[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 19.7.2006 COM(2006) 403 galīgā redakcija 2006/0142 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar kuru izveido Kopienas Vīzu kodeksu (iesniegusi Komisija) {SEC(2006) 957}{SEC(2006) 958} PASKAIDROJUMA RAKSTS 1) PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS 110 - Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ciešākas Šengenas sadarbības ietvaros kopīga vīzu politika tika noteikta kā pamatelements, lai radītu kopīgu telpu bez iekšējas robežkontroles. Šengenas acquis par vīzu politiku, ieskaitot Kopīgo konsulāro instrukciju (KKI), kas tika izstrādāta Šengenas starpvaldību sadarbības ietvaros, pēc Amsterdamas Līguma stāšanās spēkā tika iekļauts Eiropas Savienības iestāžu sistēmā un tiesiskajā regulējumā. Šengenas noteikumiem par vīzu politiku ir noteikts juridiskais pamats[1] (62. panta 2. punkta b) apakšpunkts), un tādējādi tie ir Kopienas tiesību pilntiesīga sastāvdaļa. Šobrīd KKI ir pamatinstruments, ar kuru reglamentē procedūras un nosacījumus īstermiņa vīzu, tranzīta vīzu un lidostas tranzīta vīzu izsniegšanai, lai gan atsevišķi principi parādās arī pašā Šengenas konvencijā un virkne noteikumu ir atrodami citos atsevišķos lēmumos. Hāgas programma „uzsver, ka turpmāk būtu jāattīsta kopējā vīzu politika kā daudzslāņu sistēmas daļa, kuras mērķis ir atvieglot likumīgu ceļošanu un novērst nelikumīgu ieceļošanu, turpmāk saskaņojot valstu tiesību aktus un vietējo konsulāro pārstāvniecību praksi.” Šajā nolūkā Komisija citu pasākumu starpā tika aicināta „pārskatīt Kopīgo konsulāro instrukciju”. Lai sasniegtu Hāgas programmas mērķus un stiprinātu kopīgas vīzu politikas saskanību attiecībā uz minēto vīzu veidu izsniegšanu, ar ierosināto regulu: - visus juridiskos instrumentus, kas reglamentē uz vīzām attiecīgos lēmumus, iekļauj vienā Vīzu kodeksā; - tālāk izstrādā atsevišķas esošā tiesiskā regulējuma daļas, lai ņemtu vērā jaunākās attīstības tendences un jaunās dimensijas vīzu izsniegšanas procesā un novērstu esošos trūkumus; - veicina pārskatāmību un tiesisko noteiktību, precizējot KKI noteikumu un tās pielikumu juridisko statusu, no juridiskā instrumenta svītrojot noteikumus, kas ir lieki vai kuriem ir praktisks darbības raksturs; - stiprina procedurālās garantijas, izveidojot noteikumus par obligātu vīzas pieteikuma noraidījuma pamatošanu; - stiprina vienlīdzīgu attieksmi pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem, precizējot virkni jautājumu, lai veicinātu tiesību normu saskanīgu piemērošanu. - Vispārējais konteksts Īstermiņa vīzu izsniegšanu pašlaik reglamentē dažādi juridiskie instrumenti, kas norādīti tālāk sekojošajā nodaļā. Tādējādi „pārskatīšanas” ietvaros tiks vienkāršots tiesiskais regulējums, jo kopīgo vīzu politiku turpmāk reglamentēs ar četriem tālāk uzskaitītajiem juridiskajiem instrumentiem: - 2001. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (juridiskais pamats – EKL 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļa); - Padomes 1995. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1683/95, ar ko nosaka vienotu vīzu formu (juridiskais pamats – EKL 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļa); - Padomes 2002. gada 18. februāra Regula (EK) Nr. 333/2002 par vienotas formas veidlapām vīzu uzlīmēšanai, ko dalībvalstis izdevušas personām, kurām ir ceļošanas dokumenti, ko neatzīst dalībvalsts, kura izsniedz šo veidlapu (juridiskais pamats: EKL 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta iii) daļa); - šī regula, ar kuru izveido Vīzu kodeksu (juridiskais pamats – EKL 62. panta 2. punkta a) apakšpunkts, b) apakšpunkta ii) un iv) daļa un 62. panta 3. punkts). Jāpiezīmē, ka atšķirību juridiskajā pamatā un ar juridisko pamatu saistītās „mainīgās ģeometrijas” dēļ nepieciešams saglabāt četrus atsevišķus instrumentus. - Priekšlikuma jomā spēkā esošie noteikumi - Padomes 2001. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas; - Padomes 1995. gada 29. maija Regula (EK) Nr. 1683/95, ar ko nosaka vienotu vīzu formu; - Konvencija, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (konkrēti 9.–18. pants, ar kuriem nosaka kopīgus un vienveidīgus principus šajā jomā); - Padomes 2003. gada 27. februāra Regula (EK) Nr. 415/2003 par vīzu izsniegšanu uz robežas, tostarp par šādu vīzu izsniegšanu jūrniekiem tranzītā; - Kopīgā konsulārā instrukcija diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem attiecībā uz vīzām (KKI), ar kuru sīki nosaka šo principu īstenošanas noteikumus un apvieno gandrīz visus noteikumus, kas ir saistīti ar īstermiņa vīzu izsniegšanu; - Padomes 2001. gada 28. maija Regula (EK) Nr. 1091/2001 par brīvu pārvietošanos ar ilgtermiņa vīzām; - Šengenas Izpildu komitejas lēmumi (SCH/Com-ex (93) 21, SCH/Com-ex (93) 24, SCH/Com-ex (94) 25, SCH/Com-ex (98) 12 un SCH/Com-ex (98) 57); - 1996. gada 4. marta Vienotā rīcība 96/197/JHA, ko Padome, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K.3. pantu, pieņēmusi par lidostu tranzīta režīmu. 140 - Atbilstība citām Eiropas Savienības politikām un mērķiem Lai nodrošinātu tiesību aktu saskanību, pārskatot un grozot pašreizējos vīzu izsniegšanas noteikumus, ir ņemts vērā nesen pieņemtais Šengenas Robežu kodekss. Vīzas pieteikumu apstrāde jāveic profesionāli un cieņpilni, un tai jābūt samērīgai ar izvirzītajiem mērķiem. Pildot savus uzdevumus, konsulārie darbinieki nedrīkst diskriminēt personas uz kāda no šiem pamatiem: dzimums, rases piederība, reliģija vai ticība, invaliditāte, vecums vai seksuālā orientācija. 2) APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS - Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Ir pienācīgi ņemtas vērā problēmas, kādas minējušas trešo valstu iestādes attiecībā uz dalībvalstu attieksmi pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem un uz sūdzībām, ko iesnieguši konkrēti vīzas pieteikumu iesniedzēji vai to radinieki. - Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Ir ņemtas vērā dalībvalstu delegātu diskusijas Padomes Vīzu darba grupā attiecībā uz vīzu izsniegšanu, kā arī ekspertu secinājumi vietējā mēroga konsulārās sadarbības inspekciju braucienu un Šengenas novērtēšanas braucienu ietvaros. - Ietekmes novērtējums Komisija veica ietekmes novērtējumu, kurā analizēja sešus rīcības variantus: status quo saglabāšana, dalībvalstu konsulāro darbinieku kopīgas apmācības iedibināšana, vietējā mēroga konsulārās sadarbības stiprināšana, pašreizējo tiesību aktu minimāla pārskatīšana, pašreizējo tiesību aktu pārstrādāšana, kopīgu konsulāro biroju izveide. Minētais variants – pārskatīšana – ir izraudzīts par risinājumu, kā iedibināt saskanīgu un pilnīgu tiesisko regulējumu un veicināt vissekmīgāko un visaptverošāko saskaņošanu. Ietekmes novērtējums ir pievienots šim priekšlikumam. 3) PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI - Ierosināto pasākumu kopsavilkums Iekļaujot vienā Vīzu kodeksā visus juridiskos instrumentus, kas reglamentē vīzu izsniegšanas nosacījumus un procedūras, stiprinot pārskatāmību un precizējot esošos noteikumus, ieviešot pasākumus, kas vērsti uz lielāku procedūru saskaņošanu, tiesiskās noteiktības un procedurālo garantiju stiprināšanu, tiek nodrošināta visaptveroša kopīga politika, īstenojot vienlīdzīgu attieksmi pret visiem vīzas pieteikumu iesniedzējiem. - Juridiskais pamats Šai regulai tiek ierosināts šāds juridiskais pamats: - pamatā – EK Līguma (EKL) 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta ii) daļa, jo ar ierosināto tiesību aktu nosaka kopīgus „noteikumus par vīzām uz paredzēto uzturēšanās laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus”, - arī EKL 62. panta 2. punkta a) apakšpunkts par „standart[iem] un procedūr[ām], kas jāievēro dalībvalstīs, lai veiktu personu pārbaudi uz šīm [ārējām] robežām”, lai vienotajā Vīzu kodeksā iekļautu noteikumus par lidostas tranzīta vīzu (LTV). LTV nav „īsta” vīza, kas paredzēta, lai uzturētos dalībvalstu teritorijā, un tādējādi tā neietilpst vīzas jēdzienā 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Tā ir atļauja, kas izsniegta pirms trešās valsts piederīgā tranzīta caur dalībvalstu lidostu starptautisko zonu, lai novērstu nelegālu ieceļošanu. Tādējādi to var uzskatīt par „standartiem un procedūrām”, kas attiecas uz robežkontroli un nelegālās imigrācijas novēršanu. Subsidiaritātes princips Saskaņā ar EK Līguma 62. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu Kopienai ir pilnvaras – un pat pienākums – pieņemt pasākumus attiecībā uz noteikumiem par vīzām uz paredzēto uzturēšanās laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus. Šādi pasākumi jāpieņem piecu gadu laikā kopš Amsterdamas līguma stāšanās spēkā. Pašreizējie Kopienas noteikumi par īstermiņa un tranzīta vīzām ir daļa no Šengenas acquis , kas ir iekļauts Eiropas Savienības tiesiskajā regulējumā. Tomēr esošo acquis nepieciešams precizēt, attīstīt un papildināt. Tas pats attiecas uz pašreizējiem noteikumiem par lidostas tranzīta vīzām. Acīmredzams, ka esošo acquis par īstermiņa un tranzīta vīzām un lidostas tranzīta vīzām var attīstīt vienīgi, pieņemot Kopienas pasākumus, pamatojoties uz EK Līgumu. Ņemot vērā ierosināto iniciatīvu – Kopienas Vīzu kodeksa izveidi –, instrumentam jābūt regulas formā, lai nodrošinātu, ka to vienādi piemēro visās dalībvalstīs, kas piemēro Šengenas acquis . Šīs darbības mērķis ir pārskatīt esošo tiesisko regulējumu par kopīgo vīzu politiku un veicināt saskaņotību. Tādējādi dalībvalstu atsevišķa darbība būtu neiespējama juridisku iemeslu dēļ. Priekšlikuma mērķi ir sasniedzami vienīgi ar Kopienas rīcību šāda iemesla dēļ: Ņemot vērā priekšlikuma juridisko pamatu un mērķus, iespējama vienīgi ES rīcība. Tāpēc priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam. - Proporcionalitātes princips Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam šādu iemeslu dēļ. Saskaņā ar EK Līguma 5. pantu „Kopienas rīcība vienmēr ir samērīga ar šā Līguma mērķiem”. Šīs Kopienas darbības izvēlētajai formai jārada iespēja sasniegt priekšlikuma mērķus un to īstenot cik iespējams efektīvi. Ierosinātajai regulai nav finansiālas ietekmes uz dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām vai konsulārajiem birojiem, un jauno prasību administratīvā ietekme ir samērīga ar sasniedzamo mērķi. - Juridisko instrumentu izvēle Ierosinātais juridiskais instruments – regula. Noteikumi par procedūrām visiem uz vīzām attiecīgiem lēmumiem ir obligāti visām dalībvalstīm, kas pilnībā piemēro Šengenas acquis , un tādējādi regula ir vienīgais atbilstīgais juridiskais instruments. 4) IETEKME UZ BUDžETU Priekšlikums neietekmē Kopienas budžetu. 5) ĪPAšAS PIEZīMES - Vienkāršošana Priekšlikumā paredzēta tiesību aktu vienkāršošana. Dažādi juridiskie instrumenti, kas reglamentē vīzu izsniegšanas procedūras un nosacījumus, tiek apvienoti vienā Vīzu kodeksā. - Spēkā esošu tiesību aktu atcelšana Pieņemot šo priekšlikumu, atcels spēkā esošus tiesību aktus. - Pārskatīšana Priekšlikumā paredzēta pārskatīšana. - Atbilstības tabula Šim priekšlikumam ir pievienota atbilstības tabula, kurā norādīti noteikumi, kas pārņemti no KKI un Šengenas nolīguma. - Sīkāks priekšlikuma paskaidrojums 1. Visu noteikumu, kas reglamentē vīzu izsniegšanu, un lēmumu attiecībā uz vīzu atteikšanu, izsniegto vīzu pagarināšanu, anulēšanu, atcelšanu un saīsināšanu iekļaušana vienā Vīzu kodeksā 1.1. Lidostas tranzīta vīza (LTV) Iepriekš minētās Vienotās rīcības noteikumi ir iekļauti KKI, kam pievienoti to valstu saraksti, uz kuru piederīgajiem attiecas šī prasība. Lai veicinātu pārskatāmību un saskaņotību, ir saskaņots liels skaits pamatā identisku „vienpusējo” noteiktu personu kategoriju atbrīvojumu no šīs prasības. Lai sasniegtu vispārīgo mērķi saskaņot visus vīzu politikas aspektus, ir atcelta iespēja dalībvalstīm atsevišķi piemērot LTV prasību noteiktu valstu piederīgajiem. 1.2. Vīzu izsniegšana uz robežas Šajā regulā ir iekļauta Padomes Regula (EK) Nr. 415/2003 par vīzu izsniegšanu uz robežas, tostarp par šādu vīzu izsniegšanu jūrniekiem tranzītā. 1.3. Vīzas derīguma anulēšana un atcelšana Šobrīd noteikumi par izsniegtās vīzas derīguma anulēšanu un atcelšanu ir iekļauti SCH/Com-ex (93) 24 un KKI 14. pielikuma 2. nodaļā. Šie visi noteikumi ir apvienoti divos atsevišķos pantos, ar kuriem skaidri nosaka, kuras iestādes ir atbildīgas par šo uzdevumu veikšanu. 1.4. Izsniegtas vīzas pagarināšana Trešās valsts piederīgajam, kas atrodas dalībvalsts teritorijā, var būt pamatoti iemesli tur palikt ilgāk par termiņu, kurā beidzas tā sākotnējā vīza. Noteikumi, kas reglamentē šādas situācijas (SCH Com-ex (93) 21), ir padarīti uzskatāmāki, un ir ierosināta saskaņota pieeja, t. i., pagarināšanu apliecina ar spiedogu, kas atbilst paraugam, kāds dots regulas pielikumā, jo šādus pagarinājumus lielākoties piešķir dalībvalstu iestādes, kuras drošības apsvērumu dēļ nevarētu uzglabāt stingri nodrošinātu vīzas ielīmju krājumus. 1.5. Apmaiņa ar statistikas datiem Ņemot vērā to, ka statistikas analīze attiecībā uz izsniegto vīzu un atteikumu skaitu ir vērtīgs pārvaldības līdzeklis gan vietējā, gan centrālā līmenī, regula nosaka, ka šādas informācijas apmaiņa jāveic vienotā veidā, divreiz gadā paziņojot datus Komisijai (Komisija ir atbildīga par datu publicēšanu) un katru mēnesi katrā jurisdikcijā. Neraugoties uz to, ka ir divi SCH/Com-ex lēmumi par statistikas datu apmaiņu ((94) 25 un (98) 12), pašlaik nepastāv noderīgi un salīdzināmi dati par izsniegto un atteikto vīzu skaitu. 2. Vīzu izsniegšanas procedūras jaunās dimensijas Vīzu informācijas sistēmas izveide datu apmaiņai starp dalībvalstīm par īstermiņa vīzām (VIS) pašos pamatos mainīs vīzas pieteikumu apstrādi. No vienas puses, dalībvalstīm automātiski būs piekļuve informācijai par visām personām, kas iesniegušas vīzas pieteikumu (5 gadu datu glabāšanas perioda laikā), kas atvieglos turpmāku vīzas pieteikumu izskatīšanu. No otras puses, biometrisko identifikatoru noteikšanai par prasību attiecībā uz vīzas pieteikumu būs būtiska ietekme uz pieteikumu pieņemšanas praktiskajiem aspektiem. Tā kā VIS jāsāk darboties jau 2007. gadā, Komisija ir nolēmusi atjaunināt KKI ar atsevišķu tiesību akta priekšlikumu, ar kuru nosaka standartus, kā vācami biometriskie identifikatori, un norāda virkni variantu, kā praktiski organizēt dalībvalstu diplomātisko pārstāvniecību un konsulāro dienestu darbu vīzas pieteikumu iesniedzēju reģistrācijai, kā arī attiecībā uz tiesisko regulējumu dalībvalstu sadarbībai ar ārpakalpojumu sniedzējiem. Minētā priekšlikuma saturs ir iekļauts šā priekšlikuma struktūrā un pielāgots tai, un tajā tiks izdarīti grozījumi pēc tam, kad būs pabeigta atsevišķā priekšlikuma galīgās redakcijas izstrāde. Ir stiprināti noteikumi sadarbībai ar komerciāliem starpniekiem, piemēram, tūrisma aģentūrām un ceļojumu rīkotājiem, lai ņemtu vērā šo jauno situāciju (skat. tālāk). 3. Atsevišķu acquis daļu attīstīšana 3.1. Pārskatāmības veicināšana un vienlīdzīgas attieksmes pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem stiprināšana Ir ieviesti īpaši noteikumi par dalībvalstu pienākumu sniegt plašai sabiedrībai visu attiecīgo informāciju saistībā ar vīzu izsniegšanu. Turklāt pievienoti noteikumi, kuros noteikts: a) maksimālais izsniegšanas laiks, b) skaidra atšķirība starp nepieņemamiem pieteikumiem un oficiāli noraidītiem pieteikumiem, c) pilnīga pārskatāmība attiecībā uz to trešo valstu sarakstu, par kuru piederīgajiem jāveic iepriekšēja apspriešanās, d) īsāki atbildes sniegšanas termiņi iepriekšējas apspriešanās gadījumā, e) saskaņota veidlapa pierādījumu sniegšanai par ielūgumu, finansiālās atbildības uzņemšanos un izmitināšanu, f) dalībvalstu pienākums paziņot par negatīviem lēmumiem un tos pamatot, g) tiesiskais regulējums, lai nodrošinātu saskaņotu pieeju sadarbībai gan starp dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem, gan ar ārējiem komerciālo pakalpojumu sniedzējiem, h) obligātie noteikumi par sadarbību starp dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem un komerciālajiem starpniekiem. 3.1.1. Iepriekšēja apspriešanās Atzīstot, ka dalībvalstu galvenajām iestādēm var būt likumīgi iemesli vēlmei, lai ar tām apspriestos pirms vīzu izsniegšanas noteiktu trešo valstu piederīgajiem vai konkrētām šo piederīgo kategorijām, Komisija ierosina paātrināt esošo iepriekšējas apspriešanās procedūru, ņemot vērā tehnisko attīstību (ātrāku piekļuvi informācijai un tās apmaiņu) un lai novērstu nevajadzīgu vīzas pieteikuma apstrādes paildzināšanu un nepieļautu nevēlamas blakusparādības, piemēram, vīzas pieteikuma iesniegšanu vairākām valstīm. Jāatgādina, ka šādas obligātas iepriekšējas apspriešanās attiecināšana uz papildu trešām valstīm vairākkārt izraisījusi attiecīgo trešo valstu neapmierinātību politiskā līmenī. Ņemot vērā, ka vairumā gadījumu apspriešanos pieprasa tikai viena vai dažas dalībvalstis, šādā situācijā cietējas izrādās pārējās dalībvalstis, jo tām pirms galīgā lēmuma pieņemšanas par vīzas pieteikumu jāsagaida atbilde no dalībvalsts, ar kuru jāapspriežas. Visbeidzot, atsevišķas dalībvalstis ir sniegušas pierādījumus, ka iepriekšējas apspriešanās procedūrai ir ļoti ierobežota pievienotā vērtība attiecībā uz iebildumiem pret vīzas izsniegšanu. Lai izvairītos no dažiem šādiem nelabvēlīgiem efektiem, Komisija ierosina būtiski saīsināt termiņus, kādos jāsniedz atbildes apspriešanās ietvaros, un paredzēt iespēju, ka dalībvalstis vienīgi lūdz, lai tās informētu par vīzām, kas izsniegtas noteiktu trešo valstu piederīgajiem vai konkrētām šo piederīgo kategorijām, jo dažas dalībvalstis ir apliecinājušas, ka apspriešanās galvenais mērķis ir nodrošināt, lai to galvenās iestādes saņemtu informāciju par izsniegtajām vīzām, nevis pieprasīt vīzas atteikšanu. Lai veicinātu pārskatāmību, Komisija atbalsta to trešo valstu sarakstu deklasificēšanu, par kurām jāveic iepriekšēja apspriešanās, jo šobrīd šie saraksti klasificēti kā "EU RESTREINT". Šā KKI pielikuma konfidencialitāte ir tikai relatīva, jo praktiski termiņš, kādā tiek apstrādāti konkrētu personu kategoriju pieteikumi, atklāj, kuras valstis ir iekļautas sarakstos. Turklāt šo klasificēto pielikumu saturs jau tāpat ir pieejams sabiedrībai dalībvalstu diplomātisko pārstāvniecību vai konsulāro dienestu mājas lapās. Visbeidzot, var apšaubīt, vai tad, kad VIS sāks darboties, un neraugoties uz to, ka VIS nav aprīkota ar brīdinājuma funkciju, būs tāda pati nepieciešamība saglabāt apspriešanās procedūru, jo katras dalībvalsts galvenajām iestādēm būs pieejama informācija par visām vīzām, kas izsniegtas visās pārējās dalībvalstīs. 3.1.2. Nepieņemamība Pašlaik nav skaidri noteikta atšķirība starp vīzas pieteikumiem, kurus oficiāli noraida pēc lietas pilnīgas izskatīšanas, un gadījumiem, kad šādu padziļinātu izskatīšanu neveic, jo pieteikuma iesniedzējs nav sniedzis papildu informāciju. Regula ievieš „nepieņemamības” jēdzienu, kas VIS jānorāda kā atšķirīgs no oficiālā atteikuma. 3.1.3. Saskaņoti noteikumi attiecībā uz atteikumiem Pašlaik paziņošanu par atteikumu un tā pamatošanu reglamentē dalībvalstu tiesību akti, kā rezultātā dažās valstīs pieteikuma iesniedzējiem nedz paziņo par atteikumu, nedz pamato tā iemeslus, bet citās atteikumu pamato tikai noteiktām pieteikuma iesniedzēju kategorijām. Nesen pieņemtajā Šengenas Robežu kodeksā ir iekļauti noteikumi, kas attiecīgajām iestādēm pieprasa motivēt lēmumus par ieceļošanas atteikumu, paziņojot konkrētus iemeslus, izmantojot standarta veidlapu, ko izsniedz trešās valsts piederīgajam, kura pieteikums noraidīts. Pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes pret visiem vīzas pieteikumu iesniedzējiem dēļ un lai nodrošinātu saistīto tiesību aktu saskanību, kopīgajai vīzu politikai jāaptver arī šis būtiskais jautājums. Šajā nolūkā ir ieviesti noteikumi, kas uzliek dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem obligātu pienākumu visos gadījumos gan paziņot par atteikumu, gan norādīt tā iemeslus. 3.2. Prakses saskaņošana darbības līmenī 3.2.1. Spiedogs, kas apliecina, ka pieteikums ir iesniegts Neraugoties uz to, ka pastāv kopīgi noteikumi par to, kā izmanto spiedogu, ar kuru norāda, ka pieteikums ir iesniegts, kā arī par šā spiedoga saturu, prakse ievērojami atšķiras. Tāpēc ir izstrādāti noteikumi, lai aptvertu abus aspektus, līdz ar to nodrošinot saskaņotu īstenošanu. 3.2.2. Saskaņota veidlapa pierādījumu sniegšanai par ielūgumiem, finansiālas atbildības uzņemšanos un izmitināšanu KKI 15. pielikumā ietvertas „saskaņotas” veidlapas, tomēr tikai trīs dalībvalstis ir iesniegušas paraugus, un to saturs atšķiras. Ar šo regulu ievieš saskaņotu veidlapu, kas jāizmanto visās dalībvalstīs. 3.3 Vietējā mēroga konsulārā sadarbība – kopīgas vīzu politikas saskaņotas piemērošanas stiprināšana Atzīstot, ka pamata tiesību akti ir tieši piemērojami dalībvalstīs, Komisija arī apzinās, ka atsevišķo gadījumu un vietējo apstākļu dažādības dēļ ir ļoti grūti izstrādāt detalizētus noteikumus, kas derētu visos apstākļos un aptvertu visas situācijas. Tādēļ pašreizējā acquis jau ir atzīta diplomātisko un konsulāro dienestu būtiskā loma, jo īpaši, novērtējot migrācijas risku (jāpiezīmē, ka šo konkrēto pašreizējā acquis aspektu stiprināja ar tiesību akta grozījumu 2003. gadā). Pamatojoties īpaši uz inspekcijas braucienu secinājumiem par vietējā mēroga konsulāro sadarbību (2004.–2005. gadā), ir izstrādāts atbilstošs tiesiskais regulējums vietējā mēroga konsulārajai sadarbībai, nosakot uzdevumus, kas jāveic vietējā līmenī, un nodrošinot saikni ar atbilstošām galvenajām iestādēm un Padomi, un lai nodrošinātu pārskatāmību. Šajā jaunajā vietējā mēroga konsulārās sadarbības organizācijā ņemta vērā arī Kopienas iestāžu sistēma. 4. Atsevišķu jautājumu precizēšana, lai veicinātu tiesību normu saskaņotu piemērošanu - Vīza ar ierobežotu teritoriālo derīgumu (ITD vīza) Pašlaik noteikumi par ITD vīzām ir izkaisīti pa dažādiem pantiem dažādos juridiskajos instrumentos (Šengenas konvencijā un KKI). Tas radījis nenoteiktību attiecībā uz nosacījumiem šās kategorijas vīzas izsniegšanai un, zināmā mērā, ļaunprātīgu izmantošanu un atšķirīgu praksi dalībvalstīs. Turklāt šķiet, ka gan darbības, gan centrālā līmenī ir maza izpratne par pienākuma informēt pārējās dalībvalstis par izsniegtajām ITD vīzām darbības jomu. Visi noteikumi, kas attiecas uz ITD vīzu izsniegšanu ir iekļauti vienā pantā, un prasība informēt citas dalībvalstis par ITD vīzu izsniegšanu tiek attiecināta tikai uz tiem gadījumiem, kad iemesls vīzas ar ierobežotu teritoriālo derīgumu izsniegšanai ir negatīva atbilde no kādas dalībvalsts iepriekšējas apspriešanās ietvaros vai ja vīza tiek izsniegta trešās valsts piederīgajam, kas neatbilst ieceļošanas nosacījumiem, kas noteikti Šengenas Robežu kodeksā. - Ceļojumu medicīniskā apdrošināšana (CMA) Padomes Lēmums 2004/17/EK par iekļaujamo prasību, lai starp vienotas ieceļošanas vīzas piešķiršanai vajadzīgajiem apliecinošajiem dokumentiem būtu ceļojumu medicīniskā apdrošināšana, stājās spēkā 2004. gada 1. jūnijā. Tā kā šā jaunā pasākuma piemērošana vairākās vietās bija diezgan sarežģīta, citastarp tādēļ, ka sākotnējā lēmumā bija trūkumi un neskaidrības, 2004. gada oktobrī tika izstrādātas papildu pamatnostādnes par šā lēmuma piemērošanu. Ar šo regulu precizē sākotnējā teksta neskaidrības un dažas papildu nostādnes pārvērš par saistošiem noteikumiem. Pamatojoties uz dalībvalstu atbilžu analīzi, kas sniegtas uz anketu par ceļojuma medicīniskās apdrošināšanas piemērošanu (izplatīta 2005. gada oktobrī), Komisija ierosina noteikumu vienkāršošanu un precizēšanu šajā jautājumā. Turklāt personas, kurām izņēmuma kārtā vīza piešķirta uz robežas, jūrnieki, pildot darba uzdevumus, kā arī personas, kas ir diplomātisko pasu turētāji un personas, kas lūdz lidostas tranzīta vīzu, tiek sistemātiski atbrīvotas no šīs prasības. Pirmajā gadījumā steidzamo apstākļu dēļ, kādos šādas personas lūdz izsniegt vīzu, būtu nesamērīgi pieprasīt tām noslēgt ceļojuma medicīnisko apdrošināšanas līgumu. Attiecībā uz jūrniekiem, to darba līgumā parasti ir ietverta pietiekama apdrošināšana, lai atbilstu Kopienas noteikumiem. 5. KKI pielikumu juridiskā statusa precizēšana Pašreizējai Kopīgajai konsulārajai instrukcijai ir astoņpadsmit pielikumi, kuros ietverta virkne tiesību normu un dažāda informācija, pamatojoties uz citiem tiesību avotiem vai dalībvalstu paziņojumiem – to trešo valstu saraksts, uz kuru piederīgajiem attiecas vīzas prasības, atbrīvojumi attiecībā uz noteiktu ceļošanas dokumentu veidu turētājiem, pārstāvības situāciju tabula, dokumenti, kas to turētājam dod tiesības ieceļot bez vīzas, tehniskās specifikācijas (vīzu ielīmju paraugi, saskaņotas veidlapas, kurās sniedz pierādījumu par ielūgumu utt.), praktiska darbības informācija (vadlīnijas vīzas ielīmju aizpildīšanai), informācija par konkrētu „pieņemtu praksi” (pamatsummas, informācija, kas jāieraksta „piezīmju” sadaļā). Lai precizētu šo pielikumu juridisko statusu, Komisija, tāpat kā attiecībā uz neseno Kopīgās rokasgrāmatas pārstrādāšanu, ir nolēmusi saglabāt tikai tos pielikumus, kuri ir tieši saistīti ar šā tiesību akta tekstā ietverto noteikumu īstenošanu, proti, regulas I-XIII pielikumu. Attiecībā uz šiem pielikumiem turpmāk tiks veikti grozījumi ar komitejas procedūru saskaņā ar EK Līguma 202. pantu un Padomes Lēmumu 1999/468/EK, jo Komisija uzskata, ka šie praktiskie noteikumi būtībā ir pasākumi, ar kuriem īsteno regulas V sadaļā noteiktos principus. 6. Svītrojumi 6.1. Valstu vīzas Tā kā regula attiecas uz Šengenas īstermiņa un tranzīta vīzu, kā arī lidostas tranzīta vīzu izsniegšanu, ir svītrotas visas atsauces uz valstu vīzām („D” vīzām). 6.1.2. Ilgtermiņa attiecīgās valsts vīza, kas vienlaikus derīga kā īstermiņa Šengenas vīza („D+C” vīzas) Šo vīzas kategoriju ieviesa, pamatojoties uz dalībvalsts iniciatīvu 2001. gadā (Regula (EK) Nr. 1091/2001). „D+C” vīza ir vienlaicīgi derīga kā vienota īstermiņa vīza uz laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus no sākotnējās spēkā esamības dienas. Pamatojoties uz pieejamo informāciju, šķiet, ka lielākā daļa dalībvalstu vai nu vispār neizsniedz „D+C” vīzas vai arī tās izsniedz ļoti maz[2]. Turklāt vairākkārt secināts, ka konsulārie darbinieki maz zina vai vispār neko nezina par šo vīzu veidu vai par nosacījumiem, ar kādiem tās var izsniegt, un tādējādi pieteikuma iesniedzēji netiek informēti par šādu iespēju. Turklāt atklājies, ka daudzos gadījumos valstu vīzu reģistrācijas un apstrādes programmas pat neparedz iespēju izskatīt pieteikumus šādai vīzai vai izdrukāt šādas vīzas ielīmi. Tajā pašā laikā virkne dalībvalstu ļauj savām diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem izsniegt uzturēšanās atļaujas, tādējādi padarot „D+C” vīzas liekas. Turklāt pēc tam, kad beidzas trīs mēnešu termiņš kopš „D+C” vīzas sākotnējās spēkā esamības dienas, tās turētāji, kas līdz tam likumīgi uzturējušies tās dalībvalsts teritorijā, kas izsniegusi vīzu, vairs nedrīkst pārvietoties visā dalībvalstu teritorijā. Tādēļ Komisija ierosina atcelt šo vīzas katogoriju, lai vienkāršotu situāciju, un prasīt dalībvalstīm paātrināt uzturēšanās atļauju izsniegšanu tiem trešo valstu piederīgajiem, kam ir tiesības tās saņemt. 6.2. Grupu vīzu atcelšana Ieviešot biometriskos identifikatorus kā daļu no datiem, kas jāsniedz vīzas pieteikuma iesniedzējam, un katra pieteikuma iesniedzēja reģistrāciju VIS, nav iespējams saglabāt iespēju izsniegt grupas vīzu. Katram vīzas pieteikuma iesniedzējam, pat laulātajiem un bērniem, kas ceļo ar vienu pasi, jāaizpilda atsevišķas pieteikuma veidlapas, un viņiem jāizsniedz atsevišķas vīzas ielīmes, izmantojot atsevišķu lapu vīzas ielīmēšanai. 6.3. KKI 2. pielikuma „atcelšana” Jāatgādina, ka KKI 2. pielikumā iekļauts to Regulas (EK) Nr. 539/2001 I pielikumā iekļauto trešo valstu saraksts, kuru piederīgajiem nav vajadzīgas vīzas, ja viņi ir „diplomātiskās, oficiālās vai dienesta pases” turētāji, un to Regulas (EK) Nr. 539/2001 II pielikumā iekļauto trešo valstu saraksts, kuru piederīgajiem ir vajadzīgas vīzas, ja viņi ir „diplomātiskās, oficiālās vai dienesta pases” turētāji. Pašlaik procedūras, kā dalībvalstis paziņo par grozījumiem 2. pielikumā, reglamentē Regula 789/2001, neraugoties uz to, ka juridiskais pamats dalībvalstu vienpusējiem atbrīvojumiem ir Regula (EK) Nr. 539/2001, kurā noteikts, ka informāciju par atbrīvojumiem saskaņā ar šīs regulas 4. pantu paziņo Komisijai (kas ir atbildīga par savlaicīgu un regulāru šīs informācijas publicēšanu). Lai novērstu procedūru pārklāšanos un tā kā nav juridiskas saiknes starp izņēmumiem no vīzu režīma saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 539/2001 un Regulu par Kodeksu, kas reglamentē vīzu izsniegšanas nosacījumus un procedūras, šo informāciju Vīzu kodeksam nepievienos. 6.4. 6. pielikuma svītrošana Saskaņā ar VIS regulā ierosinātajiem noteikumiem par piekļuvi datiem goda konsuli vairs nav pilnvaroti izsniegt vīzas. 7. Vīzu kodeksa saskaņota piemērošana praktiskā līmenī Kā minēts iepriekš, Vīzu kodeksā iekļautas tikai tiesību normas par īstermiņa un tranzīta vīzu, kā arī lidostas tranzīta vīzu izsniegšanu. Lai panāktu, ka dalībvalstis turpmāk vairs neīstenotu pašreizējo praksi, kas ietver valsts instrukciju izstrādi „papildus” kopīgajiem noteikumiem, tiks izstrādāts vienots instrukciju kopums par tiesību aktu praktisku piemērošanu. Sagatavojot priekšlikumu Vīzu kodeksam, Komisija vienlaikus apsvēra formu un saturu praktiskām „Instrukcijām par Vīzu kodeksa praktisku piemērošanu”, izveidojot saskaņotu praksi un procedūras, kas jāievēro dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem, apstrādājot vīzas pieteikumus. Šīs instrukcijas, kas tiks izstrādātas Regulas V sadaļā noteiktās procedūras ietvaros, nekādā veidā nepapildinās Vīzu kodeksu ar jaunām juridiskām saistībām, bet tām būs tīri praktisks raksturs. Tās tiks pabeigtas līdz dienai, kad stāsies spēkā kodekss. 6) DAžāDO LīGUMIEM PIEVIENOTO PROTOKOLU SEKAS Juridiskie pamati pasākumiem attiecībā uz noteikumiem par īstermiņa uzturēšanās un tranzīta vīzām ir rodami EK Līguma IV sadaļā, nodrošinot, ka tiek piemērota protokolos par Apvienotās Karalistes, Īrijas un Dānijas nostāju, kā arī Šengenas protokolā paredzētā „mainīgas ģeometrijas” sistēma. Ar šo priekšlikumu papildina Šengenas acquis . Tāpēc ir jāņem vērā šādas sekas saistībā ar šiem dažādajiem protokoliem: Islande un Norvēģija Procedūras, kas noteiktas Asociācijas nolīgumā[3], ko noslēgusi Padome un Islandes Republika, un Norvēģijas Karaliste par abu minēto valstu iesaistīšanos Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā, ir piemērojamas, jo šis priekšlikums papildina Šengenas acquis , kā paredzēts minētā nolīguma A pielikumā. Dānija Saskaņā ar Protokolu par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās Regulas pieņemšanā, un tāpēc Dānijai tā nav saistoša un nav jāpiemēro. Ņemot vērā, ka šī regula ir tiesību akts, kura mērķis ir papildināt Šengenas acquis atbilstoši EK Līguma IV sadaļas noteikumiem, piemēro iepriekš minētā protokola 5. pantu. Apvienotā Karaliste un Īrija Saskaņā ar 4. un 5. pantu Protokolā par Šengenas acquis iekļaušanu Eiropas Savienības sistēmā un Padomes 2000. gada 29. maija Lēmumu 2000/365/EK par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[4], un Padomes 2002. gada 28. februāra Lēmumu 2002/192/EK par Īrijas lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[5] Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās Regulas pieņemšanā, tā nav tām saistoša un nav jāpiemēro. Šveice Attiecībā uz Šveici šis priekšlikums papildina Šengenas acquis noteikumus Eiropas Savienības, Eiropas Kopienas un Šveices Konfederācijas noslēgtā nolīguma par šīs valsts saistību ar Šengenas acquis īstenošanu, piemērošanu un izstrādi nozīmē attiecībā uz jomu, kas minēta 4. panta 1. punktā Padomes Lēmumā 2004/860/EK[6] par Nolīguma parakstīšanu Eiropas Kopienas vārdā un par dažu tā noteikumu provizorisku piemērošanu. Nolīgumā ar Šveici, ko parakstīja 2004. gada 26. oktobrī, ir paredzēta provizoriska dažu noteikumu piemērošana ar tā parakstīšanu, jo īpaši attiecībā uz Šveices piedalīšanos jauktajā komitejā, kura nodarbojas ar Šengenas acquis pilnveidošanu. 7) ŠENGENAS ACQUIS PAPILDINOšO INSTRUMENTU īSTENOšANAS DIVPAKāPJU PROCEDūRAS IETEKME UZ JAUNAJāM DALīBVALSTīM Pievienošanās akta 3. panta 1. punktā noteikts, ka Šengenas acquis un no tā izrietošo vai ar to citādi saistīto tiesību aktu noteikumi, kas uzskaitīti akta I pielikumā, jaunajās dalībvalstīs ir saistoši un piemērojami no to pievienošanās dienas[7]. Pielikumā neminētie noteikumi un tiesību akti, kuri arī ir saistoši jaunajām dalībvalstīm no to pievienošanās dienas, jaunajās dalībvalstīs ir piemērojami tikai tad, ja šādā nolūkā pieņemts Padomes lēmums saskaņā ar šo pantu (Pievienošanās akta 3. panta 2. punkts). Šī ir divpakāpju īstenošanas procedūra, saskaņā ar kuru atsevišķi Šengenas acquis noteikumi ir saistoši un piemērojami no iestāšanās dienas Eiropas Savienībā, savukārt citi, jo īpaši tie, kas cieši saistīti ar pārbaudes atcelšanu uz iekšējām robežām, ir saistoši no pievienošanās dienas, taču piemērojami jaunajās dalībvalstīs tikai pēc iepriekš minētā Padomes lēmuma pieņemšanas. Šengenas noteikumi par vīzu politiku (Šengenas konvencijas 9. līdz 17. pants un to īstenošanas lēmumi, jo īpaši Kopīgā Konsulārā instrukcija, izņemot tās 1., 7., 8. un 15. pielikumu) pielikumā nav iekļauti. Līdz ar to, kad šis priekšlikums, kas aizstāj un tālāk izvērš Kopīgo Konsulāro instrukciju un konkrētus Šengenas konvencijas noteikumus nolūkā izveidot Kopienas kodeksu par vīzu noteikumiem, tiks pieņemts, tas nebūs piemērojams jaunajās dalībvalstīs, izņemot noteikumus par lidostas tranzīta vīzu izsniegšanu. 8) PIEZīMES PAR PANTIEM Vispārīga piezīme Lai ņemtu vērā Kopienas satvaru un terminoloģiju, definīcijās un visā priekšlikumā termins „līgumslēdzēja(s) puse(s)” ir aizstāts ar terminu „dalībvalsts/-is” Neapšaubāmi, atsauces uz „dalībvalsti/īm” jāskata, pirmkārt, Šengenas protokola gaismā attiecībā uz Šengenas acquis piemērošanu Apvienotajā Karalistē un Īrijā (skat. 6. punktu iepriekš) un, otrkārt, Pievienošanās līguma 3. panta gaismā, kas paredz Šengenas acquis piemērošanu jaunajās dalībvalstīs divos posmos (skat. 7. punktu iepriekš). Turklāt jāņem vērā arī īpašā Norvēģijas, Islandes un Šveices nostāja attiecībā uz Šengenas acquis , kā izskaidrots paskaidrojuma raksta 6. punktā. I sadaļa Vispārīgi noteikumi 1. pants. Mērķis un piemērošanas joma Šā panta 1. punktā noteikts regulas mērķis, proti, noteikt nosacījumus un procedūras vīzas pieteikumu apstrādei attiecībā uz uzturēšanos, kas nepārsniedz trīs mēnešus pusgada laikā. 2. punktā noteikts, ka regula ir piemērojama to trešo valstu piederīgajiem, uz kuriem šī prasība attiecas saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001. Turklāt tiek izdarīta vispārēja atsauce uz tiesībām brīvi pārvietoties, ko saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem bauda konkrētas trešo valstu piederīgo kategorijas. 3. punktā minēts to trešo valstu saraksts, kuru piederīgajiem jābūt lidostas tranzīta vīzām. Kopīgais saraksts (VII pielikums) ir noteikts šajā regulā (nevis Padomes Regulā (EK) Nr. 539/2001). 2. pants. Definīcijas Lielākā daļa šajā pantā iekļauto definīciju ir ņemtas no Šengenas konvencijas un Kopīgās Konsulārās instrukcijas (KKI), tomēr ir ņemta vērā nepieciešamība dažas no šīm definīcijām precizēt un attīstīt, kā arī pievienot jaunas definīcijas. Regulā uzskaitītās definīcijas atbilst definīcijām, kas izmantotas Regulā (EK) Nr. 539/2001 un Šengenas Robežu kodeksā. „Trešās valsts piederīgā” jēdziens ir definēts, izslēdzot Eiropas Savienības pilsoņus EK Līguma 17. panta 1. punkta izpratnē. Tādējādi tas ietver arī bēgļus un bezvalstniekus. „Vīzas” definīcija atbilst definīcijai Regulā (EK) Nr. 539/2001, papildus pievienojot atsauci uz lidostas tranzītu, kas ir atšķirīgs no „uzturēšanās” un parastās „tranzīta” nozīmes. Šāds papildinājums bija nepieciešams arī tādēļ, ka Kopienas tiesiskajā regulējumā tika iekļauta Vienotā rīcība par lidostas tranzītu. Jēdziens „vienota”, kas nozīmē vienu vīzu, kas tās turētājam dod tiesības pēc ieceļošanas atļaušanas pārvietoties vairākās vai visās dalībvalstīs vai veikt tranzītu caur tām, ir saglabāts kā pretējs jēdzieniem „vīza ar ierobežotu teritoriālo derīgumu” (ITD), kas turētājam dod tiesības uzturēties tikai vienā vai dažās dalībvalstīs, un „lidostas tranzīta vīza”, kas nepieciešama noteiktu trešo valstu piederīgajiem, lai veiktu tranzītu caur dalībvalstu lidostu starptautiskajām tranzīta zonām. Tā kā viens no nosacījumiem, lai izsniegtu „vienotās” vīzas, ir tas, lai visas dalībvalstis atzītu pieteikuma iesniedzēja uzrādīto ceļošanas dokumentu, tika atzīts par lietderīgu precizēt, ko nozīmē „atzīts ceļošanas dokuments”. Pašreizējos formulējumos Šengenas konvencijā un KKI, termins „derīgs” tiek lietots, lai apzīmētu gan autentiskumu, gan termiņa derīgumu, gan atzīšanu, kas rada zināmu sajukumu. Šis jēdziens ir svarīgs, lai dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti zinātu, vai var izsniegt vienotu vīzu vai jāizsniedz ITD vīza. Ņemot vērā šā priekšlikuma juridisko pamatu, nav iespējams aptvert Šengenas Izpildu komitejas lēmumus SCH/Com-ex (98) 56 un (99)14, ar kuriem izveido noteikumus par rokasgrāmatas izveidošanu attiecībā uz dokumentiem, kuri to turētājiem dod tiesības šķērsot ārējās robežas un kuros drīkst ielīmēt vīzu. Tomēr šķiet loģiski šo pamatdokumentu iekļaut Kopienas tiesiskajā regulējumā. „Vīzas ielīmes” definīcija ir atsauce uz definīcijām, kas iekļautas Regulā (EK) Nr. 1683/95, un tā formulēta tā kā VIS regulā. „Atsevišķa lapa vīzas uzlīmēšanai” ir definēta, atsaucoties uz Regulu (EK) Nr. 333/2002 par vienotas formas veidlapām vīzu uzlīmēšanai, ko dalībvalstis izdevušas personām, kurām ir ceļošanas dokumenti, ko neatzīst dalībvalsts, kura izsniedz šo veidlapu. II sadaļa. Vīzas pieteikumu pieņemšana un apstrāde I nodaļa Iestādes, kas piedalās vīzas pieteikumu apstrādē 3. pants. Iestādes, kas ir kompetentas apstrādāt vīzas pieteikumus Šie noteikumi ir pārņemti no KKI, kā arī Šengenas konvencijas, tomēr precizējot apstrādes jēdzienu, kas nozīmē vīzas pieteikumu izskatīšanu, kas vienmēr jāveic dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem. Ņemot vērā jaunākās tendences (arvien lielāks vīzas pieteikumu skaits, drošības risks konsulārajiem darbiniekiem utt.) un gaidāmo biometrisko identifikatoru vākšanas ieviešanu kā vienu no prasībām vīzas pieteikšanai, dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti vairs nav vienīgie, kas pieņem vīzas pieteikumus. Tomēr KKI 6. pielikums ir atcelts, lai izslēgtu goda konsulus no saistības ar vīzas pieteikumu apstrādi. Regulā ir iekļauti Padomes Regulas (EK) Nr. 415/2003 par vīzu izsniegšanu uz robežas noteikumi (2. punktā). 4. pants. Teritoriālā kompetence KKI ir norādīts, ka tad, „ja” pieteikumu iesniedz personas, kas pastāvīgi nedzīvo valstī, kurā tiek iesniegts vīzas pieteikums, viņu pieteikumus apstrādā īpaši. Tā kā šajā ziņā dalībvalstu prakse atšķiras, regula skaidri nosaka, ka trešo valstu piederīgajiem vīzas jāpieprasa savā izcelsmes valstī (1. punkts) un vīzas pieteikumu valstī, kurā tās pastāvīgi nedzīvo, var iesniegt tikai personas, kas likumīgi atrodas valstī, kas nav viņu pastāvīgās dzīvesvietas valsts, un kurām ir pamatoti iemesli pieprasīt vīzu (2. punkts). Vispārīgi ņemot, šādos gadījumos dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības vai konsulāti pirms vīzas izsniegšanas sazinās ar kolēģiem pieteikuma iesniedzēja pastāvīgās dzīvesvietas valstī vai ar to galvenajām iestādēm (3. punkts). 5. pants. Par vīzas pieteikuma apstrādi atbildīgā dalībvalsts Šie noteikumi ir pārņemti no KKI un nosaka kritērijus, pēc kuriem noteikt, kura diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests ir atbildīgs par vīzas pieteikuma apstrādi. Pieteikumus daudzkārtējām ieceļošanas vīzām iesniedz tās dalībvalsts konsulārajam dienestam, uz kuru pieteikuma iesniedzējs parasti dodas (kas ir pamatojums, kādēļ tiek pieprasīta daudzkārtējā ieceļošanas vīza), lai gan tās turētājam būs tiesības ceļot uz citiem galamērķiem dalībvalstīs. Iemesls, kādēļ šādas vīzas var izsniegt vienīgi pieteikuma iesniedzēja pastāvīgās dzīvesvietas valstī, ir tas, ka tikai tur izvietotais konsulārais dienests varēs pilnībā novērtēt pieteikuma iesniedzēja godprātību. 6. pants. Kompetence attiecībā uz vīzu izsniegšanu trešo valstu piederīgajiem, kas likumīgi atrodas kādas dalībvalsts teritorijā Pašlaik dalībvalstu teritorijā tiek izsniegts diezgan daudz vīzu, neraugoties uz to, ka šīs personas nešķērsos ārējās robežas. Tomēr jāievieš skaidri noteikumi, lai aptvertu situācijas, kad trešo valstu piederīgie likumīgi atrodas vienas dalībvalsts teritorijā un tiem ir pamatoti iemesli ceļot uz citu dalībvalsti, bet tiem nav dokumentu, kas dotu tiesības pārvietoties. 7. pants. Vienošanās par pārstāvību Lielākā šā panta daļa ir pārņemta no KKI. Tomēr ir veikts darbs pie noteikumu pārstrukturēšanas, lai tos padarītu skaidrākus, un ir pievienoti īpaši noteikumi, kas nodrošina pieteikumu iesniedzēju un citu dalībvalstu savlaicīgu informēšanu gan vietējā, gan centrālā līmenī par vienošanos par pārstāvību stāšanos spēkā vai pārtraukšanu. Dalībvalstīm, kas uzņemas iniciatīvu izmantot ārpakalpojumus attiecībā uz daļu vīzu apstrādes procedūras, pirms šādas sadarbības uzsākšanas par to jāinformē dalībvalsts vai dalībvalstis, kuras tā pārstāv. 6. punktā precizēta situācija gadījumos, kad pārstāvošās valsts diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests paredz vīzas pieteikuma noraidīšanu. Šādos gadījumos visa lieta jānodod pārstāvētās dalībvalsts galvenajām iestādēm, lai tās pieņemtu galīgo lēmumu par atteikumu, un jāpiemēro 23. panta 3. punkts par noraidītā pieteikuma iesniedzēja informēšanu. Šādā veidā tiek nodrošināts, ka par pieteikumu tiek pieņemts galīgs lēmums un pieteikuma iesniedzējam, kā tas bieži notiek pašlaik, netiek vienkārši lūgts iesniegt pieteikumu vēlreiz tuvākajā pārstāvētās dalībvalsts konsulārajā birojā. 2. punkts tiks grozīts, lai ņemtu vērā sarunu iznākumu par priekšlikumu, ar ko groza KKI attiecībā uz biometrisko identifikatoru ieviešanu, ieskaitot kopīgo vīzu pieteikumu centru izveidi. 8. pants. Iepriekšēja apspriešanās ar pašas dalībvalsts galvenajām iestādēm Vīzas izsniedzējas diplomātiskās pārstāvniecības vai konsulārā dienesta iepriekšējas apspriešanās procedūra ar galvenajām iestādēm pirms vīzu izsniegšanas konkrētām personu kategorijām vai noteiktu trešo valstu piederīgajiem jau pastāv, un to trešo valstu saraksts, attiecībā uz kurām šāda apspriešanās ir nepieciešama, ir iekļauts KKI 5. pielikumā (klasificēts kā “EU RESTREINT”). 2. punktā noteikts, ka šāda apspriešanās nedrīkst paildzināt vīzas pieteikuma apstrādi. 3. punktā noteikts, ka vienošanos par pārstāvību ietvaros ar pārstāvētās dalībvalsts kontroles iestādēm jāapspriežas pārstāvošās dalībvalsts galvenajām iestādēm (attiecībā uz I pielikumā iekļautajām trešām valstīm). 9. pants. Iepriekšēja apspriešanās ar citu dalībvalstu galvenajām iestādēm un to informēšana 1. punktā iekļauti noteikumi par dalībvalstu galveno iestāžu pieprasījumu apspriesties ar tām, pirms citu dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības vai konsulārie dienesti izsniedz vīzas konkrētām personu kategorijām vai noteiktu trešo valstu piederīgajiem. 2. punktā noteikts termiņš, kādā dalībvalstij, ar kuru apspriežas, jāsniedz atbilde, un tas ir trīs darba dienas. Ja noteiktajā termiņā atbilde netiek sniegta, dalībvalsts, kas veic apspriešanos, var atļaut savai diplomātiskajai pārstāvniecībai vai konsulārajam dienestam izsniegt vīzu, par kuru tika uzsākta apspriešanās. 3. punktā tiek ieviesta vienkāršās informēšanas procedūra, tādējādi atbildot uz vairāku dalībvalstu vēlmi, kas tika pausta diskusiju laikā 2002.–2003. gadā – apspriešanās vietā dalībvalstu galvenās iestādes vēlas, lai tās informē par vīzu izsniegšanu noteiktu trešo valstu piederīgajiem vai šo piederīgo konkrētām kategorijām. 5. punktā noteikts, ka vienošanos par pārstāvību ietvaros ar citu dalībvalstu galvenajām iestādēm jāapspriežas pārstāvošās dalībvalsts galvenajām iestādēm (par II pielikumā iekļautajām trešām valstīm). II nodaļa. Pieteikums 10. pants. Pieteikuma iesniegšanas praktiskā kārtība Šis pants ir jauns tādā nozīmē, ka ar to nosaka vispārīgos principus pieteikuma „reālai” iesniegšanai, un tas ir saistīts ar 11. pantu, ar kuru tiek ieviests „pieņemamības” jēdziens. 1. punktā ietvertā norāde, ka vīzas pieteikumus nevar iesniegt agrāk kā trīs mēnešus pirms paredzētā ceļojuma, pašlaik ir tikai pieminēta piezīmē KKI 13. pielikuma 1. lapā. Svarīgi, lai vīzas netiktu izsniegtas pārāk ilgi, pirms plānots veikt ceļojumu, lai novērstu to, ka mainās vīzas pieteikuma iesniedzēja situācija, pamatojoties uz kuru vīza izsniegta. 2. punkts attiecas uz prasību visām personām, kas vīzas pieteikumu iesniedz pirmo reizi, pieteikumu iesniegt personīgi, lai reģistrētu biometriskos datus, kas jāreģistrē pieteikuma iesniegšanas brīdī. 3. un 4. punkts ir nepieciešams, jo arvien vairāk dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti ir ieviesuši apmeklējumu pieteikšanas sistēmas. 5. punkts skatāms kopā ar 11. un 19. pantu. 11. pants. Biometrisko datu reģistrācija Šajā pantā noteiktas prasības biometrisko datu reģistrācijai un atbrīvoto personu kategorijas. Šā panta saturs atbilst priekšlikumam par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu, ar ko groza Kopīgo konsulāro instrukciju diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem attiecībā uz vīzām, nosakot biometrisko identifikatoru ieviešanu un paredzot arī noteikumus par vīzu pieteikumu pieņemšanu un apstrādi, kuru Komisija iesniedza 2006. gada 31.maijā [COM(2006)269]. 12. pants. Vīzas pieteikuma iesniegšana Šajā pantā uzskaitītas prasības attiecībā uz dokumentiem, kādi pieteikuma iesniedzējam jāuzrāda, lai tā iesniegumu uzskatītu par pieņemamu. Šādu noteikumu izveidošana pieteikuma iesniedzējiem atvieglos pieteikuma sagatavošanu un paātrinās izskatīšanu, jo diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests saņems pilnībā nokomplektētas lietas. Turklāt, tā kā dalībvalstis arvien vairāk atļauj savām diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem sadarboties ar ārpakalpojumu sniedzējiem, ņemot vērā šo starpnieku starp pieteikuma iesniedzēju un darbiniekiem, kas izskata pieteikumu, ir būtiski, lai jau pašā sākumā tiktu iegūta precīza informācija, tādējādi aiztaupot pieteikuma iesniedzējam nepieciešamību sniegt papildu informāciju. Šajā sakarā šis pants nosaka, kad vīzas pieteikumu var uzskatīt par iesniegtu. Ja pastāv visi 12. pantā uzskaitītie elementi, vīzas pieteikums ir „pieņemams”. Tas ir svarīgi arī, lai nošķirtu pieteikumu „atteikumus” pirms atbilstīgas izskatīšanas uzsākšanas no oficiāli noraidītiem pieteikumiem. Šādas nošķiršanas ieviešana turklāt uzlabos statistikas datu atbilstību īstenībai, jo oficiālie atteikumi tiks nošķirti no gadījumiem, kuros pilnīga izskatīšana nav veikta, un tādējādi atteikumu rādītāji atainos reālo situāciju. Atteikumu rādītāju salīdzināšana ir svarīgs pārvaldības līdzeklis vienā jurisdikcijā esošām dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem. 13. pants. Pieteikuma veidlapa 1. punkts ir pārņemts no KKI, taču papildus noteikta prasība pavadošām personām, kas iekļautas pieteikuma iesniedzēja pasē, aizpildīt individuālas pieteikuma veidlapas. Līdz ar to tiks izsniegtas individuālas vīzu ielīmes (26. pants) un grupu vīzas vairs nepastāvēs. 2. punkts atrisina virkni praktisku jautājumu, kas līdz šim nebija aptverti. 3. punkts ietver noteikumus par iespējamu pieteikuma veidlapas tulkošanu tās valsts valodā, kurā atrodas attiecīgās dalībvalsts diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests, un šādu tulkojumu veikšanas kārtību. Lai nodrošinātu saskaņošanu un taupītu izmaksas, dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības vienas un tās pašas jurisdikcijas ietvaros izmanto vienu un to pašu tulkoto versiju. 2. un 3. punkts galvenokārt balstās uz Komisijas dienestu dokumentu JAI/723/2003. Visbeidzot, 4. punktā dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem tiek prasīts pārliecināties, vai pieteikuma iesniedzēji ir informēti par to, kādās valodās viņi var aizpildīt pieteikuma veidlapu. 14. pants. Apliecinošie dokumenti Šā panta saturs, kā arī IV pielikums, ar kuru izveido neizsmeļošu apliecinošo dokumentu sarakstu, kādi var būt jāiesniedz pieteikuma iesniedzējam, ir pārņemts no KKI, bet abi ir strukturēti lietotājam draudzīgākā veidā. Turklāt apliecinošie dokumenti ir uzskaitīti tā, lai ņemtu vērā plānotās uzturēšanās / tranzīta nolūku. Lai aizpildītu trūkumus esošajos tiesību aktos, ir izstrādāta jauna saskaņota veidlapa pierādījumu sniegšanai par ielūgumiem, finansiālās atbildības uzņemšanos un izmitināšanu. Kaut gan KKI bija ietverts pielikums ar tā sauktajām saskaņotajām veidlapām, ko izmanto atsevišķas dalībvalstis, līdz šim tikai trīs dalībvalstis ir iesniegušas šādas veidlapas, kas ir diezgan atšķirīgas. Šis pants saskan ar Šengenas Robežu kodeksu. Var būt nepieciešams diferencēt dokumentu veidus, kādi pieteikuma iesniedzējam jāiesniedz un kādus tas var iesniegt, pamatojoties uz vietējiem apstākļiem. Vietējā mēroga konsulārās sadarbības ietvaros jānovērtē nepieciešamība izveidot to dokumentu sarakstus, kādi jāiesniedz šajā pantā un attiecīgajā pielikumā minēto mērķu dēļ, jo šis elements ir būtisks, lai novērstu vīzas pieteikumu iesniegšanu vairākām dalībvalstīm. 15. pants. Ceļojumu medicīniskā apdrošināšana (CMA) Šis pants ir pārņemts no KKI, taču noteikumi ir grozīti, lai precizētu virkni sākotnējā lēmuma trūkumu un neskaidrību, un ir ņemtas vērā gan 2004. gadā izstrādātās nostādnes šā pasākuma piemērošanai, gan to pasākumu piemērošanas novērtējumam, kas veikti, pamatojoties uz anketu, kas 2005. gadā tika izplatīta dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem. Ir ieviests vispārējs atbrīvojums no CMA attiecībā uz diplomātisko pasu turētājiem un jūrniekiem, jo tiek uzskatīts, ka profesionālajā kontekstā tiem jau ir pietiekama apdrošināšana. Turklāt steidzamības iemeslu dēļ atbrīvoti ir arī trešo valstu piederīgie, kas pieprasa vīzu uz robežas – kam jābūt izņēmuma gadījumiem –, jo šķiet, ka šādām personām būtu nesamērīgi un bieži neiespējami iegūt CMA. 16. pants. Apstrādes nodeva Šajā pantā izklāstīti noteikumi par nodevu, kāda jāmaksā pieteikumu iesniedzējiem. Nodeva paredzēta, lai segtu vīzas pieteikuma apstrādes administratīvās izmaksas. Nodevas summa atbilst Padomes 2006. gada 1. jūnija Lēmumā 2006/440/EK[8] noteiktajai summai. Paliek spēkā 1. punkta atlikusī daļa, kurā noteikts, ka nodeva jāiekasē EUR vai tās valsts valūtā, kurā atrodas attiecīgās dalībvalsts diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests, un ka šāda apstrādes nodeva nav atlīdzināma. 2. punkts nodrošina, ka pieteikumu iesniedzēji saņem kvīti un tiek rakstiski informēti par to, ka nodevu neatlīdzina. 3. punkts attiecas uz problēmām, kas rodas, ja apstrādes nodevu iekasē vietējā valūtā. Lai novērstu dalībvalstu dažādos laika periodos aprēķināto maiņas kursu atšķirību negatīvo ietekmi uz pieteikumu iesniedzējiem, tiek ierosināts izmantot vienu un to pašu maiņas kursu – ECB noteikto euro atsauces likmi. 4. punktā uzskaitītas personu kategorijas, attiecībā uz kurām apstrādes nodeva ir atcelta, kā noteikts Padomes Lēmumā 2006/440/EK. 5. punkts paredz dalībvalstīm iespēju konkrētos gadījumos atcelt vai samazināt apstrādes nodevu. Šo jau esošo iespēju apstiprināja ar Padomes Lēmumu 2006/444/EK. 6. punktā pagaidu kārtā saglabāta esošā nodeva to trešo valstu piederīgajiem, attiecībā uz kurām līdz 2007. gada 1. janvārim ir dotas pilnvaras veikt sarunas par atvieglotas vīzu izsniegšanas nolīgumu. 7. punkts ir pievienots, lai novērstu, ka trešās valsts piederīgajam, kura ceļošanas dokumentu neatzīst kāda dalībvalsts un kuram ir izsniegta vīza ar ierobežotu teritoriālo derīgumu, ir jāmaksā vēl viena apstrādes nodeva, jo viņam ir jāiesniedz pieteikums vēl vienai vīzai, lai ceļotu uz dalībvalsti, kuras teritoriju neaptver pirmā vīza. 8. punktā noteikta steidzamības nodeva – apstrādes nodeva tiek divkāršota pieteikumiem, kas bez attaisnojuma tiek iesniegti ļoti vēlu. 17. pants. Spiedogs, kas apliecina, ka ir iesniegts pieteikums Prasība, lai dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti iespiestu spiedogu pieteikuma iesniedzēja ceļojuma dokumentā, kad ir iesniegts pieteikums, ir pārņemta no KKI. Šā pasākuma nolūks ir neļaut tai pašai personai iesniegt pieteikumus vienlaicīgi vairākām dalībvalstīm. Ņemot vērā ievērojamās problēmas, kas saistītas ar šā pasākuma praktisku piemērošanu, regulā ir precizēti noteikumi par spiedoga lietošanu, un ir izveidots saskaņots spiedoga paraugs. Pēdējais ir atzīts par nepieciešamu, jo gadu gaitā ir atklāti vairāki gadījumi, kad lietoti gan nepareizi spiedogi, gan papildu nesistemātiski kodi. 1. punktā ņemtas vērā vīzas pieteikumu pieņemšanas kārtības izmaiņas (skat. 33. pantu), proti, pieteikuma iesniedzēja ceļošanas dokumentā spiedogu iespiež diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests. KKI paredz dalībvalstīm iespēju vienpusēji nolemt šo spiedogu nespiest diplomātiskajās pasēs. Lai nodrošinātu saskaņotu pieeju, šis izņēmums ir atzīts par vispārīgu, bet dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem vietējā mēroga konsulārās sadarbības ietvaros jāvienojas par citu konkrētu personu kategoriju atbrīvošanu. Lai nepieļautu to, ka pieteikuma iesniedzēji vai vietējās iestādes pārprot spiedoga nolūku, dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti informē sabiedrību par to, ka spiedogam nav juridisku seku un tas kalpo vienīgi par norādi, ka ir iesniegts vīzas pieteikums. Kad dalībvalstis sāks nodot datus VIS, šis spiedogs kļūs lieks, jo citu dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem būs piekļuve informācijai par to, vai pieteikuma iesniedzējs vienlaicīgi nav iesniedzis pieteikumu kādā citā konsulātā. III nodaļa. Vīzas pieteikumu izskatīšana un apstrāde 18. pants. Pieteikuma izskatīšana Šā būtiskā panta 1. un 2. punkts ir pārņemts no KKI un nosaka pamatkritērijus vīzas pieteikumu izskatīšanai: divus galvenos aspektus, kas, izskatot vīzas pieteikumus, jāpatur prātā konsulārajiem darbiniekiem, proti, migrācijas risku un draudus drošībai. Ņemot vērā jaunos vīzas pieteikuma iesniegšanas veidus, izmantojot dažādus starpnieku veidus, tiek uzsvērts, ka tad, ja iesniegtie rakstiskie dokumenti ir nepietiekami, lai pierādītu uzturēšanās nolūku un nodomu atgriezties, pieteikuma iesniedzēju var uzaicināt uz personīgu interviju. 4. punkta saturs ir pārņemts no KKI, taču uzskaitītas sīkākas detaļas par veicamo pārbaužu veidiem. Īpaši jāizceļ e) apakšpunkts, kurā ir atsauce uz iztikas līdzekļiem, norādot, ka to novērtēšanā jāņem vērā pamatsummas, kas minētas Šengenas Robežu kodeksā, kā arī deklarācija par izmitināšanu / izmaksu uzņemšanos (IV pielikums). Dalībvalstu noteiktās pamatsummas iepriekš tika norādītās KKI 7. pielikumā. Tā kā Šengenas Robežu kodekss uzliek dalībvalstīm pienākumu paziņot par šīm pamatsummām, nav nepieciešams pašā Vīzu kodeksā iekļaut pielikumu par pamatsummām. Tomēr praktisku iemeslu dēļ šīs pamatsummas tiks iekļautas „Instrukcijās par Vīzu kodeksa praktisku piemērošanu” (45. pants), kas tiks izstrādātas vēlāk. Ņemot vērā to, ka lidostas tranzīta vīzu turētāji neieceļo dalībvalstu teritorijā, 6. punktā noteikts, ka šādu pieteikumu pārbaudē jāaptver tikai prasības, kas noteiktas 2. punkta a) apakšpunktā (derīgs un autentisks ceļošanas dokuments), b) apakšpunktā (nerada draudus sabiedriskajai kārtībai, sabiedrības drošībai, sabiedrības veselībai, starptautiskajām attiecībām) un d) apakšpunktā (iepriekšēju vienotu vīzu izmantošana), lai gan tālākā ceļojuma mērķis ir jāpārbauda. 7. punkts ir pārņemts no KKI un to var īsi formulēt šādi – „šaubu gadījumā vīzu neizsniedz”. 19. pants. Nepieņemamība Šis pants ir tieši saistīts ar 10. panta 4. punktu. Ja pieteikuma iesniedzējs nesniedz pieprasīto papildu informāciju, tā pieteikumu atzīst par nepieņemamu un attiecīgi reģistrē VIS. Nepieņemamības jēdziens ir ieviests, lai noteiktu atšķirību starp oficiāliem atteikumiem, pamatojoties uz vīzas pieteikuma izskatīšanu, un gadījumiem, kad šāda izskatīšana nav veikta, jo pieteikuma iesniedzējs nav iesniedzis prasīto informāciju. Pašlaik oficiālie atteikumi un izskatīšanas, kas nav pabeigtas, bieži statistikā tiek uzskaitītas kā „atteikums / noraidījums” un tādējādi patiesais atteikumu skaits un reālais atteikumu procents nav zināms. Tā kā nepieņemamība nav oficiāls atteikums pieteikumam, pieteikuma iesniedzējs nevar to apstrīdēt. Tādēļ pieteikumu par nepieņemamu var atzīt arī pārstāvošās dalībvalsts diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests. 20. pants. Lēmums par vīzas pieteikumu Lai veicinātu vienlīdzīgu attieksmi pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem, 1. punktā ir ieviesti konkrēti maksimālie izsniegšanas termiņi. 2. punktā noteikts vispārīgais princips, kā izlemt, kādas kategorijas vīza izsniedzama, un kā aprēķināt piešķiramo derīguma termiņu un uzturēšanās ilgumu. Lai ņemtu vērā neparedzētas izmaiņas plānotajā ceļojumā tādu iemeslu dēļ, kas nav atkarīgi no pieteikuma iesniedzēja (piemēram, lidojumu atcelšana, komerciālu vai kultūras pasākumu, darījumu tikšanos pārcelšana uz vēlāku laiku), dienu skaitam, kas nepieciešamas apmeklējumam / tranzītam vai lai pārvietotos cauri lidostu starptautiskā tranzīta zonai, pievieno saprātīgu papildu dienu skaitu, t. i., papildtermiņu. Jāpiezīmē, ka pašreizējais KKI 13. pielikums, kurā doti praktiski piemēri vīzu ielīmju aizpildīšanai, tiks atjaunināts un iekļauts „Vīzu kodeksa praktiskās piemērošanas instrukcijās”, kas tiks pievienotas Vīzu kodeksa galīgajai redakcijai. 3. punkts par daudzkārtēju ieceļošanas vīzu izsniegšanu ir pārņemts no KKI, taču sīki noteikts to pieteikuma iesniedzēju loks, kam var izsniegt šādas vīzas (piemēram, nepieciešamība bieži ceļot uz dalībvalstīm un godprātība). 21. pants. Vīzas ar ierobežotu teritoriālo derīgumu (ITD vīzas) Šajā pantā aptverti visi ITD vīzu izsniegšanas aspekti, kas pašlaik ir izkaisīti pa dažādiem instrumentiem, kuros turklāt bieži atkārtojas tie paši noteikumi (Šengenas konvencijas 11. panta 2. punkts, 14. panta 1. punkts un 16. punkts, KKI V daļas 3. pants un 14. pielikums). 1. punktā sīki uzskaitīti gadījumi, kuros izsniedz ITD vīzu. 2. punktā precizēts, kad vajadzīga informācija no citām dalībvalstīm. Neraugoties uz to, ka informāciju par izsniegtajām vīzām uzglabās VIS, par katru konkrētu gadījumu nepieciešams informēt galvenās iestādes, lai tās VIS pārbaudītu konkrētus faktus. Tā kā ITD vīzas izsniegšana, pamatojoties uz a) un b) apakšpunktu, paredz iespēju personām, kas neatbilst parastajiem nosacījumiem ieceļošanai dalībvalstu teritorijā, ieceļot izdevējas dalībvalsts teritorijā, izdevējas dalībvalsts galvenajām iestādēm par to jāinformē citu dalībvalstu galvenās iestādes. Turpretī 1. punkta otrajā daļā norādītajā gadījumā vienas vai vairāku dalībvalstu neatzītā ceļošanas dokumenta turētājs atbilst ieceļošanas nosacījumiem, un tādējādi informācija par ITD vīzas izsniegšanu nav būtiska. Tā kā nepieciešamība izsniegt ITD vīzu, kas ir derīgas tikai izdevējā dalībvalstī 1. punkta otrajā daļā minētajos gadījumos, nav saistīta ne ar vienu no a) un b) apakšpunktos minētajiem gadījumiem un attiecīgas personas, kurām īstermiņa vīzas bijušas izsniegtas iepriekš, nav tās izmantojušas ļaunprātīgi, informācija no citām dalībvalstīm arī nav vajadzīga. 22. pants. Lidostas tranzīta vīzas Ar šo pantu izveido saskaņotu pieeju lidostas tranzīta vīzām. Tajā pārņem KKI noteikumus un, lai nodrošinātu pārskatāmību, dalībvalstu atsevišķie atbrīvojumi (galvenokārt attiecībā uz diplomātisko pasu turētājiem) no šīs prasības ir vispārināti attiecībā uz kopīgajā sarakstā iekļautajiem trešo valstu piederīgajiem. 2. punkta a) d) apakšpunktā uzskaitītas dažādās kategorijas, uz kurām attiecas atbrīvojums. Papildus tām kategorijām, kas aptvertas KKI, pievienoti ES pilsoņu ģimenes locekļi. 23. pants. Vīzas atteikšana Pašreizējā KKI atsaucas uz valstu tiesību aktiem attiecībā uz paziņošanu par atteikumiem un to pamatošanu, un tikai tad, ja šie tiesību akti prasa, lai par vīzas atteikumu tiktu paziņots un tas tiktu pamatots, jāizmanto saskaņots šāda paziņojuma vispārīgs teksts. Lai stiprinātu Kopienas līmeņa pieeju un vienlīdzīgu attieksmi pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem, šajā pantā šos aspektus nosaka par obligātiem. 1. pantā uzskaitīta virkne precīzu kritēriju vīzas atteikšanai, kas ir saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksu. Pašreizējā KKI šāda īpaša saraksta nav. 2. punktā noteikts, ka par atteikumiem jāziņo rakstveidā, izmantojot IX pielikumā doto veidlapu. Saskaņotas veidlapas izmanto arī tad, ja vīzas tiek atteiktas uz robežas (sal. ar 32. un 33. pantu). 3. punktā skaidri noteikts, ka vīzas atteikuma pārsūdzēšana arvien ir dalībvalstu kompetencē. 4. punkts attiecas uz gadījumiem, kad viena dalībvalsts pārstāv citu dalībvalsti attiecībā uz vīzu izsniegšanu un kad galīgo lēmumu par vīzas pieteikuma noraidīšanu pieņem pārstāvētā dalībvalsts. Pārstāvošās dalībvalsts diplomātiskā pārstāvniecība informē pieteikuma iesniedzēju par atteikumu, par kuru nolēmusi pārstāvētā dalībvalsts. 5. punkts ir paredzēts kā oficiāla garantija, ka ikviens pieteikums tiek izskatīts pats par sevi un ka atbilstīgi tiek ņemta vērā pieteikuma iesniedzēja situācija pieteikuma iesniegšanas brīdī. 24. pants. No izsniegtās vīzas izrietošās tiesības Svarīgi padarīt uzskatāmu pamata būtisko principu, ka vīzas esamība tikai atļauj turētājam ierasties uz ārējās robežas. Tika uzskatīts par lietderīgu to paust šajā pantā un tādējādi atgādināt, ka, vīzas turētājam ierodoties uz robežas, robežkontroles iestādes pārbauda, vai ir izpildīti ieceļošanas nosacījumi. 25. pants. Vīzas ielīmes aizpildīšana Šis pants ir pārņemts no KKI, un X pielikumā ir izklāstīti papildu noteikumi. Lai gan Vīzu kodekss neaptver valstu ilgtermiņa vīzas, X pielikuma 7. punktā ir dota atsauce uz kodu, kāds ierakstāms vīzas ielīmē šādām vīzām. Saskaņā ar Šengenas konvencijas 18. pantu valstu ilgtermiņa vīzas – „D” vīzas –, ar nosacījumu, ka ir izpildīti šajā pantā uzskaitītie papildu nosacījumi, turētājam dod tiesības veikt tranzītu caur citu dalībvalstu teritorijām, lai sasniegtu tās dalībvalsts teritoriju, kura ir izsniegusi „D” vīzu. Tādēļ Komisija uzskata, ka atsauce uz kodu ir lietderīga. 26. pants. Aizpildīto vīzas ielīmju anulēšana Šis pants ir pārņemts no KKI, un ir pievienoti noteikumi, lai nodrošinātu, ka šāda vīzas ielīmju anulēšana tiek reģistrēta VIS. 27. pants. Vīzas ielīmju ielīmēšana ceļošanas dokumentos Šis pants ir pārņemts no KKI. 1.–3. punktā aptverta parastākā situācija, kad dalībvalsts, kas izsniedz vīzu, atzīst pieteikuma iesniedzēja ceļošanas dokumentu. 1. punkta 2. apakšpunkts ir pārņemts no 10. pielikuma (kas citādi ir svītrots), jo praksē bieži nācies novērot, ka konsulārie darbinieki ielīmē vīzas ielīmes tā, ka tās nav mašīnlasāmas. 4. punkts attiecas uz situācijām, kad dalībvalsts, kura izsniedz vīzu, neatzīst pieteikuma iesniedzēja ceļošanas dokumentu. Šādos gadījumos jāizmanto atsevišķa lapa vīzas ielīmēšanai. IV nodaļa. Izsniegtās vīzas derīguma termiņa mainīšana 28. pants. Pagarināšana KKI neaptver Lēmumu SCH/Com-ex (93) 21 par vīzas derīguma pagarināšanu, un ar šo tas tiek iekļauts regulā, un tiek ieviesti detalizētāki noteikumi. Kā norādīts virsrakstā, vīzas pagarināšana notiek dalībvalstu teritorijā. Ja turētāja situācija ir mainījusies pirms viņš vai viņa izmanto izsniegto vīzu, diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests, kas izsniedzis vīzu, ir atbildīgs par pirmās vīzas anulēšanu un jaunas vīzas izsniegšanu, ja tāda vajadzīga. 1. punktā noteikti iemesli, kas var būt par pamatu izsniegtās īstermiņa vīzas vai tranzīta vīzas derīguma termiņa un / vai uzturēšanās termiņa pagarināšanai, nemainot vīzas kategoriju, vai ja uzturēšanās termiņš ir ilgāks nekā 90 dienas (2. punkts). Pašreizējie tiesību akti nereglamentē maksimālo tranzīta ilgumu tranzīta vīzas pagarināšanas gadījumā. Atļaujot maksimālo tranzīta ilgumu līdz 10 dienām, kas var likties pārspīlēti, jo tas divkāršo maksimālo tranzīta termiņu, ir ieviesti kopīgi standarti. Administratīvā iestāde var nolemt mainīt izsniegtās vīzas teritoriālo derīgumu, attiecinot tās derīgumu uz to dalībvalstu teritoriju, kur iesniegts pagarināšanas lūgums (3. punkts), vai tikai uz dažām dalībvalstīm. 4. punkts ir daļēji pārņemts no Com-ex lēmuma un nosaka, ka informācija par attiecīgajām kompetentajām iestādēm (kas šobrīd uzskaitītas Com-ex un kuru saraksts nav atjaunināts kopš 2000. gada) jāpaziņo Komisijai, kas pēc tam publicē sarakstu (sal. ar 47. pantu). Lai ieviestu saskaņotu pieeju, 5. punktā ir noteikts, ka par vīzas pagarināšanu jāiekasē obligāta nodeva EUR 30 apmērā. Tā kā attiecībā uz pagarinājumu nav jāreģistrē biometriskie identifikatori, šai nodevai nav jāatbilst nodevai, kas tiek iekasēta par vīzas izsniegšanu. Pašlaik dalībvalstis var pagarināt vīzu, vai nu izsniedzot jaunu vīzas ielīmi vai uzspiežot spiedogu uz sākotnējās ielīmes. 6. punktā noteikts, ka pagarinājumu noformē vienīgi ar vienotu spiedogu, kura paraugs dots XI pielikumā. Ieviešot vienu metodi, tiek nodrošināta skaidrība par pagarinājumu autentiskumu, un vietējām iestādēm (bieži policijas iestādēm), kas ir kompetentas pagarināt vīzu, nav nepieciešams pastāvīgi uzglabāt stingri nodrošinātus vīzas ielīmju krājumus. Informācija par vīzas pagarināšanu tiks iekļauta VIS, kā noteikts 7. punktā. 29. pants. Anulēšana Regulas 28., 29. un 30. panta noteikumi pašlaik ir „apslēpti” KKI 14. pielikumā, kurā lielākoties ir atkārtots SCH/Com-ex lēmuma (93) 24 saturs. Lai precizētu situāciju, šie trīs jautājumi ir sadalīti pa atsevišķiem pantiem, lai nošķirtu dažādu darbību mērķus. Anulēšanas mērķis ir neļaut vīzas turētājam ieceļot dalībvalstu teritorijā. 29. panta 1. punktā noteikts, kādas iestādes kādā laika posmā var anulēt vīzu. a) apakšpunktā aptverts gadījums, kad vīzas turētājs vēl nav izmantojis izsniegto vīzu, un tādējādi diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests, kas vīzu izsniedzis, var to anulēt. Ja vīzas turētājs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem, vīzu var anulēt robežkontroles iestādes (b) apakšpunkts), vai, visbeidzot, vīzu var anulēt tiesībsargājošās iestādes dalībvalstu teritorijā, ja turētājs vairs neatbilst uzturēšanās nosacījumiem, kaut arī vīza vēl ir derīga. Ja vīzu anulē kompetentās iestādes dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kuras diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests ir izsniedzis vīzu, par anulēšanu informē izdevēju dalībvalsti. 30. pants. Vīzas atcelšana Atcelšana nozīmē, ka tiek anulēts atlikušais uzturēšanās periods pēc tam, kad vīzas turētājs ir ieceļojis dalībvalstu teritorijā. 1. punktā noteikti divi gadījumi, kad var atcelt izsniegtu vīzu: a) ja vīzas turētājs lūdz, lai vīzu atceļ, vai b) ja kompetentā iestāde uzskata, ka vīzas turētājs pēc tam, kad tas ir ieceļojis dalībvalstu teritorijā, vairs neatbilst ieceļošanas nosacījumiem. Ja vīzu atceļ kompetentās iestādes dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kuras diplomātiskā pārstāvniecība vai konsulārais dienests ir izsniedzis vīzu, par atcelšanu informē izdevēju dalībvalsti. 31. pants. Ar vīzu atļautā uzturēšanās termiņa saīsināšana Ja robežkontroles iestādes uzskata, ka vīzas turētājam nav pietiekamu līdzekļu, lai iztiktu paredzēto uzturēšanās laiku, tās var saīsināt uzturēšanās termiņu, kāds atļauts ar vīzu, lai pielāgotu uzturēšanās termiņu iztikas līdzekļiem, kādi reāli ir vīzas turētājam. IV nodaļa Uz ārējām robežām izsniegtās vīzas 32. pants. Uz ārējām robežām izsniegtās vīzas 32. un 33. pantā iekļauj Padomes Regulas (EK) Nr. 415/2003 saturu, sadalot to divos pantos, lai nošķirtu vispārīgos noteikumus par vīzu izsniegšanu uz robežas no īpašajiem jautājumiem, kas saistīti ar jūrniekiem tranzītā. 32. panta 6. punktā ir precizēts, ka tad, kad vīzas tiek pieprasītas – un atteiktas – uz robežas, piemēro vispārīgos noteikumus par paziņošanu par atteikumu un tā pamatošanu, kā arī par informāciju par pārsūdzēšanas iespējām. 33. pants. Uz ārējām robežām jūrniekiem izsniegtās vīzas Šajā pantā iekļauti īpaši noteikumi, kas reglamentē vīzu izsniegšanu uz robežas jūrniekiem tranzītā. Padomes Regulas (EK) Nr. 415/2003 abi pielikumi („norādījumi vīzu izsniegšanai” un „veidlapa jūrniekiem tranzītā”) ir iekļauti Regulas XII pielikuma 1. un 2. daļā. III SADAĻA. Administratīvā vadība un organizācija 34. pants. Vīzu daļu darba organizēšana Šis pants pamatā ir pārņemts no KKI VII daļas. Neraugoties uz iespējamām izmaiņām vīzas pieteikumu saņemšanā, kā paredzēts 37. pantā, dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti arvien būs atbildīgi par vīzas pieteikumu apstrādi un lēmuma pieņemšanu par šiem pieteikumiem. Trešā punkta otrajā rindkopā noteiktais personu lietu uzglabāšanas laiks (cietajā kopijā) atbilst uzglabāšanas laikam, kāds noteikts VIS regulā. 35. pants. Resursi vīzas pieteikumu apstrādei un diplomātisko pārstāvniecību un konsulāro dienestu uzraudzībai Šis pants atbilst pantam par šiem pašiem jautājumiem Šengenas Robežu kodeksā. 36. pants. Vīzas pieteikumus apstrādājošo darbinieku izturēšanās Šis pants ir ieviests, lai nodrošinātu, ka dalībvalstu diplomātisko pārstāvniecību un konsulāro dienestu darbinieki darbā ar vīzas pieteikumu iesniedzējiem un pieteikumiem ievēro Eiropas Pamattiesību hartu. 37., 38. un 39. pants: Sadarbības formas attiecībā uz vīzas pieteikumu pieņemšanu un apstrādi Šo pantu nolūks ir nodrošināt tiesisko regulējumu, lai dalībvalstis varētu izvēlēties atbilstošu organizatorisko variantu, lai varētu vākt vīzas pieteikumu iesniedzēju biometriskos datus. 38. pantā izklāstīti konkrēti noteikumi, kas jāievēro, ja dalībvalstis nolemj sadarboties ar ārpakalpojumu sniedzējiem. 39. pants attiecas uz konkrētiem organizatoriskiem aspektiem, jo īpaši, lai nodrošinātu izvēlēto sadarbības veidu pārskatāmību. Saskaņā ar 2. punktu dalībvalstis var nolemt, ka, neraugoties uz sadarbības veida izvēli, vīzas pieteikuma iesniedzējiem var būt tieša piekļuve to konsulārajiem dienestiem. Šie panti tiks grozīti, lai ņemtu vērā sarunu iznākumu par priekšlikumu, ar ko groza KKI attiecībā uz biometrisko identifikatoru ieviešanu, ieskaitot kopīgo vīzu pieteikumu centru izveidi. 40. pants. Vīzas pieteikumu iesniegšana ar komerciālo starpnieku starpniecību Šajā pantā iekļauts VIII daļas 5. nodaļas saturs, kurš sākotnējā formulējumā bija nedaudz neskaidrs un ir novecojis. 1. punktā noteikti uzdevumi, kurus var veikt šādi komerciālie starpnieki, nevis mēģināts, kā KKI, noteikt dažādos starpnieku veidus, jo tas neizbēgami būtu ļoti neprecīzi. Jānorāda, ka tie nedrīkst vākt pieteikumu iesniedzēju biometriskos datus un tādējādi pirmoreiz pieteikumus nevar iesniegt, izmantojot komerciālos starpniekus. 2. punktā uzskaitīti dažādi aspekti, kas jāpārbauda pirms akreditācijas piešķiršanas. 3. punktā izklāstīti noteikumi par šādu starpnieku nepārtrauktu uzraudzību, bet 4. punktā noteikts, ka par šādā uzraudzībā konstatētiem negatīviem faktiem vietējā mēroga konsulārās sadarbības ietvaros jāziņo citu dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem. Vispārīgi, akreditēto komerciālo starpnieku saraksti jāpaziņo gan citām diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem, gan sabiedrībai (5. punkts). 41. pants. Sabiedrības informēšana Būtiski, lai pieteikumu iesniedzēji būtu labi informēti pirmām kārtām par vīzas pieprasīšanas kritērijiem un procedūrām. Ņemot vērā jaunākās tendences, proti, kontaktu centru, pieteikumu iesniegšanas apmeklējuma laiku sistēmas un ārpakalpojumu ieviešanu, jācenšas nodrošināt, lai pieteikumu iesniedzēji būtu pietiekami informēti par to, kur un kā iesniegt pieteikumu. 2. punktā norādīts, ka dalībvalstīm, kas slēdz vienošanās par pārstāvību, sabiedrība jāinformē vismaz trīs mēnešus pirms šādas sadarbības uzsākšanas un jāprecizē pieteikumu kategorijas, ko aptver šāda pārstāvība. Trīs mēnešu termiņš atbilst maksimālajam termiņam, kādā pirms plānotā valsts apmeklējuma var iesniegt pieteikumu (kā noteikts 10. panta 1. punktā). Ņemot vērā problēmas, ar kādām bijis jāsaskaras praksē, 3. punktā ir ieviests noteikums, kurā norādīts, ka sabiedrība jāinformē par to, ka spiedogam, ar kuru norāda, ka pieteikums ir iesniegts, nav juridisku seku. 4. punktā noteikts, ka jāsniedz skaidra informācija par izsniegšanas laikiem un prasību par iepriekšēju apspriešanos par noteiktu trešo valstu piederīgajiem vai šo piederīgo konkrētām kategorijām. 5. punktā noteiktas prasības informēt sabiedrību par tiesībām atteikuma gadījumā. 6. punktā uzsvērta nepieciešamība informēt plašu sabiedrību par to, ka vīzas esamība vien automātiski nedod tiesības ieceļot un ka uz robežas, pārbaudot atbilstību ieceļošanas nosacījumiem, var lūgt uzrādīt apstiprinošus dokumentus.Šis pēdējais aspekts pašreizējā acquis nav minēts. IV SADAĻA. Vietējā mēroga konsulārā sadarbība 42. pants. Vietēja mēroga konsulārās sadarbības izmantošana dalībvalstu diplomātiskajās pārstāvniecībās un konsulārajos dienestos KKI ietverta nodaļa par vietējā mēroga konsulāro sadarbību, kas vispārīgi nosaka satvaru konsulārai sadarbībai vietējā līmenī, kā arī virkni jautājumu, kas jāpielāgo vietējiem apstākļiem. Tomēr, tā kā vietējā mēroga konsulārās sadarbības praktiskā īstenošana attiecībā uz vīzu izsniegšanu līdz šim bijusi samērā neapmierinoša, kā liecina inspekcijas braucienu ziņojumi, regulā, pamatojoties uz secinājumiem, kādi izdarīti par inspekcijas braucienu ziņojumiem un kurus vizējušas attiecīgās Padomes struktūras, skaidri noteikts, kas un cik bieži veic kādus uzdevumus. Turklāt vietējā mēroga konsulārās sadarbības organizācija ir pielāgota Kopienas iestāžu sistēmai. Ar šo sistēmu nav saderīgi tas, ka dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti pieņemtu lēmumus, kas radītu juridiski saistošas tiesības un pienākumus vīzas pieteikumu iesniedzējiem. Tādēļ vietējā mēroga konsulārās sadarbības ietvaros jānovērtē nepieciešamība pielāgot konkrētus noteikumus vietējiem apstākļiem. Ja novērtējums ir pozitīvs, jālemj par kopīgiem „vietējiem” noteikumiem saskaņā ar komitoloģijas procedūru, kas, protams, balstīta uz vietējā mēroga konsulārās sadarbības rezultātiem. 1. punkts attiecas uz noteikumiem, kuru mērķis ir novērtēt nepieciešamību saskaņot praksi starp vienā jurisdikcijā esošām dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem attiecībā uz informāciju pieteikumu iesniedzējiem, pirms tie iesniedz pieteikumu, un vienlīdzīgu attieksmi pret pieteikumu iesniedzējiem pēc pieteikuma iesniegšanas (a)–c) apakšpunkts). Šāda vienlīdzīga attieksme arī palīdzēs novērst pieteikumu iesniegšanu vairākām dalībvalstīm. Savukārt c) apakšpunkts attiecas uz ceļošanas dokumentiem, ko izdevušas trešās valstis, jo gan vietējā, gan centrālā līmenī ir svarīgi, lai būtu pieejami atjaunināti saraksti par esošajiem ceļošanas dokumentiem, ko izsniedz trešās valstis. Šā apakšpunkta pēdējais teikums attiecas uz faktu, ka pašlaik dažas dalībvalstis pieprasa, lai noteikti oficiālo ceļošanas dokumentu veidi tiktu papildināti ar verbālām notām, bet citas to nepieprasa. Turklāt nepieciešamību pēc saskaņotas pieejas par vai nu ārpakalpojumu sniedzēju vai komerciālo starpnieku iesaistīšanu, lai novērstu vīzas pieteikumu iesniegšanu vairākām dalībvalstīm, jānovērtē uz vietas.(d) punkts). 2. punktā noteikts, ka, lai nodrošinātu pilnīgu pārskatāmību un vienlīdzīgu attieksmi, vietējā mēroga konsulārās sadarbības ietvaros jāizveido kopīga informācijas lapa. 3. punktā noteikts informācijas saraksts, ar kādu jāapmainās vai nu ik mēnesi (statistikas dati a) apakšpunktā) vai regulāri (īpaša informācija, kas attiecas uz atsevišķām jurisdikcijām b) apakšpunktā). Ik mēnesi veicot statistikas datu apmaiņu un izskatīšanu, vietējo diplomātisko pārstāvniecību un konsulāro dienestu rīcībā ir pastāvīgi atjaunināts pārskats par tendencēm un pēkšņām to izmaiņām attiecīgajā jurisdikcijā, un risinājumus šādu izmaiņu iespējamai negatīvai ietekmei var rast nekavējoties. Apkopojot vispārīgu informāciju par valsti / vietu, kur atrodas attiecīgo dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti (sociāli ekonomiskās struktūras, informācijas avoti vietējā līmenī, neīstu un falsificētu dokumentu izmantošana, nelegālās imigrācijas ceļi utt.), šīs būtiskās „kolektīvās” zināšanas nezudīs pat, konsulārajiem darbiniekiem regulāri mainoties, un tas ļaus jauniem darbā uz pārstāvniecību nosūtītiem darbiniekiem ātrāk iepazīties ar vietējiem apstākļiem un uzsākt darbu. 4. punktā izklāstīti noteikumi par to, kā padarīt efektīvāku konsulāro sadarbību attiecībā uz kopīgo vīzu politiku, ņemot vērā arī EK iestāžu sistēmu. Tā kā konsulārā sadarbība kopumā aptver visdažādākos jautājumus, ir svarīgi veltīt īpašas sanāksmes tehniskiem jautājumiem, kas saistīti ar vīzu izsniegšanu, kurās piedalītos to dalībvalstu pārstāvji, kuras pilnībā piemēro Kopienas acquis un ir iesaistītas vīzas pieteikumu apstrādē. 5. punkts ievieš obligātu prasību sagatavot ziņojumus katrai sanāksmei un katrai diplomātiskajai pārstāvniecībai un konsulārajam dienestam nosūtīt šos ziņojumus uz to galvenajām iestādēm. Tas radītu saikni starp darbības līmeni un galvenajām iestādēm un – tālāk – likumdošanas līmeni [attiecīgajās Padomes struktūrās], ko aptver 7. punkts. 6. punkts paredz iespēju konkrētos gadījumos uzaicināt pārstāvjus no dalībvalstīm, kurās Kopienas acquis nepiemēro pilnībā, vai no trešām valstīm dot ieguldījumu diskusijās par īpašiem jautājumiem, kas saistīti ar vīzu izsniegšanu konkrētajā jurisdikcijā. V SADAĻA. Nobeiguma noteikumi 43. pants. Ārkārtēji pasākumi 2004. gadā olimpiskās spēles un paralimpiskās spēles pirmo reizi rīkoja dalībvalsts, kas piemēro Šengenas acquis . Lai šī dalībvalsts, no vienas puses, ievērotu Šengenas acquis prasības, vienlaikus pildot apņemšanās, kas izriet no Olimpiskās hartas, un, no otras puses, lai neradītu šķēršļus citām dalībvalstīm, kas piemēro Šengenas acquis , turpmāk izvirzīt savu kandidatūru šādu pasākumu organizēšanai, tika panākta vienošanās, ka piemērotākais risinājums ir izstrādāt īpašus pasākumus, lai atvieglotu vīzu izsniegšanu un ārējo robežu šķērsošanu. Grieķija regulu sekmīgi īstenoja 2004. gadā, un 2005. gadā tajā tika izdarīti atbilstoši grozījumi, lai Itālija varētu izmantot to pašu procedūru vīzu izsniegšanai olimpiskās delegācijas locekļiem. Lai nākotnē atvieglotu šo olimpisko spēļu organizācijas aspektu dalībvalstīs, kas pilnībā piemēro Šengenas acquis , Vīzu kodeksam ir pievienotas īpašas izmantojamās procedūras un nosacījumi, ko varētu ātri pielietot, tādējādi izvairoties no ilgām likumdošanas procedūrām. 44. pants. Grozījumu izdarīšana pielikumos Šis pants paredz, ka Regulas III, IV, V, VI, VIII, IX, X un XI pielikums jāgroza saskaņā ar komitejas procedūru, kas minēta 46. panta 2. punktā. Iemesls, kādēļ tiek ierosināts izmantot komitejas procedūru, ir tas, ka pielikumos ietverti pasākumi, ar kuriem īsteno vispārīgos noteikumus par vīzas pieteikumu pieņemšanu un apstrādi, kas noteikti šīs regulas II sadaļā. 45. pants. „Vīzu kodeksa praktiskas piemērošanas instrukcijas” Šajā pantā paredzēts, ka „Vīzu komiteja” izstrādā „darbības instrukcijas” par Vīzu kodeksa praktisku pielietošanu, kas tam jāpievieno. Šādas praktiskas instrukcijas ir nepieciešamas, lai nodrošinātu saskaņotu tiesību aktu piemērošanu darbības līmenī un novērstu to, ka dalībvalstis izstrādā paralēlas valstu instrukcijas. Instrukciju izstrāde jāpabeidz līdz laikam, kad stājas spēkā Regula par Kopienas Vīzu kodeksu. 46. pants. Komiteja Šis ir standartpants par komitejas procedūrām, kas jāievēro, pieņemot pasākumus Regulas īstenošanai saskaņā ar Lēmumu 1999/468/EK. Regulatīvā procedūra ir noteikta, jo tiek īstenoti vispārēji pasākumi lēmuma 2. panta izpratnē; piemēro lēmuma 5. un 7. pantu. Saskaņā ar Lēmuma 1999/4468/EK 5. panta 6. punktu noteiktais termiņš, kādā Padomei jāpieņem lēmums ar kvalificētu balsu vairākumu par Komisijas priekšlikumu par pasākumu pieņemšanu, ja tie neatbilst Komitejas atzinumam, ir divi mēneši. 47. pants. Paziņošana Dalībvalstis 1. punktā uzskaitīto informāciju paziņo Komisijai, kas ir atbildīga par šīs informācijas publicēšanu. Dalībvalstis paziņo Komisijai arī paredzētās izmaiņas I un II pielikumā (iepriekšēja apspriešanās). Tā kā šīs izmaiņas tieši ietekmē vīzas pieteikuma iesniedzēju tiesības un pienākumus, EK iestāžu kontekstā vienkārša paziņošanas procedūra nav pietiekama. Tādēļ par izmaiņām šajos pielikumos jālemj saskaņā ar komitoloģijas procedūru. 48. pants. Atcelšana Šajā pantā norādīti juridiskie instrumenti, kurus atceļ ar regulu. Ņemot vērā to, ka VIS regula ir balstīta uz esošo acquis , tā jāpielāgo grozītajam acquis , kā tas noteikts Vīzu kodeksā. Šāds priekšlikums būs jābalsta uz piemērota juridiskā pamata (EKL 66. panta). Turklāt, tā kā VIS regula vēl nav pieņemta, šajā posmā nav iespējams noteikt precīzus grozījumus, kādi būs nepieciešami. 49. pants. Stāšanās spēkā Šī ir standartklauzula par stāšanos spēkā un tiešo piemērojamību. Regulas piemērošanu atliek uz sešiem mēnešiem kopš tās stāšanās spēkā [ņemot vērā darbības apjomu] un nepieciešamību pabeigt Vīzu kodeksa praktiskas piemērošanas instrukcijas. Tomēr dalībvalstīm jāsāk ziņot Komisijai par dažādiem 47. pantā uzskaitītajiem jautājumiem tūlīt pēc regulas stāšanās spēkā. Arī Komitejai jāspēj sagatavot īstenošanas pasākumus, un tādējādi arī 44. pants jāpiemēro no spēkā stāšanās dienas. Pielikumi Pielikumi uzskaitīti tādā kārtībā, kādā tie parādās regulā. Zemāk esošajā tabulā atrodamas katram svītrotajam noteikumam atbilstošās atsauces KKI. Kopīgās konsulārās instrukcijas noteikumi, kas netiek pārņemti Kopīgās konsulārās instrukcijas noteikumi, kas netiek pārņemti | Pamatojums/i | I daļas 2.1.4. punkts Grupas vīzas | Drošības apsvērumu dēļ un ņemot vērā to, ka katram vīzas pieteikuma iesniedzējam jāiesniedz atsevišķa pieteikuma veidlapa un visiem, kas pieteikumu iesniedz pirmo reizi, pieteikuma iesniegšanas laikā jāiesniedz biometriskie identifikatori, grupu vīzas vairs nav pieņemamas. | I daļas 2.2. punkts 2.2. Ilgtermiņa vīzas | Kopienas Vīzu kodekss neaptver vīzu izsniegšanu attiecībā uz uzturēšanos, kas pārsniedz 3 mēnešus (1. panta 1. punkts), bet ilgtermiņa vīzas, kas vienlaikus derīgas kā vienotās īstermiņa vīzas, ir atceltas. | IV daļa Juridiskais pamats | Šī daļa vienīgi atkārto Šengenas konvencijas noteikumus (5. pantu, 11. panta 2. punktu, 14. panta 1. punktu, 15. un 16. pantu) un ir lieka. | V daļas 2.3. punkts Procedūra, ko īsteno, ja vajadzīgas iepriekšējas apspriedes ar citu Līgumslēdzēju Pušu galvenajām iestādēm | Šajā daļā galvenokārt ietverti praktiska, nevis juridiska rakstura norādījumi | PIELIKUMI | 1. pielikums Kopīgs to trešo valstu saraksts, kuru pilsoņiem vīzas prasības piemēro dalībvalstis, kam uzliek saistības Regula (EK) Nr. 539/2001*, kuru groza Regula (EK) Nr. 2414/2001** un Regula (EK) Nr. 453/2003***. Kopīgs to trešo valstu saraksts, kuru pilsoņus no vīzu prasībām atbrīvo dalībvalstis, kam uzliek saistības Regula (EK) Nr. 539/2001*, kuru groza Regula (EK) Nr. 2414/2001** un Regula (EK) Nr. 453/2003***. | Šajā pielikumā tiek vienīgi atkārtoti saraksti, kas iekļauti minētajā regulā. | 2. pielikums Noteikumi, kas reglamentē diplomātisko, oficiālo un dienesta pasu turētāju pārvietošanos, kā arī tādu caurlaižu turētāju pārvietošanos, ko izsniegušas konkrētas starptautiskas starpvaldību organizācijas. A un B saraksts | Tā kā atbrīvojumu no vīzas prasības attiecībā uz diplomātisko pasu, dienesta pasu un citu oficiālu pasu turētājiem reglamentē Regula 539/2001 – un regulas, ar kurām tajā izdara grozījumus – šis pielikums nav jāpievieno Vīzu kodeksam. | 3. pielikuma II daļa | To trešo valstu saraksta, kuru piederīgajiem ir jābūt lidostas tranzīta vīzām, pilnīga saskaņošana. Dalībvalstij vairs nav iespējas šo prasību attiecināt uz trešo valstu piederīgajiem. | 4. pielikums Dokumenti, kas dod tiesības turētājam ieceļot bez vīzas. | Saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksa 5. panta 1. punkta b) apakšpunktu trešo valstu piederīgie, kam ir derīga uzturēšanās atļauja, var ieceļot dalībvalstu teritorijā, un saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksa 34. panta 1. punkta a) apakšpunktu šādu uzturēšanās atļauju sarakstu paziņo Komisijai. Tādēļ šis saraksts nav jāatkārto Vīzu kodeksā. | 6. pielikums Goda konsuli, kam izņēmuma gadījumos un pagaidu kārtā ir tiesības izsniegt vienotas vīzas | Tā kā šīs regulas 3. pantā noteikts, ka apstrādāt vīzas pieteikumus ir tiesīgas vienīgi dalībvalstu diplomātiskās pārstāvniecības un konsulārie dienesti, kā arī – izņēmuma kārtā – robežkontroles iestādes, šis pielikums nav pārņemts. | 7. pielikums Pamatsummas, ko robežu šķērsošanai reizi gadā nosaka valsts iestādes. | Kā norādīts virsrakstā, noteikumi par pamatsummām ir saistīti ar robežu šķērsošanu un tādēļ tos reglamentē Šengenas Robežu kodekss (5. panta 3. punkts). | 8. pielikums Vienota vīzu ielīmju forma un informācija par to tehniskajām specifikācijām un aizsardzības elementiem | Šajā pielikumā tiek vienīgi atkārtota Padomes Regula (EK) Nr. 1683/95 un Regula (EK) Nr. 334/2002 un tādējādi tas nav iederīgs Vīzu kodeksā. | 9. pielikums Ieraksti, ko Līgumslēdzējas Puses vajadzības gadījumā veic iedaļā „Piezīmes” | Šīs valstu piezīmes saskaņā ar 46. panta 1. punkta d) apakšpunktu jāpaziņo Komisijai, kas ir atbildīga par to publicēšanu. | 10. pielikums Norādījumi ierakstu veikšanai optiski lasāmā zonā | Definīcijas, kas iekļautas 1. punktā šajā pielikumā, ir liekas, un mašīnlasīšanas joslas apraksts ir novecojis, jo tas bija paredzēts kā informācija konsulārajiem dienestiem bez „datoriekārtām”. | 11. pielikums Kritēriji, pēc kuriem nosaka, vai ceļošanas dokumentā drīkst ielīmēt vīzu. | Šā pielikuma saturu neaptver Vīzu kodeksa juridiskais pamats, un tādēļ tas nav pārņemts. Tēmas ir saistītas ar SCH/Com-ex (98) 57, kas jāiekļauj Kopienas tiesiskajā regulējumā. | 12. pielikums Nodevas, ko iekasē EURO valūtā par [ar] vīzas pieteikuma izskatīšanu saistītām administratīvām izmaksām | Tā kā 2003. gadā tika ieviesta vienota likme nodevai, kas jāiekasē par visu veidu vīzu pieteikumu apstrādi, nav nepieciešams atkārtoti iekļaut tabulu. Turklāt Vīzu kodekss neaptver „D” vīzas, „D+C” vīzas ir atceltas, un vīzām, kuras pieprasa uz ārējām robežām, nav jāpiešķir vispārējs atbrīvojums. Pielikumā izklāstītie trīs „noteikumi” ir iekļauti regulas tekstā (16. pantā). | 13. pielikums Norādījumi vīzas ielīmes aizpildīšanai | Šajā pielikumā doti aizpildītu vīzu ielīmju piemēri. Šādām praktiskām instrukcijām nav jāietilpst juridiskā līdzeklī. Tādēļ šā pielikuma atjaunināta versija jāpievieno Vīzu kodeksa praktiskas piemērošanas instrukcijām (43. pants). Šā pielikuma 1. lapā iekļautais noteikums attiecībā uz maksimālo vīzas pieprasīšanas termiņu ir iekļauts 10. panta 1. punktā. | 14. pielikums Līgumslēdzēju Pušu pienākums nosūtīt informāciju, ja izsniedz vīzas ar ierobežotu teritoriālo derīgumu, vai ja anulē, atceļ vai samazina vienotu vīzu derīguma termiņu, vai arī ja izsniedz attiecīgas valsts uzturēšanās atļauju. | Šajā pielikumā iekļauta virkne savstarpēji nesaistītu jautājumu. Visi noteikumi par - ITD vīzām ir iekļauti 21. pantā; - vīzas anulēšanu ir iekļauti 29. pantā; - vīzas atcelšanu ir iekļauti 30. pantā; - ar vīzu atļautā uzturēšanās termiņa saīsināšanu ir iekļauti 31. pantā. Pašreizējā 14. pielikuma 3. daļa, kas attiecas uz uzturēšanās atļaujām, nav attiecīga uz Vīzu kodeksu. | 17. pielikums Vienkāršota tranzīta dokuments (FTD) un Vienkāršota dzelzceļa tranzīta dokuments (FRTD) | Šajā pielikumā tiek vienīgi atkārtota Padomes Regula (EK) Nr. 693/2003 un Regula (EK) Nr. 694/2003, un tādējādi tas nav atbilstošs Vīzu kodeksam. | 18. pielikums Pārstāvniecības, kas izsniedz vienotas vīzas (tabula) | Šīs pārstāvības situācijas saskaņā ar 46. panta 1. punkta a) apakšpunktu jāpaziņo Komisijai, kas ir atbildīga par to publicēšanu. | 2006/0142 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar kuru izveido Kopienas Vīzu kodeksu EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 62. panta 2. punkta a) apakšpunktu un b) apakšpunkta ii) daļu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[9], saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru[10], tā kā: (1) Saskaņā ar Līguma 61. pantu, lai radītu telpu, kurā personas var brīvi pārvietoties, vienlaikus jāveic pasākumi, kas saistīti ar ārējo robežu kontroli, patvēruma meklētājiem un imigrāciju. (2) Saskaņā ar Līguma 62. panta 2. punktu ar pasākumiem attiecībā uz dalībvalstu ārējo robežu šķērsošanu jānosaka noteikumi par vīzām uz paredzēto uzturēšanās laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus, piemēram, dalībvalstu vīzu izdošanas procedūras un nosacījumus. (3) Attiecībā uz vīzu politiku, kopīga tiesību aktu kopuma izveide, jo īpaši konsolidējot un attīstot acquis (Konvencijas, ar ko īsteno 1985. gada 14. jūnija Šengenas Līgumu[11] un Kopīgās konsulārās instrukcijas[12] atbilstīgos noteikumus), ir viena no pamata sastāvdaļām „turpmāk attīstot kopēju vīzu politiku kā daudzslāņu sistēmas daļu, kuras mērķis ir atvieglot likumīgu ceļošanu un novērst nelikumīgu ieceļošanu, turpmāk saskaņojot valstu tiesību aktus un vietējo konsulāro pārstāvniecību praksi”, kā noteikts Hāgas programmā brīvības, drošības un tiesiskuma stiprināšanai Eiropas Savienībā[13]. (4) Vīzu nolūkos dalībvalstīm jābūt pārstāvētām visās trešās valstīs, kuru piederīgajiem jābūt vīzai. Tās var nolemt, ka atsevišķu trešo valstu piederīgo pieteikumi vai pieteikumi konkrētai vīzas kategorijai jāiesniedz tieši tās valsts pastāvīgajā konsulārajā dienestā vai diplomātiskajā pārstāvniecībā, kura ir pieteikuma iesniedzēja galvenais galamērķis. (5) Vietējā mēroga konsulārā sadarbība ir būtiska saskaņotai kopīgas vīzu politikas piemērošanai un pareizai migrācijas riska novērtēšanai. Ņemot vērā vietējo apstākļu atšķirības, dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem kopīgi jāizvērtē konkrētu tiesību normu funkcionālais pielietojums konkrētās vietās, jo, ja tie tiesību normas piemēro atšķirīgi, tas var ne tikai kļūt par pamatu vīzas pieteikumu iesniegšanai vairākām valstīm, bet arī novest pie dažādas attieksmes pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem. (6) Nepieciešams izveidot noteikumus par tranzītu caur lidostu starptautiskajām zonām, lai apkarotu nelegālo imigrāciju. Tādējādi kopīgajā sarakstā iekļauto trešo valstu piederīgajiem jābūt lidostas tranzīta vīzām, bet jānosaka, ka dalībvalstīm vairs nav iespējas pieprasīt šās kategorijas vīzas vēl citu trešo valstu piederīgajiem. (7) Ja dalībvalsts rīko olimpiskās spēles un paralimpiskās spēles, jāpiemēro īpašs režīms, kas atvieglo vīzu izsniegšanu olimpiskās delegācijas locekļiem. (8) Divpusējos nolīgumos, ko slēdz Kopiena un trešās valstis nolūkā atvieglot īstermiņa vīzu pieteikumu apstrādi, var atkāpties no šajā regulā ietvertajiem noteikumiem. (9) Pieteikumu pieņemšanas kārtība jāizveido, pienācīgi ievērojot cilvēka cieņu. Vīzas pieteikumu apstrāde jāveic profesionāli un cieņpilni, un tai jābūt samērīgai ar izvirzītajiem mērķiem. (10) Dalībvalstīm jānodrošina, ka sabiedrībai sniegto pakalpojumu kvalitāte ir pietiekama un atbilst labai administratīvai praksei. Šajā nolūkā tām jāpiešķir atbilstošs skaits apmācītu darbinieku, kā arī pietiekami resursi. (11) Biometrisko identifikatoru iekļaušana ir svarīgs solis uz jaunu elementu izmantošanu, ar kuru izveido uzticamāku saikni starp vīzas turētāju un pasi, lai izvairītos no identitātes viltošanas.Tādēļ tam, ka vīzas pieteikuma iesniedzējam jāierodas personīgi – vismaz, iesniedzot pirmo pieteikumu, – jābūt vienai no pamatprasībām vīzas izsniegšanai, reģistrējot biometriskos identifikatorus Vīzu informācijas sistēmā (VIS); personām, kas vīzas pieteikumu iesniedz pirmo reizi, nedrīkst atļaut iesniegt pieteikumu, izmantojot komerciālos starpniekus, piemēram, ceļojumu aģentūras. (12) Jāīsteno jaunas iespējas konsulāro biroju darba organizēšanā, piemēram, vīzu pieteikumu pieņemšanai un biometrisko datu reģistrācijai jāsāk izmantot vīzu pieteikumu pieņemšana vienas dalībvalsts pārstāvniecības telpās, kopīgi vīzu pieteikumu centri un ārpakalpojumi. Jāizveido atbilstošs tiesiskais regulējums šīm iespējām, jo īpaši attiecībā uz datu aizsardzību. Šādi konsulārās sadarbības un ārpakalpojumu izmantošanas veidi jāiedibina stingrā saskaņā ar vispārīgiem vīzu izsniegšanas principiem, ievērojot datu aizsardzības prasības, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvā 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti. (13) Pieteikuma iesniedzējam jāierodas personīgi, lai pirmo reizi reģistrētu biometriskos identifikatorus. Lai vienkāršotu katra nākamā pieteikuma procedūru, jābūt iespējai kopēt pirmā pieteikuma biometriskos datus 48 mēnešu laikā, ņemot vērā VIS noteikto glabāšanas periodu. Pēc šā perioda biometriskie identifikatori jāreģistrē no jauna. (14) Statistikas dati ir svarīgs līdzeklis, lai uzraudzītu migrācijas kustību, un tie var kalpot kā efektīvs pārvaldības līdzeklis. Tādēļ šādi dati regulāri jāapkopo vienotā veidā. (15) Jāparedz procedūra, kas ļauj Komisijai pielāgot noteiktus detalizētus praktiskos noteikumus, kas regulē īstermiņa vīzu izsniegšanu. Šīs regulas īstenošanas pasākumi jāveic saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko paredz procedūras Komisijai piešķirto izpildes pilnvaru īstenošanai[14], (16) Lai nodrošinātu saskaņotu regulas piemērošanu darbības līmenī, jāizstrādā instrukcijas par praksi un procedūrām, kas jāievēro dalībvalstu diplomātiskajām pārstāvniecībām un konsulārajiem dienestiem, apstrādājot vīzas pieteikumus. (17) Tā kā Eiropas Parlamenta un Padomes Regula par Vīzu informācijas sistēmu (VIS) un datu apmaiņu starp dalībvalstīm saistībā ar īstermiņa vīzām (tālāk tekstā – „VIS regula”) balstās uz pašreizējiem tiesību aktiem, tajā jāizdara grozījumi, lai ņemtu vērā izmaiņas, kas izdarītas uz VIS attiecīgos tiesību aktos. (18) Attiecībā uz ierosinātās darbības mērķi jāatceras, ka saskaņā ar EK Līguma 62. panta 1. punktu un 2. punkta b) apakšpunktu Kopienai ir pilnvaras – un pat pienākums – pieņemt pasākumus attiecībā uz noteikumiem par vīzām uz paredzēto uzturēšanās laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus. Atbilstīgi Līguma 5. pantā noteiktajam proporcionalitātes principam šī regula nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs šo mērķu sasniegšanai. (19) Šī regula ievēro pamattiesības un ņem vērā principus, kas jo īpaši atzīti ar Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju un Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. (20) Atkāpjoties no Līguma 299. panta, vienīgās Francijas un Nīderlandes teritorijas, kurās piemēro šo regulu, ir to Eiropas teritorijas, jo aizjūras teritorijas neietilpst telpā bez iekšējām robežām. (21) Nosacījumi, kas regulē ieceļošanu dalībvalstu teritorijā vai vīzu izsniegšanu, neskar noteikumus, kuri pašlaik regulē ceļošanas dokumentu derīguma atzīšanu. (22) Lai ļautu dalībvalstu iestādēm sagatavoties šīs regulas īstenošanai, šo regulu jāsāk piemērot tikai sešus mēnešus pēc tās stāšanās spēkā, izņemot 46. pantu (Komitoloģija) un 47. pantu (Dalībvalstu paziņojumi). (23) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un tādējādi šī regula tai nav saistoša un nav jāpiemēro. Ņemot vērā to, ka šī regula papildina Šengenas acquis saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma trešās daļas IV sadaļas noteikumiem un saskaņā ar minētā protokola 5. pantu, Dānijai sešu mēnešu laikā pēc tam, kad šī regula būs pieņemta, jāizlemj, vai tā to transponēs savos tiesību aktos. (24) Attiecībā uz Islandi un Norvēģiju šī regula pilnveido Šengenas acquis noteikumus saskaņā ar Nolīgumu, kurš noslēgts starp Eiropas Savienības Padomi un Islandes Republiku, un Norvēģijas Karalisti par abu minēto valstu iesaistīšanos Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un izstrādē[15] tajā jomā, kura norādīta 1. panta B punktā Padomes 1999. gada 17. maija Lēmumā 1999/437/EK par minētā nolīguma īstenošanas pasākumiem[16]. (25) Jānosaka kārtība, kas ļautu Islandes un Norvēģijas pārstāvjus iesaistīt to komiteju darbībā, kuras palīdz Komisijai īstenot tās izpildes pilnvaras, kā tas noteikts ar šo regulu. Šāda kārtība izskatīta Kopienas sarakstē ar Islandi un Norvēģiju, kas pievienota iepriekšminētajam iesaistīšanas līgumam[17] ar šīm valstīm. Komisija ir iesniegusi Padomei ieteikuma projektu attiecībā uz sarunām par šo kārtību. (26) Attiecībā uz Šveici šī regula papildina Šengenas acquis noteikumus Nolīguma starp Eiropas Savienību, Eiropas Kopienu un Šveices Konfederāciju par Šveices Konfederācijas asociēšanu Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un pilnveidošanā [18] nozīmē attiecībā uz jomu, kas minēta 4. panta 1. punktā Padomes Lēmumā 2004/860/EK[19] par Nolīguma parakstīšanu Eiropas Kopienas vārdā un par dažu tā noteikumu provizorisku piemērošanu[20]. (27) Šī regula papildina Šengenas acquis noteikumus, kurus Apvienotā Karaliste neievieš saskaņā ar Padomes 2000. gada 29. maija Lēmumu 2000/365/EK par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes lūgumu piedalīties dažu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[21]. Tāpēc Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, tā tai nav saistoša un nav jāpiemēro. (28) Šī regula nozīmē Šengenas acquis noteikumu attīstīšanu, kurā Īrija nepiedalās saskaņā ar Padomes 2002. gada 28. februāra Lēmumu 2002/192/EK par Īrijas lūgumu piedalīties atsevišķu Šengenas acquis noteikumu īstenošanā[22]. Tādēļ Īrija nepiedalās regulas pieņemšanā, tā nav tai saistoša un nav jāpiemēro. (29) Šī regula, izņemot 22. pantu, ietver noteikumus, kuri papildina Šengenas acquis vai citādi attiecas uz to 2003. gada Pievienošanās akta 3. panta 2. punkta nozīmē, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. I SADAĻA. Vispārīgi noteikumi 1. pants Mērķis un piemērošanas joma 1. Ar šo regulu paredz noteikumus vīzas pieteikumu apstrādei attiecībā uz paredzētu uzturēšanos dalībvalstu teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus jebkurā sešu mēnešu periodā. 2. Šie noteikumi attiecas uz jebkuru trešās valsts piederīgo, kam saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 539/2001[23], šķērsojot ārējās robežas, jābūt vīzai, neskarot: 1. tiesības brīvi pārvietoties, ko bauda trešo valstu piederīgie, kas ir Eiropas Savienības pilsoņu ģimenes locekļi; 2. tām pielīdzināmas tiesības, ko bauda trešo valstu piederīgie, kas saskaņā ar nolīgumiem starp Kopienu un tās dalībvalstīm no vienas puses un šīm trešām valstīm no otras puses bauda tiesības brīvi pārvietoties, kas pielīdzināmas Eiropas Savienības pilsoņu un to ģimenes locekļu tiesībām. 3. Ar šo regulu nosaka arī to trešo valstu sarakstu, kuru piederīgajiem jābūt lidostas tranzīta vīzai, un paredz noteikumus, kā jāapstrādā vīzas pieteikumi tranzītam caur starptautiskajām tranzīta zonām dalībvalstu lidostās. 2. pants Definīcijas Šīs regulas vajadzībām izmanto šādas definīcijas: (1) „trešās valsts piederīgais” ir jebkura persona, kas nav Eiropas Savienības pilsonis Līguma 17. panta 1. punkta izpratnē; (2) „vīza” ir atļauja, ko dalībvalsts izsniedz attiecībā uz: 3. ieceļošanu nolūkā kopumā ne ilgāk kā trīs mēnešus uzturēties šajā dalībvalstī vai vairākās dalībvalstīs; 4. ieceļošanu tranzītam caur šīs dalībvalsts vai vairāku dalībvalstu teritoriju vai 5. tranzītu caur dalībvalsts lidostu starptautiskā tranzīta zonu; (3) „vienotā vīza” ir vīza, kas derīga visā dalībvalstu teritorijā kopumā un ir vai nu a) „īstermiņa vīza” („C” kategorijas vīza), kas turētājam dod tiesības uzturēties dalībvalstu teritorijā uz laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus pusgada laikā, skaitot no pirmās ieceļošanas reizes dalībvalstu teritorijā; vai b) „tranzīta vīza” („B” kategorijas vīza), kas dod tiesības vīzas turētājam, kas ceļo no vienas trešās valsts uz citu trešo valsti, šķērsot dalībvalstu teritorijas vienu, divas vai – izņēmuma kārtā – vairākas reizes, nevienam tranzītam nepārsniedzot piecas dienas