/* COM/2011/0626 final/3 - 2011/0281 (COD) */ Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (Regula par vienotu TKO)





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Komisijas priekšlikumā par daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam (DFS priekšlikums)[1] ir noteikts kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) budžets un galvenie virzieni. Pamatojoties uz to, Komisija iesniedz regulu kopumu, kurās noteikts 2014.–2020. gada KLP tiesiskais regulējums, kā arī šīs politikas turpmākās attīstības alternatīvo scenāriju ietekmes novērtējums. Šo reformu priekšlikumu pamatā ir Paziņojums par KLP 2020. gada perspektīvā[2], kurā vispārīgi raksturotas politiskās iespējas, kas ļautu risināt nākotnē paredzamās problēmas lauksaimniecībā un lauku apvidos un sasniegt KLP mērķus, proti, nodrošināt 1) dzīvotspējīgu pārtikas ražošanu; 2) dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un klimata politiku un 3) līdzsvarotu teritoriālo attīstību. Kopš minētā paziņojuma iesniegšanas tajā izklāstītā reformas ievirze kopumā atbalstīta gan iestāžu debatēs[3], gan apspriedēs ar ieinteresētajām personām, kas notika iespējamās ietekmes novērtēšanas gaitā. Šajā procesā izkristalizējusies kopīga atziņa, ka ir jāveicina efektīva resursu izmantošana, lai nodrošinātu pārdomātu, ilgtspējīgu un iekļaujošu ES lauksaimniecības un lauku apvidu attīstību atbilstoši stratēģijai “Eiropa 2020”, KLP struktūru arī turpmāk balstot uz diviem pīlāriem, kuriem ir kopīgs mērķis un kuros iekļautie instrumenti papildina cits citu. KLP I pīlārs attiecas uz tiešajiem maksājumiem un tirgus pasākumiem, kas ļauj ES lauksaimniekiem saņemt gada pamata ienākumu atbalstu, kā arī atbalstu konkrētu tirgus traucējumu gadījumā, bet II pīlārs attiecas uz lauku attīstību, kuras nodrošināšanai dalībvalstis, ievērojot kopīgu satvaru[4], sagatavo un līdzfinansē daudzgadu programmas. Secīgu reformu rezultātā, veidojot KLP par integrētu politiku lauku apvidu attīstībai visā ES, ir palielināta lauksaimniecības orientācija uz tirgu, vienlaikus sniedzot ienākumu atbalstu ražotājiem, politikā ir prasmīgāk iestrādātas vides prasības un pastiprināts atbalsts lauku attīstībai. Tomēr reformas procesā ir radusies vajadzība optimālāk sadalīt atbalstu gan starp dalībvalstīm, gan dalībvalstīs, kā arī ir izskanējuši aicinājumi rūpīgāk izvēlēties pasākumus, kuru mērķis ir vides problēmu novēršana, un lietpratīgāk reaģēt uz pieaugošo tirgus svārstīgumu. Agrāk reformas galvenokārt tika veiktas, reaģējot uz iekšēju cēloņu izraisītām problēmām, sākot ar milzīgu pārprodukciju un beidzot ar pārtikas nekaitīguma krīzi; tās ES ir lieti noderējušas gan pašu mājās, gan starptautiskajā arēnā. Taču lielākā daļa šodienas problēmu izraisa un ietekmē ārēji, ar lauksaimniecību tieši nesaistīti faktori, un tāpēc šo problēmu risināšanai ir vajadzīgi plašāki politiski pasākumi. Paredzams, ka situācija lauksaimniecības ienākumu jomā arī turpmāk būs sarežģīta, jo lauksaimnieki saskaras ar lielāku risku, ražīguma kāpuma palēnināšanos un peļņas normas samazināšanos pieaugošo ražošanas cenu dēļ; tāpēc noteikti jāsaglabā ienākumu atbalsts un jāpilnveido attiecīgie instrumenti, lai labāk pārvaldītu riskus un risinātu krīzes situācijas. Spēcīga lauksaimniecība ir ļoti būtiska ES pārtikas rūpniecībai un pasaules nodrošinājumam ar pārtiku. Tajā pašā laikā lauksaimniecības nozares pārstāvji un lauku apvidu iedzīvotāji tiek aicināti neatlaidīgāk censties sasniegt vērienīgos mērķus klimata un enerģētikas jomā, kā arī īstenot bioloģiskās daudzveidības stratēģiju, kas ietilpst stratēģijā “Eiropa 2020”. Lauksaimniekiem, kas līdz ar mežsaimniekiem ir galvenie zemes apsaimniekotāji, būs vajadzīgs atbalsts, lai viņi ieviestu un turpmāk izmantotu tādas lauksaimniecības sistēmas un metodes, kas īpaši sekmē vides un klimata mērķu sasniegšanu, jo tirgus cenas neatspoguļo šādu sabiedrisku labumu nodrošināšanu. Turklāt būs ļoti svarīgi atrast veidu, kā vislabāk izmantot lauku apvidu daudzveidīgo potenciālu un tādējādi veicināt iekļaujošu izaugsmi un kohēziju. Tāpēc topošā KLP nebūs politika, kas attiecas tikai uz nelielu, kaut ļoti svarīgu, ES tautsaimniecības daļu, tā būs arī stratēģiski svarīga politika, kas attieksies uz pārtikas nodrošinājumu, vidi un teritoriālo līdzsvaru. Tieši šajos apstākļos atklājas ES pievienotā vērtība, kura piemīt patiesi kopējai politikai, kas ļauj visefektīvāk izmantot ierobežotos budžeta līdzekļus, saglabājot ilgtspējīgu lauksaimniecību visā ES, risinot tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinot dalībvalstu solidaritāti, taču vienlaikus pieļaujot zināmas atkāpes šīs politikas īstenošanā, lai tiktu ievērotas un apmierinātas vietējās vajadzības. DFS priekšlikumā izklāstītajās pamatnostādnēs ir paredzēts, ka kopējai lauksaimniecības politikai arī turpmāk būtu jāietver divi pīlāri, katra pīlāra budžetam nominālā izteiksmē būtu jāpaliek 2013. gada līmenī un būtu jābūt skaidrai virzībai uz rezultātu sasniegšanu ES būtiskākajās, prioritārajās jomās. Ar tiešajiem maksājumiem būtu jāveicina ražošanas ilgtspējība, 30 % šiem maksājumiem atvēlētā budžeta piešķirot obligātiem pasākumiem, kas labvēlīgi ietekmē klimatu un vidi. Maksājumu apmērs būtu pakāpeniski jāvienādo, un maksājumi lielāko maksājumu saņēmējiem būtu pakāpeniski jāierobežo. Lauku attīstībai domātie līdzekļi būtu jāiekļauj vienotā stratēģiskā satvarā līdz ar citiem ES kopīgi pārvaldītiem līdzekļiem, uz kuriem attiecas aktīvāka, mērķtiecīgāka pieeja un uzlaboti, skaidrāk formulēti ex-ante nosacījumi. Visbeidzot, KLP finansējums tirgus pasākumu jomā būtu jāpapildina ar diviem instrumentiem, kas neietilpst DFS, proti, ar 1) rezerves fondu ārkārtas gadījumiem, kas ļautu rīkoties krīzes situācijās, un 2) Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda darbības jomas paplašināšanu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, KLP tiesiskā regulējuma būtiskākie elementi laika posmam no 2014. līdz 2020. gadam ir noteikti šādās regulās: - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām (“tiešo maksājumu regula”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (“regula par vienotu TKO”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (“lauku attīstības regula”); - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību (“horizontālā regula”); - priekšlikumā Padomes regulai par konkrēta atbalsta un kompensāciju noteikšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju; - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz lauksaimniekiem paredzētu tiešo maksājumu piemērošanu 2013. gadā; - priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz vienotā maksājuma shēmu un atbalstu vīnogulāju audzētājiem. Lauku attīstības regula balstās uz priekšlikumu, kuru Komisija iesniedza 2011. gada 6. oktobrī un kurā izklāstīti kopīgi noteikumi par visiem fondiem, kas darbojas vienotajā stratēģiskajā satvarā[5]. Vēlāk tiks pieņemta arī regula par vistrūcīgākajām personām piemērojamā atbalsta shēmu, kurai finansējums pašlaik paredzēts citā daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijā. Turklāt, lai atrastu piemērotāko veidu, kā samērot pārredzamības principu un saņēmēju tiesības uz personas datu aizsardzību, tiek gatavoti jauni noteikumi par saņēmēju datu publicēšanu, kuru sagatavošanā tiek ņemti vērā Eiropas Savienības Tiesas iebildumi. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Pamatojoties uz pašreizējā politiskā regulējuma novērtējumu un nākotnē paredzamo problēmu un vajadzību analīzi, ietekmes novērtējumā izvērtēta un salīdzināta trīs alternatīvu scenāriju ietekme. Šis novērtējums ir radies 2010. gada aprīlī uzsāktā ilgā procesā, kuru vadīja starpdienestu grupa un kura gaitā tika veikta plaša kvantitatīva un kvalitatīva analīze, tostarp noteikta bāzlīnija, proti, lauksaimniecības tirgu un ienākumu attīstības vidēja termiņa prognozes līdz pat 2020. gadam, un modelēta dažādo politikas scenāriju ietekme uz nozares ekonomiku. Ietekmes novērtējumā sīkāk iztirzāti šādi trīs scenāriji: 1) pielāgojumu scenārijs, saskaņā ar kuru tiek saglabāts pašreizējais politiskais regulējums, taču vienlaikus tiek novērsti tā būtiskākie trūkumi, piemēram, pilnveidota tiešo maksājumu sadale; 2) sabalansēšanas scenārijs, kas ir saistīts ar būtiskām politikas izmaiņām, t. i., tiešo maksājumu mērķtiecīgāku piešķiršanu un ekoloģisko komponentu, sekmīgāku lauku attīstības politikas stratēģisko mērķu noteikšanu, tos rūpīgāk saskaņojot ar ES politiku citās jomās, kā arī juridiskā pamata paplašināšanu, lai attiecīgi paplašinātu ražotāju sadarbību, un 3) pārorientēšanās scenārijs, saskaņā ar kuru politiku pārorientē uz vides aizsardzību un pakāpeniski likvidē tiešos maksājumus, pieņemot, ka ražošanas jaudu ir iespējams saglabāt arī bez atbalsta un sociālekonomiskās vajadzības lauku rajonos ir iespējams apmierināt, izmantojot citas rīcībpolitikas. Ekonomikas krīzes un nepietiekama publiskā finansējuma apstākļos, uz kuriem ES reaģējusi, pieņemot stratēģiju “Eiropa 2020” un DFS priekšlikumu, katrā no šiem trim scenārijiem atšķirīga nozīme piešķirta trim politiskajiem uzdevumiem, kas izvirzīti nākotnes KLP ar mērķi panākt konkurētspējīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecību plaukstošos lauku apvidos. Lai panāktu lielāku atbilstību stratēģijai “Eiropa 2020”, jo īpaši efektīvas resursu izmantošanas jomā, būs aizvien vairāk jāpalielina lauksaimniecības ražīgums, veicot pētījumus, veicinot zināšanu nodošanu, sadarbību un inovāciju (tostarp izmantojot Eiropas inovāciju partnerību lauksaimniecības ražīguma un ilgtspējības jomā). Tā kā ES lauksaimniecības politika vairs netiek īstenota tirdzniecību kropļojošā politiskajā vidē, paredzams, ka šo nozari ietekmēs turpmāka liberalizācija, jo īpaši saistībā ar Dohas attīstības programmu vai ar Mercosur valstīm noslēgto brīvās tirdzniecības līgumu. Izstrādājot trīs minētos politikas scenārijus, tika ņemtas vērā vēlmes, kas izteiktas apspriešanās procesā, kurš norisinājās ietekmes novērtējuma sagatavošanas gaitā. Ieinteresētās personas tika aicinātas izteikt viedokli laikā no 2010. gada 23. novembra līdz 2011. gada 25. janvārim, bet 2011. gada 12. janvārī tika organizēta padomdevējas komitejas sanāksme. Turpmāk īsumā apkopotas būtiskākās atziņas[6]. - Ieinteresēto personu vidū valda vispārējā vienprātība par to, ka ir vajadzīga stingra KLP, kuras pamatā būtu divu pīlāru struktūra, lai risinātu ar pārtikas nodrošinājumu, dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un teritoriālo attīstību saistītās problēmas. - Vairums respondentu uzskata, ka KLP būtu jāveicina tirgu un cenu stabilizācija. - Ieinteresētajām personām ir atšķirīgi viedokļi par atbalsta mērķu noteikšanu (īpaši par tiešā atbalsta pārdali un maksājumu nepārsniedzamās summas noteikšanu). - Tiek vienprātīgi atzīts, ka abiem politikas pīlāriem var būt liela nozīme, rosinot aktīvāku klimata politiku un uzlabojot ekoloģiskos raksturlielumus, kas ir ES iedzīvotāju interesēs. Tā kā daudzi lauksaimnieki uzskata, ka tas jau notiek, plašāka sabiedrība norāda, ka I pīlāra maksājumus varētu izmantot efektīvāk. - Respondenti vēlas, lai nākotnē paredzamā izaugsme un attīstība skartu visu ES, arī mazāk labvēlīgos apgabalus. - Daudzi respondenti uzsvēra KLP saskaņošanu ar politiku citās jomās, piemēram, ar vides, veselības, tirdzniecības un attīstības politiku. - Respondenti uzskata, ka inovācija, konkurētspējīgu uzņēmumu attīstība un sabiedrisko labumu nodrošināšana ES iedzīvotājiem ļaus KLP saskaņot ar stratēģiju “Eiropa 2020”. Tātad, veicot ietekmes novērtējumu, tika salīdzināti minētie trīs alternatīvie politikas scenāriji. Īstenojot pārorientēšanās scenāriju, lauksaimniecībā ātrāk tiktu veikti strukturāli pielāgojumi un ražošana tiktu pārcelta uz rentablākajiem apgabaliem un ienesīgākajām nozarēm. Lai gan, īstenojot šo scenāriju, ievērojami pieaugtu finansējums vides jomā, nozare vienlaikus tiktu pakļauta arī lielākam riskam, jo saruktu tirgus intervences iespējas. Turklāt šā scenārija īstenošana izraisītu būtiskas sociālas un ekoloģiskas problēmas, jo, politikā zūdot ietekmēšanas iespējām, ko sniedz tiešie maksājumi un ar tiem saistītās savstarpējās atbilstības prasības, mazāk konkurētspējīgajos apvidos būtu vērojams būtisks ienākumu zaudējums un vides degradēšanās. Otra galējā alternatīva — pielāgojumu scenārijs — būtu vispiemērotākais politikas nepārtrauktībai, jo dotu ierobežotus, taču jūtamus uzlabojumus gan lauksaimniecības konkurētspējas, gan ekoloģiskās efektivitātes ziņā. Tomēr pastāv nopietnas šaubas par to, vai šis scenārijs ļautu pienācīgi risināt nākotnē paredzamās būtiskās klimata un vides problēmas, no kā ir atkarīga arī lauksaimniecības ilgtermiņa ilgtspējība. Sabalansēšanas scenārijs, kurā paredzēta tiešo maksājumu mērķtiecīgāka piešķiršana un ekoloģiskais komponents, paver pilnīgi jaunu ceļu. Veiktā analīze liecina, ka pārēja uz videi nekaitīgu rīcību ir iespējama un ka izmaksas, ko tā radītu lauksaimniekiem, nav pārmērīgas, lai gan no zināma administratīvā sloga nebūtu iespējams izvairīties. Līdzīgi ir iespējams stimulēt lauku attīstību, ja vien dalībvalstis un reģioni efektīvi izmantos jaunās iespējas un ja vienota stratēģiskā satvara izveide, kurā ietilptu arī pārējie ES līdzekļi, neliegs saglabāt sinerģiju ar I pīlāru un nemazinās lauku attīstības specifiskās priekšrocības. Ja tiktu panākts pareizais līdzsvars, šā scenārija īstenošana vissekmīgāk ļautu nodrošināt lauksaimniecības un lauku apvidu ilgtermiņa ilgtspējību. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ietekmes novērtējumā secināts, ka sabalansēšanas scenārijs ir vislīdzsvarotākais, jo ļauj pakāpeniski saskaņot KLP un ES stratēģiskos mērķus, un šis līdzsvars un samērība izpaužas arī tiesību aktu priekšlikumos paredzēto elementu īstenošanā. Būs jāizveido vērtēšanas sistēma, lai, izmantojot vienotu, ar politikas mērķiem saistītu rādītāju kopumu, novērtētu KLP efektivitāti. Svarīgs apsvērums šajā procesā bija vienkāršošana, un tā būtu dažādi jāveicina, piemēram, racionalizējot savstarpējās atbilstības un tirgus instrumentus vai izstrādājot mazajiem lauksaimniekiem piemērotu atbalsta shēmu. Turklāt tiešie maksājumi ar videi nekaitīgu rīcību būtu jāsasaista tā, lai maksimāli samazinātos administratīvais slogs, tostarp pārbaužu izmaksas. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Tiek ierosināts saglabāt pašreizējo KLP struktūru, proti, dalījumu divos pīlāros, kur I pīlāra ikgadējos, vispārīgi piemērojamos obligātos pasākumus papildina II pīlārā iekļautie brīvprātīgie pasākumi, kas saskaņā ar daudzgadu programmu izstrādes pieeju ir vairāk pielāgoti valsts un reģionālajām īpatnībām. Tomēr jaunā tiešo maksājumu regulējuma mērķis ir pilnvērtīgāk izmantot sinerģiju ar II pīlāru, kas savukārt ir iekļauts vienotā stratēģiskā satvarā, lai to labāk saskaņotu ar citu ES kopīgi pārvaldīto līdzekļu izmantojumu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, tiek saglabāta arī pašreizējā struktūra, ko veido četri pamata tiesību akti, lai gan finansējuma regulas darbības joma tiek paplašināta, lai kopīgos noteikumus apkopotu vienā tiesību aktā, proti, tā dēvētajā horizontālajā regulā. Priekšlikumi ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. KLP patiesi ir ES kopējā politika: tā ir ES un dalībvalstu dalītas kompetences joma, kas tiek regulēta ES līmenī, lai visā ES saglabātu ilgtspējīgu un daudzveidīgu lauksaimniecību, risinātu tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinātu dalībvalstu solidaritāti. Ņemot vērā to, cik būtiski nākotnē paredzamās problēmas varētu ietekmēt nodrošinājumu ar pārtiku, vidi un teritoriālo līdzsvaru, KLP joprojām ir uzskatāma par stratēģiski svarīgu politiku, lai nodrošinātu to, ka tiek atrasti efektīvākie politisko uzdevumu risinājumi un lietderīgākais budžeta līdzekļu izmantošanas veids. Turklāt tiek ierosināts saglabāt instrumentu pašreizējo dalījumu divos pīlāros, jo tādējādi dalībvalstīm ir lielākas iespējas pielāgot risinājumus vietējām īpatnībām, kā arī līdzfinansēt politikas II pīlāra pasākumus. Lauksaimniecības politikas II pīlārā iekļauj arī jauno Eiropas inovāciju partnerību un riska pārvaldības instrumentus. Lauksaimniecības politika vienlaikus tiks labāk saskaņota ar stratēģiju “Eiropa 2020” (tostarp vienotu satvaru ar citiem ES fondiem), kā arī vairākiem ieviestajiem uzlabojumiem un vienkāršojumiem. Visbeidzot, ietekmes novērtēšanas gaitā veiktās analīzes rezultāti skaidri parāda, kādas negatīvas ekonomiskās, ekoloģiskās un sociālās sekas varētu būt bezdarbībai. Lauksaimniecības tirgu kopīgas organizācijas noteikumi ir izklāstīti regulā par vienotu TKO, bet par atbalsta shēmu vistrūcīgākajām personām tiks izstrādāts atsevišķs tiesību akts. Krīze, kas 2008.–2009. gadā skāra piensaimniecības nozari, pierādīja, ka ir svarīgi saglabāt efektīvu drošības tīkla mehānismu, kā arī racionalizēt pieejamos instrumentus. Arī augsta līmeņa ekspertu grupa piensaimniecības jautājumos vēlākajās diskusijās norādīja, ka pārtikas produktu piegādes ķēdes darbība ir jāuzlabo. Tāpēc šīs regulas mērķis ir racionalizēt, paplašināt un vienkāršot noteikumus, pamatojoties uz līdzšinējo pieredzi ar valsts intervenci, privātu uzglabāšanu, izņēmuma/ārkārtas pasākumiem un atbalstu konkrētām nozarēm, kā arī veicināt sadarbību ar ražotāju un starpnozaru organizāciju starpniecību. Ir atcelts atbalsts atsevišķām nozarēm (piemēram, vājpiena, apiņu un zīdtārpiņu sektoram). Piena kvotu sistēmas un vīnogulāju stādīšanas aizlieguma termiņš beigsies atbilstoši pašreizējo tiesību aktu noteikumiem, tātad šajā ziņā minētie tiesību akti netiek grozīti. Cukura kvotas būs spēkā līdz 2015. gada 30. septembrim. Priekšlikumā ir iekļauts viens noteikums par dzīvnieku slimībām/patērētāju uzticības zaudēšanu un vispārīga tirgus traucējumu klauzula, kuras darbības joma ir paplašināta, lai tā attiektos uz visām nozarēm, kuras aptver pašreiz spēkā esošā vienotā TKO. Produktu klāsts, attiecībā uz kuriem dalībvalstis atzīst ražotāju organizācijas un to apvienības, kā arī starpnozaru organizācijas, ir paplašināts, lai būtu ietvertas visas nozares, ko aptver pašreiz spēkā esošā vienotā TKO. Atbalstu ražotāju grupu izveidei augļu un dārzeņu nozarē ir iekļauts lauku attīstības atbalstā. Regulā atspoguļots jau agrāk izteikts priekšlikums, kas attiecās uz piena nozari un kurā bija izklāstīti pamatnosacījumi, kas dalībvalstīm jāievēro, ja tās, vēloties vairot piena ražotāju izredzes pārtikas produktu piegādes ķēdē panākt sev izdevīgus nosacījumus, nosaka, ka obligāti ir jāslēdz rakstiski līgumi. Regulā atspoguļots arī priekšlikums, kas kvalitātes tiesību aktu kopumā jau agrāk izteikts attiecībā uz tirdzniecības standartiem. Vienkāršošanas ziņā atbalsta atcelšana atsevišķās nozarēs, atdalītas, t. i., ar ieņēmumiem nesaistītas, atbalsta shēmas ieviešana zīdtārpiņu nozarē un cukura kvotu sistēmas likvidēšana, kā arī piegādes līgumu reģistrācijas un līdzvērtības apliecināšanas prasību atcelšana apiņu nozarē mazinās dalībvalstīm uzlikto slogu un nevajadzīgu vilcināšanos, ar ko saskaras tirgus dalībnieki. Vairs nebūs jāsaglabā spēja īstenot nozares atbalsta programmas un piešķirt līdzekļus to kontrolei. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Saskaņā ar DFS priekšlikumu liela daļa ES budžeta arī turpmāk būtu jāatvēl lauksaimniecībai, kas ir stratēģiski svarīga kopējās politikas joma. Tāpēc ierosināts, ka KLP galvenā uzmanība būtu jāpievērš tās pamatdarbībai un tālab I pīlāra īstenošanai laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam pašreizējās cenās būtu jāpiešķir 317,2 miljardi euro, bet II pīlāra īstenošanai 101,2 miljardi euro. Papildus lauksaimniecības politikas I un II pīlāra finansējumam piešķirams papildu finansējums 17,1 miljarda euro apmērā, no kuriem 5,1 miljards euro atvēlams pētniecībai un inovācijai, 2,5 miljardi euro pārtikas nekaitīgumam, bet 2,8 miljardi euro citās DFS pozīcijās paredzētajiem pabalstiem vistrūcīgākajām personām pārtikas iegādei, kā arī izveidojams jauns 3,9 miljardu euro rezerves fonds krīzes situācijām lauksaimniecībā un papildus DFS Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondā atvēlami līdz pat 2,8 miljardiem euro, tādējādi kopējais 2014.−2020. gada budžets sasniedz 435,6 miljardus euro. Attiecībā uz atbalsta sadali dalībvalstu starpā tiek ierosināts, ka visām dalībvalstīm, kas saņem tiešos maksājumus, kuri nesasniedz 90 % no ES vidējā apjoma, maksājumu apjoms tiks palielināts par vienu trešo daļu no attiecīgās dalībvalsts saņemto maksājumu un ES vidējā rādītāja starpības. Uz šīs bāzes aprēķināts valstu maksimālais apjoms, kas noteikts tiešo maksājumu regulā. Atbalsts lauku attīstībai tiek piešķirts, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas saistīti ar politikas mērķiem, un ņemot vērā pašreizējo atbalsta sadali. Tāpat, kā tas tiek darīts pašlaik, mazāk attīstītajiem reģioniem arī turpmāk būtu jāpiemēro augstākas līdzfinansējuma likmes, kas būs piemērojamas arī atsevišķiem pasākumiem, piemēram, zināšanu nodošanai, ražotāju grupām, sadarbībai un “Leader” programmām. Zināma elastība ir ieviesta, lai pārvietotu līdzekļus starp pīlāriem (līdz 5 % no tiešajiem maksājumiem): no I pīlāra uz II pīlāru, lai dalībvalstis varētu nostiprināt lauku attīstības politiku, un no II pīlāra uz I pīlāru tajās dalībvalstīs, kurās tiešo maksājumu apmērs ir zemāks par 90 % no ES vidējā apmēra. Sīkākas ziņas par KLP reformu priekšlikumu finansiālo ietekmi ir izklāstītas priekšlikumiem pievienotajā finanšu pārskatā. 2011/0281 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (Regula par vienotu TKO) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 42. panta pirmo daļu un 43. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[7], pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[8], apspriedusies ar Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāju[9], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru[10], tā kā: 1. Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “KLP 2020. gada perspektīvā: Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas”[11] ir izklāstītas kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) iespējamās problēmas, uzdevumi un virzieni pēc 2013. gada. Ņemot vērā par šo paziņojumu notikušās debates, KLP reformai būtu jāstājas spēkā no 2014. gada 1. janvāra. Reformai būtu jāaptver visi KLP svarīgākie instrumenti, tostarp Padomes […] Regula (ES) Nr. [COM(2010) 799], ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Regula par vienotu TKO”)[12]. Ņemot vērā reformas darbības jomu, ir lietderīgi atcelt Regulu (ES) Nr. [COM(2010)799] un aizstāt to ar jaunu Regulu par vienotu TKO. Turklāt reformas gaitā būtu pēc iespējas jāsaskaņo, jāracionalizē un jāvienkāršo noteikumi, jo īpaši tie, kas attiecas uz vairākām lauksaimniecības nozarēm, tostarp nodrošinot arī to, lai nebūtiskus pasākumu elementus Komisija varētu pieņemt ar deleģētiem aktiem. 2. Īpaši svarīgi ir tas, lai Komisija grozījumu sagatavošanas laikā organizētu pienācīgu apspriešanos, arī ar ekspertiem. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, laicīga un pienācīga dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. 3. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “Līgums”) 43. panta 3. punktu Padome pieņem pasākumus par cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšanu. Skaidrības labad šajā regulā būtu nepārprotami jānorāda fakts, ka gadījumos, kad piemēro Līguma 43. panta 3. punktu, Padome šos pasākumus pieņem, pamatojoties uz minēto pantu. 4. Šajā regulā būtu jāietver visi vienotās TKO pamatelementi. Cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšana dažos gadījumos ir nesaraujami saistīta ar šiem pamatelementiem. 5. Šī regula būtu jāpiemēro visiem Līguma I pielikumā uzskaitītajiem lauksaimniecības produktiem, lai izveidotu visu šo produktu tirgus kopīgu organizāciju, kā paredzēts Līguma 40. panta 1. punktā. 6. Būtu skaidri jānosaka, ka uz šajā regulā izklāstītajiem pasākumiem būtu jāattiecina Regula (ES) Nr. […] [KLP horizontālā regula][13] un saskaņā ar to pieņemti noteikumi. Proti, [horizontālajā KLP regulā] ir paredzēti noteikumi, lai garantētu KLP noteikumos paredzēto pienākumu izpildi, ieskaitot pārbaudes un administratīvo pasākumu un administratīvo sodu piemērošanu gadījumos, ja pienākumi netiek pildīti, un noteikumi par nodrošinājuma iemaksāšanu un atbrīvošanu un nepamatoto maksājumu atgūšanu. 7. Šajā regulā un citos tiesību aktos, kas pieņemti saskaņā ar Līguma 43. pantu, ir iekļautas atsauces uz kombinētās nomenklatūras produktu aprakstu un pozīcijām vai apakšpozīcijām. Kopējā muitas tarifa nomenklatūras grozījumu dēļ var būt nepieciešams izdarīt attiecīgus tehniskus pielāgojumus šādās regulās. Komisijai vajadzētu būt iespējai pieņemt īstenošanas pasākumus, lai izdarītu šādus pielāgojumus. Skaidrības un vienkāršības labad Padomes 1979. gada 5. februāra Regula (EK) Nr. 234/79 par kopējā muitas tarifa nomenklatūras pielāgošanas procedūru attiecībā uz lauksaimniecības produktiem[14], kurā patlaban paredzētas šādas pilnvaras, būtu jāatceļ un šīs pilnvaras jāiekļauj šajā regulā. 8. Lai ņemtu vērā rīsu nozares specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, lai atjauninātu šīs regulas II pielikuma I daļā iekļautās definīcijas attiecībā uz rīsu nozari. 9. Lai nodrošinātu ražošanas orientēšanu uz konkrētām nelobīto rīsu šķirnēm, Komisijai vajadzētu būt iespējai pieņemt īstenošanas pasākumus, ar kuriem nosaka valsts intervences cenas palielinājumus un samazinājumus. 10. Būtu jānosaka labības, rīsu, cukura, sausās lopbarības, sēklu, olīveļļas un galda olīvu, linu un kaņepju, augļu un dārzeņu, banānu, piena un piena produktu un zīdtārpiņu tirdzniecības gadi, kas pēc iespējas jāpielāgo šo produktu bioloģiskās ražošanas ciklam. 11. Lai ņemtu vērā augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozares specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, ar kuriem nosaka šo produktu tirdzniecības gadus. 12. Lai stabilizētu tirgus un nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauksaimniecībā nodarbinātajiem iedzīvotājiem, ir izstrādāta diferencēta cenu atbalsta sistēma dažādām nozarēm un ieviestas tiešā atbalsta shēmas, ņemot vērā katras attiecīgās nozares vajadzības, no vienas puses, un dažādu nozaru savstarpējo atkarību, no otras puses. Šo pasākumu veids ir valsts intervence vai, attiecīgā gadījumā, privātās uzglabāšanas atbalsta maksājumi. Joprojām pastāv nepieciešamība saglabāt cenu atbalsta pasākumus, vienlaikus racionalizējot un vienkāršojot tos. 13. Skaidrības un pārredzamības labad noteikumiem būtu jāatbilst kopējai struktūrai, vienlaikus saglabājot katras nozares politiku. Tāpēc ir lietderīgi nošķirt salīdzināmās cenas un intervences cenas un noteikt pēdējās minētās, proti, nepārprotami norādīt, ka tikai valsts intervences cenas atbilst piemērotajām administrētajām cenām, kas minētas PTO Lauksaimniecības nolīguma 3. pielikuma 8. punkta pirmajā teikumā (t. i., cenu atšķirības atbalsts). Šajā sakarībā būtu jānorāda, ka tirgus intervence var notikt kā valsts intervence, kā arī cita veida intervence, kurai neizmanto iepriekš noteiktas cenu norādes. 14. Atbilstīgi katras attiecīgās nozares vajadzībām, ņemot vērā iepriekšējās TKO īstenošanas praksi un pieredzi, intervences sistēmai vajadzētu būt pieejamai noteiktos gada laikposmos, un šajos laikposmos tai vajadzētu būt pieejamai pastāvīgi, vai arī tā būtu jāuzsāk atkarībā no tirgus cenām. 15. Cenu līmenis, kādā saskaņā ar valsts intervenci, t. i., cenu atšķirības atbalstu, par noteiktu cenu ir jāiepērk konkrēti dažu produktu daudzumi un citos gadījumos, ir jānosaka konkursa kārtībā, atspoguļojot saskaņā ar iepriekšējo TKO īstenoto praksi un pieredzi. 16. Šajā regulā būtu jāparedz iespēja realizēt produktus, kas iepirkti valsts intervencē. Šādi pasākumi būtu jāveic tā, lai izvairītos no tirgus traucējumiem un nodrošinātu vienādu piekļuvi precēm un vienādu attieksmi pret pircējiem. 17. Lai nodrošinātu tirgus pārredzamību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros izklāsta apstākļus, kādos tā var lemt par privātās uzglabāšanas atbalsta piešķiršanu, lai sasniegtu mērķi līdzsvarot tirgu un stabilizēt tirgus cenas, un kuros ņem vērā tirgus situāciju. 18. Lai ņemtu vērā dažādu nozaru specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, ar kuriem papildus šajā regulā izklāstītajām prasībām paredz prasības un nosacījumus produktiem, kas jāiepērk valsts intervencē un jāuzglabā saskaņā ar sistēmu par privātās uzglabāšanas atbalstu, kā arī nosaka kvalitātes apsvērumu dēļ piemērojamus cenu palielinājumus vai samazinājumus gan saistībā ar iepirkšanu, gan pārdošanu, un pieņem noteikumus, kas saistīti ar maksājumu aģentūru pienākumu likt atkaulot visu liellopu gaļu pēc tās pārņemšanas un pirms ievietošanas noliktavā. 19. Lai ņemtu vērā dažādās situācijas, kas Savienībā rodas intervences krājumu uzglabāšanā, un tirgus dalībniekiem nodrošinātu atbilstošu piekļuvi valsts intervencei, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros nosaka prasības, kādām intervences produktu uzglabāšanas vietās jāatbilst produktiem, kas jāiepērk saskaņā ar šo sistēmu, noteikumus par dalībvalstu noliktavās atlikušu nelielu daudzumu pārdošanu; noteikumus par to daudzumu tiešo pārdošanu, kurus vairs nevar pārpakot vai kuru kvalitāte ir pasliktinājusies; un dažus noteikumus par produktu uzglabāšanu dalībvalstī, kura ir atbildīga par tiem vai to apstrādi, vai ārpus šīs dalībvalsts, saistībā ar muitas nodokļiem un citām summām, kas jāpiešķir vai jāiekasē saskaņā ar KLP. 20. Lai nodrošinātu to, ka privātai uzglabāšanai ir vēlamā ietekme uz tirgu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz pasākumus izmaksājamā atbalsta summas samazināšanai, ja uzglabātais daudzums ir mazāks par līgumā paredzēto daudzumu, un nosacījumus par avansa maksājuma piešķiršanu. 21. Lai aizsargātu to tirgus dalībnieku tiesības un pienākumus, kuri piedalās valsts intervencē vai privātās uzglabāšanas pasākumos, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz noteikumus par konkursa procedūru izmantošanu, tirgus dalībnieku atbilstību un pienākumu iemaksāt nodrošinājumu. 22. Lai standartizētu dažādu produktu noformējumu ar mērķi uzlabot tirgus pārredzamību, cenu reģistrēšanu un tirgus intervences pasākumu piemērošanu valsts intervences un privātās uzglabāšanas veidā, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz Savienības skalām liemeņu klasificēšanai liellopu un teļa gaļas, cūkgaļas un aitas un kazas gaļas nozarē. 23. Lai nodrošinātu liemeņu klasifikācijas precizitāti un ticamību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz dalībvalstīs piemērotās liemeņu klasifikācijas pārskatīšanu, ko veic Savienības komiteja. 24. Pašreizējā shēma pārtikas izplatīšanai vistrūcīgākajām personām Savienībā, kas pieņemta saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, būtu jāaplūko atsevišķā regulā, kura pieņemta, lai atspoguļotu sociālās kohēzijas mērķus. Tomēr šajā regulā būtu jāparedz noteikumi, lai valsts intervencē glabātos produktus būtu iespējams realizēt, darot tos pieejamus izmantošanai minētajā shēmā. 25. Būtu jāveicina tas, lai bērni uzturā lietotu augļus un dārzeņus un piena produktus, arī sistemātiski palielinot augļu un dārzeņu īpatsvaru bērnu uzturā tajā vecumā, kad veidojas viņu ēšanas paradumi. Tāpēc būtu jāvērš plašumā Savienības atbalsts, lai finansētu vai līdzfinansētu mācību iestāžu audzēkņu apgādi ar šādiem produktiem. 26. Lai nodrošinātu programmu budžeta pareizu pārvaldību, katrai programmai būtu jānosaka piemēroti noteikumi. Savienības atbalstu nedrīkstētu izmantot, lai aizstātu skolu apgādei ar augļiem izveidotu valsts programmu finansējumu. Ņemot vērā budžeta ierobežojumus, dalībvalstīm tomēr vajadzētu būt iespējai savu finansiālo ieguldījumu šādās programmās aizstāt ar privātā sektora ieguldījumiem. Lai skolu apgādei ar augļiem izveidoto programmu padarītu efektīvāku, dalībvalstīm būtu jāparedz papildu pasākumi, par kuriem dalībvalstis drīkstētu piešķirt valsts atbalstu. 27. Lai mudinātu bērnus pievērsties veselīgiem ēšanas paradumiem, nodrošinātu Eiropas fondu efektīvu un mērķtiecīgu izmantojumu un palielinātu informētību par programmu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz programmu skolu apgādei ar augļiem: par programmai neatbilstīgiem produktiem; par programmas mērķa grupu; par valsts vai reģionālām stratēģijām, kas dalībvalstīm jāizstrādā, lai saņemtu atbalstu, ietverot arī papildu pasākumus; par atbalsta pretendentu apstiprināšanu un atlasi; par objektīviem kritērijiem atbalsta sadalīšanai dalībvalstīm, orientējošu atbalsta sadalījumu dalībvalstīm un metodi atbalsta pārdalīšanai dalībvalstīm, pamatojoties uz saņemtajiem pieteikumiem; par attiecināmajām izmaksām, tostarp iespēju noteikt šādu izmaksu kopējo maksimālo apjomu; par prasību, lai iesaistītās dalībvalstis informētu sabiedrību par programmas subsidēšanu. 28. Lai ņemtu vērā piena produktu patēriņa modeļu pārmaiņas un inovācijas un attīstību piena produktu tirgū, lai nodrošinātu to, ka atbalstu saņem piemēroti saņēmēji un pretendenti, un lai veicinātu informētību par atbalsta shēmu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par programmu skolu apgādei ar pienu attiecībā uz: programmai atbilstīgiem produktiem; valsts vai reģionālām stratēģijām, kas dalībvalstīm jāizstrādā, lai saņemtu atbalstu, un programmas mērķa grupu; atbalsta piešķiršanas nosacījumiem; nodrošinājuma iemaksāšanu, lai garantētu izpildi, ja izmaksāts atbalsta avanss; uzraudzību un novērtēšanu; prasību, lai izglītības iestādes informētu sabiedrību par programmas subsidēšanu. 29. Atbalsta shēmu apiņu ražotāju organizācijām izmanto tikai vienā dalībvalstī. Elastības labad un lai šīs nozares pieeju saskaņotu ar pieeju citās nozarēs, atbalsta shēma būtu jāpārtrauc, saglabājot iespēju atbalstīt ražotāju organizācijas saskaņā ar lauku attīstības pasākumiem. 30. Savienības finansējums ir vajadzīgs, lai mudinātu apstiprinātas tirgus dalībnieku organizācijas izstrādāt darba programmas ar mērķi uzlabot olīveļļas un galda olīvu produkcijas kvalitāti. Šajā sakarībā šajā regulā būtu jāparedz, ka Savienības atbalstu sadala atkarībā no attiecīgo darba programmu ietvaros veikto pasākumu prioritātes. Tomēr būtu jāizraugās tikai lietderīgākie pasākumi, un būtu jāievieš līdzfinansējums, lai uzlabotu šādu programmu kvalitāti. 31. Lai nodrošinātu to, ka atbalsts tirgus dalībnieku organizācijām olīveļļas un galda olīvu nozarē sasniedz mērķi uzlabot olīveļļas un galda olīvu produkcijas kvalitāti un ka tirgus dalībnieku organizācijas olīveļļas un galda olīvu nozarē pilda savus pienākumus, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: par nosacījumiem, ar kādiem apstiprina tirgus dalībnieku organizācijas atbalsta shēmas piemērošanas vajadzībām un aptur vai atsauc šādu apstiprinājumu; par pasākumiem, kuriem ir tiesības pretendēt uz Savienības finansējumu; par Savienības finansējuma sadalīšanu konkrētiem pasākumiem; par pasākumiem un izmaksām, kurām nav tiesību pretendēt uz Savienības finansējumu; par darba programmu atlasi un apstiprināšanu un prasību par nodrošinājuma iemaksāšanu. 32. Šajā regulā ir nošķirti augļi un dārzeņi, proti, tirdzniecībai paredzēti augļi un dārzeņi un pārstrādei paredzēti augļi un dārzeņi, no vienas puses, un pārstrādāti augļi un dārzeņi, no otras puses. Noteikumi par ražotāju organizācijām, darbības programmām un Savienības finansiālo palīdzību attiecas tikai uz augļiem un dārzeņiem un vienīgi uz pārstrādei paredzētiem augļiem un dārzeņiem. 33. Augļu un dārzeņu ražošana nav prognozējama, un šie produkti ātri bojājas. Pat nelieli pārpalikumi var radīt ievērojamus tirgus traucējumus. Tāpēc būtu jāparedz krīzes pārvarēšanas pasākumi, un šie pasākumi arī turpmāk būtu jāiekļauj darbības programmās. 34. Augļu un dārzeņu ražošanā un tirdzniecībā būtu pilnībā jāņem vērā vides apsvērumi, ieskaitot audzēšanas paņēmienus, atkritumu apsaimniekošanu un no tirgus izņemto produktu realizāciju, jo īpaši tas attiecas uz ūdens kvalitātes aizsardzību, bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un lauku apvidu uzturēšanu. 35. Atbalsts ražotāju grupu izveidošanai būtu jāsniedz visās nozarēs un visās dalībvalstīs saskaņā ar lauku attīstības politiku, tāpēc būtu jāpārtrauc īpašais atbalsts augļu un dārzeņu nozarei. 36. Lai ražotāju organizācijām augļu un dārzeņu nozarē uzliktu lielāku atbildību par to finansiālajiem lēmumiem un pielāgotu tām atvēlētos publiskā sektora resursus nākotnes vajadzībām, būtu jānosaka šo resursu izmantošanas nosacījumi. Piemērots risinājums ir ražotāju organizāciju izveidoto darbības fondu kopīga finansēšana. Īpašos gadījumos būtu jāatļauj paplašināt finansējamo jomu. Darbības fondi būtu jāizmanto tikai darbības programmu finansēšanai augļu un dārzeņu nozarē. Lai kontrolētu Savienības izdevumus, būtu jāierobežo palīdzība, ko piešķir ražotāju organizācijām, kuras izveido darbības fondus. 37. Reģionos, kuros ražošanas organizācija augļu un dārzeņu nozarē ir vāji attīstīta, būtu jāatļauj piešķirt valsts finanšu papildu ieguldījumus. Savienībai būtu jāatlīdzina šādi ieguldījumi dalībvalstīs, kurās strukturālās nepilnības ir īpaši izteiktas. 38. Lai nodrošinātu efektīvu, mērķtiecīgu un ilgtspējīgu atbalstu ražotāju organizācijām augļu un dārzeņu nozarē, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz darbības fondiem un darbības programmām, valsts regulējuma un valsts stratēģijas struktūru un saturu; Savienības finansiālo palīdzību; krīžu novēršanas un pārvarēšanas pasākumiem un valsts finansiālo palīdzību. 39. Ir svarīgi paredzēt vīna nozares atbalsta pasākumus, kuri varētu stiprināt konkurētspējīgas struktūras. Šie pasākumi būtu jānosaka un jāfinansē Savienībai, bet dalībvalstis varētu izvēlēties piemēroto pasākumu kopumu, kas atbilst reģionālo struktūru vajadzībām, vajadzības gadījumā ņemot vērā to specifiku, kā arī iekļaujot šos pasākumu valsts atbalsta programmās. Dalībvalstīm vajadzētu būt atbildīgām par šādu programmu īstenošanu. 40. Savienības vīnu noieta veicināšanai un tirdzniecībai trešās valstīs vajadzētu būt vienam no galvenajiem pasākumiem, kas iekļaujams valsts atbalsta programmās. Būtu jāturpina pārstrukturēšanas un pārveidošanas pasākumi, ņemot vērā to pozitīvo strukturālo ietekmi uz vīna nozari. Atbalstam vajadzētu būt pieejamam arī ieguldījumiem vīna nozarē, kas paredzēti, lai uzlabotu uzņēmumu saimnieciskās darbības rādītājus. Atbalstam blakusproduktu destilācijai vajadzētu būt pasākumam, kas pieejams tām dalībvalstīm, kuras vēlas izmantot šādu instrumentu, lai nodrošinātu vīna kvalitāti, vienlaikus saglabājot vidi. 41. Preventīviem instrumentiem, piemēram, ražas apdrošināšanai, kopfondiem un ražas priekšlaicīgai novākšanai, vajadzētu būt pasākumiem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar vīna nozares atbalsta programmām, lai veicinātu atbildīgu pieeju krīzes situācijām. 42. Ir formulēti noteikumi par atbalstu vīnkopjiem, kuru sniedz, piešķirot tiesības uz maksājumu, kā nolēmušas dalībvalstis. Tāpēc vienīgais šāda veida atbalsts, kuru drīkst piešķirt, ir atbalsts, par ko dalībvalstis pieņēmušas lēmumu līdz 2013. gada 1. decembrim saskaņā ar Regulas (ES) Nr. [COM(2010) 799] 137. pantu, un tas piešķirams atbilstīgi minētajā pantā paredzētajiem nosacījumiem. 43. Lai nodrošinātu to, ka vīna nozares atbalsta programmas sasniedz savus mērķus un Eiropas fondi tiek izmantoti mērķtiecīgi, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz noteikumus: par atbildību par izdevumiem laikā no atbalsta programmu un atbalsta programmu grozījumu saņemšanas dienas līdz dienai, kurā sākas to piemērošana; par atbalsta pasākumu atbilstības kritērijiem, izdevumu veidu un darbībām, par kurām ir tiesības pretendēt uz atbalstu; par pasākumiem, par kuriem nav tiesību pretendēt uz atbalstu, un katram pasākumam paredzēto atbalsta maksimālo apjomu; par izmaiņām atbalsta programmās pēc tam, kad uzsākta to piemērošana; par prasībām un robežvērtībām attiecībā uz avansa maksājumiem, tostarp prasību iemaksāt nodrošinājumu, ja veikts avansa maksājums; par vispārīgiem noteikumiem un definīcijām atbalsta programmu vajadzībām; noteikumus, lai nepieļautu atbalsta pasākumu ļaunprātīgu izmantošanu un projektu divkāršu finansējumu; noteikumus, saskaņā ar kuriem ražotāji izņem no tirgus vīndarības blakusproduktus un par izņēmumiem no šā pienākuma, lai neradītu papildu administratīvo slogu, un par destilētāju brīvprātīgu sertifikāciju; par prasībām, kas dalībvalstīm jāievēro atbalsta pasākumu īstenošanā, kā arī ierobežojumiem, lai nodrošinātu saskanību ar atbalsta pasākumu darbības jomu; par maksājumiem saņēmējiem, tostarp par maksājumiem, izmantojot apdrošināšanas starpniekus. 44. Biškopību raksturo ražošanas apstākļu un ienesuma atšķirības un ekonomikas dalībnieku izkliedētība un dažādība gan ražošanas, gan tirdzniecības posmā. Turklāt, ņemot vērā varroatozes izplatīšanos vairākās dalībvalstīs pēdējos gados un problēmas, ko šī slimība rada medus ražošanā, joprojām vajadzīga Savienības rīcība, jo varroatozi nevar pilnībā izskaust un tā jāapkaro ar apstiprinātiem līdzekļiem. Ņemot vērā šos apstākļus un tiecoties uzlabot biškopības produktu ražošanu un tirdzniecību Savienībā, reizi trīs gados ir jāizstrādā valstu programmas šai nozarei, lai uzlabotu vispārējos biškopības produktu ražošanas un tirdzniecības apstākļus. Savienībai būtu daļēji jāfinansē šīs valstu programmas. 45. Lai nodrošinātu Savienības līdzekļu mērķtiecīgu izlietojumu biškopībai, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros nosaka pasākumus, ko var iekļaut biškopības programmās, noteikumus par pienākumiem, kas saistīti ar valsts programmu saturu, izstrādi un saistītajiem pētījumiem; nosacījumus par Savienības finansiālā ieguldījuma sadalījumu visām iesaistītajām dalībvalstīm. 46. Savienības atbalsts par zīdtārpiņu audzēšanu ir jāatsaista un jāiekļauj tiešo maksājumu sistēmā, ievērojot pieeju atbalstam citās nozarēs. 47. Atbalsts par Savienībā ražotu vājpienu un sauso vājpienu, kas paredzēts izmantošanai dzīvnieku barībā un pārstrādei kazeīnā un kazeinātos, ir izrādījies neefektīvs tirgus atbalstam, un tāpēc tas būtu jāpārtrauc, tāpat būtu jāpārtrauc piemērot noteikumus par kazeīna un kazeinātu izmantošanu siera ražošanā. 48. Standartu piemērošana lauksaimniecības produktu tirdzniecībā var palīdzēt uzlabot šo produktu ražošanas un tirdzniecības ekonomiskos apstākļus, kā arī šo produktu kvalitāti. Tāpēc šādu standartu piemērošana ir ražotāju, tirgotāju un patērētāju interesēs. 49. Ņemot vērā Komisijas paziņojumu par lauksaimniecības produktu kvalitātes politiku[15] un turpmākās diskusijas, šķiet lietderīgi saglabāt nozarei vai produktam izstrādātus tirdzniecības standartus, lai ņemtu vērā patērētāju priekšstatus un veicinātu lauksaimniecības produktu ražošanas un tirdzniecības ekonomisko apstākļu, kā arī šo produktu kvalitātes uzlabošanos. 50. Lai garantētu to, ka visiem produktiem ir laba, tirdzniecībai atbilstīga kvalitāte, un neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulu (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu[16], būtu lietderīgi produktiem, uz kuriem neattiecas nozarei vai produktam izstrādāti tirdzniecības standarti, noteikt vispārēju tirdzniecības pamatstandartu, kā paredzēts iepriekš minētajā Komisijas paziņojumā. Ja šādi produkti atbilst spēkā esošam starptautiskam standartam, šie produkti attiecīgā gadījumā būtu jāuzskata par produktiem, kas atbilst vispārējam tirdzniecības standartam. 51. Dažās nozarēs un/vai dažiem produktiem definīcijas, apzīmējumi un/vai tirdzniecības nosaukumi ir svarīgi elementi konkurences apstākļu noteikšanai. Tāpēc ir lietderīgi noteikt šajās nozarēs un/vai šiem produktiem piemērojamas definīcijas, apzīmējumus un tirdzniecības nosaukumus, kuri Savienībā būtu jāizmanto vienīgi to produktu tirdzniecībā, kas atbilst attiecīgajām prasībām. 52. Attiecībā uz tirdzniecības standartiem būtu jānosaka horizontāli noteikumi. 53. Tirdzniecības standarti būtu jāpiemēro, lai tirgū varētu piegādāt standartizētas un apmierinošas kvalitātes produktus, un tiem būtu konkrēti jāattiecas uz definīcijām, šķirošanu, noformējumu un marķējumu, iepakojumu, ražošanas metodi, sagatavošanu uzglabāšanai, transportēšanu, informāciju par ražotājiem, noteiktu vielu saturu, saistītajiem administratīvajiem dokumentiem, uzglabāšanu, sertifikāciju un termiņiem. 54. Ņemot vērā patērētāju ieinteresētību saņemt piemērotu un pārredzamu informāciju par produktu, būtu jānodrošina iespēja noteikt audzēšanas vietu, kas norādīta katram gadījumam piemērotā ģeogrāfiskā līmenī, vienlaikus ņemot vērā dažu nozaru, jo īpaši pārstrādātu lauksaimniecības produktu nozares, specifiku. 55. Tirdzniecības standarti būtu jāpiemēro visiem Savienībā tirgotiem lauksaimniecības produktiem. 56. Ir lietderīgi paredzēt īpašus noteikumus par produktiem, kas importēti no trešām valstīm, ja dažās trešās valstīs spēkā esošie valsts noteikumi attaisno atkāpes no tirdzniecības standartiem un ja ir garantēta minēto noteikumu līdzvērtība Savienības tiesību aktiem. 57. Ir lietderīgi paredzēt iespēju dalībvalstīm saglabāt vai pieņemt īpašus valsts noteikumus par ziežamo tauku kvalitātes pakāpēm. 58. Lai reaģētu uz izmaiņām tirgus situācijā, ņemot vērā katras nozares specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, lai pieņemtu, grozītu vai atkāptos no prasībām, kas saistītas ar vispārējo tirdzniecības standartu, un pieņemt noteikumus par tā ievērošanu. 59. Lai ņemtu vērā patērētāju priekšstatus un veicinātu lauksaimniecības produktu ražošanas un tirdzniecības ekonomisko apstākļu, kā arī produktu kvalitātes uzlabošanos un lai pielāgotos vienmēr mainīgajiem tirgus apstākļiem, patērētāju jaunajām prasībām, kā arī ņemtu vērā attiecīgo starptautisko standartu attīstību un tehnikas progresu, un lai neradītu šķēršļus produktu inovācijai, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, ar kuriem pieņem nozarei vai produktam izstrādātus tirdzniecības standartus visos tirdzniecības posmos, kā arī atkāpes un atbrīvojumus no šādu standartu piemērošanas, un vajadzīgos grozījumus, atkāpes vai atbrīvojumus attiecībā uz definīcijām un tirdzniecības nosaukumiem. 60. Lai nodrošinātu valstu noteikumu pareizu un pārredzamu piemērošanu noteiktiem produktiem un/vai nozarēm attiecībā uz tirdzniecības standartiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz nosacījumus šādu tirdzniecības standartu piemērošanai, kā arī nosacījumus par to produktu turēšanu, apgrozību un izmantošanu, kas iegūti ar eksperimentālām metodēm. 61. Lai ņemtu vērā specifiku, kas raksturīga tirdzniecībai starp Savienību un dažām trešām valstīm, dažu lauksaimniecības produktu īpatnības un katras nozares specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par pielaidi katram tirdzniecības standartam, kuru neievērojot visa produktu partija būtu jāuzskata par standartam neatbilstošu, un par noteikumiem, kuros definēti apstākļi, kādos uzskata, ka importēti produkti nodrošina līdzvērtīgu atbilstību Savienības prasībām par tirdzniecības standartiem, un ir atļauti pasākumi, ar kuriem atkāpjas no noteikumiem, ka produkti Savienībā jātirgo tikai saskaņā ar šādiem standartiem, un par noteikumiem, kas saistīti ar tirdzniecības standartu piemērošanu produktiem, kurus eksportē no Savienības. 62. Kvalitatīvu vīnu jēdziens Savienībā inter alia ir balstīts uz konkrētām īpašībām, kas saistītas ar vīna ģeogrāfisko izcelsmi. Lai patērētāji varētu atpazīt šos vīnus, tos marķē ar aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Lai apgalvojumi par attiecīgo produktu kvalitāti balstītos uz pārredzamu un sīkāk izstrādātu sistēmu, būtu jāizveido kārtība, kādā izskata cilmes vietu nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pieteikumus atbilstīgi pieejai, ko ievēro saskaņā ar Savienības horizontālo kvalitātes politiku, kura piemērojama pārtikas produktiem, izņemot vīnu un stipros alkoholiskos dzērienus, un noteikta Padomes 2006. gada 20. marta Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību[17]. 63. Lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, dalībvalstīm būtu jāatļauj piemērot stingrākus noteikumus. 64. Lai būtu tiesības pretendēt uz aizsardzību Savienībā, vīna cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm vajadzētu būt atzītām un reģistrētām Savienības līmenī saskaņā ar Komisijas noteiktiem procedūras noteikumiem. 65. Aizsardzībai vajadzētu būt pieejamai trešo valstu cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ja tās ir aizsargātas savā izcelsmes valstī. 66. Reģistrācijas procedūrā būtu jādod iespēja katrai fiziskai vai juridiskai personai, kurai ir likumīgas intereses dalībvalstī vai trešā valstī, īstenot savas tiesības, paziņojot iebildumus. 67. Būtu jānodrošina reģistrētu cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzība pret lietošanu, kad tiek nepamatoti izmantotas priekšrocības, ko dod atbilstīgo produktu labā slava. Lai veicinātu godīgu konkurenci un nemaldinātu patērētājus, šai aizsardzībai jāskar arī produkti un pakalpojumi, uz ko neattiecas šī regula, tostarp produkti, kas nav minēti Līguma I pielikumā. 68. Lai ņemtu vērā pašreizējo marķēšanas praksi, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, ar kuriem atļauj izmantot vīna vīnogu šķirnes nosaukumu arī tad, ja tas satur vai to veido aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde. 69. Lai ņemtu vērā ražošanas īpatnības noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, garantētu produktu kvalitāti un izsekojamību un nodrošinātu ražotāju vai tirgus dalībnieku likumīgās tiesības vai intereses, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: par ģeogrāfiskā apgabala robežu noteikšanas principiem, definīcijām, ierobežojumiem un atkāpēm, kas saistītas ar ražošanu noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā; par nosacījumiem, ar kuriem produkta specifikācijā var ietvert papildu prasības; par produkta specifikācijas elementiem; par pretendentiem, kuri var pieteikties uz cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzību; par procedūrām, kas jāievēro attiecībā uz pieteikumu par cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, ieskaitot iepriekšējas valsts procedūras, Komisijas veiktu pārbaudi, iebildumu procedūras, un par procedūru aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes grozīšanai, anulēšanai un pārveidošanai; par pārrobežu pieteikumu iesniegšanas kārtību; par procedūrām pieteikumiem, kas saistīti ar ģeogrāfiskiem apgabaliem trešā valstī; par datumu, no kura aizsardzība ir spēkā; par procedūrām, kas saistītas ar produkta specifikācijas grozījumiem; par datumu, kurā grozījums stājas spēkā. 70. Lai nodrošinātu atbilstošu aizsardzību un to, ka tirgus dalībniekus un kompetentās iestādes neskar šīs regulas piemērošana vīna nosaukumiem, kuriem aizsardzība piešķirta pirms 2009. gada 1. augusta, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros nosaka ierobežojumus saistībā ar aizsargāto nosaukumu un kuros paredz pārejas noteikumus: par vīna nosaukumiem, ko dalībvalstis līdz 2009. gada 1. augustam atzinušas par cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm; par iepriekšēju valsts procedūru; par vīniem, kas laisti tirgū vai marķēti pirms noteikta datuma, par produkta specifikācijas grozījumiem. 71. Savienībā tradicionāli lieto dažus apzīmējumus, ar ko pircēju informē par vīna īpašībām un kvalitāti, un šī informācija papildina informāciju, ko sniedz ar cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Tādēļ un lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un godīgu konkurenci, un lai izvairītos no pircēju maldināšanas, šiem tradicionālajiem apzīmējumiem vajadzētu būt tiesīgiem uz aizsardzību Savienībā. 72. Lai nodrošinātu atbilstošu aizsardzību, ražotāju vai tirgus dalībnieku likumīgās tiesības un lai ņemtu vērā īpatnības, kas raksturīgas tirdzniecībai starp Savienību un dažām trešām valstīm, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: par aizsargājamā tradicionālā apzīmējuma valodu un pareizrakstību; par to pretendentu noteikšanu, kuri var pieteikties uz tradicionālā apzīmējuma aizsardzību; par nosacījumiem, lai tradicionālā apzīmējuma pieteikums tiktu atzīts par derīgu; par iemesliem izteikt iebildumus pret ierosināto tradicionāla apzīmējuma atzīšanu; par aizsardzības darbības jomu, tostarp saistību ar preču zīmēm, aizsargātiem tradicionālajiem apzīmējumiem, aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, homonīmiem vai konkrētiem vīna vīnogu nosaukumiem; par iemesliem tradicionālā apzīmējuma anulēšanai; par pieteikuma vai pieprasījuma iesniegšanas datumu; par procedūrām, kas jāievēro attiecībā uz pieteikumu tradicionālā apzīmējuma aizsardzībai, ieskaitot Komisijas veiktu pārbaudi, iebildumu procedūras un atcelšanas un grozīšanas procedūras, un attiecībā uz nosacījumiem, ar kuriem tradicionālos apzīmējumus var izmantot produktiem no trešām valstīm un paredzēt saistītas atkāpes. 73. To vīna nozares produktu nosaukums, apzīmējums un noformējums, uz ko attiecas šī regula, var būtiski ietekmēt šo produktu pārdošanas iespējas. Atšķirības dalībvalstu vīna nozares produktu marķēšanas noteikumos var traucēt iekšējā tirgus sekmīgu darbību. Tāpēc būtu jāparedz noteikumi, kuros ņemtas vērā patērētāju un ražotāju likumīgās intereses. Tādēļ ir lietderīgi paredzēt Savienības noteikumus par marķējumu. 74. Lai nodrošinātu atbilstību esošajai marķēšanas praksei, horizontālajiem noteikumiem par marķējumu un noformējumu un ņemtu vērā vīna nozares īpatnības; lai nodrošinātu sertifikācijas, apstiprināšanas un verifikācijas procedūru efektivitāti, tirgus dalībnieku likumīgo interešu ievērošanu un to, ka netiek kaitēts ekonomikas dalībniekiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: par ārkārtas apstākļiem, kas attaisno to, ka netiek lietotas norādes “aizsargāts cilmes vietas nosaukums” vai “aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde”; par noformējumu un par tādu ziņu norādīšanu marķējumā, kas nav paredzētas šajā regulā; par konkrētām obligātām ziņām; par fakultatīvām ziņām un noformējumu; par vajadzīgajiem pasākumiem, kas saistīti ar tādu vīnu marķējumu un noformējumu, kuriem ir cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde un kuru cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde atbilst vajadzīgajām prasībām; par vīnu, kas laists tirgū un marķēts pirms 2009. gada 1. augusta; par atkāpēm no marķējuma un noformējuma prasībām. 75. Noteikumi par vīnu jāpiemēro, ņemot vērā nolīgumus, kas noslēgti saskaņā ar Līguma 218. pantu. 76. Ir lietderīgi izklāstīt noteikumus par vīna vīnogu šķirņu klasifikāciju, saskaņā ar kuru dalībvalstis, kas ražo vairāk par 50 000 hektolitru gadā, arī turpmāk ir atbildīgas par to vīna vīnogu šķirņu klasifikāciju, no kurām to teritorijā drīkst ražot vīnu. Dažas vīna vīnogu šķirnes būtu jāizslēdz no klasifikācijas. 77. Ir lietderīgi noteikt konkrētas vīndarības metodes un ierobežojumus vīna ražošanā, jo īpaši attiecībā uz trešo valstu izcelsmes noteikta veida vīnogu misas, vīnogu sulas un svaigu vīnogu sajaukšanu un izmantošanu. Lai ievērotu starptautiskos standartus attiecībā uz turpmākām vīndarības metodēm, Komisijai galvenokārt būtu jābalstās uz vīndarības metodēm, kuras ieteikusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija ( OIV ). 78. Vīna nozarē būtu jāatļauj dalībvalstīm savā teritorijā ierobežot vai neatļaut dažas vīndarības metodes un saglabāt stingrākus ierobežojumus to teritorijā ražotajiem vīniem, kā arī atļaut eksperimentāli izmantot neatļautas vīndarības metodes saskaņā ar nosacījumiem, kuri vēl jānosaka. 79. Lai nodrošinātu attiecīgo produktu apmierinošu izsekojamības pakāpi, jo īpaši patērētāju aizsardzības interesēs, būtu jāparedz noteikums, ka visiem vīna nozares produktiem, uz kuriem attiecas šī regula un kuri ir apgrozībā Savienībā, jābūt pievienotam pavaddokumentam. 80. Lai varētu labāk pārvaldīt vīnogu audzēšanas potenciālu, dalībvalstīm būtu jāiesniedz Komisijai pārskats par ražošanas potenciālu, kas sagatavots, pamatojoties uz vīna dārzu reģistru. Lai rosinātu dalībvalstis iesniegt pārskatu, atbalstu par pārstrukturēšanu un pārveidošanu piešķir tikai tām dalībvalstīm, kuras iesniegušas pārskatu. 81. Lai dalībvalstīm atvieglotu ražošanas potenciāla uzraudzību un verifikāciju, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz vīna dārzu reģistra darbības jomu un saturu, un atbrīvojumiem. 82. Lai atvieglotu vīna produktu transportēšanu un tās verifikāciju, ko veic dalībvalstis, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros: izklāsta noteikumus par pavaddokumentu, tā izmantošanu un atbrīvojumiem no pienākuma izmantot šādu dokumentu; paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem jāuzskata, ka pavaddokuments apliecina aizsargātus cilmes vietas nosaukumus vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes; uzliek pienākumu uzturēt reģistru; precizē, kam ir jāuztur reģistrs, un paredz atbrīvojumus no pienākuma uzturēt reģistru; norāda reģistrā iekļaujamās darbības; paredz noteikumus par pavaddokumentu un reģistru izmantošanu. 83. Lai nodrošinātu cukura ražošanas uzņēmumu un cukurbiešu audzētāju tiesību un pienākumu taisnīgu sadalījumu, pēc kvotu sistēmas beigām joprojām būs vajadzīgi īpaši instrumenti. Tādēļ būtu jāparedz standarta noteikumi, kas reglamentē nolīgumus starp uzņēmumiem un audzētājiem. 84. Lai ņemtu vērā cukura nozares īpatnības un visu pušu intereses, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par šādiem nolīgumiem, jo īpaši par nosacījumiem, kuri reglamentē cukurbiešu iepirkšanu, piegādi, pārņemšanu un samaksu par tām. 85. Ražotāju organizācijas un to apvienības varētu būt palīdzīgas piedāvājuma koncentrēšanā un labākās prakses veicināšanā. Starpnozaru organizācijām var būt svarīga nozīme dialoga veicināšanā starp piegādes ķēdes dalībniekiem un labākās prakses un tirgus pārredzamības sekmēšanā. Tādēļ pašreizējie noteikumi par šādu organizāciju un to apvienību definēšanu un atzīšanu, kuri attiecas uz dažām nozarēm, būtu jāsaskaņo, jāracionalizē un jāpaplašina, lai atzīšana pēc pieprasījuma saskaņā ar ES tiesību aktos paredzētām normām būtu iespējama visās nozarēs. 86. Atsevišķās nozarēs spēkā esošie noteikumi, kas palielina ražotāju organizāciju, to apvienību un starpnozaru organizāciju ietekmi, ļaujot dalībvalstīm noteiktos apstākļos dažus šādu organizāciju noteikumus attiecināt uz tirgus dalībniekiem, kas nav to biedri, ir izrādījušies efektīvi un būtu jāsaskaņo, jāracionalizē un jāpaplašina tā, lai tie aptvertu visas nozares. 87. Attiecībā uz dzīviem augiem, liellopu un teļa gaļu, cūkgaļu, aitas un kazas gaļu, olām un mājputnu gaļu būtu jāparedz iespēja pieņemt dažus pasākumus, lai atvieglotu piedāvājuma pielāgošanu tirgus prasībām, kas varētu palīdzēt stabilizēt tirgus un nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni lauksaimniecībā nodarbinātajiem iedzīvotājiem. 88. Lai veicinātu ražotāju organizāciju, to apvienību un starpnozaru organizāciju darbības ar mērķi atvieglot piedāvājuma pielāgošanu tirgus prasībām, izņemot darbības, kas saistītas ar produktu izņemšanu no tirgus, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par pasākumiem dzīvu augu, liellopu un teļa gaļas, cūkgaļas, aitas un kazas gaļas, olu un mājputnu gaļas nozarē, lai uzlabotu kvalitāti, veicinātu labāku ražošanas, pārstrādes un tirdzniecības organizāciju, atvieglotu tirgus cenu tendenču reģistrēšanu un dotu iespēju izstrādāt īstermiņa un ilgtermiņa prognozes, ņemot vērā izmantotos ražošanas līdzekļus. 89. Lai uzlabotu vīna tirgus darbību, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai īstenot lēmumus, ko pieņēmušas starpnozaru organizācijas. Tomēr no šo lēmumu darbības jomas būtu jāizslēdz metodes, kas varētu kropļot konkurenci. 90. Tā kā nav Savienības tiesību aktu par standartizētiem, rakstiskiem līgumiem, dalībvalstis var savā līgumtiesību sistēmā noteikt prasību obligāti izmantot šādus līgumus ar nosacījumu, ka tiek ievērotas Savienības tiesības un jo īpaši tiek nodrošināta iekšējā tirgus un tirgus kopīgās organizācijas pareiza darbība. Ņemot vērā dažādās situācijas Savienībā, subsidiaritātes labad šāda lēmuma pieņemšana būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā. Tomēr, lai nodrošinātu šādu līgumu atbilstību piemērotiem minimālajiem standartiem un iekšējā tirgus un tirgus kopīgās organizācijas pareizu darbību piena un piena produktu nozarē, daži pamatnosacījumi šādu līgumu izmantošanai būtu jāparedz Savienības līmenī. Tā kā dažu piensaimniecības kooperatīvu statūtos var būt paredzēti līdzīgi noteikumi, vienkāršības labad tie būtu jāatbrīvo no prasības slēgt līgumu. Lai nodrošinātu to, ka ikviena šāda sistēma darbojas efektīvi, tā būtu jāpiemēro arī tad, kad pārstrādātājiem piegādājamo pienu no lauksaimniekiem pieņem starpnieki. 91. Lai nodrošinātu ražošanas racionālu attīstību un tādējādi pietiekami augstu dzīves līmeni piena lopkopjiem, būtu jāpastiprina viņu spēja aizstāvēt savas intereses sarunās ar pārstrādātājiem, un tas nodrošinātu taisnīgāku pievienotās vērtības sadali visā piegādes ķēdē. Tāpēc un lai īstenotu šos KLP mērķus, būtu jāpieņem noteikums saskaņā ar Līguma 42. pantu un 43. panta 2. punktu, lai ražotāju organizācijām, kuras veido piena lopkopji, vai to apvienībām ļautu ar piena pārstrādes uzņēmumu apspriest līguma noteikumus, tostarp cenu, attiecībā uz tās biedru produkciju vai produkcijas daļu. Lai saglabātu efektīvu konkurenci piena produktu tirgū, būtu jānosaka, ka šai iespējai piemēro attiecīgus kvantitatīvus limitus. 92. Visu Savienībā izaudzēto apiņu piegādes līgumu reģistrēšana ir apgrūtinoša un būtu jāpārtrauc. 93. Lai nodrošinātu to, ka ražotāju organizāciju, ražotāju organizāciju apvienību, starpnozaru organizāciju un tirgus dalībnieku organizāciju mērķi un atbildība ir skaidri noteikta, lai veicinātu to darbību efektivitāti, ņemtu vērā katras nozares specifiku un nodrošinātu konkurences ievērošanu un tirgus kopīgās organizācijas labu darbību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz noteikumus: par konkrētiem mērķiem, uz kuriem varētu, vajadzētu vai nedrīkstētu tiekties šādas organizācijas un apvienības, tostarp atkāpēm no šajā regulā uzskaitītajiem mērķiem; par šādu organizāciju un apvienību statūtiem, atzīšanu, struktūru, juridiskas personas statusu, dalību, lielumu, pārskatatbildību un pasākumiem, no atzīšanas izrietošajām sekām, atzīšanas atsaukšanu un to apvienošanos; par transnacionālām organizācijām un apvienībām; par to, kā organizācijas vai apvienības izmanto ārpakalpojumus un nodrošina tehniskos līdzekļus; par organizāciju un apvienību pārdodamās produkcijas minimālo apjomu vai vērtību; par dažu organizāciju noteikumu piemērošanas paplašināšanu uz ražotājiem, kas nav to biedri, un obligātu dalības maksu, kas jāmaksā tiem, kas nav biedri, tostarp par stingrāku ražošanas noteikumu sarakstu, kuru var paplašināt, papildu prasībām par reprezentativitāti, attiecīgajām ekonomiskajām zonām, arī Komisijas veiktu pārbaudi par to noteikšanu, minimālo termiņu, cik ilgi noteikumiem vajadzētu būt spēkā pirms to piemērošanas paplašināšanas, personām vai organizācijām, kurām var piemērot noteikumus vai ieguldījumus, un par apstākļiem, kādos Komisija var pieprasīt, lai noteikumu piemērošanas paplašināšana vai obligātie ieguldījumi tiktu atteikti vai atsaukti. 94. Vienots tirgus ietver tirdzniecības sistēmu pie Savienības ārējām robežām. Šajā tirdzniecības sistēmā būtu jāietver ievedmuita un eksporta kompensācijas, un principā tai būtu jāstabilizē Savienības tirgus. Tirdzniecības sistēmai būtu jābalstās uz saistībām, kas pieņemtas daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtā un divpusējos nolīgumos. 95. Tirdzniecības plūsmas uzraudzībā galvenā nozīme ir pārvaldībai, kurai vajadzētu būt elastīgai. Būtu jāpieņem lēmums par licenču prasību ieviešanu, ņemot vērā licenču nepieciešamību attiecīgo tirgu pārvaldībai un jo īpaši attiecīgo produktu importa vai eksporta uzraudzībai. 96. Lai ņemtu vērā tirdzniecības attīstību un tirgus pārmaiņas, attiecīgo tirgu vajadzības un nepieciešamību uzraudzīt importu vai eksportu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus attiecībā uz sarakstu ar to nozaru produktiem, kurās ir spēkā prasība uzrādīt importa vai eksporta licenci, un gadījumiem un situācijām, kurās importa un eksporta licence nav jāuzrāda. 97. Lai noteiktu licenču sistēmas galvenos elementus, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: lai noteiktu no licences izrietošās tiesības un pienākumus, licences juridiskās sekas, tostarp iespējamu pielaidi attiecībā uz pienākumu importēt vai eksportēt, un izcelsmes vietas un izcelsmes norādi, ja tā ir obligāta; lai paredzētu, ka licences izdošanai vai produktu laišanai brīvā apgrozībā ir jāuzrāda trešās valsts vai juridiskas personas izdots dokuments, kas inter alia apliecina produktu izcelsmi, autentiskumu un kvalitātes īpašības; lai pieņemtu noteikumus, kas piemērojami licences nodošanai, vai vajadzības gadījumā šādas nododamības ierobežojumus; lai pieņemtu noteikumus, kas vajadzīgi licenču sistēmas uzticamības un efektivitātes nodrošināšanai, un noteiktu situācijas, kad dalībvalstīm ir vajadzīga īpaša administratīvā palīdzība krāpšanas un pārkāpumu novēršanai vai apkarošanai; lai noteiktu gadījumus un situācijas, kuros ir vai kuros nav jāiemaksā nodrošinājums, kas garantē produktu importu vai eksportu licences derīguma termiņā. 98. Lauksaimniecības produktiem piemērojamo muitas nodokļu galvenie elementi, kas izriet no PTO nolīgumiem un divpusējiem nolīgumiem, ir noteikti kopējā muitas tarifā. Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt pasākumus ievedmuitas precīzai aprēķināšanai atbilstīgi šiem galvenajiem elementiem. 99. Lai novērstu vai neitralizētu tādu kaitīgu ietekmi uz Savienības tirgu, ko varētu izraisīt dažu lauksaimniecības produktu imports, šādu produktu importam būtu jāuzliek papildu ievedmuita, ja ir izpildīti konkrēti nosacījumi. 100. Lai nodrošinātu ievešanas cenu sistēmas efektivitāti, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz pārbaudi, kurā muitas vērtību salīdzina ar citu vērtību, nevis vienības cenu. 101. Noteiktos apstākļos ir lietderīgi atvērt un pārvaldīt importa tarifa kvotas, kas izriet no starptautiskiem nolīgumiem, kuri noslēgti saskaņā ar Līgumu, vai no citiem aktiem. 102. Lai importa tarifa kvotas ietvaros nodrošinātu taisnīgu piekļuvi pieejamajiem daudzumiem, Savienības nolīgumu, saistību un tiesību piemērošanu un vienādu attieksmi pret tirgus dalībniekiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: lai paredzētu nosacījumus un atbilstības prasības, kas tirgus dalībniekam jāizpilda, iesniedzot pieteikumu importa tarifa kvotas ietvaros; lai pieņemtu noteikumus par tiesību nodošanu starp tirgus dalībniekiem un vajadzības gadījumā nodošanas ierobežojumus importa tarifa kvotas pārvaldībā; lai noteiktu, ka ir jāiemaksā nodrošinājums importa tarifa kvotas izmantošanai; lai pieņemtu vajadzīgos noteikumus attiecībā uz konkrētām īpatnībām, prasībām vai ierobežojumiem, kas piemērojami tarifa kvotai, kā noteikts starptautiskā nolīgumā vai citā attiecīgā aktā. 103. Ja lauksaimniecības produkti atbilst konkrētām specifikācijām un/vai cenas nosacījumiem, šiem produktiem dažos gadījumos var izmantot īpašu importa režīmu trešās valstīs. Lai nodrošinātu šīs sistēmas pareizu piemērošanu, ir vajadzīga administratīva sadarbība starp importētājas trešās valsts iestādēm un Savienību. Tādēļ produktiem būtu jāpievieno Savienībā izdots sertifikāts. 104. Lai nodrošinātu to, ka eksportētajiem produktiem var piemērot īpašu importa režīmu trešā valstī, ja ir izpildīti konkrēti nosacījumi, kas izriet no nolīgumiem, kurus Savienība noslēgusi saskaņā ar Līguma 218. pantu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros paredz, ka dalībvalstu kompetentajām iestādēm pēc pieprasījuma un atbilstošām pārbaudēm jāizdod dokuments, kas apliecina nosacījumu izpildi. 105. Muitas nodokļu sistēma ļauj iztikt bez visiem citiem aizsardzības pasākumiem pie Savienības ārējām robežām. Ārkārtējos apstākļos iekšējā tirgus un nodokļu mehānisms var izrādīties nepiemērots. Lai Savienības tirgu neatstātu neaizsargātu pret iespējamiem traucējumiem, Savienībai šādos gadījumos būtu jāspēj bez kavēšanās veikt visus vajadzīgos pasākumus. Šādiem pasākumiem vajadzētu būt saskaņā ar Savienības starptautiskajām saistībām. 106. Būtu jāparedz iespēja aizliegt izmantot ievešanas pārstrādei un izvešanas pārstrādei procedūras. Tādēļ ir lietderīgi nodrošināt iespēju attiecīgās situācijās pārtraukt ievešanas pārstrādei un izvešanas pārstrādei procedūru izmantošanu. 107. Iespējai piešķirt kompensācijas par eksportu uz trešām valstīm, kas balstās uz cenu starpību Savienības un pasaules tirgū un nepārsniedz limitus, kas atbilst PTO pieņemtajām saistībām, būtu jāpalīdz nodrošināt Savienības dalība dažu šajā regulā minēto produktu starptautiskajā tirdzniecībā. Veicot subsidētu eksportu, būtu jāievēro vērtības un daudzuma limiti. 108. Nosakot eksporta kompensācijas, būtu jānodrošina attiecīgo vērtības limitu ievērošana, uzraugot maksājumus saskaņā ar noteikumiem, kas attiecas uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu. Uzraudzību var atvieglot, uzliekot par pienākumu iepriekš obligāti noteikt eksporta kompensācijas, vienlaikus pieļaujot iespēju attiecībā uz diferencētām kompensācijām mainīt noteikto galamērķi ģeogrāfiskajā apgabalā, kuram piemēro vienotu eksporta kompensācijas likmi. Ja galamērķis tiek mainīts, būtu jāmaksā eksporta kompensācija, kas piemērojama faktiskajam galamērķim, nepārsniedzot iepriekš noteiktajam galamērķim piemērojamo maksimālo summu. 109. Lai nodrošinātu daudzuma limitu ievērošanu, būtu jāievieš uzticama un efektīva uzraudzības sistēma. Šajā nolūkā eksporta kompensācijas būtu jāpiešķir ar nosacījumu, ka tiek uzrādīta eksporta licence. Eksporta kompensācijas būtu jāpiešķir līdz pieejamajam limitam atkarībā no katra attiecīgā produkta konkrētās situācijas. Izņēmumi no šā noteikuma būtu jāpieļauj vienīgi pārstrādātiem produktiem, kas nav minēti Līguma I pielikumā un uz ko neattiecas daudzuma limiti. Būtu jāparedz atkāpe no pārvaldības noteikumu stingras ievērošanas, ja eksports, par kuru pienākas kompensācija, visticamāk, nepārsniegs noteikto daudzumu. 110. Dzīvu liellopu eksporta gadījumā būtu jāparedz, ka eksporta kompensācijas piešķir un izmaksā vienīgi tad, ja ir ievēroti Savienības tiesību aktos paredzētie noteikumi par dzīvnieku labturību, jo īpaši noteikumi par dzīvnieku aizsardzību transportēšanas laikā. 111. Lai nodrošinātu šajā regulā minēto lauksaimniecības produktu eksportētāju vienādu piekļuvi eksporta kompensācijām, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par dažu noteikumu, kuri attiecas uz lauksaimniecības produktiem, piemērošanu produktiem, kurus eksportē pārstrādātu preču veidā. 112. Lai rosinātu eksportētājus ievērot dzīvnieku labturības nosacījumus un dotu kompetentajām iestādēm iespēju pārbaudīt eksporta kompensāciju pareizu izmaksāšanu, ja tā ir atkarīga no dzīvnieku labturības prasību ievērošanas, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par dzīvnieku labturības prasībām ārpus Savienības muitas teritorijas, tostarp par neatkarīgu trešo personu iesaistīšanu. 113. Lai nodrošinātu to, ka tirgus dalībnieki, piedaloties konkursa procedūrās, ievēro savas saistības, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, lai noteiktu pamatprasību licences nodrošinājuma atbrīvošanai konkursa kārtībā piešķirtu eksporta kompensāciju gadījumā. 114. Lai mazinātu administratīvo slogu tirgus dalībniekiem un iestādēm, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, lai noteiktu robežvērtības, kuru nesasniegšanas gadījumā nav jāparedz pienākums izdot vai uzrādīt eksporta licenci, norādītu galamērķus vai darbības, attiecībā uz kurām var pamatoti piešķirt atbrīvojumu no pienākuma uzrādīt eksporta licenci, un atļautu pamatotās situācijās eksporta licences piešķirt ex-post . 115. Lai ievērotu reālas situācijas, kurās ir pamatotas tiesības pretendēt uz pilnu vai daļēju eksporta kompensāciju, un lai palīdzētu tirgus dalībniekiem pārvarēt laikposmu no eksporta kompensācijas pieteikuma iesniegšanas līdz tās galīgajam maksājumam, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros nosaka pasākumus saistībā ar: citu kompensācijas izmaksas datumu; sekām eksporta kompensācijas izmaksas gadījumā, ja licencē norādītais produkta kods vai galamērķis neatbilst faktiskajam produktam vai galamērķim; eksporta kompensāciju avansa maksājumu, ieskaitot nodrošinājuma iemaksāšanas un atbrīvošanas nosacījumus; pārbaudēm un pierādījumiem, ja pastāv šaubas par produktu reālo galamērķi, tostarp iespēju veikt reimportu Savienības muitas teritorijā; galamērķiem, kuri uzskatāmi par eksportu no Savienības, un Savienības muitas teritorijā esošu galamērķu iekļaušanu galamērķos, kuriem ir tiesības pretendēt uz eksporta kompensācijām. 116. Lai nodrošinātu to, ka produkti, par kuriem saņem eksporta kompensācijas, tiek eksportēti no Savienības muitas teritorijas, un nepieļautu to iespējamu atgriešanos minētajā teritorijā, un lai mazinātu administratīvo slogu tirgus dalībniekiem, kuriem diferencētu kompensāciju gadījumos jāsagatavo un jāiesniedz pierādījumi, ka kompensāciju saņēmušie produkti ir sasnieguši galamērķa valsti, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus, kuros nosaka pasākumus saistībā ar: termiņu, kurā jābūt pabeigtai izvešanai no Savienības muitas teritorijas, arī pagaidu atpakaļievešanas laiku; pārstrādi, kādu minētajā periodā drīkst veikt produktiem, par kuriem saņemtas eksporta kompensācijas; pierādījumu par galamērķa sasniegšanu diferencētu kompensāciju gadījumā; kompensācijas robežvērtībām un nosacījumiem, ar kādiem eksportētājus var atbrīvot no prasības sniegt šādu pierādījumu; nosacījumiem, ar kādiem apstiprina neatkarīgu trešo personu izdotu pierādījumu par galamērķa sasniegšanu diferencētu kompensāciju gadījumos. 117. Lai ņemtu vērā dažādu nozaru specifiku, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par īpašām prasībām un nosacījumiem tirgus dalībniekiem un par produktiem, kuriem ir tiesības pretendēt uz eksporta kompensāciju, jo īpaši ietverot noteikumus par produktu definīciju un īpašībām, un par koeficientu noteikšanu eksporta kompensāciju aprēķināšanai. 118. Lai nepieļautu to, ka nelikumīgas kultūras rada traucējumus šķiedras kaņepju tirgū, šajā regulā būtu jāparedz kaņepju un kaņepju sēklu importa pārbaudes, lai pārliecinātos, ka šo produktu tetrahidrokanabinola saturs ir zināmā mērā garantēts. Turklāt tādu kaņepju sēklu importam, kuras nav paredzētas sēšanai, būtu jāturpina piemērot kontroles sistēmu, kas paredz attiecīgo importētāju apstiprināšanu. 119. Puķu sīpolu minimālās eksporta cenas noteikšana vairs nav lietderīga un būtu jāatceļ. 120. Saskaņā ar Līguma 42. pantu Līguma noteikumi par konkurenci attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tikai tādā mērā, kāds noteikts Savienības tiesību aktos atbilstīgi Līguma 43. panta 2. un 3. punktam, un saskaņā ar tajos noteikto procedūru. 121. Konkurences noteikumi, kas attiecas uz Līguma 101. pantā minētajiem nolīgumiem, lēmumiem un darbībām un uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai būtu jāpiemēro tiktāl, cik to piemērošana neapdraud KLP mērķu sasniegšanu. 122. Būtu jāatļauj īpaša pieeja lauksaimnieku vai ražotāju organizācijām vai to apvienībām, kuru mērķis ir kopīga lauksaimniecības produktu ražošana vai tirdzniecība vai kopīgu iekārtu izmantošana, ja vien šāda kopīga darbība neizslēdz konkurenci vai neapdraud Līguma 39. panta mērķu sasniegšanu. 123. Būtu jāatļauj īpaša pieeja attiecībā uz dažām starpnozaru organizāciju darbībām, ja tās neveicina tirgu sadalīšanu, neietekmē TKO pareizu darbību, nekropļo vai nemazina konkurenci, neietver cenu noteikšanu un nerada diskrimināciju. 124. Valsts atbalsta piešķiršana apdraudētu vienotā tirgus pareizu darbību. Tāpēc lauksaimniecības produktiem vispārinātā nozīmē būtu jāpiemēro Līguma noteikumi par valsts atbalstu. Dažos gadījumos būtu jāpieļauj izņēmumi. Ja piemēro šādus izņēmumus, Komisijai vajadzētu būt iespējai sagatavot sarakstu ar esošo, jauno vai ierosināto valsts atbalstu, lai dotu attiecīgus norādījumus dalībvalstīm un ierosinātu piemērotus pasākumus. 125. Saistībā ar ziemeļbriežu un ziemeļbriežu produktu ražošanas un tirdzniecības īpašo ekonomisko situāciju Somijai un Zviedrijai būtu jāturpina piešķirt valsts maksājumus šajā nozarē. 126. Lai rīkotos pamatotos krīzes gadījumos arī pēc tam, kad beidzies pārejas periods, proti, atbalsta programmās paredzētais destilācijas atbalsta pasākums 2012. gadā, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai veikt valsts maksājumus par destilāciju krīzes situācijā, nepārsniedzot vispārējo budžeta limitu, t. i., 15 % no attiecīgās dalībvalsts konkrētā gada budžeta, kas atvēlēts valsts atbalsta programmai. Šādi valsts maksājumi pirms to piešķiršanas būtu jāpaziņo Komisijai un jāapstiprina saskaņā ar šo regulu. 127. Noteikumi par izaršanas piemaksu un konkrēti pasākumi, kas paredzēti vīna nozares atbalsta programmās, nedrīkstētu būt šķērslis valsts maksājumiem tiem pašiem mērķiem. 128. Somijā cukurbiešu audzēšana notiek īpašos ģeogrāfiskos un klimatiskos apstākļos, kas negatīvi ietekmē nozari papildus cukura nozares reformas vispārējai ietekmei. Tāpēc būtu jāatļauj minētajai dalībvalstij veikt pastāvīgus valsts maksājumus cukurbiešu audzētājiem. 129. Dalībvalstīm būtu jāatļauj turpināt veikt valsts maksājumus par riekstiem, kā patlaban paredzēts Regulas (EK) Nr. 73/2009 120. pantā, lai mazinātu Savienības bijušās riekstu audzētāju atbalsta shēmas atsaistīšanas ietekmi. Tā kā minētā regula ir jāatceļ, valsts maksājumi skaidrības labad būtu jāparedz šajā regulā. 130. Brīvās apgrozības ierobežojumi, ko rada tādu pasākumu piemērošana, kuru mērķis ir apkarot dzīvnieku slimību izplatīšanos, varētu radīt sarežģījumus vienas vai vairāku dalībvalstu tirgū. Pieredze rāda, ka patērētāju uzticības zaudēšana sabiedrības veselības vai dzīvnieku vai augu veselības apdraudējuma dēļ var izraisīt nopietnus tirgus traucējumus, piemēram, ievērojamu patēriņa apjoma vai cenu samazināšanos. Ņemot vērā šo pieredzi, pasākumi, ko veic saistībā ar patērētāju uzticības zaudēšanu, būtu jāattiecina arī uz augu produktiem. 131. Ārkārtas tirgus atbalsta pasākumiem liellopu un teļa gaļas, piena un piena produktu, cūkgaļas, aitas un kazas gaļas, olu un mājputnu gaļas nozarē vajadzētu būt tieši saistītiem ar sanitāriem un veterināriem pasākumiem, kas pieņemti, lai apturētu slimības izplatīšanos. Lai izvairītos no ievērojamiem tirgus traucējumiem, tie būtu jāveic pēc dalībvalstu pieprasījuma. 132. Būtu jāparedz īpaši intervences pasākumi, lai efektīvi un lietpratīgi reaģētu uz tirgus traucējumu draudiem. Būtu jānosaka šo pasākumu darbības joma. 133. Lai efektīvi un lietpratīgi reaģētu uz tirgus traucējumu draudiem, ko radījis būtisks cenu pieaugums vai kritums iekšējos vai ārējos tirgos vai jebkuri citi faktori, kas ietekmē tirgu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par attiecīgajā nozarē vajadzīgajiem pasākumiem, tostarp, vajadzības gadījumā, par pasākumiem, lai paplašinātu vai grozītu citu saskaņā ar šo regulu noteiktu pasākumu darbības jomu, ilgumu vai citus aspektus vai lai pilnībā vai daļēji apturētu ievedmuitu, arī attiecībā uz noteiktiem daudzumiem un/vai uz noteiktu laiku. 134. Būtu jāatļauj Komisijai pieņemt vajadzīgos pasākumus, lai risinātu īpašas problēmas ārkārtējās situācijās. 135. Uzņēmumiem, dalībvalstīm un/vai trešām valstīm var noteikt prasību iesniegt paziņojumus, kas vajadzīgi šīs regulas piemērošanai, lauksaimniecības produktu tirgus uzraudzībai, analizēšanai un pārvaldībai, tirgus pārredzamības, KLP pasākumu pareizas darbības nodrošināšanai, KLP pasākumu pārbaudei, kontrolei, uzraudzībai, novērtēšanai un revīzijai un starptautisku nolīgumu īstenošanai, tostarp šādos nolīgumos paredzētu paziņošanas prasību izpildei. Lai nodrošinātu saskaņotu, racionalizētu un vienkāršotu pieeju, Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt visus vajadzīgos pasākumus attiecībā uz paziņojumiem. Šādi rīkojoties, tai būtu jāņem vērā vajadzība pēc datiem un potenciālo datu avotu sinerģija. 136. Lai minētie paziņojumi būtu ātri, efektīvi, precīzi un rentabli, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus: par paziņojamās informācijas būtību un veidu; par paziņošanas metodēm; par noteikumiem, kas saistīti ar tiesībām piekļūt informācijai vai informācijas sistēmām, kas darītas pieejamas, par informācijas publiskošanas nosacījumiem un līdzekļiem. 137. Piemēro Savienības tiesību aktus par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti. 138. Līdzekļi no rezerves fonda krīzes situācijām lauksaimniecības nozarē būtu jāpārvieto saskaņā ar nosacījumiem un procedūru, kas minēta 14. punktā Iestāžu nolīgumā starp Eiropas Parlamentu, Padomi un Komisiju par sadarbību budžeta jautājumos un pareizu finanšu pārvaldību[18], un būtu skaidri jānosaka, ka piemērojamais pamatakts ir šī regula. 139. Lai nodrošinātu netraucētu pāreju no Regulā (ES) Nr. [COM(2010) 799] paredzētās kārtības uz šajā regulā paredzēto kārtību, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt konkrētus aktus par vajadzīgajiem pasākumiem, jo īpaši tiem, kas nepieciešami, lai aizsargātu uzņēmumu iegūtās tiesības un tiesisko paļāvību. 140. Būtu jāparedz, ka steidzamības procedūru izmanto tikai izņēmuma gadījumos, kad tas ir nepieciešams, lai efektīvi un lietpratīgi reaģētu uz tirgus traucējumu draudiem vai gadījumos, kad radušies tirgus traucējumi. Steidzamības procedūras izvēlei vajadzētu būt pamatotai, un būtu precīzi jānorāda gadījumi, kuros tā izmantojama. 141. Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāuztic Komisijai. Šīs pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[19]. 142. Pieņemot šīs regulas īstenošanas aktus, būtu jāizmanto pārbaudes procedūra, ņemot vērā to, ka šie akti attiecas uz KLP, kā minēts Regulas (ES) Nr. 182/2011 2. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) punktā. Tomēr attiecībā uz šīs regulas īstenošanas aktiem, kas saistīti ar konkurences jautājumiem, būtu jāizmanto konsultatīvā procedūra, ņemot vērā to, ka konkurences tiesību īstenošanas aktu pieņemšanai parasti tiek izmantota konsultatīvā procedūra. 143. Ja pienācīgi pamatotos gadījumos tas vajadzīgs nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ, Komisijai būtu jāpieņem tūlītēji piemērojami īstenošanas akti saistībā ar Savienības aizsardzības pasākumu pieņemšanu, grozīšanu vai atsaukšanu, pārstrādes, ievešanas pārstrādei vai izvešanas pārstrādei režīma apturēšanu, kad nepieciešams nekavējoties reaģēt uz tirgus situāciju, un saistībā ar īpašu problēmu novēršanu ārkārtējās situācijās, ja problēmu risināšanai ir vajadzīga šāda tūlītēja rīcība. 144. Attiecībā uz dažiem šajā regulā paredzētiem pasākumiem, kuri prasa ātru rīcību vai kuri ietver tikai vispārīgu noteikumu piemērošanu konkrētās situācijās, bet neparedz rīcības brīvību, Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt īstenošanas aktus, nepiemērojot Regulu (ES) Nr. 182/2011. 145. Turklāt Komisija būtu jāpilnvaro veikt dažus administratīvus vai pārvaldības uzdevumus, kuri nav saistīti ar deleģētu aktu vai īstenošanas aktu pieņemšanu. 146. Saskaņā ar Regulu (ES) Nr. [COM(2010) 799] daži nozaru pasākumi, tostarp piena kvotas, cukura kvotas un cukura nozares pasākumi un ierobežojumi vīnogulāju stādīšanai, kā arī daži valsts atbalsti, beigsies samērā drīz pēc šīs regulas stāšanās spēkā. Pēc Regulas (ES) Nr. [COM(2010) 799] atcelšanas attiecīgos noteikumus būtu jāturpina piemērot līdz attiecīgo shēmu darbības beigām. 147. Lai nodrošinātu netraucētu pāreju no Regulā (ES) Nr. [COM(2010) 799] paredzētās kārtības uz šajā regulā paredzēto kārtību, Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt pārejas pasākumus. 148. Padomes 1996. gada 30 jūlija Regula (EK) Nr. 1601/96, kas attiecībā uz apiņiem nosaka atbalsta apjomu 1995. gada ražai[20], ir pagaidu pasākums, kas pēc savas būtības tagad ir novecojis. Padomes 2001. gada 22. maija Regula (EK) Nr. 1037/2001, ar ko atļauj piedāvāt un piegādāt tiešam patēriņam pārtikā dažus importētus vīnus, kas iespējams ir bijuši pakļauti Regulā (EK) Nr. 1493/1999 neparedzētiem vīndarības procesiem[21], ir aizstāta ar noteikumiem, kuri iekļauti Nolīgumā starp Eiropas Kopienu un Amerikas Savienotajām Valstīm par vīna tirdzniecību, kas pieņemts ar Padomes 2005. gada 20. decembra Lēmumu 2006/232/EK[22], un tāpēc tā ir novecojusi. Skaidrības un tiesiskās noteiktības labad Regulas (EK) Nr. 1601/96 un (EK) Nr. 1037/2001 būtu jāatceļ. 149. Attiecībā uz līgumattiecībām piena un piena produktu nozarē šajā regulā noteiktos pasākumus pamato pašreizējie ekonomiskie apstākļi piena produktu tirgū un piegādes ķēdes struktūra. Tāpēc tie būtu jāpiemēro pietiekami ilgi (gan pirms, gan pēc piena kvotu atcelšanas), lai tie būtu pilnībā efektīvi. Tomēr, ņemot vērā šo pasākumu plašo mērogu, tiem tomēr vajadzētu būt pagaidu pasākumiem, kurus pārskata. Komisijai būtu jāsagatavo attiecīgi līdz 2014. gada 30. jūnijam un 2018. gada 31. decembrim iesniedzami ziņojumi par piena tirgus attīstību, jo īpaši norādot iespējamos stimulus, lai lauksaimniekus rosinātu slēgt kopīgas ražošanas nolīgumus, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. SATURS PASKAIDROJUMA RAKSTS 2 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS 2 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI 4 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 6 4. IETEKME UZ BUDŽETU 8 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (Regula par vienotu TKO) Error! Bookmark not defined. I DAĻA IEVADA NOTEIKUMI 36 II DAĻA IEKŠĒJAIS TIRGUS 40 I SADAĻA TIRGUS INTERVENCE 40 I NODAĻA Valsts intervence un privātās uzglabāšanas atbalsts 40 1. iedaļa Vispārēji noteikumi par valsts intervenci un privātās uzglabāšanas atbalstu 40 2. iedaļa Valsts intervence 41 3. iedaļa Privātās uzglabāšanas atbalsts 44 4. iedaļa Kopēji noteikumi par valsts intervenci un privātās uzglabāšanas atbalstu 45 II NODAĻA Atbalsta shēmas 49 1. iedaļa Pārtikas pieejamības uzlabošanas programmas 49 1. apakšiedaļa Programma skolu apgādei ar augļiem 49 2. apakšiedaļa Programma skolu apgādei ar pienu 51 2. iedaļa Atbalsts olīveļļas un galda olīvu nozarē 52 3. iedaļa Atbalsts augļu un dārzeņu nozarē 52 4. iedaļa Atbalsta programmas vīna nozarē 52 1. apakšiedaļa Vispārīgi noteikumi un atbalsttiesīgi pasākumi 52 2. apakšiedaļa Īpaši atbalsta pasākumi 52 3. apakšiedaļa Procedūras noteikumi 52 5. iedaļa Atbalsts biškopības nozarē 52 II SADAĻA NOTEIKUMI PAR TIRDZNIECĪBU UN RAŽOTĀJU ORGANIZĀCIJĀM 52 I NODAĻA Tirdzniecības noteikumi 52 1. iedaļa Tirdzniecības standarti 52 1. apakšiedaļa Ievada noteikumi 52 2. apakšiedaļa Vispārējais tirdzniecības standarts 52 3. apakšiedaļa Nozarei vai produktam izstrādāti tirdzniecības standarti 52 4. apakšiedaļa Ar importu un eksportu saistīti tirdzniecības standarti 52 5. apakšiedaļa Kopīgi noteikumi 52 2. iedaļa Cilmes vietas nosaukumi, ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un tradicionālie apzīmējumi vīna nozarē 52 1. apakšiedaļa Ievada noteikumi 52 2. apakšiedaļa Cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes 52 3. apakšiedaļa Tradicionālie apzīmējumi 52 3. iedaļa Marķējums un noformējums vīna nozarē 52 II NODAĻA ĪPAŠI NOTEIKUMI DAŽĀS NOZARĒS 52 1. iedaļa Cukurs 52 2. iedaļa Vīns 52 3. iedaļa Piens un piena produkti 52 III NODAĻA Ražotāju organizācijas un apvienības, starpnozaru organizācijas, tirgus dalībnieku organizācijas 52 1. iedaļa Definīcija un atzīšana 52 2. iedaļa Noteikumu piemērošanas paplašināšana un obligātās iemaksas 52 3. iedaļa Piedāvājuma pielāgošana 52 4. iedaļa Procedūras noteikumi 52 III DAĻA TIRDZNIECĪBA AR TREŠĀM VALSTĪM 52 I NODAĻA Importa un eksporta licences 52 II nodaļa Ievedmuita 52 III nodaļa Tarifa kvotu pārvaldība un īpašs režīms attiecībā uz trešo valstu veikto importu 52 IV nodaļa Īpaši importa noteikumi, kas piemērojami dažiem produktiem 52 V nodaļa Aizsardzība un ievešana pārstrādei 52 VI nodaļa Eksporta kompensācijas 52 VII nodaļa Izvešana pārstrādei 52 IV DAĻA KONKURENCES NOTEIKUMI 52 I NODAĻA Noteikumi, ko piemēro uzņēmumiem 52 II NODAĻA Noteikumi par valsts atbalstu 52 V DAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI 52 I NODAĻA Ārkārtas pasākumi 52 1. iedaļa Tirgus traucējumi 52 2. iedaļa Tirgus atbalsta pasākumi, kas saistīti ar dzīvnieku slimībām un patērētāju uzticības zaudēšanu sabiedrības, dzīvnieku vai augu veselības risku dēļ 52 3. iedaļa Īpašas problēmas 52 II NODAĻA Paziņojumi un ziņojumi 52 III NODAĻA Rezerve krīzes situācijām lauksaimniecības nozarē 52 VI DAĻA PILNVARU DELEĢĒŠANA, ĪSTENOŠANAS NOTEIKUMI, PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI 52 I NODAĻA Pilnvaru deleģēšana un īstenošanas noteikumi 52 II NODAĻA Pārejas un nobeiguma noteikumi 52 I pielikums 1. panta 2. punktā minēto produktu saraksts I daļa. Labība 52 II daļa. Rīsi 52 III daļa. Cukurs 52 IV daļa. Sausā lopbarība 52 V daļa. Sēklas 52 VI daļa. Apiņi 52 VII daļa. Olīveļļa un galda olīvas 52 VIII daļa. Lini un kaņepes 52 IX daļa. Augļi un dārzeņi 52 X daļa. Pārstrādāti augļi un dārzeņi 52 XI daļa. Banāni 52 XII daļa. Vīns 52 XIII daļa. Dzīvi koki un citi augi, sīpoli, saknes un tamlīdzīgas augu daļas, griezti ziedi un dekoratīvi zaļumi 52 XIV daļa. Tabaka 52 XV daļa. Liellopu un teļa gaļa 52 XVI daļa. Piens un piena produkti 52 XVII daļa. Cūkgaļa 52 XVIII daļa. Aitas un kazas gaļa 52 XIX daļa. Olas 52 XX daļa. Mājputnu gaļa 52 XXI daļa. Lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirts 52 XXII daļa. Biškopības produkti 52 XXIII daļa. Zīdtārpiņi 52 XXIV daļa. Citi produkti 52 II pielikums 3. panta 1. punktā minētās definīcijas I daļa. Definīcijas, kas attiecas uz rīsu nozari 52 II daļa. Definīcijas, kas attiecas uz apiņu nozari 52 III daļa. Definīcijas, kas attiecas uz vīna nozari 52 IV daļa. Definīcijas, kas attiecas uz liellopu un jaunlopu gaļas nozari 52 V daļa. Definīcijas, kas attiecas uz piena un piena produktu nozari 52 VI daļa. Definīcijas, kas attiecas uz olu nozari 52 VII daļa. Definīcijas, kas attiecas uz mājputnu gaļas nozari 52 VIII daļa. Definīcijas, kas attiecas uz biškopības nozari 52 III pielikums RĪSU UN CUKURA STANDARTA KVALITĀTE, KĀ MINĒTS 7. pantā 52 IV pielikums 41. panta 1. punktā minētais atbalsta programmU Budžets 52 V pielikums 56. panta 3. punktā minētĀs Starptautiskās organizācijas 52 VI pielikums 60. pantā minēto produktu definīcijas, apzīmējumi un tirdzniecības nosaukumi 52 I daļa. Par 12 mēnešiem jaunāku liellopu gaļa 52 I. Definīcija 52 II. TIRDZNIECĪBAS NOSAUKUMI 52 II daļa. Vīnkopības produkti 52 III daļa. Piens un piena produkti 52 IV daļa. Lietošanai pārtikā paredzēts piens ar KN kodu 0401 52 V daļa. Mājputnu gaļas nozares produkti 52 VI daļa. Ziežamie tauki 52 VII daļa. Olīveļļas un olīvu izspaidu eļļu nosaukumi un definīcijas 52 VI pielikuma papildinājums (minēts II daļā) Vīnogu audzēšanas zonas 52 VII pielikums 62. PANTĀ MINĒTĀS VĪNDARĪBAS METODES I daļa Stiprināšana, paskābināšana un atskābināšana dažās vīnogu audzēšanas zonās 52 II daļa Ierobežojumi 52 VIII pielikums ATBILSTĪBAS TABULAS, KAS MINĒTAS 163. PANTĀ 52 TIESĪBU AKTA FINANŠU PĀRSKATS 52 I DAĻA IEVADA NOTEIKUMI 1. pants Darbības joma 1. Ar šo regulu izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju, kas aptver visus produktus, kuri minēti LESD I pielikumā, izņemot zvejas un akvakultūras produktus, kuri minēti I pielikumā Regulā (ES) Nr. [COM(2011)416] par zvejas un akvakultūras produktu tirgu kopīgo organizāciju. 2. Lauksaimniecības produktus, kas definēti 1. punktā, iedala šādās I pielikumā uzskaitītās nozarēs: a) labība, I pielikuma I daļa; b) rīsi, I pielikuma II daļa; c) cukurs, I pielikuma III daļa; d) sausā lopbarība, I pielikuma IV daļa; e) sēklas, I pielikuma V daļa; f) apiņi, I pielikuma VI daļa; g) olīveļļa un galda olīvas, I pielikuma VII daļa; h) lini un kaņepes, I pielikuma VIII daļa; i) augļi un dārzeņi, I pielikuma IX daļa; j) pārstrādāti augļi un dārzeņi, I pielikuma X daļa; k) banāni, I pielikuma XI daļa; l) vīns, I pielikuma XII daļa; m) dzīvi augi, I pielikuma XIII daļa; n) tabaka, I pielikuma XIV daļa; o) liellopu un teļa gaļa, I pielikuma XV daļa; p) piens un piena produkti, I pielikuma XVI daļa; q) cūkgaļa, I pielikuma XVII daļa; r) aitas un kazas gaļa, I pielikuma XVIII daļa; s) olas, I pielikuma XIX daļa; t) mājputnu gaļa, I pielikuma XX daļa; u) etilspirts, I pielikuma XXI daļa; v) biškopība, I pielikuma XXII daļa; w) zīdtārpiņi, I pielikuma XXIII daļa; x) citi produkti, I pielikuma XXIV daļa. 2. pants Kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) vispārējie noteikumi Pasākumiem, kas izklāstīti šajā regulā, piemēro Regulu (ES) Nr. […] par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību un saskaņā ar to pieņemtos noteikumus. 3. pants Definīcijas 1. Šajā regulā piemēro II pielikumā izklāstītās definīcijas, kas attiecas uz konkrētām nozarēm. 2. Šajā regulā piemēro definīcijas, kas noteiktas Regulā (ES) Nr. […] par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību, Regulā (ES) Nr. […], ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un Regulā (ES) Nr. […] par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA). 3. Ņemot vērā rīsu nozares specifiku, Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 160. pantu pieņemt deleģētus aktus, lai atjauninātu II pielikuma I daļā iekļautās definīcijas attiecībā uz rīsu nozari. 4. Šajā regulā “mazāk attīstīti reģioni” ir reģioni, kas definēti 82. panta 2. punkta a) apakšpunktā Regulā (ES) Nr. [COM(2011)615], ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu, Kohēzijas fondu, Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu, uz kuriem attiecas vienotais stratēģiskais satvars, un vispārīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu un Kohēzijas fondu un atceļ Regulu (EK) Nr. 1083/2006[23]. 4. pants Lauksaimniecības produktiem izmantotās kopējā muitas tarifa nomenklatūras korekcijas Komisija ar īstenošanas aktiem var koriģēt produktu aprakstu un atsauces uz kombinētās nomenklatūras pozīcijām un apakšpozīcijām šajā regulā vai citos saskaņā ar Līguma 43. pantu pieņemtos aktos, ja tas vajadzīgs kombinētās nomenklatūras grozījumu dēļ. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 162. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 5. pants Konversijas likmes rīsiem Komisija ar īstenošanas aktiem var: a) noteikt konversijas likmes rīsiem dažādās apstrādes stadijās, apstrādes izmaksas un blakusproduktu vērtību; b) pieņemt visus vajadzīgos pasākumus, kas saistīti ar konversijas likmes piemērošanu rīsiem. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 162. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. 6. pants Tirdzniecības gadi Nosaka šādus tirdzniecības gadus: a) no attiecīgā gada 1. janvāra līdz 31. decembrim — banānu nozarei; b) no 1. aprīļa līdz nākamā gada 31. martam: i) sausās lopbarības nozarei, ii) zīdtārpiņu nozarei; c) no 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam: i) labības nozarei, ii) sēklu nozarei, iii) olīveļļas un galda olīvu nozarei, iv) linu un kaņepju nozarei, v) piena un piena produktu nozarei; d) no 1. augusta līdz nākamā gada 31. jūlijam — vīna nozarei; e) no 1. septembra līdz nākamā gada 31. augustam — rīsu nozarei; f) no 1. oktobra līdz nākamā gada 30. septembrim — cukura nozarei. Ņemot vērā augļu un dārzeņu un pārstrādātu augļu un dārzeņu nozares specifiku, Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 160. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu šo produktu tirdzniecības gadus. 7. pants Salīdzināmās cenas Nosaka šādas salīdzināmās cenas: a) labības nozarē EUR 101,31 par tonnu attiecībā uz vairumtirdzniecības posmā noliktavā piegādātām precēm pirms izkraušanas; b) nelobītiem rīsiem EUR 150,00 par tonnu standarta kvalitātes produktu, kā definēts III pielikuma A punktā, attiecībā uz vairumtirdzniecības posmā noliktavā piegādātām precēm pirms izkraušanas; c) standarta kvalitātes cukuram, kā definēts III pielikuma B punktā, attiecībā uz neiepakotu cukuru, kas izvests no rūpnīcas: i) baltajam cukuram EUR 404,4 par tonnu, ii) jēlcukuram EUR 335,2 par tonnu; d) liellopu un teļa gaļas nozarē EUR 2224 par tonnu R3 kategorijas vīriešu kārtas liellopu liemeņu saskaņā ar 18. panta 8. punktā minēto Savienības skalu pieaugušu liellopu liemeņu klasifikācijai; e) piena un piena produktu nozarē: i) EUR 246,39 par 100 kg sviesta, ii) EUR 169,80 par 100 kg sausā vājpiena; f) cūkgaļas nozarē EUR 1509,39 par tonnu tādas standarta kvalitātes cūku liemeņu, kas noteikta pēc svara un liesās gaļas satura saskaņā ar 18. panta 8. punktā minēto Savienības skalu cūku liemeņu klasifikācijai, proti: i) liemeņi, kuri sver no 60 kg līdz 120 kg: E kategorija, ii) liemeņi, kuri sver no 120 kg līdz 180 kg: R kategorija. II DAĻA IEKŠĒJAIS TIRGUS I SADAĻA TIRGUS INTERVENCE I NODAĻA Valsts intervence un privātās uzglabāšanas atbalsts 1. iedaļaVispārēji noteikumi par valsts intervenci un privātās uzglabāšanas atbalstu 8. pants Darbības joma Šajā n