PASKAIDROJUMA RAKSTS

1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

Nolūkā turpināt un nostiprināt līdzšinējo veiksmīgo sadarbību starp Savienību un tās dalībvalstīm un atbilstīgi Līgumu noteikumiem šā priekšlikuma mērķis ir noteikt Savienības nostāju Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā attiecībā uz ieteikumu, kas papildinās Starptautiskās Darba organizācijas (ILO) 1930. gada konvenciju Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija".

ILO 1930. gada konvencija Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija" (turpmāk "konvencija") ir viena no astoņām ILO pamatkonvencijām (kas ir starptautiskie darba pamatstandarti), un tā ir uzskatāma par cilvēktiesību instrumentu. Ar konvencijas pieņemšanu 1930. gadā Starptautiskajā Darba konferencē dalībvalstis tika aicinātas izskaust piespiedu darbu pēc iespējas īsākā laikā un atzīt to par krimināli sodāmu nodarījumu. Tomēr ir pagājuši jau 80 gadi un, neskatoties uz to, ka konvenciju ir ratificējušas gandrīz visas valstis, piespiedu darbs joprojām tiek praktizēts, lai gan tā pašreizējās formas atšķiras no tām, kas radīja bažas 20. gs. sākumā; saskaņā ar ILO aprēķiniem pasaulē no piespiedu darba cieš vismaz 20,9 miljoni cilvēku.

Starptautiskās Darba konferences (turpmāk "konference") 103. sesijā izskatāmā ILO ieteikuma mērķis ir novērst nepilnības konvencijas īstenošanā, lai palīdzētu novērst cilvēku tirdzniecību darbaspēka ekspluatācijas nolūkā un veicinātu piespiedu darba upuru aizsardzību un viņiem nodarītā kaitējuma kompensēšanu.

Konferences darba kārtībā ir arī protokola pieņemšana par šo pašu tematu, un uz to attiecas atsevišķs ieteikums Padomes lēmumam, ar ko atļauj sākt sarunas.

1.1. ILO 1930. gada konvenciju Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija" papildinošā ieteikuma izskatīšana un iespējamā pieņemšana Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā (2014. gada 28. maijs–12. jūnijs)

2014. gada Starptautiskās Darba konferences darba kārtībā ir punkts par tādu standartu noteikšanu, kas "papildina 1930. gada konvenciju Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija"", un šis punkts ir iekļauts ar mērķi pieņemt protokolu un/vai ieteikumu.

Šis konferences darba kārtības punkts tika izvēlēts ILO Administratīvās padomes 2013. gada martā notikušajā 317. sesijā kā standartu noteikšanas un vienīgais diskusiju punkts 103. konferences sesijā[1]. Šā lēmuma pamatā ir ieteikumi, kas tika izteikti 2013. gada februāra sanāksmē, kurā pēc ILO Administratīvās padomes aicinājuma piedalījās eksperti jautājumos par piespiedu darbu un cilvēku tirdzniecību darbaspēka ekspluatācijas nolūkā — "lai apzinātu nepilnības ILO standartu pašreizējā tvērumā ar mērķi izvērtēt, vai ir nepieciešams noteikt standartus, kas: i) papildinātu ILO piespiedu darba konvencijas ar mērķi novērst piespiedu darbu un nodrošināt upuru aizsardzību, tostarp nodarītā kaitējuma kompensēšanu, un ii) risinātu problēmas, kuras saistītas ar cilvēku tirdzniecību darbaspēka ekspluatācijas nolūkā"[2]. Šis process ir daļa no ILO rīcības programmas (2012–2016), kuras mērķis ir nodrošināt darba pamatprincipu un tiesību faktisku un vispārēju atzīšanu, veicināšanu un īstenošanu[3].

To, vai iesniegtais(-ie) instruments(-i) būs protokols un/vai ieteikums, izlems konferencē, pamatojoties uz priekšlikumiem, ko Starptautiskais Darba birojs sniedzis 2014. gada marta ziņojumā konferencei, kurš sagatavots pēc apspriešanās ar trīs ILO pārstāvētajām pusēm 2013. gada beigās[4]. Dažu pušu pārstāvji dod priekšroku ieteikumam, kas pievienots protokolam, citi vēlas, lai tiktu pieņemts tikai ieteikums, tāpēc konferences lēmumu šajā jautājumā nav iespējams prognozēt[5]. Konvenciju un iespējamo protokolu papildinās ieteikums, kurā būs sniegtas detalizētākas vadlīnijas par to, kā ir piemērojami konvencijas un iespējamā protokola pamatprincipi. Šajā priekšlikumā uzmanība ir koncentrēta uz minētā ieteikuma saturu (neatkarīgi no tā, vai tiks pieņemts tikai ieteikums vai ieteikums un protokols), par pamatu izmantojot konferencei iesniegto ziņojumu.

1.2. Ierosinātā ieteikuma saturs

Izskatāmā(-o) standarta(-u) mērķis ir "novērst nepilnības konvencijas īstenošanā, lai sekmētu piespiedu darba novēršanu, tā upuru aizsardzību un viņiem nodarītā kaitējuma kompensēšanu ar mērķi pilnīgi izskaust piespiedu darbu".

Ieteikuma priekšlikumā, kas veido IV ziņojumu (2B daļa), kurš iesniegts saistībā ar Starptautiskās Darba konferences 103. sesiju[6], ir aptverti šādi aspekti:

· valstu politika: tostarp rīcības plāni, koordinācijas un uzraudzības struktūras, datu vākšana;

· prevencija: stratēģijas, kuru mērķis ir novērst piespiedu darba cēloņus, tostarp pilnvaru piešķiršana konkrētām apdraudētām iedzīvotāju grupām, darba tiesību aktu tvērums un izpilde, izpratnes veicināšana, mācību programmas un pirmsizceļošanas ievirzes programmas migrantiem, valodu lietojums/tulkojumi, saskaņota migrācijas politika un starptautiskā sadarbība migrācijas jomā, sociālās aizsardzības minimums, tādu preču un pakalpojumu tirdzniecības un pieprasījuma samazinājums, kam ir saistība ar piespiedu darbu;

· upuru aizsardzība, par pamatu izmantojot to informētu piekrišanu, nevis gatavību sadarboties kriminālprocesā: tūlītēja palīdzība un ilgtermiņa atbalsts saistībā ar rehabilitāciju un atgriešanos normālā sabiedriskajā dzīvē visiem upuriem, veselības aprūpe, mājokļa nodrošināšana, materiālā, sociālā un ekonomiskā palīdzība, izglītība un apmācība, aizsardzība pret iebiedēšanu un atriebību un sodīšanu par noziegumiem, ko tie ir bijuši spiesti izdarīt, īpaša aizsardzība bērniem ar prezumpciju, ka tie ir nepilngadīgi, un migrējošiem darba ņēmējiem ar nogaidīšanas laikposmu un laikposmu, kas nepieciešams, lai atgrieztos normālā sabiedriskajā dzīvē, attiecīgā gadījumā piešķirot pagaidu vai pastāvīgās uzturēšanās atļauju, kā arī ar droša un, vēlams, brīvprātīga repatriācija; pasākumi, kas vērsti pret krāpnieciskiem darbā iekārtošanas pakalpojumiem;

· kompensācijas un tiesu iestāžu pieejamība: atbilstošu tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieejamība visiem upuriem, tiesības saņemt kompensāciju par kaitējumu, informāciju un konsultācijas, iespējama upuru pārstāvība, tiesiskās aizsardzības līdzekļu pieejamība neatkarīgi no upura valstspiederības un juridiskā statusa konkrētajā teritorijā, līdzekļi kompensāciju piešķiršanai upuriem;

· tiesībaizsardzība: pārbaudes darbavietās, no piespiedu darba gūtās peļņas konfiskācija, juridisko personu atbildība, vainīgo personu sodīšana, pazīmes upuru atpazīšanai;

· starptautiskā sadarbība: tehniskā sadarbība, savstarpēja tiesiskā palīdzība, dalīšanās ar informāciju un labu praksi.

Ieteikuma priekšlikums veidos pamatu sarunām par ieteikumu, ko plānots pieņemt Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā.

1.3. Konvencijas un ierosinātā ieteikuma darbības jomā ietilpstošo kompetenču sadalījums

Ierosinātie ieteikuma noteikumi daļēji aptver kompetences, kas Savienībai piešķirtas ar Līgumiem. Turklāt vairāki noteikumi skar Savienības tiesību aktu jomas, kas ES līmenī jau ir diezgan sīki reglamentētas.

Ieteikumā ir aptverti aspekti, kas saistīti ar vēršanos pret cilvēku tirdzniecību un upuru aizsardzību, proti, aspekti, kuri galvenokārt saistīti ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās[7], kas ir joma, kura reglamentēta ar Direktīvu 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību (vēršanās pret cilvēku tirdzniecību) un Direktīvu 2012/29/ES, ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus (upuru tiesības). Minētie aspekti ir aptverti arī 2000. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas pret transnacionālo organizēto noziedzību Protokolā par cilvēku tirdzniecības, jo sevišķi tirdzniecības ar sievietēm un bērniem, novēršanu, apkarošanu un sodīšanu par to (ANO Protokols par cilvēku tirdzniecības novēršanu), kura dalībniece ir ES.

Ieteikumā būs aplūkoti aspekti, kas saistīti ar sociālo politiku[8], kurā piemērojamās prasības noteiktas galvenokārt ar Direktīvu 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem (rakstisks paziņojums) un Direktīvu 2008/104/EK par pagaidu darba aģentūrām, kā arī ar direktīvām par drošību un veselības aizsardzību darbā, darba laiku, strādājošu jauniešu aizsardzību un maternitātes aizsardzību[9].

Paredzēts, ka ieteikums aptvers aspektus, kas saistīti ar patvēruma un imigrācijas jomu[10], kurā piemērojamās prasības noteiktas galvenokārt ar Direktīvu 2004/81/EK par uzturēšanās atļaujām, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, Direktīvu 2009/52/EK, ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, kuri dalībvalstīs uzturas nelikumīgi (sankcijas pret darba devējiem), — šajā direktīvā noteiktas sankcijas (tostarp kriminālsodi) pret darba devējiem, kuri izmanto nelikumīgus migrantus, un paredzēti pasākumi kompensāciju piešķiršanai personām, kas cietušas no šādas izmantošanas.

Migrējošo darba ņēmēju aizsardzības dēļ ieteikums var ietekmēt darba ņēmēju pārvietošanās brīvību, kas garantēta LESD 45. pantā un Regulā (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā. Ieteikums ietekmēs arī ES starptautiskos nolīgumus un attīstības sadarbības un tirdzniecības instrumentus, kuros ir atsauce uz darba pamatstandartiem un norādes par to, ka trešām valstīm, paplašināšanās procesā iesaistītajām valstīm un ES dalībvalstīm ir jāratificē un efektīvi jāīsteno ILO pamatkonvencijas.

Tomēr ieteikumā būs arī skarti jautājumi, kas nav ES kompetencē, kura noteikta ar Līgumiem.

2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

Neattiecas.

3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI

Starptautiskās Darba konferences 103. sesijas dalībniekiem tiks uzticēts izskatīt un pieņemt minēto priekšlikumu ieteikumam, kas papildinās ILO 1930. gada konvenciju Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija".

Ieteikums pats par sevi nav juridiski saistošs, un ILO dalībvalstīm tas nav jāratificē. Tomēr ILO standartu uzraudzības struktūras ieteikumu izmanto, lai novērtētu saistīto darba standartu piemērošanu, un tas ir izmantojams kā vadlīnijas valstu politikas un tiesību aktu izstrādei un piemērošanai praksē. Saskaņā ar ILO statūtu 19. panta 6. punkta b) un c) apakšpunktu ieteikuma pieņemšana nozīmē, ka konvencijas dalībniecēm ir jāuzņemas konkrētas saistības. Tālab katrai konvencijas dalībniecei noteiktā termiņā ir jāsāk likumdošanas vai administratīvās procedūras, lai izskatītu ieteikuma transponēšanu tās tiesiskajā regulējumā; par pasākumiem, kas veikti, lai saskaņotu tiesisko regulējumu ar ieteikumu, jāziņo ILO, bet ja konvencijas dalībniece nolemj ieteikumu nepiemērot, tai ar pienācīgu regularitāti jāziņo ILO par spēkā esošajiem tiesību aktiem un praksi jautājumos, kas aptverti ieteikumā.

Tas nozīmē, ka paredzētais ieteikums būs akts, ko pieņēmusi struktūra, kura izveidota ar starptautisku nolīgumu, un šis akts radīs juridiskas sekas LESD 218. panta 9. punkta nozīmē.

Ierosināt grozījumus un balsot par ieteikuma pieņemšanu Starptautiskajā Darba konferencē var tikai tās valstis, kuras ir ILO dalībvalstis. Savienība ir aicināta piedalīties konferencē novērotājas statusā.

Tomēr, ņemot vērā to, ka ieteikums attieksies gan uz jautājumiem, kas ir Savienības kompetencē, kura tai piešķirta ar Līgumiem, gan jautājumiem, kas ir tikai dalībvalstu kompetencē, Savienībai un dalībvalstīm kopīgi jārīkojas atbilstoši lojālas sadarbības principam, kā noteikts LES 4. panta 3. punktā. Tāpēc, darbojoties ILO, dalībvalstīm būtu arī kopīgi jārīkojas Savienības interesēs.

Šajā posmā šķiet, ka ierosinātais ieteikums ir saskaņā ar Savienības tiesību aktu un politikas nostādnēm, kas attiecas uz konkrēto jomu. Vispārīgie principi, kas noteikti ieteikuma priekšlikumā un Savienības tiesību aktos un politikā, ir saskanīgi, un ieteikuma priekšlikums un Savienības acquis pirmšķietami nav nesaderīgi.

Tomēr grozījumi priekšlikuma tekstā konferencē būtu jāierosina vai jāpieņem tikai tad, ja tie ir saderīgi ar spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem.

4. PRAKTISKIE ASPEKTI

Dalībvalstīm ILO struktūrās būtu saskaņotā veidā kopīgi jārīkojas Savienības interesēs. Saskaņā ar ILO tiesisko regulējumu ierosināt grozījumus un nodot balsi sarunu procesā var tikai dalībvalstis. Tāpēc dalībvalstīm, rīkojoties savas valsts kompetences ietvaros un kopīgi Savienības interesēs, un Komisijai būtu kopīgi jārīkojas atbilstoši lojālas sadarbības principam. Šajā saistībā, lai nodrošinātu pēc iespējas labāku Savienības un tās dalībvalstu interešu aizsardzību, dalībvalstīm un Komisijai, veicot uzdevumus, būtu savstarpēji vienai otra jāatbalsta, un uzdevumu izpildē tām būtu jāsaņem palīdzība no dalībvalstu un Komisijas labākajiem pieejamajiem ekspertiem.

Tā kā protokols un ieteikums ir savstarpēji saistīti un diskusijas un sarunas par tiem konferencē notiks vienā un tajā pašā komitejā, pieņemot sīki izstrādāto Savienības nostāju, būtu jāņem vērā nostāja, kas izveidota sarunām par protokolu.

2014/0131 (NLE)

Priekšlikums

PADOMES LĒMUMS

par nostāju, kas Eiropas Savienības vārdā jāieņem Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā attiecībā uz Ieteikumu, kurš papildinās Starptautiskās Darba organizācijas 1930. gada konvenciju Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija"

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 82. panta 2. punktu, 83. panta 1. punktu, 153. pantu un 218. panta 9. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

tā kā:

(1) Starptautiskās Darba organizācijas (ILO) 1930. gada konvencijā Nr. 29 "Piespiedu darba konvencija" (turpmāk "konvencija") ir noteikts, ka konvencijas dalībvalstīm pēc iespējas īsākā laikposmā jāizskauž piespiedu darbs un tas jāatzīst par krimināli sodāmu nodarījumu.

(2) Priekšlikumi konvenciju papildinošam ieteikumam (turpmāk "ieteikuma projekts") ir iekļauti Starptautiskās Darba konferences (turpmāk "konference") 103. sesijas (2014. gada 28. maijs–12. jūnijs) darba kārtībā izskatīšanai un pieņemšanai.

(3) Ieteikuma projekta mērķis ir novērst nepilnības konvencijas īstenošanā, lai sekmētu to, ka tiek novērsta cilvēku tirdzniecība darbaspēka ekspluatācijas nolūkā, un lai veicinātu piespiedu darba upuru aizsardzību un viņiem nodarītā kaitējuma kompensēšanu.

(4) Konvencijas noteikumi un ieteikuma projekta noteikumi daļēji aptver kompetences, kas Savienībai piešķirtas ar Līgumiem. Turklāt ieteikuma projekts būs savstarpēji saistīts ar spēkā esošo acquis sociālās politikas[11], patvēruma un imigrācijas[12], darba ņēmēju pārvietošanās brīvības[13] un pamattiesību[14] jomā. Konkrētāk, lielākā daļa ieteikuma projekta noteikumu ir aptverti vajadzības gadījumā Direktīvā 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību (vēršanās pret cilvēku tirdzniecību) un Direktīvā 2012/29/ES, ar ko nosaka noziegumos cietušo tiesību, atbalsta un aizsardzības minimālos standartus (upuru tiesības). Minētie aspekti ir aptverti arī 2000. gada Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas pret transnacionālo organizēto noziedzību Protokolā par cilvēku tirdzniecības, jo sevišķi tirdzniecības ar sievietēm un bērniem, novēršanu, apkarošanu un sodīšanu par to (ANO Protokols par cilvēku tirdzniecības novēršanu), kura dalībniece ir ES. Ieteikuma projekts būs arī savstarpēji saistīts ar starptautiskiem nolīgumiem un attīstības sadarbības un tirdzniecības instrumentiem, kuros ir atsauce uz darba pamatstandartiem un norādes par to, ka trešām valstīm, kandidātvalstīm un ES dalībvalstīm ir jāratificē un efektīvi jāīsteno ILO pamatkonvencijas.

(5) Saskaņā ar ILO statūtu 19. panta 6. punkta b) un c) apakšpunktu ieteikuma pieņemšana nozīmē, ka dalībvalstīm ir jāuzņemas konkrētas saistības. Ieteikums arī kalpo kā vadlīnijas valstu politikas un tiesību aktu izstrādei un piemērošanai praksē, un ILO standartu uzraudzības struktūras ieteikumu izmanto, lai novērtētu saistīto darba standartu piemērošanu. Tas nozīmē, ka ieteikuma projekts būs akts, ko pieņem struktūra, kura izveidota ar starptautisku nolīgumu, un šis akts radīs juridiskas sekas.

(6) Ņemot vērā iepriekš minēto, saskaņā ar LESD 218. panta 9. punktu Padomei ir jāpieņem lēmums, ar ko nosaka nostāju, kura jāieņem Savienības vārdā attiecībā uz jautājumiem, kas ir Savienības kompetencē. Savienība nav ILO dalībniece, tāpēc dalībvalstis kopīgi rīkosies Savienības interesēs[15].

(7) Ņemot vērā, ka ieteikuma projektā pirms tā pieņemšanas Starptautiskajā Darba konferencē var tikt izdarīti daži grozījumi, jānodrošina, lai dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, konferences gaitā varētu ierosināt vai apstiprināt grozījumus attiecībā uz jautājumiem, kas ir Savienības kompetencē, ciktāl tie ir saderīgi ar spēkā esošajiem ES tiesību aktiem,

IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.

Vienīgais pants

1. Savienības nostāja Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā ir atbalstīt plānotā ieteikuma projekta apstiprināšanu. Ieteikuma projekta teksts veido IV ziņojumu (2B daļa), kas iesniegts saistībā ar Starptautiskās Darba konferences 103. sesiju[16].

2. Dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, attiecībā uz ieteikuma noteikumu pieņemšanu Starptautiskās Darba konferences 103. sesijā ieņem Savienības nostāju, kā noteikts 1. punktā.

3. Dalībvalstis, kopīgi rīkojoties Savienības interesēs, bez Padomes papildu lēmuma var vienoties ILO struktūrās par nebūtiskām izmaiņām šajā nostājā.

Briselē,

Padomes vārdā —

priekšsēdētājs

[1] Dokuments GB.317/INS/2(Rev.) un 2013. gada 25. marta lēmumu protokols.

[2] Trīspusējā sanāksme, kurā piedalījās eksperti jautājumos par piespiedu darbu un cilvēku tirdzniecību darbaspēka ekspluatācijas nolūkā (Ženēva, 2013. gada 11.–15. februāris), Report for discussion at the Tripartite Meeting of Experts concerning the possible adoption of an ILO instrument to supplement the Forced Labour Convention, 1930 (No. 29) (TMELE/2013); gala ziņojums (TMELE/2013/7); sanāksmē pieņemtie secinājumi (TMELE/2013/6).

[3] ILO, Resolution concerning the recurrent discussion on fundamental principles and rights at work, Starptautiskā Darba konference, 101. sesija, Ženēva, 2012. gads, 8.–31. punkts.

[4] http://www.ilo.org/ilc/ILCSessions/103/reports/reports-to-the-conference/lang--en/index.htm.

[5] Sk. apspriešanā saņemtās atbildes, kas iekļautas IV ziņojumā (2A daļa) konferencei http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_239813.pdf.

[6] Pieejams publiski ILO tīmekļa vietnē http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_239814.pdf.

[7] LESD 82. panta 2. punkts un 83. panta 1. punkts.

[8] LESD 153. pants.

[9] Direktīva 89/391/EEK, Direktīva 94/33/EEK, Direktīva 2003/88/EK un Direktīva 92/85/EKK.

[10] LESD 79. pants.

[11] Tostarp ar Direktīvu 91/533/EEK par darba devēja pienākumu informēt darbiniekus par darba līguma vai darba attiecību nosacījumiem (rakstisks paziņojums), Direktīvu 2008/104/EK par pagaidu darba aģentūrām, kā arī ar direktīvām par drošību un veselības aizsardzību darbā, tostarp ar pamatdirektīvu jeb Direktīvu 89/391/EEK, Direktīvu 2003/88/EK par darba laiku, Direktīvu 94/33/EEK par strādājošu jauniešu aizsardzību un Direktīvu 92/85/EEK par maternitātes aizsardzību.

[12] Proti, ar Direktīvu 2004/81/EK par uzturēšanās atļaujām, kas izdotas tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri ir cilvēku tirdzniecības upuri vai bijuši iesaistīti darbībās, kas veicina nelegālo imigrāciju, kuri sadarbojas ar kompetentajām iestādēm, un Direktīvu 2009/52/EK par sankcijām pret darba devējiem.

[13] Ar LESD 45. pantu un Regulu (ES) Nr. 492/2011 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Savienībā.

[14] Ar ES Pamattiesību hartas 4. pantu (spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegums), 5. pantu (verdzības un piespiedu darba aizliegums), 15. pantu (brīvība izvēlēties profesiju un tiesības strādāt), 24. pantu (bērnu tiesības), 31. pantu (godīgi un taisnīgi darba apstākļi) un 32. pantu (bērnu darba aizliegšana un strādājošu jauniešu aizsardzība).

[15] Eiropas Kopienu Tiesas 1993. gada 19. marta atzinums Nr. 2/91 (Recueil 1993, I-1061. lpp., 26. punkts).

[16] Pieejams publiski ILO tīmekļa vietnē http//www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocuments/wcms_239814.pdf.