LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/127

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – Palielināt starptautisko finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem. Eiropas apsvērumi saistībā ar Kopenhāgenas vienošanos”

COM(2009) 475 galīgā redakcija

(2010/C 128/24)

Galvenā ziņotāja: ANDREI kdze

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 10. septembrī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai — Palielināt starptautisko finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem. Eiropas apsvērumi saistībā ar Kopenhāgenas vienošanos”

COM(2009) 475 galīgā redakcija.

Komitejas Birojs 2009. gada 29. septembrī uzdeva Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 4. un 5. novembrī (5. novembra. sēdē) iecēla Andrei kdzi par galveno ziņotāju un ar 179 balsīm par, 4 pret un 11 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Komiteja atzinīgi vērtē šos savlaicīgos priekšlikumus un mudina iestādes steidzami pievērst tiem uzmanību, lai tie patiešām varētu sekmēt pozitīva rezultāta panākšanu Kopenhāgenā. Paziņojums ir labs sākumpunkts, ņemot vērā, ka rūpnieciski attīstītās valstis līdz šim nav vēlējušās nākt klajā ar konkrētiem finanšu skaitļiem.

1.2. Finansējums klimata pārmaiņu jautājumu risināšanai nav uzskatāms par brīvprātīgu palīdzību, bet gan par pienākumu, kas noteikts ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām (UNFCCC) pantos, lai nodrošinātu jaunus, papildu, pietiekamus un prognozējamus finanšu resursus attīstības valstīm. Rūpnieciski attīstīto valstu obligāts pienākums ir ievērot Konvencijā noteikto “kopējo, taču diferencēto atbildību”.

1.3. Attīstības valstīm ir vajadzīga būtiska palīdzība cīņā pret klimata pārmaiņām, un ES tam ir piekritusi ANO klimata konvencijas ietvaros. Turpmākajos gadu desmitos minētajām valstīm ir paredzamas ikgadējas izmaksas simtiem miljardu euro apmērā klimata pārmaiņu mazināšanai un adaptācijai.

1.4. EESK atbalsta ES priekšlikumu par publisko finansējumu “ātrai īstenošanai”, ko sniegtu rūpnieciski attīstītās valstis, no 5 līdz 7 miljardiem euro gadā laikposmā līdz 2013. gadam. Tas ir labs sākumpunkts, ņemot vērā pašreizējo atmosfēru un uzticēšanās trūkumu starp jaunattīstības un attīstītajām valstīm.

1.5. Komiteja arī atzinīgi vērtē Komisijas pozitīvo pieeju, kas paredz kā finansējuma avotu izmantot starptautisko aviāciju un jūras transportu.

1.6. Savukārt jau tagad atskan spēcīgi signāli no attīstības valstu puses, īpaši Āfrikā, par to, ka ES piedāvājums ir pārāk nepietiekams, un tas nozīmē, ka attīstības valstīm būs jāmaksā par zaudējumiem, ko daudzu gadu garumā radījušas citas valstis. Daudzas NVO, kā arī ANO ekonomisti ir norādījuši, ka saskaņā ar piesardzīgām aplēsēm attīstīto valstu finansējums attīstības valstīm laikposmā no 2013. līdz 2017. gadam būs vajadzīgs aptuveni 150 miljardu ASV dolāru (jeb aptuveni 110 miljardu euro) gadā.

1.7. Attiecībā uz oglekļa tirgus ienākumiem Komisija paredz, ka tirgus dalībnieku radīto milzīgo peļņu pilnībā pārņems attīstības valstis un izmantos zemu oglekļa emisiju veicināšanas pasākumiem. Praksē, daudz ticamāk, šāda peļņa nonāks privāto, turklāt galvenokārt attīstītajās valstīs esošo uzņēmumu kabatās.

1.8. EESK arī pauž bažas par ES redzējumu attiecībā uz vietējiem privātā sektora ieguldījumiem attīstības valstīs, ņemot vērā, ka Eiropas Savienība nav panākusi, lai dalībvalstis izmantotu pašas savus emisiju tirdzniecības kvotu sistēmas ieņēmumus ieguldījumiem tīras enerģijas veicināšanai.

1.9. Komisijai vajadzētu nākt klajā ar pārskatītu, dzīvotspējīgu plānu par to, kā saglabāt ES līderpozīcijas starptautiskās klimata politikas jomā. ES būtu arī jāturpina rosināt ASV un citas valstis konkretizēt savas pozīcijas attiecībā uz finansējumu klimata pārmaiņu jautājumu risināšanai.

1.10. Solījumi par palielinātiem finanšu resursiem — gan starptautiskā, gan vietējā mērogā — būtu izsakāmi “izmērāmā, uzrādāmā un pārbaudāmā” formā.

2. Ievads.

2.1. Eiropas Komisija 2009. gada 10. septembrī publicēja paziņojumu “Palielināt starptautisko finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem. Eiropas apsvērumi saistībā ar Kopenhāgenas vienošanos”.

2.2. Dokumenta uzdevums ir novērst sarunu nonākšanu strupceļā, tā kā attīstītās valstis uzskata, ka kopējā rīcībā jāpiedalās arī ekonomiski spēcīgākajām jaunattīstības valstīm, savukārt jaunattīstības valstis vēlētos attīstīto valstu skaidru nostāju jautājumā par klimata pārmaiņu seku mazināšanas un adaptācijas pasākumu finansēšanu.

2.3. Tomēr šis priekšlikums nav pietiekošs, lai nodrošinātu efektīvu vienošanos Kopenhāgenā. Visām attīstītajām valstīm jāveic vērienīgi emisiju samazinājumi, jaunattīstības valstīm jāveic atbilstoši klimata pārmaiņu seku mazināšanas pasākumi, un ir vajadzīga efektīva struktūra pasaules mērogā, kas var sniegt iedarbīgus stimulus investīciju novirzīšanai zemu oglekļa emisiju ekonomikā.

2.4. Paredzams, ka līdz 2020. gadam jaunattīstības valstu kopējās izmaksas siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai un klimata pārmaiņu adaptācijai veidos aptuveni 100 miljardus euro gadā. Finansējuma lielākajai daļai būtu jānāk no vietējiem avotiem un paplašinātā starptautiskā oglekļa tirgus, tomēr būs nepieciešams arī starptautiskais publiskais finansējums aptuveni 22–50 miljardu euro apmērā gadā.

2.5. Eiropas Komisija ierosina, ka rūpnieciski attīstītās valstis un ekonomiski spēcīgākās jaunattīstības valstis nodrošina šo publisko finansējumu atbilstoši savai atbildībai par emisijām un atkarībā no savām finansiālajām iespējām. Tas nozīmētu ES ieguldījumu aptuveni 2–15 miljardus euro gadā līdz 2020. gadam.

3. Komisijas dokuments.

3.1. Komisija lēš, ka vajadzīgais finansējums adaptācijas un klimata pārmaiņu seku mazināšanas pasākumiem jaunattīstības valstīs līdz 2020. gadam varētu sasniegt aptuveni 100 miljardus EUR gadā. Lai iegūtu šo summu, jāapvieno vietējais finansējums (publiskais un privātais sektors) jaunattīstības valstīs, pasaules oglekļa tirgus un — papildus tam — starptautiskā publiskā finansējuma plūsma. Vietējais privātais un publiskais finansējums varētu segt 20–40 %, oglekļa tirgus — līdz aptuveni 40 % un starptautiskais publiskais finansējums — atlikušo daļu.

3.2. Starptautiskais oglekļa tirgus 2020. gadā potenciāli varētu nodrošināt līdz pat 38 miljardiem EUR gadā. Kopenhāgenas nolīgumā jāparedz jauns sektorāls oglekļa tirgus kreditēšanas mehānisms, vienlaikus koncentrējot tīras attīstības mehānismu (TAM) vismazāk attīstītajās valstīs.

3.3. Starptautiskajam publiskajam finansējumam 2020. gadā jābūt robežās starp 22 un 50 miljardiem EUR gadā. No 2013. gada publiskā finansējuma iemaksas jādala, pamatojoties uz maksātspēju un atbildību par emisijām un iekļaujot ekonomiski spēcīgākās jaunattīstības valstis. Pamatojoties uz šiem pieņēmumiem, ES daļa būtu no aptuveni 10 % līdz 30 % atkarībā no šo divu kritēriju svēruma. Ja Kopenhāgenā tiks sasniegts vērienīgs rezultāts, ES atbilstīgā iemaksa 2020. gadā varētu būt no 2 līdz 15 miljardiem EUR gadā atkarībā no kopējā globālā finansējuma, par kuru izdosies vienoties, un katra sadales kritērija svēruma.

3.4. Piešķirot atbalstu adaptācijas pasākumiem, prioritāte ir visneaizsargātākās valstis un nabadzīgās jaunattīstības valstis.

3.5. Starptautiskā gaisa un jūras transporta nozares var kļūt par svarīgu jaunu finansējuma avotu.

3.6. Turpmākajai starptautiskās finanšu struktūras pārvaldībai jābalstās uz decentralizētu, augšupēju pieeju. Klimata pārmaiņu seku mazināšanas un adaptācijas pasākumu finansējuma nepilnības un nelīdzsvarotība jāuzrauga un regulāri jāpārskata jaunam augsta līmeņa forumam par starptautisko finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem.

3.7. Visām valstīm, izņemot vismazāk attīstītās valstis, līdz 2011. gadam būtu jāsagatavo zemu oglekļa emisiju izaugsmes plāni, tostarp ticami vidēja termiņa un ilgtermiņa mērķi, un jāsagatavo siltumnīcefekta gāzu emisiju gada uzskaites.

3.8. Paredzams, ka laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam būs vajadzīgs tūlītējs finansējums adaptācijai, klimata pārmaiņu seku mazināšanai, pētniecībai un darbībspējas uzlabošanai jaunattīstības valstīs no 5 līdz 7 miljardiem EUR gadā. Tāpēc ES varētu apsvērt 0,5 līdz 2,1 miljardu EUR lielu tūlītēju iemaksu gadā, sākot ar 2010. gadu. Šis finanšu pasākums ir jāatbalsta gan no ES, gan no valstu budžetiem.

3.9. Laikposmam pēc 2012. gada kā daļu no nākamās finanšu shēmas priekšlikumu paketes Komisija ierosinās vienotu, kopīgu piedāvājumu par ES līdzdalību globālā mērogā, tostarp par to, vai no 2013. gada piešķirt finansējumu no budžeta līdzekļiem vai izveidot atsevišķu Klimata fondu kā daļu no priekšlikumu paketes finanšu shēmai pēc 2013. gada, vai arī apvienot abus finansējuma avotus. Būtisks ES finansējuma avots kā daļa no kopējā ES ieguldījuma varētu būt tiešas atsevišķu dalībvalstu iemaksas.

3.10. Ja neizmanto ES budžetu, tad iekšējai iemaksu sadalei ES jābalstās uz tiem pašiem iemaksu veikšanas principiem kā starptautiskā līmenī, ņemot vērā dalībvalstu īpašos apstākļus.

4. Vispārējas piezīmes.

4.1. EESK atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu, kura mērķis ir novērst uz jaunu vienošanos klimata jomā vērsto Kopenhāgenas starptautisko sarunu nonākšanu strupceļā, piedāvājot apsvērumus par finansējumu klimata pārmaiņu jautājumiem un aktualizējot pastāvīgo nepieciešamību pievērsties vērienīgiem emisiju samazināšanas mērķiem.

4.2. G77 (attīstības valstu grupa) ir paziņojusi, ka pietiekams finansējums klimata pārmaiņu jautājumu risināšanai ir centrālais jautājums tās dalībvalstīm ANO klimata konvencijas ietvaros. Ir plaša vienprātība par to, ka klimata pārmaiņu rezultātā vispirms un vissmagāk cietīs tieši attīstības valstis (un šādu sabiedrību trūcīgākie locekļi).

4.3. Attīstības valstīm ir vajadzīga arī mūsu palīdzība cīņā pret klimata pārmaiņām, saskaņā ar ES apņemšanos ANO klimata konvencijas ietvaros. Turpmākajos gadu desmitos tām ir paredzamas izmaksas simtiem miljardu euro apmērā gadā.

4.4. EESK atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir spērusi pirmo soli, analizējot dažādos iespējamos finansējuma avotus, kā arī vēlmi pievērsties ikviena šāda avota izpētei gan resursu, gan izlietojuma iespēju un kanālu apzināšanas aspektā. Tomēr daudzas NVO, kā arī ANO ekonomisti ir vienisprātis par to, ka nepieciešamais attīstīto valstu sniegtais finansējums jaunattīstības valstīm ir paredzams aptuveni 150 miljardu ASV dolāru (jeb aptuveni 110 miljardu euro) gadā.

4.5. Jāveltī vairāk uzmanības jaunā elastīgā mehānisma — sektorālā oglekļa tirgus (SOT) kreditēšanas mehānisma izpētei, lai nodrošinātu praktiskus risinājumus tā ieviešanai un neveiksmju riska samazināšanai. Jāpievērš ievērība tīras attīstības mehānisma (TAM) un sektorālā oglekļa tirgus (SOT) papildinājuma kritērijiem, lai novērstu neskaidrību rašanos.

4.6. Visam klimata pārmaiņu jautājumu risināšanai jaunattīstības valstīs paredzētajam finansējumam jābūt jaunam un papildinošam attiecībā pret Oficiālās attīstības palīdzības (OAP) saistībām, t.i., 0,7 % no IKP, tā kā klimata pārmaiņas rada ievērojamas izmaksas papildus tām saistībām, kas bija paredzētas sākotnēji izvirzīto mērķu sasniegšanai. Jāņem vērā, ka tikai dažas valstis ir izpildījušas solījumu palielināt OAP apjomu līdz 0,7 % no IKP. Pēdējo desmit gadu laikā vērojamā tendence liecina, ka šo saistību izpildes perspektīvas ir vājas.

4.7. Vairāk nekā jebkad agrāk ES būtu jāīsteno pasākumi un jāsaglabā vadošā loma starptautiskās klimata politikas veidošanā sarunās par visaptverošu nolīgumu klimata pārmaiņu jomā Kopenhāgenā. Bezprecedenta finanšu krīze būs īslaicīga un pārejoša. Klimata pārmaiņas paliks.

4.8. Ekonomikas atveseļošana ir atkarīga no klimata pārmaiņu problēmas risināšanas. Ja līderi nepaveiks to, kas ir steidzami nepieciešams šogad, sagaidāms, ka klimata pārmaiņu sekas izmaksās 20 % no pasaules IKP. Pēc bijušā Pasaules bankas galvenā ekonomista Lord Stern aprēķiniem tas pārsniegtu Lielās depresijas un abu pasaules karu radītos zaudējumus kopā ņemot, neskaitot cilvēku nāvi un sugu izmiršanu.

4.9. ES būtu jāturpina rosināt ASV un citas valstis konkretizēt savas pozīcijas attiecībā uz finansējumu klimata pārmaiņu jautājumu risināšanai. Solījumi par palielinātiem finanšu resursiem — gan starptautiskā, gan vietējā mērogā — būtu izsakāmi “izmērāmā, uzrādāmā un pārbaudāmā” formā.

5. Īpašas piezīmes.

5.1. Radīt piemērotas finanšu plūsmas.

5.1.1. Mobilizēt vietējo finansējumu

5.1.1.1. Ne tikai attīstītajās valstīs, bet arī jaunattīstības valstīs vietējais privātais finansējums veidos lielu daļu no vajadzīgajām investīcijām; lielākā daļa no šīm investīcijām jau ir komerciāli dzīvotspējīgas – ar papildu līdzekļiem, kas atgūti, mazāk maksājot par patērēto enerģiju.

5.1.1.2. Tomēr nabadzīgajām valstīm, jo īpaši vismazāk attīstītām valstīm, kā ar jaunattīstīto valstu nabadzīgākajai iedzīvotāju daļai nebūs pietiekamu līdzekļu, lai investētu adaptācijas pasākumos cīņai ar klimata pārmaiņu negatīvo ietekmi. Viņi būs atkarīgi gan no vietējās, gan starptautiskās publiskā sektora palīdzības.

5.1.2. Pilnībā izmantot oglekļa tirgu

5.1.2.1. EESK piekrīt, ka starptautiskais oglekļa tirgus ir viens no rīkiem, kas palielina privātā sektora investīcijas jaunattīstības valstīs, kaut gan tirgus vēl nav pilnībā izveidojies un vēl ir daudz jautājumu par izlīdzināšanas shēmu kvalitāti; oglekļa tirgus efektivitāti veicinās emisiju kvotu samazināšana, pateicoties tālejošas vienošanās noslēgšanai Kopenhāgenā.

5.1.2.2. Tirgum piesaistīts finansējums, ko nodrošina valstu emisiju kvotu (piešķirtā daudzuma vienību) noteiktas procentuālās daļas pārdošana izsolēs starptautiskā režīma (nevis ES ETS) ietvaros vai pirkšana par noteiktu cenu, būtu galvenais mehānisms jauna UNFCCC finansējuma veidošanai. To varētu papildināt, piemēram, ar nodevu par gaisa vai jūras pārvadājumiem, vai pārdodot izolēs emisiju kvotas šīm nozarēm reģionālo un valstu shēmu (piemēram, ES ETS) ietvaros, kā arī ar nodevām par oglekļa tirgus darījumiem.

5.1.2.3. Jāņem vērā, ka oglekļa tirgus ir atvasināts tirgus, kas lielajiem ieguldītājiem ļauj veikt spekulācijas saistībā ar sagaidāmo (nākotnes) cenu izmaiņām emisiju samazinājumu rezultātā. Šis tirgus jau tagad parāda savas vājās vietas un var vēl vairāk destabilizēt starptautisko finanšu tirgu. Bangkokā jaunattīstības valstis paziņoja, ka paļaušanās uz tirgus mehānismiem padarītu vēl neaizsargātākas dienvidos esošās valstis, kuras jau tagad cieš no pārtikas nepietiekamības, kā arī no finanšu un klimata krīzes.

5.1.2.4. Ir vajadzīgas atbilstošas apstiprināšanas/kontroles procedūras, lai nodrošinātu gan TAM, gan jauno sektorālā oglekļa tirgus (SOT) mehānismu ātrāku darbību.

5.1.2.5. Vairāk finanšu resursu jāiegulda darbībspējas uzlabošanā un ekspertu apmācībā visās oglekļa tirgus jomās gan attīstītajās, gan attīstības valstīs.

5.1.2.6. Lai varētu piemērot SOT, ir jāsniedz pārredzama “ekonomiski spēcīgāko jaunattīstības valstu” definīcija; EESK atbalsta ideju par SOT attiecībā uz ekonomikas nozarēm ar augstu konkurētspēju, taču vienlaikus brīdina, ka pastāv ļoti augsts neveiksmes risks, ja attiecīgā mehānisma koncepcija nav pēc iespējas robusta.

5.1.3. Noteikt starptautiskā publiskā finansējuma apjomu

5.1.3.1. EESK piekrīt tēzei: “Jo mazāk līdzekļu iegūst no oglekļa tirgus, jo lielāks ir pieprasījums pēc publiskā finansējuma klimata pārmaiņu seku mazināšanai.”

5.1.3.2. Jāievieš mehānismi publiskā finansējuma vajadzību regulārai pārskatīšanai, tomēr Komisijai jāapzinās, ka oglekļa tirgū var rasties izkropļojumi, ja publiskais finansējums netiek novirzīts nozarēm, kurās attiecībā uz oglekļa tirgu trūkst piekļuves iespēju/intereses/iniciatīvas (piemēram, darbībspējas uzlabošana, apmācība).

5.1.4. Starptautiskais publiskais finansējums ātrai īstenošanai 2010.–2012. gadā

5.1.4.1. EESK piekrīt, ka starptautiskā publiskā finansējuma ātrai uzsākšanai ir svarīga nozīme saistībā ar visaptverošu, līdzsvarotu un tālejošu Kopenhāgenas vienošanos. Īpaši tai vajadzētu būt vērstai uz darbībspējas uzlabošanu, tostarp zemu oglekļa emisiju izaugsmes plānu izstrādāšanā, klimata pārmaiņu ietekmes samazināšanā, izmēģinājuma projektu sagatavošanā un tūlītēju adaptācijas pasākumu nodrošināšanā. Šāda ātrās īstenošanas atbalsta uzdevums būtu sagatavot reālu un efektīvu rīcību vidējā termiņā un ilgtermiņā, kā arī novērst vilcināšanos tālejošu pasākumu veikšanā.

5.1.5. Starptautiskā aviācija un jūras transports — novatorisks finansējuma avots

5.1.5.1. Starptautiskā aviācija un jūras transports ir lieli un strauji augoši siltumnīcefekta gāzu emisiju avoti, kam būs vajadzīgs regulējums, lai stabilizētu siltumnīcefekta gāzu koncentrāciju atmosfērā. Regulējums šajā jomā varētu nodrošināt ievērojamus finanšu resursus klimata jomā izvirzīto mērķu īstenošanai. Šīs izmaksas segtu galvenokārt gaisa transporta pasažieri un patērētāji attīstītajās valstīs. Tomēr tam būs vajadzīga sadarbība ar Starptautisko civilās aviācijas organizāciju un Starptautisko jūrniecības organizāciju, kas pēdējo desmit gadu laikā ir kavējušas emisiju samazināšanas centienus.

5.1.6. Ieguldījumu noteikšana saistībā ar starptautisko publisko finansējumu

5.1.6.1. EESK piekrīt, ka “Emisiju kritērijam piešķirot lielāku nozīmi nekā IKP, tiktu radīts papildu stimuls samazināt emisijas, kā arī apliecināta ES savlaicīgi uzsākto pasākumu nozīme emisiju līmeņa samazināšanā”. Tomēr jāsekmē pareizs svēršanas mehānisms, lai Kopenhāgenā varētu panākt vienošanos.

5.2. ES ieguldījums klimata pārmaiņu jautājumu publiskajā finansējumā.

5.2.1. EESK atbalsta Komisijas lēmumu sarunās ieņemt vienotu nostāju un nākt klajā ar vienotu globālu piedāvājumu.

5.2.2. Attiecībā uz finansējuma virzību EESK iesaka izmantot esošās struktūras, vienlaikus nodrošinot skaidras uzraudzības un ziņošanas procedūras, lai pēc iespējas samazinātu izmaksas un nodrošinātu finanšu līdzekļu pareizu izlietošanu.

5.3. Eiropas apsvērumi saistībā ar klimata jomas finansējuma decentralizētu un augšupēju pārvaldību.

5.3.1. ES pārvaldības struktūru var izmantot kā paraugu un tādējādi nodrošināt ES ievērojamas priekšrocības turpmāko pasākumu veikšanā.

5.3.2. EESK uzskata zemu oglekļa emisiju izaugsmes plāna termiņu visām valstīm (2011. gads) par nereālu, ja ES vēlas skaidrus un īstenojamus plānus, ņemot vērā īpašo zināšanu trūkumu pat dažās ES dalībvalstīs.