Banku stabilitātei Savienībā būtu jādod tām iespēja uzņemties svarīgu lomu, pārvarot no Covid-19 izrietošo ekonomikas satricinājumu un gatavojoties ātrai ekonomikas atlabšanai, lai gan arī bankas neizbēgami saskarsies ar grūtībām, kādas piedzīvo to klienti, un pieaugošo nestabilitāti finanšu tirgos. Bankas var pildīt šo uzdevumu, saglabājot kredītu plūsmu saviem visvairāk skartajiem klientiem, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU).

Atšķirībā no pasaules finanšu krīzes Covid-19 uzliesmojuma izraisītā ekonomikas satricinājuma cēlonis nav ne banku nozare, ne finanšu sistēma kopumā. Bankas ES pašlaik ir daudz izturīgākas nekā 2008. gadā. Kapitāla rādītāji un likviditātes rezerves ir ievērojami uzlabojušās, un banku aizņemto līdzekļu īpatsvars un atkarība no īstermiņa finansējuma ir samazinājusies. Eiropas Banku iestādes (EBI) koordinētie spriedzes testi ir parādījuši, ka ES banku nozare ir pietiekami noturīga, lai dažādos scenārijos izturētu smagu lejupslīdi. Tajā pašā laikā arī plašāka finanšu sistēma ir labi pārvarējusi spriedzes apstākļus, kas saistīti ar Covid-19 krīzi.

Pēc Finanšu stabilitātes padomes (FSP) un G20 valstu pieprasījuma IASB, izmantojot 9. starptautisko finanšu pārskatu standartu (SFPS), ieviesa tālredzīgāku pieeju uzkrājumu veidošanai aizdevuma zaudējumu segšanai. 9. SFPS ir atbilde uz pieredzi, kas gūta no pēdējās finanšu krīzes, kad daudzām bankām bija pārāk maz uzkrājumu aizdevumu zaudējumiem, lai absorbētu zaudējumus, kad aizņēmēji nepildīja savas saistības. Ir paustas bažas par to, ka paredzamo kredītzaudējumu (ECL) pieejas piemērošana saskaņā ar 9. SFPS automātiski izraisītu pēkšņu un būtisku banku kredītzaudējumu uzkrājumu pieaugumu un ka tas savukārt samazinātu to spēju izsniegt aizdevumus klientiem.

Vairākos ES un valstu iestāžu pieņemtajos palīdzības pasākumos ir efektīvi izmantota noteikumos iestrādātā elastība, lai maksimāli palielinātu banku aizdošanas spējas. Uzraudzības iestādes ir ļāvušas bankām uz laiku izmantot likviditātes un kapitāla rezerves, savukārt valstu izraudzītās iestādes ir samazinājušas vairākas makroprudenciālās kapitāla rezervju prasības, de facto atbrīvojot ievērojamu kapitāla daļu no regulatīviem ierobežojumiem. Tie ir atzinīgi vērtējami palīdzības pasākumi, kas atspoguļo drošības rezervju loģisko pamatu un to, cik svarīgi ir atļaut to atbrīvošanu, lai vajadzības gadījumā nodrošinātu to izmantojamību. Bankām būtu jāizmanto kapitāla rezerves, lai saglabātu aizdevumu izsniegšanu reālajai ekonomikai, un tirgiem nebūtu jākavē to izmantošana pašreizējos apstākļos. Komisija mudina Eiropas Sistēmisko risku kolēģiju (ESRK) koordinēt ES mēroga pieeju attiecībā uz makroprudenciālo rezervju izmantošanu krīzes un atlabšanas posmā.

Bankām būtu jāsniedz vērtīga informācija par paredzamo kredītzaudējumu noteikšanu saskaņā ar 9. SFPS, tostarp informācija par negatīviem scenārijiem. Piezīmēs bankām būtu arī jāatklāj informācija par konkrētu grāmatvedības politiku, kas pieņemta saistībā ar Covid-19 krīzi. Šāda informācijas atklāšana ļauj tirgus dalībniekiem veikt pamatotus novērtējumus par banku kredītriska darījumiem.

Tiek sagaidīts, ka ārējie revidenti savā revīzijas darbā ņems vērā BCBS, EBI, EVTI, ECB, IASB un šajā paziņojumā sniegtos paziņojumus. Tas nozīmē, ka tiek sagaidīts, ka tie, sagatavojot revīzijas atzinumu, ņems vērā banku vērtējumu un to, kā tās izmanto 9. SFPS iestrādāto elastību saskaņā ar šiem norādījumiem. Covid-19 krīzes papildu ietekme uz finanšu pārskatu obligāto revīziju kopumā ir iekļauta CEAOB paziņojumā.

Kapitāla prasību regulā noteiktā pārejas kārtība

Bankas tiek mudinātas īstenot 9. SFPS noteikto pārejas kārtību, kas samazinās ietekmi, ko paredzamie kredītzaudējumu uzkrājumi saskaņā ar 9. SFPS radīs uz banku regulējošām prasībām atbilstošu kapitālu . Kapitāla prasību regulā (KPR) ir paredzēta pārejas kārtība , kas ļauj iestādēm savam pirmā līmeņa pamata kapitālam pievienot atpakaļ daļu no jebkāda uzkrājumu palielinājuma saistībā ar paredzamo kredītzaudējumu uzskaiti saskaņā ar 9. SFPS. No 2018. gada otrā ceturkšņa tikai 56 % ES banku izmantoja minēto pārejas kārtību . Eurozonā šo iespēju ir izmantojušas tikai 34 bankas, kas atrodas tiešā ECB uzraudzībā. Bankas, kas 2018. gadā izvēlējās neizmantot 9. SFPS pārejas kārtību, varētu atcelt šo lēmumu, ja to iepriekš apstiprina kompetentā iestāde.

Kompetentajām iestādēm būtu pienācīgi jāņem vērā pašreizējie ārkārtas apstākļi un laikus jāizskata banku pieteikumi, ar ko tās izvēlas piemērot KPR paredzēto 9. SFPS pārejas kārtību. Lai ierobežotu regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla iespējamo svārstīgumu, kas var rasties, ja Covid-19 krīzes rezultātā būtiski palielinās paredzamie kredītzaudējumi, BCBS ir vienojusies par grozījumiem spēkā esošajā pārejas kārtībā. Šie grozījumi ļautu mainīt 5 gadu pārejas periodu un pielāgot to pasākumu kalibrēšanu, ar kuriem uzkrājumus pieskaita atpakaļ pirmā līmeņa pamata kapitālam. Komisija šodien pieņem tiesību akta priekšlikumu, lai īstenotu šos grozījumus Savienības tiesību aktos.

3.Elastība, kas iestrādāta prudenciālajos noteikumos par ienākumus nenesošu aizdevumu klasifikāciju

Prudenciālie noteikumi par ienākumus nenesošu aizdevumu (INA) klasifikāciju var ietvert tādus palīdzības pasākumus kā garantijas un privātus vai ar likumu noteiktus moratorijus. Šajā sakarā EBI un ECB ir sniegušas paziņojumus un norādījumus, lai nodrošinātu skaidrību par to, kā konsekventi rīkoties ar aspektiem, kas saistīti ar i) tādu aizdevumu klasifikāciju, kuros netiek pildītas saistības, un ii) pārskatītu riska darījumu identificēšanu.

Garantiju izmantošana un saistību neizpildes definīcija

Prudenciālie noteikumi neuzliek bankai pienākumu automātiski uzskatīt parādnieku par tādu, kas nav izpildījis saistības, kad tā pieprasa garantiju. Lai gan KPR ir prasīts apsvērt, vai parādnieks, visticamāk, nespēs maksāt bez garantijas izmantošanas, garantijas izmantošana pati par sevi neizraisa klasifikāciju par saistību neizpildi . Vienlaikus garantija neizslēdz to, ka parādnieks tiek klasificēts kā tāds, kam iestājusies saistību neizpilde. Neatkarīgi no garantijas esamības bankai ir jāformulē viedoklis par to, vai parādnieks spēj izpildīt savas saistības.

Šajā Covid-19 krīzes posmā daudzi aizņēmēji saskaras ar pagaidu problēmām, lai izpildītu savas saistības. Novērtējot aizņēmēja spējas izpildīt savas saistības, bankām būtu jāņem vērā aizņēmēja ilgtermiņa perspektīvas, pievēršot uzmanību situācijām, kurās pagaidu problēmas, visticamāk, pārvērtīsies ilgtermiņa grūtībās un galu galā novedīs pie maksātnespējas.

Maksājumu moratoriju izmantošana un pārskatīšanas un saistību neizpildes definīcijas

Publiskās un privātās moratoriju shēmas, kas ieviestas, reaģējot uz Covid-19 krīzi, automātiski neizraisa riska darījuma pārklasificēšanu par “pārskatītu”, “ienākumus nesošu” vai “ienākumus nenesošu pārskatītu”. Saskaņā ar pārskatīšanas definīciju bankas parasti piedāvā īpašus pasākumus (piemēram, uz laiku apturēt aizdevuma pamatsummas un/vai procentu maksājumus), lai palīdzētu atsevišķiem aizņēmējiem, kuriem radušās vai varētu rasties pagaidu rakstura finansiālas grūtības saistībā ar viņu atmaksas saistībām. Ja pārskatīšanas pasākuma rezultātā samazinās finansiālās saistības (tā sauktā “finansiālu grūtību izraisīta pārstrukturēšana”), tas norāda, ka ir maz ticams, ka aizņēmējs nokārtos savas saistības. Tomēr publiskā un privātā sektora moratoriju shēmām, kas ieviestas, reaģējot uz Covid-19 krīzi, galvenokārt ir preventīvs un vispārīgs raksturs. To mērķis ir novērst sistēmiskus riskus un mazināt iespējamos riskus, kas nākotnē var rasties plašākā ES ekonomikā. Tās nav saistītas ar konkrēto aizņēmēju, jo maksājumu kavējumu ilgumu nosaka katram aizņēmējam neatkarīgi no aizņēmēja konkrētajiem finanšu apstākļiem . Šo iemeslu dēļ var uzskatīt, ka tās neietekmē attiecīgo aizdevumu klasifikāciju. Pret publiskiem un privātiem moratorijiem būtu jāizturas līdzīgi, ciktāl tiem ir viens un tas pats mērķis un līdzīgas iezīmes.

EBI 2020. gada 2. aprīļa pamatnostādnēs par maksājumu moratorijiem ir precizēts, kādos apstākļos publisko vai privāto maksājumu moratoriji neizraisa klasifikāciju par pārskatīšanu. Ja saistību atmaksa ir apturēta moratorija dēļ, “kavēto dienu” uzskaiti aptur un visus kavējumus skaita, pamatojoties uz grozīto maksājumu grafiku . Lai gan bankām joprojām ir pienākums novērtēt parādnieka nespēju maksāt katrā gadījumā atsevišķi, šis novērtējums attiecas uz grozīto maksājumu grafiku, un, ja šajā ziņā nav šaubu, riska darījumam aizvien būs ienākumus nesošs statuss.

Tomēr EBI pamatnostādnēs par maksājumu moratorijiem ir precizēts, ka bankām sava ierastā politika būtu jāturpina piemērot uz risku balstītā veidā, lai novērtētu nespēju samaksāt parādu. Tiek sagaidīts, ka bankas piemēros uz risku balstītu pieeju, lai novērtētu to parādnieku kredītrisku, kuri gūst labumu no maksājumu moratorija. Pat tad, ja maksājumu moratoriji nav klasificēti kā pārskatīšanas pasākumi, bankām ir rūpīgi jāizvērtē to riska darījumu kredītkvalitāte, kuri gūst labumu no šiem pasākumiem, un nolūkā definēt saistību neizpildi jāapzina visas situācijas, kurās parādnieki, visticamāk, nespēs samaksāt parādu . Tas nozīmē, ka bankām būtu jāpievērš īpaša uzmanība un par prioritāti jānosaka to parādnieku novērtēšana, kuri, visticamāk, saskarsies ar maksājumu grūtībām.

4.Banku nozares loma un atbildība

Lai publisko iestāžu pieņemtie ekonomiskā atbalsta un palīdzības pasākumi būtu efektīvi, ir vajadzīgi efektīvi pārneses kanāli un pilnīga banku nozares sadarbība. Tāpēc bankām ir jāsadarbojas savā starpā un ar valsts sektora iestādēm, lai nodrošinātu pietiekamu likviditāti aizdevumu nodrošināšanai visā Savienībā. Valsts sektora iestāžu atbalsta pasākumi ir novirzījuši nozarei papildu likviditāti un atbrīvojuši atsevišķu banku likviditātes rezerves, lai stiprinātu banku spēju kalpot vienotajam tirgum. Bankas ir atbildīgas par likviditātes plūsmas saglabāšanu, un tām arī turpmāk būtu jāuzņemas kolektīvais pienākums saglabāt starpbanku aizdevumus. Tādēļ ir ļoti svarīgi, lai bankas turpinātu izsniegt aizdevumus mājsaimniecībām un uzņēmumiem visā Savienībā.

Bankām būtu jāpaātrina savu darbību digitālā pārveide un jāsaglabā modrība attiecībā uz krāpšanu. Ņemot vērā valsts sektora iestāžu noteikto sociālo distancēšanos, digitālo banku pakalpojumi kļūs arvien pamatotāki, lai nodrošinātu banku pakalpojumu nepārtrauktību.

Dažādie uzraudzības pasākumi, kas uz laiku atbrīvo bankas no noteiktām kapitāla, likviditātes un darbības prasībām, rada labākus apstākļus banku nozarei veicināt kopīgos centienus un, izmantojot savu būtisko sociālo un ekonomisko lomu, nodrošināt publiskā atbalsta pasākumu nodošanu. Atbalsta pasākumi pēc būtības ir preventīvi, un to mērķis ir novērst Covid-19 krīzes tūlītējo ietekmi un grūtības paredzēt iespējamo atlabšanas tempu. Lai arī bankas ir būtiski rekapitalizētas un daudz labāk sagatavotas, lai izturētu nelabvēlīgus scenārijus nekā 2008.-2009. gada finanšu krīzes laikā, tām tomēr ir jāsagatavojas ekonomikas perspektīvas pasliktinājumam, kas neizbēgami palielinās riskus, ar kuriem tās saskaras, un ar tiem saistītās izmaksas. Bankām ir jārīkojas piesardzīgi, lai nodrošinātu, ka tās saglabā vai stiprina savu kapitāla bāzi un netieši – spēju turpināt kreditēšanu.

Pašreizējā ārkārtas situācijā dividenžu ieturēšana ir piesardzīgs pielāgojums banku peļņas sadales politikai. Uzraudzības iestādes ir aicinājušas bankas Covid-19 krīzes laikā atturēties no dividenžu sadales un akciju atpirkšanas. Ir apsveicami, ka pastāvīgi palielinās to banku skaits, kuras ir nolēmušas apturēt dividenžu maksājumus, un visas Savienības bankas tiek mudinātas atturēties no dividenžu sadales un akciju atpirkšanas, kuru mērķis ir atlīdzināt akcionāriem Covid-19 krīzes laikā. Tādējādi banku nozare sūtītu spēcīgu signālu, ka tā ir kolektīvi apņēmusies piedalīties ārkārtas situācijas risināšanā.