Kopumā vadošo kandidātu sistēma ir pozitīvi ietekmējusi ES iestāžu savstarpējās attiecības un tādējādi — to visu darba efektivitāti.

Pēc kampaņas visā Eiropā un pēc tiešas domu apmaiņas ar pilsoņiem un to vēlētajiem pārstāvjiem vietējā, reģionālā un valsts līmenī ir iespējams prasīt lielāku pārskatatbildību no 2014. gadā ievēlētā vadošā kandidāta. Šajā procesā Eiropas Komisijas priekšsēdētājs ieguva pilnvarojumu īstenot selektīvāku pieeju Eiropas līmeņa darbības prioritāšu izvēlē, kuras pamatā ir iestādēm kopīga darba programma. Tādējādi Eiropas Komisija varēja labāk noteikt, kur nepieciešams rīkoties un kur ne. Tāpēc Junkera Komisija atbalsta Romas deklarācijā iestrādāto pieeju “lielos jautājumos liela, mazos — maza”.

Vadošā kandidāta process pēc rezultātu apstiprināšanas Eiropadomē 2014. gada 27. jūnijā un Eiropas Parlamentā 2014. gada 15. jūlijā bija svarīgs faktors, kas Junkera Komisijai nodrošināja iespēju būt politiskākai un vairāk uzmanības veltīt savām politiskajām izvēlēm. To panāca arī Galveno prioritāšu stratēģiskā programma, ar ko 2014. gada jūnijā nāca klajā Eiropadome un kas iedvesmoja Politikas pamatnostādņu 10 punktus, uz kuru pamata Eiropas Parlaments par Komisijas priekšsēdētāju ievēlēja Žanu Klodu Junkeru un kuri, protams, tika atspoguļoti programmā, uz ko balstījās viņa kampaņa visā Savienībā. Tādējādi varēja labāk parādīt, ka Eiropas iestādes un dalībvalstis kopīgiem spēkiem var panākt pilsoņiem svarīgu jautājumu risinājumu, kam tiešām nepieciešama rīcība Eiropas mērogā. Tas viss bija paredzēts, lai palīdzētu kliedēt uzskatu par plaisu starp “Briseli” un dalībvalstīm.

Eiropas Komisija joprojām ir pārliecināta, ka patlaban nav īstais laiks sākt abstraktas diskusijas par institucionālo reformu. Tomēr, pamatojoties uz spēkā esošajiem Līgumiem, ir iespējams veikt vairākus praktiskus pasākumus, kas ļautu Savienībai gūt efektīvākus rezultātus savu galveno prioritāšu īstenošanā. Galu galā mūsu kopīgās iestādes un lēmumu pieņemšanas process, par ko esam savstarpēji vienojušies, nodrošina, ka spējam sasniegt to, ko esam apsolījuši un ko pilsoņi no mums gaida.

Patlaban Komisāru kolēģijā ir 28 locekļi — viens loceklis no katras dalībvalsts.

Vēlēšanu sistēma jau tiek pārskatīta. 2015. gadā Eiropas Parlaments iesniedza oficiālu ierosinājumu par Eiropas Savienības vēlēšanu likuma reformu. Lai to varētu izmantot savlaicīgi pirms nākamajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām, līdz 2018. gada maijam jāpieņem lēmums. Eiropas Parlamenta ierosinājumā papildus transnacionālam vēlēšanu apgabalam ir aizstāvēta ES vēlēšanu likuma reforma ar mērķi stiprināt Eiropas vienotības izjūtu šajās vēlēšanās. Tajā paredzēts vienots termiņš deputātu kandidātu sarakstu izveidei un vēlētāju sarakstu izveidei visā ES; atļauts vēlēšanās piedalīties ES pilsoņiem, kas dzīvo ārpus Savienības; dalībvalstis ir mudinātas atļaut balsošu pa pastu, elektronisku balsošanu un balsošanu internetā; nodrošināt dzimumu līdzsvara ievērošanu deputātu kandidātu sarakstos; uzlabot Eiropas politisko partiju pamanāmību, norādot to nosaukumus un logotipus uz vēlēšanu zīmēm; pārredzamas un demokrātiskas kandidātu atlases procedūras.

2018. gada 7. februārī Eiropas Parlaments ierosināja apvienot pirmos trīs variantus: samazināt deputātu kopējo skaitu līdz 705, pārdalīt 27 deputātu vietas un saglabāt atlikušās neizmantotās vietas rezervei paplašināšanās gadījumā. Lai gan Eiropas Parlamenta rezolūcijā netiek aicināts izveidot transnacionālu vēlēšanu apgabalu, tajā tiek atgādināts, ka tas būtu jāizklāsta ES noteikumos, kas reglamentē Eiropas Parlamenta vēlēšanas un ko Eiropas Parlaments jau ir ierosinājis 2015. gadā. Lai mainītu minētos noteikumus, nepieciešams, lai galīgo tekstu vienprātīgi apstiprinātu Padome un tam piekristu Eiropas Parlaments un pēc tam lai katra dalībvalsts to ratificētu saskaņā ar savām konstitucionālajām prasībām.

Valstu un valdību vadītājiem Eiropadomē, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta ierosinājumu, kad būs saņemta tā piekrišana galīgajam tekstam, jāizlemj, kāds būs Eiropas Parlamenta sastāvs 2019.–2024. gada sasaukumā. Pirms Eiropas Parlamenta vēlēšanām jāpieņem lēmums par vietu sadalījumu starp dalībvalstīm un jāņem vērā Apvienotās Karalistes izstāšanās no Savienības 2019. gada martā; patlaban AK ir 73 vietas.

Ikvienā vēlēšanu kampaņā svarīga loma ir plašsaziņas līdzekļiem. 2014. gadā vairākās dalībvalstīs debates starp Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amata kandidātiem tika rādītas nozīmīgākajos televīzijas kanālos (tādos kā ARD, ZDF, ORF, RTBF, France24, LCI un Euronews), savukārt citās dalībvalstīs labākajā gadījumā tās tika atainotas tikai virspusēji. Tas bija labs sākums, bet ar to nepietiek. 2019. gadā, lai veicinātu plašu, līdzsvarotu un objektīvu atainojumu, būtu vēlams, lai katrā dalībvalstī galvenajā sabiedrisko plašsaziņas līdzekļu kanālā tiktu pārraidītas vismaz vienas debates starp vadošajiem kandidātiem. Katrā ziņā, pārraidot debates par Eiropas Parlamenta vēlēšanu saturu un izaicinājumiem, iespējams veicināt labāku informētību un palielināt pilsoņu iesaisti.

Saitēm starp valsts mēroga partijām un Eiropas partijām vajadzētu būt pamanāmākām, un Eiropas politiskajā kartē tām vajadzētu veicināt lielāku atvērtību. Mērķtiecīgā reformu priekšlikumā par Eiropas politiskajām partijām un fondiem , kas tika prezentēts 2017. gada runā par stāvokli Savienībā, Eiropas Komisija ierosināja, ka attiecībā uz Eiropas politiskajām partijām, kas vēlas saņemt finansējumu no ES budžeta, būtu jāprasa pārredzamība par šīm saitēm zināmā obligātā pārredzamības līmenī (proti, lai to logotips un programma būtu publicēta valstu un reģionālo dalības partiju tīmekļa vietnēs). Dalībvalstis un pašas politiskās partijas varētu brīvprātīgi darīt vēl vairāk, piemēram, pievienot Eiropas politisko partiju logotipus kampaņas un balsošanas materiāliem. Valstu un reģionālajām politiskajām partijām vajadzētu pašām skaidri un iezīmīgi pozicionēties galvenajos Eiropas debatēs diskutētajos jautājumos. Valstu un reģionālajām politiskajām partijām, ieskaitot ar Eiropas politiskajām partijām nesaistītās, vajadzētu arī skaidri darīt zināmus savus nodomus attiecībā uz dalību (esošās vai potenciālās jaunās) politiskajās grupās Eiropas Parlamentā un attiecībā uz to Eiropas Komisijas priekšsēdētāja kandidātu.

Svarīgs var būt arī veids, kādā Eiropas politiskās partijas izraugās vadošos kandidātus. Ja Eiropas politiskās partijas, kas apvieno valstu un reģionālās politiskās partijas ar līdzīgiem uzskatiem, un to vadītāji rīkotu, piemēram, “priekšvēlēšanas”, lai izraudzītos savus kandidātus, iepazīšanās un profila izveides process varētu sākties agrāk. Debates starp personībām, kas pārstāv dažādas idejas, varētu radīt lielāku interesei par kampaņu un tai sekojošajām Eiropas Parlamenta vēlēšanām.

Būs svarīgi turpināt atvērtas diskusijas par to, kāds process vislabāk atspoguļotu Eiropas Savienības unikālo demokrātisko būtību un Eiropas Komisijas divkāršo leģitimitāti, kas izpaužas visu Eiropas pilsoņu un visu ES dalībvalstu pārstāvībā. Process būtu jāizstrādā tālāk, lai, pamatojoties uz 2014. gada procesa pozitīvo pienesumu, nodrošinātu reālas Eiropas debates par Eiropu atbilstoši pilsoņu un dalībvalstu vēlmēm.

Līguma par Eiropas Savienību 17. panta 5. punktā paredzēts, ka no 2014. gada 1. novembra Eiropas Komisijā ir tāds locekļu skaits, kurš atbilst divām trešdaļām dalībvalstu skaita (27 dalībvalstu Savienībā būtu 18 komisāru), ja vien nenolemj citādi.

2009. gadā pirms Īrijas otrā referenduma par Lisabonas līguma ratifikāciju Eiropadome piekrita pieņemt lēmumu, kas nodrošina, ka locekļu skaits Eiropas Komisijā atbilst dalībvalstu skaitam.

Tagad Eiropadomei jāpārskata savs 2013. gada 22. maija lēmums . Valstu un valdību vadītājiem būs jāizlemj, vai saglabāt Eiropas Komisiju ar vienu locekli no katras dalībvalsts vai veidot to mazāku. Mazākas Komisijas gadījumā Līgumā paredzēts, ka tās locekļus izraugās no dalībvalstu pilsoņiem, pamatojoties uz dalībvalstu absolūti vienlīdzīgas rotācijas sistēmu tā, lai atbilstoši tiktu atspoguļots visu Savienības dalībvalstu demogrāfiskais un ģeogrāfiskais diapazons.

Nesen daži valstu un valdību vadītāji aizstāvēja ideju, ka teorētiski mazāka izpildu struktūra varētu darboties efektīvāk, to būtu vieglāk pārvaldīt un tādējādi varētu līdzsvarotāk sadalīt portfeļus tās locekļiem. Tādā gadījumā Eiropas Komisijai vajadzētu pievērst īpašu uzmanību tam, lai nodrošinātu pārredzamību attiecībās ar visām dalībvalstīm.

Tomēr neliela izpildstruktūra nozīmē, ka dažām dalībvalstīm nebūtu sava valstspiederīgā, kas politiskā līmenī tiktu pārstāvēts iestādē. Saglabājot vienu Eiropas Komisijas locekli no katras dalībvalsts, mums būtu tāda priekšrocība, ka saglabātos tiešs saziņas kanāls ar dalībvalstu pilsoņiem un valsts iestādēm. Piemēram, Junkera Komisijas locekļi ir apliecinājuši, ka, sazinādamies savas izcelsmes valsts valodā, spēj būt nozīmīgi starpnieki ar savām valstīm, turklāt tie veikuši vairāk nekā 657 apmeklējumus ar mērķi informēt valstu parlamentus, debatēt un diskutēt ar tiem.

Ja saglabātu vienu komisāru no katras dalībvalsts, tad atkal būtu nepieciešami organizatoriski pielāgojumi, lai nodrošinātu pārskatatbildību, vienotību un efektivitāti. Junkera Komisijas darbs strukturēts ap vairākiem priekšsēdētāja vietniekiem, kas atbild par pārnozaru projektu komandām dažādās politikas jomās, ieskaitot pirmo priekšsēdētāja vietnieku un Augsto pārstāvi / priekšsēdētāja vietnieci. Katram priekšsēdētāja vietniekam uzticēta pastiprinātas līderības loma un atbildība vadīt un koordinēt komisāru komandu. Šāda divu līmeņu struktūra ir izrādījusies vērtīga, un nākotnē to varētu vēl uzlabot.

4. Divkāršs priekšsēdētājs

Savienības struktūras efektivitāti varētu uzlabot tādējādi, ka viens cilvēks ieņem divus amatus: Eiropadomes priekšsēdētāja un Eiropadomes priekšsēdētāja amatu.

Šādas izmaiņas varētu palīdzēt kāda pastāvīga un kaitīga maldīga pieņēmuma pārvarēšanā: pārāk bieži tiek uzskatīts, ka starp Eiropas Komisiju un dalībvalstīm ir plaisa. Pieņemtie lēmumi valstu līmenī pārlieku bieži tiek pasniegti kā “diktāts”, ko dalībvalstīm uztiepj ar pārējo pasauli nesaistītā “Brisele”, lai gan patiesībā lēmumu par to, kas darāms, kopīgi pieņēmušas dalībvalstis un tieši ievēlētie Eiropas Parlamenta deputāti.

Eiropas Komisija, tāpat kā Eiropadome, ir iestāde, ko izveidojušas dalībvalstis, lai tā darbotos kopīgu Eiropas interešu labā. Viens priekšsēdētājs divām iestādēm atspoguļotu Savienības leģitimitātes un pārskatatbildības divējādo raksturu un stiprinātu abas.

Tādējādi arī trešām valstīm Savienības ārējā pārstāvība kļūtu racionālāka un vienkāršāka. Citu pasaules valstu un valdību vadītājiem būtu viens līdzinieks, arī attiecībās ar ES, jo īpaši samitos un tādās starptautiskās organizācijās kā G7 vai G20.

Šāds divkāršs amats nenozīmē abu iestāžu apvienošanu. Eiropas Komisijas priekšsēdētājs jau pats par sevi ir Eiropadomes loceklis, un vienmēr ir valdījis uzskats, ka tas pilnībā sader ar viņa neatkarību. Neviens no abiem priekšsēdētājiem Eiropadomē nebalso; viņi abi tikai konsultē, piedāvā ieguldījumu no savu attiecīgo dienestu darba, palīdz celt tiltus un panākt kopsaucēju starp dalībvalstīm. Divkāršs amats varētu vēl vairāk stiprināt ciešo un efektīvo koordināciju, kas pastāv starp abām neatkarīgajām iestādēm.

Pašreizējie Līgumi pieļauj divkāršu priekšsēdētāja amatu, jo tajos skaidri ir atļauts Eiropadomes priekšsēdētājam uzticēt citu Eiropas līmeņa lomu. Eiropadomes priekšsēdētāja pilnvaru laiks ir īsāks nekā Eiropas Komisijas priekšsēdētājam, bet, tā kā tas ir tieši uz pusi īsāks un to ir iespējams atjaunot, tad var paredzēt pragmatisku risinājumu.

Šajā ziņā var iedvesmoties no pilnvarām, kas tagad uzticētas Augstajai pārstāvei kopējās ārpolitikas un drošības jomā / Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietniecei. Šis amats, kas radies no bijušā Eiropas Savienības Padomes ģenerālsekretāra / Augstā pārstāvja kopējās ārpolitika un drošības politikas jomā — amata, kas izveidots ar Amsterdamas Līgumu, — un no Ārējo attiecību komisāra amata, ar Lisabonas līgumu tika kodificēts. Tas sniedz piemēru, kā divu ES iestāžu atbildību var veiksmīgi izmantot viena un tā pati persona, nekompromitējot iestāžu neatkarīgu darbību un nedodot vienai vairāk pilnvaru kā otrai.

5. Dialogs ar pilsoņiem ceļā uz Sibiu

Priekšā stāvošajā izšķirīgajā Eiropas Parlamenta vēlēšanu laikā, kad Savienībai ir jāparāda, ka tā spēj piepildīt pilsoņu gaidas, dalībvalstīs ir aizvien lielāks atbalsts un augoša uzmanība tam, ka ir svarīgi pilsoņus vairāk iesaistīt diskusijā par Eiropas nākotni. Pārāk bieži par ES noritošo debašu nozīmi iedragā mīti, sagrozījumi un otršķirīgi jautājumi. ES, valsts, reģiona un vietējā līmeņa politiķiem ir kopīga atbildība par to, lai tiktu veicinātas godīgas debates par Eiropu un tās nākotni. Pilsoņi būtu sagatavotāki balsošanai Eiropas Parlamenta vēlēšanās, ja labāk izprastu ES politikas ietekmi savā ikdienas dzīvē.

2018. un 2019. gadā valstu un valdību vadītāji regulāri tiksies, lai apspriestu tālāko virzību līdz nākamajam būtiskajam pagrieziena punktam Savienības reformu un attīstības procesā — 2019. gada 9. maija Sibiu samitam. Jo diskusija stingrāk balstīsies informācijā, pilsoņu un pilsoniskās sabiedrības debatēs un iesaistē dalībvalstīs, jo auglīgāka tā būs.

Prezidenta Makrona ierosinātās apspriedes ar pilsoņiem par Eiropas nākotni ir guvušas skaidru atbalstu no vairākiem citu dalībvalstu vadītājiem un atzinību no lielākās daļas ES iestāžu un dalībvalstu, un valsts līmeņa dialogi citos formātos ir notikuši vai notiek Īrijā, Bulgārijā, Zviedrijā un citur. Citu dalībvalstu vadītāji ir paziņojuši arī, ka atbilstoši praksei savā valstī ir gatavi iesaistīties plašās publiskās diskusijās par Eiropas nākotni. Šim procesam piemērotākā struktūra katrā dalībvalstī ir citāda — atbilstoša pašu tradīcijām un iekšējai demokrātiskajai kārtībai: diskusijas var būt dalībvalstij individuālas, iesaistītajām dalībvalstīm kopīgas vai notikt Eiropas iestāžu atbalstītā satvarā.

Eiropas Komisijai ir pieredze savā paspārnē rīkot pilsoņu dialogus, kuros piedalās Eiropas Komisijas locekļi, Eiropas Parlamenta deputāti, valstu valdības, vietējās un reģiona iestādes un pilsoniskās sabiedrības pārstāvji — kopš 2015. gada janvāra vairāk nekā 160 vietās Eiropas galvaspilsētās un ārpus tām tie visi piedalījušies 478 interaktīvās publiskās debatēs. Eiropas Komisija paātrina šo procesu, tagad līdz 2019. gada maijam sadarbībā ar vietējām un reģiona iestādēm, Eiropas Parlamentu un citām Eiropas iestādēm rīkojot vai palīdzot rīkot vairāk nekā 500 pilsoņu dialogus.

Eiropas Komisija ar šajā pieredzē gūtajām atziņām dalīsies ar dalībvalstīm, kuras plāno pašas savus pasākumus, un ir gatava piedāvāt atbalstu, kur to spēj, piemēram, lai sasaistītu procesu ar savu rīkoto tiešsaistes apspriešanu par Eiropas nākotni, kura varētu palikt atvērta līdz 2019. gada 9. maijam.