Eiropas Parlamenta rezolūcija par tirdzniecību un nabadzību: tirdzniecības politiku izstrāde, lai nodrošinātu tirdzniecības maksimālu ieguldījumu nabadzības mazināšanā (2006/2031(INI))



Oficiālais Vēstnesis 298 E , 08/12/2006 Lpp. 0261 - 0272



P6_TA(2006)0242 Tirdzniecība un nabadzība Eiropas Parlamenta rezolūcija par tirdzniecību un nabadzību: tirdzniecības politiku izstrāde, lai nodrošinātu tirdzniecības maksimālu ieguldījumu nabadzības mazināšanā (2006/2031(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā 2001. gada 25. oktobra rezolūciju par atklātumu un demokrātiju starptautiskajā tirdzniecībā [1], 2001. gada 13. decembra rezolūciju par PTO sanāksmi Katarā [2], 2002. gada 3. septembra rezolūciju par tirdzniecību un attīstību, lai izskaustu nabadzību [3], 2003. gada 30. janvāra rezolūciju par badu pasaulē un šķēršļiem, kas jānovērš tirdzniecībā ar nabadzīgākajām valstīm [4], 2003. gada 12. februāra rezolūciju par PTO lauksaimniecības preču tirdzniecības sarunām [5], 2003. gada 15. maija rezolūciju par resursu palielināšanu jaunattīstības valstīs [6], 2003. gada 3. jūlija rezolūciju par gatavošanos piektajai Pasaules tirdzniecības organizācijas Ministru konferencei ( 2003. gada 10.— 14. septembrī Kankūnā, Meksikā) [7], 2003. gada 4. septembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam "Tirdzniecība un attīstība: palīdzība jaunattīstības valstīm, lai tās izmantotu tirdzniecības priekšrocības" [8], 2003. gada 25. septembra rezolūciju par piekto PTO Ministru konferenci Kankūnā [9], 2005. gada 24. februāra rezolūciju par pasākumiem cīņā pret badu un nabadzību [10], 2005. gada 12. maija rezolūciju par Dohas sarunu kārtas izvērtējumu pēc PTO Vispārējās padomes 2004. gada 1. augusta lēmuma [11], 2005. gada 6. jūlija rezolūciju par vispasaules aicinājumu: nabadzības atstāšana pagātnē [12], 2005. gada 1. decembra rezolūciju par gatavošanos sestajai PTO Ministru konferencei Honkongā [13], - ņemot vērā tā 2005. gada 9. marta nostāju par priekšlikumu Padomes regulai par vispārējo tarifa preferenču sistēmu [14] un 2005. gada 1. decembra nostāju par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par patentu obligāto licencēšanu attiecībā uz farmaceitisko produktu ražošanu eksportam uz valstīm, kurās ir sabiedrības veselības aizsardzības problēmas [15], - ņemot vērā Padomes 2005. gada 27. jūnija Regulu (EK) Nr. 980/2005 par vispārējo tarifa preferenču sistēmas piemērošanu [16], - ņemot vērā Eiropas Komisijas paziņojumus "Kāpināt progresu ceļā uz tūkstošgades attīstības mērķiem — Eiropas Savienības ieguldījums" (COM(2005)0132), "Attīstības paātrināšana attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu — attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte" (COM(2005)0133) un "Attīstības politiku saskaņotība. Kāpināt progresu, lai sasniegtu tūkstošgades attīstības mērķus" (COM(2005)0134), - ņemot vērā PTO veltīto 2004. gada 24.— 26. novembra un 2005. gada 12. un 15. decembra Parlamentāro konferenču noslēguma deklarācijas, - ņemot vērā 2005. gada 18. decembrī Honkongā pieņemto sestās PTO Ministru konferences deklarāciju, - ņemot vērā PTO Ģenerālpadomes 2004. gada 1. augustā pieņemto lēmumu, - ņemot vērā 2001. gada 14. novembrī Dohā pieņemto ceturtās PTO Ministru konferences deklarāciju, - ņemot vērā Sazerlenda kunga ziņojumu par PTO nākotni, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) 2000. gada 8. septembra Tūkstošgades deklarāciju, kurā noteikti tūkstošgades attīstības mērķi (TAM) kā kritēriji, ko starptautiskā sabiedrība ir izstrādājusi, lai izskaustu nabadzību, - ņemot vērā ANO 2005. gada ziņojumu par TAM, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 2005. gada Pasaules augstākā līmeņa sanāksmes rezultātus, - ņemot vērā ANO Tūkstošgades projekta darba grupas profesora Džefrija Saksa vadībā sagatavoto ziņojumu ar nosaukumu "Ieguldījums attīstībā: praktisks plāns Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanai", - ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas rezolūcijas Nr. A/RES/46/121, A/RES/47/134, A/RES/49/179, A/RES/47/196, A/RES/50/107; - ņemot vērā Konvenciju par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu (KSDI), ko ANO Ģenerālā Asambleja pieņēma 1979. gadā, kā arī šīs konvencijas Fakultatīvo protokolu, - ņemot vērā astoņu ietekmīgāko rūpnieciski attīstīto valstu (G8) vadītāju 2005. gada 8. jūlijā pieņemto kopīgo paziņojumu, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Tirdzniecības un attīstības konferences (UNCTAD) 2002. gada ziņojumu "Vismazāk attīstītās valstis: izglābšanās no nabadzības slazda", - ņemot vērā ANO Āfrikas ekonomikas komisijas 2004. gada ziņojumu par Āfrikas ekonomiku "Āfrikas tirdzniecības potenciāla atraisīšana", - ņemot vērā Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē par rīcību cīņā pret nabadzību izveidoto "Piecnieku cīņai pret nabadzību", kā rezultātā 2005. gada janvāra Pasaules sabiedrības forumā Brazīlijas prezidents Luiz Inácio Lula da Silva pasludināja Vispasaules aicinājumu apkarot nabadzību, - ņemot vērā 111 valstu, tostarp visu ES dalībvalstu, valdību 2004. gada 20. septembrī parakstīto Ņujorkas Deklarāciju par rīcību cīņā pret badu un nabadzību, - ņemot vērā 1996. gada Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē par pārtiku pausto apņemšanos līdz 2015. gadam uz pusi samazināt badacietēju skaitu, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Starptautiskās tirdzniecības komitejas ziņojumu, kā arī Attīstības komitejas un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumus (A6-0179/2006), A. tā kā nabadzības apkarošana ir neapšaubāma prioritāte; B. tā kā saikne starp tirdzniecību, no vienas puses, un attīstību un nabadzības izskaušanu, no otras puses, ir ļoti komplicēta un atkarīga no īpašiem apstākļiem, kas bieži vien ir saistīti ar daudziem faktoriem, tādiem kā iekšējā tirgus lielums, dabas resursu krājumi, attālums un ģeogrāfiskais stāvoklis, bet it īpaši ar to, vai valsts iekšējās politikas nostādnes labvēlīgi ietekmē ārējo tirdzniecību; C. lai gan tirdzniecība veicina attīstību un nabadzības apkarošanu, tomēr vairāk nekā viens miljards cilvēku pasaulē, galvenokārt vismazāk attīstītajās valstīs, vēl arvien cīnās galējas nabadzības apstākļos, iztiekot ar nepilnu 1 ASV dolāru dienā, un 1,5 līdz 3 miljardi cilvēku dzīvo zem nabadzības robežas, iztiekot ar 2 ASV dolāriem dienā, kaut gan ekonomikas izaugsme Ķīnā un Indijā ir ievērojami samazinājusi nabadzību un tādējādi to cilvēku skaits, kuri dzīvo galējā nabadzībā un iztiek ar mazāk nekā 1 ASV dolāru dienā, kopš 1981. gada ir sarucis gandrīz uz pusi — no 40 % līdz 21% no visas pasaules iedzīvotājiem; D. tā kā nabadzības izskaušanā vajadzīga demokrātiska līdzdalība un izmaiņas ekonomikas struktūrā, lai nodrošinātu taisnīgāku bagātību sadali; E. tā kā nabadzība ir definēta kā situāciju, kad cilvēkam ilgstoši vai hroniski ir liegti līdzekļi, iespējas, izvēle, drošība un tiesības, lai nodrošinātu pietiekamu dzīves līmeni un citas civilās, kultūras, ekonomiskās, politiskās un sociālās tiesības; F. tā kā iepriekšējo 25 gadu laikā iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju visās jaunattīstības valstīs palielinājās par 30 %, taču starpība starp ienākumiem uz vienu iedzīvotāju pasaules nabadzīgākajās un bagātākajās valstīs ir vairāk nekā divkāršojusies tajā pašā laikposmā; G. tā kā saskaņā ar straujo iedzīvotāju skaita pieaugumu jaunattīstības valstīs sasniegtie ekonomiskās izaugsmes rādītāji daudzviet nav pietiekami, lai radītu tādu IKP pieaugumu uz vienu iedzīvotāju, kas ievērojami samazinātu nabadzību vairākās vismazāk attīstītajās valstīs (VAV); H. tā kā stabila sabiedrība ir priekšnoteikums, lai izveidotos laba saikne starp tirdzniecību un nabadzības apkarošanu; tā kā laba pārvalde, tostarp par dabas resursiem iegūto ieņēmumu laba pārvaldība ir būtiska stabilai sabiedrībai; tā kā specializēšanās atsevišķu produktu, īpaši dimantu, naftas, koksnes un narkotiskas vielas saturošu augu eksportēšanā ir saistīta ar paaugstinātu konfliktu risku; tā kā 60 % VAV pēdējo piecpadsmit gadu laikā ir bijuši dažādas intensitātes un ilguma iekšējie konflikti, kas vairumā gadījumu uzliesmoja pēc ekonomikas stagnācijas vai regresijas un kas atstāja ilgstošas negatīvas sekas uz valsts un reģiona ekonomisko izaugsmi; I. tā kā iepriekšējās desmitgades laikā nabadzīgāko valstu apjoms pasaules tirdzniecībā ir krities un ir pieaugusi šo valstu atkarība no zemas pievienotās vērtības produkcijas, kuru ietekmē ievērojamas cenas svārstības; J. tā kā ir jāizveido godīga daudzpusīga tirdzniecības sistēma, lai izskaustu nabadzību, nodrošinātu pilnu nodarbinātību, stiprinātu demokrātiju un veicinātu ilgtspējīgu attīstību; tā kā šai sistēmai jābalstās uz atbilstīgi virzītiem un līdzsvarotiem noteikumiem, kas ir būtiski svarīgi, lai nabadzīgākās valstis varētu efektīvāk piedalīties starptautiskajā tirdzniecībā, diversificēt tautsaimniecību un risināt ar globalizāciju saistītās problēmas, visnotaļ nodrošinot peļņas godīgu sadali; K. tā kā t. s. jaunattīstības valstis nav viendabīga dažādu valstu grupa un to sociāli ekonomiskā situācija, ražošanas struktūra un eksporta apjomi ievērojami atšķiras; tā kā šo valstu spēju iekarot jaunus tirgus pasaulē un tās liberalizētajā vidē nopietni ietekmē nosvēršanās par labu jaunattīstības valstīm, un tas notiek uz daudz nestabilāku valstu rēķina, it īpaši to, kas atrodas Āfrikas Subsahāras reģionā; L. tā kā Eiropas Savienības tirdzniecības politika attiecībā uz trešām valstīm galveno uzmanību pievērš diferencētai attieksmei saskaņā ar tirdzniecības preferenču sistēmu un tādējādi ļauj visnabadzīgākajām valstīm izmantot specifiskus un labvēlīgākus eksporta nosacījumus (zemākus nekā parasti muitas nodokļus, eksporta kvotas, kas ir atbrīvotas no muitas nodokļa vai kam ir pazemināta likme utt.); M. tā kā saskaņā ar Pasaules Bankas, ANO Vides programmas un ANO Attīstības programmas ziņojumu "2005. gada pasaules resursi: nabadzīgo labklājība: ekosistēmu vadība, lai cīnītos ar nabadzību" trīs ceturtdaļas pasaules nabadzīgo ļaužu dzīvo lauku rajonos, un šī vide ir vienīgais, uz ko viņi var paļauties; N. tā kā lauksaimniecība nodrošina ar darbu un iztiku vairāk nekā 60 % darbaspēka vismazāk attīstītajās valstīs, lai gan tā ir arī visdeformētākā nozare, un tā kā piekļuve lauksaimniecības produktu tirgum ir viens no galvenajiem jautājumiem nabadzības samazināšanā; O. tā kā nabadzīgajiem ļaudīm kļūst aizvien grūtāk piekļūt dabas resursiem, piemēram, ūdenim, zemei vai energoresursiem, un tiem aizvien mazāk ir pieejami pamatpakalpojumi, piemēram, ārstniecība, veselības aprūpe un izglītība, kā arī galvenās preces, piemēram, medikamenti; P. tā kā pēdējos 30 gados jaunattīstības valstīs uz pusi ir samazinājies hronisks bads un bērnu darbs, paredzamais mūža ilgums ir palielinājies no 46 līdz 64 gadiem un bērnu mirstība ir sarukusi no 18 % līdz 8%; tā kā šodien 70 % iedzīvotāju jaunattīstības valstīs ir pieejams tīrs dzeramais ūdens, turpretī 1980. gadā tas bija iespējams tikai 45 % iedzīvotāju; Q. tā kā vismazāk attīstīto valstu iedzīvotāju vairākuma dzīve un iztika nav tieši saistītas ar starptautisko ekonomiku un ir ļoti iespējams, ka uz eksportu balstīta tautsaimniecības izaugsme var izraisīt "uz anklāvu balstītu izaugsmi" tajās valstīs, kas eksportē gatavus izstrādājumus, derīgos izrakteņus un naftu, un tas it īpaši spilgti atspoguļojas tajās vismazāk attīstītajās valstīs, kuras eksportē lauksaimniecības preces un kur preču un lauksaimniecības produktu tirdzniecība kļūst arvien neizdevīgāka ražotājiem, bet ienesīgāka — tirgotājiem; tā kā tautsaimniecības izaugsmei nepieciešams ne vien vienkāršs eksporta pieaugums, bet arī vispārēja uz peļņas iegūšanu orientētu iespēju radīšana visās tautsaimniecības nozarēs, it īpaši stiprinot un attīstot saikni starp saimniecisko darbību lauksaimniecībā un pārējās nozarēs; R. tā kā, lai spētu konkurēt ar esošajām lauksaimniecības produktu cenām, pasaules nabadzīgākās valstis saņem pamudinājumus pievērsties ierobežotiem, vienīgi eksportam paredzētiem produktiem; tā kā monokultūru attīstīšana vienlaikus izraisa attiekšanos no tradicionālajiem pārtikas augiem, kas vajadzīgi vietējo iedzīvotāju iztikai un kas arvien palielina atkarību no pamatproduktu importa, kā arī no nekontrolējamām svārstībām pasaules tirgū; S. tā kā saskaņā ar pētījumu, kura pamatā ir Pasaules Bankas, Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) un ANO dati, iepriekšējo 20 gadu laikā tirdzniecības liberalizācija Subsahāras reģiona valstīs ir izmaksājusi 272 miljardus ASV dolāru; tā kā nabadzība, kas skar plašus iedzīvotāju slāņus, pastiprina ekonomiskās stagnācijas draudus un tā kā daudzas šī reģiona valstis uzsāk vērienīgas reformas tautsaimniecībā, lai izrautos no nabadzības; tā kā šajā sakarā būtiska nozīme ir starptautiskās sabiedrības kompetencei un palīdzībai; T. tā kā, lai sasniegtu TAM un apkarotu nabadzību pasaulē, būs vajadzīgi tādi tirdzniecības apstākļi, kas jaunattīstības valstīm patiešām sniedz piekļuvi attīstīto valstu tirgiem, būs vajadzīga taisnīgāka tirdzniecības prakse, spēcīgi un iedarbīgi vides un sociālo tiesību aizsardzības noteikumi, kā arī nestabilu parādu efektīva atlaišana, un visiem līdzekļu devējiem būs jāpalielina ne tik daudz palīdzības apjoms, cik palīdzības efektivitāte, to piesaistot ekonomisko un sociālo struktūru reformas programmām, kā arī demokrātiskās pārvaldes uzlabošanai; U. tā kā nabadzīgo valstu eksporta palielināšana ir nepieciešama to attīstībai, taču pati par sevi šo attīstību negarantē; lai gan palielināts eksports palīdz palielināt saražoto bagātību apjomu, tas nekādā ziņā nenodrošina sociālo apstākļu uzlabošanos tiem iedzīvotājiem, kas nodarbināti ražošanā; V. tā kā ārējā tirdzniecība var būt svarīgs mehānisms sociālajai un ekonomikas attīstībai, tiklīdz valstis spēs pirmām kārtām aizsargāt savu tirgu un pēc tam pamazām to atvērt, kad tām būs spēcīga iestāžu sistēma un skaidri noteikumi, kas reglamentē sociālo un vides jomu; tā kā Āfrikas vismazāk attīstītās valstis ir uzsākušas pamatīgāku un ātrāku liberalizāciju nekā vismazāk attīstītās valstis Āzijā un tā kā šajās Āzijas valstīs nabadzības samazināšana caurmērā ir bijusi sekmīgāka, kā arī tās ir veiksmīgāk attīstījušas dinamisku, uz tirgu vērstu ražojumu eksportu, daļēji izmantojot reģionālās saites tirdzniecībā un investīcijās, kā arī spēcīgu iestāžu sistēmu; W. tā kā ārējā tirdzniecība ir svarīgs sociālās un ekonomiskās attīstības līdzeklis; tā kā saskaņā ar pētījumiem, kuru pamatā ir SVF, Pasaules Bankas un ANO dati, pastāv tieša saikne starp valsts ekonomisko neatkarību un tās labklājību; X. tā kā liberalizācija samazina vai izskauž pastāvošos izkropļojumus un stimulē ieguldījumu palielināšanu, tehnoloģiju nodošanu un ar paaugstinātas konkurences palīdzību — ekonomisko efektivitāti; tā kā tirdzniecības barjeru novākšana var ievērojami stimulēt jaunattīstības valstis pārprofilēt produkciju, lai gūtu labumu no salīdzinošajām priekšrocībām, ko dod zemas darbaspēka izmaksas un dabas resursi; Y. tā kā ārējo tirdzniecību var veiksmīgi izmantot, lai samazinātu nabadzību, ja vien tiek pienācīgi ieviesta tirdzniecības politika un ja to papildina atbilstīga iekšpolitika un ārpolitika; Z. tā kā 1999.-2001. g. periodā VAV preču eksports un imports caurmērā veidoja 51% no IKP un šisskaitlis ir augstāks nekā ESAO valstīs ar augstiem ienākumiem, kurās tas ir tikai 43 % tajā pašā laika posmā; tomēr, lai ieguvumi no starptautiskās tirdzniecības būtu ilgtspējīgi, ir nepieciešami arī ieguldījumi fiziskajā, cilvēku, sociālajā un institucionālajā kapitālā, kā arī ir vajadzīga uzņēmējdarbība, jauninājumi un tehnoloģiskais progress, kas atkarīgs no stabilas, iedarbīgas un efektīvas starptautiskas palīdzības un atbrīvošanas no parādu apkalpošanas pienākumiem; AA. tā kā jaunattīstības valstu un īpaši VAV iekļaušana pasaules tirdzniecības apritē ir viens no galvenajiem Dohas Attīstības programmas uzdevumiem; BB. tā kā brīvas un godīgas tirdzniecības veicināšanai ar vides un sociālajai jomai piemērojamo noteikumu iekļaušanu daudzpusējas tirdzniecības sistēmā, jaunattīstības valstu taisnīgai integrācijai pasaules tirdzniecības sistēmā un veiksmīgāk strādājošai PTO ir jābūt starp ES — pasaulē lielākā tirdzniecības bloka un jaunattīstības valstu nozīmīgākā tirdzniecības partnera — tirdzniecības politikas galvenajiem mērķiem un pienākumiem; CC. tā kā saskaņā ar Komisijas nesen publicētajiem ziņojumiem gandrīz 70 % tarifu un beztarifu barjeru pasaulē apjoma ziņā attiecas uz tirdzniecību starp jaunattīstības valstīm; DD. tā kā Marakešā jaunattīstības valstis piekrita sākt sarunas par pakalpojumiem ar nosacījumu, ka tām būs ļauts pilnīgi brīvi izvēlēties, kuras pakalpojumu nozares iekļaut sarunu procesā, kuras — ne; EE. tā kā rūpnieciski attīstītajām valstīm pieder 90 % visu patentu un tā kā farmaceitisko līdzekļu jomā tas bieži vien apgrūtina sabiedrības veselības problēmu risināšanu; FF. tā kā intensīvāka tirdzniecība pakalpojumu jomā starp attīstītajām valstīm un jaunattīstības valstīm dodiespēju nodot tālāk prasmes un tādējādi, iespējams, uzlabot piekļuvi pamatpakalpojumiem, sakariem un funkcionējošam banku un apdrošināšanas pakalpojumu sektoram; GG. tā kā 70 % no 1,3 miljardiem cilvēku, kas dzīvo nabadzībā, ir sievietes; tā kā vairāk vai mazāk visā pasaulē sievietēm trūkst vajadzīgo iespēju uzlabot savu ekonomisko un sociālo stāvokli, piemēram, iegūt tiesības uz īpašumu vai mantojumu, piekļūt izglītībai vai darba iespējai, kaut gan tajā pašā laikā viņām ir papildu pienākumi bērnu audzināšanā un mājsaimniecībā; HH. tā kā lielākajā daļā valstu nav vienlīdzības starp sievietēm un vīriešiem, lai iegūtu izglītību, profesionālo izglītību, saņemtu kredītus, lietotu tehnoloģijas un informāciju, kas nepieciešams, lai viņas varētu izmantot ekonomikas jaunās iespējas, kuras radušās, paplašinoties starptautiskajai tirdzniecībai; II. tā kā tirdzniecības paplašināšanas politikas iespaids uz sievietēm ir atkarīgs no viņu stāvokļa vietējā, reģionālā un valsts tautsaimniecībā, kā arī no viņu ietekmes ģimenes labklājības un sociālo pakalpojumu vairošanā sabiedrības mērogā; tā kā sieviešu nodarbinātība aizvien ir galvenais ekonomiskās neatkarības faktors un tas būtiski ietekmē sieviešu stāvokli sabiedrībā kopumā; JJ. tā kā daudzās jaunattīstības valstīs sabiedrības zemāko slāņu sievietes gūst ienākumus galvenokārt lauku sīksaimniecībās vai strādājot tekstilrūpniecības vai apģērbu ražošanas nozarēs, kas gatavo preces eksportam; KK. tā kā sievietes, kad viņām ir lielāka ietekme ģimenes ienākumu izmantošanā, proporcionāli vairāk līdzekļu iegulda savu bērnu izglītībā, veselības aprūpē un uzturā, tādējādi veicinot nabadzības izskaušanu, LL. tā kā bagātību uzkrāšana ir būtiska sociālajam progresam un tā kā ES ir pasaulē lielākā eksportētāja un otrā lielākā importētāja, un tās ietekme PTO un divpusējos un reģionālos nolīgumos iezīmē starptautiskās tirdzniecības politikas un noteikumu aprises, 1. brīdina, ka pasaules mērogā maksa par neveiksmi nabadzības izskaušanā ir milzīga: cilvēku ciešanas, nestabilitāte, konflikti, atkārtotas ārkārtas situācijas, starptautiskā noziedzība, narkotiku tirdzniecība, ekonomikas stagnācija, nelegāla migrācija un priekšlaicīga nāve; 2. uzskata, ka tirdzniecība var palīdzēt radīt konkrētu izdevību jaunattīstības valstīm un it īpaši — VAV, taču tā var arī veicināt nabadzības izskaušanu un attīstību, ja paralēli darbosies pārdomāta iekšējā politika; 3. atzīst, ka preču un pakalpojumu brīvas aprites principu var efektīvi izmantot, lai nabadzīgajām valstīm palīdzētu attīstīties ar nosacījumu, ka īpaši ņem vērā šo valstu problēmas un intereses; 4. aicina Komisiju starptautiskajā darba kārtībā kā prioritārus izskatīt jautājumus par tirdzniecības noteikumu izpildi un par tiesībām uz attīstību, sevišķi vides un sociālo nosacījumu izpildi, lai palīdzētu izskaust nabadzības pamatcēloņus; 5. pieprasa veikt visaptverošu novērtējumu par to, kā pašreizējā tirdzniecības politika ietekmē vidi, tādas jutīgas nozares kā mežsaimniecība un zivsaimniecība un nabadzību jaunattīstības valstīs un ES, kā arī prasa veikt ietekmes novērtējumu par to, kā pašlaik spēkā esošā Eiropas tirdzniecības politika, izmantojot muitas aizsardzību un tirdzniecības barjeras, rada augstākas izmaksas Eiropas patērētājiem un veido šķēršļus nabadzīgu cilvēku izaugsmei jaunattīstības valstīs; 6. vēlreiz atgādina, ka godīga tirdzniecība var būt efektīvs līdzeklis nabadzības ierobežošanā; tomēr uzskata, ka pasākumiem nabadzības apkarošanai vispirms astoņu ANO TAM sasniegšana jāuzskata par galveno uzdevumu sarunās par pasaules tirdzniecības sistēmu un ekonomikas partnerattiecību nolīgumiem; 7. mudina jaunattīstības valstis iekļaut tirdzniecību savās valsts attīstības un nabadzības apkarošanas politikas nostādnēs; tomēr uzskata, ka pasākumi saistībā ar tirdzniecību jāveido tādējādi, lai nesagrautu tās iekšējās attīstības un nabadzības samazināšanas stratēģijas, ko pieņēmušas jaunattīstības valstis; 8. pievērš uzmanību Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) 2005. gada decembra paziņojumam, kurā uzsvērta mikrokredītu nozīme nabadzības apkarošanā un cīņā pret parādu verdzību, kā arī norādīts, ka tas ir veids, kā, palielinot ģimenes ienākumus, izskaust bērnu darbu; aicina veikt pētījumu, lai noteiktu mikrokredītu efektivitāti un patieso potenciālu; 9. ir cieši pārliecināts, ka tirdzniecība līdz ar palīdzību un parādu atlaišanu ir būtiska TAM sasniegšanai līdz 2015. gadam; tomēr norāda, ka valsts palīdzība attīstības jomā prasīs ievērojamus resursus laikā līdz 2015. gadam, ja tiks īstenots šāds kopējs mērķis; šajā sakarā aicina veikt pētījumus un ieviest jaunus, ilgtspējīgus finansēšanas mehānismus, lai šo mērķu sasniegšana būtu iespējama; 10. atzinīgi vērtē Komisijas priekšsēdētāja 2005. gada oktobra paziņojumu par to, ka viņš rīkosies, lai, īstenojot konkrētas programmas, palīdzētu globalizācijas upuriem ES; uzskata, ka papildus šīm programmām vajadzētu pastiprināt ES noteikumus sociālajā un vides jomā un noteikumus, kas reglamentē ievesto rūpniecības preču vai Eiropas Savienībā sniegto pakalpojumu kontroli; 11. atzinīgi vērtē iepriekšminētās G8 augstākā līmeņa tikšanās laikā panākto vienošanos par visaptverošu finanšu un ekonomikas plānu progresa atbalstam Āfrikā, kur koncentrējusies lielākā nabadzība pasaulē, un it īpaši uzteic lēmumu kā vienu no veidiem TAM sasniegšanai pilnībā anulēt atlikušo parāda daļu, kas lielu parādu apgrūtinātām nabadzīgām valstīm jāmaksā SVF, Pasaules Bankai un Āfrikas Attīstības fondam; uzsver, ka šī iniciatīva ir jāattiecina arī uz tām jaunattīstības valstīm, kuras ir praksē pierādījušas, ka viņas strādā pie korupcijas samazināšanas un pārredzamības palielināšanas un ka līdzekļus, kas ir atbrīvojušies pēc parādu anulēšanas, tās izmanto nabadzības apkarošanas stratēģiju īstenošanai; 12. atzinīgi izsakās par komisāra P. Mandelson 2006. gada 9. februārī Maurīcijā nolasīto paziņojumu un tajā pausto gatavību veidot diferencētu pieeju nabadzīgajām valstīm atkarībā no to attīstības līmeņa un saglabāt tarifu preferenču sistēmu, kurā šīs atšķirības ir ņemtas vērā; 13. atzinīgi vērtē to, ka tirdzniecības attiecības starp Eiropas Savienību un nabadzīgajām valstīm ir asimetriskas un ka šī asimetrija darbojas nabadzīgo valstu labā; uzskata, ka uz šāda veida attiecībām vajadzētu pamatoties, regulējot tirdzniecību pasaules līmenī; aicina Komisiju sākt debates PTO par to, ka jāievieš vairāki atsevišķi koeficienti, lai aprēķinātu muitas nodevu samazināšanu atbilstīgi attiecīgo valstu grupas stāvoklim; 14. aicina Komisiju atbalstīt konsekventu tarifu politiku, kas ļaus diferencēt tirdzniecības politiku, lai tā atbilstu visneaizsargātāko valstu gaidām; šajā sakarā mudina Komisiju saglabāt vispārējo muitas aizsardzību saprātīgā līmenī, lai atstātu salīdzinošās priekšrocības, ko šīs valstis izmanto saskaņā ar vispārējo preferenču sistēmu, kura tām sagādā pietiekamus resursus ražošanas struktūru modernizēšanai; 15. atgādina par ES saistībām atbilstīgi Kotonū partnerības nolīgumam veicināt ilgtspējīgu attīstību un nabadzības izskaušanu Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīs (ĀKK); uzskata, ka ES kā nozīmīgs tirdzniecības dalībnieks daudzpusējās iestādēs varētu sniegt ieguldījumu jaunattīstības valstu stāvokļa uzlabošanā, izstrādājot saskaņotāku un plašāku politiku saskaņā ar EK līguma 178. pantu; tomēr uzsver citu starptautisko līdzekļu devēju būtisko ieguldījumu; 16. uzver parādu atlaišanas nozīmi, atceļot parādus tām VAV, kuru valdības ievēro cilvēktiesības un pareizas pārvaldības principu un par prioritāti uzskata nabadzības izskaušanu un ekonomisko attīstību; 17. aicina ES uzņemties vadošo lomu, lai izstrādātu un palīdzētu ieviest shēmas, kas ļautu atbrīvoties no parādu nastas un sasniegt TAM; 18. atzīmē, ka saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Konferences par tirdzniecību un attīstību (UNCTAD) datiem 2004. gadā 50 vismazāk attīstītajās valstīs, kas ir vairāk nekā viena trešdaļa no visām ĀKK valstīm, dzīvoja vairāk nekā 11% visas pasaules iedzīvotāju (742 miljoni), kamēr šo valstu IKP veido tikai 0,6% no visas pasaules IKP; 19. uzskata, ka ir ļoti būtiski ņemt vērā nabadzīgo valstu iedzīvotāju tiesības uz attīstību, nevis tikai šo valstu režīmiem svarīgās intereses, un uzskata, ka nabadzīgajām valstīm ir jāizlemj pašām un jāīsteno pašām savas attīstības stratēģijas un ekonomikas politikas nostādnes; uzskata, ka tiesības uz industrializāciju ir tiesības uz attīstību, un tāpēc uzskata, ka katrai valstij, it īpaši jaunattīstības valstīm, kurās industriālā attīstība vēl atrodas sākuma stadijā, ir tiesības reglamentēt savu rūpniecību, lai aizsargātos pret valstīm, kas piekopj sociālo vai vides dempingu; tomēr uzskata, ka tam nevajadzētu mudināt šīs valstis vienpusēji pārkāpt starptautisko līgumu un nolīgumu noteikumus; 20. ņem vērā nesenos UNCTAD un citu iestāžu pētījumus, kas apliecina, ka plaša tirdzniecības liberalizācija VAV nav pietiekami sekmējusi ilgtspējīgu un būtisku nabadzības samazinājumu un ir radījusi tirdzniecības samazinājumu jaunattīstības valstīs, it īpaši Āfrikas valstīs; brīdina par muitas ieņēmumu likvidācijas sekām VAV, uzsver šo valstu tiesības pašām noteikt to, cik ātri tās atvērs savus tirgus visās nozarēs; 21. uzskata, ka PTO 6. Ministru konferencē tika gūti panākumi attiecībā uz "Īpašiem produktiem" un "Īpašo drošības mehānismu" (ĪDM), kā arī "Īpašo un diferencēto režīmu" (ĪDR), ņemot vērā jaunattīstības valstu bažas par tirdzniecības liberalizācijas un savstarpīguma ietekmi, taču uzsver, ka vēl ir daudz darāmā; uzsver, ka sarunās par tarifu samazināšanas paņēmieniem attiecībā uz lauksaimniecības un rūpniecības preču tirdzniecību pilnībā jāņem vērā ĪDR, lai dotu nabadzīgākajām jaunattīstības valstīm pietiekami daudz laika apvienot to centienus rūpniecības attīstīšanai; 22. aicina jaunattīstības valstu valdības formulēt un īstenot valsts attīstības stratēģiju, kas iekļauj tādu tirdzniecību ar šīm valstīm, kura patiešām atbalsta nabadzības samazināšanu; atzīmē, ka starptautiskajiem attīstības partneriem ir jāatbalsta šīs pūles, sniedzot finansiālu un tehnisku palīdzību, lai palielinātu gan valsts, gan privāto struktūru tirdzniecības apjomus; 23. aicina VAV veicināt pakāpenisku ekonomikas pāreju uz noturīgu ekonomisko izaugsmi, kas balstās uz iekšējo resursu mobilizēšanu, ārvalstu tiešo investīciju (ĀTI) piesaistīšanu un finanšu tirgu izmantošanu, kā arī nodrošināt, lai importu finansētu ieņēmumi par eksportu, nevis no ārpuses nākusi palīdzība; atzīmē, ka to, visticamāk, varēs sasniegt, ja starptautiskā palīdzība, parādu atlaišana, tirdzniecības preferences un pasākumi ĀTI un tehnoloģiju nodošanas sekmēšanai notiek vienlaikus, lai veicinātu attīstību un nabadzības samazināšanu; 24. aicina jaunattīstības valstu valdības un īpaši — VAV, kas eksportē lauksaimniecības produktus, novērst arvien pieaugošā iedzīvotāju skaita izraisīto ietekmi uz zemi un vides noplicināšanu, kad saimniecības ir pārāk mazas un raža — nepietiekama ģimenes uzturēšanai, attīstot pārdošanai paredzētu nelauksaimniecības produkciju, kuras ražošanā tiek intensīvi patērēts darbaspēks, kā arī ieviešot tehnoloģiskas pārmaiņas darbībās, kas vērstas uz izdzīvošanu; atzīmē, ka šie pasākumi varētu paralēli risināt arī "uz anklāvu vērstas izaugsmes" problēmu, attīstot ar tirdzniecību saistītu infrastruktūru, piemēram, iekšējo transportu un sakarus, ciešāk integrējot iekšējo tirgu un izvēršot jaunus eksporta veidus, tostarp gatavos izstrādājumus un tūrismu; 25. uzsver, ka ES vairāk jāiesaistās iniciatīvās attiecībā uz uzņēmumu sociālo atbildību, lai nonāktu pie saistošu un pārbaudāmu noteikumu koncepcijas saskaņā ar cilvēktiesību principiem un SDO standartiem tiem ES uzņēmumiem, kuriem ir tirdzniecības sakari ar trešām valstīm un kuri tajās ir izvietojuši ražotnes; 26. aicina ES tirdzniecības līgumu ilgtspējas ietekmes novērtējumā iekļaut it īpaši pētījumus par sekām, ko rada tirdzniecība ar atkritumiem, lai izstrādātu noteikumus par bīstamiem atkritumiem; 27. uzskata, ka ir jāattīsta tirdzniecības attiecības starp jaunattīstības valstīm, jāattīsta dienvidvalstu starpreģionu dimensija, jāizveido vietējie tirgi un jāpalielina preču un pakalpojumu pieejamība iedzīvotājiem, taču it īpaši jānodrošina piekļuve tādiem pamatpakalpojumiem kā ūdensapgāde, veselības aprūpe, energoapgāde, transports un izglītība, izmantojot valsts ieguldījumu programmas saskaņā ar TAM; 28. uzskata, ka ekonomiskās integrācijas trūkums un augstās tarifu un beztarifu barjeras tirdzniecībai starp jaunattīstības valstīm ir šķērslis jebkuram potenciālam attīstības faktoram šajās valstīs; uzskata, ka tirdzniecības paplašināšanās starp dienvidu valstīm būs labvēlīga jaunattīstības valstīm; tomēr atzīmē, ka VAV var tikt nostumtas malā dienvidvalstu savstarpējā tirdzniecībā, un tāpēc atzinīgi vērtē reģionālos tiešos ārvalstu ieguldījumus, tehnoloģiju nodošanu un lētāku finansējumu, ko VAV sniedz augstāku līmeni sasniegušās jaunattīstības valstis, kā arī trīspusējas attiecības ar attīstītajām valstīm un īpašu noteikumu paredzēšanu reģionālajos nolīgumos; norāda, cik svarīgi ir izveidot reģionālos tirgus; uzskata, ka attīstītākās valstis varētu būt labs paraugs, kā atcelt tirdzniecības barjeras, lai veicinātu tirdzniecību starp nabadzīgajām valstīm; 29. atzinīgi vērtē Eiropas Savienības iniciatīvas "Viss, izņemot ieročus" īstenošanu, kas ļauj VAV eksportēt visu savu produkciju uz Eiropas tirgu bez muitas nodevām vai kvotām; neatlaidīgi mudina visas attīstītās un augstāku līmeni sasniegušās jaunattīstības valstis sekot šim paraugam; atzinīgi vērtē vienošanos, kas šajā sakarā panākta nesenajās PTO sarunās Honkongā; tomēr pauž nožēlu, ka vēl arvien iespējams piemērot ierobežojumus produktiem, kas ir sevišķi svarīgi vismazāk attīstītajām valstīm; 30. brīdina, ka pastāv reāls risks iniciatīvu "Viss, izņemot ieročus" krāpnieciski deformēt, izmantojot trīspusīgu tirdzniecību, kas bīstami izjauktu tirgu līdzsvaru un cenu rentabilitāti, nesniedzot nekādu peļņu ražošanā nodarbinātajiem vietējiem iedzīvotājiem nabadzīgajās valstīs; 31. mudina Komisiju atbalstīt tirgu atvēršanu, ieviešot atbilstīgus pasākumus tirdzniecības regulēšanai, lai pārvarētu šos riskus; ņemot vērā iepriekšminēto, ierosina iniciatīvu "Viss, atskaitot ieročus", papildināt ar drošības klauzulu, kurā būtu noteikts, ka eksporta maksimālais apjoms no attiecīgajām valstīm ir saistīts ar to faktisko ražošanas jaudu; mudina Komisiju arī veikt neatliekamus pasākumus, lai būtiski uzlabotu kontroles mehānismu kvalitāti attiecībā uz ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un izcelsmes apzīmējumu; 32. aicina Komisiju strādāt, lai padarītu starptautiskās tirdzniecības sarunas pārredzamākas, un ņemt vērā to jaunattīstības valstu intereses, kurām trūkst resursu, lai vienlaicīgi piedalītos vairākās tirdzniecības sarunās; aicina to arī turpmāk sniegt tehnisku palīdzību un to palielināt, lai šīs valstis varētu uzlabot kompetenci un efektivitāti tirdzniecības sarunās; 33. uzskata, ka atbilstīga tirdzniecības politika, par ko panākta daudzpusēja vienošanās, ir pats svarīgākais, lai samazinātu nabadzību, un ka galvenās politiskās nostādnes nabadzības samazināšanai var virzīt uz trim lielākajiem mērķiem: - piekļūt tirgum un līdzsvarot noteikumus attiecībā uz atbalstu iekšējai tirdzniecībai un eksportam; - atzīt, padarīt par darboties spējīgu un ieviest īpašu un diferencētu režīmu un elastības mehānismu attīstībai; - ietvert attīstības aspektus tādā plašākā politisko nostādņu lokā, kas nav "klasiskie tirdzniecības instrumenti"; 34. uzsver, cik svarīgas ir tehniskās palīdzības un resursu palielināšanas programmas, kuras saņem noturīgu finansējumu, it īpaši lai palīdzētu jaunattīstības valstīm formulēt to intereses tirdzniecībā un uzsāktu tirdzniecības sarunas; šajā sakarā atzinīgi vērtē uzlaboto organizāciju un arvien lielāko uzticēšanos, kas valda jaunattīstības valstu starpā, it īpaši VAV starpā; 35. uzsver tirdzniecības apjoma palielināšanas nozīmi, lai stiprinātu ĀKK valstu spēju noteikt vajadzības un stratēģijas sarunām un reģionālās integrācijas atbalstam, kā arī palīdzībai šajā procesā, it īpaši attiecībā uz diversifikāciju, reģionālās integrācijas atbalstu, paplašinot ražošanu, piegādi un tirdzniecības apjomu un kompensējot pielāgošanas izmaksas, kā arī palielinot šo valstu spējas piesaistīt investīcijas, tajā pašā laikā aizsargājot jaunas rūpniecības nozares vietējā līmenī; 36. atzinīgi vērtē programmas "palīdzība tirdzniecībai" jomas paplašināšanu, neierobežojot to tikai uz VAV, bet attiecinot arī uz citām jaunattīstības valstīm; tomēr pauž nožēlu par to, ka iepriekš paredzētā palīdzība šobrīd ir padarīta atkarīga no palīdzības saņēmēju papildu tirdzniecības koncesijām; uzsver, ka šīs palīdzības finansēšanai jāizmanto jauni līdzekļi, nepārvietojot līdzekļus, kas paredzēti citām attīstības iniciatīvām, piemēram, TAM; 37. mudina Komisiju īstenot īpašu programmu, lai palīdzētu Āfrikas Subsahāras reģiona valstīm tādās jomās kā piekļuve ūdenim, medikamentiem, sabiedriskajiem pakalpojumiem un lauksaimniecībai, kā arī lai palīdzētu nodot tālāk prasmes dažādos veidos, tostarp palielinot pakalpojumu tirdzniecību; 38. atzinīgi vērtē Komisijas jauno attīstības stratēģiju Āfrikai, kura pārsniedz tradicionālo humāno palīdzību un kuras mērķis ir īstenot ekonomisko un sociālo pārstrukturēšanu, kā arī aicina Komisiju un dalībvalstis cieši sadarboties tās īstenošanai; 39. uzsver, ka atbilstīga tehniskā palīdzība ir svarīga, lai palīdzētu jaunattīstības valstīm; uzsver arī nepieciešamību veicināt vāju un neaizsargātu tautsaimniecību tirdzniecības integrēšanos valsts attīstības politikā un nabadzības samazināšanas stratēģijā, 40. aicina piemērot vēl lielāku elastīgumu pārejas periodos, kurus jaunattīstības valstis var izmantot, uzņemoties saistības saskaņā ar reģionālajiem nolīgumiem un Vispārējo vienošanos par tarifiem un tirdzniecību (VVTT); 41. atzīmē, ka vairumā jaunattīstības valstu lauksaimniecība joprojām ir galvenais ienākumu un nodarbinātības avots, īpaši nabadzīgajiem ļaudīm, un tāpēc uzsver to, cik nozīmīgs ir ES izteiktais piedāvājums atcelt savas eksporta subsīdijas līdz 2013. gadam; uzsver, ka arī pārējām PTO valstīm jāveic tādas pašas darbības; aicina ES arī turpmāk atbalstīt citu, reizēm slēptu, eksporta atbalsta formu (piemēram, eksporta kredīts, pārtikas palīdzība, valsts uzņēmumi u. c.) atcelšanu, lai novērstu pastāvošās atšķirības tirdzniecībā starp ziemeļiem un dienvidiem un lai padarītu rentablāku nabadzīgo zemju lauksaimniecību; 42. atzinīgi vērtē lēmumu par eksporta subsīdiju atcelšanu lauksaimniecībai līdz 2013. gadam un vēlreiz aicina ievērojami veicināt jau pieņemto lēmumu īstenošanu, tomēr, ņemot vērā, ka šīs eksporta subsīdijas ir tikai 3,5% no visa ES lauksaimniecības atbalsta, aicina Komisiju turpināt diskusijas par to paņēmienu konkretizēšanu, ar kuriem iespējams samazināt vietējās lauksaimniecības subsīdijas un tarifus visās industriāli attīstītajās valstīs, 43. uzsver tādu preču kā cukurs, banāni un kokvilna nozīmību jaunattīstības valstīm; aicina Eiropas Savienību sniegt atbalstu jaunattīstības valstīm, kas nepieciešams to cukura ražošanas nozares reformēšanai; izsaka nožēlu par to, ka Honkongā netika rasts efektīvs risinājums problēmām kokvilnas nozarē; 44. atgādina, ka biodaudzveidības uzturēšana ir viens no svarīgākajiem faktoriem dabas aizsardzībā un cīņā pret augu un dzīvnieku slimībām un ka tāpēc piesardzīga attieksme pret ģenētiski modificētiem organismiem (ĢMO), un tradicionālo sēklu un zināšanu izmantošana lauksaimniecībā ir likumīga atsevišķu valstu vai reģionu izvēle; 45. aicina Komisiju nodrošināt tirdzniecības un sadarbības politikas lielāku saskanību, lai izveidotu precīzi virzītu palīdzību tirdzniecības apjomu palielināšanai, kas nodrošinās eksporta un importa pieaugumu un saglabās tā līdzsvaru, lai nākotnē izvairītos no jaunām parādu izraisītām krīzēm un lai palīdzētu jaunattīstības valstu valdībām: - saglabāt un attīstīt sabiedriskos pakalpojumus, lai novērstu ar nabadzību saistīto lielo postu — epidēmijas, analfabētismu, dzeramā ūdens trūkumu un notekūdeņu attīrīšanas trūkumu; - sekmēt bagātību radīšanai nepieciešamos apstākļus, tādus kā piekļuve enerģijai un infrastruktūru attīstīšana, it īpaši informācijas un komunikāciju tehnoloģijā; 46. uzskata, ka ir jānošķir komercpakalpojumi un sabiedriskie pakalpojumi; uzsver, ka sabiedriskajiem pakalpojumiem arī turpmāk jāpaliek ārpus Vispārējās vienošanās par pakalpojumu tirdzniecību (VVPT), it īpaši tiem, kas nodrošina piekļuvi vitāli svarīgām sabiedriskām jomām, tādām kā veselības aprūpe, izglītība, dzeramais ūdens un enerģija, kā arī tiem, kam ir galvenā nozīme kultūras identitātes saglabāšanā, tādiem kā audiovizuālie pakalpojumi; 47. uzsver, cik nozīmīga ir tirgus pieejamības palielināšana pakalpojumu sniedzējiem arī jaunattīstības valstīs, tajā paša laikā aizsargājot visu PTO dalībvalstu spēju regulēt to pakalpojumu sektorus saskaņā ar VVPT, tostarp saglabājot iespēju neiekļaut tādas pamatnozares kā pakalpojumu sniegšanu veselības, izglītības un audiovizuālajā jomā; izsaka nožēlu, ka PTO sarunu laikā līdz šim nav izdevies pieņemt īpašus pamatnoteikumus attiecībā uz pakalpojumiem, it īpaši nozarēs, kas ir nozīmīgas saistībā ar jaunattīstības valstu eksporta iespējām; aicina būtiski veicināt attīstību šajā jomā; 48. aicina Komisiju garantēt pilnīgu elastību pakalpojumu jomā un ļaut katrai valstij brīvi izvēlēties, kurus pakalpojumu iekļaut liberalizējamo pakalpojumu sarakstā, kurus — ne; 49. aicina Komisiju īstenot tirdzniecības politiku, kas saistīta ar pakalpojumiem un kas atbalsta fizisku personu pārvietošanos jaunattīstības valstīs, kā arī veicina to pakalpojumu pieejamību, kuri var sekmēt attīstību un nabadzības samazināšanu; 50. uzsver nepieciešamību visnabadzīgākajām jaunattīstības valstīm ļaut pašām visai brīvi noteikt, cik liela savstarpīguma pakāpe būs to tirgu atvēršanai, lai aizsargātu visneaizsargātākās valstis, ļaujot tām pašām izlemt, cik strauji jānotiek liberalizācijai; 51. uzsver, ka ir jānodrošina iespēja jaunattīstības valstīm iegādāties medikamentus par pieejamu cenu, tajā pašā laikā ņemot vērā ražotāju problēmas; 52. uzsver, ka nabadzība galvenokārt skar sievietes ("nabadzības feminizēšanās") un uzsver, ka ir jāpārskata tirdzniecības politikas ietekme uz dzimumu vienlīdzību, lai izstrādātu tādu politiku, kas aptur un novērš tādas atstumtības izpausmes kā zemes īpašumtiesību piederēšana galvenokārt vīriešiem, vīriešu migrācija uz pilsētām un lauku slīgšana arvien lielākā nabadzībā, vietējo tirgu sagraušana, slikti apmaksāta nekvalificēta sieviešu darba koncentrēšanās tur, kur tiek ražotas preces eksportam utt., ieviešot stimulus un pozitīvas diskriminācijas pasākumus, kuri paredzēti valdībām un Eiropas uzņēmumiem, kas darbojas šajās valstīs; 53. aicina sistemātiski analizēt dzimumu līdztiesības aspektu tirdzniecības paplašināšanās procesā, lai izpētītu dažādas tendences un ņemtu vērā attiecīgo jautājumu un faktoru sarežģītību, piemēram, sieviešu iespējas izmantot ekonomikas un tehniskos resursus, viņu iesaistīšanos darba tirgū, nodokļus, kā arī diskriminācijas un segregācijas rādītājus darba tirgū, sieviešu iespējas iegūt izglītību un viņu mācību līmeni, kā arī veselības aprūpes un sociāli kulturālo resursu pieejamību; 54. konstatē, ka sievietes gūst mazāk labumu no tirdzniecības liberalizācijas un globalizācijas radītajām iespējām, tajā pašā laikā viņas ir vairāk pakļautas šo procesu negatīvajām sekām, un tāpēc aicina Eiropas Savienību savās ar tirdzniecību saistītajās atbalsta programmās īpašu uzmanību veltīt tam, kā palielināt sieviešu iespējas piedalīties tirdzniecībā (starptautiskajā); 55. konstatē, ka divpusējās un daudzpusējās tirdzniecības sarunās, ko Komisija risina dalībvalstu vārdā, tā gandrīz nemaz vai vispār nevērtē dzimumu līdztiesības aspektu topošajos tirdzniecības nolīgumos, un aicina Komisiju sistemātiski analizēt šo aspektu, izvērtējot, kāda būtu ietekme ES priekšlikumiem tirdzniecības sarunās makroekonomikas un mikroekonomikas līmenī; 56. aicina starptautiskās ekonomiskās iestādes un Komisiju radīt līdzekļus un programmas, lai veicinātu sieviešu lomu jaunattīstības valstu ekonomiskajā dzīvē, jo īpaši ar izglītības palīdzību atbalstot uzņēmējdarbības garu un nodrošinot finansiālo palīdzību, ieskaitot mikrokredītus; 57. uzskata, ka sociālā attīstība ir viens no tirdzniecības politikas stūrakmeņiem, un aicina attiecīgās starptautiskās organizācijas un valdības izskaust jebkāda veida diskrimināciju, to skaitā dzimumu nevienlīdzību un ar dzimumu pamatotus šķēršļus, kā arī diskrimināciju algas ziņā, atzīt tiesības uz apmaksātu grūtniecības atvaļinājumu un noteikt minimālo algu; aicina apspriežu procesā iesaistīt organizācijas, kas pārstāv darba ņēmējas sievietes; 58. atgādina par starptautiskajā tirdzniecībā iesaistīto pušu sociālo atbildību un aicina kompetentās iestādes izstrādāt konkrētus pasākumus, lai personām, kas atrodas nelabvēlīgā situācijā, nodrošinātu taisnīgas iespējas izmantot veselības aizsardzības sistēmas, iegūt pieņemamu mājokli, ūdeni, tiesībaizsardzību, izglītību, profesionālo izglītību, mūžizglītību, kā arī nodarboties ar sportu un baudīt kultūru, lai nepieļautu priekšlaicīgu skolas pamešanu un ļautu viegli pāriet no skolas uz darba tirgu; 59. uzskata, ka tirdzniecības nolīgumos jārespektē spēkā esošie starptautiskie nolīgumi par cilvēktiesībām un sieviešu tiesībām, ekoloģisko dzīvotspēju un tiesības uz attīstību, kā arī nabadzības izskaušanu; 60. norāda, ka starptautiskās tirdzniecības sistēma, kas ir labvēlīga attīstībai un nabadzības samazināšanai, veicinās arī sociālo progresu un pienācīgu nodarbinātību; tirdzniecības noteikumi nedrīkst apdraudēt sociālos standartus, ko noteikusi SDO; jebkura veida darbaspēka ekspluatācijas apkarošana (spaidu darba un it īpaši bērnu darba aizliegums) līdz ar arodbiedrību brīvību ievērošanu ir vitāli svarīga godīgas tirdzniecības sistēmas izveidei, kas atbilst ikviena iedzīvotāja interesēm; atkārtoti atgādina par nepieciešamību pētīt tirdzniecības un sociālo jautājumu mijiedarbību; 61. aicina Komisiju sākt ņemt vērā nekomerciālos kritērijus iespējamās sarunās par tirgu turpmāku atvēršanu, lai tirdzniecības paplašināšanās nenotiek uz vietējo iedzīvotāju darba apstākļu rēķina; tajā pašā laikā aicina SDO biedrus vienoties par kopējiem noteikumiem jaunattīstības valstīm, un šo noteikumu būtība un ieviešanas grafiks jānosaka sadarbībā ar jaunattīstības valstīm; 62. uzsver, ka PTO ir jāievēro SDO lēmumi šajā jomā; šajā sakarā ierosina: gadījumos, kad SDO nolemj piemērot sankcijas, valstīm jāspēj likt lietā tādi tirdzniecības instrumenti kā drošības klauzulu izmantošana, muitas tarifu pārskatīšana uz laiku vai antidempinga pasākumu ieviešana; 63. uzsver, ka nabadzības mazināšanai un ilgtspējīgas attīstības veicināšanai ir jābūt uzmanības centrā sarunās par ekonomisko partnerattiecību nolīgumiem; 64. uzsver daudzpusējās tirdzniecības pamatprincipu uzturēšanas un stiprināšanas nozīmi; atgādina, ka saistībā ar PTO kā forumu, kurā tiek izstrādāta uz godīgiem noteikumiem balstīta sistēma starptautiskajai tirdzniecībai, ir īpaši jāuzsver jaunattīstības valstu sarunu potenciāla palielināšana, lai veicinātu šo valstu tirdzniecības interešu labāku pārstāvniecību un integrāciju pasaules ekonomikā; 65. uzsver, ka ir steidzami nepieciešama PTO reforma, lai panāktu lielāku demokrātisko atbildību, pārskatāmību un uzticamību, lai to efektīvāk integrētu pasaules pārvades vispārējā sistēmā; aicina, lai tirdzniecības un attīstības jomā starptautiskās organizācijas, ieskaitot ANO organizācijas, kas atbild par humāno attīstību, veselību, nodarbinātību un vidi, būtu saskaņotākas un vienotākas, lai sasniegtu TAM un apkopotu spēkus nabadzības izskaušanai un iespēju nodrošināšanai visiem; 66. ierosina, lai Eiropas Parlaments kā Eiropas Savienības pilsoņu likumīgais pārstāvis tiktu iesaistīts nolīgumos par starptautisko tirdzniecību; 67. uzsver, ka nabadzības apkarošana ir cieši saistīta ar cilvēktiesību aizsardzību, demokrātisku iestāžu izveidi un demokrātisku pārvaldi; 68. atzinīgi vērtē Ņujorkā 2005. gada 14. septembrī notikušās ANO augstākā līmeņa sanāksmē par TAM sasniegšanu pieņemto deklarāciju, kurā ir ierosināts pārdomāt iespēju ieviest starptautiskas solidaritātes nodevas AIDS, tuberkulozes un malārijas apkarošanai, un tas ļautu starptautiskajai sabiedrībai pildīt apņemšanos attiecībā uz visnabadzīgākajiem cilvēkiem, kā arī veicināt globalizācijas radīto jauno bagātību taisnīgu pārdali; 69. uzskata, ka ne vien tirdzniecība, bet īpaši ekonomiskā attīstība un investīcijas mazajos un vidējos uzņēmumos, kas piegādā preces un sniedz pakalpojumus, var nākotnē palielināt labklājību; it īpaši aicina Eiropas Investīciju banku īstenot vairāk programmu šīm mērķa grupām; 70. uzsver, cik svarīgi ir atbalstīt VAV birokrātisko šķēršļu likvidēšanā, lai veicinātu vietējo uzņēmējdarbību un atrastu tirgus ārpus valsts, it īpaši iesaistot jaunattīstības valstu vietējās kopienas, parlamentus un pilsonisko sabiedrību demokrātiskajos procesos; 71. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai un dalībvalstu valdībām un parlamentiem. [1] OV C 112 E, 9.5.2002., 326. lpp. [2] OV C 177 E, 25.7.2002., 290. lpp. [3] OV C 272 E, 13.11.2003., 277. lpp. [4] OV C 39 E, 13.2.2004., 79. lpp. [5] OV C 43 E, 19.2.2004., 248. lpp. [6] OV C 67 E, 17.3.2004., 255. lpp. [7] OV C 74 E, 24.3.2004., 861. lpp. [8] OV C 76 E, 25.3.2004., 435. lpp. [9] OV C 77 E, 26.3.2004., 393. lpp. [10] OV C 304 E, 1.12.2005., 277. lpp. [11] OV C 92 E, 20.4.2006., 397. lpp. [12] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0289. [13] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0461. [14] OV C 320 E, 15.12.2005., 145. lpp. [15] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0454. [16] OV L 169, 30.6.2005., 1. lpp. --------------------------------------------------