KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai Eiropas Patērētāju tiesību aizsardzības programma paļāvības un izaugsmes veicināšanai /* COM/2012/0225 final */





1. Patērētāju tiesību aizsardzības politika – būtisks ieguldījums stratēģijā “Eiropa 2020” Patēriņa izdevumi veido 56 % no ES IKP, un tie ir būtiski stratēģijas “Eiropa 2020” mērķa –gudras, ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes – sasniegšanai. Šā pieprasījuma stimulēšanai var būt būtiska nozīme ES krīzes pārvarēšanā. Lai tas notiktu, jārealizē vienotā tirgus potenciāls. Dati liecina, ka patērētājiem, kas visā ES teritorijā iepērkas tiešsaistē, ir pieejams līdz 16 reižu plašāks ražojumu klāsts, taču 60 % patērētāju minēto mazumtirdzniecības kanālu vēl neizmanto. Tas nozīmē, ka viņi neizmanto visu labumu, kas vienotajā tirgū gūstams no daudzveidīgās izvēles un no cenu atšķirībām. Ar atbilstīgiem rīcībpolitiskiem pasākumiem panākot, ka patērētāji vairāk paļaujas uz pārrobežu iepirkšanos tiešsaistē, varētu spēcīgi stimulēt Eiropas ekonomisko izaugsmi. Tiesīgi un droši patērētāji spēj Eiropas ekonomiku virzīt uz priekšu. Ar Eiropas dimensiju apveltītas, pārdomāti izstrādātas un ieviestas patērētāju aizsardzības rīcībpolitikas var nodrošināt patērētājiem informētas izvēles iespējas, kas ne vien atbilst visu patērētāju interesēm, bet arī veicina konkurenci un balsta mērķi panākt ilgtspējīgu un resurstaupīgu izaugsmi. Šajā Eiropas Patērētāju tiesību aizsardzības programmā noteikti būtiskākie pasākumi, kas nepieciešami tagad, lai nodrošinātu patērētāju tiesības un vairotu viņu paļāvību. Tajā izklāstītie pasākumi nodrošina, lai visu ES rīcībpolitiku centrā būtu patērētāji, un tādējādi palīdz sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus[1]. Programmas pamatā ir citas iniciatīvas, kuras tā arī papildina, piemēram, Ziņojums par ES pilsonību, Vienotā tirgus akts, Eiropas digitalizācijas programma, Paziņojums par e-tirdzniecību un Resursu efektīvas izmantošanas ceļvedis[2]. Pētniecības un inovācijas jomā programma balstās uz pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” iniciatīvām, kas paredz padziļināt zinātnisko izpratni par patērētāju uzvedību un patērētāju izvēles veselības, drošuma un ilgtspējības aspektiem[3]. Piešķirt patērētājiem tiesības nozīmē nodrošināt stabilu principu un līdzekļu sistēmu, kas viņiem dod iespēju virzīt gudru, ilgtspējīgu un iekļaujošu ekonomiku. Tiesīgi patērētāji, kas var paļauties uz stabilu sistēmu, kurā tiek nodrošināta viņu drošība, informēšana, izglītošana, tiesības, tiesību aizsardzības un īstenošanas līdzekļi, var aktīvi piedalīties tirgū un izmantot to savā labā, īstenojot savas tiesības uz izvēli un baudot pienācīgu tiesību aizsardzību. Saskaņā ar Līgumu (LESD 12. pants) un Pamattiesību hartu (38. pants) programmā ir izstrādāta sistemātiska pieeja tam, lai patērētāju intereses iekļautu visās attiecīgajās rīcībpolitikās, un likts īpašs uzsvars uz to problēmu risināšanu, ar kurām šodien saskaras patērētāji pārtikas aprites, enerģētikas, transporta, digitālajā un finanšu pakalpojumu nozarē[4]. Tā balstās uz jau sasniegto augsto patērētāju tiesību aizsardzības līmeni un progresu, kāds panākts Eiropas tiesiskuma telpas radīšanā[5], palielinot lomu, kāda var būt tiesnešiem, praktizējošiem juristiem un tiesībaizsardzības iestādēm, tostarp pārrobežu situācijās. 2. Stingru ES patērētāju tiesību aizsardzības noteikumu turpmākā pilnveidošana Pēdējo 50 gadu laikā Eiropas Savienība ir ieviesusi stabilu rīcībpolitiku un noteikumu kopumu, lai ES patērētājiem nodrošinātu augstu tiesību aizsardzības līmeni un ļautu izmantot sociālo un ekonomisko progresu, ko sasniegusi Eiropa un tās iekšējais tirgus. Šajā kopumā ietilpst vispārīga ražojumu drošuma rīcībpolitika un tiesību akti, kas novērš, ka pie patērētājiem nokļūst nedroši ražojumi, un veicina Eiropas eksporta augsto kvalitāti. Stingri/a patērētāju tiesību akti veido ES mēroga sistēmu cīņai pret negodīgu komercpraksi, negodīgiem līgumnoteikumiem un maldinošu reklāmu gan iekšējās, gan pārrobežu situācijās, vienlaikus nodrošinot patērētājiem tiesības atkāpties no līgumiem un efektīvi aizsargāt savas tiesības. Ar nesen pieņemto Patērētāju tiesību direktīvu ir ievērojami nostiprinātas patērētāju tiesības, proti, ir saskaņoti vairāki tiešsaistes līgumiem piemērojami noteikumi. Būtiska nozīme ir savlaicīgai un efektīvai šo jauno noteikumu ieviešanai un izpildei. Ar Pakalpojumu direktīvu ir nodrošināts, ka tirgotāji nedrīkst diskriminēt patērētājus tikai valstspiederības vai pastāvīgās dzīvesvietas dēļ. Konkurences noteikumiem ir ļoti liela nozīme, jo tie ļauj ES cīnīties pret dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, karteļiem un saskaņotu darbību, kas kaitē patērētājiem. ES ir arī izstrādājusi plašu pamattiesību klāstu atsevišķās nozarēs, kurās patērētājiem ir īpašas intereses. Piemēram, ES pasažieru tiesības tagad nodrošina kvalitatīvus gaisa, dzelzceļa, autoceļu un jūras transporta pakalpojumus ceļotājiem, kas pārvietojas ES robežās. ES viesabonēšanas tarifu griesti ir samazinājuši netaisnīgas izmaksas patērētājiem vairāk nekā par 70 %, un telekomunikāciju pakete ļauj patērētājiem viegli nomainīt fiksēto vai mobilo sakaru pakalpojumu sniedzējus. Tiesību akti, kas reglamentē pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem, un pārtikas uzturvērtības un veselīguma norāžu regulējums nodrošina augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni un ļauj patērētājiem veikt informētu izvēli. Neseno ierosmju skaitā ir kvalitātes tiesību aktu pakete[6], kuru 2010. gadā pieņēma Komisija un kuras mērķis ir uzlabot patērētājiem sniegto informāciju par pārtikas kvalitāti, izmantojot visaptverošu rīcībpolitiku attiecībā uz sertifikācijas shēmām, vērtību vairojošiem apzīmējumiem un lauksaimniecības produktu standartiem. 2011. gada jūlijā tika iesniegta pārskatītā Viesabonēšanas regula[7], kas ļauj patērētājiem viegli mainīt viesabonēšanas pakalpojumu sniedzējus. Papildus jau esošajiem limitiem ar to tiek arī ieviesti jauni mazumtirdzniecības cenu griesti datu viesabonēšanai. Lai risinātu problēmas, ko rada līgumtiesību atšķirības, Komisija 2011. gada oktobrī ierosināja Vienotus Eiropas tirdzniecības noteikumus[8] – vienotu un visaptverošu noteikumu kopumu, kurš reglamentē pārdošanas līgumus un līgumus par digitālo saturu un kuru uzņēmumi un patērētāji var izvēlēties piemērot brīvprātīgi. Patērētāji, kas to izmantotu, piemēram, iepirktos internetā ar lielāku pārliecību par savām tiesībām. Viņiem pāri robežām būtu piekļūstams arī plašāks izstrādājumu un digitālā satura klāsts par zemākām cenām. 2011. gada novembrī tika izvirzīti priekšlikumi alternatīvai strīdu izšķiršanai (ADR) un strīdu izšķiršanai tiešsaistē (ODR)[9], lai visiem patērētājiem būtu pieejams šāds ātrāks un lētāks veids, kā izšķirt strīdus ar tirgotājiem. Īpaši izveidotā Eiropas platforma strīdu izšķiršanai tiešsaistē ir paredzēta tam, lai palielinātu patērētāju uzticēšanos pārrobežu e-komercijai. 2012. gada janvārī Komisija pieņēma priekšlikumu par datu aizsardzības reformu paketi[10], ar kuru tiks nostiprināta pašreizējā ES datu aizsardzības sistēma, nostiprinot patērētāju tiesības uz datu aizsardzību, lai palielinātu viņu uzticēšanos digitālajam vienotajam tirgum un pārrobežu pakalpojumiem. Pēc tam, 2010. gada jūlijā, tika pārskatīta Direktīva par noguldījumu garantiju sistēmām, kas nostiprināja noguldījumu garantiju sistēmu finansēšanu un ieviesa vairākus patērētājiem labvēlīgus noteikumus. 2010. gada jūlijā Komisija ierosināja pārskatīt arī Direktīvu par ieguldītāju kompensācijas sistēmām, lai nostiprinātu ieguldītājiem pieejamo pēdējo aizsardzības iespēju, kad sniedzēji – bieži vien krāpšanas dēļ – nespēj atdot tiem aktīvus. Visbeidzot, bet ne mazāk svarīgi, Komisijas 2011. gada oktobra priekšlikumi pārskatīt Finanšu instrumentu tirgu direktīvu paredz aizsardzību patērētājiem, kas ir ieguldītāji, nosakot prasības finanšu iestādēm un nostiprinot uzņēmējdarbības ētikas normas. 3. Pašreizējās un nākotnē iespējamās problēmas Neraugoties uz ES jau sasniegto patērētāju tiesību aizsardzības augsto līmeni, realitātē situāciju ES patērētājiem vēl ir iespējams uzlabot. Ir radušās vairākas jaunas problēmas, jo īpaši tādas, kas izriet no jaunu tehnoloģiju attīstības, ilgtnespējīgiem patēriņa modeļiem vai sociālās atstumtības. Šīs problēmas arī rada jaunas iespējas. 3.1 Problēmas saistībā ar ražojumu, pakalpojumu un pārtikas drošumu Jebkuras patērētāju tiesību aizsardzības rīcībpolitikas pamatmērķis ir nodrošināt, ka ražojumi, pakalpojumi un pārtika ir droši. Tomēr dalībvalstis atšķirīgi īsteno ražojumu drošumu reglamentējošos tiesību aktus, un laikā, kad par tirgus uzraudzību atbildīgās valstu pārvaldes iestādes saskaras ar līdzekļu ierobežojumiem, viss tiesībaizsardzības tīkls cenšas paveikt vairāk ar mazāk līdzekļiem. Vienlaikus turpinās ražošanas ķēdes globalizēšanās (piemēram, aizvien lielāka daļa patērētājiem domātu ražojumu, tostarp 85 % no visām ES nopirktajām rotaļlietām, tagad tiek ražoti Ķīnā). Tas nozīmē, kas bīstamu ražojumu konstatēšana sagādā ievērojamu problēmu. Ekonomiskās krīzes dēļ patērētāji un uzņēmumi galvenokārt pievērš uzmanību cenai, riskējot ar to, ka drošuma apsvērumi kļūst mazsvarīgi un palielinās iespēja viltot ražojumus. Ir nepieciešams, lai tirgus uzraudzības iestādes saglabātu modrību un sadarbībā ar valsts iestādēm un tiesībaizsardzības iestādēm gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās pieliktu jaunas pūles. Ņemot vērā, ka ir palielinājusies patēriņa pakalpojumu nozīme un ka daži no šiem pakalpojumiem vienotajā tirgū arvien biežāk tiek izmantoti kā pārrobežu pakalpojumi, jautājumam par to drošumu ir jāpievēršas padziļināti, lai nodrošinātu, ka patērētāji visā iekšējā tirgū bauda vienādu augstas pakāpes drošību, un lai novērtētu ES mēroga darbības pievienoto vērtību. Eiropa jau ir sasniegusi ievērojamus panākumus attiecībā uz pārtikas nekaitīgumu, bet šajā rīcībpolitikas jomā pastāvīgi jāveic pielāgojumi, lai būtu ņemti vērā jaunākie zinātnes dati. 3.2 Ekonomiskās un sabiedriskās pārmaiņas · Digitālā revolūcija Internets ir fundamentāli mainījis veidu, kā patērētāji iepērkas un uzņēmumi reklamējas un pārdod savas preces un pakalpojumus. Tas ir radījis inovatīvus paņēmienus, kā organizēt informāciju, piemēram, par cenām, ražojumu tehniskajiem raksturlielumiem un kvalitātes atsauksmēm, kā šai informācijai piekļūt, kā to kopīgot un izvērtēt. Meklētājprogrammas, cenu un ražojumu salīdzināšanas vietnes, tiešsaistes uzticamības zīmes un patērētāju atsauksmes tagad ir plaši izmantoti rīki, kas tiek nostiprināti patērētāju uzvedībā un uzņēmējdarbības modeļos. E-komercija var sniegt ievērojamu labklājības pieaugumu, jo patērētājiem, kas iepērkas internetā, salīdzinājumā ar iepirkšanos parastajā vidē ir vismaz divreiz lielāka izvēle. Jo īpaši mākoņdatošana var piedāvāt elastīgākus pakalpojumus, kas nav atkarīgi no ierīces vai platformas. Ir aplēsts, ka, ja preču e-komercijas apjoms sasniegtu 15 % no mazumtirdzniecības pārdevumiem un visi vienotā tirgus šķēršļi būtu likvidēti, patērētāju kopīgais ieguvums būtu apmēram 204 miljardi euro (1,7 % no ES IKP)[11]. Ilgtspējīgs patēriņš Pieaugošais patēriņš visā pasaulē ir palielinājis slodzi uz vidi, tostarp veicinājis klimata pārmaiņas, un radījis lielāku konkurenci par resursiem[12]. Patērētāji aizvien vairāk apzinās savu patēriņa modeļu ietekmi uz vidi, un gan ar privātām, gan publiskām iniciatīvām viņus vajadzētu iedrošināt un atbalstīt ilgtspējīgākas patēriņa uzvedības veidošanā. Patērētājiem vajadzētu piešķirt tiesības un sniegt palīdzību un ierosmi veikt ilgtspējīgu un veselīgu izvēli, kas ļaus ietaupīt gan viņiem pašiem, gan sabiedrībai kopumā. Patērētājiem ir tiesības zināt, kā to produktu (preču un pakalpojumu), ko viņi grasās iegādāties, aprites cikls ietekmē vidi. Būtu jāpalīdz patērētājiem viegli konstatēt, kura izvēles iespēja ir patiesi ilgtspējīga. Ir nepieciešami efektīvi līdzekļi, ar kuriem aizsargāt viņus no maldinošām un nepamatotām norādēm par ietekmi uz vidi un veselīgumu. Patērētāju pieprasījums pēc ilgtspējīgiem produktiem var veicināt izaugsmi un konkurenci, tādējādi palielinot šādu produktu pieejamību gan piedāvājuma, gan cenas ziņā un atalgojot uzņēmumus, kas nodrošina kvalitatīvas preces un pakalpojumus ar mazāku ekoloģiskās pēdas nospiedumu. Sociālā atstumtība, mazāk aizsargāti patērētāji un pieejamība Visur, kur ir notikusi ekonomiskā un valsts parāda krīze, tā ir iedragājusi patērētāju paļāvību un dažiem patērētājiem tā ir radījusi ievērojamu ienākumu vai pirktspējas kritumu, tādējādi palielinot sociālās atstumtības risku un risku, ka iedzīvotāji nespēj atļauties būtiskās preces un pakalpojumus. Šos riskus paaugstina fakts, ka mūsu sabiedrība noveco, tirgi kļūst aizvien sarežģītāki un dažiem cilvēkiem var nebūt nedz iespējas, nedz spējas saprast digitālo vidi. Lai fiziskā, digitālā un ekonomiskā nozīmē gūtu labumus no digitālajām pārmaiņām, pats svarīgākais ir pieejamības jautājums. Pašreizējie apstākļi var arī saasināt nelabvēlīgo situāciju, kādā atrodas mazāk aizsargātie patērētāji, piemēram, cilvēki ar invaliditāti vai samazinātu kustību spēju, kam ir grūtības piekļūt informācijai un to saprast, un atrast tirgū piemērotus ražojumus un pakalpojumus. 3.3 Informācijas pārslodze un zināšanu trūkums Šodienas strauji mainīgajos apstākļos patērētājiem bieži vien ir informācijas pārslodze, bet ne vienmēr viņu rīcībā ir nepieciešamā informācija. Saskaroties ar aizvien sarežģītāku informāciju un izvēli, patērētāji aizvien biežāk paļaujas uz marķējumu vai arī izmanto starpniekus un filtrus, piemēram, salīdzināšanas vietnes. Tomēr ir pamats zināmām bažām par to uzticamību un precizitāti. Patērētāju tiesību aizsardzības organizācijām ir būtiska nozīme patērētājiem paredzētās informācijas un zināšanu uzlabošanā, bet šo organizāciju situācija dramatiski atšķiras dažādās dalībvalstīs. Jo īpaši tām organizācijām, kas darbojas valstu līmenī, bieži vien trūkst resursu un zinātības, un ne vienmēr tiek pienācīgi atzīta to funkcija patērētāju bažu sijāšanā un tālākvirzīšanā. 2011. gadā publicētajā aptaujā par tiesīgumu[13] redzams, ka ceturtā daļa Eiropas patērētāju nejūtas pārliecināti un vairāk nekā trešā daļa nejūtas zinoši. Tikai 2 % varēja pareizi atbildēt uz jautājumiem par tiesībām atkāpties no līguma, par garantijām un aizsardzību pret negodīgu komercpraksi. Šis zināšanu trūkums bremzē patērētāju spēju īstenot savas tiesības. 3.4 Tiesības realitātē netiek pilnībā ievērotas Vairāk nekā piektā daļa no Eiropas iedzīvotājiem 2010. gadā saskārās ar problēmu attiecībā uz ražojumu vai pakalpojumu, par kuru, kā viņiem šķita, bija iemesls sūdzībai. Tika aplēsts, ka Eiropas patērētājiem kopējais problēmu radītais kaitējums veidoja apmēram 0,4 % no ES IKP[14]. Lai gan saskaņā ar ES tiesību aktiem nodrošinātais patērētāju tiesību aizsardzības līmenis ir samērā augsts, problēmas, ar kurām saskaras patērētāji, vēl joprojām pārāk bieži paliek neatrisinātas. 2011. gada mazumtirdzniecības Eirobarometra aptaujā tika secināts, ka tikai 26 % mazumtirgotāju precīzi zina, kādā laika periodā patērētājiem ir tiesības atdot preci ar defektu. Daudzās patērētāju problēmās saskarē ar tirgotājiem tiesiskā aizsardzība netiek gūta tikai tāpēc, ka patērētāji nerīkojas. Aptauja par patērētāju tiesīgumu parādījusi, ka no tiem patērētājiem, kas saskārās ar problēmām, tikai 16 % sazinājās ar patērētāju tiesību aizsardzības organizācijām vai valsts iestādēm, lai šīs problēmas atrisinātu. Vairumā gadījumu patērētāji neapsver domu vērsties tiesā pēc sākotnēji neveiksmīga kontakta ar tirgotāju, jo īpaši tad, ja darījuma summa ir neliela. Turklāt tiesībaizsardzības iestādes saskaras ar jaunām, praktiskām problēmām, tādām kā resursu ierobežojumi, kas traucē viņu darbības efektivitāti,[15] jo īpaši pārrobežu situācijās. Patērētāju tiesību aizsardzības sadarbības tīkls (CPC), kas izveidots 2006. gada decembrī, lai risinātu pārrobežu tirdzniecībā radušās problēmas, vēl nav sasniedzis savu pilno potenciālu. Jāturpina uzlabot tiesību aizsardzības un īstenošanas mehānismi. Palielinot paļāvību un nodrošinot, ka negodīga tirdzniecības prakse nerada konkurences priekšrocības, tiks pozitīvi ietekmēta izaugsme. 3.5 Specifiskas problēmas galvenajās nozarēs Dažas nozares ir jo īpaši svarīgas ekonomiskās krīzes laikā, jo tās ietekmē visu patērētāju pamatintereses attiecībā uz pirmās nepieciešamības precēm un pakalpojumiem, tādiem kā pārtika, energoapgāde, transports, elektroniskā saziņa un finanšu pakalpojumi. Jāņem vērā tas, kā iepriekš minētās ekonomiskās un sabiedriskās pārmaiņas ietekmē šīs nozares. ES liela uzmanība jāpievērš tam, kā patērētāji tagad saprot un izvēlas finanšu pakalpojumus. Lai gan tehnoloģija – piemēram, internetbanka – atvieglo dzīvi daudziem patērētājiem, dažu finanšu produktu un pakalpojumu (tostarp pensiju) sarežģītība un riski nozīmē, ka nepieciešama lielāka caurredzamības pakāpe un finanšpratība. Maksājumi par finanšu pamatpakalpojumiem vēl joprojām ir necaurredzami, un patērētāji vēl joprojām atturas no banku nomaiņas tāpēc, ka viņiem ir (bieži vien pamatotas) bažas, ka tas būs apgrūtinošs process. Patērētāji ļoti bieži neizmanto visu labumu, ko gan cenas, gan pakalpojuma kvalitātes ziņā sniedz liberalizācija tīkla nozarēs, tādās kā enerģētika, transports un elektroniskā komunikācija. Jo īpaši transporta nozares liberalizācija ir palielinājusi konkurenci, kas ir izdevīgi ceļojošajiem Eiropas iedzīvotājiem, kuru skaits arvien pieaug. Tomēr ir nepieciešams sekmīgāk īstenot ES pasažieru tiesības, lai apkarotu negodīgu komercpraksi un ES tiesību pārkāpumus. Tā kā ceļojumu nozari ļoti spēcīgi ir ietekmējusi digitālā revolūcija, ir svarīgi patērētāju tiesības labāk pielāgot to uzdevumam. Elektrības un gāzes mazumtirdzniecības tirgi nesen tika liberalizēti, bet daudziem patērētājiem vēl ir grūtības veikt salīdzināšanu sakarā ar sarežģītām procedūrām un/vai necaurredzamiem tirgus apstākļiem[16]. Attiecībā uz energotaupību ir aplēsts, ka vidēji ES mājsaimniecībās varētu ietaupīt līdz 1,000 euro gadā, veicot vienkāršus energotaupības pasākumus, tādus kā māju siltināšana, termostatu un saules bateriju paneļu uzstādīšana ūdens sildīšanai, logu aprīkošana ar divkāršu stiklojumu, apkures sistēmu aizstāšana ar jaunām[17]. Tāpēc mājsaimniecībām ir ievērojams potenciāls rentabliem energoefektivitātes uzlabojumiem un enerģijas tiešā patēriņa ietaupījumiem. Šis potenciāls vēl ir maz izmantots, galvenokārt tāpēc, ka patērētājiem trūkst zināšanu par viņu faktisko patēriņu, kā arī tāpēc, ka trūkst skaidras un vienkārši pieejamas uzskaites un rēķinu informācijas. Lai gan elektroniskās komunikācijas tirgi ir bijuši noturīgi pret ekonomisko krīzi, patērētāji pilnībā neizmanto konkurenci, jo ir nepietiekama tarifu caurredzamība, zemas kvalitātes pakalpojumi un šķēršļi pakalpojumu nomaiņai. Ir sagaidāms, ka nākotnē vēl vairāk palielināsies vispārējā slodze, ko pārtikas patēriņš rada uz vidi, jo, piemēram, mainās uztura modeļi un palielinās pārtikas atkritumu apjoms. Gaidāms, ka pārtikas atkritumu daudzums Eiropā palielināsies turpmākajos gados[18], bet izšķiest pārtiku nozīmē izšķiest resursus un naudu. 4. Četri galvenie mērķi 2020. gadam un pirmās darbības to sasniegšanai Iepriekš aprakstīto problēmu dēļ ir nepieciešama ilgtermiņa stratēģija, kā arī dažādi īstermiņa pasākumi, kas risinātu iedzīvotāju galvenās intereses, paaugstinātu uzticēšanos, sekmētu izaugsmi un atbalstītu stratēģiju “Eiropa 2020”. Turpmākajās sadaļās izklāstītās darbības, protams, tiks analizētas lietpratīga regulējuma ietvaros un atbilstoši Komisijas vispārējām rīcībpolitikas prioritātēm – tostarp nodrošinot, ka rūpīgi tiek analizēti jebkādi apgrūtinājumi maziem un vidējiem uzņēmumiem. 4. 1. Patērētāju drošības uzlabošana Visu patērētāju tiesību aizsardzības rīcībpolitiku pamatmērķis ir nodrošināt, ka ražojumi, pakalpojumi un pārtika ir droši. Efektīvas ražojumu drošuma rīcībpolitikas mērķis ir radīt vienotu drošības tīklu no lauksaimniecības vai rūpnīcas līdz pašam patērētājam. Uzlabojot savu ražojumu drošumu pārvaldības sistēmu, ES spēs veiksmīgāk risināt globālās piegādes ķēdes problēmas, efektīvāk komunicēt un ātrāk un efektīvāk pievērsties jauniem ražojumu drošuma riskiem. Tā kā patērētāji aizvien biežāk izmanto pārrobežu pakalpojumus, būtu sīkāk jāizanalizē jautājums par to, vai viņu drošība būtu jānodrošina ES vai valstu līmeņa regulējumā. ES oficiālās kontroles sistēma pārtikas apritē būtu jāuzlabo, lai tā kļūtu vēl efektīvāka. Tas ļaus dalībvalstīm, kas ir atbildīgas par šādu kontroli, maksimāli palielināt pievienoto vērtību, vienlaikus samazinot slogu dalībniekiem. Lai sasniegtu mērķi nostiprināt patērētāju drošību, Komisija veiks pasākumus šādu divu konkrētu mērķu sasniegšanai: Ø 1. uzlabot ražojumu un pakalpojumu drošuma regulatīvo sistēmu un nostiprināt tirgus uzraudzības sistēmu; Ø 2. nostiprināt nekaitīgumu pārtikas apritē. Līdz 2014. gadam tiks veiktas konkrētas darbības, lai sasniegtu šos konkrētos mērķus. Ražojumu drošuma regulatīvās sistēmas pārskatīšana ir plānota 2012. gadā, un tās mērķis ir nodrošināt, ka ES un tās 500 miljoni patērētāju var paļauties uz moderniem, vienotiem noteikumiem par tirgus uzraudzību, kā rezultātā, pateicoties labākai plānošanai, sadarbībai, prioritāšu noteikšanai un informācijas apritei starp dalībvalstīm, tiks uzlabota tiesību īstenošana valstu iekšienē un pārrobežu situācijās. Arī uzņēmumi gūs labumu, jo tie varēs paļauties uz noteikumiem, ko ir vienkāršāk piemērot un kam ir zemākas ar atbilstības nodrošināšanu saistītās izmaksas. Sistēmas pārskatīšanas nolūks arī ir noteikt, kā nostiprināt sadarbību starp valstu tiesībaizsardzības iestādēm ES līmenī, nodrošinot vienādus apstākļus un apkarojot negodīgu konkurenci. Tiks veikti informatīvi pasākumi, jo īpaši valstīs, no kurām eksportē uz ES, lai paaugstinātu izpratni par drošumu un zināšanas par ES regulējumu visā piegādes ķēdē. Komisija apsvērs iniciatīvu uzsākšanu par pakalpojumu drošumu atsevišķi izraudzītās nozarēs, tostarp tajās, kas ir svarīgas dažām mazāk aizsargātu patērētāju kategorijām. 2012. gadā arī tiks apspriesta Zaļā grāmata par dažu patērētājiem sniegto pakalpojumu drošumu un 2013. gada darba kārtībā tiks iekļauta viesnīcu ugunsdrošības pasākumu ieteikumu pārskatīšana, lai ņemtu vērā jauno pieeju risku novērtējumam un pārvaldībai, ko ieteikuši nozares pārstāvji. 2012. gadā tiks pārskatīta Regula par oficiālo kontroli pārtikas ķēdē, lai to vienkāršotu un nodrošinātu, ka ir pieejams pienācīgs un nepārtraukts finansējums lielāka importa kontroles pasākumu skaita veikšanai. Turklāt Komisija nostiprinās un atjauninās tiesisko regulējumu, kas attiecas uz dzīvnieku veselības, augu veselības, augu reproduktīvo materiālu un pārtikas higiēnas regulu, jo īpaši uzlabojot saskaņotību un skaidri nosakot tirgus dalībnieku atbildību. Tas uzlabos pārtikas nekaitīgumu patērētājiem. Līdz 2014. gadam, balstoties uz pamatnostādnēm par ievesto produktu drošības un atbilstības pārbaudēm, muitas un tirgus uzraudzības iestādes sadarbosies, uzlabojot, nosakot un novērtējot importa kontroles pasākumu rezultātus. 4. 2. Zināšanu paplašināšana Lai patērētāji būtu pilntiesīgi, viņiem ir jānodrošina skaidra, uzticama un salīdzināma informācija, kā arī līdzekļi, kas palīdzētu to saprast. Gan patērētāji, gan tirgotāji būtu labāk jāinformē par to ES tiesībām un pienākumiem, lai palielinātu abpusēju uzticēšanos un rastu vienkāršus risinājumus, kad kaut kas notiek ne tā, kā vajag. Tāpēc Komisija nodarbosies ar starpniekiem un tirgotājiem, lai viņus mudinātu ne vien nodrošināt atbilstību tiesību aktiem, bet arī virzīties tālāk, izstrādājot pašregulējošus pasākumus, kā arī korporatīvās sociālās atbildības iniciatīvas, tādējādi pievēršot lielāku uzmanību patērētājiem sniegtajiem pakalpojumiem kā galvenajam konkurences apstāklim. Īpaši svarīgi ir uzlabot patērētāju zināšanas finanšu pakalpojumu jomā, kur finanšpratības vairošanā (tostarp personām, kas atrodas ārpus banku un finanšu galvenās plūsmas (kurām nav bankas konta vai ir zema kredītspēja)) aktīvi piedalīties var tādas iestādes kā bankas, centrālās bankas, finanšu tirgu uzraudzības iestādes, noguldījumu un investoru aizsardzības mehānismi. Kopā ar dalībvalstīm un ieinteresētajām pusēm tiks organizētas informācijas kampaņas par galvenajiem patērētājiem svarīgajiem jautājumiem. Nepieciešams arī, lai valsts iestādes un privātā sektora organizācijas visā Eiropas Savienībā patērētājiem jau no mazotnes piedāvātu labākas izglītības iespējas. Patērētāju tiesību aizsardzības organizācijām ir svarīga nozīme ne vien patērētāju informēšanā un zināšanu paplašināšanā, bet arī efektīvā viņu pārstāvēšanā un aizstāvēšanā. Komisija veiks pasākumus šādu divu konkrētu mērķu sasniegšanai: Ø 3. vairot gan patērētāju, gan tirgotāju informētību un zināšanas par patērētāju tiesībām un interesēm; Ø 4. veidot zināšanas un spējas efektīvākai patērētāju dalībai tirgū. Līdz 2014. gadam tiks veiktas konkrētas darbības, lai sasniegtu šos konkrētos mērķus. 2013. gadā kā daļa no Eiropas pilsoņu gada pasākumiem ciešā sadarbībā ar visām ieinteresētajām pusēm, tostarp uzņēmumiem un patērētāju apvienībām, tiks sākta ES mēroga kampaņa, lai paplašinātu zināšanas par patērētāju tiesībām un interesēm. Bezpeļņas organizācijas, kas sniedz vispārīgus finanšu padomus patērētājiem, 2012. gada otrajā ceturksnī un 2013. gada decembrī saņems īpašu apmācību, lai labāk spētu sniegt padomu efektīvi un ilglaicīgi. Komisija kopā ar dalībvalstīm rīkosies, lai nodrošinātu valstu patērētāju tiesību aizsardzību organizāciju nozīmes pienācīgu atzīšanu, un atbalstīs tās, veicinot kapacitātes veidošanu un sniedzot palīdzību Eiropas patērētāju tiesību aizsardzības organizācijām. Tiks pastiprināts darbs ar visiem ES mēroga tīkliem, kas ir vispiemērotākie, lai izplatītu informāciju patērētājiem, tirgotājiem vai praktizējošiem juristiem. Tiks nostiprināts Eiropas Patērētāju tiesību aizsardzības centru tīkls, lai labāk informētu patērētājus par to, kādas ir viņu tiesības attiecībā uz pārrobežu iepirkumiem, un palīdzētu viņiem pārrobežu strīdu situācijās. Biežāk tiks izmantots Eiropas Biznesa atbalsta tīkls, lai nodrošinātu, ka uzņēmumiem, tostarp MVU, regulāri tiek sniegta informācija par tiesību aktiem patērētāju tiesību aizsardzības jomā. Komisija kopā ar starpniekiem un tirgotājiem rīkosies, lai izstrādātu labas rīcības un paraugprakses kodeksus vai cenas, kvalitātes un ilgtspējas salīdzināšanas vadlīnijas. Komisija pastāvīgi uzlabos arī patērētājiem un uzņēmējiem adresēto, to tiesībām un pienākumiem veltīto informāciju, ko Komisija sniedz savās vietnēs, piemēram, portālā “Tava Eiropa”[19], un kas ir papildināta ar specifiskiem informācijas rīkiem, piemēram, tādiem, kas pieejami portālā e-YouGuide[20] un ES tiešsaistes tiesību kodeksā. Tā arī sadarbosies ar žurnālistiem un medijiem, kas specializējas patērētāju tiesību aizsardzības jautājumos, lai veicinātu informācijas izplatīšanas efektivitāti. Komisija cieši sadarbosies ar dalībvalstīm patērētāju izglītošanas jautājumos. 2012. gadā tā, izstrādās interaktīvu platformu apmaiņai ar paraugpraksi un patērētāju izglītošanas materiālu izplatīšanai (tostarp attiecībā uz digitālpratību, jaunām mediju tehnoloģijām[21] un ilgtspējīgu patēriņu) to skolotāju un citu profesionāļu vidū, kas strādā ar 12 līdz 18 gadus veciem jauniešiem. 4. 3. ieviešanas uzlabošana, īstenošanas nostiprināšana un tiesību aizsardzības nodrošināšana Lai varētu turpināties vienotā tirgus veiksmīga darbība, ir nepieciešams, lai tirgus dalībnieki vairāk uzticētos savu tiesību efektīvai un iedarbīgai īstenošanai un tiesību aizsardzības pienācīgu mehānismu pieejamībai. Tikai tādā gadījumā, ja patērētāji var īstenot savas tiesības visā ES un cienījami tirgotāji redz, ka negodīga konkurence tiek atbilstoši sodīta, var gaidīt, ka ES turpināsies un augs pārrobežu tirdzniecība. Tas ir jo īpaši svarīgi šobrīd, jo digitālā revolūcija atvieglo pārrobežu iepirkšanos, bet tā arī palielina negodīgu tirgotāju iespējas piekopt negodīgu praksi. Komisija veiks pasākumus šādu divu konkrētu mērķu sasniegšanai: Ø 5. efektīvi ievērot patērētāju tiesības, koncentrējoties uz būtiskajām nozarēm; Ø 6. nodrošināt patērētājiem efektīvas strīdu izšķiršanas iespējas. Līdz 2014. gadam tiks veiktas konkrētas darbības šos konkrētos mērķu sasniegšanai. No 2012. gada līdz 2014. gadam turpināsies ikgadējās saskaņotās īstenošanas darbības (pārbaudes) ar Patērētāju tiesību aizsardzības tīkla starpniecību. Komisija šajā īstenošanā joprojām veicinās tīkla darbību un sniegs tam atbalstu un palīdzību. Ja nepieciešams, tā aktīvāk cels prasības par pārkāpumiem, lai ES tiesību nepareiza piemērošana būtu pilnīgi novērsta. Komisija padziļināti izvērtē Regulas par sadarbību patērētāju tiesību aizsardzības jomā darbības jomu, efektivitāti un darbības mehānismus. Līdz 2014. gada beigām tā ziņos, kā būtu iespējams uzlabot pārrobežu īstenošanas sadarbību, un, ja nepieciešams, ieteiks noteikumu grozījumus. Lai labāk nodrošinātu to ES noteikumu ievērošanu, kas ietekmē patērētājus, veiksmīgāk tiks izmantots Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkls[22] ar nolūku veicināt tiesu pieejamību, nodrošināt, ka darbības ar pārrobežu ietekmi notiek netraucēti, un atvieglot darbu ar dalībvalstu tiesu iestāžu sadarbības pieprasījumiem. Tiks turpināts darbs, lai nodrošinātu, ka būtiskie materiāli tiesību aktu transponēšanai un ieviešanai patērētāju tiesību aizsardzības jomā visā ES ir pieejami visiem ieinteresētajiem tiesnešiem un praktizējošiem juristiem, kā arī iedzīvotājiem un uzņēmumiem. Šajā nolūkā 2013. gadā tiks izstrādāta patērētāju tiesību datubāze, kas kļūs par e-tiesiskuma portāla neatņemamu sastāvdaļu[23]. Pieredze, kas gūta, piemērojot Negodīgas komercprakses direktīvu[24], liecina, ka Komisijai aktīvāk jāuzrauga un jāsaskaņo, kā dalībvalstis izpilda direktīvu noteikumus, jo īpaši attiecībā uz pastāvīgām problēmām un jaunu komercpraksi, tādu kā cenu salīdzināšana tiešsaistē vai patērētāju atsauksmju sniegšanas rīki. Šai nolūkā Komisija aktīvāk saskaņos izpildes nodrošināšanas pasākumus attiecībā uz negodīgu komercpraksi un atjauninās norādes par direktīvas piemērošanu. Būtiskajās nozarēs ir obligāti jānodrošina pienācīga īstenošana. Lai nodrošinātu, ka patērētājiem paredzētās informācijas prasības digitālajā jomā tiek piemērotas konsekventi, Komisija līdz 2014. gadam izstrādās vadlīnijas, ar kuru palīdzību tiesību īstenotāji varēs pareizi ieviest ES noteikumus un nesen pieņemto Patērētāju tiesību direktīvu. Komisija un valstu iestādes saskaņoti rīkosies, minētajā nozarē apkarojot negodīgu praksi, piemēram, tādu, kas saistīta ar maldinošu interneta platjoslas ātruma reklāmu. Enerģētikas nozarē ir nepieciešams nodrošināt pilnīgu ieviešanu trešajai enerģētikas paketei un tās detalizētajiem noteikumiem par patērētāju tiesībām. Svarīgi ir arī pilnībā izmantot tam veltītā iedzīvotāju enerģētikas foruma potenciālu. Finanšu pakalpojumu nozarē saskaņā ar 2011. gada ieteikumu[25] Komisija cieši uzraudzīs, kā dalībvalstis ir reaģējušas uz problēmu, ka iedzīvotājiem nav piekļūstami bankas konti, un kā tās to risina. Šī patiešām ir problēma ne vien mazāk aizsargātajiem patērētājiem, kas saskaras ar finansiālo un sociālo atstumtību, bet arī daudziem iedzīvotājiem, kas ceļo uz ārzemēm, lai tur dzīvotu, strādātu vai studētu. Lai aizsargātu patērētājus no maldinošām un nepamatotām norādēm par ietekmi uz vidi, valstu tiesībaizsardzības iestādēm nepieciešams turpmāks atbalsts, lai tās varētu pareizi īstenot Negodīgas komercprakses direktīvas noteikumus[26]. Šajā nolūkā Komisija pārskatīs vadlīnijas par maldinošām norādēm par ietekmi uz vidi. Tiks izstrādātas vadlīnijas, lai veicinātu un uzlabotu dažādo pasažieru tiesību regulu piemērošanu visiem transporta veidiem. Turklāt Komisija publicēs vadlīnijas par Pakalpojumu direktīvas 20. panta 2. punkta piemērošanu, kas palīdzēs samazināt tādu situāciju skaitu, kurās patērētāji, mēģinot iegādāties pārrobežu pakalpojumus tiešsaistē, dzīvesvietas dēļ saskaras ar nepamatotiem piegādes atteikumiem vai atšķirīgu attieksmi. Cenšoties nodrošināt labāku ES tiesību īstenošanu, ES kopā ar galvenajiem tirdzniecības partneriem rīkosies, lai veicinātu patērētāju tiesību aizsardzības pamatprincipu ievērošanu. Drošuma jautājumu risinās pastiprinātā starptautiskā sadarbībā (jo īpaši ar Ķīnu), izstrādājot koncepciju par drošuma risku novēršana jau ražošanas posmā un ierobežojot bīstamu ražojumu importu. Pieaugošais negodīgu tirgotāju skaits, kas darbojas ārpus ES, lai izvairītos no kontroles, nozīmē, ka nepieciešama pastiprināta uzraudzība globālā līmenī. Tāpēc Komisija saskaņos rīcību ar tām trešām valstīm, kas tiek ietekmētas visvairāk, un ar galvenajām starptautiskajām organizācijām (piemēram, ESAO, ANO un PTO). Īpaši izteikta nepieciešamība paaugstināt starptautisko sadarbību ir digitālajā jomā, kā arī cīņā pret nelūgtiem komercpaziņojumiem (surogātpastu). Tiesiskās aizsardzības jomā Komisija īstermiņā un vidējā termiņā koncentrēsies uz to, lai nodrošinātu tās neseno priekšlikumu par alternatīvu strīdu izšķiršanu (ADR) un strīdu izšķiršanu tiešsaistē (ODR) pieņemšanu un piemērošanu un attiecīgi lai visiem ES patērētājiem, cik ātri vien iespējams, piešķirtu piekļuvi vienkāršām un ātrām procedūrām savu tiesību aizstāvēšanai. Turklāt tā nodrošinās, lai pareizi transponēta un izmantota tiktu Mediācijas direktīva, ar kuru katram ES tiesnesim tiek piešķirtas tiesības aicināt puses panākt sava strīda izlīgumu. Šī direktīva attiecas uz pārrobežu strīdiem, bet dalībvalstis tiek mudinātas izmantot mediāciju arī vietēja mēroga strīdos. Eiropas procedūra maza apmēra prasībām, ar kuru vienkāršo, paātrina un samazina izmaksas pārrobežu strīdu tiesvedībā prasībām, kas nav lielākas par 2000 euro, tiks darīta pieejamāka patērētājiem. Šajā nolūkā 2012. gadā tiks izdotas praktiskas norādes patērētājiem un praktizējošiem juristiem. 2013. gada laikā Komisija iecerējusi maza apmēra prasību veidlapas darīt pieejamas tiešsaistē un ziņot par visas procedūras darbību kopumā, tostarp par nepieciešamību pārskatīt noteiktās robežsummas apmēru. Visbeidzot, pamatojoties uz 2011. gadā uzsāktās publiskās apspriešanas rezultātiem un pēc Eiropas Parlamenta 2012. gada 2. februāra rezolūcijas[27] Komisija apsvērs turpmāku iniciatīvu par ES sistēmu kolektīvai tiesiskajai aizsardzībai. 4.4. Tiesību un galveno rīcībpolitiku saskaņošana ar ekonomiskām un sabiedriskām pārmaiņām Mūsdienu mainītajā tirgus situācijā ir absolūti nepieciešams nodrošināt, ka patērētājiem ir paļāvība tiešsaistē iegādāties gan tradicionālās, materiālās preces un pakalpojumus, gan digitālās preces un pakalpojumus. Tāpēc būtu jāatjaunina tiesību akti patērētāju tiesību aizsardzības jomā, lai apmierinātu tirgus pārmaiņu radītās vajadzības un ņemtu vērā no uzvedības zinātnēm izrietošās jaunās atziņas par to, kā patērētāji uzvedas praksē. Turklāt būtu jālikvidē šķēršļi, kas šobrīd kavē patērētāju piekļuvi digitālajiem ražojumiem un pakalpojumiem, ko patērētāji vēlas ērti, likumīgi un par pieņemamu cenu saņemt jebkur ES teritorijā. Kā pirmais solis šajā virzienā nesenie priekšlikumi par vienotiem Eiropas tirdzniecības noteikumiem un datu aizsardzības reformas paketi atrisinās daudzas no problēmām, ar kurām saskaras patērētāji, iepērkoties tiešsaistē, jo īpaši palielinot viņu uzticēšanos vienotajam digitālajam tirgum un pārrobežu pakalpojumiem. Arī priekšlikumiem par alternatīvu strīdu izšķiršanu (ADR) un strīdu izšķiršanu tiešsaistē (ODR) vajadzētu sekmēt patērētāju piekļuvi tiesiskajai aizsardzībai. 2012. gadā Komisija atbalstīs Eiropas Parlamenta un Padomes tiekšanos pēc vienošanās par visiem šiem priekšlikumiem, lai nodrošinātu to ātru pieņemšanu un ieviešanu. Svarīgāk nekā jebkad ir nodrošināt saskaņotību un sinerģijas visās ES rīcībpolitikās, lai tām būtu lielāka pozitīva ietekme uz patērētāju tēriņiem, jo īpaši galvenajās nozarēs – pārtikā, energoapgādē, transportā un finanšu pakalpojumos – , un turklāt tās veicinātu ilgtspējīgākus patēriņa modeļus. Nesenais Eiropas Komisijas veiktais pārskats par iedzīvotāju un uzņēmumu galvenajām 20 bažām vienotajā tirgū rāda, ka patērētāji joprojām ir neapmierināti ar elektrības rēķiniem, uzskata, ka ir grūti aizstāvēt savas pasažiera tiesības un ar grūtībām orientējas banku un finanšu pakalpojumu tirgos[28]. Lai pievērstos šiem ekonomiskajiem un sabiedriskajiem jautājumiem, Komisija veiks pasākumus šādu divu konkrētu mērķu sasniegšanai: Ø 7. pielāgot patērētāju tiesību aizsardzības aktus digitālajam laikmetam; Ø 8. veicināt ilgtspējīgu izaugsmi un atbalstīt patērētāju intereses galvenajās nozarēs. Līdz 2014. gadam tiks veiktas vairākas konkrētas darbības, lai sasniegtu šos konkrētos mērķus. · Digitālā joma Tiks apsvērts tādu pasākumu kopums, kas risinātu tiešsaistes lietotāju pieredzētās galvenās problēmas un lietotājiem nodrošinātu pienācīgu aizsardzību digitālā satura lietošanā un iegādē. Šādi pasākumi varētu būt svarīgākās patērētājiem sniegtās informācijas standartizēšana, kas atvieglotu salīdzināšanu, un ierosmes izvērtēt, vai ir nepieciešams nodrošināt piemērotus ES mēroga tiesiskās aizsardzības līdzekļus gadījumiem, kad iegādāts bojāts digitālais saturs, un, ja nepieciešams, saskaņot digitālās uzticamības zīmes. Komisija cīnīsies ar noturīgajām problēmām, kas saistītas ar teritoriāli koncentrētu autortiesību pārvaldību un pašreizējo sarežģīto privātās kopēšanas nodevu režīmu, kas var negatīvi ietekmēt digitālā satura pieejamību visā ES un kavēt inovatīvu tiešsaistes uzņēmējdarbības modeļu attīstību. Komisija 2012. gadā nāks klajā ar tiesību akta priekšlikumu par kolektīvo tiesību pārvaldījumu un mediatora vadībā ir uzsākusi ieinteresēto personu dialogu par privātās kopēšanas un reproducēšanas nodevām. Šā dialoga rezultātus izmantos, lai izstrādātu ieteikumus iespējamai tiesību aktu pieņemšanai ES līmenī. Komisija arī pievērsīsies konkrētām ar tehnikas attīstību saistītām problēmām autortiesībās un audiovizuālā satura un apraides pakalpojumu pieejamībā, it īpaši lai veicinātu pārrobežu pakalpojumus. Kā daļu no darba, ko tā veic, ziņojot par Negodīgas komercprakses direktīvas darbību, 2012. gadā Komisija novērtēs, vai pašreizējie noteikumi, kas paredzēti bērnu aizsardzībai pret maldinošu reklāmu – arī digitālajā vidē –, ir jāīsteno vēl stingrāk. Tā turpinās koncentrēties uz konkrēto situāciju, kurā nepilngadīgie iegādājas vai izmanto digitālo saturu tiešsaistē. Komisija iecerējusi padarīt komerciālu mijiedarbību uzticamāku gan patērētājiem, gan tirgotājiem, 2012. gadā ierosinot elektroniskas identifikācijas, autentifikācijas un parakstu tiesisko regulējumu. Tajā tiks noteikts prasību minimums informācijai par vietnes atrašanās vietu un tās īpašnieka juridisko pastāvēšanu, lai varētu garantēt vietnes autentiskumu. Komisija arī pilnībā ņems vērā patērētāju intereses, iestrādājot tās gaidāmajos rīcībpolitikas priekšlikumos par mākoņdatošanu. Balstoties uz Komisijas 2012. gada janvāra Zaļās grāmatas par karšu, interneta un mobilajiem maksājumiem publiskajā apspriešanā saņemtajām atbildēm, Komisija plāno nākt klajā ar konkrētiem priekšlikumiem 2013. gada pirmajā ceturksnī. Komisija arī gatavo Zaļo grāmatu par paku piegādi, kuras pieņemšana tiek prognozēta 2012. gada pēdējā ceturksnī. 2012. gadā klajā nāks Paziņojums par azartspēlēm tiešsaistē, kas cita starpā paredzēts tam, lai uzlabotu patērētāju un iedzīvotāju aizsardzību, tostarp mazāk aizsargāto grupu un nepilngadīgo aizsardzību. · Finanšu pakalpojumi Kā daļu no darba, ko Komisija veic, 2012. gadā ziņojot par Negodīgas komercprakses direktīvas darbību, tā novērtēs, cik nepieciešams ir nostiprināt pašreizējos noteikumus, kas paredzēti negodīgas komercprakses apkarošanai finanšu pakalpojumu nozarē, vai arī veicināt to izpildi, ņemot vērā arī mazāk aizsargātos patērētājus. Komisija plāno pieņemt tiesību aktu priekšlikumus par standartizētiem privāto ieguldījumu produktiem, lai nodrošinātu, ka privātajiem ieguldītājiem tiek sniegts īss, skaidrs un saprotams, galveno informāciju saturošs dokuments, kas palīdzētu tiem pieņemt informētus lēmumus par ieguldījumiem. Tā arī pārskatīs Apdrošināšanas starpniecības direktīvu, ar ko reglamentē apdrošināšanas pakalpojumu pārdošanas procesus. Komisija novērtēs Patēriņa kredīta direktīvas ieviešanu, koncentrējoties uz to, vai tā pienācīgi darbojas patērētāju labā un vai ir nepieciešams pārskatīt tādus jautājumus kā nelieli aizdevumi, atliktais maksājums vai atbildīga kreditēšana, kas parasti ir dalībvalstu ziņā. Tas ir jo īpaši svarīgi mazāk aizsargātu patērētāju gadījumā. Šajā sakarā bažas rada arī pārmērīgas mājsaimniecību parādsaistības. 2012. gada sākumā tiks uzsākts konkrēts pētījums, lai gūtu priekšstatu par pašreizējo situāciju un apzinātu spēkā esošo paraugpraksi to ietekmes mazināšanai. Patērētājiem jāapzinās, cik daudz viņi samaksā par bankas pamatpakalpojumiem, un viņiem jābūt iespējai viegli nomainīt bankas, ja vēlas nodrošināt konkurenci privātpersonām paredzēto bankas pakalpojumu jomā. Tā rezultātā Komisija 2012. gadā sagatavos tiesību akta priekšlikumu, kurā tiks iekļauti minētie jautājumi, kas saistīti ar bankas kontiem, kuri ir patērētāju galvenā pamatvajadzība savu finanšu pārvaldībā. · Pārtika Pēc Regulas par pārtikas produktu informācijas sniegšanu patērētājiem[29] pieņemšanas Komisija veicinās jauno noteikumu piemērošanu un pētīs jaunu ierosmju nepieciešamību. Tas ir jo īpaši attiecināms uz pārtikas izcelsmes marķēšanu un alkoholisko dzērienu marķēšanu. Regulas par uzturvērtības un veselīguma norādēm[30] pašreizējā ieviešana nodrošinās, ka visi apgalvojumi, kas attiecas uz pārtikas labvēlīgu ietekmi uz uzturu vai uz veselību, ir zinātniski pamatoti un nav patērētājiem maldinoši. Tā arī nodrošinās tādu pārtikas produktu brīvu apriti, kuru uzturvērtības un veselīguma norādes atbilst šīs regulas prasībām. Komisija pievērsīsies jautājumam par ilgtspējīgu pārtiku, galvenokārt jautājumam par pārtikas atkritumiem. Tiks iekļauti patērētājiem paredzēti pasākumi, kas novērstu, ka pārtikas atkritumu ģenerēšanu mājsaimniecībās, un efektivitātes labad tie būs jāpapildina ar pasākumiem, kas paredzēti citiem pārtikas aprites ķēdes posmiem (lauksaimnieki, mazumtirgotāji, pārtikas ražotāji, u.c.). · Enerģētika Komisija veiks turpmākus pasākumus, lai attiecībā uz elektrību un gāzi palielinātu konkurenci un jo īpaši cenu caurredzamību, tādējādi enerģētikas nozares uzņēmumu piedāvājumus padarot patērētājiem saprotamākus. Gaidāmā jaunās Energoefektivitātes direktīvas ieviešana ar caurredzamākiem noteikumiem par precīziem uzskaites datiem un skaidriem, savlaicīgiem rēķiniem, kas pamatoti ar visu enerģijas avotu faktisko individuālo patēriņu, tostarp par centrālapkuri, dzesēšanu un sadzīves karsto ūdeni, paplašinās patērētāju tiesības uz informāciju. Turklāt Komisija iecerējusi uzlabot patērētājiem pieejamo informāciju par to, kā labāk pārvaldīt sadzīves energopatēriņu, un iedrošināt viņus izmantot savā labā tehnoloģijas – gan jau esošas (piemēram, saņemot uz faktisko patēriņu balstītus rēķinus mobilajā tālrunī), gan jaunizstrādātas (piemēram, “viedie skaitītāji”). Šim nolūkam sadarbībā ar regulatoriem un ieinteresētajām personām tiks izstrādātas vadlīnijas par cenu caurredzamību enerģētikas mazumtirdzniecības tirgū. Turpmākus konkrētus pasākumus attiecībā uz viediem skaitītājiem un patērētāju tehnoloģiju izmantošanu izstrādās Komisijas vadītā viedo tīklu darba grupa. 2014. gadā arī tiks pārskatīta Enerģijas marķēšanas direktīva. Pagaidām Komisija ierosinās to paplašināti piemērot tiešsaistes vidē, tā ievērojami palielinot tās ietekmi[31]. · Ceļošana un transports Līdz 2013. gada sākumam Komisija ierosinās atjauninātu Direktīvu par kompleksajiem ceļojumiem, ņemot vērā neseno ceļojumu tirgus attīstību. Jo īpaši reformā tiks ņemta vērā pieaugošā tendence tūristiem iegādāties tā dēvētos “dinamiskos komplektus” tiešsaistē, nevis tradicionālos iepriekš sagatavotos ceļojumu komplektus[32]. Turklāt 2013. gadā tiks atjaunināti spēkā esošie noteikumi par gaisa pasažieru tiesībām, kas aizsargā ceļotājus gadījumā, ja tiek atteikta iekāpšana, notiek ilga kavēšanās vai reisa atcelšana. Pilsētu mobilitātes jomā Komisija vadīs dialogu ar ieinteresētajām personām, lai apzinātu ES mēroga paraugpraksi un nosacījumus pasažieru tiesību nostiprināšanai attiecībā uz sabiedrisko transportu[33]. Līdz 2014. gadam Komisija arī nāks klajā ar konkrētiem pasākumiem, kas paredzēti cita starpā patērētāju izpratnes veicināšanai par pieejamām privāto transportlīdzekļu alternatīvām. 2013. gadā Komisija nāks klajā ar priekšlikumu pārskatīt automašīnu CO2 marķējuma noteikumus, lai atjauninātu patērētājiem paredzēto informāciju. Tā arī veiks pasākumus alternatīvo degvielu stratēģijas izstrādei, lai atbalstītu patērētāju izvēli par labu tīrākai degvielai[34] un sniegtu patērētājiem kvalitatīvāku informāciju par jauniem transporta degvielas veidiem[35]. · Ilgtspējīgi ražojumi Lai sasniegtu ilgtspējīgu izaugsmi, kuras pamatā ir ilgtspējīgs patēriņš, Komisija apsvērs iespēju veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka patērētājiem paredzētie ražojumi ir izturīgāki, tostarp atbalstīt labošanas un uzturēšanas pakalpojumus. Tā novērtēs, kādā veidā ar attiecīgām stimulējošām shēmām vai brīvprātīgu rīcību palielināt ilgtspējīgāku ražojumu pieejamību gan piedāvājuma, gan cenas ziņā. Komisija izstrādās saskaņotu metodiku, kā novērtēt ražojumu un uzņēmumu aprites cikla ietekmi uz vidi, veidojot pamatu patērētājiem paredzētajai informācijai. Turklāt Ekodizaina direktīva, kurā noteikts vides aizsardzības prasību minimums ražojumiem, saskaņā ar otro ekodizaina darba plānu pakāpeniski tiks attiecināta uz aizvien lielāku ražojumu skaitu un attiecīgos gadījumos ar tās palīdzību tiks risināts ražojumu energopatēriņš un cita veida būtiska ietekme uz vidi. 5. Secinājumi Ar Eiropas patērētāju tiesību aizsardzības programmu tiek noteikts visaptverošs rīcībpolitikas ietvars, kas izstrādāts tā, lai vienotā tirgus centrā kā svarīgākais ES izaugsmes faktors būtu patērētāji. Programma attiecas uz pasākumiem, ko Komisija iecerējusi veikt savu pilnvaru laikā, lai dotu labumu patērētājiem. Visos pasākumos ir ņemtas vērā izmaiņas, kas praksē novērotas patēriņa modeļos, tehnikas progress, strauji mainīgie tirgi, nepieciešamība patērētājiem piešķirt tiesības un nodrošināt, ka viņi var īstenot tās efektīvi. Lai iespējami efektīvi sasniegtu šīs programmas galvenos mērķus un samazinātu administratīvo slogu, visiem rīcībpolitikas pasākumiem jābūt stabili balstītiem uz datiem par to, kā tirgi darbojas praksē un kā uzvedas patērētāji. Priekšlikumi par līdzšinējo ES noteikumu pārskatīšanu būs pamatoti ar šobrīd spēkā esošo tiesību aktu izvērtējumu un sagaidāmās ietekmes rūpīgu analīzi. Šajā programmā paziņoto pasākumu atbalstam tiks izmantoti arī pastāvīgi atjaunināti svarīgākās informācijas avoti, tādi kā “rezultātu tablo” par patēriņa tirgiem, patēriņa tirgu rangi un “rezultātu tablo” par patērētāju apstākļiem, salīdzinoši izvērtējot dalībvalstu patēriņa vidi un sekojot līdzi mazumtirdzniecības tirgu integrācijas progresam. To papildinās tirgus pētījumi, kuros būs analizēti tirgu darbības nepilnību iemesli, un patērētāju uzvedības pētījumi. Patērētājiem pievērstā uzmanība tiks attiecināta arī uz pētījumiem, kas tiks finansēti 2020. gada programmās. Lai pasākumiem nodrošinātu lielāku ietekmi un patērētāji tos izmantotu plašāk, taču lai uzņēmumiem netiktu uzlikts lieks slogs, tiks gādāts, ka ierosinātos rīcībpolitikas pasākumus iepriekš pārbauda un samēro pret šīs programmas astoņiem konkrētajiem mērķiem. Nākamo pāris gadu laikā vērojamās tendences palīdzēs noteikt, vai ir nepieciešami kādi papildu pasākumi pēc 2014. gada. Progresu šīs programmas izvirzīto mērķu sasniegšanā uzraudzīs Komisijas ziņojumā par patērētāju interešu iestrādi ES rīcībpolitikās. Šī programma tiecas risināt problēmas, kas saistītas ar izaugsmes veicināšanu un paļāvības atjaunošanu ES ekonomikai, nostiprinot patērētāju tiesīgumu un veidojot rīcībpolitiskas sinerģijas. Lai sasniegtu noturīgus rezultātus, visiem šīs patērētāju programmas īstenošanas ķēdes dalībniekiem – ES, valstu un starptautiskā līmenī – ir nepieciešama stingra apņemšanās. Tikai pārdomāts un ilgtspējīgs pieprasījums, ko rada patērētāji, kopā ar godīgu piedāvājumu palīdzēs ES nokļūt atpakaļ uz izaugsmes ceļa. [1] “Pārliecināti patērētāji rada plaukstošus tirgus. Balstoties uz šā rudens darbu, nākamajā darbības programmā tiks paziņots par pasākumiem, ar kuriem nostiprināt patērētāju tiesības, tostarp elektroniskos un pārrobežu darījumos, un efektīvi risināt jautājumus, kas saistīti ar veselību un drošību, tādējādi uzlabojot pilsoņu drošību, vienlaikus liekot pamatus pieprasījumam vienotajā tirgū.” Sk. Komisijas priekšsēdētāja ˇ. M. Barrozu vēstuli Parlamenta priekšsēdētājam J. Buzekam, 2011. gada septembris. [2] 2010. gada ziņojums par ES pilsonību, COM(2010) 603 galīgā redakcija; Vienotā tirgus akts, COM(2011) 206 galīgā redakcija; Digitālā programma Eiropai, COM(2010) 245 galīgā redakcija/2; Paziņojums par e-tirdzniecību, COM(2011) 942 galīgā redakcija; Ceļvedis par resursu efektīvu izmantošanu Eiropā, COM(2011) 571 galīgā redakcija. [3] Priekšlikums regulai, ar ko izveido ES Pētniecības un inovācijas pamatprogrammu, COM(2011) 809 galīgā redakcija. [4] Saskaņā ar “Rezultātu tablo” par patēriņa tirgiem šīs nozares tika norādītas kā patērētājiem visproblemātiskākās. [5] Sk. Komisijas paziņojumu par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nodrošināšanu Eiropas pilsoņiem – Stokholmas programmas īstenošanas rīcības plāns, COM(2010) 171. [6] Priekšlikums regulai par lauksaimniecības produktu kvalitātes shēmām, COM(2010) 733 galīgā redakcija un priekšlikums regulai, ar ko nosaka tirdzniecības standartu, sertifikācijas shēmu un pārtikas marķēšanas vadlīnijas COM(2010) 738 galīgā redakcija. [7] Priekšlikums regulai par viesabonēšanu publiskajos mobilo sakaru tīklos Savienībā, COM(2011) 402 galīgā redakcija. [8] Priekšlikums regulai par Vienotajiem Eiropas tirdzniecības noteikumiem, COM(2011) 635 galīgā redakcija. [9] Priekšlikums direktīvai par alternatīvu strīdu izšķiršanu, COM(2011) 793/2, Priekšlikums regulai par patērētāju strīdu izšķiršanu tiešsaistē, COM(2011) 794/2. [10] Priekšlikums regulai par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, COM(2012) 11 final, Priekšlikums direktīvai par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus, sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, COM(2012) 10 final. [11] Komisijas dienestu darba dokuments “Kā e-komercijas labumus novadīt līdz patērētājiem”, 2. pielikums 2012. gada paziņojumam par e-komerciju. [12] Ceļvedis par resursu efektīvu izmantošanu Eiropā, COM(2011) 571. [13] Consumer Empowerment survey, Eirobarometrs Nr. 342, 2010. gads. [14] Sk. turpat. [15] COM(2009) 330 galīgā redakcija. [16] Plašākai informācijai skatīt pētījumu “The functioning of the retail electricity markets for consumers in the EU” http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/retail_electricity_full_study_en.pdf. [17] Komisijas paziņojums “Energoefektivitāte: kā sasniegt plānotos 20 %”. [18] Eiropas Savienībā kopējais pārtikas atkritumu daudzums ir apmēram 90 miljoni tonnu vai 180 kg uz vienu iedzīvotāju gadā, un gaidāms, ka līdz 2020. gadam šie skaitļi pieaugs vēl par 40 %. Sk. ES finansēto “Priekšizpēti par pārtikas izšķiešanu 27 ES valstīs”, BIO IS, 2009. gada decembris – 2010. gada oktobris. [19] http://ec.europa.eu/youreurope. [20] http://ec.europa.eu/eyouguide. [21] Kā paziņots "Digitālajā programmā Eiropai". [22] OV L 174, 27.6.2001., 25. lpp. un OV L 168, 30.6.2009., 35. lpp. [23] https://e-justice.europa.eu [24] Direktīva 2005/29/EK. [25] 2011/442/ES: Komisijas 2011. gada 18. jūlija ieteikums par piekļuvi pamatmaksājumu kontam. [26] Direktīva 2005/29/EK. [27] Eiropas Parlamenta 2012. gada 2. februāra rezolūcija “Virzība uz saskaņotu Eiropas pieeju kolektīvai tiesiskajai aizsardzībai”, P7_TA(2012)0021. [28] SEC(2011) 1003 galīgā redakcija. [29] Regula (ES) Nr. 1169/2011. [30] Regula (EK) Nr. 1924/2006. [31] Consumer 2020, http://ec.europa.eu/information_society/newsroom/cf/itemdetail.cfm?item_id=6782. [32] Dinamiskais komplekts ir ceļojumu pakalpojums, kurā vienam ceļojumam tiek piedāvāti vismaz divi dažādi ceļojuma pakalpojumi (transports, naktsmītnes un/vai citi tūristiem domāti pakalpojumi) vai arī tie tiek pārdoti kombinācijā, vienlaikus no tā paša piegādātāja vai no komerciāli saistītiem piegādātājiem, un kurā pircējs komplekta saturu var kombinēt un pielāgot savām vēlmēm. [33] “Rīcības plāns mobilitātei pilsētās”, COM(2011) 144, Baltā grāmata “Ceļvedis uz Eiropas vienoto transporta telpu – virzība uz konkurētspējīgu un resursefektīvu transporta sistēmu”. [34] COM(2011) 144, Baltā grāmata “Ceļvedis uz Eiropas vienoto transporta telpu – virzība uz konkurētspējīgu un resursefektīvu transporta sistēmu”. [35] Balstīts uz vajadzībām, kas noteiktas saistībā ar CARS 21 procesu.