LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 307/4

Uzklausīšanas amatpersonas nobeiguma ziņojums (1)

Lieta COMP/38.589 – Termiskie stabilizatori

2010/C 307/04

Šī konkurences lieta ir saistīta ar karteļa vienošanos starp tādu divu kategoriju termisko stabilizatoru ražotājiem, ko izmanto PVC produktu ražošanā: alvas savienojumiem un ESBO/esteriem.

No lēmuma projekta izriet šādi apsvērumi.

Iebildumu izklāsts

Komisijas izmeklēšana tika uzsākta 2002. gada novembrī, pamatojoties uz pieteikumu par atbrīvojumu no sodanaudas. Komisija veica pārbaudes uz vietas. Papildus pieteikumam par atbrīvojumu no sodanaudas šajā lietā vēl bija četri pieteikumi par iecietību.

Komisija 2009. gada 18. martā nosūtīja iebildumu izklāstu 15 uzņēmumiem vai uzņēmumu grupām (“puses”) (2).

Iebildumu izklāstā Komisija nonāca pie sākotnējā secinājuma, ka puses piedalījās atsevišķā un ilgstošā EK līguma 81. panta 1. punkta un EEZ līguma 53. panta 1. punkta pārkāpumā attiecībā uz alvas savienojumiem 13 gadus laikposmā no 1987. līdz 2000. gadam un attiecībā uz ESBO/esteriem – 9 gadus laikposmā no 1991. līdz 2000. gadam.

Termiņš atbildes sniegšanai uz iebildumu izklāstu

Atbildes sniegšanai uz iebildumu izklāstu pusēm sākotnēji tika noteikts termiņš – 2009. gada 14. maijs. 13 puses iesniedza pamatotus pieprasījumus termiņa pagarināšanai. Es pagarināju termiņu visām pieprasītājām. Trīs puses norādīja pamatotus iemeslus turpmākam pagarinājumam, ko es piešķīru. Visas puses, izņemot vienu, atbildēja savlaicīgi.

Piekļuve lietas materiāliem

Pusēm tika piešķirta piekļuve lietas materiāliem, izmantojot CD ROM. Puses Komisijas telpās saņēma piekļuvi arī mutiskajiem un rakstiskajiem paziņojumiem par iecietību.

Baerlocher lūdza turpmāku piekļuvi lietas materiāliem. Savā atbildē es daļēji apmierināju uzņēmuma lūgumu un atļāvu papildu piekļuvi dažiem mutiskajiem paziņojumiem. Iemesls tam bija ļaut Baerlocher pārbaudīt iespējamās neatbilstības starp dokumentu dažādām versijām. Uzņēmuma lūguma cita daļa tika noraidīta, pamatojoties uz to, ka uz attiecīgajiem dokumentiem attiecās prasības par amata noslēpuma glabāšanas pienākumu (“LPP”), kuras tobrīd izskatīja Eiropas Kopienu Tiesa. Vairākas puses lūdza piekļuvi citu pušu atbildēm dažādos procedūras posmos. Es šos lūgumus noraidīju, atsaucoties uz Paziņojumu par piekļuvi lietas materiāliem un piemērojamo tiesu praksi (3).

Mutiska uzklausīšana

Mutiskā uzklausīšana notika 2009. gada jūnijā. Piedalījās visas puses, izņemot vienu.

Galvenās pušu norādītās problēmas saistībā ar tiesībām uz aizstāvību

Puses savās rakstiskajās un mutiskajās piezīmēs pauda vairākus apgalvojumus attiecībā uz tiesībām uz aizstāvību. Pušu apgalvojumi galvenokārt bija saistīti ar informēšanas pienākuma pārkāpumu, procedūras pārlieko ilgumu un visaptverošas izmeklēšanas neveikšanu.

Adresātu tiesības tikt informētiem par izmeklēšanu

AC Treuhand, Elementis, Chemson, GEAun Faci apgalvoja, ka to tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas, jo uzņēmumi netika savlaicīgi informēti par izmeklēšanu, kas tiek veikta pret tiem. Tā rezultātā AC Treuhand un Elementis lūdza Komisiju slēgt procedūru pret tiem, bet Chemson un Gea pieprasīja veikt ChemTrade Roth izmeklēšanu. Faci īpašus lūgumus neizvirzīja.

i) AC Treuhand

Pirmā reize, kad AC Treuhand tika informēts par to, ka tas ir iebildumu izklāsta iespējamais adresāts termisko stabilizatoru lietā, bija 2009. gada februārī, t. i., pusotru gadu pēc pirmā informācijas pieprasījuma un 6 mēnešus pēc Pirmās instances tiesas sprieduma, ar ko tika radīts precedents Komisijas pienākumam sniegt informāciju AC Treuhand organisko peroksīdu lietā (4). Tas notika, neņemot vērā vairākus AC Treuhand iesniegtos lūgumus Konkurences ģenerāldirektorātam (gan pirms, gan pēc Pirmās instances tiesas sprieduma) precizēt uzņēmuma nozīmi procedūrā.

Ievērojot Pirmās instances tiesas noteiktos standartus, Komisijai vajadzēja informēt AC Treuhand par tā statusu vienlaikus ar pirmo informācijas pieprasījumu 2007. gada oktobrī. Tas, ka šo pienākumu tiesa noteica tikai 2008. gada jūlijā, ir mazsvarīgi, jo objektīvi šāds pienākums pastāvēja jau pirms sprieduma. Turklāt, tā kā iebidlumu izklāsts organisko peroksīdu lietā AC Treuhand tika nosūtīts 2003. gada martā, Konkurences ģenerāldirektorātam vajadzēja zināt par AC Treuhand statusu pašreizējā lietā, kad tas konsultāciju birojam nosūtīja pirmo informācijas pieprasījumu. Tādējādi ir radies pārkāpums.

Var diskutēt par to, vai informēšanas pienākumu varēja izpildīt vēl agrāk (5), jo AC Treuhand nenorādīja, ka novēlotā informācija spēj reāli kaitēt uzņēmuma tiesībām uz aizstāvību konkrētajā procedūrā.

Saskaņā ar tiesas viedokli, tikai tas, ka juridiskai personai savlaicīgi nav sniegta šāda informācija, nevar būt par iemeslu apstrīdētā lēmuma anulēšanai. Drīzāk ir svarīgi konstatēt arī to, vai Komisijas pieļautais pārkāpums reāli spēja kaitēt uzņēmuma tiesībām uz aizstāvību konkrētajā procedūrā (6).

AC Treuhand šajā saistībā izvirzīja trīs argumentus. Pirmkārt, uzņēmums norādīja uz viena darbinieka-liecinieka pensionēšanos 2002. gada 31. augustā. Otrkārt, uzņēmums atsaucās uz to, ka šī persona faktus vairs neatceras. Treškārt, uzņēmums uzsvēra, ka pienākums saskaņā ar Šveices tiesību aktiem 10 gadus uzglabāt uzņēmuma dokumentus (Aufbewahrungspflicht) ir beidzies. Pirmo argumentu var atspēkot, jo minētais darbinieks pensionējās vēl pirms Komisija saņēma Chemtura pieteikumu par atbrīvojumu no sodanaudas. Tādējādi pensionēšanās būtu notikusi arī tad, ja AC Treuhand būtu savlaicīgi informēts par Komisijas izmeklēšanu. Otrais un trešais arguments šķiet pārāk abstrakts un neprecīzs, jo AC Treuhand nenorādīja tās informācijas raksturu un apjomu, kas vajadzīga uzņēmuma aizstāvībai un ko darbinieks būtu varējis atcerēties vai ko varētu iegūt AC Treuhand arhīvā. Šajā kontekstā, iespējams, būtiski ir ņemt vērā to, ka pēc iebildumu izklāsta saņemšanas organisko peroksīdu lietā 2003. gadā AC Treuhand zināja vai būtu varējis zināt par to, ka Komisija uzņēmumu pārbauda. Tāpēc es secinu, ka AC Treuhand tiesības uz aizstāvību nav pārkāptas.

ii) Elementis

Komisija pirmajā informācijas pieprasījumā, kas nosūtīts 2008. gada maijā, savlaicīgi informēja Elementis par šķietamajām apsūdzībām. Var diskutēt par to, vai uzņēmumu vajadzēja informēt jau agrāk, jo Elementis argumenti par labu konstatējumam, ka ir kaitēts tā tiesībām uz aizstāvību, neatbilst vajadzīgajam standartam. Elementis norādīja, ka 2008. gada 24. janvārī ir miris viens liecinieks. Uzņēmums apgalvoja arī, ka tam nav izdevies atrast vairākus lieciniekus, kas minēti iebildumu izklāstā vai uzskatīti par citādi nozīmīgiem, un sazināties ar tiem. Visbeidzot, uzņēmums uzstāja, ka tam ir bijis grūti atrast dokumentāciju un ka pieejamo liecinieku atmiņas ir pagaisušas.

Elementis apgalvojums, ka uzņēmums nav varējis nointervēt vairākus lieciniekus, ir dīvains, jo vismaz divi no tā norādītajiem lieciniekiem ir snieguši liecības citai šajā lietā iesaistītai pusei. Turklāt Elementis tikai vispārīgi aprakstīja jautājumus, kuros liecinieki būtu varējuši sniegt papildu ieskatu. Jautājums par to, kā liecinieku liecības būtu palīdzējušas Elementis aizstāvībā pret apsūdzību pārkāpumā, kā to prasa tiesu prakse, joprojām ir pilnībā atklāts.

iii) Faci

Komisija, 2007. gada oktobrī nosūtot pirmo informācijas pieprasījumu, arī pareizi informēja Faci par tā statusu. Faci apgalvoja, ka tad, ja uzņēmums būtu informēts 2003. gadā vai vismaz līdz 2007. gadam, tas varētu novērtēt, vai iesniegt pieteikumu par atbrīvojumu no sodanaudas. Pēc tam, kad attiecīgais personāls bija pametis uzņēmumu, tas vairs nespēja veikt šādu novērtējumu.

Faci iesniegumā nebija pierādījumu par to, ka būtu pārkāpts informēšanas pienākums vai uzņēmuma tiesības uz aizstāvību, un tādējādi iesniegums tika noraidīts.

Pienākums sākt izmeklēšanu

GEA un Chemson apgalvoja, ka Komisijai bija un joprojām ir pienākums izmeklēt ChemTrade Roth. Abi uzņēmumi savā atbildē uz iebildumu izklāstu saistīja tiesības tikt informētiem par savu statusu ar Komisijas pienākumu veikt visaptverošu izmeklēšanu.

GEA un Chemson pārtrauca dalību attiecīgajos pasākumos šķietamā pārkāpuma laikā. GEA pārdeva savu ESBO uzņēmumu 2000. gada maijā. Turklāt tas bija atbrīvojies no tā uzņēmuma bijušajiem mātesuzņēmumiem, kurš bija tieši iesaistīts, iespējams, nelikumīgajās darbībās (Dynamit Nobel AG un Chemetall GmbH). Chemson 2002. gadā pārdeva ChemTrade Roth (ar vadības veiktu pārpirkumu) visus attiecīgos aktīvus un dokumentus saistībā ar tā ESBO uzņēmumu. Chemson apgalvoja, ka tam kopš tā laika nav bijis pieejas dokumentāriem pierādījumiem un lieciniekiem saistībā ar ESBO uzņēmumu. Attiecībā uz Komisijas pienākumu informēt ir jānorāda, ka Komisija informācijas pieprasījumā, kas nosūtīts attiecīgi 2007. gada oktobrī un 2008. gada jūlijā, savlaicīgi darīja zināmu Chemson un GEA par šķietamajām apsūdzībām. Chemson tomēr norādīja uz šīs lietas specifiku. Uzņēmums apgalvoja, ka to nevar izslēgt un, iespējams, ka tad, ja Chemson ESBO uzņēmums būtu pārdots ar akciju darījumu, nevis vadības veiktu pārpirkumu, tad Komisijas izmeklēšanas pasākumi attiektos uz ChemTrade Roth.

Saskaņā ar pastāvošo tiesu praksi Komisijai ir jāizlemj par to, vai konkrēta informācija ir vajadzīga, lai ļautu tai atklāt konkurences noteikumu pārkāpumu (7) Izskatāmajā lietā nešķiet īpaši vajadzīgs veikt ChemTrade Roth izmeklēšanu, lai būtu pietiekami apsūdzošu pierādījumu karteļa pastāvēšanai.

Tomēr attiecībā uz attaisnojošiem pierādījumiem situācija nav tik skaidra. No vienas puses, var apgalvot, ka iebildumu izklāsta adresātu galvenais pienākums ir sniegt attaisnojošus pierādījumus, un GEA, kā arī Chemson, nav norādījuši, kādu noderīgu informāciju ChemTrade Roth izmeklēšana varētu sniegt. Turklāt adresāti savos nodošanas līgumos var ietvert klauzulas, lai nodrošinātu pastāvīgu piekļuvi informācijai un/vai iekšēji novirzīt atbildību par sodanaudu maksāšanu par karteļu pārkāpumiem. No otras puses, ir tiesa, ka Komisijas pienākums ir veikt objektīvu izmeklēšanu, kas parasti ietvertu ChemTrade Roth. Visbeidzot, Chemson un GEA būtu varējuši atrasties labākā situācijā, ja izmeklēšana 2003. gadā nebūtu apturēta vai Komisija būtu informējusi adresātus par izmeklēšanu ātrāk.

Jebkurā gadījumā informācijas pieprasījuma nosūtīšana ChemTrade Roth vai tā akciju negaidīta iegāde (“dawn raid”), t. i., pēc mutiskās uzklausīšanas, nešķita daudzsološa. Reāli nevarēja cerēt, ka šie pasākumi dos jebkādus tādus rezultātus, kas novērstu iepriekš pieļauto nolaidību, jo ir ļoti ticams, ka attiecīgie dokumenti (ja tādi vispār pastāvēja) vairs netiek uzglabāti. Turklāt intervijas ar pārdoto uzņēmumu bijušajiem pārstāvjiem būtu iespējamas tikai ar viņu piekrišanu.

Turklāt piekļuve dokumentiem tika zaudēta jau 2002. gadā, t. i., pirms lieta tika uzsākta. Jebkāds pret ChemTrade Roth vērsts izmeklēšanas pasākums tādējādi būtu tikai aizstājējs zaudētajai piekļuvei bijušo pārstāvju atmiņām (ko varētu nodrošināt uz līguma pamata).

Ņemot vērā šos apstākļus, es neuzskatu, ka Komisijai būtu pienākums izmeklēt ChemTrade Roth, kā to pieprasa Chemson un GEA, un pavisam noteikti – ka nav pārkāptas šo uzņēmumu tiesības uz aizstāvību.

Procedūras ilgums

Kopumā deviņas no piecpadsmit pusēm apgalvoja, ka procedūras ilguma (8) dēļ ir pārkāptas to tiesības uz aizstāvību. Sākotnējā izmeklēšana ilga vairāk nekā sešus gadus. Skatot to atsevišķi, var šķist, ka tas ir pārāk ilgs laiks.

Tiesas ir paudušas, ka administratīvā tiesvedībā (9) prasība ir jāiesniedz saprātīgā laikposmā. Šis princips pilnā mērā attiecas uz izmeklēšanu (10).

Tomēr šajā laikposmā lieta tika apturēta uz vairāk nekā četriem gadiem Akzo/Ackros procesa dēļ. Ackros pārbaudes laikā uzņēmuma pārstāvji apgalvoja, ka uz dažiem dokumentiem attiecas amata noslēpuma glabāšanas pienākums. Akzo un Ackros 2003. gada aprīlī uzsāka tiesvedību, lai apstiprinātu savus apgalvojumus par amata noslēpuma glabāšanas pienākumu. Tiesvedības laikā Komisijas izmeklēšana tika apturēta. Pēc četriem gadiem – 2007. gada septembrī – Pirmās instances tiesa noraidīja pieteicēju prasības kā daļēji nepieņemamas un daļēji nepamatotas (11).

Konkurences ģenerāldirektorātam bija jāsagaida Pirmās instances tiesas spriedums, lai varētu novērtēt pievienoto vērtību pieteikumiem par iecietību (12). Šis novērtējums bija atkarīgs no tā, vai konkrētus pierādījumus var izmantot kā pārbaudes dokumentu. Minētais dokuments patiesi ir svarīgs pierādījums, jo uz to pamatojas iebildumu izklāsts un lēmums.

Tādējādi procedūras ilgums bija nepamatoti ilgs. Deviņu pušu tiesības uz aizstāvību netika pārkāptas.

Lēmuma projekts

Lēmuma projektā Komisija pamatā saglabā savus mērķus, tomēr pastāv dažas izmaiņas salīdzinājumā ar iebildumu izklāstu.

— Komisija atsauc iebildumus pret Akzo Nobel Chemicals International BV un Addichem SA.

— Lai gan Komisija atzīst, ka Arkema izstājās no alvas savienojumu karteļa laikposmā no 1996. gada 1. aprīļa līdz 1997. gada 8. septembrim, Komisija sauc Arkema pie atbildības par tā līdzdalības pirmo posmu (no 1994. gada 16. marta līdz 1996. gada 31. martam), pamatojoties uz to, ka uzņēmums atkal pievienojās tam pašam kartelim (no 1997. gada 9. septembra līdz 2000. gada 21. martam). Tomēr pēc saviem ieskatiem Komisija Arkema neuzliek sodanaudu par pirmo pārkāpuma posmu. Komisija uzskata, ka vienošanās par alvas savienojumiem un ESBO/esteriem ir divi atsevišķi pārkāpumi.

— Komisija secina, ka tā nevar būt atbildīga par jebkādiem procesuāliem pārkāpumiem, jo īpaši par iebildumu izklāsta iespējamo adresātu neinformēšanu par izmeklēšanas veikšanu un par to, ka tā ir apturēta. Attiecībā uz AC Treuhand Komisija uzskata, ka lietas konkrētajos apstākļos AC Treuhand varēja secināt to, ka tas būs iespējamais izmeklēšanas mērķis. Komisija secināja, ka visas procedūras laikā tas darbojās rūpīgi un saprātīgi.

— Nosakot sodanaudu Arkema, Komisija ņem vērā trīs iepriekšējos lēmumus (nevis divus iepriekš iebildumu izklāstā minētos lēmumus) kas attiecas uz recidīvismu. Komisija 2009. gada 20. oktobrī nosūtīja Arkema faktu vēstuli, informējot uzņēmumu par šo kļūdu iebildumu izklāstā, un deva Arkema iespēju iesniegt turpmākas piezīmes.

— Komisija secina, ka procedūra ir ilgusi vērā ņemamu laiku, kas attaisno sodanaudas samazināšanu. Samazinājums tomēr neattiecas uz Ackros un Akzo uzņēmumu grupu, jo to anulācijas prasībai Pirmās instances tiesā kopā ar prasībām par amata noslēpuma glabāšanas principu bija būtiska nozīme pašreizējās lietas aizkavēšanā.

Manuprāt, lēmuma projektā tiek skarti vienīgi tie iebildumi, attiecībā uz kuriem pusēm tika dota iespēja izteikt viedokli.

Secinājums

Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, es uzskatu, ka šajā lietā attiecībā uz visām procedūrā iesaistītajām pusēm tiesības tikt uzklausītām ir ievērotas.

Briselē, 2009. gada 5. novembrī Michael ALBERS

(1) Saskaņā ar 15. un 16. pantu Komisijas 2001. gada 23. maija Lēmumā (2001/462/EK, EOTK) par uzklausīšanas amatpersonu darba uzdevumiem dažos tiesas procesos par konkurenci (OV L 162, 19.6.2001., 21. lpp.).

(2) i) Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Chemicals International BV un to mātesuzņēmums Akzo Nobel N.V. (“Akzo”); ii) Ackros Chemicals Ltd (“Ackros”); iii) Elementis plc, Elementis Holdings Ltd, Elementis UK Ltd, Elementis Services Ltd (“Elementis”); iv) Elf Aquitaine SA (“Elf”); v) CECA SA un tā mātesuzņēmums Arkema France SA (“Arkema”); vi) Baerlocher GmbH, Baerlocher Italia SpA, Baerlocher UK Ltd un to mātesuzņēmums MRF Michael Rosenthal GmbH (“Baerlocher”); vii) GEA Group AG (“GEA”); viii) Chemson GmbH un Chemson Polymer-Additive AG (“Chemson”); ix) Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH (“ACW”); x) Addichem SA (“Addichem”); xi) Chemtura Vinyl Additives GmbH un tā mātesuzņēmums Chemtura Corporation (“Chemtura”); xii) Ciba Lampertheim GmbH un tā mātesuzņēmums Ciba Holding AG (“Ciba”); xiii) Faci SpA (“Faci”); xiv) Reagens SpA (“Reagens”); un xv) AC Treuhand AG (“AC Treuhand”).

(3) Piemēram, sal. lieta C-204/00 Aalborg Portland A/S, 2004, ECR-I-123, 70. punkts: “nav vispārēja, abstrakta principa par to, ka pusei visos gadījumos ir jābūt iespējai saņemt visu to dokumentu kopijas, kas ir ņemti vērā citu personu lietā.”

(4) Lieta T-99/04, AC Treuhand pret Komisiju, 56. punkts. Sal. arī ECK 6. panta 3. punkta a) apakšpunktu un ECT (pieteikums Nr. 13972/88, Imbrioscia pret Šveici) 1993. gada 24. novembra sprieduma 36. punktu.

(5) AC Treuhand apgalvoja, ka uzņēmumu vajadzēja informēt pēc tam, kad Komisija pabeidza pieteikumu par iecietību novērtēšanu, t. i., aptuveni 2003. gada vidū.

(6) Lieta T-99/04, AC Treuhand pret Komisiju, 58. punkts. Skatīt arī apvienotās lietas C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P un C-219/00 P, Aalborg Portland un citi pret Komisiju, 2004, ECR I-123 un lieta C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied pret Komisiju, 2006, ECR I-8725.

(7) Lieta C-94/00, Roquette Frères pret Komisiju, 2002, ECR I-9011, 78. punkts.

(8) AC Treuhand, ACW, Akzo meitasuzņēmumi, Arkema, Baerlocher, Chemson, Elementis, GEA, Reagens.

(9) Apvienotās lietas C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-250/99 P līdz C-252/99 P un C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij et al. pret Komisiju, 2000, ECR I-8375, 179. punkts; skatīt arī lietu C-167/04 P, JCB Service pret Komisiju, 2006, ECR I-8935, 60. punkts.

(10) Lieta C-113/04 P, Technische Unie BV pret Komisiju, 2006, ECR I-8831, 54. punkts un turpmākie punkti.

(11) Lieta T 112/05, Akzo Nobel un citi pret Komisiju, 2007, ECR II-05049.

(12) 2002. gada Paziņojuma par iecietību 26. punkts.