Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par euro pieņemšanu Lietuvā 2015. gada 1. janvārī /* COM/2014/0324 final - 2014/0170 (NLE) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Padome 1998. gada 3. maijā nolēma, ka Beļģija, Vācija, Spānija, Francija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande, Portugāle, Austrija un Somija ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus euro pieņemšanai 1999. gada 1. janvārī. Dānija un Apvienotā Karaliste izmantoja klauzulu par iespēju nepievienoties, tāpēc Padome šīs valstis nevērtēja. Grieķiju un Zviedriju Padome atzina par dalībvalstīm ar izņēmuma statusu. Padome 2000. gada 19. jūnijā nolēma, ka Grieķija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2001. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Saskaņā ar attiecīgā Pievienošanās akta 4. pantu valstis, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2004. gada 1. maijā (Čehija, Kipra, Igaunija, Latvija, Lietuva, Malta, Polija, Slovēnija Slovākija un Ungārija), ir dalībvalstis ar izņēmuma statusu. Padome 2006. gada 11. jūlijā nolēma, ka Slovēnija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2007. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Saskaņā ar attiecīgā Pievienošanās akta 5. pantu Bulgārija un Rumānija, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2007. gada 1. janvārī, kļuva dalībvalstis ar izņēmuma statusu. Padome 2007. gada 10. jūlijā nolēma, ka Kipra un Malta ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus, lai 2008. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Padome 2008. gada 8. jūlijā nolēma, ka Slovākija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2009. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Padome 2010. gada 13. jūlijā nolēma, ka Igaunija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2011. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Saskaņā ar Pievienošanās akta 5. pantu Horvātija, kas Eiropas Savienībai pievienojās 2013. gada 1. jūlijā, ir dalībvalsts ar izņēmuma statusu. Padome 2013. gada 9. jūlijā nolēma, ka Latvija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2014. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Saskaņā ar 140. panta 1. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību (“Līgums”) vismaz reizi divos gados vai pēc pieprasījuma, ko iesniedz dalībvalsts ar izņēmuma statusu, Komisija un Eiropas Centrālā banka sniedz ziņojumus Padomei par panākumiem, ko guvušas dalībvalstis ar izņēmuma statusu, pildot savas saistības attiecībā uz ekonomiskās un monetārās savienības izveidi. Ņemot vērā savu un ECB ziņojumu, Komisijai saskaņā ar Līguma 140. panta 2. punktā noteikto kārtību būtu jāiesniedz Padomei priekšlikums Padomes lēmumam atcelt to dalībvalstu izņēmuma statusu, kas ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus. Komisijas un ECB konverģences ziņojumi tika publiskoti 2014. gada 4. jūnijā. Ziņojumos novērtēta Lietuvas tiesību aktu, tostarp valsts centrālās bankas statūtu, atbilstība Līguma 130. un 131. pantam, kā arī ECBS un ECB statūtiem. Analizējot konverģences kritēriju izpildi un ņemot vērā vairākus citus Līguma 140. panta 1. punkta pēdējā daļā noteiktos faktorus, ziņojumos novērtēts arī, vai ir sasniegts augsts ilgtspējīgas konverģences līmenis. Komisija savā konverģences ziņojumā secina, ka Lietuva izpilda euro pieņemšanai nepieciešamos nosacījumus. Pamatojoties uz savu un ECB ziņojumu, Komisija pieņēma pievienoto priekšlikumu Padomes lēmumam par Lietuvas izņēmuma statusa atcelšanu no 2015. gada 1. janvāra. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA REZULTĀTI Ekonomikas un finanšu komitejā un ECOFIN/Eurogrupā notiek regulāras apspriedes ar dalībvalstīm par dažādiem ekonomikas politikas uzdevumiem dalībvalstīs. Minētās apspriedes ietver neformālas apspriedes par jautājumiem, kas tieši saistīti ar priekšdarbiem attiecībā uz iespējamo pievienošanos eurozonai (tostarp valūtas maiņas kursa politiku). Dialogs ar akadēmiskās vides pārstāvjiem un citām ieinteresētajām grupām norisinās konferenču/semināru veidā un pēc ad hoc principa. Ekonomikas procesus eurozonā un dalībvalstīs novērtē atbilstīgi vairākām ekonomikas politikas koordinācijas un uzraudzības procedūrām (konkrēti, saskaņā ar Līguma 121. pantu), kā arī Komisijai pastāvīgi uzraugot un analizējot procesus katrā valstī atsevišķi un eurozonā kopumā (tostarp izmantojot prognozes, regulāras publikācijas, devumu Ekonomikas un finanšu komitejā un ECOFIN/Eurogrupā). Ievērojot proporcionalitātes principu un iepriekšējo praksi, oficiāls ietekmes novērtējums netika izstrādāts. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 3.1. Juridiskais pamats Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma 140. panta 2. punkts, kas nosaka kārtību, kādā pieņem Padomes lēmumu par euro pieņemšanu attiecīgajās dalībvalstīs un to izņēmuma statusa atcelšanu. Padome rīkojas pēc Komisijas priekšlikuma pēc tam, kad tā ir apspriedusies ar Eiropas Parlamentu, pēc diskusijām Eiropadomē un pēc tam, kad tā ir saņēmusi to Padomes locekļu kvalificētā vairākuma ieteikumu, kas pārstāv dalībvalstis, kuru valūta ir euro. 3.2. Subsidiaritāte un proporcionalitāte Priekšlikums ir Savienības ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. Šī iniciatīva paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi izvirzītā mērķa sasniegšanai, tāpēc tā atbilst proporcionalitātes principam. 3.3. Juridiskā instrumenta izvēle Atbilstīgi Līguma 140. panta 2. punktam lēmums ir vienīgais piemērotais juridiskais instruments. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 2014/0170 (NLE) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par euro pieņemšanu Lietuvā 2015. gada 1. janvārī EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 140. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Komisijas ziņojumu[1], ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas ziņojumu[2], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu, ņemot vērā diskusijas Eiropadomē, ņemot vērā to Padomes locekļu ieteikumu, kas pārstāv dalībvalstis, kuru valūta ir euro, tā kā: (1) Ekonomiskās un monetārās savienības (“EMS”) trešais posms sākās 1999. gada 1. janvārī. Padome 1998. gada 3. maijā sanāksmē Briselē, kurā piedalījās valstu vai valdību vadītāji, nolēma, ka Beļģija, Vācija, Spānija, Francija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande, Austrija, Portugāle un Somija ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus euro pieņemšanai 1999. gada 1. janvārī[3]. (2) Padome ar Lēmumu 2000/427/EK[4] nolēma, ka Grieķija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2001. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Padome ar Lēmumu 2006/495/EK[5] nolēma, ka Slovēnija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai 2007. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Padome ar Lēmumu 2007/503/EK[6] un 2007/504/EK[7] nolēma, ka Kipra un Malta ir izpildījušas nepieciešamos nosacījumus, lai 2008. gada 1. janvārī pieņemtu euro. Padome ar Lēmumu 2008/608/EK[8] nolēma, ka Slovākija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai pieņemtu euro. Padome ar Lēmumu 2010/416/ES[9] nolēma, ka Igaunija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai pieņemtu euro. Padome ar Lēmumu 2013/387/ES[10] nolēma, ka Latvija ir izpildījusi nepieciešamos nosacījumus, lai pieņemtu euro. (3) Saskaņā ar 1. punktu Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam (“EK līgums”) pievienotajā Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti Apvienotā Karaliste paziņoja Padomei, ka tā nav iecerējusi 1999. gada 1. janvārī iekļauties EMS trešajā posmā. Šis paziņojums nav mainīts. Saskaņā ar 1. punktu EK līgumam pievienotajā Protokolā par dažiem noteikumiem attiecībā uz Dāniju un saskaņā ar lēmumu, ko valstu vai to valdību vadītāji 1992. gada decembrī pieņēma Edinburgā, Dānija paziņoja Padomei par savu nodomu nepiedalīties EMS trešajā posmā. Dānija nav pieprasījusi, lai tiktu sākta procedūra, kas minēta Līguma par Eiropas Savienības darbību (“Līgums”) 140. panta 2. punktā. (4) Ar Lēmumu 98/317/EK Zviedrijai ir noteikts izņēmuma statuss, kas definēts Līguma 139. panta 1. punktā. Saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās akta[11] 4. pantu Čehijai, Latvijai, Lietuvai, Polijai un Ungārijai ir izņēmuma statuss, kas definēts Līguma 139. panta 1. punktā. Saskaņā ar 2005. gada Pievienošanās akta[12] 5. pantu Bulgārijai un Rumānijai ir izņēmuma statuss atbilstīgi Līguma 139. panta 1. punktam. Saskaņā ar Pievienošanās akta 5. pantu Horvātijai[13] ir izņēmuma statuss, kas definēts Līguma 139. panta 1. punktā. (5) Eiropas Centrālā banka (“ECB”) tika nodibināta 1998. gada 1. jūlijā. Eiropas monetārā sistēma ir aizstāta ar valūtas maiņas mehānismu, par kura izveidi vienojās Eiropadomes 1997. gada 16. jūnija Rezolūcijā par valūtas maiņas mehānisma izveidi ekonomiskās un monetārās savienības trešajā posmā[14]. Kārtība, kādā ekonomiskās un monetārās savienības trešajā posmā īstenojams valūtas kursa mehānisms (VKM II), tika formulēta 2006. gada 16. marta Līgumā starp Eiropas Centrālo banku un ārpus eiro zonas dalībvalstu centrālajām bankām, ar ko nosaka Ekonomikas un monetārās savienības trešā posma valūtas kursa mehānisma darbības procedūras[15]. (6) Līguma 140. panta 2. punktā noteikta kārtība, kādā tiek atcelts attiecīgo dalībvalstu izņēmuma statuss. Vismaz reizi divos gados vai pēc pieprasījuma, ko iesniedz dalībvalsts ar izņēmuma statusu, Komisija un ECB sniedz ziņojumus Padomei atbilstīgi Līguma 140. panta 1. punktā noteiktajai kārtībai. (7) Dalībvalstu tiesību akti, tostarp valstu centrālo banku statūti, pēc vajadzības jāpielāgo tā, lai tiktu nodrošināta saderība ar Līguma 130. un 131. pantu un Eiropas Centrālo banku sistēmas un Eiropas Centrālās bankas statūtiem (“ECBS un ECB statūti”). Komisija un ECB savos ziņojumos sniedz detalizētu novērtējumu par Lietuvas tiesību aktu atbilstību Līguma 130. un 131. pantam un ECBS un ECB statūtiem. (8) Saskaņā ar 1. pantu Protokolā Nr. 13 par konverģences kritērijiem, kas minēti Līguma 140. pantā, Līguma 140. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā minētais cenu stabilitātes kritērijs nozīmē, ka dalībvalstī ir stabilas cenas un viena gada laikā pirms novērtējuma vidējais inflācijas rādītājs nepārsniedz 1,5 procentpunktus, to samērojot ar, augstākais, tādu triju dalībvalstu datiem, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Cenu stabilitātes kritērija vajadzībām inflāciju mēra, izmantojot saskaņotos patēriņa cenu indeksus (SPCI), kas ir definēti Padomes Regulā (EK) Nr. 2494/95[16]. Lai izvērtētu cenu stabilitātes kritēriju, dalībvalsts inflāciju mēra, nosakot izmaiņas 12 mēneša indeksu vidējās aritmētiskās vērtības attiecībā pret iepriekšējā perioda 12 mēneša indeksu vidējo aritmētisko vērtību, rezultātu izsakot procentos. Komisijas un ECB ziņojumos tika ņemta vērā atsauces vērtība, kuru aprēķināja, triju dalībvalstu ar labākajiem rādītājiem cenu stabilitātes ziņā inflācijas līmeņu vidējā aritmētiskā rezultātam pievienojot 1,5 procentpunktus. Aprēķinātā inflācijas atsauces vērtība par viena gada periodu, kas beidzās 2014. gada aprīlī, ir 1,7 %, un trīs dalībvalstis ar labākajiem rādītājiem cenu stabilitātes ziņā ir Latvija, Portugāle un Īrija, kuru inflācijas rādītāji ir attiecīgi 0,1 %, 0,3 % un 0,3 %. Ir pamatoti, ka no to dalībvalstu loka, kas uzrādījušas labākos rādītājus, tiek izslēgtas valstis, kuru inflācijas rādītāji nevar būt nozīmīgs kritērijs citām dalībvalstīm. Pagātnē šādas izslēdzamās valstis tika noteiktas 2004., 2010. un 2013. gada konverģences ziņojumos. Pašreizējos apstākļos ir pamatoti no dalībvalstīm ar labākajiem rādītājiem izslēgt Grieķiju, Bulgāriju un Kipru[17]. Atsauces vērtības aprēķināšanai tās aizstāj ar Latviju, Portugāli un Īriju — dalībvalstīm ar nākamajiem zemākajiem vidējiem inflācijas rādītājiem. (9) Saskaņā ar Protokola Nr. 13 2. pantu valsts budžeta stabilitātes kritērijs, kas minēts Līguma 140. panta 1. punkta otrajā ievilkumā, nozīmē, ka novērtējuma brīdī uz dalībvalsti neattiecas atbilstīgi Līguma 126. panta 6. punktam pieņemts Padomes lēmums par pārmērīgu deficītu. (10) Saskaņā ar Protokola Nr. 13 3. pantu Līguma 140. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minētais kritērijs dalībai Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā nozīmē, ka dalībvalsts vismaz divu gadu periodā pirms pārbaudes bez lielām grūtībām ir ievērojusi normālās valūtas kursa svārstību robežas, kas paredzētas Eiropas monetārās sistēmas valūtas kursa mehānismā (VKM). Jo īpaši dalībvalsts šajā periodā pēc savas iniciatīvas nedrīkst devalvēt savas valūtas oficiālo maiņas kursu attiecībā pret euro. Kopš 1999. gada 1. janvāra VKM II nodrošina pamatu valūtas maiņas kritērija izpildes izvērtēšanai. Vērtējot šā kritērija izpildi savos ziņojumos, Komisija un ECB analizēja divu gadu periodu, kas noslēdzās 2014. gada 15. maijā. (11) Saskaņā ar Protokola Nr. 13 4. pantu procentu likmju konverģences kritērijs, kas minēts Līguma 140. panta 1. punkta ceturtajā ievilkumā, nozīmē, ka dalībvalsts vidējā nominālā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme, kas pirms novērtējuma novērota vienu gadu, pārsniedz ne vairāk kā 2 procentpunktus likmes, augstākais, trijās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Lai izvērtētu procentu likmju konverģenci, salīdzināšanai tika izmantotas 10 gadu valdības standarta obligāciju procentu likmes. Lai izvērtētu atbilstību procentu likmju kritērijam, Komisijas un ECB ziņojumos izmantoja atsauces vērtību, ko aprēķināja kā vidējo aritmētisko no nominālajām ilgtermiņa procentu likmēm trijās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā, rezultātam pievienojot divus procentpunktus. Atsauces vērtības pamatā ir ilgtermiņa procentu likmes Latvijā (3,3 %), Īrijā (3,5 %) un Portugālē (5,9 %), un atsauces vērtība viena gada periodā, kas noslēdzas 2014. gada aprīlī, bija 6,2 %. (12) Saskaņā ar Protokola Nr. 13 5. pantu datus, ko izmanto, lai veiktu šo novērtējumu par konverģences kritēriju izpildi, sniedz Komisija. Komisija sniedza datus, lai sagatavotu šo priekšlikumu. Komisija sniedza budžeta datus pēc dalībvalstu ziņojumu iesniegšanas termiņa 2014. gada 1. aprīlī saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 479/2009[18]. (13) Balstoties uz Komisijas un ECB iesniegtajiem ziņojumiem par progresu, ko Lietuva guvusi, pildot savas saistības attiecībā uz ekonomisko un monetāro savienību, tiek secināts, ka: (a) Lietuvas valsts tiesību akti, tostarp valsts centrālās bankas statūti, atbilst Līguma 130. un 131. pantam un ECBS un ECB statūtiem; (b) attiecībā uz to, kā Lietuva ir izpildījusi Līguma 140. panta 1. punkta četros ievilkumos minētos konverģences kritērijus, tiek secināts, ka: – vidējais inflācijas rādītājs Lietuvā viena gada periodā, kas noslēdzās 2014. gada aprīlī, bija 0,6 %, kas ir ievērojami mazāk par atsauces vērtību, un, visticamāk, būs mazāks par atsauces vērtību arī turpmākajos mēnešos, – uz Lietuvu, kuras budžeta deficīts 2013. gadā bija 2,1 % no IKP, neattiecas Padomes lēmums par pārmērīgu valsts budžeta deficītu, – Lietuva piedalās VKM II kopš 2004. gada 28. jūnija; iestājoties VKM II, Lietuvas iestādes vienpusēji apņēmās mehānisma ietvaros saglabāt savu galveno valūtas nodrošinājuma sistēmu. Divos gados pirms šā novērtējuma veikšanas lita maiņas kurss nenovirzījās no centralizētā kursa un tas nebija pakļauts satricinājumiem, – viena gada periodā līdz 2014. gada aprīlim ilgtermiņa procentu likme Lietuvā bija vidēji 3,6 %, tātad ievērojami zemāka par atsauces vērtību; (c) saskaņā ar novērtējumu par atbilstību tiesību aktiem un konverģences kritērijiem, kā arī papildu faktoriem Lietuva izpilda nepieciešamos nosacījumus euro pieņemšanai, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Lietuva izpilda nepieciešamos nosacījumus euro pieņemšanai. Lietuvas izņēmuma statuss, kas minēts 2003. gada Pievienošanas akta 4. pantā, tiek atcelts no 2015. gada 1. janvāra. 2. pants Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm. Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] OV C [..], [..], [..]. lpp. [2] OV C [..], [..], [..]. lpp. [3] Padomes Lēmums 1998/317/EK (1998. gada 3. maijs), kas pieņemts saskaņā ar Līguma 109.j panta 4. punktu (OV L 139, 11.5.1998., 30. lpp.). [4] Padomes Lēmums 2000/427/EK (2000. gada 19. jūnijs) saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas pieņemšanu Grieķijā 2001. gada 1. janvārī (OV L 167, 7.7.2000., 19. lpp.). [5] Padomes Lēmums 2006/495/EC (2006. gada 11. jūlijs) saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas pieņemšanu Slovēnijā 2007. gada 1. janvārī (OV L 195, 15.7.2006., 25. lpp.). [6] Padomes Lēmums 2007/503/EK (2007. gada 10. jūlijs) saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas ieviešanu Kiprā 2008. gada 1. janvārī (OV L 186, 18.7.2007., 29. lpp.). [7] Padomes Lēmums 2007/504/EK (2007. gada 10. jūlijs) saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas ieviešanu Maltā 2008. gada 1. janvārī (OV L 186, 18.7.2007., 32. lpp.). [8] Padomes Lēmums 2008/608/EC (2008. gada 8. jūlijs) saskaņā ar Līguma 122. panta 2. punktu par vienotās valūtas ieviešanu Slovākijā 2009. gada 1. janvārī (OV L 195, 24.7.2008., 24. lpp.). [9] Padomes Lēmums 2010/416/ES (2010. gada 13. jūlijs) saskaņā ar Līguma 140. panta 2. punktu par euro ieviešanu Igaunijā 2011. gada 1. janvārī (OV L 196, 28.7.2010., 24. lpp.). [10] Padomes Lēmums 2013/387/ES (2013. gada 9. jūlijs) par euro ieviešanu Latvijā 2014. gada 1. janvārī (OV L 195, 18.7.2013., 24. lpp.). [11] OV L 236, 23.9.2003., 33. lpp. [12] OV L 157, 21.6.2005., 203. lpp. [13] OV L 112, 24.4.2012., 21. lpp. [14] OV C 236, 2.8.1997., 5. lpp. [15] OV C 73, 25.3.2006., 21. lpp. [16] Padomes Regula (EK) Nr. 2494/95 (1995. gada 23. oktobris) par saskaņotajiem patēriņa cenu indeksiem (OV L 257, 27.10.1995.). [17] 2014. gada aprīlī 12 mēnešu vidējais inflācijas rādītājs Grieķijā, Bulgārija un Kiprā bija attiecīgi -1,2 %, -0,8 % un -0,4%, un eurozonā tas bija 1,0 %. [18] Padomes Regula (EK) Nr. 479/2009 (2009. gada 25. maijs) par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam pievienoto Protokolu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (OV L 145, 10.6.2009., 1. lpp.).