3.2.Advisory services, data and knowledge-sharing, and skills

2.6.Combating food fraud along the food supply chain

2.4.Promoting sustainable food consumption and facilitating the shift to healthy, sustainable diets

2.Building the Food chain that works for Consumers, Producers, Climate and the Environment

Lauksaimnieki un to kooperatīvi joprojām maz izmanto uz apriti vērstas biobāzētas ekonomikas potenciālu. Piemēram, iespējas pārejai uz klimatneitrālu Eiropas ekonomiku un jaunu darbvietu izveidi primārajā ražošanā piedāvā visprogresīvākās biorafinēšanas rūpnīcas, kurās tiek ražots biomēslojums, proteīnbarība, bioenerģija un bioķimikālijas. Lauksaimniekiem būtu jātver iespējas mazināt lauksaimniecības dzīvnieku radītās metāna emisijas, attīstot atjaunojamās enerģijas ražošanu un ieguldot līdzekļus digesteros, kas paredzēti biogāzes ražošanai no tādiem lauksaimniecības atkritumiem un atliekām kā kūtsmēsli. Lauku saimniecībām ir iespējas biogāzi ražot arī no tādiem citiem atkritumu un atlieku avotiem kā pārtikas un dzērienu ražošana, kanalizācijas ūdeņi, notekūdeņi un sadzīves atkritumi. Lauku saimniecību ēkas un šķūņi bieži vien ir ideāli piemēroti saules bateriju uzstādīšanai, un šādas investīcijas nākamās KLP stratēģiskajos plānos būtu jāprioritizē. Komisija rīkosies, lai paātrinātu, ka lauksaimniecības un pārtikas nozarē šis un citi energoefektivitātes risinājumi tiek ieviesti tirgū, ja vien šīs investīcijas tiek izdarītas uz tīras enerģijas iniciatīvu un programmu pamata, ilgtspējīgi, nemazinot nodrošinātību ar pārtiku vai biodaudzveidību.

Pārtikas sistēmu ilgtspēja ir globāls jautājums un pārtikas sistēmām būs jāpielāgojas, lai tās varētu risināt daudzveidīgus uzdevumus. ES ar šīs stratēģijas starpniecību var būtiski piedalīties globālo standartu noteikšanā. Tā visai ES kā vienam kopumam nosaka svarīgus mērķrādītājus prioritārās jomās. Lai nodrošinātu taisnīgu pāreju, būtiski nepieciešamas ir ne vien jaunas rīcībpolitiskas iniciatīvas, bet arī līdzšinējo tiesību aktu izpilde, jo īpaši attiecībā uz tiesību aktiem, kas reglamentē dzīvnieku labturību, pesticīdu lietošanu un vides aizsardzību. Šī pieeja ņems vērā, ka dalībvalstīm ir atšķirīgas izejpozīcijas un atšķirīgs potenciāls ieviest uzlabojumus. Pieejā tiks arī atzīts, ka pāreja uz pārtikas sistēmas ilgtspēju mainīs daudzu ES reģionu ekonomisko raksturu un to mijiedarbības modeļus. Pāreju atbalstīs tehniska un finansiāla palīdzība no tādiem esošiem ES instrumentiem kā kohēzijas fondi un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA). Jaunas likumdošanas iniciatīvas balstīs Komisijas labāka regulējuma instrumenti. Balstoties uz publiskām konsultācijām, uz vidiskās, sociālās un ekonomiskās ietekmes apzināšanu un analīzi par to, kā tiek ietekmēti mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) un veicināta vai kavēta inovācija, ietekmes novērtējumi palīdzēs izdarīt efektīvu rīcībpolitisku izvēli ar minimālām izmaksām, ievērojot Eiropas zaļā kursa mērķus. Lai šo pāreju paātrinātu un atvieglinātu un nodrošinātu, ka visi ES tirgū laistie pārtikas produkti kļūst arvien ilgtspējīgāki, Komisija pirms 2023. gada beigām ierosinās ilgtspējīgas pārtikas sistēmas regulējuma likumdošanas iniciatīvu. Tas veicinās rīcībpolitisko saskanību ES un valstu līmenī, ilgtspēju iekļaus visu ar pārtiku saistīto rīcībpolitiku pamatstraumē un pastiprinās pārtikas sistēmu izturētspēju. Pēc plašām konsultācijām un ietekmes novērtēšanas Komisija strādās pie ilgtspējīgas pārtikas sistēmām un produktiem paredzētām kopīgām definīcijām un vispārīgiem principiem un prasībām. Šis regulējums pievērsīsies arī visu pārtikas sistēmas dalībnieku pienākumiem. Kombinācijā ar pārtikas produktu ilgtspējas snieguma sertificēšanu un marķēšanu un ar īpaši orientētiem stimuliem šis regulējums uzņēmējiem dos iespēju izmantot ilgtspējīgu praksi un ilgtspējas standartus pakāpeniski paaugstināt tā, lai tie visiem ES tirgū laistajiem pārtikas produktiem kļūtu par normu.

Ønodrošināt, ka pārtikas ķēdes, kas aptver tās ražošanu, transportu, izplatīšanu, tirgvedību un patēriņu, vidiskā ietekme ir neitrāla vai pozitīva, saglabājot un atjaunojot uz zemes, saldūdens un jūras bāzētos resursus, no kuriem šī pārtikas sistēma ir atkarīga; palīdzēt mazināt klimata pārmaiņas un pielāgoties to ietekmei; aizsargāt zemi, augsni, ūdeņus, gaisu, kā arī augu un dzīvnieku veselību un labturību; pavērst pretējā virzienā biodaudzveidības zudumu;

Skaidrs, ka šī pāreja nenotiks, ja cilvēki nemainīs uztura paradumus. Tomēr Eiropas Savienībā pilnvērtīgu maltīti katru otro dienu nevar atļauties 33 miljoni cilvēku un daļai iedzīvotāju daudzās dalībvalstīs ir būtiski nepieciešama palīdzība ar pārtiku. Pastāv risks, ka problēma, ko rada nenodrošinātība ar pārtiku un nespēja to atļauties, ekonomiskas lejupslīdes laikā saasināsies, tāpēc būtiski nepieciešams rīkoties, lai mainītu patēriņa modeļus un radikāli samazinātu pārtikas izšķērdēšanu. Lai gan izšķērdēti tiek apmēram 20 % saražotās pārtikas, arvien izplatītāka kļūst aptaukošanās. Patlaban liekais svars ir vairāk nekā pusei pieaugušo, un tas veicina ar uztura paradumiem saistītu slimību (to vidū dažāda veida vēzis) augstu izplatību un sadārdzina ar to saistītās veselības aprūpes izmaksas. Kopumā eiropiešu uzturs neatbilst nacionālajiem ieteikumiem par uzturu un “uzturvide” nenodrošina, lai veselīga izvēle vienmēr būtu visērtākā. Ja eiropiešu uztura režīms atbilstu attiecīgajiem ieteikumiem, būtiski saruktu pārtikas sistēmu vidiskā pēda.

Eiropas pārtika jau ir lietošanai uzturā drošas, bagātīgi pieejamas, uzturvielām bagātas un kvalitatīvas pārtikas standarts pasaulē. Tas sasniegts, tiklab Eiropas Savienībai gadiem ilgi veidojot rīcībpolitiku, kurā tiek aizsargāta cilvēka, dzīvnieku un augu veselība, kā ar lauksaimnieku, zvejnieku un akvakultūras ražotāju pūliņiem. Tagad Eiropas pārtikai pasaulē būtu jākļūst arī par ilgtspējas standartu. Stratēģijas mērķis ir pārtikas apritē atalgot tos lauksaimniekus, zvejniekus un citus uzņēmējus, kas jau ir pārgājuši uz ilgtspējīgu praksi, darīt šo pāreju iespējamu pārējiem un veidot papildu iespējas viņu uzņēmējdarbībai. ES lauksaimniecība ir vienīgā lielā sistēma pasaulē, kur siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas ir mazinājušās (no 1990. gada par 20 %). Tomēr pat Eiropas Savienībā šī attīstība nav bijusi lineāra vai dalībvalstīs notikusi vienveidīgi. Turklāt būtisku gaisa, augsnes un ūdens piesārņojuma, kā arī SEG emisiju daļu rada un biodaudzveidību dziļi ietekmē pārtikas ražošana, pārstrāde, mazumtirdzniecība, iepakošana un pārvadāšana. Lai gan daudzās jomās ES pāreja uz ilgtspējīgām pārtikas sistēmām jau ir sākusies, pārtikas sistēmas joprojām ir viens no galvenajiem klimata pārmaiņu un vides degradācijas faktoriem. Ir steidzami jāmazina atkarība no pesticīdiem un antimikrobiālajiem līdzekļiem, pārmērīga mēslošana, jāizvērš bioloģiskā lauksaimniecība, jāuzlabo dzīvnieku labturība un biodaudzveidības izzušana jāpavērš pretējā virzienā.

Stratēģija “No lauka līdz galdam” ir jauna, daudzpusīga pieeja tam, kā eiropieši vērtē pārtikas ilgtspēju. Tā ir iespēja uzlabot dzīvesveidu, veselību un vidi. Izveidojot labvēlīgu pārtikas vidi, kurā vieglāk izraudzīties veselīgu un ilgtspējīgu uzturu, uzlabosies patērētāju veselība un dzīves kvalitāte, kā arī mazināsies ar veselību saistītās izmaksas sabiedrībai. Cilvēki veltī arvien vairāk uzmanības vides, veselības, sociālās jomas un ētikas jautājumiem un vairāk nekā jebkad agrāk vēlas, lai pārtika būtu vērtīga. Pat ja sabiedrība arvien vairāk urbanizējas, cilvēki vēlas just ciešāku saikni ar pārtiku. Viņi vēlas, lai tā būtu svaiga, mazāk pārstrādāta un iegūta ilgtspējīgi. Pašreizējā uzliesmojuma laikā vairāk atskan aicinājumi veidot īsākas piegādes ķēdes. Patērētājiem vajadzētu spēt izraudzīties ilgtspējīgu pārtiku un visiem pārtikas aprites dalībniekiem vajadzētu to uzskatīt par savu atbildību un iespēju.

Eiropas zaļā kursa centrā ir stratēģija “No lauka līdz galdam”. Stratēģija daudzpusīgi risina uzdevumus, kas saistīti ar ilgtspējīgām pārtikas sistēmām, atzīstot, ka cilvēka un sabiedrības veselība ir neatraujami saistīta ar visas planētas veselību. Šai stratēģijai ir arī centrāla nozīme Komisijas rīcības plānā ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) sasniegšanai. Visiem iedzīvotājiem un uzņēmējiem vērtības ķēdēs Eiropas Savienībā un citur vajadzētu būt ieguvējiem no taisnīgas pārejas, jo īpaši stāvoklī pēc Covid-19 pandēmijas un tai sekojošās ekonomiskās lejupslīdes. Pāreja uz ilgtspējīgu pārtikas sistēmu var radīt ieguvumus vides, sociālajā un veselības jomā, dot ekonomiskus ieguvumus un nodrošināt, ka, atgūstamies no krīzes, ejot pa ilgtspējīgas attīstības ceļu . Lai atveseļošanās un pāreja notiktu sekmīgi, būtiski svarīgi ir nodrošināt ilgtspējīgus iztikas līdzekļus primārajiem ražotājiem, kuru ienākumi joprojām atpaliek.

Ķīmisko pesticīdu izmantošana lauksaimniecībā veicina augsnes, ūdens un gaisa piesārņošanu, biodaudzveidības zudumu un var kaitēt nemērķa augiem, kukaiņiem, putniem, zīdītājiem un abiniekiem. Komisija jau ir izveidojusi saskaņoto riska indikatoru, ar kuru kvantitatīvi mērīt panākumus ar pesticīdiem saistīto risku mazināšanā. Tas rāda, ka pēdējo piecu gadu laikā no pesticīdu lietošanas izrietošais risks mazinājies par 20 %. Komisija papildus rīkosies, lai līdz 2030. gadam ķīmisko pesticīdu vispārējo lietošanu un risku mazinātu par 50 % un bīstamāko pesticīdu lietošanu par 50 %. Lai pavērtu ceļu alternatīvām un saglabātu lauksaimnieku ienākumus, Komisija spers vairākus soļus. Tā pārskatīs Pesticīdu ilgtspējīgas lietošanas direktīvu, pastiprinās normas, kas attiecas uz integrēto augu aizsardzību (IPM), un atbalstīs to, ka plašāk tiek izmantoti droši alternatīvi veidi, kā ražas aizsargāt no kaitīgajiem organismiem un slimībām. IPM veicinās, ka tiek izmantoti tādi alternatīvi apkarošanas paņēmieni kā augseka un mehāniskā ravēšana un ka tie tiek piepulcēti galvenajiem rīkiem, ar kā palīdzību vispār mazināt ķīmisko pesticīdu lietošanu un atkarību no tiem, un jo īpaši bīstamāko pesticīdu lietošanu. Lauksaimniecības prakse, kurā būs mazināta pesticīdu lietošana, ar KLP starpniecību iemantos lielu nozīmi, un stratēģiskajiem plāniem šī pāreja būtu jāatspoguļo un jāpanāk, ka konsultācijas ir piekļūstamākas. Komisija arī atvieglinās bioloģiski aktīvas vielas saturošu pesticīdu laišanu tirgū un pastiprinās pesticīdu radītā vides riska novērtēšanu. Tā arī rīkosies, lai saīsinātu pesticīdu apstiprināšanas procesu dalībvalstīs. Komisija arī ierosinās grozīt 2009. gada regulu par pesticīdu statistiku, lai novērstu datu trūkumu un veicinātu uz pierādījumiem balstītu rīcībpolitikas veidošanu.

Pārmērīgais barības vielu (jo īpaši slāpekļa un fosfora) daudzums vidē, ko izraisa tas, ka augi faktiski neuzņem visus lauksaimniecībā izmantotos barības elementus, ir liels gaisa, augsnes un ūdens piesārņojuma avots un būtiski ietekmē klimatu . Tas ir mazinājis upju, ezeru, mitrāju un jūru biodaudzveidību . Komisija rīkosies, lai par vismaz 50 % mazinātu barības vielu zudumus, turklāt nodrošinot, ka netiek pazemināta augsnes auglība. Šī rīcība mēslošanas līdzekļu lietošanu līdz 2030. gadam samazinās par vismaz 20 %. Tas tiks panākts, visā pilnībā īstenojot un izpildot attiecīgos vides un klimata tiesību aktus, kopā ar dalībvalstīm apzinot, kādā mērā, lai šos mērķus sasniegtu, ir jāmazina barības vielu slogs, izmantojot līdzsvarotu mēslošanu un ilgtspējīgu barības vielu pārvaldību, kā arī labāk apsaimniekojot slāpekli un fosforu visā to dzīves ciklā. Komisija kopā ar dalībvalstīm izstrādās barības vielu integrētas pārvaldības plānu, ar kura palīdzību vērsties pret piesārņošanu ar barības vielām tās rašanās vietā un vairot lauksaimniecības dzīvnieku nozares ilgtspēju. Komisija arī sadarbosies ar dalībvalstīm, lai paplašinātu precīzās mēslošanas paņēmienu un ilgtspējīgas lauksaimniecības prakses izmantošanu, jo īpaši karstajos punktos, kur tiek piekopta intensīvā lopkopība, un organisko atkritumu pārstrādāšanu atjaunojamos mēslošanas līdzekļos. Tas tiks darīts, izmantojot tādus pasākumus, ko dalībvalstis iekļaus savos KLP stratēģiskajos plānos, kā Lauku saimniecību ilgtspējas rīks attiecībā uz barības vielām, kā arī investīcijas, konsultatīvus pakalpojumus un ES kosmosa tehnoloģijas (Copernicus, Galileo).

Lauksaimniecība rada 10,3 % ES SEG emisiju, un gandrīz 70 % no šā procenta rada dzīvnieku nozare . Tās veido SEG bez CO2 (no metāna un slāpekļa oksīda). Turklāt dzīvnieku audzēšanai tiek izmantoti 68 % lauksaimniecības zemes kopplatības. Lai palīdzētu mazināt dzīvnieku audzēšanas vidisko un klimatisko ietekmi, izvairītos no oglekļa noplūdēm, kas notiek importa dēļ, un atbalstītu pašreizējo pāreju uz ilgtspējīgāku lopkopību, Komisija atvieglinās ilgtspējīgu un novatorisku barības piedevu laišanu tirgū. Tā apsvērs, vai neparedzēt jaunus ES noteikumus, kas mazinātu atkarību no kritiski svarīgām dzīvnieku barības sastāvdaļām (piem., no sojas, kas audzēta uz atmežotas zemes), atbalstot ES audzētu augu proteīnu un tādas alternatīvas barības sastāvdaļas kā kukaiņi, jūras izcelsmes dzīvnieku barība (piem., aļģes) un bioekonomikas blakusprodukti (piem., zivju atkritumi). Turklāt, lai pastiprinātu ES lauksaimniecības produktu popularizēšanas programmas ieguldījumu ilgtspējīgas ražošanas un patēriņa veicināšanā un lai būtu ņemti vērā jaunie uztura paradumi, Komisija šo programmu patlaban pārskata. Kas attiecas uz gaļu, pārskatīšanā būtu jāpievērš uzmanība tam, kā ES savu veicināšanas programmu var izmantot, lai atbalstītu visilgtspējīgākās un oglekļa emisiju ziņā efektīvas lopkopības metodes. Arī jebkādus stratēģisko plānu priekšlikumus par saistītu atbalstu Komisija stingri vērtēs no viedokļa, ka vajadzīga vispārēja ilgtspēja.

Tiek lēsts, ka ar plašu un nepareizu antimikrobiālo līdzekļu lietošanu dzīvnieku un cilvēku veselības aprūpē saistītā rezistence pret antimikrobiāliem līdzekļiem (AMR) Eiropas Savienībā / Eiropas Ekonomikas zonā katru gadu izraisa apmēram 33 000 cilvēku nāves gadījumu un rada būtiskas izmaksas veselības aprūpei. Tāpēc Komisija rīkosies, lai līdz 2030. gadam lauksaimniecības dzīvniekiem un akvakultūrai paredzētu antimikrobiālo līdzekļu kopējo pārdevumu samazinātu par 50 %. Jaunās regulas par veterinārajām zālēm un ārstniecisko barību paredz plašu klāstu ar pasākumiem, kas palīdzētu sasniegt šo mērķi un veicinātu pieeju “viena veselība”.

Labāka dzīvnieku labturība uzlabo dzīvnieku veselību un pārtikas kvalitāti, mazina vajadzību dot zāles un var palīdzēt saglabāt biodaudzveidību. Skaidrs arī, ka to vēlas iedzīvotāji. Komisija pārskatīs dzīvnieku labturības tiesību aktus, arī attiecībā uz dzīvnieku transportēšanu un kaušanu, lai tos saskaņotu ar jaunākajām zinātnes liecībām, paplašinātu to tvērumu, atvieglotu to izpildi un galu galā nodrošinātu augstāku līmeni dzīvnieku labturībā. Šo procesu atbalstīs stratēģiskie plāni un jaunās ES Lauksaimniecības stratēģiskās vadlīnijas. Lai pārtikas apritē vērtība tiktu labāk nodota tālāk, Komisija apsvērs arī dzīvnieku labturības marķējuma iespējas.

Klimata pārmaiņas rada jaunus draudus augu veselībai. Uzdevums nodrošināt ilgtspēju prasa, lai tiktu ieviesti pasākumi, kas augus labāk aizsargātu no jauniem kaitīgiem organismiem un slimībām, kā arī izmantota inovācija. Komisija pieņems noteikumus, kas pastiprinās modrību attiecībā uz augu importu, kā arī uzraudzību Savienības teritorijā. Ilgtspējas palielināšanā nozīme var būt jaunām inovatīvām metodēm, to vidū biotehnoloģijai un biobāzētu produktu izstrādei, ja vien tās ir drošas patērētājiem un videi un turklāt dod labumu sabiedrībai kopumā. Tās var arī palīdzēt ātrāk mazināt atkarību no pesticīdiem. Reaģējot uz dalībvalstu lūgumu, Komisija īsteno pētījumu, kurā tiks aplūkots jaunu genomikas paņēmienu potenciāls vairot ilgtspēju pārtikas piegādes ķēdē. Ilgtspējīgas pārtikas sistēmas ir atkarīgas arī no nodrošinātības ar sēklām un to daudzveidības. Ir nepieciešams, lai lauksaimniekiem būtu piekļūstams klāsts ar kvalitatīvām tādu augu šķirņu sēklām, kuras ir pielāgotas klimata pārmaiņu radītajam spiedienam. Komisija veiks pasākumus, kas atvieglinātu šķirņu sēklu, arī bioloģiskajai lauksaimniecībai paredzētu šķirņu sēklu, reģistrāciju un tradicionālām un vietējiem apstākļiem pielāgotām šķirnēm nodrošinātu vieglāku piekļuvi tirgum.

Bioloģiskās pārtikas tirgus augsme noteikti turpināsies un bioloģiskā lauksaimniecība ir jāpopularizē tālāk. Tā pozitīvi ietekmē biodaudzveidību, rada jaunas darbvietas un piesaista jaunos lauksaimniekus. Tās vērtību atzīst patērētāji. Juridiskais regulējums atbalsta šāda veida pāreju lauksaimniecībā, taču jādara vairāk, un līdzīgai pārejai jānotiek attiecībā uz okeāniem un iekšzemes ūdeņiem. Papildus tādiem KLP pasākumiem kā ekoshēmas, investīcijas un konsultatīvi pasākumi, kā arī kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) pasākumiem, Komisija ierosinās bioloģiskās lauksaimniecības rīcībplānu. Tas dalībvalstīm palīdzēs stimulēt gan bioloģisko produktu piedāvājumu, gan pieprasījumu. Ar noieta veicināšanas kampaņu un zaļā sabiedriskā iepirkuma starpniecību tas nodrošinās patērētāju uzticēšanos un palielinās pieprasījumu. Šī pieeja palīdzēs panākt mērķi, ka līdz 2030. gadam vismaz 25 % ES lauksaimniecībā izmantojamās zemes tiks izmantoti bioloģiskajā lauksaimniecībā un ka bioloģiskās lauksaimniecības īpatsvars būtiski augs.

Skaidrs, ka šāda pāreja jāatbalsta ar tādu KLP, kura galvenokārt pievēršas Eiropas zaļajam kursam. Jaunā KLP, kuru Komisija ierosināja 2018. gada jūnijā, tiecas palīdzēt lauksaimniekiem uzlabot vidisko un klimatisko sniegumu, izmantojot uz rezultātiem vairāk orientētu modeli, kvalitatīvāk lietojot datus un analīzi, ievērojot labākus obligātos vides standartus, ieviešot jaunus brīvprātīgos pasākumus un vairāk pievēršoties investīcijām zaļās un digitālās tehnoloģijās un praksē. Tās mērķis ir arī nodrošināt pienācīgus ienākumus, kas tiem ļautu nodrošināt ģimeni un izturēt dažāda veida krīzes.Prasība uzlabot tiešo maksājumu efektivitāti un lietderību, nosakot griestus un ienākumu atbalstu precīzāk mērķējot tiem lauksaimniekiem, kam tas vajadzīgs un kas sasniedz zaļo centienu mērķus, nevis uz vienībām un uzņēmumiem, kuriem zeme tikai ir īpašumā, joprojām būs būtisks turpmākās KLP elements. Dalībvalstu spēja to nodrošināt ir rūpīgi jāizvērtē stratēģiskajos plānos un visā īstenošanas laikā jāpārrauga. Jaunākā Komisijas analīze secina, ka reforma patiesi spēj virzīt uz priekšu Eiropas zaļo kursu, bet ka sarunu procesā noteikti jāsaglabā galvenās priekšlikumu normas un jāizstrādā daži uzlabojumi un praktiskas iniciatīvas.

Šīs jaunās “ekoshēmas” piedāvās būtisku finansējuma plūsmu, lai atbalstītu tādas ilgtspējīgas prakses kā precīzās lauksaimniecības, agroekoloģijas (arī bioloģiskās lauksaimniecības), oglekļsaistīgās lauksaimniecības un agromežsaimniecības plašāku ieviešanu. Dalībvalstīm un Komisijai būs jānodrošina, ka tās tiek pienācīgi apgādātas ar resursiem un īstenotas stratēģiskajos plānos. Komisija atbalstīs, ka tiek ieviests minimāls obligāti ekoshēmām atvēlēts budžets.

Pirms dalībvalstis oficiāli iesniedz stratēģisko plānu projektus, Komisija arī katrai dalībvalstij sniegs ieteikumus attiecībā uz deviņiem KLP konkrētajiem mērķiem. Īpašu uzmanību Komisija pievērsīs Eiropas zaļā kursa mērķrādītājiem un mērķrādītājiem, kas izriet no šīs stratēģijas un 2030. gadam paredzētās Biodaudzveidības stratēģijas. Tā, ņemot vērā konkrēto stāvokli dalībvalstīs un augstāk minētos ieteikumus, prasīs, lai dalībvalstis šiem mērķrādītājiem noteiktu skaidras valsts līmeņa vērtības. Uz šo vērtību pamata dalībvalstis savos stratēģiskajos plānos noteiks nepieciešamos pasākumus.

Līdztekus pārmaiņām lauksaimniecībā ir jāpaātrina arī pāreja uz zivju un citu jūreņu ilgtspējīgu ražošanu. Ekonomiskie dati liecina, ka tur, kur zveja kļuvusi ilgtspējīga, vienlaikus ir auguši ienākumi. Komisija enerģiskāk centīsies panākt, lai zivju krājumu līmenis būtu ilgtspējīgs, izmantojot kopējo zivsaimniecības politiku (KZP), kurā joprojām pastāv īstenošanas nepilnības (piem., mazinās izšķērdīgus izmetumus), sadarbībā ar visām piekrastes valstīm pastiprinās zvejniecības pārvaldību Vidusjūrā un līdz 2022. gadam no jauna novērtēs, kā KZP risina klimata pārmaiņu izraisītos riskus. Ierosinātā ES zivsaimniecības kontroles sistēmas pārskatīšana ar pastiprinātas izsekojamības sistēmas starpniecību palīdzēs apkarot krāpšanu. Digitalizētu nozvejas sertifikātu obligātā izmantošana pastiprinās pasākumus, kas liedz ES tirgū nonākt nelikumīgiem zivju produktiem.

Saimniecībā audzēti zivis un citi jūreņi rada mazāku oglekļa pēdu nekā dzīvnieku audzēšana uz sauszemes. Papildus būtiskam atbalstam, kas gaidāmajā Eiropas Jūrlietu, zvejniecības un akvakultūras fondā paredzēts ilgtspējīgai jūreņu audzēšanai saimniecībās, Komisija paredz pieņemt ES vadlīnijas par dalībvalstu ilgtspējīgas akvakultūras attīstības plāniem un veicināt pareizu fonda līdzekļa izmantošanu. Tā arī paredzēs īpaši orientētu atbalstu aļģu audzēšanas nozarei, jo aļģēm būtu jākļūst par būtisku alternatīvu olbaltumvielu avotu ilgtspējīgai pārtikas sistēmai un globālai nodrošinātībai ar pārtiku.

Visbeidzot, lai šajā pārejā atbalstītu primāros ražotājus, Komisija plāno precizēt konkurences noteikumus attiecībā uz kolektīvām iniciatīvām, kas veicina ilgtspēju piegādes ķēdēs. Tā arī palīdzēs lauksaimniekiem un zvejniekiem nostiprināt pozīcijas piegādes ķēdē un iegūt taisnīgu daļu no ilgtspējīgas ražošanas pievienotās vērtības, atbalstot sadarbības iespējas lauksaimniecības produktu un zvejas un akvakultūras produktu tirgus kopējās organizācijās. Komisija pārraudzīs, kā dalībvalstīs tiek īstenota Negodīgas tirdzniecības prakses direktīva . Tā arī sadarbosies ar līdztiesīgajiem likumdevējiem, lai lauksaimniecības noteikumus uzlabotu tā, lai tie pārtikas piegādes ķēdē stiprinātu lauksaimnieku (piem., ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm marķētu produktu audzētāju), to kooperatīvu un ražotāju organizāciju pozīcijas.

2.2.Nodrošinātības ar pārtiku nodrošināšana

Ilgtspējīgai pārtikas sistēmai jānodrošina pietiekama un daudzveidīga drošas, uzturvielām bagātas un cenas ziņā pieejamas pārtikas piegāde cilvēkiem jebkurā laikā, arī krīzes laikā. Notikumiem, kas ietekmē pārtikas sistēmu ilgtspēju, nav noteikti jāizriet no pašas pārtikas piegādes ķēdes, tos var izraisīt politiskas un ekonomiskas krīzes, vides vai veselības krīzes. Pašreizējā Covid-19 pandēmija gan nav saistīta ar pārtikas drošumu Eiropas Savienībā, taču tā var gan nodrošinātību ar pārtiku, gan iztiku pakļaut riskam. Tūlītējus un paliekošus draudus nodrošinātībai ar pārtiku un iztikai rada klimata pārmaiņas un biodaudzveidības zudums. Šīs stratēģijas kontekstā Komisija joprojām rūpīgi sekos nodrošinātībai ar pārtiku, kā arī lauksaimnieku un pārtikas nozares uzņēmēju konkurētspējai.

Tā kā pārtikas aprite ir ļoti sarežģīta un tajā iesaistīti daudzi dalībnieki, krīzes to skar dažādā veidā. Vispār pārtikas piegāde ir bijusi pietiekama, tomēr šī pandēmija radījusi daudzas tādas problēmas kā piegādes ķēžu loģistikas pārrāvumi, darbaspēka deficīti, noteiktu tirgu zaudējums un patērētāju modeļu pārmaiņas, kas ietekmējušas pārtikas sistēmu darbību. Šī ir nepieredzēta situācija, un pārtikas aprite katru gadu saskaras ar augošiem draudiem, atkārtojoties sausumam, plūdiem, meža ugunsgrēkiem, tiekot novērotam biodaudzveidības zudumam un rodoties jauniem kaitīgiem organismiem. Palielinot pārtikas ražotāju ilgtspēju, galu galā palielināsies to izturētspēja. Biodaudzveidības stratēģijā aprakstīto pasākumu papildināta, šī stratēģija paredz tām sniegt jaunu satvaru.

Covid-19 pandēmija ir mums arī likusi apzināties, cik liela nozīme ir tādiem kritiski svarīgiem darbiniekiem kā agropārtikas nozarē strādājošie. Tāpēc būs īpaši svarīgi mazināt sociālekonomiskās sekas, kas ietekmē pārtikas ķēdi un nodrošināt, ka tiek ievēroti Eiropas sociālo tiesību pīlārā nostiprinātie galvenie principi, jo īpaši attiecībā uz nepastāvīgās darbtiesiskās attiecībās esošiem darba ņēmējiem, sezonas strādniekiem un nedeklarētiem strādniekiem. Liela nozīme taisnīgu, stipru un ilgtspējīgu pārtikas sistēmu veidošanā būs apsvērumiem, kas saistīti ar darba ņēmēju sociālo aizsardzību, viņu darba un dzīves apstākļiem, kā arī veselības un drošības aizsardzību.

Komisija pastiprinās koordināciju kopīgai Eiropas reaģēšanai uz pārtikas sistēmas ietekmējošām krīzēm, lai nodrošinātu nodrošinātību ar pārtiku un tās drošumu, stiprinātu sabiedrības veselību un mazinātu krīžu sociālekonomisko ietekmi Eiropas Savienībā. Izmantojot apgūto mācību, Komisija novērtēs pārtikas sistēmas izturētspēju un izstrādās krīžu laikā īstenojamu ārkārtas rīcības plānu pārtikas piegāžu un nodrošinātības ar pārtiku nodrošināšanai. Lauksaimniecības krīzes rezerve tiks līdz pamatiem pārveidota tā, lai lauksaimniecības tirgu krīžu gadījumā pilnu tās potenciālu būtu iespējams izmantot jau avansā. Papildus riska novērtēšanai un pārvaldības pasākumiem, kas jāaktivē krīzes laikā, plānā tiks izveidots pārtikas krīžu reaģēšanas mehānisms, kuru koordinēs Komisija un kurā būs iesaistītas dalībvalstis. Atkarībā no krīzes dabas to veidos dažādi sektori (lauksaimniecības, zivsaimniecības, pārtikas drošuma, darbaspēka, veselības un transporta jautājumi).

2.3.Ilgtspējīgas pārtikas pārstrādes, vairumtirdzniecības, mazumtirdzniecības, viesmīlības un ēdināšanas pakalpojumu prakses stimulēšana

Ar ražotās pārtikas veidu un uzturvielu sastāvu, ar to, kādiem piegādātājiem un ražošanas paņēmieniem un kādai iepakošanas, transportēšanas, tirdzniecības veicināšanas un tirgvedības praksei tiek dota priekšroka, pārtikas pārstrādātāji, ēdināšanas pakalpojumu sniedzēji un mazumtirgotāji veido tirgu un ietekmē patērētāju izvēli attiecībā uz uzturu. Būdama pasaulē lielākā pārtikas importētāja un eksportētāja, ES pārtikas un dzērienu nozare arī ietekmē pasaules tirdzniecības vidisko un sociālo pēdu. Stiprinot mūsu pārtikas sistēmu ilgtspēju, varam palīdzēt vēl vairāk uzlabot uzņēmumu un produktu reputāciju, radīt vērtību akcionāriem, uzlabot darba apstākļus, piesaistīt darba ņēmējus un ieguldītājus un uzņēmumiem radīt konkurences priekšrocības, ražīguma uzlabojumus, kā arī mazināt izmaksas.