LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 186/11

Grozījumu pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

2012/C 186/09

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 (1) 7. pantam. Komisijai jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

GROZĪJUMU PIETEIKUMS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

GROZĪJUMU PIETEIKUMS SASKAŅĀ AR 9. PANTU

“ΚΟΠΑΝΙΣΤΗ” (KOPANISTI)

EK Nr. EL-PDO-0117-0450-09.03.2011

AĢIN ( ) ACVN ( X )

1. Produkta specifikācijas nodaļa, kurā izdarīti grozījumi:

—  Produkta nosaukums —  Produkta apraksts —  Ģeogrāfiskais apgabals —  Izcelsmes apliecinājums — ☒ Ražošanas metode —  Saikne — ☒ Marķēšana —  Valsts prasības —  Citur [precizēt]

2. Grozījuma(-u) veids:

—  Grozījumi vienotajā dokumentā vai kopsavilkuma lapā — ☒ Grozījumi reģistrēta ACVN vai AĢIN specifikācijā, ja nav publicēts ne vienots dokuments, ne kopsavilkums —  Grozījumi specifikācijā, ja publicētajā vienotajā dokumentā (Regulas (EK) Nr. 510/2006 9. panta 3. punkts) nav jāizdara grozījumi —  Pagaidu grozījumi specifikācijā, kas saistīti ar valsts iestāžu noteikto obligāto sanitāro vai fitosanitāro pasākumu ievērošanu (Regulas (EK) Nr. 510/2006 9. panta 4. punkts)

3. Grozījums (-i):

3.1. Ražošanas metode:

Siera “Kopanisti” ražošanas tehnoloģija, ko pašlaik izmanto siera ražotnēs, ir uzlabota un nedaudz mainīta salīdzinājumā ar tehnoloģiju, pēc kuras šo sieru ražo mājas apstākļos, lai vienkāršotu ražošanu, uzlabotu kvalitāti, izmantotu katrā salā pieejamās izejvielas un samazinātu izmaksas.

Pieteikuma iesniedzēji, t. i., siera “Kopanisti” ražotāju grupa, lūdz mainīt siera “Kopanisti” ražošanas metodi šādi:

a) siera receklim notecina sūkalas, masu sadalot un ievietojot maisiņos, kas var būt darināti ne tikai no auduma, bet arī no cita piemērota materiāla, maisiņu saturu nospiežot, lai notecētu viss šķidrums. Auduma maisiņi nav ērti lietojami; ja tos vēlas izmantot atkārtoti, jārēķinās ar sarežģītu un laikietilpīgu tīrīšanu. Mūsdienās tehnoloģija ir attīstījusies, pieļaujot sintētiska, pārtikai piemērota materiāla maisiņu izmantošanu;

b) ražošanas posmā, kad nospiestajai masai pievieno sāli, alternatīvi pieļaut iespēju pievienot arī svaigu sviestu īpatsvarā līdz 15 %, lai uzlabotu siera “Kopanisti” konsistenci, garšu un smaržu, – šo paņēmienu bieži izmanto mājas ražošanas apstākļos noteiktajā ražošanas apgabalā. Sviestu iegūst no krējuma, kas savukārt nokrejots no Kiklādu reģionā iegūta piena, kuru izmanto citu šā apgabala sieru ražošanā. Šo pienu iegūst no piena ganāmpulkiem, kas uzturas tādos pašos apstākļos un uzturā lieto tādu pašu barību kā Kiklādu salu noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

Patērētāju vidū ir pieprasījums pēc kvalitatīva “Kopanisti” siera ar krēmveida konsistenci, pikantu līdz viegli asu, piparotu garšu un patīkamu smaržu. Svaigs sviests ideāli veicina šo triju “Kopanisti” raksturīgo īpašību veidošanos, turklāt tas jūtami uzlabo siera kvalitāti: palielinās tauku saturs, konsistence kļūst krēmīgāka, pikantā piparu garša kļūst pieklusinātāka, bet aromāts uzlabojas.

3.2. Marķēšana:

Lai informētu patērētājus, obligāti jānorāda “Kopanisti” ražošanā izmantotā piena veidi un jo īpaši tas, vai pievienots sviests.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“ΚΟΠΑΝΙΣΤΗ” (KOPANISTI)

EK Nr. EL-PDO-0117-0450-09.03.2011

AĢIN ( ) ACVN ( X )

1. Nosaukums:

“Κοπανιστή” (Kopanisti)

2. Dalībvalsts vai trešā valsts:

Grieķija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts:

3.1. Produkta veids:

1.3. grupa. Siers

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas nosaukums (1):

“Kopanisti” ir sāļš siers ar krēmveida konsistenci un pikantu garšu, ko izgatavo pēc tradicionālas metodes no govs, aitas vai kazas piena vai to maisījuma.

Siera “Kopanisti” galvenās īpašības

— Maksimālais mitruma daudzums: 56 %

— Minimālais tauku saturs sausnā: 43 %

— Sastāvs: mīksts siers ar krēmveida konsistenci

— Miziņa: nav

— Konsistence: mīksta, krēmveida

— Krāsa: dzeltenīga līdz iepelēka

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem):

“Kopanisti” kvalitāti tieši ietekmē ražošanā izmantotā piena veids. Jo vairāk pienā ir cieto sastāvdaļu, jo vērtīgāks ir no tā ražotais “Kopanisti”. Vajadzīgās kvalitātes piena iegūšanu sekmē Kiklādu nomē parasti audzētās dzīvnieku šķirnes un it īpaši šīs teritorijas klimatiskie un ģeogrāfiskie faktori.

Lai pienu varētu izmantot “Kopanisti” ražošanā, tam jāatbilst noteiktām prasībām, kuras ir šādas:

— tam jābūt iegūtam Kiklādu nomes teritorijā,

— tam jābūt govs, aitas vai kazas pienam (vai to maisījumam),

— tam jābūt iegūtam no govju, aitu un kazu šķirnēm, kas tradicionāli audzētas šajā apvidū, pielāgojušās tā īpatnībām un barībā pamatā izmanto šā apvidus veģetāciju,

— tam jābūt pilnpienam,

— tam jābūt iegūtam, slaucot dzīvniekus, pēc kuru atnešanās pagājušas vismaz desmit dienas,

— siera izgatavošanā izmantotais piens nedrīkst būt iebiezināts, tam nedrīkst būt pievienots piena pulveris vai piena koncentrāts, piena olbaltumvielas, kazeināti, krāsvielas, konservanti un antibiotiskas vielas,

— atļauts pievienot svaigu sviestu, kura īpatsvars nedrīkst pārsniegt 15 % no nospiestās sarecinātā piena masas, no kuras vēlāk pēc nogatavināšanas iegūst “Kopanisti”. Sviestam jābūt iegūtam no krējuma, kas savukārt nokrejots no Kiklādu nomē iegūta piena, kuru izmanto citu sieru ražošanā.

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem):

Dzīvnieki pārtiku pamatā iegūst, ganoties samērā zemas kapacitātes ganībās, kurām toties raksturīga liela augu valsts bagātība, sevišķi endēmisko sugu ziņā.

Kiklādu salās, ņemot vērā to ģeogrāfisko stāvokli un klimata apstākļus, gada gaitā skaidri vērojama gadalaiku maiņa: no oktobra līdz aprīlim ilgst lietus periods, bet no maija līdz septembrim valda sausuma periods.

No maija līdz septembrim ganību veģetācija pilnīgi izkalst. Šajā periodā dzīvnieki ēd galvenokārt tikai sakaltušos vietējo ganību augus un graudzāļu vai tauriņziežu dzimtas augu sienu (vīķi, āboliņš, lucerna utt.), kas iegūts noteiktā ģeogrāfiskā apgabala laukos. Tā kā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā nav iespējams pietiekamā daudzumā iegūt lopbarību, tad dzīvnieki no maija līdz septembrim (ekstensīvajā pienkopības periodā) papildus saņem cituviet ražotu lopbarību, kuras īpatsvars nepārsniedz 40 % no kopējās devas. Šajā barībā ietilpst cieti saturoši graudi, sēnalas un siens.

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā:

Noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā noris visi piena ieguves un pārstrādes, kā arī galaprodukta nogatavināšanas posmi.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai u. c.:

—

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai:

Uz “Kopanisti” iepakojuma obligāti jābūt norādītām šādām ziņām:

— “Κοπανιστη” (“Kopanisti”),

— aizsargāts cilmes vietas nosaukums (ACVN),

— siers,

— produkta ražošanā izmantotā piena veids vai veidi un pēc vajadzības norāde “ar sviesta piedevu”,

— ja ražošanā izmantots svaigs (nepasterizēts) piens, jāpievieno arī attiecīga valsts un ES tiesību aktos paredzētā norāde (Regulas 853/2004 II pielikuma IX sadaļas IV nodaļa),

— ražotāja (iepakotāja) nosaukums un atrašanās vieta,

— produkta svars,

— ražošanas datums,

— ziņas par kontroli, kas norādāmas šādi:

— cilmes vietas apzīmējuma divi pirmie burti: ΚΟ,

— iesaiņojuma sērijas numurs (piemēram, ΚΟ1650-20/12/94).

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija:

Ģeogrāfiskais apgabals, kurā ražo “Kopanisti” sieru, atbilst Kiklādu reģiona (Grieķijā) administratīvajām robežām, kuru veido 24 apdzīvotas salas un vairāk nekā 100 neapdzīvotas vai klinšu saliņas Egejas jūras dienvidos.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika:

a) Augsne

Apvidus, kur ražo “Kopanisti” sieru, ir Kiklādu salu arhipelāgs, kas sastāv no vairāk nekā 124 apdzīvotām un neapdzīvotām salām, kā arī klinšu saliņām, kuru kopējā platība ir 2 768 kvadrātkilometri.

Kiklādu salu struktūru veido drupu ieži, vulkāniskie ieži un metamorfie ieži. Ganības aizņem vairāk nekā 55 % no Kiklādu nomes teritorijas.

b) Klimats

Kiklādu salās, kas atrodas starp 18 °C un 19 °C gada izotermām, valda mērens līdz jūras klimats ar nelielu gada nokrišņu daudzumu. Kopumā Kiklādas ir samērā sauss apgabals, viens no vējainākajiem valstī. Vasaras pasātu dēļ ir vēsas.

Gada vidējais relatīvais mitrums, gada vidējā temperatūra, lietaino dienu un saules stundu skaits gadā dažādās Kiklādu nomes salās, kur ražo “Kopanisti”, ir šāds.

Meteorol. stacija Gada vidējais relatīvais mitrums (%) Gada vidējā temperatūra (°C) Lietainās dienas Saules stundas Sira 65 18,5 79,6 2 894,7 Para 76 18,4 63,1 2 840,7 Naksa 71 18,4 82,0 2 622,5

(Valsts Aizsardzības ministrija, 1978)

c) Augu valsts

Kiklādu salu augu valstij īpaši raksturīgas ir šādas sugas:

— endēmiskās sugas: Fritillaria tuntasia (Kitna), Campanula sartorii (Andra), Mysorus heldreichii (Dēla), Symphytum naxicola (Naksa), Helichrysum amorgianum (Amorga) (Voliotis, 1987),

— dzelksnāji: Quercus coccifera, Sarcopoterium spinosum, Genista acanthoclada, Anthyllis hermanniae, Euphorbia acanthothamnos, Thymelaea hirsuta, Hypericum empetrifolium, Cistus incanus, Cistus salvifolius, Satureja thymbra, Thymus capitus, Globularia alypum u. c.,

— pamežs: Laurus nobilis, Cercis siliquastrum, Calicotome villosa, Spartium junceum, Cotinus coggygria, Erica arborea, Myrtus communis, Erica manipuliflora, Asparagus acutifolius u. c.,

— piekrastes augu valsts:

— klinšainās pludmalēs un sāls pļavās: Arthrocnemum fruticosum, Salsola kali, Matthiola tricuspidata, Cakile maratima, Eryngium maritinum, Eryngium creticum, Crithmum maritimum, Inula crithmoides u. c.,

— smilšu pludmalēs: Pinus pinea, Polygonum maritimum, Glaucium flavum, Malcolmia flexuosa, Cakile maritima, Medicago marina, Euphorbia peplis, Tamarix spp., Eryngium maritimum, Eryngium creticum, Echinophora spinosa, Cionura erecta, Calystegia soldanella, Xanthium strumarium, Pancratium maritimum u. c. (Polunin, 1980).

Dzīvnieku sugas un šķirnes, no kuriem iegūst siera “κοπανιστη” (“kopanisti”) ražošanā izmantoto pienu un krējumu

Grieķijas īpašajiem ģeofiziskajiem un klimatiskajiem apstākļiem ir bijusi izšķiroša nozīme kazu un aitu audzēšanas attīstībā. Tās galvenās iezīmes ir ekstensīvās audzēšanas sistēmas dominēšana, nelielas platības lauki un robustas miesasbūves kazu un aitu šķirņu attīstība, pielāgošanās grūtajiem vietējiem apstākļiem, kā arī zems izslaukums. Pielāgošanās dabas apstākļiem un ganības, kurās vērojama pārsteidzoša augu valsts daudzveidība ar lielu endēmisko sugu skaitu, veicina pienkopību, kurā iegūst pienu ar īpaši bagātīgu ķīmisko sastāvu un izcilām organoleptiskajām īpašībām. Piena augstā kvalitāte un siera ražošanas speciālistu pieredze šim apvidum ir devušas lielisku sieru klāstu, no kuriem visizdaudzinātākais ir “Kopanisti”.

Grieķijā un it īpaši Kiklādu salās audzētajām aitām vairumā gadījumu ir kopīgs genofonds, tomēr sastopamas atšķirības atkarībā no apstākļiem konkrētajā audzēšanas apvidū. Dzīvnieki ir nelieli, pielāgojušies valsts grūtajiem ģeofiziskajiem un klimatiskajiem apstākļiem, to izslaukums ir zems (80–120 kg gadā), toties pienam ir izcila kvalitāte. Tas izskaidrojams ar vietējās lopkopības īpatnībām un Grieķijas augu valsts bagātību. Grieķijā visbiežāk audzē “Zackel” šķirnes aitas (Ovis Aries L.). Papildus vietējām šķirnēm tiek audzētas arī ārzemju šķirņu aitas vai to krustojumi ar vietējo šķirņu dzīvniekiem, taču to pienam nav tik bagātīgs saturs (Chatziminaoglou & Co., 1985).

Kazu vairākums (apmēram 80 % dzīvnieku) pieder pie vietējām šķirnēm, 14 % kazu ir dzīvnieki, kas uzlaboti, krustojot ar dažādām ārzemju šķirnēm, taču apmēram 6 % pieder pie “Zaanen” šķirnes. Vietējām kazām ir dažāda krāsa, un tās atbilst neuzlabotu dzīvnieku pazīmēm: mazs augums, vienā metienā reti piedzimst vairāki mazuļi, zems izslaukums un robusta miesasbūve. Kalnu apvidos dzīvnieku gada izslaukums ir 50–100 kg piena, bet zemākos apvidos 120–150 kg piena. Kalnu, daļējos kalnu un salu apvidos kazas gandrīz vienmēr uzņem barību, ganoties savvaļā. Zemākos apvidos, kur sastopami arī uzlaboti dzīvnieki vai ārzemju šķirnes, aitas audzē mājas vai daļējos mājas apstākļos. (Chatziminaoglou & Co., 1985).

Kiklādu nomē galvenokārt sastopamas Frīzijas-Holšteinas un Šveices šķirnes, kā arī vietējās Tzijas šķirnes govis (Kiklādu Lauksaimniecības pārvalde, 1993).

5.2. Produkta specifika:

Siera “Kopanisti” galvenās iezīmes ir augstais sāls saturs, spēcīgā, asi piparotā garša, krēmveida konsistence un bagātīgais aromāts.

Spēcīgā, asi piparotā garša rodas straujajā vispārējā proteolīzes un lipolīzes procesā, kas notiek siera nogatavināšanas laikā. Siera nogatavināšana noris tikai tam raksturīgā veidā. Nospiesto siera masu, kurai pievienots sāls un varbūt arī svaigs sviests, ieliek traukā ar platu atvērumu un novieto vēsā vietā, kur vērojams augsts relatīvais mitrums; tur to atstāj bez iejaukšanās, līdz masas virspusē sāk strauji attīstīties mikrobi. Kad tas noticis, siera masu samīca, lai attīstījušies mikrobi vienmērīgi izplatītos visā sierā, kuru pēc tam no jauna ievieto traukā ar platu atvērumu. Šo darbību atkārto 2–4 reizes, kamēr siers nogatavojas (apmēram 30–40 dienas).

Lai paātrinātu un savā ziņā kontrolētu “Kopanisti” nogatavināšanos, nospiesto svaigo un ieskābušo siera masu sajauc ar labas kvalitātes agrāk ražotu “Kopanisti” sieru (tā daudzums nedrīkst pārsniegt 10 % no masas).

Straujā mikrobu attīstība, ko panāk ar iepriekš minētajām manipulācijām, kuras notiek siera nogatavināšanās laikā, gādā par mikrobu fermentu iekļūšanu siera masā, kas izraisa strauju vispārēju proteolīzes un lipolīzes procesu, kura rezultātā nogatavināšanās noris ātri, siers iegūst pikantu garšu un bagātīgu aromātu.

“Kopanisti” krēmveida konsistence, kuras dēļ šo sieru pieskaita mīkstajiem sieriem, ir izveidojusies gan mikrofloras fermentu ietekmē, kuri attīstās siera nogatavināšanās laikā, gan paaugstinātā mitruma rezultātā. Krēmveida konsistence izdodas vēl labāk, ja ražošanas procesā pievieno svaigu sviestu. Šī prakse, t. i., svaiga sviesta pievienošana siera masai, agrāk un arī tagad ir iecienīta, mājas apstākļos izgatavojot sieru “Kopanisti”, vismaz Tinas salā.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN):

Neapstrīdamo saikni starp “Kopanisti” kvalitāti un īpašībām, no vienas puses, un ģeogrāfisko apgabalu, no otras puses, apliecina vairākas raksturiezīmes, kuru kopsavilkums ir šāds:

— “Kopanisti” bagātīgā garša rodas, pateicoties izmantotā piena bagātīgajam ķīmiskajam sastāvam, pienu iegūst no vietējo šķirņu dzīvniekiem ar nelielu izslaukumu (80–120 kg gadā) un robustu miesasbūvi, tie ir pielāgojušies Kiklādu salu grūtajiem ģeofiziskajiem un klimatiskajiem apstākļiem (zems nokrišņu daudzums, liels saules stundu skaits, stipri vēji u. tml.),

— “Kopanisti” īpašais aromāts cita starpā izskaidrojams arī ar daudzajiem endīmisko sugu augiem un aromātiskajiem augiem, kas sastopami noteiktā ģeogrāfiskā apgabala dabiskajās ganībās un ko lopkopji, pieredzes mudināti, izmanto dzīvnieku ēdināšanā,

— spēcīgā, asi piparotā garša rodas mikrobu ātrās attīstības izraisītajā straujajā vispārējā proteolīzes un lipolīzes procesā, kas ilgst visu siera nogatavināšanas laiku,

— produkta nemainīgo kvalitāti nodrošina, svaigajai siera masai piejaucot labas kvalitātes agrāk ražotu “Kopanisti” sieru, nepārsniedzot 10 % svara,

— “Kopanisti” ražošanas tehnoloģija ir attīstījusies ražotāju ilggadējās pieredzes gaitā, vienlīdz augstu vietu atvēlot gan izejmateriāliem, gan Kiklādu salās valdošajiem klimatiskajiem apstākļiem. Īpaša nozīme ir siera masas nospiešanai, līdz sasniegts vajadzīgais mitruma līmenis, kā arī sāls pievienošanai nospiestajai masai, lai panāktu vienmērīgu tā sadalījumu un siera masas viendabīgumu un šādi radītu priekšnoteikumus mikrobu attīstībai. Kad siera virspusē bez papildu iejaukšanās ir sākusies straujā mikrobu attīstība, šo mikrobu masu, veicot dažādas manipulācijas, nogatavināšanās laikā vienmērīgi samaisa ar pārējo produkta masu. Šādi siera masa tiek papildināta ar mikrobu fermentiem, kas izraisa strauju un visaptverošu proteolīzes un lipolīzes procesu, kas veicina “Kopanisti” straujo nogatavināšanos, pikantās garšas, krēmveida konsistences un bagātīgā aromāta veidošanos.

“Kopanisti” ir plaši izdaudzināts tradicionāls siers, kas radies un attīstījies Grieķijā, konkrētāk – Kiklādu nomes salās. Kiklādu salās tas ir ražots jau no ļoti seniem laikiem.

Atsauces par siera siešanu Grieķijā ir sastopamas jau vissenākajos avotos. Senie grieķi pienu uzskatīja par svētu, jo Zevs uzauga, dzerot kazas Amaltejas pienu. Saskaņā ar grieķu mitoloģiju mirstīgie apguva vērtīgo siera siešanas mākslu no Olimpa dieviem. Salmoneja un Alkidīkes meita Tiro, “(…) apveltīta ar baltu un maigu augumu, tā dēļ deva savu vārdu sieram (…)” (gr. val. siers – tyro) (Sicīlijas Diodors). Turklāt Homērs “Odisejā” (Ι, 218–250) piemin, ka ciklops Polifēms sējis sieru (Sideris, 1982).

Markakis Zalonis, ārsts un filozofs no Tinas, grāmatā “Ceļojums uz Tinu, vienu no arhipelāga salām”, kas 1809. gadā iznāca Parīzē franču valodā un ko biedrība Oi filoi tou Krokou Tinou 1998. gadā atkārtoti izdeva grieķu valodā, nodaļā “Tinas produkti” raksta: “(…) Tinā (…). ražo mīkstos sierus, pavisam nedaudz eļļas (…)”, tālāk nodaļā “Tinas iedzīvotāju pārtika” pieminēdams: “(…) trijās galvenajās Tinas iedzīvotāju maltītēs galdā galvenokārt ceļ gaļas izstrādājumus. Tos papildina olas, svaigs siers, mīksts siers, kura garša ir spēcīgāka un pikantāka nekā nogatavinātam rokforam vai žeromē, kā arī sāļš siers no Peloponēsas (…)”. Pats par sevi saprotams, ka M. Zalonis šajā fragmentā atsaucas uz Tinas “Kopanisti”, kura garša ir visnotaļ stiprāka un pikantāka nekā nogatavinātam rokforam!

Ziņās par 1859. un 1870. gada Olimpiskajiem svētkiem atrodamas atsauces uz balvām, kas piešķirtas dažādiem izstādē iekļautiem produktiem. Siera kategorijā dažādus apbalvojumus saņēmis “Kopanisti” no Siras.

Liabejs (1899) par “Kopanisti” ražošanas tehnoloģiju raksta: “(…) šim sieram ir asa un piparota garša, un tāpēc to uzskata par gardu produktu (…) un pārdod par lielu naudu kā luksusa preci”.

Izvērstus aprakstus par “Kopanisti” ir snieguši Dimitriadis (1900), Tzuliadis (1936) un Ziguris (1952, 1956).

Visbeidzot, arī V.K. Vinoglu un E. Anifantakis apraksta “Kopanisti” augstskolas mācību grāmatas “Piensaimniecība” 2. sējuma nodaļā “Īpašas sieru tehnoloģijas” (darbs publicēts izdevniecībā Karamperopoulos 1980. gadā). Viņi norāda, ka “(…) vispazīstamākos “Kopanisti” veidus izgatavo Mikonā un Tinā (…)”.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 5. panta 7. punkts)

http://www.minagric.gr/greek/data/Προδιαγραφές%20Κοπανιστή%20ΠΟΠ.pdf

(1) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp.