atvieglot un paātrināt šo darbību atklāšanu un kriminālvajāšanu. Padome 2009. gada 30. novembrī pieņēma lēmumu, aizstājot CIS konvenciju un tās FIDE protokolu[34]. Valsts iestādes, kas ir atbildīgas par muitas izmeklēšanas veikšanu, uzsākot kādu lietu vai izmeklēšanu par vienu vai vairākām personām vai uzņēmumiem, FIDE datu bāzē var atrast informāciju par citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kuras izmeklē vai ir izmeklējušas lietas par šīm personām vai uzņēmumiem, lai varētu sadarboties šajā jomā. FIDE ir to personu un uzņēmumu reģistrs, par kuriem norit izmeklēšana, nenorādot detalizētus datus par izmeklēšanu. Dalībvalstis, kas vēl nelieto FIDE datu bāzi, tiek lūgtas to darīt, lai varētu labāk koordinēt izmeklēšanas. APTAUJAS REZULTāTI PAR SADARBīBU AR DALīBVALSTīM ATTIECīBā UZ PāRBAUDēM UZ VIETAS Pārbaudes uz vietas un apskates ir viens no iedarbīgākajiem instrumentiem, kas ir pieejams Komisijai, veicot administratīvo izmeklēšanu ārpus ES iestādēm un struktūrām, lai sasniegtu mērķi apkarot krāpšanu un citas nelikumīgas darbības, kas apdraud ES finanšu intereses. Pārbaude uz vietas ir apskate, ko veic uzņēmēja telpās. Tiesības veikt šādas pārbaudes Komisijai tika piešķirtas saskaņā ar Regulu Nr. 2185/1996[35]. ES likumdevējs pēc tam apstiprināja šo pienākumu, izveidojot OLAF , kas īsteno Komisijai piešķirtās pilnvaras saskaņā ar Regulu Nr. 2185/1996[36]. Šīs regulas ieviešanas pamatā ir cieša divpusēja OLAF un kompetento valsts iestāžu sadarbība[37]. Dalībvalstu izmeklēšanas iestādes dalība ir vēlama, jo tas atvieglo un palielina pārbaužu un kontroles efektivitāti, jo īpaši gadījumā, ja uzņēmēji pret to iebilst, kad ir jāpiemēro saistoši valsts tiesību aktos paredzēti pasākumi un iespējamās ārkārtas procedūras. Sadarbība ir ļoti svarīga, jau sākot ar darbības posmu pirms pārbaudēm, kad OLAF paziņo valsts kompetentajai iestādei par plānotās pārbaudes objektu, mērķi un tiesisko pamatu. Tādēļ OLAF ir pareizi jānosaka kompetentā valsts iestāde, un tas dažkārt ir bijis grūti, jo īpaši tiešo izdevumu jomā. Lai atrisinātu šo problēmu, dalībvalstīm, izmantojot anketu, ir jāpaziņo OLAF pilnīga valsts iestāžu kontaktinformācija visās izdevumu jomās, tostarp arī attiecībā uz tiešajiem izdevumiem[38], šādi ļaujot OLAF izmeklētājiem savlaicīgi noteikt un sazināties ar kompetento iestādi pirms pārbaudes. OLAF uzturēs ciešus sakarus ar dalībvalstīm, pastāvīgi atjauninot šo informāciju. Ir ļoti ieteicams visās dalībvalstīs noteikt valsts administratīvo un tiesu iestādi, kuras kompetencē būtu arī tiešo izdevumu joma. Pēc tam, kad ir veikti pārbaužu sagatavošanas pasākumi, sekmīgu pārbaužu nodrošināšanai ir būtiska valsts kompetento iestāžu reāla iesaistīšanās, palīdzot OLAF izmeklētājiem gadījumos, kad uzņēmējam ir iebildumi. Tā kā ES tiesību akti neparedz īpašus noteikumus par pārbaudēm uz vietas, OLAF inspektoriem ir pienākums ievērot procesuālos noteikumus, ko nosaka attiecīgās dalībvalsts tiesību akti. Tādēļ Komisijai ir svarīgi labāk saprast valstu tiesību aktus, praksi un administratīvo procesu attiecībā uz šo pārbaužu veikšanu, un tādēļ dalībvalstīm par to ir jāsniedz informācija, aizpildot anketu. Visas dalībvalstu sniegtās atbildes uz aptaujas jautājumiem ir iekļautas darba dokumentā[39], kas pievienots šim pārskatam un kas ir noderīga pamatinformācija par valsts prasībām un praksi, lai OLAF izmeklētāji varētu sagatavoties pārbaudēm uz vietas dalībvalstīs. Valstu nosacījumi informācijas piekļuves saņemšanai Saskaņā ar Regulas Nr. 2185/1996 7. panta nosacījumiem Komisijas inspektoriem ir piekļuve visai informācijai un dokumentiem par attiecīgajām operācijām ar tādiem pašiem nosacījumiem kā valsts administratīvajiem inspektoriem. Visas dalībvalstis ir paziņojušas, ka valsts tiesību aktu nosacījumi nodrošina inspektoriem pilnīgu piekļuvi informācijai un dokumentācijai, kas ir pieejama par attiecīgajām operācijām. Gadījumā, ja uzņēmējs ir ES finansējuma saņēmējs, pienākums nodrošināt piekļuvi dokumentiem un informācijai ir iekļauts piešķīruma līguma nosacījumos[40], un tādēļ tas ir svarīgs drošības pasākums. Īpaši nosacījumi attiecas uz izpildes pasākumiem, piemēram, kratīšanu vai konfiskāciju, kuru veikšanai ir jāsaņem tiesībaizsardzības iestādes izsniegts orderis.[41] Parasti valsts inspektoriem ir arī piekļuve informācijai, kas atrodas citur, ārpus uzņēmēja telpām, un viņi var pārbaudīt šādas telpas, taču saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju ( ECHR ) un konstitucionālo tiesību aktu noteikumiem[42] attiecībā uz pamattiesībām un pamatbrīvībām pārbaudes privātās rezidencēs nevar veikt bez tiesas ordera. Dažās dalībvalstīs[43], lai no dokumentiem, elektroniskajiem resursiem vai intervijām iegūtu informāciju, kas ir būtiska pārbaudei uz vietas, galvenie tiesiskie ierobežojumi bija datu aizsardzības prasības, noteikumi par banku noslēpumu un dienesta noslēpuma noteikumi. Lai nodrošinātu uzraudzības mehānismu un piederības nepārtrauktību attiecībā uz dokumentiem, kas izvēlēti pārbaudes uz vietas laikā, valsts inspektori var kopēt dokumentus (elektroniskus vai papīra formātā), kā arī fotografēt un filmēt preces. Daudzās dalībvalstīs attiecīgi pamatotos gadījumos inspektoriem ir tiesības konfiscēt un aizturēt oriģinālos dokumentus, kas attiecas uz kontroles darbības jomu, ja pastāv risks, ka pierādījumus var slēpt vai iznīcināt, vai ja oriģināli ir jāsaglabā turpmākām pārbaudēm[44]. Kopumā valstu tiesību aktos advokāta klātbūtne, veicot administratīvās pārbaudes uz vietas, nav paredzēta. Tādēļ valsts tiesību normas neļauj uzņēmējam, uz ko attiecas pārbaude, aizkavēt piekļuvi informācijai, līdz viņš būs apspriedies ar savu advokātu. Tomēr lielākajā daļā valstu tiesību aktu[45] ir atzīts, ka advokāta un klienta saziņas konfidencialitāte ir piemērojama administratīvajās pārbaudēs, ievērojot nosacījumus, kas atšķiras starp dalībvalstīm[46]. Visās dalībvalstīs valsts inspektoriem ir piekļuve informācijai un dokumentiem, kas attiecas uz pārbaudēm uz vietas, un viņi var saglabāt dokumentu oriģinālus vai paņemt oriģinālu kopijas. Zināmi ierobežojumi ir noteikti, jo ir nepieciešams saņemt kratīšanas un konfiskācijas orderi. OLAF nesen ir izstrādājis informācijas brošūru uzņēmējiem par datoru tiesu ekspertīzi. Šis dokuments informē uzņēmējus par viņu tiesībām un sīki apraksta OLAF uz vietas veikto datoru tiesu pārbaudes procesu. Brošūra ir īpaši svarīga tām dalībvalstīm, kurās nav īpašu tiesību normu attiecībā uz šo procedūru. Vispārējs nosacījums ir šāds: ja uzņēmums, kurā tiek veikta pārbaude uz vietas, ir ES subsīdijas saņēmējs, piešķīruma līgumā uzņēmumam ir jāparedz pienākums sniegt OLAF inspektoriem piekļuvi informācijai, lai sekmētu pārbaudes gaitu. Valsts procesuālās prasības attiecībā uz pārbaudēm uz vietas un administratīvo pārbaužu ziņojumu sagatavošanu Regulas Nr. 2185/1996 6. panta 1. punktā ir noteikts, ka Komisijas inspektoriem pārbaudēs uz vietas jādarbojas saskaņā ar procedūras noteikumiem, ko nosaka attiecīgās dalībvalsts tiesību akti. Dalībvalstis ir norādījušas, ka informāciju par šīm procedūrām parasti nodod valsts inspektoriem rokasgrāmatās un ar instrukcijām. Dalībvalstu minēto procesuālo prasību vidū ir šādas: iepriekšēja nepaziņošana par pārbaudēm, izņemot gadījumus, kad tas ir nepieciešams, ierobežojumi attiecībā uz piekļuvi privātām dzīvesvietām (sk. iepriekš), likuma ievērošana par valodu lietošanu[47]. Inspektoriem vajadzētu uzrādīt rakstisku pilnvaru vai pārbaudes orderi un īpašu identifikācijas karti[48]; pārbaudei jānotiek attiecīgā uzņēmēja klātbūtnē[49] un noteiktās stundās – saskaņā ar valsts tiesību aktiem[50]. Ir jāsagatavo pārbaudes ziņojuma projekts un atsevišķos gadījumos pirms ziņojuma pabeigšanas jāveic noslēguma pārrunas ar atbildīgo pusi[51]. Noteiktas procesuālas prasības attiecas arī uz valsts administratīvajiem ziņojumiem – lielākajā daļā dalībvalstu valsts inspektori izmanto standarta paraugu, kurā parasti apraksta konstatētos pārkāpumus, neievērotās tiesību normas un pārbaudes rezultātus. Ziņojums vienmēr ir jāparaksta valsts inspektoram, kurš veic pārbaudi, un dažos gadījumos – arī uzņēmējam. Ja uzņēmējs atsakās parakstīties, tas ir jānorāda ziņojumā. Ziņojumu parasti apstiprina tā inspektora tiešais vadītājs, kurš ir atbildīgs par pārbaudi. Kopumā dalībvalstis ir norādījušas, ka administratīvajā procesā vai tiesvedībā nav ierobežojumu attiecībā uz administratīvās pārbaudes ziņojumu pieņemamību. Izņēmumi ir tikai situācijās, kad ir izdarīti pārkāpumi, vācot informāciju, kas ietverta ziņojumā[52], un, ja valsts tiesību akti paredz, ka pierādījumus, kas iegūti administratīvās procedūras laikā, nevar izmantot kriminālprocesā[53]. Lai valsts administratīvie ziņojumi, kas sagatavoti, veicot pārbaudes uz vietas, būtu pieņemami administratīvajā procesā vai tiesā, tiem tāpat ir jāatbilst noteiktām prasībām, tostarp tie ir jāparaksta valsts inspektoriem. Kā liecina OLAF pieredze, valsts inspektors dažkārt var kavēt vai atteikt parakstīt ziņojumu, nesniedzot konkrētu pamatojumu kopīgu pārbaužu laikā. Tādēļ ir svarīgi, ka valsts inspektors, kurš piedalās OLAF veiktajās pārbaudēs uz vietas, nekavējoties arī paraksta OLAF ziņojumu, šādi novēršot risku, ka ziņojums nav pieņemams vai ka tam ir zemāka pierādījuma vērtība administratīvajā procesā vai tiesvedībā. Valsts iestāžu palīdzība gadījumā, ja uzņēmējiem ir iebildumi Valsts iestāžu palīdzība ir svarīga un tā nav atkarīga no valsts iestādes dalības pārbaudēs. Nepieciešamība pēc valsts iestāžu palīdzības kļūst vēl lielāka gadījumos, kad uzņēmējs iebilst pret pārbaudi, ko veic Komisijas inspektori. Valsts iestāžu palīdzība un atbalsts ir ļoti svarīgs, neatkarīgi no ES izdevumu veida (tiešie izdevumi vai dalīta ES fondu pārvaldība). Tāda paša veida atbalstam, jo īpaši, lai aizsargātu pierādījumus, jābūt pieejamam, ja tiek veiktas pārbaudes attiecībā uz tiešajiem izdevumiem, lai nodrošinātu līdzvērtīgu aizsardzības līmeni visām ES līdzekļu izdevumu jomām. Gadījumā, ja uzņēmējs iebilst pret pārbaudi, dažas dalībvalstis[54] norādīja, ka Komisijas inspektori var iekļūt attiecīgā uzņēmēja telpās pat bez viņa iepriekšējas piekrišanas, lai veiktu pārbaudi uz vietas. Gadījumā, ja uzņēmējam ir iebildumi, kas kavē pārbaudi, dalībvalstu kompetentās iestādes var palīdzēt Komisijas inspektoriem, izsniedzot tiesas vai administratīvo orderi[55], vai vajadzības gadījumā palīdzēt viņiem, saprātīgi lietojot spēku, lai iekļūtu uzņēmēja telpās. Šādos gadījumos, kad uzņēmējs iebilst, policijas vai valsts inspektori var iejaukties un palīdzēt Komisijas inspektoriem[56]. Citi pasākumi, ko dalībvalstis var veikt: ES dotāciju saņēmēju gadījumā – apturēt vai pārtraukt maksājumus, vai piemērot naudas sodu. Ja attiecīgais uzņēmējs atsakās piešķirt piekļuvi informācijai, inspektori uz tiesas vai administratīvā ordera pamata var aizzīmogot telpas[57], paņemt un aizturēt gan finanšu dokumentus, gan citus papīra vai elektroniskus dokumentus[58]. Uzņēmuma pārstāvjiem var piemērot arī oficiālu nopratināšanas procedūru.[59] Kriminālās sankcijas, piemēram, naudas sodu vai ES subsīdiju maksājumu pārtraukšanu, saņēmējs var piemērot, ja uzņēmējs atsakās nodrošināt piekļuvi informācijai. Dalībvalstis ir iekļāvušas saistošus pasākumus savas valsts tiesību aktos, lai nodrošinātu, ka OLAF izmeklētāji, veicot pārbaudes uz vietas, varētu saņemt palīdzību no valsts kompetentajām iestādēm gadījumos, kad uzņēmējs iebilst pret pārbaudi. Daži no šiem pasākumiem, piemēram, tiesas vai administratīvās pilnvaras izsniegšana, dokumentu konfiscēšana vai nopratināšanas procedūras, sniedz tūlītēju rezultātu un tie būtu jāatbalsta valsts tiesību aktos. Pamatojoties uz to, aktīva valsts iestāžu iesaistīšanās var lielā mērā sekmēt operāciju. Tādēļ valsts inspektoriem būtu aktīvi jāiesaistās pārbaudēs, nevis jādarbojas tikai kā novērotājiem, kā to izvēlējās dažas valsts iestādes dažās OLAF lietās, veicot pārbaudes uz vietas. Tādu pašu atbalsta līmeni kā attiecībā uz tiešajiem izdevumiem OLAF inspektoriem būtu jānodrošina arī dalītas pārvaldības gadījumā. Valsts drošības pasākumi, lai novērstu pierādījumu zaudēšanu vai iznīcināšanu Lielākā daļa valstu tiesību aktu pieļauj ārkārtas pasākumu veikšanu, piemēram, uzņēmuma telpu aizzīmogošanu, iekārtu, shēmu un citu objektu fotografēšanu vai filmēšanu. Citur šos pasākumus var veikt tikai tiesvedības procesa ietvaros[60]. Citi drošības pasākumi ietver paraugu ņemšanu, dokumentu konfiscēšanu ar tiesas atļauju, vai – nepieciešamības gadījumā – policijas palīdzības lūgšanu. Šos pasākumus var veikt situācijās, kad ir dokumentu pazušanas, slēpšanas vai izmainīšanas draudi vai, ja ir aizdomas, ka ir izdarīts noziegums[61]. Šādu pasākumu veikšanas iemesli ir jāprotokolē. Lielākajā daļā dalībvalstu ir iespēja pārsūdzēt šos pasākumus. Vispārīgi secinājumi Saskaņā ar šo var secināt, ka dalībvalstis ir veikušas vairākus pasākumus, lai nostiprinātu Regulas Nr. 2185/1996 īstenošanu; tomēr praksē šajā jomā vēl iespējams veikt dažus uzlabojumus, tostarp OLAF un valstu iestāžu sadarbībā, kā minēts iepriekš. Komisija turpinās uzraudzīt šo ieteikumu ieviešanu nākamajos ziņojumos. ATGūšANA Pasākumi, lai nodrošinātu pārkāpumu summu atgūšanu Dalībvalstīm jautāja par to valsts noteikumiem attiecībā uz pārkāpumu summu atgūšanu, īpašu uzmanību pievēršot juridiskajiem instrumentiem un pasākumiem pret finansiāliem zaudējumiem, kā arī par pārkāpumu reģistrāciju un parādu atgūšanu. Savā 2009. gada 24. aprīļa Rezolūcijā par Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzību un krāpšanas apkarošanu – 2007. gada pārskats (2008/2242(INI)) – Eiropas Parlaments atzīmēja, ka atgūšanas līmenis joprojām ir neliels, jo īpaši nozarēs, kurās līdzekļu atgūšanu pārvalda dalībvalstis. Eiropas Parlaments uzskatīja, ka ir nepieciešamas piemērotākas un ātrākas atgūšanas procedūras un turpmāk tiesību aktos, kas attiecas uz dalītu pārvaldību, ir jāiekļauj juridiski saistoši un piesardzības elementi, lai atgūšanas procedūras beigās var atgūt pārkāpumu summas. Tādā veidā varētu efektīvāk nodrošināt nodokļu maksātāju naudas atgūšanu. Valstu tiesību akti ES naudas līdzekļu atgūšanai Dalībvalstu atbildes liecina, ka jomās, attiecībā uz kurām ES tiesību aktos nav paredzēti līdzekļu atgūšanas noteikumi, visu dalībvalstu tiesību aktos ir ietverti noteikumi par ES budžeta ieņēmumu un izdevumu daļas pārkāpumu summu atgūšanu. Noteikumi attiecas uz ieskaita, drošības uzraudzības, aresta un piespiedu piedziņas mehānismiem. Attiecībā uz izdevumiem, lai nodrošinātu to pārkāpumu maksājumu atgūšanu, kas iekļauti ES līdzekļu līgumos, lielākā daļa dalībvalstu[62] izmanto tādus juridiskus instrumentus kā dažādu veidu garantijas, vekseļus, drošības depozītus, personīgos vai kopējos galvojumus, ieskaitu, banku obligācijas, hipotēkas vai apdrošināšanu. Lai paātrinātu nepareizi izmaksātu līdzekļu atgūšanu, divas trešdaļas dalībvalstu[63] izmanto tādus juridiskos instrumentus un pasākumus, kā piemēram, garantijas pēc pieprasījuma, kompensāciju un maksājumu apturēšana. Lielākajā daļā dalībvalstu[64] tiesību aktos ir noteikumi par aizsardzības un piesardzības pasākumiem, kas var tikt pieņemti pēc tam, kad ir konstatētas iespējamu pārkāpumu summas (ieņēmumi un izdevumi). Šie pasākumi ir: konfiskācija, administratīvais arests, to preču aizturēšana, par kurām jāmaksā nodoklis, finansiālas sankcijas, turpmāku maksājumu apturēšana, atteikums vai korekcijas, projekta finansēšanas izbeigšana un izmaksāto līdzekļu atmaksa, finansējuma samazinājums. Dalībvalstu tiesību aktos ir paredzēta iespēja (bet tas nav pienākums) valsts pārvaldei būt par aizskarto/cietušo personu krimināllietā par krāpšanu attiecībā pret ES budžetu. Pārkāpumu reģistrēšana un parādu atgūšana valsts pārvaldes iestādēs Kaut arī nevar kategoriski izslēgt atsevišķas kļūdas, saskaņā ar informāciju, kas saņemta, izmantojot anketu, dalībvalstis principā var garantēt pilnīgu pārkāpumu reģistrāciju. Visās dalībvalstīs atgūšanas rādītājus pārbauda valsts līmenī pēc tam, kad atgūšana ir pabeigta. Kontroles un revīzijas galvenokārt veic dažādas valsts iestādes, piemēram, attiecīgo iestāžu (vadošā iestādes, sertifikācijas iestādes, starpniecības iestāžu, īstenotāju struktūru) iekšējās revīzijas dienests, muitas iestādes un valsts revīzijas birojs. Attiecībā uz ES ieņēmumiem un izdevumiem divām trešdaļām dalībvalstu[65] ir valsts līmenī juridiski noteikta robežvērtība, un ja summa ir mazāka par šo robežvērtību, tad nav nepieciešams atgūšanas rīkojums. Šī robežvērtība var būt no 3 euro līdz 100 euro; dažkārt tā atšķiras dažādiem līdzekļiem vai jomām (lauksaimniecībai, struktūrfondiem, muitai) pat vienas valsts ietvaros. Dažās dalībvalstīs[66] atgūšanas rīkojums nav izpildāms. Tikai dažas dalībvalstis[67] zināmā mērā izmanto ieņēmumu prognozi kā iespējamās pārkāpuma summas, kas būtu jāatgūst, sākotnējā novērtējuma metodi, pirms reāli tiek uzsākta atgūšana. To darot, aplēses būtu jāiesniedz saskaņā ar uzraudzības un uzskaites sistēmām, ko izmanto ES līdzekļu pārvaldībā. Secinājumi Attiecībā uz pārkāpumu summu atgūšanu juridiskie instrumenti un pasākumi pret finansiāliem zaudējumiem, uz pārkāpumu reģistrāciju un parādu piedziņu, ir iekļauti valstu tiesību sistēmās. Tādā veidā dalībvalstis ir apliecinājušas, ka drošības pasākumi ir ieviesti, bet vēl ir iespējams izdarīt dažus uzlabojumus. Dalībvalstu tiesību aktos atgūšanas rīkojumu izpildāmību būtu jānosaka par prioritāti, kam ir būtiska nozīme atgūšanas procesa paātrināšanā. Lai nodrošinātu to pārkāpumu maksājumu atgūšanu, kas iekļauti līgumos, kuros iesaistīti ES līdzekļi, visām dalībvalstīm būtu jānodrošina tādi juridiskie instrumenti kā dažādu veidu garantijas, vekseļi, drošības depozīti, personīgie vai kopīgie galvojumi, ieskaits, banku obligācijas, hipotēkas vai apdrošināšana. Lai atbalstītu ātru atgūšanas procedūru, būtu jāapsver papildu saistošu un piesardzības elementu iekļaušana turpmākos ES tiesību aktos attiecībā uz dalīto pārvaldību. Pārkāpumu summu atgūšana 2009. gadā Tradicionālie pašu resursi Dalībvalstīm ir jāatgūst konstatētās summas, kā arī tās summas, ko dalībvalstis reģistrē kopējā datu bāzē OWNRES . Atklāto pārkāpumu rezultātā atgūstamā summa 2009. gadā ir apmēram 343 miljoni euro. Pastāv iespēja, ka konstatēto summu nevar atgūt pilnībā, neraugoties uz dalībvalstu centieniem. Konstatētās summas var mainīties atkarībā no papildu informācijas vai tiesvedības procedūrām, vai arī parādu var uzskatīt par neatgūstamu parādnieka finansiālo problēmu dēļ. Šobrīd līdzekļu atgūšanas līmenis saistībā ar 2009. gadā izdarītajiem pārkāpumiem ir 44 % (apmēram 152 miljoni euro). Šī ir vidējā sākuma pozīcija, lai gan tā ir augstāka nekā pagājušā gadā, kad tā bija 38 %. Visu gadu (1989.–2009. gads) atgūšanas līmenis ir 45,1 %. Ja kādai dalībvalsti nevar vainot konstatētā parāda neatgūšanā, dalībvalsts var prasīt neatgūstamās summas norakstīšanu. Komisija 2009. gadā noraidīja dalībvalstu lūgumu pēc šādas norakstīšanas 61 lietā, kas atbilda apmēram 11,5 miljoniem euro, jo tā uzskatīja, ka dalībvalstis bija vainīgas līdzekļu neatgūšanā. Turklāt noteiktas dalībvalstis bija finansiāli atbildīgas par vairāk nekā deviņu miljonu euro kopsummu, jo šīs valstis nebija konstatējušas muitas parādus, kas bija jāatklāj. Lauksaimniecība Padomes Regulas (EK) Nr. 1290/2005 32. pants paredz mehānismu nepamatoti veiktu maksājumu nesekmīgas atgūšanas automātiskai noskaidrošanai. Ja dalībvalsts četros gados pēc pirmās administratīvās vai tiesas konstatācijas (vai – gadījumā, kad atgūšanu veic tiesvedības ceļā attiecīgās valsts tiesā – astoņos gados pēc tās) no saņēmēja neatgūst nepamatoti izmaksāto summu, 50 % neatgūtās summas sedz no attiecīgās dalībvalsts budžeta ELGF un ELFLA ikgadējo finanšu grāmatojumu noskaidrošanas ietvaros. Pat pēc šā mehānisma piemērošanas dalībvalstīm ir jāpilda atgūšanas procedūras, un 50 % reāli atgūto līdzekļu ir kreditējami ES budžetā. Ja to neveic ar pienācīgu rūpību, Komisija var nolemt pieprasīt attiecīgajai dalībvalstij samaksāt visu nesamaksāto summu. Nepamatoti maksājumi, kuru cēlonis ir valsts iestāžu pieļautās administratīvās kļūdas, ir jāatskaita no attiecīgo maksājumu aģentūru gada pārskatiem un tādējādi jāizslēdz no ES finansējuma. 2009. gadā finanšu grāmatojumu noskaidrošanas lēmumā par 2008. finanšu gadu[68] tika piemērots 50/50 mehānisms attiecībā uz visām neizskatītajām neatgūto līdzekļu lietām kopš 2004. vai 2000. gada (attiecīgi – lietas, kas bija četrus vai astoņus gadus senas). Kopā dalībvalstīm šādā veidā bija jāsedz 31,4 miljoni euro, bet 20, 1 miljonu euro sedza no ES budžeta, jo tie ir neatgūstami. Vēl 0,8 miljoni euro ir jāsedz dalībvalstīm, pamatojoties uz vēlāku lēmumu[69], ar kuru noskaidroja to 2008. finanšu gada maksājumu aģentūru grāmatojumus, kas tika atdalītas 2009. aprīlī. 2009. finanšu gadā dalībvalstis atguva 167,3 miljonus euro, bet atlikusī summa, kas vēl jāatgūst no saņēmējiem minētā finanšu gada beigās, bija 1136,2 miljoni euro. Neatgūto līdzekļu finansiālās sekas lietās, kas uzsāktas 2005. vai 2001. gadā, noteica saskaņā ar iepriekš minēto 50/50 noteikumu, aprēķinot attiecīgajām dalībvalstīm[70] 22,8 miljonus euro. Turklāt 20,3 miljonus euro sedza ES budžets par 2009. finanšu gada gadījumiem, par kuriem ziņots kā neatgūstamiem. Tām maksājumu aģentūrām, kuru 2009. gada rēķini tika atdalīti no finanšu noskaidrošanas lēmuma, būs vēl jāmaksā 11,9 miljoni euro saskaņā ar turpmākiem Komisijas lēmumiem. Pateicoties 50/50 mehānismam, kopš tā ieviešanas 2006. gadā dalībvalstu parāds ES budžetā ir samazināts līdz 830 miljoniem euro[71]. Komisija 2007.–2009. gadā veica revīziju par jaunā noskaidrošanas mehānisma pareizu ieviešanu, aplūkojot 15 notikušas pārbaudes uz vietas un aptverot 14 maksājumu aģentūras 11 dalībvalstīs. Kopumā dalībvalstu iestādes izmanto atbilstošas procedūras, lai aizsargātu Eiropas Savienības finanšu intereses. Šajās pārbaudēs uz vietas atklātie trūkumi saistībā ar atbilstības pārbaudes procedūru tiek uzraudzīti. Kohēzijas politika Attiecībā uz struktūrfondiem dalībvalstis nodrošina arī to, ka no saņēmējiem tiek atgūti līdzekļi, kas tika nepamatoti izmaksāti pārkāpumu vai aizdomu par krāpšanu rezultātā. Dalībvalstīm ir arī jāatskaita no turpmāko maksājumu pieprasījuma jebkura summa, kas iepriekš tika nepamatoti pieprasīta no ES budžeta. Programmas, ko līdzfinansē no struktūrfondiem, ir daudzgadu, un to pamatā ir starpposma maksājumi. Nepareizi izmaksātu līdzekļu atgūšanu var veikt pirms programmas slēgšanas vai pēc tās. 1994.–1999. gada plānošanas periodā termiņš galīgā maksājuma pieprasīšanai no Komisijas bija 2003. gada 31. marts. Šajā laikposmā ES līdzfinansēja apmēram 1000 programmu par kopējo summu aptuveni 159 miljardi euro[72] . Komisijas kredītrīkotāju un pārvaldības dienesti, piedaloties OLAF , nodrošina administratīvo un finanšu uzraudzību pēc šo programmu slēgšanas. Attiecībā uz 1994.–1999. gada plānošanas periodu dalībvalstis ir paziņojušas par 11 046 pārkāpumu gadījumiem (21 gadījums 2009. gadā), kas atbilst aplēstai finansiālai vērtībai 1,51 miljarda euro[73] apmērā no ES ieguldījuma (1,84 miljoni euro 2009. gadā). No šiem pārkāpumiem Komisija pilnībā slēdza 7049 gadījumus, savukārt summa 742 miljonu euro apmērā tika ņemta vērā galīgajā maksājumā, atcelta pēc slēgšanas vai atlīdzināta ES budžetā. Dalībvalstis norādīja, ka administratīvās un tiesvedības procedūras valsts līmenī ir pabeigtas vēl 566 gadījumos, kuru finansiālā ietekme šajā pašā laikposmā ir 52 miljoni euro. Komisija ir uzsākusi saskaņošanas procedūras, lai slēgtu šīs lietas. Komisija 2009. gadā pieņēma trīs lēmumus par to, kā rīkoties 241 pārkāpuma gadījumā, saistībā ar kuriem attiecīgās dalībvalstis lūdza Komisiju amortizēt neatgūstamo summu finansiālo ietekmi. Trīs lēmumi attiecībā uz 217 gadījumiem, ko finansē ERAF par 1 773 541 euro, un četri lēmumi attiecībā uz ESF par summu 130 785 euro tika ieskaitīti ES budžetā. Attiecībā uz 2000. – 2006. gada plānošanas periodu dalībvalstis līdz šim ir paziņojušas par 20 991 pārkāpumu gadījumiem (4679 gadījumi 2009. gadā), kuru finansiālā ietekme attiecībā uz ES ieguldījumu (1,12 miljardi euro 2009. gadā) ir 3,49 miljardi euro. Dalībvalstis ir informējušas Komisiju, ka 10 655 lietās valsts līmenī veiktas administratīvās un/vai tiesvedības procedūras un ka ir atgūti apmēram 1,73 miljardi euro. Atgūšanas līmenis 2000.–2006. gada plānošanas periodam ir labs (tas pārsniedz 50 % – gandrīz tikpat labs kā 1994.–1999. gada plānošanas periodam, kas bija 53 %, bet to nopietni var ietekmēt prakse, izslēdzot projektus, ja konstatēti pārkāpumi saskaņā ar izdevumu deklarāciju Komisijai. Tādā veidā ES līdzekļus var izmantot atkārtoti, lai finansētu citus atbilstīgus projektus un novirzītu atgūšanas slogu uz valsts budžetu. Dalībvalstīm būtu jāiegulda darbs, lai atgūtu pārkāpumu summas. 2009. gada beigās finanšu korekciju kopējā summa par 1994.–1999. gada un 2000.–2006. gada plānošanas periodiem bija attiecīgi 2510 miljoni euro (515 miljoni euro 2009. gadā) un 5119 miljoni euro (1806 miljoni euro 2009. gadā). Šie ir Komisijas un Revīzijas palātas revīziju, OLAF izmeklēšanu un divu plānošanas periodu slēgšanas procedūras rezultāti. Tos veido pārkāpumu ietekmētie izdevumi, kuri šā iemesla dēļ ir jāizslēdz no ES budžeta līdzfinansējuma. Turklāt dalībvalstis veic arī korekcijas pēc pašu veiktajām revīzijām vai Komisijas un Eiropas Revīzijas palātas revīzijām. Tās netiek reģistrētas Komisijas grāmatvedības sistēmā, taču dalībvalstis reizi gadā sniedz ziņojumu Komisijai. Pirmspievienošanās fondi 2009. gadā paziņotais atgūstamo summu pieaugums bija 135 %. Lielākā atgūstamā summa ir no SAPARD (61,6 miljoni euro, no kuriem 41 miljons ir jāatgūst Bulgārijai). No PHARE ir jāatgūst gandrīz septiņi miljoni euro, bet no ISPA – četri miljoni euro. 2009. gadā summu atgūšanas līmenis, salīdzinot ar 2008. gadu, samazinājās, sasniedzot tikai 27,2 %. Atgūšanas līmeņa analīze par krāpšanas aizdomu gadījumiem atklāj tikai 4,6 % augstu līmeni attiecībā uz visu plānošanas periodu. Atgūšanas process gadījumos, kad notiek kriminālprocess, ir sarežģīts un ilgstošs. Administratīvās procedūras un kriminālizmeklēšana lielākajā daļā valstu nav saistītas, un tas ir iemesls, kas ietekmē atgūšanas līmeni. Tā kā atgūšanas rādītāji ir zemi, būtu jāīsteno aizsardzības pasākumi attiecībā uz iespējamiem krāpšanas gadījumiem (piemēram, īpašuma arests, maksājumu pārtraukšana, bankas garantijas u. c. – skatīt 5.1.3. punktu), lai pārliecinātos, ka atgūšana vēl ir iespējama pēc tiesas galīgā lēmuma. Attiecīgajām dalībvalstīm jāpievērš īpaša uzmanība pirmspievienošanās fondu līdzekļu atgūšanai. Tiešie izdevumi Jomās, kurās līdzekļus iestādes pārvalda tieši, nepamatoti samaksāto summu tiešu atgūšanu veic iestādes bez dalībvalstu iesaistīšanās. Finanšu regulā un tās īstenošanas kārtībā paredzēti dažādi atgūšanas procedūras posmi: – parāda aplēse un konstatēšana no kredītrīkotāja puses (pārliecinoties, ka parāds ir neapšaubāms, tā summa ir noteikta un tam ir pienācis atmaksas termiņš); – rīkojuma par līdzekļu atgūšanu izdošana (kredītrīkotāja instrukcijas grāmatvedim uzsākt līdzekļu atgūšanu), kam seko debitoram adresēta parādzīme; un – grāmatveža veikta līdzekļu atgūšana, kurš, ja iespējams, uzsāks atgūšanu ar kompensācijas palīdzību, ja debitoram ir parāds pret Kopienām, kurš ir neapšaubāms, kura summa ir noteikta un kuram ir pienācis atmaksas termiņš. Ja pēc tam, kad nosūtītas atgādinājuma un oficiāla brīdinājuma vēstules, debitors nav samaksājis parādu un ja grāmatvedis nav varējis atgūt parādu kompensācijas ceļā, vai, izmantojot debitora iesniegtu bankas garantiju, kredītrīkotājs bez kavēšanās nosaka parāda atgūšanai izmantojamo piespiedu līdzekļu atgūšanas veidu. Ir divi izpildes rīkojuma iegūšanas veidi, kas viens otru izslēdz: – lēmuma pieņemšana par izpildes rīkojuma izdošanu saskaņā ar EK līguma 256. pantu (formalizē prasījuma noteikšanu lēmuma veidā, kas veido izpildes rīkojumu); – izpildes rīkojuma iegūšana tiesiskā ceļā valstu vai ES tiesās. Tas ietver arī civilprasību kriminālprocesa ietvaros tiesās, kur tas iespējams. Lietās, attiecībā uz kurām 2009. gadā ir izdoti atgūšanas rīkojumi saistībā ar pārkāpumiem un krāpšanas gadījumiem, pilnīga vai daļēja atgūšana ir jau paziņota 478 gadījumos. Komisija ir atguvusi 15,5 miljonus euro. Nepamatoti izmaksātās summas pilnībā tika atgūtas 463 lietās. Vēl ir jāatgūst summa 12 miljonu euro apmērā, kas attiecas uz 242 lietām. Komisija turpinās procedūras, lai pilnībā atgūtu šīs summas. Atgūšana pēc OLAF lietas Ja OLAF lietas galīgajā ziņojumā secināts, ka dažas summas, iespējams, ir pretlikumīgi izmaksātas līdzekļu saņēmējam vai ka tās nav iekasētas, lai gan tās bija jāiekasē, atbildīgajām iestādēm (parasti dalībvalstu vai attiecīgās trešās valsts varas iestādēm), ir jāuzsāk šo summu atgūšana. OLAF pārrauga šo atgūšanas procedūru norisi. OLAF 2009. gadā ir formāli slēdzis finansiālo pēcpārbaudi par vairāk nekā 249,2 miljoniem euro. Kopumā tika atgūti 137,2 miljoni euro lauksaimniecības nozarē un 49,1 miljons euro struktūrfondu jomā. OLAF turpinās strādāt kopā ar Komisijas atbildīgajiem ģenerāldirektorātiem, kas atbild par attiecīgo nozaru budžetu, lai vēl vairāk uzlabotu līdzekļu atgūšanu pēc OLAF lietām. [pic][pic][pic] [1] Iepriekšējo gadu pārskati: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html. [2] Pilnīgi aptaujas rezultāti ir parādīti dokumentā “LESD 325. panta ieviešana 2009. gadā dalībvalstīs” (šā pārskata 1. pavaddokuments). [3] Sk. arī Eiropas Parlamenta 2009. gada 24. aprīļa rezolūciju par Kopienu finanšu interešu aizsardzību un krāpšanas apkarošanu – 2007. gada pārskats (2008/2242(INI)). [4] Sk. 1. pavaddokumentu “LESD 325. panta ieviešana 2009. gadā dalībvalstīs”. [5] Atsauces sk. pārskata titullapā. [6] Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 1. panta 2. punkts (OV L 312, 23.12.1995.). [7] 1995. gada 26. jūlija Konvencijas par Kopienu finanšu interešu aizsardzību 1. panta 1. punkta a) apakšpunkts (OV C 316, 27.11.1995.). [8] Šā pārskata otrais pavaddokuments. [9] Kopš 2008. gada ziņojuma ir atjaunināti skaitļi attiecībā uz noteiktām nozarēm. [10] Idem . [11] Muitas nodevas un lauksaimniecības nodevas. [12] Šie procenti ir aprēķināti, pamatojoties uz 2009. gada vispārējā budžeta tradicionālo pašu resursu novērtējumu, nevis uzskaiti. [13] BG, CY, AT, SE, HU, SK, BE, EE, LT, DE, ES, PT, FR, IE, UK. [14] OWNRES ir saīsinājums pašu resursiem; OWNRES datu bāze ir svarīgs instruments, lai iegūtu datus globālai krāpšanas un pārkāpumu analīzei, kas ietekmē tradicionālos pašu resursus. [15] CY un MT nav atzīmētas kartē, jo tām nebija izdevumu šajā jomā 2004. gadā. [16] ERAF finansē tiešo atbalstu ieguldījumiem uzņēmumos (jo īpaši MVU), pastāvīgu darba vietu izveidei; infrastruktūras projektus, kas galvenokārt ir saistīti ar pētniecību un inovācijām, telekomunikācijām, apkārtējās vides, enerģētikas un transporta jomā; finanšu instrumentus (kapitāla riska fondus, vietējās attīstības fondus u. c.), lai atbalstītu reģionālo un vietējo attīstību, un veicinātu sadarbību starp pilsētām un reģioniem; tehniskās palīdzības pasākumus. [17] Ņemot vērā to, ka reģioni, kas gūst labumu no 1. mērķa programmām, ir mazāk pārtikuši reģioni un tie, kas gūst labumu no 3. mērķa programmām ir visbagātākie, šķiet, ka krāpšanas pamatā galvenokārt ir trūkums un alkatība . [18] Spānija un Francija 2009. gadā nelietoja IMS , bet Zviedrija un Īrija to vēl arvien nav pilnībā ieviesušas. [19] OV L 250, 23.9.2009. [20] OV L 371, 27.12.2006. [21] OV L 178, 12.7.1994. [22] Šī programma atbalsta lauksaimniecību un lauku attīstību kandidātvalstīs. [23] Kad modulis pilnībā sāks darboties, tam būs vairākas priekšrocības, piemēram, uzlabota noteikumu ievērošana, mazāk tehnisku kļūdu, iespēja valsts ziņotājām iestādēm dažādos līmeņos piekļūt informācijai par visiem (pieejamajiem) pārkāpumiem, par kuriem jau ir paziņots. [24] http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html. [25] Padomes 2008.gada 24. oktobra Lēmums 2008/852/TI par korupcijas apkarošanas kontaktpunktu tīklu (OV L 301, 12.11.2008). [26] COM(2009) 644 galīgā redakcija, 23.11.2009., un COM(2009) 648 galīgā redakcija, 2.12.2009. [27] Armēnija, Azerbaidžāna, Bruneja, Ķīna, Gruzija, Irāka, Lībija, Malaizija, Moldova, Mongolija, Filipīnas, Krievija ,Ukraina un Vjetnama. [28] OV C 316, 27.11.1995. [29] Sk. arī Komisijas paziņojumu par otrā PFI protokola stāšanos spēkā 2009. gada 19. maijā, OV C 219, 12.9.2009. [30] 1996. gada 27. septembra Pirmais protokols (OV C 313, 23.10.1996.), 1996. gada 29. novembra Protokols par Konvencijas interpretāciju ar EKT prejudiciālu nolēmumu (OV C 151, 20.5.1997.) un 1997. gada 19. jūnija Otrais protokols (OV C 221, 19.7.1997.). [31] COM(2008) 77 galīgā redakcija, 14.2.2008. [32] OV L 218, 13.8.2008. [33] ASEM dalībnieki: Bruneja, Kambodža, Ķīna, Indija, Indonēzija, Japāna, Koreja, Laosa, Malaizija, Mongolija, Mjanma, Pakistāna, Filipīnas, Singapūra, Taizeme, Vjetnama, ASEAN sekretariāts, visas ES dalībvalstis un Eiropas Komisija. [34] Lēmums 2009/917/TI , OV L 323, 10.12.2009. [35] Padomes Regula (Euratom, EK) Nr. 2185/96 par pārbaudēm un apskatēm uz vietas, ko Komisija veic, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses pret krāpšanu un citām nelikumībām (OV L 292, 15.11.1996., 2. lpp.). [36] Saskaņā ar Regulu Nr. 1073/1999 un Nr. 1074/1999 3. panta 1. punktu par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) . [37] Sk. Regulas Nr. 2185/1996 4. pantu. [38] Ne visas dalībvalstis ir izveidojušas centrālo iestādi, kas nodarbojas ar tiešajiem izdevumiem, taču lielākā daļa no tām ir paziņojušas, ka tām ir izmeklēšanas dienests, kas ir atbildīgs par šo jomu, izņemot Vāciju, Spāniju un Apvienoto Karalisti. [39] Sk. 1. pavaddokumentu “LESD 325. panta ieviešana dalībvalstīs 2009. gadā”. [40] LT, UK, AT. [41] DE, LU. [42] Kā to īpaši uzsver DE. [43] BE, CZ, DE, EE, IE, EL, IT, CY, HU, PL, RO, SK, SE, UK. [44] BE, IE, EL, FR, CY, HU, MT, AT, PT, RO, LU, SI, SK, FI, UK. [45] Izņēmumi: ES, LV, LT, PL. [46] Sk. dokumentu “LESD 325. panta ieviešana 2009. gadā dalībvalstīs” (šā pārskata 1. pavaddokuments). [47] Kā to īpaši uzsver BE. [48] CY, IE. [49] PL. [50] PL, HU. [51] SI. [52] HU, BE, UK. [53] EE. [54] BE, CZ, IT, CY, LT, MT. [55] BE, BG, CZ, DE, FR, CY, LV, LU, PT, UK. [56] DK, RO, PL, UK. [57] BE, BG, CZ, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LT, AT. [58] BE, BG, CZ, DK, IE, EL, ES, FR, CY, LV, LT, LU, AT, SI, UK. [59] CZ, IE, EL, FR, MT, ES, CY, LT, AT. [60] BE. [61] DE, LV, AT, SK. [62] BE, BG, CZ, DK, DE, EE, IE, EL, ES, FR, IT, LV, HU, PL, PT, RO, SI, SK, FI, UK. [63] BE, BG, CZ, EE, EL, ES, FR, IE, LV, LT, LU, HU, NL, AT, PL, PT, RO, SI, UK. [64] BE, BG, CZ, DK, EE, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, AT, PL, PT, RO, SI, SK, UK. [65] BE, DK, DE, EE, ES, FR, IT, CY, LV, LT, LU, MT, NL, AT, PL, PT, SI, SK, FI. [66] BG, DE, CY, MT, AT, PL, SI, SE. [67] BE, CZ, AT, PT, SK. [68] Komisijas Lēmums Nr. 2009/367/EK (OV L 111, 5.5.2009.). [69] Komisijas Lēmums Nr. 2010/56/ES (OV L 32, 4.2.2010.). [70] Komisijas Lēmums Nr. 2010/258/ES (OV L 112, 5.5.2010.). [71] Summa ietver atjauninātu finanšu informāciju, ko sniedz dalībvalstis par 2009. finanšu gadu. [72] Šī informācija attiecas uz daudzgadu programmām. Norādītajā summā nav ietverti ne struktūrfondu, ne Kohēzijas fonda tieši finansētie projekti. [73] Situācija saskaņā ECR datu bāzes datiem 2009. gada 15. aprīlī.