LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 19/22

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

(2008/C 19/11)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 (1) 7. pantam. Komisijai ir jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

KOPSAVILKUMS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“LAPIN PORON LIHA”

EK Nr.: FI/PDO/005/0352/15.07.2004

ACVN ( X ) AĢIN ( )

Šis kopsavilkums nosaka galvenos produkta specifikācijas elementus informācijas nolūkā.

1. Atbildīgais departaments dalībvalstī:

Nosaukums: Maa- ja metsätalousministeriö Adrese: PL 30 FI-00023 Valtioneuvosto Tālr.: (358-9) 1605 42 78 Fakss: (358-9) 1605 34 00 E-pasts: Maija.Heinonen@mmm.fi

2. Grupa:

Nosaukums: Paliskuntain yhdistys Adrese: Koskikatu 33 A FI-96100 Rovaniemi Tālr.: (358-16) 331 60 00 Fakss: (358-16) 331 60 60 E-pasts: Matti.Sarkela@paliskunnat.fi Sastāvs: ražotāji/pārstrādātāji (X) citi ( )

3. Produkta veids:

1.1. grupa. Svaiga gaļa (un subprodukti)

4. Specifikācija:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 4. panta 2. punkta prasību kopsavilkums)

4.1. Nosaukums: “Lapin Poron liha”

4.2. Apraksts: Nosaukumu “Lapin Poron liha” lieto, lai apzīmētu Lapzemes ziemeļbrieža gaļas produktus pārtikas tirdzniecībā un pārtikas tirgzinībās. Apzīmējums attiecas uz kautķermeņiem, kas iegūti no jauniem, viena gada vecumu nesasniegušiem ziemeļbriežiem, kā arī uz pieaugušo, viena gada vecumu pārsniegušo ziemeļbriežu (govju, kastrēto bullēnu un buļļu) kautķermeņiem un arī uz to daļām (gaļas gabaliem). Lapzemes ziemeļbrieža gaļu pārdod kā veselus kautķermeņus, uz pusēm vai četrās daļās sadalītus vai kā atdalītus gaļas gabalus tiešai izmantošanai vai uzglabāšanai.

Ziemeļbriedis (Rangifer tarandus tarandus L.) ir tradicionāli turēts, privātsaimniecībām piederīgs, daļēji savvaļā dzīvojošs, izmantojams dzīvnieks, kas mīt Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā. Tas ir garkājains šķeltnadžu kārtas, briežu dzimtas (Cervidae) dzīvnieks, zālēdājs un atgremotājs.

Ziemeļbriedim ir maiga, tumša gaļa, kas garšo pēc medījuma. Ziemeļbrieža gaļas šķiedras ir smalkākas nekā liellopa gaļas vai aļņa gaļas šķiedras. Ziemeļbrieža garšīgajai gaļai ir liela enerģētiskā vērtība, kas gandrīz sasniedz par to treknākas liellopa gaļas enerģētisko vērtību. Ziemeļbrieža gaļā ir maz tauku. Ļoti maz tauku ir filejas gabalos (bez plēves) un šķiņķī. Tauku kārtiņu var redzēt uz gurna un uz muguras. Ziemeļbrieža taukos ir ļoti daudz nepiesātināto taukskābju. Labvēlīgās ietekmes dēļ ziemeļbrieža gaļas taukus var pielīdzināt zivju taukiem. Ziemeļbrieža tauki un asinis bagātīgi satur arī polinepiesātinātās taukskābes. Ziemeļbrieža gaļā ir pat 50–60 % nepiesātināto oleīnskābju, kuras, kā ir pierādīts, mazina kaitīgā zema blīvuma lipoproteīna (LDL) holesterīna līmeni.

Ziemeļbrieža gaļā ir augsts olbaltumvielu saturs (aptuveni 23 %) un daudz brīvo aminoskābju. Ziemeļbrieža gaļa ir ļoti bagāta ar vitamīniem, no kuriem svarīgākie ir daudzie B grupas vitamīni. Tajā ir arī daudz A un E vitamīna. E vitamīna saturs ir aptuveni 0,5 μg/100 g. Ziemeļbrieža gaļā ir 4–5 reizes vairāk C vitamīna nekā liellopa gaļā.

Minerālvielu un mikroelementu saturs ziemeļbrieža gaļā ir lielāks nekā citu dzīvnieku gaļā. Ziemeļbrieža gaļā ir daudz kālija, kalcija, magnija, fosfora, sēra, silīcija, mangāna, cinka un vara. Salīdzinot ar liellopa un cūkas gaļu, ziemeļbrieža gaļā ir īpaši liels dzelzs saturs, proti, 3–5 mg/100 g. Tajā ir ļoti daudz vara un selēna. Selēna saturs 5–10 reizes pārsniedz selēna saturu liellopa gaļā.

Jauna ziemeļbrieža gaļā vitamīnu saturs ir lielāks nekā pieauguša ziemeļbrieža gaļā, sasniedzot maksimālo līmeni rudenī, kaušanas laikā. Rudenī jauno briežu gaļā ir par 2–3 % vairāk olbaltuma nekā ziemeļbriežu govju gaļā. Pelnu, magnija un kālija saturs jauno ziemeļbriežu gaļā ir nedaudz lielāks nekā ziemeļbriežu govju gaļā. Jauno dzīvnieku gaļā ir mazāk tauku, kā arī mazāks enerģētiskais saturs, salīdzinot ar pieaugušiem dzīvniekiem. Ūdens saturs gaļā ir atkarīgs no dzīvnieka vecuma, barojuma un kaušanas laika. Pieauguša ziemeļbrieža gaļā vidējais ūdens saturs ir 69 %, bet jauna ziemeļbrieža gaļā tas svārstās no 71 % līdz 75 %.

Komerciāli izmantojamās gaļas veidu dažādie raksturojumi ir atrodami Ziemeļbriežu ganāmpulka pārziņu asociācijas ziemeļbrieža gaļas klasifikācijā (2005) ziemeļbriežu audzēšanas nozares vajadzībām (PE-P5), kad pieaugušo un jauno ziemeļbriežu gaļu šķiro visvairāk piemērotai izmantošanai.

4.3. Ģeogrāfiskais apgabals: Tradicionālā “Lapin Poron liha” ražošanas teritorija ir Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabals, kas atrodas ļoti tālu ziemeļos starp 65 °N un 70 °N platuma grādiem. Kā noteikts Somijas Ziemeļbriežu audzēšanas likumā (Nr. 848/1990), šis apgabals ietver Lapzemes provinci (izņemot Kemi un Tornio pilsētas teritoriju un Keminmā (Keminmaa) pašvaldību), Hirinsalmi (Hyrynsalmi), Kuivaniemi, Kūsamo (Kuusamo), Pudasjervi (Pudasjärvi), Suomusalmi (Suomussalmi), Taivalkoski un Iliī (Yli-Ii) pagastu Oulu provincē, kā arī apgabalus uz ziemeļiem no Kīminkijoki (Kiiminkijoki) upes un Puolanka-Hirinsalmi ceļa — Puolanka, Utajervi (Utajärvi) un Ilikīminki (Ylikiiminki) pagastā.

4.4. Izcelsmes apliecinājums: Lai iegūtu “Lapin Poron liha” marķējumu:

ziemeļbrieža gaļai, uz ko attiecas apzīmējums, ir jābūt iegūtai no ziemeļbrieža, kas dzimis un audzis 4.3. punktā minētajā apgabalā un brīvi ganījies dabīgās ganībās pavasarī, vasarā un rudenī vai daļēji ziemas sākumā pirms kaušanas;

saskaņā ar noteikumiem, norādījumiem un nozares pārstāvju izdotām rekomendācijām ziemeļbrieža gaļas ražošana un saimniecība ietver ziemeļbriežu audzēšanu, kautķermeņu transportēšanu, apstrādi (sadalīšanu gabalos), iesaiņošanu un glabāšanu;

Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā iegūtas ziemeļbrieža gaļas apstrādei (sadalīšanai gabalos) un iesaiņošanai jānotiek noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, t.i., ziemeļbriežu turēšanas apgabalā;

ziemeļbrieža gaļu ražo profesionāli ziemeļbriežu audzētāji, kuri dzīvo Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā un kuri ir iepazinušies ar normatīvajiem aktiem ziemeļbriežu audzēšanas jomā un darbojas organizēti, kā to nosaka Somijas normatīvie akti ziemeļbriežu audzēšanas jomā.

Izcelsmes kontrole

Kā nosaka Somijas normatīvie akti ziemeļbriežu turēšanas jomā, ziemeļbriežu īpašnieks iezīmē dzīvniekus ar krotālijām tūlīt pēc dzimšanas vai vismaz pirms dzīvnieka nonākšanas kautuvē.

Kad ziemeļbrieži ir sašķiroti kaušanai un nošķirti no tiem dzīvniekiem, kas netiks nokauti, šķirošanas procesā tos iezīmē, ganībās piestiprinot tiem pie ausīm kaušanas krotāliju, tādā veidā piešķirot kaujamam dzīvniekam numuru. Numurs paliek pie dzīvnieka kautķermeņa līdz tā sadalīšanai gabalos. Sagrieztajiem gabaliem piešķir sadalīšanas un apstrādes partijas numuru, kurš saglabājas līdz produkta nonākšanai pie patērētāja. Gaļas sadalīšanas telpās un gaļas apstrādes uzņēmumos ir jāreģistrē kautķermeņi un citu veidu gaļa, kas tajos nonāk, kā arī jāreģistrē no turienes izvestā gaļa. Gaļas sadalīšanas telpas un gaļas apstrādes uzņēmumus uzrauga pašvaldības uzraudzības iestādes.

Ziemeļbriežu kaušanu kautuvēs pārbauda kautuves direktors un veterinārais inspektors. Kaušana notiek, ievērojot Regulu (EK) Nr. 854/2004 un Lauksaimniecības un mežsaimniecības ministrijas izpildrakstu Nr. 38/EEO/2006 par gaļas pārbaudēm. Ziemeļbrieža gaļu ir atļauts pārdot patērētājam tieši kaušanas vai ražošanas vietā (piemēram, ziemeļbriežu fermas šķirošanas punktā).

Dzīvnieku audzēšanā, kaušanā un apstrādē (sadalīšanā gabalos) tiek ievēroti Kopienas tiesību akti, attiecīgie valsts tiesību akti un daļēji arī ieteikumi, ko izdod Ziemeļbriežu ganāmpulka pārziņu asociācija. Uzraudzību veic Evira — Somijas Pārtikas drošības pārvalde, kura darbojas kompetento ministriju pārraudzībā. Par kontroles pasākumiem ir atbildīgas vietējās pārtikas uzraudzības iestādes un valsts nodaļa katrā provincē.

4.5. Ražošanas metode: Somijā ziemeļbriežu audzēšanas 2005.–2006. gadā 200 196 ziemeļbrieži (vaislas dzīvnieki) tika atstāti ziemošanai. Tie radīja pavisam 116 488 jaunus dzīvniekus, no kuriem 94 115 tika nokauti nākamajā rudenī vai ziemas sākumā. Rudenī un ziemas sākumā tika nokauti 30 038 pieaugušie dzīvnieki (govis, buļļi un kastrētie bullēni).

Aptuveni 70–75 % no nokautajiem dzīvniekiem ir 5 līdz 8 mēnešus veci teļi, kuru kautsvars ir aptuveni 22 kg. Pieaugušas ziemeļbrieža mātītes vidējais kautsvars ir aptuveni 35 kg; lielākā tēviņa kautsvars var sasniegt 70–80 kg.

Kaušanas apjoms, ievērojot patlaban atļauto maksimālo līmeni, ir aptuveni 90 000 līdz 110 000 ziemeļbriežu gadā. Ziemeļbriežu audzētāji katru gadu iegūst 2–2,5 miljonus kilogramus gaļas, kas ziemeļbriežu īpašniekiem dod EUR 11–15 miljonu lielu ienākumu gadā.

Ziemeļbriežu audzēšana notiek, izmantojot ziemeļbriežu ganīšanas kooperatīvu sistēmu. Ikviens ziemeļbriežu ganāmpulka pārzinis ir kooperatīva biedrs; kooperatīvu kopskaits ir 56, no kuriem 41 saimnieko Lapzemes provincē, bet 15 Oulu provincē. Šīs neatkarīgās ziemeļbriežu audzēšanas grupas ievēro stingri noteiktas robežas un atšķiras cita no citas ar platību un ziemeļbriežu skaitu. Ziemeļbriežu ganāmpulka pārziņi savā darbā vienmēr ievēro ziemeļu dabas ritmus. Visvairāk laika šajā nozarē prasa ziemeļbriežu sapulcināšana. Pārējie uz vietas veicamie darbi ir ausu marķēšana, dzīvnieku skaitīšana, šķirošana, transportēšana un ziemeļbriežu ganīšana, kaušana savām vajadzībām un, attiecīgā gadījumā, nodrošināšana ar papildu barību. Ziemeļbrieži brīvi ganās dabīgajās ganībās pavasarī, vasarā, rudenī un ziemas sākumā pirms kaušanas. Ganīšanās laikā tie visu barību iegūst no dabas avotiem. Ziemeļbriežu barība vasarā var ietvert līdz 350 vai vairāk sugu augus, galvenokārt lakstaugus. Vasarā iecienītākie barības augi ir purva augi, kā arī pļavas augi un citi gar strautiem augošie zālaugi. Vasaras barība ir viegli sagremojama un bagāta ar olbaltumvielām, vitamīniem, minerālvielām un mikroelementiem.

Vasaras beigās un it īpaši rudenī ziemeļbrieži labprāt ēd sēnes un klīst pa labākajām sēņu vietām. Ziemeļbrieži barojas ar sēnēm līdz sniega uzkrišanai un pat vēl ziemas sākumā izrok zem sniega palikušās sēnes.

Ziemā svarīgs ziemeļbriežu barības avots ir ķērpji. Daudzviet 30–60 % no ziemā iegūstamās barības ir ķērpji. Ziemā ziemeļbrieži ēd arī sūnas un daudzus asnus, apgrauž koku zarus un krūmus. Arī uz kokiem augošie ķērpji — usnejas un alektorijas — ir ziemas barība, it īpaši ziemas beigās, kad ķērpjus nevar izkašņāt no sasalušajām kupenām.

70–75 % no kaujamiem dzīvniekiem ir 5–8 mēnešus veci teļi, kas nav saņēmuši papildu barību. Nelielu daļu no pieaugušajiem kaušanai paredzētajiem ziemeļbriežiem piebaro ar ziemeļbriežu audzēšanas vietā ievākto sienu, lai ziemeļbrieži neizklīstu pirms dzīšanas uz lauka kautuvi, vai arī tos piebaro šķirošanas laikā, ja šķirošanas laiks ievelkas ilgāk nekā parasti. Praksē papildbarību saņem tie vaislas dzīvnieki, kas netiek nokauti, un ir svarīgi nodrošināt tiem barības krājumus ledus un sniega apstākļos. Atkarībā no ziemas apstākļiem 30–50 % vaislas dzīvnieku saņem papildbarību 1–4 mēnešus ilgi. Tādu vaislas dzīvnieku skaits ir aptuveni 50 000 brīvās teritorijās un aptuveni 75 000 iežogotās teritorijās, bet 75 000 vaislas ziemeļbriežu nesaņem nekādus barības papildinājumus. Piebarošana beidzas pavasarī, sešus vai deviņus mēnešus pirms ziemeļbriežu kaušanas. Aptuveni 30 % no ziemeļbriežu papildbarības ieved no vietām, kur ziemeļbriežus neaudzē.

Ziemeļbriežus nokauj ziemeļbriežu audzēšanas vietās sertificētās kautuvēs, kuras atbilst ES regulām un no kurām 14 pieder kooperatīviem, četras privātpersonām un viena zinātniskās pētniecības iestādei. 4–5 % no ziemeļbriežiem nokauj tieši audzēšanas vietā un bez starpniekiem pārdod patērētājam.

Ziemeļbriežu audzēšana, dzīvu ziemeļbriežu transportēšana, kaušana, kaušanas uzraudzība, gaļas pārbaude un atdzesēšana, kautķermeņu transportēšana un uzglabāšana, kā arī atkritumu apsaimniekošana notiek saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, valsts normatīvajiem aktiem un nozares organizāciju izdotajiem ieteikumiem.

Lapzemes ziemeļbrieža gaļu pārdod kā veselus kautķermeņus, uz pusēm vai četrās daļās sadalītus vai kā atdalītus gaļas gabalus tiešai izmantošanai vai uzglabāšanai. Visas šajā nosaukumā ietvertās ziemeļbrieža gaļas apstrāde (sadalīšana gabalos) un iesaiņošana notiek ierobežotā ģeogrāfiskā teritorijā, t.i., Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā. Šādi pasākumi ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā tiek veikti, lai nodrošinātu produkta kvalitāti, īpaši ņemot vērā lielos transportēšanas attālumus. Vienlaikus uzmanība tiek pievērsta tam, lai pārbaudītu produkta izcelsmi un nodrošinātu to, ka visi tirgū laistie produkti ar “Lapin Poron liha” marķējumu atbilst noteiktajām prasībām.

4.6. Saikne: Ziemeļbriežu audzēšana ir sen zināms iztikas avots. Senākie zīmējumi uz klinšu sienām, kur droši vien attēloti ziemeļbrieži, ir vairāk nekā 3 000 gadu veci. Pirmā drošā informācija par ziemeļbriežu audzēšanu Eiropā ir minēta 892. gadā. Savvaļas ziemeļbriedis bija viens no senākajiem un svarīgākajiem medību dzīvniekiem. Pēc izcelsmes ziemeļbriedis ir kalnu dzīvnieks, pa pusei pieradināts Skandināvijas kalnaino apvidu briedis. Briežu medību rezultātā radās ziemeļbriežu audzēšana, kas varēja dot cilvēkiem iztiku Somijas vistālākajos ziemeļos, sākot ar 17. gadsimtu.

Literatūrā ziemeļbrieži kā pārtikas avots un to gaļas lieliskās īpašības pirmoreiz minētas 1555. gadā Somijas aprakstā Olausa Magnusa sarakstītajā “Ziemeļu tautu vēsturē”. Teritorijā, kura atbilst tagadējam Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalam, ziemeļbrieži ir turēti kopš 18. gadsimta.

Ziemeļbrieža gaļu ražo profesionāli ziemeļbriežu audzētāji, kas dzīvo Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā un kuru darba pamatā ir gadsimtos krātas ziņas par ziemeļbriežiem; patlaban Somijā ir 5 037 ziemeļbriežu īpašnieki, no tiem 800 līdz 1 000 ir sāmi.

Vasarā, pirms tos dzen uz kaušanu, ziemeļbrieži ganās zāļu purvos, upmalas pļavās, kalnainos apvidos un meža izcirtumos. Tur ziemeļbrieži atrod pietiekami daudz zāles, grīšļu, pļavas zāļu un ārstniecības augu. Vasaras barība ir viegli sagremojama un bagāta ar olbaltumvielām, vitamīniem, minerālvielām un mikroelementiem. Rudenī ziemeļbrieži labprāt ēd sēnes. Ziemeļbriedis ir vienīgais lielais zālēdājs, kas var iegūt enerģiju no ķērpjiem apstākļos, kuros lielāko daļu gada sniega dēļ augšana dabā apstājas.

Ziemeļbrieža gaļa ir ziemeļbriežu audzēšanas apgabalu unikāls, īpašs produkts. Lai šo gaļu varētu tā nosaukt, tai jābūt ražotai no ziemeļbrieža, kas dzimis un audzis Somijas ziemeļbriežu audzēšanas apgabalā un brīvi ganījies dabīgajās ganībās pavasarī, vasarā, rudenī un ziemas sākumā pirms kaušanas.

Skarbie ziemeļu apstākļi, ļoti krasi atšķirīgie gadalaiki (piemēram, polārā diena vasarā, kam pretstats ir garā, aukstā un sniegainā ziema) un augstā vasaras barības vērtība dara ziemeļbrieža gaļu tik unikālu. Šī apgabala īpatnību dēļ ziemeļbrieža gaļa ir savdabīga — līdzīga medījumam, taču ar ļoti īpašu, tai vien raksturīgu garšu, kā arī ar citām tai raksturīgām īpašībām.

4.7. Pārbaudes struktūra:

Nosaukums: Elintarviketurvallisuusvirasto Adrese: Mustialankatu 3 FI-00790 Helsinki Tālr.: (358-20) 77 20 03 Fakss: (358-20) 772 43 50 E-pasts: kirjaamo@evira.fi

4.8. Marķējums: “Lapin Poron liha”, ko pārdod kā veselu kautķermeni, divos vai četros gabalos sadalītu, iezīmē ar marķējumu “Lapin Poron liha”, ko piestiprina pie kautķermeņa un kam pievieno vārdus “suojattu alkuperänimitys” (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) vai attiecīgo oficiālo Kopienas logotipu. Tiek arī norādīts, vai gaļa ir iegūta no pieauguša dzīvnieka vai teļa. Kautķermeņus vai gaļas gabalus iesaiņo, piemēram, vakuuma iepakojumā uzglabāšanai, un uz saiņa ir marķējums “Lapin Poron liha” (piemēram, zīmogs vai uzlīme), kam pievieno vārdus “suojattu alkuperänimitys” (aizsargāts cilmes vietas nosaukums) vai attiecīgo oficiālo Kopienas simbolu. Tiek arī norādīts, vai gaļa ir iegūta no pieauguša dzīvnieka vai teļa. Attiecīgie marķējumi ir vajadzīgi arī tad, ja gaļu pārdod bez starpniecības.

(1) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp.