LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 317/43

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Bērnu aizsardzība pret personām, kas ceļo un izdara dzimumnoziegumus”

(2009/C 317/07)

Ziņotāja: SHARMA kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2008. gada 10. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Bērnu aizsardzība pret personām, kas ceļo un izdara dzimumnoziegumus”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 25. jūnijā. Ziņotāja — Sharma kdze.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 455. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 15. un 16. jūlijā (15. jūlija sēdē), ar 157 balsīm par, 2 pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi — “Nepieļaut tādu personu pārvietošanos, kas ceļojumu laikā vardarbīgi izmanto bērnus” (1).

1.1. Eiropas stratēģija bērnu aizsardzībai pret personām, kas ceļo un izdara dzimumnoziegumus, jāpieņem, jāīsteno un jāatzīst par prioritāti.

Personu, kas izdara dzimumnoziegumus, kriminālvajāšana NEDRĪKST palikt ārvalstu tiesībsargājošo iestāžu kompetencē. Pamatojoties uz ārvalstu tiesībsargājošo iestāžu spriedumiem, ne vienmēr tiek piespriesti brīvības atņemšanas sodi. Personas, kas atkārtoti izdara noziegumus, bieži paliek tajā pašā valstī vai dodas uz citām valstīm, lai izvairītos no atklāšanas. Tādēļ Eiropas iestādes un valstu valdības nesaņem informāciju par noziedznieku ierašanos Eiropā. Tas Eiropas bērnus pakļauj lielākam riskam.

Jāapstiprina uzlabota, visaptveroša un uz bērniem orientēta pieeja, pievēršoties šādiem jautājumiem:

— vardarbības novēršana. Jāveic pētījumi par personām, kas ceļo un izdara dzimumnoziegumus (2);

— apdraudēto un cietušo aizsardzība, tostarp apdraudēto bērnu apzināšana (3), un palīdzības un informācijas līniju izveide;

— noziedznieku kriminālvajāšana, uzlabojot tiesisko sistēmu;

— partnerības ar NVO un vēl neiesaistītajām pusēm;

— jauniešu un pilsoniskās sabiedrības līdzdalība izpratnes veidošanā.

EESK atbalsta Eiropas Komisijas paziņojuma “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām” ieteikumus, Eiropas Parlamenta ieteikumu (4) un Eiropas Padomes konvenciju (5). Minēto dokumentu mērķis ir aizsargāt bērnus pret izmantošanu. EESK aicina pārējās dalībvalstis (6) steidzami parakstīt un ratificēt ANO Konvencijas par bērna tiesībām protokolu (7) un Eiropas Padomes konvenciju, lai Eiropā efektīvi pārskatītu kārtību, kas piemērojama attiecībā uz tiem Eiropas iedzīvotājiem, kas, profesionālā vai privātā nolūkā atrodoties ārvalstīs, vardarbīgi izmanto bērnus.

1.2. Pasākumi, kas nepieciešami, lai izstrādātu efektīvu proaktīvu stratēģiju:

— efektīvas starptautiskas partnerības un labāka informācijas apmaiņa, tostarp policijas iestāžu sadarbība un to informācijas tehnoloģiju instrumentu stiprināšana, kas paredzēti, lai izsekotu personas, kas ceļo un izdara dzimumnoziegumus,

— efektīvāki divpusējas sadarbības nolīgumi ar attiecīgajām valstīm,

— kopēji izmeklēšanas dienesti un citas tiesību aizsardzības iestādes,

— nolīgumi ar citu valstu valdībām par notiesātu personu izraidīšanu vai pavadīšanu atpakaļ uz izcelsmes valsti,

— apsvērt tāda instrumenta kā “aizliegumi izbraukt no valsts” (Foreign Travel Orders) izmantošanu, lai ierobežotu pārvietošanās iespējas īpaši bīstamām personām, kas var izdarīt dzimumnoziegumus,

— personu, kas izdarījušas dzimumnoziegumus, profesionālās darbības ārzemēs kontrole un attiecīgi aizliegumi (8),

— Eiropas un, ja iespējams, pasaules mērogā organizēt izpratnes veidošanas kampaņu, lai sniegtu informāciju par personām, kas izdarījušas dzimumnoziegumus. Lai to nodrošinātu, būtu jāierīko starptautiska bezmaksas informācijas līnija ziņošanai tiešsaistē reālajā laikā (9),

— nodrošināt pilsoniskās sabiedrības pārstāvju un sociālo partneru līdzdalību izpratnes veidošanā,

— izveidot izglītošanas, konsultēšanas un cietušo terapijas/medicīnas aprūpes mehānismus un nodrošināt apmācību speciālistiem.

1.3. Galvenais uzdevums ir palielināt sabiedrības izpratni par problēmas nopietnību. Šo mērķi varētu sasniegt, īstenojot Eiropas mēroga projektu “Eiropa pret bērnu seksuālo izmantošanu” (10). ES iestādes varētu uzņemties iniciatīvu, visās ceļa izdevumu atmaksas veidlapās īpaši vēršot uzmanību uz Eiropas Savienības ētisko ceļošanas politiku, kuras mērķis ir apkarot seksuālo vardarbību pret bērniem.

1.4. Atzinumā nav analizēts jautājums par bērnu tirdzniecību vai nolaupīšanu, jo šajā jomā ir nepieciešami īpaši tiesību akti un pasākumi, kam jāvelta atsevišķs dokuments.

2. Vispārīga informācija.

2.1. Atzinumā ir analizēts jautājums par seksuālo vardarbību pret bērniem, ceļojot Eiropā un ārpus tās.

2.2. Vairums personu, kas bērnus pakļauj seksuālajai vardarbībai vai viņus seksuāli izmanto, ir vietējie iedzīvotāji. Tā tas ir visā pasaulē. Tomēr šodien seksuālā vardarbība pret bērniem ceļojumos ir labi izveidotas un plaukstošas seksa nozares sastāvdaļa.

2.3. Tādi faktori kā lētāka ceļošana, vīzas prasību atcelšana un jaunas tehnoloģijas dod noziedzniekiem iespēju piekļūt pasaules, tostarp Eiropas, neaizsargātākajiem bērniem, it īpaši tiem, kas dzīvo nabadzīgos apstākļos, ir pamesti, jūtas emocionāli vientuļi un atrodas īpaši sliktos sociālos apstākļos. Vardarbīgie nodarījumi bieži tiek fiksēti digitāli un izplatīti pasaulē. Daudzas NVO (vispazīstamākā no tām — ECPAT (11)) sadarbojas ar policiju un ceļojumu un tūrisma nozari, lai aizsargātu šos bērnus.

2.4. Pirmais pasaules kongress cīņai pret bērnu komerciālo seksuālo izmantošanu notika 1996. gadā Stokholmā, kur 122 valstis apņēmās izveidot “globālu partnerību cīņai pret bērnu komerciālo seksuālo izmantošanu”. Šodien vietēja mēroga (12) un starptautiskās konferencēs (13) tiek norādīts un atkārtoti vērsta uzmanība uz jau zināmajiem šķēršļiem, kas kavē efektīvu minētās izmantošanas apkarošanu.

2.5. Eiropas Savienībā ir izstrādāti daudzi papildu ziņojumi un daudzi ir uzņēmušies papildu saistības (14). Nesenajā Eiropas Parlamenta ziņojumā (15) tomēr norādīts, ka daudzas dalībvalstis vēl joprojām nav parakstījušas vai ratificējušas minētās konvencijas.

2.6. Tas, diemžēl, nozīmē, ka, neskatoties uz to, ka ir īstenoti daži atzinīgi vērtējami pasākumi (16) (tostarp konkrēti pasākumi ES līmenī) (17), Eiropai nav izdevies aizsargāt visneaizsargātākos bērnus un aizkavēt Eiropas iedzīvotāju vardarbību pret bērniem vai izpildīt saistības, ko tā uzņēmusies Stokholmā. Tikai konkrētu pasākumu īstenošana var aizsargāt bērnus Eiropā un ārpus tās.

2.7. Nav iespējams iegūt datus par to, cik daudzi bērni ir cietuši no personām, kas ceļojumos izdara dzimumnoziegumus. Ņemot vērā ar bērniem saistīto dzimumnoziegumu slepenību un kriminālo raksturu, kā arī bērnu, it īpaši nabadzībā dzīvojošo bērnu, ievainojamību, datu vākšana ir sarežģīts uzdevums. Seksuālā vardarbība pret bērniem ir tādas pasaulē izplatītas parādības kā bērnu komerciālā seksuālā izmantošana sastāvdaļa. Tā ir

— bērnu pirkšana un pārdošana prostitūcijai,

— ar pedofiliju saistīta seksuālā vardarbība pret bērniem,

— attēlu, kas atspoguļo seksuālo vardarbību pret bērniem, un bērnu pornogrāfijas citu veidu producēšana.

2.8. Noziedznieki parasti dodas uz vietām, kur, viņuprāt, nepastāv atklāšanas risks. Tie bieži ir reģioni, kam ir raksturīgas tādas iezīmes kā zems izglītības līmenis, nabadzība, ignorance, korupcija, vienaldzība, tiesībsargājošo iestāžu nepietiekama darbība vai neattīstīta valdības politika. Bieži bērnus vardarbīgi izmanto personas, kas neaizsargātās kopienās ar nodomu ir izveidojušas bāreņu namus (18), bērnu projektus un skolas, lai atrastu upurus, kurus šīs personas un viņu partneri varētu vardarbīgi izmantot. Personas, kas atkārtoti izdara noziegumus, dodas no valsts uz valsti, lai viņus neatklātu tiesībsargājošās iestādes, kuru kompetencē ir dzimumnoziegumi. Jāveic papildu pētījumi par seksuālās vardarbības pret bērniem problemātiku. Finkelhors norāda uz šādiem četriem pamata priekšnoteikumiem, kuru ietekmē tiek vai netiek izdarīti dzimumnoziegumi pret bērniem (19):

— vardarbības motivācija,

— iekšējie kavējošie faktori, kas saistīti ar personīgajiem ētikas principiem,

— ārējie kavējošie faktori,

— upuru pretestība.

2.9. Bērnu aizsardzības speciālistiem un sabiedrībai ir nelielas zināšanas par noziegumiem ārzemēs. Plašsaziņas līdzekļi atspoguļo vienīgi vissensacionālākos gadījumus. Maz tiek runāts par risku, kam pakļauti Eiropas bērni, kad noziedznieki atgriežas.

2.10. Attiecībā uz personām, kas ceļojot ārzemēs vardarbīgi izmanto bērnus, CEOP centrs (20) izmanto piemērotu jēdzienu “personas, kas ceļojumu laikā izdara dzimumnoziegumus”. Sabiedrība uzskata, ka gadījumā, ja ārzemēs tiek izdarīts noziegums, attiecīgo personu automātiski iekļauj seksuālo noziedznieku reģistrā. Tas tomēr notiek reti, jo vairāku sarežģītu apstākļu dēļ reģistru var nebūt, informācija netiek nodota vai datu aizsardzības regulējums nepieļauj uzraudzību.

2.11. Seksa tūrisms nav saistīts tikai ar ceļojumiem atvaļinājuma laikā. Daudzi uzņēmumi patlaban pārvietojas uz dažādām pasaules valstīm, un to biroji atrodas un izvērš darbību visā pasaulē. Darba devējiem, arodbiedrībām un organizācijām ir nepārprotami jānorāda uz to, ka seksuālās vardarbības pret bērniem gadījumā nekad netiks izrādīta iecietība.

3. Kopēja atbildība.

3.1. Visu pasaules valstu valdības ir atbildīgas iedzīvotāju priekšā par apdraudētu bērnu aizsardzību visā pasaulē. Ņemot vērā tūrisma izplatību pēdējos piecdesmit gados, samērā nesen ir izplatījies arī bērnu seksa tūrisms. Galvenie noziedznieki bieži vien ir personas, kas izmanto atrašanos citā valstī, lai ignorētu sociālos tabu, kas parasti ietekmē viņu uzvedību.

3.2. Pasaules Tūrisma ētikas kodeksā (21) ir noteiktas vadlīnijas tūrisma nozares ilgtspējīgai attīstībai, pamatojoties uz atbildības principu. Eiropas Savienībai vajadzētu kaunēties par to, kas arī tās iedzīvotāji seksuāli izmanto bērnus gan ES teritorijā, gan visā pasaulē. Eiropas Savienība ir atbildīga par saviem iedzīvotājiem, un tas, ka noziedzniekus var saukt pie atbildības izcelsmes valstī un pēc tam viņi var brīvi doties uz citām valstīm bez uzraudzības, ir pilnīgi nepieņemami. Eiropai ir jārisina ar tiesiskā regulējuma divpusējību saistītās problēmas, proti, paredzot personu brīvu pārvietošanos, tas dod iespēju bez ierobežojumiem pārvietoties arī noziedzniekiem.

3.3. Starptautiskajā jurisdikcijā pastāv princips, kas nepieļauj dubultu tiesāšanu par vienu un to pašu noziegumu. Ja noziedznieks atgriežas izcelsmes valstī, jāturpina attiecīgā sprieduma izpilde vai var atsākt tiesvedību, ja ir jauni pierādījumi,. Tādēļ, lai to nodrošinātu, ļoti liela nozīme ir starptautiskajai sadarbībai. Komiteja atzinīgi vērtē Komisijas jauno pamatlēmumu šajā jautājumā (22).

3.4. Lai koordinētu pasākumus, uzraudzītu un izvērtētu statistikas datus un izstrādātu reālus un savlaicīgus ieteikumus, jāizveido koordinācijas sistēma. Tomēr, ņemot vērā, ka tā ir joma, kurā uz pieņemto lēmumu pamata var atņemt brīvību un tādā veidā skart personas pamatbrīvības, Eiropas Savienībā tikai dalībvalstis ir pilnvarotas pieņemt lēmumu saskaņā ar to likumiem par policiju un tiesu praksi. Lai arī Eiropas un starptautiskās NVO ir sniegušas lielu ieguldījumu bērnu aizsardzībā, tās nevar aizstāt policiju vai tiesu sistēmu.

Īstenojot pasākumus attīstības sadarbības un palīdzības jomā, lai risinātu aizvien lielāko nabadzības problēmu (23), attīstītu izglītības, veselības un sociālo jomu, vairāk jāatbalsta bērnu aizsardzība pret seksuālo vardarbību. Jāvelta uzmanība NVO un sociālajiem partneriem, un tie jāatbalsta, nodrošinot apmācību un emocionālo/psiholoģisko atbalstu. Būtiski ir uzlabot speciālistu un to personu izglītību un apmācību, kas iesaistītas plašāku pakalpojumu sniegšanā (piemēram, plašsaziņas līdzekļi, viesnīcu nozare, mācībspēki, aprūpes personāls un policija), lai varētu izprast un novērst šķēršļus, kas kavē ziņošanu. Dānijas ziņojumā “Glābiet bērnus” (24) ir uzsvērts, ka jāizglīto bērni, īpaši tie, kas visvairāk pakļauti riskam, lai viņi apzinātos situāciju un zinātu, kā attiecīgajā brīdī rīkoties. Rūpnieciski attīstītajās valstīs un attīstības valstīs bērni ir jāmāca, kā droši izmantot internetu, lai viņi būtu brīdināti par likumpārkāpējiem, kas ļoti labi pārvalda šo instrumentu savu upuru atrašanai.

3.5. Jānodrošina noziedznieku ārstēšanas un konsultēšanas pakalpojumi, lai atbalstītu viņu rehabilitāciju (25).

4. Pilsoniskās sabiedrības atbildība.

4.1. Eiropas pilsoniskajai sabiedrībai jāvēršas pret noziedzību un jārīkojas, ja pastāv iespēja, ka citi — gan ES, gan ārpus tās — ir apdraudēti, it īpaši, ja vardarbībai ir pakļauti bērni. Dati liecina, ka Eiropā 10–20 % bērnu ir seksuālās vardarbības upuri, un šī parādība izplatās aizvien vairāk un aizvien lielākā teritorijā. Daži Eiropas Savienības iedzīvotāji izdara dzimumnoziegumus, ceļojot gan Kopienas teritorijā, gan ārpus tās.

4.2. Tādēļ, lai apkarotu minētos noziegumus, ir jāizstrādā kopējas stratēģijas un jāīsteno papildu pasākumi, kuru mērķis ir aizkavēt šādus noziegumus un par tiem piespriest sodu. Eiropas darba devējiem jāatzīst, ka cīņa pret bērnu prostitūciju un bērnu pornogrāfiju ir korporatīvās sociālās atbildības jautājums.

4.3. Dati liecina, ka 4,5 % no 842 miljoniem ceļojošo personu (dati par 2006. gadu) ir seksuālie noziedznieki, un 10% no viņiem ir pedofili (26). Ceļojumu aģentūras kopš 2003. gada var pievienoties “Rīcības kodeksam bērnu aizsardzībai pret seksuālo izmantošanu ceļojumos un tūrismā” (27). Šobrīd minēto rīcības kodeksu ir parakstījušas vairāk nekā 600 uzņēmējsabiedrības vairāk nekā 30 valstīs. Tomēr jautājums par seksuālo vardarbību pret bērniem ceļojumos ir ne tikai tūrisma nozares kompetencē. Šādi noziegumi jāapkaro visām nozarēm.

4.4. Starptautiskā arodbiedrību konfederācija (ITUC) rosina savus locekļus izveidot darbinieku struktūras, komitejas un darba grupas, lai apstiprinātu attiecīgas stratēģijas. Lai tuvinātos iedzīvotājiem, ITUC ir apstiprinājusi sektorālu pieeju un iedibinājusi nozīmīgas partnerības, lai īstenotu starptautiskus pamatnolīgumus. Tā kā bērnu seksuālā izmantošana ir darbinieku nozīmīgāko tiesību un svarīgāko cilvēktiesību smags pārkāpums, ITUC locekļiem jāapkaro ne tikai bērnu darba vissmagākie veidi, bet arī bērnu seksuālā izmantošana (28). Tādēļ arodbiedrības turpina uzņemties iniciatīvu, lai veicinātu nozīmīgu starptautisku standartu ratificēšanu, uzraudzītu, vai valdības un darba devēji efektīvi īsteno politikas un noteikumus (29), palielinātu arodbiedrību locekļu un visas sabiedrības izpratni (30) un risinātu minēto jautājumu, izmantojot sarunas par darba koplīgumiem (31).

4.5. Eiropas Padomes konvencijā, ko Ministru komiteja pieņēma 2007. gada jūnijā, ir norādīts, ka “visu pušu pienākums ir rosināt privāto sektoru un pilsonisko sabiedrību iesaistīties tādu politiku izstrādē un īstenošanā, kuru mērķis ir aizkavēt bērnu seksuālo izmantošanu un seksuālo vardarbību pret bērniem, un īstenot iekšējus standartus, izmantojot pašregulējuma un kopregulējuma mehānismus”. Tādējādi ir iespējams izstrādāt kopēju Eiropas pieeju.

5. Īpaši pasākumi.

5.1. Ikviena pasākuma mērķim ir jābūt vardarbības pret bērniem NOVĒRŠANAI un neaizsargāto personu aizsardzībai. Ja vardarbību pret bērniem varētu novērst, cietušo nebūtu. Tas ir viens no galvenajiem un prioritārajiem mērķiem, un visas politikas jāorientē uz bērnu aizsardzību.

5.2. ES iestādes var uzņemties iniciatīvu, nosodot seksuālo vardarbību pret bērniem un šādu pieeju pasludinot par ētiskas ceļošanas politikas sastāvdaļu, uz to norādot visās ceļa izdevumu atmaksas veidlapās.

Turpmāk minētos pasākumus un piemērus var atspoguļot tikai apkopotā veidā, un tie ir izstrādāti sadarbībā ar ECPAT (32), kas ir pasaules vadošā bērnu tiesību organizācija, kuras mērķis ir aizsargāt bērnus pret komerciālu seksuālu izmantošanu. ECPAT darbojas vairāk nekā 70 valstīs augstākajā valdības līmenī, vienlaikus iesaistot arī speciālistus un personas, kas pētniecības, apmācības un darbības uzlabošanas jomās tieši nodarbojas ar bērniem.

5.3.1. Kontrole un aizliegumi: citu valstu skolās pašreiz nav mehānisma, lai pārbaudītu pretendentu motivāciju vai viņu piemērotību darbam ar bērniem. Tas ir nozīmīgs trūkums apdraudētu bērnu aizsardzībā. Jāievieš mehānismi, lai reģistrētas starptautiskas organizācijas vai policija varētu piekļūt šādai informācijai.

5.3.2. Divpusēji sadarbības nolīgumi: NVO visā pasaulē aizvien vairāk apmainās ar svarīgu informāciju par bijušajiem noziedzniekiem. Tas dod iespēju ātri īstenot savlaicīgus pasākumus. Diemžēl jāatzīmē, ka birokrātija un datu aizsardzības tiesību akti kavē valdības ātri rīkoties, un tās paļaujas uz NVO, ja starptautiskie pasākumi nav veiksmīgi. Bērnu aizsardzībai vienmēr ir jābūt svarīgākai par datu aizsardzību. Ja valstis sadarbojoties iedibinātu savstarpēju uzticēšanos un dalītos zināšanās, varētu izstrādāt proaktīvu pieeju, lai apkarotu seksuālo vardarbību. Lai nodrošinātu darbības efektivitāti, jāsadarbojas ne tikai apmācības vai veiktspējas uzlabošanas jomās.

5.3.3. Starptautisku palīdzības un informācijas līniju izveide: minētās līnijas jāizveido, lai varētu ziņot par attiecīgajiem gadījumiem un izvairītos no klusēšanas vai “acu aizvēršanas” kultūras. Jāparedz, ka minētie mehānismi nodrošina darbību reālajā laikā. Jāizveido integrēta bērnu aizsardzības sistēma, kurā iesaistītos profesionālas struktūras un pakalpojumu sniedzēji, kas varētu sadarboties ar NVO, lai atbalstītu cietušo vai apdraudēto personu aizsardzību un apzināšanu.

5.3.4. Kopēji izmeklēšanas dienesti un valstu iestādes tiesību aizsardzībai: Eiropā jāizveido īpašas starptautiskas aģentūras, kas principā nodarbotos ar bērnu aizsardzības jautājumiem un kam būtu pietiekami resursi, lai identificētu personas, par kurām zināms, ka tās izdarījušas dzimumnoziegumus un dodas uz ārvalstīm, un ievāktu pierādījumus attiecībā uz noziedzniekiem, kas darbojas ārvalstīs.

5.3.5. Nolīgumi par notiesātu personu izraidīšanu vai pavadīšanu atpakaļ uz izcelsmes valsti: pašreiz valstīm nav pienākuma savstarpēji ziņot par kriminālvajāšanu vai notiesāšanu. Tādēļ dzimumnoziedzniekus var notiesāt citā valstī, un izcelsmes valstij tas nav zināms. Vēstniecībām vai pārstāvniecībām ir jāinformē attiecīgā valsts, ja tās uzzina par notiesāšanu. Daudzi noziedznieki pēc notiesāšanas un soda izciešanas nevis atgriežas izcelsmes valstī, bet paliek tajā pašā valstī vai dodas uz citām valstīm, lai izvairītos no iekļaušanas seksuālo noziedznieku reģistrā. Gadījumos, kad notiesāto sūta atpakaļ uz izcelsmes valsti, pastāv risks, ka viņi var izbēgt, ja jāveic ilgi lidojumi ar pārsēšanos. Tādēļ ir nepieciešami divpusējas sadarbības līgumi, un tiesību aizsardzības iestāžu personālam jāpavada noziedznieki uz viņu izcelsmes valsti.

5.3.6. Modelis “Daudzu struktūru sadarbība sabiedrības aizsardzībai” (MAPA): šo modeli izmanto Apvienotajā Karalistē, lai identificētu seksuālos noziedzniekus un izstrādātu pasākumus, kas attiecīgajā kopienā īstenojami attiecībā uz šiem noziedzniekiem. Šajā sistēmā iesaistās daudzas struktūras (kriminālās tiesvedības, sociālās aprūpes, mājokļu un veselības jomas struktūras), lai pēc iespējas samazinātu nopietnu apdraudējumu sabiedrībai un atbalstītu to personu, kas atkārtoti izdara noziegumus, atklāšanu. Minētajai sistēmai ir šādi četri galvenie mērķi (vienlaikus jāatzīmē, ka tā pašreiz neaptver Apvienotās Karalistes iedzīvotājus, kas atrodas ārzemēs):

— noziedznieku identificēšana,

— ar riska novērtēšanu saistītas būtiskas informācijas apmaiņa,

— riska un noziedznieka bīstamības novērtēšana,

— riska pārvaldība.

5.3.7. Aizliegumu izbraukt no valsts (Foreign Travel Orders) izmantošana un efektivitāte: tiesas var izmantot šo instrumentu, lai attiecīgajām personām pilnībā aizliegtu doties uz ārzemēm vai kādu noteiktu valsti. To var paredzēt, lai aizsargātu kādu noteiktu bērnu vai bērnus kopumā. Šie aizliegumi ir laika ziņā ierobežoti. Austrālijas valdība 2005. gadā grozīja Austrālijas likumu par pasēm (Australian Passport Act), lai policija varētu pieprasīt konfiscēt pasi īpaši bīstamām personām, kas var izdarīt dzimumnoziegumus.

5.4. Ļoti specifisks pasākums: Eiropas mēroga projekts “Eiropa pret bērnu seksuālo izmantošanu — MĒS SAKĀM “NĒ””!

Var uzsākt Eiropas mēroga projektu, lai apkopotu visus īstenotos pasākumus un izstrādātās hartas un palielinātu izpratni, proti, vēršot uzmanību uz galvenajiem faktiem, organizācijas jāaicina iesaistīties cīņā pret bērnu seksuālo izmantošanu. Līdztekus I pielikumā ierosinātajai “vērtību deklarācijai” varētu izmantot vispārēji apstiprinātu kodeksu vai hartu. Turklāt lietderīgs instruments būtu jau apstiprināti vai jauni tiesību akti, ja tos efektīvi īstenotu.

Briselē, 2009. gada 15. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Pasaules Tūrisma organizācijas kampaņas vadmotīvs.

(2) “Glābiet bērnus”, Dānija. “Personu, kas izdara dzimumnoziegumus, pārvietošanās bez robežām”, ziņojums, 2009. gada maijs.

(3) Riodežaneiro deklarācija un aicinājums novērst un pārtraukt bērnu un pusaudžu seksuālo izmantošanu, 2008. gada novembris.

(4) Eiropas Parlamenta 2009. gada 3. janvāra ieteikums Padomei par bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu (2004/2144/INI).

(5) “Eiropas Padomes konvencija par bērnu aizsardzību pret seksuālo izmantošanu un seksuālo vardarbību”, 2007. gada 25. oktobris, http://conventions.coe.int/Treaty/EN/treaties/Html/201.htm.

(6) http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=201&CM=&DF=&CL=ENG. ANO Konvencijas par bērna tiesībām fakultatīvo protokolu vēl nav ratificējušas šādas dalībvalstis: Vācija, Ungārija, Īrija, Luksemburga, Malta, Apvienotā Karaliste. EP konvenciju vēl nav parakstījušas šādas dalībvalstis: Čehijas Republika, Ungārija, Latvija, Luksemburga, Malta, Slovākija. To ir ratificējusi tikai Grieķija.

(7) “Konvencijas par bērna tiesībām pret tirdzniecību ar bērniem, bērnu prostitūciju un bērnu pornogrāfiju fakultatīvais protokols”. Pieņemts 2000. gada maijā. Stājies spēkā 2002. gada janvārī. Sk.: http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(8) “Bērnu izmantošana — ne soli tālāk” (The end of the line for Child Exploitation). Sk. bērnu aizsardzības tīkla ECPAT 2006. gada ziņojumu.

(9) Sk. Childwise ECPAT, Austrālija.

(10) Skat. 1. pielikumu.

(11) ECPAT organizācijai (Izbeigt bērnu prostitūciju, bērnu pornogrāfiju un tirdzniecību ar bērniem seksuālas izmantošanas nolūkā) ir īpašs konsultatīvs statuss ANO Ekonomikas un sociālo lietu padomes (ECOSOC) darbā.

(12) “Ceļojot vairs nebūt vienaldzīgiem” (When Travelling, Put a Stop to Indifference); Stopchildprostitution.be, “Ceļojošie noziedznieki Eiropā” (Travelling abusers in Europe), 2007. gada maijs.

(13) Trešais pasaules kongress cīņai pret bērnu un pusaudžu komerciālo seksuālo izmantošanu, 2008. gada novembris.

(14) Sk. 4. un 5. zemsvītras piezīmi. Sk. arī tīmekļa vietnes:

http://www.nspcc.org.uk/Inform/policyandpublicaffairs/Europe/Briefings/councilofeurope_wdf51232.pdf un http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(15) Sk. 1. zemsvītras piezīmi.

(16) PE 410.671, 2009. gada janvāris.

(17) COM(1996) 547 galīgā redakcija; COM(1999) 262 galīgā redakcija; Padomes pamatlēmums 2000/375/JHA (OV L 138, 9.6.2000.); Padomes pamatlēmums 2004/68/JHA (OV L 13, 20.1.2004.) un COM(2009) 135 galīgā redakcija.

(18) Noziedznieki oficiāli izmanto apzīmējumu “bāreņu nami”, lai slēptu savus noziegumus. Patiesībā tās ir bērnu patversmes, kas ir izveidotas ar mērķi vardarbīgi izmantot bērnus.

(19) “Personu, kas izdara seksuālus noziegumus, pārvietošanās bez robežām”, “Glābiet bērnus”, Dānija, 2009. gada maijs.

(20) Apvienotās Karalistes CEOP — Bērnu izmantošanas novēršanas un tiešsaistes centrs.

(21) Pieņemts ar Rezolūciju A/RES/406(XIII) ANO Pasaules Tūrisma organizācijas 13. Ģenerālasamblejā (UNWTO) (27. septembris – 1999. gada 1. oktobris).

(22) COM(2009) 135 galīgā redakcija.

(23) Tematisks pētījums par politiskiem pasākumiem bērnu nabadzības novēršanai.

(24) Turpat.

(25) Sarah Macgregor, “Programmas darbam ar seksuālajiem noziedzniekiem: cietumu efektivitāte un kopienu programmas Austrālijā un Jaunzēlandē” (Sex offenders treatment programs: effectiveness of prison and community based programs in Australia and New Zealand); Dario Dosio, Friedemann Pfaefflin, Reinhard Eher (izdevēji): “Aizkavēt seksuālo vardarbību, īstenojot efektīvas programmas darbam ar seksuālajiem noziedzniekiem un īstenojot efektīvu sabiedrisko politiku” (Preventing Sexual Violence Through Effective Sexual Offender Treatment and Public Policy), Starptautiskās asociācijas darbam ar seksuālajiem noziedzniekiem (IATSO) 10. konference: www.iatso.org.

(26) Avots: Association against child prostitution (ACPE).

(27) Šo rīcības kodu 1998. gadā ierosināja Zviedrijas ECPAT. To atzīst ANO Bērnu fonds un Pasaules Tūrisma organizācija. Sk. arī tīmekļa vietni: www.thecode.org.

(28) Starptautiskās darba organizācijas 182. konvencija.

(29) http://www.ituc-csi.org/IMG/pdf/FINAL_EU_CLS_2009_report__2_.pdf.

(30) http://www.itfglobal.org/campaigns/traffickingstate.cfm.

(31) http://www.iiicongressomundial.net/congresso/arquivos/thematic_paper_csr_eng.pdf.

(32) ECPAT — Izbeigt bērnu prostitūciju, bērnu pornogrāfiju un tirdzniecību ar bērniem seksuālas izmantošanas nolūkā.