LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 48/51

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “ES atbilde uz globālo ekonomikas spēku samēra izmaiņām” (pašiniciatīvas atzinums)

2011/C 48/10

Ziņotājs: Brian CALLANAN kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2010. gada 18. februārī nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“ES atbilde uz globālo ekonomikas spēku samēra izmaiņām” (pašiniciatīvas atzinums).

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 20. jūlijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 465. plenārajā sesijā, kas notika 15. un 16. septembrī (15. septembra sēdē), ar 135 balsīm par, 4 balsīm pret un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Kopsavilkums un secinājumi.

1.1. Eiropas Savienības dalībvalstis ir piedzīvojušas smagāko ekonomikas krīzi kopš divdesmitā gadsimta trīsdesmitajiem gadiem, un atlabšana pēc tās joprojām ir nevienmērīga, trausla un nestabila. Pēc dziļākās krīzes kopš Otrā pasaules kara ir mainījies spēku līdzsvars pasaulē, un Eiropai jaunajos apstākļos ir no jauna jānosaka sava pozīcija un stratēģijas. Tā kā 85 % Eiropas tirdzniecības notiek tās iekšējā tirgū, dažas atbildes uz jaunajiem izaicinājumiem ir meklējamas pašā Eiropā. Iekšējā pieprasījuma palielināšana ir izšķiroša, lai nodrošinātu ilgtspējīgu Savienību un rastu risinājumus globālajām problēmām. EESK par šo jautājumu ir izstrādājusi vairākus atzinumus. Šajā atzinumā pētīta ES atbildes uz pasaules ekonomikas krīzi ārējā dimensija — Eiropas jaunās pozīcijas veidošana pasaules tirgū. Uzmanība pievērsta ES ekonomiskās veiktspējas izmaiņām globālajā tirgū, kā arī Ķīnas un citu attīstības valstu ekonomiku nesenās izaugsmes starptautiskajai ietekmei; tajā uzdoti jautājumi, lai veicinātu šo jautājumu analīzi un uzsāktu diskusiju par šo norišu ietekmi uz ES politiskajām un tirdzniecības attiecībām ar pārējām pasaules valstīm; un tajā arī apkopotas pilsoniskās sabiedrības ierosmes un domas par politiskajām debatēm, kuru secinājumiem būs tālejoša ietekme.

1.2. Reaģējot uz dramatiskajām izmaiņām globālajās ekonomiskajās, politiskajās un tirdzniecības attiecībās, ko vēl vairāk paātrinājusi pašreizējā recesija, Eiropa saskaras ar nopietnām problēmām. Tādēļ Eiropai jāpielāgojas, stimulējot izaugsmi, radot vairāk un labākas darba vietas, kā arī padarot ekonomiku videi nekaitīgāku un novatoriskāku, sasniedzot stratēģijā “Eiropa 2020” izvirzīto 75 % nodarbinātības mērķi un nodrošinot, ka tajā tiek iekļautas arī riska grupas, piemēram, jaunieši, sievietes, pusmūža cilvēki un cilvēki ar invaliditāti.

1.3. Līdz šim Eiropas projekta īstenošanā lielākās pūles ir veltītas iekšējiem pasākumiem, proti, vienotā tirgus izveidei, iestāžu pārstrukturēšanai, strīdiem par finanšu jautājumiem, nebeidzamām sarunām par Līgumiem. Lai pārvarētu pašreizējo recesiju un veiksmīgi īstenotu jaunus organizatoriskos pasākumus, kas vajadzīgi 21. gadsimta problēmu pārvarēšanai, nākamajā desmitgadē Eiropai uzmanība jāpievērš ārējiem jautājumiem. Šajā procesā ES labāk jāapzinās un jāspēj reaģēt uz norisēm, ko īpaši ietekmē ASV un Ķīnas jaunā mijiedarbība, kā arī attīstības valstu spēcīgu grupu, piemēram, BRIC, ietekme.

1.4. Ja Eiropa to spēs, tad “tai ir arī sekmīgai attīstībai vajadzīgie finanšu līdzekļi, intelekts, darbaspējas, vēsture, intelektuālie, kulturālie un cilvēkresursi”, uzskata Eiropas Komisijas priekšsēdētājs José Manuel Barroso.

1.5. Komisija savā darba programmā ir apņēmusies mazināt šķēršļus tirdzniecības un investīciju starptautiskajai plūsmai, pabeigt pašlaik notiekošās divpusējās sarunas, uzlabot noslēgto vienošanos izpildi un īstenot iniciatīvas, lai atvērtu tirdzniecību tādās izaugsmes nozarēs kā augstās tehnoloģijas, pakalpojumi un vides pakalpojumi.

1.6. Satraucoša tendence ir fakts, ka Eiropa nav pasaulē vadošais spēks nevienā augsto tehnoloģiju nozarē un ka ES nav pietiekami daudz progresīvu augsto tehnoloģiju uzņēmumu, kas varētu pienācīgi izmantot nākotnes svarīgākās pamattehnoloģijas (Key Enabling Technologies — KET).

1.7. EESK norāda uz tādu jautājumu nozīmīgumu, kas ir plašāki par šā atzinuma tiešo tematu — kaitējošu protekcionismu un atbildi uz klimata pārmaiņām —, proti, palīdzība aktīviem, uz globāliem tirgiem vērstiem jaunizveidotiem uzņēmumiem; atbalsts inovācijai jau nostabilizējušās nozarēs; Eiropai stratēģiski svarīgu nozaru saglabāšana; eksporta iespēju apsvēršana tādās publisko pakalpojumu nozarēs kā veselības aprūpe un izglītība; aicinājums ES pilsētām sadarboties ar partneriem visā pasaulē.

1.8. Globālās recesijas sekas ir aizvien lielāks vilinājums pievērsties protekcionisma politikai. Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) ģenerāldirektors Pascal Lamy brīdinājis, ka valstīm jāatturas no šāda kārdinājuma.

1.9. ES ārējās attiecībās sekmīgi jānoslēdz Dohas sarunu kārta, tomēr tas izrādījies sarežģīti. Tikmēr ES aktīvi veido divpusēju partnerību un nolīgumu sistēmu gan ar rūpnieciski attīstītajām, gan attīstības valstīm, un tas aizvien vairāk ietekmēs visaptverošu tirdzniecības politiku.

1.10. Citi svarīgi ES politikas mērķi ir: savstarpējība jaunajos ES divpusējos nolīgumos, tai skaitā, ja iespējams, energoapgādes drošības palielināšana; elastīgi un bieži vien ātri mainīgajiem apstākļiem pielāgojami noteikumi; ar tarifiem nesaistītu barjeru, tai skaitā pārrobežu, atcelšana, kā arī pārredzamības standartu nodrošināšana darba un kvalitātes standartu jomā saskaņā ar Starptautiskās Darba organizācijas noteikumiem; brīvās tirdzniecības nolīgumi ekoloģisku preču un pakalpojumu apritē.

1.11. Daudzpusējiem vides aizsardzības nolīgumiem jābūt iekļautiem starptautiskās tirdzniecības nolīgumu sistēmā, lai šādi nolīgumi būtu savstarpēji papildinoši, nevis traucējoši.

1.12. Energoapgādes drošība ir svarīgākais ES uzdevums klimata pārmaiņu jomā. Tā izpaužas, piemēram, sadarbībā šādās jomās: sarunas par ārējiem piegādes līgumiem (kā tas jau notiek ar divpusēju tirdzniecības nolīgumu palīdzību); speciālo zināšanu tālāknodošana un infrastruktūras uzlabošanas tehnoloģiju pārdošana, piemēram, “viedi enerģētikas tīkli” vai jaunas paaudzes elektrības ražošanas tehnoloģijas, kurās degizrakteņu vietā izmanto cita veida izejvielas; kopīga tādu jauno tehnoloģiju izmantošana, kuras izstrādā, lai palīdzētu sasniegt ES šobrīd izvirzīto mērķi — “alternatīvo enerģijas avotu īpatsvaru palielināt līdz 20 %”; vēlme rast iespējas eksportēt speciālās zināšanas, lai izstrādātu un izmantotu oglekļa dioksīda emisiju samazināšanas stimulus.

1.13. Tā kā pasaules daļas kļūst aizvien vairāk saistītas un savstarpēji atkarīgas, vienotākai jākļūst arī politiķu uztverei. Eiropas vienotā tirgus un tirdzniecības politikas mijiedarbība vēl nekad nav bijusi tik svarīga kā šobrīd. Tikpat svarīgi ir nodrošināt konsultācijas ES, starp tās iestādēm un ar tās dalībvalstīm, lai atbalstītu un stiprinātu elastīgākas tirdzniecības politikas izstrādi, vienošanos par to un tās īstenošanu.

1.14. Cilvēkiem jāspēj pārvarēt bailes un nedrošību, ko rada ekonomikas spēku samēra izmaiņas. Organizētai pilsoniskajai sabiedrībai ir iespējas un pienākums palīdzēt cilvēkiem, politiķiem un tautsaimniecībām pārvarēt šīs izmaiņas.

1.15. Komisijas jaunā ES stratēģija 2020. gadam ir ES politikas pirmā stratēģiskā atbilde uz recesiju un globālo ekonomikas spēku samēra izmaiņām. Lai stratēģija būtu veiksmīga, ir vajadzīga saskaņota Eiropas mēroga reakcija, tostarp ar sociālajiem partneriem un pilsonisko sabiedrību (Barroso citāts no paziņojuma “Eiropa 2020”). Reaģējot uz globālo ekonomikas spēku izmaiņām, ES jāizmanto valsts un organizētas pilsoniskās sabiedrības partnerība, lai panāktu labus ekonomikas rādītājus un sociālo kohēziju.

1.16. Tomēr Komisijas rīcībā ir tikai nedaudzi instrumenti progresa veicināšanai; atbildība arī turpmāk būs jāuzņemas galvenokārt dalībvalstu valdībām, kuras šobrīd izjūt pieaugošu iekšēju finansiālu, politisku un sociālu spriedzi.

2. Ievads.

2.1. Eiropas Savienības dalībvalstis ir piedzīvojušas smagāko ekonomikas krīzi kopš divdesmitā gadsimta trīsdesmitajiem gadiem, (.) un atlabšana pēc tās joprojām ir nevienmērīga, trausla un nestabila (1). Pēc dziļākās krīzes kopš Otrā pasaules kara ir mainījies spēku līdzsvars pasaulē, un Eiropai jaunajos apstākļos ir no jauna jānosaka sava pozīcija un stratēģijas. Tā kā 85 % Eiropas tirdzniecības notiek tās iekšējā tirgū, dažas atbildes uz jaunajiem izaicinājumiem ir meklējamas pašā Eiropā. Iekšējā pieprasījuma palielināšana ir izšķiroša, lai nodrošinātu ilgtspējīgu Savienību un rastu risinājumus globālajām problēmām. EESK par šo jautājumu ir izstrādājusi vairākus atzinumus (2). Šajā atzinumā pētīta ES atbildes uz pasaules ekonomikas krīzi ārējā dimensija — Eiropas jaunās pozīcijas veidošana pasaules tirgū. Uzmanība pievērsta ES ekonomiskās veiktspējas izmaiņām globālajā tirgū, kā arī Ķīnas un citu attīstības valstu ekonomiku nesenās izaugsmes starptautiskajai ietekmei; tajā uzdoti jautājumi, lai veicinātu šo jautājumu analīzi un uzsāktu diskusiju par šo norišu ietekmi uz ES politiskajām un tirdzniecības attiecībām ar pārējām pasaules valstīm; un tajā arī apkopotas pilsoniskās sabiedrības ierosmes un domas par politiskajām debatēm, kuru secinājumiem būs tālejoša ietekme.

2.2. Eiropa ir atkarīga no globālās ekonomikas, un šobrīd tā ir galvenais spēks daudzos tirgos, taču cik ilgi tā spēs saglabāt šādu statusu? Eiropā un tās izveidotajās valstiskajās struktūrās “jaunajā pasaulē” 1800. gadā dzīvoja 12 % no visiem pasaules iedzīvotājiem, kas saņēma aptuveni 27 % no pasaules kopējiem ienākumiem. Šis dominējošais stāvoklis maksimumu sasniedza 1913. gadā, kad šajās “attīstītās” ekonomikas valstīs dzīvoja 20 % no pasaules iedzīvotāju kopskaita, bet viņu ienākumi bija lielāki par pusi no visas pasaules iedzīvotāju kopējiem ienākumiem (t.i., vairāk nekā 50 %). Pašlaik šis iedzīvotāju skaita īpatsvars atkal ir 12 %, un tas turpina samazināties, taču mēs joprojām saņemam aptuveni 45 % no visiem pasaules ienākumiem (3).

EESK šķiet: lai varētu veiksmīgi reaģēt uz globālajos tirgos šobrīd notiekošo pārmaiņu ietekmi, ES politikas veidotājiem, iespējams, vairāk uzmanības būtu jāvelta jaunajai situācijai Eiropas un pārējās pasaules tirdzniecības attiecību jomā un jo sevišķi Eiropas eksporta spējai.

3. Vispārīga informācija.

3.1. Tirdzniecība Eiropā.

3.1.1. Tiek lēsts, ka Eiropas eksporta kopējā vērtība ir aptuveni 1,3 triljoni USD. Neskaitot tirdzniecību starp dalībvalstīm, ES eksporta apjoms 2008. gadā bija 16 % no pasaules eksporta kopapjoma, un ES galvenie eksporta tirgi bija Amerikas Savienotās Valstis, Krievija, Šveice, Ķīna un Turcija.

3.1.2. Globalizētā pasaulē, kuras svarīgākajos tirgos ES valstis ir galvenās dalībnieces, Eiropas valstu attiecības regulējošajai politikai jāspēj reaģēt uz globālajām norisēm, piemēram, tirdzniecības partneru Ķīnas, Indijas un Brazīlijas pieaugošās ekonomiskās varas ietekmi uz politiskajām attiecībām. Kā Eiropa varētu pielāgoties? ES palielinot savu lomu pasaules norisēs? Vai tieši pretēji, pieņemot to, ka šobrīd strauji mainās globālā realitāte, proti, galvenā ietekme ir jaunam “G2” modelim, ko veido Vašingtona un Pekina?

3.1.3. Komisija savā darba programmā atzīst, ka starptautiskā tirdzniecība ir nodarbinātību un investīcijas veicinošas izaugsmes dzinējspēks Eiropas Savienībā, un ir apņēmusies mazināt šķēršļus tirdzniecības un investīciju starptautiskajai plūsmai, pabeigt pašlaik notiekošās divpusējās sarunas, uzlabot noslēgto vienošanos izpildes efektivitāti un īstenot iniciatīvas, lai atvērtu tirdzniecību tādās izaugsmes nozarēs kā augsto tehnoloģiju un vides pakalpojumi. Izšķiroši svarīgs jautājums būs divpusējo attiecību uzlabošana ar ASV, Ķīnu, Japānu un Krieviju.

3.2. Tirdzniecība Eiropā globālās ekonomikas kontekstā.

3.2.1. Recesija maina spēku samēru globālajā ekonomikā. Attīstības valstis, jo īpaši Ķīna, laikposmā no 2000. līdz 2007. gadam palielināja savu investīciju apjomu, un šobrīd tām ir vislabākie panākumi globālās ekonomikas atveseļošanas procesā, galvenokārt pateicoties eksporta apjoma pieaugumam (piemēram, 2009. gada decembrī tas bija 17,7 %). ES eksporta rādītāji tajā pašā laika posmā bija visai nestabili, un dažos dinamiskos tirgos, sevišķi Āzijā un Krievijā, ES cieta ievērojamus zaudējumus.

3.2.2. Ķīnas ekonomika kopumā atveseļojas, pateicoties eksporta pieaugumam, savukārt ES lielākoties joprojām tikai cenšas panākt šādu attīstību. Komisija paredz ES eksporta apjoma pieaugumu par 5 % 2010. gadā un par 5,1 % 2011. gadā, par ko lielā mērā jāpateicas euro vērtības samazinājumam attiecībā pret mūsu galveno tirdzniecības partneru valūtām, tomēr tas nav un arī netiek uzskatīts par valstu ekonomikas atveseļošanu veicinošu faktoru, izņemot tādas valstis kā Vācija un Īrija, kuras jau ir plaši iesaistījušās starptautiskajā tirdzniecībā (4).

3.2.3. Eiropas Komisijas ziņojumā uzsvērts, ka ES augsto tehnoloģiju produkcijas eksporta rādītāji ir zemi, radot bažas par Eiropas spēju arī turpmāk nodrošināt tās ražojumu atbilstību visaugstākajiem kvalitātes un inovācijas kritērijiem (5). Arī pakalpojumu sniegšanas jomā rādītāji ir pasliktinājušies, uzrādot tirgus daļas samazināšanās tendenci laikposmā no 2004. līdz 2006. gadam. Tā ir satraucoša tendence, tāpat kā tas, ka Eiropa nav pasaulē vadošais spēks nevienā augsto tehnoloģiju nozarē un ka ES nav pietiekami daudz progresīvu augsto tehnoloģiju uzņēmumu, kas varētu pienācīgi izmantot nākotnes svarīgākās pamattehnoloģijas (KET).

3.2.4. Neraugoties uz minētajiem trūkumiem, ES ir vadošais spēks pakalpojumu sniegšanas jomā, galvenā preču eksportētāja un otrā lielākā importētāja, kā arī tiešo investīciju nozīmīgākā veicēja un arī saņēmēja. Tādēļ Eiropai ir ļoti svarīgi saglabāt un nostiprināt savu stāvokli pasaules tirgos, tomēr, lai to panāktu, nepieciešama jauna izpratne, ņemot vērā mainītos un daudz sarežģītākos pasaules tirdzniecības apstākļus.

3.2.5. EESK norāda uz tādu jautājumu nozīmīgumu, kas ir plašāki par šā atzinuma tiešo tematu — kaitējošu protekcionismu un atbildi uz klimata pārmaiņām —, proti, palīdzība aktīviem, uz globāliem tirgiem vērstiem jaunizveidotiem uzņēmumiem; atbalsts inovācijai jau nostabilizējušās nozarēs; Eiropai stratēģiski svarīgu nozaru saglabāšana; eksporta iespēju apsvēršana tādās publisko pakalpojumu nozarēs kā veselības aprūpe un izglītība; aicinājums ES pilsētām sadarboties ar partneriem visā pasaulē.

3.3. Jauns ekonomikas spēku un politiskais līdzsvars.

3.3.1. Lehman Brothers — vienas no Wall Street vecākajām investīciju bankām — bankrots un tam sekojošais haoss tirgos un rūpniecības lielākā lejupslīde kopš Otrā pasaules kara aizsāka pasaules ekonomikas brīvo kritienu. Ar valstu intervenču palīdzību izdevās izvairīties no domino efekta globālajā banku sistēmā, tomēr šādi nevarēja novērst kapitāla plūsmas pēkšņu un strauju samazināšanos.

3.3.2. Kredītu izsniegšanas ierobežojumiem un patērētāju izdevumu būtiskam samazinājumam bija tūlītēja ietekme uz tirdzniecību, un uzņēmumiem nācās samazināt ražošanas apjomus. Tomēr šādas pielāgošanās apjomi dažādos tirgos bija ļoti atšķirīgi, un visātrāk atveseļojās Ķīna, lielā mērā pateicoties valdības lēmumam īstenot fiskālo politiku, kas paredzēja 580 miljardu USD iepludināšanu ekonomikā, tādējādi vecinot tās ātru atveseļošanos.

3.3.3. Politiskus pasākumus 2009. gada martā īstenoja Pekinā, Londonā, Vašingtonā un Frankfurtē. G20 līderi apsolīja atbalstu viena triljona USD apmērā no SVF un Pasaules bankas līdzekļiem, šādi vēloties visā pasaulē izdarīt to, ko atsevišķas valstis jau bija paveikušas. Šī sanāksme apliecināja, ka šobrīd pasaules arēnā ienāk jauni spēcīgi un/vai ietekmīgi dalībnieki, ieskicējot jaunu pasaules ekonomikas kārtību un būtiskas izmaiņas ekonomiskajās attiecībās, kas, iespējams, ievērojami ietekmēs ES tirdzniecības politiku.

3.3.4. Valstis ar pārāk lielu patēriņu, piemēram, ASV, tika aicinātas samazināt izdevumus, savukārt valstis ar kredītspējas un valūtas rezervju pārpalikumu — palielināt patērētāju pieprasījumu. Sanāksmē norādīja uz globālās ekonomikas ilgtspējīgas un līdzsvarotas attīstības ceļu un uzsvēra, ka ES ir ieinteresēta ciešāk sadarboties ar pārējo pasauli.

3.3.5. Lai arī pēdējā laikā izaugsme ir atjaunojusies, joprojām pastāv iemesli, kas neļauj zaudēt piesardzību. Ekonomistiem joprojām nav pārliecības par pasaules globālās ekonomikas turpmākās attīstības virzienu. Nav atbildēti jautājumi par to, kad un kādā veidā atteikties no fiskālajiem stimuliem, kāda ir to līdzšinējā ietekme un vai tie ir ilgtspējīgi ilgtermiņā. Lai arī ir vērojama zināma izaugsmes atjaunošanās, vienlaicīgi pastāv “cilvēkresursu recesija” (6). Augsts bezdarba līmenis nozīmē, ka pasaules vadošajiem politiķiem ir kļuvis grūti aizstāvēt brīvo tirdzniecību politiski, intelektuāli un arī iekšpolitikā.

3.3.6. Reaģējot uz spēku samēra globālajām izmaiņām, ES lēmumu pieņēmējiem ir jāspēj: ātri pielāgoties to ietekmei; attīstīt tam vajadzīgo jauna veida uztveri; darboties kopīgi, izmantojot saskaņotāku, pārdomātāku un dinamiskāku pieeju; atbalstīt jaunu darba vietu izveides iespējas, piemēram, “zaļo ekonomiku”; palīdzēt uzņēmumiem saglabāt darbiniekus; sniegt vajadzīgo atbalstu darbu zaudējušajiem, lai viņi varētu pielāgoties šīm jaunajām iespējām, jo līdzšinējās strukturālās pārmaiņas ir apliecinājušas, ka visefektīvākā politikas reakcija ir palīdzība iedzīvotājiem jaunu prasmju apgūšanas un pielāgošanās procesā (7).

4. Divi svarīgākie jautājumi.

4.1. Protekcionisms.

4.1.1. Globālās recesijas sekas ir aizvien lielāks vilinājums pievērsties protekcionisma politikai. Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) ģenerāldirektors Pascal Lamy brīdinājis, ka valstīm jāatturas no šāda kārdinājuma (8). ES visvairāk ir ieguvusi no pārredzamiem un izpildāmiem noteikumiem, kuri taisnīgi un objektīvi veicina un stiprina konkurenci sekmējošu tirdzniecības vidi. Tomēr saskaņā ar ES tirdzniecības komisāra Karel De Gucht sniegto informāciju Eiropas Savienības svarīgākie tirdzniecības partneri pašreizējās ekonomikas krīzes laikā īstenojuši jau 280 pasākumu, ar kuriem ierobežo tirdzniecību. Pastāv bažas, ka šādi pasākumi varētu kļūt par vispārējās tirdzniecības sistēmas jaunu un pastāvīgu sastāvdaļu.

4.1.2. Šobrīd viens no būtiskākajiem tirdzniecības šķēršļiem ir mākslīgi zemais Ķīnas renminbi jeb juaņas kurss, ko Ķīnas valdība izmanto par instrumentu valsts eksporta konkurētspējas palielināšanai. Tas ir ievērojams traucēklis brīvai un godīgai tirdzniecībai, tādēļ atzinīgi ir vērtējami nesenie centieni uzlabot situāciju, taču ir vajadzīgas arī paliekošas ilgtermiņa izmaiņas Ķīnas valdības īstenotajā valūtas maiņas kursa politikā.

4.1.3. Atveseļošanas programmas sekmē ekonomikas izaugsmi ar pieprasījuma palielināšanas palīdzību, tomēr to galvenais mērķis ir sniegt atbalstu vietējiem uzņēmumiem. Šādu pasākumu blakusiedarbība varētu būt palīdzība nozarēm ar zemu konkurētspēju. Konkurences un valsts atbalsta noteikumi paver ES labas iespējas koordinēt centienus, lai to novērstu, jo pilnībā funkcionējošā vienotajā tirgū potenciāli kaitējošs protekcionisms nav pieļaujams.

4.1.4. Ārpus ES sekmīgi jānoslēdz Dohas sarunu kārta, tomēr tas izrādījies sarežģīti. Tikmēr ES aktīvi veido divpusēju partnerību un nolīgumu sistēmu ar rūpnieciski attīstītajām un attīstības valstīm, un tas aizvien vairāk ietekmēs visaptverošu tirdzniecības politiku.

4.1.5. Citi svarīgi ES politikas mērķi ir: savstarpējība jaunajos ES divpusējos nolīgumos, tai skaitā, ja iespējams, energoapgādes drošības palielināšana; elastīgi un bieži vien ātri mainīgajiem apstākļiem pielāgojami noteikumi; ar tarifiem nesaistītu barjeru, tai skaitā pārrobežu, atcelšana, kā arī pārredzamības standartu nodrošināšana darba un kvalitātes standartu jomā saskaņā ar Starptautiskās Darba organizācijas noteikumiem; brīvās tirdzniecības nolīgumi ekoloģisku preču un pakalpojumu apritē (9).

4.1.6. Līdz ar Lisabonas līguma pieņemšanu ir reformētas Eiropas Savienības lēmumu pieņemšanas procedūras, tostarp koplēmuma procedūrā iesaistot Parlamentu svarīgākajās politikas jomās, ieskaitot tirdzniecību. Ir svarīgi, lai ar šo jauno procedūru, kurās iesaistīta Padome, Parlaments un Komisija, palīdzību varētu ātrāk un elastīgāk īstenot atbildes pasākumus, tādējādi uzlabojot Eiropas Savienības spēju efektīvi un saskaņoti reaģēt gan uz svarīgām stratēģiskajām vajadzībām, gan arī uz konkrētiem ar tirdzniecību saistītiem ikdienas jautājumiem.

4.2. Klimata pārmaiņas.

4.2.1. Šobrīd Eiropā ir panākta vienprātība par to, ka klimata pārmaiņu dēļ vajadzīga steidzama rīcība. Globalizācijas būtiskas sekas ir tās veicinātā savstarpējā atkarība. Neierobežotas klimata pārmaiņas kaitēs turpmākajām paaudzēm un ietekmēs globalizāciju, izraisot resursu cenu pieaugumu un dabas katastrofas, sevišķi attīstības valstīs. Tāpēc klimata pārmaiņas ir ekonomikas jautājums, kam ir būtiska ietekme uz tirdzniecību.

4.2.2. Atbilstoši Kioto protokolam cenšoties ierobežot globālo sasilšanu, ES ir uzņēmusies starptautisko vadību. Kopenhāgenas sammita par klimata pārmaiņām rezultāti uzskatāmi par neveiksmi attiecībā uz Eiropas centieniem stiprināt starptautisko sadarbību, īpaši ar jaunās tirgus ekonomikas valstīm, kuru radītās emisijas līdz 2020. gadam būs pārsniegušas rūpnieciski attīstīto valstu radīto emisiju līmeni. ES arī pauž bažas, ka pašreizējā klimata pārmaiņu posmā visvairāk cietīs tieši pasaules nabadzīgākie iedzīvotāji, uz ko ES jāreaģē ar visaptverošiem, īstenojamiem un praktiskiem politiskajiem pasākumiem, lai nepieļautu, ka turpmākajām paaudzēm jāsaskaras ar nelabvēlīgām politiskajām un ekonomiskajām sekām, no kurām var izvairīties.

4.2.3. Klimata pārmaiņu iekļaušana ES tirdzniecības un attīstības politikā palielinātu izmaksas un radītu ierobežojumus virzībā uz tiem mērķiem, kurus nevarēs sasniegt, ja līdzīgi ES nerīkosies arī citi lieli tirdzniecības bloki (10). Daudzpusējiem vides aizsardzības nolīgumiem jābūt iekļautiem starptautiskās tirdzniecības nolīgumu sistēmā, lai šādi nolīgumi būtu savstarpēji papildinoši, nevis traucējoši. Vai ir saprātīgi uzņemties vadību gadījumā, ja pārējie nevēlas un nevar tikt piespiesti sekot šādam piemēram? Vai, piemēram, Ķīnu var piespiest atteikties no tās izmantotā “patērētājs maksā” modeļa un panākt oglekļa dioksīda emisiju samazinājumu, liekot tai pievērsties ES atzītajam “ražotājs maksā” modelim? (11) Vai var apturēt Wall Street centienus, kas ar Vašingtonas atbalstu vēlas kļūt par vadošo spēku strauji augošajā starptautiskajā emisiju tirdzniecības tirgū?

4.2.4. Energoapgādes drošība ir svarīgākais ES uzdevums klimata pārmaiņu jomā. Lai arī vadošu lomu šajā ziņā uzņemas atsevišķas dalībvalstis, svarīga ir arī ES dimensija, īpaši tirdzniecībā. Tā izpaužas, piemēram, sadarbībā šādās jomās: sarunas par ārējiem piegādes līgumiem (kā tas jau notiek ar divpusēju tirdzniecības nolīgumu palīdzību); speciālo zināšanu tālāknodošana un infrastruktūras uzlabošanas tehnoloģiju pārdošana, piemēram, “viedi enerģētikas tīkli” vai jaunas paaudzes elektrības ražošanas tehnoloģijas, kurās degizrakteņu vietā izmanto cita veida izejvielas; kopīga tādu jauno tehnoloģiju izmantošana, kuras izstrādā, lai palīdzētu sasniegt ES šobrīd izvirzīto mērķi — “alternatīvo enerģijas avotu īpatsvaru palielināt līdz 20 %”; vēlme rast iespējas eksportēt speciālās zināšanas, lai izstrādātu un izmantotu oglekļa dioksīda emisiju samazināšanas stimulus.

5. Atbilde.

5.1. Problēmu risināšana un iespēju izmantošana.

5.1.1. Lai radītu iespējas Eiropas tirdzniecībai, ir svarīgi godīgi novērtēt problēmas, ko ES, tās iestādēm un dalībvalstīm rada mainījusies situācija pasaulē. EESK uzskata, ka Lisabonas līgumā paredzētās institucionālās reformas jāīsteno vēl ciešākā sadarbībā un vēl efektīvāk, lai varētu izpildīt šādu uzdevumu — rast jaunas un inovatīvas iespējas, kā nosargāt ES līdzšinējos sasniegumus un sasniegt turpmākos mērķus (12). Lai iejaukšanās pasākumi būtu efektīvi, ir vajadzīgs visaptverošs redzējums, kas balstīts uz plašām zināšanām par aktuālajām norisēm, stāvokļa pārzināšanu un izpratni.

5.1.2. Tā kā pasaules daļas kļūst aizvien vairāk saistītas un savstarpēji atkarīgas, vienotākai jākļūst arī politiķu uztverei. Eiropas vienotā tirgus un tirdzniecības politikas mijiedarbība vēl nekad nav bijusi tik svarīga kā šobrīd. Tikpat svarīgi ir nodrošināt konsultācijas ES, starp tās iestādēm un ar tās dalībvalstīm, lai atbalstītu un stiprinātu elastīgākas tirdzniecības politikas izstrādi, vienošanos par to un tās īstenošanu.

5.1.3. efektīvu attīstību, kā arī Savukārt cilvēkiem jāspēj pārvarēt bailes un nedrošību, ko rada ekonomikas spēku samēra izmaiņas. Organizētai pilsoniskajai sabiedrībai ir iespējas un pienākums palīdzēt cilvēkiem, politiķiem un tautsaimniecībām pārvarēt šīs izmaiņas. Protekcionisma politikas īstenošana globālo spēku līdzsvara izmaiņu laikā varētu nedot gaidītos rezultātus. Efektīvs veids, kā pārvarēt bailes un nedrošību, ir palīdzība cilvēkiem, uzņēmumiem un valdībām pielāgoties jaunajiem apstākļiem. Zemais dzimstības līmenis un iedzīvotāju novecošana Eiropā rada daudzas nopietnas strukturālās problēmas, kas jāatrisina.

5.1.3.1. Saskaņā ar stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem vissvarīgāk ir palielināt ekonomiski aktīvo iedzīvotāju skaitu. Neapšaubāmi, ka visiem vecākiem, kas to vēlas, būtu jānodrošina bērnu aprūpe par pieņemamu cenu. Reāli tas nozīmētu, ka vairāk sieviešu varētu turpināt piedalīties darba tirgū. Tas būtu jāpapildina ar ilgstošiem un pietiekami lieliem bērnu kopšanas atvaļinājuma pabalstiem. Ja samazinātu vecāku ekonomisko slogu, paredzams, ka dzimstības līmenis palielinātos.

5.1.3.2. Tā kā turklāt trūkst imigrācijas politikas, ar kuras palīdzību varētu nodrošināt pietiekamu darbaspēka piedāvājumu, atsevišķi uzņēmumi, kas savu produkciju eksportē ārpus ES, saskaras ar nopietnu dilemmu — ierobežot uzņēmuma izaugsmi vai pārvietot savu darbību uz tirgiem, kuros ir bagātīgs piedāvājums? (13) Tādēļ šķiet, ka visaptverošas un iekļaujošas ES imigrācijas politikas apsvēršana būtu saprātīga, piemērota un katrā ziņā vajadzīga atbilde uz Eiropas demogrāfiskajām problēmām.

5.1.4. Komisijas jaunā stratēģija 2020. gadam ir ES politikas pirmā stratēģiskā atbilde uz recesiju un globālo ekonomikas spēku samēra izmaiņām. Lai stratēģija būtu veiksmīga, ir vajadzīga saskaņota Eiropas mēroga reakcija, tostarp ar sociālajiem partneriem un pilsonisko sabiedrību (Barroso citāts no paziņojuma “Eiropa 2020”). Reaģējot uz globālo ekonomikas spēku izmaiņām, ES jāizmanto valsts un organizētas pilsoniskās sabiedrības partnerība, lai panāktu labus ekonomikas rādītājus un sociālo kohēziju.

5.1.5. Tomēr minētā iniciatīva saskarsies ar daudzām tādām pašām grūtībām kā Lisabonas stratēģija, proti, tās prioritātes var izrādīties pārlieku daudzveidīgas; problemātiska varētu būt tās īstenošana; Komisijas rīcībā ir tikai nedaudzi instrumenti progresa veicināšanai; atbildība arī turpmāk būs jāuzņemas galvenokārt dalībvalstu valdībām, kuras šobrīd izjūt pieaugošu iekšēju finansiālu, politisku un sociālu spriedzi (14).

Briselē, 2010. gada 15. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Eiropas Parlamenta bijušais priekšsēdētājs Pat Cox kādā nesenā laikraksta publikācijā ar nosaukumu “Europe must raise its game now and not later”: http://www.irishtimes.com/newspaper/opinion/2010/0407/1224267827518.html.

(2) Sk., piemēram, “Finanšu krīzes sekas reālajā ekonomikā”, OV C 255, 22.9.2010, 10. lpp; Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns (atzinuma papildinājums), OV C 228, 22.9.2009., 149. lpp.; “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns”, OV C 182/2009, 04.8.2009., 71. lpp.; “Lisabonas stratēģija pēc 2010. gada”, OV C 128, 18.5.2010., 3. lpp.

(3) Vēsturnieka Niall Ferguson publikācija laikrakstā “Financial Times” (10.4.2010.) par vēstures mācīšanas reformu izglītības sistēmas otrajā līmenī Apvienotajā Karalistē.

(4) Eiropas prognozes ekonomikā, 2010. gada pavasaris, European Economy, Nr. 2, 2010. gads.

(5) Eiropas Komisijas Tirdzniecības ģenerāldirektorāts, “Global Europe: EU Performance in the global economy” ø sk.: http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2008/october/tradoc_141196.pdf (skatīts 2010. gada 4. februārī).

(6) “Falling Flat: More Evidence that America is Experiencing a Jobless Recovery”, The Economist, sk. http://www.economist.com/world/united-states/displaystory.cfm?story_id=15473802 (2010. gada 6. februāris).

(7) Piemēram, EESK atzinumā par tematu “Eiropas Ekonomikas atveseļošanas plāns” (OV C 228, 22.9.2009., 149. lpp.) ieteikts “ņemot vērā arī gaidāmās demogrāfiskās pārmaiņas, censties pārdomāti pārstrukturēt tautsaimniecību tā, lai darbiniekus nevis atlaistu, bet gan viņiem dotu iespēju turpināt darbu un paaugstināt kvalifikāciju, lai tādējādi ekonomikas attīstības apstākļos būtu pietiekami pieejami izglītots darbaspēks. Būtu jāizveido saikne starp atbalstu bezdarbniekiem un pārkvalificēšanās un kvalifikācijas uzlabošanas programmām”.

(8) http://www.wto.org/english/news_e/sppl_e/sppl101_e.htm “Lamy warns on protectionism”, PTO ziņas.

(9) Pašreizējā darba kārtībā neiekļauts, taču katrā ziņā apspriežams ir jautājums par intelektuālā īpašuma (IĪ) regulējumu.

(10) EESK darba devēju grupa, piemēram, nesen pauda viedokli, ka “konkurējošu pasaules ekonomikas procesu dalībnieku lielais skaits ir radījis ļoti sarežģītu divpusējo un daudzpusējo attiecību mijiedarbību, un tādēļ (cita starpā) ir jāīsteno rīcībpolitikas oglekļa dioksīda emisiju samazināšanai un energoefektivitātes palielināšanai, kā arī atvērti tirgi jāpasargā no slēpta protekcionisma”. “A New Phase Ahead: Need for a Political and Economic Impetus”, 10. lpp., brošūra pieejama: http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.group-1-statements&itemCode=9894.

(11) No loģikas viedokļa ir grūti pilnībā noraidīt Ķīnas nostāju. Kādēļ tai jāpiekrīt piemērot nodokli tādu preču ražošanai, kuras lieto rūpnieciski attīstītajās valstīs, kur tās neapliek ar īpašiem patēriņa nodokļiem, kas saistīti ar oglekļa dioksīda emisijām?

(12) Labs piemērs vajadzīgajām inovācijām ir priekšsēdētāja Barroso nesen izveidotā komisāru grupa darbam ar pētniecības un izstrādes finansējuma jautājumiem, kuriem virkne dažādu direktorātu noteikusi atsevišķas funkcijas, budžetus un pilnvaras, kas, iespējams, savstarpēji pārklājas vai papildinās.

(13) Būtībā daudzi uzņēmumi jau ir izdarījuši izvēli, un tie, kas atstājuši Eiropu, gūst labumu arī no tās zemajiem tarifiem, ko piemēro daudzām ES importētajām precēm. Tāpēc jāapsver, vai šāda nodokļu/nodevu attiecība nebūtu jālīdzsvaro.

(14) Īrija ir viena no Eiropas mazākajām, atvērtākajām un no tirdzniecības visvairāk atkarīgajām ekonomikām, un to varētu izmantot par modeli, lai pētītu valsts atbildes pasākumus, proti, tirdzniecības virzītas atveseļošanas atbalstam valdība īpašu uzmanību pievērš šādiem jautājumiem: investīcijas trešā un ceturtā līmeņa izglītībā, lai tādējādi veicinātu zinātnes, tehnoloģiju un jauninājumu attīstību; tādas visā pasaulē konkurētspējīgas pētniecības sistēmas izveide, kas veicina pētniecības struktūru zināšanu tālāknodošanu tirgū; to uzņēmumu konkurētspējas paaugstināšana, kuri Īrijā nodarbojas ar starptautisko tirdzniecību; CO2 emisiju samazināšana par 20 %; atbalsts tām attīstības valstīm, kuras cenšas pārvarēt klimata pārmaiņu radītās sekas.