Eiropas Parlamenta 2007. gada 10. maija rezolūcija par Āfrikas ragu: ES reģionālā politiskā partnerība mieram, drošībai un attīstībai (2006/2291(INI))



Oficiālais Vēstnesis 076 E , 27/03/2008 Lpp. 0106 - 0114



P6_TA(2007)0180 Āfrikas rags: ES politiski reģionālās partnerattiecības mieram, drošībai un attīstībai Eiropas Parlamenta 2007. gada 10. maija rezolūcija par Āfrikas ragu: ES reģionālā politiskā partnerība mieram, drošībai un attīstībai (2006/2291(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā ES stratēģiju "ES un Āfrika: Ceļā uz stratēģisko partnerību" (ES Āfrikas stratēģija), ko Eiropadome pieņēma 2005. gada 15. un 16. decembrī, - ņemot vērā Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju, kuri tikās Padomē, Eiropas Parlamenta un Komisijas 2005. gada 20. decembrī parakstīto kopīgo ziņojumu par Eiropas Savienības attīstības politiku "Eiropas konsenss" (Eiropas konsenss par attīstību) [1], - ņemot vērā Partnerattiecību nolīgumu starp Āfrikas, Karību reģiona un Klusā okeāna valstīm (ĀKK), no vienas puses, un Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses, kas parakstīts 2000. gada 23. jūnijā Kotonū [2] un kurā grozījumi izdarīti ar 2005. gada 25. jūnijā Luksemburgā parakstīto nolīgumu, kas groza Partnerattiecību nolīgumu [3] (Kotonū nolīgumu), it īpaši tā 8. pantu, - ņemot vērā ES stratēģiju kājnieku ieroču un vieglo ieroču un to munīcijas nelikumīgas uzkrāšanas un tirdzniecības apkarošanai, kuru pieņēma Eiropadomes 2005. gada 15.— 16. decembra sanāksmē, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Āfrikas stratēģija: ES reģionālā politiskā partnerība mieram, drošībai un attīstībai Āfrikas Ragā" (COM(2006)0601), - ņemot vērā tā rezolūcijas par Dārfūru, jo īpaši 2007. gada 15. februāra [4], 2006. gada 28. septembra [5], 2006. gada 6. aprīļa [6], 2005. gada 23. jūnija [7] un 2004. gada 16. septembra [8] rezolūciju, - ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1706(2006), kurā tā ierosina izvietot Dārfūrā miera uzturēšanās spēkus 22000 karavīru apmērā, - ņemot vērā 2006. gada 5. maijā Nigērijas galvaspilsētā Abujā parakstīto Dārfūras miera līgumu, - ņemot vērā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1325 (2000) par sievietēm, mieru un drošību, kas pievēršas kara ietekmei uz sievietēm, un 2005. gada 26. oktobra Maputu protokolu par sieviešu tiesībām Āfrikā; - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Bērnu tiesību konvenciju, kas jāievēro un jāpiemēro bez izņēmumiem, - ņemot vērā 2007. gada 12. un 13. februāra Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes rezultātus, - ņemot vērā 2006. gada 6. jūlija rezolūciju par Somāliju [9], - ņemot vērā 2006. gada 14. un 15. decembra Eiropadomes prezidentūras secinājumus, - ņemot vērā 2007. gada 5. marta Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes secinājumus par Sudānu un Dārfūru, - ņemot vērā Parlamenta 2006. gada 6. aprīļa rezolūciju par palīdzības efektivitāti un korupciju jaunattīstības valstīs [10], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Attīstības komitejas ziņojumu un Ārlietu komitejas atzinumu (A6-0146/2007), A. tā kā otrajā ES un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksmē, kas notiks Lisabonā 2007. gadā, valstu un valdību vadītāji apstiprinās kopējo ES un Āfrikas stratēģiju, ar kuru ES apņemsies pārveidot ES Āfrikas stratēģiju par kopēju ES un Āfrikas stratēģiju; tā kā Eiropas Parlaments līdz šim nav iesaistīts apspriešanā; B. tā kā iepriekšminētā Komisijas paziņojuma par Āfrikas stratēģiju pamatā ir cieši saistītu drošības un attīstības jautājumu koncepcija, proti, ka attīstība nav iespējama bez ilgstoša miera un ilgstošs miers nav iespējams bez attīstības, un tā turpmākais uzdevums ir kalpot par valstu un reģionālo stratēģiju dokumentu formulēšanas vadlīnijām; C. tā kā ES Āfrikas stratēģijas mērķis ir izveidot visaptverošu ilgtermiņa pamatu ES attiecībām ar Āfrikas kontinentu, galvenokārt lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus un veicinātu ilgtspējīgu attīstību, drošību un labu pārvaldi Āfrikā; D. tā kā Kotonū nolīguma 8. pantā ir noteikts pamats politiska dialoga veidošanai par īpašiem pusēm interesējošiem politiskiem jautājumiem un vispārīgas nozīmes jautājumiem un ka šajā dialogā nozīmīga loma būs plašām politikām, lai veicinātu mieru un novērstu, ierobežotu un atrisinātu vardarbīgus konfliktus; E. tā kā Kotonū nolīguma 11. pants "Miera stiprināšanas politikas, konfliktu novēršana un risināšana" nosaka, ka pusēm ir jāievēro visaptveroša, integrēta miera stiprināšanas un konfliktu novēršanas un risināšanas politika, īpašu uzsvaru liekot uz reģionālo, subreģionālo un valstu iespēju stiprināšanu; Drošības dimensija F. tā kā Āfrikas rags ir viens no reģioniem, kur ir vislielākā konfliktu iespējamība pasaulē, kā arī viens no nabadzīgākajiem un pastāvīgi nedrošākajiem reģioniem, kur konflikti un politiskas krīzes cita citu pastiprina, kur ir sarežģītas attiecības starp valstīm, nestabilas, strīdīgas, mazattīstītas un nedrošas robežas, kur valstis nodrošina patvērumu, aizsargātas bāzes, militāru atbalstu un diplomātisku atzīšanu kaimiņvalstīs karojošām grupām; G. tā kā konfliktu galvenie iemesli parasti ir cilvēktiesību pārkāpumi, demokrātijas un tiesiskuma trūkums, slikta pārvalde un korupcija, etniski saspīlējumi, neefektīva administrācija, organizēta noziedzība, narkotiku un ieroču tirdzniecība, nekontrolēta un nelegāla KIVI izplatīšana, kā arī nabadzība, bezdarbs un sociālā, ekonomiskā un politiskā netaisnība un nevienlīdzība, straujš iedzīvotāju pieaugums, un neapmierinoša vai slikta dabas resursu apsaimniekošana un izmantošana; H. tā kā Āfrikas raga konflikti, kuros iesaistītas kaimiņvalstis un citas valstis, ir sasnieguši reģionālus apmērus un to starptautiskā dimensija aizvien vairāk paplašinās; Reģionālās sistēmas un ārējie dalībnieki I. tā kā Āfrikas raga politisko un drošības struktūru un konfliktu novēršanas centrā ir Starpvaldību attīstības iestāde (SAI) un tā kā šī iestāde ir vienīgā apakšreģionālā organizācija, kuras locekle ir Somālija; J. tā kā Āfrikas Savienība (ĀS) pilnveido spējas iesaistīties konfliktu risināšanas starpniecībā un miera uzturēšanā un tā kā Āfrikas miera mehānisms ir viens no ES un ĀS sadarbības redzamākajiem aspektiem; Attīstības dimensija K. tā kā reģiona hroniskā nestabilitāte apdraud tā politisko, sociālo un ekonomisko attīstību un ir viens no galvenajiem šķēršļiem, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus; L. tā kā Āfrikas raga valstis piedalās dažādās reģionālās ekonomiskās organizācijās un iniciatīvās, piemēram, Austrumāfrikas Kopienā (EAC) [11], Austrumāfrikas un Dienvidāfrikas kopējā tirgū (COMESA) [12] un Nīlas baseina iniciatīvā [13]; M. tā kā šī reģiona problēmas saasina reģionālā ietekme, ko izraisa iedzīvotāju skaita pieaugums, klimata pārmaiņas un to ietekme uz dabas resursiem, galvenokārt naftas resursiem, domstarpības, ko veicina cīņa par Nīlas ūdens resursiem, kā arī lielais nomadu lopkopju īpatsvars, kurus lielākoties saista etnolingvistiskas saites, nevis politiskās robežas un kuri šajā reģionā ir viena no visatstumtākajām grupām; N. tā kā ar nabadzību saistītas slimības, jo īpaši HIV/AIDS, tuberkuloze un malārija, ir svarīgs reģiona dziļās nabadzības cēlonis, kā arī sekas; O. tā kā vairumā reģiona valstu mazāk nekā 50 % bērnu apmeklē pamatskolu; P. tā kā sievietes un bērni konfliktu laikā ir visneaizsargātākie un viegli kļūst par upuriem dažādiem pamattiesību pārkāpumiem, tostarp vardarbībai, etnisku motīvu noteiktai izvarošanai, spīdzināšanai un dzimumorgānu sakropļošanai, kā arī cieš no slimībām vairāk nekā vīrieši, turklāt viņiem trūkst piekļuves izglītībai un dabas resursiem, 1. pauž nožēlu par to, ka nevienā no ES Āfrikas stratēģijas veidošanas posmiem nav notikusi pienācīga apspriešanās ar Eiropas Parlamentu, Āfrikas valstu parlamentiem, ĀKK un ES Apvienoto parlamentāro asambleju un pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, un tas liek apšaubīt kopīgo centienu demokrātisko leģitimitāti; 2. atgādina, ka, veidojot ilgtspējīgu pieeju pastāvīga miera nodrošināšanai Āfrikas ragā, ir jāapvieno visi pašreizējie Āfrikai paredzētie ES instrumenti un tiesiskais regulējums; aicina pilnībā īstenot Kotonū nolīguma 8.—11. pantu; Drošības dimensija 3. uzsver, ka Āfrikas raga konfliktu risināšanā ir jāizmanto visaptveroša reģionālā pieeja, kas, ņemot vērā konfliktu specifiku, ļaus visaptveroši reaģēt uz reģionālo dinamiku un konfliktu sistēmām; 4. uzskata, ka ar Āfrikas ragu saistītajiem ES pasākumiem ir jārisina ne tikai drošības jautājumi, bet arī konfliktu strukturālie cēloņi, kas saistīti ar sociālo, politisko un ekonomisko atstumtību, kā arī jāstiprina drošība un taisnīgums; 5. uzsver, ka, risinot drošības jautājumus un īstenojot terorisma apkarošanas politiku, ES nedrīkst atstāt novārtā cilvēktiesības un humanitārās tiesības; mudina dalībvalstis atklāt un nosodīt gadījumus, kad notiek šajā reģionā arestētu, par terorismu aizdomās turētu personu "starptautiska pārsūtīšana"; 6. aicina Padomi un Komisiju apņēmīgi rīkoties, lai šajā reģionā novērstu nesodāmību, ieroču kontrabandu, cilvēktiesību pārkāpumus, pamiera laušanu un uzbrukumus civiliedzīvotājiem, miera uzturētājiem un humānās palīdzības organizāciju darbiniekiem, kā arī atbalstīt Starptautiskās Krimināltiesas iesaistīšanos; 7. uzsver, ka ilgtermiņa miers Āfrikas ragā būs atkarīgs arī no ES apņemšanās veicināt demokrātiju un cilvēktiesības šajā reģionā; aicina ES publiski nosodīt šī reģiona represīvos režīmus; pauž dziļas bažas par represīvo vēršanos pret opozīcijas vadītājiem, žurnālistiem, cilvēktiesību aktīvistiem un parastajiem iedzīvotājiem, kas Etiopijā — Āfrikas Savienības mītnes valstī — notiek kopš negodīgajām vēlēšanām 2005. gadā; Miera konsolidācijas reģionālā pieeja 8. aicina nostiprināt ES klātbūtni šajā reģionā, par ES pārstāvi Āfrikas ragā ieceļot personu, kurai būtu uzticēta reģionam paredzēto ES iniciatīvu koordinācija un kura būtu galvenais ES pārstāvis sarunās ar visām Āfrikas raga valstīm un regulāri iesniegtu ziņojumus Eiropas Parlamentam; 9. aicina Komisiju un Padomi turpināt centienus, lai izveidotu ES delegāciju Āfrikas Savienībā, kura tāpat kā Eiropas Komisijas delegācija atrastos Etiopijā; 10. aicina Komisiju un Padomi sākt konsultāciju procesu ar citām reģionā iesaistītajām ieinteresētajām pusēm, proti, ANO, ĀS, SAI, Arābu valstu līgu, ASV un Ķīnu, par iniciatīvu sasaukt visaptverošu drošības, miera un attīstības konferenci, lai vienlaicīgi visās Āfrikas raga valstīs risinātu šīs drošības problēmas; norāda, ka šādai iniciatīvai jābūt pirmajam solim, uzsākot uzticības veicināšanas pasākumus reģiona valstīs un attiecībā uz iedzīvotājiem; 11. uzskata, ka ES centienos risināt krīzi Āfrikas raga reģionā risinājumi vispirms un galvenokārt ir jārod pašā Āfrikā, tas ir, risinājumi, ko var panākt ar tādu reģionālo organizāciju iesaistīšanos kā ĀS un SAI; tomēr uzsver, ka ir jāatbalsta šīs organizācijas attiecībā uz konfliktu novēršanu un konfliktu risināšanu, veicinot to kapacitāti un veidojot iestādes, it īpaši izmantojot miera mehānismu; 12. atgādina, ka, lai uzlabotu Āfrikas spējas novērst, ierobežot un risināt Āfrikas konfliktus, ir vajadzīgi konkrēti pasākumi, lai atbalstītu Āfrikas Savienības miera un drošības programmas īstenošanu, sniedzot ĀS spēkiem un ĀS Komisijas Miera un drošības departamentam tehnisko atbalstu, zināšanas un palīdzību iestāžu veidošanā; 13. atgādina, ka korupcijas ierobežošanā un labas pārvaldības veicināšanā būtiska nozīme ir reģionālām iniciatīvām, piemēram, Āfrikas valstu savstarpējās izvērtēšanas mehānismam; uzsver, ka Āfrikas valstīm jāīsteno šīs iniciatīvas un Komisijai un dalībvalstīm šajā nolūkā jāsniedz tehniskā un finansiālā palīdzība; 14. aicina dalībvalstis veicināt juridiski saistoša starptautiska dokumenta pieņemšanu par kājnieku ieroču un vieglo ieroču (SALW) un munīcijas izsekojamību un marķēšanu, kā arī atbalstīt reģionālās iniciatīvas cīņai pret SALW un munīcijas nelikumīgu tirdzniecību jaunattīstības valstīs; 15. atzinīgi vērtē ANO Bērnu fonda (UNICEF) iniciatīvu 2007. gada 5. un 6. februārī Parīzē organizēt starptautisku konferenci par bērniem kareivjiem un uzsver, ka jāizbeidz nelikumīgā un nepieļaujamā bērnu izmantošana bruņotos konfliktos; 16. uzsver nepieciešamību novērst nelegālu tirdzniecību un nodrošināt labāku kontroli pār SALW apriti; atzinīgi vērtē ANO Ģenerālās asamblejas 2006. gada 6. decembra rezolūciju "Par līguma izstrādi attiecībā uz ieroču tirdzniecību: vienotu starptautisko standartu noteikšana konvencionālo ieroču importam, eksportam un nosūtīšanai"; 17. aicina Komisiju un Padomi uzlabot pašreizējās atbruņošanās, demobilizācijas un reintegrācijas, kā arī drošības sektora reformēšanas iniciatīvas un paplašināt šo iniciatīvu darbību citās valstīs/reģionos; 18. uzsver, ka ir jāstiprina valstu un starptautisko NVO, Kopienas organizāciju, vietējo kustību un citu nevalstisku dalībnieku loma miera konsolidācijā un konfliktu novēršanā; Attīstības dimensija/reģionālās integrācijas galvenie virzieni 19. uzsver, ka mērķis samazināt nabadzību, sasniedzot Tūkstošgades attīstības mērķus (TAM) un īstenojot Tūkstošgades deklarāciju, ir jānosaka par prioritāti un skaidri jāatspoguļo visās attiecīgajās ES politikās šajā reģionā, bet uzskata, ka TAM nav jāuztver kā tehnisks jautājums, kas tiks atrisināts, vienkārši nodrošinot lielāku finansējumu, bet neidentificējot un nenovēršot nabadzības cēloņus; 20. uzskata, ka Āfrikas raga valstīm ir ne vien kopējas drošības problēmas, bet arī kopējas attīstības vajadzības, kuru risināšanai šajās valstīs ir vajadzīgi kopēji centieni, kā arī politiskās vadības un sabiedrības iesaistīšanās; uzsver, ka šos jautājumus var pilnībā atrisināt tikai ar tādu kopēju pasākumu palīdzību, kuri ņem vērā konfliktu specifiku un kuru mērķis ir rast kopējus risinājumus; 21. uzsver, ka iniciatīvu un reģionālās sadarbības organizēšana tādos izteikti kopīgos jautājumos kā bēgļu plūsmas, robežkontrole, nodrošinātība ar pārtiku, dabas resursi, enerģija, vide, izglītība, infrastruktūra, ieroču kontrole un dzimumu līdztiesība var kalpot par stabilu pamatu pozitīvam politiskam dialogam starp Āfrikas raga valstīm; 22. mudina Komisiju pievērst pienācīgu uzmanību reģiona vajadzībām, sagatavojot ne tikai reģionālo un valstu stratēģiju dokumentus ĀKK valstīm, bet arī tematiskās stratēģijas dokumentus un ikgadējās rīcības programmas saskaņā ar Attīstības sadarbības instrumentu [14]; 23. aicina Komisiju veicināt labāku koordināciju starp tās departamentiem un dalībvalstīm, lai saskaņotu iesaistīšanos tādās jomās kā ES un Āfrikas Infrastruktūras partnerība un ES Pārvaldes iniciatīva, un nodrošināt šajās jomās koordināciju ar ANO, ASV, Ķīnu un citiem starptautisko procesu dalībniekiem; 24. pauž bažas par speciālistu prognozēm, ka Āfrika, lai gan tā vismazāk izplata siltumnīcefekta gāzes, savas nepilnīgās attīstības un nabadzības dēļ no globālās sasilšanas cietīs visvairāk; uzsver, ka starptautiskajai sabiedrībai jāatbalsta šis reģions, lai tas varētu labāk pielāgoties klimata pārmaiņu bīstamajai ietekmei; 25. atgādina, ka attīstības plānos un stratēģijās, kas paredzētas nabadzības apkarošanai un konfliktu novēršanai Āfrikas raga reģionā, jāiekļauj tādi jautājumi kā dabas resursu ilgtspējīga apsaimniekošana, tostarp ūdens izmantošana, kā arī piekļuve enerģijas resursiem un to izmantošana; 26. uzskata, ka ES atbalsts ir vajadzīgs ilgtspējīgai zemes apsaimniekošanai un pārtuksnešošanās novēršanas programmai ar tematiskas programmas palīdzību attiecībā uz vidi un ilgtspējīgu dabisko resursu apsaimniekošanu, kā arī ĀKK un ES Ūdens iniciatīvai, lai uzlabotu ūdens resursu vides aizsardzību; 27. aicina Padomi un Komisiju uzsākt dialogu ar Ķīnu, ņemot vērā, ka Ķīna ir pastiprinājusi savu politisko un ekonomisko iesaistību Āfrikā, ieguldot lielus līdzekļus infrastruktūrā un attīstības projektos tādās valstīs kā Sudāna; 28. aicina Padomi un Komisiju veicināt EAC, COMESA un Nīlas baseina iniciatīvu, lai dalītos ar informāciju par to iespējamām lomām un pasākumiem un attiecībā uz Āfrikas raga valstīm un galvenajiem šī reģiona procesu dalībniekiem; uzsver EAC, COMESA un Nīlas baseina iniciatīvas pozitīvo pieredzi tādās jomās kā robežkontrole, centieni cīnīties pret SALW tirdzniecību un izplatību, EAC muitas savienība, tirdzniecības un ieguldījumu veicināšana (COMESA) un sadarbība Nīlas baseina ūdens ilgtspējīgai izmantošanai; 29. atzinīgi vērtē ES nodomu sadarboties ar dažādiem partneriem, lai risinātu migrācijas, bēgļu un valsts iekšienē pārvietoto personu (IPP) jautājumus, un ierosinājumu sniegt papildu atbalstu mītnes kopienām, valstīm un attiecīgajām organizācijām, kas strādā šajā jomā, lai novērstu "dienvidu—dienvidu" migrāciju un bēgļu krīzes; 30. uzskata, ka vietējo kopienu iesaistīšanai saimnieciskā darbībā gan laukos, gan pilsētās būs izšķiroša nozīme, lai uzlabotu pēckonflikta sabiedrību sociālekonomisko situāciju; 31. uzsver, ka cīņai pret HIV/AIDS, tuberkulozi un malāriju, kā arī pret novārtā atstātajām slimībām un sieviešu dzimumorgānu sakropļošanu jābūt vienai no galvenajām stratēģijām, lai izskaustu nabadzību un veicinātu ekonomisko izaugsmi Āfrikas raga valstīs; uzsver, ka ES rīcība ir jāvērš uz nelabvēlīgā situācijā esošām un neaizsargātām grupām; Valstu līmenis Sudāna 32. aicina Padomi, Komisiju un dalībvalstis pilnībā uzņemties atbildību un darīt visu iespējamo, lai aizsargātu Dārfūras iedzīvotājus no humanitāras katastrofas, kuras cēlonis ir visu pušu ilgstoši veikta pamiera pārkāpšana un jo īpaši vardarbība pret civiliedzīvotājiem un uzbrukumi civiliedzīvotāju atbalstītājiem; 33. pauž dziļas bažas par notikumu attīstību Dārfūrā un aicina Sudānas valdību nepieļaut džandžavīdu bruņoto grupējumu veiktas represijas; mudina Sudānas varasiestādes nekavējoties veicināt apvienoto Āfrikas Savienības un ANO starptautisko spēku izvietošanu šajā reģionā un aicina noteikt datumu izvietošanas uzsākšanai; 34. pauž nožēlu par to, ka saskaņā ar ANO datiem pēdējos sešos mēnešos bruņotas grupas ir uzbrukušas 30 NVO un ANO struktūrām un ir nogalināti 12 palīdzības sniedzēji; 35. aicina visas konfliktā iesaistītās puses apzināties savu pienākumu ievērot humanitārās tiesības un visiem Dārfūras iedzīvotājiem, kuriem tas ir vajadzīgs, nodrošināt pilnīgu, drošu un netraucētu pieeju palīdzības sniedzējiem, kā arī nodrošināt humānās palīdzības sniegšanu, it īpaši valsts iekšienē pārvietotām personām; 36. aicina īstenot ANO Drošības padomes sankciju režīmu, piemērojot mērķtiecīgas ekonomiskās sankcijas, tostarp aizliegumu ceļot, pamatlīdzekļu iesaldēšanu un naftas embargo draudus; aicina piešķirt aprīkojumu, lai īstenotu aizliegumu lidot pāri Dārfūras teritorijai, kas noteikts ar ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1591(2005); 37. uzsver, ka steidzami jāīsteno Sudānas valdības un ANO lēmums par Āfrikas Savienības un ANO apvienoto spēku izvietošanu, lai uzlabotu drošību un civiliedzīvotāju aizsardzību, un aicina īstenot šo lēmumu; 38. mudina starptautisko sabiedrību, it īpaši Apvienoto Nāciju Organizāciju, ES un tās dalībvalstis, Amerikas Savienotās Valstis, Ķīnu, Indiju, Arābu valstu līgu un Āfrikas Savienību, uzsākt miera sarunas, lai uzlabotu Dārfūras Miera nolīguma saturu un padarītu to pieņemamu visām pusēm, tādējādi uzlabojot pušu iesaistīšanos nolīguma īstenošanā; 39. uzsver, ka gadījumā, ja netiks atrisināts Dārfūras konflikts, tam būs nopietnas sekas ne tikai Austrumāfrikas reģionā, bet arī citās salīdzinoši stabilās Āfrikas daļās, konkrēti, Centrālāfrikā un Lielo ezeru reģionā; 40. mudina starptautisko sabiedrību pievērsties ne vien Dārfūras konfliktam, bet arī citām Sudānas konfliktsituācijām, it īpaši atzīt Dienvidsudānas miera trauslumu, kas saistīts ar Visaptverošā miera līguma lēno īstenošanu, ziemeļu—dienvidu saspīlējuma radīto destabilizācijas risku, konfliktiem starp ciltīm un ieroču plašo izplatību sabiedrībā; Somālija 41. nosoda ārvalstu intervenci Somālijā un aicina Etiopijas valdību izvest savu armiju no šīs valsts; atbalsta Āfrikas Savienības lēmumu nosūtīt miera uzturēšanas spēkus, pamatojoties uz visaptverošu politisku nolīgumu starp konfliktā iesaistītajām pusēm, kura rezultātā tiktu izveidota nacionālās vienotības valdība, kas spētu iesaistīt miera un samierināšanas procesam labvēlīgi noskaņoto Islāma tiesu apvienības daļu un to klanu vecākos, kuri nav iekļauti pašreizējā valdībā; 42. uzskata, ka ĀS miera uzturēšanas operācija Somālijā AMISOM ir jāiekļauj plašākā iedzīvotāju atbalstītā politiskā procesā, kuram būtu skaidras pilnvaras, labas iespējas, skaidri mērķi un konflikta izbeigšanas stratēģija; 43. atzinīgi vērtē ES atbalstu AMISOM, bet uzsver, ka ES ieguldījumam ir jābūt atkarīgam no ietveroša politiskā dialoga uzsākšanas un Somālijas valsts iestāžu samierināšanās, nekavējoties risinot samierināšanas, iestāžu veidošanas un miera nodrošināšanas Somālijas iedzīvotājiem uzdevumus; 44. uzsver tāda visaptveroša politiskā dialoga centrālo lomu, kas veicinās samierināšanos un valsts atjaunošanu; atzinīgi vērtē Somālijas pārejas perioda federālās valdības apņemšanos sasaukt plaša mēroga samierināšanas konferenci (nacionālās samierināšanas kongresu) ar klanu, reliģisko kopienu, pilsoniskās sabiedrības, uzņēmēju kopienu un politisko līderu piedalīšanos; norāda, ka turpmākās rīcības ietvaros ir jāizveido uzticama, visas intereses pārstāvoša valdība; 45. aicina vēlreiz novērtēt nozīmi, kāda ir Starptautiskajai Somālijas kontaktgrupai, kurā piedalās ES, Itālija, Zviedrija, Apvienotā Karaliste, ANO, Āfrikas Savienības Starpvaldību attīstības iestāde, Arābu valstu līga, Norvēģija, Amerikas Savienotās Valstis, Kenija un Tanzānija un kura tika izveidota 2006. gada maijā, lai koordinētu starptautiskās sabiedrības darbību Somālijā, pievēršoties jautājumiem par valsts pārvaldes sistēmas un iestāžu veidošanu, humāno palīdzību pārvietotām personām un nabadzīgām kopienām, kā arī reģionālās stabilitātes un drošības uzlabošanu; 46. aicina Somālijas pārejas perioda federālo valdību atcelt ārkārtas stāvokli un atjaunot amatā parlamenta priekšsēdētāju, kas būtu nacionālās samierināšanās procesa īstenošanas priekšnoteikums; 47. uzsver, ka pārejas perioda federālajai valdībai steidzami jānodibina reprezentatīvas varasiestādes svarīgākajās pašvaldībās, tostarp Mogadišā un Kismajā, lai īstermiņā nodrošinātu politisko stabilitāti un drošību vietējā līmenī, kā arī jāatsakās no piespiedu atbruņošanas principa, it īpaši Mogadišā, un tā vietā sarunās jāvienojas par brīvprātīgas atbruņošanās plānu; 48. uzskata, ka Somalilendas prasība pēc neatkarības ir jāizskata kā daļa no vispārējās Somālijas drošības darba kārtības; Etiopija 49. aicina Padomi un Komisiju izdarīt spiedienu uz Etiopijas valdību, lai tā atklātu kopējo visā valstī apcietināto personu skaitu, ļautu Starptautiskā Sarkanā Krusta komitejai apmeklēt apcietinātos un ļautu visiem apcietinātajiem sazināties ar savām ģimenēm, advokātu un saņemt medicīnisko aprūpi, kas tiem varētu būt vajadzīga veselības stāvokļa dēļ, kā arī nekavējoties un bez nosacījumiem atbrīvotu visus politieslodzītos, tas ir, žurnālistus, arodbiedrību aktīvistus, cilvēktiesību aizstāvjus un parastos pilsoņus, un pildītu savas saistības attiecībā uz cilvēktiesībām, demokrātijas principiem un tiesiskumu; 50. aicina Etiopiju apstiprināt tās robežu demarkāciju un noteikšanu saskaņā ar ANO Robežu komisijas norādījumiem; Eritreja 51. mudina Padomi un Komisiju veikt pasākumus attiecībā uz Eritrejas valdību, lai tā atbrīvotu visus politieslodzītos, novestu tādu ieslodzīto lietas, kuriem izvirzītas īpašas apsūdzības, līdz ātrai un taisnīgai tiesai un atklātu visu slepenos cietumos turēto ieslodzīto apcietinājuma vietas; 52. mudina Eritrejas prezidentu uzturēt regulārus sakarus ar ES pārstāvjiem un dalībvalstu vēstniekiem Eritrejā; Uganda 53. aicina Padomi un Komisiju veicināt miera procesu Ziemeļugandā, aicinot visas konfliktējošās puses reāli un ilgstoši iesaistīties miera procesā, ievērot nolīgumu par karadarbības izbeigšanu un pārtraukt naidīgu un musinošu propagandu; 54. aicina uzsākt reālu samierināšanās procesu un atzīt par vainīgām personas, kas atbildīgas par kara noziegumiem; uzsver Starptautiskās Krimināltiesas centrālo lomu, saucot pie atbildības kara noziegumos apsūdzētās personas; aicina Padomi un Komisiju atbalstīt vietējos procesus, kuru mērķis ir alternatīvi tiesiski risinājumi un samierināšanās Ziemeļugandā, kā arī starp Ziemeļugandu un valsts pārējo daļu; * * * 55. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, Eiropas Savienības dalībvalstīm, Apvienoto Nāciju Organizācijai, Āfrikas Savienībai un Starpvaldību attīstības iestādei. [1] OV C 46, 24.2.2006., 1. lpp. [2] OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp. [3] OV L 209, 11.8.2005, 27. lpp. [4] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0052. [5] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0387. [6] OV C 293, E, 2.12.2006., 320. lpp. [7] OV C 133 E, 8.6.2006, 96. lpp. [8] OV C 140 E, 9.6.2005., 153. lpp. [9] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0322. [10] OV C 293 E, 2.12.2006., 316. lpp. [11] EAC dalībvalstis ir Uganda, Kenija un Tanzānija. [12] COMESA dalībvalstis ir: visas Āfrikas raga valstis, izņemot Somāliju. [13] Nīlas baseina iniciatīvas dalībvalstis ir: Burundi, KDR, Ēģipte, Eritreja, Etiopija, Kenija, Ruanda, Sudāna, Tanzānija un Uganda. [14] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembraRegula (EK) Nr. 1905/2006, ar ko izveido finanšu instrumentu sadarbībai attīstības jomā (OV L 378, 27.12.2006., 41. lpp.). --------------------------------------------------