Direktīva 2012/18/ES par lielu ar bīstamām vielām saistītu avāriju risku pārvaldību (“Seveso III direktīva”) paredz attiecīgu regulējumu riska pārvaldības pasākumiem, kuru mērķis ir novērst lielas avārijas un ierobežot to sekas. Tā ir “Seveso tiesību aktu” jaunākā paaudze, un tā stājās spēkā 2015. gada 1. jūnijā. Salīdzinot ar iepriekšējiem tiesību aktiem, tajā ir paredzēti stingrāki noteikumi par sabiedrības līdzdalību un informēšanu, zemes izmantošanas plānošanu, sabiedrības iespēju vērsties tiesu iestādēs, kā arī stingrāki inspekcijas standarti, kas nodrošinātu drošības noteikumu faktisku īstenošanu.

Četri no darbības veidiem, ko izmanto, lai klasificētu “Seveso uzņēmumus”, aptver gandrīz 45 % uzņēmumu:

Kā parādīts 2. attēlā, ir vērojams lēns, bet stabils tādu uzņēmumu skaita pieaugums, uz kuriem attiecas direktīva. Tas jāvērtē, ņemot vērā trīs ES paplašināšanās kārtas šajā periodā (2004., 2007. un 2013. gadā) un tādu bīstamo vielu, uz kurām attiecas Seveso III direktīva, skaita palielināšanos pēc Seveso II direktīvas pārskatīšanas 2012. gadā. Dati par zemāka līmeņa uzņēmumiem tika ziņoti, tikai sākot no 2009.–2011. gada pārskata perioda.

-I daļā ir apkopota informācija, ko dalībvalstis sniegušas par Seveso direktīvas īstenošanu. 1.1. iedaļā ir aplūkota informācija, kas savākta ar anketu, kurā galvenā uzmanība bija pievērsta iepriekš noteiktām problemātiskajām jomām. Šā kopsavilkuma mērķis ir novērtēt īstenošanas līmeni un apzināt risināmos trūkumus. 1.2. iedaļa to papildina ar datiem par avārijām, kas iegūti, analizējot lielu avāriju datubāzi (eMARS), ko pārvalda Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra Lielu avāriju bīstamības birojs.

Attiecībā uz Seveso III direktīvas 12. panta 6. punktu un dalībvalstu pienākumu nodrošināt, ka ārējos avārijas rīcības plānus ne retāk kā reizi trīs gados pārskata, pārbauda un vajadzības gadījumā atjaunina, 2015.–2018. gada pārskata periodā ir vērojams neliels uzlabojums salīdzinājumā ar iepriekšējiem pārskata periodiem. Salīdzinājumā 2006.–2008. gada pārskata periodā tika pārskatīti un pārbaudīti 60 % ĀARP; 2009.–2011. gada periodā šī daļa palielinājās līdz 73 %, un līdz 2014. gada beigām tā sasniedza 75 %. 2015.–2018. gada pārskata periodā no kopumā 5090 augstāka līmeņa uzņēmumu tika pārbaudīti 77 % ĀARP.

Kompetento iestāžu visbiežāk izmantotais pamatojums ĀARP neesībai ir tāds, ka, pamatojoties uz to veikto novērtējumu, lielu avāriju sekas nesniegtos ārpus objekta robežām un/vai neradītu potenciālu risku cilvēku veselībai un videi. Cits sniegtais paskaidrojums bija tāds, ka avāriju scenārijus noteiktos gadījumos nodrošināja citi avārijas reaģēšanas plāni (piemēram, plāni reaģēšanai uz avārijām jūrā un piekrastē vai kompetentā ugunsdzēsības dienesta reaģēšanas plāns).

Gandrīz visos no zemāka līmeņa uzņēmumiem (6140 no kopumā 6686 zemāka līmeņa uzņēmumiem) inspekcijas veic reizi trīs gados (sk. 8. attēlu). Pārējiem uzņēmumiem inspekciju programma, tostarp objektu apmeklējumu biežums, ir pamatots ar attiecīgā uzņēmuma sistemātisku lielas avārijas riska novērtējumu.

Pamatojoties uz kompetento iestāžu pēdējā pārskata periodā sniegtajiem datiem, tagad lielākajā daļā augstāka līmeņa uzņēmumu (3556 no kopumā 5090 augstāka līmeņa uzņēmumiem) inspekcijas veic reizi gadā (sk. 7. attēlu). Pārējiem uzņēmumiem inspekciju programma, tostarp objektu apmeklējumu biežums, ir pamatots ar attiecīgā uzņēmuma sistemātisku lielas avārijas riska novērtējumu.

Dalībvalstis tika lūgtas paziņot to uzņēmumu daļu, par kuriem netika nodrošināta direktīvas V pielikumā norādītās informācijas pieejamība. Šī informācija ir parādīta 5. attēlā.

8. attēls. Tādu zemāka līmeņa uzņēmumu daļa, kuros dalībvalsts veica inspekcijas





1.1.5.Izmantošanas aizliegums, sankcijas un citi piespiedu līdzekļi

Saskaņā ar Seveso III direktīvas 19. pantu dalībvalstīm ir jāaizliedz uzņēmumu darbība, ja pasākumi, kurus operators veicis lielu avāriju novēršanai un to seku mazināšanai, ir ar nopietniem trūkumiem, inter alia, ja ir nopietni pārkāpumi, kad netiek veiktas inspekcijas ziņojumā norādītās nepieciešamās darbības. Turklāt 28. pants liek dalībvalstīm noteikt sankcijas par to valsts noteikumu pārkāpumiem, kurus pieņem saskaņā ar Seveso III direktīvu. Sankcijām ir jābūt iedarbīgām, samērīgām un atturošām.

Lielākā daļa dalībvalstu ziņoja, ka neviena uzņēmuma darbība nav aizliegta tāpēc, ka pasākumi, kurus operators veicis lielu avāriju novēršanai un to seku mazināšanai, pārskata periodā būtu bijuši ar nopietniem trūkumiem (sk. 9. un 10. attēlu). Kopumā pārskata periodā tika reģistrēti 8207 piespiedu pasākumi. Par absolūti lielāko daļu gadījumu ziņoja Nīderlande (4023) un Rumānija (3586).

Dažas dalībvalstis ir sniegušas informāciju par kopējo piemēroto sankciju summu (piemēram, Slovākija — 25 250 EUR un Latvija — 6335 EUR).

Kopumā par prioritāriem tiek noteikti korektīvi pasākumi, piemēram, brīdinājumi, nevis piespiedu izpildes pasākumi. Ciešāka sadarbība ar operatoriem parasti darbojas labi, tāpēc piespiedu darbības un sankcijas kopumā izmanto tikai izņēmuma gadījumos.

1.2.Statistika par lielām avārijām

Lielu avāriju skaits ir viens no galvenajiem rādītājiem, kas ļauj novērtēt Seveso III direktīvas vispārējo efektivitāti šādu avāriju skaita un to kaitīgās ietekmes samazināšanā. Saskaņā ar 18. pantu dalībvalstīm par to teritorijā notikušām lielām avārijām, kas atbilst VI pielikuma kritērijiem, jāinformē Komisija.

Laikā no 2000. gada līdz 2018. gadam eMARS datubāzē kopumā tika reģistrētas 518 avārijas. No šīm 518 avārijām 442 (85 %) ir identificētas kā lielas avārijas, kas atbilst Seveso III direktīvas VI pielikumā norādītajiem kritērijiem. Kā parādīts 11. attēlā, kopējais lielu avāriju skaits pēdējos gados uzrāda stabilitātes tendenci, neskatoties uz tādu uzņēmumu skaita pieaugumu, kuriem piemērojama Seveso III direktīva. Laikposmā no 2005. gada līdz 2015. gadam avāriju skaits, pamatojoties uz pārbaudītiem datiem, ir mazāks nekā 25 avārijas gadā uz kopumā 11 776 uzņēmumiem, kam piemērojamas direktīvas prasības.

Ņemot vērā ļoti augsto industrializācijas līmeni ES, turpmāk sniegtie dati parāda, ka Seveso III direktīva būtiski palīdz panākt, ka lielas avārijas notiek reti. Tā ir arī plaši atzīta par standartu rūpniecisko avāriju politikas jomā un tiek izmantota kā paraugs tiesību aktiem daudzās pasaules valstīs.