EIROPAS KOMISIJA Briselē, 24.11.2021 COM(2021) 743 final KOMISIJAS UN PADOMES PRIEKŠLIKUMS

VIENOTAJAM NODARBINĀTĪBAS ZIŅOJUMAM





Satura rādītājs GALVENIE VĒSTĪJUMI PĀRSKATS PAR DARBA TIRGUS UN SOCIĀLAJĀM TENDENCĒM UN PROBLĒMĀM EIROPAS SAVIENĪBĀ 1.1. Darba tirgus tendences 1.2. Tendences sociālajā jomā 1.3. Pārskatītais sociālo rezultātu pārskats: ar pīlāra principiem saistīto problēmu apkopojums 1.4. ES pamatmērķi 2030. gadam NODARBINĀTĪBAS UN SOCIĀLĀS JOMAS REFORMAS — DALĪBVALSTU REZULTĀTI UN RĪCĪBA 2.1. 5. pamatnostādne. Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka 2.1.1. Galvenie rādītāji 2.1.2. Politiskie atbildes pasākumi 2.2. 6. pamatnostādne. Stiprināt darbaspēka piedāvājumu un uzlabot piekļuvi nodarbinātībai, prasmēm un kompetencēm 2.2.1. Galvenie rādītāji 2.2.2. Politiskie atbildes pasākumi 2.3. 7. pamatnostādne. Uzlabot darba tirgu darbību un sociālā dialoga efektivitāti 2.3.1. Galvenie rādītāji 2.3.2. Politiskie atbildes pasākumi 2.4. 8. pamatnostādne. Veicināt vienādas iespējas visiem, sekmēt sociālo iekļaušanu un apkarot nabadzību

2.4.1. Galvenie rādītāji 2.4.2. Politiskie atbildes pasākumi

GALVENIE VĒSTĪJUMI Eiropas Komisijas un Padomes vienotajā nodarbinātības ziņojumā (VNZ) saskaņā ar LESD 148. pantu katru gadu tiek uzraudzīta situācija nodarbinātības jomā Savienībā un nodarbinātības pamatnostādņu īstenošana. Tajā sniegts gada pārskats par svarīgākajām norisēm nodarbinātības un sociālajā jomā Eiropas Savienībā, kā arī par dalībvalstu jaunākajiem politikas pasākumiem saskaņā ar dalībvalstu nodarbinātības politikas pamatnostādnēm . Tajā ir arī noteiktas saistītās prioritārās jomas politikas rīcībai. Komisijas ziņojuma priekšlikums ir daļa no Eiropas pusgada rudens paketes; pēc apspriešanās starp Komisiju un tās darba sagatavošanas struktūrām galīgo tekstu pieņems Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju tiesību aizsardzības (EPSCO) padome. VNZ 2022. gada izdevumā lielāka uzmanība ir pievērsta Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanai saskaņā ar 2021. gada marta rīcības plānā un ES līderu 8. maija Portu deklarācijā uzņemtajām saistībām. Tā īstenošana stiprinās Savienības virzību uz zaļu, digitālu un taisnīgu pārkārtošanos un veicinās augšupēju sociālo un ekonomisko konverģenci, risinot demogrāfiskās problēmas. Tas arī palīdzēs īstenot ilgtspējīgas attīstības mērķus. Šis ziņojums pastiprina sociālā pīlāra uzraudzību, jo īpaši izmantojot tematiskās sadaļas, kas aptver galvenās problēmas trijās jomās: vienādas iespējas un darba tirgus pieejamība, taisnīgi darba nosacījumi, sociālā aizsardzība un iekļaušana. Ziņojumā ietverti arī trīs jaunie, līdz 2030. gadam sasniedzamie ES pamatmērķi attiecībā uz nodarbinātību, prasmēm un nabadzības mazināšanu, kas iekļauti Pīlāra rīcības plānā un ko ES vadītāji atzinīgi novērtēja Portu sociālajā samitā un Eiropadomes jūnija sanāksmē. ES apņēmās līdz 2030. gadam sasniegt šādus ES pamatmērķus: ·vismaz 78 % iedzīvotāju vecumā no 20 līdz 64 gadiem vajadzētu būt nodarbinātiem; ·vismaz 60 % cilvēku vecumā no 25 līdz 64 gadiem katru gadu būtu jāpiedalās mācību pasākumos; ·nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautu personu skaits salīdzinājumā ar 2019. gadu būtu jāsamazina vismaz par 15 miljoniem. Kopā ar kohēzijas fondiem dalībvalstu atveseļošanas un noturības plānos (ANP) paredzēto reformu un ieguldījumu īstenošana veicinās godīgu, iekļaujošu un ilgtspējīgu atveseļošanos. Atveseļošanas un noturības mehānisms veicina Savienības ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju, uzlabojot dalībvalstu noturību, gatavību krīzēm, pielāgošanās spēju un izaugsmes potenciālu. Tādā veidā mehānisms sniedz ieguldījumu arī Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanā, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai risinātu problēmas, kas noteiktas konkrētai valstij adresētajos ieteikumos . Šajā sakarā svarīgi ir četri no sešiem pīlāriem, kas nosaka mehānisma darbības jomu, proti: i) gudra, ilgtspējīga un iekļaujoša izaugsme; ii) sociāla un teritoriāla kohēzija; iii) veselības, ekonomiskā, sociālā un institucionālā noturība un iv) nākamās paaudzes, bērnu un jauniešu politika. Politisko atbildes pasākumu analīzes nolūkos vienotajā nodarbinātības ziņojumā ir iekļauta arī tādu pasākumu izlase, ko atbalsta ANM un citi ES finansējuma avoti, to vidū Eiropas Sociālais fonds Plus, Eiropas Reģionālās attīstības fonds un Taisnīgas pārkārtošanās fonds. Pārskatītais sociālo rezultātu pārskats ir 2022. gada VNZ analīzes pamatā un plašāk aptver pīlāra principus. 2021. gada marta Sociālā pīlāra rīcības plāna ietvaros Komisija ierosināja pārskatīt sociālo rezultātu pārskatu, lai labāk pārraudzītu pīlāru, izmantojot pamatrādītāju pārskatītu kopumu, ko EPSCO apstiprināja 2021. gada jūnijā. Tāpēc 2022. gada VNZ novērtē dalībvalstu veiktspēju saistībā ar pamatrādītāju pārskatīto kopumu . Tagad šie rādītāji ļauj aptvert tādas svarīgas jomas kā pieaugušo izglītība, personu ar invaliditāti integrācija darba tirgū, bērnu nabadzības un sociālās atstumtības risks un pārmērīgas ar mājokli saistītas izmaksas. Pārskatītā sociālo rezultātu pārskata informācija, kā arī konkrētās valsts informācijas un politikas konteksta analīze ļauj precīzāk noteikt galvenās ES un dalībvalstu problēmas, kas saistītas ar nodarbinātību, prasmēm un sociālajām problēmām (sk. 1. attēlu). Tas ļaus rūpīgāk uzraudzīt sociālo attīstību un atšķirības. EPSCO padomes padomdevējas komitejas izskatīs Spānijas un Beļģijas priekšlikumu par sociālās nelīdzsvarotības novēršanas procedūru (SIP), pamatojoties uz LESD 148. pantu saistībā ar Eiropas pusgadu. 1. attēls. Nodarbinātība, prasmes un sociālās problēmas ES dalībvalstīs atbilstoši pamatrādītājiem pārskatītajā sociālo rezultātu pārskatā Piezīme. 1) Dati rādītājam par pieaugušo līdzdalību mācībās vēl nav pieejami; 2) rādītājs par digitālajām prasmēm attiecas uz 2019. gada datiem; 3) atsevišķos rādītājos trūkst datu par dažām valstīm; visu rādītāju apzīmējumi ir sniegti ziņojuma pielikumā. Ātrā un izlēmīgā politikas rīcība dalībvalstu un ES līmenī ir mazinājusi Covid-19 krīzes ietekmi uz darba tirgu. Darba tirgus atveseļošanās notiek, tomēr nodarbinātība un kopējais nostrādāto stundu skaits vēl nav atgriezies pirmskrīzes līmenī. Pēc zemākā punkta — 71,6 % — sasniegšanas 2020. gada 2. ceturksnī 20–64 gadus veco iedzīvotāju grupā 2021. gada 2. ceturksnī nodarbinātības līmenis ir daļēji atjaunojies, sasniedzot 72,8 %, tomēr tas ir zemāk par 73,3 %, maksimālo rādītāju, kas tika sasniegts 2019. gada 4. ceturksnī. Lai gan ekonomikas atveseļošanās veicinās darbvietu radīšanu, pirmskrīzes nodarbinātības līmeņa atgriešanās nav gaidāma agrāk par 2022. gadu. Kā atspoguļots ES nodarbinātības līmeņa pamatmērķī, augsts nodarbinātības līmenis ir viena no galvenajām prioritātēm 2030. gadam nolūkā nodrošināt, ka ikviens var pilnībā piedalīties ekonomikā un sabiedrībā, un palīdzēt mazināt nabadzības riskam pakļauto cilvēku skaitu. Kopumā bezdarba pieaugums ir saglabājies zemāks, nekā varēja gaidīt, ņemot vērā Covid-19 lielo ietekmi uz ekonomiku. Tas ir saistīts ar dalībvalstu, arī ar ES finansējuma atbalstu, ieviestajiem politikas pasākumiem (jo īpaši jāuzsver Eiropas pagaidu atbalsta instruments bezdarba risku mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE) un Atveseļošanas palīdzība kohēzijai un Eiropas teritorijām (REACT-EU)), kā arī mazākā mērā ar to, ka, samazinoties darba iespējām, daži cilvēki vismaz uz laiku kļuva neaktīvi. Darba tirgus atveseļošanās pieņemas spēkā 72,8 % — nodarbinātības līmenis 2021. gada 2. ceturksnī (par 1,2 procentpunktiem augstāks nekā pirms gada). 6,7 % — bezdarba līmenis 2021. gada septembrī (par 1 procentpunktu zemāks nekā pirms gada). 17,4 % — jauniešu bezdarba līmenis 2021. gada 2. ceturksnī (par 0,6 procentpunktiem augstāks nekā 2020. gada 2. ceturksnī). + 13,3 % nostrādāto stundu skaits uz vienu darba ņēmēju 2021. gada 2. ceturksnī salīdzinājumā ar 2020. gada 4. ceturksni (tomēr tas ir par 2,7 % mazāks nekā 2019. gada 2. ceturksnī). Aktivitātes un bezdarba līmenis un to jauniešu īpatsvars, kuri nemācās, nestrādā un neapgūst arodu ES27, % Kopā nostrādāto stundu skaits uz vienu darba ņēmēju un darba kavējumi ES27 Piezīme. Laikrindu pārrāvums ceturkšņa bezdarba līmeņa rādītājos kopš 2021. gada 1. ceturkšņa. Avots: Eurostat datubāze [une_rt_q], [une_ltu_q] un Darbaspēka apsekojums [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Sezonāli, nevis kalendāri koriģēti dati.

Covid-19 krīze apturēja pēdējos gados novēroto pozitīvo aktivitātes līmeņa tendenci. ES27 aktivitātes līmenis 20–64 gadus vecu iedzīvotāju grupā pandēmijas rezultātā nedaudz samazinājās, taču ceturkšņa griezumā tas jau ir atgriezies pirmskrīzes līmenī. To lielā mērā noteica sieviešu un 55–64 gadus vecu iedzīvotāju dalība darba tirgū. Tomēr absolūtos skaitļos ES darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits pēdējā desmitgadē ir samazinājies, un tas arī ir noteicošais faktors pieaugošajam darbaspēka trūkumam. Šajā kontekstā svarīga ir politika, kas iesaista darba tirgū vairāk cilvēku, nodrošina ilgāku un veselīgāku darba mūžu un uzlabo produktivitāti vidējā un ilgā termiņā. Darba nosacījumu uzlabošana un labāka pielāgošana darba ņēmēju mainīgajām vajadzībām viņu dzīves laikā pozitīvi ietekmētu darbaspēka piedāvājumu un tādējādi potenciāli veicinātu augstāku nodarbinātības līmeni. Covid-19 atšķirīgi ietekmēja dažādas nozares un dažādu veidu darba ņēmējus Augstākais nodarbinātības pieauguma temps kopš 2020. gada 2. ceturkšņa — būvniecībā, valsts pārvaldē un IKT darbībās. Zemākais nodarbinātības pieauguma temps kopš 2020. gada 2. ceturkšņa — vairumtirdzniecībā un mazumtirdzniecībā, mākslas un izklaides nozarē un lauksaimniecībā. Par 1,6 miljoniem mazāk darba ņēmēju (20–64 gadi), kas strādā uz terminēta līguma pamata, 2021. gada 2. ceturksnī salīdzinājumā ar 2019. gada 2. ceturksni. Nodarbinātības izmaiņas atbilstoši ekonomiskajām aktivitātēm (iekšzemes jēdziens, sezonāli un kalendāri koriģēti dati), ES27 Avots: Eurostat datubāze [tec00109]. Piezīme. *NACE 2. red. darbības. Ekonomikai atgūstoties no Covid-19 radītā satricinājuma, visticamāk, ne visas darbvietas tiks atjaunotas, un atbalsts profesionālajai pārejai kļūst īpaši svarīgs. Kopš 2020. gada 2. ceturkšņa augstākie nodarbinātības pieauguma tempi ir būvniecībā, valsts pārvaldē un IKT darbībās, savukārt zemākie — vairumtirdzniecībā un mazumtirdzniecībā, mākslas un izklaides nozarē un lauksaimniecībā. Dažiem ietekmētajiem uzņēmumiem pandēmija būs radījusi vien pārejošu satricinājumu. Turpretī citi tās ietekmē var būtiski mainīt darījumdarbības modeļus, ko daļēji veicina patērētāju izvēles izmaiņas (piemēram, plašāka e-komercijas izmantošana), un uzņēmumu organizāciju un darba praksi (ietverot digitalizāciju un virzību uz ilgtspējīgākām ražošanas metodēm). Līdz ar to dažas funkcijas var kļūt liekas, un būs nepieciešama darba metožu un darbaspēka izlietojuma pārstrukturēšana, kā arī radīsies lielāka nepieciešamība pēc politikas veidotāju un uzņēmumu atbalsta profesionālajai pārejai saskaņā ar Komisijas ieteikumu par iedarbīgu un aktīvu atbalstu nodarbinātībai (EASE). Atveseļošanās sniedz arī iespēju virzīties uz ilgtspējīgāku sociālekonomisko sistēmu ar jauniem darījumdarbības modeļiem un plašu ietekmi uz piedāvātajiem darba veidiem un nepieciešamajām prasmēm. Lai risinātu darbaspēka trūkuma problēmu, palīdzētu palielināt produktivitāti, algas un sociālo kohēziju un veicinātu zaļo un digitālo pārkārtošanos, vajadzīga strauja darbaspēka pārorientēšana, kā arī efektīva, aktīva darba tirgus politika un prasmju pilnveides un pārkvalifikācijas pasākumi. Šajā ziņā var noderēt saīsināta darba laika risinājumi, jo tie veicina un atbalsta pārstrukturēšanas procesus. Tiem arī pēc krīzes vajadzētu būt daļai no politikas instrumentu kopuma un veicināt ekonomikas modernizēšanu (piemēram, vienlaikus ar atbilstošiem prasmju attīstības pasākumiem), nekavējot strukturālos pielāgojumus. Krīze ir izgaismojusi jauniešu sarežģīto situāciju darba tirgū 13,7 % jauniešu NEET situācijā (15–29 gadi) 2020. gadā. + 1,3 procentpunkti jauniešu bezdarba rādītājos, salīdzinot 2020. un 2019. gadu. Divreiz vairāk jauniešu, kuri piespiedu kārtā strādā pagaidu darbu, salīdzinājumā ar cilvēkiem 25–64 gadu vecumā. Jaunieši, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (%, 15–29 gadi, 2020. gads) Piezīme. Dažas administratīvās vienības salās un tālākajos reģionos nav pārstāvētas. Avots: Eurostat, Darbaspēka apsekojums [edat_lfse_35]. © EuroGeographics — administratīvās robežas. Covid-19 krīze vairāk ir ietekmējusi jauniešus, jo īpaši tos, kas tikko uzsākuši darba gaitas, un te ir nepieciešama ātra un izlēmīga politikas rīcība. Jauniešu (15–24 gadi) bezdarba līmenis ES līdz 2021. gada vidum uzrādīja sākotnējas atveseļošanās pazīmes, bet 2021. gada 2. ceturksnī tas joprojām bija 17,4 % līmenī, kas ir gandrīz trīs reizes lielāks nekā 25–74 gadus vecu iedzīvotāju vidū. Covid-19 izraisītais satricinājums mainīja sešus gadus ilgušo tendenci, ka samazinās to jauniešu skaits, kuri nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET), kam par iemeslu daļēji bija jauniešu nestabilā pozīcija darba tirgū. Šī situācija prasa izlēmīgus politikas pasākumus, kas novērstu riskus, kuri ilgtermiņā var negatīvi ietekmēt jauniešu labklājību un karjeras izredzes. NEET situācijā esošo jauniešu skaita samazināšana patiešām ir viens no ES papildu mērķiem, ko Eiropas Komisija izvirzījusi Sociālā pīlāra rīcības plānā. Pastiprinātā Garantija jauniešiem stiprina rīcību, kas paredz četru mēnešu laikā pēc darba zaudēšanas vai formālās izglītības beigšanas nodrošināt kvalitatīvu darba, tālākizglītības, māceklības vai stažēšanās piedāvājumu . Iniciatīva ALMA (Aim, Learn, Master, Achieve — Orientācija, Mācības, Meistarība, Rezultāts) palīdzēs nelabvēlīgā situācijā esošiem NEET iegūt profesionālo pieredzi ārvalstīs, arī nepieciešamo sociālo atbalstu, lai viņus iesaistītu izglītībā, profesionālajā apmācībā vai kvalitatīvā darbā. Ņemot vērā krīzes nevienmērīgo ietekmi uz dažādām darba ņēmēju grupām, īpaši pielāgota, aktīva darba tirgus politika ir svarīga iekļaujošas atveseļošanās nodrošināšanā. Smagi ir cietuši darba ņēmēji, kas strādā nestandarta darbā, jo īpaši tie, kuriem ir terminēti darba līgumi dalībvalstīs, kurās ir lielāks pagaidu nodarbinātības īpatsvars . Ārpus ES dzimušie ir zaudējuši darbu biežāk nekā vietējie iedzīvotāji. Turklāt nepieciešams ievērojami palielināt nodarbinātību personām ar invaliditāti — personu ar invaliditāti un citu personu nodarbinātības līmeņa atšķirība ES 2020. gadā bija 24,5 procentpunkti. Pandēmija vēl asāk iezīmēja ilgstošās problēmas, kas saistītas ar sieviešu dalību darba tirgū. Lai gan nav pierādījumu par to, ka sieviešu nodarbinātība būtu cietusi smagāk nekā vīriešu nodarbinātība, tomēr sievietes pandēmijas ierobežošanas periodā ir piedzīvojušas straujāku darba stundu samazināšanos nekā vīrieši. Aiz šīm norisēm slēpjas atšķirības sieviešu un vīriešu pārstāvniecībā krīzes skartajās nozarēs un profesijās, dzimumu atšķirības tāldarba izmantošanā un tas, ka sievietes uzņēmās lielāko daļu aprūpes pienākumu. Turklāt krīzes laikā vientuļās sievietes ar bērniem zaudēja darbu biežāk nekā sievietes bez bērniem. Tas norāda, ka bērnu aprūpes un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumi ir nozīmīgi, lai palielinātu sieviešu dalību darba tirgū. Šajā sakarā arī Darba un privātās dzīves līdzsvara direktīvas, kas dalībvalstīm jātransponē līdz 2022. gada 2. augustam, mērķis ir nodrošināt vīriešiem un sievietēm vienlīdzīgu piekļuvi atvaļinājumam un līdzsvarotu atvaļinājuma režīma izmantošanu. Rezultātā vecāki, kam ir bērni, un darba ņēmēji, kam ir aprūpējami tuvinieki, varēs labāk līdzsvarot aprūpes un profesionālos pienākumus. Tomēr vienlaikus nodokļu sistēmu struktūra vairākās dalībvalstīs joprojām attur otro pelnītāju (kas visbiežāk ir sieviete) piedalīties darba tirgū. Dzimumu atšķirības darba tirgū joprojām ir lielas Nodarbinātības līmeņa atšķirības starp personām ar un bez bērniem līdz 6 gadu vecumam 2020. gadā (procentpunktos, pēc dzimuma, 25–49 gadi) Avots: Eurostat, Darbaspēka apsekojums [lfst_hheredch]. Nodarbinātības līmenis sievietēm ar maziem bērniem ES ir par 11,8 procentpunktiem zemāks nekā sievietēm bez bērniem. Aprūpes pienākumu dēļ nostrādāto stundu skaits vairāk samazinājās sievietēm (6,1 procentpunkts sievietēm pretstatā 4,3 procentpunktiem vīriešiem). Starp dalībvalstīm pastāv lielas atšķirības attiecībā uz līdzdalību bērnu aprūpes pakalpojumos. Lai gan pastāv iespēja palielināt nodarbinātību noteiktās grupās, pieaugošais darbaspēka trūkums daudzās dalībvalstīs norāda, ka ļoti svarīga ir vispārīgāka prasmju pilnveide un pārkvalifikācija. Covid radītā ekonomiskās aktivitātes lejupslīde izraisīja darbaspēka trūkumu gandrīz visās dalībvalstīs. 2021. gadā pēc noslēdzes pasākumu mīkstināšanas un pakāpeniskas ekonomikas atveseļošanās lielākajā daļā dalībvalstu brīvo darbvietu skaits atkal sāka pieaugt. Tādas nozares kā būvniecība, veselības aprūpe un ilgtermiņa aprūpe, kā arī informācijas un komunikācijas tehnoloģijas informēja par lielāko darbaspēka trūkumu, ko cita starpā izraisīja ilgstoša prasmju nepietiekamība. Arī zaļās un digitālās pārkārtošanās rezultātā paredzams, ka pieaugs darbaspēka pieprasījums nozarēs, kas saistītas ar atjaunojamo energoresursu enerģiju, būvniecību, lauksaimniecību un mežsaimniecību, un pārsvarā tas būs vidējās kvalifikācijas līmenī. Līdz ar ekonomikas atveseļošanos ir palielinājies darbaspēka trūkums 2,1 % brīvo darbvietu 2021. gada 2. ceturksnī — par 0,5 procentpunktiem vairāk nekā 2020. gada 2. ceturksnī un tikai par 0,1 procentpunktu mazāk nekā 2019. gada 2. ceturksnī. Ilgstoša prasmju nepietiekamība turpinās būvniecības, veselības aprūpes, ilgtermiņa aprūpes un IKT nozarē. Brīvo darbvietu rādītājs un bezdarba līmenis (15–74 gadi) ES27 Piezīme. NACE 2. red. darbības B–S. Bezdarba līmenis, ceturkšņa dati, sezonāli koriģēti dati. Avots: Eurostat, Darbaspēka apsekojums [jvs_q_nace2] un [une_rt_q]. Darbs ne vienmēr nodrošina pienācīgus ienākumus iztikai. Strādājošo nabadzība ES27 ir palielinājusies no 8,5 % 2010. gadā uz 9 % 2019. gadā. Kopumā darba ņēmēji, kas strādā uz terminēta līguma pamata, saskaras ar daudz lielāku strādājošo nabadzības risku nekā tie, kuriem ir pastāvīgs līgums (16,2 % pret 5,9 %), tāpat arī mazprasmīgi darba ņēmēji salīdzinājumā ar augstprasmīgiem (19 % pret 4,9 %). Turklāt ārpus ES dzimušajiem darba ņēmējiem ir daudz lielāks risks saskarties ar strādājošo nabadzību nekā vietējiem darba ņēmējiem. Neraugoties uz nesen notikušo minimālo algu palielināšanu daudzās dalībvalstīs, likumā noteiktās minimālās algas bieži joprojām ir zemas salīdzinājumā ar citām algām ekonomikā. Saskaņā ar Komisijas priekšlikumu direktīvai par adekvātu minimālo algu darba koplīguma slēgšanas sarunām ir būtiska nozīme, lai visā Savienībā panāktu pienācīgas minimālās algas aizsardzību. Kopš pandēmijas sākuma nodarbinātības līmenis to cilvēku vidū, kas strādā saskaņā ar terminētu līgumu, samazinās, parādot, ka viņi darbu zaudē biežāk nekā darba ņēmēji ar pastāvīgu darba līgumu; tomēr darbs, kura pamatā ir terminēts līgums, vairākās dalībvalstīs joprojām ir izplatīts. Terminēti līgumi joprojām ir īpaši izplatīti sieviešu, jauniešu un ārpus ES dzimušu darba ņēmēju vidū. Terminēti līgumi, kas kalpo kā “pagaidu risinājums” ceļā uz pastāvīgākām darbvietām, ir būtiski, lai uzlabotu vispārējo darbavietu kvalitāti. Dažās dalībvalstīs galvenais iemesls, kāpēc darba ņēmēji ir spiesti slēgt terminētu līgumu, joprojām ir grūtības atrast pastāvīgu darbu. Darba ņēmēji, kas bijuši spiesti noslēgt terminētu līgumu, bieži apgalvo, ka viņi ir mazāk apmierināti ar darbu, un tas var ietekmēt viņu sniegumu un prasmju apguvi. Nepilna laika nodarbinātības īpatsvars ES 2020. gadā salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu ir samazinājies, taču ievērojamai daļai darba ņēmēju joprojām nākas samierināties ar piespiedu nepilna laika darbu. Pēkšņais ievērojamais tāldarba pieaugums ir izgaismojis gan attālinātā darba priekšrocības, gan problēmas. Šajā veselības ārkārtas situācijā tāldarbs ir izrādījies svarīgs daudziem uzņēmumiem, lai nodrošinātu darbības nepārtrauktību un aizsargātu savu darba ņēmēju veselību. Lielākoties tas darba ņēmējiem ļauj pavadīt mazāk laika ceļā uz darbu un no tā, sniedz lielāku elastību un darba un privātās dzīves līdzsvaru, bet uzņēmumiem palielina efektivitāti un produktivitāti. Tomēr tāldarbs dažkārt var nojaukt robežas starp darbu un privāto dzīvi, tas nozīmē lielāku darba intensitāti un noteiktos gadījumos — apgrūtinātu kolektīvo pārstāvību un līdzdalību lēmumu pieņemšanā un apmācībā darbavietā. Digitālās tehnoloģijas ir ļāvušas paplašināt tāldarba iespējas un sekmējušas labāku darbaspēka pieprasījuma un piedāvājuma saskaņošanu, vienlaikus radot problēmas noteiktām grupām, jo ​īpaši mazprasmīgiem vai vecāka gadagājuma cilvēkiem, pilnvērtīgi piedalīties darba tirgū un sabiedrībā. Tas, savukārt, var palielināt digitālās plaisas risku un risku tikt izslēgtam no darba tirgus un sociāli atstumtam, tāpēc ir svarīgi ikvienu nodrošināt ar digitālajām prasmēm, kas vajadzīgas, lai gūtu labumu no digitālās pārkārtošanās. Pandēmija ir paātrinājusi digitalizācijas jomā norisošās tendences, arī veicinājusi platformu izmantošanu darbā, un attiecīgo pārmaiņu pārvaldīšanai ir nepieciešama politikas rīcība, jo īpaši attiecībā uz darba nosacījumiem un piekļuvi sociālajai aizsardzībai. Digitālās tehnoloģijas sniedz jaunus veidus, kā mācīties un strādāt, kā arī jaunas iespējas uzņēmumiem un patērētājiem. Tās rada darba iespējas darba tirgū un var veicināt labāku darba devēju un darba ņēmēju interešu savietošanu. Tomēr tās var arī radīt riskus esošajām darbvietām un nodarbinātības kvalitātei, jo īpaši darba ņēmējiem, kuri daudz veic rutīnas darbības, un mazprasmīgiem darba ņēmējiem. Paralēli darbaspēka pārorientēšanai uz profesijām, kurās nepieciešamas digitālās prasmes, var notikt pārorientēšana uz profesijām, kas saistītas ar digitālo darba platformu ekonomiku. Pandēmijas laikā ir strauji pieaudzis pieprasījums pēc tiešsaistes darbaspēka (ieņēmumi pēdējos piecos gados ir pieckāršojušies), vēl vairāk akcentējot to, cik svarīgi ir precizēt platformā nodarbinātu darba ņēmēju juridisko statusu un uzlabot viņu darba nosacījumus. Vairākās dalībvalstīs nepilna laika un nestandarta veida darbu lielā mērā nosaka piespiedu kārtā 13,3 % darba ņēmēju ES 2020. gadā strādāja uz terminēta līguma pamata (par 1,5 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gadā; 15–64 gadi). To vidū 6,8 % strādāja pagaidu darbu piespiedu kārtā, lielākoties jaunieši. 17,2 % darba ņēmēju ES 2020. gadā strādāja nepilna laika darbu (par 1,2 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gadā). 25 % darba ņēmēju ES 2020. gadā strādāja nepilna laika darbu piespiedu kārtā. Terminēti līgumi procentos no kopējās nodarbinātības (15–64 gadi) 2020. gadā. Piespiedu pagaidu nodarbinātība (15–64 gadi) 2020. gadā, ES27 Nepilna laika darba līgumi procentos no kopējās nodarbinātības (15–64 gadi) 2020. gadā. Piespiedu nepilna laika nodarbinātība (15–64 gadi) 2020. gadā, ES27 Avots: Eurostat datubāze [tesem190] un Darbaspēka apsekojums [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] un [lfsa_etpgan].

Zaļā pārkārtošanās un apņemšanās līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti ir unikāla iespēja ilgtspējīgi, iekļaujoši un noturīgi atjaunot ES ekonomiku. Ja tiks ieviesta pareizā papildinošā politika, pāreja uz klimatneitralitāti līdz 2030. gadam varētu radīt līdz pat vienam miljonam papildu darbvietu, lai gan paredzams, ka ietekme dažādās profesijās, nozarēs un reģionos būs atšķirīga. Darbvietas tiks radītas galvenokārt vidējās kvalifikācijas līmenī, un tādējādi tās var palīdzēt mazināt darba tirgus polarizācijas tendences. Tomēr zaļā pārkārtošanās visus eiropiešus neietekmēs vienādi un daži izjutīs tās negatīvo ietekmi, kas izpaudīsies kā darba zaudēšana un pārstrukturēšana noteiktās nozarēs (jo īpaši ieguves resursu nozarēs un ļoti energoietilpīgās nozarēs), kā arī mājsaimniecību ienākumu samazināšanās. Lai atbalstītu zaļo pārkārtošanos, daudzās nozarēs esošajās darbvietās strādājošajiem būs arī jāapgūst papildu prasmes. Šīs pārmaiņas var radīt problēmas, jo īpaši visneaizsargātākajiem un cilvēkiem dažos reģionos, jo īpaši tajos, kur noris rūpniecības pārkārtošanās vai patēriņa modeļu izmaiņas, un ogļu ieguves reģionos. Vienlaikus daudzas darbības, kas saistītas ar pārkārtošanos uz pilnīgāku aprites ekonomiku, var ievērojami veicināt sociālo ekonomiku un vietējo darbvietu radīšanu. Lai pārvarētu šīs problēmas, būtiska būs prasmju pilnveide, pārkvalifikācija un atbalsts profesionālajai pārejai. Šie pasākumi var nodrošināt cilvēkiem vajadzīgās prasmes un uzlabot ātru darbaspēka pārorientēšanu, kas veicina efektivitātes, produktivitātes un algu pieaugumu. Kā vēstīts Eiropas Prasmju programmā, tiks pastiprināta profesiju zaļināšanas uzraudzība un konkrētās profesijās un nozarēs nepieciešamo prasmju pielāgošanas veidu noteikšana. Enerģētiskā nabadzība ir pieaugošs nabadzības veids, kas prasa mērķorientētus pasākumus. Enerģētiskā nabadzība ES mūsdienās skar līdz pat 34 miljoniem cilvēku, un aptuveni katrs piektais cilvēks, kura ienākumi ir zem nabadzības sliekšņa, apgalvo, ka nespēj nodrošināt mājās pietiekamu siltumu. 2021. gada oktobrī Komisija pieņēma paziņojumu par augošajām enerģijas cenām , kurā tika norādīts uz taisnīgām nodokļu atvieglojumu sistēmām, mērķorientētiem ienākumu atbalsta pasākumiem un iekļaujošu renovācijas politiku kā galvenajiem elementiem instrumentā, kura mērķis ir mazināt enerģētisko nabadzību un novērst nesenā cenu pieauguma tūlītējo ietekmi. Lai īstenotu sociāli taisnīgu zaļo pārkārtošanos, ir nepieciešami papildu nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas pasākumi, kas risina šo problēmu. 2021. gada decembrī Komisija plāno ierosināt Padomes ieteikumu, lai risinātu klimatiskās pārkārtošanās sociālos un nodarbinātības aspektus. Kvalitatīva un efektīva sociālo partneru iesaistīšanās ir priekšnoteikums labai Eiropas sociālā tirgus ekonomikas funkcionēšanai, kas nodrošina ilgtspējīgākus un iekļaujošākus politikas rezultātus. Vairāk nekā puse no visiem pasākumiem aktīvas darba tirgus politikas un ienākumu aizsardzības jomā, kas veikti kopš pandēmijas uzliesmojuma, ir saskaņoti vai apspriesti ar sociālo partneru organizācijām. Nodarbinātības pamatnostādnēs dalībvalstis tiek aicinātas nodrošināt sociālo partneru savlaicīgu un jēgpilnu iesaistīšanos nodarbinātības, sociālo un attiecīgā gadījumā ekonomikas reformu un politikas izstrādē un īstenošanā, arī veicinot to kapacitātes palielināšanu. Atbilstoši valstu praksei un iestāžu sistēmai saikne ar sociālajiem partneriem visos līmeņos ir vērsta uz to, lai uzlabotu reformu izstrādi un nodrošinātu atbildību par tām. Kopumā sociālo partneru iesaistes kvalitāte valstu nodarbinātības un sociālajā politikā pēdējos gados ir palikusi nemainīga vai nedaudz uzlabojusies, taču joprojām ievērojami atšķiras dažādās dalībvalstīs. Arī pilsoniskās sabiedrības organizāciju iesaiste šajos jautājumos ir svarīga un noderīga. Tas ir īpaši būtiski laikā, kad izteikta vienprātība ir nepieciešama, lai nodrošinātu strauju atveseļošanos un atbalstu zaļās un digitālās pārkārtošanās procesam. Lai nodrošinātu iecerēto pasākumu veiksmīgu izpildi, arī turpmāk būs svarīga sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju atbilstoša iesaiste atveseļošanas un noturības plānu īstenošanā. Sociālajiem partneriem ir bijusi svarīga loma atveseļošanās no Covid-19 stratēģijā Sociālo partneru iesaistes forma 2021. gadā ieviesto politikas pasākumu izstrādē Vairāk nekā puse no visiem 2021. gadā ieviestajiem pasākumiem darbības nepārtrauktības, nodarbinātības aizsardzības un saglabāšanas, darba vietu pielāgošanas un ienākumu aizsardzības jomā ir saskaņoti vai apspriesti ar sociālajiem partneriem. Iesaistes kvalitāte starp dalībvalstīm ievērojami atšķiras. Piezīme. Attēlā parādīti 184 tiesību aktu vai ieteikumu un trīspusējo vienošanos gadījumi laikā no 2021. gada 1. janvāra līdz 13. septembrim. Avots: Eurofound, 2021. gads, COVID-19 EU PolicyWatch datubāze. Izglītības rezultāti joprojām ir cieši saistīti ar sociālekonomisko situāciju. Covid-19 ir radījis spēcīgu spiedienu uz dalībvalstu izglītības un apmācības sistēmām. Izglītību priekšlaicīgi pametušo īpatsvars pandēmijas laikā, lai gan lēnāk, tomēr turpināja samazināties, un joprojām starp valstīm šajā ziņā pastāv būtiskas atšķirības. Pirmie dalībvalstu pētījumi un apsekojumi liecina, ka pandēmijas laikā ir būtiski samazinājušies mācīšanās rādītāji, īpaši to studentu vidū, kas nāk no nabadzīgākas sociālekonomiskās vides vai kam ir migrantu izcelsme. Papildus tam, ka pastāv nevienlīdzīga piekļuve tiešsaistes digitālajai izglītībai, viņu mācīšanos kavēja, piemēram, mācīšanos mazāk atbalstoša vide mājās. Neatkarīgi no pandēmijas skolēnu sociālekonomiskā vai migrantu izcelsme joprojām būtiski ietekmē viņu digitālo prasmju līmeni. Attiecībā uz pamatprasmēm konstatēts, ka pēc iepriekš novērotās zināmās uzlabošanās atkal pieaug 15 gadus vecu nesekmīgo skolēnu īpatsvars. Tas pierāda, cik svarīgi ir nodrošināt kvalitatīvu izglītību jau pašā mācību sākumā. Neraugoties uz terciārās izglītības ieguves līmeņa pieaugumu, lielākajā daļā dalībvalstu sociālās atšķirības, kas saistītas ar dalību terciārajā izglītībā, mēdz saglabāties vairākās paaudzēs. Esošās prasmju neatbilstības arī norāda uz nepieciešamību stiprināt izglītības atbilstību darba tirgum un turpināt palielināt dalību terciārajā izglītībā, jo īpaši nozarēs ar augošu pieprasījumu, piemēram, informācijas un komunikācijas tehnoloģijās (IKT), kā arī zinātnē, tehnoloģijā, inženierzinātnēs un matemātikā (STEM). Lai nodrošinātu vienādas iespējas ikvienam un labvēlīgi ietekmētu individuālo prasmju līmeni un ekonomikas izaugsmes potenciālu, būtiski ir samazināt un novērst izglītības rezultātu nevienlīdzību, kas saistīta ar sociālekonomisko vai migrantu izcelsmi. Nevienlīdzība izglītības jomā rada atšķirīgas sākumpozīcijas darba tirgū un atšķirīgas karjeras izredzes Skolēnu lasītprasmes atšķirības — 26,6 procentpunkti ekonomiskā, sociālā un kultūras statusa indeksa apakšējā un augšējā ceturksnī. Skolēnu sociālekonomiskā un migrantu izcelsme būtiski ietekmē viņu digitālo prasmju līmeni. Jaunieši, kas dzimuši ārpus ES, gandrīz trīsreiz biežāk pamet skolu, nepabeidzot mācības. Izglītību priekšlaicīgi pametušie (vecumā no 18 līdz 24 gadiem, 2020. gads) Piezīme. Dažas administratīvās vienības salās un tālākajos reģionos nav pārstāvētas. Avots: Eurostat, DSA (EDAT_LFSE_02). © EuroGeographics — administratīvās robežas. Pieaugušo prasmju attīstība visā ES joprojām ir tālu no standarta prakses, ievērojami atšķiras starp valstīm, turklāt to smagi skārusi pandēmija; ES pamatmērķis, kas jāsasniedz līdz 2030. gadam, veicinās papildu centienus, kas nepieciešami šajā virzienā. Tāpēc joprojām liels problēmjautājums ir nodrošināt, lai darbaspēkam būtu prasmes, kas nākotnē būs pieprasītas darba tirgū. Prasmju prognozes norāda uz izmaiņām darba tirgus prasmju profilos, ņemot vērā straujās tehnoloģiskās, to vidū zaļās un digitālās pārkārtošanās izraisītās, pārmaiņas, un uz mazprasmīgo profesiju turpmāku samazināšanos. Tā rezultātā steidzami nepieciešama prasmju pilnveide un pārkvalifikācija. Līdz ar to ES pamatmērķis pieaugušo izglītībai (salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu) tika noteikts 60 % apmērā iepretim 37,4 % 2016. gadā. Mazkvalificēto darba ņēmēju un migrantu dalība pieaugušo izglītībā joprojām bija ievērojami zemāka par vidējo līmeni. Lai palielinātu dalību pieaugušo izglītībā, ir vajadzīga integrēta pieeja, kas saskaņotā veidā novērš dažādus šķēršļus, arī izmantojot prasmju apzināšanu un prognozēšanu partnerībā ar attiecīgajām ieinteresētajām personām. Tas nozīmē apvienot finansiālu atbalstu tiešajām izmaksām, piemēram, tiesībām saņemt individuālu apmācību ar apmaksātu mācību atvaļinājumu un karjeras konsultēšanas pakalpojumiem, kā arī pārskatu par kvalitatīvu apmācību iespējām un informāciju par prasmju validēšanu un sertifikāciju. Darbaspēka prasmju pilnveide un pārkvalifikācija ir nepieciešama, lai atvieglotu profesionālo pāreju un atbalstītu zaļo un digitālo pārkārtošanos 9,2 % pieaugušo piedalījās mācībās (pēdējo četru nedēļu laikā) ES 2020. gadā. Starp tiem tikai 3,4 % bija mazkvalificēti. 89 % pieaugušo ES piekrīt, ka labāki finansiālie apstākļi veicinātu dalību apmācībās. Kopējais iedzīvotāju un bezdarbnieku dalības līmenis pieaugušo izglītībā 2020. gadā (%, 25–64 gadi, pēdējās 4 nedēļas). Avots: Eurostat, DSA [trng_lfse_02]. ES dalībvalstis ir fiksējušas nelielus panākumus digitālo pamatprasmju nodrošināšanā pieaugušajiem, tomēr joprojām nepieciešams būtiski uzlabot augstāka līmeņa digitālās prasmes. Pandēmija ir būtiski palielinājusi pieprasījumu pēc digitālajām prasmēm visos līmeņos, un tā ir transversāla prasība daudzās profesijās un nozarēs. Jaunākie pieejamie dati par sociālo rezultātu pārskata pamatrādītājiem 2019. gadā liecina, ka tikai 56 % pieaugušo digitālās prasmes bija vismaz pamatlīmenī. Šis rādītājs liecina arī par konverģences trūkumu starp dalībvalstīm un ļoti lēnu progresu kopš 2014. gada. Digitālās prasmes (atbilstošā līmenī) ir nepieciešamas vairāk nekā 90 % pašreizējo darbvietu un gandrīz visās ekonomikas nozarēs. Progress šajā jomā ir būtisks, ja ES vēlas apmierināt pieaugošo vajadzību pēc digitālajām prasmēm ikdienas dalībai sabiedrībā un ekonomikas īpašo vajadzību pēc IKT speciālistiem. Neraugoties uz Covid-19 krīzi, mājsaimniecību kopējie ienākumi 2020. gadā vidēji ES dalībvalstīs kopumā saglabājās nemainīgi, pateicoties ļoti strauji ieviestajiem politiskajiem atbildes pasākumiem dalībvalstu un ES līmenī. Iestājoties pandēmijai, 2020. gada otrajā ceturksnī mājsaimniecību ienākumi strauji samazinājās, tomēr līdz gada beigām atkal pieauga un 2019.–2020. gadā kopumā bija stabili. Visvairāk samazinājās darba ņēmēju un pašnodarbināto atalgojums, arī neto īpašuma ienākums. 2020. gadā neto sociālie pabalsti ievērojami veicināja kopējos ienākumus, kā arī tiem bija liela nozīme kopējā mājsaimniecību ienākumu krituma mazināšanā otrajā ceturksnī, un to zināmā mērā veicināja arī ienākuma un bagātības nodokļu korekcijas. Ņemot vērā reālā IKP samazināšanos par 6 % salīdzinājumā ar iepriekšējā gada atbilstošo periodu, šī kopējo mājsaimniecību ienākumu stabilitāte 2020. gadā liecina par to ārkārtējo diskrecionāro politiku efektivitāti, kas ieviestas, lai mazinātu krīzes sociālo ietekmi, un par sociālās aizsardzības un nodokļu sistēmu automātisko stabilizējošo ietekmi. 2021. gada 2. ceturksnī strauji pieauga gan reālais IKP, gan darba ņēmēju atalgojums — aptuveni tādā pašā tempā, kādā tie saruka gadu iepriekš. Kopumā reālie mājsaimniecību izmantojamie bruto ienākumi (GDHI) šajā ceturksnī pieauga vairāk, nekā tie saruka gadu iepriekš, arī pateicoties tam, ka ienākumi no neto sociālajiem pabalstiem samazinājās lēnāk nekā no citiem ienākumu avotiem. Neraugoties uz Covid-19 krīzi, mājsaimniecību kopējie ienākumi 2020. gadā vidēji ES dalībvalstīs kopumā saglabājās stabili Vairumā dalībvalstu ienākumu nevienlīdzība (S80/S20)nedaudz samazinājās vai bija stabila. Nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautu personu īpatsvars (AROPE) 2020. gadā ES bija stabils — aptuveni viens no pieciem cilvēkiem. IKP pieaugums, reālo mājsaimniecību izmantojamo bruto ienākumu pieaugums un galvenās sastāvdaļas (ES27) Avots: Eurostat, valstu pārskati [ nasq_10_nf_tr ] un [ namq_10_gdp ]. Piezīme. Sk. ziņojuma pamatdaļu. Sociālās aizsardzības sistēmas palīdzēja pārciest Covid-19 krīzi, būtiski nepalielinot nabadzības riskus vai ienākumu nevienlīdzību. Nabadzības riska vai sociālās atstumtības līmenis (AROPE) un katra tā sastāvdaļa, kā arī vispārējā ienākumu nevienlīdzība 2019.–2020. gadā lielākajā daļā dalībvalstu kopumā saglabājās stabila. Tas atspoguļo nodokļu un pabalstu sistēmu, kā arī lielā valsts atbalsta ietekmi, arī izmantojot saīsināta darba laika risinājumus un citus darba saglabāšanas pasākumus, kas ieviesti vai pagarināti Covid-19 krīzes laikā, jo īpaši attiecībā uz neaizsargātām iedzīvotāju grupām. Agrīnās aplēses par 19 dalībvalstu 2020. gada sociālās aizsardzības izdevumiem norāda uz nepieredzētiem līmeņiem un lielu palielināšanos salīdzinājumā ar 2019. gadu. Neraugoties uz dažiem pagaidu pasākumiem, kuru mērķis ir uzlabot piekļuvi (adekvātai) sociālajai aizsardzībai, daudzās valstīs joprojām pastāv nepilnības, jo īpaši attiecībā uz nestandarta nodarbinātībā iesaistītajiem darba ņēmējiem un pašnodarbinātajiem. Dažas strukturālās reformas ir iekļautas dalībvalstu iesniegtajos nacionālajos plānos, kuru mērķis ir īstenot Padomes 2019. gada Ieteikumu par darbinieku un pašnodarbināto personu piekļuvi sociālajai aizsardzībai . Tomēr nabadzības un sociālās atstumtības risks atsevišķām iedzīvotāju grupām joprojām ir augsts, jo īpaši ģimenēm ar bērniem, personām ar invaliditāti, ārpus ES dzimušajiem un romiem. Nabadzība mājsaimniecībās ar ļoti zemu darba intensitāti pēdējo desmit gadu laikā ir palielinājusies. Vairumā dalībvalstu bērni nabadzībai (arī pastāvīgai nabadzībai) ir pakļauti vairāk nekā pieaugušie iedzīvotāji. Ir mazāk ticams, ka nabadzībā vai sociālajā atstumtībā uzauguši bērni gūs labas sekmes skolā, ka viņiem būs laba veselība un viņi pilnībā īstenos savu potenciālu turpmākajā dzīvē. Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā papildus ES 2030. gada nabadzības mazināšanas pamatmērķim ir izvirzīts papildu mērķis, proti, līdz 2030. gadam vismaz par 5 miljoniem samazināt to bērnu skaitu, kuriem draud nabadzība vai sociālā atstumtība. Dažās dalībvalstīs to bērnu nabadzības vai sociālās atstumtības riska rādītājs (AROPE), kurus audzina viens vecāks vai kuri aug ģimenēs ar vairāk nekā trīs bērniem, vai kuriem ir migrantu vai romu izcelsme, ir trīs reizes augstāks nekā citiem bērniem. Padomes 2021. gada 14. jūnija ieteikumā tika izveidota Eiropas Garantija bērniem tieši tāpēc, lai novērstu un apkarotu bērnu sociālo atstumtību, garantējot piekļuvi svarīgāko pakalpojumu kopumam. Arī ārpus ES dzimušie ir vairāk pakļauti nabadzības un sociālās atstumtības riskam. Lielākā daļa romu dzīvo zem valstu noteiktā nabadzības sliekšņa. Pārmērīgu ar mājokli saistītu izmaksu rādītājs pirms krīzes visā ES turpināja samazināties, taču cilvēkiem zem nabadzības sliekšņa situācija joprojām ir kritiska. 2020. gadā aptuveni desmitā daļa ES iedzīvotāju mitinājās mājsaimniecībās, kas par mājokli tērēja vismaz 40 % sava (ekvivalentā) rīcībā esošā ienākuma. Nabadzības riskam pakļauto iedzīvotāju vidū pārmērīgu ar mājokli saistītu izmaksu rādītājs bija ievērojami augstāks, un dažādās dalībvalstīs tas būtiski atšķīrās. Sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības samazināšanu ES27 kopš 2015. gada ir bijusi stabila, izmaiņas parādījās īsi pirms krīzes. Vidēji ES sociālie pārvedumi (izņemot pensijas) samazināja nabadzības riska līmeni par aptuveni trešdaļu. Tomēr šis rādītājs dalībvalstīs ievērojami atšķiras, sākot no aptuveni 16 % līdz vairāk nekā 50 %. 2019.–2020. gadā atšķirības starp dalībvalstīm palielinājās. Sociālās aizsardzības nodrošinājuma ziņā pastāv ievērojamas atšķirības, jo īpaši starp nestandarta nodarbinātībā iesaistītajiem darba ņēmējiem un pašnodarbinātajiem, savukārt minimālā ienākuma pabalsti procentuāli attiecībā pret nabadzības slieksni 2019. gadā samazinājās gandrīz visās dalībvalstīs. 12 dalībvalstīs minimālais ienākumu līmenis ir krietni zem 60 % no nabadzības sliekšņa. Lai efektīvi atbalstītu un papildinātu dalībvalstu politiku, Komisija plāno 2022. gadā ierosināt Padomes ieteikumu par minimālo ienākumu. Sociālās drošības tīklu atbilstība dažādās dalībvalstīs ir atšķirīga Minimālo ienākumu pabalsti procentuāli attiecībā pret nabadzības slieksni 16 dalībvalstīs 2018.–2019. gadā samazinājās. Minimālo ienākumu pabalsti 2019. gadā vienā trešdaļā dalībvalstu bija mazāki par pusi no nabadzības sliekšņa. Sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības mazināšanu dažādās dalībvalstīs svārstās no 16 % līdz 52 %. Minimālo ienākumu saņēmēju neto ienākumi, izteikti procentos no nabadzības riska sliekšņa (rādītājs izlīdzināts trīs gadu periodā) un no zema atalgojuma saņēmēja ienākumiem (2019. ienākumu gadā) Avots: EMPL ĢD aprēķini, balstoties uz EU-SILC mikrodatiem. Piezīme. IE dati atspoguļo MI pabalstu 2020. ienākumu gadā. IE, IT, LU un LV AROP SILC 2020. gada slieksnis vēl nav pieejams. Diagramma attiecas uz personām, kuras nav precējušās un kurām nav bērnu. Minimālo ienākumu saņēmēja neto ienākumi var ietvert arī citus pabalstu veidus (piem., mājokļa pabalstus), ne tikai minimālos ienākumus. Par zema atalgojuma saņēmēju uzskata tādu darba ņēmēju, kurš strādā pilnu laiku un nopelna 50 % no vidējās algas. Neraugoties uz pandēmiju, sākotnējie dati liecina, ka pašnovērtētais neapmierināto medicīniskās aprūpes vajadzību līmenis 2020. gadā lielākoties bija stabils vairumā dalībvalstu, taču starp tām ir ievērojamas atšķirības. Dažas grupas, piemēram, cilvēki, kas dzīvo mājsaimniecībās ar zemiem ienākumiem, vai migrantu izcelsmes cilvēki, visticamāk, būs neaizsargāti neapmierinātu medicīnisko vajadzību dēļ, lai gan šīs atšķirības attiecībā pret kopējo iedzīvotāju skaitu dažādās dalībvalstīs ir dažādas. Joprojām sastopamas tādas problēmas kā medicīnisko procedūru atlikšana un būtiski pārtraukumi ikdienas pacientu aprūpē, kas rada arī neapmierinātas medicīniskās vajadzības; tas bija izteiktāk Covid-19 krīzes sākumā. Pandēmijas uzliesmojums priekšplānā ir izvirzījis nepieciešamību stiprināt veselības aprūpes noturību, kvalitāti un pieejamību.

Paredzams, ka sabiedrības novecošana izraisīs ievērojamu pieprasījuma pieaugumu pēc ilgtermiņa aprūpes (LTC) pakalpojumiem. Vidēji 26,6 % cilvēku vecumā no 65 gadiem, kas dzīvo privātās mājsaimniecībās, 2019. gadā ES bija nepieciešama ilgtermiņa aprūpe. Formālās LTC pieejamības veicināšana ir svarīgs sociālā taisnīguma un dzimumu līdztiesības nodrošināšanas faktors, kā arī tas sniedz iespēju radīt darbvietas. Labas kvalitātes aprūpe mājās un kopienā balstīti LTC pakalpojumi ir būtiski, lai visiem nodrošinātu pieejamu alternatīvu aprūpei iestādēs. Mājsaimniecībām, kurām nepieciešama LTC, bieži ir ierobežota piekļuve formālajiem mājas aprūpes pakalpojumiem, jo tās šos pakalpojumus vai nu nevar atļauties, vai tie vienkārši nav pieejami. 2019. gadā 46,5 % cilvēku vecumā no 65 gadiem, kas saskārās ar lielām grūtībām personīgajā aprūpē vai mājsaimniecības aktivitātēs ES, informēja, ka viņiem šajā ziņā ir bijusi neapmierināta vajadzība pēc palīdzības. Šo palīdzības trūkumu vairāk izjuta tie, kuri bija zemāko ienākumu kvintilē. Formālās aprūpes pieejamības trūkums izpaužas kā neapmierinātas aprūpes vajadzības vai slogs neformālajiem aprūpētājiem (galvenokārt sievietēm), kas nodrošina lielāko aprūpes daļu. Kopumā sociālās aizsardzības atbilstība ilgtermiņa aprūpes vajadzībām dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras, un personas, kurām tā ir vajadzīga, var saskarties ar ļoti lieliem personīgiem maksājumiem par formālu ilgtermiņa aprūpi pat pēc sociālo pabalstu saņemšanas. Demogrāfiskās pārmaiņas turpina radīt ilgtermiņa sarežģījumus pensiju sistēmām. Pensiju adekvātums 2020. gadā kopumā saglabājās stabils. Pensiju atšķirības starp dzimumiem vēl arvien ir ļoti lielas, lai gan pēdējo desmit gadu laikā pakāpeniski mazinās. Reformām vajadzētu būt vērstām uz iekļaujošu pensiju sistēmu izveidi, nodrošinot tām atbilstošu piekļuvi gan vīriešu, gan sieviešu vidū, kā arī tādu cilvēku vidū, kuri ir noslēguši dažādu veidu līgumus un veic saimniecisku darbību, vienlaikus nodrošinot atbilstošus ienākumus vecumdienās un saglabājot valsts finanšu ilgtspēju. ************* Dalībvalstīm būtu jārīkojas, lai risinātu nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas problēmas, kas identificētas šajā vienotajā nodarbinātības ziņojumā. Ziņojumā sniegtā analīze izceļ vairākas prioritārās jomas politikas rīcībai. Tai vajadzētu būt vērstai uz iekļaujošas atveseļošanās veicināšanu, radot darbvietas, atvieglojot pāreju no bezdarba uz nodarbinātību un starp nozarēm, uzlabojot ekonomisko un sociālo noturību un nodrošinot, ka zaļā un digitālā pārkārtošanās ir taisnīga, vienlaikus tuvinoties ES 2030. gada pamatmērķiem attiecībā uz nodarbinātību, prasmēm un nabadzības mazināšanu. Saskaņā ar nodarbinātības pamatnostādnēm dalībvalstis ir aicinātas: ·pakāpeniski pāriet no ārkārtas pasākumiem darba tirgū uz atveseļošanas pasākumiem un īstenot pasākumus, kas veicinātu cilvēku lielāku dalību darba tirgū un pandēmijas visvairāk skarto darba ņēmēju atkārtotu aktivizēšanu; ·atbilstoši EASE ieteikumam izstrādāt saskaņotas politikas paketes, kas paredz stimulus darbā pieņemšanas un pārejas veicināšanai, prasmju pilnveides un pārkvalifikācijas pasākumus un pastiprinātu nodarbinātības dienestu atbalstu profesionālajai pārejai; ·stiprināt aktīvas darba tirgus politikas un valsts nodarbinātības dienestu efektivitāti un lietderību, arī ieguldot digitālajā infrastruktūrā un pakalpojumos (vienlaikus nodrošinot piekļūstamību), prognozēt un apzināt prasmes (kas saistītas arī ar zaļo un digitālo pārkārtošanos), attīstīt profilēšanas sistēmas, atbilstoši apmācīt personālu; ·uzlabot jauniešu izredzes darba tirgū, veicinot iekļaujošu un kvalitatīvu profesionālo izglītību un apmācību, kā arī augstāko izglītību; piedāvāt mērķorientētu nodarbinātības dienestu atbalstu (arī mentorēšanu, ievirzi un konsultācijas), kā arī atbalstīt kvalitatīvu māceklību un stažēšanos (jo īpaši MVU sektorā) saskaņā ar pastiprināto Garantiju jauniešiem; ·nodrošināt dzimumu līdztiesību un stiprināt sieviešu dalību darba tirgū, arī ievērojot darba un privātās dzīves līdzsvara politiku, nodrošināt piekļuvi kvalitatīviem ilgtermiņa aprūpes un agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes pakalpojumiem par pieņemamu cenu, nodrošināt, ka vecākiem un citām personām, kas uzņemas aprūpes pienākumus, ir pieejams atvaļinājums ģimenes apstākļu dēļ un elastīgs darba režīms, vienlaikus veicinot šo tiesību līdzsvarotu izmantošanu gan sieviešu, gan vīriešu vidū; ·uzlabot mācīšanās rezultātus un mazināt nevienlīdzību izglītībā un apmācībā, paplašināt piekļuvi terciārajai izglītībai (jo īpaši cilvēkiem no nelabvēlīgā situācijā esošām grupām), novērst mācību priekšlaicīgu pamešanu, turpināt palielināt dalību terciārajā izglītībā un veicināt šīs izglītības atbilstību darba tirgum, īpašu uzmanību pievēršot tādām nozarēm kā IKT un STEM, arī izmantojot mikroapliecinājumus; ·ieguldīt pieaugušo pārkvalifikācijā un prasmju pilnveidē, īpašu uzmanību pievēršot prasmēm, kas nepieciešamas digitālās un zaļās pārkārtošanās procesam, nostiprinot noteikumus par tiesībām saņemt individuālu apmācību, jo īpaši izmantojot individuālus mācību kontus, atbalstot liela mēroga publiskas un privātas daudzpusējas ieinteresēto personu partnerības atbilstīgi Prasmju pilnveides paktam un Digitālo prasmju un darbu koalīcijai, nodrošinot lielākus stimulus uzņēmumiem un darba ņēmējiem iesaistīties prasmju pilnveidē un pārkvalifikācijā, ieguldot infrastruktūrā un aprīkojumā (arī digitālajā); ·uzlabot skolēnu un pieaugušo digitālās prasmes un palielināt digitālo talantu kopumu darba tirgū, attīstot digitālās izglītības un apmācības ekosistēmas, ko nodrošina tādi būtiski faktori kā skolu ātrdarbīga savienojamība, aprīkojums un skolotāju apmācība; atbalstīt iestādes ar zinātību digitalizācijas jomā, īpašu uzmanību pievēršot iekļaušanai un digitālās plaisas mazināšanai; ·reformēt darba tirgus noteikumus un nodokļu un pabalstu sistēmas, lai nodrošinātu darba tirgus segmentācijas mazināšanos un kvalitatīvu darbvietu radīšanu; nodrošināt, ka nestandarta darba attiecībās esošām un pašnodarbinātām personām ir pieejama atbilstoša sociālā aizsardzība atbilstīgi Padomes Ieteikumam par piekļuvi sociālajai aizsardzībai; ·garantēt, ka darba vide ir droša un labi piemērota pēcpandēmijas prasībām un ka ir pieejams elastīgs darba režīms; ·nodrošināt sociāli taisnīgu pārejas procesu; ·veicināt darba koplīguma sarunas, sociālo dialogu un sociālo partneru iesaisti, arī saistībā ar atveseļošanas un noturības plānu īstenošanu; ·nodrošināt visiem nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautajiem bērniem faktisku bezmaksas piekļuvi veselības aprūpei, agrīnajai pirmsskolas izglītībai un aprūpei, izglītībai un aktivitātēm skolā, faktisku piekļuvi veselīgam uzturam un atbilstošam mājoklim saskaņā ar Ieteikumu, ar ko izveido Garantiju bērniem; ·ieguldīt piemērotās un ilgtspējīgās sociālās aizsardzības sistēmās, kas pieejamas visiem, arī minimālā ienākuma shēmās, atbalsta reformas ar mērķi saglabāt un pastiprināt aizsardzības līmeni un uzlabo to personu aizsardzību, kas nav aizsargātas vai ir aizsargātas nepietiekami; nodrošināt adekvātus pabalstus, tiesību pārnesamību, piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem un atbalstu darbspējīgo personu integrācijai darba tirgū; stiprināt kvalitatīvu, finansiāli pieejamu un ilgtspējīgu ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu sniegšanu; novērtēt politikas ietekmi uz ienākumu sadali; ·nodrošināt iekļaujošu un ilgtspējīgu pensiju sistēmu izveidi, tām atbilstošu piekļuvi gan vīriešu, gan sieviešu vidū, kā arī tādu cilvēku vidū, kuri ir noslēguši dažādu veidu līgumus un veic saimniecisku darbību, vienlaikus nodrošinot atbilstošus ienākumus vecumdienās;

·risināt bezpajumtniecības kā galējas nabadzības problēmu, veicināt ieguldījumus dzīvojamo un sociālo māju renovācijā, vajadzības gadījumā atvieglot piekļuvi kvalitatīvam un finansiāli pieejamam mājoklim, sociālam mājoklim vai palīdzībai mājokļa jautājumos; ·ieguldīt veselības aprūpes sistēmas spējās, ieskaitot primāro aprūpi, aprūpes koordināciju, veselības aprūpes personālu un e-veselību; samazināt personīgos maksājumus, uzlabot veselības aprūpes tvērumu un veicināt veselības aprūpes personāla prasmju pilnveidi un pārkvalifikāciju. ES finansējums, arī ar Eiropas Sociālā fonda Plus, Eiropas Reģionālās attīstības fonda un Atveseļošanas un noturības mehānisma starpniecību, palīdz dalībvalstīm pastiprināt politikas rīcību šajās jomās. Pilnīga un vērienīga reformu īstenošana un ieguldījumi nacionālajos atveseļošanas un noturības plānos būs ļoti svarīgi, lai nodrošinātu efektīvu atbalstu atveseļošanai un taisnīgas zaļās un digitālās pārkārtošanās procesam. Šie pasākumi ievērojami palīdzēs risināt nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas problēmas, kas identificētas konkrētai valstij adresētajos ieteikumos saistībā ar Eiropas pusgadu. Ar šīm politikas jomām saistītie pasākumi Padomes jau apstiprinātajos nacionālajos plānos veido aptuveni 135 miljardus EUR, kas ir aptuveni 30 % no šo apstiprināto plānu kopējiem finanšu piešķīrumiem un sniegs nozīmīgu ieguldījumu Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanā.

PĀRSKATS PAR DARBA TIRGUS UN SOCIĀLAJĀM TENDENCĒM UN PROBLĒMĀM EIROPAS SAVIENĪBĀ 1.1. Darba tirgus tendences Darba tirgus atveseļošanās notiek, tomēr nodarbinātība vēl nav atgriezusies pirmskrīzes līmenī. 2021. gada otrajā ceturksnī kopējais nodarbināto skaits ES sasniedza 207,5 miljonus. Tas ir par 4,1 miljonu vairāk nekā 2020. gada 2. ceturksnī, tomēr par 2 miljoniem mazāk nekā 2019. gada 4. ceturkšņa maksimālais rādītājs. Pēc zemākā punkta — 71,6 % — sasniegšanas 2020. gada 2. ceturksnī nodarbinātības līmenis vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem ir daļēji atjaunojies, 2021. gada 2. ceturksnī sasniedzot 72,8 %, tomēr tas ir zemāk par 73,3 %, maksimālo rādītāju, kas bija sasniegts 2019. gada 4. ceturksnī. Gada griezumā nodarbinātības līmenis ES 2020. gadā saglabājās 72,5 % līmenī, kas ir par 0,7 procentpunktiem zemāk nekā 2019. gadā. Dažās saimnieciskās darbības jomās nodarbinātības līmenis joprojām ir ievērojami zemāks nekā pirms krīzes. Konkrētāk, vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības, transporta, izmitināšanas un ēdināšanas pakalpojumu nozarē 2021. gada 2. ceturksnī bija par 2,3 miljoniem mazāk nodarbināto nekā 2019. gada 4. ceturksnī (samazinājums par 4,5 %), nodarbinātības līmenis bija zemāks arī ražošanā (samazinājums par 2,5 %). Turpretī tādās nozarēs kā būvniecība, informācija un komunikācija nodarbinātība jau ir atgriezusies pirmspandēmijas līmenī. Kopumā tiek prognozēts, ka 2021. gadā nodarbinātība pieaugs par 0,8 % un 2022. gadā — par 1 %, bet 2023. gadā tā nedaudz samazināsies — par 0,6 %. ES mērķis līdz 2030. gadam nodrošināt darbu vismaz 78 % iedzīvotāju vecumā no 20 līdz 64 gadiem atspoguļo kopīgu apņemšanos panākt iekļaujošu ekonomikas atveseļošanu, kurā tiktu radīts daudz jaunu darbvietu (sk. 1.4. iedaļu). Pēc sākotnējā krituma Covid-19 krīzes apstākļos brīvo darbvietu rādītājs šobrīd ir pieaudzis gandrīz līdz rekordlīmenim. Pirms krīzes, 2019. gada 2. ceturksnī, brīvo darbvietu rādītājs ES27 bija 2,4 %. Pandēmijas ierobežošanas pasākumi un saistītā saimnieciskās darbības apstāšanās vai palēnināšanās izraisīja brīvo darbvietu rādītāja samazināšanos. Šis rādītājs ES27 2020. gada 2. ceturksnī samazinājās līdz 1,6 %, kas ir zemākais līmenis kopš 2016. gada 1. ceturkšņa. Kopš tā laika tas ir pieaudzis, 2021. gada 2. ceturksnī sasniedzot 2,3 % un gandrīz pilnībā likvidējot Covid-19 radītā satricinājuma ietekmi. Lai gan parasti ciklisko svārstību laikā izmaiņas brīvo darbvietu piedāvājumā ir straujākas nekā bezdarba rādītājos, vērojamās tendences un aptaujā gūtā informācija (t. i., Eurofound) norāda uz nepieciešamību rūpīgi uzraudzīt iespējamo darbaspēka trūkumu (sk. 2.1. iedaļu). Strauji ieviestie politiskie atbildes pasākumi palīdzēja ierobežot Covid-19 krīzes ietekmi uz darba tirgu. Pandēmija izraisīja sabiedrības veselības krīzi, kas plaši ietekmēja saimniecisko darbību, darba tirgus un sabiedrību. Bezdarba līmenis (15–74 gadu vecuma grupā) pieauga no 6,6 % 2019. gada 4. ceturksnī (zemākais līmenis, kāds jebkad reģistrēts ES27) līdz 7,6 % 2020. gada 3. ceturksnī. Eurozonā 2020. gada 3. ceturksnī bezdarba līmenis bija nedaudz augstāks — 8,5 % (par 1,1 procentpunktu augstāks nekā 2019. gada 4. ceturksnī). Ierobežošanas pasākumu atvieglošana un vakcinācijas kampaņu izvēršana ir palīdzējusi atjaunot ES ekonomiku un samazināt bezdarba līmeni līdz 7,3 % 2021. gada 2. ceturksnī (eurozonā — 8 %). Kopumā bezdarba pieaugums ir saglabājies zemāks, nekā varēja gaidīt, ņemot vērā Covid-19 lielo ietekmi uz ekonomiku. Tas tāpēc, ka dalībvalstis ieviesa politikas pasākumus, to vidū pasākumus ar ES finansējuma atbalstu (jo īpaši SURE, bet arī REACT-EU un Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu (CRII un CRII+)), kā arī tāpēc, ka cilvēki pameta darba tirgu, jo kļuva grūtāk atrast darbu un daudzi pārtrauca darba meklēšanu. Jaunākie dati mēneša griezumā liecina, ka 2021. gada septembrī bezdarba līmenis ES ir vēl vairāk samazinājies — līdz 6,7 % (eurozonā — līdz 7,4 %) un tuvojas pirmskrīzes līmenim. Tomēr dalībvalstīs šajā ziņā pastāv ievērojams neviendabīgums (sk. 2.1. iedaļu). Ilgtermiņa bezdarba līmenis ES 2021. gada 2. ceturksnī sasniedza 2,9 % no visiem aktīvajiem iedzīvotājiem, arī uzrādot mērenu, tomēr stabilu pieaugumu salīdzinājumā ar rekordzemo līmeni 2020. gada 2. ceturksnī (2 %). Kopējais nostrādāto stundu skaits pēc pandēmijas sākumā piedzīvotā straujā krituma ir daļēji atgriezies iepriekšējā līmenī, taču tas joprojām ir zemāks par pirmskrīzes līmeni. 2021. gada 2. ceturksnī nostrādāto stundu skaits bija 82,8 miljardi. Tas ir par 9,7 miljardiem stundu vairāk nekā 2020. gada 2. ceturksnī, kad tas bija rekordzemā līmenī (73,1 miljards); pieaugums galvenokārt saistīts ar uzlabotajiem darba tirgus apstākļiem, attālinātā darba iespēju paplašināšanu un iknedēļas darba kavējumu apjoma samazinājumu (no 19,4 % no kopējā nodarbinātības līmeņa 2020. gada 2. ceturksnī uz 10,5 % 2021. gada 2. ceturksnī). Tomēr tas joprojām ir teju par 2,5 miljardiem stundu mazāk nekā 2019. gada 1. ceturksnī sasniegtais maksimums, tādējādi tas norāda, cik liela nozīme nodarbinātības saglabāšanas veicināšanā daudzu darba ņēmēju situācijā ir vai ir bijusi saīsinātā darba laika un pagaidu atlaišanas shēmām, kā arī vairāku dalībvalstu noteiktajiem atlaišanas ierobežojumiem (skatīt 2.1. iedaļu). Nostrādāto stundu skaits uz vienu nodarbināto ES pēdējo desmit gadu laikā ir samazinājies lēni, bet vienmērīgi, pieaugot nepilna laika darbam un citu veidu elastīgiem darba režīmiem (t. i., nulles stundu līgumi vai darbs pēc pieprasījuma, izmantojot tiešsaistes platformas), kas ir galvenie noteicošie faktori šajā ziņā. Covid-19 pandēmija apturēja pēdējos gados novēroto pozitīvo aktivitātes līmeņa tendenci. 2020. gadā ES ekonomiskās aktivitātes līmenis iedzīvotājiem vecumā no 20 līdz 64 gadiem bija 77,8 %, kas ir par 0,5 procentpunktiem zemāks nekā 2019. gadā. Tomēr 2021. gada 2. ceturksnī tas bija atjaunojies līdz 78,3 %, kas atbilst pirmskrīzes līmenim. Summārais rādītājs ietver ekonomiskās aktivitātes līmeņa pieaugumu sievietēm (līdz 72,7 %, par 0,3 procentpunktiem vairāk nekā 2019. gada 4. ceturksnī), savukārt samazinājumu vīriešiem (līdz 84 %, par 0,3 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gada 4. ceturksnī). 55–64 gadu kohorta uzrādīja vispozitīvākos rādītājus, tajā bija vērojams neliels kritums krīzes kulminācijas laikā, bet 2021. gada 2. ceturkšņa rādītāji jau bija virs pirmspandēmijas līmeņa. Lai gan sieviešu nodarbinātības līmenis Covid-19 krīzes ietekmē ir samazinājies nedaudz mazāk nekā vīriešu nodarbinātības līmenis, saglabājas būtiskas atšķirības starp dzimumiem. Sieviešu (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) nodarbinātības līmenis 2020. gadā samazinājās līdz 66,9 %, kas ir par 0,5 procentpunktiem zemāks nekā 2019. gadā, savukārt vīriešu nodarbinātības līmenis samazinājās līdz 78 %, kas ir par 0,9 procentpunktiem zemāks nekā iepriekšējā gadā. Ceturkšņa griezumā sieviešu nodarbinātības līmenis samazinājās no 67,4 % 2019. gada 4. ceturksnī līdz 66,1 % 2020. gada 2. ceturksnī, bet līdz 2021. gada 2. ceturksnim tas bija atjaunojies līdz 67,2 %. Vīriešu nodarbinātības līmenis 2021. gada 2. ceturksnī bija 78,3 %, kas ir par 0,8 procentpunktiem zemāks nekā 2019. gada 4. ceturksnī. Šo norišu rezultātā nedaudz samazinājās dzimumu nodarbinātības atšķirības — 11,1 procentpunkts 2021. gada 2. ceturksnī salīdzinājumā ar 11,6 procentpunktiem 2019. gada 4. ceturksnī (gada griezumā attiecīgi 11,1 procentpunkts 2020. gadā un 11,5 procentpunkti 2019. gadā). Krīze ir ļoti ietekmējusi jauniešu darba tirgus situāciju, lai gan kopš 2020. gada beigām tā uzlabojas. Jauniešu (vecumā no 15 līdz 24 gadiem) bezdarba līmenis ES 2020. gadā sasniedza 17,1 %, kas ir par 1,8 procentpunktiem vairāk nekā 2019. gadā. 2021. gada 2. ceturksnī jauniešu bezdarba līmenis bija 17,4 %, t. i., par 2,6 procentpunktiem augstāks nekā 2019. gada 4. ceturksnī, bet par 1 procentpunktu zemāks nekā 2020. gada 3. ceturksnī sasniegtais maksimums. Kopumā 2021. gada 2. ceturksnī ES bez darba bija aptuveni 3,2 miljoni jauniešu (vecumā no 15 līdz 24 gadiem); ja ņem vērā visus tos, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (atrodas NEET situācijā), šis rādītājs sasniedza 5,1 miljonu, bet, ja aplūko lielāku vecuma grupu (no 15 līdz 29 gadiem), — 9,4 miljonus. Ceturkšņa NEET rādītājs ES 2021. gada 2. ceturksnī šajā vecuma grupā bija 13,2 % (par 0,7 procentpunktiem augstāks nekā 2019. gada 4. ceturksnī, bet par 1,5 procentpunktiem zemāks nekā 2020. gada 2. ceturksnī sasniegtais maksimums). Gados vecāki darba ņēmēji ir izturējuši Covid-19 krīzes ietekmi uz darba tirgu labāk nekā citas grupas. Kopš Covid-19 uzliesmojuma gados vecāku darba ņēmēju (vecumā no 55 līdz 64 gadiem) nodarbinātības līmenis ir saglabājies samērā stabils. 2021. gada 2. ceturksnī tas sasniedza 60,2 %, kas ir par 0,4 procentpunktiem augstāks nekā 2019. gada 4. ceturksnī, un pēdējos desmit gados uzrāda nepārtrauktu pieauguma tendenci. 25–54 gadus vecu pieaugušo nodarbinātības līmenis 2021. gada 2. ceturksnī bija 80,3 %, kas joprojām ir nedaudz zemāks par pirmspandēmijas līmeni (80,8 % 2019. gada 4. ceturksnī). 55–74 gadus vecu ES iedzīvotāju bezdarba līmenis ir mēreni pieaudzis — no 4,7 % 2019. gada 4. ceturksnī līdz 5,3 % 2021. gada 2. ceturksnī. 1. attēls. Krīzes ietekme uz nodarbinātību dažādās vecuma grupās ir bijusi atšķirīga Nodarbinātības rādītāji pēc dzimuma un vecuma grupām ES27, sezonāli, nevis kalendāri koriģēti dati (%)

Piezīme. Laikrindas pārrāvums no 2021. gada 1. ceturkšņa. Avots: Eurostat, Darbaspēka apsekojums [lfsi_emp_q]. Krīze īpaši skāra nestandarta darba attiecībās esošas un pašnodarbinātas personas. 2020. gadā ES no kopējā nodarbināto skaita (vecumā no 20 līdz 64 gadiem, 161,6 miljoni) aptuveni 19,9 miljoniem (12,4 %) bija terminēts līgums (par 1,3 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gadā). 2021. gada 2. ceturksnī aptuveni 21,3 miljoni darba ņēmēju (vecumā no 20 līdz 64 gadiem, sezonāli koriģēti dati) strādāja uz terminēta līguma pamata, kas ir par 0,8 miljoniem mazāk nekā 2019. gada 4. ceturksnī. Jauniešiem (vecumā no 15 līdz 24 gadiem) šis īpatsvars ir daudz lielāks nekā pārējiem iedzīvotājiem, īpaši augsts tas ir mazprasmīgiem jauniešiem pretstatā vidēji prasmīgiem un augstprasmīgiem. Piespiedu pagaidu nodarbinātības īpatsvars salīdzinājumā ar 2019. gadu turpināja mazināties (par 1,1 procentpunktu), 2020. gadā sasniedzot 6,8 %. To darba ņēmēju skaits, kuri strādā uz terminēta līguma pamata, no visiem nodarbinātajiem (vecuma grupā 20–64 gadi) 2021. gada 2. ceturksnī pieauga līdz 11,3 % iepretim šā rādītāja zemajam līmenim 2020. gada 2.ceturksnī (10,1 %). Nepilna laika darba ņēmēju skaits 2020. gadā nepārtraukti pieauga. Rezultātā nepilna laika darba ņēmēju (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) īpatsvars no visiem nodarbinātajiem 2021. gada 2. ceturksnī sasniedza 17,7 % (par 0,6 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gada 4. ceturksnī). Piespiedu nepilna laika darba ņēmēju īpatsvars 2020. gadā samazinājās līdz 25 % (par 1,5 procentpunktiem mazāk nekā 2019. gadā). Kopš pandēmijas sākuma 2020. gada 1. ceturksnī pašnodarbināto skaits ir samazinājies par 0,7 miljoniem (no aptuveni 25,8 miljoniem uz 25,1 miljonu 2021. gada 2. ceturksnī). 2. attēls. Terminētu līgumu apmērs dažādās vecuma un kvalifikācijas līmeņa grupās atšķiras Tādu darba ņēmēju īpatsvars, kuri strādā uz terminēta līguma pamata, pēc vecuma un izglītības līmeņa ES27 (2020. gads) Avots: Eurostat, Darbaspēka apsekojums [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] un [lfst_r_e2tgaedcu]. Krīze ir spēcīgi ietekmējusi to cilvēku darba tirgus situāciju, kas dzimuši ārpus ES. 2020. gadā ārpus ES dzimušo iedzīvotāju (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) nodarbinātības līmenis turējās 65,3 % līmenī, kas ir par 2,4 procentpunktiem zemāks nekā 2019. gadā un par 8,2 procentpunktiem zemāks nekā vietējo iedzīvotāju nodarbinātības līmenis. 2020. gadā ārpus ES dzimušo iedzīvotāju bezdarba līmenis (vecumā no 15 līdz 74 gadiem) pieauga līdz 12,3 % salīdzinājumā ar 10,8 % iepriekšējā gadā. Arī bezdarba rādītāji pieauga no 13,5 % 2020. gada 2. ceturksnī līdz 13,9 % 2021. gada 2. ceturksnī. 1.2. Tendences sociālajā jomā Neraugoties uz Covid-19 krīzi, mājsaimniecību ienākumi 2020. gadā vidēji ES dalībvalstīs kopumā saglabājās stabili, pateicoties strauji ieviestajiem politiskajiem atbildes pasākumiem. Iestājoties pandēmijai, reālie mājsaimniecību izmantojamie bruto ienākumi (GDHI) 2020. gada 2. ceturksnī strauji samazinājās par 3,3 % (salīdzinājumā ar iepriekšējā gada atbilstošo periodu), taču līdz gada beigām atguvās un kopumā no 2019. gada līdz 2020. gadam bija stabili (ar samazinājumu 0,25 % apmērā). Vislielākais kritums bija vērojams darba ņēmēju atalgojuma ziņā (– 5,5 %), taču arī pašnodarbināto atalgojums (– 1,4 %) un neto īpašuma ienākums (– 3,3 %) piedzīvoja lielu kritumu — sk. 3. attēlu. 2020. gadā neto sociālie pabalsti ievērojami veicināja kopējos ienākumus, kā arī tiem bija liela nozīme kopējā mājsaimniecību ienākumu krituma mazināšanā otrajā ceturksnī, un to zināmā mērā veicināja arī ienākuma un bagātības nodokļu korekcijas. Šī tendence turpinājās 2020. gada 2. un 3. ceturksnī, kā arī 2021. gada 1. ceturksnī, kad ienākumu pieaugums no sociālajiem pabalstiem kompensēja darba ņēmēju un pašnodarbināto iedzīvotāju atlīdzības samazināšanos (daudz mazākā mērā nekā otrajā ceturksnī) un neto īpašuma ienākuma samazināšanos. Ņemot vērā tirgus ienākumu un reālā IKP samazināšanos par 6 % salīdzinājumā ar iepriekšējā gada atbilstošo periodu, šī mājsaimniecību kopējo ienākumu stabilitāte liecina par tādas ārkārtējās diskrecionārās politikas efektivitāti, ko ieviesa, lai mazinātu krīzes radīto sociālo ietekmi, un par sociālās aizsardzības un nodokļu sistēmu automātisko stabilizējošo ietekmi. Izmaiņas 2021. gada 2. ceturksnī iezīmēja pagrieziena punktu — strauji pieauga gan reālais IKP, gan darba ņēmēju atalgojums, aptuveni tādā pašā tempā, kādā tie saruka gadu iepriekš, proti, 2020. gada 2. ceturksnī. Kopumā reālie GDHI pieauga vairāk, nekā tie saruka gadu iepriekš, arī pateicoties tam, ka ienākumi no neto sociālajiem pabalstiem samazinājās lēnāk nekā no citiem ienākumu avotiem. 3. attēls. Vispārējā mājsaimniecību kopējo ienākumu stabilitāte vidēji ES Covid-19 krīzes kontekstā bija iespējama bezprecedenta politisko atbildes pasākumu rezultātā IKP pieaugums, reālo mājsaimniecību izmantojamo bruto ienākumu pieaugums un galvenās sastāvdaļas (ES27) Piezīme. EMPL ĢD aprēķini. Nominālie GDHI tika deflēti, izmantojot mājsaimniecību galapatēriņa izdevumu cenu indeksu. Reālo GDHI pieaugums ES tiek lēsts kā dalībvalstu vidējā svērtā vērtība tām valstīm, kurām ir pieejami ceturkšņa dati, pamatojoties uz EKS 2010 (kopumā 95 % no ES GDHI). Avots: Eurostat, valstu pārskati [ nasq_10_nf_tr ] un [ namq_10_gdp ]. Dati nav sezonāli koriģēti. Kopumā ienākumu nevienlīdzība lielākajā daļā dalībvalstu saglabājās stabila. Saskaņā ar Eurostat ātrajām aplēsēm vidējā ienākumu kvintiļu īpatsvara attiecība (S80/S20) ES kopumā saglabājās stabila ar nelielu kritumu 2020. gadā. Tas arī bija saistīts ar ievērojamo valsts atbalstu un spēcīgo automātisko stabilizāciju, kas mazināja krīzes sekas, jo īpaši attiecībā uz neaizsargātām grupām. Lai gan tiek lēsts, ka ienākumi no nodarbinātības pirmajā ienākumu kvintilē ir samazinājušies par 10 % un piektajā — par 2 %, kopējā ietekme uz izmantojamajiem ienākumiem lielā mērā tika ierobežota visā ienākumu sadalē; tas bija iespējams, pateicoties nodokļu un pabalstu sistēmu labvēlīgajai izlīdzinošajai ietekmei, kā arī saīsinātā darba laika un citām darba saglabāšanas shēmām. Covid-19 krīzes pirmajā gadā nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautu personu īpatsvars kopumā saglabājās stabils. 2020. gadā aptuveni katrs piektais iedzīvotājs (21,9 %) ES bija pakļauts nabadzības vai sociālās atstumtības riskam (AROPE). Visas trīs AROPE rādītāja sastāvdaļas salīdzinājumā ar iepriekšējā gada atbilstošo periodu lielākajā daļā dalībvalstu bija stabilas. Saskaņā ar Eurostat ātrajām aplēsēm nabadzības riska (AROP) rādītājs salīdzinājumā ar 2019. gadu nemainījās vismaz pusē dalībvalstu. Šīs aplēses liecina, ka jaunieviestie politikas pasākumi apvienojumā ar nodokļu un pabalstu sistēmām mazināja Covid-19 krīzes ietekmi, stabilizēja ienākumus un būtiski palīdzēja novērst nabadzības riska pieaugumu. Tas arī nodrošināja vispārēju materiālās un sociālās nenodrošinātības rādītāja stabilitāti (6,8 %, pieaugums tikai par 0,2 procentpunktiem). Arī to cilvēku īpatsvars, kuri dzīvo gandrīz bezdarbnieku mājsaimniecībās, bija stabils (8,2 %, pieaugums tikai par 0,1 procentpunktu), kas liecina par darbvietu zaudēšanas ierobežošanu, kā arī saīsinātā darba laika un citu darba saglabāšanas pasākumu efektivitāti. Enerģētiskā nabadzība ir pieaugošs nabadzības veids. 2021. gada 13. oktobrī Komisija pieņēma paziņojumu par augošajām enerģijas cenām , kurā tika norādīts uz taisnīgām nodokļu atvieglojumu sistēmām, mērķorientētiem ienākumu atbalsta pasākumiem un iekļaujošu renovācijas politiku kā galvenajiem elementiem instrumentā, kura mērķis ir mazināt enerģētisko nabadzību un novērst cenu pieauguma tūlītējo ietekmi. Arī bērnu nabadzības riska vai sociālās iekļaušanas līmenis (AROPE) bija stabils, taču ar lielākām atšķirībām starp valstīm un monetārās nabadzības pieaugumu. Bērnu AROPE rādītājs dažādās dalībvalstīs bija atšķirīgs — tā līmenis četrās dalībvalstīs pārsniedza 30 %, bet citās četrās bija zemāks par 15 %. Turklāt ierobežot monetāro nabadzību nebija izdevies, jo 2020. gadā trešdaļā dalībvalstu tā ievērojami palielinājās. Vientuļie vecāki un daudzbērnu ģimenes bija ievērojami vairāk pakļautas nabadzības vai sociālās atstumtības riskam nekā ģimenes ar 1–2 bērniem (ES vidēji attiecīgi 42,1 % un 29,6 %).

Nodarbināto nabadzības problēma joprojām ir aktuāla. No 2010. līdz 2019. gadam strādājošo nabadzība ES27 pieauga par 0,5 procentpunktiem (no 8,5 % uz 9 %). Lai gan dati par 2020. gadu vēl nav pilnībā pieejami, šķiet, ka situācija kopš 2019. gada nav būtiski mainījusies. Kopumā neaizsargātie darba ņēmēji saskaras ar lielākām grūtībām — darba ņēmēji, kas strādā uz terminētu līgumu pamata, ir pakļauti lielākam strādājošo nabadzības riskam nekā tie, kuriem ir pastāvīgi darba līgumi (16,2 % pret 5,9 %), tāpat arī mazprasmīgie darba ņēmēji salīdzinājumā ar augstprasmīgajiem (19 % pret 4,9 %) un ārpus ES dzimušie darba ņēmēji salīdzinājumā ar vietējiem darba ņēmējiem (20,1 % pret 8,1%). Neraugoties uz kopējo sociālo noturību, Covid-19 krīze negatīvāk ietekmējusi neaizsargātās grupas. Pandēmijas ierobežošanas pasākumiem ir bijusi nesamērīga ietekme uz personām ar invaliditāti, jo īpaši attiecībā uz viņu piekļuvi veselības aprūpei, izglītībai un citiem tiešsaistes atbalsta pakalpojumiem, saasinot arī jau esošos ierobežojumus darba pieejamības ziņā. Migrantu izcelsmes iedzīvotāji ir saskārušies ar AROPE, kas dažkārt ir bijis divreiz augstāks nekā vietējiem iedzīvotājiem. Pandēmijas dēļ ieviesto noslēdzes pasākumu rezultātā daudziem romiem, kas dzīvo segregētās apmetnēs, tika atņemti jebkādi ienākumu avoti un viņi nevarēja veikt nekādu (oficiālu vai neoficiālu) saimniecisko darbību, kā rezultātā ieslīga vēl lielākā nabadzībā . 1.3. Pārskatītais sociālo rezultātu pārskats: ar pīlāra principiem saistīto problēmu apkopojums 2022. gada vienotajā nodarbinātības ziņojumā sniegtā analīze balstās uz pārskatītā sociālo rezultātu pārskata pamatrādītāju kopumu, ko apstiprinājusi Padome. Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā, kas publicēts 2021. gada martā, tika iesniegts priekšlikums par pārskatīto sociālo rezultātu pārskatu, ko vēlāk apsprieda ar Nodarbinātības komiteju (EMCO) un Sociālās aizsardzības komiteju (SPC) un 2021. gada 14. jūnijā apstiprināja Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju tiesību aizsardzības padome (EPSCO). Pārskatīšanas mērķis ir plašāk aptvert pīlāra principus, nostiprinot sociālo rezultātu pārskata kā galvenā kvantitatīvā instrumenta lomu pīlāra īstenošanas progresa uzraudzībai Eiropas pusgada kontekstā. Pārskatītais rezultātu pārskats arī papildinās esošos pārraudzības instrumentus, jo īpaši Nodarbinātības pārraudzības instrumentu un Sociālās aizsardzības pārraudzības instrumentu. Pārskatītā sociālo rezultātu pārskata pamatrādītāji atbalsta 18 pīlāra principu (no kopskaitā 20 principiem) uzraudzību (par četriem vairāk nekā iepriekšējā versijā), tādējādi palīdzot novērtēt galvenās nodarbinātības un sociālās problēmas dalībvalstīs. Pamatrādītāju kopa tika pārskatīta saskaņā ar parsimonijas, pieejamības, salīdzināmības un statistikās ticamības principiem. Rādītāji, kas saistīti ar katru no trim pīlāra nodaļām, ir šādi (jaunie rādītāji ir atzīmēti ar **, pārskatītie — ar *): ·Vienādas iespējas opieaugušo (vecumā no 25 līdz 64 gadiem) dalība mācībās pēdējos 12 mēnešos** oizglītību priekšlaicīgi pametušo iedzīvotāju īpatsvars (vecumā no 18 līdz 24 gadiem) oto iedzīvotāju īpatsvars, kuriem ir pamata vispārējās digitālās prasmes vai augstākas (vecumā no 16 līdz 74 gadiem) ojaunieši, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET rādītājs) (vecumā no 15 līdz 29 gadiem)* odzimumu nodarbinātības līmeņa atšķirības (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) oienākumu nevienlīdzība, mērīta kā kvintiļu attiecības rādītājs (S80/S20) ·Taisnīgi darba nosacījumi onodarbinātības līmenis (vecumā no 20 līdz 64 gadiem) obezdarba līmenis (vecumā no 15 līdz 74 gadiem) oilgstoša bezdarba līmenis (vecumā no 15 līdz 74 gadiem) omājsaimniecību izmantojamie bruto ienākumi reālā izteiksmē uz vienu iedzīvotāju ·Sociālā aizsardzība un iekļaušana onabadzības vai sociālās atstumtības riska rādītājs (vecuma grupā 0+ gadi) (AROPE vecuma grupā 0+ gadi)

onabadzības vai sociālās atstumtības riska rādītājs bērniem (vecumā no 0 līdz 17 gadiem) (AROPE vecumā no 0 līdz 17 gadiem)** osociālo pārvedumu (izņemot pensijas) ietekme uz nabadzības mazināšanos opersonu ar invaliditāti nodarbinātības atšķirības (vecumā no 20 līdz 64 gadiem)** opārmērīgu ar mājokli saistītu izmaksu rādītājs** obērni līdz 3 gadu vecumam formālajā aprūpē orespondentu nosauktās neapmierinātās medicīniskās vajadzības (vecuma grupā 16+) Pamatrādītājs “personu ar invaliditāti nodarbinātības atšķirības” par statistikas avotu īslaicīgi izmanto EU-SILC, taču no 2022. gada tiks pārslēgts uz EU-LFS, lai 2023. gadā varētu sniegt precīzākus datus. Komisijas dienesti, to vidū Eurostat, turpinās uzraudzīt tā kvalitāti un vidējā termiņā pārskatīs rādītāju, tiklīdz būs pieejami uz LFS balstīti dati (2023. gadā), kā arī atbalstīs turpmākus pasākumus starpvalstu salīdzināmības uzlabošanā un šīs jomas papildu rādītāju izstrādes izpētē. Arī pamatrādītājs “pieaugušo dalība mācībās pēdējo 12 mēnešu laikā” no 2022. gada izmantos EU-LFS. Komisija kopā ar Eurostat uzraudzīs rādītāju un veiks rūpīgu no diviem apsekojuma avotiem iegūto datu analīzi, tiklīdz tie būs pieejami (2023. gadā), lai nodrošinātu datu kvalitāti un salīdzināmību. Lai nodrošinātu nodarbinātības 6. un 7. pamatnostādnes uzraudzību, arī attiecībā uz aktīvu darba tirgus politiku, šajā 2022. gada Vienotajā nodarbinātības ziņojumā izņēmuma kārtā izmantos rādītāju par pieaugušo (vecumā no 25 līdz 64 gadiem) dalību mācībās pēdējo četru nedēļu laikā. Pamatrādītājus analizē, izmantojot vienoto metodoloģiju, par kuru vienojušās EMCO un SPC (plašāku informāciju sk. 4. pielikumā). Ar šo metodoloģiju izvērtē situāciju un notikumu attīstību dalībvalstīs, aplūkojot katra sociālo rezultātu pārskatā iekļautā pamatrādītāja līmeņus un izmaiņas iepriekšējā gada laikā. Līmeņi un izmaiņas ir iedalīti pēc to attāluma no attiecīgajiem (nesvērtajiem) ES vidējiem rādītājiem. Pēc tam dalībvalstu rezultātus attiecībā uz līmeņiem un izmaiņām apvieno tā (izmantojot iepriekš saskaņotu noteikumu), lai katra dalībvalsts tiktu iekļauta vienā no septiņām kategorijām (“labākais sniegums”, “virs vidējā”, “vidējs/neitrāls”, “labs sniegums, bet jāuzrauga”, “vājš, bet uzlabojas”, “jānovēro” un “kritisks stāvoklis”). Pamatojoties uz minēto, 1. tabulā dots rezultātu pārskata rādījumu kopsavilkums atbilstīgi jaunākajiem datiem par katru rādītāju. Sociālā rezultātu pārskata pamatrādītāji norāda uz galvenajām problēmām ES dalībvalstīs trijās jomās: vienādas iespējas un darba tirgus pieejamība, taisnīgi darba nosacījumi, sociālā aizsardzība un iekļaušana. Attiecībā uz “kritisku stāvokli” (4. attēlā sarkanā krāsā) salīdzinoši liels skaits dalībvalstu joprojām saskaras ar ievērojamām problēmām saistībā ar sieviešu situāciju darba tirgū un bērnu dalību formālajā bērnu aprūpē (abiem rādītājiem ir pieci sarkani karodziņi). Salīdzinoši daudzās dalībvalstīs bažas rada arī citu grupu darba tirgus rezultāti, sarkanā krāsā iezīmējas rādītājs “personu ar invaliditāti nodarbinātības atšķirības”(sešās valstīs) un “jaunieši NEET situācijā” (četrās valstīs). Arī izglītību priekšlaicīgi pametušie joprojām ir nopietna problēma četrām dalībvalstīm. Visbeidzot, sociālās aizsardzības un iekļaušanas jomā sociālo pārvedumu (izņemot pensijas) ietekme uz nabadzības mazināšanu ir kritiska daudzās dalībvalstīs (sešās), un četras pat saskaras ar kritiskām problēmām gan saistībā ar nabadzības risku kopumā, gan specifiski ar bērnu nabadzības risku. Arī ienākumu kvintiļu attiecības rādītājs ir “kritisks” četrās dalībvalstīs. Paplašinot rezultātu analīzes tvērumu un papildus kategorijai “kritisks stāvoklis” iekļaujot tajā arī kategoriju “jānovēro”, vislielākās problēmas novērojamas trīs rādītājos: “jaunieši NEET situācijā”, “sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības mazināšanu” un “bērni līdz 3 gadu vecumam formālajā aprūpē”, kur pirmie divi rādītāji sevišķi aktuāli ir desmit valstīs, bet trešais rādītājs — vienpadsmit valstīs. Detalizēta 16 minēto rādītāju analīze, ieskaitot ilgtermiņa tendences un papildu rādītājus (ja nepieciešams), ir izklāstīta 2. nodaļā. ES finansiālais un tehniskais atbalsts nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas pasākumiem Lai atbalstītu Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu, tiek nodrošināts ievērojams ES finansējums, izmantojot dažādus finanšu instrumentus. Atvēlot aptuveni 500 miljardus EUR (ieskaitot valsts līdzfinansējumu) laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam, ES kohēzijas politikas fondi (jo īpaši Eiropas Sociālais fonds Plus (ESF+) un Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF)) plāno samazināt sociālekonomiskās atšķirības, veicinot augšupēju ekonomisko un sociālo konverģenci un strukturālās pārmaiņas. 2020. gada maijā Komisija ierosināja atveseļošanas instrumentu NextGenerationEU (807 miljardi EUR pašreizējās cenās, iekļauti ES daudzgadu finanšu shēmā 2021.–2027. gadam), lai mazinātu krīzes ekonomisko un sociālo ietekmi, stiprinātu ekonomisko un sociālo noturību un uzlabotu ES ekonomiku un sabiedrību sagatavotību zaļās un digitālās pārkārtošanās grūtībām un iespējām, arī saistībā ar to taisnīguma aspektu. Jaunais Atveseļošanas un noturības mehānisms (ANM) ir NextGenerationEU pamatā (vairāk informācijas turpmāk). ES finansējuma ietekmi vēl vairāk pastiprina tehniskā palīdzība, ko finansē no Tehniskā atbalsta instrumenta. Šā instrumenta mērķis ir pēc pieprasījuma atbalstīt valstu iestādes ar progresīvām politikas konsultācijām un īpaši pielāgotu spēju veidošanu prioritārajās reformu jomās, to vidū darba tirgus, prasmju un sociālās politikas jomā. Tehnisko atbalstu var piedāvāt divpusēji vai vairāku valstu ietvaros. Atveseļošanas un noturības mehānisms (723,8 miljardu EUR vērtībā pašreizējās cenās) sniedz apjomīgu finansiālu atbalstu reformām un ieguldījumiem dalībvalstīs, kas atbalsta ilgtspējīgu un iekļaujošu izaugsmi un darbvietu radīšanu, īpašu uzmanību pievēršot tām valstīm, kas saskaras ar problēmām, kuras identificētas konkrētai valstij adresētajos ieteikumos saistībā ar Eiropas pusgadu. Četri no sešiem pīlāriem, kas nosaka mehānisma darbības jomu, ir saistīti ar Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu: gudra, ilgtspējīga un iekļaujoša izaugsme, sociālā un teritoriālā kohēzija, veselības, ekonomiskā, sociālā un institucionālā noturība un nākamās paaudzes, bērnu un jauniešu politika. Rezultātā nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas jomām dalībvalstu izvirzītajos atveseļošanas un noturības plānos, ko apstiprinājusi Komisija un Padome, tiek pievērsta pienācīga uzmanība. Ar teju 99,3 miljardu EUR budžetu 2021.–2027. gadam ESF+ atbalstīs un papildinās dalībvalstu politiku nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas jomā, kā arī pievienos vērtību šai politikai. Fonds finansēs pasākumus, kas nodrošina vienādas iespējas, vienlīdzīgu piekļuvi darba tirgum, taisnīgus un kvalitatīvus darba nosacījumus, sociālo aizsardzību un iekļaušanu, īpašu uzmanību pievēršot kvalitatīvai un iekļaujošai izglītībai un apmācībai, mūžizglītībai, ieguldījumiem bērnos un jauniešos un piekļuvei pamatpakalpojumiem. Covid-19 krīzes sākumā kohēzijas fondi nodrošināja ātru reakciju saskaņā ar Investīciju iniciatīvu reaģēšanai uz koronavīrusu (CRII) un Papildināto investīciju iniciatīvu reaģēšanai uz koronavīrusu (CRII+), kā rezultātā nodarbinātības un veselības aprūpes pasākumiem neto palielinājums līdz 2021. gada novembrim pārsniedza 11 miljardus EUR. Papildu Atveseļošanas palīdzība kohēzijai un Eiropas teritorijām (REACT-EU) 50,6 miljardu EUR apmērā palīdzēja stiprināt dalībvalstu krīzes seku pārvarēšanas spējas. Visbeidzot, ar pagaidu atbalsta instrumentu bezdarba risku mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE) kļuva pieejami aizdevumi 100 miljardu EUR apmērā saīsināta darba laika shēmām un līdzīgiem darba saglabāšanas pasākumiem, jo īpaši attiecībā uz pašnodarbinātajiem. Lai palīdzētu atbalstīt taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti, Eiropas zaļā kursa investīciju plāna ietvaros tika izveidots Taisnīgas pārkārtošanās mehānisms (TPM). Pirmais pīlārs ir kohēzijas politikas ietvaros izveidotais Taisnīgas pārkārtošanās fonds (TPF) , kas sniedz 19,3 miljardus EUR, lai mazinātu pārkārtošanās procesa nelabvēlīgo ietekmi uz klimatneitrālu ekonomiku, atbalstot visvairāk skartās teritorijas. 4. attēls. Nodarbinātība, prasmes un sociālās problēmas ES dalībvalstīs atbilstoši pamatrādītājam pārskatītajā sociālo rezultātu pārskatā Piezīme. 1) Dati rādītājam par pieaugušo līdzdalību mācībās vēl nav pieejami; 2) rādītājs par digitālajām prasmēm attiecas uz 2019. gada datiem; 3) atsevišķos rādītājos trūkst datu par dažām valstīm; visu rādītāju apzīmējumi ir sniegti pielikumā.

1. tabula. Sociālo rezultātu pārskata pamatrādītāji: dalībvalstu problēmu apkopojums

Gads Labākais sniegums Virs vidējā Labs sniegums, bet jāuzrauga Vidējs/neitrāls Vājš, bet uzlabojas Jānovēro Kritisks stāvoklis Vienādas iespējas Izglītību priekšlaicīgi pametušie (% no 18–24 gadus veco iedzīvotāju skaita) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Indivīdu digitālo prasmju līmenis 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO Jaunieši NEET situācijā (% no kopējā iedzīvotāju skaita vecumā no 15 līdz 29 gadiem) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Dzimumu nodarbinātības atšķirības 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Ienākumu kvintiļu attiecības rādītājs (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Taisnīgi darba nosacījumi Nodarbinātības līmenis (% no 20–64 g. v. iedzīvotāju skaita) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Bezdarba līmenis (% no 15–74 g. v. aktīvo iedzīvotāju skaita) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Ilgstoša bezdarba līmenis (% no 15–74 g. v. aktīvo iedzīvotāju skaita) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES GDHI pieaugums uz vienu iedzīvotāju (2008. gads = 100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Sociālā aizsardzība un iekļaušana Nabadzības vai sociālās atstumtības riska līmenis 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Nabadzības vai sociālās atstumtības riska līmenis bērniem (vecumā līdz 17 gadiem) 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Sociālo pārvedumu (izņemot pensijas) ietekme uz nabadzības mazināšanu 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Personu ar invaliditāti nodarbinātības līmeņa atšķirības 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Pārmērīgas ar mājokli saistītas izmaksas 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Bērni līdz 3 gadu vecumam formālajā aprūpē 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Respondentu nosauktās neapmierinātās medicīniskās vajadzības 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Piezīme. 2021. gada 28. oktobra atjauninājums. Rādītāji “ienākumu kvintiļu attiecība”, “nabadzības vai sociālās atstumtības riska līmenis”, “nabadzības vai sociālās atstumtības riska līmenis bērniem”, “sociālo pārvedumu ietekme uz nabadzības mazināšanu”, “pārmērīgas ar mājoklis saistītās izmaksas”, “bērni līdz 3 gadu vecumam formālajā aprūpē” un “respondentu nosauktās neapmierinātās medicīniskās vajadzības” nav pieejami par Īriju un Itāliju. Rādītājs “GDHI pieaugums” nav pieejams par Bulgāriju, Igauniju, Franciju un Rumāniju. Rādītājs “personu ar invaliditāti nodarbinātības atšķirības” nav pieejams par Īriju, Itāliju un Latviju. Laikrindu pārrāvumi un karodziņi paskaidroti 1. un 2. pielikumā. 1.4. ES pamatmērķi 2030. gadam Kā izklāstīts Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā, ES izvirzīja trīs galvenos pamatmērķus 2030. gadam nodarbinātības, prasmju un nabadzības mazināšanas jomā. ES vadītāji pamatmērķus atzinīgi novērtēja 8. maija Portu deklarācijā un jūnija Eiropadomes sanāksmē, un tos apstiprināja jūnija EPSCO padomes sastāvs. Kopā ar turpmāk izklāstītajiem papildu mērķiem tie atspoguļo trīs pīlāra nodaļas, t. i., vienādas iespējas un darba tirgus pieejamību, taisnīgus darba nosacījumus, sociālo aizsardzību un iekļaušanu. Šie trīs mērķi palīdzēs virzīt rīcību uz tādu modeli, ko raksturo izaugsme un ekonomikas atveseļošana, kurā tiktu radīts daudz jaunu darbvietu, kur mūžizglītība atbalsta darba ņēmējus, lai tie maksimāli izmantotu ekonomiskās un sociālās pārmaiņas, un vienlaikus cīnīsies pret nabadzību un sociālo atstumtību ES un veicinās ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanu. Tie ir noteikti vērienīgā, taču reālistiskā līmenī, ņemot vērā sociālekonomisko kontekstu, plašākas tendences, plānotās reformas un ieguldījumus, arī tos, kas ir saskaņā ar Atveseļošanas un noturības mehānismu. Pamatojoties uz saskaņotajiem mērķiem, līdz 2030. gadam ES: ·vismaz 78 % iedzīvotāju vecumā no 20 līdz 64 gadiem vajadzētu būt nodarbinātiem; ·apmācībā katru gadu būtu jāpiedalās vismaz 60 % pieaugušo (vecumā no 25 līdz 64 gadiem); ·nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautu personu skaits būtu jāsamazina vismaz par 15 miljoniem. Pašlaik dalībvalstis nosaka savus valsts mērķus saskaņā ar ES pamatmērķos ietvertajiem mērķiem. 2021. gada 7. maija Portu sociālajās saistībās (ko parakstījuši Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas priekšsēdētāji, Portugāles premjerministrs, ES sociālie partneri un Sociālā platforma) dalībvalstis tika aicinātas izvirzīt vērienīgus valstu mērķus, kas, pienācīgi ņemot vērā katras valsts sākuma pozīcijas, ir atbilstošs ieguldījums Eiropas mērķu sasniegšanā. 2021. gada jūlijā Komisija aicināja dalībvalstis iesūtīt savus sākotnējos priekšlikumus 2030. gada valsts mērķiem. Gan ES pamatmērķi, gan valstu mērķi tiks uzraudzīti Eiropas pusgada kontekstā. Kā atspoguļots nodarbinātības līmeņa pamatmērķī, augsts nodarbinātības līmenis ir viena no galvenajām prioritātēm 2030. gadam nolūkā nodrošināt, ka ikviens var pilnībā piedalīties ekonomikā un sabiedrībā. Dalība darba tirgū ir svarīga, lai atbalstītu ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes potenciālu, veicinātu aktīvu līdzdalību sabiedrībā, sociālās aizsardzības sistēmu atbilstību un fiskālo ilgtspēju, arī ņemot vērā sabiedrības novecošanu. Lai sasniegtu šo mērķi, būs svarīgi panākt progresu pārkārtošanās procesā uz zaļo un digitālo darba tirgu. Nodarbinātības līmenis ES 2020. gadā turējās 72,5 % līmenī, kas ir par 5,5 procentpunktiem mazāk nekā 2030. gadam izvirzītais mērķis — 78 %, kas iekļauts pamatmērķī (sk. 5. attēlu). Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā noteica papildu mērķus, kuru izpilde palielinātu sieviešu un jauniešu dalību darba tirgū, tādējādi atbalstot vispārējā nodarbinātības līmeņa mērķa sasniegšanu. Papildu mērķi ir uz pusi samazināt dzimumu nodarbinātības atšķirības, palielināt formālās agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes (APIA) sniegšanu un uz 9 % samazināt to jauniešu (vecumā no 15 līdz 29 gadiem) īpatsvaru, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET). Sieviešu dalības palielināšana darba tirgū ir svarīga, lai audzētu izaugsmes potenciālu un risinātu problēmu, kas saistīta ar sabiedrības novecošanos un darbaspēka samazināšanos. Ar formālās APIA atbalstu lielāka sieviešu dalība darba tirgū var arī palīdzēt mazināt nabadzību un sociālo atstumtību, arī bērnu vidū, jo pozitīvi ietekmēs mājsaimniecību ienākumus. NEET līmeņa samazināšana aktivizēs arī jauniešu neizmantoto potenciālu, un tas ir būtiski, lai viņi varētu pilnvērtīgi piedalīties sabiedrībā. 5. attēls. Nodarbinātības līmenis 2020. gadā iedzīvotājiem vecumā no 20 līdz 64 gadiem Avots: Eurostat, rādītājs [ tesem010 ]. 2030. gada pamatmērķis attiecībā uz pieaugušo dalību mācībās atspoguļo nepieciešamību nodrošināt pielāgošanos un spēju gūt labumu strauji mainīgo darba tirgus vajadzību kontekstā pēc Covid-19 izraisītā satricinājuma un zaļās un digitālās pārkārtošanās kontekstā. Pandēmijas ietekme uz ekonomiku un sabiedrību, kā arī gaidāmās strukturālās pārmaiņas ir parādījušas, ka nepieciešama nepārtraukta pārkvalificēšanās un prasmju pilnveide. Tā ir svarīgāka nekā jebkad agrāk, jo sagaidāms, ka digitālā un zaļā pārkārtošanās daudzās profesijās būtiski mainīs prasmju prasības un pieprasīs jaunas prasmes. Līdz ar to ES pamatmērķis pieaugušo izglītībai ir noteikts 60 % līmenī salīdzinājumā ar 2016. gadu, kad tas bija 37,4 % (sk. 6. attēlu). Tādējādi 2030. gadam ir noteikts vērienīgs mērķis, uz ko tiks virzīti pastiprināti, arī Eiropas Prasmju programmā prasītie, ES un dalībvalstu centieni; apmācībām piešķirts arī ievērojams papildu, arī Atveseļošanās un noturības mehānismā paredzētais, ES finansējums (sk. 2.2. nodaļu). Pieaugušo izglītības mērķa sasniegšana ir iespējama tikai tad, ja ir stabila izglītības un apmācības sistēma, savukārt prasmju apguvei ir jāatbilst darba tirgus vajadzībām nākotnē. Izglītība ir būtisks faktors, kas nosaka jauniešu nodarbinātības izredzes, kā arī liek pamatus mācībām turpmākajā dzīvē. Tomēr 2020. gadā 9,9 % jauniešu ES nebija ieguvuši pat ne vidējo izglītību. Šā iemesla dēļ pīlāra rīcības plānā ir noteikti papildu mērķi, lai turpinātu mazināt priekšlaicīgu mācību pamešanu un palielinātu dalību augstākā līmeņa vidējā izglītībā. Turklāt papildu mērķis — lai vismaz 80 % cilvēku vecumā no 16 līdz 74 gadiem būtu vismaz pamata digitālās prasmes — liecina, ka šīs prasmes ir svarīgas pilnvērtīgas dalības nodrošināšanai darba tirgū un sabiedrībā nākotnē. Šajā jomā ir nepieciešama īpaši steidzama rīcība, jo kopš 2015. gada ES ir panākts pavisam neliels progress (no 54 % 2015. gadā līdz 56 % 2019. gadā). 6. attēls. Pieaugušo līdzdalība mācībās pēdējos 12 mēnešos (%, 2016. gads) Avots: īpašs fragments, pieejams tiešsaistē saskaņā ar Eurostat datiem . Ievērojama nabadzības un sociālās atstumtības samazināšanās ir būtiska, lai nodrošinātu iekļaujošu izaugsmi un augšupēju sociālo un ekonomisko konverģenci ES. 2030. gada mērķis paredz līdz 2030. gadam samazināt nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautu personu skaitu (AROPE) par 15 miljoniem. 2020. gadā AROPE rādītājs ES bija 21,9 % (sk. 7. attēlu). Lai sasniegtu ES nabadzības samazināšanas mērķī ietvertos mērķus, dalībvalstīm būs jārīkojas trīs jomās — atbalsts ienākumiem, preču un pakalpojumu pieejamība un integrācija darba tirgū. Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā kā papildu mērķis ir izvirzīts nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto bērnu skaita samazināšana. Lai pārtrauktu nabadzību, kas pāriet no paaudzes uz paaudzi, un veicinātu vienādas iespējas ES, ir ļoti svarīgi pievērst uzmanību bērniem. Lai to īstenotu, šis papildu mērķis rosina līdz 2030. gadam samazināt AROPE bērnu skaitu par vismaz 5 miljoniem.

7. attēls. AROPE rādītājs visiem iedzīvotājiem 2020. gadā (%) Avots: Eurostat rādītājs [ tepsr_lm410 ]. 2030. gada mērķis līdz 2030. gadam samazināt AROPE cilvēku skaitu par 15 miljoniem atbilst 2019. gada AROPE rādītāja bāzes vērtībai 17,6 % un Eurostat centrālajam demogrāfiskajam scenārijam desmitgadei, kas sākās 2020. gadā. Salīdzinošās vērtēšanas sistēmas, kas atbalsta analīzi un politikas veidošanu 2017. gada paziņojumā par Eiropas sociālo tiesību pīlāra izveidi tika ierosināta salīdzinošā vērtēšana kā instruments, kas atbalstītu strukturālās reformas un veicinātu augšupēju konverģenci nodarbinātības un sociālajā jomā. Kā daudzpusējs pasākums salīdzinošās vērtēšanas sistēmās tiek veikta kvantitatīvo rādītāju (par sniegumu un rezultātiem) apvienošana ar tādu politikas izstrādes iezīmju un politikas sviru kvalitatīvo analīzi, kas ietekmē labu politikas veidošanu. Papildus politikas veidošanas atbalstam salīdzinošās vērtēšanas sistēmas kopā ar sociālo rezultātu pārskata rādītājiem sniedz informāciju Eiropas pusgada analīzei un vienotajam nodarbinātības ziņojumam. Kopš 2017. gada Komisija ir izstrādājusi un ar dalībvalstīm apspriedusi salīdzinošās vērtēšanas sistēmas vairākās jomās saskaņā ar vienotu pieeju, par ko vienojās Nodarbinātības komiteja (EMCO) un Sociālās aizsardzības komiteja (SPC). Šīs sistēmas aplūkoja šādas jomas: 1) bezdarbnieka pabalsti un aktīva darba tirgus politika, 2) pieaugušo prasmes un mācīšanās un 3) minimālie ienākumi. Par galvenajiem šo mācību rezultātiem ziņoja iepriekšējos vienotajos nodarbinātības ziņojumos. Komisija ir arī sākusi strādāt pie papildu sistēmām, ko varētu izmantot turpmākajos pusgada ciklos, jo īpaši sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju attiecībā uz minimālo algu salīdzinošo vērtēšanu un koplīguma sarunu kartēšanu, kā arī ar Sociālās aizsardzības komiteju attiecībā uz pensiju atbilstību, bērnu aprūpi un atbalstu bērniem. 2021. gada oktobrī Sociālās aizsardzības komiteja saskaņoja sistēmu bērnu aprūpei un atbalstam bērniem. Tajā ir noteikti rezultātu rādītāji (par agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes apmeklēšanu, bērnu nabadzību un bērnu nenodrošinātību) un darbības rādītāji (bērnu aprūpes apmeklējuma atšķirības ienākumu kvintilēs, sociālo pārvedumu ietekme uz bērnu nabadzību, atšķirību līmenis pārmērīgu ar mājokli saistīto izmaksu ziņā bērniem un bērnu nenodrošinātības ar mājokli rādītājs, fakta, ka cilvēkiem ir bērni, ietekme uz nodarbinātību vecuma grupā no 25 līdz 49 gadiem un to iedzīvotāju īpatsvars atbilstoši dzimumam, kuri ir vecumā no 25 līdz 49 gadiem, bet ir neaktīvi vai strādā nepilna laika darbu aprūpes pienākumu dēļ). Lai novērtētu ienākumu atbalsta atbilstību, tika saskaņoti divi rādītāji — kādi ir ienākumi nestrādājošam pārim ar diviem bērniem un tādam pārim ar diviem bērniem, kurā strādā viens un saņem mazu algu; abi rādītāji tika izteikti kā daļa no nabadzības sliekšņa. Lai labāk ņemtu vērā dalībvalstu situāciju tendenču uzraudzībā, ir sniegta plaša kontekstuāla informācija. Dažas jomas ir arī izceltas turpmākam darbam, jo​īpaši attiecībā uz politikas svirām. Stiprinot vienoto izpratni par attiecīgajiem rādītājiem un politikas svirām politikas jomā, salīdzinošās vērtēšanas sistēmas sniedz lielu devumu Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanā. Pēc Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plāna pieņemšanas turpmākās salīdzinošās vērtēšanas sistēmas tiks pielāgotas pārskatītajam sociālo rezultātu pārskatam. Par galvenajiem šo pasākumu rezultātiem ziņos vienotajā nodarbinātības ziņojumā.

NODARBINĀTĪBAS UN SOCIĀLĀS JOMAS REFORMAS — DALĪBVALSTU REZULTĀTI UN RĪCĪBA 2.1. 5. pamatnostādne. Palielināt pieprasījumu pēc darbaspēka Šajā iedaļā ir aplūkota 5. nodarbinātības pamatnostādnes īstenošana; minētajā pamatnostādnē dalībvalstīm ir ieteikts radīt apstākļus, kas veicina pieprasījumu pēc darbaspēka un darbvietu radīšanu atbilstoši pīlāra 4. principam (aktīvs atbalsts nodarbinātībai) un 6. principam (algas). Šā ziņojuma 2.1.1. apakšiedaļā galvenā uzmanība ir pievērsta darbaspēka tirgus norisēm, atspoguļojot arī Covid-19 krīzes ietekmi. Ziņojuma 2.1.2. iedaļā ir sniegta informācija par dalībvalstu īstenotajiem pasākumiem šajās jomās, īpašu uzmanību pievēršot tiem pasākumiem, ar kuriem tika saglabāta nodarbinātība Covid-19 krīzes laikā un tiek atbalstīta darbvietu radīšana. 2.1.1. Galvenie rādītāji Pēc sākotnējā satricinājuma no Covid-19 krīzes darba tirgus rezultāti 2021. gadā ir stabilizējušies. Neraugoties uz to, ka 2020. gadā ES IKP gada griezumā samazinājās par 6 %, bezdarba līmenis tajā pašā periodā palielinājās tikai par 0,4 procentpunktiem, proti, no vidēji 6,7 % uz 7,1 % (ar palielinājumu par 1,4 procentpunktiem mēnešu griezumā no pirmskrīzes zemajiem 6,3 % 2020. gada martā līdz pat 7,7 % 2020. gada septembrī). Atbalsta pasākumi saīsināta darba laika un citu darba saglabāšanas shēmu veidā veicināja to, ka bezdarba palielinājums bija samērā ierobežots. Arī mazāk aktīva dalība darba tirgū, galvenokārt bažījoties par saslimšanu, un samazinātas izredzes atrast darbu, ņemot vērā vājinātu ekonomisko aktivitāti, mazināja bezdarba līmeņa palielināšanos. Lai gan ekonomikas atveseļošanās veicinās darbvietu radīšanu, pirmskrīzes nodarbinātības līmeņa atgriešanās nav gaidāma agrāk par 2022. gadu. Šāda situācija sagaidāma, neraugoties uz faktu, ka bezdarba līmenis 2021. gada septembrī tuvojas pirmskrīzes līmenim (6,7 %). To darba ņēmēju skaits, kuri izmanto saīsināta darba laika un tamlīdzīgas darba saglabāšanas shēmas, bija augsts līdz 2021. gada vidum. Visas ES dalībvalstis Covid‑19 krīzes laikā vai nu ieviesa, vai pastiprināja saīsināta darba laika un/vai tamlīdzīgas darba saglabāšanas shēmas. Pandēmijas pirmajā vilnī (2020. gada aprīlī–maijā) šādu shēmu izmantošana sasniedza rekordaugstu līmeni (līdz 40 % no kopējā darba ņēmēju skaita līdz 60 % visu uzņēmumu dalībvalstīs, tādās kā Francijā un Itālijā; sk. 2.1.1. attēlu). Šo shēmu izmantošana joprojām bija ievērojama 2020. gada otrajā pusē un 2021. gada pirmajā pusē, kaut arī zemākā līmenī. Šie atbalsta pasākumi ievērojami palīdzēja ierobežot pandēmijas ietekmi uz darba tirgu, īpaši bezdarba līmeņa ziņā un jo sevišķi darba ņēmējiem ar zemākiem ienākumiem (Eurostat, 2021). Dažās dalībvalstīs (piemēram, Igaunijā un Latvijā) shēmas tika slēgtas un vēlāk ieviestas atkārtoti, lai tiktu galā ar pandēmijas atsākšanos. ES reaģēšanas uz pandēmiju ietvaros 2020. gadā 19 dalībvalstis jeb kopumā aptuveni 31 miljons cilvēku un 2,5 miljoni uzņēmumu saņēma atbalstu no SURE. Būs svarīgi nodrošināt, ka saīsināta darba laika shēmas veicina un atbalsta pārstrukturēšanas procesus un neaizkavē strukturālus pielāgojumus. Lai to panāktu, izņēmuma ārkārtas pasākumi būtu pakāpeniski jāizbeidz, tiklīdz būs atbilstošs brīdis.



2.1.1. attēls. To darba ņēmēju un uzņēmumu īpatsvars, kuri atbalstīti ar saīsināta darba laika un citiem darba saglabāšanas pasākumiem, pakāpeniski samazinājās Darba saglabāšanas pasākumu aptvērums dalībvalstīs atšķīrās (%, 2020. gada 1. cet.–2021. gada 2. cet.)

Piezīme. Nav pieejami dati par Čehiju un Rumāniju. Avots: Eurostat, Covid‑19 statistika Situācija bezdarba jomā lielākajā daļā ES dalībvalstu 2020. gadā salīdzinājumā ar 2019. gadu pasliktinājās. Salīdzinot ar 2019. gadu, 2020. gadā bezdarba līmenis palielinājās visās dalībvalstīs, izņemot četras (sk. 2.1.2. attēlu), sasniedzot ES maksimumu (7,7 %) 2020. gada septembrī. Saskaņā ar sociālo rezultātu pārskatu stāvoklis joprojām ir “kritisks” Spānijā, kur 2020. gadā reģistrēts palielinājums salīdzinājumā ar jau tā augstu bezdarba līmeni, savukārt Itālijā un Grieķijā stāvoklis ir “vājš, bet uzlabojas”. Situācija nodarbinātības jomā Baltijas valstīs 2020. gadā ievērojami pasliktinājās, lai gan jaunākie dati liecina, ka 2021. gadā tā uzlabojas. 2021. gada pirmajos deviņos mēnešos būtiskākais bezdarba samazinājums reģistrēts Kiprā (– 3,5 procentpunkti), Grieķijā (– 3,1 procentpunkts) un Austrijā (– 2,1 procentpunkts). Tajā pašā periodā mazāki uzlabojumi, kas gan pārsniedza 1 procentpunktu, reģistrēti Īrijā, Dānijā, Slovēnijā, Igaunijā un Spānijā. 2.1.2. attēls. Bezdarbs 2020. gadā palielinājās lielākajā daļā dalībvalstu Bezdarba līmenis (vecumā no 15 līdz 74 gadiem) un izmaiņas gada laikā no 2019. līdz 2020. gadam (sociālo rezultātu pārskata pamatrādītājs) Piezīme. Asu krustpunkts ir nesvērtais ES vidējais rādītājs. Apzīmējumus skatīt pielikumā. Avots: Eurostat, [ une_rt_a ] DSA. Saskaņā ar sociālo rezultātu pārskata rādītāju gandrīz visās ES valstīs 2020. gadā, salīdzinot ar 2019. gadu, bezdarbs samazinājās. Kā norādīts 2.1.3. attēlā, saskaņā ar sociālo rezultātu pārskata metodoloģiju Grieķijā un Spānijā stāvoklis joprojām ir “kritisks”, jo nodarbinātība turpināja samazināties, saglabājoties aptuveni 65 % vai zemākā līmenī. Turpretī Zviedrija, Vācija, Čehija un Nīderlande atbilst kategorijai “labākais sniegums” (nodarbinātības līmenis 2020. gadā ir tuvu 80 % vai augstāks). Kopumā no