Komisijas dienestu darba dokuments - Pielikums priekšlikumam Padomes pamatlēmumam par Eiropas uzraudzības rīkojumu pirmstiesas procedūrās Eiropas Savienības dalībvalstu starpā {COM(2006) 468 galīgā redakcija } - Ietekmes novērtējuma kopsavilkums /* SEC/2006/1080 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 29.8.2006 SEC(2006) 1080 KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS Pielikums priekšlikumam Padomes pamatlēmumampar Eiropas uzraudzības rīkojumu pirmstiesas procedūrās Eiropas Savienības dalībvalstu starpā{COM(2006) 468 galīgā redakcija } IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS KOPSAVILKUMS 1. IEVADS Iespēja nākt klajā ar priekšlikumu pamatlēmumam attiecībā uz pirmstiesas uzraudzības līdzekļu savstarpēju atzīšanu ir bijusi Komisijas darba kārtībā jau vairākus gadus. Iespējams pamatlēmums šajā jomā tika apspriests trīs ekspertu sanāksmēs (2003., 2004. un 2005. gadā), kā arī dažādos apspriešanās dokumentos, no kuriem svarīgākā ir zaļā grāmata[1] un pievienotais Komisijas dienestu darba dokuments[2]. Turklāt Komisija par šo jautājumu ir saņēmusi daudz atbilžu un piezīmju no dalībvalstīm un pilsoniskās sabiedrības.[3] Apspriešanās laikā kļuva skaidrs, ka pieejamie statistikas dati par iesaistīto cilvēku skaitu nav pietiekami, lai nodrošinātu pilnīgu informāciju jebkādam priekšlikumam šajā jomā. Tika nolemts vērsties pie ārēja līgumdarba izpildītāja, kas sniegtu Komisijai sīkākus statistikas datus, lai tā varētu veikt novērtējumu attiecībā uz to, vai pamatlēmums šajā jomā dotu pievienoto vērtību. Ārējais līgumdarba izpildītājs nodrošināja metodoloģiskos līdzekļus atbilstoši Komisijas vadlīnijām un rokasgrāmatai par ietekmes novērtējumu. Tas veica vairāku politikas variantu tiešās un netiešās ietekmes integrētu novērtējumu, kas aprakstīts priekšlikuma paskaidrojuma rakstā („ietekmes novērtējums”)[4]. 2. TO CITā DALīBVALSTī IEPRIEKšēJā APCIETINāJUMā ESOšU ES VALSTU PIEDERīGO SKAITS, KO IETEKMē JAUNAIS INSTRUMENTS Tiek lēsts, ka katra kalendārā gada laikā gandrīz 10 000 ES valstu piederīgajiem tiek piemērots iepriekšējs apcietinājums ES valstīs, kas nav to parastās dzīvesvietas valsts. Caurmērā iepriekšējā apcietinājumā ES valstīs, kas nav to parastās dzīvesvietas valstis, vienlaicīgi atrodas aptuveni 4500 ES valstu piederīgie. Šī informācija pamatojas uz esošajiem kriminālās tiesvedības statistikas datiem un informāciju, kas šā pētījuma laikā iegūta tieši no dalībvalstu iestādēm. Pilnīga informācija un pieņēmumi, kas izriet no šāda iepriekšējā apcietinājumā esošu ES dalībvalstu piederīgo skaita novērtējuma, doti Ietekmes novērtējuma 1. pielikumā[5]. Daļa no tiem 10 000 ES dalībvalstu piederīgo, kam gada laikā tiek piemērots apcietinājums, tiktu apcietināti arī tad, ja viņi pastāvīgi dzīvotu valstī, kurā tiek turēti aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. Ja noziedzīgā nodarījuma raksturs ir īpaši smags un / vai aizdomās turētā atrašanās brīvībā tiek uzskatīta par bīstamu, iepriekšējs apcietinājums tiek piemērots gan parastās dzīvesvietas valstī, gan „ārvalstīs” – citās ES dalībvalstīs. Tādēļ jānovērtē, cik iepriekšējā apcietinājumā esošie ES dalībvalstu piederīgie tiek apsūdzēti ļoti smagos noziegumos un pirmstiesas periodā visticamāk netiks nosūtīti uz savu parastās dzīvesvietas valsti. Tā kā visaptverošu statistikas datu šajā jomā nebija, par šādiem noziegumiem uzskatīja slepkavības, izvarošanas un laupīšanas. Balstoties uz vairāku valstu datiem, tika lēsts, ka turpat uz 80 % ES dalībvalstu piederīgo, kas šobrīd atrodas iepriekšējā apcietinājumā, varētu attiecināt pirmstiesas nosūtīšanas rīkojumu un tiem piemērot citu līdzekli, nevis iepriekšēju apcietinājumu[6]. Tādējādi, pieņemot, ka pierādījumu bāze aizdomās turēto kriminālvajāšanai (vai procesa uzsākšanai) visās dalībvalstīs ir līdzīga, turpat 80 % ES dalībvalstu piederīgo, kas atrodas iepriekšējā apcietinājumā dalībvalstī, kas nav to parastās dzīvesvietas valsts, varētu piemērot citu pirmstiesas uzraudzības līdzekli. Tas vedina domāt, ka gada laikā turpat 8000 ES dalībvalstu piederīgo, kas atrodas iepriekšējā apcietinājumā dalībvalstī, kurā tie pastāvīgi nedzīvo , varētu piemērot citu pirmstiesas uzraudzības līdzekli. 3. PROBLēMAS UN JAUTāJUMI, AR KāDIEM JāSASKARAS IEPRIEKšēJā APCIETINāJUMā ESOšIEM ES DALīBVALSTU PIEDERīGAJIEM Pastāv risks, ka ES dalībvalstu piederīgie, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos apsūdz nozieguma izdarīšanā, pirmstiesas periodā apcietinājumā tiek paturēti biežāk nekā pašas attiecīgās valsts piederīgie. Tas tādēļ, ka pēc tiesu ieskatiem pastāv lielāks bēgšanas risks, jo iztrūkst saikne ar valsti, kurā šīs personas tiek apsūdzētas nozieguma izdarīšanā. Šādu ieskatu visnotaļ varētu veicināt izdevējai tiesai pieejamas pārbaudāmas informācijas trūkums. „Ārvalsts” tiesai ir grūti veikt riska novērtējumu. Var rasties problēmas ar galveno dokumentu interpretāciju un tulkošanu, pastāv ksenofobijas un dažādas kultūru izpratnes risks attiecībā uz pierādījumu iegūšanu par aizdomās turēto no citas valsts. Tāpat problēmas rada tas, ka tiesai jāpaļaujas uz rakstiskiem dokumentiem, turpretī savas valsts piederīgie var uzaicināt mutiskus lieciniekus galvot par viņiem. Par rakstiskiem dokumentiem nevar veikt iztaujāšanu, tādējādi tiesā tiem ir mazāks svars. Šādu tendenci apliecina 3.1. tabulā iekļautie dati (Ietekmes novērtējumā[7]). Tie liecina, ka ES dalībvalstu piederīgo īpatsvars starp iepriekšējā apcietinājumā esošiem ir daudz augstāks nekā kopējā ieslodzīto skaitā. Dažās valstīs atšķirība starp iepriekšējā apcietinājumā esošu ES dalībvalstu piederīgo īpatsvaru un ES dalībvalstu piederīgo īpatsvaru kopējā ieslodzīto skaitā ir milzīga. Iepriekšējā apcietinājumā esošiem ES dalībvalstu piederīgajiem rodas grūtības arī ar valodu un tiesību sistēmas izpratni, kas atšķiras no viņējās. Atrodoties pirmstiesas procesā „citā” valstī, valodas grūtībām, kā arī atšķirtībai no ģimenes un draugu sniegtā atbalsta, ir būtiska ietekme, piemēram, tas rada grūtības atbilstoši sagatavoties aizstāvībai. Šādi diskriminācijas gadījumi neapšaubāmi apdraud kopīgo brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas ir viens no Eiropas Savienības un tās dalībvalstu galvenajiem mērķiem. Kā redzams 3.2. tabulā (Ietekmes novērtējumā[8]) vidējais iepriekšēja apcietinājuma ilgums ir 5,5 mēneši, lai gan dalībvalstu starpā vērojamas plašas atšķirības (no 42,5 dienām līdz 365 dienām). Šādas atšķirības, un jo īpaši ļoti ilgie apcietinājuma periodi dažās dalībvalstīs, ir par iemeslu diskriminācijai, ar kādu var nākties saskarties ES pilsoņiem. Viņus var ne tikai apcietināt apstākļos, kādos viņu dzīvesvietas valstī varētu arī neapcietināt, bet arī apcietinājuma periods var būt ilgāks, nekā tiktu piemērots, ja viņi tiktu turēti aizdomās savā dzīvesvietas valstī. Ir vēl arī citas atšķirības uz iepriekšēju apcietinājumu attiecīgos apstākļos, kas, lai arī nav uzskatāmas par diskriminācijas izpausmi, tomēr nav savienojamas ar Eiropas brīvības un tiesiskuma telpas mērķi. Tās attiecas uz nodarījumu veidiem, par kuriem tiek piemērots iepriekšējs apcietinājums, un apcietinājuma apstākļiem. Kā atzinusi kāda no pētījuma laikā intervētajām personām, „.. galvenā problēma dalībvalstīs ir pirmstiesas apcietinājuma pārmērīga piemērošana un ilgums.. 4. IZMAKSAS Daudzi iepriekšējā apcietinājumā turētie galu galā tiek attaisnoti. Piemēram, Apvienotajā Karalistē no personām, kas 2003. gadā vismaz daļu pirmstiesas perioda tika paturētas apcietinājumā (t. i., tām tika piemērots iepriekšējs apcietinājums), attaisnoti tika 22 % vīriešu un 19 % sieviešu. Tikai 49 % vīriešu un 40 % sieviešu beigās tika piespriests brīvības atņemšanas sods (cietums). Tādējādi apmēram viena no piecām personām, kam tika piemērots iepriekšējs apcietinājums, tika attaisnota. 3.3. tabulā (Ietekmes novērtējumā[9]) redzams notiesājošu un attaisnojošu spriedumu īpatsvars citās ES dalībvalstīs, kur tas ievērojami atšķiras. Ņemot vērā iepriekš lēsto, ka iepriekšējs apcietinājums tiek piemērots aptuveni 10 000 ES dalībvalstu piederīgo, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos apsūdz nozieguma izdarīšanā, var sagaidīt, ka vismaz aptuveni 20 % jeb apmēram 2000 personu varētu tikt attaisnotas. Finansiālās izmaksas šiem 2000 cilvēku, kam piemērots iepriekšējs apcietinājums, varētu būt 22 miljonu euro robežās (pieņemot, ka izmaksas vienai personai būtu aptuveni 11 000 euro, pamatojoties uz vidējo apcietinājumu ilgumu 5,5 mēneši x 2000 euro). Iepriekšējam apcietinājumam ir arī ietekme uz valsts iestāžu izmaksām. 3.4. tabulā (Ietekmes novērtējumā[10]) redzami dati no dažām ES dalībvalstīm par vidējām iepriekšēja apcietinājuma mēneša un gada izmaksām. Personas turēšana ieslodzījumā mēnesī vidēji izmaksā aptuveni 3000 euro. Ņemot vērā, ka aptuveni 8000 ES dalībvalstu piederīgo, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, potenciāli varētu nosūtīt uz to parastās dzīvesvietas valsti, pašreizējās izmaksas, kas saistītas ar to turēšanu ieslodzījumā pirmstiesas apstākļos, ir aptuveni 132 miljoni euro (8000 personas x mēneša izmaksas 3000 euro apmērā x 5,5 mēnešus ilgs vidējais iepriekšēja apcietinājuma periods). Turpretī alternatīvas iepriekšējam apcietinājumam ir ievērojami lietderīgākas izmaksu ziņā, salīdzinot ar turēšanu ieslodzījumā. 5. VēLAMā POLITIKAS VARIANTA NOVēRTēJUMS Saskaņā ar paskaidrojuma rakstu vēlamais politikas variants ir „jauns juridisks līdzeklis pirmstiesas līdzekļu savstarpējai atzīšanai, inkorporējot īpašu atpakaļnosūtīšanas vai pirmstiesas nosūtīšanas mehānismu”. 5.1. Vēlamā politikas varianta priekšrocības Politikas variantam, kurā savstarpēju atzīšanu atbalsta īstenošanas mehānisms, lai mazinātu risku, ka aizdomās turētais slēptos no tiesas, var minēt šādas priekšrocības: - Tiktu nodrošinātas personas tiesības un vienlīdzīga tiesas pieejamība . Šis politikas variants nodrošinātu, ka pirmstiesas procesā dalībvalstī netiktu diskriminēti tie ES dalībvalstu piederīgie, kas pastāvīgi nedzīvo šajā dalībvalstī, un attieksme pret tiem neatšķirtos no tās, kāda pret tiem būtu viņu parastās dzīvesvietas valstī. - Tiktu samazinātas lēstās izmaksas, kas saistītas ar netaisnīgiem lietas apstākļiem. Pašreizējā situācijā turpat 10 000 ES dalībvalstu piederīgo, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos apsūdz noziedzīga nodarījuma izdarīšanā, gadā iepriekšējā apcietinājumā pavada vidēji 5,5 mēnešus. Šajā politikas variantā, savstarpēji atzīstot alternatīvus pārrobežu uzraudzības līdzekļus, ievērojams procentuālais daudzums šo personu varētu izvairīties no ilgstoša iepriekšēja apcietinājuma perioda, kas ietver ievērojamas izmaksas, kaut vai zaudēto ienākumu veidā. - Tiktu samazināts slēpšanās no tiesas risks . Ja alternatīvu pirmstiesas uzraudzības līdzekļu savstarpējo atzīšanu stiprinātu ar īstenošanas mehānismu, tiktu mazināts risks, ka aizdomās turētais varētu slēpties no tiesas. Protams, šādu risku nevar novērst pavisam, tomēr ar izpildes mehānismu tas tiktu mazināts. - Tiktu samazinātas apcietinājuma izmaksas . Šajā politikas variantā, visticamāk, pieaugs pirmstiesas uzraudzības līdzekļu piemērošana attiecībā uz ES dalībvalstu piederīgajiem, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. Tādējādi var sagaidīt, ka tiks ievērojami ietaupītas apcietinājuma izmaksas (un ievērojami samazināsies cietumu pārblīvētība). - Ietekme uz tiesisko un policijas sadarbību . Šajā politikas variantā var sagaidīt, ka tiesu iestādēm būs nopietni jāsadarbojas, lai izveidotu pirmstiesas uzraudzības līdzekļus. Tomēr policijas sadarbība būtu vēl lielāka, jo var sagaidīt, ka policijas iestādēm būtu ļoti liela loma uzraudzības līdzekļu (piemēram, pieteikšanās policijas iestādē) īstenošanā un izpildes nodrošināšanā, ja aizdomās turētais neierodas uz tiesu. 5.2. Ar vēlamo politikas variantu saistītās izmaksas Viens no apsvērumiem, novērtējot iepriekšējam apcietinājumam alternatīvo līdzekļu izmaksu lietderību, ir izmaksas, kas saistītas ar nodrošināšanu, ka citās ES dalībvalstīs pastāvīgi dzīvojošie ES dalībvalstu piederīgie, kas nosūtīti atpakaļ uz to parastās dzīvesvietas valsti, ierodas uz tiesas procesu. Pašlaik ievērojama citu ES dalībvalstu piederīgo daļa tiek turēta apcietinājumā valstī, kurā tie tiek apsūdzēti nozieguma izdarīšanā, jo pastāv risks, ka tie varētu neierasties uz tiesu. Ja īsteno pirmstiesas uzraudzības līdzekļu savstarpējās atzīšanas instrumentu, un šādas personas tiek nosūtītas uz savu valsti, tām piemērojot alternatīvu uzraudzības līdzekli, var sagaidīt, ka dažas no šīm personām slēptos un neierastos uz tiesu. Šādos gadījumos izpildes mehānisms nodrošinātu, ka šādas personas tiek aizturētas to dzīvesvietas valstī un droši nogādātas atpakaļ tiesas valstī. Šādas izpildes izmaksas ietvertu: - algas policijas darbiniekiem, kas konvojē aizdomās turēto – tiek lēsts, ka vidēji būtu nepieciešami 3 cilvēki uz 2 dienām; - policijas darbinieku lidojuma izmaksas (vidēji EUR 600); - policijas darbinieku viesnīcas izmaksas (vidēji EUR 100). Tādēļ var sagaidīt, ka policijas iestāžu izmaksas, nodrošinot aizdomās turētā ierašanos tiesā, būtu ievērojamas, un droši vien tās būtu jāsedz policijas iestādēm, kas atrodas aizdomās turētā dzīvesvietas valstī. Tomēr, novērtējot izmaksas, kas saistītas ar vēlamo politikas variantu, jāņem vērā arī tehnoloģiju pielietojums pirmstiesas procesā. Īpaši jāņem vērā videokonferences izmantošana pirmstiesas procesā. Tā jau ir atbalstīta Eiropas Konvencijas par savstarpēju palīdzību krimināllietās ietvaros, kurā paredzēta nopratināšana ar videokonferences palīdzību, ja tādējādi netiek pārkāpti tiesību pamatprincipi. Nesen veiktajā pētījumā par dalībvalstu likumiem attiecībā uz pierādīšanu kriminālprocesā tika konstatēts, ka lielākajā daļā dalībvalstu ir iekārtas, lai varētu uzklausīt liecības videokonferences veidā.[11] Turklāt neliels skaits dalībvalstu norādīja, ka tiek apsvērta iespēja ieviest procedūras, kas ietver liecību sniegšanu videokonferences veidā, vai arī šāda iespēja tiek jau izskatīta. Viens no pētījuma secinājumiem bija arī tas, ka liecības sniegšana videokonferences veidā tiek atļauta arī tādos apstākļos kā, piemēram, kad liecinieks atrodas ārzemēs. Pirmstiesas procesā izmantojot videokonferences iekārtas, ja uz ES dalībvalsts piederīgo, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā to tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, tiek attiecināti alternatīvi pirmstiesas uzraudzības līdzekļi, varētu ievērojami ietaupīt izmaksas vairākās situācijās, piemēram: - ja aizdomās turētais būtu pārkāpis alternatīvā pirmstiesas uzraudzības līdzekļa nosacījumus, tiesas valsts iestādes parasti veiktu nopratināšanu, lai lemtu par sankcijām, kādas piemērojamas šādam pārkāpumam. ja videokonferences iekārtas tiktu izmantotas pastāvīgās dzīvesvietas valstī, tas ļautu ietaupīt izmaksas, kas saistītas ar aizdomās turētā ceļošanu uz tiesas valsti un, iespējams, pavadošo darbinieku izmaksas pastāvīgās dzīvesvietas valstī. - virknē dalībvalstu aizdomās turētajam tiek prasīts vairākos pirmstiesas procesa posmos regulāri ierasties policijā un prokuratūras iestādēs. Ja šāds aizdomās turētais ir nosūtīts uz savu pastāvīgās dzīvesvietas valsti un tam ir piemērots alternatīvs pirmstiesas uzraudzības līdzeklis, viņam var pieprasīt doties uz tiesas valsti, lai ierastos uz pirmstiesas procesu. Taču, ja šādos gadījumos izmantotu videokonferenci, tas ļautu aizdomās turētajam ietaupīt izmaksas, kas saistītas ar ceļošanu uz tiesas valsti. Apkopojot iepriekš teikto, videokonferences izmantošana līdzētu palielināt iespēju, ka ar vēlamo politikas variantu varētu panākt izmaksu ietaupīšanu. 5.3. Proporcionalitāte un Eiropas pievienotā vērtība ES pievienoto vērtību, ko radītu pirmstiesas uzraudzības līdzekļu savstarpēja atzīšana, var konstatēt šādās jomās. Šis politikas variants rastu risinājumu problēmām, kādas pastāv pašreizējā situācijā attiecībā uz iepriekšēju apcietinājumu, kad dalībvalstu darbības skaidri bijušas nepietiekamas un ir nepieciešama darbība ES līmenī. Iepriekšējā apcietinājumā esošu ES valstu piederīgo īpatsvars ir daudz augstāks salīdzinājumā ar ES valstu piederīgo īpatsvaru kopējā ieslodzīto skaitā. Turklāt varbūtība, ka smagu noziegumu izdarīšanā (piemēram, slepkavībā, izvarošanā vai laupīšanā) tiks apsūdzēti ES dalībvalstu piederīgie, kas pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, ir mazāka nekā attiecībā uz pašas attiecīgās valsts piederīgajiem. Tomēr iepriekšējs apcietinājums viņiem tiek piemērots nesamērīgi un par nodarījumiem, par kādiem pašas valsts piederīgajiem tiktu piemērots alternatīvs līdzeklis, nevis apcietinājums. Pirmstiesas uzraudzības līdzekļu savstarpēja atzīšana ES dalībvalstu starpā noteikti nodrošinātu, ka nenotiktu šāda to ES dalībvalstu piederīgo diskriminācija, kuri pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, un tiktu garantēts pārrobežu tiesiskums. Citādi turpinātos pašreizējā situācija, kurā ES dalībvalstu krimināltiesību sistēmām raksturīgie principi ir par iemeslu to ES dalībvalstu piederīgo diskriminācijai, kuri pastāvīgi nedzīvo dalībvalstī, kurā tos tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu. [1] COM(2004) 562 galīgais. [2] SEC (2004) 1046. [3] Pieejamas: http://europa.eu.int/comm/justice_home/news/consulting_public/. [4] 6.-8. lpp. [5] 36.–38. lpp. [6] Tas balstās uz 2005. gada datiem, kas iegūti no Nīderlandes un Somijas, kur aptuveni 40 % no visām iepriekšējā apcietinājumā esošām personām tika apsūdzētas slepkavībā, izvarošanā un laupīšanā. Tomēr, veicot rūpīgākas analīzi, tika konstatēts, ka ES valstu piederīgajiem šādas apsūdzības varētu tikt izvirzītas uz pusi retāk nekā pašas attiecīgās valsts piederīgajiem. Nīderlandē 4,4 % no visām iepriekšējā apcietinājumā esošām personām bija šajā valstī nedzīvojoši ES valstu piederīgie, bet šajā valstī nedzīvojošu ES valstu piederīgo īpatsvars starp personām, kas apsūdzētas slepkavībā, izvarošanā un laupīšanā, bija tikai 3,2 %. Līdzīgi, Somijā 8,5 % no visām iepriekšējā apcietinājumā esošām personām bija šajā valstī nedzīvojoši ES valstu piederīgie, bet šajā valstī nedzīvojošu ES valstu piederīgo īpatsvars starp personām, kas apsūdzētas slepkavībā, izvarošanā un laupīšanā, bija tikai 2,2 %. Tādējādi tika lēsts, ka tikai 20 % no attiecīgā valstī nedzīvojošiem ES pilsoņiem, kas tur atrodas iepriekšējā apcietinājumā, tiktu izvirzītas apsūdzības ļoti smagos noziegumos, kas visticamāk izslēgtu iespēju uz šīm personām attiecināt pirmstiesas nosūtīšanas rīkojumu. [7] 8. lpp. [8] 10. lpp. [9] 11.–12. lpp. [10] 12.–13. lpp. [11] Pētījums „The Laws of Evidence in Criminal Proceedings throughout the European Union” , Anglijas un Velsas juridiskā biedrība, kopsavilkuma ziņojums, 2004. gada oktobris.