[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 18.4.2007

COM(2007) 199 galīgā redakcija

KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

par to, kā tiek īstenots Padomes 2003. gada 18. jūnija ieteikums par narkotiku atkarības radītā veselības kaitējuma novēršanu un samazināšanu

SATURS

1. KONTEKSTS 3

2. DATU VĀKŠANAS METODES 3

3. PADOMES IETEIKUMA ĪSTENOŠANAS GALVENIE REZULTĀTI 4

4. SECINĀJUMI 9

5. TURPMĀKĀ DARBĪBA ATTIECĪBĀ UZ 2003. GADA PADOMES IETEIKUMU 10

TECHNICAL ANNEXES 13

5.1. ANNEX I – Abbreviations and technical terms used 13

5.2. ANNEX II – Figures 14

KONTEKSTS

Padome 2003. gada 18. jūnijā pieņēma ieteikumu par narkotiku atkarības radītā veselības kaitējuma novēršanu un samazināšanu[1]. Ieteikuma mērķis ir mazināt ar narkotiku lietošanu saistīto nāves gadījumu skaitu un narkotiku nodarīto kaitējumu veselībai, mudinot dalībvalstis izstrādāt un attīstīt risinājumus un stratēģijas narkotiku radītā kaitējuma novēršanai un mazināšanai. Šo pasākumu steidzamība tika atkārtoti uzsvērta ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijā 2005. – 2012. gadam un ES Narkomānijas apkarošanas rīcības plānā 2005. – 2008. gadam.

Ieteikumā dalībvalstis mudinātas rīkoties trīs galvenajās jomās:

1. noteikt par sabiedrības veselības mērķi narkotiku atkarības novēršanu un ar to saistīto risku samazināšanu un attiecīgi izstrādāt un īstenot vispusīgas stratēģijas;

2. būtiski samazināt narkotiku radīto veselības kaitējumu (piemēram, HIV, B un C hepatīts vai tuberkuloze) un ar narkotiku lietošanu saistīto nāves gadījumu skaitu, īstenojot 13 apakšpunktus par kaitējuma mazināšanas pakalpojumiem un pasākumiem (piemēram, šļirču izdalīšana, vakcinācija, ārstēšana, informēšana un apmācība);

3. izstrādāt piemērotu novērtējuma sistēmu, kas dotu iespēju uzlabot narkomānijas novēršanas pasākumu efektivitāti un mazināt narkotiku radītos veselības apdraudējumus, īstenojot 9 apakšpunktus par programmu kvalitātes nodrošināšanu, uzraudzību un novērtējumu.

Ieteikumā paredzēts, ka divus gadus pēc tā pieņemšanas dalībvalstis ziņo par minēto punktu īstenošanu un ka Komisija attiecīgi sagatavo ziņojumu.

Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centrs (EMCDDA) ik gadu publicē ziņojumu par stāvokli narkotiku un narkomānijas jomā Eiropas Savienībā, ieskaitot datus par narkotiku izraisīto nāves gadījumu skaitu un tādām ar narkomāniju saistītām slimībām kā HIV/AIDS un hepatītu. Skat. 1. grafiku.

DATU VĀKŠANAS METODES

Šis ziņojums balstās uz diviem galvenajiem avotiem.

Pirmkārt, Komisija 2005. gadā lūdza toreizējām 25 dalībvalstīm iesniegt ziņojumu par situāciju attiecībā uz Padomes ieteikuma īstenošanu.

Otrkārt, no minētajiem ziņojumiem iegūtos datus pēc tam apstrādāja Trimbos Institute , neatkarīgs pētniecības centrs, kas darbojas garīgās veselības un atkarību jomā un kuram tika pasūtīts izstrādāt šā ziņojuma sagatavošanai vajadzīgo apkopojuma dokumentu. Tajā iekļauta sīka informācija par dalībvalstu politiku un praksi attiecībā uz narkotiku atkarības radītā veselības kaitējuma novēršanu un samazināšanu, kā arī pārskats par esošo situāciju, vērtējot kaitējuma samazināšanas pasākumu efektivitāti[2].

PADOMES IETEIKUMA ĪSTENOŠANAS GALVENIE REZULTĀTI

Ieteikuma 1. punkts – narkotiku radītā kaitējuma mazināšana kā sabiedrības veselības mērķis

Narkotiku radītā kaitējuma novēršana un mazināšana visās dalībvalstis ir noteikta kā valsts līmeņa sabiedrības veselības mērķis. Šajā ziņā ieteikumam ir bijusi nozīmīga loma, jo īpaši valstīs, kuras ES pievienojās 2004. gadā.

Dalībvalstis atsauci uz Padomes ieteikumu iekļāva arī ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijā 2005. – 2012. gadam.

Ieteikuma 2. punkts – narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumi un pasākumi dalībvalstīs

Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumi un pasākumi ir ieviesti visās dalībvalstīs, taču to apjoms atšķiras.

Datu apkopojuma dokuments sniedz labu ieskatu par pakalpojumu pieejamību un pasākumiem dalībvalstīs.

Skat. 2. grafiku II pielikumā.

- Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumi un pasākumi dalībvalstīs

Visās dalībvalstīs tiek īstenota politika sniegt informāciju un konsultācijas narkotiku lietotājiem. Informēšanas, izglītošanas un komunikācijas pasākumu vidū ir arī palīdzības tālruņa dienesti un plašs izglītojošu brošūru klāsts, kas narkotiku lietotājiem pieejamas visās valstīs. Tīmekļa vietnes izmanto 22 valstīs, un dažās valstīs pat tiek piedāvāti konsultāciju pakalpojumi internetā. Mācību kursus par riska un kaitējuma novēršanu piedāvā 21 valstī. Maltā, piemēram, ambulatorā ārstēšanā esošiem narkotiku lietotājiem šāda veida apmācība ir pieejama individuāli.

Dalībvalstis narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumos plaši iesaista narkotiku lietotāju ģimenes un kopienas , un vairumā dalībvalstu viņiem ir pieejami īpaši informatīvie materiāli. Apvienotajā Karalistē, piemēram, ģimenes tiek iesaistītas kursos par pārdozēšanas novēršanu, tādējādi tiecoties samazināt ar narkotiku lietošanu saistīto nāves gadījumu skaitu.

Nolūkā novērst infekcijas slimību izplatību plaši tiek izmantots palīdzības darbs uz vietas . Dalībvalstis to veiksmīgi izmanto gan uz ielas, gan tādās izklaides vietās kā deju klubos, tomēr ģeogrāfiski piedāvājums valsts iekšienē mēdz būt nevienmērīgs. Itālijā, piemēram, palīdzība uz vietas un zema sliekšņa pakalpojumi tiek piedāvāti visā valsts teritorijā, turklāt pasākumi laika gaitā kļuvuši daudzveidīgāki. Papildus tam dažos valsts reģionos nesen ieviesta ambulatorā ārstēšana ar metadonu.

Lielākajā daļā dalībvalstu (19) palīdzības darbā uz vietas sistemātiski iesaista bijušos narkomānus un brīvprātīgos . Par bijušo narkomānu un brīvprātīgo apmācību informācija ir pieejama, savukārt informācija par viņu konkrēto iesaisti palīdzības darbā uz vietas ir visai ierobežota. Beļģijā, piemēram, bijušos narkotiku lietotājus apmāca, lai viņi varētu izplatīt informāciju par HIV profilaksi un pārdozēšanas novēršanu.

Lielākajā daļā dalībvalstu (20) darbojas palīdzības darba uz vietas pakalpojumu sniedzēju tīkls, un tie savstarpēji sadarbojas , tomēr atsevišķās dalībvalstīs šo pakalpojumu sniedzēju ir visai maz. Lieliski, ka šādu pieeju drīzumā īstenos arī Lietuvā un Latvijā.

Visās dalībvalstīs tiek nodrošināta narkomānijas ārstēšana un tiek pielietota opioīdu aizstājējterapija (Kipra pašlaik gatavo šādas terapijas programmas). Narkotiku lietošanas stabilizēšanai ir pieejamas uzturošās programmas, bet lietošanas samazināšanai un izbeigšanai – detoksikācijas programmas. Plaši pielietota stratēģija ar narkotiku lietošanu saistīto nāves gadījumu skaita mazināšanai ir opioīdu aizstājējterapija , un gandrīz visās dalībvalstīs (24) ir pieejama metadona un / vai buprenorfīna aizstājējterapija, ko papildina psihosociālā aprūpe. Zviedrija bija pirmā valsts, kurā tika piedāvāta metadona uzturošā terapija, un pašlaik tajā darbojas augsta sliekšņa metadona uzturošā programma.

Vairāki pētījumi liecina, ka pastāv saikne starp opiātu lietotāju uzturošo ārstēšanu un ar narkotiku lietošanu saistīto nāves gadījumu skaita mazināšanos. Ārstēšanas programmu efektivitāti var palielināt, izmantojot lielākas dozas un paralēli sniedzot psihosociālo atbalstu.

Attiecībā uz aizstājējvielu mērķim neatbilstoša lietojuma novēršanu gandrīz visas dalībvalstis (22) ir norādījušas, ka, lai novērstu noplūdi melnajā tirgū, tiek izmantoti tādi pasākumi kā stingra reģistrācija, lietošana uzraudzībā, urīna analīzes un dozu ikdienas izsniegšana. Igaunija un Slovēnija, piemēram, norādīja, ka mērķim neatbilstoša lietojuma novēršanas stratēģija ieviesta tieši Padomes ieteikuma rezultātā.

Infekcijas slimību diagnosticēšana visā valsts teritorijā narkotiku lietotājiem ir pieejama 19 dalībvalstīs, bet tikai atsevišķās ģeogrāfiskajās zonās – 3 valstīs. Profilakses un izglītošanas pasākumi, kā arī īpašas ārstēšanas programmas nolūkā novērst narkotiku lietotāju saslimšanu ar infekcijas slimībām visā valsts teritorijā ir pieejamas 15 dalībvalstīs, bet tikai atsevišķās ģeogrāfiskajās zonās – 5 valstīs. Īpaši uz narkotiku lietotājiem vērstas vakcinācijas kampaņas pret B hepatītu visā valsts teritorijā tiek rīkotas 15 dalībvalstīs, bet tikai atsevišķās zonās – 5 citās valstīs. Luksemburgā, piemēram, valsts koordinācijas centri[3] 2005. gadā uzsāka rīcības un izpētes programmu, lai ar specializētu Luksemburgas nevalstisko organizāciju starpniecību nodrošinātu diagnosticēšanu (A, B, C hepatīta un HIV) un vakcināciju (pret A un B hepatītu) uz vietas. Vakcinācijas programmas darbojas visā ES, taču ne vienmēr tās ir vērstas tieši uz narkotiku lietotājiem.

Adatu un šļirču apmaiņas programmas narkotiku lietotājiem ir pieejamas 24 dalībvalstīs, no kurām 15 valstīs tās ir valsts mēroga. Visā ES – ar 2 valstu izņēmumu – narkoloģiskie dienesti izplata prezervatīvus . Ir pierādījies, ka adatu un šļirču apmaiņas programmas apvienojumā ar informatīviem un izglītojošiem pasākumiem, vēršoties pie narkotiku lietotājiem to ikdienas vidē, ir pietiekami lētas un iedarbīgi samazina riska uzvedību intravenozo narkotiku lietotāju vidū, tādējādi novēršot infekcijas slimību pārnēsāšanu.

Visās valstīs politika paredz nodrošināt, ka neatliekamās medicīniskās palīdzības dienesti ir apmācīti un aprīkoti, lai sniegtu palīdzību pārdozēšanas gadījumā, un vairumā dalībvalstu (20) attiecīgajos transportlīdzekļos ir opiātu antagonists naloksons. Tomēr tikai 10 valstīs neatliekamās medicīniskās palīdzības dienestu medicīnisko personālu īpaši apmāca, kā rīkoties pārdozēšanas gadījumos.

Šā ieteikuma punkta pēdējā apakšpunktā aicināts atbalstīt tādu apmācību, kuras rezultātā var iegūt atzītu kvalifikāciju un kura paredzēta speciālistiem, kas atbild par narkotiku atkarības radītā veselības kaitējuma novēršanu un samazināšanu. Šāda politika ir gandrīz visās dalībvalstīs (22). Apmācība palīdzības darbam uz vietas un uzturošās terapijas speciālistiem ir pieejama attiecīgi 21 un 20 valstīs. Apmācību speciālistiem, kas sniedz zema sliekšņa pakalpojumus, nodrošina 19 valstīs.

- Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumi cietumos

EMCDDA ziņojumā norādīts, ka intravenozās narkotikas Eiropā dzīves laikā lieto 7 – 38 % ieslodzīto. Politika, kas paredz ieslodzītajiem narkotiku lietotājiem nodrošināt līdzīgus pakalpojumus kā ārpus cietumiem, tiek īstenota 20 dalībvalstīs, bet vēl 4 valstīs to plānots ieviest tuvākajā laikā.

Datu apkopojuma dokumentā secināts, ka adatu un šļirču apmaiņas programmas cietumos, pēc visa spriežot, dod iespēju efektīvi samazināt adatu kopīgu lietošanu intravenozo narkotiku lietotāju vidū un ar narkotiku lietošanu saistīto infekcijas slimību pārnēsāšanu. Tāpat šīs programmas dod iespēju mazināt abscesa risku.

Cietumos nav plaši pieņemts izplatīt narkotiku lietošanas materiālus[4] (tas notiek tikai 11 valstīs). Adatu un šļirču apmaiņu cietumos nodrošina 3 valstis. Spānijā, piemēram, adatu un šļirču apmaiņas programma ir pieejama 38 cietumos.

Aizstājējterapija un detoksikācijas terapija cietumos ir pieejama attiecīgi 17 un 19 valstīs, tomēr tās nodrošinājums ievērojami atšķiras. Prezervatīvu izplatīšanu cietumos nodrošina 16 valstīs.

Skat. 3. grafiku II pielikumā.

- Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumu un sociālās un garīgās veselības aprūpes integrēšana

Dalībvalstis norāda, ka narkotiku radītā kaitējuma mazināšana politiskajā līmenī ir neatņemama garīgās veselības un sociālās aprūpes sastāvdaļa, taču saskaņā ar apkopojuma dokumentu šī integrācija ne vienmēr ir īstenota praksē: „Dalībvalstis joprojām saskaras ar problēmu, ka ir narkotiku lietotāji, kuriem vienlaikus konstatēta gan atkarība, gan garīgās veselības traucējumi (saslimstība ar blakusslimībām vai divkāršā diagnoze), un bijušo narkotiku lietotāju reintegrācija darba dzīvē un mājokļa nodrošināšana joprojām bieži vien ir problemātiska.”

23 valstis ir izstrādājušas politiku, kā veicināt medicīnas pakalpojumu (ieskaitot garīgās veselības aprūpes pakalpojumus) pietiekamu integrāciju ar, no vienas puses, sociālās aprūpes pakalpojumiem un, no otras puses, riska mazināšanas pasākumiem. Saskaņā ar iesniegtajiem datiem praksē to īsteno 80 % valstu. Francijā, piemēram, RMS (Réseau Micro-Structures) programma nodrošina, ka visu veidu pacientus ar atkarībām aprūpē ārsti, sociālie darbinieki un psihologi.

Tomēr šķiet, ka šīs politikas īstenošanā nepieciešami uzlabojumi, jo pilnībā integrētas narkotiku lietotāju aprūpes sistēmas nodrošināšana acīmredzot joprojām sagādā grūtības.

Ieteikuma 3. punkts – kvalitātes nodrošināšana, uzraudzība un novērtējums

Kvalitātes nodrošināšana, uzraudzība un novērtējums ne visās dalībvalstīs tiek uzskatīti par valdības uzdevumiem. Tomēr tās kopumā piekrīt, ka narkotiku radītā kaitējuma mazināšanā lielāks uzsvars jāliek uz zinātnisku datu izmantošanu. Valstīs ar federālu vai decentralizētu sistēmu uzdevumi ir sadalīti pa attiecīgajiem kompetences līmeņiem. Savukārt dažās valstīs tiek uzskatīts, ka kvalitātes nodrošināšana, uzraudzība un novērtējums ir neatkarīgu zinātnisko organizāciju ziņā.

Skat. 4. grafiku II pielikumā.

Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumi un pasākumi dalībvalstīs – sākotnējais novērtējums, uzraudzība un rezultātu novērtējums

Vairākums dalībvalstu (19) norāda, ka politiskie lēmumi balstās uz zinātniskiem efektivitātes pierādījumiem . Vairākās valstīs īsteno narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumu izpētes un novērtējuma projektus (piemēram, par aizvietotājterapijas programmām, palīdzības darbu uz vietas vai adatu apmaiņu). Vācija, piemēram, minējusi aizvietotājterapijas (metadona un heroīna) novērtējumu. Lietuva minējusi adatu apmaiņas projektu „Zilais autobuss”, par kuru novērtējumu veic ik mēnesi, kā arī aptaujā klientus. Ungārijā Valsts narkomānijas novēršanas institūts ir izveidojis datu bāzi SZIP , kuras mērķis ir plaši publiskot zinātniskos efektivitātes pierādījumus, informāciju par programmām apvienojot ar zinātniskajiem datiem. Slovākija ir norādījusi, ka tā pasākumu un politikas izstrādē sistemātiski izmanto starptautisko pētījumu rezultātus.

Kopumā dalībvalstis piekrīt, ka vajadzīgs programmu sākotnējais novērtējums , taču bieži vien tas nav noteikts par programmu un pasākumu izvēles priekšnosacījumu. Tomēr Īrijā tika veikts situācijas novērtējums, lai noteiktu pret B hepatītu vakcinēto narkotiku lietotāju īpatsvaru, un tas kalpoja par pamatu izmēģinājuma projekta izstrādei ar mērķi uzlabot infekcijas slimību profilaksi intravenozo narkotiku lietotāju vidū.

Bieži tiek uzskatīts, ka pasākumu novērtējuma protokolu izstrāde ir uzdevums, kas veicams zinātniskām kvalitātes novērtēšanas iestādēm. Tomēr atsevišķas dalībvalstis, piemēram, Čehija un Dānija, narkomānijas apkarošanas politikas ietvaros ir izstrādājušas arī protokolus un vadlīnijas. Kiprā, piemēram, Narkomānijas apkarošanas padomes zinātniskā komiteja ir izstrādājusi narkomānijas ārstniecības centriem paredzētas konkrētas vadlīnijas, kuru mērķis ir nodrošināt obligātos kvalitātes standartus. Grieķijas politika paredz veikt katras programmas novērtējumu. Saskaņā ar iesniegtajiem datiem šo ieteikuma apakšpunktu ir īstenojušas 12 valstis.

Politika, kas atbalsta kvalitātes kritēriju izstrādi novērtējuma nolūkos , ir izstrādāta 14 dalībvalstīs. Daudzos gadījumos šī politika pagaidām ir agrīnā attīstības stadijā. Somijā, piemēram, Narkomānijas apkarošanas politikas rīcības plānā 2004. – 2007. gadam paredzēts, ka jāizstrādā šajā jomā darbojošos pakalpojumu sniedzēju kvalitātes sistēma. EMCDDA ir publicējis vairākas rokasgrāmatas un monogrāfijas par kvalitāti un novērtējumu[5], taču dalībvalstis konkrēti nav norādījušas, ka tās tiek izmantotas.

23 dalībvalstis ir ziņojušas, ka tās izmanto piecus galvenos EMCDDA rādītājus [6]. Tomēr atsevišķas valstis vēl neizmanto visus piecus rādītājus. EMCDDA ik gadu valstīm sniedz atgriezenisko saikni par iesniegto datu kvalitāti un iespējamiem informācijas trūkumiem. Valstu ziņojumi parasti tiek publicēti to tīmekļa vietnēs.

19 dalībvalstis ir uzsvērušas, ka novērtējuma rezultāti palīdz narkomānijas novēršanas politiku pielāgot un attīstīt tālāk . Valstis ir norādījušas, ka valsts narkomānijas apkarošanas stratēģiju un rīcības plānu novērtējums ieņem arvien nozīmīgāku vietu, taču šķiet, ka tikai nedaudzas valstis sistemātiski novērtē konkrēto pasākumu efektivitāti. Daudzas novērtējuma sistēmas nav konkrēti vērstas uz narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumiem, bet ir vispārīgākas, aptverot narkotiku pieprasījuma samazināšanu. Polijā, piemēram, novērtētas ieslodzīto sieviešu narkomānijas ārstēšanas programmas, kuru mērķis ir novērst lietošanas atsākšanu, un tā rezultātā Valsts narkomānijas novēršanas programmā iekļauti jauni mērķi. Portugālē valsts narkotiku apkarošanas stratēģijai Horizonte 2004 ir veikts gan iekšējs, gan ārējs novērtējums, un tā rezultātā izteikti jauni ieteikumi, piemēram, tālāk attīstīt esošās iniciatīvas nolūkā uzlabot riska mazināšanas pasākumus un kaitējuma minimizēšanas sistēmas (piemēram, aizstājējterapijas programmas, šļirču apmaiņa, kampaņas, aicinot lietot prezervatīvus).

Dažādām mērķgrupām paredzētas dažādu līmeņu novērtēšanas apmācību programmas ir izveidotas 14 dalībvalstīs. Bieži minēts, ka šīs mācību programmas pilnībā vai daļēji organizē valsts koordinācijas centri, taču nav skaidri norādīts, ka minētās programmas būtu iekļautas atkarību speciālistu apmācības pamatkursā. Tomēr Čehijā, piemēram, speciālistu mācību programmā ir iekļauts kurss par atkarību ārstēšanas dienestiem piemērojamiem kvalitātes standartiem, bet Austrijā narkotiku un narkomānijas tālākizglītības programmā ietilpst kvalitātes nodrošināšanas un novērtēšanas kurss.

14 dalībvalstis ir informējušas, ka tajās ir izstrādāta politika, kas paredz novērtēšanā iesaistīt visus procesa dalībniekus un ieinteresētās personas , taču ļoti maz valstu ir minējušas konkrētus dalības un iesaistīšanās piemērus. Nīderlandē, piemēram, ir izveidota „klientu padomju” sistēma, kas attiecas uz visiem veselības aprūpes pakalpojumu saņēmējiem, ieskaitot atkarību ārstniecības pakalpojumus. Spānijā ieinteresēto personu iesaistīšana novērtējumā ir valsts narkomānijas apkarošanas rīcības plāna prioritāte.

Ir izstrādātas divpusējas un daudzpusējas programmas, kurās iesaistījušās vairākas dalībvalstis, un 21 valsts ir informējusi, ka tajā ir izstrādāta politika pieredzes apmaiņai un sadarbībai ar citām valstīm . Pēc visa spriežot, tagad dalībvalstis aktīvāk sadarbojas gan savā starpā, gan arī ar trešām valstīm. Tāpat tās sadarbojas ar Komisiju, apmainoties ar prasmēm un pieredzi ar citām ES dalībvalstīm, piemēram, Kopienas veselības aizsardzības programmas ietvaros. ES Phare mērķsadarbības programma[7] deva lielisku iespēju stiprināt veco dalībvalstu sadarbību ar valstīm, kuras ES pievienojās 2004. gadā. 7 valstis ir atzinušas, ka Padomes ieteikums ir bijis nozīmīgs instruments šāda veida darbību organizēšanā.

Skat. 5. grafiku II pielikumā .

SECINĀJUMI

(1) Visās dalībvalstīs ir pieņemta politika un pasākumi, kas lielā mērā atbilst Padomes ieteikumā ieteiktajiem pasākumiem, un vairums jauno dalībvalstu atzīst, ka ieteikums ir ievērojami palīdzējis izstrādāt politiku šajā jomā. Tāpat ieteikums ir kalpojis par atskaites punktu narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumu īstenošanā. Tā kā īstenošanas pakāpe pašās dalībvalstīs un starp tām atšķiras, svarīgi turpināt izstrādāt narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumus un īstenot attiecīgās iniciatīvas un pakalpojumus, integrējot tos saskaņotā profilakses un aprūpes sistēmā.

(2) Gandrīz visās dalībvalstīs ir izstrādāta politika, lai veicinātu medicīnas pakalpojumu (ieskaitot garīgās veselības un sociālās aprūpes pakalpojumus) pietiekamu integrāciju ar narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumiem. Programmu integrēšana vispārējā veselības aprūpes sistēmā būtu jāintensificē un jāturpina.

(3) Metadona un buprenorfīna aizstājējterapija, ko papildina psihosociālā aprūpe, ir pieejama visās dalībvalstīs, un tās pieejamība pēdējo desmit gadu laikā ir ievērojami palielinājusies. Tomēr dažādās dalībvalstīs piedāvāto pakalpojumu atbilstība vajadzībām atšķiras. Būtu jānodrošina šo pakalpojumu pieejamība, nodrošinājums un ilgtspēja.

(4) EMCDDA ievāktie dati par narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumu un pasākumu pieejamību ir vispusīgi un kvalitatīvi. Tomēr būtu vajadzīgi labāki dati par šo iespēju pieejamību un izmantošanu, īpaši koncentrējoties uz riska grupām, lai tādējādi gūtu ieskatu par situāciju dažādās valstīs, jo politikas novērtējums bez skaidriem datiem par šo iespēju nodrošinājumu nav iespējams. Papildus tam būtu jānovērš nepilnības attiecībā uz piecu galveno EMCDDA rādītāju izmantošanu.

(5) Gandrīz visās dalībvalstīs ir ieviesti pasākumi nolūkā novērst infekcijas slimību izplatību ieslodzīto narkotiku lietotāju vidū. Tomēr Eiropas Savienības cietumos īstenotie narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumi vēl neatbilst līdzvērtības principam, ko noteikusi ANO Ģenerālā asambleja[8], UNAIDS / PVO[9] un UNODC[10], aicinot cietumos sniegt tādus veselības aprūpes pakalpojumus (ieskaitot narkotiku radītā kaitējuma mazināšanu), kas līdzvērtīgi sabiedrībai pieejamiem pakalpojumiem ārpus cietuma. Tāpēc dalībvalstīm būtu svarīgi pielāgot cietumos īstenojamos narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumus tā, lai tie atbilstu narkotiku lietotāju un cietuma darbinieku vajadzībām, kā arī uzlabot šo pakalpojumu pieejamību. Tāpat būtu jānodrošina šo pakalpojumu turpmāka pieejamība un kvalitāte arī pēc atbrīvošanas no ieslodzījuma.

(6) Dalībvalstis arvien vairāk apzinās, ka jāizstrādā tāda politika, kas balstās uz pētījumiem un faktiem, un jāīsteno tādi pasākumi, kas balstās uz konkrētiem datiem, un tas attiecas arī uz veselības kaitējuma novēršanu un samazināšanu. Lai objektīvi izvērtētu pasākumus, narkotiku radītā kaitējuma novēršanas un mazināšanas vispārīgajā politikā kā neatņemama sastāvdaļa būtu jāiekļauj efektīva uzraudzība un padziļināti pētījumi, kā tas minēts Padomes ieteikumā, ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijā 2005. – 2012. gadam un ES Narkomānijas apkarošanas rīcības plānā 2005. – 2008. gadam.

(7) Narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pakalpojumu un pasākumu sākotnējam novērtējumam, uzraudzībai un rezultātu analīzei dalībvalstis pašlaik izmanto virkni dažādu metožu. Tāpēc tām vajadzētu organizēt diskusijas un pieredzes apmaiņu, lai noteiktu labākās no šīm metodēm un attiecīgi izstrādātu standartizētas pieejas un instrumentus, kas dotu iespēju iegūt objektīvus, uzticamus un salīdzināmus datus.

(8) Visbeidzot, ir absolūti svarīgi nodrošināt sinerģiju starp politikas jomām un iniciatīvām, kas attiecas uz veselības un ar to saistītajiem narkotiku lietošanas jautājumiem (piemēram, garīgā veselība, HIV/AIDS profilakse, atkarība no narkotikām darba vietā, narkotiku un medikamentu ietekme uz transportlīdzekļu vadīšanu).

TURPMĀKĀ DARBĪBA ATTIECĪBĀ UZ 2003. GADA PADOMES IETEIKUMU

Šis ziņojums par ieteikuma īstenošanu aptver ilgākais 1,5 līdz 2 gadu periodu. Tas ir visai maz, lai būtu iespējams sniegt uzticamu ieskatu par Padomes ieteikuma ietekmi uz narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas politiku, pakalpojumiem un pasākumiem dalībvalstīs. Turklāt pārskata periodā Eiropas Savienībai pievienojās jaunas dalībvalstis (2004. gadā).

Līdz ar to šis ziņojums drīzāk būtu jāuztver kā Padomes ieteikuma īstenošanas sākotnējais novērtējums. Vienlaikus tas var kalpot kā sākotnējais pārskats par Eiropas Savienībā īstenotajiem narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas pasākumiem, novērtējot ES Narkomānijas apkarošanas rīcības plānu 2005. – 2008. gadam.

Komisija plāno šādu apkopojumu atkārtoti veikt nākamā ES Narkomānijas apkarošanas rīcības plāna 2009. – 2012. gadam ietvaros, novērtējot, kā attīstījusies narkotiku radītā kaitējuma mazināšanas politikas, pakalpojumu un pasākumu īstenošana. Tad Komisija kopā ar dalībvalstīm varēs izvērtēt, vai vajadzīgi turpmāki ieteikumi.

Papildus tam Komisija turpinās izstrādāt iniciatīvas jomās, kas ir tieši saistītas ar Padomes ieteikumu, ņemot vērā politiku un praksi, kas varētu būtiski veicināt tās galveno mērķu sasniegšanu. ES rīcības plānā 2005. – 2008. gadam ir iekļauti divi konkrēti veselības jomas pasākumi, kas saistīti ar narkomānijas novēršanu (12. un 13.2. pasākums):

- Priekšlikums Padomes ieteikumam par narkomāniju cietumos. Ieslodzīto vidū ir liels narkotiku lietotāju īpatsvars, un narkotiku lietošana cietumā ir steidzami risināma problēma, jo īpaši attiecībā uz intravenozo narkotiku lietotājiem;

- ziņojums par narkomānijas ārstēšanu un labākās pieredzes apmaiņu ES. Eiropā, izmantojot aizstājējterapiju, ārstējas vairāk nekā pusmiljons cilvēku.

Sabiedrības veselības aizsardzības programma

Kopienas Sabiedrības veselības aizsardzības programmā ir iekļauti narkomānijas novēršanas pasākumi, kas vērsti uz veselību noteicošajiem faktoriem – vairākdimensiju faktoriem, kuri saistīti ar vairākām izplatītākajām veselības problēmām.

Programma 2007. – 2013. gadam „Narkotiku apkarošana un informēšana par tām”

Ar šo programmu, finansējot narkotiku pieprasījuma samazināšanas projektus un pasākumus, ieskaitot uz kaitējuma mazināšanu vērstos, tiks atbalstīta ES Narkomānijas apkarošanas stratēģijas īstenošana.

Darbs pie narkotiku pieprasījuma samazināšanas būtu jāsaista ar darbu tālāk minētajās jomās.

- HIV/AIDS profilakse

Intravenozo narkotiku lietošana ir izplatīts HIV/AIDS pārnēsāšanas veids. Komisijas paziņojumā Padomei un Eiropas Parlamentam par HIV/AIDS apkarošanu Eiropas Savienībā un kaimiņvalstīs laikposmā no 2006. līdz 2009. gadam[11] izklāstīts rīcības plāns attiecībā uz HIV profilaksi un atzīts, ka nepieciešama sinerģija starp galvenajiem profilakses pasākumiem. Svarīgs jautājums ir speciālu mācību programmu izstrāde veselības speciālistiem, kuri sniedz pakalpojumus (profilakses, ārstēšanas un aprūpes pakalpojumus) cilvēkiem, kam ir HIV/AIDS, un pret HIV/AIDS īpaši neaizsargātām iedzīvotāju grupām (tostarp intravenozi injicējamu narkotiku lietotājiem un migrantiem). Papildus tam jāmin, ka par auglīgu forumu pieredzes un informācijas apmaiņai partneru vidū ir kļuvusi HIV/AIDS apkarošanas ideju laboratorija.

- Alkoholisma profilakse

Vairāku psihoaktīvo vielu lietošanas kontekstā alkohola un narkotiku radītais kaitējums ir jāskata kompleksi. Komisijas paziņojumā „ES stratēģija dalībvalstu atbalstam alkohola radītā kaitējuma mazināšanai”[12] norādīts, ka jāveicina reālas bērnu un pusaudžu uzvedības pārmaiņas skolā, ģimenē un citā viņiem raksturīgā vidē, kā arī jāsamazina alkohola un citu psihoaktīvo vielu lietošanas rezultātā izraisīto ceļu satiksmes negadījumu skaits.

- Garīgās veselības veicināšana

Narkotiku lietošana bieži ir saistīta ar garīgām slimībām. Medicīnisko un psihiatrisko pakalpojumu pieejamība narkotiku lietotājiem joprojām ir aktuāls uzdevums sabiedrības veselības politikas jomā. Komisijas 2005. gada oktobrī publicētajā zaļajā grāmatā par garīgo veselību[13] ierosināts izstrādāt ES līmeņa garīgās veselības stratēģiju. Tā pašlaik tiek gatavota, un šis darbs būtu jākoordinē ar citām dažādu Kopienas politikas jomu iniciatīvām, piemēram, ES Narkomānijas apkarošanas stratēģiju 2005. – 2012. gadam.

- Pilsoniskās sabiedrības iesaistīšana

Jācenšas arī mazināt netiešo kaitējumu, ko narkotiku lietotāji var nodarīt citiem. Šajos pasākumos aktīvi jāiesaista arī paši narkotiku lietotāji. Komisijas 2006. gada jūnijā pieņemtajā Zaļajā grāmatā par pilsoniskās sabiedrības lomu Eiropas Savienības narkotiku apkarošanas politikā[14] ir aprakstītas iespējas, kā uzlabot pilsoniskās sabiedrības iesaisti.

- Narkotiku un zāļu lietošana un transportlīdzekļa vadīšana[15]

Transporta politikas kontekstā tiek risināts jautājums par vairāku psihoaktīvo vielu lietošanu un transportlīdzekļa vadīšanu. Tāpat Zinātniskās izpētes un tehnoloģiju attīstības sestās pamatprogrammas ietvaros Komisija līdzfinansē projektu DRUID ( Driving Under the Influence of Drugs, alcohol and medicines – transportlīdzekļa vadīšana narkotiku, alkohola un zāļu ietekmē) .

- Narkomānija darba vietā

Komisija pašlaik gatavo Darba drošības un veselības aizsardzības stratēģiju 2007. – 2012. gadam. Būtu jāizstrādā konkrēti ierosinājumi, kā atbalstīt tādus pasākumus sabiedrības veselības jomā, ar kuriem risināt narkomānijas problēmas darba vietā.

TECHNICAL ANNEXES

ANNEX I – Abbreviations and technical terms used

DRD | Drug-Related Death |

EMCDDA | European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction |

IDU | Injecting Drug User |

IEC | Information, Education, Communication |

NFPs | National Focal Points |

UNAIDS | Joint United Nations Programme on HIV/AIDS |

WHO | World Health Organization |

UNODC | United Nations Office on Drugs and Crime |

ANNEX II – Figures

Figure 1

[pic]

EMCDDA annual report 2006

Notes:

The new Member States and Candidate Countries are not included in this graphic due to the lack of retrospective data in most of them.

Index: 1985=100%.

A few countries did not provide data for some years (see Statistical Bulletin 2006 [Table DRD-2]). To correct this situation, it has been used the computation method defined in the report "European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (2001). Co-ordination of the implementation of the EMCDDA standard guidelines on the drug-related deaths in the EU Member States, and the collection and analysis of information on drug-related deaths. Project CT.99.RTX.04, Co-ordinated by the Trimbos Institute. Lisbon: EMCDDA.

Ten countries provided information for 2004 and six did not. Therefore, the figure for 2004 is provisional, based in comparing 2003 and 2004 only for those countries with data for both years. The trends for those countries that provided information can be seen in the figures with trends by country. Number of cases per country per year are presented in Statistical Bulletin 2006 [Table DRD-2].

The EMCDDA estimates the yearly number of acute DRDs (overdoses) in the EU since 1990 to be from 6500 to over 9000.

Recently published estimates show that a substantial proportion of mortality among young adults in some EU urban areas can be attributed to opioid use. In addition, HIV transmission is continuing to be a concern in specific injecting groups across Europe, although most countries report low rates of newly diagnosed HIV infection attributable to drug injecting and estimate the HIV infection rates among injectors to be below 5%. A far more negative picture presents itself for rates of infection with the hepatitis C virus (HCV), which remain almost universally high among drug injectors.

Since 2000, many EU countries have reported decreases in DRD numbers. In 2004, however, there was an increase. While the number of DRDs is still far too high from a longer-term public health perspective, a better availability of drug treatments and increased coverage of harm reduction services in recent years seem to have had an impact.

Figures from the background document on "p revention and reduction of health-related harm associated with drug dependence - an inventory of policies, evidence and practices in the EU relevant to the implementation of the Council Recommendation of 18 June 2003".

The document is available in print (EN) and can be downloaded (EN, FR, DE) at the following web address: http://ec.europa.eu/health/ph_determinants/life_style/drug_en.htm

The Trimbos Institute extracted and analysed relevant data, in particular from the EMCDDA sources (the NFPs coordinated by the EMCDDA confirmed and updated the information provided for the Recommendation point 2), the projects funded under the ‘Programme of Community action on the prevention of drug dependence’ and the ongoing Public Health Programme, the projects funded under the 4th, 5th and 6th Framework Programmes for Research and Technological Development as well as from some field organisations, the World Health Organization (WHO), the Pompidou Group (PG), and the Joint United Nations Programme on HIV/AIDS (UNAIDS). Finally, a literature review was conducted to identify, assess and summarise scientific evidence on harm reduction interventions and approaches.

Figure 2

[pic]

Figure 3

[pic]

Figure 4

[pic]

Figure 5

[pic]

[1] OV L 165, 3.7.2003., 31. – 33. lpp.

[2] Skat. 2. pielikumu.

[3] http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=403

[4] Instrumenti un ierīces narkotiku sagatavošanai vai lietošanai.

[5] Pieejamas: http://publications.europa.eu/others/sales_agents_lv.html

[6] http://www.emcdda.europa.eu/?nnodeid=1365

[7] http://ec.europa.eu/enlargement/key_documents/phare_legislation_and_publications_en.htm

[8] http://www.pogar.org/publications/garesolutions/a45-111-90e.pdf

[9] http://data.unaids.org/Publications/IRC-pub01/JC277-WHO-Guidel-Prisons_en.pdf

[10] http://data.unaids.org/pub/Report/2006/20060701_hiv-aids_prisons_en.pdf

[11] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/lv/com/2005/com2005_0654lv01.pdf

[12] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/lv/com/2006/com2006_0625lv01.pdf

[13] http://ec.europa.eu/health/ph_determinants/life_style/mental/green_paper/mental_gp_lv.pdf

[14] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/lv/com/2006/com2006_0316lv01.pdf

[15] Padomes 2003. gada 27. novembra Rezolūcija par cīņu pret psihoaktīvo vielu lietošanas ietekmi ceļa satiksmes negadījumos, OV C 97, 22.4.2004., 1. – 3. lpp.