Apvienotā Karaliste 2020. gada 8. aprīlī iesniedza pieteikumu, lai kā patstāvīga Puse pievienotos 2007. gada Lugāno konvencijai. Šis pieteikums tika iesniegts Lugāno konvencijas depozitāram. Apvienotā Karaliste ierosināja paplašināt Konvencijas piemērošanu, attiecinot to arī uz Gibraltāru.

Konvencija ir atvērta nākamajām EBTA dalībvalstīm un ES dalībvalstīm attiecībā uz dažām to teritorijām ārpus Eiropas. Saskaņā ar Lugāno konvencijas 70.–72. pantu, lai konvencijai varētu pievienoties jebkura cita valsts, tā iesniedz pieteikumu depozitāram, kurš to pārsūta Līgumslēdzējām pusēm. Līgumslēdzējas puses cenšas dot savu piekrišanu vēlākais viena gada laikā pēc depozitāra uzaicinājuma . Depozitārs uzaicina attiecīgo valsti pievienoties Lugāno konvencijai vienīgi tad, ja tas ir saņēmis Līgumslēdzēju pušu vienprātīgu piekrišanu. Pēc pievienošanās instrumenta deponēšanas Līgumslēdzējām pusēm vēl ir laiks izteikt iebildumus. Konvencija stājas spēkā vienīgi attiecībās starp valsti, kas pievienojas, un Līgumslēdzējām pusēm, kas līdz trešā mēneša pirmajai dienai pēc pievienošanās instrumenta deponēšanas nav izteikušas nekādus iebildumus pret pievienošanos.

Lugāno konvencija ir “dubulta konvencija”, kas reglamentē gan starptautisko jurisdikciju (t. i., jautājumu par to, vai tiesa ir kompetenta izskatīt pārrobežu lietu), gan ārvalstu spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās.

2007. gada Konvencija par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (“Lugāno konvencija”) ir noslēgta starp Eiropas Savienību, Dāniju kā patstāvīgu Pusi un trim no četrām Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas dalībvalstīm (Šveici, Norvēģiju un Islandi, turpmāk “EBTA valstis”) .

ES ilgtermiņa pieeja ir tāda, ka piemērotu satvaru sadarbībai ar trešām valstīm tiesu iestāžu sadarbībai civillietās nodrošina daudzpusējās Hāgas konvencijas, t. i., 2005. gada Hāgas konvencija par tiesas izvēli un 2019. gada Hāgas spriedumu konvencija . ES 2014. gadā noslēdza 2005. gada Konvenciju par tiesas izvēli . Hāgas 2005. gada Konvencija par tiesas izvēli ir arī “dubulta konvencija”, bet tā ir piemērojama tikai tad, ja puses, slēdzot līgumu, ir izdarījušas ekskluzīvu tiesas izvēli civillietās un komerclietās. 2019. gada Hāgas spriedumu konvencija ir vienkārša konvencija, kas reglamentē tikai atzīšanu un izpildi. Tā nereglamentē tiesu tiešo jurisdikciju.

Saskaņā ar šo pieeju 2019. gada 17. oktobra Politiskajā deklarācijā par satvaru turpmākajām attiecībām starp Eiropas Savienību un Apvienoto Karalisti ir atsauce uz Hāgas konvenciju satvaru; iespēja, ka Apvienotā Karaliste pievienojas Lugāno konvencijai, nav minēta ne Politiskajā deklarācijā, ne kādā citā kopīgā ES un Apvienotās Karalistes dokumentā par turpmāko attiecību satvaru. Tā nav minēta arī Tirdzniecības un sadarbības nolīgumā starp Eiropas Savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu, no vienas puses, un Apvienoto Karalisti, no otras puses, par kuru tika panākta vienošanās 2020. gada 24. decembrī un kuru provizoriski piemēro no 2021. gada 1. janvāra.



Pirms pārejas perioda beigām Apvienotajā Karalistē piemēroja 2005. gada Hāgas tiesas izvēles konvenciju, pamatojoties uz tās dalību ES un pēc tam – uz izstāšanās līgumā paredzēto pārejas periodu. Kopš 2021. gada 1. janvāra Apvienotā Karaliste ir šīs konvencijas patstāvīga puse. Tādējādi uz attiecībām starp ES un Apvienoto Karalisti attiecas šī konvencija savā darbības jomā. Komisija plāno tuvākajā nākotnē ierosināt ES noslēgt 2019. gada Hāgas spriedumu konvenciju. Gadījumā, ja Apvienotā Karaliste noslēgtu minēto konvenciju, to piemērotu tiesu iestāžu turpmākajai sadarbībai ar ES.

3.NOBEIGUMS

Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka Eiropas Savienībai nevajadzētu dot piekrišanu tam, ka Apvienotā Karaliste pievienojas 2007. gada Lugāno konvencijai. Eiropas Savienībai Lugāno konvencija ir iekšējā tirgus papildpasākums un attiecas uz ES un EBTA/EEZ kontekstu. Attiecībā uz visām pārējām trešām valstīm Eiropas Savienības konsekventa politika ir veicināt sadarbību daudzpusējo Hāgas konvenciju ietvaros. Apvienotā Karaliste ir trešā valsts, kurai nav īpašas saiknes ar iekšējo tirgu. Līdz ar to Savienībai nav pamata atkāpties no savas vispārējās pieejas attiecībā uz Apvienoto Karalisti. Tādēļ pamats turpmākajai Eiropas Savienības un Apvienotās Karalistes sadarbībai tiesu iestāžu sadarbības civillietās jomā būtu jānodrošina ar Hāgas konvencijām.

Attiecīgajām ieinteresētajām personām un jo īpaši praktizējošiem speciālistiem, kas iesaistīti pārrobežu līgumiskos jautājumos, kuros iesaistīta Eiropas Savienība, tas būtu jāņem vērā, izvēloties starptautisko jurisdikciju .

Ar šo paziņojumu Komisija informē Eiropas Parlamentu un Padomi par savu novērtējumu un dod tiem iespēju paust savu viedokli, pirms tā attiecīgi informēs Lugāno depozitāriju.