P9_TA(2021)0503

Direktīvas par ēku energoefektivitāti īstenošana

Eiropas Parlamenta 2021. gada 15. decembra rezolūcija par Direktīvas par ēku energoefektivitāti īstenošanu (2021/2077(INI))

(2022/C 251/05)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību, jo īpaši tā 194. pantu,

— ņemot vērā savu 2020. gada 17. septembra rezolūciju par ES ēku fonda energoefektivitātes potenciāla maksimālu izmantošanu (1),

— ņemot vērā savu 2021. gada 21. janvāra rezolūciju par pienācīgu un cenu ziņā pieņemamu mājokļu pieejamību visiem (2),

— ņemot vērā savu 2021. gada 19. maija rezolūciju par ES stratēģiju energosistēmu integrēšanai (3),

— ņemot vērā savu 2021. gada 19. maija rezolūciju par Eiropas Ūdeņraža stratēģiju (4),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 19. maija Direktīvu 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti (5) (Ēku energoefektivitātes direktīva jeb ĒEED),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra Direktīvu 2012/27/ES par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (6) (Energoefektivitātes direktīva),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 22. oktobra Direktīvu 2014/94/ES par alternatīvo degvielu infrastruktūras ieviešanu (7) un minētās direktīvas plānoto pārskatīšanu,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 17. aprīļa Regulu (ES) 2019/631 par CO2 emisiju standartu noteikšanu jauniem vieglajiem pasažieru automobiļiem un jauniem vieglajiem komerciālajiem transportlīdzekļiem (8) un ņemot vērā Komisijas 2021. gada 14. jūlija priekšlikumu, ar ko Regulu (ES) 2019/631 groza, lai stiprinātu iepriekš minētos standartus atbilstoši Savienības vērienīgākajiem mērķiem klimata jomā (COM(2021)0556),

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2021. gada 30. jūnija Regulu (ES) 2021/1119, ar ko izveido klimatneitralitātes panākšanas satvaru un groza Regulas (EK) Nr. 401/2009 un (ES) 2018/1999 (“Eiropas Klimata akts”) (9),

— ņemot vērā Komisijas 2019. gada 8. maija Ieteikumu (ES) 2019/786 par ēku renovāciju (10),

— ņemot vērā Komisijas 2019. gada 7. jūnija Ieteikumu (ES) 2019/1019 par ēku modernizāciju (11),

— ņemot vērā Komisijas 2019. gada 11. decembra paziņojumu par Eiropas zaļo kursu (COM(2019)0640) un ņemot vērā attiecīgo Parlamenta 2020. gada 15. janvāra rezolūciju (12),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 11. marta paziņojumu “Jauns aprites ekonomikas rīcības plāns. Par tīrāku un konkurētspējīgāku Eiropu” (COM(2020)0098),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 14. oktobra paziņojumu “Eiropas Renovācijas vilnis — par zaļākām ēkām, jaunām darbvietām un labāku dzīvi” (COM(2020)0662),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 9. decembra paziņojumu “Ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģija — Eiropas transporta virzība uz nākotni” (COM(2020)0789),

— ņemot vērā Komisijas 2021. gada 6. jūlija paziņojumu “Pārejas uz ilgtspējīgu ekonomiku finansēšanas stratēģija” (COM(2021)0390),

— ņemot vērā Komisijas dienestu 2021. gada 25. marta darba dokumentu “13 dalībvalstu ilgtermiņa renovācijas stratēģiju sākotnējā analīze” (SWD(2021)0069),

— ņemot vērā nesen publicēto tiesību aktu kopumu “Gatavi 55 % mērķrādītājam”,

— ņemot vērā Reglamenta 54. pantu, Reglamenta 1. panta 1. punkta e) apakšpunktu, kā arī 3. pielikumu Priekšsēdētāju konferences 2002. gada 12. decembra lēmumam par procedūru patstāvīgo ziņojumu sagatavošanas atļaujas piešķiršanai,

— ņemot vērā Transporta un tūrisma komitejas atzinumu,

— ņemot vērā Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komitejas ziņojumu (A9-0321/2021),

A. tā kā ēku sektora īpatsvars ir 36 % no visa siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas apjoma un tā kā ēku renovācijas sektors ir viens no svarīgākajiem, lai panāktu SEG apjoma samazināšanos un lai panāktu ES klimatneitralitāti, energoefektivitāti un sasniegtu Eiropas zaļā kursa mērķus;

B. tā kā 210 miljonu esošo ēku pilnīgai renovācijai un pakāpeniskai pilnīgai renovācijai būs izšķiroša nozīme, lai stratēģija būtu pārliecinoša, jo tieši šīs ēkas ir enerģijas patēriņa ziņā visneefektīvākās un renovācija, iespējams, ir vajadzīga gandrīz 110 miljoniem ēku (13);

C. tā kā 2019. gadā 6 % ES mājsaimniecību nespēja samaksāt rēķinus par komunālajiem pakalpojumiem; tā kā ēku energoefektivitāte var pozitīvi ietekmēt cīņu pret enerģētisko nabadzību;

D. tā kā aktuālais ēku renovācijas temps ir lēns — aptuveni 1 % gadā — un pilnīgas renovācijas rādītājs ir 0,2 % gadā; tā kā renovācijas programmās ne vienmēr ir iekļauta energoefektivitātes uzlabošana un lielāka atjaunojamo energoresursu izmantošana;

E. tā kā saskaņā ar Regulas (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (14) 2. panta 18. punktā noteikto definīciju princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” ir ES enerģētikas politikas vadošais princips, ar ko panākt efektīvāku enerģijas pieprasījumu un energoapgādi, jo īpaši ar tādiem līdzekļiem kā izmaksu ziņā lietderīgs enerģijas galapatēriņa ietaupījums, pieprasījumreakcijas iniciatīvas un lietderīgāka enerģijas pārveidošana, pārvade un sadale;

F. tā kā, spriežot pēc Komisijas vērtējuma, ES mājsaimniecībās siltumapgādei un karstā ūdens apgādei vien tiek patērēti 79 % no visa enerģijas galapatēriņa (192,5 Mtoe) (15);

G. tā kā līdz šim pēdējo reizi ĒEED ir pārskatīta 2018. gadā ar Direktīvu (ES) 2018/844 (16), tiecoties paātrināt esošo ēku renovāciju līdz 2050. gadam, atbalstīt visu ēku modernizāciju ar viedām tehnoloģijām un konkrētāku saikni ar videi saudzīgu mobilitāti, kā arī nodrošināt stabilu vidi lēmumu pieņemšanai par ieguldījumiem un dot patērētājiem un uzņēmumiem iespēju kompetentāk izdarīt savu izvēli, lai ietaupītu naudu un enerģiju;

H. tā kā pēc līdz šim pēdējās ĒEED pārskatīšanas reizes ES tikmēr ir nospraudusi mērķi ne vēlāk kā līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti;

I. tā kā saskaņā ar ĒEED dalībvalstīm obligāti ir jāpieņem ilgtermiņa renovācijas stratēģijas (IRS), taču tām nav obligāta pienākuma renovāciju faktiski īstenot, nedz arī izklāstīt, kā tas jādara, turklāt nav nodrošināts, lai dalībvalstīm būtu skaidrs, ar kādiem līdzekļiem stratēģijas vērtēt rezultātu kontekstā;

J. tā kā ar IRS būtu pienācīgi jāatbalsta sociālo mājokļu energoefektivitāte;

K. tā kā ar ēku automatizācijas un vadības sistēmu saistītie pasākumi, kas iekļauti pārskatītajā ĒEED, dalībvalstīs vēl nav pilnībā transponēti; tā kā īstenošana radītu lielāku skaidrību ieguldītājiem un speciālistiem;

L. tā kā Energoefektivitātes direktīvā dalībvalstīm ir noteikts pienākums sagatavot efektīvas atjaunojamo energoresursu nodrošinātas siltumapgādes un aukstumapgādes vispusīgu novērtējumu, noskaidrojot iespējamos siltumapgādes un aukstumapgādes risinājumus ēku sektorā un piedāvājot politikas nostādnes, ar ko realizēt efektivitātes un atjaunojamo energoresursu potenciālu;

M. tā kā ar iniciatīvu “Jauns Eiropas “Bauhaus”” ir iecerēts likvidēt plaisu, kas šķir dizainu un funkcionalitāti, ilgtspējīgu dzīvesveidu, resursu pārdomātu izmantošanu un novatoriskus un iekļaujošus risinājumus;

N. tā kā atbilstošs resursu nodrošinājums un finansējums ir noteicošais renovācijas viļņa aktivizācijas faktors; tā kā saskaņā ar Atveseļošanas un noturības mehānismu renovācija ir viena no investīciju un reformu pamatiniciatīvām;

O. tā kā elektrotransportlīdzekļi (ET) ir svarīgs elements, lai īstenotu ES pārkārtošanos uz tīru enerģiju, kuras pamatā ir energoefektivitātes pasākumi, atjaunojamie energoresursi, alternatīvu kurināmo veidi un novatoriski risinājumi enerģētiskās elastības pārvaldībai, un lai ne vēlāk kā līdz 2050. gadam sasniegtu klimatneitralitātes mērķi;

P. tā kā ĒEED papildina Direktīvu 2014/94/ES par alternatīvo degvielu infrastruktūras ieviešanu, jo nodrošina juridisko pamatu uzlādes punktu ierīkošanai gan dzīvojamās, gan nedzīvojamās ēkās; tā kā ĒEED ir viens no galvenajiem elementiem, ar ko ES līmenī atbalstīt pārdomātu privātas uzlādes procesu, ņemot vērā to, ka lielākajā daļā gadījumu uzlādēšana, visticamāk, notiks privātās un arī publiski pieejamās nedzīvojamās vietās;

Q. tā kā privāto ET uzlādes ierīču lietojumprogrammatūra un tehniskās prasības bieži vien atšķiras no publisko uzlādes punktu raksturlielumiem, jo privātajiem lādētājiem ir mazāka jauda un tos izmanto ilgākiem lādēšanas periodiem, turklāt tā vēl arvien lielā mērā ir izmaksu ziņā pieņemamākā uzlādes metode;

R. tā kā ĒEED būtu jāatspoguļo prasības par minimālā uzlādes punktu skaita ierīkošanu ēkām piederošajās stāvvietās un tādēļ jānosaka pienākums obligāti ievilkt kabeļus, kas vajadzīgi secīgai ET uzlādes staciju ierīkošanai; tā kā no 2025. gada dalībvalstīm, ņemot vērā attiecīgos valsts, reģionālos un vietējos apstākļus, ir jānosaka minimālās prasības attiecībā uz uzlādes punktu ierīkošanu visās — gan publiski pieejamās, gan privātās — nedzīvojamās ēkās, kurās ir vairāk nekā 20 stāvvietas,

Apsvērumi

1. vērš uzmanību uz to, ka stingrāk būs jānosaka ĒEED 2.a panta noteikumi un jānodrošina to efektīva īstenošana, lai ar ēku sektora palīdzību līdz 2030. gadam veiksmīgi panāktu SEG emisijas apjoma samazināšanos vismaz par 55 % un ne vēlāk kā līdz 2050. gadam sasniegtu ES klimatneitralitātes mērķi; uzskata, ka pēc tam būs arī jāpielāgo ĒEED galvenais mērķis, starpposma mērķrādītāji un indikatori, jo IRS patlaban nav ĒEED mērķu sasniegšanai vajadzīgajā līmenī;

2. uzsver, ka ĒEED un detalizētām IRS būtu jākļūst par galveno elementu, kas aktīvi veicina Eiropas ēku fonda vērienīgāku, ātrāku, pamatīgāku un kvalitatīvāku renovāciju ar jauniem, novatoriskiem politikas pasākumiem, kā tas ierosināts renovācijas viļņa stratēģijā;

3. pauž nožēlu, ka dažas dalībvalstis savas IRS iesniedza ar novēlošanos un ka vienai dalībvalstij sava IRS vēl ir jāiesniedz; norāda, ka tāpēc dalībvalstu plānus ir grūti salīdzināt; vērš uzmanību uz faktu, kas ir vērtējams pozitīvi, proti, ka vēlāk iesniegtos plānus cita starpā varēja saistīt ar nacionālajiem atveseļošanas plāniem, kuri pieņemti Covid-19 krīzes rezultātā un kuros ņemtas vērā jaunākās ES politikas iniciatīvas, piemēram, Eiropas zaļais kurss un renovācijas viļņa stratēģija; tomēr atzīmē, ka šī iemesla dēļ ir izveidojušās atšķirības starp tām dalībvalstīm, kas savas IRS iesniedza pirms nacionālajiem plāniem valsts atveseļošanai pēc pandēmijas;

4. atgādina, ka ir svarīgi nodrošināt atbilstošus finanšu līdzekļus, kas saskaņā ar Eiropas Savienības Atveseļošanas instrumentu ( Next Generation EU ) būtu pieejami ēku renovācijas un ēku energoefektivitātes un energosnieguma jomā; uzskata, ka ēku renovācijas sasaiste ar atveseļošanas finansējumu ir ekonomiska iespēja un līdzeklis, kas ļauj dalībvalstīm samazināt SEG emisijas;

5. atzīmē, ka iesniegtajās IRS kopumā ĒEED 2.a panta prasības ir lielākoties ievērotas, sniedzot informāciju par dažādām attiecīgajā pantā noteiktajām kategorijām; tomēr pauž nožēlu, ka IRS cita no citas atšķiras gan izklāsta detalizācijas, gan vēriena ziņā; pauž nožēlu par to, ka vairākas dalībvalstis nav noteikušas konkrētus mērķrādītājus 2030., 2040. un 2050. gadam, kā prasīts ĒEED 2.a pantā; pauž nožēlu arī par to, ka ne visās IRS ir iekļauti dati par SEG apjoma samazināšanu, tāpēc ir grūti izvērtēt stratēģiju vērienu klimata pārmaiņu mazināšanas kontekstā; uzskata, ka IRS būtu jādarbojas kā skaidriem pasākumiem un uzraudzības instrumentiem, kas nodrošina ikgadējās renovācijas likmes trīskāršošanos, ņemot vērā, ka starta pozīcijas un ēku fondi dalībvalstīm ir atšķirīgi;

6. norāda, ka dalībvalstis lielākoties ir pievērsušās tādiem faktoriem kā energoapgādes sistēmu dekarbonizācija un SEG emisijas, nevis aktīvi strādājušas pie konkrētiem pasākumiem un politikas nostādnēm, kuru mērķis ir uzlabot ēku energoefektivitāti, piemērojot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, un līdz ar to samazināt šajā sektorā patērētās enerģijas apjomu kopumā, tādējādi īstenojot integrētu sistēmu pieeju enerģētikai; uzsver, ka maksimāla energoefektivitāte un maksimāla atjaunojamo energoresursu izmantošana būtu jāpanāk visā enerģijas vērtības veidošanas ķēdē — un attiecībā gan uz elektroenerģiju, gan siltumapgādi un gāzi —, nevis tikai atsevišķu ēku līmenī;

7. aicina Komisiju cieši sekot līdzi tam, vai IRS nospraustie mērķi ir saskaņā ar renovācijas viļņa stratēģiju, ar pienākumu sagatavot vispusīgu siltumapgādes un aukstumapgādes novērtējumu, kā prasīts Energoefektivitātes direktīvā un Atjaunojamo energoresursu direktīvā ( 17 ) , un ar jaunajiem mērķrādītājiem klimata un enerģētikas jomā, kas katrai dalībvalstij ir noteikti atbilstoši valsts ēku fondam;

8. aicina dalībvalstis veicināt tādu renovāciju, ar ko tiek sekmēta atjaunojamo energoresursu integrācija ēkās, piemēram, ET uzlādes infrastruktūras uzstādīšana, siltumenerģijas uzglabāšana un pieslēgšana viediem energotīkliem; mudina dalībvalstis un Komisiju popularizēt labākās prakses apmaiņu;

9. uzskata, ka iedzīvotāju iesaistīšana zaļās pārkārtošanās un ēku renovācijas procesos ir galvenais minēto procesu veiksmīgas īstenošanas faktors; uzsver, ka labāku īstenošanu var panākt, piesaistot ekspertus un izmantojot sabiedrības zināšanas; aicina dalībvalstis nodrošināt, lai viss IRS sabiedriskās apspriešanas process būtu pietiekami pārredzams un lai tas būtu iekļaujošs, un tādēļ veicināt visu attiecīgo ieinteresēto personu līdzdalību saskaņā ar konkrētām ĒEED prasībām;

10. pauž nožēlu par to, ka 2020. gadā ES savu energoefektivitātes mērķrādītāju nesasniedza; vērš uzmanību uz to, ka nacionālajos enerģētikas un klimata plānos noteiktais nacionālais devums kopumā nav pietiekami vērienīgs, lai 2030. gadā sasniegtu energoefektivitātes mērķrādītāju, un ka tāpēc dalībvalstīm nāksies pie tā strādāt krietni intensīvāk;

11. atzīmē, ka būvniecība ir komplicēts process, kas cieši jākoordinē starp daudziem speciālistiem un amatniekiem un kas balstās uz plaša būvniecības paņēmienu un materiālu klāsta izmantošanu; uzskata, ka ĒEED pārskatīšanas procesā ir jāapsver mijiedarbība ar citām ilgtspējīgas būvniecības politikas nostādnēm un neitrāla attieksme pret materiāliem, lai izmaksu ziņā efektīvi panāktu Eiropas ēku dekarbonizāciju;

12. vērš uzmanību uz to, ka materiālu izmantošanas un resursu patēriņa ziņā svarīga ir ilgtspēja visā ēkas dzīves ciklā — sākot no materiālu ieguves, būvniecības un pielietošanas līdz pat ekspluatācijas beigām un nojaukšanai, kā arī reciklēšanai un atkārtotai izmantošanai, un tas cita starpā attiecas arī uz atjaunojamiem un ilgtspējīgiem dabā rodamiem materiāliem; turklāt vērš uzmanību uz to, ka ēku projektēšanā būtu jāiestrādā aprites ekonomikas principi dažādos būvdarbu procesa posmos;

13. atbalsta ilgtspējīgu, novatorisku un netoksisku būvmateriālu izmantošanu un vērš uzmanību uz to, ka ir svarīgi panākt spēcīgāku būvmateriālu aprites īstenošanos, tādēļ realizējot vai veidojot aprites ekonomikas marķēšanas sistēmu, kuras pamatā ir konkrētiem materiāliem piemērojami vides standarti un specifiski kritēriji; atzīmē, ka ir vajadzīgs vairāk pētījumu par ilgtspējīgiem materiāliem un ilgtspējīgiem procesiem; vērš uzmanību uz to, ka koksnes materiāli var būt nozīmīgs elements, kas ēku būvniecībā aizstāj fosilajos resursos balstītās alternatīvas, un akcentē šo materiālu spēju ilgtermiņā uzglabāt oglekli;

14. zina, ka pilnīgas renovācijas priekšrocība ir iespēja ēkas energoefektivitāti uzlabot ar holistisku pieeju, taču pakāpeniskas renovācijas un pakāpeniskas pilnīgas renovācijas procesā attiecīgos pasākumus var veikt izmaksu ziņā lietderīgāk, turklāt ar mazākiem traucējumiem, ja pasākumi ir pieskaņoti konkrētiem “pavērsiena punktiem” ēkas ekspluatācijas periodā; atzīmē, ka šādi “pavērsiena punkti” aktivizējas tad, ja rodas praktiskas iespējas, un tas var notikt arī personisku apstākļu ietekmē, īpašnieku maiņas gadījumā vai tad, ja izīrētā īpašumā mainās īrnieki; mudina dalībvalstis apsvērt to, kā šādus “pavērsiena punktus” izmantot, lai stimulētu renovāciju; atzīmē, ka viena posma renovācija un pakāpeniska renovācija nav savstarpēji konkurējoši procesi, jo atkarībā no konkrētās situācijas tie abi ir piemēroti risinājumi; uzskata, ka pakāpeniska renovācija un pakāpeniska pilnīga renovācija ir jāveic, ievērojot pilnīgas renovācijas standartus, lai tādējādi izvairītos no tehnoloģiskās iesīkstēšanas, un ka tāpēc ir jānodrošina ēku renovācijas ceļvedis;

15. atzīmē, ka patlaban jēdziens “gandrīz nulles enerģijas ēkas” ĒEED ir definēts kvalitatīvā izteiksmē un dod dalībvalstīm iespēju ļoti brīvi rīkoties pēc saviem ieskatiem, attiecīgi nosakot nacionālos standartus; aicina Komisiju ieviest “pilnīgas renovācijas” standartu, lai panāktu enerģijas ietaupījumus un SEG emisijas apjoma samazināšanos, kā arī saskaņoti definēt jēdzienu “gandrīz nulles enerģijas ēkas”;

16. uzskata, ka renovācijas procesos un jaunbūvju standartos būtu jāpievēršas ugunsdrošībai un riska faktoriem, kas saistīti ar intensīvu seismisko aktivitāti, jo tas ietekmē energoefektivitāti un ēku ekspluatācijas ilgumu, un tiem cita starpā būtu jāietver arī augsti veselības aizsardzības standarti; aicina dalībvalstis izstrādāt elektroinstalācijas pārbaudes režīmu, ņemot vērā to, ka 30 % mājokļa ugunsgrēku un 50 % nejaušo sadzīves ugunsgrēku cēlonis ir elektrības avots ( 18 ) ; uzskata, ka Eiropas ēku fonda renovācijas procesos būtu jāiekļauj arī elektroinstalācijas drošuma pārbaudes un tās modernizācija un jānodrošina pietiekama dūmu ventilācija ugunsgrēka gadījumā; vērš uzmanību uz to, ka IRS būtu arī jāveicina arī ēku fonda būvju stabilitātes un būvkonstrukciju nostiprināšana;

17. atkārtoti norāda, ka ir jāņem vērā azbestu saturošu materiālu klātbūtne ēkās un ka ar energoefektivitāti saistītos ēku modernizācijas procesos šos materiālus ir nepieciešams demontēt un nodrošināt aizsardzību, kura garantē, ka azbesta daļiņas no ēkām nenonāk apkārtējā vidē ( 19 )

18. pauž nožēlu, ka dažas dalībvalstis ĒEED joprojām nav pilnībā īstenojušas, kaut gan minētā tiesību akta transponēšanas termiņš bija 2020. gada 10. marts;

19. atgādina, ka ir svarīgi ieviest atbilstošas ēku renovācijas iniciatīvas, kā arī energoefektivitātes uzlabojumiem un enerģijas ietaupījumiem pakārtotus finanšu pasākumus saskaņā ar ĒEED 10. panta 6. punktu, lai renovācija būtu nodrošināta par pieņemamu cenu;

20. vērš uzmanību uz to, ka skaidra un precīza informācija par energoefektivitāti un enerģijas izmaksām ir svarīga potenciālajiem pircējiem un potenciālajiem īrniekiem; atzīst, ka ir jāuzlabo un dalībvalstīm labāk jāsaskaņo energoefektivitātes sertifikāti (EES), lai tos varētu vieglāk salīdzināt un lai tie būtu kvalitatīvāki un uzticamāki, bet tas tomēr ir jādara, ņemot vērā, ka starta pozīcijas un ēku fondi dalībvalstīm ir atšķirīgi; tāpēc uzskata, ka būtu jānodrošina vieglāk pieejami un lasāmi EES, ka tajos būtu jānorāda praktiska informācija par faktisko energoefektivitāti, sevišķi par ēkas aktuālo oglekļa pēdu, ka tiem vajadzētu būt digitalizētiem un ka tajos ES līmenī būtu jāiekļauj vietējā tirgus dati un informācija par iekštelpu vides kvalitātes parametriem, piemēram, par siltumkomfortu; vērš uzmanību uz to, ka tādējādi EES pēc izvēles varētu izmantot pieprasījumreakcijas pakalpojumiem kā atsauces elementu, pēc kura tiek izstrādāti normatīvi pasākumi, finansēšanas programmas un integrētas renovācijas politikas nostādnes;

21. uzsver, ka faktiskā energoefektivitāte atšķiras no EES aprēķinātā energosnieguma un ka tāpēc EES lietotājiem rodas neskaidrības; vērš uzmanību uz to, ka EES sistēmā ir jāiekļauj ēkas atjaunošanas pase, digitālais reģistrācijas žurnāls un viedgatavības indikators (VGI) un ka tas ir jādara, lai nepieļautu attiecīgo instrumentu savairošanos un lai lielāka būtu skaidrība patērētājiem; uzskata, ka tādējādi varēs vieglāk īstenot renovāciju, darīt to pamatīgāk, nodrošināt dažādu pasākumu koordināciju laika ziņā un baudīt daudzos ieguvumus;

22. atgādina, ka IRS ir jāietver plašāki ieguvumi, ko renovācija sniedz tādās jomās kā veselība, drošība, siltumkomforts un iekštelpu gaisa kvalitāte; atzīmē — spriežot pēc pētījuma, ko veikusi Komisija ( 20 ) , mājokļu privātīpašniekiem primārais stimuls energorenovācijas īstenošanai ir bijusi veselība, un tas skaidri liecina, ka mājokļa kvalitāte, enerģētiskā nabadzība un veselība ir saistīti faktori; uzskata, ka iekštelpu gaisa kvalitāte būtu jāiekļauj kā viens no elementiem, kad dalībvalstis ar valsts atbalsta shēmām, informatīvām kampaņām un citām ierosmēm popularizē ēku renovāciju; mudina dalībvalstis uzlabot datu vākšanu par iekštelpu vides kvalitātes parametriem, lai izstrādātu minimālos iekštelpu vides kvalitātes standartus;

23. uzsver, ka, pateicoties vērienīgiem esošo ēku fonda pilnīgas renovācijas un pakāpeniskas pilnīgas renovācijas mērķiem, varētu veidoties līdz pat 2 miljoniem darbvietu ( 21 ) , lielākoties vietēju darbvietu, kas nebūs saistītas ar ārpakalpojumu izmantošanu, sevišķi mazajos un vidējos uzņēmumos, turklāt patērētājiem būs nodrošināta tīras enerģijas piegāde par pieņemamu cenu un mājokļu iemītniekiem būs nodrošināti labāki dzīves apstākļi;

24. atgādina, ka sabiedriskajām ēkām ir jārāda piemērs renovācijas īpatsvara ziņā un arī attiecībā uz to, kā jāpanāk dekarbonizācija, energoefektivitāte un rentabilitāte, un tādējādi jāveicina sabiedrības informētība un jāsaņem plašāks sabiedrības atbalsts;

25. atkārtoti prasa līdztekus valstu īstenotajiem centieniem popularizēt arī ES prasmju iniciatīvu un cita starpā arī aspektus, kas veicina dzimumu līdztiesīgu iekļaušanu, lai tādējādi nodrošinātu, ka starpnieki — piemēram, uzstādītāji, arhitekti vai darbuzņēmēji, — var ieteikt, noteikt vai uzstādīt attiecīgus risinājumus (tostarp digitālus risinājumus) energoefektivitātes programmu izpildes un dekarbonizēta ēku fonda veidošanas vajadzībām, un lai galveno uzmanību veltītu visu būvniecības sektorā iesaistīto dalībnieku kvalifikācijas paaugstināšanai un pārkvalifikācijai; uzskata, ka dalībvalstīm savas nacionālās IRS ir skaidri jāsaista ar atbilstošām iniciatīvām, ar ko tiek popularizētas prasmes un izglītība būvniecības un energoefektivitātes sektoros;

26. uzskata — piemērojot rentabilitātes un izmaksu neitralitātes principus, ar ko īres maksas pieaugums tiek līdzsvarots ar enerģijas ietaupījumu, varēs panākt, ka galapatērētājiem samazināsies rēķini par patērēto enerģiju; mudina dalībvalstis savās IRS sistemātiski iestrādāt politikas nostādnes un darbības, kas paredzētas, lai cīnītos pret enerģētisko nabadzību un pievērstos valsts fonda ēkām ar vissliktākajiem energoefektivitātes rādītājiem un lai novērstu tirgus izkropļojumus un nepieļautu spekulatīvu īpašuma iegādi, kā rezultātā palielinās īres maksa, kas nesamērīgi smagi skar īrniekus ar zemiem ienākumiem; atgādina, ka slogu, ko vismazāk aizsargātajiem patērētājiem rada mainīgais enerģijas tirgus, var ievērojami samazināt, uzlabojot ēku energoefektivitāti; akcentē nepieciešamību nodrošināt šādiem patērētājiem elastīgu finansiālo atbalstu un mehānismus, kas palīdz cīnīties pret enerģētisko nabadzību; tomēr atzīmē, ka būtu jāapsver iespējas stimulēt renovācijas izmaksu samazināšanos konkrētām mērķgrupām un sektoriem;

27. vērš uzmanību uz to, ka ar ĒEED būtu jāpanāk, lai mājokļu un ēku īpašnieki ar renovāciju varētu atpelnīt ieguldīto, reāli un izmērāmi uzlabojot ēku energoefektivitāti; uzsver, ka, īstenojot pieeju, kuras pamatā ir renovācijas rezultātā iegūts izmērāms enerģijas ietaupījums, samazināsies ar esošo ēku energoefektivitātes modernizāciju saistītās izmaksas, turklāt attiecīgā modernizācija būs pamatīgāka, kvalitatīvāka un vērienīgāka; prasa, lai Komisija ĒEED pārskatīšanas procesā izvērtētu, vai ir jāpārskata direktīvas 2. panta 14. punktā definētais izmaksu optimālais līmenis;

28. atzinīgi vērtē vienas pieturas aģentūru salīdzinoši veiksmīgo darbību un uzsver, ka tām var būt izšķiroša nozīme, lai tirgus dalībniekus — tostarp iedzīvotājus, publiskā sektora iestādes un projektu īstenotājus, — piesaistītu potenciāliem projektiem, jo īpaši mazāka mēroga projektiem; atzīmē, ka nav kopīgas izpratnes par to, kas ir vienas pieturas aģentūra, jo patlaban attiecīgie modeļi ES ir struktūras, pārvaldības un piedāvātās palīdzības ziņā atšķirīgi; atgādina, ka ir svarīgi palielināt informētību par vienas pieturas aģentūrām, cita starpā arī vietējā un reģionālā līmenī; uzsver, ka vienas pieturas aģentūru darbība var būt nozīmīga, risinot jautājumu par ilgstošām un apgrūtinošām atļauju piešķiršanas procedūrām un veicinot ēku renovācijai paredzēta finansējuma pieejamību, kā arī palīdzot izplatīt informāciju par attiecīgajiem noteikumiem un nosacījumiem; uzskata, ka vienas pieturas aģentūrām būtu jāsniedz konsultācijas un atbalsts gan attiecībā uz vienas ģimenes mājām, gan daudzdzīvokļu ēkām un ka tām būtu jāsniedz atbalsts arī sertificētiem uzstādītājiem;

29. atgādina, ka ĒEED 19. pantā ir izklāstīta pārskatīšanas klauzula un cita starpā noteikts, ka ex post novērtējums ir veicams ne vēlāk kā līdz 2026. gadam; vērš uzmanību uz to, ka tādējādi būtu jānodrošina iespēja izmantot no ĒEED īstenošanas gūto pieredzi un jāizvērtē, ciktāl visā Savienībā ir panākts progress saistībā ar direktīvas īstenošanu;

Ieteikumi

30. uzsver, ka ĒEED ir ārkārtīgi svarīga, lai sekmīgi īstenotu renovācijas viļņa stratēģiju un panāktu emisiju samazināšanos;

31. aicina dalībvalstis nodrošināt direktīvas pareizu īstenošanu visos tās aspektos un jo īpaši attiecībā uz sociālo mājokļu fondu; aicina Komisiju turpināt minētā tiesību akta īstenošanas uzraudzību un neatbilstības gadījumā rīkoties, ja nepieciešams;

32. aicina Komisiju spēcīgāk definēt spēkā esošos ĒEED noteikumus, lai panāktu, ka dalībvalstu IRS atbilst ES klimatneitralitātes mērķiem un energoresursu mērķrādītājiem; vērš uzmanību uz to, ka attiecībā uz pilnīgu modernizāciju un pakāpenisku pilnīgu modernizāciju būs jāpanāk ikgadējs 3 % ēku renovācijas īpatsvars, lai ES līdz 2050. gadam sasniegtu klimatneitralitāti;

33. aicina Komisiju izvērtēt, kā formulēt standarta veidni, ko dalībvalstis varētu izmantot, lai pārliecinātos, ka visas ĒEED 2.a panta prasības ir izpildītas un ka mērķi un prasības ir saskaņoti, tā nodrošinot iespējas vieglāk salīdzināt panākto progresu un rezultātus un novērtēt nacionālos atveseļošanas un noturības plānus vai jebkādu citu ES finansējumu, kura saņemšanas nosacījums ir izpildīta IRS; mudina Komisiju izveidot ad hoc ekspertu tīklu, kas palīdzētu dalībvalstīm izstrādāt IRS un nodrošināt šo savu stratēģiju uzraudzību un īstenošanu;

34. aicina Komisiju apsvērt iespējas, kā vēl vairāk veicināt tādu vienas pieturas aģentūru veidošanos, kas sniedz konsultāciju pakalpojumus iedzīvotājiem un citām ieinteresētajām personām, tādēļ cita starpā nosakot arī stingrākus pasākumus ĒEED; ir pārliecināts, ka ar papildu norādījumiem un atbalsta pasākumiem, jo īpaši ar tehnisko palīdzību, informatīvām kampaņām, apmācību un projektu finansēšanu, var panākt lielāku renovācijas īpatsvaru;

35. aicina dalībvalstis panākt savu IRS, nacionālo atveseļošanas un noturības plānu un citu atveseļošanas pasākumu maksimālu savstarpējo sinerģiju un tādējādi nodrošināt, ka ar Savienības Atveseļošanas instrumentu ( Next Generation EU ) uzreiz tiek finansēti pilnīgas renovācijas un pakāpeniskas pilnīgas renovācijas procesi, īpašu uzmanību pievēršot ēkām ar vissliktākajiem energoefektivitātes rādītājiem un mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem, un turklāt veidojas sistēma, kas veicina ilgtspējīgas renovācijas pirmtirgu turpmāku izaugsmi arī pēc finansēšanas termiņa beigām;

36. uzskata, ka ēku un būvniecības tehnoloģiju digitalizācija — gadījumos, kad tā ir īstenojama, —, var būt energoefektivitātes palielināšanai nozīmīgs faktors; uzskata, ka ĒEED būtu jāpārskata, lai vēl vairāk popularizētu viedo un elastīgo ēku tehnoloģijas atbilstoši principam “energoefektivitāte pirmajā vietā” un sekmētu uz datiem orientētu pieeju; mudina izmantot un ieviest topošas tehnoloģijas — piemēram, viedos skaitītājus, viedo uzlādi, viedās siltumapgādes ierīces, uzglabāšanas tehnoloģijas un ar energotīklu sadarbspējīgas energovadības sistēmas, 3D modelēšanu un simulāciju, arī mākslīgo intelektu —, lai aktīvi panāktu oglekļa emisiju apjoma samazināšanos katrā ēkas dzīves cikla posmā, sākot ar plānošanas un projektēšanas posmu un turpinoties būvniecības, ekspluatācijas un modernizācijas posmā;

37. uzsver, ka aktuāli, uzticami un izsmeļoši dati par visa Eiropas ēku fonda energosniegumu ir galvenais faktors, lai izstrādātu un īstenotu efektīvas politikas nostādnes, kuru mērķis ir uzlabot sektora energoefektivitāti; atzīmē, ka digitālās tehnoloģijas būtu jāizmanto, arī lai atbalstītu esošā ēku fonda kartēšanu un IRS ieviešanu;

38. uzskata, ka būtu jāievieš uz datiem orientēta pieeja, lai mājokļu īpašniekiem, īrniekiem un trešām personām plašāk būtu pieejami apkopoti un anonimizēti dati un lai attiecīgās personas tos varētu izmantot enerģijas patēriņa optimizēšanai, cita starpā arī Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) drošo piekrišanas shēmu kontekstā, kā arī statistikas un pētniecības vajadzībām;

39. mudina dalībvalstis nodrošināt apstiprinātās VGI shēmas efektīvu, vērienīgu un konsekventu īstenošanu visā ES; norāda, ka ar VGI būtu jāpalīdz īstenot renovācijas viļņa stratēģiju un energosistēmas integrāciju, atbalstot viedo un elastīgo ēku veidošanu; atzīst, ka VGI palīdzēs vēl vairāk veicināt nulles enerģijas ēkas koncepcijai atbilstošu jauno ēku projektēšanu un būvniecību;

40. uzskata, ka IRS būtu sīkāk jāizklāsta ilgtermiņā veicamas darbības un integrēta infrastruktūras plānošana, pamatojoties uz ceļvedi ar konkrētām politikas nostādnēm un grafiku, kurā skaidri nosprausti starpposma mērķrādītāji 2030., 2040. un 2050. gadam, lai tādējādi veidotu stabilāku vidi ieguldītājiem, projektu īstenotājiem, mājokļu īpašniekiem un īrniekiem un pievērstos ēku pilna dzīves cikla ietekmei; uzsver, ka dalībvalstīm ir jānodrošina labāk pieejams finanšu un fiskālo mehānismu klāsts, kas atbalstītu privāto ieguldījumu piesaistīšanu un veicinātu publiskā un privātā sektora partnerības; pieprasa rīkoties, lai veicinātu aizdevumus, kuros energoefektivitāte ir noteikta par zemākas procentu likmes kritēriju;

41. vērš uzmanību uz to, ka ar ĒEED būtu jāpanāk, lai renovācija būtu rentabla, lai mājokļu īpašnieki un ēku īpašnieki varētu atpelnīt ieguldīto un lai, reāli un izmērāmi uzlabojot ēku energoefektivitāti, samazinātos rēķini par patērēto enerģiju un uzlabotos ilgtspēja; uzsver, ka, īstenojot pieeju, kuras pamatā ir renovācijas rezultātā iegūts faktiskais enerģijas ietaupījums, stabili samazināsies ar ēku energoefektivitātes modernizāciju saistītās izmaksas, turklāt attiecīgā modernizācija būs kvalitatīvāka un vērienīgāka;

42. akcentē zaļās infrastruktūras — piemēram, zaļo jumtu un sienu, — piedāvātās iespējas uzlabot ēku energoefektivitāti un veicināt pielāgošanos klimata pārmaiņām un šādu pārmaiņu mazināšanu, kā arī veicināt bioloģisko daudzveidību, jo īpaši pilsētu teritorijās;

43. prasa dalībvalstīm ar IRS realizēt novatoriskas politikas nostādnes, lai panāktu, ka iedzīvotāji aktīvi iesaistās IRS izstrādes un īstenošanas procesā un energoefektivitātes programmās; akcentē to, ka ir svarīgi iesaistīt ieinteresētās personas — tostarp iedzīvotājus, vietējās pašvaldības, mājokļu biedrības un būvniecības speciālistus, — un panākt šo personu aktīvu līdzdalību integrētu ēku dekarbonizācijas plānu un īstenošanas stratēģiju sagatavošanā;

44. zina, ka dažāda veida (sabiedriskām un privātām, nedzīvojamām un dzīvojamām) ēkām dalībvalstīs ir atšķirīga būvniecības un renovācijas dinamika; aicina Komisiju piedāvāt sistēmu, ar ko ieviest minimālos energosnieguma standartus, ņemot vērā, ka starta pozīcijas un ēku fondi dalībvalstīm ir atšķirīgi — sevišķi attiecībā uz ēkām ar īpašu arhitektonisku vai vēsturisku vērtību —, lai panāktu renovācijas īpatsvara straujāku pieaugumu, lai gaidāmie uzlabojumi būtu skaidri identificējami visā vērtības veidošanas ķēdē un lai stimulētu inovāciju, vienlaikus garantējot, ka attiecīgās izmaksas ir pieņemamas, jo īpaši cilvēkiem ar zemiem ienākumiem un cilvēkiem neaizsargātās situācijās;

45. aicina dalībvalstis izstrādāt integrētu un fundamentālu sistēmu, kas ietver attiecīgu finansējumu un tehnisko palīdzību minimālo energosnieguma standartu pakāpeniskai ieviešanai, kuri galarezultātā nodrošinās, ka tiek sasniegti valstu IRS nospraustie starpposma mērķrādītāji 2030. 2040. un 2050. gadam; uzsver, ka šādi minimālie standarti palīdzētu iezīmēt kursu uz klimatneitralitāti, kas ēku sektorā ir jāpanāk ne vēlāk kā līdz 2050. gadam, un varētu nodrošināt redzamību un drošību tirgum attiecībā uz esošā ēku fonda pārveidošanu; atzīst, ka dalībvalstis var elastīgi izstrādāt pasākumus, kas ir vajadzīgi, lai pielāgotos dažādiem ekonomiskiem, klimatiskiem, politiskiem, sociāliem un būvniecības apstākļiem; uzskata, ka būtu jāpiedāvā īpaši finanšu instrumenti un stimuli ēkām ar tehniskiem, arhitektoniskiem, kultūras mantojuma noteiktiem un vēsturiskiem ierobežojumiem, kuras nevar atjaunot par saprātīgu maksu salīdzinājumā ar īpašuma vērtību;

46. aicina Komisiju IRS saistīt ar attiecīgajiem Energoefektivitātes direktīvas un Atjaunojamo energoresursu direktīvas noteikumiem par efektīvu centralizēto siltumapgādi un aukstumapgādi un par atjaunojamo energoresursu — piemēram, saules siltumenerģijas un ģeotermālās enerģijas, — plašāku izmantošanu ēku sektorā un lielāku nozīmi piešķirt enerģijas uzglabāšanai un pašpatēriņam kā atbildes reakcijai uz tīkla un mikrotīkla signāliem, tomēr apzinoties, ka patlaban ēku siltumapgādes sistēmās tiek izmantoti fosilā kurināmā resursi, sevišķi dabasgāze; atzīmē, ka patērētājiem ir vajadzīga palīdzība, lai atteiktos no fosilā kurināmā resursu izmantošanas;

47. aicina dalībvalstis pilnībā īstenot ĒEED 14. panta un 15. panta 4. punkta noteikumus, skaidri sniedzot iedzīvotājiem un speciālistiem detalizētu informāciju par to, kā ēku automatizācijas un vadības sistēma pēc iespējas ātrāk var nodrošināt obligātos veiktspējas rādītājus, un tādējādi panākt, ka visa sagatavošanas darbība ir īstenota nevilcinoties un pirms noteiktā termiņa, kas ir 2025. gads; aicina Komisiju un dalībvalstis apsvērt iespēju šo noteikumu transponēšanas procesā izmantot ekspertu un speciālistu izstrādātos rīkus vai kontrolsarakstus;

48. aicina Komisiju mērķtiecīgi pievērsties ēku siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu dekarbonizācijai atbilstoši renovācijas viļņa stratēģijas prioritātēm un apsvērt iespēju veidot stimulu shēmas tieši vismazāk aizsargātajiem patērētājiem, tā tiecoties panākt veco, uz fosilā kurināmā resursu bāzes veidoto, neefektīvo ēku siltumapgādes sistēmu nomaiņu un tādēļ cita starpā ieviešot arī attiecīgus mērķrādītājus saskaņā ar IRS;

49. atgādina, ka ir prasījis nākamajā pārskatīšanas reizē izvērtēt, vai ĒEED nebūtu jāiestrādā vairāk prasību attiecībā uz uzlādes infrastruktūru, ņemot vērā to, ka jānodrošina tīkla stabilitāte — piemēram, ieviešot viedās uzlādes funkcijas, — un ka ir jāveicina ilgtspējīga mobilitāte, kā arī jāiekļauj integrēta un sistemātiska aprites cikla pieeja gan pilsētvides, gan lauku attīstības projektiem saskaņā ar adekvātu pilsētplānošanu un transporta ceļiem;

50. mudina dalībvalstis apsvērt iespējas, kā vislabāk izmantot priekšrocības, ko liela mēroga renovācijas kontekstā piedāvā uz konkrētu rajonu vērsta pieeja sadarbībā ar ieinteresētajām personām un vietējiem iedzīvotājiem;

51. aicina Komisiju un dalībvalstis nodrošināt, lai uzlādes punkti ēkās būtu gatavi viedai uzlādei, un attiecīgās prasības saskaņot ar pārskatīto Atjaunojamo energoresursu direktīvu; aicina dalībvalstis izveidot sistēmu, kas palīdzētu vienkāršot un paātrināt uzlādes punktu izvietošanu gan jaunās, gan jau esošajās dzīvojamās un nedzīvojamās ēkās, pievērsties potenciālajiem regulējuma šķēršļiem un veicināt vieglai divriteņu izmantošanai un uzglabāšanai piemērotu risinājumu iestrādi ēku projektos;

52. atzinīgi vērtē to, ka Komisija atzīst, cik svarīga ir elektromobilitāte, jo ir ieviesusi minimālās prasības attiecībā uz noteikta lieluma autostāvvietām un citas ar infrastruktūru saistītas minimālās prasības attiecībā uz mazākām ēkām; uzsver, ka ir jāturpina atbalstīt šādas uzlādes infrastruktūras plašāka ieviešana;

53. uzsver, ka esošo ēku renovācijai un jaunu ēku projektiem var būt liela nozīme, lai veicinātu ET — piemēram, vieglo automobiļu, vieglo kravas automobiļu, velosipēdu un motociklu, — izmantošanu, nodrošinot gan atbilstošas stāvvietas, gan uzlādes infrastruktūru un tādējādi sekmējot vispārēju transporta nozares dekarbonizāciju; atzīmē — ar šādu rīcību var panākt, ka vienas apkaimes rajona ēkas kļūst veselīgākas, zaļākas un ir savstarpēji labāk savienotas, kā arī noturīgākas pret klimata pārmaiņu nelabvēlīgo ietekmi; aicina Komisiju apsvērt iespēju ĒEED plašāk piemērot mobilitātei un tādēļ ieviest minimālās prasības — gadījumos, kad tās ir īstenojamas, — dažāda veida ēkām attiecībā uz velosipēdu stāvvietu infrastruktūru un elektrisko velosipēdu uzlādes punktiem;

54. atzinīgi vērtē to, ka par svarīgām ir atzītas prasības par iebūvētu kabeļu infrastruktūru jaunās dzīvojamās un nedzīvojamās ēkās un ka tās ir atzītas par vienu no ātras uzlādes punktu uzstādīšanas nosacījumiem; aicina Komisiju veicināt šādu prasību iekļaušanu valstu politikas regulējumos;

55. uzsver, ka uzlādes punktu pieejamība ir viens no stimuliem, kas rosina dzīvokļa vai mājokļa privātīpašnieku izvēlēties elektromobilitātes risinājumu; taču atzīmē, ka patlaban ĒEED prasības attiecībā uz kabeļu kanālu infrastruktūru ir noteiktas tikai jaunām ēkām un ēkām, kuras tiek vērienīgi renovētas un kurām ir vairāk nekā 10 stāvvietas; norāda, ka direktīvā ir paredzēta iespēja minēto prasību neievērot, ja uzlādes un kabeļu kanālu ierīkošanas izmaksas pārsniedz 7 % no ēkas vispārējas atjaunošanas kopējām izmaksām; aicina Komisiju sadarbībā ar dalībvalstīm veikt izmaksu analīzi, lai izpētītu, kādā veidā varētu mudināt projektu īstenotājus ieviest ET lietotājiem piemērotu infrastruktūru;

56. atgādina, ka līdz 2025. gada 1. janvārim dalībvalstīm ir jānosaka prasības par uzlādes punktu skaitu, kas jāierīko visās nedzīvojamās ēkās, kurās ir vairāk nekā 20 stāvvietu; šajā ziņā atzīmē, ka ir svarīgi noskaidrot trūkumus, kas saistīti ar ĒEED īstenošanu, un ka, pārskatot minēto direktīvu, tajā būtu jāiekļauj normas, ar kurām vēl vairāk tiek veicināta vieglāka privātās un publiskās uzlādes infrastruktūras uzstādīšana dzīvojamās un nedzīvojamās ēkās;

57. uzsver, ka elektromobilitātes risinājumiem ir jābūt viegli pieejamiem ikvienam cilvēkam; šajā ziņā vērš uzmanību uz to, ka ēku un cita starpā arī autostāvvietu renovācija ir jāveic, lai nodrošinātu, ka tās ir vieglāk pieejamas cilvēkiem ar ierobežotām pārvietošanās spējām; turklāt uzsver, ka renovētajās un jaunajās ēkās ir jāparedz vietas, kur uzglabāt pārvietošanās ierīces, tostarp ratiņkrēslus un bērnu ratiņus;

58. atzinīgi vērtē to, ka par svarīgiem ir atzīti pasākumi, kas vajadzīgi vieglākai un ātrākai uzlādes infrastruktūras uzstādīšanai, tādēļ pievēršoties patlaban aktuālajiem šķēršļiem, tādiem kā stimulu sadrumstalotība un administratīvais slogs; tomēr norāda, ka gan valsts, gan vietējā līmenī joprojām ir administratīvi šķēršļi, kas saistīti ar uzlādes infrastruktūras plānošanu un atļauju izsniegšanas procedūrām un kas kavē uzlādes infrastruktūras uzstādīšanu gan jaunās, gan jau esošajās dzīvojamās un nedzīvojamās ēkās; uzsver, ka ir jāstrādā vēl intensīvāk, lai šos acīmredzami administratīvos šķēršļus likvidētu;

59. uzsver — lai panāktu vajadzīgo ET uzlādes jaudu, papildus sabiedriskās vietās pieejamai uzlādes infrastruktūrai ir nepieciešamas arī iespējas ET uzlādēt dzīvojamās un nedzīvojamās ēkās; vērš uzmanību uz to, ka ir jāpalielina ieguldījums elektromobilitātē un ir jāizbūvē uzlādes infrastruktūra, kas spētu nodrošināt viedu uzlādi, jo tā savukārt varētu atvieglot maksimālās jaudas novirzīšanu un pieprasījumreakciju, veidojot lētākus un efektīvākus elektrotīklus, kam nepieciešama mazāka ražošanas jauda un infrastruktūra;

60. uzskata, ka publiskas, daļēji publiskas un privātas viedas uzlādes infrastruktūras uzstādīšana joprojām ir viens no galvenajiem priekšnoteikumiem, lai sekmētu ET vērienīgāku ienākšanu tirgū; tāpēc prasa vairāk ieguldīt ēkās un mobilitātē, veicinot inovāciju un digitālo rīku izmantošanu attiecībā uz elektromobilitāti;

61. norāda, ka ar attiecīgajiem ES tiesību aktiem būtu jāveicina ET uzlādes punktu uzstādīšana saistībā ar renovāciju, jaunu ēku būvniecību un jaunu iekārtu uzstādīšanu; vērš uzmanību uz to, cik svarīgi ir ieguldīt pie pamattīkla koridoriem un visaptverošajam tīklam pieslēgtajās publiskās uzlādes stacijās, taču uzsver, ka tās var būt tikai papildinošas, jo pilsētvidē būs vajadzīgs krietni lielāks uzlādes punktu skaits; norāda, ka visrentablākais un praktiskākais veids, kā ātrāk pārkārtoties uz elektroenerģijas izmantošanu transportlīdzekļos, ir nodrošināt uzlādes punktu pieejamību dzīves un darba vietu tuvumā, kur šādi punkti ir fundamentāls papildinājums ātrās uzlādes infrastruktūrai, kura ir nepieciešama, bet ir krietni dārgāka;

62. atzīmē, ka iekļaujošu, saliedējošu un ilgtspējīgu mobilitāti ir svarīgi nodrošināt visiem Eiropas iedzīvotājiem un reģioniem, tostarp tālākajiem reģioniem; akcentē to, ka ir svarīgi popularizēt alternatīvus, iekļaujošus, drošus un ilgtspējīgus transporta veidus un tiem vajadzīgo infrastruktūru; aicina dalībvalstis savas prasības par uzstādāmo uzlādes punktu minimālo skaitu izstrādāt, garantējot sociālekonomisko un teritoriālo kohēziju; mudina dalībvalstis noskaidrot, kādi sociāli, ekonomiski, juridiski, regulatīvi un administratīvi šķēršļi neļauj strauji palielināt uzlādes punktu skaitu, un šos šķēršļus novērst;

63. atzīst, ka, plānojot dzīvojamo un nedzīvojamo ēku uzlādes infrastruktūras un stāvvietu būvniecību, ir svarīgi pēc iespējas maksimāli saglabāt esošās pilsētu zaļās zonas un ilgtspējīgas pilsētu drenāžas sistēmas;

64. atzīmē, ka tikai dažas dalībvalstis ir ziņojušas par daudzsološu progresu, kas panākts saistībā ar ET uzlādes infrastruktūras ierīkošanu ēkās un autostāvvietās; pauž bažas par to, ka citās dalībvalstīs progress nav panākts, un prasa, lai ātrāk būtu pieejams plašāks datu klāsts; konstatē, ka lielākā daļa dalībvalstu ir iesniegušas aplēses par ET izmantošanu un mērķrādītājus 2020. gadam attiecībā uz atkārtotas elektrouzlādes ierīču ieviešanu; tomēr norāda, ka tikai divas trešdaļas dalībvalstu sniedza datus par mērķrādītājiem 2025. un 2030. gadam;

65. norāda, ka vairākas vietējās pašvaldības ir sākušas izstrādāt dekarbonizācijas plānus, kuros ir paredzēts arī noteikt saistošus termiņus aizliegumam izmantot iekšdedzes transportlīdzekļus; aicina šīs pašvaldības nodrošināt, lai attiecīgajos plānos būtu iestrādāts finansiālais un tehniskais atbalsts, kas paredzēts tieši pašvaldības ēku fonda pielāgošanai, tā tiecoties izpildīt savus dekarbonizācijas plānus;

o

o o

66. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai.

(1) OV C 385, 22.9.2021., 68. lpp.

(2) OV C 456, 10.11.2021., 145. lpp.

(3) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0240.

(4) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0241.

(5) OV L 153, 18.6.2010., 13. lpp.

(6) OV L 315, 14.11.2012., 1. lpp.

(7) OV L 307, 28.10.2014., 1. lpp.

(8) OV L 111, 25.4.2019., 13. lpp.

(9) OV L 243, 9.7.2021., 1. lpp.

(10) OV L 127, 16.5.2019., 34. lpp.

(11) OV L 165, 21.6.2019., 70. lpp.

(12) OV C 270, 7.7.2021., 2. lpp.

(13) European Parliament Directorate-General for Internal Policies, Policy Department for Economic and Scientific Policy. Boosting Building Renovation: What Potential and Value for Europe?, October 2016 [Eiropas Parlamenta ES iekšpolitikas ģenerāldirektorāta Ekonomikas, zinātnes un dzīves kvalitātes politikas departamenta 2016. gada oktobra publikācija par iespējām veicināt ēku straujāku renovāciju un par ieguvumiem, ko tas nodrošina Eiropai; publikācija latviešu valodā nav pieejama].

(14) Eiropas Parlamenta un Padomes 2018. gada 11. decembra Regula (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 663/2009 un (EK) Nr. 715/2009, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK, 98/70/EK, 2009/31/EK, 2009/73/EK, 2010/31/ES, 2012/27/ES un 2013/30/ES, Padomes Direktīvas 2009/119/EK un (ES) 2015/652 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV L 328, 21.12.2018., 1. lpp.).

(15) Mapping and analyses of the current and future (2020-2030) heating/cooling fuel deployment (fossil/renewables), March 2017 [2017. gada martā publicēts pētījums, kurā kartētas un analizētas gan aktuālās, gan turpmāk (2020–2030) iespējamās tendences attiecībā uz kurināmā (fosilo/atjaunojamo resursu) izmantošanu siltumapgādei/aukstumapgādei; publikācija latviešu valodā nav pieejama].

(16) OV L 156, 19.6.2018., 75. lpp.

(17) OV L 328, 21.12.2018., 82. lpp.

(18) Forum for European Electrical Domestic Safety (FEEDS). In the news: the European Parliament calls on Member States to develop an electrical inspection regime [aktuālā ziņa Eiropas Mājokļu elektrodrošības foruma mājaslapā par Eiropas Parlamenta aicinājumu dalībvalstīm izstrādāt elektroinstalācijas pārbaudes režīmu; publikācija latviešu valodā nav pieejama].

(19) Eiropas Parlamenta 2021. gada 20. oktobra rezolūcija ar ieteikumiem Komisijai par darba ņēmēju aizsardzību pret azbestu (Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0427).

(20) Comprehensive study of building energy renovation activities and the uptake of nearly zero-energy buildings in the EU, November 2019 [2019. gada novembrī publicēts vispusīgs pētījums par ēku energorenovācijas pasākumiem un gandrīz nulles enerģijas ēku izmantošanu ES; publikācija latviešu valodā nav pieejama].

(21) Komisijas 2020. gada 27. maija paziņojums “Eiropas lielā stunda — jāatjaunojas un jāsagatavo ceļš nākamajai paaudzei” (COM(2020)0456).