Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko paredz vispārīgus noteikumus Patvēruma un migrācijas fondam un finansiālā atbalsta instrumentam policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai /* COM/2011/0752 galīgā redakcija - 2011/0367 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA PAMATOJUMS UN MĒRĶI Iekšlietu politikas virzienu nozīme pēdējo gadu laikā ir pastāvīgi palielinājusies. Šie politikas virzieni ir Eiropas projekta centrālais jautājums, paredzot izveidot telpu bez iekšējām robežām, kur ES pilsoņi un trešo valstu valstspiederīgie varētu ieceļot, pārvietoties, dzīvot un strādāt, bagātinot ar jaunām idejām, kapitālu, kompetenci un inovācijām vai aizpildot brīvās vietas valstu darba tirgos, turklāt ar pārliecību, ka viņu tiesības tiks pilnībā ievērotas un viņu drošība – garantēta. Iekšlietu politiku augošo nozīmi apliecināja Stokholmas programma. Tā ir arī viena no jomām, kuru skāra būtiskas izmaiņas saskaņā ar Lisabonas līgumu. Komisija 2011. gada 29. jūnijā pieņēma priekšlikumu par nākamo daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam[1]: tas ir budžets stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanai. Iekšlietu politikas jomā attiecībā uz drošību, migrāciju un ārējo robežu pārvaldību Komisija piedāvāja vienkāršot izdevumu instrumentu struktūru, samazinot programmu skaitu līdz divu fondu struktūrai: Patvēruma un migrācijas fondam un Iekšējās drošības fondam. Paziņojumā par ES budžeta pārskatīšanu[2], lietpratīga regulējuma programmā[3] un iepriekš minētajā paziņojumā par nākamo daudzgadu finanšu shēmu vienkāršošana ir atzīta par vienu no svarīgākajiem mērķiem. Pieredze liecina, ka pašreizējā plānošanas periodā dažādie un sadrumstalotie noteikumi, kas reglamentē izdevumu programmas, bieži tiek uztverti kā nevajadzīgi sarežģīti, grūti īstenojami un kontrolējami. Tiklab saņēmējiem, kā Komisijai un dalībvalstīm tas uzliek lielu administratīvu slogu, kura neparedzētas sekas var būt atturēšana no līdzdalības, biežākas kļūdas un īstenošanas kavēšana. Tas nozīmē, ka Savienības programmu potenciālās priekšrocības netiek pilnīgi izmantotas. Šī regula ir četru regulu paketes daļa, un kopā tās veido Savienības finansēšanas regulējumu iekšlietu jomā ar minēto divu fondu starpniecību. Šī regula paredz noteikumus par programmu veidošanu, vadību un kontroli, finanšu vadību, grāmatojumu noskaidrošanu un programmu slēgšanu, kā arī ziņošanu un izvērtēšanu. Tādējādi tā izveido izmaksu mehānismus, savukārt abu fondu mērķi un piemērošanas jomas, resursi un īstenošanas līdzekļi ir definēti attiecīgajās īpašajās regulās. Šis horizontālais instruments nodrošinās kopīgu pieeju abu fondu izmantošanā un vienādu attieksmi pret saņēmējiem attiecībā uz visu Savienības atbalstu iekšlietu jomā. Šāda vispārēja četru regulu struktūra ir nepieciešama, pamatojoties uz Līguma prasībām. Tā kā Padomē ir paredzēti dažādi balsošanas noteikumi, kas izriet no atšķirīgām prasībām saskaņā ar 19. protokolu (par Šengenas acquis) un 21. protokolu (Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāja saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu), juridiski nav iespējams izstrādāt vienu visaptverošu tiesību akta priekšlikumu par Iekšējās drošības fondu, kaut arī politiskie mērķi, kas jāsasniedz, ir saskanīgi. Turklāt par svarīgu tika atzīts apstāklis, ka, ņemot vērā vispārīgo mērķi par vienkāršošanu un integrēšanu, abiem fondiem (Iekšējās drošības fondam un Patvēruma un migrācijas fondam) iespēju robežās ir nepieciešami vienādi izpildes mehānismi. Visbeidzot, pieņemot horizontālu regulu, kas paredz kopīgus noteikumus, noteikumu skaits kopumā ir ievērojami mazāks, nekā tas būtu gadījumā, kad noteikumi tiktu atkārtoti katrā aktā. Šī regula nosaka tikai finansiālus un tehniskus pienākumus, bet izvēli politikas mērķu un atbilstīgo pasākumu definēšanā, resursu piešķiršanā un līdzdalības jomas noteikšanā katrā konkrētā politikas jomā tā atstāj attiecīgo tiesību aktu (t. i., īpašo regulu) ziņā. Tās mehānismu mērķis ir aptvert galveno Savienības finansējuma avotu iekšlietu jomā. Kopumā šī regula aizstātu neskaitāmus noteikumus ar dažādu detalizācijas un sarežģītības pakāpi, kas pašlaik iekļauti esošo iekšlietu jomas izdevumu instrumentu juridiskajā pamatā – Vispārīgās programmas “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība” četrus instrumentus – Ārējo robežu fondu, Eiropas Bēgļu fondu, Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds un Eiropas Atgriešanās fondu, kā arī Vispārējās programmas “Drošība un brīvību aizsardzība” divas īpašās programmas – ISEC (Noziedzības novēršana un cīņa pret noziedzību) un CIPS (Terora aktu un citu ar drošību saistītu risku profilakse, gatavība tiem un to seku pārvarēšana). 2. REZULTĀTI, KO SNIEDZA APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMI Tā kā tiek uzsvērta vērtēšana kā politikas veidotāju informēšanas līdzeklis, šis priekšlikums informē par vērtējumu rezultātiem, apspriedēm ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējumu. Darbs pie turpmāko finanšu instrumentu sagatavošanas iekšlietu jomā sākās 2010. gadā un turpinājās 2011. gadā. Šā sagatavošanās darba ietvaros 2010. gada decembrī tika uzsākts vērtēšanas/ietekmes novērtējuma pētījums ar ārēja apakšuzņēmēja palīdzību. Minētais pētījums tika pabeigts 2011. gada jūlijā un apkopoja esošo finanšu instrumentu pieejamos vērtēšanas rezultātus, informēja par problēmām, mērķiem un politikas izvēlēm, tostarp par to iespējamo ietekmi, kas tika izskatīta ietekmes novērtējumā. Pamatojoties uz šo pētījumu, Komisija sagatavoja ietekmes novērtējuma ziņojumu, par kuru 2011. gada 9. septembrī atzinumu sniedza Ietekmes novērtējuma padome. Ietekmes novērtējums atklāja problēmas saistībā ar pašreizējo iekšlietu izdevumu programmu jomu un prioritātēm, no vienas puses, un problēmas saistībā ar finansējuma piešķiršanu, no otras puses. Attiecībā uz otro grupu ietekmes novērtējumā izvērtēja risinājumus saistībā ar dalīto pārvaldību, centralizēto pārvaldību un savlaicīgu reaģēšanu ārkārtas situācijās. · Attiecībā uz dalīto pārvaldību ietekmes novērtējumā secināts, ka vislabākā izvēle ir daudzgadu programma, pirms kuras notiek politisks dialogs. Pretēji status quo, kas apvieno gada programmas ar daudzgadu shēmu, tas būtiski samazinātu administratīvā darba slodzi. Kaut arī pāreja uz daudzgadu programmām piedāvātu tikai lielāku elastību, tā neatrisinātu pastāvīgo vajadzību reaģēt uz mainīgajām situācijām dalībvalstīs un trešās valstīs, kas ir raksturīgi iekšlietu jomai. Taču daudzgadu programmas kopā ar regulāru politisku dialogu apmierinātu šo vajadzību un ļautu izmantot vairāk uz rezultātiem vērstu metodi. · Attiecībā uz finansējuma piešķiršanas uzlabošanu centralizētas pārvaldības apstākļos status quo tika atzīts par nepieņemamu, jo tas maz ietekmē vai nemaz neietekmē administratīvā darba slodzes vienkāršošanu vai samazināšanu. Pāreja uz metodi, kas izmanto tikai iepirkumus, arī tika noraidīta, jo tā neļautu veicināt politiski nepieciešamus pasākumus, nestimulētu transnacionālo sadarbību un nesniegtu atbalstu pilsoniskajai sabiedrībai ar dotāciju palīdzību. Vislabākā izvēle ir atgriešanās pie vairāk mērķorientētas, mazāk resursietilpīgas un daudzveidīgas centralizētas pārvaldības, jo paredzams, ka tā ļaus uzlabot attiecības ar galvenajām ieinteresētajām personām un kopumā samazinās darba slodzi. · Attiecībā uz reaģēšanas mehānismu ārkārtas situācijās ietekmes novērtējumā secināts, ka pašreizējais mehānisms viennozīmīgi neatbilst vajadzībām pēc ātrākas un efektīvākas reakcijas krīžu gadījumos migrācijas un drošības jomā. Par labāko izvēli tika atzīts uzlabots mehānisms, ko varētu izmantot dažādām krīzēm gan migrācijas, gan drošības jomā. Ietekmes novērtējumā ņemti vērā arī rezultāti, ko deva īpašās sabiedriskās apspriešanas tiešsaistē par iekšlietu jomas finansēšanu nākotnē. Apspriešana notika laikā no 2011. gada 5. janvāra līdz 20. martam, un tajā varēja piedalīties visas ieinteresētās personas. Pavisam tika saņemtas 115 atbildes no fiziskām personām un organizāciju vārdā, tostarp astoņi nostājas izklāsti. Apspriešanā piedalījās respondenti no visām dalībvalstīm, kā arī dažām trešām valstīm. 2011. gada aprīlī konferencē “ES finansējuma nākotne iekšlietu jomā: jauns skatījums” pulcējās galvenās ieinteresētās personas (dalībvalstu, starptautisko organizāciju, pilsoniskās sabiedrības organizāciju u. c. pārstāvji), lai apspriestu ES finansējuma nākotni iekšlietu jomā. Šī konference ļāva arī novērtēt dalībnieku iesaistīšanās un sabiedriskās apspriešanas rezultātus. ES finansējuma nākotne iekšlietu jomā daudzkārt tika izskatīta un apspriesta ar iesaistītajām iestādēm, tostarp neformālā pusdienu diskusijā TI Padomes laikā 2011. gada 21. janvārī, neformālās brokastīs ar Eiropas Parlamenta politiskajiem koordinatoriem 2011. gada 26. janvārī, Iekšlietu komisāres Malmstrēmas uzklausīšanas laikā Parlamenta SURE komitejas sēdē 2011. gada 10. martā un viedokļu apmaiņas laikā starp Iekšlietu ģenerāldirektorāta ģenerāldirektoru un Parlamenta LIBE komiteju 2011. gada 17. martā. Konkrēti ekspertu ieteikumi tika apkopoti arī apspriedēs ar dalībvalstu ekspertiem vispārīgās programmas “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība” kopējās komitejas darba gaitā. Šīs apspriedes, konferences un ekspertu diskusijas apliecināja, ka starp galvenajām ieinteresētajām personām valda vispārēja vienprātība par nepieciešamību vienkāršot izpildes mehānismus un panākt lielāku elastību, jo īpaši ārkārtas situāciju risināšanā. Ieinteresētās personas atbalstīja domu par finanšu instrumentu skaita samazināšanu, izveidojot divu fondu struktūru, ar nosacījumu, ka tas faktiski veicinās vienkāršošanu. Viņi arī piekrita, ka ir vajadzīgs elastīgs reaģēšanas mehānisms ārkārtas situācijām, lai Savienība varētu ātri un efektīvi reaģēt uz krīzēm saistībā ar migrāciju un drošību. Dalīta pārvaldība, pārejot uz daudzgadu programmām un definējot kopīgos mērķus Savienības līmenī, kopumā tika atzīta par atbilstošu pārvaldības metodi attiecībā uz visiem izdevumiem iekšlietu jomā, lai gan nevalstiskās organizācijas uzskatīja, ka jāturpina arī tieša pārvaldība. Ieinteresētās personas atbalstīja arī iekšlietu jomas aģentūru nozīmes palielināšanu, lai paplašinātu sadarbību un palielinātu sinerģiju. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Tiesības rīkoties izriet no Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 2. punkta, kas nosaka: “Savienība piedāvā saviem pilsoņiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpu bez iekšējām robežām, kur personu brīva pārvietošanās ir nodrošināta saistībā ar piemērotiem pasākumiem, kas attiecas uz ārējo robežu kontroli, patvēruma meklētājiem, imigrāciju un noziedzības novēršanu un apkarošanu.” Tā kā šai regulai vienlaikus ir vairāki mērķi, kas nesaraujami saistīti, un neviens no tiem nav otršķirīgs un mazāk svarīgs par citiem, tā ir balstīta uz būtiskiem juridiskiem pamatiem Līguma V sadaļā attiecībā uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, proti, uz 78. panta 2. punktu, 79. panta 2. un 4. punktu., 82. panta 1. punktu, 84. pantu un 87. panta 2. punktu. Tie nodrošina juridisko pamatu Savienības pasākumiem patvēruma un imigrācijas jomā, migrācijas plūsmu pārvaldībā, taisnīgā attieksmē pret trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi uzturas dalībvalstīs, nelikumīgas ieceļošanas apkarošanā, bez atļaujas uzturošos personu izraidīšanā un repatriācijā, cilvēku tirdzniecības jomā, tiesu sadarbībā krimināllietās, noziedzīgu nodarījumu novēršanā, noziedzības apkarošanā, tostarp attiecībā uz terorismu, korupciju, organizēto noziedzību un policijas sadarbību. Tie ir saderīgi juridiskie pamati, ņemot vērā Apvienotās Karalistes, Īrijas [un Dānijas] nostāju attiecībā uz aptvertajām jomām, tādējādi pieļaujot balsošanu par šo tekstu Padomē. Tā kā uz tiem visiem attiecas parastā likumdošanas procedūra, izvēlēto juridisko pamatu apvienošana pilnībā atbilst Eiropas Parlamenta prerogatīvām. Uzmanība tiek pievērsta arī LESD 80. pantam, kas uzsver – uz dažām minētajām Savienības politikas jomām un to īstenošanu attiecas solidaritātes princips un atbildības, tostarp tās finansiālo seku, taisnīga sadalījuma princips dalībvalstu starpā. Ņemot vērā iepriekš minēto lēmumu pieņemšanas procedūru, šajā regulā paredzēti horizontāli kopīgi noteikumi, lai īstenotu Patvēruma un migrācijas fondu un vienu elementu no Iekšējās drošības fonda, proti, finanšu atbalsta instrumentu policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai. Tām iekšlietu politikas jomām, uz kurām attiecas Iekšējās drošības fonds, bet kuru juridiskais pamats nav saderīgs ar iepriekš minētajiem, šī regula būtu piemērojama, pamatojoties uz īpašu klauzulu vienā no īpašajām regulām, proti, par finanšu atbalsta instrumentu ārējo robežu un vīzu jomā, pamatojoties uz LESD 77. panta 2. punktu, jo šī politikas joma ir Šengenas acquis noteikumu pilnveidošana, kurā Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās. Līdz ar to, kopīgi pieņemot šo regulu un īpašās regulas, šīs regulas noteikumi būs vienādi piemērojami visam Savienības finansējumam iekšlietu jomā. Kopumā iekšlietu jomai noteikti ir sava pievienotā vērtība, mobilizējot Savienības budžetu. Savienības rīcības pamatojums ir mērķi, kas izklāstīti Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 67. pantā, kur paredzēti līdzekļi brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidei. Finanšu palīdzības sniegšana partnerībā ar dalībvalstīm, izmantojot dalīto pārvaldību, ir nozīmīgs Savienības finansējuma aspekts iekšlietu jomā. Dalītās pārvaldības metode ir uzskatāma par piemērotu visām iekšlietu politiku jomām, un tādēļ tā ir attiecināta uz iekšējās drošības jomu, kur to agrāk nepiemēroja. Centralizētā pārvaldība ir saglabāta politiski nepieciešamos pasākumos. Dalītās pārvaldības apstākļos pāreja no gada programmām uz daudzgadu programmām ar iepriekšēju politisku dialogu Savienības līmenī definētās stratēģiskās shēmas ietvaros nodrošinās, lai Savienības budžeta finansētie pasākumi atbilstu atsevišķo dalībvalstu vajadzībām, vienlaikus ļaujot sasniegt Savienības prioritātes. Šajā priekšlikumā ir izklāstīti vispārīgie noteikumi par programmu veidošanu, ziņošanu, finanšu vadību, kontroles un izvērtējuma pasākumiem, kas nepieciešami pareizai Savienības finansējuma izmantošanai iekšlietu jomā, tomēr – iespēju robežās – tas pieļauj dalībvalstu brīvību izlemt, kā šos noteikumus īstenot valsts līmenī. Piemēram, izdevumu attiecināmība tiks noteikta, pamatojoties uz valstu noteikumiem, ievērojot tikai dažus vienkāršus kopīgos principus, kas noteikti šajā regulā. Tādējādi šie pasākumi notiks atbilstošā līmenī, un Savienības loma nepārsniegs nepieciešamās robežas. Kā uzsvērts Budžeta pārskatīšanas paziņojumā: „ES budžets būtu jāizmanto, lai finansētu ES sabiedrisko labumu, pasākumus, ko dalībvalstis un reģioni nevar finansēt paši, vai kad tas var dot labākus rezultātus”[4]. Savienības pasākumu izvērstāks pamatojums saistībā ar dažādām politikas jomām, kas apskatītas šajā regulā, ir iekļauts paskaidrojuma rakstos, kuri pievienoti īpašajām regulām. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Komisijas priekšlikums daudzgadu finanšu shēmai ietver priekšlikumu atvēlēt Patvēruma un migrācijas fondam 3 869 miljonus euro un Iekšējās drošības fondam 4 648 miljonus euro (pašreizējās cenās). 5. GALVENIE ELEMENTI Kā jauns vispārīgs regulējums Savienības finansējuma izmantošanai iekšlietu politikas jomā šī regula nosaka vispārīgos izdevumu finansēšanas noteikumus, tostarp noteikumus par partnerību, programmu veidošanu, ziņošanu, uzraudzību un izvērtēšanu, vadības un kontroles sistēmām, kas jāizveido dalībvalstīm, un grāmatojumu noskaidrošanu: – noteikumi par partnerību, programmu veidošanu, uzraudzību un izvērtēšanu izstrādāti, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta saistībā ar četru pašreizējo fondu un vispārīgās programmas “Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība” īstenošanu; – noteikumu par vadības un kontroles sistēmām, finanšu vadību, grāmatojumu noskaidrošanu, ziņošanu un programmu slēgšanu pamatā ir II daļa Komisijas priekšlikuma regulai, ar ko paredz kopīgus noteikumus par fondiem, uz kuriem attiecas vienotais stratēģiskais satvars[5] (turpmāk “VSS fondu regula”), un Komisijas priekšlikums regulai par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību[6], vienlaikus, ja tas ir lietderīgi, nodrošinot nepārtrauktību attiecībā uz noteikumiem, ko piemēro četriem pašreizējiem fondiem. Regula arī izvirza šādus nosacījumus: (1) lielāka finansējuma saistība ar politiku un rezultātiem, tostarp pastiprinot stratēģisku programmu veidošanu; (2) izpildes mehānismu būtiska vienkāršošana, salīdzinot ar pašreizējo situāciju; (3) elastīgāka finanšu vadība un īstenošana, ņemot vērā nepieciešamību sagatavoties darbam jaunos un neparedzētos apstākļos, kas ir tipiski iekšlietu jomai; (4) uzlabota uzraudzības un izvērtēšanas sistēma, nodrošinot atbildīgumu, pārredzamību un labi pārdomātus spriedumus par turpmāko atbalstu iekšlietu jomā. 5.1. Politikas un rezultātu noteikta darba kārtība Attiecībā uz dalīto pārvaldību · Nākamās daudzgadu finanšu shēmas sākumā ir paredzēts vienots un visaptverošs iekšlietu politiku dialogs ar katru dalībvalsti par fondu izmantošanu, t. i., par to, kā katra atsevišķā dalībvalsts, izmantojot Savienības budžetu, sekmēs mērķu sasniegšanu brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. Pirms šiem dialogiem Komisija publicēs paziņojumu par kopumā paredzēto un dialoga struktūru. Paziņojumā Komisija arī iepazīstinās ar plānotajiem Savienības pasākumiem un to īstenošanas pamatnostādnēm (piemēram, dažādām pārvaldības metodēm, ko paredzēts izmantot). · Ņemot vērā politikas dialoga rezultātus, programmas, par kurām Komisijas un dalībvalstu starpā būs panākta vienošanās, raksturos bāzes situāciju, noteiks mērķus, kas dalībvalstīm jāsasniedz politikas jomā, un mērķus, kuru sasniegšanā tiks izmantots Savienības finansējums. Valstu programmas apzinās veicamos uzdevumus un norādīs pasākumu piemērus katram mērķim. Turklāt septiņu gadu finanšu plānā tiks norādīts, kā piešķirtie līdzekļi ir jāizmanto un jātērē, nepārsniedzot noteiktās robežas un saskaņojot ar Komisiju. Pasākumi, ko paredzēts īstenot trešās valstīs un saistībā ar tām, nedrīkstētu būt tieši uz attīstību orientēti, un politiskajam dialogam būtu jāpalīdz panākt pilnīgu saskaņotību ar Savienības ārējās darbības un ārpolitikas principiem un vispārīgajiem mērķiem attiecībā uz konkrēto valsti vai reģionu. · Lai gan tiks darīts viss iespējamais, lai nodrošinātu valstu programmu pieņemšanu 2014. gadā, jārēķinās, ka dažas programmas netiks pieņemtas līdz 2015. gadam. Tādēļ, lai izvairītos no attiecīgo 2014. gadam paredzēto saistību apropriāciju zaudēšanas, Komisija grozīs priekšlikumu Padomes Regulai, ar ko nosaka daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gadam [COM (2011) 398, 29.06.2011.], lai minētās regulas 7. panta noteikumus attiecinātu uz Patvēruma un migrācijas fonda un Iekšējās drošības fonda programmām, kuras īsteno, izmantojot dalīto pārvaldību. · Dalībvalstis katru gadu ziņos par finanšu vadību un programmās sasniegtajiem rezultātiem. · 2017. gadā ir paredzēts veikt vidusposma pārskatīšanu, lai no jauna izvērtētu situāciju katrā dalībvalstī.. Tobrīd varēs piešķirt jaunus līdzekļus 2018.–2020. gadam. Attiecībā uz tiešo un netiešo pārvaldību · Mērķus, kas jāsasniedz valstu programmās, papildinās “Savienības pasākumi”, kā arī ātrās reaģēšanas mehānisms, kas paredzēts ārkārtas situācijām. Savienības pasākumi sekmēs Savienības politikas īstenošanu, piešķirot dotācijas un veicot iepirkumus. Tie būs arī pasākumi trešās valstīs un saistībā ar tām, kā norādīts Paziņojumā par daudzgadu finanšu shēmu[7]. Šie pasākumi nebūs tieši uz attīstību orientēti un vajadzības gadījumā papildinās finansiālo palīdzību, kas tiek nodrošināta, izmantojot ES ārējās palīdzības instrumentus, kuri joprojām būs galvenais finansējuma avots, lai palīdzētu trešām valstīm veidot to attiecīgās spējas. Īstenojot šos atbalsta pasākumus, tiks pieliktas pūles, lai panāktu pilnīgu saskaņotību ar ES ārējās darbības un ārpolitikas principiem un vispārīgajiem mērķiem attiecībā uz konkrēto valsti vai reģionu. Papildināmību nodrošinās koordinācijas uzlabošana ar ĒĀDD un attiecīgajiem Komisijas dienestiem. · Turklāt Savienības pasākumus un ārkārtas palīdzības pasākumus var veikt arī Savienības aģentūras, kas darbojas iekšlietu jomā (CEPOL, Eiropols, EASO, Frontex un IT aģentūra), ja tas ir Savienības interesēs, ja tie ir ad hoc pasākumi un ja to veiksmīga īstenošana prasa attiecīgās aģentūras operatīvo un tehnisko kompetenci. Šie pasākumi tiks īstenoti, ievērojot aģentūru uzdevumus, atbilsīgi to juridiskajiem pamatiem, papildinot to darba programmas un neskarot paredzēto kopējo personāla samazinājumu. · Pēc Komisijas iniciatīvas tehniskā palīdzība tiks izmantota dalībvalstu un saņēmēju atbalstam, lai veicinātu savstarpējas mācības un uzlabotu sakarus (tostarp vajadzības gadījumā korporatīvo komunikāciju) un novērtējumus. Šīs apropriācijas atbalstīs arī atbilstošus kontroles pasākumus Savienībā un trešās valstīs saistībā ar finansētajiem pasākumiem un darbinās IT sistēmu, ko izmanto sakariem starp dalībvalstīm un Komisiju dalītās pārvaldības apstākļos. 5.2. Izpildes mehānismu vienkāršošana Attiecībā uz dalīto pārvaldību · Katrai dalībvalstij vajadzēs izstrādāt vienotu valsts programmu katram fondam, tā apvienojot dažādas politikas jomas, kā rezultātā Savienības budžets atbalstīs attiecīgi integrētu migrācijas politiku, tostarp integrācijas, patvēruma un atgriešanās jomas, Patvēruma un migrācijas fonda gadījumā, un visaptverošu iekšējās drošības stratēģiju, tostarp policijas sadarbību, robežu drošību, cīņu pret smagiem pārrobežu noziegumiem, dokumentu viltošanu utt., Iekšējās drošības fonda gadījumā. · Jaunā sistēma nozīmē ievērojamu vienkāršošanu un administratīvā sloga mazināšanu salīdzinājumā ar pašreizējo četru fondu sistēmu, kas darbojas, pamatojoties tiklab uz daudzgadu stratēģiju, kā uz gada programmām. Maksimālais programmu skaits būs 26 Patvēruma un migrācijas fondam (izņemot Dāniju, ja Apvienotā Karaliste un Īrija nolemtu piedalīties) un 30 Iekšējās drošības fondam (piedaloties visām dalībvalstīm). Turklāt Iekšējās drošības fondā attiecībā uz ārējo robežu, vīzu un policijas sadarbības elementu piedalīsies arī asociētās Šengenas valstis. · Paredzams, ka valstu programmās nebūs daudz izmaiņu – programmas pievērsīsies mērķiem un uzdevumiem, nevis pasākumu izsmeļošai apzināšanai. Mērķis – iespēju robežās un izņemot jaunus vai neparedzētus apstākļus – ir panākt, lai katrai dalībvalstij attiecībā uz katru fondu būtu vajadzīgs tikai viens lēmums, ar ko apstiprina daudzgadu programmu, un vajadzības gadījumā – viens lēmums par programmas grozīšanu saistībā ar vidusposma pārskatīšanu. · Tāpat kā CSF fondiem, partnerības princips ir jāīsteno, izveidojot uzraudzības komiteju. · Katra dalībvalsts izveidos vienotu vadības un kontroles sistēmu katram fondam, paredzot iespēju veidot vienu sistēmu abiem fondiem. Ņemot vērā valstu institucionālās īpatnības, dalībvalstis var veidot deleģētās iestādes, kurām atbildīgās iestādes deleģē konkrētus (programmu veidošanas un īstenošanas) uzdevumus. · Izdevumu attiecināmība tiks noteikta, pamatojoties uz valstu noteikumiem, ievērojot tikai dažus vienkāršus kopīgos principus. Šāda pieeja nodrošinās būtisku projekta vadības vienkāršošanu saņēmēju līmenī. Vienkāršotas izmaksu atlīdzināšanas iespējas, piemēram, vienotas likmes un vienreizēji maksājumi nodrošina dalībvalstīm iespēju saņēmēju līmenī ieviest uz izpildi orientētu vadību. Attiecībā uz tiešo un netiešo pārvaldību · Ārkārtas situācijās būs pieejama finansiāla palīdzība saskaņā ar īpašo regulu attiecīgajiem noteikumiem. Šo mehānismu iedarbinās Komisija, ņemot vērā arī dalībvalstu, 71. panta Komitejas (COSI), ko pārstāv attiecīgā Savienības prezidentūra, vai citu iesaistīto personu, piemēram, starptautisku organizāciju (Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroja, Starptautiskās Migrācijas organizācijas utt.) un Savienības aģentūru iekšlietu jomā, iniciatīvu. · Visi iespējamie līdzekļi tiks izmantoti, lai nepieļautu sadrumstalotību, koncentrējot resursus uz nelielu skaitu Savienības mērķu un vajadzības gadījumā izmantojot galveno ieinteresēto personu kompetenci, pamatojoties uz partnerības nolīgumiem un pamatnolīgumiem. · Lai finansiāli atbalstītu jaunu IT sistēmu izstrādi (“viedrobežu sistēma”), pašreizējie ikgadējie finansēšanas lēmumi, kas ļauj Komisijai izstrādāt šīs sistēmas centrālās daļas, tiks aizstāti ar daudzgadu shēmu. 5.3. Elastība Attiecībā uz dalīto pārvaldību · Vidusposma pārskatīšanas ietekme būs atkarīga no situācijas dalībvalstīs. Dalībvalstis, par kurām atzīts, ka tām ir papildu riski, vai kuras saņem papildu resursus, lai īstenotu Savienībai nepieciešamas prioritātes, tiks aicinātas pārskatīt summas savos finanšu plānos un vajadzības gadījumā pievienot valsts programmai jaunus elementus. · Finansiālā elastība ir pašreizējā Iestāžu nolīguma par budžeta disciplīnu un Komisijas Priekšlikuma regulai par 2014.–2020. gada daudzgadu finanšu shēmu neatņemama daļa. Tā atspoguļota arī priekšlikumā par Finanšu regulas un tās īstenošanas noteikumu pārskatīšanu. Tāpēc tā tiks nodrošināta ar šajos priekšlikumos paredzēto dažādo mehānismu starpniecību, ņemot vērā, ka to īstenošanas centrālie posmi ir daudzgadu finanšu plāns un tā ikgadējie atjauninājumi, ikgadējie budžeta piešķīrumi un ikgadējā budžeta izpilde. · Īpašajās regulās ir noteiktas summas, kas tiks piešķirtas valstu programmām, Savienības pasākumiem un citām darbībām. Tomēr šīs regulas un īpašo regulu kopējā pakete paredz, ka Komisija, pieņemot deleģētus tiesību aktus, var izmainīt dažas summas, lai nodrošinātu Savienības budžeta efektīvu izmantošanu. Attiecībā uz tiešo un netiešo pārvaldību · Ikgadējās apropriācijas Savienības pasākumiem, palīdzībai ārkārtas situācijās un, ievērojot gada maksimālās robežas, arī tehniskajai palīdzībai pēc Komisijas iniciatīvas ir uzskatāmas par vienu finansējumu, tādējādi pieļaujot maksimālu elastību, katrā finanšu gadā no jauna pieņemot lēmumus par resursu piešķiršanu atkarībā no konkrētām vajadzībām. · Savienības pasākumi ir definēti ļoti plaši, lai Komisijai būtu visi vajadzīgie līdzekļi likumdošanas un politikas koordinācijas uzdevumu izpildei. – Tie pievēršas transnacionāliem aspektiem (sadarbībai, salīdzinošai analīzei, tīklu izveidei), kam nepieciešamas saskaņotas darbības visās dalībvalstīs, un aktīvi atbalsta kolektīvus un savstarpēji izdevīgus dalībvalstu un citu dalībnieku pasākumus, kas konsolidē Savienības sadarbību un veicina savstarpēju mācīšanos un inovācijas. – Tie paredz arī pasākumus, kas nav transnacionāli, bet ir īpaši svarīgi Savienībai kopumā, lai izstrādātu politiku attiecīgās jomās. – Tie var būt pasākumi trešās valstīs un saistībā ar tām. – Īpašās regulas paredz īstenošanu saistībā ar visiem politikas virzieniem un mērķiem, ko atbalsta fondi, un pat tos fondu darbības aspektus, kas saistīti ar finansēšanas politiku. Attiecībā uz Iekšējās drošības fonda robežu un vīzu elementu tas varētu ietvert Šengenas izvērtējuma un uzraudzības mehānisma ieviešanu. · Līdz ar to īpašajās regulās paredzēts atbalsts pilsoniskās sabiedrības attīstīšanai un transnacionālu tīklu izveidei (jo īpaši Patvēruma un migrācijas fonda gadījumā), kā arī pētījumu testēšanai un validēšanai, piemēram, attiecībā uz lietišķo pētījumu projektiem, lai novērstu plaisu starp programmu “Horizonts 2020” un tās operatīvo izmantošanu (jo īpaši Iekšējās drošības fonda gadījumā). 5.4. Saskaņota un efektīva ziņošanas, uzraudzības un izvērtēšanas sistēma Attiecībā uz dalīto pārvaldību · Dalībvalstis katru gadu ziņos par daudzgadu programmas izpildi, un tā būs grāmatojumu noskaidrošanas procedūras neatņemama sastāvdaļa. Lai atvieglotu vidusposma pārskatīšanas procesu, 2017. gadā tām lūgs sniegt papildu informāciju par paveikto mērķu sasniegšanā. Līdzīgs uzdevums tiks veikts 2019. gadā, lai vajadzības gadījumā veiktu precizējumus pēdējā finanšu gadā (2020. gadā). · Atbalstot uz izvērtēšanu balstītas kultūras veidošanu iekšlietu jomā, fondiem būs kopīga izvērtēšanas un uzraudzības sistēma ar daudziem politiski svarīgiem rādītājiem, kas uzsvērs fondu uz rezultātiem vērsto pieeju un būtisko nozīmi, kas tiem varētu būt dažādajās politikas jomās, lai sasniegtu mērķus nodrošināt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu. Šie rādītāji attiecas uz fondu iespējamo ietekmi: kopīgas kultūras veidošanās robežu drošības, policijas sadarbības un krīzes pārvaldības jomā; efektīva migrācijas plūsmu pārvaldība virzienā uz Savienību; taisnīga un vienlīdzīga attieksme pret trešo valstu valstspiederīgajiem; solidaritāte un sadarbība starp dalībvalstīm, risinot migrācijas un iekšējās drošības problēmas; un kopīga Savienības pieeja migrācijai un drošībai attiecībā uz trešajām valstīm. · Lai nodrošinātu šo principu atbilstošu piemērošanu izvērtēšanai un ņemot vērā praktisko izvērtēšanas pieredzi dalībvalstīs ar pašreizējo Savienības finansējumu iekšlietu jomā, Komisija un dalībvalstis kopīgi darbosies, lai, veicot īstenošanas pasākumus, izstrādātu kopīgu izvērtēšanas un uzraudzības sistēmu, inter alia definējot veidnes, kopīgos rezultātus un šo rezultātu rādītājus. · Visi pasākumi tiks ieviesti programmu veidošanas perioda sākumā, tādējādi ļaujot dalībvalstīm izveidot savas ziņošanas un izvērtēšanas sistēmas, pamatojoties uz saskaņotiem principiem un prasībām. · Lai mazinātu administratīvo slogu un nodrošinātu sinerģiju starp ziņošanu un izvērtēšanu, izvērtējuma ziņojumiem vajadzīgā informācija tiks balstīta uz valstu programmu ikgadējos īstenošanas ziņojumos pašu dalībvalstu sniegto informāciju un papildinās to. · 2018. gadā paredzēts sagatavot starpposma izvērtējuma ziņojumu, kas būtu jāņem vērā pārdomu procesā par nākamo plānošanas periodu. 2011/0367 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko paredz vispārīgus noteikumus Patvēruma un migrācijas fondam un finansiālā atbalsta instrumentam policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 78. panta 2. punktu, 79. panta 2. un 4. punktu, 82. panta 1. punktu, 84. pantu un 87. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[8], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[9], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Eiropas Savienības politika iekšlietu jomā paredz radīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu – telpu bez iekšējām robežām, kur cilvēki var brīvi ieceļot, pārvietoties, dzīvot un strādāt, pārliecībā, ka viņu tiesības tiek pilnībā ievērotas un viņu drošība garantēta, ņemot vērā kopīgos uzdevumus, piemēram, visaptverošas Savienības imigrācijas politikas izstrādi, lai veicinātu Savienības konkurētspēju un sociālo kohēziju, kopīgas Eiropas Patvēruma sistēmas izveidi un to draudu novēršanu un apkarošanu, ko rada smagi noziegumi un organizētā noziedzība, kibernoziegumi un terorisms. (2) Savienības finansējumam, atbalstot šīs telpas izveidi, būtu jābūt uzskatāmai zīmei, kas apliecina solidaritāti un dalītu atbildību, bez kuras nav iespējams risināt kopīgos uzdevumus. (3) Kopīgai sistēmai būtu jānodrošina minētajam finansējumam vajadzīgā saskanība, vienkāršošana un vienota īstenošana visās saistītajās politikas jomās. (4) Kopīgai sistēmai būtu jānosaka palīdzības principi un dalībvalstu un Komisijas pienākumi, nodrošinot minēto principu piemērošanu. (5) Šis Savienības finansējums būtu efektīvāks un mērķtiecīgāks, ja atbilstīgo pasākumu līdzfinansējums balstītos uz stratēģiskām daudzgadu programmām, ko katra dalībvalsts sagatavotu, apspriežoties ar Komisiju. (6) Pasākumi, ko īsteno trešās valstīs un saistībā ar tām, un ko atbalsta saskaņā ar īpašajām regulām, būtu jāveic, nodrošinot sinerģiju un saskaņotību ar citiem pasākumiem, kuri tiek īstenoti ārpus Savienības un kurus atbalsta saskaņā ar Savienības ģeogrāfiskajiem un tematiskajiem ārējās palīdzības instrumentiem. Šo pasākumu īstenošanā jo īpaši būtu jācenšas panākt pilnīgu saskaņotību ar Savienības ārējās darbības un ārpolitikas principiem un vispārīgajiem mērķiem attiecībā uz konkrēto valsti vai reģionu. Tie nedrīkstētu būt paredzēti, lai atbalstītu tieši uz attīstību orientētus pasākumu, un vajadzības gadījumā tiem būtu jāpapildina finanšu palīdzība, ko nodrošina, izmantojot ārējās palīdzības instrumentus. Jānodrošina arī saskaņotība ar Savienības humānās palīdzības politiku, jo īpaši attiecībā uz ārkārtas palīdzības pasākumu īstenošanu. (7) Ārējai darbībai būtu jābūt konsekventai un saskaņotai, kā noteikts LES 18. panta 4. punktā. (8) Pirms tiek sagatavotas daudzgadu programmas kā līdzekļi Savienības finansējuma mērķu sasniegšanai, dalībvalstīm un Komisijai būtu jāiesaistās politiskā dialogā un tādējādi jāizstrādā saskaņota stratēģija katrai atsevišķajai dalībvalstij. (9) Stratēģija vidusposmā būtu jāpārskata, lai nodrošinātu atbilstošu finansējumu 2018.–2020. gadā. (10) Dalībvalstīm būtu jāveido partnerības ar attiecīgajām iestādēm un struktūrām, lai sagatavotu, īstenotu un uzraudzītu savas valsts programmas visā daudzgadu periodā. Dalībvalstīm būtu jāizveido uzraudzības komitejas, lai uzraudzītu valsts programmas un palīdzētu izvērtēt īstenošanas gaitu un mērķu sasniegšanā paveikto. (11) Valsts programmu izdevumu attiecināmība būtu jānosaka ar valstu tiesību aktiem, ievērojot kopīgus principus. Izdevumu attiecināmības sākuma un beigu datumi jādefinē tā, lai nodrošinātu vienotus un objektīvus noteikumus, ko piemēro valsts programmām. (12) Tehniskajai palīdzībai būtu jārada iespēja dalībvalstīm atbalstīt valsts programmu īstenošanu un palīdzēt saņēmējiem izpildīt viņu pienākumus un ievērot Savienības tiesību aktus. (13) Lai nodrošinātu atbilstošu pamatu ārkārtas palīdzības ātrai sniegšanai, šajā regulā būtu jāparedz iespēja atbalstīt pasākumus, kuru izdevumi radušies pirms pieteikuma par šādas palīdzības piešķiršanu iesniegšanas, atbilstoši Finanšu regulas noteikumam[10], saskaņā ar kuru pienācīgi pamatotos ārkārtas gadījumos šāds elastīgums ir pieļaujams. (14) Eiropas Savienības finansiālās intereses būtu jāaizsargā, visā izdevumu ciklā izmantojot samērīgus pasākumus, tostarp pārkāpumu novēršanu, atklāšanu un izmeklēšanu, zaudētu, kļūdaini izmaksātu vai nepareizi izlietotu līdzekļu atgūšanu un vajadzības gadījumā sodus. (15) Dalībvalstīm būtu jāpieņem atbilstoši pasākumi, lai garantētu vadības un kontroles sistēmas pareizu darbību un īstenošanas kvalitāti. Šim nolūkam ir jāizstrādā vispārīgi principi un nepieciešamās funkcijas, kas šīm sistēmām būtu jāizpilda. (16) Dalībvalstu pienākumi attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām, Savienības tiesību aktu nepilnību un pārkāpumu novēršanu, atklāšanu un izlabošanu būtu jāprecizē, lai garantētu valsts programmu efektīvu un pareizu īstenošanu. (17) Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principu dalībvalstīm ir jāuzņemas galvenā atbildība par valsts programmu īstenošanu un kontroli, izmantojot vadības un kontroles sistēmas. (18) Tikai dalībvalstu akreditētas atbildīgās iestādes nodrošina pietiekamu pārliecību par to, ka pirms Savienības budžeta atbalsta piešķiršanas saņēmējiem ir veikta vajadzīgā kontrole. Tāpēc būtu skaidri jānosaka, ka no Savienības budžeta līdzekļiem var atlīdzināt tikai izdevumus, ko segušas akreditētas atbildīgās iestādes. (19) Būtu jāparedz Komisijas pilnvaras un atbildība pārbaudīt, cik efektīvi darbojas šīs vadības un kontroles sistēmas, un pieprasīt dalībvalstu rīcību. (20) Savienības budžeta saistības būtu jāizpilda katru gadu. Lai nodrošinātu efektīvu programmu pārvaldību, jāparedz kopīgi noteikumi par gada bilances un galīgajiem bilances maksājumiem. (21) Priekšfinansējuma maksājumi programmu sākumā nodrošina, ka dalībvalstīm ir līdzekļi, lai pēc programmu apstiprināšanas sniegtu saņēmējiem atbalstu programmu īstenošanā. Tāpēc būtu jāparedz noteikumi par sākotnējā priekšfinansējuma summām. Slēdzot programmu, sākotnējais priekšfinansējums būtu pilnībā jādzēš. (22) Finanšu regulas trīsgadu posma pārskatīšana[11] ievieš izmaiņas dalītās pārvaldības principos, un tās ir jāņem vērā. (23) Lai pastiprinātu atbildīgumu par izdevumiem, ko katrā konkrētā gadā līdzfinansē no Savienības budžeta, būtu jārada atbilstoša sistēma ikgadējai grāmatojumu noskaidrošanai. Saskaņā ar šo sistēmu atbildīgajai iestādei būtu jāiesniedz Komisijai vadības deklarācija par katru valsts programmu, kam pievieno gada finanšu pārskatus, kopsavilkuma ziņojumu un neatkarīga revidenta atzinumu un kontroles ziņojumu. (24) Lai pamatotu garantijas, kas ir pamatā ikgadējai grāmatojumu noskaidrošanai visā Savienībā, būtu jāpieņem kopīgi noteikumi par dalībvalstu veicamās kontroles veidu un līmeni. (25) Lai nodrošinātu Savienības resursu pareizu finanšu vadību, Komisijai var nākties veikt finanšu korekcijas. Lai dalībvalstīm garantētu tiesisko noteiktību, ir svarīgi noteikt apstākļus, kādos piemērojamo Savienības vai valsts tiesību aktu pārkāpumu gadījumos Komisija var veikt finanšu korekcijas. Lai nodrošinātu, ka finanšu korekcijas, ko Komisija var noteikt dalībvalstīm, ir saistītas ar Savienības finansiālo interešu aizsardzību, tās būtu aprobežojamas ar gadījumiem, kad Savienības vai valsts tiesību aktu pārkāpums ir tieši vai netieši saistīts ar pasākumu un attiecīgo izdevumu attiecināmību, pareizību, vadību vai kontroli. Lai nodrošinātu samērīgumu, ir svarīgi, lai Komisija, pieņemot lēmumu par finanšu korekcijas summu, ņemtu vērā pārkāpuma veidu un smaguma pakāpi. Šajā jautājumā ir pareizi noteikt kritērijus, kad Komisijai jāveic finanšu korekcijas, un procedūru, kā var pieņemt lēmumu par finanšu korekciju veikšanu. (26) Lai noteiktu atbildīgo iestāžu un Savienības budžeta finansiālās attiecības, Komisijai katru gadu būtu jāveic šo iestāžu grāmatojumu noskaidrošana. Grāmatojumu noskaidrošanas lēmumam būtu jāattiecas uz gada pārskatu pilnīgumu, pareizību un patiesumu, bet ne izdevumu atbilstību Savienības tiesību aktiem. (27) Komisijai, kas saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 17. pantu atbild par Savienības tiesību aktu pareizu piemērošanu, būtu jālemj, vai izdevumi, kas dalībvalstīm radušies, atbilst Savienības tiesību aktiem. Dalībvalstīm būtu jādod iespēja pamatot savus lēmumus par maksājumu veikšanu. Lai dalībvalstīm nodrošinātu tiesisku un finansiālu pārliecību par iepriekš veiktajiem izdevumiem, būtu jāparedz maksimālais termiņš, kādā Komisija var pieņemt lēmumus par to, kādas būtu finansiālās sekas neatbilstības gadījumā. (28) Lai stiprinātu finanšu disciplīnu, ir pareizi noteikt kārtību jebkuras budžeta saistību daļas atbrīvošanai valsts programmā, jo īpaši tad, ja no saistību atbrīvošanas var izslēgt kādu summu, proti, gadījumos, kad īstenošanas aizkavēšanās ir saistīta ar tiesvedību vai administratīvu pārsūdzību, kam ir atliekoša iedarbība, vai ar force majeure apstākļiem. (29) Lai nodrošinātu vispārīgo noteikumu par atbrīvošanu no saistībām atbilstošu piemērošanu, paredzētajos noteikumos būtu sīki jāizklāsta, kā nosaka termiņus atbrīvošanai no saistībām un kā aprēķina attiecīgās summas. (30) Svarīgi ir informēt plašu sabiedrību par Savienības finansējuma sasniegumiem. Iedzīvotājiem ir tiesības zināt, kā tiek izmantoti Savienības finanšu resursi. Atbildība par to, lai attiecīgu informāciju paziņotu sabiedrībai, būtu jāuzņemas atbildīgajām iestādēm un saņēmējiem. Lai nodrošinātu efektīvāku plašas sabiedrības informēšanu un spēcīgāku sinerģiju starp komunikācijas pasākumiem, kas sākti pēc Komisijas iniciatīvas, saskaņā ar šo Savienības finansējumu komunikācijas pasākumiem piešķirtais budžets būtu jāvelta arī Eiropas Savienības politikas prioritāšu atspoguļošanai korporatīvajā komunikācijā ar nosacījumu, ka šīs prioritātes ir saistītas ar šā Savienības finansējuma vispārīgajiem mērķiem. (31) Lai nodrošinātu informācijas par Savienības finansējumu plašu izplatīšanu un informētu iespējamos saņēmējus par finansēšanas iespējām, sīki izstrādāti noteikumi attiecībā uz informēšanas un komunikācijas pasākumiem, kā arī šo pasākumu noteikti tehniskie raksturlielumi būtu jādefinē, pamatojoties uz šo regulu, un katrai dalībvalstij būtu jāizveido tīmekļa vietne vai tīmekļa portāls ar nepieciešamo informāciju. (32) Atbalstīto pasākumu efektivitāte ir atkarīga arī no to izvērtējuma un rezultātu izplatīšanas. Būtu jāprecizē dalībvalstu un Komisijas pienākumi šajā jomā un mehānismi, kā noteikt izvērtējuma ticamību un saistītās informācijas kvalitāti. (33) Lai grozītu šīs regulas noteikumus par izdevumu atbilstības kopīgajiem principiem, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. (34) Lai nodrošinātu vienādus apstākļus šīs regulas īstenošanai, Komisijai būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras. Attiecīgās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[12]. (35) Pieņemot īstenošanas aktus, ar kuriem dalībvalstīm nosaka kopīgus pienākumus, jo īpaši attiecībā uz informācijas sniegšanu Komisijai, būtu jāpiemēro pārbaudes procedūra, bet pieņemot īstenošanas aktus, kas attiecas uz parauga veidlapām, kuras jāizmanto, lai sniegtu informāciju Komisijai, būtu jāpiemēro konsultēšanās procedūra, ņemot vērā to, ka tiem ir tikai tehniska nozīme. (36) Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi, proti, paredzēt vispārīgus noteikumus, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minēto mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai. Saskaņā ar 1. un 2. pantu [21. ]Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju [saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu], kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un [Līgumam par Eiropas Savienības darbību], un neskarot minētā protokola 4. pantu, minētās dalībvalstis nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un tām šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro. [VAI] [Saskaņā ar 3. pantu [21. ]Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju [saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu], kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un [Līgumam par Eiropas Savienības darbību], [minētās dalībvalstis] ir paziņojušas, ka tās vēlas piedalīties šīs regulas pieņemšanā un piemērošanā]. (37) Saskaņā ar 1. un 2. pantu [22. ]Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un Dānijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. I NODAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. pants Mērķis un piemērošanas joma Šī regula nosaka vispārīgus noteikumus īpašo regulu īstenošanai attiecībā uz: (a) izdevumu finansēšanu; (b) partnerību, programmu veidošanu, ziņošanu, uzraudzību un izvērtēšanu; (c) dalībvalstu veidotajām vadības un kontroles sistēmām; (d) grāmatojumu noskaidrošanu. 2. pants Definīcijas Šajā regulā piemēro šādas definīcijas: (a) “īpašās regulas” ir: – Regula Nr. .../2012/ES [ar ko izveido Patvēruma un migrācijas fondu 2014.–2020. gadam], – Regula Nr. …/2012/ES [ar ko Iekšējās drošības fonda ietvaros izveido finansiālā atbalsta instrumentu policijas sadarbībai, noziedzības novēršanai un apkarošanai un krīžu pārvarēšanai], – jebkura cita regula, kas nodrošina šīs regulas piemērošanu. (b) “programmu veidošana” ir organizēšanas, lēmumu pieņemšanas un finansēšanas process vairākos posmos, kas paredzēts Savienības un dalībvalstu kopīgo pasākumu veikšanai daudzgadu periodā, lai sasniegtu īpašo regulu mērķus; (c) “pasākums’ ir projekts vai vairāki projekti, ko par attiecīgo valsts programmu atbildīgā iestāde izvēlējusies vai par ko tā atbildīga un kas veicina īpašo regulu vispārīgo un konkrēto mērķu sasniegšanu; (d) “Savienības pasākums” ir transnacionāls pasākums vai Savienību īpaši interesējošs pasākums, kā definēts īpašajās regulās; (e) “projekts” ir konkrētie, praktiskie līdzekļi, ko Savienības iemaksu saņēmēji izmanto, lai īstenotu visu pasākumu vai daļu no tā; (f) “ārkārtas palīdzība” ir projekts vai vairāki projekti, kas risina ārkārtas situāciju, kā definēts īpašajās regulās; (g) “saņēmējs” ir Savienības iemaksas saņēmējs projekta ietvaros – valsts vai privātas struktūras, starptautiskas organizācijas vai Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja (ICRC), Starptautiskā valstu Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness biedrību federācija. II NODAĻA PALĪDZĪBAS PRINCIPI 3. pants Vispārīgie principi 1. Īpašās regulas nodrošina atbalstu ar tādu valsts programmu, Savienības pasākumu un ārkārtas palīdzības pasākumu starpniecību, kas papildina valsts, reģionālā un vietējā līmeņa pasākumus, lai īstenotu Savienības mērķus. 2. Komisija un dalībvalstis nodrošina, ka saskaņā ar īpašajām regulām un dalībvalstu sniegtais atbalsts atbilst Eiropas Savienības darbībām, politikas virzieniem un prioritātēm, kā arī papildina citus Eiropas Savienības instrumentus. 3. Saskaņā ar īpašajām regulām sniegto atbalstu īsteno ciešā Komisijas un dalībvalstu sadarbībā. 4. Atbilstošo saviem pienākumiem, Komisija un dalībvalstis kopā ar ĒĀDD attiecībā uz pasākumiem trešās valstīs un saistībā ar tām nodrošina šīs regulas saskaņotību ar īpašajām regulām un citiem Savienības politikas virzieniem un instrumentiem, tostarp tiem, kas ietilpst Savienības ārējās darbības sistēmā. 5. Komisija un dalībvalstis piemēro pareizas finanšu vadības principu saskaņā ar Finanšu regulas [26]. pantu. 6. Komisija un dalībvalstis nodrošina saskaņā ar īpašajām regulām sniegtā atbalsta efektivitāti, jo īpaši ar uzraudzības, ziņošanas un izvērtēšanas līdzekļiem. 7. Komisija un dalībvalstis pilda savas attiecīgās funkcijas saistībā ar šo regulu un īpašajām regulām, lai samazinātu administratīvo slogu saņēmējiem. 4. pants Atbilstība Savienības un valstu tiesību aktiem Īpašo regulu finansētie pasākumi atbilst piemērojamiem Savienības un valstu tiesību aktiem. 5. pants Eiropas Savienības finansiālo interešu aizsardzība 1. Komisija veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka, īstenojot saskaņā ar īpašajām regulām finansētus pasākumus, Eiropas Savienības finansiālās intereses tiek aizsargātas, piemērojot aizsargpasākumus pret krāpšanu, korupciju un jebkurām citām nelikumīgām darbībām, veicot efektīvas pārbaudes un, ja ir atklāti pārkāpumi, atgūstot nepamatoti izmaksātās summas un attiecīgā gadījumā piemērojot iedarbīgus, samērīgus un preventīvus sodus. 2. Dalībvalstis novērš, atklāj un labo pārkāpumus un atgūst nepamatoti izmaksātas summas kopā ar kavējuma procentiem. Dalībvalstis par šīm darbībām ziņo Komisijai un informē to par administratīvo procedūru un tiesvedības gaitu. 3. Ja saņēmējiem nepamatoti izmaksātās summas nav atgūstamas dalībvalsts vainas vai nolaidības dēļ, dalībvalstij ir pienākums attiecīgās summas atmaksāt Savienības vispārējā budžetā. 4. Dalībvalstis jo īpaši attiecībā uz augstāka riska jomām nodrošina efektīvus krāpšanas novēršanas pasākumus, kam ir preventīva iedarbība, ņemot vērā pasākumu rezultātus un samērīgumu. 5. Komisija tiek pilnvarota saskaņā ar 54. pantā minēto procedūru pieņemt deleģētus aktus, kas attiecas uz 4. punktā minētajiem dalībvalstu pienākumiem. 6. Komisijai vai tās pārstāvjiem un Revīzijas palāta ir tiesības, pārbaudot dokumentus un veicot pārbaudes uz vietas, revidēt visus dotāciju saņēmējus, līgumslēdzējus un apakšuzņēmējus, kuri ir saņēmuši Savienības līdzekļus. Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) var veikt inspekcijas un pārbaudes uz vietas attiecībā uz tādiem uzņēmējiem, uz kuriem tieši vai netieši attiecas šāds finansējums, saskaņā ar Regulā (Euratom, EK) Nr. 2185/96 noteiktajām procedūrām, lai noteiktu, vai saistībā ar dotāciju līgumu vai dotāciju lēmumu vai līgumu, kas attiecas uz Savienības finansējumu, ir notikuši krāpšana, korupcija vai jebkādas citas nelikumīgas darbības, kas ietekmē Eiropas Savienības finansiālās intereses. Neskarot šā punkta pirmo un otro daļu, sadarbības nolīgumos ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām, dotāciju nolīgumos, dotāciju lēmumos līgumos, kas izriet no šīs regulas un īpašo regulu īstenošanas, nepārprotami nosaka Komisijas, Revīzijas palātas un OLAF pilnvaras veikt šādas revīzijas, inspekcijas un pārbaudes uz vietas. 6. pants Programmu veidošana Īpašo regulu mērķus sasniedz daudzgadu programmu izstrādes laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam, veicot vidusposma pārskatīšanu saskaņā ar 15. pantu. III NODAĻA SAVIENĪBAS PASĀKUMU, ĀRKĀRTAS UN TEHNISKĀS PALĪDZĪBAS FINANŠU SISTĒMA 7. pants Īstenošanas sistēma 1. Komisija nosaka kopējo summu, kas pieejama Savienības pasākumiem, ārkārtas palīdzībai un tehniskajai palīdzībai pēc Komisijas iniciatīvas saskaņā ar ikgadējām Savienības budžeta apropriācijām. 2. Komisija ar īstenošanas aktu pieņem darba programmu Savienības pasākumiem un ārkārtas palīdzībai. Minēto īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar 55. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 3. Lai nodrošinātu līdzekļu laicīgu pieejamību, Komisija atsevišķi var pieņemt darba programmu ārkārtas palīdzībai. 4. Savienības pasākumus, ārkārtas palīdzības un tehniskās palīdzības pasākumus pēc Komisijas iniciatīvas var īstenot: – Komisija tieši vai ar izpildaģentūru starpniecību, – netieši, izmantojot citas struktūras un personas, kas nav dalībvalstis, saskaņā ar Finanšu regulas [57.] pantu. 8. pants Ārkārtas palīdzība 1. Reaģējot uz ārkārtas situācijām, kas definētas īpašajās regulās, Komisija var pieņemt lēmumu sniegt ārkārtas palīdzību. 2. Ievērojot pieejamo resursu robežas, ārkārtas palīdzības apjoms var sasniegt pat 100 % no attiecināmajiem izdevumiem. 3. Tā var būt palīdzība, ko sniedz dalībvalstīs un trešās valstīs saskaņā ar īpašajās regulās noteiktajiem mērķiem un pasākumiem. 4. Ārkārtas palīdzību var piešķirt, lai segtu izdevumus, kas radušies pirms dotācijas pieteikuma vai pieteikuma par palīdzības piešķiršanu iesniegšanas dienas, ja tas nepieciešams attiecīgā pasākuma īstenošanai. 9. pants Savienības pasākumi un ārkārtas palīdzība trešās valstīs vai saistībā ar tām 1. Komisija var pieņemt lēmumus par Savienības pasākumu un ārkārtas palīdzības pasākumu finansēšanu trešās valstīs vai saistībā ar tām saskaņā ar īpašajās regulās noteiktajiem mērķiem un pasākumiem. 2. Ja šos pasākumus īsteno tieši, pieteikumus drīkst iesniegt šādas struktūras: (a) dalībvalstis; (b) trešās valstis; (c) kopīgās struktūras, ko izveidojušas trešās valstis un Savienība vai dalībvalstis; (d) starptautiskas organizācijas, tostarp reģionālās organizācijas, ANO struktūras, departamenti un misijas, starptautiskās finanšu iestādes un attīstības bankas un iestādes ar starptautisku jurisdikciju, ciktāl tās veicina attiecīgo īpašo regulu mērķus; (e) Starptautiskā Sarkanā Krusta komiteja (ICRC), Starptautiskā valstu Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness biedrību federācija; (f) nevalstiskās organizācijas, kas dibinātas un reģistrētas Eiropas Savienībā un citās valstīs, kuras saistītas ar Šengenas acquis īstenošanu, piemērošanu un papildināšanu. 10. pants Tehniskā palīdzība pēc Komisijas iniciatīvas 1. Pēc Komisijas iniciatīvas vai tās vārdā saskaņā ar īpašajām regulām var atbalstīt sagatavošanās, uzraudzības, administratīvās un tehniskās palīdzības, izvērtēšanas, revīzijas un kontroles pasākumus, kas nepieciešami šīs regulas un īpašo regulu īstenošanai. 2. Pasākumi, kuru saraksts nav izsmeļošs, var būt šādi: (a) palīdzība projektu sagatavošanai un izvērtēšanai; (b) atbalsts valsts iestāžu stiprināšanai un administratīvās spējas veidošanai, lai nodrošinātu šīs regulas un īpašo regulu efektīvu pārvaldību; (c) pasākumi, kas attiecas uz šīs regulas un īpašo regulu analīzi, pārvaldību, uzraudzību, ar tām saistīto informācijas apmaiņu un to īstenošanu, kā arī pasākumi, kas attiecas uz kontroles sistēmu īstenošanu un tehnisko un administratīvo palīdzību; (d) izvērtējumi, ekspertu ziņojumi, statistika un pētījumi, tostarp arī vispārīgas nozīmes, saistībā ar īpašo regulu darbību; (e) pasākumi informācijas izplatīšanai, tīklu izveides atbalstam, komunikācijas pasākumu veikšanai, izpratnes veidošanai, sadarbības un pieredzes apmaiņas veicināšanai, tostarp šādi pasākumi ar trešām valstīm. Lai nodrošinātu efektīvāku komunikāciju ar plašu sabiedrību un spēcīgāku sinerģiju starp komunikācijas pasākumiem, kas sākti pēc Komisijas iniciatīvas, saskaņā ar šo regulu komunikācijas pasākumiem piešķirtos resursus velta arī Eiropas Savienības politikas prioritāšu atspoguļošanai korporatīvajā komunikācijā ar nosacījumu, ka šīs prioritātes ir saistītas ar šīs regulas un īpašo regulu vispārīgajiem mērķiem; (f) datorizētu sistēmu uzstādīšana, izmantošana un savstarpēja sasaistīšana vadības, uzraudzības, revīzijas, kontroles un izvērtēšanas vajadzībām; (g) kopīgas izvērtēšanas un uzraudzības sistēmas, kā arī rādītāju sistēmas izveide, vajadzības gadījumā ņemot vērā valstu rādītājus; (h) pasākumi izvērtēšanas metožu un informācijas apmaiņas uzlabošanai par izvērtēšanas praksi; (i) konferences, semināri, darba grupas un citi kopīgi informēšanas un mācību pasākumi par šīs regulas un īpašo regulu īstenošanu norīkotajām iestādēm un saņēmējiem; (j) ar revīziju saistītie pasākumi. 3. Šie pasākumi var attiekties uz iepriekšējām vai turpmākām finanšu shēmām. IV NODAĻA VALSTS PROGRAMMAS 1. sadaļa Programmu veidošanas un īstenošanas sistēma 11. pants Līdzdalības subsidiaritāte un samērīgums 1. Dalībvalstis un to šim nolūkam norīkotās struktūras (“norīkotās iestādes”) ir atbildīgas par to, ka atbilstošā līmenī tiek īstenotas programmas un izpildīti uzdevumi saskaņā ar šo regulu un īpašajām regulām, ņemot vērā katras dalībvalsts institucionālo, juridisko un finansiālo sistēmu un ievērojot šo regulu un īpašās regulas. 2. Mehānismos, kas regulē īstenošanu un saskaņā ar īpašajām regulām sniegtā atbalsta izmantošanu, jo īpaši attiecībā uz finanšu un administratīvajiem resursiem, kas nepieciešami saistībā ar ziņošanu, izvērtēšanu, vadību un kontroli, ņem vērā proporcionalitātes principu, ievērojot piešķirtā atbalsta apmēru. 12. pants Partnerība 1. Katra dalībvalsts saskaņā ar tās valsts noteikumiem un praksi organizē partnerību ar attiecīgām iestādēm un struktūrām, lai izstrādātu un īstenotu valsts programmas. Šīs iestādes un struktūras ir kompetentās reģionālās, vietējās, pilsētu un citas publiskās iestādes un attiecīgā gadījumā – starptautiskās organizācijas un struktūras, kas pārstāv pilsonisko sabiedrību, piemēram, nevalstiskās organizācijas vai sociālie partneri. 2. Partnerības veido pilnībā atbilstoši katras kategorijas partnera attiecīgajai institucionālajai, juridiskajai un finansiālajai jurisdikcijai. 3. Partnerus iesaista valsts programmu sagatavošanā, īstenošanā, uzraudzībā un izvērtēšanā. 4. Katra dalībvalsts izveido uzraudzības komiteju, lai atbalstītu valsts programmu īstenošanu. 5. Komisija var piedalīties uzraudzības komitejas darbā kā padomdevēja. 13. pants Politiskais dialogs 1. Lai uzsāktu programmu veidošanas periodu, Komisijai un katrai dalībvalstij jārisina politisks dialogs par prasībām attiecīgai valstij un ieguldījumu, ko Savienības budžets var sniegt šo prasību izpildei, ņemot vērā attiecīgās dalībvalsts bāzes situāciju un īpašo regulu mērķus. Politiskais dialogs beidzas ar saskaņota protokola parakstīšanu vai ar vēstuļu apmaiņu, kurās apzina attiecīgās dalībvalsts konkrētās vajadzības un prioritātes, un tās ir valsts programmu sagatavošanas pamats. Pasākumi, ko paredzēts īstenot trešās valstīs un saistībā ar tām, nav tieši uz attīstību orientēti, un politiskais dialogs palīdz panākt pilnīgu saskaņotību ar Savienības ārējās darbības un ārpolitikas principiem un vispārīgajiem mērķiem attiecībā uz konkrēto valsti vai reģionu. 2. Pamatojoties uz 39. pantā minētā maksājuma pieprasījuma un 49. pantā minētā īstenošanas ziņojuma izvērtēšanu, attiecīgā dalībvalsts un Komisija pārskata valsts programmas īstenošanā panākto, ņemot vērā politiskā dialoga secinājumus. 14. pants Valsts programmu sagatavošana un apstiprināšana 1. Pamatojoties uz 13. panta 1. punktā minētajiem politiskā dialoga secinājumiem, katra dalībvalsts piedāvā savu valsts programmu saskaņā ar īpašajām regulām. 2. Katra piedāvātā valsts programma attiecas uz finanšu gadiem laikposmā no 2014. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim un sastāv no šādiem elementiem: (a) apraksta par bāzes situāciju dalībvalstī; (b) analīzes par prasībām dalībvalstī un šīs valsts mērķiem, kas izstrādāti prasību izpildei programmas perioda laikā; (c) atbilstošas stratēģijas, kurā norādīti mērķi, kas jāsasniedz ar Savienības budžeta atbalstu, uzdevumi šo mērķu sasniegšanai, indikatīvs laika grafiks un pasākumu piemēri, kas paredzēti šo mērķu sasniegšanai; (d) mehānismiem, kas nodrošina saskaņotību starp īpašo regulu izveidotajiem instrumentiem un citiem Savienības un valstu instrumentiem; (e) informācijas par veidojamo uzraudzības un izvērtēšanas sistēmu un rādītājiem, kas jāizmanto panākumu mērīšanai mērķu īstenošanas gaitā, salīdzinot ar bāzes situāciju dalībvalstī; (f) mehānismiem, kas nodrošina Savienības budžeta sniegtā atbalsta efektīvu un lietderīgu izmantošanu, tostarp tehniskās palīdzības plānotu izmantošanu, un izvēlētā metode 12. pantā minētā partnerības principa ieviešanai; (g) finansēšanas plāna projekta par visu periodu sadalījumā pa finanšu gadiem; (h) mehānismiem un metodēm, kas jāizmanto valsts programmas publicitātei; (i) valsts programmas īstenošanas noteikumiem ar norādēm par norīkotajām iestādēm. 3. Dalībvalstis iesniedz valsts programmu pieteikumus Komisijai ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc tam, kad beidzies 13. panta 1. punktā minētais politiskais dialogs. 4. Valsts programmas sagatavo pēc parauga, ko apstiprinājusi Komisija. Īstenošanas akts ir jāpieņem saskaņā ar konsultēšanās procedūru, kas minēta 55. panta 2. punktā. 5. Pirms piedāvātās valsts programmas apstiprināšanas Komisija izvērtē: (a) tās atbilstību īpašo regulu mērķiem un 13. panta 1. punktā minētā politiskā dialoga secinājumiem; (b) piedāvātājā valsts programmā iekļauto mērķu, uzdevumu, rādītāju, laika grafika un pasākumu piemēru atbilstību, ņemot vērā piedāvāto stratēģiju; (c) panta 2. punkta i) apakšpunktā minēto īstenošanas noteikumu atbilstību, ņemot vērā paredzētos pasākumus; (d) piedāvātās programmas atbilstību Savienības tiesību aktiem; (e) papildināmību attiecībā uz atbalstu, ko nodrošina citi Savienības fondi, tostarp Eiropas Sociālais fonds; (f) vajadzības gadījumā attiecībā uz tādu pasākumu mērķiem un piemēriem ko saskaņā ar īpašajām regulām īsteno trešās valstīs un saistībā ar tām, – saskaņotību ar Savienības ārējās darbības un ārpolitikas principiem un vispārīgajiem mērķiem attiecībā uz konkrēto valsti vai reģionu. 6. Komisija sagatavo apsvērumus trīs mēnešu laikā pēc piedāvātās valsts programmas iesniegšanas datuma. Ja Komisija uzskata, ka piedāvātā valsts programma neatbilst īpašo regulu mērķiem, nav pietiekama attiecībā uz stratēģiju vai neatbilst Savienības tiesību aktiem, tā aicina attiecīgo dalībvalsti sniegt visu nepieciešamo papildu informāciju un vajadzības gadījumā pārskatīt piedāvāto valsts programmu. Dalībvalsts sniedz Komisijai visu nepieciešamo papildu informāciju un vajadzības gadījumā pārskata piedāvāto valsts programmu. 7. Komisija ar īstenošanas aktu apstiprina katru valsts programmu ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad to oficiāli iesniegusi dalībvalsts, ar nosacījumu, ka ir pienācīgi ņemti vērā Komisijas apsvērumi. 8. Ņemot vērā jaunus vai neparedzētus apstākļus, pēc Komisijas vai attiecīgās dalībvalsts iniciatīvas apstiprināto valsts programmu var izvērtēt atkārtoti un vajadzības gadījumā pārskatīt attiecībā uz atlikušo programmu veidošanas periodu. 15. pants Vidusposma pārskatīšana 1. 2017. gadā Komisija un katra dalībvalsts atkārtoti izvērtēs situāciju, ņemot vērā Savienības politikas attīstību un stāvokli attiecīgajā dalībvalstī. 2. Pēc šīs atkārtotās izvērtēšanas dalībvalstis var pārskatīt savas valsts programmas. Valsts programmas pārskata tām dalībvalstīm, kuras saņems papildu piešķīrumus saskaņā ar īpašajām regulām. 3. Regulas 14. pantā iekļautie noteikumi par valsts programmu sagatavošanu un apstiprināšanu ir mutatis mutandis piemērojami arī pārskatīto valsts programmu sagatavošanai un apstiprināšanai. 4. Komisija ar īstenošanas aktiem piešķir dalībvalstu valsts programmām resursus, kas pieejami vidusposma pārskatīšanas ietvaros saskaņā ar īpašajām regulām. Pēc vidusposma pārskatīšanas beigām Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai ziņojumu par vidusposma pārskatīšanu, kas veikta saskaņā ar šīs regulas un īpašo regulu noteikumiem. 16. pants Finansēšanas struktūra 1. Finansiālās iemaksas, kas veiktas saskaņā ar valsts programmām, tiek piešķirtas kā dotācijas. 2. Pasākumiem, kas atbalstīti saskaņā ar valsts programmām, ir nepieciešams līdzfinansējums no valsts vai privātiem avotiem, tiem jābūt bezpeļņas un tie nedrīkst saņemt finansējumu no citiem Savienības budžeta avotiem. 3. Iemaksas no Savienības budžeta nedrīkst pārsniegt 75 % no kopējiem attiecināmiem projekta izdevumiem. 4. Iemaksas no Savienības budžeta var palielināt līdz 90 % īpašiem pasākumiem vai stratēģiskām prioritātēm, kā definēts īpašajās regulās. 5. Iemaksas no Savienības budžeta var palielināt līdz 90 % arī pienācīgi pamatotos apstākļos, jo īpaši, ja projektus citādi nebūtu iespējams īstenot un valsts programmas mērķi netiktu sasniegti. 17. pants Attiecināmības vispārīgie principi 1. Izdevumu attiecināmību nosaka, pamatojoties uz valstu noteikumiem, izņemot gadījumus, kad šajā regulā vai īpašajās regulās paredzēti īpaši noteikumi. 2. Lai saskaņā ar īpašajām regulām izdevumi būtu attiecināmi, tiem: (a) jābūt īpašo regulu un to mērķu piemērošanas jomā; (b) jābūt nepieciešamiem, lai veiktu ar attiecīgo projektu saistītās darbības; (c) jābūt pamatotiem un jāatbilst pareizas finanšu vadības principiem, jo īpaši izmaksu lietderības un rentabilitātes principam. 3. Izdevumi ir attiecināmi atbalsta sniegšanai saskaņā ar īpašajām regulām, ja: – tie saņēmējam radušies un saņēmējs tos samaksājis no 2014. gada 1. janvāra līdz 2022. gada 31. decembrim; – tos faktiski samaksājusi akreditētā atbildīgā iestāde no 2014. gada 1. janvāra līdz 2023. gada 30. jūnijam. 4. Izdevumus, kas iekļauti saņēmēja maksājuma pieprasījumos atbildīgajai iestādei, pamato ar faktūrrēķiniem vai grāmatvedības dokumentiem ar līdzvērtīgu pierādījuma vērtību, izņemot atbalsta veidus saskaņā ar 18. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktu. Atkāpjoties no 3. punkta prasībām, šo atbalsta veidu gadījumā atbildīgā iestāde saņēmējiem atlīdzina maksājuma pieprasījumos norādītās izmaksu summas. 5. Projekta tieši radītos tīros ieņēmumus, kas gūti tā īstenošanas laikā un nav ņemti vērā projekta apstiprināšanas laikā, atskaita no projekta attiecināmajiem izdevumiem, kuri norādīti saņēmēja iesniegtajā galīgā maksājuma pieprasījumā. 18. pants Attiecināmie izdevumi 1. Attiecināmos izdevumus var atlīdzināt šādos veidos: (a) atlīdzinot attiecināmās izmaksas, kas faktiski radušās un samaksātas, attiecīgos gadījumos kopā ar amortizāciju; (b) saskaņā ar vienības izmaksu standarta shēmu; (c) kā vienreizējus maksājumus; (d) kā vienotas likmes finansējumu, ko aprēķina, piemērojot procentu likmi vienai vai vairākām noteiktām izmaksu kategorijām. 2. Panta 1. punktā minētās iespējas var apvienot, ja katra no tām attiecas uz atšķirīgām izmaksu kategorijām vai tās izmanto atšķirīgiem projektiem, kas ietilpst kādā pasākumā, vai secīgiem pasākuma posmiem. 3. Ja projektu īsteno tikai ar būvdarbu, preču vai pakalpojumu iepirkuma starpniecību, piemēro tikai 1. punkta a) apakšpunktu. 4. Panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētās summas nosaka iepriekš, pamatojoties uz: (a) taisnīgu, objektīvu un pārbaudāmu aprēķina metodi, kuras pamatā ir: i) statistikas dati vai cita objektīva informācija, vai ii) pārbaudīti atsevišķu saņēmēju vēsturiski dati vai saņēmēju parastās izmaksu uzskaites prakses piemērošana; (b) metodēm un atbilstošajām vienības izmaksu skalām, vienreizējiem maksājumiem un vienotajām likmēm, kas Savienības politikas virzienos ir piemērojamas līdzīga veida pasākumiem/projektiem un saņēmējiem; (c) metodēm un atbilstošajām vienības izmaksu shēmām, vienreizējiem maksājumiem un vienotajām likmēm, ko līdzīga veida pasākumiem/projektiem un saņēmējiem piemēro dotāciju shēmās, kuras pilnā apmērā finansē dalībvalsts. 5. Dokumentā, kurā iekļauj nosacījumus atbalsta saņemšanai par katru projektu/pasākumu, norāda metodi, ko piemēro pasākuma izmaksu noteikšanai, un dotāciju izmaksas nosacījumus. 6. Ja projekta īstenošanā rodas netiešās izmaksas, tās var aprēķināt kā vienotu likmi kādā no šiem veidiem: (a) vienotu likmi līdz 20 % no attiecināmajām tiešajām izmaksām, ja likmi aprēķina, pamatojoties uz taisnīgu, objektīvu un pārbaudāmu aprēķina metodi vai metodi, ko līdzīga veida pasākumiem/projektiem piemēro dotāciju shēmās, kuras pilnā apmērā finansē dalībvalsts; (b) vienotu likmi līdz 15 % no attiecināmajām tiešajām personāla izmaksām; (c) vienotu likmi, ko piemēro attiecināmajām tiešajām izmaksām, pamatojoties uz pastāvošām metodēm un atbilstošajām likmēm, kas citos Savienības politikas virzienos piemērojamas līdzīga veida pasākumiem/projektiem un saņēmējiem. 7. Dotācijas, kurās atbalsts no Savienības budžeta nepārsniedz EUR 50 000, izmaksā kā vienreizējus maksājumus vai saskaņā ar vienības izmaksu standarta shēmu. 8. Vienotas likmes finansējumu, vienības izmaksu standarta shēmas un vienreizējos maksājumus, kas minēti 4. punktā, var aprēķināt katram projektam atsevišķi, ņemot vērā ar atbildīgo iestādi ex ante saskaņotu budžeta projektu attiecībā uz dotācijām, kurās Savienības budžeta iemaksas nepārsniedz EUR 100 000. 9. Amortizācijas izmaksas var atzīt par attiecināmām, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: (a) izdevumi ir attiecināmi saskaņā ar valsts programmas attiecināmības noteikumiem; (b) izdevumu summa ir pienācīgi pamatota ar apliecinošiem dokumentiem, kam ir faktūrrēķiniem līdzvērtīga pierādījuma vērtība, ja izdevumus atlīdzina 1. punkta a) apakšpunktā minētajā veidā; (c) izmaksas attiecas tikai uz projektam piešķirtā atbalsta laikposmu; (d) nolietoto aktīvu iegādē nav ieguldīts atbalsts no Savienības budžeta. 19. pants Neattiecināmi izdevumi Savienības budžeta iemaksu saņemšanai saskaņā ar īpašajām regulām nav attiecināmi šādi izdevumi: (a) parāda procenti; (b) neapbūvētas zemes pirkumi; (c) apbūvētas zemes pirkumi, ja zeme ir nepieciešama projekta īstenošanai, par summu, kas pārsniedz 10 % no attiecīgā projekta kopējiem attiecināmajiem izdevumiem; (d) pievienotās vērtības nodoklis. Tomēr PVN summas ir attiecināmas, ja tās nav atgūstamas saskaņā ar spēkā esošajiem valsts PVN tiesību aktiem un tās ir maksājis saņēmējs, kas nav persona, kuru saskaņā ar Direktīvas 2006/112/EK 13. panta 1. punkta pirmo daļu neuzskata par PVN maksātāju, ar nosacījumu, ka šīs PVN summas nav radušās saistībā ar infrastruktūras nodrošināšanu. 20. pants Tehniskā palīdzība pēc dalībvalstu iniciatīvas 1. Pēc dalībvalstu iniciatīvas attiecībā uz katru valsts programmu īpašās regulas var atbalstīt sagatavošanās, vadības, uzraudzības, izvērtēšanas, informēšanas un sakaru, tīklu veidošanas, kontroles un revīzijas pasākumus, kā arī pasākumus administratīvo spēju stiprināšanai, kas nepieciešami šīs regulas un īpašo regulu īstenošanai. 2. Šie pasākumi var ietvert: (a) izdevumus, kas saistīti ar pasākumu vai projektu sagatavošanu, atlasi, izvērtējumu, vadību un uzraudzību; (b) izdevumus, kas saistīti ar revīziju un pasākumu vai projektu kontroli uz vietas; (c) izdevumus, kas saistīti ar pasākumu vai projektu izvērtējumiem; (d) izdevumus, kas saistīti ar informēšanu, izplatīšanu un pārredzamību saistībā ar pasākumiem vai projektiem; (e) izdevumus, kas saistīti ar datorizētu sistēmu iegādi, uzstādīšanu un uzturēšanu, lai veiktu šīs regulas un īpašo regulu vadību, uzraudzību un izvērtēšanu; (f) izdevumus, kas saistīti ar uzraudzības komiteju un apakškomisiju sanāksmēm saistībā ar pasākumu īstenošanu; šie izdevumi var ietvert arī ekspertu un citu dalībnieku izmaksas šajās komitejās, tostarp attiecībā uz trešo valstu dalībniekiem, ja viņu klātbūtne ir būtiska pasākumu vai projektu efektīvai īstenošanai; (g) izdevumus administratīvo spēju stiprināšanai, lai īstenotu šo regulu un īpašās regulas. 3. Dalībvalstis var izmantot piešķirtās apropriācijas pasākumu atbalstam, lai samazinātu administratīvo slogu saņēmējiem, tostarp elektroniskām datu apmaiņas sistēmām un pasākumiem dalībvalstu iestāžu un saņēmēju spēju stiprināšanai, lai administrētu un izmantotu saskaņā ar īpašajām regulām piešķirto atbalstu. 4. Šie pasākumi var būt saistīti ar iepriekšējām vai turpmākām finanšu shēmām. 2. sadaļa Vadība un kontrole 21. pants Vadības un kontroles sistēmu vispārīgie principi Vadības un kontroles sistēmas nodrošina: (a) katras attiecīgās struktūras funkciju aprakstu vadības un kontroles jomā un funkciju sadali katras struktūras iekšienē; (b) atbilstību funkciju nodalīšanas principam starp šīm struktūrām un to iekšienē; (c) procedūras deklarēto izdevumu pareizības un regularitātes nodrošināšanai; (d) datorizētas sistēmas grāmatvedības uzskaitei un finanšu datu, datu par rādītājiem, uzraudzības datu un ziņošanai paredzēto datu uzglabāšanai un pārsūtīšanai; (e) ziņošanas un uzraudzības sistēmas, kur atbildīgā iestāde uzdod uzdevumu izpildi citai struktūrai; (f) vadības un kontroles sistēmu darbības revīzijas mehānismus; (g) sistēmas un procedūras, kas nodrošina atbilstošas revīzijas liecības; (h) nepilnību novēršanu, atklāšanu un izlabošanu, tostarp attiecībā uz krāpšanu un nepamatoti izmaksāto summu atgūšanu kopā ar visiem procentiem. 22. pants Dalībvalstu pienākumi 1. Dalībvalstis pilda vadības, kontroles un revīzijas pienākumus un uzņemas no tiem izrietošo atbildību, kas minēta Finanšu regulā un šajā regulā izklāstītajos noteikumos par dalīto pārvaldību. Saskaņā ar dalītās pārvaldības principu dalībvalstis ir atbildīgas par valsts programmu vadību un kontroli. 2. Dalībvalstis nodrošina, lai vadības un kontroles sistēmas valsts programmām būtu izveidotas saskaņā ar šīs regulas noteikumiem un lai šīs sistēmas darbotos efektīvi. 3. Dalībvalstis piešķir katrai struktūrai atbilstošus resursus, lai tā varētu veikt savas funkcijas visā programmas periodā. 4. Dalībvalstis izstrādā noteikumus un procedūras projektu atlasei un īstenošanai saskaņā ar šo regulu. 5. Visu oficiālo informācijas apmaiņu starp dalībvalsti un Komisiju veic, izmantojot elektronisku datu apmaiņas sistēmu, ko izveido Komisija. 23. pants Norīkotās iestādes 1. Valsts programmas īstenošanai katra dalībvalsts norīko šādas struktūras: (a) akreditācijas iestādi, kā definēts Finanšu regulas [56]. pantā; (b) akreditētu atbildīgo iestādi – dalībvalsts publiskā sektora struktūru, kas pilnā mērā atbild par valsts programmas vadību un kontroli un īsteno visu saziņu ar Komisiju; (c) revīzijas iestādi – valsts publisku iestādi vai struktūru, kas ir funkcionāli neatkarīga no atbildīgās iestādes un akreditācijas iestādes un atbildīga par vadības un kontroles sistēmas darbības efektivitātes pārbaudīšanu; (d) attiecīgā gadījumā deleģēto iestādi – jebkuru valsts vai privātu struktūru, kas atbildīgās iestādes atbildībā veic dažus šīs iestādes uzdevumus. 2. Katra dalībvalsts pieņem noteikumus, kas regulē tās attiecības ar 1. punktā minētajām iestādēm un Komisiju. 24. pants Atbildīgo iestāžu akreditācija 1. Saskaņā ar Finanšu regulas [56. panta 3. punktu] visas atbildīgās iestādes, kas atbildīgas par izdevumu vadību un kontroli saskaņā ar šo regulu, akreditē ar oficiālu akreditācijas iestādes lēmumu ministrijas līmenī. 2. Akreditāciju piešķir, ja struktūra atbilst šajā regulā vai saskaņā ar šo regulu paredzētiem akreditācijas kritērijiem iekšējās vides, kontroles pasākumu, informācijas, komunikācijas un uzraudzības jomā. 3. Akreditāciju pamato ar neatkarīgas revīzijas struktūras atzinumu, kas novērtē atbildīgās iestādes atbilstību akreditācijas kritērijiem. Neatkarīgā revīzijas struktūra veic savus pienākumus saskaņā ar starptautiski pieņemtiem revīzijas standartiem. 4. Akreditācijas iestāde uzrauga akreditēto atbildīgo iestādi un anulē akreditāciju ar oficiālu lēmumu, ja vairs netiek izpildīts viens vai vairāki akreditācijas kritēriji, ja vien atbildīgā iestāde neveic nepieciešamos korekcijas pasākumus pārbaudes laikā, ko nosaka akreditācijas iestāde saskaņā ar problēmas smagumu. Akreditācijas iestāde uzreiz paziņo Komisijai par pārbaudes laika noteikšanu akreditētai atbildīgajai iestādei un par jebkuru anulēšanas lēmumu. 5. Lai nodrošinātu šīs sistēmas pareizu darbību, Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 52. pantā noteikto procedūru par: (a) minimālajiem atbildīgo iestāžu akreditācijas nosacījumiem attiecībā uz iekšējo vidi, kontroles pasākumiem, informāciju, komunikāciju un uzraudzību, kā arī noteikumiem par akreditācijas piešķiršanas un anulēšanas procedūru; (b) noteikumiem saistībā ar atbildīgo iestāžu akreditācijas pārskatīšanas uzraudzību un procedūru; (c) atbildīgo iestāžu pienākumiem attiecībā uz valsts iejaukšanos, kā arī to vadības un kontroles pienākumu saturu. 25. pants Atbildīgo iestāžu veiktās kontroles vispārīgie principi 1. Lai iegūtu pietiekamu pārliecību, atbildīgās iestādes veic visu no saņēmējiem saņemto maksājumu pieprasījumu sistemātisku administratīvu kontroli un to papildina to ar kontroli uz vietas attiecībā uz izdevumiem, kas saistīti ar saņēmēju galīgajiem maksājumu pieprasījumiem, kuri deklarēti gada pārskatos. 2. Attiecībā uz kontroli uz vietas atbildīgās iestādes atlasa kontroles paraugus no visiem saņēmējiem, kas ietilpst attiecīgi nejaušās izvēles grupās un riska grupās, lai iegūtu reprezentatīvu kļūdu biežuma rādītāju un minimālo ticamības līmeni, vienlaikus pievēršoties arī būtiskākajām kļūdām. 3. Par katru kontroli uz vietas atbildīgās iestādes gatavo kontroles ziņojumu. 4. Ja konstatētās problēmas izrādās sistēmiskas un tāpēc var radīt risku citiem projektiem, atbildīgā iestāde nodrošina turpmāku pārbaudi, tostarp vajadzības gadījumā papildu kontroli, lai noteiktu šo problēmu mērogu un to, vai kļūdu biežums nepārsniedz būtiskuma līmeni. Atbildīgā iestāde veic vajadzīgos preventīvos un korektīvos pasākumus un 39. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajā kopsavilkuma ziņojumā par tiem informē Komisiju. 5. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem noteikumus, kas vajadzīgi šā panta vienotai piemērošanai. Šie noteikumi jo īpaši var attiekties uz: (a) noteikumiem par administratīvo kontroli un kontroli uz vietas, kas dalībvalstīm jāveic, lai pārliecinātos par to pienākumu, saistību un attiecināmības noteikumu ievērošanu, kas ir saistīti ar šīs regulas un īpašo regulu piemērošanu; (b) noteikumiem par kontroles normu minimumu attiecībā uz kontroli uz vietas, lai nodrošinātu efektīvu risku pārvaldību, kā arī apstākļiem, kādos dalībvalstīm jāpastiprina šī kontrole vai tās var to samazināt, ja vadības un kontroles sistēmas darbojas pareizi un kļūdu biežuma rādītāji ir pieņemami; (c) noteikumiem un metodēm ziņošanai par veikto kontroli un pārbaudēm un to rezultātiem. Minētos īstenošanas aktus Komisija pieņem saskaņā ar 55. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 26. pants Maksājumi saņēmējiem Atbildīgās iestādes nodrošina, lai saņēmēji saņemtu visu publiskā atbalsta summu iespējami ātri un pilnā apmērā. No minētajām summām neveic nekādus ieturējumus vai atskaitījumus un tām neuzliek nekādas īpašas maksas vai citas līdzvērtīgas maksas, ja tā rezultātā saņēmēji saņemtu mazāku atbalsta summu. 27. pants Revīzijas iestādes funkcijas 1. Revīzijas iestāde nodrošina vadības un kontroles sistēmu un gada pārskatos iekļauto izdevumu atbilstoša parauga revīzijas veikšanu. Komisija saskaņā ar 54. pantā minēto procedūru tiek pilnvarota pieņemt deleģētus aktus par revīzijas iestāžu statusu un nosacījumiem, kas jāievēro attiecībā uz to veiktajām revīzijām. 2. Ja revīzijas veic cita struktūra, nevis revīzijas iestāde, revīzijas iestāde nodrošina, lai jebkurai šādai struktūrai būtu vajadzīgā funkcionālā neatkarība. 3. Revīzijas iestāde nodrošina, lai revīzijas darbā tiktu ievēroti starptautiski atzīti revīzijas standarti. 28. pants Sadarbība ar revīzijas iestādēm 1. Komisija sadarbojas ar revīzijas iestādēm, lai koordinētu to attiecīgos revīzijas plānus un metodes, un nekavējoties veic apmaiņu ar vadības un kontroles sistēmu revīziju rezultātiem. 2. Komisija un revīzijas iestādes regulāri un vismaz reizi gadā (ja tās nevienojas citādi), tiekas, lai pārbaudītu gada kontroles ziņojumu un atzinumu un apmainītos ar viedokļiem par jautājumiem, kas saistīti ar vadības un kontroles sistēmu uzlabošanu. 29. pants Komisijas veiktā kontrole un revīzijas 1. Komisija pamatojas uz pieejamo informāciju, tostarp akreditācijas procedūru, ikgadējām vadības deklarācijām, ikgadējiem kontroles ziņojumiem, ikgadējiem revīzijas atzinumiem, ikgadējiem īstenošanas ziņojumiem un revīzijām, ko veikušas valsts un Savienības struktūras, lai pārliecinātos par to, ka dalībvalstis ir izveidojušas vadības un kontroles sistēmas, kas atbilst šīs regulas prasībām, un ka šīs sistēmas efektīvi darbojas valsts programmu īstenošanas laikā. 2. Neskarot revīzijas, ko veikušas dalībvalstis, Komisijas amatpersonas vai pilnvaroti Komisijas pārstāvji var veikt revīzijas vai kontroli uz vietas, iepriekš par to attiecīgi paziņojot. Attiecīgās dalībvalsts amatpersonas vai pilnvarotie pārstāvji var piedalīties šādās revīzijās vai kontrolē. 3. Minētās revīzijas vai kontrole jo īpaši var attiekties uz: a) verifikāciju par to, cik efektīvi darbojas vadības un kontroles sistēmas valsts programmā vai tās daļā; b) administratīvās prakses atbilstību Savienības noteikumiem; c) nepieciešamo apliecinošo dokumentu esamību un to saskanību ar pasākumiem, kas atbalstīti valsts programmu ietvaros; d) nosacījumiem, ar kādiem pasākumi veikti un kontrolēti; e) novērtējumu par pasākumu un/vai valsts programmas pareizu finanšu vadību. 4. Komisijas amatpersonas vai pilnvaroti Komisijas pārstāvji, kas likumīgi pilnvaroti veikt revīzijas uz vietām, saistībā ar šiem izdevumiem vai vadības un kontroles sistēmām var piekļūt visiem reģistrācijas ierakstiem, dokumentiem un datu apskatiem neatkarīgi no medija, kādā tie tiek uzglabāti. Dalībvalstis pēc pieprasījuma iesniedz Komisijai šo reģistrācijas ierakstu, dokumentu un datu apskatu kopijas. Šajā punktā minētās pilnvaras neskar to valsts noteikumu piemērošanu, ar kuriem paredz, ka dažas darbības veic pārstāvji, kas īpaši izraudzīti ar valsts tiesību aktiem. Komisijas amatpersonas un pilnvarotie pārstāvji inter alia nepiedalās personu apmeklējumos mājās vai oficiālā iztaujāšanā, ko paredz valsts tiesību akti. Tomēr viņiem ir pieejama šādi iegūtā informācija. 5. Pēc Komisijas lūguma un pēc vienošanās ar dalībvalsti papildu kontroli vai izmeklēšanu saistībā ar šajā regulā minētajiem pasākumiem veic attiecīgās dalībvalsts kompetentas iestādes. Komisijas pārstāvji vai Komisijas pilnvarotās personas var piedalīties šajā kontrolē. Lai kontroli uzlabotu, Komisija, vienojoties ar attiecīgajām dalībvalstīm, var lūgt šo dalībvalstu iestāžu palīdzību noteiktām kontrolēm vai izmeklēšanai. 6. Komisija var lūgt dalībvalsti veikt nepieciešamās darbības, lai nodrošinātu šīs valsts vadības un kontroles sistēmu efektīvu darbību vai izdevumu pareizību saskaņā ar piemērojamiem noteikumiem. 3. sadaļa Finanšu vadība 30. pants Budžeta saistības 1. Savienības budžeta saistības attiecībā uz katru valsts programmu izpilda gada maksājumu veidā laikposmā no 2014. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim. 2. Komisijas lēmums, ar ko apstiprina katru valsts programmu, ir finansēšanas lēmums Finanšu regulas [81. panta 2. punkta] izpratnē, un pēc paziņošanas attiecīgajai dalībvalstij tas minētās regulas izpratnē kļūst juridiski saistošs. 3. Katrai valsts programmai budžeta saistības attiecībā uz pirmo iemaksu nosaka pēc tam, kad Komisija ir apstiprinājusi šo valsts programmu. 4. Budžeta saistības attiecībā uz turpmākajiem maksājumiem Komisija uzņemas līdz katra gada 1. maijam, pamatojoties uz šā panta 2. punktā minēto lēmumu, izņemot gadījumus, kad piemēro Finanšu regulas [13]. pantu. 31. pants Kopīgi noteikumi par maksājumiem 1. Valsts programmai piešķirto Savienības budžeta iemaksu maksājumus Komisija veic saskaņā ar budžeta apropriācijām un atbilstoši pieejamam finansējumam. Katru maksājumu attiecina uz attiecīgajām budžeta saistībām, kas radušās visagrāk. 2. Maksājumus veic kā sākotnēju priekšfinansējumu, kā gada bilances maksājumus un kā galīgo bilances maksājumu. 3. Piemēro Finanšu regulas [87]. pantu. 32. pants Sākotnējā priekšfinansējuma un gada bilances maksājumu uzkrāšana 1. Sākotnējā priekšfinansējuma maksājuma un gada bilances maksājumu kopsumma nepārsniedz 95 % Savienības budžeta iemaksu valsts programmā. 2. Sasniedzot 95 % robežu, dalībvalstis turpina sūtīt maksājuma pieprasījumus Komisijai. 33. pants Sākotnējā priekšfinansējuma samaksa 1. Pēc tam, kad Komisija ir pieņēmusi lēmumu par valsts programmas apstiprināšanu, Komisija izmaksā sākotnējā priekšfinansējuma summu par visu plānošanas periodu. Tā veido 4 % no Savienības budžeta iemaksām attiecīgajā valsts programmā. Atkarībā no budžeta pieejamības to var sadalīt divos maksājumos. 2. Ja valsts programmu apstiprina 2015. gadā vai vēlāk, maksājumus veic apstiprināšanas gadā. 3. Priekšfinansējumu izmanto tikai, lai veiktu maksājumus saņēmējiem, kas īsteno valsts programmu. Šim nolūkam to bez kavēšanās nodod atbildīgās iestādes rīcībā. 4. Kopējo summu, kas izmaksāta kā priekšfinansējums, atmaksā Komisijai, ja 24 mēnešos no dienas, kad Komisija veikusi sākotnējā priekšfinansējuma summas pirmo maksājumu, tai nav nosūtīts neviens maksājuma pieprasījums saskaņā ar 39. pantu. 5. Procentus, kas uzkrājušies no sākotnējā priekšfinansējuma, iegrāmato attiecīgajā valsts programmā un atskaita no galīgā maksājuma pieprasījumā norādītās publisko izdevumu summas. 6. Summu, kas samaksāta kā sākotnējais priekšfinansējums, saskaņā 36. pantu pilnīgi dzēš no Komisijas kontiem vēlākais programmas slēgšanas dienā. 34. pants Finanšu gada definīcija Saskaņā ar šo regulu finanšu gads attiecas uz samaksātajiem izdevumiem un saņemtajiem un atbildīgās iestādes kontos iegrāmatotajiem ieņēmumiem laikposmā no N-1 gada 16. oktobra līdz N gada 15. oktobrim. 35. pants Gada bilances maksājumi 1. Komisija atkarībā no līdzekļu pieejamības veic gada bilances maksājumu, pamatojoties uz spēkā esošo finanšu plānu, gada pārskatu par atbilstošo valsts programmas finanšu gadu un attiecīgo lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu. 2. Gada pārskati attiecas uz maksājumiem, ko atbildīgā iestāde veikusi tā finanšu gada laikā, par kuru izpildītas 25. pantā minētās kontroles prasības. 3. Gada bilances maksājumu veic ne vēlāk kā sešus mēnešus no dienas, kad Komisija ir atzinusi par pieņemamu 39. panta 1. punktā un 49. pantā minēto informāciju un dokumentus un ir noskaidroti pēdējā gada pārskata grāmatojumi. 36. pants Programmas slēgšana 1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2023. gada 31. decembrim iesniedz šādus dokumentus: (a) pēdējam gada pārskatam nepieciešamo informāciju saskaņā ar 39. panta 1. punktu; (b) maksājuma pieprasījumu par galīgo bilances maksājumu; un (c) valsts programmas galīgo īstenošanas ziņojumu, kā norādīts 49. panta 1. punktā. 2. Maksājumus, ko atbildīgā iestāde veikusi no 2022. gada 16. oktobra līdz 2023. gada 30. jūnijam, iekļauj pēdējā gada pārskatā. 3. Pēc 1. punktā minēto dokumentu saņemšanas Komisija atkarībā no līdzekļu pieejamības veic galīgo bilances maksājumu, pamatojoties uz spēkā esošo finanšu plānu, pēdējo gada pārskatu un attiecīgo lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu. 4. Galīgo bilances maksājumu veic ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc pēdējā finanšu gada grāmatojumu noskaidrošanas dienas vai vienu mēnesi pēc galīgā īstenošanas ziņojuma apstiprināšanas dienas atkarībā no tā, kurš no termiņiem ir vēlāks. Kā saistības piešķirtās summas, kas paliek pēc bilances maksājuma veikšanas, Komisija sešos mēnešos atbrīvo no saistībām, neskarot 47. pantu. 37. pants Maksājuma termiņa pārtraukšana 1. Deleģētais kredītrīkotājs Finanšu regulas izpratnē uz laiku līdz deviņiem mēnešiem var pārtraukt maksājuma termiņu attiecībā uz maksājuma pieprasījumu, ja pastāv vismaz viens no šiem nosacījumiem: (a) saskaņā ar valsts vai Savienības revīzijas struktūras sniegtu informāciju ir pierādījumi, kas liecina par uz būtiskām nepilnībām vadības un kontroles sistēmas darbībā; (b) deleģētajam kredītrīkotājam jāveic papildu pārbaudes, ņemot vērā, ka viņa rīcībā nonākusi brīdinoša informācija par to, ka maksājuma pieprasījumā norādītie izdevumi ir saistīti ar pārkāpumiem, kam ir būtiskas finansiālas sekas; (c) nav iesniegts kāds no 39. panta 1. punktā paredzētajiem dokumentiem. 2. Deleģētais kredītrīkotājs var ierobežoti attiecināt pārtraukšanu uz maksājuma pieprasījumā norādīto izdevumu daļu, uz kuru attiecas 1. punktā minētie nosacījumi. Deleģētais kredītrīkotājs nekavējoties informē dalībvalsti un atbildīgo iestādi par pārtraukšanas iemesliem un pieprasa tām labot situāciju. Deleģētais kredītrīkotājs izbeidz pārtraukšanu, tiklīdz ir veikti vajadzīgie pasākumi. 37.a pants Maksājumu apturēšana 1. Komisija var apturēt visus gada bilances maksājumus vai daļu no tiem, ja: (a) programmas vadības un kontroles sistēmā ir būtisks trūkums, kas ietekmē maksājumu apstiprināšanas procedūras uzticamību, un attiecībā uz to nav veikti korektīvi pasākumi; vai (b) apstiprinātā izdevumu deklarācijā iekļautie izdevumi ir saistīti ar nopietnu pārkāpumu, kas nav novērsts; vai (c) dalībvalsts ir nopietni pārkāpusi saistības saskaņā ar 22. panta 1. un 2. punktu. 2. Komisija var nolemt apturēt visus gada bilances maksājumus vai daļu no tiem pēc tam, kad tā ir devusi dalībvalstij iespēju divos mēnešos iesniegt apsvērumus. 3. Komisija izbeidz gada bilances maksājumu pilnīgu vai daļēju apturēšanu, ja dalībvalsts ir veikusi vajadzīgos pasākumus, kas ļauj atcelt apturēšanu. Ja dalībvalsts neveic vajadzīgos pasākumus, Komisija var pieņemt lēmumu anulēt visu Savienības ieguldījumu darbības programmā vai tā daļu saskaņā ar 42. pantu. 38. pants Euro izmantošana 1. Summas, kas norādītas dalībvalstu iesniegtajās programmās, izdevumu prognozēs, izdevumu deklarācijās, maksājumu pieprasījumos, gada pārskatos un izdevumus, kuri norādīti gada un galīgajos īstenošanas ziņojumos, izsaka euro. 2. Dalībvalstis, kas maksājuma pieprasījuma iesniegšanas dienā nav pieņēmušas euro kā valsts valūtu, valsts valūtā veikto izdevumu summas konvertē euro. Šīs summas konvertē euro saskaņā ar Komisijas mēneša norēķina valūtas maiņas kursu mēnesī, kad minētie izdevumi iegrāmatoti attiecīgās valsts programmas atbildīgās iestādes kontos. Komisija katru mēnesi elektroniski publicē maiņas kursu. 3. Kad euro kļūst par dalībvalsts valūtu, 2. punktā izklāstīto konversijas procedūru turpina piemērot visiem izdevumiem, ko atbildīgā iestāde ir iegrāmatojusi kontos pirms dienas, kad stājās spēkā valsts valūtas un euro fiksētā konversijas likme. 4. sadaļa Grāmatojumu noskaidrošana un finanšu korekcijas 39. pants Informācijas sniegšana 1. Līdz tā gada 1. februārim, kas seko finanšu gadam, katra dalībvalsts iesniedz Komisijai šādus dokumentus un informāciju saskaņā ar Finanšu regulas [56.] pantu: (a) atbildīgās iestādes gada pārskatu; (b) vadības ticamības deklarāciju par gada pārskata pilnīgumu, pareizumu un patiesumu, iekšējās kontroles sistēmu pareizu darbību, kā arī notikušo darījumu likumību un pareizību un pareizas finanšu vadības principa ievērošanu; (c) kopsavilkuma ziņojumu par visām pieejamām veiktajām revīzijām un kontroli, tostarp sistēmisku vai atkārtotu trūkumu analīzi un veiktiem vai plānotiem korektīviem pasākumiem; (d) revīzijas iestādes sagatavotu revīzijas atzinumu, kurš attiecas uz vadības ticamības deklarāciju un kurā ņemti vērā visi tās aspekti, kopā ar kontroles ziņojumu, kurā izklāstīti to veikto revīziju konstatējumi, kas saistītas ar finanšu gadu, uz kuru attiecas atzinums. 2. Pēc Komisijas pieprasījuma dalībvalsts sniedz Komisijai papildu informāciju. Ja dalībvalsts nesniedz pieprasīto informāciju līdz Komisijas noteiktajam iesniegšanas termiņam, Komisija var pieņemt lēmumu par grāmatojumu noskaidrošanu, pamatojoties uz tās rīcībā esošo informāciju. 3. Šā panta 1. punktā paredzētie dokumenti ir uzskatāmi par maksājuma pieprasījumu attiecībā uz gada bilances maksājumiem. 4. Šā panta 1. punktā minētos dokumentus sagatavo saskaņā paraugiem, ko Komisija apstiprina ar īstenošanas aktiem. Komisija šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 55. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 40. pants Ikgadējā grāmatojumu noskaidrošana 1. Līdz tā gada 30. aprīlim, kas seko finanšu gadam, Komisija pieņem lēmumu par katras valsts programmas gada grāmatojumu noskaidrošana. Grāmatojumu noskaidrošanas lēmumā ņem vērā iesniegto gada pārskatu pilnīgumu, pareizumu un patiesumu, neskarot vēlākas finanšu korekcijas. 2. Komisija, pieņemot īstenošanas aktus, paredz ikgadējās grāmatojumu noskaidrošanas procedūras īstenošanas kārtību attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic saistībā ar lēmuma pieņemšanu un tā īstenošanu, tostarp attiecībā uz informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm un termiņiem, kuri jāievēro. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 55. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 41. pants Dalībvalstu veiktās finanšu korekcijas Ja valsts programmās tiek konstatēti pārkāpumi vai nolaidība, dalībvalstis veic finanšu korekcijas, anulējot visas attiecīgās Savienības budžeta iemaksas vai to daļu. Dalībvalstis ņem vērā pārkāpumu veidu un smagumu un Savienības budžetam nodarīto finansiālo zaudējumu līmeni un piemēro samērīgu korekciju. Anulētās summas un atgūtās summas, kā arī to procentu maksājumus atkārtoti piešķir attiecīgajai valsts programmai, izņemot summas, kas iegūtas saistībā ar pārkāpumiem, kurus konstatējusi Eiropas Revīzijas palāta un Komisijas dienesti, tostarp OLAF. Pēc valsts programmas slēgšanas dalībvalsts atmaksā atgūtās summas Savienības budžetā. 42. pants Komisijas veiktā atbilstības noskaidrošana un finanšu korekcijas 1. Komisija veic finanšu korekcijas, pilnīgi vai daļēji anulējot Savienības iemaksas valsts programmā un atgūstot tās no dalībvalsts, lai izslēgtu no Savienības finansējuma tos izdevumus, kas pārkāpj piemērojamos Savienības un valsts tiesību aktus, tostarp attiecībā uz Komisijas un Eiropas Revīzijas palātas konstatētajām dalībvalstu vadības un kontroles sistēmu nepilnībām. 2. Piemērojamo Savienības vai valsts tiesību aktu pārkāpšana noved pie finanšu korekcijām tikai tad, ja ir izpildīts viens no šādiem nosacījumiem: (a) pārkāpums ir ietekmējis vai varēja ietekmēt projektu saskaņā ar valsts programmu; (b) pastāv risks, ka šis pārkāpums ir ietekmējis vai varēja ietekmēt izdevumu summu, kas deklarēta atlīdzināšanai no Savienības budžeta. 3. Lemjot par finanšu korekcijas apjomu saskaņā ar 1. punktu, Komisija ņem vērā piemērojamo Savienības vai valsts tiesību aktu pārkāpuma veidu un smagumu un tā finansiālās sekas Savienības budžetā. 4. Pirms lēmuma par finansējuma atteikšanu pieņemšanas Komisijas konstatējumus un dalībvalsts atbildes paziņo rakstiski, un abas puses cenšas panākt vienošanos par veicamajiem pasākumiem. 5. Finansējumu nedrīkst atteikt attiecībā uz: (a) izdevumiem, kas atbildīgajai iestādei radušies vairāk nekā 36 mēnešus pirms Komisijas rakstiska paziņojuma dalībvalstij par konstatējumiem; (b) izdevumiem, kas attiecas uz valsts programmās iekļautiem daudzgadu pasākumiem, ja pēdējās saistības saņēmējam uzliktas vairāk nekā 36 mēnešus pirms Komisijas rakstiska paziņojuma dalībvalstij par konstatējumiem; (c) izdevumiem, kuri attiecas uz valsts programmās iekļautiem pasākumiem, izņemot šā punkta b) apakšpunktā minētos pasākumus, un par kuriem atbildīgā iestāde maksājumu vai attiecīgos gadījumos galīgo maksājumu ir veikusi vairāk nekā 36 mēnešus pirms Komisijas rakstiska paziņojuma dalībvalstij par konstatējumiem. 6. Komisija, pieņemot īstenošanas aktus, paredz atbilstības noskaidrošanas procedūras īstenošanas kārtību attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic saistībā ar lēmuma pieņemšanu un tā īstenošanu, tostarp attiecībā uz informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm un termiņiem, kuri jāievēro. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 55. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 43. pants Dalībvalstu pienākumi Komisijas veikta finanšu korekcija neskar dalībvalsts pienākumu veikt atgūšanas darbības saskaņā ar šīs regulas 21. panta h) apakšpunktu un atgūt valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta izpratnē un saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999[13] 14. pantu. 44. pants Atmaksāšana 1. Jebkuru summu, kas jāatmaksā Savienības vispārējā budžetā, atmaksā līdz termiņam, kas norādīts saskaņā ar Finanšu regulas [77.] pantu sagatavotajā iekasēšanas rīkojumā. Atmaksas termiņš ir otrā mēneša pēdējā diena pēc rīkojuma izdošanas. 2. Novēlotiem atmaksājumiem piemēro kavējuma procentus, ko aprēķina par laikposmu no termiņa pēdējās dienas līdz faktiskās samaksas dienai. Šo procentu likme ir pusotrs procentpunkts virs Eiropas Centrālās bankas noteiktās likmes galvenajās refinansēšanas operācijās tā mēneša pirmajā darbadienā, kurā ir termiņa pēdējā diena. 5. sadaļa Saistību atcelšana 45. pants Principi 1. Valsts programmas iesniedz atcelšanas procedūrai, pamatojoties uz to, ka atceļ summas, kas attiecas uz saistībām, kuras neskar 33. pantā minētais sākotnējais priekšfinansējums, vai uz maksājuma pieprasījumu saskaņā ar 39. pantu, kas veicams līdz 31. decembrim otrajā gadā pēc budžeta saistību gada. 2. Saistības, kas attiecas uz perioda pēdējo gadu, atceļ saskaņā ar noteikumiem, kas jāievēro attiecībā uz programmu slēgšanu. 3. Visas saistības, kas joprojām ir atvērtas izdevumu attiecināmības pēdējā dienā, kā minēts 17. panta 3. punktā, un par ko atbildīgā iestāde nav iesniegusi maksājuma pieprasījumu sešus mēnešus pēc minētā datuma, tiek automātiski atceltas. 46. pants Atcelšanas izņēmumi 1. Atcelšanai paredzētās summas samazina par summām, ko atbildīgā iestāde nav varējusi deklarēt Komisijai šādu iemeslu dēļ: (a) pasākumi ir apturēti tiesvedības vai administratīvas pārsūdzības dēļ, kam ir apturoša iedarbība; vai (b) force majeure apstākļi ir būtiski ietekmējuši visas valsts programmas vai tās daļas īstenošanu. Atbildīgā iestāde, kas atsaucas uz force majeure, pierāda tā tiešu ietekmi uz visas valsts programmas vai tās daļas īstenošanu. Samazināšanu var pieprasīt vienu reizi, ja apturēšana vai force majeure ilgst līdz vienam gadam, vai vairākas reizes atbilstoši force majeure ilgumam vai gadu skaitam starp tiesas vai administratīvā lēmuma datumu par pasākuma īstenošanas apturēšanu un galīgā tiesas vai administratīvā lēmuma datumu. 2. Dalībvalsts līdz 31. janvārim nosūta Komisijai informāciju par 1. punktā minētajiem izņēmumiem attiecībā uz summu, kas bija jādeklarē līdz iepriekšējā gada beigām. 3. Budžeta saistību daļu, par kuru maksājuma pieprasījums ir iesniegts, bet kura maksājumu Komisija ir samazinājusi vai apturējusi N+2 gada 31. decembrī, neņem vērā, aprēķinot automātiski atceļamo summu. 47. pants Procedūra 1. Komisija laikus informē dalībvalsti, ka pastāv risks piemērot atcelšanu saskaņā ar 42. pantu. 2. Pamatojoties uz informāciju, kas ir Komisijas rīcībā 31. janvārī, Komisija informē Atbildīgo iestādi par atceļamo summu, kas izriet no tās rīcībā esošās informācijas. 3. Dalībvalstij ir divi mēneši, lai piekristu atceļamajai summai vai iesniegtu apsvērumus. 4. Komisija veic automātisku atcelšanu ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc termiņa, kas izriet no 1. līdz 3. punkta piemērošanas. 5. Ja atcelšana notiek automātiski, Savienības budžeta iemaksa attiecīgajā valsts programmā šajā gadā tiek samazināta par automātiski atceļamo summu. Savienības iemaksa finanšu plānā tiek samazināta proporcionāli, ja vien dalībvalsts neiesniedz pārskatītu finanšu plānu. V NODAĻA INFORMĒŠANA, PAZIŅOŠANA, UZRAUDZĪBA, IZVĒRTĒŠANA UN ZIŅOŠANA 48. pants Informēšana un publicitāte 1. Dalībvalstis un atbildīgās iestādes ir atbildīgas par: (a) tīmekļa vietnes vai tīmekļa portāla izveidi, kas sniedz informāciju un nodrošina piekļuvi valsts programmām šajā dalībvalstī; (b) potenciālo saņēmēju informēšanu par finansēšanas iespējām valsts programmu ietvaros; (c) Savienības iedzīvotāju informēšanu par īpašo regulu nozīmi un sasniegumiem, veicot informēšanas un paziņošanas pasākumus par valsts programmu rezultātiem un ietekmi. 2. Dalībvalstis nodrošina valsts programmu īstenošanas pārredzamību un veido pasākumu sarakstu, ko atbalsta katra valsts programma, kam jābūt pieejamam tīmekļa vietnē vai tīmekļa portālā. 3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 54. pantā minēto procedūru, lai paredzētu noteikumus par informēšanas un publicitātes pasākumiem plašai sabiedrībai un informatīviem pasākumiem saņēmējiem. 4. Komisija, pieņemot īstenošanas aktus, nosaka informēšanas un publicitātes pasākumu tehniskos raksturlielumus. Šos īstenošanas aktus Komisija pieņem saskaņā ar 55. panta 3. punktā minēto pārbaudes procedūru. 49. pants Īstenošanas ziņojumi 1. Līdz 2016. gada 31. martam un līdz katra turpmākā gada 31. martam (2022. gadu ieskaitot) dalībvalsts iesniedz Komisijai gada ziņojumu par katras valsts programmas īstenošanu iepriekšējā finanšu gadā. 2016. gadā iesniegtais ziņojums attiecas uz 2014. un 2015. finanšu gadu. Dalībvalsts iesniedz gala ziņojumu par valsts programmu īstenošanu līdz 2023. gada 31. decembrim. 2. Ikgadējos īstenošanas ziņojumos sniedz informāciju par: (a) valsts programmas īstenošanu, izmantojot finanšu datus un rādītājus; (b) jebkuriem jautājumiem, kas var ietekmēt valsts programmas darbību. 3. Ņemot vērā vidusposma pārskatīšanu, ikgadējā īstenošanas ziņojumā, kuru iesniedz 2017. gadā, sniedz un novērtē informāciju, kas minēta 2. punktā, kā arī: (a) panākumus mērķu sasniegšanā, ko paredz Savienības budžeta iemaksas valsts programmā; (b) partneru iesaisti valsts programmas īstenošanā, uzraudzībā un izvērtēšanā. 4. Ikgadējais īstenošanas ziņojums, kas iesniegts 2019. gadā, un galīgais īstenošanas ziņojums papildus 2. un 3. punktā minētajai informācijai un izvērtējumam ietver informāciju par valsts programmas mērķu sasniegšanu un novērtē panākumus šajā jomā. 5. Ikgadējie īstenošanas ziņojumi, kas minēti 1. līdz 4. punktā, ir pieņemami, kad tie satur visu informāciju, kas paredzēta minētajos punktos. Komisija informē dalībvalsti 15 darba dienu laikā pēc ikgadējā īstenošanas ziņojuma saņemšanas, ja tas nav pieņemams, un bez šāda paziņojuma ziņojums ir uzskatāms par pieņemamu. 6. Komisija informē dalībvalsti par saviem novērojumiem attiecībā uz ikgadējo īstenošanas ziņojumu divu mēnešu laikā pēc tā saņemšanas. Ja Komisija nesniedz nekādus novērojumus šajā termiņā, ziņojums ir uzskatāms par pieņemtu. 7. Komisija var sniegt ieteikumus par jebkuriem jautājumiem, kuri ietekmē valsts programmas īstenošanu. Ja šādi ieteikumi ir sniegti, atbildīgā iestāde informē Komisiju par veiktajiem korekcijas pasākumiem trīs mēnešu laikā. 8. Ikgadējos un galīgos īstenošanas ziņojumus sagatavo pēc paraugiem, ko apstiprinājusi Komisija. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 55. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru. 50. pants Vienotā uzraudzības un izvērtēšanas sistēma 1. Komisija veic šīs regulas un vajadzības gadījumā īpašo regulu regulāru uzraudzību sadarbībā ar dalībvalstīm. 2. Īpašo regulu īstenošanu Komisija izvērtē partnerībā ar dalībvalstīm. 3. Izveido vienotu uzraudzības un izvērtēšanas sistēmu, lai novērtētu pasākumu atbilstību, efektivitāti, lietderību, pievienoto vērtību, noturību un ietekmi, kā arī vienkā