LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 277/15

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Nepieciešamība izglītot un apmācīt sabiedrību bezoglekļa enerģijas izmantošanai”

(izpētes atzinums)

(2009/C 277/03)

Ziņotājs: IOZIA kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2008. gada 23. oktobra vēstulē lūdza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Nepieciešamība izglītot un apmācīt sabiedrību bezoglekļa enerģijas izmantošanai”

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Transporta, enerģētikas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 15. aprīlī. Ziņotājs — Iozia kgs.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 453. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 13. un 14. maijā (13. maija sēdē), ar 161 balsīm par, 7 balsīm pret un 5 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja atzīst dažāda līmeņa izglītības, kā arī speciālistu un augstskolu absolventu apmācības lielo nozīmi, lai izveidotu sabiedrību bez siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijām. Valdības un zinātnes pārstāvji atzīst, ka cīņai pret pakāpenisko globālo sasilšanu jābūt prioritātei. Attīstītajām valstīm, kas ir atbildīgas par emisiju lielāko daļu, jāveic arī ievērojams darbs un jāatbalsta attīstības valstis, lai tās pieņemtu no vides un sociālā viedokļa ilgtspējīgu attīstības politiku.

1.2. Neraugoties uz svinīgām saistībām (2003. gada Kijevas deklarācija, ANO Vides izglītības desmitgade (2005-2014)), valdību un vietējo pašvaldību iniciatīvas izglītības un apmācības jomā ir nepietiekamas, izņemot dažus, bet ievērības cienīgus piemērus.

1.3. Eiropas Komisija dalībvalstīs veicina energoefektivitāti, patēriņa un enerģētiskās atkarības no trešām valstīm samazināšanu, tīkla daudzvalstu starpsavienojumu īstenošanu, vienkāršojot savienojumu protokolus, kā arī enerģētikas Eiropas, kurai būtu vienota nostāja, sarežģīto veidošanu. Iepriekšējo gadu veikums ir nozīmīgs, bet trūkst pilsoniskās sabiedrības reālas iesaistīšanās; arī panākumi izglītības un apmācības jomā ir ļoti pieticīgi. EESK atzinīgi vērtē Enerģētikas ĢD izveidošanu un cer, ka ES rīcība būs efektīvāk koordinēta, lai, apvienojot vienā iestādē visas kompetences, cīnītos ar klimata pārmaiņām.

1.4. Dažās valstīs ar to NVO starpniecību, kas strādā, lai sasniegtu šo specifisko mērķi, ir palielinājies uz informācijas un zināšanu izplatīšanu vērstu iniciatīvu skaits. EESK rīkotajā uzklausīšanā, kurā piedalījās arī enerģētikas komisārs Andris Piebalgs, varēja iepazīties ar dažām praksēm, piemēram, Terra Mileniul III, Eurec, Fondazione Collodi (Pinokio varētu būt lielisks vides izglītības simbols bērniem), Arene - Ile-de-France, KITH (Kyoto in the home). Arī profesionālās apvienības, piemēram, Eiropas Būvnieku apvienība, sociālo mājokļu pārstāvju apvienības, piemēram, CECODHAS, vai kurināmā elementu ražotāju apvienības, piemēram, Fuel Cell Europe, sniedz ļoti nozīmīgu ieguldījumu, lai izplatītu informāciju par tirgus sniegtajām iespējām.

1.5. EESK ir pārliecināta, ka jādara labāk un vairāk, iesaistot visas sabiedrības galveno dalībnieku kategorijas:

— Pasniedzēji. Jāiegulda pasniedzējos, lai tie izplatītu jauniešu vidū zināšanas un izpratni par vides jautājumiem. Vides izglītību vajadzētu iekļaut ne vien skolu programmās, bet arī mūžizglītības programmās.

— Vietējo pašvaldību administratori. Viņi var ietekmēt gan pilsētplānošanas lēmumus, gan jauniešiem paredzētās skolu programmas, iekļaujot savos administratīvajos plānos elementus, kas vajadzīgi sabiedrībai ar zemām CO2 emisijām. Nozīme, kas piešķirta Eiropas iniciatīvai “Pilsētas mēru pakts”, kuras ietvaros vairāk nekā 300 mēru apņēmās atbalstīt energotaupību un energoefektivitāti reģionos, liecina par šā pasākuma svarīgumu un iespējām.

— Uzņēmumu, sevišķi MVU, apvienības. Katrā teritoriālajā apvienībā vajadzētu būt uzņēmējdarbības pakalpojumiem, lai atvieglotu informēšanas un apmācības projektu īstenošanu. Spānijā ar panākumiem tika izmēģinātas “mobilās klases”, t.i., speciāli aprīkoti autobusi, kurus pasūtīja uzņēmumi, lai pasniegtu “pārvietojamus” apmācības kursus, proti, uzņēmuma atrašanās vietā. Projekta ietvaros, ko kopīgi īstenoja uzņēmumi un Junta de Leon y Castilla reģions, tika apmācīti 5 600 darba ņēmēji, kuri strādā atjaunojamo enerģiju ražošanas nozarē.

— Arodbiedrības. Piemēram, Arodbiedrību konfederācija (TUC) sāka eksperimentālu projektu ““Zaļās” darbavietas”, kas deva ievērojamus rezultātus, parakstot ar dažiem uzņēmumiem un iestādēm vienošanās un nolīgumus par patēriņa un emisiju samazināšanu. Lai palielinātu ienākumus un peļņu, saprātīgs risinājums var izrādīties energoefektivitātes programmu ar kopējiem mērķiem iekļaušana darba koplīguma slēgšanas sarunās un prēmēšana, ja tie tiek īstenoti.

— NVO. Vides organizāciju kompetence kopā ar pasniedzēju un zinātnieku didaktisko pieredzi veido neaizvietojamu pievienoto vērtību. Kopā ar vietējām pašvaldībām varētu organizēt kursus pasniedzējiem, uzņēmējiem un administratoriem.

— Arhitekti un būvinženieri, kas var sniegt ļoti nozīmīgu ieguldījumu gan projektējot jaunas ēkas, gan uzlabojot esošo dzīvojamo fondu.

— Valsts iestādes. Tās var pozitīvi ietekmēt tirgus virzību, palielinot videi nekaitīga publiskā iepirkuma (piedāvājumu konkursi ar arvien stingrākiem kritērijiem vides aizsardzības jomā) kvotas.

— Dalībvalstu valdības. To svinīgās apņemšanās jāpapildina ar konkrētu rīcību, sniedzot atbalstu vides izglītībai.

1.6. Ieguldīt enerģijā ar zemām siltumnīcefekta gāzu emisijām ir izdevīgi no vairākiem aspektiem. Ir vajadzīgi vairāki miljoni jaunu kvalitatīvu darba vietu, lai varētu sasniegt šādus mērķus: ierobežot emisijas, mazināt atkarību no ārējiem piegādātājiem, attīstīt inovatīvas tehnoloģijas un pētniecību.

1.7. Tā kā Eiropas līmenī nav iespējams noteikt skolu programmu saturu, būtu lietderīgi veikt to kvalitātes salīdzinošo analīzi.

1.8. Attīstīt bērnu spējas un interesi par pasākumiem, kas saistīti ar vides problēmām arī ārpus skolas, ļaujot viņiem izvēlēties iniciatīvas, veicinās dzīvesveidu maiņu. Tas savukārt nozīmē no jauna atklāt socializācijas vērtību. Izslēdzot televizoru, bērni atkal varēs spēlēt ar draugiem savam vecumam atbilstošas spēles.

1.9. Lielākā daļa pasākumu, kas jāveic, ietilpst dalībvalstu, vietējo pašvaldību, iestāžu, ražošanas uzņēmumu, sociālo organizāciju un pašu iedzīvotāju atbildības jomā. Tomēr ES varētu būt svarīga loma, lai veicinātu un popularizētu plašo pasākumu klāstu, kas jāīsteno.

1.10. Patērētāju izglītošana. Jānostiprina un jāpaplašina Direktīva 2006/32 vispār, bet jo sevišķi specifiskie noteikumi saistībā ar patērētāju informēšanu par dažādu preču un pakalpojumu energoefektivitāti, lai patērētāji varētu rīkoties kā “atbildīgi iedzīvotāji”. Dokumentos par valstu enerģētiskajiem plāniem Komisijai vajadzētu iekļaut iniciatīvas, ko katra valsts plāno īstenot izglītības, apmācības un informēšanas jomā.

1.11. Būvniecības nozares nozīme. Jaunā direktīva, ko ierosināja Komisija, paaugstinās ēku energoefektivitāti. Komisija varētu uzsākt Eiropas programmu, lai stimulētu un veicinātu speciālistu prasmju būtisku uzlabošanu.

1.12. Publiskie iepirkumi. Publiskajiem iepirkumiem var būt ļoti liela ietekme energoefektivitātes paaugstināšanā. Visiem publiskajiem iepirkumiem būvniecības nozarē būtu jāatbilst progresīviem un stingriem energoefektivitātes kritērijiem, lai tādējādi energoefektivitāti varētu uzskatīt par vienu no galvenajiem elementiem, izvērtējot konkursu piedāvājumus.

1.13. Ņemot vērā jautājuma starpdisciplīnu raksturu, ir jāparedz īpaši kursi, lai apmācītu pasniedzējus. Valstu forumu par izglītību tīras enerģijas jomā Eiropas tīkla izveide, izmantojot esošās iniciatīvas un organizācijas, kas atbalsta tīro enerģiju, varētu darboties kā valstu programmu un materiālu izplatīšanas kanāli un veicināt tīro enerģiju iekļaušanu skolu mācību programmās. EESK atbalsta šāda tīkla izveidi.

2. Ievads.

2.1. Vides ministru konferencē (Kijevā, 2003. g.) tika svinīgi paziņots: “Atzīstam, ka izglītība ir svarīgs vides aizsardzības un ilgtspējīgas attīstības instruments. Aicinām visas valstis iekļaut ilgtspējīgo attīstību visu līmeņu izglītības sistēmās, sākot no pirmsskolas līdz augstākajai izglītībai, lai izglītība kļūtu par pārmaiņu dzinējspēku.”

2.2. ANO Ģenerālās asambleja 57. sesijā, kas notika 2002. gada decembrī, tika paziņots, ka sadarbībā ar UNESCO un citām kompetentām organizācijām no 2005. līdz 2014. gadam notiks ANO Ilgtspējīgas vides izglītības dekāde.

2.3. Komisārs Piebalgs apgalvoja: “Jāattīsta sabiedrība, kas izmantotu Zemes resursus tā, ka tiek nodrošināta nākamo paaudžu ilgtermiņa izdzīvošana, un tas jādara tā, lai vairotu veselību, mieru un labklājību. Tas ir iespaidīgs uzdevums, kura veikšanai ir vajadzīgas radikālas pārmaiņas sabiedrībā, citiem vārdiem sakot, trešā industriālā revolūcija.”

2.4. Pašreizējā CO2 koncentrācija, kas gadu tūkstošiem bija stabila (ap 260 ppm), mūsdienās ir sasniegusi gandrīz 390 ppm, katru gadu pieaugot par aptuveni 2 ppm. Ja netiks veikti nozīmīgi pasākumi, lai ierobežotu emisijas, 2050. gadā tiks sasniegtas 550 ppm. Ņemot vērā šādu koncentrācijas līmeni, starptautiskās aģentūras un Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC) pieļauj planētas vidējās temperatūras palielināšanos XXI gs. par 6 °C.

2.5. Apzinoties savu atbildību kā viena no galvenajiem “piesārņotājiem”, Eiropa dosies uz Kopenhāgenas konferenci ar izpildītām saistībām, lai varētu saņemt no citiem lieliem starptautiskajiem partneriem tikpat nozīmīgas saistības. Enerģētikas ĢD nesenā izveide ir ļoti svarīga, bet būtu loģiski, ja ar klimata pārmaiņu jautājumiem nodarbotos viena iestāde.

2.6. Lai sasniegtu vēlamos rezultātus, neapšaubāmi ir vajadzīgs visas sabiedrības un katra iedzīvotāja ieguldījums; jau skolas vai vēl labāk pirmskolas vecumā jārada izpratne un atbalsts šim projektam. Globālās sasilšanas problēma jārisina līdz ar vispārīgākiem jautājumiem — resursu ierobežojumu un ilgtspējīgu attīstību.

2.7. Atklātajā uzklausīšanā KITH projekta pārstāvis efektīgi nobeidza savu uzstāšanos, pārfrāzējot Dž. F. Kenediju: “Nejautā, ko Zeme var darīt tev, bet gan, ko tu vari izdarīt Zemei.” Šāda domāšanas veida izmaiņa noteiks cilvēces nākotni.

3. Izglītības un apmācības nozīme sabiedrībā, kas izmanto enerģiju ar zemām CO2 emisijām.

3.1. Mērķis izveidot sabiedrību, kas izmanto enerģiju ar zemu CO2 emisiju līmeni, paredz infrastruktūru tīkla ātru attīstību. To vidū sevišķi svarīgas ir infrastruktūras, lai 1) nodrošinātu iedzīvotājiem atbilstošu informāciju par jautājumiem, kas saistīti ar CO2 emisijām; 2) apmācītu pietiekamu dažāda līmeņa speciālistu skaitu, kas specializētos jaunajā, oglekli nesaturošu tehnoloģiju nozarē; 3) ieguldītu šīs nozares pētniecībā un izstrādē. Tradicionāla attieksme bieži vien kavē atbildīgāku rīcību, kas rada mazāk CO2 emisiju. Tādēļ arī šajā ziņā vajadzīgi izglītojoši pasākumi. Turklāt iedzīvotāju izglītošana tehnikas un zinātnes jomā un tehnisko darbinieku apmācība neapšaubāmi ir priekšnosacījums, lai nozares attīstību nekavētu atbilstošas kvalifikācijas speciālistu trūkums. Runājot par oglekli nesaturošām tehnoloģijām, par kurām jāapmāca pietiekams skaits speciālistu un inženieru, nav jāaizmirst kodolenerģētikas nozare, kas vēl ilgi būs enerģētikas resurss ar zemu SEG emisiju līmeni. Ir ļoti svarīgi, lai minētajā nozarē iedzīvotāji saņemtu pilnīgu un pārredzamu informāciju gan par kodolenerģētikas pozitīvajiem, gan negatīvajiem aspektiem.

3.2. Iniciatīvas, kas rotaļas veidā veicina bērnos izpratnes veidošanos par vides aizsardzību, izmantojot mazas sacensības, kuru pamatā ir ikdienas darbību ietekme uz vidi, ir jo sevišķi noderīgas. Izprotot skolā virkni darbību, kas tiek veiktas katru dienu mājās, un iemācoties aprēķināt tādā veidā iegūto enerģijas vai CO2 emisiju ietaupījumu, kurš papildina vēl daudzus mazus ikdienas pasākumus, bērni savā starpā sacenšas un iesaista arī pieaugušos, informē viņus un veicina izpratni par atbildīgu izturēšanos.

3.3. Izglītošanai jāsākas pamatskolā. Skola neapšaubāmi veicina jauniešu izpratni par vides problēmām un par jaunu attieksmi, kas vērsta uz energoefektivitāti. Tomēr vēlāk tā pakāpeniski jāattīsta līdz visaugstākajam tehniskajam līmenim visās augstākajās mācību iestādēs, sevišķi zinātniski tehniskā novirziena mācību iestādēs. Mērķis ir divkāršs: izveidot apzinīgāku sabiedrību un dot daudziem jauniešiem specifiskas zināšanas, kas viņus var orientēt uz profesijām saistībā ar CO2 emisiju kontroli.

3.4. Eiropā pašlaik ir vispārēja ekonomikas krīze. Viena no tās pārvarēšanas iespējām ir saistīta ar augsto tehnoloģiju nozaru attīstību vides aizsardzības jomā. Viena no šādām iespējām neapšaubāmi ir CO2 emisiju samazināšana, jo to var piemērot attīstīto ekonomiku daudzās svarīgās nozarēs, piemēram, automobiļu ražošanas, sabiedriskā transporta un preču pārvadājumu, būvniecības nozarē un pat elektroenerģijas ražošanā, kas bieži vien saistās ar augstāku energoefektivitāti.

3.5. Ātrums, ar kādu Eiropas ražošanas sistēma spēs pārorientēties uz jaunajām tehnoloģijām, salīdzinot ar citiem pasaules ekonomikas jomas dalībniekiem, varētu būt noteicošais Eiropas ekonomikas nākotnei.

3.6. Dažas Eiropas valstis ieņem līderpozīcijas pasaulē daudzās tehnoloģiju jomās, kas saistītas ar energoefektivitāti un zemām CO2 emisijām; tomēr sakarā ar nesenajiem ieguldījumiem, kuri tika veikti citur pasaulē (piemēram, ASV administrācija automobiļu ražošanas nozarē), Eiropa varētu īsā laikā bīstami atpalikt.

3.7. Jebkurā gadījumā ir jāsamazina izteiktas esošās dalībvalstu atšķirības gan attiecībā uz spēju ražot un jaunināt minētajā jomā, gan uz skolu un universitāšu izglītības un apmācības kvalitāti, tādējādi veicinot apmaiņu starp dalībvalstīm augsta līmeņa tehnoloģiskās apmācības jomā.

3.8. Grūtības Eiropas līmenī ieviest vienotus vides izglītības didaktiskos standartus nedrīkst aizkavēt zināšanu izplatīšanu, izmantojot attīstītāko valstu iespējas. Būtu jāievieš kvalitātes salīdzinošā analīze, lai paaugstinātu Eiropas vidējo līmeni.

3.9. ES programmas ManagEnergy, Intelligent Energy Europe, Comenius un Leonardo da Vinci, kas ir savādāk orientētas uz apmācību, konsultāciju un izglītību, veido nozīmīgu ieguldījumu tādas Eiropas attīstībā, kura iespējami labāk izmantotu savus cilvēkresursus un vides resursus.

3.10. Valstu forumu par izglītību tīras enerģijas jomā Eiropas tīkla izveide, izmantojot jau esošās iniciatīvas un organizācijas, kas atbalsta tīro enerģiju, kuri darbojas kā valstu izplatīšanas kanāli, lai izveidotu saikni starp pedagogiem un atbilstošām programmām un materiāliem, varētu atvieglot tīrās enerģijas un vides jautājumu iekļaušanu valstu skolu mācību programmās.

3.11. Tāpēc ES nekavējoties saskaņoti un koordinēti jāizstrādā pasākumi, kas vērsti uz tehnoloģiju ar zemu CO2 emisiju attīstību. Ir svarīgi apmācīt ekspertu “kritisko masu”, kas turpmākajās desmitgadēs spētu sekmēt nozares attīstību.

3.12. Eiropas līmenī var un vajag koordinēt apmācību augstskolās un universitātēs, pārvarot valodu barjeru. Eiropā jau ir piemēri šādai starpuniversitāšu koordinācijai. Piemēram, aģentūra EUREC, kas pārvalda Eiropas maģistra kursu par atjaunojamiem enerģijas avotiem sadarbībā ar Vācijas, Francijas, Apvienotās Karalistes, Grieķijas un Spānijas universitātēm, kā arī starptautisku maģistra kursu par tehnoloģijām, lai samazinātu SEG, sadarbībā ar Perudžas universitāti (Itālija), Ljēžas universitāti (Beļģija) un Vasteras Malardalen University (Zviedrija) (www.masterghg.unipg.it). Kopienai vajadzētu izplatīt un finansēt šīs iniciatīvas, koordinēta plāna ietvaros orientējot to programmas uz specifiskiem jautājumiem, lai nodrošinātu tādu speciālistu apmācību, kuriem būtu augsta līmeņa prasmes visās galvenajās tautsaimniecības nozarēs.

3.13. Attiecībā uz universitāšu un tām līdzvērtīgu skolu izglītību diploma kursu un speciālā ilgtspējīgas attīstības diploma (problēmas saistībā ar CO2, kā arī energoefektivitāte, tīras enerģijas ražošana u.tml.) kursu organizēšana jāpapildina ar ievērojumu finansējuma palielināšanu pētniecībai šajās nozarēs. Augsta līmeņa izglītība nav iespējama, ja pasniedzēji nav iesaistīti starptautiska mēroga pētniecības projektos savā jomā.

4. Paraugprakse izglītībā.

4.1. Eiropā un pasaulē ir lieliski piemēri mācību pasākumiem, kas saistīti ar vides aizsardzības popularizēšanu, bet dažos gadījumos īpaši vērsti uz CO2 samazināšanu.

4.2. Pirms dažiem gadiem Teksasas universitāte Ostinā un tās filiāle Jackson School of Geosciences sāka sadarbības programmu ar Teksasas sākumskolām un vidusskolām, kas saucas GK-12 programma. Izmantojot valsts līdzekļus, tiek finansēti kursi pasniedzējiem un studentiem (pasniedzēji tiek arī ekonomiski stimulēti, saņemot nelielu pabalstu 4 000 USD/gadā).

4.3. Eiropā ir ļoti daudz līdzīgu iniciatīvu, piemēram, britu valdība aicina aprēķināt oglekļa emisijas daudzumu un dod padomus, lai samazinātu patēriņu (http://actonco2.direct.gov.uk/index.html).

4.4. Nesen (2007. g.) Ildefransas Reģionālā padome organizēja un finansēja integrētu projektu par vides izglītību un ilgtspējīgu attīstību (EEDD), ar kura starpniecību tiek veicinātas īpašas pedagoģiskas iniciatīvas un apvienību federācijas, kuru uzdevums ir koordinēt iniciatīvas reģionā.

4.5. ES iniciatīvā Young Energy Savers paredzēts radīt saistošu multiplikācijas filmu sēriju, ko veidotu pazīstamākie multiplikatori un kuras saprotamā un izklaidējošā veidā parādītu bērniem, ka viņi, tāpat kā filmas varoņi, var izdarīt mazas, bet efektīvas darbības, lai samazinātu CO2 emisiju daudzumu.

4.6. Skola, ģimene, darbavieta — tās ir labākās vietas, lai, izmantojot izglītojošus instrumentus, popularizētu zināšanas un izpratni par šiem jautājumiem. Vērienīgos un vajadzīgos izvirzītos mērķus būs iespējams sasniegt, vienīgi veicinot sabiedrības attieksmes un dzīvesveida izmaiņas.

4.7. Jārada mehānismi un instrumenti, lai ļautu jauniešiem īstenot pašiem savas iniciatīvas ārpus skolas. Jaunieši ir novatoriski un ar entuziasmu uztver pārmaiņas, bet bieži viņi vēlas rīkoties paši. Daudzi jaunieši nepiedalās pasākumos, ko īsteno pieaugušie, bet šie pasākumi viņus rosina dažādos veidos.

5. Speciālistu un vadošo darbinieku profesionālā apmācība.

5.1. Eiropā un pasaulē tiks radīti vairāki miljoni jaunu darba vietu.

5.2. UNEP, ILO, SEB un Starptautiskā Arodbiedrību konfederācija (ITUC) 2008. gada septembrī publicēja ziņojumu ““Zaļās” darba vietas: virzībā uz pienācīgu darbu ilgtspējīgā bezoglekļa pasaulē”. Šis ļoti interesantais pētījums paredz, ka ES līdz 2010. gadam tiks izveidotas no 950 000 līdz 1 700 000 darba vietu, bet līdz 2020. gadam — no 1 400 000 līdz 2 500 000 darba vietu atkarībā no izvēlētās (parastās vai progresīvās) stratēģijas. No šīm darba vietām 60-70 % tiks izveidoti atjaunojamo enerģiju ražošanas nozarēs, bet vismaz trešdaļa no tām attieksies uz augsta līmeņa speciālistiem.

5.3. Ja ņem vērā tehnoloģijas un pasākumus saistībā ar energoefektivitāti un taupību, atkritumu pārvaldību un pārstrādi, ūdensapgādi un tās pārvaldības efektivitāti, ilgtspējīgu un novatorisku transportu, paredzamie ieguldījumi, kas ļautu ievērojami palielināt nodarbinātību, sasniedz simtiem miljardu dolāru.

5.4. Šie priekšnosacījumi uzsver zinātniskās un profesionālās apmācības galveno lomu speciālistu sagatavošanā turpmākajiem pasākumiem.

5.5. Lai paātrinātu tendences maiņu, neraugoties uz valstu budžetu grūtībām, ir vajadzīgi plaši finanšu ieguldījumi “zaļā darba” atbalstam. Ievērojams valsts atbalsts jāparedz jauniešu apmācības kursiem un darba ņēmēju profesionālajai attīstībai.

5.6. Organizējot īpašas valstu konferences, ražošanas nozarēm, arodbiedrībām, nevalstiskajām organizācijām un valsts iestādēm kopā jāiesaistās, lai atrastu atbilstošākus risinājumus valstu īpatnībām un atbalstītu izglītības un profesionālās apmācības pasākumus saistībā ar visnovatoriskākajām nozarēm vispār, bet jo sevišķi saistībā ar sabiedrības ar zemām CO2 emisijām izveidi.

5.7. Attiecībā jo sevišķi uz valsts pārvaldes iestādēm atklātajā uzklausīšanā tika uzsvērta informācijas un tehniskā atbalsta pasākumu nozīme, kas paredzēti vadītājiem un valsts pārvaldes iestāžu darbiniekiem, lai viņi efektīvi organizētu darbu, būtu informēti par pieejamajiem produktiem un tehnoloģijām ar zemu CO2 emisiju, tādējādi nosakot kvantitatīvi pieņemamus noteikumus videi draudzīgajiem valsts iepirkumiem.

5.8. Būvniecības nozarē var panākt diezgan ievērojamus enerģijas ietaupījumus, konsekventi samazinot emisijas. Ēkās tiek izmantoti 40 % enerģijas, no kuriem 22 % varētu ietaupīt. 41,7 % darba ņēmēju (ar ievērojamām atšķirībām dažādās valstīs) ir zema kvalifikācija, un viņu apmācība ir pārāk dārga maziem uzņēmumiem. Tāpēc jāveicina tādas iniciatīvas kā, piemēram, mobilās skolas Spānijā, kas izglīto darba ņēmējus par videi nekaitīgām būvtehnoloģijām bez vajadzības ilgāku laiku būt prom no darbavietas. Sociālo mājokļu apvienības uzsāka virkni iniciatīvu, lai informētu mājokļu pārvaldniekus un iedzīvotājus. Projektā “Energy Ambassadors” paredzēts apmācīt vietējo pašvaldību, bezpeļņas organizāciju un sociālo organizāciju pārstāvjus par tā saucamajiem “Enerģijas vēstniekiem”, lai sākumā viņi būtu kontaktpersonas enerģētikas jautājumos pašu organizācijā, bet vēlāk izplatītu zināšanas sabiedrībā.

5.9. To profesionālo kategoriju vidū, kas var pozitīvi ietekmēt emisijas, jāmin arhitekti; arvien biežāk šajā nozarē vērojamas izmaiņas kultūras aspektu ziņā. Tās vērstas uz dzīvesveida un vides plānošanas pielāgošanu dabiskā ritma prasībām, nevis uz plānošanu, kas balstās uz mākslīga dzīvesveida apmierināšanu, plaši izmantojot mehāniku un elektrību. Turklāt ir svarīgi izplatīt specifiskas tehniskas zināšanas par inovatīvu materiālu iezīmēm, kas ļauj nodrošināt enerģijas ietaupīšanu.