KOMISIJAS PAZIŅOJUMS —

Tehniskie norādījumi par infrastruktūras klimatdrošināšanu 2021.–2027. gada periodā

(2021/C 373/01)

ATRUNA Šā paziņojuma mērķis ir sniegt tehniskos norādījumus par infrastruktūrā veikto investīciju klimatdrošināšanu 2021.–2027. gada plānošanas periodā. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2021/523 (1) (InvestEU regula) 8. panta 6. punktu Komisijai jāizstrādā ilgtspējas norādes. Regulas 8. panta 6. punkta a) apakšpunktā ir noteiktas prasības par klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām. Saskaņā ar 8. panta 6. punkta e) apakšpunktu ilgtspējas norādēs jābūt ietvertām norādēm īstenošanas partneriem par informāciju, kura jāsniedz finansēšanas un investīciju darbību vidiskās, klimatiskās vai sociālās ietekmes pārbaudei. Regulas 8. panta 6. punkta d) apakšpunktā ir noteikts, ka ilgtspējas norādēm jāļauj identificēt projektus, kas nav saderīgi ar klimata mērķu sasniegšanu. Šie norādījumi par infrastruktūras klimatdrošināšanu ir ilgtspējas norāžu sastāvdaļa. Komisijas norādījumi attiecībā uz infrastruktūras projektu klimatdrošināšanu, kuri ir saskanīgi ar citu Savienības programmu vajadzībām izstrādātajiem norādījumiem, ir paredzēti arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2021/1153 (2) (EISI regula). Šie norādījumi arī uzskatāmi par relevantu atsauci infrastruktūras klimatdrošināšanai, kas minēta Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) /2021/1060 (3) (Kopīgo noteikumu regula (KNR)) 2. panta 37. punktā un 67. panta 3. punkta j) apakšpunktā, kā arī klimatdrošināšanai Atveseļošanas un noturības mehānisma satvarā (4). Komisija šos norādījumus ir izstrādājusi, cieši sadarbojoties ar potenciālajiem programmas InvestEU īstenošanas partneriem, kā arī EIB grupu. Šos norādījumus var papildināt citi valsts vai nozares apsvērumi vai norādījumi.

SAĪSINĀJUMI

AR4 IPCC Ceturtais izvērtējuma ziņojums AR5 IPCC Piektais izvērtējuma ziņojums C3S Copernicus klimata pārmaiņu uzraudzības pakalpojums KP klimata pārmaiņas CBA izmaksu un ieguvumu analīze EISI Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments KF Kohēzijas fonds EST Eiropas Savienības Tiesa CMIP Sasaistīto modeļu savstarpējās salīdzināšanas projekti CO2 oglekļa dioksīds CO2e oglekļa dioksīda ekvivalents KNR Regula (ES) 2021/1060 NBK princips “nenodari būtisku kaitējumu” DWL projektētais darbmūžs PIZ prognozētie ikgadējie zaudējumi EVA Eiropas Vides aģentūra IVN ietekmes uz vidi novērtējums ISBP inženiertehniskā, iepirkuma un būvniecības pārvaldība ERAF Eiropas Reģionālās attīstības fonds VSP vidiskie, sociālie un pārvaldības faktori VSIN vidiskās un sociālās ietekmes novērtējums ECP pagarinātā koncentrāciju trajektorija FEED inženiertehniskā priekšizpēte SEG siltumnīcefekta gāze ĢIS ģeogrāfiskās informācijas sistēma GSP globālās sasilšanas potenciāls IPCC Klimata pārmaiņu starpvaldību padome JRC Kopīgais pētniecības centrs (Eiropas Komisija) TPF Taisnīgas pārkārtošanās fonds KPI galvenie darbības rādītāji NEKP nacionālais enerģētikas un klimata plāns O&M ekspluatācija un uzturēšana PCP projekta cikla pārvaldība ANM Atveseļošanas un noturības mehānisms RCP reprezentatīva koncentrāciju trajektorija SVN stratēģiskais vides novērtējums LESD Līgums par Eiropas Savienības darbību

SATURS

1. KOPSAVILKUMS 7

2. NORĀDĪJUMU TVĒRUMS 8

3. INFRASTRUKTŪRAS KLIMATDROŠINĀŠANA 11

3.1. Sagatavošanās klimatdrošināšanai 13

3.2. Klimata pārmaiņu mazināšana (klimatneitralitāte) 18

3.2.1. Pārbaude – 1. posms (mitigācija) 20

3.2.2. Detalizēta analīze – 2. posms (mitigācija) 21

3.2.2.1. Oglekļa pēdas noteikšanas metodika infrastruktūras projektiem 21

3.2.2.2. Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju novērtējums 25

3.2.2.3. Bāzlīnijas (oglekļa pēda, izmaksu un ieguvumu analīze) 26

3.2.2.4. Oglekļa ēnu izmaksas 26

3.2.2.5. Verifikācija par saderību ar ticamu SEG trajektoriju līdz 2030. un 2050. gadam 28

3.3. Pielāgošanās klimata pārmaiņām (klimatnoturība) 28

3.3.1. Pārbaude – 1. posms (adaptācija) 31

3.3.1.1. Jutīgums 32

3.3.1.2. Eksponētība 32

3.3.1.3. Neaizsargātība 34

3.3.2. Detalizēta analīze – 2. posms (adaptācija) 34

3.3.2.1. Ietekme, varbūtība un klimata riski 34

3.3.2.2. Varbūtība 35

3.3.2.3. Ietekme 36

3.3.2.4. Riski 39

3.3.2.5. Adaptācijas pasākumi 39

4. KLIMATDROŠINĀŠANA UN PROJEKTA CIKLA PĀRVALDĪBA (PCP) 41

5. KLIMATDROŠINĀŠANA UN IETEKMES UZ VIDI NOVĒRTĒJUMS (IVN) 43

A pielikums ES finansējums infrastruktūrai 2021.–2027. gadā 46

B pielikums Klimatdrošināšanas dokumentācija un verifikācija 49

C pielikums Klimatdrošināšana un projekta cikla pārvaldība (PCP) 52

D pielikums Klimatdrošināšana un ietekmes uz vidi novērtējums (IVN) 64

E pielikums Klimatdrošināšana un stratēģiskais vides novērtējums (SVN) 77

F pielikums Ieteikumi klimatdrošināšanas atbalstam 87

G pielikums Glosārijs 89

Attēlu saraksts

1. attēls. Klimatdrošināšana un klimatneitralitātes un klimatnoturības pīlāri 10

2. attēls. Pārskats par klimatdrošināšanas procesu no 1. tabulas 12

3. attēls. Globālās sasilšanas projekcijas līdz 2100. gadam 16

4. attēls. Pārskats par klimatmitigācijas procesu klimatdrošināšanā 20

5. attēls. Jēdziens “tvērums” oglekļa pēdas metodikā 23

6. attēls. Oglekļa ēnu izmaksas SEG emisijām un samazinājumiem, izteiktas EUR/tCO 2 e, 2016. gada cenās 27

7. attēls. Pārskats par klimatadaptācijas procesu klimatdrošināšanā 29

8. attēls. Indikatīvs pārskats par klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu un relevanto adaptācijas pasākumu identifikāciju, vērtēšanu un plānošanu/integrāciju 30

9. attēls. Pārskats par pārbaudes posmu ar neaizsargātības analīzi 31

10. attēls. Pārskats par jutīguma analīzi 32

11. attēls. Pārskats par eksponētības analīzi 33

12. attēls. Pārskats par neaizsargātības analīzi 34

13. attēls. Pārskats par klimatisko risku novērtējumu 2. posmā 35

14. attēls. Pārskats par varbūtības analīzi 36

15. attēls. Pārskats par ietekmes analīzi 37

16. attēls. Pārskats par riska novērtējumu 39

17. attēls. Pārskats par procesu, kurā identificē, vērtē un plāno/integrē adaptācijas variantus 40

18. attēls. Pārskats par klimatdrošināšanu un projekta cikla pārvaldību (PCP) 42

19. attēls. Struktūras, kas vada dažādos projekta izstrādes posmus 43

20. attēls. Vidiskie novērtējumi (VN) un projekta cikla pārvaldība (PCP) 44

21. attēls. Pārskats par klimatdrošināšanas dokumentācijas sastāvdaļām 49

22. attēls. Pārskats par projekta cikla posmiem un projekta izstrādes darbībām 52

23. attēls. Projekta virzītāja iesaiste dažādajos projekta cikla posmos 54

24. attēls. Pārskats par saiknēm starp PCP un klimata pārmaiņu mazināšanu. 57

25. attēls. Pārskats par saiknēm starp PCP un pielāgošanos klimata pārmaiņām 59

Tabulu saraksts

1. tabula. Kopsavilkums par infrastruktūras projektu klimatdrošināšanu 8

2. tabula. Pārbaudes saraksts attiecībā uz oglekļa pēdu: projektu kategoriju piemēri 20

3. tabula. Pārskats par trīs tvērumiem, kuri ir daļa no autoceļu, dzelzceļa un pilsētu sabiedriskā transporta infrastruktūras oglekļa pēdas noteikšanas metodikas un netiešo emisiju novērtējuma 23

4. tabula. Robežvērtības EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodikai 25

5. tabula. Oglekļa ēnu izmaksas SEG emisijām un samazinājumiem, izteiktas EUR/tCO 2 e, 2016. gada cenās 26

6. tabula. Oglekļa ēnu izmaksas gadā, izteiktas EUR/tCO 2 e, 2016. gada cenās 27

7. tabula. Seku nozīmīgums dažādās riska jomās 37

8. tabula. Posmi, attīstītāja mērķi un tipiskie procesi un analīze projekta ciklā 52

9. tabula. Pārskats par PCP un klimata pārmaiņu mazināšanu 57

10. tabula. Pārskats par PCP un pielāgošanos klimata pārmaiņām 59

11. tabula. Pārskats par PCP un vides novērtējumiem (IVN, SVN) 62

12. tabula. Pārskats par klimata pārmaiņu integrēšanu IVN procesa galvenajos posmos 65

13. tabula. Galveno jautājumu piemēri par klimatmitigāciju IVN vajadzībām 73

14. tabula. Galveno jautājumu piemēri par klimatadaptāciju IVN vajadzībām 74

15. tabula. Klimata pārmaiņu jautājumu piemēri, kuri jāizvērtē SVN ietvaros 79

16. tabula. Galvenie jautājumi SVN vajadzībām attiecībā uz klimata pārmaiņu mazināšanu 82

17. tabula. Galvenie jautājumi SVN vajadzībām attiecībā uz pielāgošanos klimata pārmaiņām 84

1. KOPSAVILKUMS

Šajā dokumentā sniegti tehniski norādījumi par infrastruktūras klimatdrošināšanu 2021.–2027. gada plānošanas periodā.

Klimatdrošināšana ir process, kurā infrastruktūras projektu izstrādē tiek integrēti klimata pārmaiņu mitigācijas un klimatadaptācijas pasākumi. Tas ļauj Eiropas institucionālajiem un privātajiem investoriem pieņemt informācijā balstītus lēmumus par projektiem, kas uzskatāmi par saderīgiem ar Parīzes nolīgumu. Process ir sadalīts divos pīlāros (mitigācija, adaptācija) un divos posmos (pārbaude, detalizēta analīze). Vajadzību veikt detalizētu analīzi nosaka pārbaudes posma iznākums; tas palīdz samazināt administratīvo slogu.

Infrastruktūra ir plašs jēdziens, kas aptver ēkas, tīkla infrastruktūru un virkni būvētu sistēmu un aktīvu. Piemēram, InvestEU regulā ilgtspējīgas infrastruktūras politikas logā ir iekļauts visaptverošs atbalsttiesīgo investīciju saraksts.

Šajā dokumentā ietvertie norādījumi atbilst tālāk izklāstītajām prasībām, kas noteiktas tiesību aktos, kuri reglamentē dažādus ES fondus, proti, InvestEU, Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu (EISI), Eiropas Reģionālās attīstības fondu (ERAF), Kohēzijas fondu (KF) un Taisnīgas pārkārtošanās fondu (TPF).

— Šis dokuments ir saskanīgs ar Parīzes nolīgumu un ES klimata mērķiem, kas nozīmē, ka tas ir saskanīgs gan ar ticamu siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju samazināšanas trajektoriju, kura atbilst ES jaunajiem 2030. gada klimata mērķrādītājiem un mērķim līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti, gan ar klimatnoturīgu attīstību. Attiecībā uz infrastruktūru, kuras kalpošanas laiks sniedzas tālāk par 2050. gadu, būtu arī jāierēķina ekspluatācija, uzturēšana un galīgā ekspluatācijas izbeigšana klimatneitralitātes apstākļos, un tas var nozīmēt, ka ir jāņem vērā aprites ekonomikas apsvērumi.

— Tas atbilst principam “energoefektivitāte pirmajā vietā”, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2018/1999 (5) 2. panta 18. punktā.

— Tas atbilst principam “nenodari būtisku kaitējumu”, kas izriet no ES pieejas ilgtspējīgam finansējumam un ir nostiprināts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2020/852 (6) (Taksonomijas regula). Šie norādījumi attiecas uz diviem Taksonomijas regulas 9. panta vides mērķiem (klimata pārmaiņu mazināšana jeb mitigācija un pielāgošanās klimata pārmaiņām jeb adaptācija).

Izmaksu un ieguvumu un variantu analīzes pamatā joprojām ir siltumnīcefekta gāzu emisiju kvantificēšana un monetizācija. Šajos norādījumos iekļauta atjaunināta oglekļa pēdas aprēķina metodika un oglekļa ēnu izmaksu novērtējums.

Klimatadaptācijas pasākumu apzināšana, vērtēšana un īstenošana joprojām balstās uz klimatiskās neaizsargātības un klimata risku novērtējumu.

Liela nozīme ir klimatdrošināšanas prakses un procesu detalizētai un ticamai dokumentēšanai, it sevišķi tāpēc, ka klimatdrošināšanas dokumentēšana un verificēšana ir būtisks investīciju lēmumu pieņemšanas elements.

Pamatojoties uz pieredzi, kas gūta lielu projektu klimatdrošināšanā 2014.–2020. gada periodā, šajos norādījumos klimatdrošināšana ir integrēta projektu cikla pārvaldības (PCM), ietekmes uz vidi novērtējumu (IVN) un stratēģiskā vides novērtējuma (SVN) procesos, un tajos ir ietverti ieteikumi, kas atvieglos nacionālos klimatdrošināšanas procesus dalībvalstīs.

1. tabula

Kopsavilkums par infrastruktūras projektu klimatdrošināšanu

Klimatneitralitāte Klimata pārmaiņu mazināšana jeb mitigācija Klimatnoturība Pielāgošanās klimata pārmaiņām jeb adaptācija Pārbaude – 1. posms (mitigācija) Projektu salīdzina ar pārbaudes sarakstu šo norādījumu 2. tabulā: — ja projektam nav vajadzīgs oglekļa pēdas novērtējums, par veikto analīzi sniedz kopsavilkumu klimatneitralitātes pārbaudes paziņojumā, kurā principā (7) izdara secinājumu par klimatdrošināšanu klimatneitralitātes aspektā, — ja projektam ir vajadzīgs oglekļa pēdas novērtējums, pāriet uz 2. posmu. Pārbaude – 1. posms (adaptācija) Veic klimatiskā jutīguma, eksponētības un neaizsargātības analīzi saskaņā ar šiem norādījumiem: — ja nepastāv būtiski klimata riski, kam būtu vajadzīga sīkāka analīze, apkopo dokumentāciju un par veikto analīzi sniedz kopsavilkumu klimatnoturības pārbaudes paziņojumā, kurā principā izdara secinājumu par klimatdrošināšanu klimatnoturības aspektā, — ja pastāv būtiski klimata riski, kam būtu vajadzīga sīkāka analīze, pāriet uz 2. posmu. Detalizēta analīze – 2. posms (mitigācija) — Izmantojot oglekļa pēdas metodi, kvantificē SEG emisijas tipiskā ekspluatācijas gadā. Salīdzina ar absolūto un relatīvo SEG emisiju robežvērtībām (sk. 4. tabulu). Ja SEG emisijas kādu no robežvērtībām pārsniedz, veic šādu analīzi: — SEG emisijas monetizē, izmantojot oglekļa ēnu izmaksas (sk. 6. tabulu), un projekta izstrādē, variantu analīzē un izmaksu un ieguvumu analīzē skaidri iestrādā principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, — pārliecinās, vai projekts ir saderīgs ar ticamu trajektoriju, kas iezīmē, kā tiks sasniegti vispārējie 2030. un 2050. gadam nospraustie SEG emisiju samazināšanas mērķrādītāji. Šajā sakarā attiecībā uz infrastruktūru, kuras kalpošanas laiks sniedzas tālāk par 2050. gadu, pārliecinās, vai projekts būs saderīgs ar ekspluatāciju, uzturēšanu un galīgo ekspluatācijas izbeigšanu klimatneitralitātes apstākļos. Detalizēta analīze – 2. posms (adaptācija) — Veic klimata risku novērtējumu, tai skaitā varbūtības un ietekmes analīzi, ievērojot šos norādījumus. — Būtiskus klimata riskus risina, apzinot, vērtējot, plānojot un īstenojot relevantus un piemērotus adaptācijas pasākumus. — Novērtē, vai un kādā mērā ir vajadzīgs regulārs monitorings un sekojumpasākumi, piemēram, attiecībā uz kritiskiem pieņēmumiem par nākotnē gaidāmajām klimata pārmaiņām. — Pārliecinās, vai projekts ir saskanīgs ar ES un attiecīgā gadījumā nacionālajām, reģionālajām un vietējām klimatadaptācijas stratēģijām un plāniem un ar citiem relevantiem stratēģiskiem un plānošanas dokumentiem. Apkopo dokumentāciju un par veikto analīzi sniedz kopsavilkumu klimatneitralitātes drošināšanas paziņojumā, kurā principā izdara secinājumu par klimatdrošināšanu klimatneitralitātes aspektā. Apkopo dokumentāciju un par veikto analīzi sniedz kopsavilkumu klimatnoturības drošināšanas paziņojumā, kurā principā izdara secinājumu par klimatdrošināšanu klimatnoturības aspektā. Iepriekš minēto dokumentāciju un kopsavilkumus apkopo konsolidētā klimatpārbaudes/klimatdrošināšanas dokumentācijā, kas vairumā gadījumu būs svarīgs investīciju lēmumu pieņemšanas elements. Iekļauj informāciju par klimatdrošināšanas procesa plānošanu un īstenošanu.

2. NORĀDĪJUMU TVĒRUMS

Infrastruktūra – mūsu būvētā vide – ir būtiska mūsdienu sabiedrības un ekonomikas darbībai. Tā nodrošina galvenās fiziskās konstrukcijas un organizatoriskās struktūras un objektus, kas ir daudzu mūsu darbību pamatā.

Lielākajai infrastruktūras daļai ir ilgs kalpošanas laiks jeb ekspluatācijas laiks. Daudzas infrastruktūras, kuras pašlaik atrodas ekspluatācijā Eiropas Savienībā, projektētas un būvētas pirms daudziem gadiem. Turklāt lielāko infrastruktūras daļu, kurai piešķirts finansējums 2021.–2027. gada periodā, turpinās ekspluatēt gadsimta otrajā pusē un pat vēl ilgāk. Vienlaikus ekonomikā līdz 2050. gadam notiks pāreja uz SEG neto nulles līmeņa emisijām (klimatneitralitāte) saskaņā ar Parīzes nolīgumu un Eiropas Klimata aktu, ieskaitot jauno 2030. gada SEG emisiju mērķrādītāju sasniegšanu. Tomēr klimata pārmaiņu ietekmē ekstrēmi klimata un laikapstākļu notikumi kļūs aizvien biežāki un smagāki, līdz ar to ES ir izvirzījusi mērķi kļūt par klimatnoturīgu sabiedrību, kas būs pilnībā pielāgojusies nenovēršamajai klimata pārmaiņu ietekmei, uzlabojot pielāgotiesspēju un līdz minimumam samazinot neaizsargātību saskaņā ar Parīzes nolīgumu, Eiropas Klimata aktu un ES stratēģiju par pielāgošanos klimata pārmaiņām (8). Tādēļ ir būtiski, pirmkārt, skaidri identificēt tādu infrastruktūru (9), kas ir sagatavota klimatneitrālai un klimatnoturīgai nākotnei, un, otrkārt, tajā investēt. Abi klimatdrošināšanas pīlāri ir atspoguļoti 1. attēlā.

Infrastruktūra ir plašs jēdziens, kas ietver šādas vienības:

— ēkas – gan privāti mājokļi un skolas, gan arī industriālie kompleksi, kas ir visizplatītākais infrastruktūras veids un apdzīvotu vietu pamatelements,

— dabā balstīta infrastruktūra, piemēram, apzaļumoti jumti, sienas, telpas un kanalizācijas sistēmas,

— tīkla infrastruktūra, kas ir būtiska mūsdienu ekonomikas un sabiedrības funkcionēšanai, jo īpaši energoinfrastruktūra (piemēram, tīkli, elektrostacijas, cauruļvadi), transports (10) (ilgtermiņa aktīvi, piemēram, ceļi, dzelzceļi, ostas, lidostas vai iekšējo ūdensceļu transporta infrastruktūra), informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (piemēram, mobilo sakaru tīkli, datu kabeļi, datu centri) un ūdens apsaimniekošana (piemēram, ūdensapgādes cauruļvadi, ūdenskrātuves, notekūdeņu attīrīšanas iekārtas),

— sistēmas, kas paredzētas, lai apsaimniekotu uzņēmumos un mājsaimniecībās radušos atkritumus (savākšanas punkti, šķirošanas un reciklēšanas kompleksi, incineratori un poligoni),

— citi fiziskie aktīvi plašākā rīcībpolitikas jomu klāstā, ieskaitot sakaru, neatliekamās palīdzības dienestu, enerģētikas, finanšu, pārtikas, pārvaldības, veselības aprūpes, izglītības un apmācības, pētniecības, civilās aizsardzības, transporta un atkritumu vai ūdens resursu apsaimniekošanas jomu,

— fondiem specifiskajos tiesību aktos var būt noteikti arī citi atbalsttiesīgas infrastruktūras veidi, piemēram, InvestEU regulā ilgtspējīgas infrastruktūras rīcībpolitikas logā ir iekļauts visaptverošs atbalsttiesīgo investīciju saraksts.

Pienācīgi ņemot vērā attiecīgo publiskā sektora iestāžu kompetences, šie norādījumi ir paredzēti galvenokārt projektu virzītājiem un ekspertiem, kuri piedalās infrastruktūras projektu sagatavošanā. Tie var kalpot par noderīgu atsauci arī publiskā sektora iestādēm, īstenošanas partneriem, investoriem, ieinteresētajām personām un citām personām. Piemēram, tajos ir iekļauti norādījumi par to, kā klimata pārmaiņu jautājumus ietvert ietekmes uz vidi novērtējumos (IVN) un stratēģiskajos vides novērtējumos (SVN).

1. attēls

Klimatdrošināšana un klimatneitralitātes un klimatnoturības pīlāri

Parasti projekta virzītājs projekta organizācijā ietver ekspertus, kas nepieciešami klimatdrošināšanai, un veic koordināciju ar citām darbībām projekta izstrādes procesā, piemēram, vidiskajiem novērtējumiem. Atkarībā no projekta specifikas šādi pasākumi cita starpā var tikt īstenoti, iesaistot klimatdrošināšanas pārvaldītājus un ekspertu grupu jautājumos par klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām.

No datuma, kad Eiropas Komisija pirmo reizi publicējusi šos norādījumus, tie būtu jāietver 2021.–2027. gada periodam paredzēto infrastruktūras projektu sagatavošanā un klimatdrošināšanā. Infrastruktūras projektiem, attiecībā uz kuriem ir pabeigts ietekmes uz vidi novērtējums (IVN) un ir saņemta attīstības piekrišana ne vēlāk kā līdz 2021. gada beigām, attiecībā uz kuriem ir noslēgti nepieciešamie finansējuma nolīgumi (tostarp ES finansējuma) un kuru ietvaros būvdarbi sāksies ne vēlāk kā 2022. gadā, ļoti ieteicams veikt klimatdrošināšanu saskaņā ar šiem norādījumiem.

Infrastruktūras ekspluatācijas un uzturēšanas laikā bieži vien var būt lietderīgi pārskatīt klimatdrošināšanu un jebkādus kritiskos pieņēmumus. To var veikt regulāri (piemēram, ik pēc 5–10 gadiem) aktīvu pārvaldības ietvaros. Var īstenot papildu pasākumus, lai vēl vairāk samazinātu SEG emisijas un risinātu mainīgos klimata riskus.

Klimatdrošināšanā ieguldītajam laikam, izmaksām un pūlēm būtu jābūt samērīgiem ar ieguvumiem. To atspoguļo, piemēram, klimatdrošināšanas procesa sadalīšana divos posmos, 1. posmā paredzot pārbaudi, savukārt detalizēta analīze tiek veikta tikai vajadzības gadījumā 2. posmā. Plānošanai un integrēšanai projekta izstrādes ciklā būtu jāpalīdz izvairīties no darbību dublēšanās, piemēram, klimatdrošināšanas un vidisko novērtējumu ietvaros, kā arī jāsamazina izmaksas un administratīvais slogs.

3. INFRASTRUKTŪRAS KLIMATDROŠINĀŠANA

2. attēlā ir attēloti abi klimatdrošināšanas pīlāri un galvenie soļi. Katrs pīlārs ir sadalīts divos posmos. Pirmais posms ir pārbaude, un no tās iznākuma ir atkarīgs, vai ir jāveic otrais posms.

2. attēls

Pārskats par klimatdrošināšanas procesu no 1. tabulas

Kā redzams 2. attēlā, klimatdrošināšanas process būtu jādokumentē konsolidētajā klimatpārbaudes/klimatdrošināšanas dokumentācijā, kura atšķiras atkarībā no veiktajiem posmiem (skatīt B pielikumu).

3.1. Sagatavošanās klimatdrošināšanai

Iesniedzot atbalsta pieteikumu konkrētu instrumentu ietvaros, projekta virzītājs sagatavo, plāno un dokumentē klimatdrošināšanas procesu, kas aptver klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām. Tas ietver:

— projekta konteksta, kā arī projekta robežu un mijiedarbības novērtēšanu un noteikšanu,

— novērtēšanas metodikas izvēli, ieskaitot galvenos parametrus neaizsargātības un risku novērtējumam,

— iesaistāmo personu noteikšanu un resursu, laika un budžeta piešķiršanu,

— galveno atsauces dokumentu savākšanu; tie var būt piemērojamie nacionālie enerģētikas un klimata plāni (NEKP) un relevantās adaptācijas stratēģijas un plāni, tostarp, piemēram, nacionālās un vietējās katastrofu riska samazināšanas stratēģijas,

— piemērojamo tiesību aktu un noteikumu ievērošanu, piemēram, attiecībā uz strukturālo inženieriju, ietekmes uz vidi novērtējumu (IVN) un attiecīgajos gadījumos stratēģisko vides novērtējumu (SVN).

Šajos norādījumos klimatdrošināšana ir aprakstīta kā lineāra pieeja, kuras ietvaros tiek ievērota konkrētu soļu secība. Tomēr bieži vien ir nepieciešams atgriezties pie iepriekšējiem soļiem projekta izstrādes ciklā, piemēram, ja projektā tiek ietverts adaptācijas jeb pielāgošanās pasākums, kura rezultātā ir jāpārskata jutīguma analīze. Atgriezties pie iepriekšējā soļa var būt nepieciešams arī tad, ja ir jānodrošina, ka ir pienācīgi iekļautas izmaiņas (piemēram, jaunas prasības).

Ir svarīgi gūt labu izpratni par projekta kontekstu, t. i., ierosināto projektu un tā mērķiem, ieskaitot visas palīgdarbības, kas nepieciešamas, lai atbalstītu projekta izstrādi un ekspluatāciju. Klimata pārmaiņu ietekme uz jebkuru no projekta pasākumiem vai projekta komponentiem var mazināt projekta izdošanos. Ir ļoti svarīgi saprast projekta vispārējo nozīmīgumu un funkcionalitāti un tā lomu kopējā kontekstā/sistēmā un novērtēt, cik būtiska (11) ir konkrētā infrastruktūra.

Klimatdrošināšanas metodika un pieeja būtu jāplāno un jāpaskaidro loģiski un saprotami, ieskaitot tās galvenos aprobežojumus. Tajā būtu jānorāda datu un informācija avoti. Tajā arī būtu jāizskaidro detalizētības līmenis, veicamie soļi un pamatā esošo datu un analīzes nenoteiktības līmenis. Mērķis ir nodrošināt pieejamu, pārredzamu un salīdzināmu klimatdrošināšanas procesa validāciju, lai to ņemtu vērā lēmumu pieņemšanas procesā.

Veicot sagatavošanās pasākumus attiecībā uz klimatdrošināšanu, cita starpā ir jāizvēlas ticama trajektorija, kas iezīmē, kā tiks sasniegti ES 2030. un 2050. gadam nospraustie SEG emisiju samazināšanas mērķrādītāji saskaņā ar Parīzes nolīguma un Eiropas Klimata akta mērķiem. Tam parasti ir nepieciešams eksperta novērtējums (12), kurā ņemti vērā mērķrādītāji un prasības. Mērķis ir nodrošināt, lai projekta izstrādes ciklā tiktu integrēti SEG emisiju samazināšanas mērķrādītāji un princips “energoefektivitāte pirmajā vietā”.

Jāņem vērā, ka neaizsargātības pret klimata pārmaiņām jeb klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējuma termiņiem būtu jāatbilst paredzētajam projekta ietvaros finansēto investīciju kalpošanas laikam. Kalpošanas laiks bieži vien ir (ievērojami) ilgāks par pārskata periodu, kas izmantots, piemēram, izmaksu un ieguvumu analīzē.

Piemēram, viens no galvenajiem eirokodeksos (13) izmantotajiem jēdzieniem ir projektētais darbmūžs (DWL), kas ir definēts kā būves izmantošanas periods, kurā paredzami uzturēšanas darbi, taču netiks veikts kapitālais remonts. Projektētais darbmūžs ēkām un citām bieži sastopamām būvēm, kas projektētas, izmantojot eirokodeksus, ir 50 gadi, savukārt monumentālu būvju un tiltu projektētais darbmūžs ir 100 gadi. Tādējādi būves, kas projektētas 2020. gadā, izturēs tādu klimatisko parādību (piemēram, sniega, vēja, temperatūras) un ekstrēmu notikumu ietekmi, kas gaidāmi līdz 2070. gadam (ēku gadījumā) un līdz 2120. gadam tiltu un monumentālu būvju gadījumā.

Pašreizējās paaudzes eirokodeksu pamatā galvenokārt ir 10–15 gadus veci klimata dati ar dažiem nesen atjauninātu valsts datu izņēmumiem. Eirokodeksu izmantošana valstu līmenī attiecībā uz tādu nacionāli noteiktu parametru (NNP) atlasi, kuri ir nozīmīgi klimatisko parādību izvēlē, tika analizēta nesenajā JRC ziņojumā (14) par eirokodeksu saskaņotu izmantošanu. Valstīm, kuras pieņem eirokodeksus, JRC arī sniedz norādījumus par to, kā kartēt seismisko aktivitāti un klimatiskās parādības konstrukciju projektēšanā (15).

2016. gadā tika sākts darbs pie otrās paaudzes eirokodeksiem (izstrāde paredzēta līdz 2023. gadam). Tam būtu jāaptver ar sniegu, vēju un temperatūru saistītu pasākumu pārskatīšana un atjaunināšana, ar viļņu un straumju ietekmi un atmosfēras apledojumu saistīto ISO standartu pārveidošana un dokumenta sagatavošana ar varbūtisku bāzi, uz kuras aprēķināt parciālos drošuma koeficientus un slodžu kombinācijas koeficientus, ņemot vērā klimatisko parādību mainīgumu un savstarpējo atkarību.

Infrastruktūras projekta paredzētajā kalpošanas laikā var rasties klimata pārmaiņu izraisītas būtiskas ekstrēmu laikapstākļu notikumu biežuma un intensitātes izmaiņas, kuras būtu jāņem vērā. Projektos arī būtu jāņem vērā iespējamā jūras līmeņa celšanās, kuras turpināšanās ir prognozēta nākotnē pat tad, ja globālā sasilšana stabilizēsies saskaņā ar Parīzes nolīgumā noteiktajiem mērķiem attiecībā uz temperatūru.

Viens no pirmajiem projekta virzītāja un ekspertu grupas uzdevumiem ir lēmums par klimata projekciju datu kopu(-ām), kas tiks izmantota(-as) klimatiskās neaizsargātības un riska novērtēšanai, un tas ir jādokumentē.

Vairumā gadījumu nepieciešamās datu kopas var būt pieejamas attiecīgajā dalībvalstī (16) Ja šādas valstu/reģionālās datu kopas nav pieejamas, kā alternatīvu bāzi analīzei var izmantot šādus klimata pārmaiņu informācijas avotus:

— Copernicus klimata pārmaiņu uzraudzības pakalpojums (C3S) (17), kas cita starpā nodrošina klimata projekcijas Copernicus klimata datu krātuvē (18) (CDS),

— citi ticami valstu/reģionālie avoti (19), kuros ir klimata pārmaiņu informācija, dati un projekcijas (20), piemēram, attālāko reģionu dati no attiecīgajiem reģionālajiem klimata modeļiem (21),

— papildus Copernicus klimata pārmaiņu uzraudzības pakalpojumam (22) Copernicus (23) programma ietver Copernicus atmosfēras monitoringa pakalpojumu (24), Copernicus jūras vides monitoringa pakalpojumu (25), Copernicus zemes monitoringa pakalpojumu (26), Copernicus drošības pakalpojumu (27) un Copernicus ārkārtas situāciju pārvaldības pakalpojumu (28). Šie pakalpojumi var sniegt noderīgus datus, kas papildina C3S,

— valstu riska novērtējumi (29), ja tie ir relevanti un pieejami,

— pārskats (30) par katastrofu riskiem, ar kuriem Eiropas Savienība var saskarties,

— Pielāgošanās klimata pārmaiņām Eiropas platforma (Climate-ADAPT (31)),

— Eiropas Komisijas Kopīgais pētniecības centrs (32) (JRC),

— Katastrofu riska pārvaldības zināšanu centrs (DRMKC), piemēram, Riska datu centrāle (33), PESETA IV datu kopas, kas tiek mitinātas un ir lejupielādējamas Riska datu centrālē, ar iespējamās ietekmes projekcijām un metodiku (34), un dati par katastrofu radītajiem zaudējumiem (35),

— Eiropas Vides aģentūra (36) (EVA),

— IPCC datu izplatīšanas centrs (DDC (37)), un IPCC (38) Piektais novērtējuma ziņojums (AR5 (39)), IPCC īpašais ziņojums par globālo sasilšanu 1,5 °C (40) robežās, IPCC īpašais ziņojums par klimata pārmaiņām un zemi (41), Sestā novērtējuma ziņojuma (AR6 (42)) sagatavošana,

— Pasaules Bankas informācijas portāls par klimata pārmaiņām (43).

Parīzes nolīguma 2. panta a) punktā ir paredzēts mērķis “globālo vidējās temperatūras pieaugumu [ierobežot] krietni zem 2 °C atzīmes salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni un [tiekties] temperatūras kāpumu iegrožot līdz 1,5 °C salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni”.

Infrastruktūras projekts, kas ir pielāgots globālajai sasilšanai 2 °C robežās, principā atbilstu noteiktajam mērķim attiecībā uz temperatūru. Tomēr katrai atsevišķai Parīzes nolīguma pusei (valstij) ir jāaprēķina, kā tā palīdzēs sasniegt vispasaules mērķi attiecībā uz temperatūru. Pašreizējie solījumi esošo un iesniegto nacionāli noteikto devumu (NND) formā joprojām var izraisīt globālo sasilšanu aptuveni 3 °C robežās, ja netiks palielināts mērķu vērienīgums (44), un šāds temperatūras pieaugums ievērojami “pārsniedz Parīzes nolīguma mērķus ierobežot globālo sasilšanu, to saglabājot krietni zemāku par 2 °C, un tiekties sasniegt 1,5 °C”. Tādēļ var būt lietderīgi apsvērt infrastruktūras projektiem veikt stresa testēšanu augstākiem globālās sasilšanas līmeņiem, veicot klimatiskās neaizsargātības un riska novērtēšanu. Pašreizējais NND kopums tiks pārskatīts pirms COP26 konferences Glāzgovā 2021. gada novembrī, un ES jau ir oficiāli iesniegusi (45) ANO vērienīgākus mērķus, t. i., sasniegt vismaz 55 % samazinājumu līdz 2030. gadam, salīdzinot ar 1990. gada līmeni.

Globālo un reģionālo klimata datu kopu atlasē bieži vien ļoti būtisks ir paredzamais globālais vidējās temperatūras pieaugums. Tomēr konkrētai projekta atrašanās vietai vietējie klimatiskie mainīgie lielumi var mainīties citādi nekā globālās vidējās vērtības. Piemēram, uz sauszemes temperatūras pieaugums parasti ir lielāks (kur galvenokārt atrodas infrastruktūras projekti) nekā jūrā. Piemēram, vidējās temperatūras pieaugums uz sauszemes Eiropā visumā ir lielāks par globālo vidējās temperatūras pieaugumu. Līdz ar to ir jāizvēlas piemērotākās klimata datu kopas, piemēram, konkrēta reģiona datu kopas vai projekcijas no mērogā samazinātiem modeļiem.

Jaunākajās klimata projekciju datu kopās ir atsauce uz pamatā esošo reprezentatīvo koncentrāciju trajektoriju (RCP). Klimata modelēšanai un SEG trajektorijām, ko IPCC (46) izmanto Piektajā novērtējuma ziņojumā (AR5), ir atlasītas četras trajektorijas (47). Gandrīz visas pašlaik pieejamās klimata projekcijas balstās uz šīm četrām RCP. Piektā RCP 1.9 (48) tika publicēta saistībā ar IPCC īpašo ziņojumu par globālo sasilšanu 1,5 °C robežās (SR15 (49)).

Trajektoriju nosaukumi ir RCP 2.6, RCP 4.5, RCP 6.0 un RCP 8.5. 3. attēlā ir redzama globālās sasilšanas prognoze līdz 2100. gadam (salīdzinājumā ar 1986.–2005. gada periodu, kurā vidējais globālās sasilšanas līmenis ir par aptuveni 0,6 °C lielāks nekā pirmsindustriālā laikmeta līmenis (50)).

Vairums simulāciju AR5 mērķiem tika veiktas ar noteiktajiem CO2 koncentrācijas līmeņiem, kas 2100. gadā sasniedz 421 ppm (RCP 2.6), 538 ppm (RCP 4.5), 670 ppm (RCP 6.0) un 936 ppm (RCP 8.5) līdz 2100. gadam.

Salīdzinājumam oglekļa dioksīda koncentrācijas līmenis atmosfērā strauji turpina palielināties, un 2019. gada maijā vidējais līmenis Mauna Loa observatorijā sasniedza maksimumpunktu – 414,7 miljonās daļas (ppm) (51).

Praktiskam lietojumam klimatdrošināšanas jomā klimata projekcijām aptuveni līdz 2060. gadam lietderīga var būt RCP 4.5 trajektorija. Tomēr tālākajos gados RCP 4.5 atspoguļotais pārmaiņu līmenis varētu būt pārāk zems, ja SEG emisijas izrādītos lielākas nekā gaidīts. Līdz ar to pašreizējām projekcijām līdz 2100. gadam relevantāka varētu būt RCP 6.0 un RCP 8.5 trajektorija. Tomēr sasilšana saskaņā ar RCP 8.5 tiek plaši uzskatīta par lielāku nekā pašreizējos ierastās darbības scenārijos (52).

3. attēls

Globālās sasilšanas projekcijas līdz 2100. gadam

Avots: attēls SPM.6 no dokumenta Summary for Policymakers, Synthesis Report , IPCC 5. novērtējuma ziņojums.

Attiecībā uz sākotnējo pārbaudes tipa analīzi ieteicams izmantot klimata projekcijas, kas balstītas uz RCP 6.0 vai RCP 8.5. Ja RCP 8.5 tiek izmantota detalizētam klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumam, iespējams, ka stresa testēšana vairs nebūs nepieciešama (53). RCP 4.5 var būt relevantāka projektiem, kuros nepieciešamības gadījumā projekta kalpošanas laikā ir praktiski iespējams palielināt klimatnoturības līmeni. Šādos gadījumos aktīvu īpašniekam parasti ir regulāri jāveic klimata pārmaiņu, ietekmes un noturības līmeņa monitorings. Piemēram, var būt iespējams pakāpeniski palielināt dažu pretplūdu aizsardzības sistēmu augstumu.

Par klimata projekciju izvēli ir atbildīgs projekta virzītājs kopā ar klimatdrošināšanas pārvaldītāju un tehniskajiem speciālistiem. Tā būtu uzskatāma par projekta riska pārvaldības neatņemamu sastāvdaļu. Ir jāievēro arī valstu norādījumi un noteikumi.

IPCC Sestajā novērtējuma ziņojumā tiks izmantotas atjauninātas klimata projekcijas (balstoties uz CMIP6 (54)) salīdzinājumā ar Piekto novērtējuma ziņojumu (CMIP5) un jauns RCP kopums. Tiklīdz ziņojums būs pieejams, klimatdrošināšanas procesā būs svarīgi iekļaut šo jaunāko klimata projekciju kopumu. Piemēram, CMIP6 ietvaros tika pievienots jauns scenārijs (SSP3-7.0), kas atrodas no energosistēmas modeļiem iegūto bāzlīnijas iznākumu diapazona pašā vidū un kas klimatdrošināšanas vajadzībām, iespējams, varētu aizstāt RCP 8.5 trajektoriju.

Termiņa ziņā klimata projekcijām parasti būtu jāaptver iepriekš minētais laikposms, t. i., paredzamais projekta kalpošanas laiks. Īstermiņa projektiem var izmantot desmitgades klimata prognozes (55), t. i., parasti tās ir prognozes līdz nākamajai desmitgadei. Desmitgades prognozes balstās uz pašreizējiem klimatiskajiem apstākļiem (piemēram, okeāna temperatūra) un nesenajām izmaiņām, kas sniedz pietiekamu ticamības pakāpi šim termiņam. Vidēja termiņa projektiem un ilgtermiņa projektiem, t. i., projektiem, kuri ilgs līdz 2030. gadam, kā arī līdz gadsimta beigām un vēl ilgāk, nepieciešams izmantot uz scenārijiem balstītas klimata projekcijas.

Dalībvalstīs pieejamie resursi klimatnoturīgas infrastruktūras izstrādei ir apzināti Komisijas veiktajā pētījumā (56), kas tika publicēts 2018. gadā. Pētījumā ir izmantoti septiņi kritēriji (datu pieejamība, norādījumi, metodika, rīki, projektēšanas standarti, sistēmas un tiesiskais regulējums, institucionālās spējas), un tas aptver transporta, platjoslas sakaru, pilsētvides attīstības, enerģētikas, kā arī ūdens resursu un atkritumu apsaimniekošanas nozares.

Pirmā pieredze, kas gūta lielu projektu ietvaros 2014.–2020. gada periodā, kad bija jāsāk pildīt jaunas ar klimata pārmaiņām saistītas prasības un dalībvalstīm nebija lielas iepriekšējas pieredzes, rāda, ka progress klimatdrošināšanas jomā bijis pierādāms un būtisks, lai gan joprojām pastāv dažas problēmas:

— atbalsta saņēmējiem bieži vien ir grūtības apliecināt, kā projekts sekmē ES un nacionālo klimata politikas mērķu sasniegšanu,

— atbalsta saņēmēju zināšanas par nacionālajām un reģionālajām stratēģijām un plāniem bieži vien ir nepietiekamas,

— transporta projektiem parasti ir nepieciešams pietiekami sīki izstrādāts satiksmes modelis, lai aprēķinātu absolūtās un relatīvās SEG emisijas. Sākotnēji tas būtu jāizmanto projekta cikla stratēģijas un plānošanas posmā, kad tiek pieņemti galvenie lēmumi, kuri ietekmē SEG emisijas, un pēc tam izmaksu un ieguvumu analīzes ietvaros. Satiksmes modeļi ir izstrādāti vairumā valstu un reģionu/pilsētu. Satiksmes modeļu neesība var traucēt analīzi, piemēram, variantu, transporta veidu maiņas un relatīvo SEG emisiju analīzi,

— projektiem ūdens resursu apsaimniekošanas nozarē bija vismazāk problēmu saistībā ar ziņošanu par klimata pārmaiņu mazināšanu, bet citās nozarēs, piemēram, enerģētikas nozarē, bija vairāk sarežģījumu ar SEG emisiju aprēķinu iekļaušanu izmaksu un ieguvumu analīzē (CBA),

— gandrīz nevienā no izskatītajiem projektiem kā kritērijs variantu analīzē netika izmantotas klimata pārmaiņas, jo vairums projektu bija balstīti uz vēsturisko variantu analīzi, izņemot īpaši klimatadaptācijai veltītos projektus,

— lielāks progress tika novērots valstīs, kurās lielākie atbalsta saņēmēji (piemēram, transporta iestādes) paši sāka klimata pārmaiņu datu vākšanu un darbu pie scenārijiem un adaptācijas vajadzībām. Dažās dalībvalstīs plānošanas sistēma ir retroaktīva (reaģē uz attīstības priekšlikumiem), nevis proaktīva (t. i., virza attīstības modeļus uz mazoglekļa un noturības formām).

Piemēram, informāciju par pilsētvides adaptāciju Eiropā var atrast EVA ziņojumā Nr. 12/2020 (57). Ziņojumā ir sīki izklāstīta klimatiskā ietekme uz lielām un mazām Eiropas pilsētām un adaptācijas pasākumu lietderība un izmaksefektivitāte.

Tehniskie norādījumi par principa “nenodarīt būtisku kaitējumu” piemērošanu ir pieejami Komisijas paziņojumā 2021/ C 58/01 (58) saskaņā ar Atveseļošanas un noturības mehānismu (ANM) (59), kurā sniegta atsauce uz šiem norādījumiem par infrastruktūras klimatdrošināšanu 2021.–2027. gada periodā. Komisijas dienestu darba dokumentā Guidance to Member States – Recovery and resilience plans (Norādījumi dalībvalstīm – Atveseļošanas un noturības plāni), SWD(2021) 12 final (60), attiecībā uz investīcijām infrastruktūrā ieteikts piemērot norādījumus par klimatdrošināšanu, kas izstrādāti saskaņā ar InvestEU regulu.

3.2. Klimata pārmaiņu mazināšana (klimatneitralitāte)

Klimata pārmaiņu mazināšana ietver dekarbonizāciju, energoefektivitāti, energotaupību un atjaunīgās enerģijas plašāku apguvi. Tā paredz pasākumu veikšanu, lai samazinātu SEG emisijas vai palielinātu SEG sekvestrēšanu, un tās pamatā ir ES rīcībpolitika par emisiju samazināšanas mērķrādītājiem 2030. un 2050. gadam.

Dalībvalstu iestādēm ir svarīga loma, lai īstenotu ES rīcībpolitiskos mērķus attiecībā uz samazināšanas mērķrādītājiem, un tās var noteikt īpašas prasības minēto mērķu sasniegšanai. Šajā iedaļā paredzētie norādījumi neskar dalībvalstīs noteiktās prasības un to publiskā sektora iestāžu uzraudzības lomu.

Princips (61)“ energoefektivitāte pirmajā vietā ” uzsver nepieciešamību, pieņemot investīciju lēmums, prioritāti piešķirt alternatīviem izmaksefektīviem energoefektivitātes pasākumiem, jo īpaši izmaksefektīvam enerģijas galapatēriņa ietaupījumam.

Investīciju lēmumu pieņemšanā var palīdzēt SEG emisiju kvantificēšana un monetizācija.

Turklāt ievērojamai infrastruktūras projektu daļai, kas saņems atbalstu 2021.–2027. gada periodā, kalpošanas laiks turpināsies pēc 2050. gada. Tādēļ ir nepieciešama ekspertu analīze, lai verificētu, vai projekts ir piemērots, piemēram, ekspluatācijai, uzturēšanai un galīgajai dezekspluatācijai SEG neto nulles līmeņa emisijas un klimatneitralitātes vispārējā kontekstā.

Šajos norādījumos attiecīgos gadījumos ir ieteikts izmantot EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodiku (lai kvantificētu SEG emisijas) un EIB oglekļa ēnu izmaksu metodi (lai izteiktu naudā jeb monetizētu SEG emisijas).

Šajos norādījumos oglekļa pēdas mērīšana tiek izmantota ne tikai, lai aplēstu projekta siltumnīcefekta gāzu emisijas, kad tas ir sagatavots īstenošanai, bet, kas ir vēl svarīgāk, lai atbalstītu mazoglekļa risinājumu analīzi un iekļaušanu plānošanas un projektēšanas posmos. Tādēļ ir ļoti svarīgi jau no paša sākuma iekļaut klimatdrošināšanu projekta cikla pārvaldībā. Tas, vai ir bijis rūpīgs klimatdrošināšanas process, var noteikt to, vai projekts būs tiesīgs saņemt finansējumu.

Tomēr šajos norādījumos nav paredzēta īpaša izmaksu nu ieguvumu analīzes metodika, jo tā var būt atkarīga no konkrētā fonda aizdošanas prasībām un citiem faktoriem. Piemēram, EISI enerģētikas projektiem atsaucei galvenokārt tiek izmantotas ENTSO-E un ENTSO-G izmaksu un ieguvumu analīzes metodikas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 347/2013 (62). Eiropas Komisijas izdevums Guide to Cost-Benefit Analysis of Investment Projects (63) (Norādījumi par investīciju projektu izmaksu un ieguvumu analīzi) tiek izmantots lieliem projektiem 2014.–2020. gada periodā, un tas joprojām ir relevants atsauces dokuments (gan attiecībā uz mitigāciju, gan attiecībā uz adaptāciju).

Daudzās dalībvalstīs izmaksu un ieguvumu analīzi izmanto arī mazākiem projektiem, lai ņemtu vērā un novērtētu visas projekta radītās eksternalitātes un tā visaptverošu ietekmi un izdevīgumu no sabiedrības viedokļa. 2021. gadā Eiropas Komisija publicēs ekonomisko vērtējumu rokasgrāmatu, kura piedāvās vienkāršotus rīkus, ko finanšu iestādes varēs brīvprātīgi izmantot 2021.–2027. gada periodā.

Agrīns un konsekvents novērtējums attiecībā uz paredzētajām projekta siltumnīcefekta gāzu emisijām vairākos izstrādes posmos palīdzēs mazināt projekta ietekmi uz klimata pārmaiņām. Virkne veikto izvēļu (jo īpaši plānošanas un projektēšanas posmos) var ietekmēt projekta kopējās SEG emisijas tā kalpošanas laikā no būvniecības un ekspluatācijas līdz dezekspluatācijai.

Noteiktās nozarēs, piemēram, transporta, enerģētikas un pilsētvides attīstības nozarē, efektīvas darbības, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas, jāveic galvenokārt tieši plānošanas līmenī. Faktiski tieši šajā posmā tiek izvēlēti transporta veidi, kas tiks izmantoti dažādu galamērķu vai koridoru apkalpošanai (piemēram, sabiedriskais transports vai privātie automobiļi), un tas bieži vien ir nozīmīgs faktors, kurš ietekmē gan enerģijas patēriņu, gan siltumnīcefekta gāzu emisijas. Tāpat svarīga loma ir arī rīcībpolitikai un “netiešākiem” pasākumiem, piemēram, stimuliem pārvietoties ar sabiedrisko transportu, velosipēdu vai kājām.

Oglekļa pēdas noteikšanas metodiku var izmantot arī, piemēram, attiecībā uz satiksmes tīkla plānošanu, lai tūlītēji novērtētu, ciktāl plāns rada paredzamo labvēlīgo ietekmi uz SEG emisijām. Tas varētu būt viens no svarīgākajiem šādu plānu galvenajiem darbības rādītājiem. Aprēķinu pamatā parasti ir satiksmes modelis, kas atspoguļo satiksmes stāvokli tīklā (piemēram, plūsmas, kapacitāte un sastrēgumu līmenis).

Līdzīgu pieeju var izmantot attiecībā uz pilsētvides attīstību, jo īpaši ņemot vērā to, ka zināmu darbību gadījumā lēmums par atrašanās vietu ietekmē mobilitāti un enerģijas izmantojumu, piemēram, pilsētvides plānošanas varianti attiecībā uz attīstības projekta formu (piemēram, blīvuma, atrašanās vietas, zemes lietojuma attiecības, savienojamības un caurlaidības, un pieejamības ziņā). Pierādījumi liecina, kad dažādas urbānās formas un mājokļu modeļi ietekmē siltumnīcefekta gāzu emisijas, enerģijas pieprasījumu, resursu izsīkšanu utt.

Īpaša piesardzība ir nepieciešama jebkurā infrastruktūras projektā, kurā tiek izmantots fosilais kurināmais, pat tad, ja projekts paredz energoefektivitātes pasākumus. Jebkurā gadījumā būtu jāveic specifisks novērtējums, lai noteiktu saderību ar klimata pārmaiņu mazināšanas mērķiem un nenodarītu tiem būtisku kaitējumu.

Piemēram, pilsētās lielāko SEG emisiju daļu rada transports, enerģijas izmantojums ēkās, elektroapgāde un atkritumi. Tādēļ šajās nozarēs īstenoto projektu mērķim būtu jābūt klimatneitralitātes sasniegšanai līdz 2050. gadam, kas praksē nozīmētu SEG neto nulles līmeņa emisijas. Citiem vārdiem sakot, oglekļneitralitātes sasniegšanai ir nepieciešamas bezoglekļa tehnoloģijas.

Eiropas Savienībā visiem būvniecības projektiem neatkarīgi no tā, vai tie ir renovācijas vai jaunbūvju projekti, ir jāatbilst prasībām, kas noteiktas ES Ēku energoefektivitātes direktīvā (64), kuru dalībvalstis ir transponējušas savos valstu būvnormatīvos. Renovācijas gadījumā ir nepieciešams nodrošināt atbilstību izmaksu ziņā optimālas renovācijas līmenim. Jaunu ēku gadījumā tas nozīmē gandrīz nulles enerģijas ēkas.

4. attēls

Pārskats par klimatmitigācijas procesu klimatdrošināšanā

3.2.1. Pārbaude – 1. posms (mitigācija)

2. tabulā ir sniegti norādījumi par infrastruktūras projektu pārbaudes procesu to SEG emisiju ziņā, sadalot projektus divās grupas atkarībā no projekta kategorijas.

2. tabula

Pārbaudes saraksts attiecībā uz oglekļa pēdu: projektu kategoriju piemēri (65)

Pārbaude Infrastruktūras projektu kategorijas Parasti atkarībā no projekta mēroga oglekļa pēdas novērtējums šādām projektu kategorijām NAV nepieciešams. Atsaucoties uz klimatdrošināšanas procesu klimata pārmaiņu mazināšanai 7. attēlā, process noslēdzas ar 1. posmu (pārbaude). — Telesakaru pakalpojumi — Dzeramā ūdens apgādes tīkli — Lietus ūdens un notekūdeņu savākšanas tīkli — Neliela apjoma industriālo notekūdeņu attīrīšana un sadzīves notekūdeņu attīrīšana — Īpašumu attīstīšana (66) — Mehāniskās/bioloģiskās atkritumu apstrādes iekārtas — Pētniecības un izstrādes darbības — Zāles un biotehnoloģija Parasti oglekļa pēdas novērtējums IR (67) jāveic šādām projektu kategorijām. Atsaucoties uz 7. attēlā atspoguļoto klimatdrošināšanas procesu klimata pārmaiņu mazināšanai, process šim projektu kategoriju veidam ietver 1. posmu (pārbaude) un 2. posmu ar detalizētu analīzi. — Cieto sadzīves atkritumu poligoni — Sadzīves atkritumu incinerācijas stacijas — Lielas notekūdeņu attīrīšanas stacijas — Ražošana — Ķimikālijas un rafinēšana — Kalnrūpniecība un parastie metāli — Pulpa un papīrs — Ritošā sastāva, kuģu, transporta flotes iegāde — Ceļu un dzelzceļa infrastruktūra (68), pilsētas transports — Ostas un loģistikas platformas — Elektropārvades līnijas — Atjaunīgie energoresursi — Degvielas/kurināmā ražošana, apstrāde, glabāšana un pārvadāšana — Cementa un kaļķu ražošana — Stikla ražošana — Siltuma un elektroenerģijas ražošanas iekārtas — Centralizētās siltumapgādes tīkli — Dabasgāzes šķidrināšanas un regazifikācijas kompleksi — Gāzes pārvades infrastruktūra — Jebkura cita infrastruktūras projektu kategorija vai projekta mērogs, kura gadījumā absolūtās un/vai relatīvās emisijas varētu pārsniegt 20 000 tonnas CO2e gadā (pozitīvas vai negatīvas) (sk. 7. tabulu)

3.2.2. Detalizēta analīze – 2. posms (mitigācija)

Detalizēta analīze ietver SEG emisiju (un samazinājumu) kvantificēšanu un monetizāciju, kā arī novērtējumu par saskanību ar 2030. un 2050. gada klimata mērķrādītājiem.

3.2.2.1. Oglekļa pēdas noteikšanas metodika infrastruktūras projektiem

Infrastruktūras projektu oglekļa pēdas aprēķināšanai šajos norādījumos ir ieteikta Eiropas Investīciju bankas (EIB) oglekļa pēdas noteikšanas metodika (69). Metodika ietver standarta emisiju aprēķina pieeju, piemēram:

— notekūdeņu un dūņu attīrīšanai,

— atkritumu apstrādes apsaimniekošanas kompleksiem,

— cieto sadzīves atkritumu poligoniem,

— autotransportam,

— dzelzceļa transportam,

— pilsētas transportam,

— ēku renovācijai,

— ostām,

— lidostām.

Lai monetizētu siltumnīcefekta gāzu emisijas, EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodiku var izmantot un papildināt, izmantojot atsevišķu publikāciju The Economic Appraisal of Investment Projects at the EIB (2013) (70) (2013. gada EIB investīciju projektu ekonomiskais novērtējums) un Shadow Cost of Carbon (Oglekļa ēnu izmaksas) (skatīt 3.2.2.4. iedaļu).

EIB metodika ir saskaņā ar Starptautisko finanšu iestāžu sistēmu saskaņotai pieejai attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu uzskaiti, kas publicēta 2015. gada novembrī.

Daudzu infrastruktūras projektu rezultātā emisijas samazinās vai palielinās salīdzinājumā ar scenāriju, ja projekts netiktu veikts, kas uzskatāms par bāzlīnijas emisijām. Turklāt daudzi projekti siltumnīcefekta gāzu emisijas rada tieši (piemēram, kurināmo sadedzināšanas vai ražošanas procesa emisijas) vai netieši, iegādājoties elektroenerģiju un/vai siltumenerģiju.

Siltumnīcefekta gāzes, kas iekļautas EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodikā, ir septiņas gāzes, kas minētas UNFCCC Kioto protokolā (71), proti: oglekļa dioksīds (CO2), metāns (CH4), dislāpekļa oksīds (N2O), fluorogļūdeņraži (HFC), perfluorogļūdeņraži (PFC), sēra heksafluorīds (SF6) un slāpekļa trifluorīds (NF3). Siltumnīcefekta gāzu emisiju kvantificēšanas procesā visas emisijas ar globālās sasilšanas potenciāla (GSP) (72) palīdzību tiek pārveidotas oglekļa dioksīda tonnās, ko dēvē par CO2e (ekvivalentu).

Oglekļa novērtējums būtu jāiekļauj visā projekta izstrādes ciklā ar mērķi veicināt mazoglekļa izvēles un variantus, un tas būtu jāizmanto kā rīks, lai sarindotu un izvēlētos variantus (arī ietekmes uz vidi novērtējumā un stratēģiskajā vides novērtējumā).

Tādu pašu pieeju ieteicams izmantot plānošanas posmā, piemēram, transporta nozarē, kad galvenie siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas varianti koncentrējas uz variantiem, kas saistīti ar tīkla operacionālajiem apstākļiem un transporta veidu un rīcībpolitiku atlasi.

Oglekļa pēdas noteikšanas metodikā izmanto jēdzienu “tvērums”, kas definēts Siltumnīcefekta gāzu protokolā (73).

5. attēls

Jēdziens “tvērums” oglekļa pēdas metodikā (74)

Avots: 1. attēls no publikācijas EIB Project Carbon Footprint Methodologies .

3. tabula

Pārskats par trīs tvērumiem, kuri ir daļa no autoceļu, dzelzceļa un pilsētu sabiedriskā transporta infrastruktūras oglekļa pēdas noteikšanas metodikas un netiešo emisiju novērtējuma

Tvērums Autoceļu, dzelzceļa un pilsētu sabiedriskā transporta infrastruktūra Visi pārējie projekti 1. tvērums. Tiešas siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas fiziski rodas no avotiem, kuri tiek darbināti projekta ietvaros. Piemēram, emisijas, ko rada fosilo kurināmo/degvielu sadegšana, rūpnieciskie procesi un fugitīvās emisijas, piemēram, aukstumaģentu vai metāna noplūde. Attiecīgā gadījumā: degvielas/kurināmā sadedzināšana, process/darbība, fugitīvās emisijas Jā: degvielas/kurināmā sadedzināšana, process/darbība, fugitīvās emisijas 2. tvērums. Netiešas siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas saistītas ar projekta patērēto enerģiju (elektroenerģija, siltumapgāde, aukstumapgāde un tvaiks), bet kas nav projekta radītas. Tās ir ietvertas, jo projektam ir tieša kontrole pār enerģijas patēriņu, piemēram, to var uzlabot ar energoefektivitātes pasākumiem vai var pāriet uz atjaunīgo energoresursu elektroenerģijas izmantošanu. Attiecīgā gadījumā: transporta (galvenokārt elektriskā dzelzceļa) infrastruktūras projekti, kurus īsteno infrastruktūras īpašnieks Jā: elektroenerģija, siltumapgāde, aukstumapgāde 3. tvērums. Citas netiešas siltumnīcefekta gāzu emisijas, kuras var uzskatīt par projekta darbību sekām (piemēram, emisijas no izejvielu vai ievadmateriālu ražošanas vai ieguves un transportlīdzekļu emisijas no autoceļu infrastruktūras izmantošanas, tostarp emisijas no vilcienu un elektrotransportlīdzekļu elektroenerģijas patēriņa). Jā: netiešas siltumnīcefekta gāzu emisijas no transportlīdzekļiem, kuri izmanto transporta infrastruktūru, ieskaitot modālās pārvirzes ietekmi Attiecīgā gadījumā: tiešas un vienīgi augšposma vai lejasposma 1. un 2. tvēruma emisijas

Oglekļa pēdas noteikšanas metodika ietver šādus galvenos soļus:

1) definēt projekta robežas;

2) definēt novērtējuma periodu;

3) iekļaujamie emisiju tvērumi;

4) kvantificēt absolūtās projekta emisijas (Ab);

5) identificēt un kvantificēt bāzlīnijas emisijas (Be);

6) aprēķināt relatīvās emisijas (Re = Ab – Be).

Projekta robežas norāda, kas jāietver absolūto un relatīvo emisiju aprēķinā:

— absolūtās emisijas balstās uz projekta robežām, kas ietver visas būtiskās 1., 2. un 3. tvēruma emisijas (attiecīgos gadījumos), kuras radušās projekta ietvaros. Piemēram, automaģistrāles posma projekta robežas ir automaģistrāles posma garums, kas finansējuma līgumā noteikts kā projekts, un absolūto emisiju aprēķins ietvertu siltumnīcefekta gāzu emisijas, ko rada transportlīdzekļi, kuri tipiskā gadā izmanto konkrēto automaģistrāles posmu,

— relatīvās emisijas balstās uz projekta robežām, kas pienācīgi aptver scenārijus “ar projektu” un “bez projekta”. Tas ietver visas būtiskās 1., 2. un 3. tvēruma emisijas (attiecīgos gadījumos), taču reprezentatīvas bāzlīnijas noteikšanai var būt nepieciešams paredzēt robežu arī ārpus fiziskajām projekta robežām. Piemēram, bez automaģistrāles palielinātos transporta kustība uz mazākas nozīmes ceļiem ārpus projekta fiziskajām robežām. Relatīvo emisiju aprēķinā tiks izmantota robeža, kas aptver visu reģionu, kuru ietekmē projekts.

Absolūtās (Ab) siltumnīcefekta gāzu emisijas ir gada emisijas, ko aplēš projekta darbības vidējam gadam.

Bāzlīnijas (Be) siltumnīcefekta gāzu emisijas ir emisijas, kuras rastos paredzētajā alternatīvajā scenārijā, kas saprātīgi reprezentē emisijas, kuras rastos projekta neīstenošanas gadījumā.

Relatīvās (Re) siltumnīcefekta gāzu emisijas reprezentē starpību starp absolūtajām un bāzlīnijas emisijām.

Absolūtās un relatīvās emisijas jākvantificē tipiskam ekspluatācijas gadam.

Oglekļa novērtējums būtu jāiekļauj visā projekta izstrādes ciklā un būtu jāizmanto kā rīks, lai sarindotu un izvēlētos variantus ar mērķi veicināt mazoglekļa izvēles un variantus, kā arī principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”.

Tādējādi šajos norādījumos aprakstītais oglekļa novērtējums ir sīkāk izstrādāts rīks, kas atbalsta pāreju uz mazoglekļa ekonomiku un kas ir plašāks par vienreizēju novērtējumu, kuru parasti pievieno finansējuma saņemšanas pieteikumiem finanšu iestādei.

Projekta robežas norāda, kas jāietver absolūto, bāzlīnijas un relatīvo emisiju aprēķinā.

Kvantificējot projekta siltumnīcefekta gāzu emisijas, ir jāiekļauj visa relevantā informācija.

Oglekļa pēdas mērīšana ietver vairāku veidu nenoteiktību, tostarp nenoteiktību par sekundārās ietekmes identificēšanu, par bāzlīnijas scenārijiem un bāzlīnijas emisiju aplēsēm. Tādēļ siltumnīcefekta gāzu aplēses pēc definīcijas ir aptuvenas.

Nenoteiktība, kas raksturīga siltumnīcefekta gāzu aplēsēm un aprēķiniem, būtu pēc iespējas jāsamazina, un, izmantojot aplēšu metodes, jāizvairās no nosliekšanās vienā virzienā. Zema precizitātes līmeņa gadījumā datiem un pieņēmumiem, kurus izmanto siltumnīcefekta gāzu emisiju kvantificēšanai, jābūt konservatīviem.

Tādēļ oglekļa pēdas noteikšanas metodikas pamatā būtu jābūt konservatīviem pieņēmumiem, vērtībām un procedūrām. Par konservatīvām uzskatāmas tādas vērtības un pieņēmumi, kas pārvērtē absolūtās emisijas un “pozitīvās” relatīvās emisijas (neto palielinājumu), bet “negatīvās” relatīvās emisijas (neto samazinājumu) novērtē par zemu. Ja pastāv nenoteiktības līmeņa vai noslieces atšķirības starp scenāriju “ar projektu” un scenāriju “bez projekta”, var būt nepieciešama īpaša piesardzība.

3.2.2.2. Siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju novērtējums

Siltumnīcefekta gāzu emisijas pēc šiem norādījumiem būtu jānovērtē individuāliem investīciju projektiem ar būtiskām emisijām (75). Tam papildus lietotāji tiek mudināti skatīt tiesību aktus, kuri attiecas uz konkrētajām investīcijām.

Tālāk redzamajā tabulā ir norādītas robežvērtības, kas noteiktas EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodikā.

4. tabula

Robežvērtības EIB oglekļa pēdas noteikšanas metodikai (76)

— Absolūtās emisijas, kas pārsniedz 20 000 tonnas CO2e gadā (pozitīvas vai negatīvas) — Relatīvās emisijas, kas pārsniedz 20 000 tonnas CO2e gadā (pozitīvas vai negatīvas)

Infrastruktūras projektiem (77), kuru absolūtās un relatīvās emisijas pārsniedz 20 000 tonnas CO2e gadā (pozitīvas vai negatīvas), klimatdrošināšanas procesā klimata pārmaiņu mazināšanai jāveic gan 1. posms (pārbaude), gan 2. posms (detalizēta analīze), kā parādīts 7. attēlā.

Pētījumi (78) (par EIB projektu portfeli) rāda, ka robežvērtības 4. tabulā aptver aptuveni 95 % no projektu absolūtajām un relatīvajām siltumnīcefekta gāzu emisijām.

3.2.2.3. Bāzlīnijas (oglekļa pēda, izmaksu un ieguvumu analīze)

Bāzlīnija oglekļa pēdas noteikšanas metodikas gadījumā bieži vien tiek dēvēta par plāna/projekta “ticamāko alternatīvu”, savukārt izmaksu un ieguvumu analīzes gadījumā – par “hipotētisko bāzlīnijas scenāriju”. Dažiem projektiem šīs bāzlīnijas var atšķirties. Šādos gadījumos ir svarīgi nodrošināt konsekvenci starp siltumnīcefekta gāzu emisiju kvantifikāciju un izmaksu un ieguvumu analīzi. Tas būtu pienācīgi jāapraksta izmaksu un ieguvumu analīzē (attiecīgos gadījumos) un jāapkopo klimatdrošināšanas dokumentācijā.

CBA parasti ir salīdzinājums starp scenāriju “ar projektu” un scenāriju “bez projekta”. Klimatdrošināšanas (mitigācijas) ziņā ir svarīgi, lai bāzlīnijas projekta scenārijs ticami atspoguļotu ES klimata politiku. Piemēram, tas izslēgtu bāzlīniju, kura paredz, ka 2050. gadā joprojām tiktu izmantoti ļoti oglekļietilpīgi kurināmie/degvielas. Gluži otrādi – bāzlīnijai jābūt saderīgai ar ticamu siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju samazināšanas trajektoriju, kas atbilst ES jaunajiem 2030. gada klimata mērķrādītājiem un 2050. gada klimatneitralitātes mērķim.

3.2.2.4. Oglekļa ēnu izmaksas

Šajos norādījumos tiek izmantotas oglekļa ēnu izmaksas, kuras EIB publicējusi kā labākos pieejamos pierādījumus (79) par to, cik izmaksātu sasniegt Parīzes nolīgumā noteikto mērķi attiecībā uz temperatūru (t. i., mērķrādītāju 1,5 °C). Oglekļa ēnu izmaksas mēra reālā izteiksmē un norāda 2016. gada cenās.

Oglekļa ēnu izmaksas, kuras jāizmanto infrastruktūras projektiem 2021.–2027. gada periodā, ir norādītas tālāk redzamajā tabulā (skatīt arī 6. tabulu ar oglekļa ēnu izmaksu gada vērtībām).

5. tabula

Oglekļa ēnu izmaksas SEG emisijām un samazinājumiem, izteiktas EUR/tCO2e, 2016. gada cenās

Gads 2020 2025 2030 2035 2040 2045 2050 EUR/tCO2e 80 165 250 390 525 660 800

Avots: EIB grupas Klimata bankas ceļvedis 2021.–2025. gadam.

Kā piemēru var minēt projektu, kurš tiek tagad novērtēts finansējuma saņemšanai. Projekta būvniecībai būs nepieciešami 4 gadi, un tā ekspluatācija notiks 20 gadus – no 2025. līdz 2045. gadam. Projekta plānā ir norādītas emisiju prognozes katram ekspluatācijas gadam. Pirmajā ekspluatācijas gadā emisiju vērtība ir 165 EUR/t. Tiek lēsts, ka 2030. gadā radušos emisiju vērtība būs 250 EUR/t. Ja paredzams, ka projekts radīs emisijas 2045. gadā, to vērtība tiek lēsta 660 EUR/t.

Lai izvairītos no šaubām, šīs vērtības tiek izmantotas vienīgi, lai aplēstu neto oglekļa ietaupījumu vai emisijas izmaksu un ieguvumu analīzē, kas atspoguļo sabiedrības viedokli. Pieprasījuma prognozes un citus saistītos projektu ekonomiskās analīzes vai ekonomiskās dzīvotspējas aspektus nosaka pašreizējie tirgus cenu signāli, kurus ietekmē viss atbalsta rīcībpolitiku kopums.

Tālāk redzamajā attēlā ir norādītas oglekļa ēnu izmaksas laikā no 2020. līdz 2050. gadam.

6. attēls

Oglekļa ēnu izmaksas SEG emisijām un samazinājumiem, izteiktas EUR/tCO2e, 2016. gada cenās

Avots: EIB grupas Klimata bankas ceļvedis 2021.–2025. gadam.

Tālāk redzamajā 6. tabulā ir norādītas oglekļa ēnu izmaksas katrā gadā 2020.–2050. gada periodā. Vērtības 6. tabulā aprēķina, balstoties uz vērtībām 5. tabulā.

6. tabula

Oglekļa ēnu izmaksas gadā, izteiktas EUR/tCO2e, 2016. gada cenās

Gads EUR/tCO2e Gads EUR/tCO2e Gads EUR/tCO2e Gads EUR/tCO2e 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Oglekļa ēnu izmaksas ir minimālā vērtība, kas jāizmanto, lai monetizētu siltumnīcefekta gāzu emisijas un samazinājumu. Klimatdrošināšanas un izmaksu un ieguvumu analīzes vajadzībām var izmantot arī augstākas oglekļa ēnu izmaksu vērtības, piemēram, ja dalībvalstis vai attiecīgās aizdevējiestādes izmanto augstākas vērtības vai ja pastāv citas prasības. Turklāt oglekļa ēnu izmaksas var koriģēt, kad ir pieejams vairāk informācijas.

CBA parasti ietver monetizētu SEG emisiju diskontēšanu. Te jāatsaucas uz Komisijas norādījumiem (80), kuros ir paskaidrota sociālā diskonta likme. Norādījumos ir ieteikts izmantot sociālo diskonta likmi 5 % lieliem projektiem kohēzijas valstīs un 3 % citām dalībvalstīm (81). Norādījumi attiecas uz 2014.–2020. gada periodu, un tie joprojām ir noderīgs atsauces materiāls 2021.–2027. gada periodam. Izmantotā sociālā diskonta likme būtu jāapraksta klimatdrošināšanas dokumentācijā.

3.2.2.5. Verifikācija par saderību ar ticamu SEG trajektoriju līdz 2030. un 2050. gadam

Projekta virzītājam būtu jāverificē projekta saderība ar ticamu trajektoriju, kas ir saskaņā ar (82) ES 2030. un 2050. gadam noteiktajiem SEG emisiju samazināšanas mērķrādītājiem un Parīzes nolīguma un Eiropas Klimata akta mērķiem (skatīt 3.1. nodaļu). Šā procesa ietvaros attiecībā uz infrastruktūru, kuras kalpošanas laiks sniedzas tālāk par 2050. gadu, projekta virzītājam arī būtu jāpārliecinās, vai projekts būs saderīgs, piemēram, ar ekspluatāciju, uzturēšanu un galīgo dezekspluatāciju klimatneitralitātes apstākļos. Tā ietvaros projekta izstrādes cikla agrīnā posmā var būt jāņem vērā aprites ekonomikas apsvērumi un pāreja uz atjaunīgu energoresursu avotu izmantošanu.

Turklāt Regula (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību (Pārvaldības regula) nosaka pārvaldības mehānismu, kura pamatā ir ilgtermiņa stratēģijas, integrētie nacionālie enerģētikas un klimata plāni (NEKP), kas aptver desmit gadus ilgus periodus, sākot no 2021.–2030. gada, atbilstoši dalībvalstu integrētie nacionālie enerģētikas un klimata progresa ziņojumi un Komisijas izveidotais integrētais monitorings.

NEKP ir izklāstīti nacionālie mērķi, mērķrādītāji un devumi piecās enerģētikas savienības dimensijās, ieskaitot dimensiju “dekarbonizācija”, kas attiecas uz “Savienības siltumnīcefekta gāzu emisiju ilgtermiņa saistībām saskaņā ar Parīzes nolīgumu, citiem mērķiem un mērķrādītājiem, tostarp sektorāliem mērķrādītājiem un pielāgošanās uzdevumiem”.

NEKP ir relevanti papildu atsauces materiāli, ko izmanto, lai verificētu saderību ar ticamu SEG trajektoriju (kad NEKP tiks grozīti un novērtēti 2023. gadā, lai ietvertu ES jaunos 2030. gada klimata mērķrādītājus un 2050. gada klimatneitralitātes mērķi, kas paredzēti Eiropas Klimata aktā).

Projekta virzītājam būtu jāapliecina, ka projekta siltumnīcefekta gāzu emisijas tiks ierobežotas veidā, kas atbilst ES 2030. un 2050. gada vispārējiem mērķiem un jebkuriem citiem vērienīgākiem mērķrādītājiem attiecīgajā projekta nozarē.

3.3. Pielāgošanās klimata pārmaiņām (klimatnoturība)

Infrastruktūrai (83) parasti ir ilgstošs ekspluatācijas laiks, un tā var daudzus gadus tikt pakļauta klimata pārmaiņām, kas izraisa arvien nelabvēlīgāku un biežāku ekstrēmu laikapstākļu un klimatisko apstākļu ietekmi.

Attiecīgo publiskā sektora iestāžu uzraudzībā un kontrolē klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējums palīdz identificēt būtiskus klimata riskus. Tas ir pamats mērķtiecīgu adaptācijas pasākumu identificēšanai, novērtēšanai un īstenošanai. Tas palīdzēs samazināt atlikušo risku līdz pieņemamam līmenim.

Projekta virzītājam būtu jāsniedz publiskā sektora iestādei visa informācija, kas nepieciešama, lai verificētu, ka atlikušo klimata risku pieņemamais līmenis ir noteikts, pienācīgi ņemot vērā visas juridiskās, tehniskās vai citas prasības.

Kā paskaidrots 4. nodaļā un C pielikumā, klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu ieteicams iekļaut jau no projekta izstrādes procesa sākotnējiem posmiem (84), ieskaitot IVN, jo tas parasti nodrošina plašāko iespēju klāstu optimālu adaptācijas variantu izvēlei.

Piemēram, neaizsargātības pret klimata pārmaiņām un risku novērtējumā izšķiroša nozīme var būt projekta atrašanās vietai, par ko bieži vien lemj agrīnā posmā. Parasti klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu uzsākšanai vēlākos projekta izstrādes posmos būs vairāk šķēršļu, un tā rezultātā var tikt izvēlēti nepietiekami optimāli risinājumi.

7. attēls

Pārskats par klimatadaptācijas procesu klimatdrošināšanā

Infrastruktūras projektu klimatadaptācijas pasākumi ir vērsti uz to, lai nodrošinātu piemērotu noturības līmeni pret klimata pārmaiņu ietekmi, kas ietver akūtus notikumus, piemēram, spēcīgākus plūdus, lietusgāzes, sausumus, karstuma viļņus, dabas ugunsgrēkus, vētras, zemes nogruvumus un viesuļvētras, kā arī hroniskus notikumus, piemēram, prognozēto jūras līmeņa celšanos un vidējā nokrišņu daudzuma, augsnes mitruma un gaisa mitruma izmaiņas.

Papildus tam, ka tiek ņemta vērā projekta klimatnoturība, ir jābūt arī pasākumiem, kuri nodrošina, ka projekts nepalielina blakus esošo ekonomisko un sociālo būvju neaizsargātību. Piemēram, tas var notikt, ja projekts ietver dambja būvi, kas var palielināt plūdu risku tuvējā apkārtnē.

8. attēls

Indikatīvs pārskats par klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu un relevanto adaptācijas pasākumu identifikāciju, vērtēšanu un plānošanu/integrāciju

Šajos norādījumos ir atļauts izmantot tādas alternatīvas pieejas attiecībā uz aprakstīto klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu, kas ir nesenas un starptautiski atzītas pieejas un metodikas, piemēram, IPCC pieeja Sestā novērtējuma ziņojuma (AR6) (85) kontekstā. Mērķis joprojām ir identificēt būtiskus klimata riskus kā pamatu mērķtiecīgu adaptācijas pasākumu identificēšanai, novērtēšanai un īstenošanai.

3.3.1. Pārbaude – 1. posms (adaptācija)

Projekta neaizsargātības pret klimata pārmaiņām analīze ir svarīgs solis, lai identificētu veicamos adaptācijas pasākumus. Analīze ir iedalīta trīs soļos, kas ietver jutīguma analīzi, pašreizējās un nākotnes eksponētības novērtējumu un abu minēto elementu kombināciju neaizsargātības novērtēšanai.

Tehniskie speciālisti parasti skaidri norāda datu līmeni un izšķirtspēju, kas nepieciešami pietiekamai jautājumu analīzei.

Neaizsargātības analīzes (86) mērķis ir noteikt relevantos klimatiskos apdraudējumus (87) konkrētajam projekta veidam plānotajā atrašanās vietā. Projekta neaizsargātību raksturo divu aspektu kombinācija: tas, cik projekta komponenti ir jutīgi pret klimatiskajiem apdraudējumiem kopumā (jutīgums), un varbūtība, ka attiecīgie apdraudējumi radīsies projekta atrašanās vietā konkrētajā brīdī un nākotnē (eksponētība). Šos divus aspektus var novērtēt atsevišķi (kā aprakstīts tālāk) vai kopā.

9. attēls

Pārskats par pārbaudes posmu ar neaizsargātības analīzi

9. attēlā ir sniegts pārskats par jutīguma, eksponētības un neaizsargātības analīzi, kas veido 8. attēlā redzamā pilnā procesa 1. posmu (pārbaude).

Sākotnējā pārbaude var būt vērsta uz klimatiskajiem apdraudējumiem, kuriem jutīguma analīzē un/vai eksponētības analīzē ir vērtējums “augsts”, un tos izmanto par neaizsargātības novērtējuma izejdatiem.

3.3.1.1. Jutīgums

Jutīguma analīzes mērķis ir identificēt, kuri klimatiskie apdraudējumi ir būtiski konkrētajam projekta veidam neatkarīgi no tā atrašanās vietas. Piemēram, jūras līmeņa celšanās varētu būt nozīmīgs apdraudējums vairumam jūras ostu projektu neatkarīgi no to atrašanās vietas.

Jutīguma analīzei būtu jānodrošina visaptverošs projekta izvērtējums, apskatot dažādas projekta sastāvdaļas un projekta darbību plašākā tīklā vai sistēmā, piemēram, izdalot četrus tematus:

— uz vietas esošie aktīvi un procesi,

— ielaide, piemēram, ūdens un enerģija,

— izlaide, piemēram, produkti un pakalpojumi,

— piekļuve un transporta savienojumi, pat ja tie ir ārpus projekta tiešas kontroles.

Jutīguma rezultātu piešķiršanu projekta veidiem ieteicams veikt tehniskajiem speciālistiem, t. i., inženieriem un citiem speciālistiem, kuri labi pārzina projektu.

Turklāt projekta plānošanā kritiska nozīme var būt specifiskiem (inženiertehniskiem vai citiem) parametriem. Piemēram, tilta projekts var būt kritiski atkarīgs no ūdens līmeņa upē, kuru tas šķērso, vai termoelektrostacijas nepārtraukta darbība var būt kritiski atkarīga no pietiekama dzesēšanas ūdens daudzuma, kā arī minimālā ūdens līmeņa un maksimālās ūdens temperatūras blakus esošajā upē. Šādus kritiskos projekta parametrus var būt svarīgi ietvert klimatiskā jutīguma analīzē.

10. attēlā ir sniegts pārskats par jutīguma analīzi, kura ietilpst 1. posmā (pārbaude), kā parādīts 7. attēlā.

10. attēls

Pārskats par jutīguma analīzi

Katram tematam un klimatiskajam apdraudējumam piešķir vērtējumu “augsts”, “vidējs” vai “zems” jutīgums:

— augsts jutīgums: klimatiskajam apdraudējumam var būt būtiska ietekme uz aktīviem un procesiem, ielaidi, izlaidi un transporta savienojumiem,

— vidējs jutīgums: klimatiskajam apdraudējumam var būt neliela ietekme uz aktīviem un procesiem, ielaidi, izlaidi un transporta savienojumiem,

— zems jutīgums: klimatiskajam apdraudējumam nav ietekmes (vai ietekme ir niecīga).

3.3.1.2. Eksponētība

Eksponētības analīzes mērķis ir noteikt, kuri apdraudējumi ir relevanti plānotajā projekta atrašanās vietā neatkarīgi no projekta veida. Piemēram, vietā, kas atrodas upes palienē, būtisks klimatiskais apdraudējums var būt applūšana.

Tādēļ eksponētības analīze ir vērsta uz atrašanās vietu, savukārt jutīguma analīze ir vērsta uz projekta veidu.

Eksponētības analīzi var iedalīt divās daļās: eksponētība pašreizējiem klimatiskajiem apstākļiem un eksponētība nākotnes klimatiskajiem apstākļiem. Lai novērtētu pašreizējo un līdzšinējo eksponētību klimatiskajiem apstākļiem, būtu jāizmanto pieejamie vēsturiskie un aktuālie dati par projekta atrašanās vietu (vai projekta alternatīvo atrašanās vietu). Lai izprastu, kā eksponētības līmenis var mainīties nākotnē, var izmantot klimata modeļu projekcijas. Īpaša uzmanība jāpievērš ekstrēmu laikapstākļu notikumu biežuma un intensitātes izmaiņām.

11. attēlā ir sniegts pārskats par eksponētības analīzi, kura ietilpst 1. posmā (pārbaude), kā parādīts 7. attēlā.

11. attēls

Pārskats par eksponētības analīzi

Dažādi ģeogrāfiskie apgabali var būt pakļauti dažādu klimatisko apdraudējumu iedarbībai. Ir lietderīgi saprast, kā dažādu Eiropā esošu ģeogrāfisko apgabalu eksponētība mainīsies klimatisko apdraudējumu izmaiņu rezultātā, kā norādīts tālāk minētajā uzskaitījumā.

Piemēram:

— apgabali, kuros iedzīvotāju ienākumi/iztika ir atkarīgi no dabas resursiem,

— piekrastes apgabali, salas un atkrastes apgabali ir īpaši pakļauti ietekmei, ko izraisa arvien lielāki vētras paisumi, viļņu augstums, piekrastes applūšana un erozija,

— apgabali, kuros sezonālo nokrišņu daudzums ir neliels vai samazinās, bieži vien ir vairāk pakļauti arvien lielākam sausuma, zemes iegrimšanas un dabas ugunsgrēku riskam,

— apgabalos, kuros ir augsta temperatūra vai tā palielinās, bieži vien pastāv lielāks karstuma viļņu risks,

— apgabali, kuros ir lielāks sezonālo nokrišņu daudzums (iespējams, apvienojumā ar straujāku sniega kušanu un lietusgāzēm), bieži vien ir vairāk pakļauti pēkšņu plūdu un erozijas ietekmei,

— apgabali, kuros ir gan materiāls, gan nemateriāls kultūras mantojums.

Ir svarīgi izprast, kuri ir ietekmei pakļautie apgabali un kā tie un tajos esošie iedzīvotāji tiks ietekmēti, jo bieži vien tieši šajās atrašanās vietās proaktīvi adaptācijas pasākumi nodrošinās vislielākos ieguvumus.

Jo dati būs vairāk lokāli un specifiski, jo precīzāks un relevantāks būs novērtējums (skatīt, piemēram, datu avotu sarakstu attiecībā uz nākotnes klimatiskajiem apstākļiem 3.1. iedaļā).

Dažu apdraudējumu, piemēram, pēkšņu plūdu, gadījumā var būt nepieciešami vietai specifiski dati un pētījumi.

3.3.1.3. Neaizsargātība

Neaizsargātības analīzē ir apvienots jutīguma analīzes un eksponētības analīzes iznākums (ja tie novērtēti atsevišķi).

12. attēlā ir sniegts pārskats par neaizsargātības analīzi, kurā apvienoti jutīguma un eksponētības analīzes konstatējumi (skatīt 7. attēlu).

12. attēls

Pārskats par neaizsargātības analīzi

Neaizsargātības novērtējuma mērķis ir identificēt iespējamus būtiskus apdraudējumus un saistīto risku, un uz to balstās lēmums pāriet uz riska novērtējuma posmu. Parasti tas atklāj riska novērtējumam relevantākos apdraudējumus (tos var uzskatīt par neaizsargātību, kas klasificēta kā “augsta” un, iespējams, “vidēja” atkarībā no skalas). Ja neaizsargātības novērtējumā visās jomās neaizsargātība tiek pamatoti klasificēta kā zema vai nebūtiska, var nebūt nepieciešams papildu (klimata) riska novērtējums (tas noslēdz pārbaudi un 1. posmu). Tomēr lēmums par turpmāku neaizsargātības vērtēšanu detalizētā riska analīzē ir atkarīgs no pamatota novērtējuma, kuru veic projekta virzītājs un klimata novērtēšanas grupa.

Aktīva klimatisko jutīgumu un neaizsargātību var ietekmēt infrastruktūras atrašanās vieta, kā arī vietējo uzņēmumu, valdību un kopienu pielāgotiesspēja. Neaizsargātība pret vairākiem klimatiskajiem apdraudējumiem arī var būt ļoti izteikti raksturīga konkrētām nozarēm un cieši saistīta ar būvniecībā un ekspluatācijā izmantotajām tehnoloģijām.

3.3.2. Detalizēta analīze – 2. posms (adaptācija)

3.3.2.1. Ietekme, varbūtība un klimata riski

Riska novērtējums nodrošina klimatisko apdraudējumu un to ietekmes strukturētu analīzes metodi, kas ļauj iegūt informāciju lēmumu pieņemšanai.

Šajā procesā novērtē tādas ietekmes varbūtību un smagumu, kas saistīta ar apdraudējumiem, kuri identificēti neaizsargātības novērtējumā (vai relevanto apdraudējumu sākotnējā pārbaudē), un arī to, cik lielā mērā risks ir būtisks attiecībā pret projekta izdošanos.

Tas jāveic vispārējā projekta riska novērtējuma loģikas ietvaros, kas aptver visu projekta izstrādes procesu, lai riska novēršana tiktu īstenota kā vienota pieeja, nevis kā atsevišķs novērtējums.

Riska novērtēšanas procesu ieteicams sākt pēc iespējas ātrāk projekta plānošanas laikā, jo agrīnākā posmā identificētus riskus pārvaldīt un/vai novērst parasti ir vienkāršāk un izmaksu ziņā efektīvāk.

Analīzes mērķis ir kvantificēt projekta risku būtiskumu pašreizējos un nākotnes klimatiskajos apstākļos.

13. attēlā ir sniegts pārskats par varbūtības analīzi, ietekmes analīzi un riska novērtējumu, uz kuru pamata tiek identificēti, novērtēti, izvēlēti un īstenoti adaptācijas pasākumi. Viss process ir parādīts 8. attēlā.

13. attēls

Pārskats par klimatisko risku novērtējumu 2. posmā

Salīdzinājumā ar neaizsargātības analīzi riska novērtējums ļauj vieglāk identificēt garākas cēloņu–seku ķēdes, kas saista klimatiskos apdraudējumus ar projekta rezultātiem vairākās dimensijās (tehniskā, vidiskā, sociālā/iekļaušanas/pieejamības un finansiālā utt.), un tajā tiek apskatīta mijiedarbība starp faktoriem. Līdz ar to riska novērtējumā var tikt identificētas problēmas, kuras nav atklātas neaizsargātības novērtējumā.

Standartā ISO 14091 (88) ir izmantots jēdziens “ietekmes ķēdes”, kas ir iedarbīgs rīks, kurš palīdz labāk izprast, vizualizēt, sistematizēt un prioritizēt faktorus, kuri veicina risku sistēmas ietvaros. Ietekmes ķēdes ir vispārējā riska novērtējuma analīzes sākuma punkts. Tās norāda, kuri apdraudējumi var izraisīt tiešu un netiešu klimata pārmaiņu ietekmi, un tādējādi veido riska novērtējuma pamatu. Tās izmanto kā nozīmīgus saziņas rīkus, lai apspriestu, kādi ir analizējamie jautājumi un kādi klimatiskie, sociālekonomiskie, biofizikālie vai citi parametri būtu jāņem vērā. Tādējādi tās ir noderīgas, lai identificētu veicamās mērķtiecīgas adaptācijas darbības.

Riska novērtējums var ietvert eksperta atzinumu, ko sniegusi novērtēšanas grupa, un saistītās literatūras / vēsturisko datu pārskatu. Tas bieži vien ietver riska identificēšanas darbsemināru (89), kurā identificē apdraudējumus, sekas un galvenos ar klimatu saistītos riskus un vienojas par papildu analīzi, kas nepieciešama risku būtiskuma apzināšanai.

Detalizēts riska novērtējums parasti izpaužas kā kvantitatīvi vai daļēji kvantitatīvi novērtējumi, kuros bieži vien tiek izmantota skaitliskā modelēšana. Tos vislietderīgāk ir veikt nelielu sanāksmju vai ekspertu analīzes ietvaros.

3.3.2.2. Varbūtība

Šī riska novērtējuma daļa raksturo identificēto klimatisko apdraudējumu rašanās iespējamību noteiktā termiņā, piemēram, projekta kalpošanas laikā.

14. attēlā ir sniegts ilustratīvs pārskats par varbūtības analīzi, kas ietilpst 2. posmā, kā parādīts 13. attēlā. Varbūtības novērtēšanai var lietot arī alternatīvas skalas, piemēram, IPCC izmantoto skalu (90).

14. attēls

Pārskats par varbūtības analīzi

Dažu klimata risku gadījumā var pastāvēt ievērojama nenoteiktība par to īstenošanās varbūtību. Var būt nepieciešams izmantot eksperta atzinumu, kas balstīts uz pašreiz labāko pieejamo informāciju un datiem no reģistriem, statistikas datiem, simulācijām un pašreizējām/līdzšinējām zināšanām, kas gūtas, apspriežoties ar ieinteresētajām personām. Cita starpā būtu jāietver arī atsauces uz valstu, reģionālajiem un/vai vietējiem klimata datiem un projekcijām. Papildus būtu jāizvērtē, kā klimata risku varbūtība var mainīties laika gaitā. Piemēram, dažu klimata risku varbūtību projekta kalpošanas laikā var būtiski palielināt klimata pārmaiņu izraisīts vidējās temperatūras pieaugums.

3.3.2.3. Ietekme

Šajā riska novērtējuma daļā tiek aplūkotas sekas, kas rodas identificētā klimatiskā apdraudējuma īstenošanas gadījumā. Katra apdraudējuma ietekme būtu jānovērtē atbilstoši ietekmes mērogam. To dēvē arī par smagumu vai nozīmīgumu.

Sekas parasti ir saistītas ar fiziskiem aktīviem un darbībām, veselību un drošību, ietekmi uz vidi, sociālo ietekmi, ietekmi uz pieejamību personām ar invaliditāti, finansiālo ietekmi un risku reputācijai. Novērtējumā var būt jāņem vērā tādas sistēmas pielāgotiesspēja, kurā notiks projekta darbība. Var būt lietderīgi arī apsvērt, cik nozīmīga šī infrastruktūra ir plašāka tīkla vai sistēmas kontekstā (t. i., kritiskums) un vai tā var izraisīt papildu plašāka mēroga ietekmi un lavīnveida iedarbību.

15. attēlā ir sniegts pārskats par ietekmes analīzi, kas ietilpst 2. posmā, kā parādīts 13. attēlā.

15. attēls

Pārskats par ietekmes analīzi

Parasti infrastruktūras projektiem ir ilgs kalpošanas laiks: bieži vien tie ir 30–80 gadi. Tomēr, piemēram, pagaidu un ārkārtas būvdarbiem var būt īsāks kalpošanas laiks. Ne visas infrastruktūras projekta sastāvdaļas jānovērtē, ņemot vērā vienu un to pašu (ilgu) kalpošanas laiku. Piemēram, sliežu ceļi tiks nomainīti (regulārās uzturēšanas ietvaros) biežāk nekā dzelzceļa uzbērums. Infrastruktūras projektiem, kuru kalpošanas laiks ir mazāks par pieciem gadiem, bieži vien nav nepieciešams izmantot klimata projekcijas, taču tiem tāpat jābūt noturīgiem pret pašreizējiem klimatiskajiem apstākļiem.

Vairāku klimatisko apdraudējumu gadījumā paredzams (91), ka varbūtība un ietekme projekta kalpošanas laikā mainīsies līdz ar globālo sasilšanu un klimata pārmaiņām. Prognozētās varbūtības un ietekmes izmaiņas būtu jāiekļauj riska novērtējumā. Tādēļ kalpošanas laiku var būt lietderīgi sadalīt īsākos periodos (piemēram, 10–20 gadu periodos). Īpaša uzmanība jāpievērš ekstrēmiem laikapstākļiem un lavīnveida iedarbībai.

Kā parādīts tālāk, riska novērtējumam būtu jāaptver riska jomas, kas ir relevantas katram klimata pārmaiņu scenārijam, un vairāki seku līmeņi.

7. tabula

Seku nozīmīgums dažādās riska jomās (*1) (92)

Riska jomas Seku nozīmīgums 1 Nebūtiskas 2 Nelielas 3 Vidējas 4 Lielas 5 Katastrofālas Aktīviem nodarītais kaitējums / inženiertehniskā joma / ekspluatācijas joma Ietekmi var absorbēt normālas darbības ietvaros Negatīva notikuma ietekmi var absorbēt, veicot darbības nepārtrauktības pasākumus Nopietns notikums, kuram nepieciešami papildu ārkārtēji darbības nepārtrauktības pasākumi Kritisks notikums, kuram nepieciešami papildu izņēmuma/ ārkārtēji darbības nepārtrauktības pasākumi Katastrofa, kas var izraisīt aktīva/tīkla darbības apturēšanu, sabrukumu vai zudumu Drošība un veselība Gadījums, kad nepieciešama pirmā palīdzība Nelielas traumas, medicīniskā palīdzība Nopietnas traumas vai zaudēts darbs Smagas vai vairākas traumas, neatgriezeniska trauma vai invaliditāte Viens vai vairāki nāves gadījumi Vide Nav ietekmes uz bāzlīnijas vidi. Sekas lokalizētas avota teritorijā. Nav nepieciešama atveseļošana Sekas lokalizētas objekta robežās. Atveseļošanās izmērāma viena mēneša laikā no ietekmes rašanās Mērens kaitējums ar iespējamu plašāku iedarbību. Atveseļošana viena gada laikā Būtisks kaitējums ar lokālu ietekmi. Atveseļošana ilgst vairāk par vienu gadu. Nav izpildītas vides aizsardzības tiesību aktu / atļaujas prasības Būtisks kaitējums ar plašu ietekmi. Atveseļošana ilgst vairāk par vienu gadu. Pilnīgas atveseļošanas izredzes ir ierobežotas Sociālā joma Nav nelabvēlīgas sociālās ietekmes Vietēja mēroga, pagaidu sociālā ietekme Vietēja mēroga, ilgtermiņa sociālā ietekme Nespēja pasargāt nabadzīgas vai neaizsargātas grupas (93). Valsts līmeņa, ilgtermiņa sociālā ietekme Sabiedrības atbalsta zaudēšana attiecībā uz darbību. Sabiedrības protesti Finansiālais aspekts (atsevišķam ekstrēmam notikumam vai gada vidējai ietekmei) (*2) x % IRR (*3) < 2 % no apgrozījuma x % IRR 2–10 % no apgrozījuma x % IRR 10–25 % no apgrozījuma x % IRR 25–50 % no apgrozījuma x % IRR > 50 % no apgrozījuma Reputācija Lokalizēta, pagaidu ietekme uz sabiedrisko domu Lokalizēta, īstermiņa ietekme uz sabiedrisko domu Lokalizēta, ilgtermiņa ietekme uz sabiedrisko domu ar nelabvēlīgu atspoguļojumu vietējos plašsaziņas līdzekļos Valsts mēroga, īstermiņa ietekme uz sabiedrisko domu; nelabvēlīgs atspoguļojums valsts plašsaziņas līdzekļos Valsts mēroga, ilgtermiņa iedarbība, kas var ietekmēt valdības stabilitāti Kultūras mantojums un kultūras objekti Nebūtiska ietekme Īstermiņa ietekme. Iespējama atveseļošana vai remonts Nopietns kaitējums ar plašāku ietekmi uz tūrisma nozari Būtisks kaitējums ar valsts un starptautiska mēroga ietekmi Neatgriezenisks zudums ar izrietošu ietekmi uz sabiedrību

3.3.2.4. Riski

Pēc katra apdraudējuma varbūtības un ietekmes novērtēšanas var aplēst katra iespējamā riska būtiskuma līmeni, apvienojot abus faktorus. Riskus var attēlot risku matricā (vispārējā projekta riska novērtējuma ietvaros), lai identificētu būtiskākos iespējamos riskus un tādus riskus, kuru gadījumā nepieciešami adaptācijas pasākumi.

16. attēls

Pārskats par riska novērtējumu

16. attēlā ir sniegts pārskats par riska novērtējumu, kurā apvienoti varbūtības un ietekmes analīzes konstatējumi (skatīt 13. attēlu).

Lēmumu par to, kāds ir pieņemams riska līmenis, kā arī to, kādi riski uzskatāmi par būtiskiem un kādi nē, pieņem projekta virzītājs un ekspertu grupa, kas veic novērtējumu, atbilstoši konkrētā projekta apstākļiem.

Neatkarīgi no izmantotās klasifikācijas tai jābūt pamatotai, skaidri noteiktai un skaidri un loģiski aprakstītai, un saskaņotā veidā ietvertai vispārējā projekta riska novērtējumā. Piemēram, var uzskatīt, ka pat tad, ja katastrofāla notikuma varbūtība ir reta vai mazticama, tas savu smago seku dēļ projektam joprojām rada ekstrēmu risku.

3.3.2.5. Adaptācijas pasākumi

Ja riska novērtējumā tiek secināts, ka projektam ir būtiski klimata riski, ir jāveic to pārvaldība un samazināšana līdz pieņemam līmenim.

Katram konstatētajam būtiskajam riskam būtu jānovērtē mērķtiecīgi adaptācijas pasākumi. Pēc tam vēlamie pasākumi būtu jāiekļauj projekta plānošanā un/vai darbībā, lai uzlabotu tā klimatnoturību (94).

17. attēlā ir sniegts pārskats par procesu, kura mērķis ir identificēt, novērtēt/atlasīt un īstenot/integrēt/plānot pielāgošanās variantus, pamatojoties uz soļiem, kas parādīti 8. attēlā.

17. attēls

Pārskats par procesu, kurā identificē, vērtē un plāno/integrē adaptācijas variantus

Dalībvalstīs arvien palielinās literatūras daudzums un paplašinās pieredze attiecībā uz adaptācijas variantiem, novērtēšanu un plānošanu (95), un ir pieejami arī saistītie resursi (96).

Plašāka informācija par adaptācijas plānošanu dalībvalstīs ir pieejama platformā Climate-ADAPT (97).

Adaptācija bieži vien ietver strukturālu un nestrukturālu pasākumu kopuma īstenošanu. Strukturāli pasākumi cita starpā ir fizisko aktīvu un infrastruktūras projekta vai specifikāciju izmaiņas vai alternatīvu vai uzlabotu risinājumu ieviešana. Nestrukturāli pasākumi cita starpā ir zemes izmantojuma plānojums, uzlabotas monitoringa un ārkārtas reaģēšanas programmas, darbinieku apmācības un prasmju tālāknodošanas pasākumi, stratēģisko vai korporatīvo klimata riska novērtēšanas sistēmu izstrāde, finanšu risinājumi, piemēram, apdrošināšana pret piegādes ķēžu traucējumiem, vai alternatīvi pakalpojumi.

Būtu jānovērtē dažādi adaptācijas varianti, lai noteiktu piemēroto pasākumu vai to kombināciju, ko var izmantot, lai samazinātu risku līdz pieņemamam līmenim.

Lēmums par to, kas ir pieņemams riska līmenis, ir atkarīgs no ekspertu grupas, kura veic novērtējumu, un riska, kuru projekta virzītājs ir gatavs akceptēt. Piemēram, var būt arī tādi projekta aspekti, kas tiek uzskatīti par nebūtisku infrastruktūru, ja adaptācijas pasākumu izmaksas pārsniedz risku novēršanas ieguvumus un noteiktos apstākļos labākais variants varētu būt nemēģināt novērst nebūtiskas infrastruktūras atteici.

Ņemot vērā ievērojamo nenoteiktību nākotnes prognozēs attiecībā uz klimata pārmaiņu apdraudējumiem, bieži vien galvenais ir apzināt adaptācijas risinājumus (ja tas ir iespējams), kuri sekmīgi darbosies pašreizējā situācijā un visos nākotnes scenārijos. Šādi pasākumi bieži vien tiek dēvēti par pasākumiem, kuriem ir zems zaudējumu risks, vai pasākumiem, ko nenāksies nožēlot.

Var būt lietderīgi arī apsvērt iespēju izmantot elastīgus/adaptīvus pasākumus, piemēram, situācijas monitoringu un fizisku pasākumu īstenošanu tikai tad, ja tiek sasniegta kritiskā robežvērtība (vai ņemot vērā adaptācijas trajektorijas (98)). Šis variants var būt īpaši noderīgs, ja klimata prognozes uzrāda augstu nenoteiktības līmeni. Šis variants ir piemērots, ja vien ir skaidri noteiktas robežvērtības vai kontrolsliekšņi un var pierādīt, ka īstenošanai nākotnē ierosinātie pasākumi pietiekami samazina riskus. Monitoringam būtu jābūt iekļautam infrastruktūras pārvaldības procesos.

Adaptācijas variantu novērtēšana var būt kvantitatīva vai kvalitatīva atkarībā no informācijas pieejamības un citiem faktoriem. Dažos apstākļos, piemēram, salīdzinoši zemas vērtības infrastruktūras gadījumā ar ierobežotiem klimata riskiem, var pietikt ar īsu eksperta novērtējumu. Citos apstākļos, jo īpaši variantiem, kam ir būtiska sociālekonomiskā ietekme, būs svarīgi izmantot aptverošāku informāciju, piemēram, par klimatiskā apdraudējuma varbūtības sadalījumu, saistītā (novērstā) kaitējuma ekonomisko vērtību un atlikušajiem riskiem.

Nākamais solis ir novērtētos adaptācijas variantus iekļaut atbilstošajā projekta izstrādes posmā, tostarp investīciju un finanšu plānošanā, monitoringa un reaģēšanas plānošanā, lomu un atbildības noteikšanā, organizatoriskajos pasākumos, apmācībā un inženiertehniskajā projektēšanā, un nodrošināt, ka varianti atbilst valstu vadlīnijām un piemērojamiem tiesību aktiem.

Turklāt atbilstoši labai pārvaldības praksei ir ieteicams pastāvīgi veikt monitoringu projekta ekspluatācijas laikā, lai: i) pārbaudītu novērtējuma precizitāti un to izmantotu turpmākos novērtējumos un projektos, un ii) noteiktu, vai varētu tikt sasniegti konkrēti kontrolsliekšņi vai robežvērtības, kas norādītu uz nepieciešamību īstenot adaptācijas papildpasākumus (t. i., pakāpeniska adaptācija).

Klimatdrošināšanas procesa adaptācijas pīlāram ir jāietver:

— verifikācija, vai infrastruktūras projekts ir saskanīgs ar ES un attiecīgā gadījumā nacionālajām, reģionālajām un vietējām stratēģijām un plāniem par pielāgošanos klimata pārmaiņām un ar citiem relevantiem stratēģiskiem un plānošanas dokumentiem; un

— novērtējums, vai un kādā mērā ir vajadzīgs regulārs monitorings un sekojumpasākumi, piemēram, attiecībā uz kritiskiem pieņēmumiem par klimata pārmaiņām nākotnē.

Abi aspekti būtu pienācīgi jāiekļauj projekta izstrādes ciklā.

4. KLIMATDROŠINĀŠANA UN PROJEKTA CIKLA PĀRVALDĪBA (PCP)

Projekta cikla pārvaldība (PCP) ir projekta lietderīga un efektīva plānošana, organizēšana, koordinēšana un verifikācija visos tā posmos – gan plānošanas un īstenošanas, gan arī ekspluatācijas un dezekspluatācijas posmā.

Klimatdrošināšana būtu jāintegrē projekta cikla pārvaldībā jau no paša sākuma, kā parādīts 18. attēlā un sīki paskaidrots C pielikumā.

18. attēls

Pārskats par klimatdrošināšanu un projekta cikla pārvaldību (PCP)

Klimatdrošināšanas procesa ietvaros vadību dažādos projekta izstrādes cikla posmos var uzņemties dažādas struktūras. Piemēram, publiskā sektora iestādes var īstenot vadību stratēģijas/plānošanas posmā, projekta virzītājs – priekšizpētes/projektēšanas posmā un aktīvu īpašnieki un pārvaldītāji – turpmākajos posmos.

Klimatdrošināšanas dokumentācija bieži vien tiek verificēta, pirms projekta virzītājs iesniedz projekta pieteikumu apstiprināšanai finansētājam, kā parādīts 19. attēlā. Šādā gadījumā verifikāciju vajadzētu veikt neatkarīgam verificētājam. Tomēr dokumentācijas verifikāciju var veikt arī finansētājs kā sākotnējo posmu procesā, kura rezultātā tiek pieņemts investīciju lēmums.

19. attēls

Struktūras, kas vada dažādos projekta izstrādes posmus

5. KLIMATDROŠINĀŠANA UN IETEKMES UZ VIDI NOVĒRTĒJUMS (IVN)

Apsvērumi par klimata pārmaiņām var būt projekta ietekmes uz vidi novērtējuma (IVN) svarīga sastāvdaļa. Tas attiecas uz abiem klimatdrošināšanas pīlāriem, t. i., klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām.

Jēdziens “ietekmes uz vidi novērtējums (IVN)” ir definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/92/ES (99), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/52/ES (100) (turpmāk “IVN direktīva”).

Direktīva 2014/52/ES (2014. gada IVN direktīva) saskaņā ar 3. pantu attiecas uz projektiem, kuriem uzsākta sākotnējā pārbaude jeb izvērtēšana (II pielikumā minētajiem projektiem) vai attiecībā uz kuriem attīstītājs uzsācis tvēruma noteikšanu vai iesniedzis IVN ziņojumu (I un II pielikumā minētajiem projektiem, uz kuriem attiecas IVN procedūra) 2017. gada 16. maijā vai pēc šā datuma.

Direktīva 2011/92/ES (2011. gada IVN direktīva) attiecas uz projektiem, kuriem uzsākta izvērtēšana (II pielikumā minētajiem projektiem) vai attiecībā uz kuriem attīstītājs uzsācis tvēruma noteikšanu vai iesniedzis IVN ziņojumu (I un II pielikumā minētajiem projektiem, uz kuriem attiecas IVN procedūra) līdz 2017. gada 16. maijam.

Grozītajā IVN direktīvā ir ietverti noteikumi par klimata pārmaiņām. Tādu projektu gadījumā, uz kuriem attiecas 2014. gada IVN direktīva, pastāv pārklāšanās starp IVN procesu un klimatdrošināšanas procesu. Būtu jāveic kopīga abu procesu plānošana, lai izmantotu minēto pārklāšanos.

IVN attiecas uz sabiedriskiem un privātiem projektiem, kas minēti IVN direktīvas I un II pielikumā. Tiek uzskatīts, ka visi I pielikumā minētie projekti rada būtisku ietekmi uz vidi, un tādēļ tiem nepieciešams IVN. II pielikumā minēto projektu gadījumā valsts iestādēm jāpieņem lēmums, vai ir nepieciešams IVN. To veic, īstenojot izvērtēšanas procedūru, kurā kompetentā iestāde novērtē, vai projektam būtu būtiska ietekme, pamatojoties uz robežvērtībām/kritērijiem vai katrā gadījumā atsevišķi, vienlaikus ņemot vērā kritērijus, kuri noteikti IVN direktīvas III pielikumā.

Šajā iedaļā ir pievērsta uzmanība projektiem, kuriem jāveic IVN, t. i., I pielikumā minētajiem projektiem un II pielikumā minētajiem projektiem, kurus kompetentās iestādes ir “iekļāvušas izvērtēšanā”.

IVN direktīvas I un II pielikumā minētajiem projektiem (tostarp jebkādas projektu izmaiņas vai papildinājumi, kuri cita starpā sava rakstura un mēroga dēļ rada riskus, kas ietekmes uz vidi ziņā ir līdzīgi riskiem, kurus rada pats projekts), pamatojoties uz norādītajiem projekta veidiem, parasti jāveic klimatdrošināšana (pārmaiņu mazināšana un/vai pielāgošanās tām).

Tādu II pielikumā minētu projektu gadījumā, kurus kompetentās iestādes atbrīvojušas no izvērtēšanas saskaņā ar 2011. gada IVN direktīvu, ja IVN nav nepieciešams, tomēr var būt lietderīgi veikt klimatdrošināšanu saskaņā ar šiem norādījumiem, piemēram, lai ievērotu juridisko pamatu mērķtiecīgam ES finansējumam.

20. attēls

Vidiskie novērtējumi (VN) un projekta cikla pārvaldība (PCP)

Papildu norādījumus attiecībā uz apsvērumiem par klimata pārmaiņām IVN ietvaros skatīt D pielikumā.

Visbeidzot, apsvērumi par klimata pārmaiņām var būt noderīgs plāna vai programmas stratēģiskā vides novērtējuma (SVN) elements, izveidojot sistēmu noteiktu projektu izstrādei. Tas attiecas uz abiem klimatdrošināšanas pīlāriem, t. i., klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām. Norādījumus par klimatdrošināšanu un SVN skatīt E pielikumā. Tomēr, pamatojoties uz 23. attēlu, tas var būt ārpus projekta virzītāja darbības jomas.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/523 (2021. gada 24. marts), ar ko izveido programmu InvestEU un groza Regulu (ES) 2015/1017 (OV L 107, 26.3.2021., 30. lpp.).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/1153 (2021. gada 7. jūlijs), ar ko izveido Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu un atceļ Regulu (ES) Nr. 1316/2013 un (ES) Nr. 283/2014 (OV L 249, 14.7.2021., 38. lpp.).

(3) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/1060 (2021. gada 24. jūnijs), ar ko paredz kopīgus noteikumus par Eiropas Reģionālās attīstības fondu, Eiropas Sociālo fondu Plus, Kohēzijas fondu, Taisnīgas pārkārtošanās fondu un Eiropas Jūrlietu, zvejniecības un akvakultūras fondu un finanšu noteikumus attiecībā uz tiem un uz Patvēruma, migrācijas un integrācijas fondu, Iekšējās drošības fondu un Finansiāla atbalsta instrumentu robežu pārvaldībai un vīzu politikai (OV L 231, 30.6.2021., 159. lpp.).

(4) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2021/241 (2021. gada 12. februāris), ar ko izveido Atveseļošanas un noturības mehānismu (OV L 57, 18.2.2021., 17. lpp.).

(5) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1999 (2018. gada 11. decembris) par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 663/2009 un (EK) Nr. 715/2009, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK, 98/70/EK, 2009/31/EK, 2009/73/EK, 2010/31/ES, 2012/27/ES un 2013/30/ES, Padomes Direktīvas 2009/119/EK un (ES) 2015/652 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV L 328, 21.12.2018., 1. lpp.), https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX%3A32018R1999

(6) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2020/852 (2020. gada 18. jūnijs) par regulējuma izveidi ilgtspējīgu ieguldījumu veicināšanai un ar ko groza Regulu (ES) 2019/2088 (OV L 198, 22.6.2020., 13. lpp.), https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX:32020R0852

(7) Fondiem specifiskas prasības par, piemēram, izmaksu un ieguvumu analīzi, var ietvert SEG emisijas.

(8) ES adaptācijas stratēģija: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=COM:2021:82:FIN.

(9) Jauna infrastruktūra, kā arī, piemēram, esošās infrastruktūras atjaunošana, modernizēšana un paplašināšana.

(10) Kā atsauci uz ilgtspējīgu savienojamību skatīt, piemēram, kopīgo paziņojumu “Eiropas un Āzijas savienojamība – ES stratēģijas pamatelementi”, JOIN(2018) 31 final, 19.9.2019.

(11) Noteikta infrastruktūra tiek klasificēta un definēta kā “kritiska infrastruktūra” saskaņā ar Padomes Direktīvu 2008/114/EK (2008. gada 8. decembris) par to, lai apzinātu un noteiktu Eiropas Kritiskās infrastruktūras un novērtētu vajadzību uzlabot to aizsardzību (OV L 345, 23.12.2008., 7. lpp.). Norādījumus par klimatdrošināšanu var piemērot infrastruktūrai neatkarīgi no tā, vai tā ir vai nav klasificēta kā “kritiskā infrastruktūra”.

(12) Ņemot vērā, piemēram, norādījumus par jaunu projektu salāgošanu ar zemu SEG emisiju trajektorijām EIB Klimata bankas ceļvedī: https://www.eib.org/en/publications/the-eib-group-climate-bank-roadmap.

(13) Eirokodeksi ir moderns projektēšanas normu standarts ēkām, infrastruktūrai un inženiertehniskām būvēm. Tās ir ieteicamās atsauces tehniskās specifikācijas izmantošanai publiskajos līgumos, un tās ir izstrādātas, lai nodrošinātu vienotu drošības līmeni būvniecības jomā visā Eiropā.

(14) JRC ziņojums: Sousa M. L., Dimova S., Athanasopoulou A., Iannaccone S., Markova J. (2019) State of harmonised use of the Eurocodes, EUR 29732, doi:10.2760/22104, https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC115181.

(15) JRC ziņojums: Formichi P., Danciu L., Akkar S., Kale O., Malakatas N., Croce P., Nikolov D., Gocheva A., Luechinger P., Fardis M., Yakut A., Apostolska R., Sousa M. L., Dimova S., Pinto A. Eurocodes: background and applications. Elaboration of maps for climatic and seismic actions for structural design with the Eurocodes; EUR 28217; doi:10.2788/534912; JRC103917, https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/handle/JRC103917.

(16) 2018. gada REGIO ĢD uzdevumā veiktais pētījums Climate change adaptation of major infrastructure projects: https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/studies/2018/climate-change-adaptation-of-major-infrastructure-projects.

(17) Copernicus C3S: https://climate.copernicus.eu/.

(18) Copernicus CDS: https://cds.climate.copernicus.eu/#!/home.

(19) 2018. gada REGIO ĢD uzdevumā veiktais pētījums Climate change adaptation of major infrastructure projects: https://ec.europa.eu/regional_policy/en/information/publications/studies/2018/climate-change-adaptation-of-major-infrastructure-projects.

(20) “Apvārsnis 2020” projekti par noturību klimata un ūdens resursu apsaimniekošanas jomā, piemēram, CLAIRCITY, ICARUS, NATURE4CITIES, GROWGREEN, CLARITY, CLIMATE-FITCITY,

(21) https://cordex.org/.

(22) Copernicus klimata pārmaiņu uzraudzības pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/climate-change.

(23) Copernicus: https://www.copernicus.eu/en.

(24) Copernicus atmosfēras monitoringa pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/atmosphere.

(25) Copernicus jūras vides monitoringa pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/marine.

(26) Copernicus zemes monitoringa pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/land.

(27) Copernicus drošības pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/security.

(28) Copernicus ārkārtas situāciju pārvaldības pakalpojums: https://www.copernicus.eu/en/services/emergency.

(29) Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1313/2013/ES (2013. gada 17. decembris) par Savienības civilās aizsardzības mehānismu (OV L 347, 20.12.2013., 924. lpp.). http://ec.europa.eu/echo/what/civil-protection/mechanism_en un http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=celex:32013D1313.

(30) SD(2020) 330 final, https://ec.europa.eu/echo/sites/echo-site/files/overview_of_natural_and_man-made_disaster_risks_the_european_union_may_face.pdf.

(31) Climate-ADAPT: https://climate-adapt.eea.europa.eu/.

(32) JRC: https://ec.europa.eu/jrc/en/research-topic/climate-change un https://data.jrc.ec.europa.eu/collection?q=climate un JRC dokuments: https://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/bitstream/JRC109146/mapping_of_risk_web-platforms_and_risk_data_online_final.pdf (pēdējā minētajā avotā ir ietvertas tādas eksponētības/neaizsargātības datu kopas ES līmenī, ko izmanto arī dalībvalstis).

(33) Riska datu centrāle: https://drmkc.jrc.ec.europa.eu/risk-data-hub/#/.

(34) PESETA IV: https://ec.europa.eu/jrc/en/peseta-iv.

(35) Dati par katastrofu radītajiem zaudējumiem: https://drmkc.jrc.ec.europa.eu/risk-data-hub#/damages.

(36) EVA: https://www.eea.europa.eu/.

(37) IPCC datu izplatīšanas centrs (DDC): http://www.ipcc-data.org/ un https://www.ipcc.ch/data/.

(38) IPCC: Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (Intergovernmental Panel on Climate Change), https://www.ipcc.ch/.

(39) IPCC Piektais novērtējuma ziņojums (AR5): https://www.ipcc.ch/report/ar5/syr/.

(40) IPCC īpašais ziņojums par globālo sasilšanu 1,5 °C robežās: https://www.ipcc.ch/sr15/.

(41) IPCC īpašais ziņojums par klimata pārmaiņām un zemi: https://www.ipcc.ch/report/srccl/.

(42) IPCC Sestais novērtējuma ziņojums (AR6) (paredzēts 2021. un 2022. gadā): https://www.ipcc.ch/reports/.

(43) Pasaules Bankas informācijas portāls par klimata pārmaiņām: https://climateknowledgeportal.worldbank.org/.

(44) ANO Vides programma (UNEP, UNEP DTU) – 2020. gada ziņojums par emisiju apjoma atšķirībām: https://www.unep.org/emissions-gap-report-2020.

(45) https://www.consilium.europa.eu/lv/press/press-releases/2020/12/18/paris-agreement-council-transmits-ndc-submission-on-behalf-of-eu-and-member-states/ un https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14222-2020-REV-1/lv/pdf.

(46) IPCC: Apvienoto Nāciju Organizācijas Klimata pārmaiņu starpvaldību padome: https://www.ipcc.ch/.

(47) IPCC AR5: https://www.ipcc.ch/report/ar5/syr/.

(48) https://www.carbonbrief.org/new-scenarios-world-limit-warming-one-point-five-celsius-2100.

(49) IPCC SR15: īpašais ziņojums par sekām, ko radītu globālā sasilšana, ja temperatūras pieaugums būtu 1,5 °C salīdzinājumā ar attiecīgo pirmsindustriālā laikmeta līmeni, un saistītajām pasaules SEG emisiju trajektorijām, https://www.ipcc.ch/sr15/.

(50) Temperatūra