EIROPAS KOMISIJA Briselē, 27.10.2021 COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko Regulu (ES) Nr. 575/2013 groza attiecībā uz prasībām kredītriskam, kredīta vērtības korekcijas riskam, operacionālajam riskam, tirgus riskam un pašu kapitāla minimālajai robežvērtībai (Dokuments attiecas uz EEZ) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ierosinātais grozījums Regulā (ES) Nr. 575/2013 (Kapitāla prasību regula jeb KPR) ir daļa no tiesību aktu kopuma, kas ietver arī grozījumus Direktīvā 2013/36/ES (Kapitāla prasību direktīva jeb KPD). Reaģējot uz 2008. un 2009. gada lielo finanšu krīzi, Savienība īstenoja būtiskas reformas prudenciālajā regulējumā, kas piemērojams bankām, lai uzlabotu banku noturību un tādējādi palīdzētu novērst līdzīgas krīzes atkārtošanos. Minēto reformu pamatā lielākoties bija starptautiski standarti, kurus kopš 2010. gada pieņēmusi Bāzeles Banku uzraudzības komiteja (BCBS). Standartus kopīgi dēvē par “Bāzele III” standartiem, “Bāzele III” reformām vai “Bāzele III” regulējumu. BCBS izstrādātie globālie standarti ir kļuvuši arvien svarīgāki, jo banku nozare kļūst arvien globālāka un savstarpēji saistītāka. Lai gan globalizēta banku nozare veicina starptautisko tirdzniecību un ieguldījumus, tā rada arī sarežģītākus finanšu riskus. Bez vienotiem globāliem standartiem bankas varētu izvēlēties veikt savas darbības jurisdikcijā ar vispielaidīgākajiem regulatīvajiem un uzraudzības režīmiem. Tas varētu novest pie centieniem noteikt pēc iespējas zemākus regulatīvos standartus, lai piesaistītu banku darījumdarbību, vienlaikus palielinot globālās finanšu nestabilitātes risku. Starptautiskā koordinācija globālo standartu jomā lielā mērā ierobežo šāda veida riskantu konkurenci un ir viens no priekšnosacījumiem finanšu stabilitātes uzturēšanai globalizētā pasaulē. Globālie standarti atvieglo arī to banku darbību, kuras darbojas starptautiskā mērogā un kuru vidū ir arī liels skaits ES banku, jo tie garantē, ka visnozīmīgākajos finanšu centros visā pasaulē tiek piemēroti kopumā līdzīgi noteikumi. ES ir bijusi viens no galvenajiem starptautiskās sadarbības atbalstītājiem banku regulējuma jomā. Pirmais “Bāzele III” regulējumā ietilpstošo pēckrīzes reformu kopums tika īstenots divos posmos: ·2013. gada jūnijā, kad tika pieņemta KPR un KPD IV; ·2019. gada maijā, kad tika pieņemta Regula (ES) 2019/876, kas pazīstama arī kā KPR II, un Direktīva (ES) 2019/878, kas pazīstama arī kā KPD V. Līdz šim īstenotās reformas bija vērstas uz tāda regulējošām prasībām atbilstošā kapitāla kvalitātes un kvantitātes palielināšanu, kas bankām jātur iespējamo zaudējumu segšanai. Turklāt to mērķis bija samazināt banku pārmērīgo aizņemto līdzekļu īpatsvaru, palielināt iestāžu noturību pret īstermiņa likviditātes satricinājumiem, samazināt to atkarību no īstermiņa finansējuma, samazināt to koncentrācijas risku un atrisināt problēmas saistībā ar bankām, kas ir “pārāk lielas, lai bankrotētu”. Tā rezultātā jaunie noteikumi nostiprināja atbilstīga regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla kritērijus, palielināja minimālā kapitāla prasības un ieviesa jaunas prasības kredīta vērtības korekcijas (CVA) riskam un riska darījumiem ar centrālajiem darījumu partneriem. Papildus tam tika ieviesti vairāki jauni prudenciāli pasākumi: minimālā sviras rādītāja prasība, īstermiņa likviditātes rādītājs (zināms kā likviditātes seguma rādītājs), ilgtermiņa stabila finansējuma rādītājs (zināms kā neto stabila finansējuma rādītājs), lielu riska darījumu limiti un makroprudenciālās kapitāla rezerves. Pateicoties šim pirmajam Savienībā īstenoto reformu kopumam, ES banku nozare ir kļuvusi ievērojami noturīgāka pret ekonomikas satricinājumiem un varēja stāties pretī Covid-19 krīzei, stāvēdama uz daudz stabilākiem pamatiem nekā lielās finanšu krīzes sākumā. Turklāt uzraudzības iestādes un likumdevēji Covid-19 krīzes sākumā veica pagaidu atvieglojumu pasākumus. Komisija 2020. gada 28. aprīļa skaidrojošajā paziņojumā par grāmatvedības un prudenciālās uzraudzības regulējuma piemērošanu, lai atvieglotu ES banku aizdevumus uzņēmumiem un mājsaimniecībām Covid-19 laikā, apstiprināja prudenciālajos un grāmatvedības noteikumos iestrādāto elastību, kā uzsvērušas Eiropas uzraudzības iestādes un starptautiskās struktūras. Pamatojoties uz to, likumdevēji 2020. gada jūnijā pieņēma mērķorientētus pagaidu grozījumus konkrētos prudenciālās uzraudzības aspektos — tā saukto KPR “ātro risinājumu” paketi. Kopā ar izlēmīgiem monetārās un fiskālās politikas pasākumiem tas palīdzēja iestādēm pandēmijas laikā turpināt izsniegt aizdevumus mājsaimniecībām un uzņēmumiem. Tas, savukārt, palīdzēja mazināt pandēmijas izraisīto ekonomikas satricinājumu. Lai gan vispārējais kapitāla līmenis ES banku sistēmā tagad caurmērā tiek uzskatīts par apmierinošu, dažas no problēmām, kas tika konstatētas pēc lielās finanšu krīzes, vēl nav atrisinātas. EBI un ECB veiktā analīze norāda uz to, ka kapitāla prasības, ko aprēķinājušas ES iedibinātas iestādes, izmantojot iekšējos modeļus, ievērojami atšķiras un šo atšķirību iemesls nav pamatā esošo risku atšķirības, un tas galu galā mazina to kapitāla rādītāju ticamību un salīdzināmību. Turklāt riska jutīguma trūkums kapitāla prasībās, kas aprēķinātas, izmantojot standartizētas pieejas, rada nepietiekamas vai nepamatoti augstas kapitāla prasības dažiem finanšu produktiem vai darbībām (un līdz ar to konkrētiem darījumdarbības modeļiem, kas galvenokārt balstās uz tiem). BCBS 2017. gada decembrī vienojās par starptautisko standartu galīgo reformu kopumu šo problēmu risināšanai. 2018. gada martā G20 valstu finanšu ministri un centrālo banku vadītāji atzinīgi novērtēja šīs reformas un atkārtoti apstiprināja apņemšanos tās pilnībā, laikus un konsekventi īstenot. Komisija 2019. gadā paziņoja par savu nodomu iesniegt tiesību akta priekšlikumu, lai īstenotu šīs reformas ES prudenciālās uzraudzības regulējumā. Covid-19 pandēmijas dēļ šā priekšlikuma sagatavošanas darbs ir aizkavējies. Šis aizkavējums saskan ar BCBS 2020. gada 26. marta lēmumu par vienu gadu atlikt iepriekš apstiprinātos “Bāzele III” reformas galīgo elementu īstenošanas termiņus. Ņemot vērā iepriekš minēto, šai likumdošanas iniciatīvai ir divi vispārīgi mērķi: veicināt finanšu stabilitāti un veicināt stabilu ekonomikas finansēšanu laikā, kad notiek atgūšanās no Covid-19 krīzes. Šos vispārējos mērķus var iedalīt sīkāk četros konkrētākos mērķos: (1)stiprināt uz riskiem balstīta kapitāla sistēmu, kopumā būtiski nepalielinot kapitāla prasības; (2)prudenciālās uzraudzības regulējumā vairāk koncentrēties uz vides, sociālajiem un pārvaldības (VSP) riskiem; (3)turpināt saskaņot uzraudzības pilnvaras un instrumentus, kā arī

(4)samazināt iestāžu administratīvās izmaksas, kas saistītas ar informācijas publiskošanu, un uzlabot piekļuvi iestāžu prudenciālajiem datiem. (1)Stiprināt uz riskiem balstīta kapitāla sistēmu Pagaidu saspringtie ekonomikas apstākļi nav kliedējuši vajadzību īstenot šo strukturālo reformu. Šī reforma ir jāpabeidz, lai novērstu pastāvošās problēmas un turpmāk palielinātu ES iedibinātu iestāžu finanšu stabilitāti, dodot tām labākas iespējas veicināt ekonomikas izaugsmi un izturēt krīzes, kas varētu iestāties nākotnē. “Bāzele III” reformas elementi, kas vēl nav īstenoti, ir jāīsteno arī tādēļ, lai, pabeidzot desmit gadus ilgo prudenciālās uzraudzības regulējuma reformu, nodrošinātu iestādēm nepieciešamo regulatīvo noteiktību. Visbeidzot, reformas pabeigšana atbilst ES saistībām attiecībā uz starptautisko sadarbību regulatīvajā jomā un konkrētajām darbībām, ko daži tās partneri ir paziņojuši vai jau ir veikuši, lai laikus un pienācīgi īstenotu reformu. (2)Prudenciālās uzraudzības regulējumā vairāk koncentrēties uz VSP riskiem Vēl viens tikpat svarīgs iemesls, kādēļ reforma ir vajadzīga, izriet no Komisijas pašreizējā darba saistībā ar pāreju uz ilgtspējīgu ekonomiku. Komisijas paziņojumā par Eiropas zaļo kursu (EZK) un Komisijas paziņojumā par ES 2030. gadam nospraustā klimata mērķrādītāja sasniegšanu (“Gatavi mērķrādītājam 55 %”) skaidri izklāstīta Komisijas apņemšanās pārveidot ES ekonomiku par ilgtspējīgu ekonomiku, vienlaikus risinot arī klimata pārmaiņu neizbēgamās sekas. Tā arī izziņoja stratēģiju par finansējumu pārejai uz ilgtspējīgu ekonomiku, kas balstās uz iepriekšējām iniciatīvām un ziņojumiem, piemēram, rīcības plānu ilgtspējīgas izaugsmes finansēšanai un Tehnisko ekspertu grupas ilgtspējīga finansējuma jautājumos ziņojumiem, bet pastiprina Komisijas centienus šajā jomā, lai tos saskaņotu ar EZK vērienīgajiem mērķiem. Banku kā starpnieku darbībai būs izšķirīga nozīme pārejas uz ilgtspējīgāku ekonomiku finansēšanā. Tajā pašā laikā pāreja uz ilgtspējīgāku ekonomiku, visticamāk, radīs iestādēm riskus, kas tām būs pienācīgi jāpārvalda, lai nodrošinātu, ka finanšu stabilitātes riski tiek samazināti līdz minimumam. Saistībā ar to ir vajadzīgs prudenciālās uzraudzības regulējums, un tam šajā jomā var būt izšķirīga nozīme. Stratēģijā par finansējumu pārejai uz ilgtspējīgu ekonomiku tas ir atzīts un ir uzsvērts, ka ES prudenciālās uzraudzības regulējumā ir labāk jāintegrē VSP riski, jo tiek uzskatīts, ka ar pašreizējām tiesību aktu prasībām vien nepietiks, lai stimulētu iestādes sistemātiski un konsekventi pārvaldīt VSP riskus. (3)Turpināt saskaņot uzraudzības pilnvaras un instrumentus Vēl viena joma, kas ir uzmanības centrā, ir prudenciālo noteikumu pienācīga izpilde. Uzraudzības iestāžu rīcībā jābūt šajā nolūkā nepieciešamajiem instrumentiem un pilnvarām (piemēram, pilnvarām piešķirt atļauju iestādēm un to darbībām, novērtēt to valdības piemērotību vai piemērot sankcijas, ja tās pārkāpj noteikumus). Lai gan Savienības tiesību akti nodrošina minimālo saskaņotības līmeni, uzraudzības instrumentu kopums un procedūras dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Šī sadrumstalotā regulatīvā vide, nosakot uzraudzības iestādēm pieejamās pilnvaras un instrumentus un to piemērošana dalībvalstīs, apdraud vienlīdzīgus konkurences apstākļus vienotajā tirgū un rada šaubas par iestāžu pareizu un prudenciālu pārvaldību un to uzraudzību. Šī problēma ir īpaši aktuāla banku savienības kontekstā. Atšķirības 21 atšķirīgā tiesību sistēmā neļauj vienotajam uzraudzības mehānismam (VUM) efektīvi un lietderīgi pildīt tā uzraudzības funkcijas. Turklāt pārrobežu banku grupām ir jāīsteno vairākas dažādas procedūras attiecībā uz vienu un to pašu prudenciālo jautājumu, un tas nepamatoti palielina to administratīvās izmaksas. Pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no ES jaunu dimensiju ir ieguvusi vēl viena būtiska problēma, proti, tas, ka nav stabila ES regulējuma trešo valstu grupām, kas sniedz banku pakalpojumus ES. Trešo valstu filiāļu dibināšana galvenokārt ir pakļauta valsts tiesību aktiem un ļoti ierobežotā mērā saskaņota ar KPD. Nesens EBI ziņojums liecina, ka šī sadrumstalotā prudenciālā vide, no vienas puses, sniedz trešo valstu filiālēm ievērojamas iespējas savā banku darbībā īstenot regulatīvo un uzraudzības arbitrāžu un, no otras puses, rada uzraudzības trūkumu un palielina finanšu stabilitātes riskus ES. Uzraudzības iestādēm bieži vien trūkst informācijas un pilnvaru, kas vajadzīgas, lai novērstu minētos riskus. Detalizētu uzraudzības pārskatu trūkums un nepietiekama informācijas apmaiņa starp iestādēm, kas atbild par dažādu trešās valsts grupas struktūru/darbību uzraudzību, ir jomas, kam vēl nav pietiekami pievērsta uzmanība. ES ir vienīgā nozīmīgā jurisdikcija, kurā konsolidētās uzraudzības iestādei nav pilnīga priekšstata par darbībām, ko veic trešo valstu grupas, kuras darbojas gan ar meitasuzņēmumu, gan filiāļu starpniecību. Šie trūkumi palielina konkurences apstākļu nevienlīdzību starp trešo valstu grupām, kas darbojas dažādās dalībvalstīs, kā arī starp tām un iestādēm, kuru galvenā mītne atrodas ES. (4)Samazināt iestāžu administratīvās izmaksas, kas saistītas ar informācijas publiskošanu, un uzlabot piekļuvi iestāžu prudenciālajiem datiem Šis priekšlikums ir nepieciešams arī, lai vēl vairāk uzlabotu tirgus disciplīnu. Tas ir vēl viens svarīgs instruments, lai ieguldītāji varētu īstenot savu lomu iestāžu rīcības uzraudzībā. Lai to izdarītu, viņiem ir nepieciešama piekļuve vajadzīgajai informācijai. Pašreizējās grūtības, kas saistītas ar piekļuvi prudenciālajai informācijai, liedz tirgus dalībniekiem iegūt informāciju, kas tiem vajadzīga par iestāžu prudenciālajām situācijām. Tas galu galā mazina iestāžu prudenciālās uzraudzības regulējuma efektivitāti un, iespējams, rada šaubas par banku nozares noturību, jo īpaši spriedzes periodos. Šā iemesla dēļ priekšlikuma mērķis ir centralizēt prudenciālās informācijas atklāšanu, lai uzlabotu piekļuvi prudenciālajiem datiem un to salīdzināmību visā nozarē. Informācijas atklāšanas centralizācijas mērķis EBI izveidotajā vienotajā piekļuves punktā ir arī samazināt administratīvo slogu iestādēm, jo īpaši mazām un nesarežģītām iestādēm. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Vairāki KPR un KPD grozījumu priekšlikumu elementi ir saistīti ar darbu, kas veikts starptautiskā līmenī vai ko ir veikusi EBI, savukārt citi prudenciālās uzraudzības regulējuma pielāgojumi ir kļuvuši nepieciešami, ņemot vērā praktisko pieredzi, kas gūta kopš KPD transponēšanas un piemērošanas valsts līmenī, tostarp saistībā ar vienoto uzraudzības mehānismu. Spēkā esošajos tiesību aktos ar šiem priekšlikumiem tiek izdarīti tādi grozījumi, kas ir pilnībā saskanīgi ar spēkā esošajiem politikas noteikumiem iestāžu prudenciālā regulējuma un uzraudzības jomā. KPR un KPD pārskatīšanas mērķis ir pabeigt “Bāzele III” reformas īstenošanu ES, kā arī nostiprināt un saskaņot uzraudzības instrumentus un pilnvaras. Šie pasākumi ir vajadzīgi tādēļ, lai pastiprinātu banku nozares noturību. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Kopš brīža, kad Eiropas valstu un valdību vadītāji vienojās par banku savienības izveidi, ir pagājuši gandrīz desmit gadi. Ir ieviesti divi banku savienības pīlāri — vienota uzraudzība un vienots noregulējums —, kuri balstās uz stabila pamata — vienotā noteikumu kopuma, kas ir piemērojams visām ES iestādēm. Priekšlikumu mērķis ir nodrošināt, ka visām ES iestādēm gan banku savienībā, gan ārpus tās turpina piemērot vienotu noteikumu kopumu. Iepriekš aprakstītie iniciatīvas vispārējie mērķi ir pilnībā konsekventi un saskanīgi ar ES pamatmērķiem veicināt finanšu stabilitāti, samazināt nodokļu maksātāju atbalsta iespējamību un apmēru gadījumā, ja iestāde tiek noregulēta, kā arī veicināt saskaņotu un ilgtspējīgu saimnieciskās darbības finansēšanu, kas veicina augstu konkurētspējas un patērētāju aizsardzības līmeni. Visbeidzot, atzīstot ar VSP saistītos riskus un iekļaujot VSP elementus prudenciālās uzraudzības regulējumā, šī iniciatīva papildina plašāku ES stratēģiju, kuras mērķis ir panākt ilgtspējīgāku un noturīgāku finanšu sistēmu. Tas palīdzēs sasniegt Eiropas zaļā kursa mērķi pārvaldīt klimata riskus un integrēt tos finanšu sistēmā un stratēģiskajās rīcības jomās, kas izklāstītas 2021. gada stratēģiskās prognozēšanas ziņojumā. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE

•Juridiskais pamats Priekšlikumā ir apsvērtas darbības, kuru mērķis ir regulēt iestāžu darbības sākšanu, veikšanu un uzraudzību Savienībā, lai nodrošinātu iekšējā tirgus stabilitāti. Banku nozare pašlaik nodrošina lielāko daļu finansējuma vienotajā tirgū, tādējādi tā ir viena no Savienības finanšu sistēmas pamatelementiem. Savienībai ir skaidras pilnvaras rīkoties vienotā tirgus jomā, un atbilstošais juridiskais pamats ir attiecīgie Līguma panti, kas nostiprina Savienības kompetences šajā jomā. Ierosinātajiem grozījumiem ir tāds pats juridiskais pamats kā tiesību aktiem, kurus groza, t. i., LESD 114. pants priekšlikumam par regulu, ar ko groza KPR, un LESD 53. panta 1. punkts priekšlikumam par direktīvu, ar ko groza KPD. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Lielākā daļa aplūkoto darbību ir spēkā esošo Savienības tiesību aktu atjauninājumi un grozījumi, un kā tādi tie attiecas uz jomām, kurās Savienība jau ir īstenojusi savu kompetenci un neplāno pārtraukt šādas kompetences īstenošanu. Dažu darbību (īpaši to, ar kurām groza KPD) mērķis ir ieviest papildu saskaņošanas pakāpi, lai konsekventi sasniegtu minētajā direktīvā noteiktos mērķus. Ņemot vērā to, ka ierosināto pasākumu mērķi ir papildināt jau spēkā esošus Savienības tiesību aktus, tos vislabāk var sasniegt ES līmenī, nevis ar dažādām valstu iniciatīvām. Valstu pasākumi, kuru mērķis ir, piemēram, ieviest piemērojamajos tiesību aktos noteikumus, kuriem ir starptautiska mēroga ietekme, piemēram, tāds pasaules standarts kā “Bāzele III”, vai noteikumus, kuri palīdz labāk risināt ar VSP saistītos riskus, nebūtu tik efektīvi finanšu stabilitātes nodrošināšanā kā ES noteikumi. Attiecībā uz uzraudzības instrumentiem un pilnvarām, informācijas atklāšanu un trešo valstu filiālēm, ja iniciatīvas īstenošana šajos jautājumos tiktu atstāta tikai valstu ziņā, tas varētu mazināt pārredzamību un palielināt arbitrāžas risku, radot iespējamus konkurences izkropļojumus un ietekmējot kapitāla plūsmas. Turklāt valsts pasākumu pieņemšana būtu juridiski sarežģīta, ņemot vērā to, ka KPR jau reglamentē banku jautājumus, tostarp riska pakāpes, pārskatu sniegšanu un informācijas atklāšanu un citas ar KPR saistītas prasības. Tāpēc KPR un KPD grozīšana tiek uzskatīta par labāko variantu. Ar to tiek panākts pareizais līdzsvars starp noteikumu saskaņošanu un elastības saglabāšanu valstu līmenī gadījumos, kad tas ir svarīgi, un tai pašā laikā netiek likti šķēršļi vienotajam noteikumu kopumam. Grozījumi vēl vairāk veicinātu prudenciālo prasību vienotu piemērošanu, uzraudzības prakses konverģenci un nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus visā banku pakalpojumu vienotajā tirgū. Tas ir īpaši svarīgi banku nozarē, kurā daudzas iestādes darbojas visā ES vienotajā tirgū. Lai iestādes tiktu efektīvi uzraudzītas konsolidētā līmenī, ir svarīga pilnīga sadarbība un uzticēšanās vienotajā uzraudzības mehānismā (VUM) un uzraudzības iestāžu kolēģijās un kompetentajās iestādēs ārpus VUM. Valstu noteikumi nesasniegtu šos mērķus. •Proporcionalitāte Proporcionalitāte ir priekšlikumam pievienotā ietekmes novērtējuma neatņemama daļa. Ir novērtēta katra dažādajās regulatīvajās jomās ierosinātā grozījuma atbilstība proporcionalitātes mērķim. Papildus tam ir uzrādīts spēkā esošo noteikumu proporcionalitātes trūkums vairākās jomās un ir analizēti konkrēti risinājumi, kuru mērķis ir samazināt administratīvo slogu un atbilstības nodrošināšanas izmaksas mazākām iestādēm. Tas attiecas jo īpaši uz pasākumiem informācijas atklāšanas jomā, kurā mazu un nesarežģītu iestāžu atbilstības nodrošināšanas slogs tiktu ievērojami samazināts vai pat vispār likvidēts. Turklāt informācijas atklāšanas prasības, kas saistītas ar informācijas par VSP riskiem atklāšanu un ko ir ierosināts piemērot visām iestādēm (t. i., ne tikai lielām, biržā kotētām bankām, uz kurām spēkā esošā prasība attieksies no 2022. gada), informācijas atklāšanas biežuma un detalizācijas ziņā tiks pielāgotas iestāžu lielumam un sarežģītībai, tādējādi tiks ievērots proporcionalitātes princips. •Juridiskā instrumenta izvēle Pasākumus ir ierosināts īstenot, izdarot grozījumus KPR un KPD, attiecīgi ar regulas un direktīvas starpniecību. Ierosinātie pasākumi patiešām attiecas uz jau spēkā esošiem noteikumiem, kuri ir iestrādāti minētajos tiesību aktos, vai pilnveido tos (t. i., satvars uz riskiem balstīta kapitāla prasību aprēķināšanai, pilnvaras un instrumenti, kas darīti pieejami uzraudzības iestādēm visā Savienībā). Daži no ierosinātajiem KPD grozījumiem, kas ietekmē sankciju piemērošanas pilnvaras, ļautu dalībvalstīm noteiktas iespējas saglabāt atšķirīgus noteikumus posmā, kad tos transponē valsts tiesību aktos. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Komisija ir veikusi vairākus pasākumus un īstenojusi dažādas iniciatīvas, lai novērtētu, vai pašreizējais banku prudenciālās uzraudzības regulējums ES un atlikušo “Bāzele III” reformas elementu īstenošana ir piemērota, lai palīdzētu nodrošināt, ka ES banku sistēma ir stabila un noturīga pret ekonomikas satricinājumiem un joprojām ir ilgtspējīgs ES ekonomikas pastāvīga finansējuma avots. Komisija apkopoja ieinteresēto personu viedokļus par konkrētiem tematiem tādās jomās kā kredītrisks, operacionālais risks, tirgus risks, CVA risks, vērtspapīru finansēšanas darījumi, kā arī saistībā ar pašu kapitāla minimālo robežvērtību. Komisija ir apspriedusies ne vien par šiem ar “Bāzele III” īstenošanu saistītajiem elementiem, bet arī par dažiem citiem jautājumiem, lai nodrošinātu saskaņotu un konsekventu uzraudzības praksi visā Savienībā un mazinātu iestāžu administratīvo slogu. Pirms sabiedriskās apspriešanas, kas tika veikta no 2019. gada oktobra līdz 2020. gada janvāra sākumam, 2018. gada pavasarī notika pirmā izpētes apspriešana, lai noskaidrotu ieinteresēto personu mērķgrupas sākotnējo viedokli par šo starptautisko nolīgumu. Papildus tam 2019. gada novembrī tika rīkota publiska konference, kurā tika apspriests, kāda ietekme būtu pabeigto “Bāzele III” standartu īstenošanai ES un ar kādām problēmām šī īstenošana varētu būt saistīta. Ietekmes novērtējuma 2. pielikumā ir sniegti apspriešanās un publiskās konferences kopsavilkumi. Komisijas dienesti ir arī vairākkārt apspriedušies ar dalībvalstīm ekspertu grupā banku, maksājumu un apdrošināšanas jomā (EGBPI) par “Bāzele III” reformas galīgo elementu īstenošanu ES un citām iespējamām KPR un KPD izmaiņām. Visbeidzot, tiesību akta sagatavošanas posmā Komisijas dienesti arī rīkoja simtiem sanāksmju (gan klātienē, gan virtuāli) ar banku nozares pārstāvjiem un citām ieinteresētajām personām. Visu iepriekš minēto iniciatīvu rezultāti ir ņemti vērā, sagatavojot likumdošanas iniciatīvu, kas pievienota ietekmes novērtējumam. Tie sniedz skaidrus pierādījumus tam, ka pašreizējie noteikumi ir jāatjaunina un jāpapildina, lai i) vēl vairāk samazinātu riskus banku nozarē un ii) uzlabotu iestāžu spēju novirzīt pienācīgu finansējumu ekonomikai.

•Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Komisijai ar savām speciālajām zināšanām palīdzēja EBI, kas sagatavoja ietekmes analīzi par vēl neieviesto “Bāzele III” reformas elementu īstenošanu. Savas speciālās zināšanas Komisijas dienestiem sniedza arī ECB, kas sagatavoja makroekonomisku analīzi par minēto elementu īstenošanas ietekmi. •Ietekmes novērtējums Attiecībā uz katru no apzinātajām problēmām ietekmes novērtējumā tika izskatīti vairāki politikas risinājumi četrās galvenajās politikas dimensijās papildus pamatscenārijam, kurā nav paredzēta nekāda Savienības rīcība. Attiecībā uz “Bāzele III” īstenošanu ietekmes novērtējumā izklāstītā analīze un makroekonomiskais modelis liecina, ka tad, ja tiktu īstenoti vēlamie risinājumi, ņemot vērā visus priekšlikumā iekļautos pasākumus, ir gaidāms, ka pēc paredzētā pārejas perioda vidējā termiņā (līdz 2030. gadam) tiktu panākts iestāžu minimālo kapitāla prasību vidējais svērtais pieaugums 6,4 % līdz 8,4 % apmērā. Paredzams, ka vidējā termiņā (2025. gadā) pieaugums būs robežās no 0,7 % līdz 2,7 %. Saskaņā ar EBI aplēsēm šīs ietekmes rezultātā dažām lielām iestādēm (10 no 99 testa izlasē iekļautajām iestādēm) varētu būt jāpiesaista papildu kapitāla summa kopumā mazāk nekā 27 miljardu EUR apmērā, lai tās izpildītu jaunās minimālās kapitāla prasības saskaņā ar vēlamo risinājumu. Lai priekšstats par šo summu būtu skaidrāks, jānorāda, ka izlasē iekļauto 99 iestāžu (kuras veido 75 % ES banku aktīvu) regulējošām prasībām atbilstošā kapitāla kopējā summa 2019. gada beigās bija 1414 miljardi EUR, bet kopējā peļņa 2019. gadā — 99,8 miljardi EUR. Īsāk sakot, lai gan iestādēm saistībā ar ierosināto noteikumu izmaiņu īstenošanu rastos vienreizējas administratīvās un pamatdarbības izmaksas, būtisks izmaksu pieaugums nav gaidāms. Turklāt gaidāms, ka dažādo vēlamo risinājumu paredzētie vienkāršojumi (piemēram, iekšējās modelēšanas pieeju izbeigšana, centralizēta informācijas atklāšana) samazinās izmaksas salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Šīs iniciatīvas mērķis ir līdz galam ieviest Eiropas Savienībā starptautiskos banku prudenciālos standartus, par kuriem BCBS vienojās laikposmā no 2017. līdz 2020. gadam. Tādējādi ES tiktu līdz galam īstenota “Bāzele III” reforma, ko Bāzeles komiteja uzsāka pēc lielās finanšu krīzes. Ar šo reformu tika visaptveroši pārskatīts prudenciālās uzraudzības regulējums, kas bija spēkā pirms lielās finanšu krīzes un tās laikā, proti, “Bāzele II” regulējums (ES šis regulējums tika īstenots ar Direktīvu 2006/48/EK, t i., sākotnējo KPD). Komisija savā īstenošanas darbā izmantoja BCBS veiktās prudenciālās uzraudzības regulējuma visaptverošās pārskatīšanas rezultātus, kā arī EBI, ECB un citu ieinteresēto personu ieguldījumu. Kamēr nav īstenotas galīgās “Bāzele III” reformas ES, atbilstības pārbaude vai pārbaude REFIT programmas ietvaros vēl nav veikta. •Pamattiesības ES ir apņēmusies ievērot augstus pamattiesību aizsardzības standartus un ir parakstījusi daudzas konvencijas cilvēktiesību jomā. Šajā kontekstā šim priekšlikumam, visticamāk, nebūs tiešas ietekmes uz minētajām tiesībām, kas uzskaitītas galvenajās ANO konvencijās par cilvēktiesībām, Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kura ir ES līgumu neatņemama daļa, un Eiropas Cilvēktiesību konvencijā (ECTK). 4.IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Plānots, ka ierosinātie grozījumi stāsies spēkā agrākais 2023. gadā. Grozījumi ir cieši saistīti ar citiem KPR un KPD noteikumiem, kas jau ir spēkā un tiek uzraudzīti kopš 2014. gada, un ar pasākumiem, kas ieviesti ar riska mazināšanas pasākumu kopumu, — kopš 2019. gada. BCBS un EBI turpinās vākt datus, kas vajadzīgi galveno rādītāju uzraudzībai (kapitāla rādītājs, sviras rādītājs, likviditātes pasākumi). Tas ļaus nākotnē novērtēt jauno politikas instrumentu ietekmi. Regulāras uzraudzības pārbaudes un novērtējuma process (SREP) un stresa pārbaudes arī palīdzēs uzraudzīt jauno ierosināto pasākumu ietekmi uz skartajām iestādēm un novērtēt, cik atbilstošs ir elastīgums un samērīgums, kas nodrošināti, lai ņemtu vērā mazāku iestāžu specifiku. Turklāt EBI kopā ar VUM un valstu kompetentajām iestādēm izstrādā integrētu ziņošanas instrumentu (EUCLID), kas, paredzams, būs noderīgs instruments reformu ietekmes uzraudzībai un novērtēšanai. Visbeidzot, Komisija turpinās piedalīties BCBS darba grupās un Eiropas Centrālās bankas un EBI izveidotajā kopīgajā darba grupā, kas uzrauga iestāžu pašu kapitāla un likviditātes pozīciju dinamiku gan pasaulē, gan ES. •Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums Uzlabotas to sabiedrību definīcijas, kuras jāietver prudenciālās konsolidācijas tvērumā Nesenie notikumi ir izgaismojuši vajadzību precizēt noteikumus par prudenciālo konsolidāciju, lai nodrošinātu, ka uz finanšu grupām, ko vada finanšu tehnoloģiju uzņēmumi vai kas papildus iestādēm ietver citas sabiedrības, kuras tieši vai netieši iesaistās finanšu darbībās, attiecas konsolidētā uzraudzība. Tāpēc 4. pants tiek grozīts, lai precizētu un uzlabotu šajā jautājumā būtisko terminu “palīgpakalpojumu uzņēmums”, “finanšu pārvaldītājsabiedrība” un “finanšu iestāde” definīcijas. Palīgpakalpojumu uzņēmumi būtu jāuzskata par finanšu iestādēm un tāpēc būtu jāiekļauj prudenciālās konsolidācijas tvērumā.

Papildus tam tiek arī ierosināts atjaunināt terminu “mātesuzņēmums” un “meitasuzņēmums” definīcijas saskaņā ar piemērojamajiem grāmatvedības standartiem un saskaņot tos ar jēdzienu “kontrole”, kas jau ir paredzēts KPR, ar mērķi novērst noteikumu nekonsekventu piemērošanu un regulatīvo arbitrāžu. Pašu kapitāls Terminu “netieša līdzdalība” un “sintētiska līdzdalība” definīcijas Saskaņā ar KPR 72.e panta 1. punktu iestādēm, uz kurām attiecas KPR 92.a pants, ir jāatskaita netiešā un sintētiskā līdzdalība noteiktos atbilstīgos saistību instrumentos. Tomēr pašreizējās terminu “netieša līdzdalība” un “sintētiska līdzdalība” definīcijas aptver tikai līdzdalību kapitāla instrumentos. Ņemot to vērā, šīs definīcijas tiek grozītas, lai tās aptvertu arī līdzdalību atbilstošās saistībās (KPR 4. panta 1. punkta 114. un 126. apakšpunkts). Savstarpēju sabiedrību, kooperatīvo sabiedrību, krājsabiedrību vai līdzīgu iestāžu kapitāla instrumenti Pēc Apvienotās Karalistes izstāšanās no ES saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 50. pantu KPR 27. panta 1. punkta a) apakšpunkta v) punkts vairs neattiecas uz Savienībā iedibinātām iestādēm (tas bija ieviests, lai apmierinātu Apvienotajā Karalistē iedibinātu iestāžu vajadzības). Tāpēc šo noteikumu svītro. Atbrīvojumu robežvērtības saistībā ar atskaitījumiem no pirmā līmeņa pamata kapitāla posteņiem Lai varētu piemērot dažus no KPR izklāstītajiem atskaitījumiem, kas saistīti ar pašu kapitālu, iestādēm pēc prudenciālo filtru un vairuma ar pirmā līmeņa pamata kapitāla saistīto atskaitījumu piemērošanas ir jāaprēķina noteiktas robežvērtības, kas ir balstītas uz to pirmā līmeņa pamata kapitāla posteņiem. Lai attiecīgās robežvērtības tiktu aprēķinātas konsekventi un lai ar robežvērtībām saistītiem noteiktiem atskaitījumiem piemērojamās procedūras nebūtu asimetriskas, aprēķinot attiecīgos pirmā līmeņa pamata kapitāla posteņus, ir jāņem vērā arī jaunie ar pirmā līmeņa pamata kapitālu saistītie atskaitījumi, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2019/630 un Regulā (ES) 2019/876. Tāpēc KPR 46. panta 1. punktā, 48. panta 1. punktā, 60. panta 1. punktā, 70. panta 1. punktā un 72.i panta 1. punktā ir iekļautas atsauces uz KPR 36. panta 1. punkta m) un n) apakšpunktu. Tajā pašā laikā, lai ņemtu vērā, ka no iekšējo modeļu pieejas ir izņemti kapitāla vērtspapīru riska darījumu atskaitījumi, no minētajiem noteikumiem ir svītrota atsauce uz 36. panta 1. punkta k) apakšpunkta v) punktu. Mazākuma līdzdalība trešo valstu meitasuzņēmumu kontekstā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2019/2033 (Ieguldījumu brokeru sabiedrību regula) ir paredzētas izmaiņas terminos “iestāde” un “ieguldījumu brokeru sabiedrība” (KPR 4. panta 1. punkta 2. un 3. apakšpunkts). Ir iekļauts jauns 88.b pants, lai nodrošinātu, ka meitasuzņēmumus, kas atrodas trešās valstīs, tomēr varētu ņemt vērā KPR Otrās daļas II sadaļas nolūkiem (t. i., nosakot mazākuma līdzdalību) — ar nosacījumu, ka šie meitasuzņēmumi ietilptu minēto terminu pārskatīto definīciju tvērumā, ja tie būtu iedibināti Savienībā. KPR 84. panta 1. punktā, 85. panta 1. punktā un 87. panta 1. punktā ir veiktas dažas papildu izmaiņas saistībā ar trešo valstu meitasuzņēmumiem. Minētās izmaiņas neko nemaina pašreizējā mazākuma līdzdalības aprēķinā; to mērķis ir padarīt tiesību aktu skaidrāku, ņemot vērā nesenās atbildes, ko Komisija sniedza, izmantojot EBI vienotā noteikumu kopuma jautājumu un atbilžu rīku. Pašu kapitāla minimālā robežvērtība Ar grozījumiem gan KPR, gan KPD tiek ieviesta pašu kapitāla minimālā robežvērtība (output floor — OF) uz riskiem balstīta kapitāla prasībām. Tas ir viens no galvenajiem “Bāzele III” reformas pasākumiem, un tā mērķis ir samazināt saskaņā ar iekšējiem modeļiem aprēķināto iestāžu pašu kapitāla prasību pārlieku lielo dažādību un tādējādi uzlabot iestāžu kapitāla rādītāju salīdzināmību. Ar to tiek noteikts, ka ar iestāžu iekšējiem modeļiem iegūto kapitāla prasību apakšējā robeža ir 72,5 % no pašu kapitāla prasībām, kas būtu piemērojamas, ja aprēķinam tiktu izmantotas standartizētas pieejas. Lēmums ieviest pašu kapitāla minimālo robežvērtību ir balstīts uz analīzi, kura liecina, ka tad, ja iestādes izmanto iekšējos modeļus, tās nereti riskus un līdz ar to arī pašu kapitāla prasības novērtē par zemu. Tas, kā aprēķināmi riska svērtie aktīvi (RWA), kam noteikta minimālā robežvērtība, ir noteikts KPR 92. pantā. Konkrētāk, 92. panta 3. punkts tiek grozīts, lai precizētu, vai, aprēķinot minimālā (tā saucamā 1. pīlāra) pašu kapitāla prasības, ir jāizmanto kopējā riska darījumu vērtība (TREA), kam ir noteikta minimālā robežvērtība, vai TREA, kam nav noteikta minimālā robežvērtība. Regulas 92. panta 5. punktā izklāstīto TREA, kam ir noteikta minimālā robežvērtība, jāizmanto tikai banku grupas ES mātes iestādei, finanšu pārvaldītājsabiedrībai vai jauktai finanšu pārvaldītājsabiedrībai, lai aprēķinātu grupas maksātspējas koeficientu augstākajā konsolidācijas līmenī ES. Savukārt TREA, kam nav noteikta minimālā robežvērtība, turpina piemērot jebkurai grupas sabiedrībai, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības individuālā līmenī, kā tas sīkāk izklāstīts 92. panta 4. punktā. Katrai mātes iestādei, finanšu pārvaldītājsabiedrībai vai jauktai finanšu pārvaldītājsabiedrībai dalībvalstī (kas nav ES mātes iestādes atrašanās vieta), jāaprēķina sava daļa no TREA, kam noteikta minimālā robežvērtība un ko izmanto konsolidētās grupas pašu kapitāla prasības aprēķinam; šo daļu aprēķina, reizinot minēto konsolidētās grupas pašu kapitāla prasību ar to subkonsolidēto RWA procentuālo daļu, kuri ir attiecināmi uz konkrēto sabiedrību un tās meitasuzņēmumiem tajā pašā dalībvalstī, ja piemērojams. Konsolidētās grupas RWA, kas ir attiecināmi uz konkrēto sabiedrību/apakšgrupu, jāaprēķina saskaņā ar 92. panta 6. punktu kā sabiedrības/apakšgrupas RWA tā, it kā tās kopējai riska darījumu vērtībai tiktu piemērota pašu kapitāla minimālā robežvērtība. Tādējādi tiktu atzīti ieguvumi, ko dod riska diversificēšana pa dažādiem vienas banku grupas struktūrvienību uzņēmējdarbības modeļiem. Tajā pašā laikā, ja pēc pašu kapitāla minimālās robežvērtības piemērošanas konsolidētajā līmenī palielinās nepieciešamais pašu kapitāls, nodrošināmais papildu apjoms būtu taisnīgi jāsadala pa apakšgrupām, kas atrodas citās dalībvalstīs, nevis mātes iestādes dalībvalstī, atbilstoši to riska profilam. Regulas 92. panta 7. punktā ir pārņemti agrākā 92. panta 4. punkta noteikumi, un tajā ir paskaidrots, kādi aprēķina koeficienti ir jāpiemēro dažādajiem risku veidiem, uz kuriem attiecas pašu kapitāla prasības. Kredītriska regulējums: standartizēta pieeja

Standartizēto pieeju attiecībā uz kredītrisku (SA-CR) izmanto vairums ES iestāžu, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saviem kredītriska darījumiem. Papildus tam SA-CR ir jākalpo par uzticamu alternatīvu iekšējo modeļu pieejām un par efektīvu atbalsta mehānismu tām. Ir konstatēts, ka pašreizējā SA-CR vairākās jomās nav pietiekami jutīga pret risku, kā rezultātā kredītriska novērtējums — un līdz ar to pašu kapitāla prasības — dažkārt ir neprecīzs vai nepiemērots, proti, pārāk augsts vai pārāk zems. SA-CR pārskatīšana palielina šīs pieejas jutīgumu pret risku attiecībā uz vairākiem būtiskiem aspektiem. Ārpusbilances posteņu riska darījuma vērtība Ar pārskatīto Bāzeles noteikumu tekstu tika ieviestas vairākas izmaiņas tajā, kā iestādēm ir jānosaka ārpusbilances posteņu un ārpusbilances posteņu saistību riska darījuma vērtība. Regulas 5. pants tiek grozīts, lai tajā iekļautu termina “saistības” definīciju un atkāpi, kas ļauj neklasificēt par saistībām līgumiskas vienošanās, kuras atbilst konkrētiem nosacījumiem. Regulas 111. pants tiek grozīts, lai ārpusbilances riska darījumiem piemērojamās kredīta korekcijas pakāpes (CCF) saskaņotu ar “Bāzele III” standartiem, ieviešot divas jaunas CCF — 40 % un 10 % — un likvidējot 0 % CCF. Ir arī viesta lielāka skaidrība attiecībā uz ārpusbilances posteņu saistībām, nosakot, kādas kredīta korekcijas pakāpes ir jāpiemēro, lai noteiktu to riska darījuma vērtību. Tomēr izņēmums, kas ir ieviests 5. pantā saskaņā ar “Bāzele III” standartiem, dos iespēju iestādēm joprojām piemērot 0 % kredīta korekcijas pakāpi tādu īpašu līgumisku vienošanos gadījumā, kas attiecas uz komercsabiedrībām, ieskaitot MVU, un nav klasificētas kā saistības. Turklāt ar 495.d pantu tiek ieviests pārejas periods, kurā iestādēm būs ļauts piemērot 0 % kredīta korekcijas pakāpi beznosacījumu kārtā anulējamām saistībām līdz 2029. gada 31. decembrim; pēc šā datuma trīs gadu laikā tiks pakāpeniski palielināta kredīta korekcijas pakāpes vērtība, līdz pakāpeniskās palielināšanas perioda beigās tā būs sasniegusi 10 %. Šis pārejas periods dos iespēju EBI novērtēt, vai 10 % kredīta korekcijas pakāpes piemērošana šīm saistībām nerada neparedzētas sekas noteiktu veidu parādniekiem, kas šīs saistības izmanto kā elastīga finansējuma avotu. Komisijai, pamatojoties uz minēto novērtējumu, būs jānolemj, vai iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu par kredīta korekcijas pakāpes grozīšanu, kas jāpiemēro beznosacījumu kārtā anulējamām saistībām. Ārpusbilances posteņu klasifikācija I pielikumā ir grozīta saskaņā ar pārskatītajiem “Bāzele III” standartiem, lai labāk atspoguļotu šo posteņu grupējumu kopās atkarībā no piemērojamajām kredīta korekcijas pakāpēm. Regulas 111. pants ir grozīts arī, lai piešķirtu EBI pilnvaras noteikt tehniskos elementus, kas palīdzētu iestādēm pareizi iedalīt savus ārpusbilances riska darījumus I pielikuma kopās un tātad arī pareizi aprēķināt šo posteņu riska darījuma vērtību. Riska darījumi ar iestādēm Ar pārskatītajiem “Bāzele III” standartiem ir grozīta procedūra, ko pašlaik piemēro riska darījumiem ar iestādēm, proti, ieviesta standartizētā kredītriska novērtēšanas pieeja (SCRA) līdztekus pašreizējai ārējās kredītriska novērtēšanas pieejai (ECRA). ECRA tiek izmantoti atbilstīgu kredītu novērtēšanas institūciju (ĀKNI) nodrošināti ārēji kredītriska novērtējumi (t. i., kredītreitingi), lai noteiktu piemērojamās riska pakāpes, savukārt saskaņā ar SCRA iestādēm ir jāiedala savi riska darījumi ar iestādēm vienā no trim kopām (“kategorijām”). Regulas 120. pants tiek grozīts saskaņā ar “Bāzele III” standartiem, lai pazeminātu riska pakāpi, kas piemērojama riska darījumiem ar iestādēm, par kurām ir pieejams norīkotas ĀKNI 2. kredītkvalitātes pakāpes kredītnovērtējums, un iekļautu īstermiņa riska darījumu tvērumā tos riska darījumus, kuri izriet no preču pārvietošanas pāri valstu robežām un kuru sākotnējais termiņš nav garāks kā seši mēneši. Regulas 121. pants tiek grozīts, lai ieviestu “Bāzele III” standartos paredzēto SCRA attiecībā uz riska darījumiem ar iestādēm, par kurām nav pieejams norīkotas ĀKNI kredītnovērtējums. Saskaņā ar šo pieeju iestādēm ir jāiedala savi riska darījumi ar šīm iestādēm vienā no trim kategorijām, pamatojoties uz vairākiem kvantitatīviem un kvalitatīviem kritērijiem. Lai kritēriji netiktu piemēroti mehāniski, iestādēm, kad tās nosaka piemērojamo riska pakāpi, ir jāizpilda KPD 79. pantā izklāstītās uzticamības pārbaužu prasības, tāpat kā tām šīs prasības jāizpilda attiecībā uz iestādēm, par kurām ir pieejams norīkotas ĀKNI kredītnovērtējums. Tā tiek nodrošināts, ka pašu kapitāla prasības atbilstoši un konservatīvi atspoguļo iestāžu darījumu partneru kredītspēju neatkarīgi no tā, vai riska darījumi tiek vai netiek novērtēti ārēji. Saskaņā ar “Bāzele III” standartiem pašreizējā iespēja noteikt riska darījumu ar iestādēm riska pakāpi, pamatojoties uz to valsts reitingiem, tiek likvidēta, lai sarautu saikni starp iestādēm un to valstīm. Regulas 138. pants tiek grozīts saskaņā ar “Bāzele III” standartiem, lai sarautu saikni starp banku un valsti arī tādu iestāžu gadījumā, kam piešķirts kredītnovērtējums, aizliedzot norīkotas ĀKNI kredītnovērtējumos iekļaut pieņēmumus par netiešu valdības atbalstu, ja vien reitings neattiecas uz publiskā sektora iestādēm. Riska darījumi ar komercsabiedrībām Regulas 122. pants tiek grozīts saskaņā ar “Bāzele III” standartiem, lai pazeminātu riska pakāpi, kas piemērojama riska darījumiem ar komercsabiedrībām, par kurām ir pieejams norīkotas ĀKNI 3. kredītkvalitātes pakāpes kredītnovērtējums. Tā kā ir ieviesta pašu kapitāla minimālā robežvērtība, iestādēm, kas izmanto iekšējos modeļus, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības riska darījumiem ar komercsabiedrībām, būs jāizmanto arī SA-CR, kurā aizņēmēju komercsabiedrību kredītkvalitātes noteikšanai tiek izmantoti ārēji reitingi. Ar reitinga noteikšanu saistīto izmaksu un citu faktoru dēļ vairums ES komercsabiedrību gan parasti nelūdz ārējus kredītnovērtējumus. Tā kā saskaņā ar SA-CR aprēķinātas pašu kapitāla prasības komercsabiedrībām, kam nav piešķirts kredītreitings, vidēji ir konservatīvākas nekā komercsabiedrībām, kurām ir piešķirts kredītreitings, pašu kapitāla minimālās robežvērtības ieviešana varētu ievērojami palielināt pašu kapitāla prasības iestādēm, kas izmanto iekšējus modeļus. Lai nepārtrūktu banku aizdevumi komercsabiedrībām, kam nav piešķirts kredītreitings, un lai būtu pietiekami daudz laika ieviest publiskas un/vai privātas iniciatīvas, kuru mērķis ir paplašināt kredītreitingu aptvērumu, 465. pants tiek grozīts, paredzot īpašu pārejas kārtību, ko piemēro riska darījumiem ar komercsabiedrībām, kurām nav piešķirts kredītreitings, aprēķinot pašu kapitāla minimālo robežvērtību. Pārejas periodā iestādēm būs ļauts piemērot preferenciālu riska pakāpi 65 % apmērā saviem riska darījumiem ar komercsabiedrībām, kurām nav piešķirts ārējs kredītreitings, ja šo riska darījumu saistību nepildīšanas varbūtība (PD) nav lielāka par 0,5 % (tas atbilst ieguldījumu kategorijas reitingam). Šo procedūru piemēro visām komercsabiedrībām, kam nav piešķirts kredītreitings, neatkarīgi no tā, vai tās kotējas biržā. EBI uzraudzīs pārejas režīma izmantošanu un to, cik pieejami ir norīkotu ĀKNI kredītnovērtējumi riska darījumiem ar komercsabiedrībām. EBI būs pienākums uzraudzīt pārejas režīma izmantošanu un sagatavot ziņojumu par tā kalibrēšanas piemērotību. Komisijai, pamatojoties uz minēto ziņojumu, būs jānolemj, vai iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu par procedūru, ko piemēro augstas kredītkvalitātes riska darījumiem ar komercsabiedrībām, kam nav piešķirts kredītreitings. Ar grozījumiem 135. pantā tiek ierosināti pasākumi, ar ko uzlabot komercsabiedrību ārējo kredītreitingu pieejamību. Specializētās kreditēšanas riska darījumiem piemērojamā procedūra Dzīvotspējīgu infrastruktūras projektu un citu specializētu projektu veicināšana ir ārkārtīgi svarīga Savienības ekonomikas izaugsmei. Tas, ka iestādes izsniedz specializētos kredītus, ir arī raksturīga Savienības ekonomikas iezīme atšķirībā no citām jurisdikcijām, kur šādus projektus lielākoties finansē kapitāla tirgi. Lielas ES iedibinātas iestādes ir nozīmīgi finansējuma nodrošinātāji specializētiem projektiem, objektu finansēšanai un preču finansēšanai gan Savienībā, gan citur pasaulē, tādējādi tās ir uzkrājušas lielu kompetenci šajās jomās. Lielākoties darījumi tiek veikti ar īpašam nolūkam dibinātām sabiedrībām, kas parasti darbojas kā aizņēmējas sabiedrības un kam peļņa no ieguldījuma ir galvenais saņemtā finansējuma atmaksāšanas līdzekļu avots.

Saskaņā ar “Bāzele III” standartiem jaunajā 122.a pantā SA-CR ietvaros ir ieviesta specializēto riska darījumu kategorija, kā arī divas vispārīgas pieejas, saskaņā ar kurām nosaka specializētiem riska darījumiem piemērojamās riska pakāpes, — viena pieeja riska darījumiem ar ārēju reitingu un otra pieeja riska darījumiem bez ārēja reitinga. SA-CR tiek ieviestas arī projektu finansēšanas, objektu finansēšanas un preču finansēšanas riska darījumu kategorijas tāpat, kā šīs trīs apakškategorijas jau ir ieviestas uz iekšējiem reitingiem balstītajās (IRB) pieejās. Tā kā jaunā standartizētā procedūra, ko saskaņā ar “Bāzele III” regulējumu piemēro specializētās kreditēšanas riska darījumiem, kam nav reitinga, nav tik jutīga pret riskiem, lai atspoguļotu ietekmi, ko rada visaptverošas nodrošinājuma paketes, kuras parasti ir saistītas ar dažiem objektu finansēšanas riska darījumiem Savienībā, šiem riska darījumiem SA-CR ietvaros ir paredzēts sīkāks dalījums. Objektu finansēšanas riska darījumiem, kuriem nav reitinga un ar kuriem saistītie finanšu riski tiek pārvaldīti piesardzīgi un konservatīvi — atbilstoši vairākiem kritērijiem, kurus ievērojot var pazemināt riska darījumu riska profilu līdz “augstas kvalitātes” riska darījumu standartam, piemēro labvēlīgāku kapitāla procedūru salīdzinājumā ar vispārīgo procedūru, ko saskaņā ar “Bāzele III” standartiem piemēro objektu finansēšanas riska darījumiem bez reitinga. Tas, ko nozīmē “augsta kvalitāte” objektu finansēšanā, ir jānosaka saskaņā ar īpašiem papildu nosacījumiem, kuri EBI vēl jāizstrādā regulatīvo tehnisko standartu (RTS) projektos. Preferenciālais režīms, kas tika ieviests KPR II 501.a pantā, lai veicinātu banku finansējumu un privātus ieguldījumus augstas kvalitātes infrastruktūras projektos (“infrastruktūras atbalsta koeficients”), ir saglabāts gan SA-CR, gan IRB pieejās attiecībā uz kredītrisku, pievienojot mērķorientētus skaidrojumus, un tā rezultātā pašu kapitāla prasības infrastruktūras projektiem ir zemākas nekā “Bāzele III” standartos paredzētajā īpašajā procedūrā. Tomēr preferenciālais režīms, kas paredzēts jaunajā 122.a pantā “augstas kvalitātes” projektu finansēšanas riska darījumiem, tiks piemērots tikai tiem riska darījumiem, kam iestādes nav jau piemērojušas 501.a pantā paredzēto “infrastruktūras atbalsta koeficienta” procedūru, lai netiktu nepamatoti pazeminātas pašu kapitāla prasības. Riska darījumi ar privātpersonām vai MVU Regulas 123. pants tiek grozīts, lai riska darījumu ar privātpersonām vai MVU klasifikāciju, ko piemēro saskaņā ar SA-CR, vēl vairāk saskaņotu ar klasifikāciju, ko piemēro saskaņā ar IRB pieejām, un tādējādi nodrošinātu attiecīgo riska pakāpju konsekventu piemērošanu vienam un tam pašam riska darījumu kopumam. Regulas 123. pants tiek grozīts arī tādēļ, lai saskaņā ar “Bāzele III” standartiem ieviestu preferenciālu režīmu — riska pakāpi 45 % apmērā — atjaunojamiem riska darījumiem ar privātpersonām vai MVU, kas atbilst vairākiem atmaksas vai izmantošanas nosacījumiem, kuri var pazemināt to riska profilu, un šādi riska darījumi tiek definēti kā riska darījumi ar “transaktoriem”. Riska darījumiem ar vienu vai vairākām fiziskām personām, kuri neatbilst visiem nosacījumiem, saskaņā ar kuriem tos varētu uzskatīt par riska darījumiem ar privātpersonām vai MVU, jāpiemēro 100 % riska pakāpe. Riska darījumi ar valūtu nesakritību Regulā tiek iekļauts jauns 123.a pants, lai ieviestu riska svēruma reizinātāja prasību pret risku nenodrošinātiem riska darījumiem ar privātpersonām vai MVU, kuri tiek noslēgti ar indivīdiem, un pret risku nenodrošinātiem mājokļa īpašuma riska darījumiem ar indivīdiem gadījumos, kad aizdevuma denominācijas valūta nesakrīt ar parādnieka ienākumu avota valūtu. Saskaņā ar galīgajiem “Bāzele III” standartiem minētais reizinātājs ir 1,5 un iegūtā galīgā riska pakāpe nedrīkst būt lielāka par 150 %. Ja riska darījumu valūta atšķiras no parādnieka dzīvesvietas valsts valūtas, iestādes var izmantot visus pret risku nenodrošinātos riska darījumus par aizstājējvērtību. Ar nekustamo īpašumu nodrošināti riska darījumi Saskaņā ar galīgajiem “Bāzele III” standartiem ar nekustamo īpašumu saistītu riska darījumu kategorijai piemērojamā procedūra tiek grozīta, lai palielinātu tās detalizācijas pakāpi, ņemot vērā risku, kas piemīt ar nekustamo īpašumu saistītiem dažādu veidu darījumiem un aizdevumiem. Jaunajā riska pakāpju procedūrā ir saglabāts nošķīrums starp mājokļa hipotēku un komerciālu hipotēku, bet tā tiek vēl vairāk detalizēta pēc riska darījuma finansējuma veida (vai tas ir vai nav atkarīgs no ienākumu plūsmām, ko rada par nodrošinājumu izmantotais īpašums) un pēc īpašuma attīstības posma (īpašums, kas vēl tiek būvēts, vai jau pabeigts īpašums). Pavisam no jauna ir ieviesta īpaša procedūra ienākumus nesoša nekustamā īpašuma (IPRE) hipotekārajiem aizdevumiem, t. i., hipotekārie aizdevumi, kuru atmaksa ir lielā apmērā atkarīga no naudas plūsmām, ko rada īpašums, kurš ir izmantots par šo aizdevumu nodrošinājumu. Bāzeles komitejas savāktie pierādījumi liecina, ka minētie aizdevumi parasti ir daudz riskantāki par hipotekārajiem aizdevumiem, kuru atmaksa lielā apmērā ir atkarīga no aizņēmēja paša spējas segt aizdevumu. Taču pašreizējā SA-CR nav īpašas procedūras šādiem riskantākiem riska darījumiem, lai gan minētā atkarība no naudas plūsmām, ko rada par aizdevuma nodrošinājumu izmantotais īpašums, ir būtisks riska veicinātājs. Ja nav īpašas procedūras, pašu kapitāla prasības var nebūt pietiekami lielas, lai segtu negaidītus zaudējumus riska darījumos, kas saistīti ar šāda veida nekustamo īpašumu. Regulas 4. pantā ir grozītas, aizstātas vai no jauna ieviestas vairākas definīcijas, lai paskaidrotu, ko nozīmē dažādu veidu riska darījumi, kuri nodrošināti ar nekustamā īpašuma hipotēkām, saskaņā ar III daļā iekļautajām pārskatītajām procedūrām (75.–75.g apakšpunkts). Regulas 124. pants ir aizstāts, un tā 1.–5. punktā ir izklāstītas vispārīgās un dažas īpašas prasības attiecībā uz riska pakāpju noteikšanu riska darījumiem, kas nodrošināti ar mājokļa īpašuma vai komerciālā nekustamā īpašuma hipotēku, arī mājokļa vai komerciālo ienākumus nesoša nekustamā īpašuma hipotēku. Panta 6.–10. punktā ir saglabāts pašlaik paredzētais periodiskais novērtējums par standarta riska pakāpju piemērotību un process, saskaņā ar kuru tās pēc norīkotās iestādes ieskatiem var paaugstināt. Regulas 125. pants ir aizstāts, lai ieviestu pārskatīto “Bāzele III” procedūru riska darījumiem, kas nodrošināti ar mājokļa īpašuma hipotēkām. Aizdevuma sadalīšanas pieeja, saskaņā ar kuru hipotekārie riska darījumi tiek sadalīti nodrošinātā un nenodrošinātā daļā un katrai no abām daļām tiek noteikta atbilstoša riska pakāpe, ir saglabāta, bet ir koriģēta tās kalibrēšana saskaņā ar “Bāzele III” standartiem, proti, ir noteikts, ka riska darījuma nodrošinātajai daļai, kas nepārsniedz 55 % no īpašuma vērtības, tiek piešķirta 20 % riska pakāpe. Riska pakāpe nodrošinātajai daļai ir kalibrēta, lai risinātu gadījumus, kad iestādei, pārdodot īpašumu parādnieka saistību neizpildes gadījumā, var rasties negaidīti papildu zaudējumi, kas ir pat lielāki nekā diskonts, kurš jau ir piemērots īpašuma vērtībai. Turklāt 125. pantā ir paredzēta pret riskiem jutīgāka atkāpšanās procedūra atkarībā no riska darījuma vērtības un īpašuma vērtības (ETV) attiecības mājokļa hipotēkām gadījumos, kad īpašumam nevar piemērot aizdevuma sadalīšanu (piemēram, tāpēc, ka tas nav pabeigts). Grozītajā 125. pantā ir arī noteikta īpaša detalizētāka riska pakāpju procedūra, ko piemēro mājokļu ienākumus nesoša nekustamā īpašuma riska darījumiem, ja vien nav izturēts tā sauktais “stingrais tests” (hard test), proti, ja vien dalībvalsts kompetentā iestāde, kurā atrodas par hipotēku izmantotais īpašums, nav publicējusi pierādījumus, ka nekustamā īpašuma tirgus ir sen izveidots un labi attīstīts un ka tā gada zaudējumu līmenis nepārsniedz noteiktas robežvērtības, — tad mājokļu ienākumus nesoša nekustamā īpašuma riska darījumiem var piemērot tās pašas preferenciālās riska pakāpes, ko piemēro citiem ar mājokļiem saistītiem riska darījumiem, kuros aizņēmēja risks nav lielā apmērā atkarīgs no īpašuma snieguma. Regulas 126. pants ir aizstāts, lai ieviestu pārskatīto “Bāzele III” procedūru riska darījumiem, kas nodrošināti ar komerciālā nekustamā īpašuma hipotēkām. Konceptuāli tā ir tāda pati kā ar mājokļu īpašumiem saistītajiem riska darījumiem piemērojamā procedūra — jau iesakņojusies aizdevumu sadalīšanas pieeja ir saglabāta, un tās kalibrēšana ir koriģēta atbilstoši “Bāzele III” standartiem, nosakot, ka riska darījuma nodrošinātajai daļai, kas nepārsniedz 55 % no īpašuma vērtības, piemēro 60 % riska pakāpi. Turklāt 126. pantā ir paredzēta pret riskiem jutīgāka atkāpšanās procedūra atkarībā no ETV attiecības komerciālajām hipotēkām gadījumos, kad īpašumam nevar piemērot aizdevuma sadalīšanu. Ar grozījumiem 126. pantā ir ieviesta īpaša detalizētāka riska pakāpju procedūra komerciālajiem ienākumus nesoša nekustamā īpašuma riska darījumiem, tai pašā laikā saglabājot “stingro testu”, kas ļauj iestādēm piemērot vienādas preferenciālas riska pakāpes ienākumus nesošu un citu komerciālo nekustamo īpašumu riska darījumiem, kuri nodrošināti ar tādos tirgos esošiem īpašumiem, kur gada zaudējumu līmenis nepārsniedz noteiktas robežvērtības. Ar aizdevumiem, ar kuriem tiek finansēta mājokļu īpašumu vai komerciālo nekustamo īpašumu zemes iegāde, attīstīšana vai būvniecība (ADC), ir saistīts paaugstināts risks. Risks ir paaugstināts tāpēc, ka atmaksas līdzekļu avots aizdevuma iniciēšanas brīdī ir vai nu plānota, bet nenoteikta īpašuma pārdošana, vai arī ļoti nenoteiktas naudas plūsmas. Pašreizējā procedūra, ko piemēro spekulatīva nekustamā īpašuma finansējumam, ir balstīta vienīgi uz aizņēmēja nodomu īpašumu pārdot tālāk, lai gūtu peļņu, bet netiek ņemts vērā, cik droši ir ticams, ka atmaksa faktiski tiks veikta. Tāpēc 4. pantā ir iekļauta jauna definīcija un regula ir papildināta ar jaunu 126.a pantu, lai ieviestu “Bāzele III” standartos paredzēto īpašo 150 % riska pakāpi aizdevumiem, kas tiek izsniegti uzņēmumiem vai īpašam nolūkam dibinātām sabiedrībām, lai finansētu mājokļu vai komerciālo īpašumu iegādi, attīstīšanu un būvniecību. Savukārt pašreiz spēkā esošā 150 % riska pakāpe, ko piemēro “spekulatīva nekustamā īpašuma finansējumam”, tiek likvidēta, jo tā ir balstīta vienīgi uz aizņēmēja nodomu īpašumu pārdot tālāk, lai gūtu peļņu, bet netiek ņemts vērā, cik droši ir ticams, ka atmaksa faktiski tiks veikta. Saskaņā ar “Bāzele III” standartiem 126.a pants ļauj piešķirt 100 % riska pakāpi ar mājokļu iegādi, attīstīšanu un būvniecību saistītiem riska darījumiem, ja ir izpildīti noteikti riska mazināšanas nosacījumi (attiecībā uz sākotnējās izvietošanas standartiem, pirmspārdošanas vai pirmsnomas līgumu īpatsvaru un riskam pakļauto kapitālu). Lai samazinātu ciklisko ietekmi uz tā īpašuma vērtējumu, kas izmantots par aizdevuma nodrošinājumu, un lai saglabātu pašu kapitāla prasības hipotēkām stabilākas, galīgajos “Bāzele III” standartos ir noteikts, ka prudenciālos nolūkos atzītā īpašuma vērtība nedrīkst pārsniegt aizdevuma iniciēšanas brīdī noteikto vērtību, ja vien īpašuma pārveidojumi “nepārprotami” nepaaugstina īpašuma vērtību. Tajā pašā laikā standarti neuzliek bankām pienākumu uzraudzīt īpašumu vērtības izmaiņas. Tā vietā ir tikai prasīts veikt korekcijas, ja ir noticis kas ārkārtējs. Turpretī saskaņā ar SA-CR, kas pašlaik ir piemērojama ES, iestādēm ir regulāri jāuzrauga tā īpašuma vērtība, kas ir ieķīlāts kā nodrošinājums. Pamatojoties uz šīs uzraudzības rezultātiem, iestādēm ir jāpaaugstina vai jāpazemina īpašuma vērtība (neatkarīgi no tā, kāda ir bijusi īpašuma vērtība aizdevuma iniciēšanas brīdī). Regulas 208. pants tiek grozīts, lai samazinātu ciklisko ietekmi uz tā īpašuma vērtību, ar ko nodrošina aizdevumus, un lai saglabātu pašu kapitāla prasības hipotēkām stabilākas. Konkrētāk, ir saglabāta pašreizējā prasība par īpašumu vērtības biežu uzraudzīšanu, kā rezultātā īpašuma vērtību var paaugstināt, pārsniedzot vērtību, kāda tam bijusi aizdevuma iniciēšanas brīdī (atšķirībā no “Bāzele III” standartos noteiktā), bet nepārsniedzot vidējo vērtību pēdējos trīs gados, ja tas ir komerciālais nekustamais īpašums, vai pēdējos sešos gados, ja tas ir mājokļa nekustamais īpašums. Attiecībā uz nekustamo īpašumu, kas izmantots par nodrošinājumu segtajām saistībām, 129. pantā ir paskaidrots, ka kompetentās iestādes var ļaut iestādēm izmantot tirgus vērtību vai hipotekāro vērtību, neierobežojot īpašuma vērtības palielinājumu līdz pēdējo trīs gadu vai attiecīgi pēdējo sešu gadu vidējai vērtībai. Papildus tam 208. pantā ir paskaidrots, ka īpašuma pārveidojumi, kas uzlabo ēkas vai dzīvojamās vienības energoefektivitāti, ir jāuzskata par tādiem, kas nepārprotami paaugstina īpašuma vērtību. Visbeidzot, iestādēm ir ļauts vērtēt un pārvērtēt īpašumus, izmantojot attīstītās statistikas vai citas matemātiskas metodes, kas izstrādātas atsevišķi no kredītlēmumu pieņemšanas, ar noteikumu, ka ir izpildīti vairāki nosacījumi, kuri ir balstīti uz EBI Pamatnostādnēm par aizdevumu iniciēšanu un uzraudzību (EBA/GL/2020/06), un ka ir saņemts uzraudzības iestādes apstiprinājums. Regulas 465. pants ir grozīts, paredzot īpašu pārejas režīmu pašu kapitāla minimālās robežvērtības aprēķināšanai zema riska darījumiem, kuri ir nodrošināti ar mājokļu īpašuma hipotēkām. Pārejas periodā dalībvalstis var atļaut iestādēm piemērot preferenciālu 10 % riska pakāpi riska darījuma nodrošinātajai daļai, kas nepārsniedz 55 % no īpašuma vērtības, un 45 % riska pakāpi atlikušajai riska darījuma daļai, kas nepārsniedz 80 % no īpašuma vērtības, ar noteikumu, ka ir izpildīti noteikti nosacījumi, kuru mērķis ir nodrošināt, ka minētie darījumi ir zema riska darījumi, un ka to izpildi ir pārbaudījusi kompetentā iestāde. EBI būs pienākums uzraudzīt pārejas režīma izmantošanu un sagatavot ziņojumu par tā kalibrēšanas piemērotību. Komisijai, pamatojoties uz minēto ziņojumu, būs jānolemj, vai iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu par zema riska darījumiem, kas nodrošināti ar mājokļu īpašuma hipotēku.

Pakārtoto parāda vērtspapīru riska darījumi Regulas 128. pants tiek aizstāts, lai ieviestu galīgajos “Bāzele III” standartos paredzēto pārskatīto procedūru, ko piemēro pakārtoto parāda vērtspapīru riska darījumiem (t. i., 150 % riska pakāpi). Kapitāla vērtspapīru riska darījumi Regulas 133. pants tiek aizstāts, lai ieviestu galīgajos “Bāzele III” standartos paredzēto pārskatīto procedūru, ko piemēro kapitāla vērtspapīru riska darījumiem. Ir precizēts kapitāla vērtspapīru riska darījumu kategorijas tvērums, sniedzot kapitāla vērtspapīru riska darījumu definīciju un norādot, kuri citi instrumenti ir jāuzskata par kapitāla vērtspapīru riska darījumiem, aprēķinot riska svērtos aktīvus kredītriskam. Lai palielinātu SA-CR jutīgumu pret riskiem, pārskatītajās riska pakāpēs ir atspoguļots fakts, ka zaudējumu risks kapitāla vērtspapīriem ir lielāks nekā parāda vērtspapīru riska darījumiem, proti, ir noteikta 250 % riska pakāpe, un ir ieviests nošķīrums starp ilgtermiņa un riskantākiem spekulatīviem ieguldījumiem, kam ir noteikta 400 % riska pakāpe. Lai izvairītos no nevajadzīgi lielas sarežģītības, par galveno kritēriju, pēc kura darījumus ierindo ilgtermiņa riska darījumu kategorijā, ir noteikts turēšanas laiks, ko apstiprinājusi iestādes augstākā vadība. Kapitāla vērtspapīru riska darījumiem, kas veikti saskaņā ar likumdošanas programmām, kuru mērķis ir veicināt noteiktas ekonomikas nozares un kuras nodrošina iestādei lielas ieguldījumu subsīdijas, un kuras ietver zināma veida valdības pārraudzību, var piešķirt 100 % riska pakāpi ar noteikumu, ka šie riska darījumi kopā nepārsniedz 10 % no iestādes pašu kapitāla un ir saņemts uzraudzības iestādes apstiprinājums. Minētās subsīdijas var tikt sniegtas arī kā vispārējas garantijas no daudzpusējām attīstības bankām, valsts attīstības kredītiestādēm un starptautiskām organizācijām. Tā ir noteikts tāpēc, ka Eiropas Investīciju bankas grupa, daudzpusējas attīstības bankas, valsts attīstības kredītiestādes un dalībvalstis veido šādas, bieži uz vispārējām publiskā sektora garantijām balstītas un ar finanšu atveseļošanas un noturības plāniem saistītas “likumdošanas programmas”, lai mobilizētu privātu kapitālu, arī nolūkā atbalstīt stratēģiski svarīgus uzņēmumus. Kapitāla vērtspapīru riska darījumiem ar centrālajām bankām joprojām piemēro 100 % riska pakāpi. Visbeidzot, 133. pantā ir noteikta minimālā robežvērtība kapitāla vērtspapīru riska darījumiem, kuri ir reģistrēti kā aizdevumi, bet izriet no parāda aizstāšanas ar pašu kapitālu, kas notikusi pienācīgas parāda realizācijas vai pārstrukturēšanas ietvaros, jo saskaņā ar “Bāzele III” standartu piemērojamā riska pakāpe nedrīkst būt zemāka par riska pakāpi, kas tiktu piemērota, ja līdzdalība būtu palikusi parāda portfelī. Daudzām ES bankām ir ilggadēja, stratēģiska līdzdalība finanšu un nefinanšu komercsabiedrību kapitālā. “Bāzele III” standartos ir paredzēts piecu gadu pārejas periodā palielināt riska pakāpes visu veidu kapitāla vērtspapīru riska darījumiem un nav paredzēta īpaša procedūra stratēģiskiem ieguldījumiem kapitāla vērtspapīros. Ja “Bāzele III” standartos iekļauto konservatīvāko pieeju piemērotu visam pastāvošās līdzdalības pamatkapitālā kopumam, varētu tikt negatīvi ietekmēta pastāvošo stratēģisko attiecību ekonomiskā dzīvotspēja. Ņemot to vērā, 49. pants tiek grozīts, lai noteiktu, ka kapitāla vērtspapīru riska darījumiem ar finanšu sektora sabiedrībām, kas iekļautas vienā un tajā pašā prudenciālās konsolidācijas (grupas) tvērumā, vai, ja par to saņemts uzraudzības iestādes apstiprinājums, ar iestādēm, uz kurām attiecas viena un tā pati institucionālā aizsardzības shēma, piemēro 100 % riska pakāpi, tādējādi vairumam attiecīgo sabiedrību turpina piemērot pašlaik spēkā esošo procedūru. Turklāt regulā tiek iekļauts jauns 495.a pants, kurā ir izklāstīta kapitāla vērtspapīru riska darījumiem piemērojamo jauno riska pakāpju pakāpeniska ieviešana. Jaunajā pantā ir arī paredzētas tiesības saglabāt pašreiz spēkā esošo procedūru vēsturiskiem un stratēģiskiem ieguldījumiem, ko iestāde ir veikusi tādu sabiedrību, tostarp apdrošināšanas sabiedrību, vērtspapīros, uz kurām tai ir būtiska ietekme, un ko iestāde ir turējusi pēdējos 10 gadus. Riska darījumi, kuros netiek pildītas saistības Regulas 127. pants ir grozīts, lai precīzāk noteiktu, kāda riska pakāpe ir jāpiemēro ienākumus nenesošu riska darījumu (NPE) pirkumu diskontiem, kā izziņots paziņojumā “Ieņēmumus nenesošu aizdevumu problēmas risināšana pēc Covid-19 pandēmijas”. Šajā saistībā priekšlikumā ir precizēts, ka iestādes, nosakot atbilstošo riska pakāpi, kas jāpiemēro riska darījumam, kurā netiek pildītas saistības, var ņemt vērā diskontu, ko piemēro iegādātajiem aktīviem, attiecībā uz kuriem netiek pildītas saistības. Tas papildina EBI pašreizējo darbu, kā mērķis ir grozīt regulatīvos tehniskos standartus par kredītriska korekcijām. Ar citiem 127. panta grozījumiem formulējums tiek saskaņots ar pārskatītajos “Bāzele III” standartos lietoto formulējumu. Ārējo kredītu novērtēšanas institūciju kredītnovērtējumu izmantošana un attiecināšana Lai iegūtu informāciju, kas varētu būt nepieciešama nākamajām iniciatīvām par publisku vai privātu reitinga shēmu izveidi, tiek grozīts 135. pants, lai dotu Eiropas uzraudzības iestādēm (EUI) uzdevumu sagatavot ziņojumu par traucēkļiem, kas mazina ĀKNI sniegtu ārēju kredītreitingu pieejamību, īpaši attiecībā uz komercsabiedrībām, un par pasākumiem, ar ko šos traucēkļus varētu novērst. Kredītriska regulējums – uz iekšējiem reitingiem balstītas pieejas Uz iekšējiem reitingiem balstītu pieeju tvēruma sašaurināšana Uz iestāžu iekšējiem modeļiem balstītam pašu kapitāla prasībām kredītriskam ir būtiski ieguvumi tādos aspektos kā jutīgums pret risku, iestāžu izpratne par saviem riskiem un vienlīdzīgi konkurences apstākļi starp iestādēm Savienībā. Taču finanšu krīze ir izgaismojusi nopietnus trūkumus IRB pieejās. Vairākos pētījumos, kas tika veikti gan starptautiskā, gan ES mērogā, iestāžu vidū tika konstatēta nepieņemami liela atšķirība kapitāla prasībās, kuru nevar izskaidrot tikai ar atšķirībām iestāžu portfeļu riskantumā. Tā mazina kapitāla rādītāju salīdzināmību, un tas, savukārt, padara iestāžu konkurences apstākļus nevienlīdzīgākus. Krīzes ietekmē arī atklājās gadījumi, kad iestāžu zaudējumi dažos portfeļos ievērojami pārsniedza modelētās prognozes, kā rezultātā atsevišķu iestāžu turētais kapitāls kļuva nepietiekams. Ar iestādēm tā notika, jo piemērojamajā regulējumā nebija noteikti pietiekami ierobežojumi IRB pieeju izmantošanai grūti modelējamām riska darījumu kategorijām un regulējums principā piespieda iestādes, kas vēlējās izmantot IRB pieeju dažiem saviem riska darījumiem, to izmantot pilnīgi visiem riska darījumiem.

Īstenojot “Bāzele III” standartus, regulas 150. pants un 151. panta 8. punkts tiek grozīti, lai ierobežotu to riska darījumu kategoriju loku, kurām var izmantot iekšējus modeļus, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības kredītriskam. Konkrētāk, IRB attīstīto pieeju (A-IRB pieeju), ar kuru var modelēt visus riska parametrus, ir ļauts izmantot tikai tām riska darījumu kategorijām, kurām ir iespējama pamatīga modelēšana, savukārt citām riska darījumu kategorijām tā vietā tiek piemērotas mazāk attīstītas pieejas: ·riska darījumiem ar komercsabiedrībām, kuru kopējais konsolidētais gada pārdošanas apjoms ir lielāks par 500 miljoniem EUR vai kuras pieder pie grupas, kā kopējais konsolidētās grupas gada pārdošanas apjoms pārsniedz 500 miljonus EUR (“lielas komercsabiedrības”), un riska darījumiem ar iestādēm un citām finanšu sektora sabiedrībām (ieskaitot tās, ko uzskata par komercsabiedrībām) vairs nevarēs izmantot attīstīto IRB pieeju — šiem riska darījumiem iestādes varēs izmantot IRB pamatpieeju (F-IRB pieeju) un tātad modelēt tikai PD; ·kapitāla vērtspapīru riska darījumiem IRB pieeju vairs nevarēs izmantot — iestādēm ir jāpiemēro šiem riska darījumiem SA-CR. Gaidāms, ka, pateicoties attīstīto modelēšanas pieeju izmantojuma ierobežošanai, zudīs būtisks nepamatotu RWA atšķirību avots un tātad uzlabosies pašu kapitāla prasību salīdzināmība. Tā arī atbrīvos regulējumu no viena pārliekas sarežģītības cēloņa. Jauna riska darījumu kategorija reģionālajām pašvaldībām un vietējām pašpārvaldēm, kā arī publiskā sektora struktūrām Pašlaik riska darījumus ar publiskā sektora struktūrām (PSE) un ar reģionālajām pašvaldībām un vietējām pašpārvaldēm (RGLA) var uzskatīt vai nu par riska darījumiem ar centrālo valdību, vai par riska darījumiem ar iestādēm. Tiem darījumiem, ko uzskata par riska darījumiem ar iestādēm, saskaņā ar pārskatītajiem “Bāzele III” standartiem būtu jāsāk piemērot IRB pamatpieeju, un tātad uz tiem attiektos modelēšanas ierobežojumi, savukārt riska darījumus, ko uzskata par riska darījumiem ar centrālajām valdībām, tas neskartu. Lai regulējumu nepadarītu nevajadzīgi sarežģītu, nodrošinātu vienādu attieksmi pret riska darījumiem ar PSE un riska darījumiem ar RGLA un neradītu neplānotas atšķirības ar tiem saistītajās pašu kapitāla prasībās, ir ierosināts 147. panta 2. punktā ieviest jaunu PSE-RGLA riska darījumu kategoriju, kurā tiktu iekļauti visi riska darījumi ar minētajām struktūrām (neatkarīgi no tā, vai šos darījumus patlaban uzskata par riska darījumiem ar centrālajām valdībām vai centrālajām bankām vai par riska darījumiem ar iestādēm), un piemērot šai jaunajai riska darījumu kategorijai tos pašus noteikumus, ko piemēro vispārīgajai riska darījumu ar komercsabiedrībām kategorijai, kā noteikts jaunajā 151. panta 11. punktā. Jo īpaši riska ievadparametru minimālās robežvērtības, kas ir piemērojamas riska darījumiem ar komercsabiedrībām, tāpat tiktu piemērotas riska darījumiem, kas pieder pie “Bāzele III” PSE-RGLA riska darījumu kategorijas. Riska ievadparametru minimālās robežvērtības IRB attīstītās pieejas ietvaros Regulas 160. panta 1. punkts, 161. panta 4. punkts, 164. panta 4. punkts un 166. panta 8.c punkts tiek grozīti, ieviešot minimālās vērtības iestāžu pašu aplēstajiem IRB parametriem, ko izmanto par ievadparametriem RWA aprēķinos (“ievadparametru minimālās robežvērtības”). Šīs riska ievadparametru minimālās robežvērtības ir drošības mehānismi, kas nodrošina, ka pašu kapitāla prasības nav zemākas par pietiekami piesardzīgu prasību līmeni, mazinot ietekmi, ko rada ar modeli saistītais risks, mērījumu kļūda un datu ierobežojumi, un uzlabojot kapitāla rādītāju salīdzināmību iestāžu starpā. Kas attiecas uz PD riska parametru, pašreizējās ievades minimālās robežvērtības ir nedaudz paaugstinātas (no “Bāzele II” regulējumā paredzētajiem 0,03 % līdz “”Bāzele III” regulējumā paredzētajiem 0,05 %). Savukārt, kas attiecas uz saistību neizpildīšanas zaudējumu (LGD) un kredīta korekcijas pakāpes riska parametriem, ievades minimālās robežvērtības ir noteiktas no jauna un piesardzīgi kalibrētas. LGD ievadparametru minimālā robežvērtība nenodrošinātiem riska darījumiem ar komercsabiedrībām ir noteikta 25 % apmērā, bet nenodrošinātiem vispārīgiem riska darījumiem ar privātpersonām vai MVU — 30 % apmērā. Nodrošinātiem riska darījumiem ir norādīta formula, kurā ir iekļauti konservatīvi diskonti atkarībā no nodrošinājuma veida, savukārt IRB pieejas kredīta korekcijas pakāpes ievadparametru minimālā robežvērtība ir noteikta atbilstoši 50 % no piemērojamās standartizētās pieejas CCF. Procedūra, ko piemēro riska darījumiem ar centrālajām valdībām vai centrālajām bankām Regulā ir iekļauts jauns 159.a pants, kurā saskaņā ar “Bāzele III” standartiem nosaka, ka jaunās ievadparametru minimālās robežvērtības (kas aprakstītas iepriekšējā iedaļā), ko piemēro iestāžu pašu PD, LGD un kredīta korekcijas pakāpes aplēsēm, nepiemēro riska darījumiem ar centrālajām valdībām vai centrālajām bankām. “Koeficienta 1,06” svītrošana no riska pakāpes formulas Saskaņā ar “Bāzele III” standartiem 153. panta 1. punkts un 154. panta 1. punkts tiek grozīti, svītrojot “koeficientu 1,06”, ko piemēro riska darījumu kredītriska svērtajai vērtībai saskaņā ar IRB pieejām, un tādējādi aprēķins tiek vienkāršots un tiek likvidēts 6 % kalibrēšanas palielinājums IRB riska pakāpēm, ko piemēro saskaņā ar pašlaik spēkā esošo regulējumu. “Dubultās saistību neizpildes” procedūras likvidēšana Regulas 153. panta 3. punkts, 154. panta 2. punkts, 202. pants un 217. pants tiek grozīti, lai likvidētu dubultās saistību neizpildes metodi, ko piemēro dažiem ar garantiju nodrošinātiem riska darījumiem, tādējādi riska pakāpju aprēķināšanai paliek tikai viena vispārīga formula un regulējums tiek vienkāršots, kā paredzēts “Bāzele III” standartos. Tā kā ir mazāk ietverto iespēju, pārskatītais aprēķins palielina RWA salīdzināmību iestāžu starpā un samazina nepamatotās atšķirības. IRB pieeju ieviešana un pastāvīgā daļējā izmantošana Saskaņā ar galīgajiem “Bāzele III” standartiem vairs nav spēkā nosacījums, ka tad, ja iestāde vēlas izmantot IRB pieejas kādai riska darījumu kategorijai, tai ar laiku šī IRB pieeja jāievieš attiecībā uz pilnīgi visām riska darījumu kategorijām bankas portfelī (“IRB ieviešana”), izņemot riska darījumus, attiecībā uz kuriem saskaņā ar noteikumiem un kompetentās iestādes apstiprinājumu ir atļauts pastāvīgi daļēji izmantot SA-CR. Šis jaunais princips ir ieviests 148. un 150. pantā, un saskaņā ar to iestādes var izmantot IRB pieejas selektīvi. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp iestādēm, kas pašlaik saviem riska darījumiem piemēro kādu IRB pieeju, un iestādēm, kuras to nedara, jaunajā 494.d pantā ir izklāstīta pārejas kārtība, saskaņā ar kuru iestādes trīs gadu laikā var pāriet atpakaļ pie SA-CR, ja kompetentās iestādes vienkāršotā procedūrā to ir apstiprinājušas. Pārskatītais riska parametrs IRB pamatpieejās Regulas 161. panta 1. punkts tiek grozīts, ieviešot pārkalibrētās LGD vērtības augstākas prioritātes nenodrošinātiem riska darījumiem ar komercsabiedrībām (40 % LGD 45 % LGD vietā). Ir grozīta arī LGD vērtība nopirkto komercsabiedrību debitoru parādu atgūstamās vērtības samazināšanās riskam, lai to saskaņotu ar Bāzeles procedūru.

Pārskatīts kredīta korekcijas pakāpju pašu aplēšu tvērums un aprēķina metodes Regulas 166. panta 8., 8.a, 8.b un 8.d punkts un 182. pants tiek grozīti, lai pārskatītu aprēķinu tvērumu un metodes kredīta korekcijas pakāpju pašu aplēsēm, ko izmanto, lai noteiktu ārpusbilances posteņu riska darījumu, izņemot atvasināto instrumentu līgumu, vērtību. Konkrētāk, saskaņā ar jaunajiem noteikumiem kredīta korekcijas pakāpju pašu aplēšu noteikšanā ir jāņem vērā fiksēts periods — 12 mēneši pirms saistību neizpildes — un pašu aplēses ir atļauts izmantot tikai īpašām saistībām, kurām atbilstošā standartizētā kredīta korekcijas pakāpe ir zemāka par 100 %. Garantijas, ko sniedz aizsardzības devēji, kuriem piemēro vienkāršāku pieeju Ar “Bāzele III” standartiem ir būtiski pārskatītas metodikas, ko iestādēm ir ļauts izmantot, lai atzītu atbilstošu garantiju panākto riska samazinājumu, un tā mērķis cita starpā ir sašaurināt pieeju klāstu un tādējādi samazināt pašu kapitāla prasību atšķirības. Šajā nolūkā “Bāzele III” standartos lielākoties ir noteikts, ka riska pakāpe, kas jāpiemēro nodrošinātajai riska darījuma daļai, būtu jāaprēķina, izmantojot to pieeju, ko piemēro salīdzināmiem tiešiem riska darījumiem ar aizsardzības devēju. Ja riska darījumam, kam piemēro IRB attīstīto pieeju, garantiju sniedz garantijas devējs, kam piemēro IRB pamatpieeju vai SA-CR, tad gadījumā, ja minēto garantiju atzīst, ar garantiju nodrošinātajam riska darījumam ir jāpiemēro IRB pamatpieeja vai attiecīgi SA-CR. Lai atzītu garantijas saskaņā ar IRB attīstīto pieeju, jāizmanto kāda no šīm pieejām: ·riska pakāpes aizstāšanas pieeja, saskaņā ar kuru parādnieka riska pakāpe tiek aizstāta ar garantijas devēja riska pakāpi, ja salīdzināmiem tiešiem riska darījumiem ar garantijas devēju piemēro SA-CR (235.a pants); ·riska parametru aizstāšanas pieeja, saskaņā ar kuru parādnieka riska parametrus aizstāj ar riska parametriem, kas saistīti ar salīdzināmiem tiešiem riska darījumiem ar garantijas devēju, ja salīdzināmiem tiešiem riska darījumiem ar garantijas devēju piemēro IRB pieeju (236.a pants); vai ·LGD vai gan PD, gan LGD aplēšu korekcija (183. pants); priekšlikumā ir paskaidrots, ka tad, ja izmanto šo pieeju, lai atzītu garantiju, iegūtā ar garantiju nodrošinātajam riska darījumam piemērojamā riska pakāpe nekad nedrīkstētu būt zemāka par riska pakāpi, ko piemēro salīdzināmam tiešam riska darījumam ar garantijas devēju. Tā mērķis ir saglabāt regulējuma konsekvenci riska novērtēšanas jautājumā, proti, izvairīties no gadījumiem, kad netiešam riska darījumam ar konkrētu aizsardzības devēju varētu piemērot zemāku riska pakāpi nekā salīdzināmam tiešam riska darījumam, kurā tas pats aizsardzības devējs ir parādnieks. Specializētās kreditēšanas riska darījumi, kam piemēro IRB attīstīto pieeju “Bāzele III” standartos paredzētie jaunie modelēšanas ierobežojumi attiecībā uz procedūru, ko piemēro specializētās kreditēšanas riska darījumiem, kuriem izmanto IRB pieejas, ir salīdzinoši mazi. Lai gan parametriem tiek piemērotas minimālās robežvērtības, IRB attīstīto pieeju var izmantot visu lielumu parādniekiem — atšķirībā no procedūras, ko piemēro citiem riska darījumiem ar komercsabiedrībām. Tomēr jaunās parametru minimālās robežvērtības, ko piemēro riska darījumiem ar komercsabiedrībām, piemēro arī specializētās kreditēšanas riska darījumiem, neņemot vērā īpašās kreditēšanas prakses, kas paredz drošības pasākumus, lai mazinātu kredītrisku. Tāpēc regulā ir iekļauts jauns 495.b pants, lai pakāpeniski ieviestu jaunas minimālās robežvērtības, sākot no 50 % diskonta faktora, kas piecu gadu laikā pakāpeniski pieaugs līdz 100 %. Papildus tam ar minēto pantu EBI ir uzdots novērtēt, cik atbilstošas ir PD un LGD riska ievadparametru minimālās robežvērtības, ko piemēro specializētās kreditēšanas riska darījumiem, un Komisija tiek pilnvarota, pamatojoties uz EBI novērtējumu, pārskatīt minētos parametrus ar deleģēto aktu. Veicinošas klauzulas nomas riska darījumiem un kredītu apdrošināšanai ES iestādes ir uzkrājušas lielas speciālās zināšanas un ir ļoti kompetentas riska pārvaldībā gan nomas jomā, gan arī kredītu apdrošināšanas izmantošanā, jo īpaši tās izmantošanā tirdzniecības finansēšanas vajadzībām. Tā kā nav pietiekamu datu, patlaban nav skaidrs, vai jaunie riska parametri ir kalibrēti pietiekami labi, lai atspoguļotu nomas nodrošinājuma panākto riska samazinājumu, un tātad arī kādām īpašībām jāpiemīt kredītu apdrošināšanas politikai, lai to atzītu par atbilstīgu kredīta aizsardzību. Tāpēc regulā ir iekļauts jauns 495.c pants, ar ko EBI ir uzdots novērtēt, cik piemērota ir “Bāzele III” paredzētā to parametru riska kalibrēšana, kurus piemēro nomas riska darījumiem, jo īpaši jauno nodrošinājuma diskontu (“svārstīguma korekciju”) un nodrošināto LGD regulatīvo vērtību riska kalibrēšana. Komisija ir pilnvarota pārskatīt kalibrēšanu ar deleģēto aktu, ja, ņemot vērā EBI ziņojumu, tas ir nepieciešams. Bet līdz tam jaunajiem IRB attīstītās pieejas riska parametriem piemēro piecu gadu pakāpeniskas ieviešanas periodu. Papildus tam regulā ir iekļauts jauns 495.d pants, ar ko EBI tiek uzdots ziņot Komisijai par kredītu apdrošināšanas kā kredītriska mazināšanas metodes atbilstību un izmantošanu un par attiecīgajiem riska parametriem, ar ko tā būtu jāsasaista SA-CR un IRB pamatpieejā. Komisijai, pamatojoties uz minēto ziņojumu, ir, ja nepieciešams, jāiesniedz tiesību akta priekšlikums par kredītu apdrošināšanas izmantošanu kredītriska mazināšanai. Kredītriska regulējums – kredītriska mazināšanas metodes Regulas 224.–230. pants tiek grozīts, lai ieviestu “Bāzele III” paredzētos noteikumus par to, kā ņemt vērā nodrošinājumu un garantijas gan SA-CR, gan IRB pamatpieejā, un minētajā regulējumā paredzētās metodes, kā to izdarīt. Jo īpaši ir pārskatīti uzraudzības iestādes noteiktie diskonti, ko piemēro finanšu nodrošinājumam saskaņā ar finanšu nodrošinājuma paplašināto metodi, kā arī nodrošināto LGD un nodrošinājuma diskontu vērtības, ko piemēro riska darījumiem, uz kuriem attiecas IRB pamatpieeja. Regulas 213. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkts un 215. panta 2. punkts tiek grozīti, lai precizētu atbilstības kritērijus garantijām un attiecīgi garantijām, ko dod savstarpējo garantiju shēmu kontekstā vai ko kā garantiju vai atbalsta garantiju sniedz dažas struktūras. Minētajiem precizējumiem būtu jo īpaši jāvieš lielāka skaidrība par to, vai Covid-19 krīzes kontekstā izveidotās publiskā sektora garantiju shēmas var izmantot par kredītriska mazināšanas metodēm. Tirgus riska regulējums BCBS 2016. gadā publicēja pārskatīto tirgus riska standartu pirmo kopumu, t. i., veica tā saukto tirdzniecības portfeļa fundamentālo pārskatīšanu (FRTB), lai novērstu konstatētos trūkumus tirgus riska kapitāla prasību regulējumā, ko piemēro tirdzniecības portfeļa pozīcijām. FRTB standartu ietekmes uzraudzības laikā BCBS atklāja vairākus trūkumus FRTB standartos, un tāpēc 2019. gada janvārī tā publicēja pārskatītos FRTB standartus. Komisija 2016. gada novembrī sākotnēji ierosināja ieviest KPR II saistošas uz FRTB standartiem balstītas pašu kapitāla prasības, lai novērstu tirgus riska regulējuma trūkumus. Tomēr, tā kā BCBS pēc tam pieņēma lēmumu pārskatīt minētos standartus un pārskatīšanas termiņi nebija saderīgi ar KPR II sarunu procesa posmu termiņiem, Eiropas Parlaments un Padome vienojās ieviest FRTB standartus KPR II tikai pārskatu sniegšanas nolūkiem. Uz FRTB standartiem balstītas pašu kapitāla prasības tika plānots ieviest vēlāk, pieņemot atsevišķu tiesību akta priekšlikumu.

Lai ieviestu saistošas pašu kapitāla prasības tirgus riskam saskaņā ar pārskatītajiem FRTB standartiem, KPR tiek izdarīti vairāki grozījumi. Priekšmets, darbības joma un definīcijas Regulas 4. pants tiek grozīts, lai precizētu tirdzniecības nodaļas definīciju. Pašu kapitāla elementi Regulas 34. pants tiek grozīts, lai iekļautu atkāpi, kas ļauj iestādēm, pamatojoties uz EBI atzinumu, ārkārtas apstākļos samazināt kopējās papildu vērtības korekcijas, lai ņemtu vērā no pirmā līmeņa pamata kapitāla atskaitītajām papildu vērtības korekcijām raksturīgo procikliskumu. Vispārīgas prasības, vērtēšana un pārskati Regulas 102. pants tiek grozīts, lai ieviestu FRTB pieejas, ko piemēro pašu kapitāla prasību aprēķināšanai. Regulas 104. pants tiek aizstāts, lai ieviestu pārskatītus kritērijus, pēc kuriem pozīcijas iekļauj tirdzniecības portfelī vai netirdzniecības portfelī (t. i., bankas portfelī); ar to tiek ieviesta arī atkāpe, kas ļauj iestādei iekļaut netirdzniecības portfelī īpašus instrumentus, kas parasti būtu iekļaujami tirdzniecības portfelī; lai šo atkāpi varētu izmantot, iestādei ir jāievēro ļoti stingri nosacījumi un jāsaņem savas kompetentās iestādes apstiprinājums. Regulas 104.a pants tiek grozīts, lai sīkāk noteiktu nosacījumus, kas jāievēro, lai instrumentu pārklasificētu no viena portfeļa otrā. Regulas 104.b pants tiek grozīts, lai ieviestu atkāpi, kas ļauj iestādēm izveidot īpašas tirdzniecības nodaļas, kurām iestādes var piešķirt tikai netirdzniecības portfeļa pozīcijas, uz ko attiecas ārvalstu valūtas risks un preču risks. Regulā ir ieviests 104.c pants, kurā ir noteikta procedūra, kas piemērojama kapitāla rādītāju ārvalstu valūtas riska ierobežošanas pozīcijām, un kura ļauj iestādēm ar noteiktiem nosacījumiem neņemt vērā dažas pozīcijas, aprēķinot pašu kapitāla prasības ārvalstu valūtas riskam. Regulas 106. pants tiek grozīts, lai precizētu spēkā esošos noteikumus par iekšējiem riska pārvedumiem. Vispārīgie noteikumi Regulas 325. pants tiek grozīts, lai ieviestu pašu kapitāla prasības tirgus riskam, kas balstītas uz FRTB pieejām, kuras izklāstītas 1.a nodaļā (alternatīvā standartizētā pieeja jeb A-SA), 1.b nodaļā (alternatīvā iekšējā modeļa pieeja jeb A-IMA) un 2.–4. nodaļā (vienkāršota standartizētā pieeja jeb SSA), kā arī noteiktu to izmantošanas nosacījumus un pašu kapitāla prasību aprēķināšanas biežumu. Ir ieviesta arī atkāpe, kas nosaka, ka iestādēm nav jāaprēķina pašu kapitāla prasības pozīcijām, uz kurām attiecas ārvalstu valūtas risks un kuras ir atskaitītas no iestāžu pašu kapitāla. Regulas 325.a pants tiek grozīts, lai ieviestu atbilstības kritērijus, kas jāizpilda, lai varētu izmantot SSA. Regulas 325.b pantā ir precizēts, kā aprēķināmas pašu kapitāla prasības tirgus riskam konsolidētā veidā. Alternatīvā standartizētā pieeja Regulas 325.c pants tiek grozīts, lai ieviestu papildu kvalitatīvās prasības, kas saistītas ar A-SA validāciju, dokumentēšanu un pārvaldību. Regulas 325.j pants tiek grozīts, lai precizētu dažus galīgo FRTB standartu elementus attiecībā uz procedūru, ko piemēro ieguldījumiem fondos (t. i., kolektīvo ieguldījumu uzņēmumos jeb KIU), un lai ieviestu dažas selektīvas korekcijas šo pozīciju pašu kapitāla prasību aprēķinos ar mērķi nodrošināt, ka standartizētās pieejas piemērošana KIU pārlieku nesarežģī aprēķinu un tai nav tik nelabvēlīga ietekme, jo KIU ir liela nozīme personīgo uzkrājumu veidošanas veicināšanā, vai tie būtu paredzēti lieliem ieguldījumiem vai pensijas gadiem. Lai sasniegtu šos mērķus, tiek noteikts, ka iestādēm reizi mēnesī būtu jāpiemēro caurskatāmības pieeja tām KIU pozīcijām, uz kurām attiecas minētā pieeja, un ka iestādēm ar īpašiem nosacījumiem ir ļauts izmantot attiecīgu trešo personu nodrošinātus datus, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saskaņā ar caurskatāmības pieeju. Papildus tam saskaņā ar pilnvaru pieeju 325.j pantā EBI ir dots uzdevums sīkāk noteikt tehniskos elementus, kas iestādēm ir jāizmanto, veidojot hipotētisko portfeli, ko izmanto pašu kapitāla prasību aprēķināšanā. Regulas 325.q pants tiek grozīts, lai precizētu ārvalstu valūtas vega riska faktoriem piemērojamo procedūru. Regulas 325.s pants tiek grozīts, lai koriģētu vega riska jutīguma formulu. Regulas 325.t pants tiek grozīts, lai vēl vairāk saskaņotu jutīgumu, ko izmanto pašu kapitāla prasību aprēķināšanā, ar jutīgumu, ko izmanto iestādes riska pārvaldībā. Noteikums par tirgotiem nevērtspapīrošanas kredīta un kapitāla vērtspapīru atvasinātiem instrumentiem ir pārcelts no 325.ab panta uz 325.v pantu, kur tas ir iederīgāks. Regulas 325.y, 325.am, 325.ah un 325.ak pantā ir izdarīti līdzīgi grozījumi, lai precizētu, kā tiek piešķirtas kredītkvalitātes kategorijas saskaņā ar A-SA. Regulas 325.ae pants tiek grozīts, lai precizētu, kādu procedūru piemēro inflācijas riska faktoram un ar dažādām valūtām saistītā bāzes riska faktoriem.

Regulas 325.ah un 325.ak pants tiek grozīts, lai precizētu riska pakāpes, ko piemēro segtajām saistībām (gan tādām, kam ir ārējs reitings, gan tādām, kam reitinga nav). Regulas 325.ai un 325.aj pants tiek grozīts, lai precizētu korelācijas parametru vērtību. Regulas 325.as pants tiek grozīts, lai ieviestu zemāku riska pakāpi preču delta riska faktoram, kas saistīts ar oglekļa emisijas kvotu tirdzniecību. Saskaņā ar galīgajiem “Bāzele III” standartiem emisijas kvotas tiek pielīdzinātas elektroenerģijas līgumiem, ko varētu uzskatīt par pārāk konservatīvu pieeju, ņemot vērā vēsturiskos datus par ES emisijas kvotu tirgu. Tas, ka Komisija 2015. gadā izveidoja tirgus stabilitātes rezervi, ir mazinājis emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ETS) tirgoto kvotu cenu svārstīgumu. Tas ir pamats izveidot īpašu, no elektroenerģijas atsevišķu riska kategoriju ETS kvotām A-SA ietvaros ar zemāku riska pakāpi, proti, 40 %, lai labāk atspoguļotu šīs ES specifiskās preces cenas faktisko svārstīgumu. Regulas 325.ax pants tiek grozīts, lai precizētu riska pakāpes jutīgumam pret vega riska faktoriem. Alternatīvā iekšējā modeļa pieeja Regulas 325.az pants tiek grozīts, lai precizētu nosacījumus, kas iestādēm ir jāievēro, lai tām piešķirtu atļauju izmantot A-IMA pašu kapitāla prasību aprēķināšanai attiecībā uz tirgus risku. Regulas 325.ba pants tiek grozīts, lai ieviestu saskaņā ar A-IMA aprēķināto pašu kapitāla prasību apkopošanas formulu. Regulas 325.bc pants tiek grozīts, lai EBI uzdotu izstrādāt regulatīvos tehniskos standartus, kuros nosaka kritērijus, ko piemēro ievaddatu izmantošanai riska mērīšanas modelī. Regulas 325.be pants tiek grozīts, lai noteiktu jaunas pilnvaras kompetentajām iestādēm attiecībā uz riska faktoru modelējamības novērtējumu, ko iestādes veic, izmantojot A-IMA. Regulas 325.bf pants tiek grozīts, lai kompetentajām iestādēm dotu jaunas modeļu trūkumu novēršanas pilnvaras un pilnvaras, kas attiecas uz prasību atpakaļejošu pārbaudi, kuru iestādes veic, izmantojot A-IMA. Regulas 325.bg pants tiek grozīts, lai ieviestu saistošas prasības attiecībā uz peļņas un zaudējuma attiecinājumu, ko iestādes veic, izmantojot A-IMA. Regulas 325.bh pants tiek grozīts, lai ieviestu korekcijas pašu kapitāla prasību aprēķināšanā attiecībā uz KIU pozīciju tirgus risku saskaņā ar A-IMA, īpaši tādēļ, lai nodrošinātu, ka šo pieeju var piemērot vairāk KIU. Līdzīgi kā noteikts ar grozījumiem, kas izdarīti KIU piemērojamajā A-SA procedūrā, iestādēm ir ļauts ar īpašiem nosacījumiem izmantot attiecīgu trešo personu nodrošinātus datus, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības saskaņā ar caurskatāmības pieeju, un tām ir jāizmanto caurskatāmības pieeja vismaz reizi nedēļā. Regulas 325.bi pants tiek grozīts, lai precizētu riska kontroles struktūrvienības un validācijas struktūrvienības pienākumus, kas saistīti ar riska pārvaldības sistēmu. Regulas 325.bp pants tiek grozīts, lai sīkāk noteiktu, kādos gadījumos iestādēm ir ļauts izmantot IRB modeli, lai iegūtu saistību nepildīšanas varbūtības un saistību nepildīšanas zaudējumu aplēses, kas nepieciešamas, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasību saistību neizpildes riskam. Regulas 337., 338., 352. un 361. pants tiek grozīts, lai aizstātu vai svītrotu noteikumus, kas vairs neattiecas uz SSA izmantošanu. Iekšējo modeļu izmantošana pašu kapitāla prasību aprēķināšanai Regulas 5. nodaļa tiek svītrota, jo iekšējā modeļa pieeja (IMA), ko patlaban izmanto, lai aprēķinātu pašu kapitāla prasības tirgus riskam, ir aizstāta ar 1.b nodaļā aprakstīto A-IMA. Deleģētie un īstenošanas akti Tā kā nav pilnīgas skaidrības par to, vai lielas jurisdikcijas neatkāpsies no galīgajiem “Bāzele III” standartiem, īstenojot FRTB, un tā kā ir svarīgi praksē nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp Savienībā iedibinātām iestādēm un to līdziniecēm citviet pasaulē, ar 461.a pantu Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai grozītu pieejas, ko izmanto pašu kapitāla prasību aprēķināšanai attiecībā uz tirgus risku, un lai grozītu minēto pieeju piemērošanas sākuma datumu ar mērķi tos saskaņot ar starptautiskām norisēm. Kredīta vērtības korekcijas (CVA) riska regulējums

Kredīta vērtības korekcija (CVA) ir atvasinātā instrumenta darījuma cenas patiesās vērtības grāmatvedības korekcija, un tās mērķis ir nodrošināties pret iespējamiem zaudējumiem, ko varētu izraisīt minētā darījuma partnera kredītspējas pasliktināšanās. Lielajā finanšu krīzē vairākas sistēmiski svarīgas bankas cieta lielus CVA zaudējumus savos atvasināto instrumentu portfeļos, jo vienlaikus pasliktinājās daudzu to darījumu partneru kredītspēja. Tāpēc 2011. gadā BCBS pirmā “Bāzele III” reformu kopuma ietvaros ieviesa jaunus standartus kapitāla prasību aprēķināšanai attiecībā uz CVA risku, lai nodrošinātu, ka banku CVA risks nākotnē tiek segts ar pietiekamu kapitālu. Minētie Bāzeles standarti tika transponēti Savienības tiesību sistēmā 2013. gadā ar KPR. Tomēr bankas un uzraudzības iestādes pauda bažas, ka 2011. gada standartos netiek pienācīgi ņemts vērā faktiskais CVA risks, kam bankas ir pakļautas. Konkrētāk, šie standarti tika kritizēti par trim konkrētām lietām: i) par to, ka šajos standartos izklāstītās pieejas nav pietiekami jutīgas pret risku, ii) par to, ka standarti neatzīst CVA modeļus, ko bankas izstrādājušas grāmatvedības nolūkiem, un iii) par to, ka minētajos standartos izklāstītajās pieejās nav ņemts vērā tirgus risks, kas raksturīgs atvasināto instrumentu darījumiem ar darījuma partneri. Reaģējot uz šīm bažām, BCBS 2017. gada decembrī publicēja pārskatītus standartus galīgo “Bāzele III” reformu ietvaros un pēc tam vēl koriģēja to kalibrēšanu pārskatītā 2020. gada jūlija publikācijā. Lai saskaņotu KPR ar 2020. gada BCBS standartiem, tajā tiek izdarīti vairāki grozījumi. Regulas 381. pantā ir iekļauta CVA riska definīcija, kurā ir ņemts vērā gan iestādes darījumu partnera kredītriska starpības risks, gan to darījumu portfeļa tirgus risks, ko iestāde noslēgusi ar attiecīgo darījumu partneri. Regulas 382. pants tiek grozīts, lai paskaidrotu, uz kuriem vērtspapīru finansēšanas darījumiem attiecas pašu kapitāla prasības CVA riskam. Papildus tam ir ieviests jauns noteikums, saskaņā ar kuru iestādēm ir jāziņo rezultāti, kas iegūti, aprēķinot pašu kapitāla prasības CVA riskam tiem darījumiem, kuriem saskaņā ar minēto pantu piemēro atbrīvojumu. Ir papildus norādīts, ka iestādes, kas ierobežo CVA risku šiem darījumiem, kuriem piemēro atbrīvojumu, attiecībā uz šiem darījumiem var aprēķināt pašu kapitāla prasību CVA riskam, ņemot vērā attiecīgās atbilstošās riska ierobežošanas pozīcijas. Visbeidzot, EBI ir doti jauni uzdevumi — izstrādāt pamatnostādnes, lai palīdzētu uzraudzības iestādēm atklāt pārmērīgu CVA risku, un izstrādāt RTS, kuros izklāsta nosacījumus, saskaņā ar ko novērtē, cik būtiska ietekme ir CVA riska darījumiem, kurus rada patiesajā vērtībā novērtētu vērtspapīru finansēšanas darījumi. Regulā tiek iekļauts 382.a pants, kurā ir izklāstītas jaunās pieejas, kas iestādēm būtu jāizmanto, lai aprēķinātu savas pašu kapitāla prasības CVA riskam, kā arī nosacījumi, saskaņā ar kuriem var izmantot minēto pieeju kombināciju. Regulas 383. pants tiek aizstāts, lai ieviestu vispārīgās prasības attiecībā uz standartizētās pieejas izmantošanu pašu kapitāla prasību aprēķināšanai CVA riskam, kā arī definētu šim nolūkam izmantojamo regulatīvo CVA. Regulā tiek iekļauts 383.a–383.x pants, kur ir sīkāk noteikti standartizētās pieejas tehniskie elementi. Regulas 384. pants tiek aizstāts, lai saskaņā ar “Bāzele III” standartiem ieviestu pamata pieeju pašu kapitāla prasību aprēķināšanai CVA riskam. Regulas 385. pants tiek aizstāts, lai ieviestu vienkāršoto pieeju pašu kapitāla prasību aprēķināšanai CVA riskam, kā arī kritērijus, kas jāizpilda, lai varētu izmantot vienkāršoto pieeju. Visbeidzot, 386. pants tiek grozīts, lai atspoguļotu jaunās prasības, ko piemēro atbilstīgām riska ierobežošanas pozīcijām, kuras var izmantot, aprēķinot pašu kapitāla prasības CVA riskam. Minimālā diskonta minimālās robežvērtības regulējums vērtspapīru finansēšanas darījumiem Vērtspapīru finansēšanas darījumiem (SFT) ir liela nozīme Savienības finanšu sistēmā, jo finanšu iestādes ar tiem var regulēt savu likviditātes pozīciju un atbalstīt savas vērtspapīru tirgus uzturēšanas darbības. SFT ir svarīgi arī centrālajām bankām, jo šie darījumi tām dod iespēju ar finanšu iestāžu starpniecību realizēt savus monetārās politikas plānus reālajā ekonomikā. Tomēr SFT var arī dot iespēju tirgus dalībniekiem rekursīvi izmantot sviru savām pozīcijām, reinvestējot naudas nodrošinājumu vai atkāroti izmantojot nenaudas nodrošinājumu. Lai novērstu risku, ka ārpus banku sektora uzkrājas pārlieku liela svira, Finanšu stabilitātes padome (FSP) 2013. gadā publicēja ieteikumu, kurā savām dalībjurisdikcijām ieteica ieviest minimālos nodrošinājuma diskontus dažiem SFT, kuri veikti starp bankām un partneriem, kas nav bankas, un kuriem tīrvērte tiek veikta necentralizēti. Saskaņā ar minēto ieteikumu šie minimālie nodrošinājuma diskonti būtu pēc katras jurisdikcijas ieskatiem jāievieš vai nu tieši — ar tirgus regulējumu —, vai netieši — ar bargāku kapitāla prasību; šādu kapitāla prasību izstrādāja BCBS 2017. gadā kā daļu no galīgajām “Bāzele III” reformām. Tomēr EBI ieteikumos, kas tika sniegti tās īpašajā ziņojumā par SFT piemērojamo minimālo diskontu minimālās robežvērtības regulējuma ieviešanu Savienības tiesību sistēmā, un EVTI ieteikumos, kas tika sniegti tās ziņojumā par SFT un svirām ES, tika norādīts, ka nav skaidrs, kā šāda regulējuma piemērošana ietekmētu iestādes. Šajos ieteikumos bija arī paustas bažas, ka minētā regulējuma piemērošana noteiktu veidu SFT varētu radīt nevēlamas sekas uz šīm finanšu darbībām. Turklāt vēl nav skaidrs, vai šo regulējumu būtu labāk piemērot iestādēm kā bargāku pašu kapitāla prasību vai kā tirgus regulējumu. Ja regulējumu iestādēm piemērotu kā bargāku pašu kapitāla prasību, iestādes, kas nebūtu ievērojušas šīs minimālo diskontu minimālās robežvērtības, tomēr varētu turpināt šīs finanšu darbības, par to saņemot sodu. Savukārt, ja regulējumu piemērotu kā tirgus regulējumu, visiem tirgus dalībniekiem būtu nodrošināti vienlīdzīgi konkurences apstākļi, ja Savienība nolemtu ieviest līdzīgu tirgus regulējumu attiecīgiem SFT starp dalībniekiem, kas nav bankas, kā to arī ir ieteikusi FSP savā iepriekš minētajā 2013. gada ziņojumā. Ņemot vērā iepriekš minēto, ar 519.c pantu EBI ir uzdots ciešā sadarbībā ar EVTI ziņot Komisijai par to, cik piemēroti ir īstenot Savienībā minimālo diskontu apakšējo robežvērtību regulējumu, ko piemēro SFT. Komisija, pamatojoties uz minēto ziņojumu, vajadzības gadījumā iesniegs Eiropas Parlamentam un Padomei tiesību akta priekšlikumu. Operacionālais risks Jauna standartizētā pieeja, ar ko aizstāj visas pašreizējās operacionālajam riskam piemērojamās pieejas BCBS ir pārskatījusi starptautisko standartu par operacionālo risku, lai novērstu trūkumus, kas atklājās pēc 2008.–2009. gada finanšu krīzes. Līdztekus standartizēto pieeju nepietiekamajam jutīgumam pret risku tika konstatēta arī salīdzināmības nepietiekamība, ko rada tas, ka attīstītajās mērīšanas pieejās (AMA) tiek izmantots daudz dažādu iekšējās modelēšanas prakšu. Ņemot to vērā un lai regulējumu padarītu vienkāršāku, visas pieejas, ko patlaban izmanto pašu kapitāla prasību aprēķināšanai attiecībā uz operacionālo risku, tika aizstātas ar vienu pieeju, kas nav balstīta uz modeļiem un kas jāizmanto visām iestādēm. Lai gan saskaņā ar šo jauno regulējumu modeļus, tādus kā AMA ietvaros izstrādātos, vairs nevar izmantot pašu kapitāla prasību noteikšanai attiecībā uz operacionālo risku, iestādes šos modeļus pēc saviem ieskatiem var izmantot iekšējā kapitāla pietiekamības novērtēšanas procesa (ICAAP) vajadzībām. Jaunā standartizētā pieeja Savienībā tiek ieviesta, aizstājot KPR Trešās daļas III sadaļu. Papildus tam tiek veiktas vēl citas izmaiņas vairākos citos KPR pantos, galvenokārt tādēļ, i) lai ieviestu skaidras un saskaņotas definīcijas, kas saistītas ar operacionālo risku (4. panta 1. punkta 52.a, 52.b un 52.c apakšpunkts), kā EBI ieteikusi atbildē uz Komisijas 2019. gada uzaicinājumu sniegt konsultācijas, un ii) lai visā KPR atspoguļotu III sadaļas aizstāšanu (piemēram, 20. pantā ir svītrotas agrākās atsauces uz III sadaļu). Visbeidzot, EBI tiek uzdots ziņot Komisijai par apdrošināšanas izmantošanu pārskatītā operacionālā riska regulējuma kontekstā (519.d pants). Minētais ziņojums ir nepieciešams tāpēc, ka uzraudzības iestāžu vidū ir radušās bažas par to, vai operacionālajam riskam piemērojamā jaunā standartizētā pieeja nevarētu pieļaut gadījumus, kad tiek īstenota regulatīvā arbitrāža, izmantojot apdrošināšanu. Pašu kapitāla prasību aprēķināšana attiecībā uz operacionālo risku Saskaņā ar galīgajiem “Bāzele III” standartiem jaunajā standartizētajā pieejā ir apvienots rādītājs, kura pamatā ir iestādes uzņēmējdarbības apjoms (uzņēmējdarbības rādītāja sastāvdaļa jeb BIC), ar rādītāju, kurā ir ņemta vērā attiecīgās iestādes zaudējumu vēsture. Pārskatītajā Bāzeles standartā ir paredzētas vairākas iespējas izvēlēties, kā var veidot pēdējo minēto rādītāju. Jurisdikcijas, aprēķinot operacionālā riska kapitālu, var neņemt vērā vēsturiskos zaudējumus nevienai attiecīgajai iestādei vai arī ņemt papildus vērā to iestāžu vēsturisko zaudējumu datus, kuru uzņēmējdarbības apjoms ir mazāks par noteiktu robežu. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus Savienībā un vienkāršotu operacionālā riska kapitāla aprēķināšanu, minētās izvēles iespējas minimālo pašu kapitāla prasību aprēķināšanā izmanto vienādi, proti, neņem vērā nevienas iestādes vēsturisko operacionālo zaudējumu datus. BIC aprēķins ir izklāstīts III sadaļas jaunajā 1. nodaļā (jaunajā 312.–315. pantā). Savienībā minimālās pašu kapitāla prasības operacionālajam riskam būs balstītas tikai uz BIC (312. pants). BIC aprēķins, kas ir balstīts uz tā saukto uzņēmējdarbības rādītāju, ir izklāstīts 313. pantā, savukārt uzņēmējdarbības rādītāja noteikšanas veids, kā arī tā komponenti un korekcijas, kas varētu būt jāveic iestāžu apvienošanās, iegādes vai atsavināšanas dēļ, ir izklāstīti 314. un 315. pantā.

Datu vākšana un pārvaldība Jaunajā 2. nodaļā (jaunajā 316.–323. pantā) ir izklāstīti noteikumi par datu vākšanu un pārvaldību. Samērīguma apsvērumu dēļ minētās prasības ir sadalītas noteikumos, ko piemēro visām iestādēm (tie ir, piemēram, noteikumi par operacionālā riska pārvaldības sistēmu (323. pants)), un noteikumos, kas attiecas tikai uz tādām iestādēm, kurām ir jāatklāj arī vēsturisko zaudējumu dati (446. panta 2. punkts) un šajā nolūkā ir jāuztur zaudējumu datu kopa (317. pants). Savienībā saskaņā ar EBI atbildi uz Komisijas 2019. gada uzaicinājumu sniegt konsultācijas visām iestādēm, kuru uzņēmējdarbības rādītājs būs vismaz 750 miljoni EUR, būs jāuztur zaudējumu datu kopa un jāaprēķina ikgadējie operacionālā riska zaudējumi informācijas atklāšanas nolūkiem. Lai nodrošinātu, ka jaunais regulējums saglabājas samērīgs, kompetentās iestādes varēs piešķirt atbrīvojumu no minētās prasības, ja vien iestādes uzņēmējdarbības rādītājs nepārsniegs 1 miljardu EUR (316. pants). Lai nodrošinātu noteiktu stabilitāti laika gaitā, jo īpaši, lai īslaicīgi uzņēmējdarbības rādītāja vērtības samazinājumi nepamatoti neietekmētu šo novērtējumu, par attiecīgo uzņēmējdarbības rādītāju uzskatīs visaugstāko uzņēmējdarbības rādītāju, kas ziņots pēdējo divu gadu laikā. Ikgadējo operacionālā riska zaudējumu aprēķināšanai būtiskie elementi ir sīkāk izklāstīti 318.–321. pantā. Regulas 318. pantā ir izklāstīts, kā nosakāmi “bruto zaudējumi” un “neto zaudējumi”, bet 319. pantā ir noteiktas attiecīgās zaudējumu datu robežvērtības — 20 000 EUR un 100 000 EUR. Noteiktus ārkārtējus operacionālā riska notikumus, kas vairs neskar iestādes riska profilu, var neņemt vērā, ja ir izpildīti visi ar to saistītie nosacījumi un iestādes uzraudzības iestāde ir atļāvusi tā darīt (320. pants). Pēc tāda paša principa iestādei var būt jāiekļauj papildu zaudējumi, piemēram, tādi, kas ir saistīti ar iestādēm, kuras ir iegādātas vai ar kurām iestāde ir apvienojusies (321. pants). Iestādes zaudējumu datu precizitātei un tvēruma plašumam ir ļoti liela nozīme. Tāpēc uzraudzības iestādēm būs periodiski jāpārbauda zaudējumu datu kvalitāte (322. pants). Sviras rādītājs Atvasināto instrumentu riska darījuma vērtības aprēķināšana Pēc Regulas (ES) 2019/876 pieņemšanas BCBS ir papildus pārskatījusi vienu konkrētu sviras rādītāja regulējuma aspektu. Lai atvieglotu klienta tīrvērtes pakalpojumu sniegšanu, 2019. gada jūnijā sviras rādītāja vajadzībām tika grozīta procedūra, ko piemēro atvasinātajiem instrumentiem, kuriem veikta klienta tīrvērte. Atbilstoši pārskatītajiem noteikumiem procedūra, ko piemēro šiem atvasinātajiem instrumentiem, kopumā ir saskaņota ar procedūru, kas pared