Komisijas ziņojums - Valsts atbalsta progresa ziņojums - Ziņojums par ES dalībvalstu piešķirto valsts atbalstu - 2009. gada rudens precizētā redakcija {SEC(2009) 1638} /* COM/2009/0661 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 7.12.2009. COM(2009) 661 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS Valsts atbalsta progresa ziņojumsZiņojums par ES dalībvalstu piešķirto valsts atbalstu 2009. gada rudens precizētā redakcija {SEC(2009) 1638 } SATURS Ievads… 3 Valsts atbalsts ekonomiskās krīzes kontekstā 3 1. Valsts atbalsts 2008. gadā 4 2. Valsts atbalsta izdevumu tendences dalībvalstīs 4 2.1. Ražošanai un pakalpojumiem sniegtā valsts atbalsta līmeņa tendences 6 2.2. Valsts atbalsts vispārējas ieinteresētības horizontālajiem mērķiem 7 3. Valsts atbalsts finanšu un ekonomiskās krīzes kontekstā 7 3.1. Komisijas pamatnostādnes krīzes lietās 7 3.2. Komisijas iesaiste krīzes lietās 8 3.3. Apstiprinātie pasākumi un to izmantošanas rādītāji 9 3.4. Valsts atbalsts, kas piešķirts 2008. gadā 10 4. Valsts atbalsta noteikumu vienkāršošana 11 4.1. Valsts atbalsta kontroles jaunā struktūra 11 4.2. Atsevišķu gadījumu novērtējums, ko veic mazam skaitam liela un iespējami konkurenci kropļojoša atbalsta pasākumiem 12 4.3. Gandrīz 19 % no atbalsta ražošanai un pakalpojumiem piemērots grupu atbrīvojums 12 5. Valsts atbalsta noteikumu izpilde 12 Ievads Šajā valsts atbalsta progresa ziņojuma 2009. gada rudens precizētajā versijā (turpmāk "Progresa ziņojums") ir skatīta situācija valsts atbalsta jomā divdesmit septiņās dalībvalstīs 2008. gadā. Tajā sniegts pārskats par dalībvalstu piešķirtā atbalsta līmeņiem un mērķiem. Ziņojumā ietverta īpaša sadaļa par finanšu iestādēm piešķirto valsts atbalstu saistībā ar finanšu un ekonomisko krīzi. Turklāt Progresa ziņojumā ir skatīti arī darba rezultāti saistībā ar visaptverošu un saskaņotu valsts atbalsta reformu kopumu, ko uzsāka ar Valsts atbalsta rīcības plānu (turpmāk "VARP") 2005. gadā. Visbeidzot, tajā ziņots par valsts atbalsta noteikumu izpildi. Šo rudens Progresa ziņojumu veido divas daļas. Šajā kopsavilkuma ziņojumā par ES dalībvalstu piešķirto valsts atbalstu ir skatīti galvenie fakti, secinājumi, tendences un modeļi saistībā ar dalībvalstu piešķirto valsts atbalstu, kā arī galvenie politikas attīstības virzieni valsts atbalsta kontroles kontekstā. Tā pielikumā "Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs" ir sniegti papildu fakti. EBTA Uzraudzības iestāde (EUI) publicē ikgadēju progresa ziņojumu[1] par Īslandē, Lihtenšteinā un Norvēģijā piešķirtā valsts atbalsta apjomu. Valsts atbalsts ekonomiskās krīzes kontekstā Pēdējo desmit gadu laikā ES bija vērojama pastāvīga ekonomikas izaugsme (vidēji 1,5 % no IKP gadā). Laika posmā no 2002. līdz 2007. gadam ražošanai un pakalpojumiem sniegtā valsts atbalsta līmenis samazinājās katru gadu vidēji par 2 %, 2007. gadā tie bija 65 miljardi euro jeb mazāk kā 0,5 % no IKP. Vienlaikus samazinājās arī budžeta deficīti līdz vidēji 0,8 % no IKP 2007. gadā – labākais rezultāts trīsdesmit gadu laikā[2]. Šajā laika posmā kritās arī bezdarba rādītāji, 2008. gadā tie bija 7 % visā ES, kas ir zemākais rādītājs ilgā laika posmā. IKP izaugsmi, valsts atbalsta līmeņa un budžeta deficītu samazināšanos krasi pārtrauca finanšu krīze. Vispārējais valsts atbalsta līmenis 2008. gadā pieckāršojās salīdzinājumā ar 2007. gadu un sasniedza 2,2 % no IKP, šis palielinājums gandrīz tikai un vienīgi bija saistīts ar atbalstu krīzes skartajai finanšu nozarei. Krīzes atbalstu reālajai ekonomikai, ko sniedza Pagaidu shēmas[3] ietvaros, dalībvalstis sāka īstenot tikai 2009. gadā. Līdz ar to šajā ziņojumā tas nav iekļauts. Saimnieciskā darbība samazinājās, un tās stabilizācija ir gaidāma tikai 2010.gadā. Kaut arī sākotnējie rādītāji liecina par pirmajām ekonomikas atlabšanas pazīmēm, ES tiek prognozēti valstu deficīti vidēji 6 % apmērā no IKP 2009. gadā un aptuveni 7 % – 2010. gadā. Ievērojami pieauga budžeta deficīti, atgriežoties 2000. gada līmenī. Paredzams, ka bezdarbs pieaugs līdz 10 % vai vairāk, un tā būs viena no turpmāko gadu galvenajām problēmām. Izsīkstot starpbanku aizdevumiem 2008. gada septembrī, dalībvalstis sāka iepludināt lielas atbalsta summas banku nozarē, lai novērstu finanšu sabrukumu. Dalībvalstis izveidoja garantiju sistēmas, kam sekoja riska vairogi un rekapitalizācijas pasākumi, lai nodrošinātu turpmākos aizdevumus ekonomikai. Kā nākamo soli, kas bija paredzēts Pagaidu shēmā, sāka sniegt papildu stimulus reālajai ekonomikai ieguldījumu turpināšanai vai atsākšanai. Viens no galvenajiem faktoriem, kas deva iespēju nodrošināt, ka šis kopumā sekmīgais glābšanas process notika saskaņoti, bija Eiropas Komisijas valsts atbalsta politika. Tā ļāva ātri īstenot vēl nepieredzētus atbalsta pasākumus un vienlaikus nodrošināja vienotā tirgus neskartu darbību. 1. Valsts atbalsts 2008. gadā Valsts atbalsta[4], ko dalībvalstis piešķīra 2008. gadā, kopsumma ir 279,6 miljardi euro jeb relatīvā izteiksmē – 2,2 % no IKP ES-27[5]. Dalībvalstu paziņotie krīzes pasākumi 2008. gadā sasniedza 212,2 miljardus euro jeb 1,7 % no IKP. Trīspadsmit dalībvalstis 2008. gadā sniedza krīzes atbalstu finanšu nozarei (Beļģija, Dānija, Vācija, Īrija, Spānija, Francija, Latvija, Luksemburga, Nīderlande, Portugāle, Somija un Apvienotā Karaliste). 2009. gada oktobra beigās Komisijas apstiprinātus finanšu krīzes pasākumus bija īstenojušas visas ES-15 valstis[6] un Ungārija, Latvija un Slovēnija. Ja atrēķina krīzes pasākumus, valsts atbalsta kopsumma 2008. gadā sasniedza 67,4 miljardus euro jeb 0,54 % no ES-27 IKP. Atbalsts ražošanai un pakalpojumiem veido 78 % no atbalsta kopsummas. Tas sasniedza 52,9 miljardus euro vai 0,42 % no ES-27 IKP. Atbalsts ogļrūpniecībai ir pieskaitīts atbalstam ražošanai un pakalpojumiem. Tas sasniedza 2,7 miljardus euro vai 4,1% no kopējā atbalsta. Pārējo atbalstu veido atbalsts lauksaimniecībai (11,8 miljardi euro vai 17,5 % no kopējā atbalsta), zivsaimniecībai (0,2 miljardi euro vai 0,4 % no kopējā atbalsta) un transporta nozarei[7] (2,4 miljardi euro vai 3,6 % no kopējā atbalsta). Paziņotais dalībvalstu atbalsts dzelzceļam (kas salīdzināmu datu trūkuma dēļ nav iekļauts nevienā no iepriekš minētajām kopsummām) ir 46 miljardi euro vai 0,4 % no ES IKP[8]. Piecu lielāko atbalsta piešķīrēju sniegtā atbalsta kopsumma ir 40,5 miljardi euro jeb 60 % no kopējā atbalsta[9]. Vācija ir piešķīrusi 15,7 miljardus euro jeb 23 % no kopējā atbalsta, tai seko Francija (10,3 miljardi euro, 15 %), Itālija (5,5 miljardi euro, 8 %), Spānija (5,2 miljardi euro, 8 %) un Apvienotā Karaliste (3,8 miljardi euro; 6 %). Pilnīgi cita aina paveras, skatot atbalstu procentos no IKP. Ungārijas piešķirtais atbalsts veido 2,4 % no IKP, tai seko Malta (2 %), Bulgaria (1,3 %), Somija (1,1 %) un Īrija (1,1 %). 2. Valsts atbalsta izdevumu tendences dalībvalstīs Lisabonas Eiropadome 2000. martā aicināja Komisiju, Padomi un dalībvalstis "turpināt pūliņus, lai … mazinātu valsts atbalsta kopējo līmeni, novirzot uzsvaru no atsevišķu uzņēmumu vai nozaru atbalstīšanas uz horizontālu Kopienas mērķu sasniegšanu – nodarbinātību, reģionālo attīstību, vidi, mācībām vai pētniecību" . Vairākās sekojošās Eiropadomes sanāksmēs ir atkārtoti aicinājumi samazināt un labāk izmantot valsts atbalstu. Šie mērķi tika uzsvērti Komisijas ieteikumā par ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm 2005.–2008. gadam. Turklāt, apjomā mazāks un mērķtiecīgāks atbalsts tika noteikts kā viens no četriem principiem, uz kuriem pamatojas 2005. gadā uzsāktā Komisijas Valsts atbalsta rīcības plāns (VARP). Ja skata tendenci ilgtermiņa perspektīvā, valsts atbalsta kopējais līmenis divdesmitā gadsimta astoņdesmitajos gados bija aptuveni 2 % no IKP, deviņdesmitajos gados tas kritās nedaudz zem 1 %, 2003.–2007. gadā tas pazeminājās līdz aptuveni 0,5–0,6 % no IKP. Sakarā ar ārkārtējiem krīzes pasākumiem ES-27 kopējais atbalsta līmenis pieauga, pārsniedzot 2 % no IKP. 1. attēls[10]. Atbalsta kopsumma procentos no IKP (ES-27; dati, sākot no 1992. gada) [pic] Valsts atbalsta samazinājums šo desmit gadu laikā, kas turpinājās līdz 2007. gadam, izskaidrojams ar trīs galvenajiem faktoriem: pirmkārt, kopš 2000. gada bija vērojama ekonomikas izaugsme, tāpēc dalībvalstis ievērojami mazāk piešķīra glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu grūtībās nonākušiem uzņēmumiem. Otrkārt, pastāvīgi samazinājās valsts atbalsts ogļrūpniecībai, šī tendence galvenokārt bija vērojama Polijā, Francijā, Vācijā un Spānijā. Treškārt, šo lejupejošo tendenci veicināja ES-12[11] dalībvalstu pirmspievienošanās saistības un šo centienu turpināšana pēc pievienošanās, jo tās turpināja pielāgot savu valsts atbalsta politiku un praksi ES valsts atbalsta tiesību aktiem un politikai. Šie centieni atspoguļoja vispārējo uzskatu, ka augsts valsts atbalsta līmenis ne tikai kavē resursu efektīvu izmantošanu, bet arī mazina ekonomikas konkurētspēju kopumā. Šajā jomā jau divdesmitā gadsimta astoņdesmitajos gados tika uzsākts darbs pie tā, lai valsts atbalsta efektīvu kontroli padarītu par vienotā tirgus programmas galveno sastāvdaļu. Valsts atbalsta disciplīna tika paplašināta un nostiprināta deviņdesmitajos gados EMS kontekstā, jaunus impulsus tai deva Lisabonas Padome 2000. gadā un VARP 2005. gadā. Šo centienu rezultātā izstrādātais reformu kopums galvenokārt pievēršas atbalsta mērķtiecīguma uzlabošanai, vienlaikus nodrošinot konkurences kavēkļu ierobežošanu līdz minimumam, lai uzturētu vienotā tirgus darbību. Ja neņem vērā ārkārtas krīzes pasākumus, vispārējais atbalsta līmenis ir 0,54 % no IKP (67,4 miljardi euro), un tas joprojām ir tajā pašā līmenī kā iepriekšējos gados. Tas liecina, pirmkārt, par to, ka dalībvalstis turpina ievērot vispārēju valsts atbalsta disciplīnu, ja netiek skatīta finanšu un ekonomiskā krīze, kas uzliesmoja 2008. gadā. Otrkārt, stingru valsts atbalsta disciplīnu pirmskrīzes gados var uzskatīt par nozīmīgu faktoru, kas ļāva ātri, vērienīgi un mērķtiecīgi reaģēt uz krīzi, neapšaubot vispārējo uzskatu, ka valsts atbalsts jāpiemēro piesardzīgi un izsvērti un tad, ja tas ir vajadzīgs vispārēji atzīta mērķa sasniegšanai un ir samērīgs ar risināmo problēmu. Ņemot vērā atbalsta īpatnības lauksaimniecībā, zivsaimniecībā un transporta nozarē, turpmākajās sadaļās par atbalsta līmeni un virzieniem (2.1. un 2.2.) ir skatīts tikai atbalsts ražošanai un pakalpojumiem. 2.1. Ražošanai un pakalpojumiem sniegtā valsts atbalsta līmeņa tendences Analizējot ražošanai un pakalpojumiem sniegtā valsts atbalsta tendences vidēji ilgā laika posmā, krīzes pasākumi šeit nav ņemti vērā un tiks atsevišķi skatīti 3. nodaļā. ES kopumā ražošanai un pakalpojumiem (ES) sniegtā atbalsta tendence, salīdzinot divus secīgus trīs gadu periodus (2006.–2008. gadu un 2003.–2005. gadu), ir bijusi viegli lejupejoša. Vidējie atbalsta izdevumi 2006.–2008. gadā bija 52 miljardi euro jeb 0,42 % no IKP, savukārt 2003.–2005. gadā tie bija 54 miljardi euro jeb 0,46 % no IKP. Tas liecina, ka skatot īpašos pasākumus saistībā ar finanšu un ekonomisko krīzi atsevišķi, vairākums dalībvalstu ir turpinājušas sekot Padomes aicinājumam mazināt vispārējo atbalsta līmeni. Vairākums dalībvalstu (15) 2006.–2008. gadā spēja saglabāt vai pat samazināt atbalsta līmeni salīdzinājumā ar 2003.–2005. gadu. Vairākas ES-12 valsts panāca būtisku samazinājumu par 1 % no IKP vai pat vairāk. Rezultātā vidējie ES-12 izdevumi tika samazināti gandrīz uz pusi, t.i., no vairāk nekā 1 % no IKP 2003.–2005. gadā līdz 0,5 % 2006.–2008. gadā. Arī dažas ES-15 valstis spēja samazināt atbalsta līmeni, sasniedzot aptuveni 0,4 % no IKP 2006.–2008. gadā[12], t.i., gandrīz tuvojoties ES-27 vidējam rādītājam. Neskatoties uz pozitīvi vērtējamo lejupejošo tendenci, dažas dalībvalstis 2006.–2008. gadā[13] palielināja atbalsta izdevumus salīdzinājumā ar 2003.–2005. gadu. Palielinājumi galvenokārt bija saistīti ar atbalstu horizontāliem mērķiem, galvenokārt reģionālajai attīstībai, vides aizsardzībai, pētniecībai un izstrādei un nodarbinātībai. Tomēr šis palielinājums nav apvērsis vispārējo ilgtermiņa lejupejošo tendenci visā ES kopumā. Īstermiņa izvērtējums no 2007. līdz 2008. gadam liecina par vieglu augšupejošu kustību 2008. gadā. Ražošanai un pakalpojumiem piešķirtā valsts atbalsta izdevumi paaugstinājās par aptuveni 0,04 % no IKP. Piemēram, Vācija palielināja reģionālo ieguldījumu atbalstu, jo īpaši jaunajās federālajās zemēs[14], un Spānija piešķīra lielāku atbalstu vides aizsardzībai[15]. Polija ievērojami palielināja nodarbinātības atbalstu un noteica jaunus pasākumus, uz kuriem attiecas grupu atbrīvojumi; to izdevumi sasniedza vairākus simtus miljonu euro[16]. Šī īstermiņa augšupejošā attīstība liecina, ka pašreizējā valsts atbalsta kontroles sistēma ļauj dalībvalstīm ātri reaģēt uz mainīgām ekonomiskām vajadzībām, neuzsākot papildu procedūras ar Komisiju. Dalībvalstu galvenie instrumenti šajā jomā ir pasākumi ar grupu atbrīvojumu un apstiprinātas, paziņotas atbalsta shēmas, saskaņā ar kurām individuālus atbalstus var piešķirt lielam skaitam uzņēmumu (sīkāku informāciju skatīt 4. nodaļā). 2.2. Valsts atbalsts vispārējas ieinteresētības horizontālajiem mērķiem Valsts atbalstu horizontāliem mērķiem, t.i., atbalstu, ko nepiešķir atsevišķām nozarēm, parasti uzskata par piemērotāku tirgus nepilnību novēršanai, jo tas konkurenci kropļo mazāk kā nozaru un ad hoc atbalsts. Svarīgākie horizontālie mērķi, ko veicina ar valsts atbalstu, ir pētniecība, izstrāde un inovācija (turpmāk "PII"), vides aizsardzība, palīdzība maziem un vidējiem uzņēmumiem (turpmāk "MVU"), darba vietu radīšana, mācību veicināšana un atbalsts reģionu ekonomiskajai attīstībai. Skatot tendences dalībvalstu centienos novirzīt ar krīzi nesaistīto atbalstu uz vispārējas ieinteresētības horizontālajiem mērķiem, šajā analīzē krīzes lietas nav ņemtas vērā[17]. Tādējādi horizontālajiem mērķiem domātais valsts atbalsts 2008. gadā bija 46,3 miljardi euro, kas veidot aptuveni 88 % no kopējā atbalsta ražošanai un pakalpojumiem. Salīdzinājumam var minēt 80 % 2007. gadā, 74 % 2004. gadā un aptuveni 50 % deviņdesmito gadu vidū. Dalībvalstu galvenie mērķi 2008. gadā bija reģionālais atbalsts (26 %), saskaņā ar vides atbalsta pamatnostādnēm izvērtētais atbalsts (24 %)[18] un atbalsts PII (16 %). Pamattendence apstiprina, ka horizontālajiem mērķiem domātais atbalsts pieaug. Horizontālajiem mērķiem paredzētais atbalsts 2003.–2005. gadā bija vidēji 74 %, 2006.–2008. gadā tas pieauga līdz 85 %. Līdzīga aina vērojama arī, skatot to dalībvalstu skaitu, kas 90 % vai vairāk no ražošanai un pakalpojumiem domātā atbalsta ir novirzījušas vispārējas ieinteresētības horizontālajiem mērķiem. 2008. gadā tās bija 17 dalībvalstis salīdzinājumā ar 17 valstīm 2007. gadā[19] un 16 – 2006. gadā[20]. Šai attīstības tendencei ir vairāki cēloņi un tai nav noteikta modeļa. ES kopumā atbalsts nozaru attīstībai, ietverot arī glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu, 2008. gadā bija mazāks nekā 2007. gadā un veidoja 6,5 miljardus euro jeb 12 % no kopējā atbalsta ražošanai un pakalpojumiem[21]. Ja atbalstu neskata ekonomikas un finanšu krīzes kontekstā, glābšanas un pārstrukturēšanas atbalsts 2008. gadā bija gandrīz 557 miljoni euro salīdzinājumā ar gada vidējo rādītāju 3,5 miljardi 2003.–2005. gadā un 872 miljoniem euro 2006.–2008. gadā. Kopumā ilgtermiņa tendence liecina, ka dalībvalstis turpina novirzīt lielu daļu atbalsta horizontāliem mērķiem. Īpaši jāpiemin, ka visas ES-12 dalībvalstis pakāpeniski novirza atbalstu horizontāliem mērķiem. 3. Valsts atbalsts finanšu un ekonomiskās krīzes kontekstā 3.1. Komisijas pamatnostādnes krīzes lietās Pēc finanšu krīzes padziļināšanās 2008. gada rudenī Komisija pieņēma pamatnostādnes – paziņojumus par bankām sniegtā valsts atbalsta veidiem un īstenošanu[22]. Šajos paziņojumos Komisija atzina, ka krīzes nopietnība attaisno atbalsta piešķiršanu, pamatojoties uz EK līguma 87. panta 3. punkta b) apakšpunktu, un noteica vienotus noteikumus tam, kā dalībvalstis var piešķirt valsts garantijas, rekapitalizācijas pasākumus un glābšanas pasākumus saistībā ar samazinātas vērtības aktīviem atsevišķām bankām vai kā valsts shēmas daļu. Galvenais pamatnostādņu princips šajos paziņojumos bija nodrošināt to, ka ārkārtas pasākumi finanšu stabilitātes nodrošināšanai garantē vienādus noteikumus bankām, kas atrodas dažādās dalībvalstīs, kā arī bankām, kas saņem valsts atbalstu, un tām, kas to nesaņem. Komisijas īstenotās valsts atbalsta kontroles mērķis ir mazināt valsts iejaukšanās negatīvo savstarpējo ietekmi starp dalībvalstīm, atbalsta saņēmējiem ar dažādu riska profilu un starp atbalsta saņēmējiem un bankām, kas valsts atbalstu nesaņem, un vienlaikus veicināt shēmās paredzēto mērķu sasniegšanu. Eiropadome[23] apstiprināja savu apņemšanos atjaunot uzticību finanšu tirgum un tā pareizu darbību un uzsvēra, ka politikas risinājumiem ES līmenī ir jābūt saskanīgiem ar vienotā tirgus principiem, jānodrošina vienādi noteikumi un tajos jāņem vērā ticama "izejas stratēģija". Šis process, no vienas puses, paredz nopietnās grūtībās nonākušo banku ievērojamu pārstrukturēšanu un, no otras puses, būtībā drošu banku atgriešanos pie normāliem tirgus nosacījumiem. Līdzīgi pamatprincipi piemērojami "reālās" ekonomikas uzņēmumiem ar strukturālām problēmām, kuriem būs vajadzīgi pārstrukturēšanas pasākumi, lai atjaunotu ilgtermiņa dzīvotspēju. Šopavasar publicētajā īpašajā progresa ziņojuma redakcijā[24] Komisija sniedza vispārēju apskatu par savu darbību saistībā ar valsts atbalstu finanšu un ekonomiskās krīzes kontekstā. Tas ietver Banku paziņojuma, Rekapitalizācijas paziņojuma, Pagaidu shēmas reālajai ekonomikai un Samazinātas vērtības aktīvu paziņojuma detalizētu kopsavilkumu[25], kā arī pieejamo informāciju par šo paziņojumu piemērošanu. Komisija 2009. gada 23. jūlijā pieņēma pamatnostādnes par finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošanu un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējumu pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem[26] , kurās ir izskaidroti kritēriji, ko Komisija piemēros banku pārstrukturēšanas atbalstam pašreizējā laikposmā. 3.2. Komisijas iesaiste krīzes lietās Komisijai ir bijusi un arī turpmāk būs nozīmīga loma dalībvalstu darbības koordinēšanā ar mērķi uzturēt vienlīdzīgus noteikumus, saglabāt kopējā tirgus integritāti un apkarot nevēlamu protekcionismu. Komisija turpinās rūpīgi uzraudzīt tirgus situāciju un izskatīt dalībvalstu atbalsta pasākumus, lai nodrošinātu, ka tie ir izstrādāti tā, lai pēc iespējas ierobežotu iespējamos konkurences traucējumus un uzturētu vienotā tirgus darbību. Turklāt Komisija jo īpaši ir uzsvērusi, ka, izstrādājot atbalsta pasākumus, jāņem vērā vidēja termiņa un ilgtermiņa perspektīva, jo īpaši pieliekot pūles, lai ātri atjaunotu konkurenci veicinošu vidi. Visbeidzot, Komisija atbalstīs pārstrukturēšanas procesus valsts atbalsta uzraudzības kontekstā. Piemēram, Īrijas paziņojums par valsts garantijas shēmas attiecināšanu tikai uz sešām Īrijas bankām ietvēra nopietnu risku saistībā ar lielu kapitāla aizplūšanu no konkurentiem, kas nav tiesīgi saņemt atbalstu. Pēc tam, kad Komisija bija stingri paudusi savu viedokli, Īrijas valdība dažu dienu laikā apstiprināja, ka garantijas shēma būs pieejama visām bankām ar meitasuzņēmumiem vai filiālēm Īrijā, kurām nozīmīgs īpatsvars valsts tautsaimniecībā[27]. Līdzīgā situācijā, kad Francija paziņoja par plānoto atbalstu automobiļu nozarei, kas sākotnēji izraisīja bažas saistībā ar valsts atbalsta un vienotā tirgus noteikumiem, Komisija viennozīmīgi apliecināja, ka nekādu atbalstu, kas piešķirts ar papildu nekomerciāliem nosacījumiem par ieguldījumu vietu (un/vai pārstrukturēšanas pasākumu ģeogrāfisko iedalījumu citā gadījumā), nevar uzskatīt par saderīgu. Pēc intensīvām diskusijām starp Komisiju un Francijas iestādēm Francija uzņēmās saistības izvairīties no nosacījumiem, kas ir pretrunā ar vienotā tirgus noteikumiem[28]. Šī nostāja tika ievērota arī visās citās lietās, jo īpaši attiecībā uz Vācijas plāniem par Opel [29]. Bradford&Bingley[30] lietā Komisija nodrošināja, ka atbalsta saņēmēji būs bankas privātie ieguldītāji. Valsts iejaukšanās deva iespēju turpināt bankas mazumtirdzniecības darījumus, pārdodot mazumtirdzniecības daļu un atļaujot pārtraukt darbību grūtībās nonākušajai bankas daļai. Padome nesen izvērtēja banku atbalsta shēmu efektivitāti, kā arī vispārējo situāciju attiecībā uz finanšu tirgu stabilitāti un darbību[31] un secināja, ka valsts pasākumi, kas veikti no 2008. gada trešā ceturkšņa, ir devuši ieguldījumu ārkārtīgi saspringto finanšu tirgu nosacījumu stabilizācijā. Tomēr banku darbības apstākļi, visticamāk, arī turpmāk nebūs viegli, jo īpaši ņemot vērā zaudējumus no kredītiem to aizdevumu portfeļos. 3.3. Apstiprinātie pasākumi un to izmantošanas rādītāji Laika posmā no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada oktobrim Komisija apstiprināja 73 krīzes pasākumus. Iedalot pēc pasākumu veida, tās ir 32 shēmas (garantiju shēmas, rekapitalizācijas shēmas, likviditātes intervences, aktīvu glābšanas intervences) un 41 atsevišķa lieta. Kopējais maksimālais krīzes pasākumu apjoms, ko Komisija ir apstiprinājusi no 2008. gada oktobrim līdz 2009. gada oktobrim, bija aptuveni 3632 miljardi euro, kas atbilst 29 % no ES-27 IKP[32]. Garantiju shēmu maksimālais apjoms bija 2738 miljardi euro, kas atbilst 22 % no ES-27 IKP. Rekapitalizācijas pasākumu summa bija 231 miljards euro[33], kas atbilst 2 % no ES-27 IKP. Vispārēji likviditātes pasākumi un aktīvu glābšanas intervences summas bija 76 miljardi euro, kas atbilst 0,6 % no ES IKP. Turklāt Komisija pieņēma lēmumus par vairākām ad hoc intervencēm par labu atsevišķām finanšu iestādēm; šo pasākumu kopsumma bija 587 miljardi euro. Lielāko daļu no vispārīgajām shēmām Komisija apstiprināja 2008. gada rudenī pēc Banku paziņojuma un Rekapitalizācijas paziņojuma publicēšanas[34]. 2008. gadā apstiprināto pasākumu (shēmas un ad hoc pasākumi kopā) kopsumma bija 3361 miljards euro. 2009. gadā dalībvalstīm bija vajadzīgi tikai daži jauni papildu atbalsta pasākumi. No 2009. gada janvāra līdz martam Komisija apstiprināja glābšanas un stabilizācijas pasākumus par summu 96 miljardi euro. Kopš 2009. gada aprīļa pieņemto dalībvalstu papildu pasākumu kopsumma ir tikai 175 miljardi euro[35]. Izmantošanas rādītāju attiecībā uz bankām definē kā pasākuma faktiskās izmantošanas attiecību pret paziņotajām apstiprinātajām summām. Tas kalpo kā shēmu darbības sākotnējais rādītājs[36]. Iepriekš norādītais maksimālais atbalsta kopapjoms faktiski netika izmantots. Kā ziņoja Komisija[37], krīzes pasākumu izmantošanas rādītājs ir aptuveni 33 % garantijām un aptuveni 55 % rekapitalizācijas pasākumiem. 3.4. Valsts atbalsts, kas piešķirts 2008. gadā Kopējais ar krīzes pasākumiem saistītais valsts atbalsts[38], ko dalībvalstis piešķīra 2008. gadā, bija aptuveni 212,2 miljardi euro jeb 1,7 % no ES – 27 IKP Maksimālais apjoms Komisijas apstiprinātajiem pasākumiem, ko dalībvalstis 2008. gadā izstrādāja finanšu tirgu stabilizācijai, bija 3361 miljardi euro. Saskaņā ar dalībvalstu iesniegtajiem gada ziņojumiem, dalībvalstu īstenoto pasākumu nominālā vērtība bija 958 miljardi euro. Tas atbilst izmantošanas rādītājam 29 %. Atbilstoši pirmajiem aprēķiniem 2008. gadā īstenoto atbalsta pasākumu atbalsta elementa – kas atspoguļo priekšrocības, ko valsts nodod finanšu iestādēm, kas tās izmanto, – kopsumma bija 212,2 miljardi euro jeb 1,7 % no ES-27 IKP. Komisija 2008. gadā apstiprināja krīzes pasākumus, ko bija paziņojušas septiņpadsmit dalībvalstis. Tikai trīspadsmit dalībvalstis ziņoja, ka šie pasākumi ir īstenoti jau 2008. gadā. Ad hoc krīzes pasākumi 2008. gadā[39] bija 37 % no kopējiem krīzes atbalsta pasākumiem, saskaņā ar shēmām piešķirtie atbalsta pasākumi veidoja 63 %. Pārskatam par atļautajiem krīzes pasākumiem skatīt 3. nodaļu pielikuma dokumentā " "Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs". 4. Valsts atbalsta noteikumu vienkāršošana 4.1. Valsts atbalsta kontroles jaunā struktūra Ar VARP Komisija 2005. gada jūnijā paziņoja par savu nodomu turpināt izmantot valsts atbalstu kā efektīvu politikas instrumentu izaugsmei un nodarbinātībai. Ar plānu tika uzsākta gandrīz visu valsts atbalsta noteikumu un procedūru pārskatīšana[40]. Reformu programmas pamatā ir četri galvenie principi: - mazāks un mērķtiecīgāks valsts atbalsts; - uzlabota ekonomiskā pieeja; - efektīvākas procedūras, labāka piemērošana, lielāka paredzamība un pārskatāmība; - Komisijas un dalībvalstu kopīga atbildība. Komisijai ir ekskluzīva kompetence novērtēt valsts atbalsta pasākumu saderību ar EK līgumu. Attiecīgi dalībvalstīm ir noteikts pienākums ziņot Komisijai par visiem pasākumiem pirms to īstenošanas[41], ja vien uz šiem pasākumiem neattiecas de minimis regula[42] vai kāda no grupu atbrīvojuma regulām, jo īpaši Vispārējā grupu atbrīvojuma regula (turpmāk "VGAR")[43]. Šo izmaiņu pamatojums ir tāds, ka šādiem pasākumiem, visticamāk, nebūs nozīmīgas negatīvas ietekmes uz konkurenci Kopienas līmeni, vienlaikus tie veicinās kopējas ieinteresētības mērķu sasniegšanu, un tādējādi tos var piešķirt bez iepriekšējas paziņošanas Komisijai, ja vien tie atbilst attiecīgo juridisko instrumentu noteiktajiem kritērijiem. Dalībvalstis var paziņot par atbalsta shēmām saistībā ar atbalsta pasākumiem, kas Komisijai jāpārbauda pirms to īstenošanas. Pēc shēmas apstiprināšanas dalībvalstīs drīkst piešķirt individuālu atbalstu, papildus neziņojot Komisijai. Atsevišķi jāziņo tikai par liela apjoma atsevišķiem pieteikumiem atbalsta shēmām, kas pārsniedz noteiktus robežlielumus, un par individuālu atbalstu ( ad hoc atbalstu), kas nav piešķirts shēmas ietvaros. "Trīs plūsmu" sistēma: grupu atbrīvojums, standarta un detalizēts novērtējums Lai procedūras un lēmumu pieņemšanu padarītu ātrāku un efektīvāku, Komisija ieviesa būtiskas izmaiņas valsts atbalsta kontroles uzbūvē. Tas tika panākts, piemērojot dažādiem atbalsta pasākumiem tādu kontroles līmeni, kas atspoguļo to potenciālo ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību. Jaunā kontroles sistēma balstās uz "trīs plūsmu sistēmu": grupu atbrīvojums (un de minimis ), standarta novērtējums un detalizēts novērtējums. To pasākumu skaits, uz kuriem attiecas grupu atbrīvojumi, pieaug, savukārt lielākajai daļai atsevišķo lietu vai shēmu, uz kurām vēl aizvien attiecas paziņošanas pienākums, piemēro standarta novērtējumu, kas novērtēšanu vienkāršo. No 2007. gada līdz 2009. gada vidum detalizēts novērtējums tika veikts tikai 25 lietās no 177 PII lietām un 10 lietās no 49 riska kapitāla lietām. Ar citiem horizontālajiem mērķiem saistītajās lietās netika veikts neviens detalizēts novērtējums. Jaunā vienkāršotā procedūra Lai paziņošanas procesu gadījumos, kur atbalsts ir a priori saderīgs, padarītu vēl raitāku, Komisija 2009. gadā ieviesa vienkāršotu procedūru[44]. Ar jauno procedūru Komisija ir paredzējusi nodrošināt, ka nepārprotami saderīgu atbalstu apstiprina paātrināti viena mēneša laikā, pamatojoties uz pilnu paziņojumu no dalībvalsts. 4.2. Atsevišķu gadījumu novērtējums, ko veic mazam skaitam liela un iespējami konkurenci kropļojoša atbalsta pasākumiem Dalībvalstis aizvien vairāk izmanto grupu atbrīvojuma iespējas un turpina izmantot shēmas, pamatojoties uz kurām, atbalstu atsevišķiem uzņēmumiem var piešķirt bez paziņošanas Komisijai. 2008. gadā 648 vai 66 % no jauniem atbalsta pasākumiem tika piemērots grupu atbrīvojums, savukārt 248 shēmas, par kurām Komisija 2008. gadā pieņēma lēmumu, veidoja 25 % un 92 individuāla atbalsta pasākumi – 9 %. Skatot paziņotā atbalsta apjomu (izņemot krīzes pasākumus), individuālais atbalsts veidoja tikai 5 % no kopējā atbalsta ražošanai un pakalpojumiem (2,5 miljardi euro), savukārt shēmu ietvaros piešķirtais atbalsts veidoja 76 % (40 miljardi euro) un atbalsts ar grupu atbrīvojumu – 19 % (10 miljardi euro). Tas nozīmē, ka 95 % no atbalsta ražošanai un pakalpojumiem, uz kuru attiecās valsts atbalsta noteikumi, piešķīra dalībvalstis, un tam nebija vajadzīgs atsevišķs Komisijas novērtējums saņēmēja līmenī. 4.3. Gandrīz 19 % no atbalsta ražošanai un pakalpojumiem piemērots grupu atbrīvojums Skatot pēc izdevumiem, atbalsts ar grupu atbrīvojumu 2008. gadā ievērojami pieauga – līdz 10 miljardiem euro jeb 19 % no kopējā atbalsta ražošanai un pakalpojumiem – salīdzinājumā ar 2007. gadu (6,3 miljardi euro jeb 13 %) un 2006. gadu (3 miljardi euro jeb 6 % no kopējā atbalsta). Šis pieaugums galvenokārt saistāms ar reģionālo atbalstu, attiecībā uz kuru 2007. gadā tika noteikta grupu atbrīvojuma iespēja. Pieauga arī grupu atbrīvojuma izmantošana citiem atbalsta mērķiem, piemēram, atbalsts MVU, mācībām un nodarbinātībai. VGAR iekļauto atbalsta mērķu iespējas vēl tikai jāapgūst, jo jaunā regula stājās spēkā tikai 2008. gada augustā. 5. Valsts atbalsta noteikumu izpilde Nelikumīgs atbalsts EK līguma 88. panta 3. punktā ir noteikts dalībvalstu pienākums ne tikai paziņot Komisijai valsts atbalsta pasākumus pirms to īstenošanas, bet arī nogaidīt Komisijas izmeklēšanas rezultātus pirms paziņoto pasākumu ieviešanas. Ja viena no šīm saistībām nav ievērota, tad valsts atbalsta pasākumu uzskata par nelikumīgu. 2006.–2008.gadā Komisija pieņēma 811 lēmumus par nelikumīgu atbalstu. Aptuveni 23 % no nelikumīga atbalsta lietām (187 lietas) Komisija iejaucās, pieņemot negatīvu lēmumu par nesaderīgu atbalsta pasākumu. Ar negatīvu lēmumu parasti pieprasa dalībvalstīm atgūt nelikumīgi piešķirto atbalstu. Vēl 2 % no nelikumīga atbalsta lietām (15 lietās) Komisija pieņēma lēmumu ar nosacījumiem. Iejaukšanās radītājs – aptuveni 25 % nelikumīga atbalsta gadījumā – ir aptuveni desmit reizes augstāks nekā skaitļi par negatīviem lēmumiem un lēmumiem ar nosacījumiem, kas pieņemti par pienācīgi paziņotām lietām. Vairāk nekā pusē gadījumu iejaukšanās notika ražošanas un pakalpojumu nozarē, aptuveni ceturtdaļa attiecās uz lauksaimniecību, atlikušie gadījumi – uz transportu, ogļu rūpniecību un zivsaimniecību. Atbalsta atgūšana 2009. gada pirmajā pusē tika sasniegti labāki rezultāti attiecībā uz vēl izskatāmo atgūšanas lēmumu izpildi. Nepabeigto atgūšanas lietu kopskaits samazinājās līdz 43 (salīdzinot ar 50 lietām 2007. gada vidū un 94 lietām 2004. gada beigās). Summa, kas kopš 2000. gada atgūta kā nelikumīgs un nesaderīgs atbalsts, 2004. gada decembrī 2,3 miljardi euro un līdz 2009. gada 30. jūnijam tā sasniedza 9,4 miljardus euro. Tas nozīmē, ka vēl atgūstamā nelikumīga un nesaderīga atbalsta procentuālā daļa, ir samazinājusies no 75 % 2004. gada beigās līdz aptuveni 9 % 2009. gada 30. jūnijā. Komisija ir pieņēmusi arī vairākus atgūšanas lēmumus lauksaimniecības, zivsaimniecības un transporta jomā. Valsts atbalsta tiesību aktu izpilde: sadarbība ar valstu tiesām Komisija nesen pieņēma jaunu Paziņojumu par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās[45]. Šim paziņojumam ir divi galvenie mērķi. - Jaunais paziņojums sniedz skaidras vadlīnijas valstu tiesām un potenciālajiem prasību iesniedzējiem par dažādiem jautājumiem, kas varētu rasties valstu iekšējā tiesvedībā valsts atbalsta jomā. - Komisija vēlas arī paplašināt sadarbību ar valstu tiesām, izskatot individuālu atbalstu. Pēc jaunā paziņojuma pieņemšanas Komisija plāno pastiprināt savus centienus veicināt valsts atbalsta noteikumu izpildi privāto tiesību jomā. Ex post kontrole Pēc VGAR stāšanās spēkā aizvien lielākam skaitam atbalsta pasākumu netiek piemērots paziņošanas noteikums. Minētās regulas 10. pantā noteikts, ka ex post kontrole notiek izlases veidā. Pirmo trīs uzraudzības pasākumu rezultātu analīze liecina, ka kopumā pastāvošā valsts atbalsta struktūra, kas ļauj apstiprināt atbalsta shēmas un ļauj dalībvalstīm īstenot atbalsta pasākumus saskaņā ar (V)GAR, darbojas apmierinoši. PIELIKUMS Komisijas dienestu darba dokuments "Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs" [1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/ [2] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei - Valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējība ekonomikas atveseļošanas apstākļos, COM(2009) 545, 14.10.2009. (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm). [3] Valsts atbalsta pasākumu pagaidu shēma, lai veicinātu piekļuvi finansējumam pašreizējās finanšu un ekonomiskās krīzes apstākļos; konsolidētā versija OV C 83, 7.4.2009 .; ar grozījumiem OV C 261, 31.10.2009., 2. lpp. [4] Šī kopsumma ietver atbalstu ražošanai, pakalpojumiem, ogļu rūpniecībai, lauksaimniecībai, zivsaimniecībai un daļai no transporta nozares, bet neietver atbalstu dzelzceļa nozarei un atbalstu, kas paredzēts kompensācijai par pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, jo par to nav salīdzināmu datu. Ja vien nav norādīts citādi, atbalsta summas nozīmē atbalsta elementu valsts atbalsta pasākumos (skatīt metodiskās piezīmes pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā). [5] ES-27 nozīmē visas ES dalībvalstis. [6] ES-15 ir dalībvalstis, kas ES ir pievienojušās pirms 2004. gada. [7] Izņemot dzelzceļu. [8] Skatīt arī 2.3.5. punktu Komisijas dienestu darba dokumentā "Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs". [9] Atskaitot krīzes pasākumus. [10] Avots: Konkurences ģenerāldirektorāts; IKP skaitļi: Eurostat dati. [11] ES-12 ir dalībvalstis, kas ES pievienojās 2004. gadā vai pēc tam. [12] Apvienotā Karaliste par 0,2 miljardiem euro, Vācija par 0,9 miljardiem euro un Itālija par 0,4 miljardiem euro. [13] Zviedrija par 0,6 miljardiem euro, Beļģija par 0,4 miljardiem euro, Francija par 0,3 miljardiem euro. [14] Jo īpaši ar Investitionszulagengesetz 2007 (N357a/2006 un XR 6/2007). [15] Liela daļa no tā piešķirta kā NN 61/2004 "Nodokļu atvieglojumi biodegvielai". [16] Piemēram, XE 11/2004 Compensation des coûts liés à l'insertion des personnes handicapées dans les PME, N 575/2007 Secteur du charbon 2008-2015 . [17] Ja tiktu iekļauti krīzes pasākumi, horizontālā atbalsta daļa samazinātos līdz 17,5 %. [18] Vides atbalsta un enerģijas taupīšanas kategorijā ir nodalāmas divas atsevišķas lietu grupas. Pirmā lietu grupa paredz tiešas priekšrocības videi. Otro grupu veido vides nodokļu samazinājumi vai atbrīvojumi no tiem. Otrajā lietu grupā atbalsta izdevumus nevar uzskatīt par mērauklu vides priekšrocību novērtēšanai, jo šīs priekšrocības ir paredzēts sasniegt ar nodokli nevis ar atbrīvojumu no tā. Sīkākai informācijai lūdzam skatīt 2008. gada pavasara Progresa ziņojumu, COM (2008) 304, 2008. gada 21. maijs. [19] Skatīt 2008. gada rudens Progresa ziņojumu, COM (2008) 751, 2008. gada 17. novembris, 30. lpp. [20] Skatīt 2007. gada rudens Progresa ziņojumu, COM (2007) 791, 2007. gada 13. decembris, 22. lpp. [21] Šajā procentuālajā daļā nav ietverti tie pasākumi ar horizontālu mērķi, kas tomēr ir iedalīti ražošanas un pakalpojumu nozarei. [22] Skatīt Komisijas paziņojumu "Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi", OV C 270, 25.10.2008., 8. lpp. ("Banku paziņojums"); Komisijas paziņojums — Finanšu iestāžu rekapitalizācija pašreizējās finanšu krīzes apstākļos — atbalsta ierobežošana līdz nepieciešamajam minimumam un aizsardzības līdzekļi pret pārmērīgiem konkurences traucējumiem”, OV C 10, 15.1.2009., 2. lpp. ("Rekapitalizācijas paziņojums"); Komisijas paziņojums par samazinātas vērtības aktīviem piemērojamo režīmu Kopienas banku nozarē, OV C 72, 26.3.2009., 1. lpp. ("Samazinātas vērtības aktīvu paziņojums"); Komisijas paziņojums "Finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošana un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējums pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem", OV C 195, 19.8.2009., 9. lpp. [23] Skatīt II punktu Briseles 2009. gada 18./19. jūnija Eiropadomes sanāksmes prezidentvalsts secinājumi. [24] Skatīt 2009. gada pavasara Progresa ziņojumu (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.html) [25] Šo paziņojumu īss izklāsts ir sniegts 3. nodaļā pielikuma dokumentā "Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs". [26] Komisijas paziņojums par finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošanu un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējumu pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem, OV C 195, 19.8.2009. [27] Skatīt NN 48/2008 Garantijas shēma Īrijas bankām. [28] Skatīt paziņojumu presei (Memo/09/90). [29] Skatīt paziņojumus presei (Memo/09/460 un Memo/09/411). [30] NN 41/2008 Glābšanas atbalsts Bradford & Bingley . [31] Pielikums Padomes ( Ecofin ) ziņojumam 18.-19. jūnija Eiropadomē par finansiāla atbalsta shēmu efektivitāti: Darba grupas ziņojums par to, kā pārskata finansiālu atbalsta pasākumu efektivitāti [32] Šis skaitlis ietver kopējo maksimālo summu garantiju sistēmām, glābšanas un pārstrukturēšanas paketes un citus dalībvalstu pasākumus. [33] Summa ietver rekapitalizācijas shēmas un shēmas, kurās rekapitalizācija apvienota ar citiem pasākumiem. Neatbilstība summām, kas publicētas 2009. gada pavasara Progresa ziņojumā, izskaidrojama ar atšķirīgu klasifikāciju shēmām. Šajā redakcijā likviditātes intervences uzskata par atsevišķu kategoriju. [34] 2009. gada pavasara Progresa ziņojumā galvenā uzmanība bija vērsta uz valsts atbalsta intervencēm sakarā pašreizējo finanšu un ekonomikas krīzi un pārskatu par pasākumiem, ko Komisija bija izskatījusi līdz 2009. gada 31. martam. [35] Inter alia, sešas shēmas pamatojas uz Banku paziņojumu, viena – uz Samazinātas vērtības aktīvu paziņojumu, viena shēma ir īpaša. [36] Augsts izmantošanas rādītājs konkrētā dalībvalstī nav viennozīmīgs rādītājs tam, vai pasākums ir piemērots vai nē. Zems garantiju izmantošanas rādītājs atsevišķās dalībvalstīs daļēji ir skaidrojams ar apstākli, ka paziņotās summas shēmās bija augstākas nekā faktiskās vajadzības. Turklāt dažās dalībvalstīs bankas viegli spēja atrast līdzekļus tirgū, bieži pat par zemāku cenu. [37] Sīkākai informācijai skatīt Konkurences ģenerāldirektorāta pārskatu par garantijas un rekapitalizācijas shēmām finanšu nozarē pašreizējās finanšu krīzes apstākļos, 2009. gada 7. augusts. ( http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/review_of_schemes_en.pdf ) [38] Tas ietver dažus atsevišķas agrīnās lietas pirmajā krīzes posmā, kad atbalsts tika apstiprināts saskaņā ar Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm, un 2008. gadā īstenotos pasākumus, kas apstiprināti saskaņā ar Banku un Rekapitalizācijas paziņojumiem. Šajā sadaļā nav skatīti ar reālās ekonomikas krīzi saistītie pasākumi, kas apstiprināti saskaņā ar Pagaidu shēmu, jo tie ir pieņemti un īstenoti 2009. gadā. [39] Paziņotais vai aprēķinātais atbalsta apjoms. [40] Skatīt 2. tabulu pielikumā " Fakti un skaitļi par valsts atbalstu ES dalībvalstīs". [41] EK līguma 88. pants; sīkāk izstrādāti noteikumi Padomes 1999. gada 22. marta Regulā Nr. 659/1999, OV L83/1, 27.3.1999., 1.-9. lpp. [42] Komisijas 2006. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 1998/2006 par Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam, OV L 379, 28.12.2006., 5. lpp. [43] Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula ), OV L 214, 9.8.2008., 3. lpp. [44] Komisijas paziņojums par vienkāršotu procedūru dažu valsts atbalsta veidu izskatīšanai; OV C 136, 16.6.2009, 3.–12. lpp. [45] Komisijas paziņojums par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās, OV C 85, 9.4.2009., 1. lpp.