Šobrīd Savienībā ir spēkā vairāk nekā četrdesmit ierobežojošo pasākumu režīmi. Ar dažiem no tiem tiek īstenoti Apvienoto Nāciju Organizācijas noteiktie ierobežojošie pasākumi; pārējos Savienības ir pieņēmusi autonomi. Papildus režīmiem, kas vērsti uz konkrētām valstīm raksturīgām situācijām, Savienība ir pieņēmusi arī horizontālus režīmus, kuru mērķis ir novērst ķīmisko ieroču izplatīšanu un izmantošanu, kiberuzbrukumus, cilvēktiesību pārkāpumus un terorismu. Ierobežojošie pasākumi ir saistoši Savienības dalībvalstīm un jebkurai personai vai vienībai, kas ir dalībvalstu jurisdikcijā (ES operatori). Nekonsekventa ierobežojošo pasākumu izpilde mazina to efektivitāti un Savienības spēju paust vienotu nostāju. Par Savienības ierobežojošo pasākumu ieviešanu un izpildi galvenokārt ir atbildīgas dalībvalstis. Dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jānovērtē, vai ir pārkāpta attiecīgā Padomes regula, kas pieņemta saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (“LESD”) 215. pantu, un jāveic atbilstīgi pasākumi.

Lai saglabātu šīs vērtības, Savienība var piemērot ierobežojošus pasākumus trešām valstīm, vienībām vai fiziskām personām. Šie pasākumi ietver mērķtiecīgus individuālus pasākumus, t. i., mērķtiecīgas finanšu sankcijas (aktīvu iesaldēšanu) un ieceļošanas ierobežojumus (ceļošanas aizliegumus), kā arī nozaru pasākumus, t. i., ieroču embargo vai ekonomiskus un finansiālus pasākumus (piemēram, importa un eksporta ierobežojumus, ierobežojumus konkrētu pakalpojumu, piemēram, banku pakalpojumu, sniegšanai). Starptautiskā miera un drošības saglabāšana ir īpaši svarīga pašreizējā Krievijas iebrukuma Ukrainā kontekstā. Savienība ir ieviesusi daudzus pret Krievijas un Baltkrievijas personām un uzņēmumiem vērstus ierobežojošus pasākumus, no kuriem daži tika ieviesti jau 2014. gadā. Šajā sakarā, lai uzlabotu Savienības līmeņa koordināciju šo ierobežojošo pasākumu izpildē, Komisija izveidoja darba grupu “Freeze and Seize”. Papildus koordinācijas nodrošināšanai starp dalībvalstīm un Savienības aģentūrām, piemēram, Eiropolu un Eurojust, tās mērķis ir izpētīt mijiedarbību starp ierobežojošiem pasākumiem un krimināltiesību pasākumiem.

Ņemot vērā steidzamo nepieciešamību saukt pie atbildības sarakstā iekļautās personas un vienības, kas iesaistītas Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumos, Komisija šodien pieņem arī paziņojumu, kura pielikumā ir uzskaitīti galvenie elementi, ko varētu iekļaut gaidāmajā direktīvā par kriminālsodiem par tādu Savienības noteikumu pārkāpumiem, kuri attiecas uz ierobežojošiem pasākumiem.

Turpmākajās iedaļās ir aplūkotas problēmas, ko ar šo priekšlikumu cenšas risināt, šo problēmu cēloņi un pašreizējās situācijas negatīvās sekas. Pēc tam ir aprakstīti priekšlikuma mērķi un tā pievienotā vērtība, tai skaitā iemesli, kāpēc tas atbilst kritērijiem LESD 83. panta 1. punktā uzskaitīto noziegumu jomu papildināšanai.

2.Ar priekšlikumu risinātās problēmas

Tā kā Savienība pēdējo desmitgažu laikā pastiprināti ir pieņēmusi ierobežojošos pasākumus, arvien biežāk arī tiek veidotas shēmas to apiešanai, kuras citu starpā veido ierobežojošo pasākumu sarakstā iekļautās personas un vienības, kam ir labi resursi un kas var atļauties izmantot “atbalstītājus” (advokātus, notārus u. c.) un “rīkus” (piemēram, sarežģītas juridiskās struktūras ar mērķi slēpt informāciju par aktīvu faktiskajiem īpašniekiem), lai izvairītos no ierobežojošo pasākumu piemērošanas.

Šajā sakarā īpaši svarīgs ir Eiropas sakaru punktu tīkla attiecībā uz personām, kas atbildīgas par genocīdu, noziegumiem pret cilvēci un kara noziegumiem (“Genocīda apkarošanas tīkls”), 2021. gada ziņojums. Pamatojoties uz salīdzinošu novērtējumu par situāciju dalībvalstīs, Genocīda apkarošanas tīkla ziņojumā norādīts, ka praksē faktiski pie atbildības tiek saukts ļoti maz fizisko vai juridisko personu, kas veikušas Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumus. Tomēr tajā arī norādīts, ka “pēdējā laikā ir vērojama pozitīva tendence attiecībā uz sākto izpildes darbību skaitu un dažu valstu iestāžu noteikto sodu palielinājumu”.

Neraugoties uz pozitīvajām tendencēm vairākās dalībvalstīs, šķiet, ka tiesvedība par Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem ir sākta tikai dažās dalībvalstīs. Tas varētu liecināt par to, ka daudzās dalībvalstīs Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumu izmeklēšanai un saukšanai pie atbildības par tiem netiek piešķirta pietiekama prioritāte. Turklāt tiesībaizsardzības iestādes saskaras ar būtiskiem šķēršļiem, ko rada likumpārkāpēju un cietušo īpašā kategorija un attiecīgo noziedzīgo nodarījumu (to kombinācijas) sarežģītība.

Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem bieži ir pārrobežu raksturs. Piemēram, uzņēmums iegādājas iekārtas ar ārvalstu starpnieka starpniecību, apzinādamies, ka patiesie pārdevēji ir valstis, vienības un personas, uz kurām attiecas ierobežojoši pasākumi. Aktīvu iesaldēšanas gadījumā, piemēram, starptautiska banka atvieglina sarakstā iekļautai personai piederošas “iesaldētas” jahtas nodošanu. Šādā aizliegtā nodošanā var būt iesaistīts advokātu birojs, kas, sagatavodams dokumentus par jahtas pārdošanu, palīdz izdarīt noziegumu, un – dažos gadījumos – korumpēta valdības amatpersona, kas atļauj mainīt īpašumtiesības. Lai slēptu par jahtu veiktā maksājuma izcelsmi, iespējams, tiek izmantoti tādi palīglīdzekļi kā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšana un/vai čaulas sabiedrības.

Tā kā ierobežojošo pasākumu pārkāpumos bieži vien nav tiešu cietušo, to izmeklēšana un saukšana pie atbildības par tiem ir atkarīga no tā, vai tos atklāj valstu kompetentās iestādes. Turklāt ziņošanā par ierobežojošu pasākumu pārkāpumiem svarīgu lomu spēlē trauksmes cēlēju iesniegtie ziņojumi vai pilsoniskās sabiedrības organizāciju iesniegtās sūdzības.

Attiecībā uz mijiedarbību starp dalībvalstu pieeju kriminālatbildības noteikšanai par Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem un konfiskācijas pasākumiem jāpiemin, ka lielākajā daļā dalībvalstu konfiskācija ir iespējama, tikai pamatojoties uz notiesājošu spriedumu krimināllietā vai vismaz konstatētu saikni ar noziedzīgām darbībām. Tomēr, lai gan vairākās dalībvalstīs par ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem ir noteikta kriminālatbildība, atšķirības starp dalībvalstīm var novest pie sadrumstalotas pieejas pārrobežu lietās.

3.Problēmu pamatcēloņi

Personas, kas iesaistītas ar Savienības ierobežojošajiem pasākumiem saistītā nelikumīgā praksē, var gūt labumu no tā, ka dalībvalstīs ievērojami atšķiras to administratīvajās tiesībās un/vai krimināltiesībās paredzētās Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumu definīcijas un sodi par tiem. Dažas dalībvalstis izmanto plašas definīcijas, piemēram, “ANO un ES noteikto sankciju pārkāpums” vai “ES noteikumu pārkāpums”. Citās dalībvalstīs ir ieviesti sīkāk izstrādāti noteikumi, piemēram, tajos ir uzskaitītas aizliegtās darbības.

Pamatojoties uz atbildēm, kas saņemtas uz Genocīda apkarošanas tīkla izplatītās anketas jautājumiem, pēc tam notikušajām apspriedēm un šā priekšlikuma vajadzībām Komisijas veiktajiem papildu pētījumiem, var secināt, ka 13 dalībvalstīs Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumi var tikt kvalificēti kā administratīvais pārkāpums vai noziedzīgs nodarījums. Kritēriji, pamatojoties uz kuriem darbība tiek kvalificēta kā administratīvais pārkāpums vai noziedzīgs nodarījums, katrā dalībvalstī ir atšķirīgi, bet tie parasti ir saistīti ar darbību smagumu (nopietns raksturs) vai tiek noteikti kvalitatīvi (nodoms, rupja neuzmanība) vai kvantitatīvi (kaitējums). 12 dalībvalstīs Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumi tiek kvalificēti tikai kā noziedzīgi nodarījumi. Turpretī divās dalībvalstīs konkrēti par Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem var piemērot tikai administratīvu sodu.

Tabula. Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumu kvalificēšana

Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumu kvalificēšana Dalībvalstis Ierobežojošo pasākumu pārkāpumi tiek kvalificēti vai nu kā noziedzīgs nodarījums, vai arī kā administratīvais pārkāpums BE, BG, CZ, DE, EE, IE, EL, IT, LT, AT, PL, RO, SI Ierobežojošo pasākumu pārkāpumi tiek kvalificēti kā noziedzīgs nodarījums DK, FR, HR, CY, LV, LU, HU, MT, NL, PT, FI, SE Ierobežojošo pasākumu pārkāpumi tiek kvalificēti kā administratīvais pārkāpums ES, SK

Attiecībā uz cietumsodiem 14 dalībvalstīs maksimālais ieslodzījuma ilgums ir 2–5 gadi, savukārt astoņās dalībvalstīs maksimālais cietumsods ir 8–12 gadi. Maksimālais naudas sods, ko var piemērot par Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem, kas kvalificēti vai nu kā noziedzīgs nodarījums, vai administratīvais pārkāpums, dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras (1200 EUR–500 000EUR). Četrpadsmit dalībvalstīs ir paredzēta juridisko personu atbildība par Savienības ierobežojošo pasākumu pārkāpumiem. Divpadsmit dalībvalstīs ir paredzēti administratīvie sodi, jo īpaši naudas sodi, ko var piemērot juridiskām personām, kuru darbinieki (vai vismaz pārvaldes darbinieki) pārkāpj sankcijas. Maksimālais naudas sods juridiskām personām ir 133 000 EUR–37,5 miljoni EUR.

4.Pašreizējā stāvokļa negatīvās sekas