[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 6.5.2010 COM(2010)214 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Pirmais gada pārskats par imigrāciju un patvērumu (2009. gads) {SEC(2010) 535} 1. Ievads Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktā, kas tika pieņemts 2008. gada oktobrī[1], Eiropadome uzņēmās piecas pamatsaistības par legālu imigrāciju un integrāciju, nelegālo imigrāciju, robežkontroli, patvērumu, kā arī partnerattiecībām ar migrantu izcelsmes valstīm un tranzītvalstīm (Vispārējā pieeja). Šis ir pirmais Komisijas gada pārskats par pakta īstenošanu. Tas dos ieguldījumu Eiropadomes gadskārtējo debašu par imigrācijas politiku un patvēruma politiku sagatavošanā. Pārskata 2. daļā dots kopsavilkums un novērtējums attīstības tendencēm ES un valstu līmenī[2], kā arī sniegti ieteikumi, apskatot katru no pakta piecām jomām. Ņemot vērā to, ka šāds pārskats tiks veikts katru gadu, ieteikumos ir uzsvērti punkti, kam, pēc Komisijas ieskatiem, nepieciešams īpaši pievērst uzmanību nākamajā gadā. Pakta saistības tiks izvērstas plašāk arī Stokholmas programmas[3] un tās rīcības plāna ietvaros. Pārskata periods ir no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada beigām. Būtisks faktors bija ekonomikas krīze, tāpēc 3. daļā ir aplūkota tās ietekme uz migrāciju. Pārskata 4. daļā tiek aplūkotas šā pārskata metodes, bet tālāk seko secinājumi. Pielikumā izklāstīti galvenie statistikas dati. 2. Progress pakta piecās jomās 2.1. Legāla imigrācija – integrācija Pamatsaistības : organizēt legālu imigrāciju, ņemot vērā katras dalībvalsts konstatētās prioritātes, vajadzības un spējas uzņemt migrantus, kā arī veicināt integrāciju Legālā migrācija ES līmenī. ES zilās kartes direktīvas pieņemšana nodrošinās ES uzņemšanas procedūru augsti kvalificētiem darba ņēmējiem. Turpinājās diskusijas par priekšlikumu pamatdirektīvai par vienotu atļauju un migrējošo darba ņēmēju tiesībām. Iniciatīvā "Jaunas prasmes jaunām darba vietām"[4] tika apsvērts, kā migrējošo darba ņēmēju prasmes var sasaistīt ar ES darbaspēka vajadzībām. Komisijas ziņojumā tika konstatētas iespējamās problēmas Ģimenes atkalapvienošanās direktīvas transponēšanā. Tika izstrādāta savstarpējas informēšanas sistēma, jo īpaši, izmantojot Eiropas migrācijas tīklu. Tomēr Savstarpējās informācijas mehānisma novērtējums liecināja, ka tā neatbilst gaidītajam. Valstu līmenī. Darbaspēka migrāciju turpināja pārvaldīt, ņemot vērā darba tirgus vajadzības un priekšroku ES pilsoņiem. Ekonomikas krīze samazināja cilvēku pieplūdumu, tomēr ne visās dalībvalstīs. Tādēļ dažas dalībvalstis pastiprināja ieceļošanas kritērijus vai kvotas, bet citas paļāvās uz pieprasījuma vadīto sistēmu elastīgumu. Legālās migrācijas pārvaldības uzlabojumi ietvēra jaunas politikas koncepcijas, jaunas struktūras un vienkāršotas procedūras. Izmaiņas ģimenes atkalapvienošanās politikā ietvēra stingrākus nosacījumus un stingrākus pasākumus pret aprēķina laulībām. Novērtējums. Saskaņā ar paktu darba migrāciju kopumā pārvalda, ņemot vērā darba tirgus vajadzības un priekšroku ES pilsoņiem. Tika novērota teicama tendence vienkāršot procedūras. Tomēr joprojām iespējams labāk saskaņot ES darbaspēka vajadzības ar trešo valstu pilsoņu prasmēm. Ieteikumi. Dalībvalstīm un Komisijai, sadarbojoties ar trešām valstīm, būtu arī turpmāk jāuzlabo darba tirgus pieprasījuma un piedāvājuma saskaņotība un prasmju atzīšana saskaņā ar rīcību, kas vērsta uz visaptverošās darba migrācijas politikas veicināšanu stratēģijas Eiropa 2020 pamatiniciatīvas "Jaunu prasmju un darbavietu programma" ietvaros. Tas palīdzēs risināt arī demogrāfiskās problēmas. Būtu jāpilda Legālās migrācijas politikas plāns. - Dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai savlaicīgi un tālejoši transponētu ES zilo karti. - Padomei un Parlamentam būtu jāizmanto Lisabonas līguma jaunā dinamika, lai panāktu vienošanos par pamatdirektīvu par vienotu atļauju un migrantu darba ņēmēju pamata sociāli ekonomiskajām tiesībām. Joprojām svarīga ir savstarpēja informētība – dalībvalstīm un Komisijai būtu jāuzlabo ziņošana par svarīgiem noteikumiem valstu līmenī, izmantojot turpmākos gada pārskatus par imigrāciju un patvērumu . Integrācija. ES līmenī. Tika sākta divu jaunu instrumentu – Eiropas integrācijas foruma un Eiropas Integrācijas tīmekļa vietnes darbība. Tika veikts darbs prioritārajās jomās, kas tika noteiktas Padomes 2008. gada secinājumos – Eiropas vērtību veicināšana, darbs pie sabiedrības uztveres par migrantiem un legālo imigrāciju, Eiropas moduļu izstrāde un kritēriju noteikšana rezultātu novērtēšanai. Tika sagatavota trešā Integrācijas rokasgrāmata. Sīkāka informācija ir sniegta Ziņojumā 2010. gada Eiropas ministru konferencei par integrāciju[5]. Padome pieņēma Pamatlēmumu par rasismu un ksenofobiju, un tika turpinātas diskusijas par priekšlikumu pamatdirektīvai, ar kuru aizliedz diskrimināciju ārpus nodarbinātības jomas. Eiropadome 2010. gada martā vienojās, ka migrantu labāka integrācija palīdzētu sasniegt stratēģijas Eiropa 2020 mērķi panākt, ka nodarbinātības rādītājs iedzīvotājiem vecumā no 20 līdz 64 gadiem ir 75 %. Valstu līmenī. Dalībvalstis ziņoja par valsts tiesību aktu, plānu vai stratēģiju pieņemšanu vai sagatavošanu. Vairākas dalībvalstis minēja apspriežu un dialoga mehānismus. Galvenie politikas jautājumi bija valodu mācīšanās, piekļuve nodarbinātībai un rīcība pret diskrimināciju. Dažas dalībvalstis galveno uzmanību pievērš politikai bēgļu jomā. Dažas oficiāli nosaka tiesības un pienākumus "integrācijas līgumā". Dažas dalībvalstis ziņoja par politiku, kas vērsta uz migrantu statusa uzlabošanu, tam pārtopot par ilgtermiņa uzturēšanos vai pilsonību. Arvien vairāk dalībvalstu min uzraudzību un pasākumus, lai noteiktu rādītājus. Novērtējums. Tika konsolidēta ES sistēma. Integrācijas politiku turpināja izstrādāt ES un valstu līmenī saskaņā ar ES integrācijas kopīgajiem pamatprincipiem un 2005. gada kopīgo integrācijas programmu. Uzmanība tiek pievērsta gan tiesībām (nodarbinātība, diskriminācijas novēršana), gan pienākumiem (valodas mācīšanās). Apsveicami ir tas, ka turpinās ES un valstu struktūru izveide gan kopējā politikas kontekstā, gan informācijas apmaiņai un dialogam. Ieteikumi. Prioritāte joprojām jāpiešķir rādītājiem , kas nepieciešami integrācijas politikas rezultātu uzraudzībai. Jāsāk darbs pie jaunas ES programmas migrantu integrācijai , kas jāpieņem 2011. gadā, ievērojot aicinājumu stratēģijā Eiropa 2020 un ņemot vērā Stokholmas programmu un skaidro juridisko pamatu (LESD 79. panta 4. punktu), kāds ieviests ar Lisabonas līgumu. 2.2. Nelegālā imigrācija Pamatsaistības : iegrožot nelegālu imigrāciju, nodrošinot nelegālu imigrantu atgriešanos izcelsmes valstīs vai kādā tranzītvalstī ES līmenī . Tika pieņemti divi jauni tiesību akti – Atgriešanas direktīva un Direktīva par sankcijām darba devējiem. Komisija ierosināja tiesību aktu, lai stiprinātu cilvēku tirdzniecības novēršanu un cīņu pret to, kā arī aizsargātu cietušos. FRONTEX izvērsa plašāku darbību atgriešanas jomā. Tika veikti pasākumi, lai noslēgtu atpakaļuzņemšanas nolīgumus – tika parakstīts nolīgums ar Pakistānu, tika panākts progress sarunās ar Maroku, un atsākās sarunas ar Turciju (skat. 2.5. punktu), tika pieņemtas norādes sarunām ar Gruziju un Kaboverdi. Tika turpinātas sarunas par vairākiem partnerattiecību un sadarbības līgumiem. Atpakaļuzņemšanas nolīgumu efektivitāte tiek regulāri uzraudzīta apvienotajās atpakaļuzņemšanas komitejās. Nelegālās imigrācijas jautājumu risināšana bija būtisks aspekts Mobilitātes partnerattiecībās (skat. 2.5. punktu). Valstu līmenī. Tika sākts darbs pie Atgriešanas direktīvas transponēšanas. Vairākās dalībvalstīs tika veikti pasākumi, lai veicinātu brīvprātīgu izceļošanu. Dažos gadījumos tika atzīts, ka stingrāka piespiedu atgriešanas politika un lielāki izpildes procentuālie rādītāji bija par iemeslu tam, ka samazinājās nelegālā imigrācija. Atsevišķas dalībvalstis minēja lielu skaitu imigrantu, kas uzturas nelegāli, bet kurus pagaidām nevar atgriezt, un norādīja, ka būtu jāveic pasākumi, lai rastu tam risinājumu. Būtisks atbalsts tika sniegts kopīgiem atgriešanas lidojumiem. Vairākas dalībvalstis norādīja, kādi pasākumi ir veikti cīņā pret cilvēku tirdzniecību. Daudzas dalībvalstis ziņoja par pasākumiem nolūkā noslēgt divpusējus atpakaļuzņemšanas nolīgumus un uzsvēra, ka ir svarīgi ar trešām valstīm sadarboties ES līmenī, veicot atbilstīgu apspriešanos. Dažas dalībvalstis norādīja, kādus legalizācijas pasākumus tās ir veikušas, dažas citas centās izvairīties no šādiem pasākumiem vai arī tos pielāgot atgriešanas politikai. Dažas dalībvalstis ziņoja par mehānismiem, kuru mērķis ir novērst legālās migrācijas shēmu un brīvas pārvietošanās ļaunprātīgu izmantošanu, piemēram, uzlabojot koordināciju starp dažādām valsts pārvaldes struktūrām. Novērtējums. Būtiska uzmanība tika pievērsta atgriešanas politikai un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem. Šķiet, ka brīvprātīga izceļošana ir kļuvusi par vēlamo atgriešanas risinājumu saskaņā ar Atgriešanas direktīvu. No otras puses, vairākas dalībvalstis arī pieņem stingrāku politiku attiecībā uz piespiedu atgriešanu, norādot uz tās preventīvo ietekmi. Daudzas dalībvalstis ziņoja par pozitīvo pieredzi saistībā ar FRONTEX koordinētiem kopīgiem atgriešanas lidojumiem. Nelegālās imigrācijas politikā būtiska loma ir sadarbībai ar izcelsmes un tranzīta valstīm. Turpmāk pienācīga uzmanība būtu jāpievērš lielajam skaitam nelegāli uzturošos migrantu, kurus pagaidām nevar atgriezt. Attiecībā uz legalizācijas pasākumiem, šķiet, ka dalībvalstīm nav konsekventa viedokļa par to, kā tos izmantot nelegālās imigrācijas jautājumu risināšanai. Ieteikumi. Dalībvalstīm būtu īpaši jāpievērš uzmanība Atgriešanas direktīvas un Direktīvas par sankcijām darba devējiem pilnīgai un savlaicīgai transponēšanai . Dalībvalstīm būtu jāpalielina darba vietās veikto pārbaužu skaits un jāuzlabo to efektivitāte nozarēs, kur pastāv īpašs nelegāli uzturošos darba ņēmēju ekspluatācijas risks. Dalībvalstīm būtu jāizmanto Atgriešanas direktīvas piedāvātās iespējas veicināt brīvprātīgu izceļošanu , kā arī būtu jāizmanto Atgriešanas fonds. Būtu tālāk jāveicina kopīgie atgriešanas lidojumi , pilnībā izmantojot Atgriešanas fondu un FRONTEX koordināciju. Ņemot vērā dažādās pieejas, saskaņā ar pakta ieteikumiem būtu jāveicina informācijas apmaiņa par valstu legalizācijas pasākumiem un to uzraudzība . Būtu jāveic turpmāki pasākumi, lai ar būtiskām trešām valstīm vestu sarunas par atpakaļuzņemšanas nolīgumiem un tos noslēgtu. Ņemot vērā lielo nelikumīgi uzturošos migrantu skaitu, kurus pagaidām nevar atgriezt, Komisija veiks pētījumu par tiem piemērojamo režīmu, vienlaikus ņemot vērā primāro mērķi pēc iespējas drīzāk veikt atgriešanu (izbeigt nelikumīgo uzturēšanos). ES un dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka pasākumos, kuru mērķis ir panākt labāku migrācijas kontroli, tiktu pilnībā ņemtas vērā pamattiesības un bērnu tiesības saskaņā ar Pamattiesību hartu un ANO Bērna tiesību konvenciju. 2.3. Robežkontrole Pamatsaistības : celt robežkontroļu efektivitāti ES līmenī. Tika veikts sagatavošanās darbs nesenajam (2010. gada februāra) priekšlikumam uzlabot FRONTEX un priekšlikumam par ES ieceļošanas/izceļošanas sistēmu un ES reģistrētā ceļotāja programmu. Tika risinātas tehniskās problēmas, kas aizkavēja Vīzu informācijas sistēmu (VIS). Notika apspriešanās par uzlabotu Šengenas novērtēšanas mehānismu, kuru ierosināja Komisija. Tika grozīta Kopīgā konsulārā instrukcija (KKI), radot tiesisko regulējumu stiprinātai sadarbībai starp dalībvalstu konsulātiem, un tika sagatavoti īstenošanas pasākumi. Lai kopīgi pārvaldītu jauktās migrācijas plūsmas, notika pastiprināta starptautiskā sadarbība, jo īpaši ar Turciju un Lībiju (skat. 2.5. punktu). Valstu līmenī. Visas dalībvalstis ziņoja par pasākumiem, lai izveidotu vai uzturētu pastiprinātus robežkontroles mehānismus, attiecīgā gadījumā izmantojot Robežu fonda atbalstu. Vairākas dalībvalstis veica pasākumus, lai veicinātu labāku sadarbību starp migrācijas, robežu un policijas iestādēm. Dalībvalstis ziņoja, ka ir aktīvi iesaistījušās FRONTEX pasākumos, daudzas pauda atbalstu FRONTEX lomas padziļināšanai. Dažas dalībvalstis minēja intensīvāku sadarbību ar trešām valstīm robežu pārvaldības jomā. Tika veikta sagatavošanās VIS, vairākas dalībvalstis uzsvēra nepieciešamību iespējami drīz novērst atlikušos šķēršļus. Dažas dalībvalstis pauda nodomu veicināt imigrācijas sadarbības koordinatoru lomu, un tika aktīvi pausts atbalsts konsulātu sadarbībai vietējā līmenī. Vairākas dalībvalstis īstenoja projektus reģistrētā ceļotāja programmu un ieceļošanas/izceļošanas sistēmu ietvaros. Novērtējums . Visas dalībvalstis nopietni pievērsās saistībām panākt efektīvāku ārējo robežu kontroli. Tika veikti būtiski pasākumi, tostarp modernās tehnoloģijas izvēršana. Bieži tika minēts Robežu fonda finansējuma lietderīgums. FRONTEX pasākumi bauda plašu atbalstu un lielu iesaisti. Vairākas dalībvalstis ir atsaukušās aicinājumam stiprināt konsulāro sadarbību. Vairākas dalībvalstis, jo īpaši pie ES austrumu un dienvidu robežām, izvērsa ciešāku sadarbību ar trešām valstīm robežu pārvaldības jomā. Vairākas dalībvalstis pauda nožēlu par tehniskajām problēmām un to rezultātā radušos VIS darbības aizkavēšanos, un dažas šoreiz izteica šaubas par lielapjoma IT sistēmu (piemēram, ES ieceļošanas/izceļošanas sistēmas) turpmāku izstrādi. Vēl nevarēja veikt pēcpārbaudi saistībām uzlabot Šengenas novērtēšanas procesu. Ieteikumi. Dalībvalstīm un Komisijai būtu pēc iespējas labāk jāizmanto galvenie juridiskie instrumenti (Robežu kodekss, Vīzu kodekss (ar kuru atceļ KKI), Frontex regula, VIS, Robežu fonds) un jānodrošina to pareiza piemērošana , kā arī jāveic nepieciešamie īstenošanas pasākumi. Ja tiek plaši pausts atbalsts turpmākai saskaņošanai (piemēram, par FRONTEX lomas padziļināšanu , kā ierosinājusi Komisija, vai par esošo tiesību aktu konkrētu noteikumu grozīšanu), apspriežoties par tiesību aktiem, būtu jācenšas pieturēties pie paktā noteiktajām saistībām izmantot visus pieejamos līdzekļus, lai panāktu efektīvāku robežkontroli un nodrošinātu Frontex tās uzdevumu veikšanai nepieciešamos līdzekļus. Šengenas sadarbība bijusi ļoti sekmīga, un Šengenas novērtēšanas process ir unikāls pārskata mehānisms, kas būtu jāsaglabā un jāstiprina saskaņā ar Līguma noteikumiem . Šis mehānisms jābalsta uz visu iesaistīto pušu uzticēšanos un skaidru kompetences sadalījumu. Tagad, kad ir stājies spēkā Lisabonas līgums, Komisija drīzumā iesniegs jaunu priekšlikumu. Lai panāktu rezultātu, būs nepieciešams visu ES iestāžu elastīgums un juridiskās realitātes atzīšana. 2.4. Patvērums Pamatsaistības : padarīt Eiropu par patvēruma vietu ES līmenī. Komisija nāca klajā ar visām tiesību aktu iniciatīvām, kādas tika prasītas paktā, kā arī ar citām iniciatīvām, par kurām paziņoja Patvēruma politikas plānā 2008. gada jūnijā. Jo īpaši grozījumi Patvēruma procedūru direktīvā un Kvalifikācijas direktīvā atbilst pakta aicinājumam izveidot vienotu procedūru un vienotu statusu, un sagaidāms, ka ar tiem tiks uzlabota ES tiesību aktu saskanība patvēruma jomā. Ar tām būtu jāvienkāršo, jāracionalizē un jākonsolidē aizsardzības materiālie un procedūru standarti visā ES, un to rezultātā lēmumiem pirmajā instancē būtu jākļūst stingrākiem, tādējādi novēršot patvēruma procesa ļaunprātīgu izmantošanu un uzlabojot tā efektivitāti. Tika ierosināti grozījumi arī Dublinas regulā un Eurodac regulā, kā arī Uzņemšanas nosacījumu direktīvā, un tika iesniegti priekšlikumi par Kopējo ES pārcelšanās shēmu un Eiropas Patvēruma lietu atbalsta biroju (EPLAB), lai veicinātu, koordinētu un stiprinātu praktisko sadarbību. Padome un Parlaments 2009. gada novembrī panāca politisku vienošanos par EPLAB. Tika veiktas arī neleģislatīvas darbības. Reģionālo aizsardzības programmu ārējā novērtējumā tika secināts, ka tās ir pirmais mehānisms, ar kuru rada lielāku aizsardzību bēgļiem to izcelsmes reģionu tuvumā un kas turklāt darbojas sekmīgi, taču to ietekme bija ierobežota, jo bija ierobežots to elastīgums, finansējums, uzskatāmība un koordinācija ar citām ES humānajām un attīstības politikas jomām, kā arī nepietiekami bija iesaistītas trešās valstis. Tika nolemts tās uzlabot un paplašināt, jo īpaši Āfrikas Ragā (Kenijā, Džibuti, Jemenā) un Āfrikas ziemeļos (Lībijā, Ēģiptē, Tunisijā). Kopš 2009. gada jūlija ir turpinājies darbs pie izmēģinājuma projekta, kura ietvaros notiek starptautiskās aizsardzības saņēmēju brīvprātīga pārvietošana no Maltas uz citām dalībvalstīm, saņemot finansiālu atbalstu no Eiropas bēgļu fonda, no kura 2009. gadā tika atbalstīta arī 95 starptautiskās aizsardzības saņēmēju pārvietošana no Maltas uz Franciju. Kopumā starptautiskās aizsardzības saņēmējus pārvietot no Maltas ir piekritušas desmit dalībvalstis (Vācija, Francija, Luksemburga, Ungārija, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovēnija, Slovākija, Apvienotā Karaliste). Valstu līmenī. Līdz pārskata perioda sākumam lielākā daļa dalībvalstu jau bija transponējušas patvēruma acquis pirmā posma tiesību aktus, tomēr dažas par transponēšanas pasākumiem 2009. gadā ziņoja ar ievērojamu kavēšanos. Galvenie pasākumi, par kuriem tika ziņots, bija pārcelšanās un praktiskie sadarbības pasākumi. Pārcelšanos piedāvāja dažas dalībvalstis, kas to parasti nedara (Beļģija, Portugāle), bet vismaz divas dalībvalstis (Rumānija, Slovākija) uz laiku uzņēma bēgļus, kurus bija paredzēts vēlāk pārcelt citur. Dažas dalībvalstis (Nīderlande, Apvienotā Karaliste) sniedza atbalstu Maltai un Grieķijai ar praktisku sadarbību, piemēram, apmācību un ierēdņu norīkošanu. Vairākas dalībvalstis (Beļģija, Čehija, Vācija, Francija, Nīderlande, Austrija, Zviedrija, Apvienotā Karaliste) turpināja darbu pie Eiropas izglītības programmas patvēruma jomā. Novērtējums. Tiek veikti pasākumi, lai īstenotu visas paktā iekļautās saistības patvēruma jomā. Tomēr, kaut arī ir panākts būtisks progress Eiropas Patvēruma lietu atbalsta biroja izveidē, kurš sāks darboties 2010. gadā, kā arī pārcelšanās jomā, kurā interesi izrāda arvien vairāk dalībvalstu, diskusijas par pirmā posma tiesību aktu grozījumiem ir sarežģītas un norit lēni. Lielākā daļa dalībvalstu nav izrādījušas lielu interesi par solidaritātes pasākumiem, kas ietver starptautiskās aizsardzības saņēmēju pārvietošanu ES iekšienē. Ieteikumi. Padomei un Parlamentam būtu jāveic papildu pasākumi notiekošās likumdošanas apspriešanās ietvaros, lai ievērotu savas saistības par Kopējo Eiropas patvēruma sistēmu, kas nodrošinātu augstāku aizsardzības pakāpi un standartus . Visām ieinteresētajām personām būtu jāsniedz pilnīgs atbalsts, lai drīz varētu sākt darboties EPLAB. Vairāk dalībvalstīm būtu intensīvāk jāveic pasākumi, lai sniegtu atbalstu tām dalībvalstīm, kuras ir visnoslogotākās patvēruma jomā, piekrītot pārcelt starptautiskās aizsardzības saņēmējus vai kā citādi, piemēram, sniedzot tehnisku palīdzību saskaņā ar solidaritātes principu un atbildības taisnīga sadalījuma principu (LESD 80. pants), ko ieviesa ar Lisabonas līgumu. 2.5. Vispārēja pieeja migrācijai Pamatsaistības : izvērst plašas partnerattiecības ar migrantu izcelsmes valstīm un tranzītvalstīm, lai veicinātu migrācijas un attīstības sinerģiju ES līmenī. Pamatojoties uz Komisijas 2008. gada Paziņojumu "Vispārējās pieejas migrācijas jautājumiem nostiprināšana", kurā tika ierosināti uzlabojumi sadarbības, saskanības un sinerģijas jomā, ir tālāk attīstīti Vispārējās pieejas līdzekļi. Papildus esošajām Mobilitātes partnerattiecībām (MP) ar Moldovas Republiku (tajā piedalās 15 dalībvalstis) un Kaboverdi (tajā piedalās 5 dalībvalstis) 2009. gada novembrī ES parakstīja MP ar Gruziju (tajā piedalās 16 dalībvalstis). Komisijas dienestu darba dokumentā 2009. gada septembrī tika novērtētas izmēģinājuma MP. Galvenie novērtējuma elementi tika atspoguļoti Padomes 2009. gada decembra secinājumos. Tika izvērsti citi līdzekļi, piemēram, migrācijas misijas uz Gruziju, Tanzāniju, Baltkrieviju un Keniju. Migrācijas profili tika izstrādāti desmit Rietumāfrikas valstīs un septiņpadsmit Austrumeiropas un Dienvidaustrumeiropas valstīs, kā arī tie tika pievienoti AKK valstu Valsts stratēģijas dokumentiem. Tika izveidota sadarbības platforma Etiopijā. Ir sekmīgi veikti pēcpasākumi Eiropadomes 2009. gada jūnija un oktobra secinājumiem par Vidusjūras reģionu. Attiecībā uz Turciju tika atsāktas apstājušās sarunas par atpakaļuzņemšanas nolīgumu, un FRONTEX panāca progresu sarunās par darba nolīgumu. Attiecībā uz Lībiju Komisija turpināja sarunas par ES un Lībijas pamatnolīgumu, ietverot migrācijas pantu, un attīstīja dialogu un sadarbību. Attiecībā uz Āfriku Komisija atbalstīja darbības ES un Āfrikas partnerattiecības migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības jautājumos un – reģionālā līmenī – Rabātas/Parīzes sadarbības programmas ietvaros. Austrumeiropā Komisija sniedza atbalstu ministru konferencei Prāgā 2009. gada aprīlī un tās pēcpasākuma projektam "Migrācijas partnerattiecību veidošana". Citos reģionos ES sāka strukturētu dialogu par migrāciju ar Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstīm, un rīkoja ASEM sanāksmes un sanāksmes ar Indiju. No Tematiskās programmas finansēja projektus intelektuālā darbaspēka emigrācijas, cirkulārās migrācijas, diasporas iesaistīšanas attīstībā un naudas pārvedumu jomā. Finansējums ar migrāciju saistītiem pasākumiem ir ieplānots ģeogrāfisko instrumentu ietvaros. Komisijas 2009. gada septembra paziņojumā, kā arī Padomes 2009. gada novembra secinājumos tika uzsvērta nepieciešamība panākt migrācijas un attīstības politikas saskanību. Valstu līmenī. Dalībvalstis ziņoja, ka tās ir ļoti ieinteresētas labākā sinerģijā (t.i. saiknē) starp migrācijas politiku un ārējām attiecībām, jo īpaši ar valstīm, caur kurām iet migrācijas maršruti uz Eiropu. Dalībvalstis ziņo, ka tās ir devušas pienācīgu ieguldījumu Vispārējā pieejā, piedaloties mobilitātes partnerattiecībās, migrācijas misijās, sākot Migrācijas partnerattiecību veidošanas projektu, kā arī sadarbības platformas ar Etiopiju progresā. Atsevišķas dalībvalstis ir vienojušās par divpusējiem nolīgumiem migrācijas jautājumos ar Maroku, Krieviju, Gruziju, Ukrainu, Kongo, Burundi, Malāviju, Lībiju, Albāniju un Kaboverdi. Dažas dalībvalstis ir pieņēmušas vidējā termiņa Attīstības sadarbības stratēģiju, kas ietver ar migrāciju saistītu attīstību. Attiecībā uz konkrētiem jautājumiem ir izstrādātas programmas pārskatāmībai naudas pārvedumu nozarē un pretpasākumiem intelektuālā darbaspēka emigrācijai, panākot, ka medicīnas personāls no jaunattīstības valstīm tiek pieņemts darbā ētiski. Novērtējums. Ir ievērojami vērsies plašumā dialogs ar trešām valstīm par migrāciju. Tomēr dažādos dialoga procesus nepieciešams racionalizēt, bet sinerģiju starp migrāciju un attīstību – stiprināt. Jāstiprina sadarbība Tematiskās programmas ietvaros, izmantojot ģeogrāfiskos instrumentus un dalībvalstu ieguldījumu, sadarbībai migrācijas un attīstības jomā tagad būtu jāsniedzas tālāk par izmēģinājuma projektiem. Tika sekmīgi veicināti migrācijas profili, kas ir būtisks instruments uz pierādījumiem balstītā migrācijas politikā. Nepieciešams sistematizēt un konsolidēt Vispārējās pieejas līdzekļus, aktīvi iesaistoties visiem procesa dalībniekiem, lai panāktu labāku koordināciju, saskanību un sinerģiju. Ieteikumi. Dalībvalstīm arī turpmāk sniedzot atbalstu, ES būtu tālāk jāattīsta un jākonsolidē Vispārēja pieeja migrācijai , pamatojoties uz Stokholmas programmu, stratēģiski, uz pierādījumiem balstoties un sistemātiski izmantojot visus instrumentus, racionalizējot dialoga procesus un stiprinot operatīvo sadarbību. Būtu jāstiprina līdzsvars starp trim jomām (legālā migrācija, nelegāla migrācija, migrācija un attīstība). Galvenā uzmanība arī turpmāk jāpievērš sadarbībai ar būtiskākajām izcelsmes un tranzīta valstīm Āfrikā un Austrumeiropā un Dienvidaustrumeiropā . Tālāk jāizvērš dialogs un sadarbība arī ar valstīm Āzijā, piemēram, Indiju un Ķīnu, kā arī Latīņamerikā un Karību jūras reģionā. 3. Ekonomikas krīzes ietekme Daudzās dalībvalstīs imigrantu pieplūdums no trešām valstīm ir veicinājis izaugsmi. Ekonomikas lejupslīde rada jaunas problēmjomas, lai gan tās ietekmi uz migrācijas plūsmām ir grūti novērtēt. Divas trešdaļas dalībvalstu ir izjutušas ekonomikas krīzes ietekmi uz migrācijas plūsmām, kas galvenokārt izpaužas kā mazāks pieprasījums pēc ārvalstu darba ņēmējiem. Migranti krīzes negatīvo ietekmi ir izjutuši visvairāk. Tomēr ietekme krasi atšķiras, jo īpaši pa nozarēm (vissmagāk skarta tika celtniecība, ražošana, tūrisms un finanšu pakalpojumi), izglītības līmeņiem un profesionālajām kvalifikācijām. Bezdarba īpatsvars ārpussavienības pilsoņu vidū pieauga no 13,6 % 2008. gada 3. ceturksnī līdz 18,9 % 2009. gada 3. ceturksnī – šāds pieaugums ir lielāks nekā attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem (no 6,4 % līdz 8,4 %), bet līdzīgs pieaugumam, kāds bija vērojams starp darba ņēmējiem no citām dalībvalstīm (no 8,6 % līdz 12 %). Naudas pārvedumu plūsmas uz jaunattīstības valstīm ir samazinājušās – saskaņā ar Pasaules bankas aprēķiniem 2008. gadā to apjoms bija 338 miljardi ASV dolāru, bet aplēse 2009. gadam ir 317 miljardi ASV dolāru. ES atbalsts galvenokārt bija vērsts uz tām jaunattīstības valstīm, kas tika skartas vissmagāk. ES ir izlēmīgi reaģējusi uz krīzes ietekmi. Daudzi vispārīgie pasākumi, piemēram, ekonomikas stimulēšanas paketes un intervence darba tirgū, radot darbavietas, ir nesuši labumu gan ES pilsoņiem, gan migrantiem. Ekonomika jau atgūstas. Kaut arī krīze īstermiņā samazinās darbaspēka un prasmju deficītu, tomēr ilgākā laika posmā labi organizētai legālās imigrācijas politikai joprojām būs nozīmīga loma darbaspēka deficīta novēršanā un demogrāfisko problēmu risināšanā (no 2013./2014. gada ES aktīvo iedzīvotāju skaits sāks samazināties). Patiesībā pārlieku ierobežojoša politika varētu padziļināt krīzes negatīvo ietekmi, vēl palielinot darbaspēka deficītu. Šajā sakarā pienācīga uzmanība jāpievērš nepieciešamībai ievērot Savienības priekšrocību principu un neseno pievienošanās aktu attiecīgos pārejas pasākumus. Ieteikumi. ES un dalībvalstīm būtu maksimāli jāizmanto ieguvumi no darbaspēka migrācijas, kas ir būtisks līdzeklis, kā stratēģijas Eiropa 2020 ietvaros risināt deficītu darba tirgū. ES būtu jāpievēršas ekonomikas krīzei saistībā ar trešām valstīm , kuras īpaši ir skārusi tās ilgtermiņa ietekme. 4. Metodes Izmantojot 2009. gada jūnija paziņojumā[6] aprakstīto darba metodi, Komisija šajā pārskatā apkopoja dalībvalstu sniegtās ziņas un citu informāciju, jo īpaši no Eiropas Migrācijas tīkla (EMT) valstu kontaktpunktu ziņojumiem. Otrajā gada pārskatā, kas jāiesniedz 2011. gadā, tiks aptverta arī Stokholmas programma un Rīcības plāns attiecībā uz imigrāciju un patvērumu. Ieteikums. Nākamā ziņojuma nolūkā dalībvalstīm būtu arī turpmāk jāsniedz politisks ziņojums Komisijai, bet attiecīgā faktu informācija būtu jāsniedz EMT valstu kontaktpunktu ziņojumos . 5. Secinājumi Valstu un ES līmenī ir panākts progress imigrācijas un patvēruma politikas attīstībā saskaņā ar paktu. Ir ieviesti visaptverošās ES migrācijas politikas pirmās paaudzes instrumenti – tiesību akti, četri fondi, aģentūras un tīkli, nolīgumi ar trešām valstīm. Tie būtu pilnībā jāīsteno, iespējami labi jāizmanto un jānovērtē[7]. Daži politikas satvari jāattīsta tālāk, piemēram, Legālās migrācijas politikas plāns un Vispārējā pieeja. Dažās jomās Komisija ir iesniegusi priekšlikumus izvērst pirmās paaudzes instrumentus, izveidojot Kopējo Eiropas patvēruma sistēmu un tālāk attīstot FRONTEX . Komisija mudina Eiropas Parlamentu un Padomi vienoties par tālejošiem tiesību aktu tekstiem. Tomēr, kā atzīts Stokholmas programmā, ES migrācijas politiku nepieciešams attīstīt tālāk. Stratēģijā Eiropa 2020 tiek pausta nepieciešamība pēc visaptverošas darba migrācijas politikas un migrantu labākas integrācijas, tostarp darba vietā. Šā pārskata ieteikumos ir noteiktas prioritātes nākamajam gadam. Vēl vienu stimulu dos arī izmaiņas saskaņā ar Lisabonas līgumu, konkrēti Eiropas Parlamenta lielāka loma, kā arī Stokholmas programmas īstenošanas rīcības plāns[8]. Pielikums. Statistikas datu kopsavilkums ES demogrāfiskās perspektīvas[9] - Sagaidāms, ka ES-27 iedzīvotāju skaits pieaugs no 495,4 miljoniem 2008. gadā līdz 520,7 miljoniem 2035. gadā, bet tad samazināsies līdz 505,7 miljoniem 2060. gadā. Ja 2008. gadā uz katru cilvēku, kas bija 65 vai vairāk gadus vecs, bija 4 cilvēki darbspējīgā vecumā (15-64 gadus veci), paredzams, ka 2060. gadā šī attiecība būs 2 pret 1. Migrācija un integrācija - Trešo valstu pilsoņu (TVP) skaits ES-25 1.1.2003. bija 16,2 miljoni, t.i., 3,6 % no iedzīvotāju skaita. Pēc pieciem gadiem – 2008. gada 1. janvārī TVP skaits ES-27 bija 19 miljoni, t.i. 3,9 % no ES-27 iedzīvotāju skaita ( 4,15 % no ES-25 iedzīvotāju skaita). - Lielākās TVP grupas 2008. gadā bija Turcijas, Marokas un Albānijas pilsoņi. - ES[10] 2008. gadā tika izsniegti 1,62 miljoni pirmreizējo uzturēšanās atļauju. 35 % tika izsniegti ģimenes migrācijas nolūkā, 33 % – atalgotas nodarbinātības nolūkā, 14 % – mācību nolūkā. Pārējās atļaujas tika izsniegtas dažādos nolūkos (saistībā ar aizsardzību, uzturēšanās bez tiesībām strādāt utt.). - Kā norādīts tabulā, bezdarba līmenis starp valstspiederīgajiem, kas vēlējās strādāt savā dalībvalstī, bija zemāks nekā starp TVP. Lai gan pašreizējā ekonomikas krīze ir skārusi abas darba ņēmēju grupas, TVP ir cietuši vairāk – attiecīgās dalībvalsts pilsoņu vidū bezdarba līmenis laikposmā no 2008. gada 3. ceturkšņa līdz 2009. gada 3. ceturksnim ir pieaudzis par 31 %, bet TVP vidū – par 39 %. 2007. gada 3. cet. | 2008. gada 3. cet. | 2009. gada 3. cet. | ES pilsoņi | Attiecīgās dalībvalsts pilsoņi | 6,6 % | 6,4 % | 8,4 % | Citi ES pilsoņi | 7,7 % | 8,6 % | 12 % | Trešo valstu pilsoņi (TVP) | 13,4 % | 13,6 % | 18,9 % | Nelegālā imigrācija un atgriešana - ES-27 aizturēto TVP skaits, kas uzturējušies nelegāli, 2008. gadā bija aptuveni 609 000 (2003. gadā ES-25 šis skaitlis bija 425 000). Dalībvalstis izdeva aptuveni 608 000 atgriešanas lēmumu. Izpildīto atgriešanu skaits bija daudz mazāks – aptuveni 241 000 (2003. gadā ES-25 – 245 000). - Clandestino projekta[11] ietvaros tika aplēsts, ka 2008. gada nelegāli uzturošos iedzīvotāju skaits ES-15 bija robežās no 1,8 līdz 3,3 miljoniem (kas ir mazāk nekā 3,1-5,3 miljoni 2002. gadā). Patvērums - Dalībvalstīs 2008. gadā tika uzskaitīti mazliet vairāk nekā 240 000 patvēruma pieteikuma iesniedzēju, kas ir par aptuveni 6 % vairāk nekā 2007. gadā. Sākotnējie dati liecina, ka patvēruma iesniegumu skaits 2009. gadā saglabājās 2008. gada līmenī, taču aiz šādas šķietamas stabilitātes slēpjas būtiskas atšķirības valstu līmenī – Vidusjūras reģiona dalībvalstis (Grieķija, Spānija, Itālija, Kipra, Malta) pieredzēja samazinājumu, bet liels pieaugums bija vērojams Dānijā (59 %), Ungārijā (50 %), Polijā un Somijā (47 %), Beļģijā (40 %), Vācijā (25 %), Austrijā (23 %) un Francijā (19 %). Turklāt šie kopējie patvēruma pieteikumu skaita rādītāji slēpj būtiskas atšķirības starp dalībvalstīm, skaitļus izsakot attiecībā pret iedzīvotāju skaitu. - Galvenās pilsonības valstis personām, kas meklējušas patvērumu ES, 2009. gadā bija šādā secībā: Afganistāna, Somālija, Krievija, Irāka un Serbija (ieskaitot Kosovu). Salīdzinājumā ar 2008. gadu Irākas pilsoņu bija par 36 % mazāk, toties Afganistānas un Serbijas pilsoņu bija par 30 % vairāk. - Starptautiskās aizsardzības statusu ES 2008. gadā saņēma vairāk nekā 65 000 patvēruma meklētāju. Šo statusu piešķīra gandrīz 24 % pirmās instances procedūrā pieņemto lēmumu. Turklāt gandrīz 11 000 personām tika atļauts uzturēties humānu iemeslu dēļ. - No trešām valstīm uz ES tika pārcelti 4886 bēgļi. - [1] 14368/08 (Prezidentvalsts secinājumi) un 13440/08 (Pakts). [2] Sīkāka informācija sniegta pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. [3] EUCO 6/09 (Prezidentvalsts secinājumi) un 17024/09 (Programma). [4] COM(2008) 868. [5] SEC(2010) 357. [6] COM(2009) 266. [7] Komisija 2010. gadā nāks klajā ar Paziņojumu par JLS politikas jomu novērtējumu. [8] "Brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nodrošināšana Eiropas pilsoņiem", COM(2010) 171. [9] Eurostat, Statistics in focus , 72/2008. [10] Izņemot Luksemburgu un Apvienoto Karalisti. [11] Pētniecības projekts, kuru finansēja no 6. pamatprogrammas.