Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Nepieciešamība nodrošināt personām ar invaliditāti reālas tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās”

(papildu pašiniciatīvas atzinums)

(2021/C 56/04)

Ziņotājs: Krzysztof PATER

Pilnsapulces lēmums 20.2.2020. Juridiskais pamats Reglamenta 32. panta 2. punkts Papildu pašiniciatīvas atzinums Atbildīgā specializētā nodaļa Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa Pieņemts specializētās nodaļas sanāksmē 11.11.2020. Pieņemts plenārsesijā 2.12.2020. Plenārsesija Nr. 556 Balsojuma rezultāts (par/pret/atturas) 246/0/0

1. Ievads

1.1. Šajā atzinumā ir apkopoti rezultāti, kas gūti Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) darba otrajā posmā, kura mērķis ir nodrošināt, lai visiem Eiropas Savienības (ES) pilsoņiem ar invaliditāti ir reālas tiesības balsot Eiropas Parlamenta (EP) vēlēšanās.

1.2. Pirmajā posmā, kas noslēdzās 2019. gada martā, EESK izstrādāja informatīvu ziņojumu “Personu ar invaliditāti reālās tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās” ( 1 ) . Ziņojumā visaptveroši izklāstīti juridiskie un tehniskie šķēršļi, kas kavē šo tiesību īstenošanu visās ES dalībvalstīs. Šajā atzinumā ir minēti tikai daži minētā ziņojuma konstatējumi un secinājumi. Lai pilnībā izprastu situāciju, būtu jāizlasa viss ziņojums.

2. Secinājumi un ieteikumi

2.1. Katrā no 27 ES dalībvalstīm pastāv noteikumi vai organizatoriski pasākumi, kas atsevišķiem vēlētājiem ar invaliditāti liedz piedalīties EP vēlēšanās.

2.2. Ja netiks veikti būtiski tiesību normu grozījumi, līdzās iedzīvotāju novecošanai pastāvīgi pieaugs to cilvēku skaits, kuriem invaliditātes dēļ nav reālu balsstiesību – tas attiecas gan uz cilvēkiem, kas dzīvo mājās, gan uz tiem, kuri dzīvo ilgtermiņa aprūpes iestādēs. Šis balsošanas iespēju trūkums skar arī daudzus citus cilvēkus, piemēram, tos, kuri īslaicīgi ārstējas slimnīcās, saņem aprūpi vai rehabilitāciju mājas apstākļos un atrodas pašizolācijā vai karantīnā epidemioloģisko risku dēļ.

2.3. EESK uzskata, kas tas ir nepieņemami un pretrunā ES pamatvērtībām un Līguma par Eiropas Savienību (LES) noteikumiem. Tas ir arī pretrunā daudziem starptautiskiem juridiskiem un politiskiem aktiem, tostarp ANO Konvencijai par personu ar invaliditāti tiesībām, ANO Vispārējo cilvēktiesību deklarācijai, Starptautiskajam paktam par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām un Eiropas Padomes Ministru komitejas ieteikumiem.

2.4. EESK aicina EP, Eiropadomi un dalībvalstis steidzami grozīt 1976. gada Vēlēšanu aktu ( 2 ) , precizējot vēlēšanu universāluma, tiešuma un slepenības principus, un tādā veidā dot iespēju visā ES ieviest standartus, kuri garantētu reālas balsstiesības personām ar invaliditāti saskaņā ar 29. pantu Konvencijā par personu ar invaliditāti tiesībām. Minētajiem standartiem būtu jāietver vismaz: — aizliegums atņemt cilvēkiem tiesības balsot EP vēlēšanās invaliditātes vai veselības stāvokļa dēļ, — pienākums sniegt informāciju par balsošanas noteikumiem tādā veidā, kurš piemērots individuālajām vajadzībām, kas izriet no attiecīgā invaliditātes veida, — iespēja personām, kuras nespēj iekļūt vēlēšanu iecirknī invaliditātes dēļ, patstāvīgi balsot ārpus vēlēšanu iecirkņa, — tādu risinājumu ieviešana, kas personām ar invaliditāti, kurām nepieciešams ievērojams atbalsts, piemēram, vienlaikus nedzirdīgiem un neredzīgiem cilvēkiem, akliem cilvēkiem, cilvēkiem ar redzes traucējumiem vai cilvēkiem ar roku kustībspējas traucējumiem, nodrošina iespēju balsot neatkarīgi, nepaļaujoties uz citu cilvēku palīdzību, — iespēja nomainīt vēlēšanu iecirkni uz tādu, kas ir vairāk piemērots vēlētāju ar invaliditāti vajadzībām, — personas tiesības brīvi izvēlēties personīgo asistentu, kurš palīdzēs tai izmantot savas tiesības balsot.

2.5. Īstenojot minētos noteikumus, dalībvalstīm joprojām būs plašas pilnvaras, tomēr tiks nodrošināts, ka no 2024. gada katram ES pilsonim būs reālas tiesības ievēlēt savu pārstāvi Eiropas Parlamentā neatkarīgi no valstspiederības vai dzīvesvietas valsts.

3. Pašreizējais stāvoklis

3.1. Šķēršļi, ar kuriem saskaras personas ar invaliditāti, izmantojot savas balsstiesības

3.1.1. Politiķiem visā Eiropā ir zināms, ka daudzas personas ar invaliditāti nespēj izmantot savas balsstiesības, jo jau daudzus gadus to organizāciju pārstāvji, kas nodarbojas ar personu ar invaliditāti tiesībām un cilvēktiesībām, kā arī atsevišķas personas ar invaliditāti un viņu ģimenes, ir pieprasījušas nodrošināt reālas tiesības balsot bez jebkādiem ierobežojumiem. Arī Eiropas Parlamenta priekšsēdētājs Antonio Tajani norādīja uz šo problēmu vēstulē, kuru viņš 2017. gadā nosūtīja visiem dalībvalstu premjerministriem, lūdzot veikt visus atbilstošos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personas ar invaliditāti 2019. gada vēlēšanu laikā var izmantot savas balsstiesības. Tomēr gaidītais rezultāts nav sasniegts.

3.1.2. EESK 2019. gada 20. martā nosūtīja ES iestādēm un dalībvalstīm savu informatīvo ziņojumu “Personu ar invaliditāti reālās tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās”.

3.1.2.1. Ziņojumā visaptveroši izklāstīti juridiskie un tehniskie šķēršļi, ar kuriem visās ES dalībvalstīs saskaras personas ar invaliditāti, izmantojot savas balsstiesības. Ziņojumā minēti arī vairāk nekā 200 labas prakses piemēri, proti, risinājumi, kas atvieglo minēto personu dalību vēlēšanās.

3.1.2.2. Ziņojumā analizētas personu ar invaliditāti tiesības pilnībā piedalīties politiskajā dzīvē, tostarp balsošanas tiesības, kas izriet no vissvarīgākajiem starptautiskajiem tiesību aktiem un politiskajiem dokumentiem.

3.1.2.3. Ziņojumā arī detalizēti izklāstīts, kādi ir ES spēkā esošie noteikumi, kas nosaka EP vēlēšanu norisi, un kā šos noteikumus var grozīt.

3.1.3. Ziņojumā aprakstītos ierobežojumus apstiprināja Eiropas plašsaziņas līdzekļu un pilsoniskās sabiedrības organizāciju ziņojumi, kuri tika sniegti pēdējo EP vēlēšanu laikā, kas notika no 2019. gada 23. līdz 26. maijam.

3.1.4. Divu mēnešu laikā starp ziņojuma publicēšanu martā un maijā notikušajām EP vēlēšanām Vācijā ( 3 ) un Francijā ( 4 ) tika pieņemti tiesību normu grozījumi, kas pavēra iespēju balsot cilvēkiem, kuriem iepriekš šīs tiesības bija liegtas. Neraugoties uz to, saskaņā ar 14 dalībvalstu tiesību aktiem joprojām tiek liegtas tiesības balsot EP vēlēšanās aptuveni 400 000 ES pilsoņu intelektuālās attīstības traucējumu vai garīgās veselības problēmu dēļ – parasti pēc lēmuma nodot šīs personas pilnīgā vai daļējā aizbildnībā.

3.1.5. Pamatojoties uz organizatoriskiem nosacījumiem (tehniskiem ierobežojumiem), kas izriet no dalībvalstu noteikumiem vai prakses, miljoniem ES pilsoņu tiek liegta iespēja balsot EP vēlēšanās. Piemēram: — astoņās dalībvalstīs cilvēkiem, kuri nespēj nokļūt vēlēšanu iecirknī invaliditātes vai slimības dēļ, tostarp cilvēkiem, kuri atrodas diennakts aprūpes iestādēs, nav citu veidu, kā balsot, — 18 valstīs neredzīgiem cilvēkiem nav iespējams patstāvīgi balsot, — 12 valstīs vēlētājiem ar invaliditāti nav iespējams izvēlēties vēlamo vēlēšanu iecirkni, — deviņās valstīs vēlētājiem uz vēlēšanu zīmes ir jāuzraksta kandidāta identifikācijas numurs, vārds vai atbalstāmās partijas nosaukums, kas rada nopietnu šķērsli, turklāt ne tikai neredzīgiem cilvēkiem, — tikai vienā ES valstī ir noteikumi, kas nosaka vēlēšanu iecirkņu aprīkojumu un darbību, lai tie būtu piemēroti personu ar dažāda veida invaliditāti vajadzībām (tie attiecas uz pusi no valsts iecirkņiem).

3.1.6. Katrā no 27 ES dalībvalstīm spēkā ir tiesību akti vai organizatoriski nosacījumi, kas atsevišķiem vēlētājiem ar invaliditāti liedz iespēju piedalīties EP vēlēšanās. Tomēr, ja tiktu ieviesti paraugprakses piemēri no visām valstīm, izveidotos ideāla sistēma, kurā ikviens ES pilsonis ar invaliditāti varētu ne vien pilnībā izmantot iespēju balsot, bet arī izvēlēties sev visērtāko balsošanas veidu.

3.1.7. Covid-19 pandēmija ir mudinājusi valstis, kas organizē vēlēšanas 2020. gadā, ieviest jaunus, bieži vien novatoriskus risinājumus, radot iespēju balsot, nenākot uz vēlēšanu iecirkni, tādējādi paplašinot dalībvalstīs piemēroto pozitīvo risinājumu klāstu, kas ir lietderīgi ne tikai personām ar invaliditāti.

3.1.8. Eiropas Parlaments 2020. gada 26. novembrī pieņēma rezolūciju par Eiropas Parlamenta vēlēšanu izvērtēšanu ( 5 ) . Minētajā rezolūcijā, atsaucoties uz EESK informatīvo ziņojumu, tas norādīja uz nopietniem šķēršļiem, ar kuriem saskaras personas ar invaliditāti, īstenojot savas tiesības balsot.

3.2. Demogrāfiskie un veselības faktori

3.2.1. Eurostat prognozē prognozē ( 6 ) , ka 65 gadus vecu un vecāku cilvēku īpatsvars no ES kopējā iedzīvotāju skaita palielināsies no 19,8 % 2018. gadā līdz 31,3 % 2100. gadā.

3.2.2. Eurostat norāda, ka “2015. gadā dzimusi meitene var nodzīvot vidēji 63,3 gadus ar labu veselības stāvokli bez jebkāda veida invaliditātes, savukārt jaundzimušais zēns var nodzīvot 62,6 gadus bez invaliditātes” norāda, ka “2015. gadā dzimusi meitene var nodzīvot vidēji 63,3 gadus ar labu veselības stāvokli bez jebkāda veida invaliditātes, savukārt jaundzimušais zēns var nodzīvot 62,6 gadus bez invaliditātes” ( 7 ) . Tā kā šīs meitenes vidējais paredzamais dzīves ilgums ir 83,3 gadi, bet zēna – 77,9 gadi, 2015. gadā dzimušās sievietes dzīvos 20 gadus ar invaliditāti, bet tajā pašā gadā dzimušie vīrieši – aptuveni 15 gadus.

3.2.3. Eurostat aplēsis aplēsis ( 8 ) , ka personu ar invaliditāti īpatsvars 15–64 gadu vecuma grupā ir 11–14 % atkarībā no pieņemtās definīcijas. Ja par atsauci izmanto definīciju, kas sniegta ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām, kuru ratificējusi ES un visas dalībvalstis, 1. pantā, tad īpatsvars pārsniedz 15 %.

3.2.4. Tāpēc var secināt, ka gandrīz 20 % pieaugušo ES pilsoņu jeb aptuveni 80 miljoni cilvēku šobrīd ir kāds no invaliditātes veidiem, kas apgrūtina darbību ikdienas dzīvē, un šis rādītājs pieaugs vidēji par 1 % ik pēc sešiem gadiem.

3.2.5. ANO Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām attiecas uz cilvēkiem, “kuriem ir ilgstoši fiziski, garīgi, intelektuāli vai maņu traucējumi.” Tomēr EESK uzsver, ka arī citiem cilvēkiem, kuri formāli netiek uzskatīti par cilvēkiem ar invaliditāti tāpēc, ka viņu invaliditāte ir īslaicīga, ir tādi paši ierobežojumi saistībā ar iespēju balsot.

3.2.5.1. Te runa ir par, piemēram, īslaicīgiem slimnīcas pacientiem un cilvēkiem, kuri ārstējas vai rehabilitējas mājās un kuri pagaidu ierobežojumu dēļ, ko izraisa viņu pašreizējais veselības stāvoklis, nevar balsot vēlēšanu iecirknī. Tie varētu būt vairāki simti tūkstošu pacientu Eiropas Savienībā.

3.2.5.2. Tas var būt svarīgi arī cilvēkiem, uz kuriem epidemioloģiskā riska dēļ attiecas pārvietošanās ierobežojumi, tostarp izolācija slēgtā iestādē vai liegums iziet no mājām. Covid-19 pandēmijas pieredze liecina, ka ierobežojumi var vienlaikus skart daudzus miljonus ES pilsoņu.

4. Svarīgākais starptautiskais tiesiskais un politiskais regulējums, kas attiecas uz personu ar invaliditāti balsstiesībām

4.1. 1948. gada 10. decembrī pieņemtās ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām 21. pantā noteikts, ka “katram cilvēkam ir tiesības piedalīties savas valsts pārvaldē tieši vai ar brīvi izraudzītu pārstāvju starpniecību”.

4.2. ANO Ģenerālās Asamblejas 1966. gada 16. decembrī pieņemtā Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām 25. pantā noteikts, ka “katram pilsonim, neraugoties ne uz kādām 2. pantā minētajām atšķirībām un bez nepamatotiem ierobežojumiem, jābūt tiesībām un iespējai: (..) balsot (..)”.

4.3. ANO Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām, kas stājās spēkā 2008. gada 3. maijā: — nosaka konvencijas dalībvalstīm pienākumu “nodrošināt, ka personas ar invaliditāti tieši vai ar brīvi izvēlētu pārstāvju starpniecību var efektīvi un pilnvērtīgi piedalīties politiskajā un sabiedriskajā dzīvē vienlīdzīgi ar citiem, tostarp tiesības un iespējas (..) balsot”, un ir izklāstīta virkne pasākumu, kas ļauj to īstenot, pieprasot, lai “balsošanas procedūras, objekti un materiāli ir atbilstoši, pieejami un viegli saprotami un lietojami” (29. pants), — uzsver, ka “personām ar invaliditāti visur ir tiesības uz viņu tiesībspējas atzīšanu” un ka “personām ar invaliditāti vienlīdzīgi ar citiem ir rīcībspēja visās dzīves jomās” (12. pants), — nosaka, ka jānodrošina cilvēkiem ar invaliditāti iespēja piekļūt koplietošanas “ēkām, ceļiem, transportam un citiem iekštelpu un āra objektiem” (9. pants).

4.4. ANO Personu ar invaliditāti tiesību komiteja 2015. gadā norādīja, ka “visā Eiropas Savienībā personas ar invaliditāti, īpaši tās, kurām atņemta rīcībspēja vai kuras dzīvo iestādēs, nevar izmantot savas tiesības balsot vēlēšanās un ka dalība vēlēšanās nav pilnībā pieejama” un ieteica “veikt nepieciešamos pasākumus .. lai visas personas ar visu veidu invaliditāti varētu izmantot savas tiesības balsot” ( 9 )

4.5. Līguma par Eiropas Savienības darbību 20. panta 2. punkta b) apakšpunktā skaidri noteikts, ka “Savienības pilsoņiem (..) cita starpā ir: (..) tiesības balsot (..) dzīvesvietas dalībvalsts Eiropas Parlamenta vēlēšanās (..) ar tādiem pašiem nosacījumiem, kā attiecīgās valsts pilsoņiem”.

4.6. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 39. pantā ir apstiprinātas visu ES pilsoņu tiesības balsot Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Turklāt Hartas 21. panta 1. punktā ir uzsvērts, ka ir “aizliegta jebkāda veida diskriminācija, tostarp diskriminācija (..) invaliditātes (..) dēļ”. 26. pants nosaka, ka “Savienība atzīst un ievēro invalīdu tiesības izmantot pasākumus, kas paredzēti, lai nodrošinātu viņu neatkarību (..) un profesionālo integrāciju un dalību sabiedrības dzīvē”.

4.7. Eiropas Padomes Ministru komitejas 2011. gada 16. novembrī pieņemtajā Ieteikumā ( 10 ) atkārtoti ir apstiprināts, ka visām personām ar invaliditāti ir tiesības piedalīties politiskajā un sabiedriskajā dzīvē vienlīdzīgi ar citiem un “ka balsošanas zīmēm un objektiem balsošanas laikā jābūt viegli pieejamiem.”

5. Veicamie pasākumi

5.1. EESK uzsver, ka saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (konsolidētā versija) 10. panta 2. punktu “pilsoņi Savienības līmenī ir tieši pārstāvēti Eiropas Parlamentā”. Līguma 14. panta 3. punktā noteikts, ka “Eiropas Parlamenta locekļus ievēl vispārējās tiešās vēlēšanās brīvā un aizklātā balsojumā.” Šie noteikumi nenodrošina pamatu balsstiesību diferencēšanai EP vēlēšanās starp cilvēkiem ar invaliditāti atkarībā no viņu pilsonības vai dzīvesvietas valsts.

5.2. Pašlaik Eiropas Savienībā ir daudz piemēru par cilvēku ar invaliditāti tiesību nepamatotu diferencēšanu un līdz ar to arī viņu diskrimināciju. Piemēram: — ja personai ir divu ES dalībvalstu pilsonība, atkarībā no izvēlētā personu apliecinošā dokumenta, tā varētu vai nu balsot pilnīgi neatkarīgi, vai arī tai tiktu atņemtas balsstiesības intelektuālās attīstības traucējumu dēļ, — guloši cilvēki, kuriem vajadzīga diennakts aprūpe, nevar balsot, jo nespēj nokļūt vēlēšanu iecirknī un viņiem nav citas iespējas balsot dzīvesvietas valstī. Tomēr, ja tā pati persona dzīvotu citā ES valstī, tā varētu brīvi balsot pa pastu, izmantojot pārvietojamu vēlēšanu urnu vai ar interneta starpniecību, — neredzīgs cilvēks vienā dalībvalstī var balsot pilnīgi neatkarīgi, bez jebkāda atbalsta, taču, ja viņš dzīvotu citā valstī, tas būtu neiespējami – balsot vēlēšanu iecirknī viņš varētu tikai ar citas personas palīdzību, — persona ar Parkinsona slimību varētu patstāvīgi balsot valstī, kurā balsošana notiek, izdarot vienkāršu grafisku atzīmi (piemēram, “X”) vai no saņemtā vēlēšanu biļetenu komplekta izvēloties attiecīgo biļetenu, turpretim valstī, kur uz vēlēšanu zīmes salasāmi jāuzraksta skaitlis, vārds vai uzvārds, šāda persona saskartos ar nepārvaramu šķērsli; — personas ar būtiski ierobežotām pārvietošanās spējām (piemēram, personas, kurām ir vajadzīgi kruķi vai ratiņkrēsls) dažās valstīs varētu izvēlēties piemērotu vēlēšanu iecirkni, savukārt citās valstīs nav iespējams brīvi izvēlēties vēlēšanu iecirkņus, kas bieži vien liedz šādiem cilvēkiem piedalīties vēlēšanās. EESK uzskata, ka tas ir nepieņemami un pretrunā ES pamatvērtībām un Līguma par Eiropas Savienību (LES) noteikumiem.

5.3. Dalībvalstis ir atbildīgas par EP vēlēšanu organizēšanu un to noteikumu izstrādi. Tomēr to rīcības brīvību ierobežo ES tiesību akti. 1976. gada Vēlēšanu likums, kas ir EP vēlēšanu juridiskais pamats, nosaka prasības, kuras dažkārt atšķiras no dalībvalstu noteikumiem par vietējo pašvaldību vai valsts vēlēšanām ( 11 ) . EESK uzskata, ka minētā likuma grozīšana, pieprasot dalībvalstīm ieviest standartus, kas personām ar invaliditāti garantē reālas tiesības balsot, ir piemērots un ātrs veids, kā novērst pastāvošo praksi, kura diskriminē šos ES pilsoņus.

5.3.1. EESK uzskata, ka minētā likuma 1. panta 3. punktā noteiktais vispārējo vēlēšanu princips ir jāprecizē, nosakot, ka nevienam ES pilsonim invaliditātes vai veselības stāvokļa dēļ nedrīkst atņemt tiesības balsot EP vēlēšanās, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem.

5.3.2. EESK uzskata, ka ir svarīgi precizēt minētā likuma 1. panta 3. punktā iekļautos vēlēšanu tiešuma un slepenības principus, norādot, ka, nosakot sīki izstrādātus balsošanas principus, dalībvalstīm ir pienākums: — nodrošināt iespēju personām, kuras invaliditātes dēļ nevar balsot vēlēšanu iecirknī, balsot tieši un neatkarīgi, — sniegt informāciju par balsošanas noteikumiem, kas izriet no attiecīgā invaliditātes veida, — izlemt, kāda balsošanas metode un kādi tehniskie priekšnosacījumi vajadzīgi personām ar invaliditāti, kurām nepieciešams ievērojams atbalsts – piemēram, vienlaikus nedzirdīgiem un neredzīgiem cilvēkiem, neredzīgiem cilvēkiem, cilvēkiem ar redzes traucējumiem vai cilvēkiem ar roku kustībspējas traucējumiem –, lai viņi varētu balsot neatkarīgi, bez citu cilvēku atbalsta, — garantēt visām personām ar invaliditāti iespēju mainīt noteikto vēlēšanu iecirkni, ja tās uzskata, ka cits iecirknis ir labāk piemērots, ņemot vērā viņu invaliditāti, — nodrošināt visiem vēlētājiem ar invaliditāti tiesības brīvi izvēlēties personu, kura viņiem palīdzēs balsot (personīgais palīgs).

5.4. EESK uzskata, ka ir iespējams izmantot plašo klāstu ar daudzu valstu pozitīvo pieredzi, lai ātri ieviestu ierosinātos risinājumus, ņemot vērā katras dalībvalsts īpatnības un vēlēšanu tradīcijas.

5.4.1. 17 ES valstīs jau ir ieviesti pasākumi, lai noteiktām vēlētāju grupām nodrošinātu iespēju balsot, izmantojot pārvietojamu vēlēšanu urnu. Astoņās valstīs cilvēki var balsot pa pastu. Vienā valstī ir iespējams balsot tiešsaistē. Dažas ES valstis organizē slēgtus iecirkņus diennakts aprūpes iestādēs. Šie risinājumi nodrošina iespēju balsot cilvēkiem, kuri nespēj nokļūt noteiktajā vēlēšanu iecirknī.

5.4.2. Deviņas dalībvalstis ir ieviesušas risinājumus, kas ļauj neredzīgiem cilvēkiem balsot patstāvīgi. To nodrošina, izmantojot īpašus vēlēšanu zīmju trafaretus, uz kuriem balsošanas laikā tiek uzlikts vienkāršs grafiskais simbols, vai arī sagatavojot aploksnes vēlēšanu zīmēm ar atzīmi Braila rakstā, lai vēlētājs varētu viegli atrast vajadzīgo kartīti, ko ievietot vēlēšanu urnā. Īpaši trafareti ir ļoti noderīgi arī cilvēkiem ar redzes traucējumiem, kā arī cilvēkiem ar ierobežotu roku kustībspēju. Valstis, kurās vēlētājiem vēlēšanu zīmē jāuzraksta kandidāta kārtas numurs vai uzvārds, var izmantot šo pieredzi, ja tās nolemj mainīt sistēmu, lai padarītu to ērtāku.

5.4.3. 15 valstis nodrošina vēlētājiem iespēju mainīt vēlēšanu iecirkņus, vismaz tad, ja to pamato ar invaliditāti. 10 valstīs vismaz atsevišķām cilvēku grupām ir iespējams iepriekš nobalsot, visbiežāk telpās, kas ir labi pielāgotas personu ar dažāda veida invaliditāti vajadzībām. Tā kā nevienā ES valstī visi vēlēšanu iecirkņi nav pielāgoti personām ar visu veidu invaliditāti, piešķirt vēlētājiem tiesības brīvi izvēlēties atbilstošo iecirkni ir vienīgais piemērotais risinājums.

5.4.4. Daudzās valstīs jebkura persona, kuru izvēlējušies vēlētāji ar invaliditāti, vēlēšanu laikā var veikt asistenta funkciju. Tomēr liela valstu grupa ierobežo tiesības brīvi izvēlēties asistentu. To var uzskatīt par pamatotu tikai situācijā, kad attiecīgā persona vienlaikus veic citus pienākumus (piemēram, vēlēšanu komisijas loceklis vai novērotājs). Citos gadījumos ierobežojumi nav pamatoti, un dažās valstīs izmantotā asistenta izraudzīšanas procedūra ir vēlētāju ar invaliditāti cieņu aizskaroša.

5.5. Šo principu ieviešana nekādā gadījumā neierobežos dalībvalstu rīcības brīvību un garantēs katram ES pilsonim ar invaliditāti reālas tiesības ievēlēt savu pārstāvi EP neatkarīgi no valstspiederības vai dzīvesvietas valsts. EESK uzskata, ka ir svarīgi pieņemt šos principus, lai nākamās EP vēlēšanas varētu uzskatīt par patiesi universālām.

5.5.1. LESD 223. panta 1. punkts nosaka, ka “Eiropas Parlaments izstrādā priekšlikumu noteikumiem, lai varētu tā deputātus ievēlēt tiešās vispārējās vēlēšanās saskaņā ar vienotu procedūru visās dalībvalstīs vai saskaņā ar visām dalībvalstīm kopīgiem principiem. Saņēmusi piekrišanu no Eiropas Parlamenta, kas pieņem lēmumu ar visu savu locekļu balsu vairākumu, Padome saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru vienprātīgi pieņem attiecīgus noteikumus. Šie noteikumi stājas spēkā pēc tam, kad tos apstiprinājušas dalībvalstis atbilstīgi savām konstitucionālajām prasībām”.

5.5.2. Ņemot vērā iepriekš minēto – un lai visiem ES pilsoņiem ar invaliditāti nodrošinātu tiesības balsot EP vēlēšanās 2024. gadā, EESK aicina: — Eiropas Parlamentu steidzami izstrādāt 1976. gada Vēlēšanu likuma grozījumu projektu, — Eiropadomei noteikt pārskatītus noteikumus saskaņā ar šajā atzinumā izklāstītajiem mērķiem, — dalībvalstis bez liekas kavēšanās apstiprināt Padomes noteiktos noteikumus.

5.5.2.1. EESK apzinās, ka pēdējos gados ir apspriesti daudzi, bieži vien pretrunīgi vērtēti priekšlikumi grozīt noteikumus, kas reglamentē EP vēlēšanas. Tomēr tā uzskata, ka priekšlikumi par personu ar invaliditāti balsstiesībām ir jāizslēdz no šīm vispārējām debatēm un jāiesniedz kā atsevišķs projekts, jo tikai ar šādu pieeju ir izredzes panākt plašu vienprātību un ātri īstenot ierosinātos grozījumus. Eiropas Parlamenta 2020. gada 26. novembra rezolūcijā ( 12 ) minēts, ka īstenošanas standarti attiecībā uz personām ar invaliditāti, kas izmanto savas tiesības balsot, turpmāk varētu būt labs pamats līdzīgām iniciatīvām par citiem jautājumiem.

Briselē, 2020. gada 2. decembrī. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētāja Christa SCHWENG

(1) https://www.eesc.europa.eu/en/node/68473

(2) OV L 278, 8.10.1976., OV C 340, 10.11.1997., OV L 283, 21.10.2002.

(3) https://www.bundesverfassungsgericht.de/SharedDocs/Entscheidungen/EN/2019/04/qs20190415_2bvq002219en.html

(4) https://www.legifrance.gouv.fr/affichTexte.do?cidTexte=JORFTEXT000038261631&categorieLien=id

(5) P9_TA(2020)0327.

(6) https://ec.europa.eu/eurostat/statisticsexplained/index.php/Population_structure_and_ageing#The_share_of_elderly_people_continues_to_increase

(7) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=People_in_the_EU_-_statistics_on_an_ageing_society&oldid=458862

(8) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/pdfscache/34409.pdf

(9) Concluding Observations on the initial Report to the European Union.

(10) Ieteikums CM/Rec(2011)14.

(11) https://www.eesc.europa.eu/en/node/68473 – 4. daļa.

(12) Eiropas Parlamenta 2020. gada 26. novembra rezolūcijas par Eiropas Parlamenta vēlēšanu izvērtēšanu 23. punkts (2020/2088(INI)); P9_TA(2020)0327.