KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Eiropas Savienības loma Pārtikas un lauksaimniecības organizācijā (FAO) pēc Lisabonas līguma: Atjauninātā kompetenču deklarācija un jauna Padomes un Komisijas vienošanās par ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu /* COM/2013/0333 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Eiropas Savienības loma Pārtikas un lauksaimniecības organizācijā (FAO) pēc Lisabonas līguma: Atjauninātā kompetenču deklarācija un jauna Padomes un Komisijas vienošanās par ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu Ievads: ES un FAO Kopš 1991. gada Eiropas Savienība līdztekus tās dalībvalstīm ir ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) dalīborganizācija. FAO un abas pārējās Romā darbojošās ANO aģentūras[1] ir starptautiskās politikas kodols ar to normatīvo, tehnisko un praktiskās rīcības lomu tādās jomās kā uzturvielas, lauksaimniecības ražīgums, lauku attīstība, pasaules pārtikas krīzes novēršana, pārrobežu apdraudējumi, mežu ilgtspējīga apsaimniekošana, zvejniecība un akvakultūra, ūdens un zeme, dzīvnieku un augu audzēšana un veselība, spēju attīstīšana informācijas un statistikas jomā, pasaules līmeņa standartu noteikšana, tirdzniecība un pamatpreces, attīstība un humānā palīdzība. Visas šīs jomas ir ļoti svarīgas arī ES. Ar savu dalību FAO un stratēģiskās partnerības nolīgumiem ar visām trim Romā esošajām ANO aģentūrām ES ir skaidri parādījusi savu vēlmi iesaistīties augstākā līmeņa politiskajā dialogā. Papildus tam jāmin ievērojamas finansiālās iemaksas visās trijās organizācijās. Šo triju struktūru kopums ir galvenie starptautiskie forumi politikas jautājumiem pārtikas un lauksaimniecības jomā, kuros spēcīga ES iesaiste ir ļoti būtiska. Darbs, ko dara FAO, ir ārkārtīgi svarīgs, lai virzītu uz priekšu starptautisko pārtikas nodrošinājuma programmu. FAO pilnvaras skar ES politikas pamatjomas, un ir ļoti būtiski, lai ES varētu iesaistīties FAO darbā visās šajās jomās, nodrošinot, ka starptautiskajā līmenī pieņemtā politika, pamatnostādnes un principi pienācīgi ņem vērā ES politiku. ES ir jāparāda, ka tās kritiskajai lomai pasaules pārtikas trūkuma problēmu risināšanā, ņemot vērā savu pozīciju kā pasaulē lielākajai līdzekļu devējai, pamatā ir robusts politikas komponents. Tas būs īpaši svarīgi, ES iesaistoties novatoriskās iniciatīvās izturētspējas un uzturvielu jomā, kuras sakrīt ar plānošanu laikposmam līdz 2020. gadam. Tajā pašā laikā intensīvākas kļūs arī diskusijas par tūkstošgades attīstības mērķiem (TAM) laikposmam pēc 2015. gada, tostarp par ilgtspējīgas attīstības mērķiem (IAM), un ES šajos jautājumos vēlēsies izlēmīgu un spēcīgu lomu. FAO pilnvarās ir jomas, kuras ir centrālas ES politikas virzienos un arī ES pasaules līmeņa lomā. Par ES iesaisti un ieinteresētību FAO darbā liecina vairāki neseni piemēri. ES piedalījās sarunās, kuru rezultātā tika pieņemtas Brīvprātīgās pamatnostādnes par zemes, zivju un mežu īpašumtiesību atbildīgu pārvaldību (BPĪP), Nolīgums par ostas valsts pasākumiem, lai aizkavētu, novērstu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, un Brīvprātīgās pamatnostādnes par karoga valsts darbību. ES aktīvi piedalās pašreizējās diskusijās par principiem, kas būtu piemērojami atbildīgiem ieguldījumiem lauksaimniecībā. ES dod aktīvu ieguldījumu darbā saistībā ar Starptautisko līgumu par augu ģenētiskajiem resursiem pārtikai un lauksaimniecībai. Kā dalīborganizācija ES sniedz arī nepieciešamos un pieejamos statistikas datus par politikas jomām, kuras ir FAO pārziņā. ES tiek bieži pārstāvēta politiskajā līmenī, kad vajadzīga starptautiska reakcija uz tādiem starptautiskas nozīmes jautājumiem kā nesenās pārtikas krīzes Sāhelā un Āfrikas ragā vai pārtikas cenu paaugstināšanās. ES arī enerģiski atbalsta FAO reformu un reformas Pasaules Pārtikas nodrošinājuma komitejā (CFS), kas ir FAO izveidota starpvaldību struktūra ar mērķi pārskatīt un uzraudzīt pasaules pārtikas nodrošinājuma politiku. ES atbalsta abus reformu procesus gan finansiāli, gan politiski. Laikposmā no 2006. gada līdz 2011. gadam lauku attīstībai, teritoriālplānošanai, lauksaimniecībai un pārtikas nodrošinājumam katru gadu piešķirts vidēji vairāk nekā 1 miljards euro. Ilgtspējīga lauksaimniecība un pārtikas un uzturvielu nodrošinājums ir prioritāri jautājumi ES ilgtermiņa attīstības sadarbības programmā un ir svarīgs aspekts mūsu dialogā ar partnervalstīm un tādām starptautiskajām organizācijām kā FAO. Līdztekus ES prioritāte ir risināt pārtikas un uzturvielu ārkārtas vajadzības. Tāpēc politikas līmenī ir ārkārtīgi svarīgi, lai ES efektīvāk iesaistītos FAO darbā. Kā pasaulē lielākajai līdzekļu devējai pārtikas nodrošinājuma jomā Eiropas Savienībai ir kritiska loma pasaules pārtikas nodrošinājuma problēmu risināšanā. Eiropas Savienības loma FAO pēc Lisabonas līguma Kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā Savienības ārējo pārstāvību visās jomās nodrošina Komisija, izņemot kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP), kurā Savienību pārstāv Eiropadomes priekšsēdētājs un Augstais pārstāvis ārlietās un drošības politikas jautājumos. Trešās valstīs un starptautiskajās organizācijās Savienības delegācijas pārstāv Eiropas Savienību gan KĀDP, gan ar to nesaistītos jautājumos. Tā kā FAO risina vienīgi ar KĀDP nesaistītus jautājumus, attiecīgie ES pārstāvji ir Komisija un FAO akreditētā ES delegācija. Līgumos ir arī paredzēta cieša un lojāla Savienības un tās dalībvalstu sadarbība. FAO, tāpat kā citu starptautisko organizāciju ietvaros, ir jādara viss iespējamais, lai nodrošinātu, ka ES dalībnieku un ES dalībvalstu mijiedarbība ir saskanīga. Tiem sava rīcība ir jākoordinē maksimāli iespējamā apjomā, ievērojot tādus galvenos principus kā pārstāvības vienotība, pārredzamība un lojāla sadarbība. Nodrošināt Savienībai un tās dalībvalstīm attiecīgos līdzekļus, lai tās varētu efektīvāk un saskanīgāk darboties FAO, ir daļa no Komisijas vispārīgās stratēģijas pakāpeniski uzlabot ES iesaisti starptautiskajās organizācijās un citos forumos un atbilst Eiropas Parlamenta 2011. gada 11. maija rezolūcijai “ES kā globāla spēka nozīme daudzpusējās organizācijās”[2]. Atšķirībā no situācijas daudzās citās organizācijās, kurās statusa ierobežojumi kavē ES efektīvas dalības iespējas, ES jau ir FAO locekle. Līdz ar to šajā ziņā nav vajadzīgas nekādas izmaiņas. Saskanīgu, vispusīgu un vienotu ES ārējo pārstāvību var panākt, pirmkārt, iesniedzot FAO jaunu kompetenču deklarāciju, kas aizstātu iepriekšējo 1994. gadā izdoto kompetenču deklarāciju, un, otrkārt, aizstājot pašreizējo Padomes un Komisijas iekšējo vienošanos, kas pieņemta 1991. gadā un atjaunināta 1992. un 1995. gadā. Ne jaunā kompetenču deklarācija, ne jaunā vienošanās nekādā veidā neietekmē kompetenču sadalījumu starp ES un tās dalībvalstīm, kā noteikts saskaņā ar Līgumiem. Kompetenču deklarācija Saskaņā ar FAO konstitūcijas II panta 7. punktu ES ir jāpaziņo FAO par jebkādām izmaiņām kompetenču sadalījumā starp ES un tās dalībvalstīm. Jaunākā Eiropas Kopienas kompetenču deklarācija ir tā, kas FAO iesniegta 1994. gadā[3]. Kopš tā laika kompetences, kuras ES piešķirtas saskaņā ar Līgumiem un kuras ir būtiskas FAO darbībai, ir ievērojami attīstījušās. Turklāt ar Lisabonas līgumu ir precizēts tiesiskais regulējums, kas piemērojams kompetenču sadalei starp ES un tās dalībvalstīm. Ņemot to vērā, tiek uzskatīts, ka FAO jāiesniedz jauna kompetenču deklarācija. Kompetenču deklarācijā būtu jāuzskaita kompetences, kuras ES piešķirtas saskaņā ar Līgumiem un kuras ir būtiskākās FAO darbībai. Tā kā ir iespējamas turpmākas izmaiņas ES un tās dalībvalstu kompetenču sadalījumā un šādai kompetenču deklarācijai ir tīri deklaratīvs raksturs, tā būtu jāformulē vispārīgi, reizē dodot iespēju citiem FAO locekļiem būt informētiem par dalības tiesību izmantošanu, apvienojumā ar informatīvu paziņojumu, ko ES iesniedz FAO saistībā ar FAO struktūru sanāksmēm. Šī kompetenču deklarācija aizstās 1994. gada deklarāciju, kas pašlaik attiecas uz vairumu FAO struktūru un nolīgumu, tostarp FAO centrālajām struktūrām. Tāpēc šai jaunajai kompetenču deklarācijai būtu jādod ES iespēja precizēt tās attiecības ar FAO institucionāli svarīgākajām struktūrām. Tomēr šajā posmā nebūtu lietderīgi iekļaut FAO struktūras un nolīgumus, attiecībā uz kuriem ES ir iesniegusi atsevišķu kompetenču deklarāciju[4]. Komisija pašlaik izvērtē šīs atsevišķās kompetenču deklarācijas saistībā ar to iespējamo pārskatīšanu, ņemot vērā pienākumus, kuri izriet no FAO konstitūcijas, kā arī notiekošās diskusijas ar attiecīgajām starptautiskajām struktūrām un attiecīgo ES tiesību aktu attīstību. Komisija plāno ar attiecīgajām pārskatīšanas iniciatīvām nākt klajā, sākot no 2014. gada. Jaunā vienošanās par dalības tiesību izmantošanu Pašlaik iekšējo koordināciju, lai sagatavotu un izmantotu no dalības FAO izrietošās tiesības, regulē Padomes un Komisijas 1991. gadā noslēgtā vienošanās[5]. Tā ir pārskatīta 1992.[6] un 1995. gadā[7], lai precizētu kārtību saistībā ar uzstāšanās un balsošanas tiesībām. Tiesa ir lēmusi, ka šāda vienošanās ir iestādēm saistoša[8]. Šī vienošanās ir jāpārskata vairāku iemeslu dēļ. Tās praktiskā piemērošana ir pastāvīgi izraisījusi laikietilpīgas diskusijas par kompetenču sadali. Līdz ar to attiecīgajām Padomes darba sagatavošanas struktūrām neatliek pietiekami daudz laika, lai pēc būtības sagatavotu nostāju, kas jāieņem FAO sanāksmēs. Turklāt vienošanās vairs neatbilst Lisabonas līguma noteikumiem. Ar jauno vienošanos būtu jāpanāk, ka Padome var pilnveidot un pilnībā īstenot savu lomu ES politikas veidošanā, un jānodrošina, ka Komisija un ES delegācijas kā ES ārējās darbības dalībnieki var efektīvi pārstāvēt Eiropas Savienību FAO. Ar vienošanos būtu jānodrošina FAO sanāksmju efektīvāka sagatavošana. Konkrētāk, attiecīgajām Padomes darba sagatavošanas struktūrām būtu jādod pietiekami daudz laika, lai izsvērtu nostājas vadlīnijas vai attiecīgā gadījumā – provizoriskas deklarācijas, kas atspoguļo spēkā esošās ES nostājas. Ja kādā jautājumā nav spēkā esošas ES nostājas vai nosacījumi vai apstākļi ir būtiski mainījušies, jānodrošina, ka Padome laikus pirms FAO sanāksmēm var īstenot savas politikas veidošanas funkcijas un vienoties par ES nostāju saskaņā ar attiecīgajiem Līgumu noteikumiem. Visbeidzot, visos tajos gadījumos, kad FAO darba kārtības punkti attiecas uz jomām, kurās ar ES nostājām vien nepietiek, lai aptvertu visus attiecīgos darba kārtības elementus, ir jāpieņem ES un tās dalībvalstu kopējās nostājas. Tā kā ar šo jauno vienošanos ES un tās dalībvalstīm būtu jādod iespēja panākt saskanīgu, vispusīgu un vienotu ārējo pārstāvību, visām ES nostājām būtu jātiek paustām no vietas, kas apzīmēta ar ES plāksnīti. Tāpēc ES dalībniekiem un Padomes prezidējošajai dalībvalstij būtu cieši jāsadarbojas, īpaši attiecībā uz kopējo nostāju prezentēšanu. Ar jauno Padomes un Komisijas vienošanos par ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu būtu jāaizstāj 1991.–1995. gada vienošanās. Aizstājot 1991.–1995. gada vienošanos, kas praksē radīja daudz sarežģījumu un garas diskusijas, Padome un Komisija vienotos par labāku un efektīvāku veidu, kā sagatavoties FAO centrālo struktūru sanāksmēm. Ņemot vērā, ka šī vienošanās pēc būtības attiecas uz ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu, tai būtu jābūt piemērojamai visām FAO struktūrām un nolīgumiem, izņemot tos, kuros piedalās tikai ES vai kuros attiecīgi piedalās tikai ES dalībvalstis, un izņemot struktūras, uz kurām attiecas īpašas vienošanās[9]. Komisija no 2014. gada sāks izvērtēt šīs konkrētās vienošanās saistībā ar to iespējamo pārskatīšanu. Komisijas un ES delegācijas veiktie saistītie pasākumi Komisija ir apņēmusies nodrošināt, ka tā izbrīvēs vajadzīgos resursus, lai efektīvi piedalītos FAO darbā. Saistībā ar šo jau ir veikti vairāki pasākumi. ES delegācija Romā ir nostiprināta ar divām papildu amata vietām – attiecīgi humānās palīdzības un lauksaimniecības jomā. Turklāt notiks sistemātiska speciālo zināšanu piesaiste no Komisijas centrālā biroja ikreiz, kad tas nepieciešams, un nodrošināts aktīvāks ieguldījums politikas diskusijās, kas risinās FAO. Jāatzīmē, ka pašlaik ES nav tiesību piedalīties trijās FAO komitejās, kurās ir ierobežota dalība (Finanšu komiteja, Programmu komiteja un Konstitucionālo un juridisko jautājumu komiteja). Šie ierobežojumi izriet no ES kā dalīborganizācijas statusa. Ņemot vērā ES finansiālo nozīmi FAO un līdz ar reformu pastiprināto saikni starp pārvaldību un tematiskajiem jautājumiem, šī situācija kavē ES iespējas pilnvērtīgi piedalīties visos FAO darba aspektos, tāpēc tā ir jārisina. Lai nodrošinātu saskanību ar Lisabonas līgumu, tuvākajā nākotnē jārisina arī vispārīgais jautājums par ES oficiālo lomu komitejās (priekšsēdētāja, līdzpriekšsēdētāja). Secinājumi Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija ierosina, ka: · Padome pieņem zināšanai 1. pielikumā pievienoto kompetenču deklarāciju, kas ES delegācijai Romā jāiesniedz FAO saskaņā ar LESD 221. pantu, aizstājot 1994. gada kompetenču deklarāciju; · Padome un Komisija vienojas par 2. pielikumā pievienoto vienošanos, kas piemērojama no dienas, kad saskaņota Vienošanās par dalības tiesību izmantošanu FAO. 1. pielikums Eiropas Savienības kompetenču deklarācija attiecībā uz jautājumiem, kuri ietilpst Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) konstitūcijas darbības jomā (Saskaņā ar FAO vispārīgajiem noteikumiem) Eiropas Savienība (ES) kā Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) dalīborganizācija saskaņā ar FAO konstitūcijas II panta 7. punktu iesniedz šo kompetenču deklarāciju, kurā norādītas kategorijas un politikas jomas, attiecībā uz kurām ES dalībvalstis ES ir piešķīrušas kompetences jomās, kuras ir FAO pārziņā. Šī kompetenču deklarācija attiecas uz visām FAO struktūrām un nolīgumiem, izņemot tos, uz kuriem attiecas atsevišķas kompetenču deklarācijas[10]. Ar šo tiek aizstāta deklarācija, kas FAO iesniegta 1994. gadā[11]. 1. Vispārīgie principi FAO jau ir informēta[12], ka kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā 2009. gada 1. decembrī ES ir aizstājusi Eiropas Kopienu un ir tās pēctece, un kopš minētā datuma FAO akreditētā Eiropas Komisijas delegācija ir kļuvusi par ES delegāciju. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 1. panta trešo daļu ES pamatā ir LES un Līgums par Eiropas Savienības darbību (LESD). ES kompetences jomas ir noteiktas LESD 2.–6. pantā. Ja kompetence ir kopīga ES un tās dalībvalstīm, un ciktāl ES nav īstenojusi savu kompetenci vai ir pārtraukusi īstenot savu kompetenci, dalībvalstis īsteno savu kompetenci. Kompetences, kuras saskaņā ar Līgumiem ES nav piešķirtas, ir ES dalībvalstu kompetences. Pamatojoties uz šo deklarāciju un ievērojot FAO konstitūcijas II panta 8. punktu un vispārīgo noteikumu XLII noteikumu, ES pirms FAO struktūras sanāksmes pēc pieprasījuma iesniedz FAO informatīvu paziņojumu par ES vai tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu saistībā ar attiecīgās sanāksmes tematiem[13]. Saskaņā ar FAO konstitūcijas II panta 10. punktu turpmāk norādītajās politikas jomās, kas ir ES kompetencē, dalības tiesības izmanto ES; turpmāk norādītajās politikas jomās, kurās gan ES, gan tās dalībvalstis ir kompetentas rīkoties FAO ietvaros, gan ES, gan tās dalībvalstu dalības tiesības izmanto vai nu ES, vai tās dalībvalstis. Turpmāk norādītais kompetenču sadalījums starp ES un tās dalībvalstīm jau pēc savas būtības ir tāds, kas var mainīties. Ja notiek izmaiņas, kas ietekmē turpmāk sniegto sarakstu, ES patur sev tiesības attiecīgi grozīt šo deklarāciju, taču tas nav uzskatāms par priekšnosacījumu ES kompetenču izmantošanai jautājumos, kuri ir FAO pārziņā. 2. ES kompetences 2.1. Vienīgi ES ir kompetenta FAO ietvaros rīkoties LESD 3. panta 1. punktā uzskaitītajās politikas jomās, kas ir šādas: muitas savienība, iekšējā tirgus darbībai nepieciešamo konkurences noteikumu izveidošana, monetārā politika attiecībā uz dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro, jūras bioloģisko resursu saglabāšana saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku un kopējā tirdzniecības politika. 2.2. Turklāt atsevišķās politikas jomās, kas uzskaitītas LESD 4. panta 2. punktā, FAO ietvaros var rīkoties vienīgi ES, ja tā ir pieņēmusi kopējus noteikumus, kurus var ietekmēt FAO veiktie pasākumi, vai tad, ja, lai ES varētu īstenot savas iekšējās kompetences, ir nepieciešama ES ārējā rīcība. Šīs politikas jomas ir jo īpaši šādas: – iekšējais tirgus, tostarp pasākumi, lai izveidotu iekšējo tirgu vai nodrošinātu tā darbību (LESD 26. panta 1. punkts), tiesību aktu tuvināšana (LESD 114.–118. pants) un brīva preču un kapitāla aprite un personu pārvietošanās un pakalpojumu sniegšanas brīvība (LESD 28.–37. un 45.–66. pants); – lauksaimniecības un lauku attīstība, jo īpaši pasākumi ar mērķi: · ilgtspējīgā veidā celt lauksaimniecības ražīgumu, ievērojot Savienības pasākumus vides politikas, klimata pārmaiņu, mežsaimniecības un enerģētikas jomā; · stabilizēt tirgus, ierobežot cenu svārstīgumu, nodrošināt krājumu pieejamību un garantēt nodrošinātību ar pārtiku; · sasniegt kopējās tirdzniecības politikas mērķus attiecībā uz lauksaimniecības produktiem; · nodrošināt pienācīgu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem; · panākt, ka patērētāji piedāvātos produktus saņem par samērīgām cenām; · nodrošināt lauksaimniecības reģionu un lauku teritoriju ekonomisko attīstību; – zvejniecība, izņemot jūras bioloģisko resursu saglabāšanu, un akvakultūra; – vide, tostarp pasākumi, kas jāveic saskaņā ar LESD 192. pantu, lai sasniegtu LESD 191. pantā noteiktos ES politikas mērķus, proti, saglabāt, aizsargāt un uzlabot vides kvalitāti, aizsargāt cilvēku veselību, apdomīgi un racionāli izmantot dabas resursus, ieskaitot mežus, un sekmēt starptautiska mēroga pasākumus, risinot reģionālas un pasaules vides problēmas un jo īpaši cīnoties pret klimata pārmaiņām; – enerģētika, tostarp pasākumi, kas jāveic saskaņā ar LESD 170., 192. pantu un 194. panta 2. punktu, lai sasniegtu LESD 194. pantā noteiktos ES politikas mērķus saistībā ar iekšējā tirgus izveidi un darbību un attiecībā uz vajadzību saglabāt un uzlabot vidi, proti, nodrošināt enerģijas tirgus darbību, nodrošināt energoapgādes drošību Savienībā, veicināt energoefektivitāti un taupību, kā arī jaunu un neizsīkstošu enerģijas veidu attīstību, un veicināt enerģijas tīklu savstarpēju savienojamību; – pasākumi, kas jāveic saskaņā ar LESD 168. panta 4. punktu attiecībā uz kopīgiem drošības apsvērumiem veselības aizsardzības jomā, tostarp pasākumi, kas nosaka augstus kvalitātes un drošības standartus cilvēku orgāniem un vielām, kā arī zālēm un medicīnas ierīcēm, un veterinārijas un fitosanitārijas pasākumi saistībā ar pārtiku un dzīvnieku barību. 3. ES un tās dalībvalstu kompetences 3.1. Dažās politikas jomās gan ES, gan tās dalībvalstis ir kompetentas rīkoties FAO ietvaros. To vidū ir jo īpaši šādas jomas: – pētniecība un tehnoloģiju izstrāde un kosmoss, tostarp pasākumi, kas jāveic saskaņā ar LESD 180. pantu, lai veiktu darbības saistībā ar pētniecības, tehnoloģiju izstrādes un demonstrējumu programmu izstrādi un īstenošanu, veicinot sadarbību, un lai izplatītu sasniegumus; – sadarbība attīstības jomā, tostarp pasākumi, kas jāveic saskaņā ar LESD 209. pantu, lai sasniegtu LESD 208. pantā noteiktos ES politikas mērķus, proti, mazināt un izskaust nabadzību un panākt pārtikas un uzturvielu nodrošinājumu; – humānā palīdzība, tostarp ES veiktie pasākumi un tās noteiktie juridiskie un politikas pasākumi, lai sasniegtu LESD 214. panta 1. punktā noteiktos humānās palīdzības mērķus, proti, nodrošināt ad hoc atbalstu un palīdzību un aizsargāt trešo valstu iedzīvotājus, kuri cietuši dabas vai cilvēku izraisītās katastrofās, lai nodrošinātu cilvēku vajadzības, kas izriet no šīs situācijas; – cilvēku veselības aizsardzība un uzlabošana; – rūpniecība, tostarp pasākumi, ar ko veicina rūpniecības nozares konkurētspējai labvēlīgu vidi, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem paredzētie pasākumi; – tūrisms, tostarp tūrisma nozares attīstībai labvēlīgas vides veicināšana. 3.2. Kā FAO locekles gan ES, gan tās dalībvalstis ir kompetentas rīkoties FAO ietvaros saistībā ar organizatoriskiem un procedūras jautājumiem, ieskaitot juridiskos un budžeta jautājumus, priekšsēdētāju ievēlēšanu un darba kārtības un ziņojumu pieņemšanu. 2. pielikums Padomes un Komisijas vienošanās par Eiropas Savienības un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu Pārtikas un lauksaimniecības organizācijā (FAO) 1. Darbības joma un vispārīgie principi Šī vienošanās attiecas uz Eiropas Savienības (ES) un tās dalībvalstu dalības tiesību sagatavošanu un izmantošanu visās FAO struktūrās, ieskaitot projektu izstrādes komitejas, un attiecībā uz visiem FAO nolīgumiem. Vienošanās neattiecas uz struktūrām un nolīgumiem, kuros piedalās tikai ES vai kuros attiecīgi piedalās tikai ES dalībvalstis, un uz struktūrām, uz kurām attiecas īpašas vienošanās[14]. Ar šo vienošanos aizstāj 1991. gadā noslēgto vienošanos (dokuments 10478/91, II.a pielikums), kas atjaunināta 1992. gadā (dokuments 9050/92, II.b pielikums) un 1995. gadā (atsauce 8460/95, II.c pielikums). Šo vienošanos piemēro, pilnībā ievērojot LES 4. panta 3. punktā un 13. panta 2. punktā paredzēto lojālas sadarbības principu, lai ES dotu iespēju panākt saskanīgu, vispusīgu un vienotu ārējo pārstāvību. Šī vienošanās neietekmē kompetenču sadalījumu starp ES un tās dalībvalstīm un pilnvaru sadalījumu starp iestādēm saskaņā ar Līgumiem. Tā neietekmē arī Līgumos paredzētās lēmumu pieņemšanas procedūras, ko Padome izmanto ES nostāju pieņemšanai. Šī vienošanās neskar turpmākus līdzīgus noteikumus attiecībā uz citām starptautiskajām organizācijām. Šīs vienošanās kontekstā un saskaņā ar Tiesas judikatūru[15] uz noteiktu jautājumu attiecas ES nostāja, ja šajā jautājumā ir piemērojami ES tiesību akti vai citā veidā noteikta ES politika (piemēram, ar vispārīgām pamatnostādnēm, Padomes secinājumiem, ES stratēģijām vai ES saskaņotiem pasākumiem) vai ja šī ES nostāja ir noteikta attiecīgajai FAO sanāksmei. 2. FAO sanāksmju sagatavošana 2.1. Koordinācijas struktūras Visus jautājumus saistībā ar dalības tiesību sagatavošanu un izmantošanu FAO iesniedz attiecīgajām Padomes darba sagatavošanas struktūrām (t.i., koordinācijas jautājumu (FAO), zivsaimniecības, mežsaimniecības vai fitosanitāro pasākumu darba grupai) Briselē. Jādara viss iespējamais, lai lojālas sadarbības garā šajās darba grupās panāktu vienošanos. Ja darba grupās vienošanos nav iespējams panākt, attiecīgo jautājumu iesniedz COREPER un, ja nepieciešams, Padomē laikus pirms attiecīgās FAO sanāksmes. Vajadzības gadījumā Romā vai citur (atkarībā no FAO sanāksmju vietas) var rīkot vietējās koordinācijas sanāksmes. Šīs sanāksmes sagatavo un vada FAO akreditētā ES delegācija vai, ja FAO sanāksme nenotiek Romā un FAO akreditētā ES delegācija nespēj uzņemties šos pienākumus, – ES delegācija tajā valstī, kur notiek sanāksme, vai arī dalībvalsts pārstāvniecība attiecīgajā valstī vai Komisija sadarbībā ar ES delegāciju FAO. Šo vietējo koordinācijas sanāksmju mērķis ir risināt neparedzētus jautājumus. Šajās sanāksmēs nevar būtiski mainīt ES nostājas, kopējās nostājas, nostājas vadlīnijas vai deklarācijas, kas noteiktas saskaņā ar 2.3. punktu. 2.2. “Informatīvais paziņojums” par ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu Ja tas prasīts saskaņā ar FAO organizācijas vispārīgo noteikumu XLII noteikuma 2. punktu, Komisija pēc darba kārtības saņemšanas no FAO iesniedz Padomes Ģenerālsekretariātam provizoriskā “informatīvā paziņojuma” projektu par ES un tās dalībvalstu dalības tiesību izmantošanu (turpmāk “provizoriskais informatīvais paziņojums”). Provizoriskajā informatīvajā paziņojumā izklāsta pienākumu provizorisko sadalījumu un attiecīgā gadījumā – balsojumu attiecīgajās FAO struktūrās. Ja kāda dalībvalsts nepiekrīt Komisijas provizoriskā informatīvā paziņojuma projektam, tā rakstiski izklāsta nepiekrišanas iemeslus vēlākais divas darbdienas pirms attiecīgās darba grupas sanāksmes. Komisija provizorisko informatīvo paziņojumu pārsūta FAO akreditētajai ES delegācijai Romā, lai to tālāk nodotu FAO. Provizoriskā informatīvā paziņojuma pārsūtīšana neskar iespēju vēlāk FAO pārsūtīt grozījumus. Tas jo īpaši ir iespējams, ja ES nostājas vai kopējās nostājas (kas var izpausties kā nostājas vadlīnijas vai deklarācijas) ir noteiktas tikai pēc provizoriskā informatīvā paziņojuma pārsūtīšanas un/vai ja pamatdokumenti no FAO ir saņemti novēloti. 2.3. Nostājas vadlīniju un balsošanas nodomu sagatavošana un pieņemšana 2.3.1. ES vai tās dalībvalstu nostājas, kas paužamas FAO, principā ir nostājas vadlīniju veidā, atstājot ārējiem dalībniekiem pietiekamu elastību pārstāvēt ES un/vai tās dalībvalstu intereses visefektīvākajā veidā. Tikai gadījumos, kad tas tiek uzskatīts par nepieciešamu, nostājas izvērsti formulējamas kā deklarācijas. Pilnvaras rīkoties saskaņā ar nostājas vadlīnijām vai sniegt deklarācijas ietver arī balsošanu. 2.3.2. Attiecībā uz darba kārtības punktiem, par kuriem ir spēkā esošas ES nostājas[16], Komisija informē Padomi par ES nostājas vadlīniju projektu, kas atspoguļo šīs spēkā esošās ES nostājas. Saskaņā ar lojālas sadarbības principu un, lai Komisija varētu izmantot visas pieejamās speciālās zināšanas, dalībvalstis var iesniegt apsvērumus, kurus Komisija ņem vērā, izstrādājot ES nostājas vadlīniju galīgo versiju. 2.3.3. Attiecībā uz darba kārtības punktiem, par kuriem nav spēkā esošu ES nostāju[17], bet par kuriem tiek uzskatīts, ka ir nepieciešams vai būtu lietderīgi noteikt ES nostāju, Komisija Padomes apstiprinājumam iesniedz ES nostājas projektu (nostāja var izpausties kā nostājas vadlīnijas vai deklarācijas, skatīt 2.3.1. punktu). Tie paši principi ir piemērojami, ja esoša ES nostāja būtiski jāpielāgo, lai formulētu FAO ietvaros ieņemamo nostāju. Sagatavojot projektus, Komisija attiecīgā gadījumā izmanto dalībvalstu speciālās zināšanas. 2.3.4. ES un tās dalībvalstu kopējās nostājas vadlīnijas sagatavo darba kārtības punktiem, kuri: 2.3.4.1. attiecas uz politiku sadarbībai ar trešām valstīm un humānās palīdzības jomā (LESD III sadaļas V daļa) un attiecībā uz kuriem tiek uzskatīts, ka ES un tās dalībvalstīm būtu lietderīgi sniegt kopīgas deklarācijas par saviem attiecīgajiem pasākumiem šajās jomās; vai 2.3.4.2. ir daļēji iekļauti ES nostājā, taču tajā pašā laikā ir nesaraujami saistīti ar jautājumiem, kuros ES nostājas pieņemšana ir izslēgta; vai 2.3.4.3. attiecas uz organizatoriskiem un procedūras jautājumiem, piemēram, priekšsēdētāju ievēlēšanu vai darba kārtības un ziņojumu pieņemšanu. Gadījumos, kas minēti 2.3.4.1. un 2.3.4.2. punktā, šo kopējo nostājas vadlīniju projektus iesniedz Komisija, bet gadījumos, kas minēti 2.3.4.3. punktā, – dalībvalsts, kas rotācijas kārtībā ir Padomes prezidentvalsts. 2.3.5. Attiecībā uz darba kārtības punktiem, par kuriem nav spēkā esošu ES vai kopējo nostāju, dalībvalstis informē cita citu, ES delegāciju un Komisiju par to nostājas projektu un balsošanas nodomiem. 2.3.6. Visi projekti iesniedzami attiecīgajai Padomes darba sagatavošanas struktūrai, ja iespējams, 5 darbdienas pirms attiecīgās struktūras sanāksmes. 3. Uzstāšanās un balsošana FAO struktūrās 3.1. ES delegācija un/vai Komisija rīkojas, pamatojoties uz ES nostājas vadlīnijām, vai sniedz deklarācijas “ES vārdā” (un attiecīgā gadījumā attiecīgi nobalso). 3.2. ES delegācija un/vai Komisija rīkojas, pamatojoties uz kopējām nostājas vadlīnijām, vai sniedz kopējas deklarācijas “ES un tās dalībvalstu vārdā” (un attiecīgā gadījumā attiecīgi nobalso). 3.3. Tomēr ir šādi gadījumi, kuros saskaņā ar kopējām nostājas vadlīnijām rīkojas vai kopējas deklarācijas “ES un tās dalībvalstu vārdā” sniedz (un attiecīgā gadījumā attiecīgi nobalso) pilnvarota dalībvalsts: – gadījumos, kas paredzēti 2.3.4.2. punktā, ja kopējā nostāja galvenokārt ietver elementus, kuros nav ES nostājas. Šo uzdevumu sadali veic, pamatojoties uz FAO politikas galveno sagaidāmo ietekmi uz ES vai tās dalībvalstīm; – organizatoriskie un procedūras jautājumi, piemēram, priekšsēdētāju ievēlēšana vai darba kārtības un ziņojumu pieņemšana. 3.4. Dalībvalstis sniedz deklarācijas savā vārdā (un attiecīgā gadījumā attiecīgi nobalso). 3.5. Attiecībā uz tām trim FAO komitejām ar ierobežotu dalību (Finanšu komiteja, Programmu komiteja un Konstitucionālo un juridisko jautājumu komiteja), kurās ES pašlaik nepiedalās, ES deklarāciju vai kopējo deklarāciju sniegšanai un balsošanai attiecīgā gadījumā pilnvaro ES dalībvalsts(–u) norīkoto(-os) dalībnieku(-us), kas piedalās attiecīgajā komitejā, ja šāda vajadzības rodas. 4. Praktiskie aspekti 4.1. ES deklarācijas vai kopējās deklarācijas sniedz no vietas, kas apzīmēta ar ES plāksnīti. ES deklarācijas sniedz “ES vārdā”. Kopējās deklarācijas sniedz “ES un tās dalībvalstu vārdā”. 4.2. Lai varētu izmantot labākās pieejamās speciālās zināšanas un vajadzības gadījumā papildinātu ES delegācijas un/vai Komisijas resursus, tās var nolemt konkrētās FAO sanāksmēs pieaicināt dalībvalstu ekspertus, kuri var tikt aicināti uzstāties no vietas, kas apzīmēta ar ES plāksnīti, sīkāk izskaidrojot deklarācijas. 4.3. Anketas. Uz anketām, ko FAO nosūta ES, atbild Komisija. Pirms Komisija atgriež aizpildīto anketu FAO, tā to nosūta Padomei komentāru sniegšanai. Dalībvalstis savu reakciju var paust 10 dienu laikā. [1] Pasaules Pārtikas programma (WFP) un Starptautiskais Lauksaimniecības attīstības fonds (IFAD). [2] P7_TA-PROV(2011)0229. [3] Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētāja 1994. gada 4. oktobra vēstule (8406). [4] Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības komisija (GFCM); Nolīgums par ostas valsts pasākumiem, lai novērstu, aizkavētu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju (OVP); Pārtikas kodeksa komisija; Starptautiskā augu aizsardzības konvencija (IPPC). [5] Padomes 1991. gada 18. decembra dokuments 10478/91. [6] Padomes 1992. gada 7. oktobra dokuments 9050/92. [7] Padomes 1995. gada 26. jūnija dokuments 8460/95. [8] 1996. gada 19. marta spriedums lietā C-25/94. [9] FAO 1993. gada Nolīgums par zvejas kuģu atbilstības veicināšanu starptautiskajiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem atklātā jūrā; 2009. gada Nolīgums par ostas valsts pasākumiem, lai novērstu, aizkavētu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju (OVP); Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības komisija (GFCM); Indijas okeāna tunzivju komisija (IOTC); Pārtikas kodeksa komisija; Eiropas Komisija mutes un nagu sērgas kontrolei (EuFMD); Starptautiskā augu aizsardzības konvencija (IPPC). [10] Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības komisija (GFCM); Nolīgums par ostas valsts pasākumiem, lai novērstu, aizkavētu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju (OVP); Pārtikas kodeksa komisija; Starptautiskā augu aizsardzības konvencija (IPPC). [11] Eiropas Savienības Padomes priekšsēdētāja 1994. gada 4. oktobra vēstule (8406). [12] 2009. gada 27. novembra verbālnota. [13] ES uzskata, ka šāda informatīva paziņojuma sistemātiska iesniegšana attiecībā uz sanāksmēm vai konkrētiem darba kārtības punktiem nav nepieciešama, ja nav paredzēts balsojums vai ja ES un tās dalībvalstu kompetenču sadalījums tieši izriet no šīs kompetenču deklarācijas. [14] FAO 1993. gada Nolīgums par zvejas kuģu atbilstības veicināšanu starptautiskajiem saglabāšanas un pārvaldības pasākumiem atklātā jūrā; 2009. gada Nolīgums par ostas valsts pasākumiem, lai novērstu, aizkavētu un izskaustu nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju (OVP); Vidusjūras Vispārējā zivsaimniecības komisija (GFCM); Indijas okeāna tunzivju komisija (IOTC); Pārtikas kodeksa komisija; Eiropas Komisija mutes un nagu sērgas kontrolei (EuFMD); Starptautiskā augu aizsardzības konvencija (IPPC). [15] Spriedums lietā C-246/07 Komisija/Zviedrija, 2010, Krājums, I-3317. lpp. [16] Ieskaitot darba kārtības punktus, kas ietver arī papildu elementus, par kuriem nav ES nostājas. [17] Ieskaitot darba kārtības punktus, kas ietver arī papildu elementus, par kuriem jau ir ES nostāja.