[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē , 3.5.2006

COM(2006) 200 galiga redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Divi gadi pēc paplašināšanās — Pozitīvi ekonomiskie rezultāti

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Divi gadi pēc paplašināšanās — Pozitīvi ekonomiskie rezultāti

I. Ievads: paplašināšanās — sekmīgs process 3

II. Strauja izaugsme un stabilitāte 4

III. Aizvien pilnīgāka integrēšanās ES ekonomikā 4

III.1. Tirdzniecības pieaugums 4

III.2. Vairāk tiešo ieguldījumu no ārvalstīm 5

III.3. Izteikti dinamiska finanšu nozare 5

IV. Vienmērīgi pielāgojumi 6

IV.1. Bažām par pārbīdi nav bijis pamata 6

IV.2. Migrācijas plūsmu ierobežojumi 7

IV.3. Veiksmīgi īstenoti tiesību akti iekšējā tirgus jomā 8

IV.4. Visproblemātiskākais jautājums sekmīgi atrisināts 9

IV.5. Nodarbinātības un sociālās kohēzijas veicināšana 10

V. Noregulēta paplašināšanās finansiālā ietekme 10

VI. Secinājums 11

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

Divi gadi pēc paplašināšanās — Pozitīvi ekonomiskie rezultāti

I. IEVADS: PAPLAšINāšANāS — SEKMīGS PROCESS

1. PIEKTā ES PAPLAšINāšANāS, KAS NOTIKA 2004. GADA 1. MAIJā, BIJA VISVēRIENīGāKAIS PAPLAšINāšANāS PROCESS EIROPAS SAVIENīBAS VēSTURē: LIELāKā PAPLAšINāšANāS — GAN ņEMOT VēRā ES JAUNO DALīBVALSTU SKAITU, GAN ARī šO VALSTU IEDZīVOTāJU SKAITU; PAPLAšINāšANāS, KAS ES IEVIESA VISLIELāKO DAUDZVEIDīBU, JO DESMIT VALSTīM, KAS PIEVIENOJāS ES, IR BIJUSI ļOTI DAžāDA EKONOMISKO, SOCIāLO UN POLITISKO NORIšU PIEREDZE.

2. Šīs paplašināšanās ekonomisko ietekmi padziļināti pētīja, sagatavojoties noteiktajai paplašināšanās dienai — 2004. gada 1. maijam. Pirms paplašināšanās veiktajos pētījumos jaunajām dalībvalstīm tika prognozēta strauja ekonomiskā izaugsme (IKP papildu pieaugums ik gadus 1,3-2,1% apmērā). Arī piecpadsmit toreizējām ES dalībvalstīm prognozēja zināmus ieguvumus, bet sakarā ar relatīvi maznozīmīgo jauno dalībvalstu saimnieciskās darbības apjomu — mazāk nekā 5% no kopējā ES-25 IKP — šai ietekmei atbilstīgi aplēsēm bija jābūt minimālai. Tādas sekas kā migrācijas plūsma, darbības pārbīde, algas lejupslīdes tendence ES-15 dalībvalstīs un izmaksas saistībā ar pielāgošanos jaunajās dalībvalstīs bija paredzēts kontrolēt un ar laiku novērst.

3. Ir pienācis laiks izvērtēt divos gados pēc paplašināšanās gūto pieredzi. Secinājumi par piekto paplašināšanos var palīdzēt labāk izprast Eiropas integrācijas pozitīvos aspektus un problēmas. Arī turpmākajās paplašināšanās kārtās var ņemt vērā šīs gūtās atziņas. Lai gan 2004. gadā notikusī paplašināšanās bija ļoti nozīmīga, galvenokārt ņemot vērā tās politisko un stratēģisko dimensiju Eiropas atkalapvienošanās kontekstā, šajā ziņojumā, kā arī pētījumā, kas ir šā ziņojuma pamatā [1] , izskatīti paplašināšanās ekonomiskie aspekti. Šajos dokumentos izvērtēts, vai, neraugoties uz toreizējo ES-15 dalībvalstu un topošo dalībvalstu paustajām bažām, ir bijis pamats sagatavošanās posma prognozēm par paplašināšanās pozitīvo ekonomisko ietekmi.

4. Kā jau tika minēts iepriekš, pozitīvās ekonomiskās perspektīvas ir piepildījušās. Jaunās dalībvalstis ir uzsākušas plašas reformas modernizācijas nolūkā un šobrīd jau ir kļuvušas par dinamiskas tirgus ekonomikas valstīm. Paplašināšanās sniegtā stabilitāte ir palīdzējusi palielināt tirdzniecību un ieguldījumus starp ES-15 un ES-10 dalībvalstīm, kā arī starp ES-10 dalībvalstīm, izveidojot situāciju, kurā ieguvēji ir visas iesaistītās personas: veicinot attīstību un nodarbinātību ES-10 valstīs; paverot jaunas iespējas ES-15 dalībvalstu uzņēmumiem un tādējādi sniedzot atbalstu, lai šie uzņēmumi varētu saglabāt savu konkurētspēju vispasaules uzņēmējdarbības telpā, kas kļūst arvien pretenciozāka; pozitīvi ietekmējot patērētājus visā ES, kuriem tiek sniegtas lielākas izvēles iespējas. Kopumā piektā paplašināšanās kārta, kā rezultātā ir izveidots lielāks un integrētāks iekšējais tirgus, ir radījusi apstākļus, lai visa Eiropas ekonomika kļūtu stabilāka un dinamiskāka un attiecīgi būtu labāk sagatavota stāties pretī visā pasaulē pieaugošās konkurences izaicinājumam. Vēl vairāk vispārinot, tā kā šī paplašināšanās ir veicinājusi mieru, stabilitāti, drošību, labklājību, demokrātiju, cilvēktiesību ievērošanu, kā arī tiesiskumu visā Eiropā, ir skaidrs, ka piektā paplašināšanās, kā arī visas iepriekšējās, ir bijis sekmīgs process visām ES dalībvalstīm.

II. STRAUJA IZAUGSME UN STABILITāTE

5. SAKARā AR TO, KA ES PIEVIENOJāS VAIRāKAS MAZāK LABKLāJīGAS VALSTIS, ES IR PADZIļINāJUšāS ATšķIRīBAS IENāKUMU ZIņā, JO IKP UZ VIENU IEDZīVOTāJU (KAS IZTEIKTS Kā PIRKTSPēJAS LīMENIS) IR DIAPAZONā NO 40% LATVIJā LīDZ 210% LUKSEMBURGā NO ES-15 VIDēJā RāDīTāJA. EKONOMISKā IZAUGSME JAUNAJāS DALīBVALSTīS VIDēJI IR BIJUSI STRAUJāKA (3¾% GADā IK GADUS LAIKPOSMā NO 1997. LīDZ 2005. GADAM) NEKā E-15 DALīBVALSTīS (2½%). TāDēJāDI, CENšOTIES PANāKT ES-15 LABKLāJīBAS LīMENI, šā PROCESA REZULTāTā ES-10 VALSTīS IR NOVēROJAMS IENāKUMU PIEAUGUMS NO 44% NO ES-15 VIDēJA LīMEņA 1997. GADā (GADS, KAD KOMISIJAS „PROGRAMMā 2000” KONKRETIZēJāS PAPLAšINāšANāS PERSPEKTīVAS) LīDZ 50% 2005. GADā. VISPāRēJā TENDENCE IR TāDA, KA VALSTīS, KURāS SāKOTNēJI IENāKUMU LīMENIS UZ VIENU IEDZīVOTāJU BIJA VISZEMāKAIS, EKONOMISKā IZAUGSME IR BIJUSI VISSTRAUJāKā. TIKAI ATSEVIšķOS GADīJUMOS DAžUS GADUS EKONOMISKā IZAUGSME IR BIJUSI LēNāKA NEKā PAREDZēTS. POZITīVIE EKONOMISKIE REZULTāTI IR UZLABOJUšI SITUāCIJU šO VALSTU DARBA TIRGū, UN PēC IEILGUšA LEJUPSLīDES PERIODA NODARBINāTīBA 2004. GADā IR STABILIZēJUSIES UN 2005. GADā PIEAUGUSI PAR 1,5%.

6. Vienlaikus ar straujo ekonomisko izaugsmi ir pieaugusi makroekonomiskā stabilitāte. Notiekošā ekonomikas integrācija un visā ES īstenotās ekonomikas politikas koordinācijas paplašināšana, kā arī jaunajās dalībvalstīs īstenotās budžeta uzraudzības procedūras ir nostiprinājušas ekonomikas politikas disciplīnu. Inflācija un procentu likmes jaunajās valstīs ir pietuvinājušās ES-15 rādītājiem, atspoguļojot vispārējo ekonomikas politikas uzticamību. Tomēr norises valsts finansēs nav bijušas tik viendabīgas, kas liecina par pārejas posmā īstenoto reformu ietekmi. Sešas no jaunajām dalībvalstīm ES pievienojās ar budžeta deficītu, kas pārsniedza Līgumā noteikto 3% slieksni no IKP, bet to vairākums kopš iestāšanās ES ir daudz paveikušas, lai novērstu šo pārmērīgā budžeta deficīta situāciju, kas pašlaik raksturo arī tikpat daudz veco dalībvalstu. Lielākajā daļā ES-10 valstu valsts parāda uzkrājums ir daudz zemāks nekā ES-15 valstīs.

III. AIZVIEN PILNīGāKA INTEGRēšANāS ES EKONOMIKā

III.1. Tirdzniecības pieaugums

7. Deviņdesmito gadu sākumā tirgus liberalizācija tika panākta, noslēdzot Eiropas nolīgumus, kurus parakstīja visas kandidātvalstis. Šīs desmitgades sākumā izveidoja brīvās tirdzniecības zonu, kas attiecās uz 85% divpusējās tirdzniecības. Jau pirms ES paplašināšanās sakarā ar iestāšanās ES perspektīvu ES-25 valstīs notika strauja tirgus integrācija. ES-10 valstis ekonomiskā ziņā ir ļoti atvērtas, un tirdzniecība šajās valstīs (gan eksports, gan imports) veido vidēji 93% no IKP, salīdzinot ar vidēji 55% ES-15 valstīs. ES-15 tirdzniecības daļa kopējā ES-10 tirdzniecībā ir pieaugusi no aptuveni 56% 1993. gadā līdz 62% 2005. gadā. ES-10 tirdzniecības daļa attiecībā uz ES-15 importu arī ir pieaugusi par 8 procentu punktiem, sasniedzot 13% laikposmā no 1993. līdz 2005. gadam (ES-15 iekšējā tirdzniecība netiek ņemta vērā). Čehija un Polija ir galvenās eksportētājvalstis (kuru tirgus daļa katrai no šīm valstīm ir 3,5%). ES-10 valstis ir ieguvušas svarīgas tirgus daļas, kas atspoguļo darbspēka izmaksu konkurētspēju šajās valstīs, tomēr ES-15 joprojām saglabā būtisku tirgus pārpalikumu attiecībā uz jaunajām dalībvalstīm. Lielā mērā veids, kā notiek tirgus integrācija, atspoguļo dalībvalstu savstarpējo komplementaritāti. Salīdzinošo priekšrocību aplēses apstiprina, ka līdz šim ES-10 tirgū dominē neliela un vidēji neliela tehnoloģiskā specializācija, intensīvi izmantojot darbaspēku. ES-15 tirgus specializācija, savukārt, daudz vairāk izpaužas attiecībā uz tādiem produktiem, kuru ražošanai vajadzīgs vairāk zināšanu un jāiegulda lielāks kapitāls.

8. Līdz ar ES paplašināšanos vidējā muitas tarifa likme, ko ES-10 piemēroja ievedumiem no trešām valstīm, no 8,9% ir samazinājusies līdz 4,1% no vidējās likmes ES. Lai gan ES-10 valstīm ir jāspēj konkurēt ar tādiem jaunizveidotiem tirgiem kā Ķīna un Indija, jaunajām dalībvalstīm (ES-10) ir izdevies būtiski palielināt savu daļu pasaules tirgos, to eksportam pieaugot no 1% 1992. gadā līdz 2,8% 2003. gadā no pasaules kopējiem rādītājiem. Kā tas ir ierasts ekonomikām citu ekonomiku līmeņa panākšanas posmā, ES-10 ir vērojams diezgan liels tirdzniecības deficīts, ko finansēja no ieplūdušajiem ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem. Neraugoties uz muitas tarifa samazinājumiem un jaunizveidoto tirgu konkurenci, vidējais tirdzniecības deficīts pēdējos gados ir būtiski samazinājies līdz aptuveni 3% no IKP 2005. gadā. Tomēr vairākās valstīs ārējās svārstības joprojām ir diezgan krasas, kādēļ ir vajadzīga ļoti strikta politikas uzraudzība, jo īpaši gadījumos, kad līdztekus minētajām svārstībām ir novērojams augsts inflācijas līmenis.

III.2. Vairāk tiešo ieguldījumu no ārvalstīm

9. Kopš deviņdesmito gadu vidus jaunajās dalībvalstīs arvien vairāk savu darbību ir izvērsuši ārvalstu uzņēmumi, kā rezultātā ārvalstu tiešie ieguldījumi ( ĀTI ), kuru vēl pirms desmit gadiem faktiski nemaz nebija, 2004. gadā ir pārsnieguši 190 miljardus euro jeb 40% no vietējā IKP. Vecās dalībvalstis jaunajās dalībvalstīs ir galvenie ieguldītāji, jo to daļa no visiem kopējiem ĀTI atbilst trīs ceturtdaļām. Vācija ir visnozīmīgākais ieguldītājs, kas īpaši aktīvi darbojas Čehijā, Ungārijā, Polijā un Slovākijā, kamēr Ziemeļvalstu ieguldītāji vairāk savā darbībā ir koncentrējušies uz trīs Baltijas valstīm. Lielākā daļa ĀTI (55%) ir ieguldīti pakalpojumos, pēc tam procentuāli nākamajā pozīcijā ir rūpniecība (37% ieguldījumu). Kamēr Baltijas valstīs, kā arī mazākā mērā Polijā ĀTI ieguldīti galvenokārt tādās tradicionālās rūpniecības jomās kā pārtikas pārstrāde, tekstila ražošana un kokapstrādes produkti, Ungārijā, Čehijā un Slovākijā ārvalstu investori arvien vairāk koncentrējas uz modernās rūpniecības nozarēm (piemēram, biroju iekārtas, datori, telekomunikācijas, mašīnbūve).

III.3. Izteikti dinamiska finanšu nozare

10. Kopš pārejas posma banku krīzes deviņdesmito gadu sākumā jaunās dalībvalstis ir spērušas nozīmīgu soli uz priekšu, attīstot stabilu finanšu vidi, un tādējādi ir izvairījušās no lieliem finansiāliem satricinājumiem, lai gan dažos gadījumos maiņas kursi ir liecinājuši par zināmu nepastāvību.

11. Izņemot Kipru un Maltu, kurās jau sākotnēji bija izveidota tirgus ekonomika, jaunās dalībvalstis raksturo nelielas finanšu sistēmas salīdzinājumā ar ES-15 valstīm, bet tomēr tās attīstās ļoti strauji, kā par to īpaši liecina pēdējā laika kredītu pieaugums. Kopējais aizņēmumu apjoms astoņās Centrālās un Austrumeiropas valstīs joprojām nesasniedz vidējos rādītājus euro zonā. Tādi pati situācija vērojama arī saistībā ar vērtspapīru tirgus kapitalizāciju. Integrācija strauji attīstījusies ir arī banku nozarē, kur pārrobežu ieguldījumu un ārvalstu banku īpatsvars ir daudz augstāks nekā ES-15 banku nozarē. Palielinoties konkurencei, ir samazinājušās kredītizmaksas, jo īpaši attiecībā uz hipotekāriem kredītiem, un Latvijā, Slovākijā un Ungārijā tīrie procentu peļņas rādītāji ir pietuvojušies euro zonas rādītājiem (aptuveni 0,5%). Pretēji tam dažās valstīs, piemēram, Polijā un Slovēnijā, tīrā procentu peļņa joprojām ir diezgan augsta, proti, 3%, kas liek secināt, ka šajā jomā konkurence vēl ir jāattīsta.

12. Pievienošanās sakarā ES-15 valstu finanšu starpniekiem ir pavērušās iespējas darboties jaunajos tirgos un ir uzlabota portfeļu dažādība. Liels skaits veco dalībvalstu banku ir aktīvi izmantojušas šīs iespējas. Austrija ir viens no visspilgtākajiem piemēriem, jo šīs valsts bankas 25% savu aktīvu ir ieguldījušās ES-8 valstīs. Ziemeļvalstu bankas jo īpaši ir iesaistījušās Baltijas valstu banku nozarē.

IV. VIENMēRīGI PIELāGOJUMI

IV.1. Bažām par pārbīdi nav bijis pamata

13. Tiesības veikt uzņēmējdarbību ir viena no Līgumā paredzētajām pamatbrīvībām un būtisks iekšējā tirgus elements, ar ko nodrošina efektīvu resursu sadali un kas ar laiku palīdz sasniegt vispārējo ekonomisko pārticību. Tomēr ES-15 dalībvalstu ĀTI uzkrāšanās jaunajās dalībvalstīs ir izraisījis veco dalībvalstu bažas par darbības pārbīdi un attiecīgiem darbvietu zudumiem. Fakti liecina, ka ĀTI novirzīšana uz jaunajām dalībvalstīm, kas ir tik būtiska saņēmējām valstīm, ir tikai ļoti neliela daļa kopējās ĀTI plūsmas, kuras avots ir ES-15 valstis: no visiem kopējiem ieguldījumiem 2004. gadā ieguldījumu plūsma uz jaunajām dalībvalstīm bija tikai 4% salīdzinājumā ar ieguldījumu plūsmu 53% apmērā uz citām ES-15 dalībvalstīm un 12% ieguldījumu, kas novirzīti uz ASV. Turklāt liela daļa ES-15 ārvalstu tiešo ieguldījumu jaunajās dalībvalstīs, jo īpaši pakalpojumu nozarē, uz kuru novirzīts visvairāk līdzekļu, saistīti ar privatizācijas programmām, lai tādējādi vecās dalībvalstis pieteiktu savu ietekmi strauji augošajos tirgos, un nebūt nav saistīti ar tādu darbību aizstāšanu, ko iepriekš veica ieguldīto līdzekļu avota valstīs.

14. Dažādos pētījumos ir iztirzāta bezdarba pārbīdes iespējamā ietekme. Nesen veiktos pētījumos par dažām ES-15 valstīm ir izteikts viedoklis, ka ne vairāk kā 1-1,5% ikgadējās darbspēka aprites var notikt pārbīdes dēļ un ka tikai daļa šā procentos izteiktā rādītāja attiecas uz pārbīdi uz jaunajām dalībvalstīm. Ir aprēķināts, ka, piemēram, Vācijā un Austrijā, kas ir vienas no svarīgākajām ieguldītājām valstīm ES-10, šādu ieguldījumu rezultātā pēdējo piecpadsmit gadu laikā jaunu darbvietu radīšana kumulatīvā izteiksmē ir samazinājusies par 0,3-0,7%, kas ir ļoti maza procentuālā attiecība, jo īpaši ņemot vērā vispārējo radīto darbvietu skaitu šajā pašā laikposmā. Turklāt daudzviet, novirzot daļu ražošanas procesa uz jaunajām dalībvalstīm, ES-15 uzņēmumiem ir izdevies nostiprināt savu konkurētspēju, kam ir bijusi izteikti pozitīva ietekme uz nodarbinātību.

15. Lai gan makroekonomikas perspektīvā pārbīdes ietekme nav liela, tās un vispārīgi arī pārstrukturēšanas ietekme var būt izšķiroša atsevišķām rūpniecības nozarēm vai reģioniem. Tādēļ Komisija vajadzību paredzēt un līdzdarboties šajās pārmaiņās ir atzinusi savā Paziņojumā par pārstrukturēšanu [2] , kurā tā ir izklāstījusi stratēģiju, lai saistīto izmaksu samazināšanas nolūkā sekmīgāk integrētu dažādos Kopienas instrumentus, jo īpaši struktūrfondus.

16. Debatēs par pārbīdi ir izvirzīts apgalvojums, saskaņā ar ko pārbīdi var izraistīt dalībvalstīs pastāvošā atšķirība uzņēmumu peļņas nodokļa likmes ziņā. Tomēr starptautiskie ieguldījumi lielākoties ir atkarīgi no citiem faktoriem kā, piemēram, darbaspēka vienības izmaksas vai apjomradīti ietaupījumi (priekšrocības, ko sniedz ģeogrāfiskā atrašanās vieta, tirgus apjoms, ārējās ekonomiskās norises, vispārējā uzņēmējdarbības vide, cilvēku kapitāls), kā rezultātā notiek ieguldījumu ģeogrāfiska koncentrēšanās vienuviet. Turklāt nodokļu politikas ietekme uz ienākumiem no uzņēmējdarbības un, attiecīgi, uz lēmumu par ieguldījumiem ir galvenokārt atkarīga no daudziem citiem vispārējās nodokļu sistēmas aspektiem, starp kuriem jāmin darbspēka aplikšana ar nodokli, nodokļa bāze un uzņēmumu peļņas nodokļa sistēmas vispārējā pārredzamība un integrētība (nodokļu dubultā uzlikšana, iekšējo cenu noteikšana, kā arī iespēja pārdalīt uzņēmējdarbības ienākumus starp mātes un meitas uzņēmumiem). Neraugoties uz uzņēmumu peļņas nodokļa likmes samazinājumu un izmaiņām nodokļa likmes diferencēšanā dažādās valstīs, to nodokļu summa, ko ES uzņēmumi samaksājuši kā daļu IKP, pēdējās desmitgades laikā ir visnotaļ saglabājusi savu stabilitāti gan vecajās, gan jaunajās dalībvalstīs. Šī parādība pamatā skaidrojama ar nodokļa bāzes vispārēju paplašināšanu un dažu dalībvalstu gadījumā ar ienākumu pieaugumu, kas atspoguļo labāku peļņu no kapitāla. Kopumā šķiet, ka šie apsvērumi pierāda, ka uzņēmumu peļņas nodokļa likme pati par sevi nav bijusi galvenais nosacījums, pieņemot lēmumus par ieguldījumu veikšanu.

IV.2. Migrācijas plūsmu ierobežojumi

17. Ņemot vērā to, ka šķēršļi tirdzniecībai, tiešiem ārvalstu ieguldījumiem un cita veida kapitāla plūsmai bija novērsti jau pirms paplašināšanās, brīva personu un darbaspēka aprite bija būtiskākā no jaunajām ekonomiskās integrācijas dimensijām 2004. gada 1. maijā. Ir izrādījies, ka brīva darbaspēka aprite ir viens no politiski visdelikātākajiem jautājumiem valsts līmenī sakarā ar bažām par to, ka pēc iestāšanās konkurence darbvietu un atalgojumu ziņā varētu kļūt vēl sīvāka. Tādēļ 2003. gada Pievienošanās līgumā tika paredzēta iespēja uz laikposmu ne ilgāku par septiņiem gadiem pieprasīt atkāpi no brīvas darbaspēka aprites principa, proti, pieļaujot valsts noteiktus ierobežojumus darbaspēka ieplūdei no visām jaunajām dalībvalstīm, izņemot Kipru un Maltu. Pārejas pasākumu pirmajā divgadu posmā Īrija, Zviedrija un Apvienotā Karaliste pieņēma lēmumu šādus ierobežojumus nepiemērot, lai gan Apvienotā Karaliste pieņēma obligātās reģistrācijas sistēmu. Visas pārējās ES-15 dalībvalstis saglabāja darba atļauju režīmu, dažkārt to apvienojot ar kvotu sistēmu . Pārejas pasākumu pirmajā posmā visas jaunās dalībvalstis atvēra savu darba tirgu citu jauno dalībvalstu darbiniekiem, tomēr Polija, Slovēnija un Ungārija piemēro savstarpēji noteiktus ierobežojumus darbinieku plūsmai no ES-15. Šie pārejas pasākumi ik pēc diviem gadiem ir jāpārskata. Pēc pirmās pārskatīšanas 2006. gada pirmajos mēnešos [3] četras dalībvalstis (Grieķija, Spānija, Portugāle un Somija) ir pieņēmušas lēmumu otrajā divgadu posmā no 2006. gada 1. maija šos pārejas pasākumus atcelt, kamēr sešas citas valstis (Beļģija, Dānija, Francija, Itālija, Nīderlande un Luksemburga) ir nolēmušas mazināt šo pasākumu ierobežojošo raksturu.

18. Kopumā migrācijas plūsmas no ES-10 valstīm ir bijušas nelielas pat uz tām valstīm, kuras ierobežojumus attiecībā uz darbaspēka apriti nebija noteikušas, un īpaši darba tirgus traucējumi saņēmējās valstīs nav novēroti. Līdzīga pieredze tika iegūta arī pēc iepriekšējām paplašināšanās kārtām. Patiešām, ārvalstu darbinieki būtībā ir tikai papildinājuši esošo kvalificētā darbaspēka darba tirgu ES-15 valstīs. Turklāt pirmās pārejas pasākumu pārskatīšanas rezultātā apstiprinājās fakts, ka migrācijas plūsma no trešām valstīm ir daudz reižu intensīvāka par migrāciju starp ES dalībvalstīm. Austrijā un Vācijā — šajās divās valstīs, kurās procentuāli no visiem darbspējīgajiem iedzīvotājiem ir lielākais skaits nepilsoņu (aptuveni 10%) — 2005. gadā tikai neliela daļa (1,5% Austrijā un 0,6% Vācijā) ir no ES-10 valstīm (kamēr pārējie 7% ir trešo valstu pilsoņi). Lielākā ES-10 pilsoņu daļa ir Īrijā (aptuveni 2% no visiem 8% nepilsoņiem).

19. Lai gan noteikt cēloņus šādai parādībai nav vienkārši, tomēr ir interesanti, ka tajās valstīs, kas ES-10 darbaspēkam ierobežojumus nav noteikušas (piemēram, Īrijā un Apvienotajā Karalistē), nodarbinātības rādītāji ir bijuši vislabākie. Pārējām dalībvalstīm būtu rūpīgi jāapsver šis jautājums un jāizlemj, vai, ņemot vērā situāciju darba tirgū, šādi ierobežojumi ir joprojām nepieciešami. No ekonomiskā viedokļa raugoties, darbaspēka ierobežojumiem nav pamata. Galu galā, darbaspēka plūsmu pamatā nosaka pieprasījuma un piedāvājuma attiecība, un šādos apstākļos pastāv risks, ka, apejot šos noteikumus, varētu attīstīties tā sauktā ēnu ekonomika. Turklāt ierobežojumu dēļ imigranti var būt spiesti pieņemt zemākas kvalifikācijas darbvietas un var rasties spiediens ar lejupejošu tendenci attiecībā uz atalgojuma līmeni, tādējādi radot sava veida intelektuālā potenciāla nesaprātīgu izšķiešanu un deformējot tirgu uz zemākām algām un mazāk kvalificētu darbaspēku. Visbeidzot, norises ES-10 darba tirgū ir bijušas pozitīvas, jo īpaši kopš pievienošanās, jo bezdarba līmenis gandrīz visās šajās valstīs ir būtiski samazinājies. No iepriekš izklāstītā, kā arī no saimnieciskās izaugsmes kopējās perspektīvas var secināt, ka nav pamata satraukumam par to, ka ES-10 darbinieki varētu izdarīt papildu spiedienu uz pārējo dalībvalstu darba tirgiem.

IV.3. Veiksmīgi īstenoti tiesību akti iekšējā tirgus jomā

20. Iekšējā tirgus darbība nozīmē daudz vairāk nekā vienkārši tiesību aktu piemērošanu. Tā ekonomiskā ietekme saistībā ar tirdzniecības pieaugumu, ārvalstu ieguldījumu ieplūdumu un sekmīgi funkcionējošu finanšu sektoru sniedz ārkārtīgi lielas priekšrocības gan vecajām, gan jaunajām dalībvalstīm. Attiecībā uz likumdošanas sakārtošanu jaunās dalībvalstis ir paveikušas strauju progresu, īstenojot acquis communautaire , jo 2006. gada martā valsts tiesību aktos bija transponēti 99% direktīvu. Faktiski ir tā, ka jaunās dalībvalstis ES tiesību aktu transponēšanu savā likumdošanā veic daudz efektīvāk nekā vecās dalībvalstis. Tā rezultātā Pievienošanās līgumā paredzētā drošības klauzula nekad nav izmantota. Tikai konkurences jomā jaunās dalībvalstis nedaudz atpaliek no vidējiem situācijas rādītājiem visās dalībvalstīs kopā.

21. Veicot ES tiesību aktu iestrādi nacionālajā likumdošanā, dalībvalstīm ir bijusi iespēja veikt radikālas reformas savas valsts saimnieciskajā pārvaldībā. Mūsdienīgu tiesisko satvaru noteikšana tādās jomās kā finanšu tirgus, uzņēmējdarbības tiesības, grāmatvedība vai intelektuālā īpašuma tiesības ir radījusi labākus apstākļus uzņēmējdarbībai un ekonomiskajai izaugsmei. Šīs sekmes arī kompensē ar Kopienas tiesību aktu iestrādi saistītās izmaksas, kas atsevišķās nozarēs var būt diezgan lielas (piemēram, aptuveni 100 miljardi euro transporta jomā un vides jomā), lai arī šīs izmaksas ir izlīdzinātas ilgākā laikposmā un ar ES palīdzību līdzfinansētas.

IV.4. Visproblemātiskākais jautājums sekmīgi atrisināts

22. Lauksaimniecībai paplašināšanās procesā ir bijusi īpaši liela nozīme, jo, no vienas puses, būtiski pieaug ES lauksaimniecībā izmantojamā platība (par 25%), ražošana (līdz pat 10%), kā arī lauksaimnieku skaits (pieaugums līdz pat 50%); un no otras puses — sakarā ar to, ka kopējai lauksaimniecības politikai joprojām ir izšķirošā nozīme ES budžetā. Lauksaimniecības ražība jaunajās dalībvalstīs ir daudz zemāka par lauksaimniecības produktivitāti ES-15 valstīs, un ārkārtīgi kontrastējošas ir atšķirības ienākumu ziņā. Tomēr kopumā vispārējā lauksaimniecības situācija jaunajās un vecajās dalībvalstīs ir diezgan viendabīga. Dažās no jaunajām dalībvalstīm ir procentuāli liela nodarbinātības daļa lauksaimniecības nozarē pašnodrošinājuma saimniecībās (2005. gadā 19% Polijā, 16% Lietuvā un 12,5% Latvijā), šāda situācija deviņdesmito gadu sākumā bija vērojama arī Grieķijā un Portugālē. Savukārt tādās valstīs kā Slovākija un Čehija nodarbinātība lauksaimniecības jomā ir samērā zema (aptuveni 4%), kas jau daudz vairāk līdzinās vidējam nodarbinātības līmenim šajā nozarē E-15 dalībvalstīs.

23. Tirdznieciskās integrācijas uzlabošanās, ārvalstu tiešo investīciju ieplūdums, kā arī ES sniegtais atbalsts ir veicinājuši lauksaimniecības modernizāciju, lauksaimnieku ienākumu palielināšanos, kā arī ganāmpulku skaita pieaugumu ES-10. Laikposmā no 1999. gada līdz 2004. gadam lauksaimniecības preču tirdzniecība ES-10 valstīs un starp ES-10 un ES-15 valstīm ir gandrīz divkāršojusies; šajā pašā laikā ir būtiski pieaugusi pārstrādātu produktu tirdzniecības, kas īpaši raksturīga modernizētai lauksaimniecības nozarei. Tiešais ienākumu atbalsts ir būtiski uzlabojis lauksaimnieku faktiskos ienākumus, kas laikposmā no 1999./2003. un 2004./2005. gadu ir pieauguši par 70%, kamēr ES-15 valstīs lauksaimnieku ienākumi kopumā palikuši nemainīgi. Tādējādi bažām par paplašināšanās negatīvo ietekmi uz ienākumiem ne jaunajās, ne vecajās dalībvalstīs nav bijis pamata. Tomēr gada ienākumi uz vienu darba uzskaites vienību ES-10 valstīs joprojām ir tikai 16% no ES-15 ienākumu līmeņa 2004./2005. gadā (tomēr vērojams pieaugums salīdzinājumā ar 10% laikposmā no 1999. līdz 2003. gadam), un tas skaidri norāda, ka jauno dalībvalstu lauksaimniecības nozarē ir vēl daudz kas jāpaveic, lai sekmētu to racionalizāciju un produktivitātes pieaugumu.

IV.5. Nodarbinātības un sociālās kohēzijas veicināšana

24. Deviņdesmitajos gados Centrālās un Austrumeiropas dalībvalstīs varēja novērot strauju darbvietu skaita samazināšanos un krasu bezdarba pieaugumu, kas atspoguļoja ciklisko faktoru un strukturālo pielāgojumu kombināciju. Lai gan pēdējā laikā situācija darba tirgū ir uzlabojusies, proti, nodarbinātības līmenis ES-10 valstīs ir 56% no visiem darbspējīgiem iedzīvotājiem, tomēr šis rādītājs ir daudz zemāks par nodarbinātības līmeni ES-15 valstīs, jo īpaši ja aplūko gados jaunu darbinieku un vecāka gada gājuma darbinieku stāvokli darba tirgū. Turklāt tā kā bezdarbnieki ir 13,4% ekonomiski aktīvo iedzīvotāju, bezdarba līmenis ES-10 ir 5,5 procentu punktus virs vidējā rādītāja ES-15 valstīs. Var novērot krasas atšķirības starp jaunajām dalībvalstīm (kā arī starp ES-15 valstīm), jo bezdarba līmenis 2005. gadā šajās valstīs bija diapazonā no 6% Kiprā un Slovēnijā līdz 16% Slovākijā un gandrīz 18% Polijā.

25. Lai sekmētu Lisabonas stratēģiju ekonomiskās izaugsmes un darbvietu radīšanas nolūkā, jaunās dalībvalstis savas valsts reformu programmas satvarā īsteno darba tirgus reformas. Vairākām no jaunajām dalībvalstīm, kurās ir zems nodarbinātības līmenis, joprojām ir daudz jāpaveic, lai sasniegtu Lisabonas stratēģijā izvirzītos mērķus nodarbinātības jomā. Galvenās grūtības ir saistītas ar darba tirgu spēju pielāgoties un jo īpaši ar cilvēkresursu prasmju uzlabošanu. Šīs problēmas risināšanai daudz līdzekļu iegulda Eiropas Sociālais fonds.

26. Dalībvalstis ar īpašām grūtībām nav saskārušās, ieviešot acquis communautaire nodarbinātības un sociālās politikas jomā, kurā ietilpst tādi aspekti kā darba tiesību obligātās prasības, veselība un drošība darbā, dzimumu līdztiesība un diskriminācijas novēršana, kā arī sociālais dialogs starp darba devējiem un darbiniekiem un līdzdalība ES notiekošajos procesos saistībā ar nodarbinātību, sociālo integrāciju un sociālo aizsardzību. Starp būtiskākajām problēmām, kas jārisina, jāmin sociālā dialoga nostiprināšana un reformu procesa turpinājums sociālās aizsardzības jomā. Ir apkopoti visi priekšnoteikumi sekmīgai stratēģijas īstenošanai, jo vairākas jaunās dalībvalstis ir to vidū, kas sasniegušas vislabākos rezultātus saistībā ar dažiem tādiem galvenajiem ekonomiskajiem rādītājiem kā nabadzības apdraudētā sabiedrības daļa: 2003. gadā 8% Čehijā un 10% Slovēnijā.

V. NOREGULēTA PAPLAšINāšANāS FINANSIāLā IETEKME

27. Gan vecajās, gan jaunajās dalībvalstīs ir sekmīgi noregulēta paplašināšanās ietekme uz budžeta resursiem. Pēdējo 15 gadu laikā desmit jaunajām dalībvalstīm ir pārskaitīti aptuveni 28 miljardi euro [4] . Jau pirms 2004. gada maija ES sniedza savu atbalstu sagatavošanās darbos pirms pievienošanās. Laika gaitā gada atbalsta kopējā summa ir palielinājusies, 2005. gadā pat nedaudz pārsniedzot 2% no ES-10 IKP. Jaunajām dalībvalstīm iemaksātās summas atbilst 6,9% ES budžeta (šā skaitļa pamatā ir dati par 2004. budžeta gadu), kas ir daudz vairāk nekā šo valstu daļa Eiropas Savienības IKP (4,7%). Šī situācija atspoguļo turīgāko dalībvalstu apņemšanos palīdzēt to mazāk turīgajām kaimiņvalstīm. Tomēr veco dalībvalstu finanšu ieguldījumi saistībā ar paplašināšanos joprojām ir minimāli, jo tie atbilst tikai 0,1% šo valstu IKP.

28. Jaunās dalībvalstis ir tīrie saņēmēji ES budžetā. Vidējie ES neto pārskaitījumi visai jauno dalībvalstu grupai 2004. gadā sasniedza 0,6% no nacionālā kopienākuma (NKI) diapazonā no 0,25% NKI Ungārijai līdz 2,1% NKI Lietuvai. Jaunajā finanšu shēmā 2007.-2013. gadam ir paredzēts, ka neto pārskaitījumi jaunajām dalībvalstīm gandrīz vai trīskāršosies salīdzinājumā ar vidējo rādītāju — 1% no IKP — laikposmā no 2004. līdz 2006. gadam, pieņemot, ka pilnībā tiks asimilēta maksimālā maksājumu apropriācijām paredzētā summa. Bet pat šāda apjoma palīdzība joprojām būs tikai ļoti neliels finansiāls slogs ES-15 valstīm.

29. Sakarā ar papildu vajadzībām (atsevišķās jomās ES finanšu līdzekļi nedrīkst aizstāt valsts izdevumus), līdzfinansējuma prasībām (lai sekmētu finansiālo atbildību), kā arī iemaksām ES budžetā tika paustas bažas, ka tas jauno dalībvalstu budžetam varētu radīt zināmu spiedienu. Tomēr šāds spiediens neradās, pateicoties tādām īpašajām iniciatīvām ES budžetā kā „Scehngen” un „Compensation” instrumenti. Atbilstoši aprēķiniem 2004. gadā visās ES-10 valstīs kopumā ietekme uz budžetu bija pozitīva — 0,3% no IKP apmērā, Baltijas valstīs sasniedzot vairāk par 1% no IKP.

VI. SECINāJUMS

30. Kopumā piektā paplašināšanās kārta kā katalizators ir ietekmējusi Eiropas Savienības ekonomikas dinamismu un modernizācijas procesus, sniedzot atbalstu gan veco, gan jauno dalībvalstu ekonomikām, lai tās varētu sekmīgāk risināt ar globalizāciju saistītās problēmas. Vienlaikus šīs paplašināšanās rezultātā radušās ekonomiskās pārmaiņas ir samērā vienmērīgi uztvertas, un traucējumi nav novēroti ne preču, ne darba tirgū. Lai sasniegtu šos pozitīvos rezultātus, izšķiroša nozīme bija iepriekšējā desmitgadē veiktajiem rūpīgajiem sagatavošanās darbiem pirms paplašināšanās.

31. Līdz šim iegūtā pieredze ļauj saglabāt optimistisku notiekošo procesu redzējumu, tomēr nevērību attiecībā uz problemātiskajiem jautājumiem nedrīkst pieļaut. Gan vecajās, gan jaunajās dalībvalstīs ir vērojama sabiedrības novecošana un ar to saistītā saspringtā budžeta situācija, vispārēja konkurence, kas izdara spiedienu uz šo valstu ekonomiku, kā arī vajadzība pielāgoties šiem faktiskās situācijas aspektiem, atjauninot savas valsts sociālās aizsardzības sistēmu un kļūstot par novatorisku un uz zināšanām balstītu sabiedrību. Pilnveidojot valsts ekonomiku, kas, protams, ir ilgtermiņa projekts, tiktu sniegts ieguldījums iepriekš minēto mērķu sasniegšanai.

32. Pasaulē, kuru raksturo vispārējs konkurences spiediens, jo īpaši no Āzijas, primāra nozīme ir tam, cik ekonomika ir dinamiska. Piektā paplašināšanās kārta gan vecajām, gan jaunajām dalībvalstīm ir sniegusi jaunas iespējas, lai tās varētu daudz ko paveikt šajā virzienā. Pilnīgāka Eiropas ekonomikas integrācija palīdzēs Eiropai saglabāt savu konkurētspēju un gūt labumu no iekšējās un ārējās tirdzniecības, kas kļūst arvien intensīvāka, kā arī sekmēt tās saimniecisko izaugsmi un uzlabot nodarbinātības rādītājus. Gan uzņēmumi, gan patērētāji gūs labumu no izvērstāka iekšējā tirgus, tehnoloģiskajiem jauninājumiem un zemākām cenām, un tādējādi atradīsies labākā situācijā, lai izmantotu visas iespējas, ko sniedz jaunais nodarbinātības sadalījums visas pasaules mērogā. Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības stratēģija, kā arī pāreja uz euro ir satvars, atbilstoši kuram ir jāveic visas vajadzīgās strukturālās pārmaiņas. Ir neatlaidīgi jāturpina šis iesāktais ceļš uz dinamisku Eiropas Savienību pasaules vispārējā kontekstā, kā rezultātā visas iesaistītās personas ES un ārpus ES saņems jaunas būtiskas priekšrocības.

[1] „Divi gadi pēc paplašināšanās” — Eiropas politikas padomdevēju biroja un Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāta pētījums, Occasional paper Nr. 24, 2006. Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts. Pētījums pieejams: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/occasionalpapers_en.htm

[2] „Pārstrukturēšana un nodarbinātība — Paredzēt un atbalstīt pārstrukturēšanu, lai attīstītu nodarbinātību: Eiropas Savienības nozīme”, Komisijas paziņojums, COM(2005), 120 galīgais, 2005. gada 31. marts. Paziņojumu var izlasīt: http://ec.europa.eu/comm/employment_social/news/2005/apr/com_restruct_en.pdf

[3] „Ziņojums par 2003. gada Pievienošanās līgumā noteikto pārejas pasākumu darbību (laikā no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 30. aprīlim)”, Komisijas paziņojums, COM(2005), 48 galīgais, 2006. gada 8. februāris. Paziņojumu var izlasīt: http://europa.eu.int/eur-lex/lex/LexUriServ/site/en/com/2006/com2006_0048en01.pdf

[4] Šis skaitlis atbilst faktiskajam atmaksājamo summu apmēram, kamēr 40 miljardi bija paredzēti kā saistību apropriācijas laikposmā no 2004. līdz 2006. gadam.