LV    LV LV 
LV    LV  EIROPAS KOPIE NU KOMISIJA 
Briselē, 1.4.2009 
SEC(2009) 388 
KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS 
Pavaddokuments  
 
BALTĀ GRĀMATA 
 
Adaptācija klimata p ārmaiņām — iedibinot Eiropas r īcības pamatprincipus 
    
IETEKMES NOV ĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS  
 
 
{COM(2009) 147 gal īgā redakcija} 
{SEC(2009) 386} {SEC(2009) 387}  
LV 2   LV KOPSAVILKUMS  
1. IEVADS  
Šis ziņojums ir kopsavilkums ietekmes nov ērtējuma ziņojumam1 par Komisijas Balto gr āmatu 
par adapt āciju klimata p ārmaiņām2, kuras m ērķis ir visā Eiropā izvērst plašāku diskusiju par 
klimata p ārmaiņu ietekmi un īstenot pas ākumus, lai nodrošin ātu, ka ES un dal ībvalstis sp ēj 
pilnvērtīgi veidot po litiku un risin ājumus ieviest praks ē, sevišķi tāpēc, ka liel ākā daļa 
adaptācijas iniciat īvu realizējamas valstu, re ģionālā vai vietējā līmenī. 
Komisija 2007. gad ā pieņēma Zaļo grāmatu „Adapt ācija klimata p ārmaiņām Eiropā”3, kam 
sekoja plaša sabiedriska un starpiest āžu apspriešana4. Sagatavojot ietekmes nov ērtējumu, 
izmantots ceturtais IPCC  ziņojums5, EEZ-KPC-PVO zi ņojums par klimata p ārmaiņu ietekmi 
Eiropā6 un visdaž ādākie ziņojumi un p ētniecības projekti par klimata p ārmaiņu ietekmi un 
adaptāciju. Papildus sagatavoti ar ī nozaru dokumenti par dokumenti par ūdeņiem, piekrasti un 
jūrniecību7, lauksaimniec ību8 un veselību9. 
2. ADAPTĀCIJA KLIMATA P ĀRMAIŅĀM — JAUNI UZDEVUMI POLITISKAJ Ā 
DIENASK ĀRTĪBĀ 
2.1. Pamatjēdzieni 
Ievainojam ība (IPCC , 2007) ir pak āpe, kādā sistēma ir uzņēmīga pret klimata p ārmaiņu 
negatīvo ietekmi (ieskaitot klimata main ību un ekstrem ālas parādības) un nesp ēj to pārvarēt. 
Ievainojam ība ir atkar īga no to klimata p ārmaiņu un dažādības rakstura, m ēroga un tempa, kas 
iedarbojas uz sist ēmu, un no sist ēmas jutības un adapt ācijas spējas (1. att.). Turpret ī 
izturētspēja (IPCC , 2007) ir š ādas sistēmas spēja absorbēt traucējumus, vienlaikus saglab ājot 
nemainīgu pamatstrukt ūru un funkcion ēšanas veidus. 
Tas nozīmē, ka ierosm īga adaptācijas politika nedr īkst aprobežoties ar anal īzi par klimata 
pārmaiņu ietekmi un daž ādu nozaru, re ģionu vai soci ālo grupu nevien ādo jutību. Dažām 
nozarēm, reģioniem un soci ālajām grupām klimata p ārmaiņas var pav ērt izdevību ieviest 
inovācijas procesos, tehnolo ģijās un pārvaldībā.  
Ja citi nosac ījumi ir labv ēlīgi, biolo ģiskās daudzveid ības, ekosist ēmu, indiv īdu un 
tautsaimniec ības subjektu adapt ācija var notikt au tonomi bez centraliz ētas varas iejaukšan ās, 
                                                 
1 SEC(2009) 387. Ietekmes nov ērtējuma ziņojumā izklāstītas sīkākas ziņas no nozaru un ģeogrāfiskā 
viedokļa. 
2 COM(2009) 147. 
3 COM(2007) 354, http://ec.europa.eu/en vironment/climat/adaptation/index_en.htm . 
4 http://ec.europa.eu/environment/climat/adaptation/index_en.htm . 
5 Alcamo et al., Climate Change 2007:  Impacts, Adaptation and Vulnerability . II darba grupas 
sagatavotais p ārskats IPCC  IV nov ērtējuma zi ņojumam, ar ko var iepaz īties 
http://www.ipcc.ch/ipccreports/assessments-reports.htm. 
6 Impacts of Europe’s Changing Climate — 2008 Indicator-based assessment Report  4/2008, EVA 
ziņojums Nr. 4/2008, http://reports. eea.europa.eu/eea_report_2008_4/en/ . 
7 SEC(2009) 386. 
8 SEC(2009) 417. 
9 SEC(2009) 416. 
LV 3   LV kura varētu apvald īt klimata p ārmaiņu galīgo ietekmi un likt liet ā "izdevības", ko paver 
"klimata p ārmaiņas"; tomēr šādā gadījumā tas dotu impulsu cit ām ekonomisk ām, sociālām un 
vides izmai ņām, novirzot klimata p ārmaiņu ietekmi citur.  
LV 4   LV 1. att. Ievainojam ība un adapt ācija klimata p ārmaiņu kontekst ā — konceptu āla shēma. Avots: 
EVA (2008). 
Pakļautība 
iedarbībaiJutīgums
Adaptācijas 
spējaPotenciālās 
ietekmes
Ievainojam ībaSociālekonomisk āun 
institucion ālā
kapacitāteGatavība 
pielāgotiesKlimata 
pārmaiņas
AdaptācijaPakļautība 
iedarbībaiJutīgums
Adaptācijas 
spējaPotenciālās 
ietekmes
Ievainojam ībaSociālekonomisk āun 
institucion ālā
kapacitāteGatavība 
pielāgotiesKlimata 
pārmaiņas
Adaptācija 
Tāpēc ir vajadz īga plānota adapt ācija, lai nodrošin ātu daudznozaru pieeju , kuras m ērķis ir 
uzlabot dabas un ekonomisko sist ēmu izturētspēju un/vai atvieglot specifisku adapt āciju, 
nereti vidēja termiņa vai ilgtermi ņa perspekt īvā. Turklāt šāds sabiedrisks process b ūs 
vērsts arī uz sabiedrisko labumu rad īšanu un visiem vienl īdz pieejamu inform āciju par 
ievainojam ību klimata p ārmaiņu apstākļos un par adapt ācijas variantu izmaks ām un 
ieguvumiem. 
Tā kā valda liela neskaidr ība par v ēlamo adapt ācijas virzienu n ākotnē, priekšroka b ūtu 
dodama elast īgai vai piel āgojamai p ārvaldībai, izvērtējot alternat īvu stratēģiju lietder ību 
visdažādākajos scen ārijos10. Analīze ietekmes nov ērtējumā ir balst īta uz holistiskiem 
izvērtēšanas principiem, proti, izv ērtēta tiek ne tikai klimata p ārmaiņu tiešā ietekme un 
ekonomisk ās sekas, bet ar ī ekosistēmu pakalpojumu noz īme un klimata p ārmaiņu sociālā 
šķautne (2. att.). T ā ir bāze, lai var ētu sakopot pašlaik pieejamo inform āciju par potenci ālo 
ietekmi, k āda var rasties, ja īstenojas alternat īvās prognozes par klimata p ārmaiņām — 
ierēķinot un neier ēķinot autonomu adapt āciju. Pašlaik m ūsu zināšanas joproj ām ir ļoti 
sadrumstalotas; saska ņā ar Sesto un Sept īto pētniecības pamatprogrammu uzs āktajos 
pētījumos pašlaik tiek ve idots konsekventu scen āriju kopums, kurus var ētu izmantot, lai 
integrēti novērtētu adaptācijas un klimata p ārmaiņu mazināšanas politiku. 
                                                 
10 Hulme M. (2008), “Is Climate Prediction a Limit to Adaptation?”, Eiropas Komisij ā lasīta lekcija, 
2008. gada 22. maijs - School of Environmental Sciences, University of East Anglia . 
LV 5   LV 2. attēls. Klimata p ārmaiņu potenci ālo ietekmju virkne. Avots: Vides ĢD, balstoties uz EVA 
(2008) un IPCC  (2007) datiem. Potenci ālās ietekmes ir visas ietekmes, ko var izrais īt 
prognozētās izmaiņas klimatā, neņemot vērā adaptāciju. 
Atmosfēra / 
kriosfēra / jūra
Ekosistēmu apst ākļi un 
atbalsta pakalpojumi
Ietekme uz 
ekosistēmu pakalpojumiem
Nodrošin āšana
(pārtika, sald ūdens, koksne/š ķiedra, kurin āmais)
Regulēšana
(klimats, pl ūdi, slimības, ūdens attīrīšana)
KultūraEkonomisk ās ietekmes
Infrastrukt ūras un mantiskais kapit āls
(kaitējums, zudumi)
Ražošana un pat ēriņš
(procesi, pat ērētāju ieradumi, izaugsmes potenci āls,
mainības/trauc ējumu pak āpe)
Nodarbin ātība 
Vētras
Plūdi
Ūdens trūkums un 
sausumsSugu fenolo ģija
Ūdens kvalit āteMeža ugunsgr ēki
Augsnes degrad ācijaSugu izplat ība
Mūžīgāsasaluma/ 
ledus kušana
Sociālās ietekmes
Veselība(mirstība, saslimst ība, darba raž īgums)
Sadalījuma ietekme (sociālās grupas, re ģioni)
Konkurence par resursiem
Migrācija
Sociālāstruktūra
Pārvaldība
Siltumnīcefekta g āzu 
koncentr ācija
Temperat ūra (vidējās 
un ekstr ēmās vērtības)
Nokrišņi (vidējās un 
ekstrēmās vērtības)
Jūras līmeņa celšan ās
Piezemes ozonsKlimata p ārmaiņu scenāriji
 
2.2. Pašu apdraud ētāko ES nozaru un re ģionu apzin āšana  
Visapdraud ētākie reģioni Eirop ā (EVA, 2008) ir Dienvideiropa, Vidusj ūras baseins, att ālākie 
reģioni un Arktika. Turkl āt ar īpašām problēmām saskaras kalnu re ģioni (īpaši Alpi), salas, 
piekrastes teritorijas, pils ētu teritorijas un bl īvi apdzīvotas appl ūstošas teritorijas. Prognoz ē, 
ka Zieme ļeiropā un Rietumeirop ā sakarības starp negat īvo un pozit īvo ietekmi b ūs 
sarežģītākas, ja pie ņemam, ka klimata p ārmaiņu ietekme b ūs mērena. 
Klimata p ārmaiņu potenci ālā ietekme ir liel āka nozar ēs, kas atkar īgas no ekosist ēmu 
pakalpojumiem, ūdens pieejam ības un klimatiskajiem apst ākļiem, piem ēram, lauksaimniec ībā 
un mežsaimniec ībā, zvejniec ībā un akvakult ūrā, enerģētikā un tūrismā.  
Domājams, ka vismaz āk aizsargātām grupām (gados veciem ļaudīm, bērniem, inval īdiem, ar 
hroniskām slimībām sirgstošajiem) b ūs lielākas grūtības adapt ēties. Tas rada iesp ējamas 
problēmas saist ībā ar taisnīgumu un sadali. T āpat tas liek dom āt, vai plānotajai adapt ācijai 
vajadzētu būt tādai, lai m ēģinātu aptvert š ādas grupas, vai vajadz īgs izmantot sadal ījuma 
analīzi, lai nodrošin ātu taisnīgu adapt ācijas strat ēģiju. Lai gan vismaz āk aizsarg ātajām 
grupām resursu tr ūkums bieži vien tiek min ēts kā šķērslis reālai adaptācijai, citi finanšu 
mehānismi un tirgus fiasko samazina adapt ācijas potenci ālo efektivit āti. 
Eiropas Komisija jau tagad str ādā pie tā, lai izvērtētu, vai ir iesp ējams izveidot ievainojam ības 
rādītājus, un rastu variantus ievainojam ības rādītāja(-u) (kopuma) izstr ādei nozaru un 
reģionālā līmenī, ko varētu izmantot, lai padzi ļināti izvērtētu ES mēroga adapt ācijas politiku. 
Lai to paveiktu, ir j āapkopo ekonomiskie, soci ālie un vides r ādītāji dažādu klimata scen āriju 
kontekstā; tas ļautu paredz ēt riskus, kas apdraud daž ādas nozares un re ģionus. 
LV 6   LV 2.3. Vajadzība pēc labākas darbības koordin ācijas dažādos līmeņos 
Dažas dal ībvalstis jau sp ērušas krietnu soli uz priekšu adapt ācijas lietās un jau ir ieviesušas 
attiecīgu politiku, savuk ārt citas tikai pašlaik apzina probl ēmu vai apspriež v ēlamos darb ības 
virzienus. Pašreiz ējos nacion ālajos adapt ācijas plānos ir atz īts, ka ir vajadz īga koordin ācija 
dalībvalstu starp ā un ka ir vajadz īga ES līmenī integrēta un saska ņota pieeja adapt ācijai. 
Iemesli, k āpēc jārīkojas ES m ērogā, ir šādi. 
• Klimata p ārmaiņām būs pārrobežu ietekme , kas nozīmē, ka adapt ācijas pasākumiem b ūs 
jābalstās uz sadarb ību starp daž ādām dalībvalstīm un uz koordin ētām kopdarb ībām ar 
trešām valstīm (piemēram, pretpl ūdu pasākumi augštec ē). 
• adaptācijas strat ēģijas pamat ā jābūt solidaritātei, jo klimata p ārmaiņu ietekme daž ādos 
ģeogrāfiskos apgabalos b ūs atšķirīga un ļoti mainīga, kas noz īmē, ka to ietekme vis ā ES 
teritorijā var ievērojami atš ķirties. 
• Lai nepie ļautu nepareizu adapt āciju (adaptācijas pasākumus, kas novirza ietekmi vai 
saasina probl ēmas citā reģionā, teritorijā, nozarē vai sociālajā grupā), nereti vislab ākais ir 
rīkoties pārrobežu vai Eiropas l īmenī. 
• Klimata p ārmaiņas ievērojami ietekm ēs nozares, kuras ES l īmenī cieši sasaista vienotais 
tirgus un kop īga politika . Adaptācijas apsv ērumus var ņemt vērā ES izdevumu 
programm ās, lai papildin ātu dalībvalstu pieš ķirtos līdzekļus.  
• Runājot par ārējām darbībām, darbība ES līmenī, nevis dal ībvalstu l īmenī nozīmē 
spēcīgākas sarunu poz īcijas, kas dotu iesp ēju ES uzņemties vadošo lomu  adaptācijā dažās 
nozarēs. 
3. BALTĀS GRĀMATAS M ĒRĶI 
Paziņojumam par adapt āciju galvenais m ērķis ir apzin āt politikas instrumentus ES l īmenī un 
izveidot darba pl ānu īsam un vid ējam termi ņam, veicot š ādus pasākumus: 
– uzlabot zin āšanu bāzi par ievainojam ību pret klimata p ārmaiņām (ietekme un adapt ācijas 
spēja) un par adapt ācijas variantu ieguvumiem un izmaks ām; 
– integrēt adaptāciju ES politik ā un tādējādi nodrošin āt, ka laicīgi tiek īstenoti pas ākumi, ko 
nenāksies nož ēlot un kas gan mazin ās klimata p ārmaiņas, gan sekm ēs adaptāciju, un 
nepieļaut kļūdainu adapt āciju; 
– ieviest procesu lab ākai adapt ācijas koordin ācijai un turpm āko pasākumu izv ērtēšanai, 
tostarp aizs ākt diskusiju par finans ējumu nākotnē. 
4. IESPĒJAMO RISIN ĀJUMU IZV ĒRTĒŠANA  
Var izdalīt divu veidu r īcības variantus izkl āstīto mērķu sasniegšanai: 
– vispārīga pieeja, lai īstenotu adapt ācijas politiku visos l īmeņos; 
– satvars rīcībai ES līmenī.  
LV 7   LV 4.1. Pieeja adapt ācijai — varianti 
Būs ļoti daudz sabiedrisku adapt ācijas strat ēģiju, plānu un projektu, un katram b ūs jāsagatavo 
atsevišķs novērtējums par ievainojam ību un par izmaks ām un ieguvumiem. Tom ēr adaptācijas 
variantus var iedal īt trīs plašās kategorij ās, par krit ēriju ņemot tajās izmantoto visp ārīgo 
pieeju: 
• "Pelēkā" infrastruktur ālā pieeja  — ar fizisku iedarb ību vai b ūvniecību saistīti 
pasākumi, kuros izmanto inženiertehniskos pakalpojumus, lai sabiedr ības sociālajai un 
ekonomiskajai labkl ājībai nozīmīgas ēkas un infrastrukt ūru padarītu izturīgāku pret 
ekstremālām parādībām. 
• "Zaļā" struktur ālā pieeja , kas dom āta, lai uzlabotu ekosist ēmu izturētspēju. Lai gan t ās 
mērķis ir aptur ēt bioloģiskās daudzveid ības izzušanu un ekosist ēmu degrad āciju un 
atjaunot ūdens aprites ciklus, šaj ā pieejā izmanto ekosist ēmu funkcijas un pakalpojumus, 
lai rastu izdev īgāku un reiz ēm arī vieglāk realizējamu adapt ācijas risin ājumu tā vietā, lai 
paļautos tikai uz pel ēko infrastrukt ūru.  
• "Mērena" nestruktur āla pieeja , proti, izstr ādāt politiku un proced ūras, pārraudzīt zemes 
izmantošanu, izplat īt informāciju, radīt ekonomiskus stimulus samazin āt vai novērst 
ievainojam ību pret dabas katastrof ām. Šāda pieeja paredz r ūpīgu cilvēksistēmu 
pārvaldību. 
4.1.1.  Variantu nov ērtējums 
Šajā ietekmes nov ērtējumā nav iespējams aplūkot ne daudzveid īgo ievainojam ību visās 27 ES 
valstīs un daž ādajās nozarēs, ne adapt ācijas variantu m ērogu. Turkl āt šajā ziņojumā nav 
izraudzīta viena pieeja, kam dodama  priekšroka, jo visas tr īs minētās pieejas ir j āietver vis ās 
politikas strat ēģijās.  
Izvērtējot adaptācijas politikas izmaksas un ieguvumus , ir vajadz īgs kopskats uz visiem ES 
un valstu pas ākumiem (KLP un koh ēzijas politikas fondi, vides, vesel ības un uz ņēmējdarbības 
politika u.c.) un ir j āapsver, kā visdažādāko rīcībpolitiku p ārorientēšana vai p ārveidošana var 
palīdzēt padarīt adaptāciju izdev īgāku, ātrāku un elast īgāku. Tā kā prognozes par klimata 
pārmaiņām būtībā ir ļoti nenoteiktas, var rasties gr ūtības īstenot laic īgus un m ērķtiecīgus 
pasākumus vis ās nozarēs. Tomēr no laicīgas rīcības būs acīmredzami ekonomiski ieguvumi, 
jo šādi iespējams laikus sagatavoties potenci ālajiem zaud ējumiem un samazin āt 
apdraudējumu ekosist ēmām, cilvēka vesel ībai, ekonomiskajai att īstībai, īpašumam un 
infrastrukt ūrai. Pašlaik, pie ņemot lēmumus par konkr ētiem ieguld ījumu projektiem, kas 
joprojām būs ekspluat ācijā arī tad, kad piln ībā īstenosies klimata p ārmaiņu ietekme, ir j āņem 
vērā pašreizējās prognozes par klimata p ārmaiņām, neraugoties uz to nenoteikt ību. 
Autonomi un pl ānoti adapt ācijas risin ājumi var rad īt vides izmaksas , un tās jāņem vērā 
ilgtspējības novērtējumos. Konkr ētāk, ir ļoti svarīgi veikt integr ētu klimata p ārmaiņu 
mazināšanas un adapt ācijas strat ēģiju novērtējumu: lai gan mazin āšanas strat ēģijās (gan 
enerģētikas, gan zemes izmantošanas jom ā) pilnībā jāiekļauj ievainojam ība pret klimata 
pārmaiņām, rūpīgi jāizvērtē arī daži adapt ācijas varianti (jo īpaši ūdensapgādes un dzes ēšanas 
joma). Tas apliecina, cik liela noz īme ir integr ētam zemes un ūdens lietojuma nov ērtējumam, 
lai nodrošin ātu nepietiekamo dabas resursu (zeme, ūdens) optim ālu sadali. P ēc iespējas drīzāk 
ir jāizpēta citi vides ietekm ējumi, lai izveidotu ilgtsp ējīgu adaptācijas politiku un nepie ļautu 
nepareizu adapt āciju. 
LV 8   LV Runājot par sociālajām sekām, stratēģijai par adapt āciju klimata p ārmaiņām jābūt sociāli 
taisnīgai, īpaši runājot par ietekmi uz nodarbin ātību, taisnīgumu un sadali. Īpaša uzman ība 
jāpievērš cilvēkkapitālam, proti, j āvairo izpratne par gr ūtībām saistībā ar adaptāciju klimata 
pārmaiņām un jāinvestē izglītībā un apmācībā, lai nodrošin ātu, ka Eiropas iedz īvotājiem ir 
prasmes un iema ņas, kas vajadz īgas, lai adapt ētos klimata p ārmaiņām. Adaptācijas strat ēģijām 
vajadzības gadījumā jāsekmē strukturālas pārmaiņas un jāizmanto izdev ības ekonomiskai 
attīstībai un "za ļās" nodarbin ātības radīšanai, vienlaikus nep ārkāpjot solidarit ātes principu 
attiecībā uz mazaizsarg ātām grupām. 
4.1.2.  Adaptācijas pasākumu priorit āšu noteikšana 
Ir virkne adapt ācijas pasākumu, kas j āveic vai nu t āpēc, ka tie atmaks āsies īsā laikā, 
neraugoties uz prognožu nenoteikt ību (pasākumi, ko nen āksies nožēlot), vai tāpēc, ka tie n āk 
par labu gan samazin āšanai, gan adapt ācijai (iegūst visas puses): 
• izvairīties no infrastrukt ūras būvniecības vai p ārcelšanas uz seviš ķi apdraud ētām 
teritorijām (piem., palien ēs vai vietās, kur trūkst ūdens); 
• projektēt infrastrukt ūras būves un ēkas tā, lai līdz minimumam samazin ātu 
enerģijas un ūdens patēriņu un uzlabotu ūdens notur ēšanas un dzes ēšanas spēju 
pilsētteritorijās; 
• īstenot plūdu un piekrastes p ārvaldību, tostarp izveidot vai atjaunot palie ņu pļavas 
vai sāļos purvus, kas dod iesp ēju labāk tikt galā ar plūdiem/jūras līmeņa celšanos 
un sasniegt biolo ģiskās daudzveid ības un biotopu saglab āšanas jom ā izvirzītos 
mērķus; 
• uzlabot gatav ību un ārkārtas plānus, lai pārvarētu riskus ( īpaši klimatiskos riskus). 
4.2. Varianti r īcībai ES līmenī. 
Ņemot vērā iepriekš min ētos mērķus, ir trīs galvenie "strat ēģiskie" varianti, k ā veidot ES 
adaptācijas politiku n ākotnē.  
– A variants (pamatvariants) : adaptācijas strat ēģiju izstrāde aprobežojas ar autonomu 
adaptāciju un pas ākumiem valstu l īmenī, ES politika nemain ās. Šim variantam ir 
daudz trūkumu, un rezult ātā var notikt k ļūdaina adapt ācija, tāpēc to noraid īja pašā 
sākumā. 
– B variants (pak āpeniska un elast īga virzība uz ES adapt ācijas strat ēģiju): šā 
ziņojuma secin ājumus izmanto, lai pavirz ītu uz priekšu ES adapt ācijas strat ēģijas 
izstrādi. Priekšroku dotu š ādiem pas ākumiem: izmantot iesp ējas, ko paver pašlaik 
īstenotās iniciatīvas (īpaši valstu iniciat īvas) vai koordin ēšanas un inform ētības 
programmas; r ūpīgi izvērtēt visas ES r īcībpolitikas un instrumentus, vienlaikus 
izveidojot ES adapt ācijas politikas "p ārvaldību", lai uzraudz ītu, kā sokas ar 
īstenošanu, un liktu pamatu darb ībai nākotnē.  
– C variants (ES r īcības plāns adapt ācijas jom ā) papildinātu iepriekš ējo variantu. 
Priekšroka dodama jaun ām likumdošanas iniciat īvām, lai sekm ētu ilgtspējīgu 
adaptāciju. Nacion ālās un reģionālās adaptācijas strat ēģijas tiktu p ārskatītas un 
pilnveidotas. Tom ēr pašlaik ir ļoti lielas neskaidr ības par ievainojam ību un 
adaptācijas pas ākumu izmaks ām un ieguvumiem, t āpēc nav iesp ējams iepriekš 
LV 9   LV izstrādāt galīgo rīcības plānu. Turkl āt sistemātiskāk jāizvērtē, vai ir vajadz īgi 
pasākumi ES l īmenī (piemēram, attiec ībā uz zemes izmantošanu vai 
mežsaimniec ību), un daudzi adapt ācijas pasākumi ir valstu vai re ģionālo iestāžu ziņā. 
Visbeidzot, uzskata, ka ši s variants ir priekšlaic īgs, jo vēl nav noteiktas politisk ās 
prioritātes jaunajam daudzgadu finanšu pl ānam (2013-2020). 
Šādos apstākļos vispiem ērotākais ir B variants, jo tas nodrošina pien ācīgu līdzsvaru starp 
nepieciešam ību pēc stratēģiska redzējuma, lai izstr ādātu ES adapt ācijas politiku, un vajadz ību 
pēc elastīgām un piel āgojamām politikas priorit ātēm. Tātad mēs varam run āt par īstermiņa 
stratēģiju (līdz 2012. gadam); t ās izejas punkts b ūs ES acquis  īstenošana (tostarp pašlaik 
notiekošās iniciatīvas, kuru m ērķi vēl nav sasniegti) un adapt ācijas strat ēģiju un attiec īgu 
programmu izstr āde, ko veic ES dal ībvalstis, kam tas j ādara saska ņā ar UNFCCC . Pieņemot, 
ka tiks īstenoti arī autonomi vai dal ībvalstu virz īti adaptācijas pasākumi, ir ieteicams izmantot 
mērenus instrumentus un atbalsta pas ākumus, kas īsā laikā var uzlabot adapt āciju, novērst 
dažas kļūdainas adapt ācijas izpausmes un rad īt ES pievienoto v ērtību šādām programm ām. 
5. UZRAUDZ ĪBA UN NOV ĒRTĒŠANA  
Eiropas Komisija kop ā ar Eiropas Vides a ģentūru ir uzņēmusies izstr ādāt adaptācijas 
rādītājus, kas sniegtu inform āciju par konkr ētu nozaru vai re ģionu ievainojam ību un par to, k ā 
rīcībpolitikas un programmas risina min ētās problēmas; tiks sagatavots ar ī novērtējums par to 
piemērotību, efektivit āti un elast ību.  
Šāds Eiropas m ēroga adapt ācijas rādītāju kopums, kura pamat ā ir saska ņotas defin īcijas, 
palīdzēs Komisijai sagatavot zi ņojumus par g ūtajiem pan ākumiem un nodrošin āt elastīgu 
pieeju politikas veidošanai. Pirm ās korekcijas veiks p ēc tam, kad b ūs noslēgts UNFCCC  
nolīgums par turpm ākiem mazin āšanas pas ākumiem, jo tas, cik v ērienīgi būs turpmākie 
emisiju samazin āšanas pasākumi, noteiks, cik v ērienīgiem jābūt adaptācijas pasākumiem ES. 
Ziņošanas kārtību noteiks v ēlāk. Tās pamatā būs informācijas centraliz ācijas meh ānisms un 
saskaņota pieeja, lai samazin ātu administrat īvo slogu.