KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Likvidēti pārrobežu nodokļu šķēršļi vieglajiem automobiļiem – stiprāks vienotais tirgus /* COM/2012/0756 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Likvidēti pārrobežu nodokļu šķēršļi vieglajiem automobiļiem – stiprāks vienotais tirgus 1. Ievads Pa Eiropas ceļiem pārvietojas vairāk nekā 230 miljoni vieglo automobiļu. Katru gadu Eiropas Savienībā tiek reģistrēti vairāk nekā 13 miljoni jaunu vieglo automobiļu, un starp dalībvalstīm tiek pārvesti aptuveni 3 miljoni lietotu automobiļu, no kuriem liela daļa – līdz pat 1 miljonam automobiļu – ir saistīta ar dzīvesvietas maiņu no vienas dalībvalsts uz citu[1]. Automobiļiem uzliktie nodokļi ir nozīmīgs ieņēmumu avots visās dalībvalstīs. Vidēji 2010. gadā reģistrācijas nodoklis un ekspluatācijas nodoklis veidoja 1,9 % no visiem nodokļu ieņēmumiem[2]. Tādēļ jautājums par šādu valsts nodokļu režīmu faktisko līmeni un struktūru īpaši interesē valsts nodokļu iestādes, kā arī automobiļu ražotājus, pilsoņus un uzņēmumus, kuriem pieder automobilis un kuri to izmanto. ES pilsoņiem un pakalpojumu sniedzējiem bažas rada jautājums par nodokļu dubulto vai vairākkārtēju uzlikšanu[3] un iespējamo nodokļu diskrimināciju vieglo automobiļu pārrobežu pārvešanas gadījumos. 2010. gada ziņojumā par ES pilsonību[4] Komisija paziņoja, ka tā izstrādās risinājumus attiecībā uz nodokļu dubulto uzlikšanu automobiļiem, jo tā var radīt šķērsli ES pilsoņu tiesībām brīvi pārvietoties ES, un paziņojumā par pārrobežu nodokļu šķēršļu novēršanu ES pilsoņiem[5] Komisija norādīja, ka, pērkot vieglo automobili dalībvalstī, kas nav šo patērētāju pastāvīgās dzīvesvietas valsts, vai pārvedot automobili uz dalībvalsti, kurā tas nav reģistrēts, ES pilsoņiem bieži nākas saskarties ar pārmērīgi sarežģītām pārreģistrācijas procedūrām, un tiem var nākties reģistrācijas nodokli un/vai ekspluatācijas nodokli maksāt divreiz. Šajā paziņojumā uzmanība vērsta uz nodokļu uzlikšanas aspektiem pārrobežu situācijās. Augsti reģistrācijas nodokļi automobiļiem, kuri saistībā ar pastāvīgās dzīvesvietas maiņu tiek pārvesti no vienas dalībvalsts uz citu, var radīt šķērsli potenciālajiem migrantiem. Turklāt atšķirīgās nodokļu likmes (gan reģistrācijas, gan ekspluatācijas nodoklim), kuras ir atkarīgas no virknes dažādu un nesaskaņotu robežvērtību un tehnisko kritēriju, piemēram, motora darba tilpuma, degvielas tipa vai CO2 emisijām, automobiļu ražotājiem vēl vairāk sarežģī jau tā atšķirīgos tirgus apstākļus, kas noved pie nodokļu izraisītas vienotā tirgus sadrumstalotības, kas savukārt rada tādu pārrobežu tirdzniecību, ko arī ietekmē nodokļi. Lai atrisinātu šīs problēmas, Komisija ir nākusi klajā ar iniciatīvām un iesniegusi tiesību aktu priekšlikumus trīs reizes, proti, 1975., 1998. un 2005. gadā[6]. Pēc 1975. gada priekšlikuma tika pieņemta Direktīva 83/182/EEK[7], kurā paredzēti nodokļu atbrīvojumi mehānisko sauszemes transportlīdzekļu pagaidu ievešanai no vienas dalībvalsts citā. Savukārt 1998. gada priekšlikuma mērķis bija ieviest obligāto atbrīvojumu privāto mehānisko transportlīdzekļu galīgai ievešanai no vienas dalībvalsts citā saistībā ar privātpersonas pastāvīgās dzīvesvietas maiņu. Trešā priekšlikuma mērķis bija pilnībā atcelt reģistrācijas nodokli un pēc desmit gadu pārejas perioda aizstāt to ar ikgadējo ekspluatācijas nodokli, un ekspluatācijas nodokli padarīt „videi draudzīgāku”. Pēdējie divi priekšlikumi līdz šim nav saņēmuši vajadzīgo vienprātīgo dalībvalstu atbalstu. Jāatzīmē, ka patlaban automobiļu reģistrācijas nodokļi un ekspluatācijas nodokļi nav saskaņoti ES līmenī. Tas nozīmē, ka līdz šim Eiropas Savienībā transportlīdzekļiem uzliekamo nodokļu politika lielā mērā ir bijusi atkarīga no Eiropas Savienības Tiesas (turpmāk „Tiesa”) judikatūras. Neraugoties uz Tiesas judikatūru un likumdošanas pasākumiem, nav bijis iespējams pārvarēt dalībvalstu nodokļu shēmu sadrumstalotības problēmu vai pilnībā un sistemātiski likvidēt nodokļu dubulto uzlikšanu un iespējamo nodokļu diskrimināciju attiecībā uz automobiļiem, kurus pilsoņi pārved no vienas dalībvalsts uz citu. Šajā paziņojumā un tam pievienotajā dienestu darba dokumentā ir izklāstīta un atkārtoti novērtēta pašreizējā situācija vieglo automobiļu nodokļu jomā[8] Savienībā, lai apzinātu paraugpraksi, ko dalībvalstīm būtu jāspēj īstenot saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu. Šā paziņojuma un dienestu darba dokumenta mērķis ir precizēt ES noteikumus par nodokļu uzlikšanu transportlīdzekļiem, izskaidrojot dalībvalstu, pilsoņu un uzņēmumu tiesības un pienākumus. No Komisijai uzdotajiem jautājumiem izriet, ka pilsoņiem un uzņēmumiem bieži vien nav pietiekamas informācijas vai izpratnes par savām tiesībām un pienākumiem dažādās situācijās, jo īpaši tajās, kad transportlīdzekļi īslaicīgi vai galīgi tiek pārvesti no vienas dalībvalsts uz citu. Dienestu darba dokuments ir sagatavots, lai it īpaši sniegtu pārskatu par Tiesas plašo judikatūru attiecībā uz nodokļu uzlikšanu transportlīdzekļiem, turklāt tajā ir minēti šajā jomā piemērojamo sekundāro tiesību aktu piemēri. Ar pārreģistrāciju saistītās procedūras īpaši ir aplūkotas Komisijas priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko vienkāršo citā dalībvalstī reģistrētu mehānisko transportlīdzekļu pārvietošanu vienotajā tirgū[9]. Vēlākā posmā, ņemot vērā minētā priekšlikuma apspriešanas secinājumus, varētu būt jāpārskata šajā paziņojumā piedāvātie risinājumi konkrētām situācijām, kurās automobiļus izmanto citā dalībvalstī, nevis tajā, kurā tie reģistrēti. Tomēr minētais priekšlikums neattiecas uz nodokļu uzlikšanu, un dalībvalstis var brīvi īstenot savas nodokļu iekasēšanas pilnvaras attiecībā uz mehāniskajiem transportlīdzekļiem saskaņā ar Savienības tiesību aktiem. 2. Pašreizējie noteikumi par vieglajiem automobiļiem uzliekamo reģistrācijas nodokli un ekspluatācijas nodokli Tā kā, izņemot Direktīvu 83/182/EEK, šajā jomā sekundārie nodokļu tiesību akti līdz šim nav pieņemti, vieglajiem automobiļiem dalībvalstis var brīvi uzlikt citus nodokļus, kas nav PVN, ja vien šie nodokļi atbilst ES tiesību vispārīgajiem principiem. 2.1. Reģistrācijas nodokļi Šajā paziņojumā lietotajā terminā „reģistrācijas nodoklis” ir ietverti visi nodokļi, kuri pašlaik saistīti ar transportlīdzekļa reģistrāciju, neatkarīgi no to nosaukuma (nodoklis, akcīzes nodoklis, ar vides aizsardzību saistītā bonus-malus sistēma u. c.), bet tajā nav ietverti maksājumi, kas saistīti ar transportlīdzekļa reģistrācijas administratīvajām izmaksām vai tehniskās apskates izmaksām. ES tiesību akti Direktīva 83/182/EEK attiecas uz transportlīdzekļa pagaidu izmantošanu citā dalībvalstī, kas nav dzīvesvietas dalībvalsts. Direktīvā paredzēts, ka reģistrācijas nodokli un ekspluatācijas nodokli neuzliek privātām vajadzībām paredzētu transportlīdzekļu pagaidu izmantošanai dalībvalstī, ja vien privātpersonai, kas pārved transportlīdzekli, ir pastāvīga dzīvesvieta[10] citā dalībvalstī, un transportlīdzeklis dalībvalstī, kurā to izmanto īslaicīgi, nav atsavināts vai iznomāts, vai patapināts šās valsts rezidentiem. Tas nozīmē, ka situācijās, kas nav paredzētas šajā direktīvā, dalībvalstis principā drīkst iekasēt reģistrācijas un/vai ekspluatācijas nodokli. Valsts tiesību akti Pašlaik reģistrācijas nodokli par transportlīdzekļiem iekasē 18 dalībvalstis[11]. Nodokļu bāze un nodokļu likmes dalībvalstīs ievērojami atšķiras[12]. Visbiežāk izmantotie nodokļu likmju diferenciācijas elementi ir iepirkuma cena vai automobiļa vērtība, degvielas tips (piemēram, benzīns vai dīzeļdegviela), motora darba tilpums vai motora jauda un CO2 emisijas. Pēdējos gados daudzas dalībvalstis ir pārstrukturējušas reģistrācijas un ekspluatācijas nodokļu bāzi, šo nodokļu aprēķinu pilnībā vai daļēji saskaņojot ar CO2 emisijām. Parasti valsts reģistrācijas nodokli par automobili tā aprites ciklā iekasē vienreiz, izņemot Beļģiju, kur šo nodokli iekasē katru reizi, kad notiek automobiļa īpašnieka (privātpersonas) maiņa. Lielākā daļa problēmu, kas rodas saistībā ar nodokļu uzlikšanu vieglajiem automobiļiem, attiecas uz kādu no turpmāk minētajām pārrobežu situācijām. · 1. situācija. Pilsonis pārved savu automobili uz citu dalībvalsti sakarā ar savas pastāvīgās dzīvesvietas maiņu. Lai gan Padomes 2009. gada 25. maija Direktīva 2009/55/EK par atbrīvojumiem no nodokļiem, ko uzliek privātpersonu personīgo lietu galīgai ievešanai no dalībvalsts[13], neattiecas uz transportlīdzekļu reģistrācijas nodokļiem, dažas dalībvalstis šādā situācijā ir paredzējušas atbrīvojumu. Dalībvalstīm, kuras iekasē reģistrācijas nodokli, ir jāpiemēro nolietojuma likme atbilstoši importētā automobiļa tirgus vērtības samazinājumam. Ja automobilis tiek galīgi noņemts no uzskaites un izvests no valsts, dažas dalībvalstis atmaksā daļu no jau iekasētā reģistrācijas nodokļa, parasti piemērojot arī noteiktu nolietojuma likmi. · 2. situācija. Pilsonis savu automobili galīgi pārved uz savu otro dzīvesvietu (piemēram, vasarnīcu) citā dalībvalstī, un viņam atkal ir jāmaksā reģistrācijas nodoklis. Dažas dalībvalstis, kurās automobiļi tiek ievesti, šādai pārvešanai piemēro atbrīvojumu. Tāpat dažas dalībvalstis, no kurām automobiļi tiek izvesti, atmaksā daļu reģistrācijas nodokļa. · 3. situācija. Pilsonis dzīvo vienā dalībvalstī, bet izmanto uzņēmuma automobili, ko citā dalībvalstī reģistrējis viņa darba devējs vai uzņēmums, kuru vada minētais pilsonis. Reģistrācijas dalībvalsts var iekasēt reģistrācijas nodokli. Uzņēmuma darbinieka vai vadītāja dzīvesvietas dalībvalsts var iekasēt reģistrācijas nodokli tikai tad, ja automobilis šajā dalībvalstī pārsvarā tiek izmantots pastāvīgi. · 4. situācija. Pilsonis dzīvo vienā dalībvalstī un izmanto līzingā iegādātu automobili, ko līzinga sabiedrība reģistrējusi citā dalībvalstī. Reģistrācijas dalībvalsts var iekasēt reģistrācijas nodokli. Taču arī dzīvesvietas dalībvalsts var iekasēt reģistrācijas nodokli, kas ir proporcionāls līzinga līguma termiņam. · 5. situācija. Pilsonis dzīvo vienā dalībvalstī un savu automobili bieži izmanto citā dalībvalstī, lai apciemotu savu partneri vai ģimeni. Otrā dalībvalsts reģistrācijas nodokli var iekasēt tikai tad, ja partneris vai ģimene automobili izmanto regulāri. · 6. situācija. Students uz laiku dodas studēt citā dalībvalstī vai darba devējs norīko darbinieku darbā citā dalībvalstī. Šajā laikā gan students, gan darbinieks savu automobili galvenokārt izmanto valstī, kurā viņš devies studēt vai norīkots darbā. Šādos gadījumos valsts, kurā persona devusies studēt vai ir norīkota darbā, nedrīkst iekasēt reģistrācijas nodokli. · 7. situācija. Lai efektīvāk apmierinātu maksimālo sezonālo pieprasījumu, automobiļu nomas uzņēmums, kas reģistrējis automobiļu parku vai tā daļu vienā dalībvalstī, vēlas noslēgt vienvirziena nomas līgumus vai daļu no sava automobiļu parka pārvest uz citu dalībvalsti, nemaksājot reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli. · 8. situācija. Reģistrācijas nodokli iekasējošās dalībvalsts pilsonis vai autotirgotājs pārdod automobili pilsonim vai uzņēmumam, kas veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī, kur tas būs jāpārreģistrē. Neatmaksājot reģistrācijas nodokli, kas joprojām ietilpst automobiļa vērtībā, pirmajā dalībvalstī varētu tikt radīts „pārmērīgs nodokļu slogs” salīdzinājumā ar automobiļiem, kas attiecīgajā dalībvalstī paliek reģistrēti līdz to aprites cikla beigām. Tomēr dažas dalībvalstis, kuras uzliek reģistrācijas nodokli, paredz arī daļēji atmaksāt jau samaksāto nodokli, ja vieglos automobiļus no uzskaites noņem un izved profesionāli autotirgotāji, proti, automobiļa īpašniekam faktiski neemigrējot. Ņemot vērā, ka ES līmenī ir tikai daži tiesību akti attiecībā uz nodokļu uzlikšanu automobiļiem, Tiesai ir nācies pieņemt lēmumus vairākos gadījumos un noteikt vairākus principus, kas dalībvalstīm jāievēro, uzliekot reģistrācijas nodokļus iepriekš aprakstītajās situācijās. Tomēr, lai gan šajā judikatūrā ir izklāstīti risinājumi attiecībā uz diskrimināciju starp vietējām un importētajām precēm, jautājums par nodokļu dubulto uzlikšanu iepriekš aprakstītajās situācijas Nr. 1., 2. un 8. nav aplūkots. 2.2. Ekspluatācijas nodokļi Šajā paziņojumā lietotajā terminā „ekspluatācijas nodoklis” ir iekļauti visu veidu nodokļi, kas saistīti ar automobiļa ekspluatāciju dalībvalsts teritorijā, neatkarīgi no nodokļa nosaukuma un izņemot ceļa nodevas, vinjetes un degvielas akcīzes nodokli. Parasti ekspluatācijas nodokli reizi gadā iekasē tajā dalībvalstī, kurā vieglais automobilis ir reģistrēts, un nodokļa likmes diferencē atkarībā no automobiļa motora darba tilpuma vai motora jaudas, degvielas tipa un/vai ekoloģiskajiem raksturlielumiem. Ja automobilis ir noņemts no uzskaites vai ir notikusi tā īpašnieka maiņa laikposmā, par kuru ir samaksāts ekspluatācijas nodoklis, tad to atmaksā proporcionāli (pro-rata). Tādējādi situācijās, kad vieglo automobili izmanto vairākās valstīs, nodokļu dubultās uzlikšanas problēma ir nosacīta. 3. Citas problēmas 3.1. Nodokļu dubultās uzlikšanas problēma Lai gan Tiesas judikatūrā ir atrisināti vairāki jautājumi par reģistrācijas nodokļa uzlikšanu ievešanas valstī, joprojām dažādās situācijās ir daudz problēmu. Reģistrācijas nodokļi Pilsoņi var saskarties ar nodokļu dubulto uzlikšanu, ja automobili galīgi pārved uz citu dalībvalsti vai ja automobili pārsvarā izmanto citā valstī, nevis tajā, kur automobilis sākotnēji reģistrēts. Nodokļu dubultā uzlikšana it īpaši notiek tad, ja pilsoņi emigrē no dalībvalsts, kura iekasē reģistrācijas nodokli un neparedz atmaksāšanu gadījumā, kad automobilis tiek pārvests uz citu dalībvalsti, kurā uzliek reģistrācijas nodokli un šādā gadījumā neparedz nodokļu atbrīvojumu. Nodokļu dubultā uzlikšana var notikt arī tad, ja automobilis ir reģistrēts dalībvalstī, kas uzliek reģistrācijas nodokli, bet ja pārsvarā (īslaicīgi vai pastāvīgi) to izmanto citā dalībvalstī, kas arī uzliek reģistrācijas nodokli (iepriekš minētā situācija Nr. 3. un 5.). ES integrācijai kļūstot plašākai, arvien vairāk cilvēku dodas no vienas valsts uz citu, lai dzīvotu, studētu, strādātu vai pavadītu pensijas gadus, vai tiem ir brīvdienu mājas citās dalībvalstīs, kur viņi atstāj savu (otro) automobili[14]. Lai gan ES noteikumi novērš nodokļu dubulto uzlikšanu dažās konkrētās situācijās, nodokļu dubultās uzlikšanas problēma joprojām var rasties daudzās citās situācijās. Ekspluatācijas nodokļi Nodokļu dubultā uzlikšana saistībā ar ekspluatācijas nodokli nerada problēmu, jo šis nodoklis jāmaksā reizi gadā un to aprēķina proporcionāli, proti, to parasti atmaksā tad, ja automobili noņem no uzskaites. 3.2. Citas problēmas 3.2.1. Nepietiekama informācija par automobiļu reģistrācijas nodokļa un ekspluatācijas nodokļa uzlikšanu pārrobežu situācijās Pilsoņi bieži sūdzas ne tikai par nodokļu dubulto uzlikšanu, bet arī par sarežģītajiem ārvalstu nodokļu noteikumiem un grūtībām iegūt informāciju par minētajiem noteikumiem un procedūrām. Daļēji šādas grūtības skaidrojamas ar valodas barjeru. 3.2.2. ES noteikumu atbilstīga piemērošana automobiļa pagaidu vai neregulāras izmantošanas gadījumā Par Direktīvas 83/182/EEK atbilstīgu piemērošanu saistībā ar nodokļu režīmu gadījumos, kad automobili īslaicīgi vai neregulāri izmanto citā dalībvalstī, kas nav reģistrācijas dalībvalsts, ir pieņemti vairāki Tiesas lēmumi un ierosinātas pārkāpumu procedūras (sk. dienestu darba dokumenta 3.1. iedaļu). Citas situācijas, par kurām Tiesai ir bijis jāpieņem lēmums, ir saistītas ar pārrobežu līzingu, uzņēmumu automobiļiem, ko izmanto citā dalībvalstī dzīvojošs darbinieks vai vadītājs, un automobiļiem, kurus aizņēmušies tādas dalībvalsts pilsoņi, kas nav reģistrācijas dalībvalsts (sk. dienestu darba dokumenta 3.4.–3.7. iedaļu). Līdz šim Tiesas judikatūrā ir izsecināti svarīgi principi, ar kuriem izskaidrotas dalībvalstu nodokļu iekasēšanas pilnvaras, vienlaikus aizsargājot ES pilsoņu tiesības. Tomēr šķiet, ka dažām dalībvalstīm ir sarežģīti valsts tiesību aktus un praksi saskaņot ar šīm situācijām. Komisija nepārtraukti uzrauga dalībvalstu tiesību aktu atbilstību Tiesas judikatūrai šajā jomā. 3.2.3. Pārrobežu automobiļu noma Automobiļu nomas uzņēmumi izīrē mehāniskos transportlīdzekļus uz samērā īsu laiku. Parasti automobiļu parki ir ļoti jauni, jo automobiļu parkā transportlīdzekļi tiek turēti aptuveni 6–9 mēnešus, un pēc tam tos atpērk ražotāji. Tiek lēsts, ka ES vieglo automobiļu parkos īstermiņa nomai tiek piedāvāti 1,4 miljoni transportlīdzekļu. Automobiļu nomas uzņēmumiem, kas sniedz pakalpojumus citās valstīs, var rasties divas problēmas: (1) Pirmā ir saistīta ar automobiļa nogādāšanu atpakaļ vienvirziena nomas gadījumā[15]. Dalībvalstis bieži vien neļauj attiecīgajiem uzņēmumiem atkārtoti iznomāt automobili tās valsts rezidentam, kurā beidzas vienvirziena nomas līgums, ja automobilis nav pārreģistrēts un nav samaksāts reģistrācijas nodoklis. Tādēļ automobili bieži vien var atvest atpakaļ tikai tad, ja nomas uzņēmums atrod klientu, kura dzīvesvieta ir reģistrācijas valstī, vai ja automobili atpakaļ atved nomas uzņēmuma darbinieks, vai tas tiek nogādāts atpakaļ ar kravas automobili. Papildus izmaksām, kas saistītas ar nogādāšanu atpakaļ, uzņēmumam zaudējumus rada nesaņemtie ieņēmumi laikposmā, kad automobili nevar izīrēt. Rezultātā vienvirziena noma, ar automobili braucot uz citu dalībvalsti, ir dārga, un tādēļ bieži vien nomas uzņēmumi šādu iespēju klientiem nepiedāvā. (2) Otru problēmu rada tas, kas automobiļu nomas uzņēmumiem ir sarežģīti apmierināt maksimālo sezonālo pieprasījumu dažās dalībvalstīs, īslaicīgi automobiļus pārvedot no vienas dalībvalsts uz citu. Izmaksas – tās, ko rada noņemšana no uzskaites izcelsmes dalībvalstī, automobiļa reģistrācija un reģistrācijas nodokļa samaksa ievešanas dalībvalstī, un šo procedūru laikā nesaņemtie ieņēmumi, kā arī viss tas pats vēlreiz pēc pāris mēnešiem, kad automobili transportē otrā virzienā, – ir pārāk augstas, lai attaisnotos automobiļu pārvešana uz dažiem mēnešiem. Rezultātā bieži vien automobiļu nomas uzņēmumiem tūrisma sezonas laikā nav iespējams apmierināt maksimālo pieprasījumu pēc nomas automobiļiem atsevišķās dalībvalstīs, lai gan tajā pašā laikā citās dalībvalstīs automobiļi atrodas dīkstāvē. Tādēļ automobiļu nomas uzņēmumi vēlētos, lai tiem būtu iespēja katru gadu uz dažiem mēnešiem daļu sava automobiļu parka pārvest uz citām dalībvalstīm. Abas problēmas netieši ierobežo brīvību sniegt pārrobežu pakalpojumus, automobiļu nomas uzņēmumiem un to klientiem palielina izmaksas vai ierobežo klientu izvēli attiecībā uz šiem pakalpojumiem, jo iespējas izvēlēties šādus pārrobežu pakalpojumus var arī nebūt. Attiecībā uz formalitātēm un izmaksām, kas saistītas ar noņemšanu no uzskaites un pārreģistrāciju, risinājums ir izklāstīts 1. iedaļā minētajā priekšlikumā regulai, ar ko vienkāršo citā dalībvalstī reģistrētu mehānisko transportlīdzekļu pārvešanu vienotajā tirgū. Priekšlikumā paredzēts, ka automobiļu nomas uzņēmumiem savi transportlīdzekļi būtu jāreģistrē tikai tajā dalībvalstī, kurā atrodas to pastāvīgā atrašanās vieta. 3.2.4. Nodokļu izraisīta tirgus sadrumstalotība Lielākā daļa dalībvalstu reģistrācijas vai ekspluatācijas nodokli aprēķina atkarībā no automobiļa tehniskās specifikācijas, to diferencējot atbilstīgi tehniskajai veiktspējai (piemēram, motora darba tilpumam vai jaudai) vai CO2 emisiju apjomam[16]. Bieži vien robežvērtības tiek noteiktas saskaņā ar to ieviešanas laikā spēkā esošajām valsts tirgus iezīmēm vai valsts politikas mērķiem, ņemot vērā arī turpmāk plānoto reformu ietekmi uz neto ieņēmumiem. Ja vien no ekonomikas viedokļa tas ir bijis lietderīgi, automobiļu ražotāji ir pielāgojuši savus ražojumus šīm automobiļu nodokļu sistēmu īpatnībām, jo īpaši savus lielākos tirgus apgādājot ar tādiem automobiļiem, kuru raksturlielumi ir nedaudz zemāki par noteiktajām robežvērtībām, piemēram, automobiļiem, kuru motora darba tilpums ir 1599 cm³ vai 1999 cm³. Tomēr šīs robežvērtības atšķiras atkarībā no valsts. Tādējādi saskaņotības trūkums no tehniskā viedokļa izraisa vienotā tirgus sadrumstalotību. Rezultātā nav iespējams pilnībā izmantot apjomradītu ietaupījumu potenciālu vienotajā tirgū, kurā katru gadu tiek reģistrēti apmēram 13 miljoni jaunu automobiļu, un tas negatīvi ietekmē gan nozares konkurētspēju, gan atvieglojumu shēmu efektivitāti. Šī iemesla dēļ pieaugušas arī automobiļu izmaksas. Tas ir tādēļ, ka sistēmas sadrumstalotība liek automobiļu ražotājiem tērēt resursus, lai automobiļu ražošanā pielāgotos dažādām robežvērtībām, un samazina Eiropas klimata pārmaiņu apkarošanas politikas izmaksu lietderību. Šo sadrumstalotību automobiļu nodokļu jomā 2012. gadā skaidri atzina augsta līmeņa darba grupa „CARS 21”[17]. Tāpēc automobiļu ražotāji ir lūguši ieviest saskaņotus automobiļu nodokļus, pamatojoties uz CO2 emisijām. Tomēr Komisijas iniciatīva par saskaņošanu šajā sakarā līdz šim nav saņēmusi dalībvalstu vienprātīgu atbalstu[18]. 4. Politikas risinājumi un paraugprakse Komisija uzskata, ka reģistrācijas nodokļu atcelšana un to iekļaušana (neietekmējot ieņēmumus) ekspluatācijas nodokļos, kā arī saskaņoti un videi draudzīgāki vieglo automobiļu nodokļu risinājumi ir labākie, lai atrisinātu pārējās problēmas, kas izklāstītas iepriekš. Taču, tā kā 2005. gada priekšlikums līdz šim nav pieņemts, būtu lietderīgi izpētīt tūlītējus risinājumus šajā paziņojumā konstatētajām problēmām. 4.1. Nodokļu dubultās uzlikšanas problēma Lai situācijās, kad ES pilsonis galīgi pārved automobili uz citu dalībvalsti, izvairītos no nodokļu dubultās uzlikšanas vai pārmērīga nodokļu sloga (2.1. iedaļā minētās situācijas Nr. 1., 2. un 8.), principā ir iespējami trīs politikas risinājumi: · ievešanas dalībvalsts pilnībā atbrīvo ievestos automobiļus no reģistrācijas nodokļa; · izvešanas dalībvalsts atmaksā daļu reģistrācijas nodokļa, kas jau ir iekasēts, bet joprojām veido automobiļa vērtību (atlikušais nodoklis)[19]; · papildus nolietojuma likmei, ko piemēro, aprēķinot nodokli par lietotiem, nevis jauniem automobiļiem, ievešanas dalībvalsts samazina iekasējamo valsts nodokli, atskaitot no tā nodokli, kas jau ir samaksāts izvešanas dalībvalstī (ieskaita sistēma). Šajā tabulā norādīts, kuras no 18 dalībvalstīm, kas iekasē reģistrācijas nodokli, jau izmanto 1. un/vai 2. risinājumu: || AT || BE || CY || DK || EL || ES || FI || FR || IE || IT || HU || LV || MT || NL || PL || PT || RO || SI 1. || || || X1 || || X || X || X || || X || X || || || || X || X || X || || 2. || X || X || || X || || X || X || || || || || || || X || X || X || X || X 1 saistībā ar akcīzes nodokli automobiļiem, nevis reģistrācijas nodokli Pirmais risinājums zināmā mērā varētu negatīvi ietekmēt to dalībvalstu budžetu, kuras iekasē augstus reģistrācijas nodokļus. Taču šie augstie nodokļi varētu arī mazināt imigrāciju un pārrobežu darba ņēmēju ieceļošanu, kas, iespējams, negatīvi ietekmētu attiecīgo valstu ekonomiku. Turklāt šāds risinājums imigrantus, kuri valstī ierodas ar saviem (lietotajiem) automobiļiem, zināmā mērā nostāda priviliģētā stāvoklī salīdzinājumā ar rezidentiem. Tomēr migrācija parasti imigrantiem rada lielas sociālas un ekonomiskas izmaksas, un tādēļ šīs „nodokļu priekšrocības” minētās izmaksas kompensēs tikai daļēji. Saskaņā ar otro risinājumu izvešanas dalībvalsts „zaudē” atlikušo nodokli. Taču tā kā daļa nodokļa tiek atmaksāta, no dalībvalsts automobilis izbrauc nodokļu ziņā neitrāls. Atbilstīgi trešajam risinājumam izvešanas dalībvalsti automobilis faktiski atstāj nodokļu ziņā neitrāls. Nodokļu ieņēmumus, kas atbilst atlikušajam nodoklim, zaudētu ievešanas dalībvalsts. Negatīvā ietekme uz budžetu, ko radītu šādas ieskaita sistēmas izmantošana, būtu mazāk izteikta nekā tā, ko radītu atbrīvojumu shēmas piemērošana. Pilsoņiem vislabākais režīms būtu pēc nolietojuma aprēķinātas atmaksas sistēma, ko izmanto izvešanas dalībvalstī un ko ievešanas dalībvalstī papildina atbrīvojums no reģistrācijas nodokļa. Šādā gadījumā galīgais nodokļu slogs pirmajā dalībvalstī vienmēr būtu proporcionāls periodam, kurā automobili izmanto attiecīgajā dalībvalstī (izvairoties no pārmērīga nodokļu sloga), un otrajā dalībvalstī netiktu radīts nodokļu slogs. Otrs labākais režīms būtu atmaksas un ieskaita sistēmu kombinācija. Šāds režīms ir mazāk izdevīgs pilsoņiem, jo viņi, pārceļoties uz dalībvalsti, kura neiekasē reģistrācijas nodokli vai iekasē to mazākā apmērā, no šādas ieskaita sistēmas negūtu labumu vai gūtu tikai daļēju labumu. 4.2. Citas problēmas 4.2.1. Informācijas trūkums Šo paziņojumu un dienestu darba dokumentu Komisija ir sagatavojusi, lai precizētu ES noteikumus par nodokļu uzlikšanu vieglajiem automobiļiem, ņemot vērā Tiesas spriedumos iedibinātos principus. Dalībvalsts pienākums ir sniegt detalizētu informāciju pilsoņiem un uzņēmumiem par viņiem uzliekamiem valsts nodokļiem un to, kā tās ir īstenojušas minētos Tiesas principus. Šai informācijai jābūt pieejamai vismaz attiecīgās dalībvalsts valodā(-s), bet svarīgākajiem jautājumiem (piemēram, „biežāk uzdotie jautājumi”) – arī to pilsoņu valodās, kuri visvairāk pārceļas uz attiecīgo dalībvalsti, kā arī visiem pārējiem – angļu valodā. Informācijai jābūt viegli pieejamai internetā, atbilstīgai un atjauninātai, un jābūt norādītiem kontaktpunktiem, kur var saņemt papildu informāciju. 4.2.2. Vieglā automobiļa pagaidu pārvešana uz citu dalībvalsti (2.1. iedaļā minētās situācijas Nr. 3.–7.) Kā norādīts 3.2.2. iedaļā, dalībvalstīm varētu būt sarežģīti saskaņot savus automobiļiem uzliekamo nodokļu tiesību aktus ar Tiesas judikatūrā izklāstītajiem principiem. Dienestu darba dokumentā, ko Komisija ir plānojusi regulāri atjaunināt, būtu jāsniedz norādījumi dalībvalstīm. Turklāt, lai apzinātu paraugpraksi atsevišķās situācijās, lietderīga varētu būt apspriešanās ar dalībvalstīm tehniskajā darba grupā. Jau tagad dažas dalībvalstis atzīst, ka tās pilsoņi pārsvarā drīkst citā dalībvalstī reģistrētus transportlīdzekļus izmantot samērā īsu laiku (ne ilgāk kā divas nedēļas, mēnesi) bez pienākuma maksāt reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli, ja vien ir izpildīti zināmi nosacījumi, piemēram, sniegti administratīvi paziņojumi. Taču laikā, kad pieaug starptautiskā mobilitāte un tiek izmantotas aizvien dažādākas mobilitātes iespējas, arī šāds risinājums šķiet diezgan stingra prasība. Ņemot vērā Tiesas jaunāko judikatūru par aizdotajiem automobiļiem[20], dalībvalstīm jāapsver iespēja uz zināmu periodu atļaut pilsoņiem izmantot citā dalībvalstī reģistrētus transportlīdzekļus bez pienākuma maksāt reģistrācijas nodokli, ja vien ir izpildīti zināmi nosacījumi, kuru mērķis ir nepieļaut izvairīšanos no nodokļu nomaksas vai apstākļu ļaunprātīgu izmantošanu. 4.2.3. Automobiļu nomas nozare Dažas dalībvalstis jau ir veikušas pasākumus, lai atrisinātu 3.2.3. iedaļā aprakstītās problēmas: (1) Attiecībā uz automobiļa nogādāšanu atpakaļ vienvirziena nomas gadījumā dažas dalībvalstis ir noteikušas, ka citā dalībvalstī reģistrētus transportlīdzekļus, kas to teritorijā ievesti saistībā ar nomas līgumu, drīkst uz noteiktu periodu izīrēt rezidentam bez pienākuma maksāt reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli, ja vien ir izpildīti zināmi nosacījumi[21]. Lai gan šie nosacījumi ievērojami atšķiras, šādi būtu vieglāk sniegt vienvirziena nomas pakalpojumus. (2) Dalībvalsts atļauj citā dalībvalstī reģistrētus nomas transportlīdzekļus īslaicīgi ievest reizi gadā uz laiku līdz 3 mēnešiem bez pienākuma maksāt reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli par šiem transportlīdzekļiem, tādējādi automobiļu nomas uzņēmumiem ļaujot efektīvāk apmierināt maksimālo sezonālo pieprasījumu. Dalībvalstis, kas abās šajās situācijās piemēro elastīgāku režīmu, to var darīt, pamatojoties uz Direktīvas 83/182/EEK 9. panta 1. punktu. Līdz šim nekas nav liecinājis pa to, ka šāda elastība radītu problēmas. Tādēļ Komisija ierosina, lai citas dalībvalstis ieviestu līdzīgus režīmus, ievērojot nosacījumus, ko dalībvalstis paredzējušas, lai nepieļautu iespējamu izvairīšanos no nodokļu nomaksas vai apstākļu ļaunprātīgu izmantošanu. Tas ļautu automobiļu nomas uzņēmumiem optimālāk izmantot savus automobiļu parkus un samazināt izmaksas un tādējādi arī cenas galapatērētājiem. 4.2.4. Nodokļu izraisīta tirgus sadrumstalotība Lai gan 2005. gada priekšlikums nav saņēmis dalībvalstu vienprātīgu atbalstu, jāatzīst, ka kopš tā laika daudzas dalībvalstis ir ieviesušas ar vides aizsardzību saistītus elementus savās reģistrācijas un/vai ekspluatācijas nodokļu aprēķina sistēmās. Tomēr, pat ja dalībvalstis izmanto vienus un tos pašus ar vides aizsardzību saistītus elementus, tās bieži vien piemēro atšķirīgas robežvērtības, kas rada (reizēm pat ļoti lielas) iekasējamo nodokļu atšķirības. Automobiļu nodokļu diferenciācijas pamatā jāizmanto objektīvi, vispārpieejami un politikai atbilstīgi veiktspējas dati, piemēram, CO2 emisijas, nevis no tehniskajiem raksturlielumiem atkarīgi kritēriji, piemēram, motora darba tilpums vai motora jauda. Turklāt šīs robežvērtības regulāri jāatjaunina, arī turpmāk mudinot pircējus izvēlēties tīrus un energoefektīvus transportlīdzekļus. No šāda viedokļa dalībvalstīm ir ierosināts darba grupā izvērtēt, kā varētu efektīvāk saskaņot reģistrācijas un ekspluatācijas nodokļu aprēķinos izmantotos kritērijus, lai mazinātu ES automobiļu tirgus sadrumstalotību tehniskajā ziņā, panāktu apjomradītus ietaupījumus un sasniegtu vides aizsardzības mērķus, izmantojot izmaksu ziņā lietderīgus pasākumus. Turklāt jānorāda, ka pašlaik Komisijas dienesti izstrādā vadlīnijas tām dalībvalstīm, kuras vēlas ieviest finansiālus stimulus saskaņā ar Eiropas tīru un energoefektīvu transportlīdzekļu stratēģiju[22]. 5. Secinājumi un turpmākā rīcība Pateicoties Eiropas integrācijai un uzņēmējdarbības un izaugsmes modeļiem, kuru pamatā aizvien vairāk tiek izmantota pastiprināta starptautiskā darba dalīšana, pilsoņu mobilitāte pastāvīgi pieaug. Mobilitāte var sekmēt vietējos darba tirgos esošo problēmu atrisināšanu, palielināt tirgus efektivitāti un veicināt ekonomikas izaugsmi. Turklāt pārvietošanās brīvība ir visaugstāk vērtētās ES tiesības un ES izveides stūrakmens. Taču pārrobežu mobilitāti var kavēt nodokļu dubultā uzlikšana transportlīdzekļiem, augsti reģistrācijas nodokļi saistībā ar migrāciju pārvestajiem automobiļiem un nepietiekama informācija par šiem jautājumiem. Lai gan pagaidām nav pieņemta Komisijas 2005. gadā ierosinātā pieeja, proti, reģistrācijas nodokļu atcelšana un to iekļaušana (neietekmējot ieņēmumus) jau ieviestajos ekspluatācijas nodokļos, dažas dalībvalstis jau ir brīvprātīgi veikušas konkrētus priekšlikumā paredzētus pasākumus, ko Komisija vērtē atzinīgi. Tomēr joprojām pastāv vairākas problēmas, kas nav saderīgas ar patiesa vienotā tirgus koncepciju, un tālab drīzumā tām jārod risinājums. Tādēļ Komisija ir apzinājusi paraugpraksi un aicina dalībvalstis drīzumā to izmantot: 1. Lai nodrošinātu, ka nodokļu maksātāji, pārceļoties uz citu dalībvalsti, zinātu savas tiesības un pienākumus, dalībvalstīm ir jāsniedz pienācīga informācija par to, kā tās uzliek reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli automobiļiem pārrobežu situācijās, tostarp informācija par to, kā tās īstenojušas ES tiesisko regulējumu, kas aprakstīts šajā paziņojumā un dienestu darba dokumentā. Tādēļ būtu jānosaka galvenais kontaktpunkts nodokļu maksātājiem, un Komisijas tīmekļa vietnē jāievieto saite uz šo kontaktpunktu. 2. Lai izvairītos no nodokļu dubultās uzlikšanas un pārmērīga nodokļu sloga gadījumos, kad pilsoņi automobili galīgi pārved no vienas dalībvalsts uz citu, tām dalībvalstīm, kas sākotnēji iekasējušas reģistrācijas nodokli, tas būtu jāatmaksā vismaz daļēji, ņemot vērā automobiļa nolietojumu neatkarīgi no tā, vai ievešanas dalībvalsts paredz vai neparedz atbrīvojumu no reģistrācijas nodokļa. 3. Dalībvalstīm pilnībā jāizmanto elastība, kas Direktīvā 83/182/EEK paredzēta, lai piemērotu liberālākus režīmus, ļaujot transportlīdzekļus dalībvalstīs izmantot īslaicīgi un neiekasējot reģistrācijas un ekspluatācijas nodokli. Tas attiecas ne tikai uz citā dalībvalstī reģistrētiem nomas automobiļiem, bet arī pārējām situācijām, kad rezidents īslaicīgi vai neregulāri izmanto citā dalībvalstī reģistrētu automobili. 4. Jāveic pasākumi, lai samazinātu ES automobiļu tirgus sadrumstalotību, ko izraisījusi dalībvalstu starpā atšķirīgā reģistrācijas un ekspluatācijas nodokļu iekasēšana. Jāņem vērā arī topošās vadlīnijas par finansiāliem stimuliem tīru un energoefektīvu transportlīdzekļu izmantošanai. Pēc tam, kad Komisija būs saņēmusi to iestāžu atzinumu, kam adresēts šis paziņojums, tā plāno izveidot tehnisko darba grupu, lai iepriekš minētos jautājumus apspriestu ar dalībvalstīm. Šāda procedūra varētu piešķirt jaunu impulsu Padomē notiekošajām apspriedēm par 2005. gada priekšlikumu. Varētu paredzēt arī Direktīvas 83/182/EEK pārskatīšanu, lai ņemtu vērā plašo Tiesas judikatūru un palielinātu pārredzamību un juridisko noteiktību. [1] Avots: Eurostat, ACEA un Öko-Institut. [2] Nodokļu politikas tendences Eiropas Savienībā, 2012. gada izdevums, Eurostat, Eiropas Komisija. [3] Eiropas Savienības Tiesa ir norādījusi, ka reģistrācijas nodokļa secīga iekasēšana divās dalībvalstīs ne vienmēr ir nodokļa dubulta uzlikšana šī jēdziena šaurākajā izpratnē, jo ar nodokli apliekamā darbība ir saistīta ar tiesībām izmantot transportlīdzekli uz valsts nozīmes ceļiem (sīkāku informāciju skatīt šim paziņojumam pievienotā Komisijas dienestu darba dokumenta 3.1. iedaļā). [4] 2010. gada ziņojums par ES pilsonību „Likvidējot šķēršļus ES pilsoņu tiesību īstenošanai”, COM(2010) 603, 27.10.2010., sk. 6. darbību. [5] COM(2010) 769, 20.12.2010. [6] OV C 267, 21.11.1975, 8. lpp., COM(1998) 30, 10.2.1998. un COM(2005) 261, 5.7.2005. [7] Padomes Direktīva 83/182/EEK par nodokļu atbrīvojumiem, ko Kopienā piemēro dažu transportlīdzekļu pagaidu ievešanai no vienas dalībvalsts citā, OV L 105, 23.4.1983., 59. lpp. [8] Šis paziņojums attiecas tikai uz nodokļu uzlikšanu vieglajiem automobiļiem (M1 kategorijas transportlīdzekļiem), taču izklāstītos argumentus pēc analoģijas varētu izmantot attiecībā uz citiem sauszemes transportlīdzekļiem, jo īpaši vieglajiem kravas automobiļiem (N1 kategorijas transportlīdzekļiem) vai divriteņu mehāniskajiem transportlīdzekļiem. [9] COM(2012) 164, 4.4.2012. [10] Direktīvā „pastāvīga dzīvesvieta” definēta kā vieta, kur persona parasti dzīvo, t.i., vismaz 185 dienas katru kalendāro gadu, personīgu un profesionālu saistību dēļ vai, ja personai nav profesionālu saistību, privātu saistību dēļ, kas nosaka ciešu saikni ar vietu, kurā tā dzīvo. [11] Sk. dienestu darba dokumenta I pielikumu. [12] Plašāka informācija par nodokļu bāzi un nodokļu likmēm pieejama datubāzē „Nodokļi Eiropā”. http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/gen_info/info_docs/tax_inventory/index_en.htm. [13] OV L 145, 10.6.2009., 36. lpp. [14] To pilsoņu skaits, kuri dzīvo citā dalībvalstī, kas nav viņu izcelsmes dalībvalsts, 2011. gadā sasniedza 12,8 miljonus. Pārrobežu darba ņēmēju (pilsoņi, kas strādā citā dalībvalstī, nevis dzīvesvietas dalībvalstī) skaits 2010. gadā bija sasniedzis aptuveni 1 miljonu. Personas, kuras dzīvo vienā dalībvalstī, bet izmanto darba devēja reģistrētu mehānisko transportlīdzekli citā dalībvalstī, veido īpašu kategoriju – „pārrobežu darba ņēmēji”. Par šo kategoriju dati nav pieejami, taču, vispārīgi runājot, 2008. gadā uzņēmumu reģistrēto automobiļu īpatsvars bija aptuveni 50,5 % no 11,6 miljoniem jauno pasažieru automobiļu, kas reģistrēti visās ES18 dalībvalstīs. [15] Direktīvas 83/182/EEK 3. pantā dalībvalstīm ir noteikts pienākums atļaut nomas automobiļus atkārtoti iznomāt nerezidentiem nolūkā „izvest” šos automobiļus, kas attiecīgajā valstī atrodas tādēļ, ka tajā beidzies nomas līgums. Arī darbinieki var automobiļus nogādāt atpakaļ dalībvalstī, kurā tie sākotnēji iznomāti, pat tad, ja šis darbinieks ir pagaidu ievešanas dalībvalsts rezidents. Direktīvas 9. pantā noteikts, ka dalībvalstis ir tiesīgas saglabāt un/vai noteikt liberālāku režīmu, piemēram, tādu, kas ļauj transportlīdzekļus atkārtoti iznomāt ievešanas dalībvalsts rezidentiem, lai šos transportlīdzekļus atkārtoti izvestu. Tomēr šādu iespēju izmanto tikai dažas dalībvalstis. [16] Sk. dienestu darba dokumenta IV pielikumu. [17] „CARS 21” nobeiguma ziņojums, kas tika pieņemts 2012. gada 6. jūnijā, ir pieejams šādā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/automotive/files/cars-21-final-report-2012_en.pdf. [18] Sk. 2005. gada priekšlikumu, kas minēts 6. zemsvītras piezīmē. [19] Dalībvalstis, ja tās paredz šādu iespēju, šo daļu atmaksā ar dažādiem nosacījumiem (sk. dienestu darba dokumenta II pielikumu). Parasti šo summu atmaksā ne vien tiem pilsoņiem, kuri ar automobili pārceļas uz jaunu dzīvesvietu, bet arī tad, ja automobiļu tirgotājs vai pilsonis, kas automobili pārdod ārzemēs, to noņem no uzskaites un izved no valsts. [20] 2012. gada 26. aprīļa spriedums apvienotajās lietās C-578/10, C-579/10 un C-580/10, L.A.C. van Putten, P. Mook, G. Frank. [21] Sīkāka informācija dienestu darba dokumenta III pielikumā. [22] COM(2010) 186, 28.4.2010.