Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei - Organizētās noziedzības rezultātā iegūtie līdzekļi . noziedzība nedrīkst „atmaksāties” /* COM/2008/0766 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 20.11.2008 COM(2008) 766 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Organizētās noziedzības rezultātā iegūtie līdzekļi Noziedzība nedrīkst „atmaksāties” SATURA RĀDĪTĀJS 1. IEVADS 3 2. KĀPĒC MĒS PIEVĒRŠAM UZMANĪBU NOZIEDZĪGI IEGŪTIEM LĪDZEKĻIEM? 3 3. AKTUĀLI JAUTĀJUMI SAISTĪBĀ AR ES TIESISKO REGULĒJUMU 4 3.1. Pašreizējais tiesiskais regulējums un tā nepilnīgā īstenošana 4 3.2. ES tiesiskā regulējuma pārstrādāšana 5 3.3. Nepieciešamība pēc papildu tiesību normām 6 4. VALSTS IESTĀŽU SADARBĪBA 7 4.1. Līdzekļu atguves dienestu ieviešana dalībvalstīs 7 4.2. Efektīvu līdzekļu atguves dienestu izveide 8 4.3. Koordinācija starp līdzekļu atguves dienestiem – Eiropola un Eurojust loma 9 5. STARPTAUTISKĀ SADARBĪBA – AR TREŠĀM VALSTĪM SAISTĪTIE ASPEKTI 10 6. NELEĢISLATĪVI PAPILDU PASĀKUMI 10 6.1. Jauni instrumenti efektīvākai noziedzīgi iegūto līdzekļu identificēšanai 10 6.2. Finanšu izmeklēšanas un finanšu kriminālistikas analīzes pastiprināšana 10 6.3. Regulāras un salīdzināmas konfiskācijas gadījumu statistikas izstrāde 11 7. SECINĀJUMS – DESMIT STRATĒĢISKĀS PRIORITĀTES 11 1. IEVADS Šajā paziņojumā apskatīta noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācija un piedziņa Eiropas Savienībā[1]. Eiropas Savienības (ES) dalībvalstīs pastāv vai vienlaikus pastāv dažādas tiesvedības procedūras noziedzīgi iegūto līdzekļu konfiskācijai. Sekmīgas konfiskācijas un starptautiskās sadarbības priekšnoteikums ir efektīvas valsts aģentūras, kuru uzdevums ir līdzekļu meklēšana. Eiropas Savienība var radīt pievienoto vērtību , ja tā: 1. padara ES tiesisko regulējumu saskaņotāku un to turpmāk uzlabo; 2. veicina koordināciju, informācijas apmaiņu un sadarbību starp valsts aģentūrām; 3. atbalsta tādu jaunu instrumentu izveidi, kas paredzēti līdzekļu identificēšanai un meklēšanai; 4. atvieglo līdzekļu iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu izpildi; 5. atvieglo sadarbību ar trešām valstīm, ratificējot atbilstošas konvencijas un veicinot nolīgumus par līdzekļu sadali; 6. atbalsta partnerus jaunu iniciatīvu izstrādē, izmantojot ES finansējuma programmas. 1. KĀPĒC MĒS PIEVĒRŠAM UZMANĪBU NOZIEDZĪGI IEGŪTIEM LĪDZEKĻIEM? Lai novērstu organizētās noziedzības darbības, ir ļoti svarīgi atņemt noziedzniekiem noziedzīgi iegūtos līdzekļus. Organizētās noziedzības grupas veido liela mēroga starptautiskus tīklus un uzkrāj ievērojamu peļņu no dažādām noziedzīgām darbībām. Noziedzīgi iegūtie līdzekļi tiek legalizēti un iepludināti atpakaļ legālajā ekonomikā. Ļoti nozīmīga ir noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanas sistēmu efektivitāte un starptautiskā sadarbība šajā jomā. Tomēr, pateicoties finanšu izsekošanai un izmeklēšanai, organizētā noziedzībā iesaistīto personu līdzekļus var identificēt, arestēt un piedzīt pat tad, ja tie ir veiksmīgi legalizēti. Noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācija un piedziņa ir ļoti efektīvs veids, kā apkarot organizēto noziedzību, kas galvenokārt ir orientēta uz peļņas gūšanu[2]. Veicot konfiskāciju, tiek liegta iespēja izmantot noziedzīgi iegūtus līdzekļus citu noziedzīgu darbību finansēšanai, uzticības graušanai finanšu sistēmām un korupcijas izplatīšanai sabiedrībā. Konfiskācijai ir preventīva iedarbība, uzskatāmi demonstrējot, ka „noziegumi neatmaksājas”[3]. Tā varētu palīdzēt atbrīvot vietējas kopienas no „negatīvas priekšzīmes” pārņemšanas. Pateicoties noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācijas pasākumiem, dažos gadījumos izmeklēšanu var novirzīt uz tiem lēmumu pieņēmējiem noziedzīgajās organizācijās, kuri reti ir pakļauti izmeklēšanai un izsekošanai. Kopējais konfiskācijas lietu skaits Eiropas Savienībā šobrīd ir samērā niecīgs, un no organizētās noziedzības grupējumiem piedzītās summas ir nelielas, jo īpaši salīdzinājumā ar aplēstajiem organizētās noziedzības grupu ieņēmumiem. Tādēļ vēlams pastiprināt konfiskācijas procedūru piemērošanu. 2. AKTUĀLI JAUTĀJUMI SAISTĪBĀ AR ES TIESISKO REGULĒJUMU Valstu līmenī īsteno četrus ES pamatlēmumus nolūkā nodrošināt kopēju pieeju konfiskāciju jomā. Trīs pamatlēmumos apskatīti ar īstenošanu saistīti jautājumi. 2.1. Pašreizējais tiesiskais regulējums un tā nepilnīgā īstenošana Ar Pamatlēmumu 2001/500/TI [4] saskaņoja dažus dalībvalstu noteikumus par konfiskāciju un kriminālsodiem, ko piemēro noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas gadījumos. Vairumā dalībvalstu šis teksts kopumā ir transponēts samērā labi. Ar Pamatlēmumu 2003/577/TI [5] piemēro savstarpējās atzīšanas principu īpašuma vai pierādījumu iesaldēšanas rīkojumiem. Dalībvalstis šo pamatlēmumu transponē ar ievērojamu kavēšanos. Maz informācijas ir pieejams par to noteikumu praktisko piemērošanu, kuru mērķis ir nodrošināt, ka, pamatojoties uz vienas dalībvalsts tiesu iestādes lēmumu, citā dalībvalstī atrodošos līdzekļus vai pierādījumus var iesaldēt un nosūtīt tieši izpildes tiesu iestādei, izmantojot īpašu apliecinošu dokumentu. Šķiet, ka apliecinošo dokumentu, ar kuru pieprasa iesaldēšanas rīkojumu izpildi, ir diezgan grūti aizpildīt un tajā nav iekļauti visi vajadzīgie lauki. Tādēļ tiesu iestādes arvien biežāk atgriežas pie savstarpējās tiesiskās palīdzības gadījumos paredzētās standartveidlapas. Šai tendencei turpinoties, pamatlēmuma mērķi netiktu pilnībā sasniegti. Pamatlēmuma 2005/212/TI [6] mērķis ir nodrošināt, lai dalībvalstis ieviestu efektīvus noteikumus par konfiskāciju, tostarp noteikumus par pienākumu pierādīt attiecīgo līdzekļu izcelsmi. Saskaņā ar Komisijas 2007. gada decembra īstenošanas ziņojumu[7] vairums dalībvalstu lēni ievieš pasākumus, kuru mērķis ir paplašināta konfiskācija. Šķiet, ka teksta noteikumi ir neskaidri un tā rezultātā tiek transponētas tikai atsevišķas pamatlēmuma daļas. Turklāt pamatlēmumā ir paredzēti alternatīvi paplašinātas konfiskācijas kritēriji. Tas de facto varētu būt ierobežojis savstarpējās atzīšanas principa piemērošanas jomu. Attiecīgās valsts iestādes izpildīs citā dalībvalstī izdotus konfiskācijas rīkojumus, ja šo rīkojumu pamatā ir tas pats konfiskācijas iemesls(-i), kuru(-us) piemēro dalībvalstī, kas ir saņēmusi rīkojumu. Ar Pamatlēmumu 2006/783/TI [8] savstarpējās atzīšanas principu piemēro konfiskācijas rīkojumiem. Iepriekš minētie paplašinātas konfiskācijas kritēriji un noteikumi par konfiskācijas rīkojumu savstarpējo atzīšanu ir labāk jāsaskaņo. Saskaņā ar šiem noteikumiem viens no konfiskācijas rīkojuma neatzīšanas vai neizpildīšanas iemesliem ir tas, ka šis rīkojums neietilpst tā izvēles noteikuma / to izvēles noteikumu darbības jomā, ko izpildes valsts savos tiesību aktos ir pieņēmusi atbilstoši Pamatlēmumam 2005/212/TI. Turklāt šķiet, ka Pamatlēmums 2006/783/TI attiecas tikai uz tiem konfiskācijas rīkojumiem, kas izdoti saistībā ar krimināllietām. Tādējādi nebūtu garantēts, ka visas dalībvalstis izpildītu konfiskācijas rīkojumus, kuru pamatā ir civiltiesiskas konfiskācijas procedūras vai nodokļu iekasēšanas pilnvaru paplašināta izmantošana. Šis jautājums par savstarpējo atzīšanu ir ļoti svarīgs, jo šīs procedūras tiek piemērotas arvien biežāk (īpaši anglosakšu tiesību sistēmas valstīs) un prakse liecina, ka tās ir ļoti efektīvs līdzeklis cīņā pret organizētās noziedzības rezultātā iegūtiem līdzekļiem. Vēl ir par agru novērtēt iespējamo kavēšanos šā pamatlēmuma transponēšanā valsts tiesību aktos. Papildus minētajiem pamatlēmumiem konfiskācijas pasākumi un operatīvā sadarbība ar dalībvalstīm cīņā pret krāpšanu un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, tostarp konfiskāciju jomā, ir paredzēta arī Otrajā Protokolā [9] Konvencijai par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību [10], kam jāstājas spēkā līdz 2008. gada beigām. Priekšlikumā pamatlēmumam par Eiropas pierādījumu iegūšanas rīkojumu, lai iegūtu priekšmetus, dokumentus un datus izmantošanai krimināllietu tiesvedībā [11] (tas oficiāli jāpieņem līdz 2008. gada beigām), paredzēti noteikumi par turpmākiem pasākumiem saistībā ar iesaldēšanas rīkojumiem, kas izdoti, pamatojoties uz Pamatlēmumu 2003/577/TI. Tajā iekļauti arī daži 2001. gada protokola Konvencijai par savstarpēju palīdzību krimināllietās[12] noteikumi. 2.2. ES tiesiskā regulējuma pārstrādāšana Secinot var teikt, ka šobrīd spēkā esošo tiesību aktu teksti ir tikai daļēji transponēti. Daži pamatlēmumu noteikumi nav ļoti skaidri, kā rezultātā transponēšana valstu tiesību aktos ir nevienmērīga. Savstarpējo atzīšanu, iespējams, nopietni ietekmē koordinācijas trūkums starp paplašinātas konfiskācijas kritērijiem, no vienas puses, un noteikumiem par konfiskācijas rīkojumu izpildi citā dalībvalstī, no otras puses. Rodas būtiski jautājumi par to iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu savstarpēju atzīšanu, kuru pamatā ir civiltiesiskā kārtībā veiktās konfiskācijas procedūras vai nodokļu iekasēšanas pilnvaru paplašināta piemērošana. Ir ļoti būtiski, ka pastāv piemēroti un efektīvi mehānismi, lai iesaldētu un konfiscētu līdzekļus ārvalstīs. Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jāizvērtē iespēja pārskatīt šobrīd spēkā esošo ES tiesisko regulējumu. Šāds uzdevums atbilstu ES politikai vienkāršošanas un labāka regulējuma jomā un uzlabotu šobrīd spēkā esošo tekstu skaidrību un saskaņotību. 2.3. Nepieciešamība pēc papildu tiesību normām Papildus pašreizējā tiesiskā regulējuma pārstrādāšanai Komisija izvērtēs iespēju paplašināt dažas juridiskās koncepcijas un ieviest jaunus noteikumus, lai uzlabotu konfiskācijas iespējas. Tomēr saistībā ar to, ka konfiskācijas pasākumi (piemēram, pierādīšanas pienākuma uzlikšana pretējai pusei) var ietekmēt pamattiesības (piemēram, tiesības uz īpašumu un tiesības uz piemērotiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem), ir vajadzīga līdzsvarota pieeja un ir jāparedz pienācīgas garantijas. Pamatojoties uz dalībvalstīs īstenoto praksi, varētu izvērtēt šādas iespējas. 2.3.1. Konfiskācija bez notiesājoša sprieduma krimināllietā (civiltiesiska konfiskācija) Atbilstoši lielākās daļas dalībvalstu jurisdikcijai konfiskācija ir sankcija, kas saistīta ar notiesājošu spriedumu krimināllietā. Tomēr ar jaunu juridisku instrumentu varētu ieviest tādus gadījumus, kad konfiskāciju veic bez iepriekšēja notiesājoša sprieduma krimināllietā (tādējādi transponējot Finanšu darījumu darba grupas ( FATF ) 3. ieteikumu[13] ES tiesību aktos). Piemēram: i) ja līdzekļi ir nesamērīgi salīdzinājumā ar īpašnieka deklarētajiem ienākumiem, kā arī pamatojies uz faktu, ka viņam / viņai ir pastāvīgs kontakts ar zināmiem noziedzniekiem, pastāv aizdomas, ka šie līdzekļi ir iegūti smagu noziegumu rezultātā. Šādā gadījumā šo lietu var iesniegt civiltiesā (kas var pieprasīt līdzekļu konfiskāciju), pamatojoties uz pieņēmumu, iespējamību, ka līdzekļi varētu būt iegūti nozieguma rezultātā. Šādos gadījumos pierādīšanas pienākumu uzliek pretējai pusei un iespējamajam noziedzniekam jāpierāda līdzekļu likumīgā izcelsme; ii) ja persona, kuru tur aizdomās par dažu smagu noziegumu izdarīšanu, ir mirusi, kopš zināma laika bēguļo vai citu iemeslu dēļ nav pieejama kriminālvajāšanai; iii) dažos gadījumos, ja muitas iestādes arestē skaidru naudu, pārkāpjot EK regulu par skaidras naudas kontroli[14]. Uz administratīva lēmuma pamata iestādēm var piešķirt pilnvaras aizturēt summas, kas pārsniedz EUR 10 000 un nebija deklarētas, tās ievedot Eiropas Savienībā vai izvedot no tās. Tomēr, ja šīs summas ir jākonfiscē (piemēram, tādu līdzekļu gadījumā, kas iegūti nodokļu nemaksāšanas rezultātā), vēlāk ir nepieciešams tiesas rīkojums. Tā kā ne visas ES dalībvalstis nodokļu nemaksāšanas dēļ piemēro kriminālvajāšanu, šis varētu būt vēl viens civiltiesiskā kārtībā veiktas konfiskācijas piemērošanas gadījums. 2.3.2. Jaunas noziedzīga nodarījuma kategorijas izveide saistībā ar „nelikumīgi iegūtu” līdzekļu turēšanu Dalībvalstīs pastāv vai vienlaikus pastāv dažādas tiesvedības procedūras (krimināltiesiska konfiskācija, civiltiesiska konfiskācija, nodokļu iestāžu pilnvaru piemērošana) ar vienu un to pašu mērķi – arestēt noziedzīgi iegūtus līdzekļus. Dažās dalībvalstīs konfiskāciju nevar veikt bez iepriekšēja notiesājoša sprieduma krimināllietā. Varētu ieviest jaunu noziedzīga nodarījuma kategoriju saistībā ar „nelikumīgi iegūtu” līdzekļu turēšanu, lai vērstos pret noziedzīgi iegūtiem līdzekļiem gadījumos, kad līdzekļi ir nesamērīgi salīdzinājumā ar īpašnieka deklarētajiem ienākumiem un viņam / viņai ir pastāvīgi sakari ar zināmiem noziedzniekiem. Atšķirībā no i) apakšpunktā minētā gadījuma tiesvedība šajā gadījumā notiktu krimināltiesā, un pierādīšanas pienākums nebūtu pilnībā uzlikts pretējai pusei[15]. 2.3.3. Iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu savstarpējās atzīšanas nodrošināšana Alternatīva pieeja ir nodrošināt, lai dalībvalstis savstarpēji atzītu ārvalstu izdotos iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumus pat tad, ja šo rīkojumu pamatā ir procedūras, kuras izpildes valstī, iespējams, nepiemēro (piemēram, civiltiesiskas konfiskācijas procedūras vai procedūras, kuru pamatā ir nodokļu iekasēšanas pilnvaru paplašināta piemērošana). Tomēr jāpiezīmē, ka šādos savstarpējās atzīšanas gadījumos varētu būt nepieciešami papildu nosacījumi. 2.3.4. Obligātās konfiskācijas piemērošanas jomas paplašināšana Obligāto konfiskāciju varētu ieviest, pamatojoties uz notiesāšanu par noteiktiem smagiem noziedzīgiem nodarījumiem, no kuriem organizētās noziedzības grupas gūst ievērojamu peļņu. Par pamatu varētu izmantot pamatlēmumā par paplašinātu konfiskāciju iekļauto nodarījumu sarakstu, papildinot to ar citiem nodarījumiem. 2.3.5. Pienākuma sniegt informāciju par bankas kontiem izpildes nodrošināšana Pārstrādājot tiesisko regulējumu, varētu rasties iespēja jaunajā tiesiskajā regulējumā iekļaut iepriekš minētā 2001. gada protokola noteikumus; šo protokolu vēl nav ratificējis pietiekams skaits valstu, un tas vēl nav stājies spēkā. Protokolā paredzēts, ka dalībvalstu iestādēm jāsniedz sīka informācija par noteiktu personu banku kontiem un banku operācijām un kā iemeslu, lai atteiktos sadarboties šajā saistībā, tās nedrīkst atsaukties uz bankas noslēpumu. Šo noteikumu īstenošana ievērojami veicinātu līdzekļu meklēšanu citās dalībvalstīs. Protokola aizstāšana ar jaunā tiesiskā regulējuma noteikumiem par konfiskāciju ļautu Komisijai pastiprināt centienus, lai panāktu šo noteikumu pilnīgu īstenošanu. 3. VALSTS IESTĀŽU SADARBĪBA Noziegumu rezultātā radušies līdzekļi arvien biežāk tiek iegūti valstīs, kas nav valstis, kurās noziedzīga organizācija parasti darbojas vai kurās pieņem notiesājošu spriedumu krimināllietā. Tas apgrūtina noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju un arestēšanu. Valsts iestāžu sadarbība un ātra informācijas apmaiņa ir ļoti svarīgas, lai maksimāli vairotu noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācijas iespējas. 3.1. Līdzekļu atguves dienestu ieviešana dalībvalstīs Līdzekļu atguves dienesti (LAD) atvieglo noziedzīgi iegūtu līdzekļu meklēšanu, piedalās konfiskācijas procedūrās, nodrošina arestēto līdzekļu pareizu pārvaldību un darbojas valsts līmenī kā centrālais kontaktpunkts saistībā ar konfiskācijas darbībām. Šobrīd ne visās ES dalībvalstīs ir šādi dienesti[16], un to struktūra, pilnvaras un praktiskā rīcība ievērojami atšķiras. Valsts iestāžu sadarbība šajā jomā galvenokārt norisinās neoficiālā CARIN tīkla (tiesībaizsardzības un tiesu eksperti konfiskācijas un līdzekļu piedziņas jautājumos) [17] ietvaros. Balstoties uz CARIN veiksmīgo pieredzi, 2007. gada decembrī pieņēma Padomes Lēmumu 2007/845/TI attiecībā uz sadarbību starp dalībvalstu līdzekļu atguves dienestiem[18]. Lēmuma mērķis ir nodrošināt, lai dalībvalstis līdz 2008. gada 18. decembrim izveido vai apstiprina valsts līdzekļu atguves dienestus, kas darbosies kā valsts kontaktpunkti konfiskācijas darbību jomā. Pastiprināti sadarbojoties, šie dienesti īpaši veicinās noziedzīgi iegūtu līdzekļu pēc iespējas ātrāku meklēšanu ES mērogā. Jo īpaši līdzekļu atguves dienestiem jāspēj efektīvi sadarboties ar finanšu ziņu vākšanas vienībām un tiesu iestādēm. Šajā saistībā jānodrošina pastiprināta to tiesu iestāžu personāla apmācība, kas nodarbojas ar līdzekļu meklēšanu un konfiskāciju. 3.2. Efektīvu līdzekļu atguves dienestu izveide Dalībvalstīm īstermiņā jālemj par labākajiem praktiskajiem risinājumiem, kā valsts līmenī izveidot līdzekļu atguves dienestus, par šo dienestu pilnvarām efektīvi meklēt un iesaldēt līdzekļus, kā arī par dienestu iespējām apmainīties ar datiem. Lai šos centienus atbalstītu, 2008. gada martā notika augsta līmeņa Eiropas konference par līdzekļu atguves dienestiem [19] . Konferences rezultātiem būs ilgtermiņa ietekme, pateicoties paraugprakses apmaiņas veicināšanai un dalībvalstu atbalstīšanai līdzekļu atguves dienestu izveidē, jo īpaši organizējot 2009. un 2010. gadā pēc pieprasījuma ekspertu apmeklējumus uz vietas. Pamatojoties uz konferences secinājumiem un CARIN veikto darbu, svarīgākie ieteikumi nolūkā izveidot efektīvus līdzekļu atguves dienestus ir šādi. 3.2.1. Līdzekļu atguves dienestu struktūra Līdzekļu atguves dienestiem jābūt ar daudznozaru struktūru, aptverot ekspertus no tādām jomām kā tiesībaizsardzība, tiesu iestādes, nodokļu iestādes, sociālā labklājība, muita un citiem attiecīgiem dienestiem. Šiem pārstāvjiem jāspēj veikt savas parastos pienākumus un līdzekļu atguves dienesta iekšienē izpaust informāciju, neattiecinot uz viņiem pienākumu ievērot dienesta noslēpumu. Līdzekļu atguves dienesti jānodrošina ar pietiekamiem resursiem, un tiem jādarbojas kā centrālajiem kontaktpunktiem, kas saņem visus citu valstu palīdzības pieprasījumus. Šiem dienestiem jāapkopo visa nozīmīgā statistika par līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju. Ja līdzekļu atguves dienesti arestētos līdzekļus nepārvalda tieši, tiem vismaz jāievāc informācija par arestētajiem līdzekļiem no iestādēm, kas šos līdzekļus pārvalda. 3.2.2. Informācijas apmaiņa starp līdzekļu atguves dienestiem Līdzekļu atguves dienestiem informācija jāsniedz ātri, pēc iespējas Pamatlēmumā 2006/960/TI[20] paredzētajos termiņos. Jāturpina analizēt katra līdzekļu atguves dienesta juridiskās iespējas spontānas informācijas apmaiņas jomā. Jānoskaidro, kādu informāciju var saņemt no katra līdzekļu atguves dienesta, nepiemērojot savstarpējas tiesiskās palīdzības procedūras. Apliecinošie dokumenti, ar kuriem pieprasa iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu izpildi citā dalībvalstī, kā arī savstarpējās tiesiskās palīdzības veidlapas ir jāpārstrādā, lai atvieglotu to izmantošanu. Jāsniedz sīki norādījumi šo veidlapu aizpildīšanai. Jāizveido standartizēts un drošs līdzekļu atguves dienestu saziņas kanāls. 3.2.3. Līdzekļu atguves dienestiem piešķiramās pilnvaras Līdzekļu atguves dienestiem jābūt piekļuvei visām datubāzēm[21], kas nepieciešamas, lai identificētu un meklētu līdzekļus, tostarp finanšu informācijai (ideālā gadījumā – centrālajam banku kontu reģistram valsts līmenī), un to rīcībā jābūt piespiedu līdzekļiem šādas informācijas iegūšanai. Līdzekļu atguves dienestiem jābūt pilnvarām uz laiku iesaldēt līdzekļus (piemēram, vismaz uz 72 stundām), lai nepieļautu noziedzīgi iegūtu līdzekļu pazušanu laikā starp līdzekļu atklāšanu un tiesas izdota iesaldēšanas vai konfiskācijas rīkojuma izpildi. Līdzekļu atguves dienestiem jāspēj veikt kopīgas izmeklēšanas ar citām iestādēm. Attiecībā uz konfiscēto un piedzīto līdzekļu paredzēto izmantošanu dalībvalstis piemēro dažādu praksi[22]. Ir vēlams veicināt to praksi, kas izrādījusies efektīva valsts līmenī. 3.3. Koordinācija starp līdzekļu atguves dienestiem – Eiropola un Eurojust loma Sadarbības līmenis starp līdzekļu atguves dienestiem noteiks iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu veiksmīgu izpildi. Kolīdz līdzekļu atguves dienesti ir apstiprināti vai izveidoti, to darbība ir jāatbalsta un jākoordinē, lai veicinātu ātru apmaiņu ar izlūkdatiem par noziedzīgi iegūtu līdzekļu atrašanās vietu un īpašniekiem. Jāapsver iespēja piešķirt šādas koordinatora pilnvaras Eiropolam, kura Noziedzīgi iegūto līdzekļu birojs ( Criminal Assets Bureau ) jau ir guvis ievērojamus panākumus, atbalstot finanšu izmeklētāju darbu. Tas 2007. gadā atbalstīja 133 izmeklēšanas noziedzīgi iegūtu līdzekļu meklēšanā un nodeva līdzekļu atguves dienestu rīcībā ekspertu zināšanas. Valstu iestādēm lielākā mērā jāiesaista Eurojust , lai atvieglotu iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumu savstarpējo atzīšanu. No vairāk par 1000 lietām, kuras Eurojust apstrādāja 2007. gadā, 30 lietas bija saistītas ar šo jomu. 4. STARPTAUTISKĀ SADARBĪBA – AR TREŠĀM VALSTĪM SAISTĪTIE ASPEKTI Noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācija ir pasaules mēroga jautājums, jo noziedznieki likumīgus līdzekļus joprojām iegūst gan Eiropas Savienībā, gan citos pasaules reģionos. Ne tikai ES iekšienē, bet arī ar trešām valstīm jāattīsta cieša starptautiskā sadarbība konfiskāciju jautājumos. Šobrīd spēkā esošie ES juridiskie instrumenti šiem aspektiem nepievēršas pietiekamā mērā. Tomēr vairākās starptautiskās konvencijās ir iekļauti noteikumi par noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju ar mērķi veicināt starptautisko sadarbību noziedzīgi iegūtu līdzekļu identificēšanā, meklēšanā, iesaldēšanā un konfiskācijā. Svarīgākie no šiem dokumentiem ir ANO Konvencija pret transnacionālo organizēto noziedzību ( UNTOC ), ANO Konvencija pret korupciju ( UNCAC ) un Eiropas Padomes konvencijas par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un konfiskāciju („Strasbūras konvencijas”). Vairāki svarīgi šo konvenciju noteikumi vēl nav iekļauti Kopienas tiesību aktos. Komisija turpinās savus centienus, lai nodrošinātu, ka Eiropas Savienība un dalībvalstis nekavējoties ratificē un īsteno šīs konvencijas, un aicinās trešās valstis rīkoties tāpat. Arī vairāki starptautiski forumi, piemēram, G8 , Apvienoto Nāciju Organizācija un Pasaules banka, ir iesnieguši iniciatīvas līdzekļu piedziņas un konfiskācijas jomā. Sakarā ar to, ka gatavība sadarboties atšķiras, starptautiskā sadarbība konfiskācijas jomā ne vienmēr ir apmierinoša. Jāsekmē aktīvāka sadarbība ar trešām valstīm, jo īpaši veicinot nolīgumus par līdzekļu sadali, tostarp saistībā ar vērtību konfiskāciju, un jāveicina paraugprakses izplatīšana. FATF 38. ieteikumā un šā ieteikuma skaidrojošajā piezīmē valstis tiek aicinātas ieviest pasākumus līdzekļu aresta un konfiskāciju procedūru koordinācijai, tostarp konfiscēto līdzekļu sadalei. Eiropas Padomes 2005. gada konvencijā ir iekļauti līdzīgi noteikumi. Komisija varētu veicināt paraugprakses apmaiņu starp dalībvalstīm šajā jomā. 5. NELEĢISLATĪVI PAPILDU PASĀKUMI 5.1. Jauni instrumenti efektīvākam konfiskācijas procedūru atbalstam Lai veicinātu pieprasījumu iesniegšanu saistībā ar līdzekļu identificēšanu un meklēšanu, katram līdzekļu atguves dienestam jābūt piekļuvei valsts līmenī centralizētiem reģistriem. Ja dalībvalstī šādu reģistru nav, dalībvalsts ir jāaicina tos ieviest. Jāizvērtē arī iespējas, kā uzlabot informācijas par neizpildītiem iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumiem Eiropas Savienībā pieejamību, tostarp izveidojot sarakstu. Tādējādi varētu labāk pārraudzīt vispārējos panākumus, kas gūti, īstenojot iesaldēšanas un konfiskācijas procedūras, kā arī iegūt statistikas datus par laiku, kas vajadzīgs šādu rīkojumu izpildei. 5.2. Finanšu izmeklēšanas un finanšu kriminālistikas analīzes pastiprināšana Finanšu izmeklēšanas un finanšu kriminālistikas analīze ir centrālais elements cīņā pret organizēto noziedzību un terorisma finansēšanu. Finanšu izmeklēšanas un finanšu kriminālistikas analīzes[23] plašākas izmantošanas veicināšana, piemērojot tās kā tiesībaizsardzības instrumentu visās ES dalībvalstīs, sekmēs noziedzīgi iegūtu līdzekļu identifikāciju un meklēšanu. Komisija kopā ar Eiropolu un vairākām dalībvalstīm strādā pie projekta, ar kuru tiks ieviesti kopīgi finanšu izmeklētāju minimālās apmācības standarti (aptverot astoņas zināšanu un prasmju jomas) un ES mēroga akreditācijas sistēma, kā arī nodrošināta apmācība dalībvalstīs, pamatojoties uz šiem standartiem. Attiecīgi mācību materiāli tiek izstrādāti dažos dalībvalstu izcilības centros. Pirmie rezultāti ir gaidāmi 2009. gadā. 5.3. Regulāras un salīdzināmas konfiskācijas gadījumu statistikas izstrāde Jābūt pieejamai plašākai un kvalitatīvākai statistikai par iesaldētiem vai konfiscētiem līdzekļiem. Ir ļoti maz datu, un lielākoties tie iegūti no valstu datubāzēm vai savstarpējiem novērtējuma ziņojumiem par panākumiem cīņā pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju; šos ziņojumus ir publicējuši FATF , Starptautiskais valūtas fonds un Eiropas Padomes Moneyval komiteja. Saskaņā ar ES 2006.–2010. gada rīcības plānu „Noziedzības statistika” tiek izstrādāta jauna metodoloģija, lai apkopotu dalībvalstu starpā salīdzināmu statistiku par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. Ar šo metodoloģiju ir paredzēts apkopot informāciju par iesaldētiem, konfiscētiem un piedzītiem līdzekļiem, kas iegūti noziegumu rezultātā. Šādā veidā apkopotā statistika varētu dod savu ieguldījumu valstu konfiskācijas sistēmu efektivitātes novērtēšanā. 6. SECINĀJUMS – DESMIT STRATĒĢISKĀS PRIORITĀTES Efektīva noziedzības apkarošana nozīmē dot triecienu noziedzniekiem vissāpīgākajā veidā. Noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskācijas un piedziņas mērķis ir noziedznieku resursi, un tās ir būtisks elements plašākajā ES finanšu noziegumu apkarošanas stratēģijā. Jāpieliek lielākas pūles, lai uzsvērtu, ka konfiskācija ir viens no efektīvākajiem organizētās noziedzības apkarošanas veidiem. Turpmāk minēto darbību mērķis ir nodrošināt, lai Eiropas Savienība arī nākotnē ievērotu visaugstākos standartus šajā jomā. 7. Pārstrādājot nākotnē pašreiz spēkā esošo ES tiesisko regulējumu, uzlabotos tā skaidrība un saskaņotība, kā arī tiktu paplašinātas pašreizējās juridiskās koncepcijas un ieviesti jauni noteikumi. 8. Dalībvalstīm jāpabeidz pašreiz spēkā esošā tiesiskā regulējuma transponēšana un jāīsteno Padomes Lēmums 2007/845/TI, apstiprinot vai izveidojot līdzekļu atguves dienestus, kas spēj ātri apmainīties ar informāciju un kam ir atbilstošas pilnvaras, un kas darbojas, pamatojoties uz paraugpraksi. 9. Jālikvidē praktiski šķēršļi konfiskācijas procedūru piemērošanai dalībvalstīs. Pamatojoties uz Komisijas pētījumu, kas izvērtē dalībvalstīs īstenotās prakses efektivitāti, Komisija 2008. gada beigās apspriedīsies ar dalībvalstīm, lai veicinātu praksi, kas izrādījusies efektīva valsts līmenī. 10. ES līdzekļu atguves dienestiem regulāri jātiekas neformālas struktūras ietvaros, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, koordināciju un sadarbību. Eiropols tiek aicināts uzņemties līdzekļu atguves dienestu koordinatora lomu. 11. Varētu izstrādāt un piemērot ES līdzekļu atguves dienestu efektivitātes novērtēšanas sistēmu (pamatojoties, iespējams, uz savstarpējiem novērtējumiem). 12. Eurojust cieši jāiesaista sadarbības atvieglošanā tiesu līmenī un savstarpējās atzīšanas veicināšanā konfiskāciju jautājumos, kā arī līdzekļu atguves dienestu un tiesu iestāžu savstarpējo sakaru veicināšanā. 13. Varētu izstrādāt kopīgu ES apmācību programmu finanšu izmeklētājiem un īstenot to prioritārā kārtā. Dalībvalstīm jāapsver iespēja palielināt resursus, kas valsts līmenī paredzēti finanšu kriminālistikas analīzei un finanšu izmeklēšanām. 14. Dalībvalstis varētu izstrādāt labāku statistiku par iesaldētiem, konfiscētiem un piedzītiem līdzekļiem. Šiem datiem jābūt salīdzināmiem ar citu valstu datiem. Statistika palīdzēs novērtēt pašreizējo konfiskācijas sistēmu efektivitāti. 15. Komisijai un dalībvalstīm jāapsver, kā līdzekļu atguves dienestiem citās dalībvalstīs un trešās valstīs darīt pieejamu informāciju (iespējams, ieviešot centralizētus reģistrus), kas vajadzīga līdzekļu identificēšanai un meklēšanai to teritorijā. 16. Eiropols, Eurojust un dalībvalstis varētu sadarboties, lai uzlabotu informācijas par neizpildītiem iesaldēšanas un konfiskācijas rīkojumiem Eiropas Savienībā pieejamību, tostarp izveidojot sarakstu. [1] Paziņojuma pamatā ir Komisijas organizētās neformālās ekspertu sanāksmes, saziņa ar iestādēm dalībvalstīs, Viseiropas konferences par līdzekļu atguves dienestiem secinājumi un Komisijas pētījuma par konfiskācijām dalībvalstīs secinājumu projekts (vēl nav publicēts). [2] Tieslietu un iekšlietu padome savos 2007. gada 12. un 13. jūnija secinājumos aicināja dalībvalstis „pastiprināt savus centienus attiecībā uz izmeklēšanu un kriminālvajāšanu finansiāliem aspektiem, piemēram, īpašumu arestu ”. [3] Saskaņā ar Apvienotās Karalistes Iekšlietu ministrijas 2007. gadā veikto pētījumu par narkotiku nelegālo tirdzniecību noziedznieki uzskata konfiskāciju par pasākumu ar vērā ņemamu preventīvu iedarbību. [4] Padomes 2001. gada 26. jūnija Pamatlēmums 2001/500/TI par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju, OV L 182, 5.7.2001., 1. lpp. [5] Padomes 2003. gada 22. jūlija Pamatlēmums 2003/577/TI par to, kā Eiropas Savienībā izpilda īpašuma vai pierādījumu iesaldēšanas rīkojumus, OV L 196, 2.8.2003., 45. lpp. [6] Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmums 2005/212/TI par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju, OV L 68, 15.3.2005., 49. lpp. [7] Komisijas ziņojums, pamatojoties uz 6. pantu Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmumā par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju (2005/212/TI), COM(2007) 805. [8] Padomes 2006. gada 6. oktobra Pamatlēmums 2006/783/TI par savstarpējās atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem, OV L 328, 24.11.2006., 59. lpp. [9] Otrais protokols Konvencijai par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, kas izstrādāts, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K.3 pantu, OV C 221, 19.7.1997., 12. lpp. [10] Konvencija, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K.3 pantu, par Eiropas Kopienas finanšu interešu aizsardzību, OV C 316, 27.11.1995., 49. lpp. [11] Priekšlikums Padomes pamatlēmumam par Eiropas pierādījumu iegūšanas rīkojumu, lai iegūtu priekšmetus, dokumentus un datus izmantošanai krimināllietu tiesvedībā, COM(2003) 688 galīgā redakcija, 14.11.2003. [12] Padomes 2001. gada 16. oktobra Akts, ar ko atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 34. pantam izstrādā protokolu Konvencijai par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās, OV C 326, 21.11.2001. [13] Finanšu darījumu darba grupas ( FATF ) 3. ieteikumā (no 40 ieteikumiem) valstis tiek aicinātas apsvērt konfiskācijas pasākumus, „kuru priekšnoteikums nav notiesājošs spriedums krimināllietā vai saskaņā ar kuriem likumpārkāpējam jāpierāda tā īpašuma likumīgā izcelsme, kuru dēļ viņu, iespējams, var notiesāt”. [14] Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās, OV L 309, 25.11.2005., 9. lpp. [15] Šis jaunais noziedzīga nodarījuma veids ir ieviests Francijā un ir ļoti efektīvs līdzeklis. [16] Pilnvērtīgi līdzekļu atguves dienesti ir tikai Austrijā, Beļģijā, Igaunijā, Francijā, Vācijā, Īrijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē. [17] Komisijas un Eiropola atbalstītajā CARIN tīklā ir iekļāvušies eksperti no 40 valstīm, tostarp 26 ES dalībvalstīm. Šā tīkla mērķi ir paraugprakses apmaiņa un aģentūru sadarbības uzlabošana pārrobežu jautājumos. [18] Padomes 2007. gada 6. decembra Lēmums 2007/845/TI attiecībā uz sadarbību starp dalībvalstu līdzekļu atguves dienestiem noziedzīgi iegūtu līdzekļu vai citu īpašumu meklēšanas un identificēšanas jomā, OV L 332, 18.12.2007., 103. lpp. [19] Konferenci organizēja Eiropols, Austrijas un Beļģijas valdības, un to atbalstīja Eiropas Komisija finansējuma programmas „Noziedzības novēršana un cīņa pret noziedzību” ietvaros (http://ec.europa.eu/justice_home/funding/isec/funding_isec_en.htm). [20] Padomes 2006. gada 18. decembra Pamatlēmums 2006/960/TI par Eiropas Savienības dalībvalstu tiesībaizsardzības iestāžu informācijas un izlūkdatu apmaiņas vienkāršošanu, OV L 386, 18.12.2006., 89. lpp. [21] Gan atklātas, gan slēgtas datubāzes, piemēram, zemes reģistrs, uzņēmumu grāmatvedības dokumenti, transportlīdzekļu reģistrs, notiesājoši spriedumi, kā arī finanšu iestāžu, policijas, nodokļu iestāžu, sociālās labklājības aģentūru u. tml. datubāzes. [22] Piemēram, Apvienotajā Karalistē līdzekļus sadala starp tām iestādēm, kas bija iesaistītas šo līdzekļu piedziņā, savukārt Itālijā tos bieži piešķir nevalstiskām organizācijām izmantošanai sociālajā jomā. [23] Komisija laikā no 2002. gada līdz 2005. gadam finansēja vairākus projektus šo metožu uzlabošanai.