Kopsavilkums

Šajā paziņojumā ir apkopots Komisijas novērtējums attiecībā uz 2020. gada budžeta plāna projektiem, ko iesniegušas eurozonas dalībvalstis. Tie ietver plānu projektus, kas balstīti uz nemainīgas politikas scenāriju un ko iesniegušas Austrija, Portugāle un Spānija, kurās laikposmā no septembra beigām līdz novembra pirmajai pusei notika valsts parlamenta vēlēšanas, un Beļģija, kurā joprojām notiek valdības veidošanas process. Komisija saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 473/2013 ir izvērtējusi visus budžeta plānu projektus, kā arī vispārējo budžeta stāvokli un perspektīvas eurozonā kopumā. Atbilstīgi iepriekšējai praksei Komisija ir arī izvērtējusi kopējo fiskālo nostāju eurozonā.

Vispārējais novērtējums attiecībā uz 2020. gada budžeta plāna projektiem un fiskālo nostāju eurozonā kopumā ir šāds.

1.Eiropas un pasaules ekonomika pagājušajā gadā ir pavājinājusies. Eiropa ir piedzīvojusi strauju ārējā pieprasījuma samazināšanos un ražošanas sašaurināšanos, kas sāk ietekmēt arī citas ekonomikas nozares. Lai gan darba tirgus stabilie rādītāji ir palīdzējuši uzturēt privāto patēriņu un iekšzemes pieprasījumu, ir maz ticams, ka IKP pieaugums strauji atjaunosies. Tas, ka nākamo divu gadu laikā vairs netiek gaidīta izaugsmes nozīmīga atjaunošanās, ir būtiska pārmaiņa salīdzinājumā ar iepriekšējām prognozēm, un tās pamatā ir novērtējums, ka daudzas no globālās izaugsmes tempa palēnināšanās iezīmēm būs noturīgas.

2.Pirmo reizi kopš 2002. gada neviena eurozonas dalībvalsts patlaban neveic pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru. Ir prognozēts, ka tikai Francijai 2019. gadā budžeta deficīts pārsniegs 3 % atsauces vērtību, lai gan pārsniegums būs pārejošs, tuvu atsauces vērtībai un to izraisīs tikai viena pasākuma vienreizēja ietekme. No tām eurozonas dalībvalstīm, kurām 2020. gadā tiek prognozēts deficīts, četrās valstīs deficīts tiek prognozēts virs 2 % no IKP. Sagaidāms, ka deviņās eurozonas dalībvalstīs 2020. gadā būs budžeta pārpalikums.

3.Komisijas 2019. gada rudens prognozē paredzēts, ka kopējais eurozonas nominālais deficīts pieaugs no 0,5 % 2018. gadā līdz 0,8 % no IKP 2019. gadā un līdz 0,9 % no IKP 2020. gadā pēc saimnieciskās darbības ievērojamā palēninājuma, tādējādi pavēršot pretējā virzienā pēdējo gadu tendenci deficītam samazināties. Kopējie budžeta deficīta mērķi budžeta plāna projektos rada tādu pašu tendenci attiecībā uz nominālo deficītu.

4.Saskaņā ar Komisijas 2019. gada rudens prognozi tiek prognozēts, ka to eurozonas dalībvalstu skaits, kuras ir sasniegušas vai pārsniegušas savus vidēja termiņa budžeta mērķus, pieaugs no sešām līdz deviņām 2019. un 2020. gadā, un Īrija un Lietuva 2020. gadā sasniegs savu vidēja termiņa budžeta mērķi, bet Grieķija 2020. gadā ievēros tai noteikto jauno vidēja termiņa budžeta mērķi. Salīdzinājumam, tiek prognozēts, ka Beļģija, Spānija un Francija turpinās 2020. gadā krietni atpalikt no saviem vidēja termiņa budžeta mērķiem. No tām eurozonas dalībvalstīm, kurām tiek prognozēta vidēja termiņa budžeta mērķu nesasniegšana 2020. gadā, paredzams, ka Igaunija un Latvija veiks nelielas strukturālas korekcijas virzībā uz saviem mērķiem. Salīdzinājumam, Komisija patlaban prognozē, ka Itālija 2020. gadā vēl vairāk attālināsies no sava vidēja termiņa budžeta mērķa. Tas pats attiecas uz Somiju un Slovākiju, taču mazākā mērā, un paredzams, ka abas eurozonas dalībvalstis saglabās savu parāda attiecību pret IKP zem 60 % atzīmes. Beļģijas un Spānijas iesniegtajos budžeta plāna projektos, kas izstrādāti saskaņā ar nemainīgas politikas scenāriju, arī prognozēts, ka šo valstu strukturālā bilance 2020. gadā vēl vairāk attālināsies no to vidēja termiņa budžeta mērķa, bet Portugāles gadījumā strukturālā bilance 2020. gadā būs tuvāka tās vidēja termiņa budžeta mērķim, jo no 2020. gada tās vidēja termiņa budžeta mērķis ir pārskatīts un samazināts.

5.Komisija prognozē, ka eurozonas kopējais strukturālais deficīts 2020. gadā pieaugs par 0,2 % no potenciālā IKP, tādējādi norādot uz visumā neitrālu fiskālo nostāju. Minēto strukturālā deficīta pieaugumu jo īpaši virza prognozētā ekspansīvā fiskālā politika eurozonas dalībvalstīs ar fiskālās manevrēšanas iespējām, it sevišķi Nīderlandē un mazākā mērā Vācijā (attiecīgi 0,6 % un 0,4 % no potenciālā IKP), un prognozētais Itālijas strukturālā deficīta pieaugums (0,3 % no potenciālā IKP). Prognozētās izmaiņas eurozonā kopā visumā atbilst izmaiņām (pārrēķinātajā) strukturālajā bilancē budžeta plāna projektos.

6.Eurozonas kopējā strukturālā primārā bilance, t. i., strukturālā bilance bez procentu maksājumiem, joprojām ir ar pārpalikumu, taču tiek prognozēts, ka tā 2020. gadā samazināsies par 0,4 % no potenciālā IKP, norādot uz nedaudz ekspansīvu fiskālo nostāju. Šis fiskālā stimula rādītājs ir valdības fiskālās politikas diskrecionāro lēmumu nozīmīga mēraukla, jo to neietekmē notiekošie procentu izdevumu ietaupījumi.

7.Attiecībā uz eurozonas fiskālās korekcijas sastāvu Komisija paredz, ka strukturālā deficīta pieaugumu 2020. gadā virzīs cikliski koriģētās ieņēmumu attiecības pret IKP samazinājums. Šāda prognoze ir līdzīga budžeta plāna projektiem un atspoguļo ietekmi, ko rada paziņotie ekspansīvie ieņēmumu pasākumi. Gan Komisijas 2019. gada rudens prognozē, gan budžeta plāna projektos prognozēts, ka cikliski koriģētā izdevumu attiecība samazināsies arī 2020. gadā, līdztekus procentu izdevumu turpmākam, kaut nelielam, samazinājumam laikposmā no 2019. līdz 2020. gadam. Jāatgādina, ka dalībvalstīm ar augstu valsts parāda līmeni būtu jāizmanto negaidīti zemie procentu izdevumi, lai paātrinātu parāda samazināšanu.

8.Komisija prognozē, ka eurozonas parāda attiecība pret IKP turpinās pēdējo gadu laikā vēroto tendenci samazināties un saruks no aptuveni 86 % 2019. gadā līdz aptuveni 85 % 2020. gadā, kas ir krietni mazāk nekā ASV un Japānā (attiecīgi aptuveni 114 % un 237 % 2020. gadā). Tas galvenokārt skaidrojams ar joprojām pastāvošo zemo procentu likmju vidi un plānotajiem primārā budžeta pārpalikumiem. Budžeta plāna projektu mērķis ir panākt līdzīgu samazinājumu eurozonas parāda attiecībā pret IKP. No deviņām eurozonas dalībvalstīm, kurām parāda attiecība pret IKP 2020. gadā tiek prognozēta virs 60 %, paredzams, ka Itālijai 2019. un 2020. gadā būs lielas novirzes no parāda samazināšanas kritērija. Paredzams, ka mazākā mērā arī Beļģija nevienā no abiem gadiem nebūs atbilstīga parāda samazināšanas kritērijam. Kopš to pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras pabeigšanas attiecīgi 2017. un 2018. gadā uz Franciju un Spāniju attiecas pārejas noteikums par parādu, kuru tās saskaņā ar prognozi ne 2019. gadā, ne 2020. gadā neievēros. Paredzams, ka Portugāle 2019. gadā ievēros pārejas noteikumu par parādu un 2020. gadā – parāda samazināšanas kritēriju.

9.Eurozonas dalībvalstīm parāda un ilgtspējas problēmu ziņā joprojām ir ļoti atšķirīgs fiskālais stāvoklis. Itālijas publisko finanšu īstermiņa ilgtspēja šķiet neaizsargāta pret vērtspapīru emisijas izmaksu pieaugumu. Dažas eurozonas dalībvalstis ar lielām parādsaistībām turpina saskarties ar lieliem vidēja termiņa riskiem, kas balstīti uz tādiem faktoriem kā pašreizējais parāda līmenis, pašreizējā primārā bilance un prognozētās ar iedzīvotāju novecošanos saistītās izmaksas.

10.Savā jaunākajā ieteikumā par eurozonas ekonomikas politiku, ko Eiropadome apstiprināja 2019. gada 21. un 22. martā un Padome pieņēma 2019. gada 9. aprīlī, Padome ir ieteikusi eurozonas dalībvalstīm laikposmā no 2019. līdz 2020. gadam, īstenojot politiku, kas pilnībā ievēro Stabilitātes un izaugsmes paktu, atbalstīt publiskās un privātās investīcijas un uzlabot publisko finanšu kvalitāti un struktūru. Padome ir arī ieteikusi atjaunot fiskālās rezerves, it īpaši eurozonas dalībvalstīs ar augstu valsts parāda līmeni.

11.Šo aicinājumu ir ņēmušas vērā eurozonas dalībvalstis ar fiskālās manevrēšanas iespējām, kuras ir īstenojušas ekspansīvāku fiskālo politiku, kas arī veicina investīcijas. Konkrētāk, Vācija un Nīderlande 2019. gadā ir palielinājušas savus investīciju izdevumus 2020. gadā plāno turpināt īstenot ekspansīvu fiskālo politiku. Tajā pašā laikā saskaņā ar Komisijas 2019. gada rudens prognozi daļa no šo valstu fiskālās manevrēšanas iespējām paliks neizmantota. Ņemot vērā šo eurozonas dalībvalstu fiskālās manevrēšanas iespējas, tām vajadzētu būt gatavām turpināt izmantot šīs iespējas.

12.Salīdzinājumam, dažas no eurozonas dalībvalstīm, kurām nav fiskālās manevrēšanas iespēju, neplāno 2020. gadā īstenot jēgpilnu fiskālo korekciju vai fiskālo ekspansiju. Lai gan Grieķija, Kipra un Portugāle uztur lielus primāros pārpalikumus, uzrāda lielus strukturālos pārpalikumus (vai – Portugāles gadījumā – ir tuvu līdzsvarotai nominālajai pozīcijai) un to parāds strauji samazinās, šīs valstis ir mazākumā. Saskaņā ar Komisijas 2019. gada rudens prognozi Beļģijas, Spānijas, Francijas un Itālijas primārās bilances samazinās vai ir pat negatīvas, parāds sarūk tikai nedaudz vai nesamazinās nemaz. Minētās eurozonas dalībvalstis pietiekami neņem vērā to augsto strukturālo deficītu un vēsturiski augsto parāda līmeni. Turklāt tās nepietiekami izmanto procentu izdevumu neseno samazināšanos, lai samazinātu savu parāda attiecību. Nespēja samazināt valsts parādu var palielināt paaugstināta tirgus spiediena risku valstīm ar lielu valsts parādu nākotnē, kas var radīt negatīvu plašāku ietekmi uz citu eurozonas dalībvalstu valsts parāda vērtspapīru tirgiem.

13.Vairākas no tām eurozonas dalībvalstīm, kuras saskaras ar vislielākajām ilgtspējas problēmām, ir iesniegušas nemainīgas politikas scenārija budžeta plāna projektus, ņemot vērā nesenās vai gaidāmās vispārējās vēlēšanas (Beļģija, Spānija un mazākā mērā Portugāle). Tas uzsver, cik nozīmīgi šīm eurozonas dalībvalstīm ir atjauninātajos budžeta plāna projektos iekļaut nepieciešamos papildu pasākumus, nosakot pareizo prognozi par to, kā novērst minēto nobīdi augsta parāda apstākļos. Šie atjauninātie budžeta plāna projekti būtu jāiesniedz Komisijai un Eurogrupai pēc iespējas ātrāk, tiklīdz būs izveidota jaunā valdība.

14.Fiskālā politika joprojām nav pietiekami diferencēta. Eurozonas dalībvalstis ar fiskālās manevrēšanas iespējām īsteno ekspansīvu fiskālo politiku, un tām vajadzētu būt gatavām turpināt izmantot savas fiskālās manevrēšanas iespējas. Salīdzinājumam, bažas joprojām rada konsolidācijas trūkums valstīs ar augstu parāda līmeni un ilgtspējas problēmām. To eurozonas dalībvalstu atbilstība Stabilitātes un izaugsmes paktam, kuras nav sasniegušas savus vidēja termiņa budžeta mērķus, kopā ar to eurozonas dalībvalstu lielāku ekspansiju, kurām ir fiskālās manevrēšanas iespējas, radītu labāku eurozonas dalībvalstu diferenciāciju.

15.Ņemot vērā eurozonas ekonomikas izaugsmes tempa palēnināšanos un jau ļoti atbalstošo monetāro politikas nostāju, Eurogrupa 2019. gada oktobrī atkārtoti apliecināja savu gatavību koordinēti reaģēt, ja materializēsies negatīvie riski un lai novērstu procikliskus fiskālos pasākumus. Eurogrupa atzina nepieciešamību dalībvalstīm ar fiskālās manevrēšanas iespējām apsvērt augstas kvalitātes investīciju veicināšanu. Saistībā ar politikas izstrādi 2020. gadam spēcīgāks uzsvars būtu jāliek uz reformām un investīcijām pētniecībā un izstrādē un klimata jomā. Tajā pašā laikā Eurogrupa atzina, ka dalībvalstīm ar augstu valsts parāda līmeni ir jāīsteno piesardzīga fiskālā politika.

Komisijas novērtējumu par atsevišķu eurozonas dalībvalstu plāniem var apkopot šādi.

Nevienā budžeta plāna projektā attiecībā uz 2020. gadu nav konstatēta īpaši būtiska neatbilstība Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Taču Komisija ir dažos gadījumos konstatējusi riskus, ka plānotā fiskālā korekcija nesasniegs Stabilitātes un izaugsmes paktā paredzēto.

Tā kā patlaban nevienai eurozonas dalībvalstij nepiemēro Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvo daļu, visām eurozonas dalībvalstīm atbilstības novērtējumi par 2020. gadu tiek veikti, ņemot vērā preventīvās daļas prasības, jo īpaši Padomes 2019. gada 9. jūlija ieteikumus.

Par dalībvalstīm, kurām piemēro Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu:

– attiecībā uz deviņām eurozonas dalībvalstīm (Vāciju, Īriju, Grieķiju, Kipru, Lietuvu, Luksemburgu, Maltu, Nīderlandi un Austriju) ir atzīts, ka to budžeta plāna projekti 2020. gadā atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Vācijas un Nīderlandes gadījumā, ņemot vērā to labvēlīgo budžeta stāvokli, Komisija aicina iestādes uzņemties papildu izdevumus, lai atbalstītu augšupejošu tendenci investīciju jomā un lai koncentrētu ar investīcijām saistīto ekonomikas politiku tajās jomās, kuras Padome ieteikusi Eiropas pusgada kontekstā;

– attiecībā uz divām eurozonas dalībvalstīm (Latviju un Igauniju) ir atzīts, ka to budžeta plāna projekti 2020. gadā visumā atbilst Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Plāna rezultātā Latvija var nedaudz novirzīties no sava vidēja termiņa budžeta mērķa, bet Igaunijas gadījumā – no korekcijas virzībā uz to. Ja turpmākajos novērtējumos vairs netiks prognozēts, ka Latvijas strukturālā bilance ir tuvu vidēja termiņa budžeta mērķim, atbilstības vispārējā novērtējumā būs jāņem vērā tas, cik liela ir novirze no Padomes noteiktās prasības;

– attiecībā uz astoņām eurozonas dalībvalstīm (Beļģiju, Spāniju, Franciju, Itāliju, Portugāli, Slovēniju, Slovākiju un Somiju) ir atzīts, ka to budžeta plāna projekti 2020. gadā ir ar neatbilstības risku Stabilitātes un izaugsmes pakta prasībām. Beļģijas, Spānijas, Francijas un Itālijas gadījumā šie riski ir saistīti gan ar augstā valsts parāda līmeņa nepietiekamu samazināšanu, gan ar prognozēto būtisko novirzi no korekcijas virzībā uz šo valstu attiecīgajiem vidēja termiņa budžeta mērķiem. Portugālē, Slovēnijā, Slovākijā un Somijā valsts parāds nav nedz samazināts zem Līgumā minētās atsauces vērtības – 60 % no IKP, nedz atbilstoši virzās uz šo mērķi. Minētās dalībvalstis arī panāca tādu budžeta bilanci, kas nodrošina ievērojamu rezervi attiecībā pret Līguma atsauces vērtību – 3 % no IKP. Tomēr šo eurozonas dalībvalstu budžeta plāna projektu īstenošana varētu izraisīt būtisku novirzi no korekcijas virzībā uz šo valstu attiecīgajiem vidēja termiņa budžeta mērķiem.