LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 248/1

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Kohēzijas politikas nozīme un prioritātes stratēģijā “Eiropa 2020” ” (izpētes atzinums pēc prezidentvalsts Ungārijas pieprasījuma)

2011/C 248/01

Ziņotājs: BARÁTH kgs

Ungārijas pastāvīgais pārstāvis Eiropas Savienībā Péter GYÖRKÖS kgs 2010. gada 15. novembrī nākamās prezidentvalsts Ungārijas vārdā lūdza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Kohēzijas politikas nozīme un prioritātes stratēģijā “Eiropa 2020””.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 31. maijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 472. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 15. un 16. jūnijā (16. jūnija sēdē), ar 141 balsīm par, 9 balsīm pret un 22 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi un secinājumi

1.1 Vispārīgi ieteikumi

1.1.1 EESK uzskata, ka Eiropas Savienības atbildes reakcija uz krīzi, stratēģijas “Eiropa 2020” pamatideja, kā arī stratēģijas mērķi un pamatiniciatīvas ir virzītas pareizajā virzienā; tā arī uzskata, ka ierosinātie pasākumi un instrumenti ir daudzsološi. Gan stratēģijā, gan paktā “Euro plus” galvenā uzmanība veltīta vajadzīgajām kvalitatīvajām izmaiņām un potenciālajiem izaugsmes faktoriem.

1.1.2 ES turpina padziļināt un nostiprināt integrācijas procesu. Komiteja uzskata: ja Eiropas Savienība un dalībvalstis vēlas nostiprināt integrāciju, tām līdz 2020. gadam būs jāievieš būtiskas, it sevišķi kvalitatīvas, izmaiņas iestādēs un tiesiskajā un finanšu sistēmā. Šajā nolūkā būs vajadzīgs viss — gan ilgtspējīga (ilgtermiņa) stabilitāte, gan konkurētspēja (izaugsmes potenciāls), gan spēcīgāka (ekonomiskā, sociālā un teritoriālā) kohēzija.

1.1.3 Vairākos atzinumos EESK ir uzsvērusi, ka kohēzijas politika ir “vēsturiska ES vērtība”, kuras trīs mērķi — konverģence, reģionu konkurētspējas pastiprināšana, izveidojot jaunas darbavietas, un ciešāka teritoriālā sadarbība — jāsaglabā un jānostiprina. Mazāk attīstītajām Eiropas valstīm un reģioniem jāpalielina ieguldījumi infrastruktūrā un citos kapitāla veidos, kuri ir ļoti svarīgi potenciālās izaugsmes paātrināšanai.

1.1.4 Lai gan Komiteja apstiprina, ka kohēzijas politikas atbalsta jomā ieguldītie finanšu līdzekļi lielākoties ir devuši labus rezultātus, tā uzskata, ka minēto finansējumu būtu iespējams attīstīt un pārstrukturēt un ka tas jādara; jo īpaši vajadzētu uzlabot līdzekļu un izdevumu efektivitāti un lietderību. Kohēzijas politikas instrumenti jāpieskaņo stratēģijai “Eiropa 2020” tā, lai nekaitētu Eiropas kohēzijas politikai.

1.1.5 EESK iesaka, pārskatot pašreizējos kohēzijas politikas mērķus un instrumentus, apsvērt, vai tos būtu iespējams pielāgot stratēģijas “Eiropa 2020” elementiem turpmāk izklāstītajā veidā.

1.1.5.1 Kohēzijas politikas pašreizējie mērķi un instrumenti

Kohēzijas politika Mērķi Struktūrfondi un instrumenti Konverģence un ilgtspējīga izaugsme ERAF ESF Kohēzijas fonds Reģionālā konkurētspēja un nodarbinātība ERAF ESF Eiropas teritoriālā sadarbība ERAF

1.1.5.2 Stratēģijas “Eiropa 2020” trīs savstarpēji saistītās prioritātes:

a) gudra izaugsme — uz zināšanām un inovāciju balstītas attīstība;

b) ilgtspējīga izaugsme — efektīvākas, videi nekaitīgākas un veicināšana;

c) integrējoša izaugsme — tādas veicināšana, kurā ir līmenis un kas nodrošina sociālo un teritoriālo kohēziju.

1.1.5.3 EESK iesaka kohēzijas politikā skaidri uzsvērt uz sabiedrību, sociālo jomu un solidaritāti orientētus mērķus un ciešā sadarbībā ar citiem ES fondiem izmantot struktūrfondus ieguldījumiem. Ja to nedarīs, stratēģijā “Eiropa 2020” liktais uzsvars uz ekonomikas izaugsmi — kas pati par sevi ir pilnībā pieņemama — varētu aizēnot sociālo un teritoriālo kohēziju.

1.1.5.4 Ja struktūrfondu mērķu — konkurētspēja un konverģence — rindas kārtību apmainītu vietām un par galveno faktoru izvirzītu finansēšanu no vairākiem fondiem, tad stratēģijas “Eiropa 2020” un kohēzijas politikas mērķi kļūtu samērā savietojami un struktūrfondi varētu efektīvāk sekmēt reģionu konkurētspēju.

Stratēģija “Eiropa 2020” Kohēzijas politika (pārskatīta struktūra) Mērķi/instrumenti Pamatiniciatīvas Mērķi/instrumenti Struktūrfondi un instrumenti Gudra izaugsme “Digitālā programma Eiropai”, “Inovācijas Savienība”, “Jaunatne kustībā” Reģionālā konkurētspēja un nodarbinātība Pētniecība un inovācija, izglītība, digitālā sabiedrība Augstāka konkurētspēja, pievilcīgāka vieta, cilvēkkapitāla attīstība, izglītības uzlabošana, inovācija, zināšanu sabiedrība u.c. Ilgtspējīga izaugsme “Resursu ziņā efektīva Eiropa”, “Rūpniecības politika globalizācijas laikmetā” Konverģence Videi nekaitīga enerģija, par vides aspektiem labi informēta sabiedrība, kontaktu veidošana, mazie uzņēmumi Izaugsmi veicinošas, vidi aizsargājošas infrastruktūras attīstība, iestāžu veidošana Integrējoša izaugsme “Jaunu prasmju un darbavietu programma”, “Eiropas platforma cīņai pret nabadzību” Eiropas teritoriālā sadarbība Vienlīdzība piekļuvē, vairāk un labākas darbavietas Sadarbība vietējā, reģionālajā un makroreģionu mērogā

1.1.6 EESK atzīst, ka, lai ieviestu iepriekš minēto strukturālo harmonizāciju, būtu jāievieš radikālas izmaiņas un jāizstrādā detalizēti mērķi, citstarp būtu jānosaka papildu mērķi konkurētspējas jomā un jāpaplašina teritoriālā sadarbība, iekļaujot atbalstu makroreģionu attīstībai. Ja netiks izveidotas tiešas saiknes starp stratēģiju “Eiropa 2020” un ES kohēzijas politiku, to mērķu un instrumentu, kā arī politikas īstenošanas efektivitāte varētu nozīmīgi pasliktināties.

1.1.7 Šādu strukturālo harmonizāciju būtu iespējams panākt, ja ES atzītu kohēziju un kohēzijas politiku plašākā nozīmē par prioritāti, kas ir tikpat svarīga kā konkurētspēja. Par to līdzvērtību būtu jāliecina abām prioritātēm piešķirto līdzekļu apmēram. Turklāt tas nenozīmē tikai turpināt kohēzijai piešķirt līdzekļus arī nākotnē, bet gan tērēt lietderīgāk.

1.1.7.1 Komiteja mudina bez kavēšanās uzlabot priekšlikumus par ex ante un ex post nosacījumu sistēmu, ko paredzēts izveidot, lai pārraudzītu ES kohēzijas politikas efektivitāti un lietderību. Taču tāda sistēma nedrīkstētu apdraudēt kohēzijas instrumentu kopuma vienkāršošanu; tieši pretēji — tai būtu jāsamazina ieviešanas izmaksas un jāuzlabo prognozējamība. EESK cer, ka institucionālo un administratīvo pārmaiņu rezultāts būs vienkāršāka un efektīvāka sistēma. Būtu jāizstrādā modelis, ar kuru varētu izvērtēt stratēģijas “Eiropa 2020”, valstu reformu programmu un kohēzijas politikas mērķu īstenošanas savstarpējo ietekmi, ņemot vērā katras valsts un reģiona, kas saņem kohēzijas politikas atbalstu, specifiku.

1.1.8 EESK piekrīt, ka visām ES politikas jomām būtu jāsekmē stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšana. Dokumentā par ES budžeta pārskatīšanu tika izklāstīta jauna kohēzijas politikas plānošanas stratēģija. EESK pilnībā atbalsta Eiropas Komisijas nodomu izstrādāt kopēju stratēģisko satvaru (KSS), kurā, pamatojoties uz stratēģijas “Eiropa 2020”mērķiem, būtu formulētas ieguldījumu prioritātes. Satvars attiektos uz visiem ES fondiem un aptvertu arī visus pārējos ES finanšu instrumentus.

1.1.9 EESK atgādina, ka Eiropas Sociālajam fondam, kas ir ES instruments ieguldījumu cilvēkresursos sekmēšanai, būtu jāatbalsta stratēģijas “Eiropa 2020” trīs prioritātes: gudra, ilgtspējīga un integrējoša izaugsme. Šajā ziņā svarīgas politikas jomas ir nodarbinātība, apmācība, izglītība, aktīva iekļaušana un iespēju vienlīdzība.

1.1.10 EESK norāda: lai sasniegtu vērienīgos mērķus, jānostiprina ESF institucionālā struktūra un jāuzlabo tā efektivitāte, vienlaikus nepalielinot administratīvo slogu. Svarīgi ir ESF piešķirt vadošo lomu tādās jomās kā īpaši nelabvēlīgos apstākļos esošas sabiedrības grupas (piemēram, imigranti, mazākumtautības, invalīdi un romi) un tādu apstākļu izveide, kas sekmē viņu iekļaušanu.

1.1.11 EESK vērš uzmanību uz to, ka no dažādiem ES kohēzijas politikas fondiem un stratēģijas “Eiropa 2020” instrumentiem finansētu politikas virzienu saskaņošana var ietekmēt sākotnēji izvirzītos mērķus un to teritoriālo integritāti, kā rezultāts varētu būt izmaiņas tajos; mērķu īstenošanas gaitā var izkristalizēties svarīgs, jauns skatījums. Jāievieš regulāras plānošanas, pārvaldes un pārraudzības mehānismi. Regularitātes procesa pamatā ir koncepcija, ka “partnerības nolīgumā” jādefinē ne tikai izveides sagatavošanas posmi, bet arī viss īstenošanas process, tā nosacījumi un efektivitātes rādītāji; taču iesaistītajām pusēm jābūt arī gatavām pieņemt, ka pastāvīgas līdzekļu saņēmēju pārraudzības rezultātā uzraudzības komiteju vispārējie mērķi var mainīties.

1.1.12 Lai sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus, Komiteja uzsver vajadzību pastiprināt visu fondu, bet it sevišķi Kohēzijas fonda, struktūrfondu un inovācijas finansējuma un pārvaldes saskaņošanu.

1.1.13 EESK piekrīt, ka ilgtermiņā, lai izvairītos no konfliktiem, vairāki argumenti ir pamatā secinājumam, ka būtu lietderīgi ES struktūrpolitikas (tostarp stratēģiju “Eiropa 2020”, kohēzijas politiku, KLP un EIB) apvienot pilnīgi saskaņotā Kopienas politiku kopumā, ko varētu saukt “ES 2050”. Tādējādi būtu iespējams ciešāk sadarboties un saskaņot gan politiku, gan tehniskos pasākumus, taču tas nenozīmētu atsevišķo politikas jomu slēgšanu. Protams, to būs ļoti grūti panākt tikmēr, kamēr atbildība par dažādām attiecīgo politikas virzienu jomām būs dalīta starp ES un dalībvalstīm. Reģionālās dimensijas stiprināšana varētu būt piemērots paņēmiens, kā pakāpeniski sasniegt vēlamo mērķi.

1.1.14 Lai izveidotu policentrisku Eiropu ar “viedu” tīklu, kas orientēts uz reģionu vajadzībām, pie tā jāstrādā kopīgi, bet tas būs iespējams vienīgi tad, ja dažādas ieinteresētās puses sadarbosies. Viena no pieejām varētu būt sadarbība pierobežu apgabalos, kā arī makroreģionālas attīstības stratēģijas, kas iesaista ieinteresētās puses no dažādām valstīm un nozarēm.

1.2 Reģioni un kohēzija

1.2.1 EESK uzskata, ka ES konkurētspēja lielā mērā ir atkarīga no reģionu konkurētspējas palielināšanas.

1.2.2 Komiteja ir pārliecināta, ka jaunie makroreģionālās sadarbības veidi ir ļoti svarīgi daudzējādā ziņā. Kā jau uzsvērts vairākos atzinumos (par Baltijas jūras un Danubes reģionu), no struktūrfondiem piešķirtais atbalsts varētu pavērt iespēju izstrādāt stratēģijas gan fizisko, gan nemateriālo Eiropas tīklu attīstībai, jo tie ir vajadzīgi Eiropas Savienībā, lai stiprinātu tās konkurētspēju un padarītu to par pievilcīgāku darbības vietu.

1.2.3 EESK uzskata, ka Eiropas Savienības nākotne un tās politiskās vienotības saliedēšana ir atkarīga arī no tās spējas pacelties pāri reģionālajai pieejai, kas definēta valsts robežās un pamatojas uz statistiku. Nav šaubu, ka iepriekšējos gados reģionālas pieejas ieviešanā gūtie panākumi, kompleksas programmas un horizontālas saiknes, kā arī klasteru konsolidācija, nodrošinās Eiropas ekonomikas sociālās un teritoriālās dimensijas uzplaukumu.

1.2.4 Pēc Komitejas domām nav jēgas dažādās politikas jomās īstenot līdzīgus un dažkārt pat pilnīgi vienādus mērķus, ne arī samērā labi ieviesto kohēzijas politikas instrumentu vietā izstrādāt jaunu instrumentu kopumu.

1.2.4.1 Nākamajā desmitgadē arvien vairāk pieaugs funkcionāli definētu reģionu nozīme. Reģionam var būt viens vai vairāki centri, kā arī pārrobežu horizontālas (reģionāla līmeņa) un vertikālas saimnieciskas saites, ko veicina t.s. “ciešākas sadarbības” juridiskais, finansiālais un institucionālais potenciāls.Tādējādi, piešķirot jēdzienam “reģionāls” jaunu nozīmi, iespējams attīstīt jaunu “gudras” Eiropas dimensiju. Tomēr, tā kā daži reģioni atpaliek — un tā tas būs arī turpmāk — vajadzīga programma, lai palīdzētu viņiem panākt pārējos.

1.2.5 EESK uzskata, ka jāpievēršas šādām jomām: pārveidot Eiropas ekonomiku par veiksmīgu dalībnieku pasaules arēnā, palielināt izaugsmes potenciālu, samazināt reģionālās atšķirības, atbalstīt mikro, mazos un vidējos uzņēmumus, kas darbojas nomaļos apvidos, pavērt piekļuvi jauniem līdzekļu avotiem, uzlabot informētību par vidi un veselīgu dzīvesveidu, uzlabot izglītības kvalitāti, motivēt jauniešus, atbalstīt inovāciju, iedrošināt iedzīvotājus piedalīties dažādos procesos un stiprināt Eiropas identitāti.

1.3 Pilsētas un aglomerācijas

1.3.1 EESK uzsver, ka Eiropas konkurētspēja lielā mērā ir atkarīga no tās lielpilsētām un lielpilsētu reģioniem, kuros uzņēmumi var baudīt priekšrocības, ko sniedz saimnieciskās aktivitātes koncentrācija un saikne, ko tīkli nodrošina ar tirdzniecības vietām pasaulē. Kopumā ņemot, pilsētas varētu būt izaugsmes dzinējspēks un būt jaunrades un inovācijas centri. Ja izveido dalībnieku — uzņēmumu, universitāšu un pētniecības organizāciju — kritisku daudzumu, var uzlabot izaugsmes rādītājus un izveidot jaunas darba vietas. Pilsētvides problēmām, kas saistītas ar vides degradāciju un sociālo atstumtību, vajadzīga īpaša pieeja un attiecīgā pārvaldes līmeņa tieša iesaistīšanās.

1.3.2 EESK uzskata, ka jāizveido vērienīgs pilsētvides attīstības plāns, kurā skaidrāk norādīti pilsētvides problēmu risināšanai vajadzīgie finanšu resursi un kurā pilsētu pārvaldes iestādes būtu vairāk iesaistītas pilsētvides attīstības stratēģiju izstrādē un ieviešanā.

1.3.3 Atkarībā no ģeogrāfiskās atrašanās vietas pilsētvides sistēmas papildina dažādas apkārtējās zonas. EESK nevar pieņemt to, ka turpina ierasto antagonismu starp pilsētām un laukiem. Ieguvumi no lauku un pilsētu partnerībām lielā mērā ir atkarīgi no vietējiem un tātad unikāliem apstākļiem.

1.4 Lauku apvidi un lauksaimniecība

1.4.1 EESK uzskata: ņemot vērā stratēģijā “Eiropa 2020” noteikto virzību, ļoti svarīga ir gan kohēzijas politika, gan kopējā lauksaimniecības politika, jo īpaši attiecībā uz integrētu teritoriālo attīstību. Lauksaimniecība ir svarīgs ekonomikas dinamikas avots un joprojām ir stratēģiski svarīga ES nozare gan no pārtikas nodrošināšanas skatpunkta, gan ņemot vērā tās ieguldījumu cīņā pret klimata pārmaiņām.

1.4.2 Šajā saistībā minēto divu politikas jomu centieni jāapvieno un jāvirza tā, lai tie kalpotu tādu kopēju, stratēģisku mērķu sasniegšanai, kuru mērķis ir pārveidot ES par gudru, ilgtspējīgu un integrējošu ekonomiku ar augstu nodarbinātības, ražīguma un sociālās kohēzijas līmeni.

1.4.2.1 EESK uzskata, ka viedas un ar pārējo pasauli savienotas vietas lauku apvidos var sniegt ieguldījumu, lai panāktu stratēģijā “Eiropa 2020” paredzēto izaugsmi. Tāpat kā pilsētās, arī laukos tīkli ir ļoti svarīgi, lai būtu iespējama uzņēmumu darbība un reģionālā attīstība.

2. Secinājumi

2.1 EESK apstiprina to, ka stratēģijā “Eiropa 2020” iekļautās norādes par to, ka vajadzīgi jauninājumi tādās jomās kā klimata pārmaiņas, energoefektivitāte, atjaunojamie enerģijas avoti, veselība un demogrāfiskās pārmaiņas, ir strukturāli saistītas ar kohēzijas mērķiem, kas izvirzīti tādās jomās kā izglītība, pētniecība un izstrāde un digitālā sabiedrība. Tie, jo īpaši reģionālajā līmenī, veido saikni starp kohēzijas mērķiem un stratēģiju “Eiropa 2020”.

2.1.1 EESK arī atzīmē pretrunu starp dažādām teorētiskajām pieejām un praksē pielietotajām koncepcijām. Piešķirot teritoriālajiem aspektiem pienācīgu vietu kohēzijas procesā, ar Lisabonas līgumu jēdzienam “reģionāls” ir piešķirta jauna dimensija. Tas, kā reģionālajā politikā nākotnē tiks definēti “reģioni”, nav mazsvarīgi. Lai Eiropā nodrošinātu atjaunotu, noturīgu izaugsmi, vajadzīga definīcija, kas atspoguļotu vienotu redzējumu gan no reģionālā un institucionālā viedokļa, gan ņemot vērā attiecīgos juridiskos un finanšu instrumentus.

2.1.1.1 EESK atzīst, ka makroreģionālo stratēģiju izveide ir ļoti pozitīvs process, kas ir cieši saistīts ar teritoriālās kohēzijas jēdzienu, ko ieviesa ar Lisabonas līgumu. Reģionālajām politikām (jēdziena tiešā nozīmē) efektīvi jāpapildina sadarbība starp reģioniem, kas ir lielāki vai atrodas tālāk viens no otra, bet kuriem ir kopējas intereses sadarboties.

2.2 Telpiski definētu (piemēram, reģionālu, teritoriālu, starppilsētu) programmu “grupu” pārklāšanās vietās rodas zonas, kas veicina attīstību un kas, protams, ietver vienu vai vairākus lielus pilsētvides centrus, vienlaikus neizslēdzot vai neatstumjot pārējos. Eiropas “izcilības centri”, kas definēti, pamatojoties uz noteiktām ekonomikas nozarēm raksturīgajām inovācijas iemaņām, nav tikai rezultāts laimīgai nejaušībai, ka atsevišķās spējas un prasmes ir tikušas apvienotas noteiktā pilsētvides centrā, bet gan drīzāk likumsakarība, ka zināšanas ir apkopotas, pateicoties fiziskā telpā skaidri noteiktām saiknēm.

2.2.1 “Izcilība” ir iespējama, vienīgi pateicoties kvantitatīvai attīstībai, ko atspoguļo kohēzijas mērķi vides, infrastruktūras, izglītības un apmācības jomā. Šādu zonu raksturīga iezīme ir atvērtība. Iesaistīties ir iespējams jebkur, tomēr piedāvātās kvalitātes dēļ ilgtermiņā iespējas rodas ap “smaguma centriem”. Prognozējamības pamatā pamatoti ir tāds faktors kā reģionu daudzdimensionālo iespēju stabilitāte, kas ir vēsturiski pierādījusies.

2.3 Lai inovācija sekmētos, svarīgi ir atbalstīt jaunas demokrātijas izpausmes. Jāattīsta ierastie sociālās konsultācijas veidi un, izmantojot uz līdzdalības demokrātiju balstītus instrumentus, jāsekmē prasmes, kas veicinātu organizētās pilsoniskās sabiedrības vēlmi līdzdarboties, jo tas ir saskaņā ar ES līgumu pamatprincipiem.

2.4 Inovācijas būtība ir jaunu ideju un priekšlikumu īstenošana praksē, konkurences prognozēšana un paredzamu procesu apsteigšana, pielietojot zināšanas. Tās sarežģītība nozīmē, ka tā spēj apvienot cilvēku prasmes, tehnikas iespējas un saimnieciskās attiecības visā to daudzveidībā. Saprotams, ka pilsētas kā centri piedāvā vajadzīgos apstākļus — svarīgus nosacījumus —, bez kuriem tas viss ir tikai teorija.

2.5 Tāpēc, pamatojoties uz teritoriālo analīzi, finanšu atbalsta sistēmu un politiku neatņemamai sastāvdaļai jābūt arī saskaņotam atbalstam jauninājumiem un pasākumiem atpalicības mazināšanai.

2.6 Lai gan ir taisnība, ka stratēģija “Eiropa 2020” ir visaptveroša programma izaugsmei, konkurētspējai, ilgtspējai un struktūrpolitikai, tomēr no plašākas, globālas perspektīvas raugoties, programmas funkcija ir arī atbalstīt Eiropas konkurētspēju pasaules tirgū.

2.7 Iepriekšminētais sasaistās ar stratēģijas “Eiropa 2020” un kohēzijas politikas mērķiem. Tomēr, attiecībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu īstenošanu, institucionālajā satvarā trūkst kopīgu, jaunu finansiālu un juridisku elementu, kuru savstarpējā ietekme ļautu tiem kļūt par faktoriem, kas sekmē efektivitātes uzlabošanu. Lai gan var piekrist argumentam, ka kohēzijas instrumentu pārveidošana un iekļaušana paātrinātu uz inovāciju orientētas un “gudras” Eiropas izveidi, tas būs iespējams vienīgi tad, ja paplašinās instrumentu klāstu, izmantojot sinerģiju, ko sniedz dažādu avotu apvienošana.

3. Debates

3.1 Eiropas politisko atjaunošanos paātrināja krīze, kas sākās pagājušās desmitgades beigās.

3.1.1 Daļēji arī globālās krīzes dēļ Eiropas Savienībai ir nepieciešama spēcīgāka ekonomikas integrācija. Komiteja uzskata, ka tas ir pozitīvs process, jo tas stiprina Eiropas Savienību, taču vienlaikus arī sarežģīts process, jo sadarbība starp 27 valstīm nenorit bez problēmām. Neskatoties uz visām šīm problēmām, viena no galvenajām idejām, uz balstās šī spēcīgākā ekonomiskā (un līdz ar to politiskā) integrācija, ir “ES ekonomikas politikas” attīstīšana. Tai ir trīs galvenie pīlāri (1):

a) Stabilitāte Izmantojot Stabilitātes un izaugsmes paktu, Eiropas Savienība izvērš kopējās kontroles sistēmu, aptverot jomas, kuru nestabilitāte var apdraudēt kopējo stabilitāti, un izveido krīzes pārvaldības mehānismu (EFSM and ESM).

b) Izaugsme un konkurētspēja Šai nolūkā ES ir pieņēmusi stratēģiju “Eiropa 2020” un Euro Plus paktu.

c) Kohēzija ES īsteno kohēzijas politiku un kopējo lauksaimniecības politiku, lai samazinātu sociālās, ekonomiskās un teritoriālās atšķirības.

3.2 Apstiprinātās pārmaiņas, pamatdokumenti un stratēģijas veido atjaunināšanas vadlīnijas, izveidojot nosacījumus un instrumentus, par kuru īstenošanu un izmantošanu ir kopīgi atbildīgi ES un valstu politiskie vadītāji. Dažādie pieejamie instrumenti jāizmanto kopā, lai nodrošinātu stabilitāti, izaugsmi un konkurētspēju un īstenotu kohēziju.

3.3 Uzdevums nodrošināt kohēzijas politikas un stratēģijas “Eiropa 2020” savstarpējo atbilstību liecina par pretrunām. Šajā sakarā jānorāda uz risku, ko izraisa pretruna starp tirgus brīvu attīstību un sociālo/teritoriālo atšķirību izlīdzināšanu. Tieši pašreiz, kad finansējums ir ierobežots un atbalsts tiek sniegts uz citu rēķina, risks ir vēl lielāks. Vienlaikus ar kohēzijas stiprināšanu jāuzlabo izaugsmes un konkurētspējas apstākļi. Mazāk attīstītās dalībvalstis vai reģioni pašreizējos globālajos apstākļos vairs nedrīkst zaudēt laiku.

3.4 Vairākās dalībvalstīs ilgstošās krīzes ietekmē publiskās finanses ir vājinātas, un tās būs sarežģīti konsolidēt laikā, kad palielinās izmaksas arī saistībā ar sabiedrības novecošanu. Īsumā sakot, vairumā ES dalībvalstu nākotne būs grūta.

3.5 Stratēģijā “Eiropa 2020” pamatoti nav nodalītas strukturālās reformas, ko var īstenot tikai ilgtermiņā, un īstermiņa pasākumi, kuru mērķis ir sekmēt atveseļošanos.

3.6 Stratēģijas veiksmīgai īstenošanai nedrīkstētu būt atkarīgai no īstermiņa tendencēm ekonomikas jomā. Nozaru attīstību virzīs tieši tie resursi, kas ieguldīti lēnās strukturālās pārmaiņās, savukārt nozares, pateicoties saviem konkurētspējīgajiem jauninājumiem, varēs sistēmu atjaunot pašas.

3.7 Potenciālie izaugsmes elementi (pamatoti) atbilst vairākiem stratēģijas mērķiem; taču pastāv vairākas netīšas pretrunas.

3.7.1 Raugoties no izaugsmes potenciāla skatpunkta, tādi stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi kā augstāks nodarbinātības un izglītības līmenis attiecas uz darba spēka kvantitatīvajiem un kvalitatīvajiem aspektiem. Mērķi pētniecības un attīstības, kā arī enerģijas un klimata jomā ir saistīti ar ieguldītā kapitāla kvalitāti un vides ilgtspēju. Vienlaikus stratēģijā trūkst dažu faktoru, kas nosaka kapitāla kvantitāti un kvalitāti (investīcijas un to tehniskie standarti), kā arī faktoru kopējo produktivitāti. Stratēģijā liela uzmanība ir pievērsta izdevumiem pētniecībai un izstrādei, bet tajā nav attiecīga uzmanība pievērsta jautājumam par inovāciju uzņēmumos vai inovāciju ekonomikas un sociālajā jomā, kas nav tas pats kas pētniecība un izstrāde.

3.7.2 Ņemot vērā iepriekš minēto, stratēģija “Eiropa 2020” atspoguļo ekonomikas pieeju, kas atbilst vajadzībām un iezīmēm, kuras ir raksturīgas attīstītām ekonomiskām ar nelielu izaugsmes tempu, ievērojamu pētniecības un izstrādes potenciālu un salīdzinoši nelielu ieguldījumu apjomu, jo ir pierādījies, ka ilgtermiņā pat tik neliels ieguldījumu apjoms ir pietiekams, lai nodrošinātu nepieciešamās strukturālās pārmaiņas. Neapšaubāmi, ka attīstītajās valstīs pētniecībai/izstrādei un inovācijai ir svarīga loma ekonomikas izaugsmē. Raugoties no šīs perspektīvas, kohēzijai (kas ne vienmēr ir pretrunā konkurētspējai) ir pakārtota loma.

3.7.3 Tomēr, lai ekonomiski mazāk attīstītās ES dalībvalstis varētu sasniegt līdzvērtīgu izaugsmes līmeni, vajadzīgi ieguldījumi infrastruktūrā un citās jomās. Šādās valstīs galvenais izaugsmes virzītājspēks ir ieguldījumi, nevis pētniecība un izstrāde. Lai arī Komisijas dokumentā šajā sakarā kohēzija ir minēta, nav pietiekami uzsvērts, ka mazāk attīstītajām valstīm ir jāpalīdz sasniegt līdzvērtīgu izaugsmes līmeni.

3.8 Stratēģiju “Eiropa 2020”nevar izprast, nezinot, kā tiek piešķirts finansējums. No vienas puses, ir “pelēkā zona” laika posmā no 2010. līdz 2013. gadam, kad vēl joprojām piemērojams pašreizējais finanšu plāns, kas ne vienmēr atbilst stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem (piemēram, Digitālā programma). No otras puses, saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020” pieņemtie mērķi lielā mērā ietekmē nākamā ES budžeta izdevumus. Tāpēc būtu ieteicams izveidot saikni starp stratēģijas mērķiem un finanšu plāna prioritātēm.

3.9 Analīzes liecina, ka enerģija, ko iegulda attīstības sekmēšanā, atmaksājas vairākkārt, kā arī rodas vairākas citas priekšrocības:

— pirmkārt, ieguldot līdzekļus no ES budžeta, ES ekonomika uzrāda finansiālus rezultātus (IKP), kas pārsniedz vidējo izaugsmes līmeni, pateicoties progresīvu tehnoloģiju nodošanai, importa lielajam īpatsvaram ieguldījumos, kvalificētam darbaspēkam, lētākas infrastruktūras priekšrocībām, kā arī ieguldījumiem, ko finansiāli atbalsta un kas balstās uz modernu infrastruktūru;

— otrkārt, vienotā tirgus izvēršanās, pakalpojumu plašāka izplatība un zināšanu bāzes palielināšanās ir faktori, kas jau paši par sevi ievērojami veicina inovāciju;

— treškārt, no mazo un vidējo uzņēmumu skatpunkta finansiālais atbalsts no struktūrfondu līdzekļiem bieži nozīmē tirgu, piekļuvi tirgiem vai attīstības finansējumam;

— visbeidzot integrācijai un attīstības līmeņa izlīdzināšanai ir ievērojama labvēlīga ietekme uz visnelabvēlīgākā stāvoklī esošām sociālajām grupām, kas dažādos veidos ir izstumtas no darba tirgus.

3.10 EESK pauž nožēlu, ka Komisija nav izstrādājusi izaugsmes scenāriju, lai palielinātu vienotā tirgus potenciālu, bet tā vietā pievērš uzmanību radikālai fiskālajai konsolidācijai, uzskatot, ka tā ir galvenais izaugsmes priekšnoteikums. Daudz lielāka uzmanība būtu jāpievērš izaugsmes virzītājspēkiem, kas ļaus dalībvalstīm konsolidēt budžetus, vienlaikus virzoties uz ilgtspējīgu izaugsmi. Komiteja uzskata, ka ikvienā uz nākotni vērstā ekonomikas stratēģijā obligāti jāparedz makroekonomikas politikas līdzsvarošana, nodrošinot pienācīgu mijiedarbību starp piedāvājuma un pieprasījuma aspektiem.

3.11 Būtu īpaši lietderīgi, ja programmas noteiktu “finanšu mezgli”, pamatojoties uz gaidāmajiem rezultātiem un riska analīzi. Tas ir nepieciešams solis, jo globalizācija ir daudz plašāka par teritoriālajiem ierobežojumiem, un pasaulē turpinās izplatīties inovācijas “sviras”, kas attīstās noteiktās jomās, kā arī attīstīsies to spēja sekmēt klasterus.

3.11.1 Šādām jomām jābūt iespējai kontrolēt savus finanšu resursus un izlemt, kuriem no dažādajiem attīstības faktoriem šos resursus piešķirt. Izmantojot tādus kritērijus kā ilgtermiņa līdzdalība inovācijas procesā un radītā pievienotā vērtība, tām jāspēj izlemt par finansiālā atbalsta piešķiršanu vai nepiešķiršanu.

Briselē, 2011. gada 16. jūnijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Skatīt Lisabonas līguma 3.3. un 174. pantu.