Gadījumi, kad vienprātības princips neļāva pieņemt, būtiski kavēja vai negatīvi ietekmēja kopējās ārpolitikas un drošības politikas lēmumus Cilvēktiesības Viens no Savienības galvenajiem mērķiem ir veicināt cilvēktiesības. Pēdējos gados ir konkrēti gadījumi, kad dalībvalsts vai vairākas dalībvalstis ir ar cilvēktiesībām nesaistītu iemeslu dēļ kavējušas, bloķējušas vai vājinājušas Savienības nostāju. Tas ir noticis gan Savienības divpusējās attiecībās ar trešām valstīm, gan starptautiskās organizācijās. Katrs no šiem gadījumiem ir mazinājis Savienības spēju veicināt cilvēktiesību ievērošanu starptautiskā līmenī, negatīvi ietekmējis Savienības ticamību un liedzis tai sasniegt savus mērķus. ·ANO Cilvēktiesību padome Ženēvā ir galvenais globālais forums cilvēktiesību apspriešanai. Tās programmas pamatā ir 10 punkti. Būtiskākās ar cilvēktiesībām saistītās situācijas konkrētā valstī tiek apspriestas 4. punktā. ES 2017. gada jūnijā pirmo reizi nespēja iesniegt ANO Cilvēktiesību padomē paziņojumu par 4. punktu. Tas notika dažu dalībvalstu iebildumu dēļ, kas nebija saistīti ar veiktā novērtējuma būtību. Šīs dalībvalstis iebilda pret to, ka tiek skaidri minētas divas trešās valstis, kuras visas pārējās dalībvalstis vēlējās pieminēt, ņemot vērā cilvēktiesību situāciju tajās. Nespēja pārvarēt šo strupceļu izraisīja to, ka ES balss tika apklusināta. ·Viena dalībvalsts 2017. gada septembrī būtiski aizkavēja ES Stratēģiskā darba plāna ANO Cilvēktiesību padomei un ES Paziņojuma par 4. punktu pieņemšanu viena konkrēta ar trešo valsti saistīta jautājuma dēļ. Oktobrī tā pati dalībvalsts bloķēja ES paziņojuma projektu, ar ko bija jānāk klajā ANO Ģenerālās asamblejas Trešajā komitejā, beigās piespiežot pārējās iesaistītās personas pieņemt to, kas kopumā tika uzskatīta par nesamērīgu atsauci uz konkrētu gadījumu gan pēc būtības, gan apjoma, salīdzinot ar pārējām atsaucēm paziņojumā. ·2018. gada februārī vairāki dažu dalībvalstu atsevišķi iebildumi būtiski aizkavēja un galu galā piespieda visas pārējās dalībvalstis pieņemt pieticīgākas ikgadējās prioritātes cilvēktiesību jomā, kuras ES centīsies īstenot ANO forumos. ·Šādas grūtības ir bijušas arī ES divpusējās attiecībās ar trešām valstīm. Saistībā ar jaunu tiesību aktu, kas būtiski ierobežo nevalstisko organizāciju darbības telpu Ēģiptē, dažas dalībvalstis bloķēja un beigās iestājās pret visu pārējo dalībvalstu vēlmi ES partnerības prioritāšu projektā ar Ēģipti iekļaut skaidri paustu viedokli attiecībā uz cilvēktiesību un pilsoniskās sabiedrības respektēšanu. Tāpēc divpusējo attiecību ar Ēģipti regulējumu nebija iespējams laikus atjaunot un 2017. gada sākumā tas nebija spēkā. Citi ES ārpolitikas paziņojumi ·2016. gada jūlijā ES nespēja sniegt ātru atbalstu arbitrāžas tiesas spriedumam par Dienvidķīnas jūru atbilstoši ANO Jūras tiesību konvencijai, pamatojoties uz dažu dalībvalstu iebildumiem, kas nebija saistīti ar konkrēto spriedumu. Pēc vairāku dienu intensīvām sarunām paziņojums beidzot tika saskaņots. Tomēr, lai gan ES varēja novēloti pieprasīt ievērot starptautiskās tiesības, tā nevarēja pieprasīt īstenot spriedumu. Tas bija īpaši problemātiski, ņemot vērā to, ka vienlaikus notika arī ES un Ķīnas, kā arī Āzijas un Eiropas (ASEM) samiti. ·2017. gada decembrī un 2018. gada maijā prasība par vienprātību katrā visaptverošo projektu aspektā neļāva ES nākt klajā ar vienotiem paziņojumiem par notikumiem saistībā ar Jeruzalemi, neraugoties uz pastāvīgu dalībvalstu vienošanos attiecībā uz jau sen ieņemto un iedibināto nostāju par Jeruzalemes statusu saskaņā ar starptautiskajām tiesībām. Abos gadījumos Savienība nespēja savlaicīgi un stingri reaģēt uz starptautisku notikumu, par ko tai bija skaidra un stabila nostāja. ES sankcijas ·Viena dalībvalsts 2017. gada februārī bloķēja ieroču embargo atjaunošanu pret Baltkrieviju, kamēr visas pārējās dalībvalstis beigās piekrita atbrīvot vienu konkrētu kājnieku ieroču kategoriju, lai nepieļautu, ka embargo darbība vispār beidzas. Pēc gada tā pati dalībvalsts embargo pagarināšanai pieprasīja atbrīvot vēl vienu ieroču kategoriju, kam galu galā visas dalībvalstis atkal piekrita tā paša iemesla dēļ. ·2017. gada vasarā viena dalībvalsts bloķēja pret Venecuēlu vērstu mērķtiecīgu ierobežojošo ES pasākumu pieņemšanu, reaģējot uz politiskajiem notikumiem valstī, kas, kā ES iepriekš bija norādījusi, tiktu pieņemti šo notikumu īstenošanās gadījumā. Galu galā attiecīgie ierobežojošie pasākumi tika pieņemti tikai 2017. gada novembrī pēc tam, kad situācija valstī bija būtiski pasliktinājusies. Kārtējo reizi šie piemēri liecina, ka vienprātīga balsošana Padomē kavē Eiropas Savienības spēju ātri un pārliecinoši reaģēt uz starptautiskiem notikumiem. Lai gan lēmums par sankciju režīma piemērošanu saskaņā ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku tiek pieņemts vienprātīgi, par ES pretsankciju režīmu, sauktu arī par Bloķēšanas statūtu, lemj ar kvalificētu balsu vairākumu, kas ļauj ātri pielāgot atbildi uz starptautiskiem notikumiem. Kopējās drošības un aizsardzības politikas civilās misijas ·Pavisam nesen, 2018. gadā, viena dalībvalsts bloķēja spēju veidošanas misijas pagarināšanu Sāhelā, līdz cita dalībvalsts atteicās no savām atrunām par atsevišķu misiju Irākā. Diemžēl šis nebija pirmais gadījums, kad kāda dalībvalsts iebilda vai kavēja virzību kādā konkrētā kopējās drošības un aizsardzības politikas dosjē, jo kāda cita dalībvalsts rīkojās līdzīgi kādā citā dosjē. Šādas situācijas nekad nav atturējušas ES no virzīšanās uz priekšu, bet dažos gadījumos tās ir aizkavējušas vajadzīgo lēmumu pieņemšanu. Lēmumu pieņemšanas aizkavēšanās vienprātības principa dēļ ietekmē ne tikai lēmumus uzsākt un izveidot kopējās drošības un aizsardzības politikas civilās misijas, bet arī aptver praktiskās īstenošanas aspektus, piemēram, obligāto pusgada ziņojumu, kas katrai kopējās drošības un aizsardzības politikas civilajai misijai regulāri jāiesniedz Padomei, apstiprināšanu.