Īpašais ziņojums Nr. 5/2011 “Vienotā maksājuma shēma (VMS): pareizas finanšu pārvaldības uzlabošanai risināmie jautājumi”





AKRONĪMI CATS — noskaidrošanas revīzijas izsekojamības sistēma [Clearance Audit Trail System] (datubāze, kurā apkopo informāciju par maksājumiem no Eiropas lauksaimniecības fondiem) ELFLA — Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai ELGF — Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds KLP — kopējā lauksaimniecības politika LLVS — labs lauksaimniecības un vides stāvoklis OPP — obligātās pārvaldības prasības PTO — Pasaules Tirdzniecības organizācija (Ženēva) VMS — vienotā maksājuma shēma VPS — vienotā platībmaksājuma shēma TERMINI 1992. gada reforma bija pirmā lielākā KLP reforma (Makšerija reforma), ar kuru samazināja intervences cenas laukaugu un liellopu nozarē. Lai kompensētu paredzamos ienākumu zaudējumus, ar šo reformu ieviesa tiešus maksājumus tiem laukaugu audzētājiem un lauksaimniekiem, kas pārtrauca izmantot zemi ražošanai, t. i., atstāja zemi atmatā. Pasaules Tirdzniecības organizācijas Lauksaimniecības nolīgums ir Urugvajaskārtas 1986.–1994. gada sarunu rezultāts. PTO dalībvalstis vienojās uzlabot piekļuvi tirgum un mazināt tirdzniecību izkropļojošas subsīdijas lauksaimniecībā. "2000. gada darba kārtība" bija reforma, ar kuru ieviesa KLP divus pīlārus, ko finansē no Kopienas budžeta diviem Eiropas lauksaimniecības fondiem. Saskaņā ar pirmo pīlāru — Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu — īsteno tirgus pasākumus un ar tiešiem maksājumiem atbalsta ienākumus. Saskaņā ar otro pīlāru — Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai — līdzfinansē lauku attīstības pasākumus tādās jomās kā agrovide, kvalitatīvas pārtikas veicināšana, augstāki tehniskie standarti un dzīvnieku labturība. 2003. gada reforma bija KLP reforma (starpposma pārskatīšana), kuras mērķis bija samazināt cenu atbalstu un kompensēt šo samazinājumu ar tiešu ienākumu atbalstu, tādējādi turpinot procesu, kas sākās 1992. gadā (Makšerija reforma) un ko apstiprināja arī 1999. gadā ("2000. gada darba kārtība"). Ar 2003. gada reformu ieviesa atbalsta atsaistīšanu no ražošanas apjomiem un savstarpējo atbilstību, kā arī nostiprināja palīdzību lauku attīstībai. "Veselības pārbaude" ir KLP 2003. gada reformas pārskatīšana 2008. gadā. Pieņēma Komisijas priekšlikumus attiecībā uz tiešā atbalsta turpmāku atsaistīšanu, VMS lielāku elastību, papildu izdevumu piešķiršanu lauku attīstības pasākumiem, izmaiņām intervences sistēmā, piena kvotu palielināšanu un citiem atsevišķu nozaru pasākumiem. Lauksaimniecības faktoru ienākumi ir lauksaimniecisko darbību (un nenodalāmu nelauksaimniecisko sekundāro darbību) tīrā pievienotā vērtība pēc faktoru izmaksām. To aprēķina, atņemot starpposma patēriņa, pamatkapitāla patēriņa un ražošanas nodokļu vērtību no lauksaimniecības produkcijas vērtības pamatcenās un pieskaitot (citu) ražošanas subsīdiju vērtību. Mājsaimniecības bieži gūst ienākumus no citiem avotiem (nelauksaimnieciskas darbības, algas, sociālie pabalsti, ienākumi no īpašuma), tā ka lauksaimniecības faktoru ienākumi ne vienmēr ir vienādi ar lauku saimniecību faktiskajiem ienākumiem. Lauksaimniecības uzņēmējdarbības ienākumi ir ienākumi, kas rodas no lauksaimnieciskām darbībām un ko izmanto, lai atalgotu pašu ražošanas faktorus (darbu un/vai uzņēmējdarbību, pašu kapitālu un piederošo zemi). Šie ienākumi atbilst faktoru ienākumiem, no kuriem atņem ar kapitāla aizņemšanos un darbinieku atalgošanu saistītās izmaksas. Atsaistīšana ir process, kurā tiešā atbalsta maksājumus nodala no faktiskās lauksaimnieciskās ražošanas. KOPSAVILKUMS I. Vienotā maksājuma shēma (VMS) ir viena no galvenajām kopējās lauksaimniecības politikas 2003. gada reformas iezīmēm. Šīs shēmas mērķis ir veicināt lauksaimnieku labāku reakciju uz tirgus pieprasījumu un atbalstīt lauksaimnieku ienākumus. VMS pašlaik piemēro 17 dalībvalstīs no ES 27 dalībvalstīm, un 2009. gadā shēmas uzdevumi bija apmēram 28,8 miljardi EUR. II. Revīzijā par VMS piemērošanu Palāta aplūkoja šādus galvenos jautājumus: - shēmas atbalsta saņēmēji, vienotā maksājuma pieejamība un attiecināmās zemes definīcija; - kā shēma palīdz sasniegt izvirzīto mērķi — atbalstīt lauksaimnieku ienākumus un uzturēt zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī; - shēmas dažādo īstenošanas modeļu rezultāti. III. VMS līdzekļu saņēmēji ir "lauksaimnieki", kuri nodarbojas ar "lauksaimniecisku darbību" un kuru "rīcībā" ir "attiecināma zeme". Tomēr šo terminu definīcijas nav precīzas, un noteikumu interpretācijas rezultātā VMS līdzekļus saņēma arī personas un uzņēmumi, kas ar lauksaimniecisku darbību nodarbojās pavisam maz vai nemaz. IV. Komisija un Padome 2008. gadā vēlreiz pārskatīja KLP; šo pārskatīšanu nodēvēja par KLP "veselības pārbaudi". Tika atzīts, ka lauksaimniecības ienākumu atbalstu nevajadzētu piešķirt "fiziskai vai juridiskai personai, kuras lauksaimniecības darbība ir tikai nenozīmīga daļu no kopējās uzņēmējdarbības vai kuras uzņēmējdarbības vai uzņēmuma galvenie mērķi nav lauksaimniecības darbības veikšana". Tomēr neviena dalībvalsts vēl nav izmantojusi šo iespēju, kas ļautu VMS atbalstu piešķirt vispiemērotākajiem saņēmējiem. V. Jaunu lauksaimnieku iekļaušana vienotā maksājuma shēmā reizēm bijusi ierobežota. Turklāt zemes attiecināmības kritēriji nebija pietiekami skaidri, un reizēm nebija veikta nekāda lauksaimnieciskā darbība, lai gan ir noteikts tās obligātais minimums. VI. Tiešie maksājumi, kuros ietilpst VMS un ar ražošanu saistītais atbalsts, veido lielu daļu lauku saimniecību ienākumu. Lielāko daļu atbalsta saņem neliels skaits lielu saimniecību, bet lielākajai daļai saņēmēju katram piešķir mazu atbalsta summu. VII. VMS atbalstu lauksaimniekiem izmaksā atkarībā no tā, kā viņi pilda savstarpējās atbilstības pienākumus. Tomēr Palāta konstatēja, ka nepastāv tieša saikne starp VMS atbalstu un izmaksām, kas lauksaimniekiem rodas saistībā ar minēto pienākumu izpildi. Tāpat nav iespējams noteikt tiešo saikni starp VMS atbalstu un lauksaimniecības pozitīvo devumu sabiedrībai. VIII. Dalībvalstis varēja ieviest VMS vairākos veidos, t. i., izvēlēties sev vēlamāko "modeli". Atšķirīgo modeļu dēļ lauksaimnieki pat vienā un tajā pašā dalībvalstī saņēma atbalstu ļoti dažādā apmērā. Tas nozīmē, ka VMS pašlaik ir nepietiekami mērķtiecīga lauksaimnieku ienākumu atbalsta metode. IX. Vairākums dalībvalstu, kuras jau ir ieviesušas VMS, joprojām piemēro vēsturisko modeli, ar kuru saskaņā atbalsta apjoms pamatā balstās uz 2000.–2002. gadā noteiktiem parametriem, kas vairs neatbilst pašreizējai darbībai. Ja dalībvalstu iestādes nav paredzējušas pienācīgus ierobežojumus, šajā modelī ir iespējams, ka atbalsta saņēmēji spekulatīvi nodod un uzkrāj tiesības uz maksājumu (jeb maksājumtiesības). X. Piemērojot reģionālo modeli, atbalsta sadalījums ir vienmērīgāks, taču izrādās, ka reģionālais modelis diemžēl veicina atbalsta "kapitalizēšanu" zemes un tās nomas cenās. Šāda kapitalizēšana ir novērojama visās atbalsta sistēmās, kas balstās uz apsaimniekotās zemes platību, bet jo īpaši VMS reģionālajā modelī. XI. Kopumā, lai gan VMS ir palīdzējusi sasniegt KLP mērķus, proti, ir veicinājusi lauksaimnieku labāku reakciju uz tirgus pieprasījumu un atbalstījusi visas lauksaimniecības nozares ienākumus, Palāta aicina Komisiju pārskatīt dažus jautājumus atbilstoši turpmāk dotajiem ieteikumiem. XII. Palāta iesaka - grozīt tiesību aktus tā, lai VMS atbalstu piešķirtu aktīviem lauksaimniekiem, nevis saņēmējiem, kuri ar lauksaimniecību nodarbojas minimāli vai pat nemaz; - skaidrāk definēt attiecināmo zemi un lauksaimnieciskās darbības tā, lai VMS atbalstu nepiešķirtu par lauksaimniecībai nederīgiem zemes gabaliem un par darbībām, kas neveicina lauksaimniecības produktivitāti (Līguma 39. pants, sk. 5. zemsvītras piezīmi) vai ko nevar uzskatīt par aktīvu zemes vērtības uzturēšanu vides aizsardzības aspektā; - mainīt VMS atbalsta aprēķināšanas kārtību un tādējādi aprēķinā ņemt vērā arī vides aizsargāšanu un citus pozitīvus rezultātus; - LLVS prasību ievērošana jāsasniedz ar konkrētu un regulāru darbu, bez kura lauksaimnieks nesaņemtu atbalstu pilnā apmērā. Maksājuma samazinājumam par savstarpējās atbilstības pienākumu neievērošanu jābūt ar lielāku atturošo spēku; - censties VMS atbalstu lauksaimniekiem sadalīt vienmērīgāk: vai nu maksājumus vēl vairāk modulēt, vai arī lieliem atsevišķiem maksājumiem noteikt maksimāli pieļaujamo summu, vai ņemt vērā lauku saimniecību īpašo stāvokli; - tiesības uz maksājumu aprēķināt, pamatojoties uz aktuāliem ražošanas apstākļiem konkrētos reģionos. IEVADS ĪSS APRAKSTS 1. Pirms KLP reformas 1992. gadā, KLP galvenais instruments bija cenu atbalsta sistēma vairākumā lauksaimniecības nozaru, ko papildināja ar publisko intervenci lauksaimniecības tirgū, kā arī ar robežu aizsardzību [1]. Cenu atbalsts izraisīja galveno lauksaimniecības produktu nemitīgu pārpalikumu, un vienīgais veids, kā stabilizēt tirgu, bija piemērot tādus budžeta izdevumu ziņā dārgākus pasākumus kā privātā uzglabāšana, pārpalikumu izņemšana no tirgus, eksporta subsīdijas vai pat lauksaimniecības produktu iznīcināšana. Jāpiebilst, ka cenu atbalstu visu laiku kritizēja daudzpusējās tirdzniecības sarunās. 2. Ar 1992. gada KLP reformu samazināja intervences cenas labībai un liellopu gaļai, un lielām saimniecībām uzlika par pienākumu daļu zemes atstāt atmatā. Citi reformas pasākumi bija vides aizsardzība, lauksaimnieku priekšlaicīga pensionēšanās un apmežošanas pasākumi. Kā kompensāciju par paredzamajiem ienākumu zaudējumiem, kam par iemeslu bija labības un liellopu gaļas cenu pazemināšana, ražotāji saņēma tiešus maksājumus, kuru lielums bija atkarīgs no apsētajām platībām vai mājlopu skaita. Šo maksājumu kopējam apjomam piemēroja katrai nozarei noteiktus reģionālus vai valsts griestus. 1. IZCĒLUMS LAUKU SAIMNIECĪBU IENĀKUMU ATBALSTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS STARPTAUTISKĀS SAISTĪBAS 1994. gadā Eiropas Savienība un Pasaules Tirdzniecības organizācijas dalībvalstis parakstīja Urugvajas kārtas Lauksaimniecības nolīgumu. Šajā nolīgumā lauku saimniecību dažāds atbalsts ir iedalīts grupās atkarībā no tā, cik daudz kurš atbalsts deformē starptautisko tirgu. Tiešo cenu atbalstu uzskata par īpaši deformējošu, un PTO dalībvalstis apņēmās to samazināt. Tiešos maksājumus, kas ir atsaistīti no ražošanas, par tirdzniecību deformējošiem neuzskata, tāpēc tie ir atļauti [2]. 3. 1999. gadā Berlīnes Eiropadome vienojās par KLP turpmāku reformēšanu. Atbalstu lauksaimniecībai iedalīja divos galvenajos pīlāros, ko finansē no Kopienas budžeta diviem fondiem. No Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda turpina finansēt tirgus pasākumus un atbalsta arī ienākumus ar tiešiem maksājumiem, kas saistīti ar ražošanu. No Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai līdzfinansē lauku attīstības pasākumus, piemēram, vides aizsardzību un ilgtspējīgu lauksaimniecību, kvalitatīvas pārtikas veicināšanu, augstākus tehniskos un dzīvnieku labturības standartus. VIENOTĀ MAKSĀJUMA SHĒMAS IEVIEŠANA AR KLP 2003. GADA REFORMU 4. Tika ieviests Urugvajas kārtas Lauksaimniecības nolīgums un mainījās politikas prioritātes, un bija vajadzīga KLP 2003. gada reforma. Šīs reformas nolūks bija mudināt lauksaimniekus reaģēt uz tirgus pieprasījumu un veicināt videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi. 5. Attiecībā uz KLP pirmo pīlāru (ELGF), no kura finansē tirgus pasākumus un tiešo atbalstu, 2003. gada reforma balstījās uz četriem elementiem. - Ieviesa vienotā maksājuma shēmu (VMS). Šī shēma aizstāj lielāko daļu agrāko tiešā atbalsta maksājumu. VMS atbalsts ir atsaistīts no pienākuma ražot. - Tiešo atbalstu tagad izmaksā pilnībā ar nosacījumu, ka lauksaimnieki uztur visu zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī (LLVS) un ievēro obligātās pārvaldības prasības (OPP). To sauc par savstarpējo atbilstību. LLVS un OPP vai nu uzdod par pienākumu ievērot noteiktu praksi vai aizliedz noteiktu praksi, kas saistīta ar lauksaimniecības zemes ražošanas potenciāla aizsardzību, vidi, dzīvnieku veselību un labturību, augu veselību un pārtikas nekaitīgumu. - Ieviesa obligātu mehānismu, ar kuru par noteiktu procentu samazina visus tiešos maksājumus, kas kalendārajā gadā pārsniedz EUR 5000 (modulācija) [3]. Modulācijas rezultātā iegūtos līdzekļus ieskaita ELFLA. - Finanšu disciplīnas mehānisms nodrošina, ka nevienu gadu netiek pārsniegtas summas, kas apstiprinātas kā KLP pirmā pīlāra finansējums [4]. Šis mehānisms stājās spēkā 2007. gadā, bet līdz šim to vēl nav nācies piemērot. 6. VMS izstrādāja tā, lai tā saskanētu ar kopējās lauksaimniecības politikas vispārējiem mērķiem: "celt lauksaimniecības ražīgumu" un "šādi panākt pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, jo īpaši palielinot lauksaimniecībā nodarbināto personu individuālos ienākumus [..]" [5]. Tātad lauksaimnieku ienākumi — viens no galvenajiem risināmajiem jautājumiem kopš KLP ieviešanas — joprojām ir KLP uzmanības centrā. 7. 2008. piemērošanas gadā (2009. finanšu gads)17 dalībvalstīm, kuras ir ieviesušas VMS, bija noteikti maksimālie apjomi, kas pieejami maksājumtiesību sadalei, 31,5 miljardu EUR [6] apmērā. 2009. gada budžetā VMS veidoja 72,1 % no ES tiešajiem maksājumiem un 49,8 % no lauksaimniecības un lauku attīstības budžeta. 1. TABULA GADA MAKSIMĀLAIS BUDŽETS VIENOTĀ MAKSĀJUMA SHĒMAI (tūkstošos EUR) | Dalībvalsts | Piemērošanas gads | | 2006 | 2007 | 2008 | Beļģija | 475641 | 488660 | 502200 | Dānija | 981539 | 987356 | 993338 | Vācija | 5644898 | 5693330 | 5741963 | Īrija | 1335311 | 1337919 | 1340752 | Grieķija | 2041887 | 2069049 | 2234039 | Spānija | 3529453 | 3542583 | 3600357 | Francija | 6060555 | 6107448 | 6159613 | Itālija | 3593132 | 3612988 | 3827342 | Luksemburga | 36602 | 37051 | 37051 | Malta | | 1668 | 3017 | Nīderlande | 325103 | 730632 | 743163 | Austrija | 540440 | 643956 | 649473 | Portugāle | 365645 | 413774 | 434232 | Slovēnija | | 50454 | 62902 | Somija | 519628 | 521285 | 523362 | Zviedrija | 630000 | 714201 | 719414 | Apvienotā Karaliste | 3914945 | 3931186 | 3947375 | Kopā | 29994779 | 30883540 | 31519593 | VMS GALVENIE ELEMENTI UN ĪSTENOŠANAS MODEĻI 8. Kā minēts iepriekš, VMS bija KLP 2003. gada reformas stūrakmens, un ar šo shēmu aizstāja lielāko daļu līdz tam pastāvošo tiešā atbalsta maksājumu [7]. VMS var piedalīties tikai lauksaimnieki. Lauksaimnieks ir persona, kura veic lauksaimniecisku darbību. Lauksaimnieciska darbība ir definēta kā ražas novākšana, mājlopu audzēšana vai zemes uzturēšanā labā lauksaimniecības un vides stāvoklī (LLVS) [8]. 9. Lai saņemtu VMS līdzekļus, lauksaimniekam ir jābūt maksājumtiesībām un tā rīcībā ir jābūt attiecināmai lauksaimniecības zemei. Maksājumtiesības, ko deklarē par vienu hektāru attiecināmas zemes, dod tiesības saņemt VMS maksājumu, kas vienāds ar deklarēto maksājumtiesību vienības vērtību [9]. Maksājumtiesības būtībā ir nemateriālas tiesības uz ES ienākumu atbalstu, t. i., tāds kā pamatlīdzeklis. Tiesības var nošķirt no zemes un ar tām rīkoties nesaistīti ar zemi. 10. Tiesības uz maksājumu piešķir valsts iestādes. Valstij noteiktais maksimālais apjoms atbilst visu to pieejamo maksājumtiesību vērtībai, ko lauksaimnieks var aktivizēt kopā ar attiecināmu zemi tās pašas dalībvalsts teritorijā. Šī vērtība ir lielāka nekā faktiski izmaksātās summas vairāku iespējamo iemeslu dēļ: visus tiešos maksājumus lauksaimniekiem, tostarp VMS maksājumus, samazina modulācijas kārtībā (piemēram, 5 % 2008. gadā), dalībvalsts nav pilnībā piešķīrusi visu pieejamo apjomu, lauksaimnieki nav izmantojuši (aktivizējuši) visas tiesības uz maksājumu (piemēram, ja konkrētā gadā viņi apsaimnieko mazāk hektāru nekā viņiem piederošo tiesību skaits) vai maksājumi samazināti ar administratīvām sankcijām (piemēram, ja vēlu iesniegts atbalsta pieprasījums). Tādējādi kopējie shēmas maksājumi 2009. finanšu gadā bija 28,8 miljardi EUR [10]. 11. Beļģija, Dānija, Vācija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Austrija, Portugāle, Zviedrija un Apvienotā Karaliste ieviesa VMS 2005. gadā. Spānija, Francija, Nīderlande, Somija un Grieķija izmantoja pārejas periodu un ieviesa VMS gadu vēlāk, 2006. gadā. 12. Jaunajām dalībvalstīm, kuras pievienojās Eiropas Savienībai 2004. vai 2007. gadā, ir savi noteikumi. Tās principā varēja ieviest VMS tāpat kā citas dalībvalstis, bet līdz šim tikai Malta un Slovēnija to ir izdarījušas 2007. gadā. Bulgārija, Čehijas Republika, Igaunija, Kipra, Latvija, Lietuva, Ungārija, Rumānija, Polija un Slovākija izmantoja iespēju atlikt VMS ieviešanu līdz 2013. gadam. Līdz tam šīs valstis piemēros vienkāršotu ar platību saistītu atbalsta shēmu jeb vienoto platībmaksājuma shēmu (VPMS) [11]. VPMS neietilpa šīs revīzijas tvērumā, tātad šajā ziņojumā tā nav analizēta. 13. Dalībvalstīm tika piedāvātas vairākas iespējas jeb modeļi, kā praktiski aprēķināt un piešķirt maksājumtiesības: vēsturiskais modelis, reģionālais (vienotas likmes) modelis un jaukti modeļi, kuros kombinēti abi pirmie. a) Vēsturiskais modelis [12]. Katram lauksaimniekam piešķir maksājumtiesības, kuras parasti ir atkarīgas no to atbalsta maksājumu vidējās summas, kas saņemti trīs gadu atsauces periodā (2000., 2001. un 2002. gadā) (vēsturiskā atsauces summa), un no vidējā skaita hektāru, kas šajā atsauces periodā tika apsaimniekoti atbilstoši kādai no agrākajām saistītā atbalsta shēmām (atsauces platība) [13]. Tātad maksājumtiesību vienas vienības vērtība ir vienāda ar atsauces summas dalījumu ar tiesību skaitu. Šāda aprēķināšana nozīmē, ka maksājumtiesību vienības vērtības ir ļoti dažādas, jo atsauces periodā ir bijis dažāds atbalsts katrā lauksaimniecības nozarē. b) Reģionālais (vienotas likmes) modelis [14]. Saskaņā ar reģionālo modeli visām maksājumtiesībām, kuras piešķir kāda reģiona vai reģiona daļas lauksaimniekiem, ir viena un tā pati vērtība (vienota likme), un katram lauksaimniekam piešķir maksājumtiesības par katru attiecināmu hektāru, kas deklarēts vai nu VMS piemērošanas pirmajā gadā, vai arī gadā pirms VMS ieviešanas. c) Jaukti modeļi. Šajos modeļos ir gan vēsturiskā, gan reģionālā modeļa elementi. Lauksaimnieki saņem vienotas likmes summu par katru attiecināmo hektāru, kā arī noteiktu procentu no atsauces periodā saņemtajiem atbalsta maksājumiem. Jauktie modeļi var būt statiski vai dinamiski, t. i., vēsturiskās un vienotās likmes vērtības attiecība var palikt nemainīga, vai arī tā var mainīties laika gaitā, līdz notiek pilnīga pāreja uz reģionālo vienotas likmes modeli. I pielikumā ir parādīti modeļi, kādus maksājumtiesību aprēķināšanai un piešķiršanai ir izvēlējušās 17 dalībvalstis, kas piemēro VMS. 14. Dalībvalstīm atļāva daļu vēsturisko maksājumu ieskaitīt valsts rezervē, no kuras piešķir maksājumtiesības jauniem lauksaimniekiem, kas sākuši darbību pēc atsauces perioda, lauksaimniekiem īpašos apstākļos vai lauksaimniekiem, uz kuriem attiecas pārstrukturēšanas vai attīstības programmas. IZMAIŅAS PĒC 2008. GADA KLP "VESELĪBAS PĀRBAUDES" 15. Komisija un Padome 2008. gadā kārtējo reizi pārskatīja KLP, un šis process pazīstams ar nosaukumu "KLP veselības pārbaude". Padome pieņēma Komisijas priekšlikumu vēl vairāk atsaistīt no ražošanas apjomiem tās tiešā atbalsta shēmas, ar kurām tas vēl nebija izdarīts [15]. Atlikušās saistītā atbalsta shēmas — attiecībā uz sauso lopbarību, cieti, liniem un kaņepēm — arī atsaistīs un iekļaus VMS 2013. gadā. Veselības pārbaudē vēl vairāk vienkāršoja noteikumus un atcēla pienākumu lauksaimniekiem atstāt daļu zemes atmatā (obligātā atstāšana atmatā). 16. Padome atļāva dalībvalstīm mainīt to sākotnējos lēmumus par noteikta VMS modeļa piemērošanu. Dalībvalstis, kuras bija izvēlējušās vēsturisko modeli, var vai nu samazināt starpību starp maksājumtiesību vienības vērtībām, vai arī pāriet uz jauktu vai reģionālo modeli. Dalībvalstis, kuras jau bija ieviesušas jauktu reģionālo modeli, var samazināt maksājumtiesību vērtības vēsturisko elementu un tādā veidā tuvināt tās reģionālajai vērtībai. Dalībvalstis var arī pārgrupēt reģionus [16]. Turklāt dalībvalstīm atļāva izmantot līdz pat 10 % valstij noteiktā maksimālā apjoma īpašajam atbalstam [17]. REVĪZIJAS TVĒRUMS, MĒRĶI UN PIEEJA 17. Palāta jau agrāk ir revidējusi VMS piemērošanu 17 dalībvalstīs, kuras šo sistēmu piemēro kopš 2006. gada. Šo revīziju rezultāti tika atspoguļoti attiecīgajos gada pārskatos. 18. Šā ziņojuma vajadzībām Palāta nolēma veikt papildu revīzijas darbu 2009. un 2010. gadā. Revidenti apmeklēja Eiropas Komisiju un trīs dalībvalstis (Franciju, Apvienoto Karalisti un Itāliju), analizēja dokumentus un izskatīja pētījumus un novērtējumus. 19. Revīzijas ziņojumā galvenokārt aplūkoti šādi jautājumi: - VMS līdzekļu saņēmēju definīcija, vienotā maksājuma saņemšanas nosacījumi un attiecināmās zemes definīcija; - kā shēma veicina mērķi atbalstīt lauksaimnieku ienākumus un uzturēt zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī; - shēmas dažādo piemērošanas modeļu rezultāti; - kļūdas, ko izraisa maksājumtiesību sarežģītie aprēķini. APSVĒRUMI VMS LĪDZEKĻU SAŅĒMĒJI, VIENOTĀ MAKSĀJUMA SAŅEMŠANAS NOSACĪJUMI UN SHĒMAS GALVENO ELEMENTU IZVEIDE 20. Revīzijā tika secināts, ka nav īsti skaidra VMS līdzekļu saņēmēju definīcija, kā arī attiecināmo darbību un attiecināmās zemes definīcija. Dalībvalstis ļoti dažādi izveido un piemēro shēmas galvenos elementus. DEFINĪCIJAS: "SAIMNIECĪBA", "LAUKSAIMNIECISKA DARBĪBA" UN "ZEME LAUKSAIMNIEKA RĪCĪBĀ" 21. VMS līdzekļu saņēmēji ir "lauksaimnieki", kuri nodarbojas ar "lauksaimniecisku darbību" un kuru "rīcībā" ir "zeme, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu", jeb attiecināma zeme. Tomēr šo elementu (lauksaimnieks, lauksaimnieciska darbību u. c.) definīcijas nav precīzas, un definīciju interpretācijas rezultātā VMS līdzekļus saņēma arī personas un uzņēmumi, kas ar lauksaimniecisku darbību nodarbojās pavisam maz vai nemaz. 22. Tiesību aktos [18] "saimniecība" ir definēta kā visas ražošanas vienības, ko pārvalda kāds lauksaimnieks un kas atrodas vienas dalībvalsts teritorijā. "Ražošanas vienība" ir lauksaimniecības zemes gabals (tostarp, lopbarības platības) vai dzīvnieks, kas dod tiesības saņemt tiešos maksājumus atsauces periodā. "Lauksaimnieciska darbība" ir lauksaimniecības produktu ražošana, audzēšana, tostarp ražas novākšana, slaukšana, dzīvnieku audzēšana un to turēšana lauksaimniecības vajadzībām vai zemes uzturēšana labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. 23. Tātad tiesību aktos nav prasīts, lai līdzekļu saņēmējam a) piederētu zeme vai citi lauksaimnieciskās ražošanas līdzekļi, b) viņš ražotu lauksaimniecības preces un c) gūtu ienākumus no lauksaimnieciskās darbības produktu pārdošanas tirgū. 24. Runājot par zemes pieejamību, sākotnējos tiesību aktos par VMS bija prasīts, lai atbalsta pretendenta rīcībā vismaz 10 mēnešus [19] būtu bijusi attiecināma zeme, kuras lielums saistīts ar viņa rīcībā bijušo maksājumtiesību skaitu. Šo noteikumu uzskatīja par pārāk ierobežojošu, un 2008. gadā aizstāja ar citu prasību, proti, lai zeme būtu "lauksaimnieka rīcībā noteiktā dienā" [20]. Taču tiesību aktos nav definēts termins "lauksaimnieka rīcībā" vai "ražošanas vienību pārvaldība". Sanāk, ka tā paša kalendārā gada citās dienās deklarētā zeme uz nenoteiktu laiku var būt citas personas rīcībā, un tas neliedz pieprasījuma iesniedzēju uzskatīt par "lauksaimnieku". 25. Dažas dalībvalstis ir centušās VMS atbalsta lielāko daļu piešķirt noteiktām lauksaimnieku kategorijām. Piemēram, Luksemburgā tiek prasīts, lai atbalsta saņēmējiem būtu vajadzīgais lauksaimniecības transports vai iekārtas. Francijā iestādes uzskata personu par lauksaimnieku tad, ja viņš uzņemas ekonomisko risku saistībā ar lauksaimnieciskām darbībām, ko veic uz VMS deklarētās zemes. Tā ir persona, kas pieņem saimnieciskus lēmumus, piemēram, iegādājas ieguldījuma faktorus (zemi, iekārtas, sēklu u. tml.) un gūst ienākumus no saimniecības produkcijas pārdošanas. 26. Par lauksaimnieku uzskata arī līdzekļu saņēmēju, kurš prasīto lauksaimniecisko darbību veic, algojot darbiniekus. Tomēr, ja zemi iznomā un lauksaimnieciskās darbības ekonomisko risku uzņemas nomnieks, tad šāds nomnieks VMS atbalstu nesaņem, ja nomas noteikumos minēts, ka ekonomiskā labuma guvējs paliek zemes īpašnieks. Revīzijā atklājās vairāki šādi gadījumi [21], kad VMS atbalstu izmaksāja zemes īpašniekiem ar nosacījumu, ka nomnieki viņu uzdevumā uztur zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. 2. IZCĒLUMS VMS ATBALSTA SAŅĒMĒJI, KURI NEUZŅEMAS LAUKSAIMNIECĪBAS EKONOMISKO RISKU Palātas revidenti konstatēja vairākus gadījumus, kad zemes nomniekam maksāja līdzekļus saskaņā ar mazāk labvēlīgu apvidu atbalsta shēmu, bet ar to pašu zemes gabalu saistīto vienoto maksājumu piešķīra citam saņēmējam (zemes īpašniekam). Tā tas bieži bija tad, kad piemēroja reģionālo (jaukto) modeli, jo shēmas ieviešanas gadā tiesības uz maksājumu piešķīra jebkurai personai, kas deklarēja attiecināmu zemi, neatkarīgi no tā, vai šī persona tolaik vai iepriekš bijusi lauksaimniecības produktu ražotājs. MAKSĀJUMS PENSIONĒTIEM LAUKSAIMNIEKIEM PAR LLVS OBLIGĀTO PRASĪBU IEVĒROŠANU 27. Pirms VMS ieviešanas, t. i., saskaņā ar iepriekšējām saistīto maksājumu shēmām, lauksaimnieki pensijā vairs nevarēja pretendēt uz tiešo atbalstu, jo viņi bija pārtraukuši lauksaimniecisko ražošanu. Kad ieviesa VMS, lauksaimnieki, kuri nodeva savas saimniecības citās rokās, varēja saglabāt tiesības uz maksājumu un aktivizēt tās par nomātu zemi, ko viņi neapsaimniekoja, ar sarežģītiem gājieniem panākot atbilstu regulas prasībām. Tādos gadījumos personas, kuras pārņēma saimniecību, varēja saņemt jaunas maksājumtiesības no valsts rezerves. 28. Komisijas pasūtīts pētījums [22] liecina, ka VMS ieviešana novilcināja lauksaimnieku reālu aiziešanu pensijā, jo saskaņā ar shēmas noteikumiem viņi var saglabāt tiesības uz maksājumu un saimniecības (kas var būt nomāta zeme ar zemu vērtību un minimālu LLVS uzturēšanu). Valstu iestādes nespēja sniegt Palātai ticamu informāciju par šādas prakses mērogiem. Palāta konstatēja, ka vienā dalībvalstī (Francijā) šādu praksi novērš ar tiesību aktu prasību lauksaimniekiem nodot visas maksājumtiesības un zemi, ja viņi vēlas saņemt valsts lauksaimnieku pensiju; vienīgais izņēmums var būt neliela zemes gabala saglabāšana pašu vajadzībām. Taču kopumā pastāv risks, ka novēlota pensionēšanās, ko veicina VMS ieviešana, negatīvi ietekmē lauksaimniecības nozares pārstrukturēšanu. 3. IZCĒLUMS VMS ATBALSTA SAŅĒMĒJI, KURI NODEVUŠI SAIMNIECĪBAS CITIEM Palātas revidenti novēroja, ka Itālijā ir tādi kādreizējie graudaugu un tabakas ražotāji, kuriem ir daudz tiesību uz maksājumu, bet kuri ir nodevuši visu zemi citiem lauksaimniekiem, kamēr paši par zemu cenu nomā trūcīgas ganības kalnainos apvidos pavisam tālu no kādreizējām saimniecībām un dzīvesvietas. Apkārtējiem lauksaimniekiem bez maksas ir ļauts tur ganīt mājlopus, ko uzskata par pietiekošu, lai uzturētu zemi labā lauksaimniecības un vides stāvoklī. Vēl viens piemērs: pensionēts lauksaimnieks bija nodevis saimniecību ģimenes locekļiem un pasludinājis zemi par publisku vienīgi tāpēc, lai aktivizētu maksājumtiesības, bet viņam nebija tiesību izmantot deklarēto zemi [23]. JAUNI SAŅĒMĒJI 29. Palāta secina, ka pēc VMS ieviešanas ir uzradušies tādi jauni saņēmēji, kuru lauksaimnieciskā darbība veido tikai nelielu daļu no viņu vispārējās saimnieciskās darbības vai kuru galvenā uzņēmējdarbība nav lauksaimnieciska darbība. Tā tas ir ar atpūtas un sporta klubiem, dzelzceļa uzņēmumiem, dabas rezervātiem, lidostām un pilsētu domēm, medību un sporta kompleksiem, valdības iestādēm, skolām un kempingiem. 30. Revidenti konstatēja, ka daži šādi jauni saņēmēji bija nopirkuši maksājumtiesības (reizēm ļoti vērtīgas), kuras viņi aktivizēja par zemas vērtības zemi, tādējādi no saviem ieguldījumiem gūstot ļoti pievilcīgu garantētu peļņu (sk. 66. un 67. punktu). 31. "Veselības pārbaudē" tika atzīts, ka lauksaimniecības ienākumu atbalstu nevajadzētu piešķirt "fiziskai vai juridiskai personai, kuras lauksaimniecības darbība ir tikai nenozīmīga daļu no kopējās uzņēmējdarbības vai kuras uzņēmējdarbības vai uzņēmuma galvenie mērķi nav lauksaimniecības darbības veikšana" [24]. Tomēr izslēgšana no shēmas ar attiecīgām tiesību normām bija dalībvalstu ziņā; regulā to neparedzēja. Vēl neviena dalībvalsts to nav darījusi, un šādiem saņēmējiem joprojām maksā VMS atbalstu. Ne apmeklētajām dalībvalstīm, ne Komisijai nebija precīzas informācijas par viņu skaitu un izmaksātām VMS summām. Ņemot vērā, ka valstij noteiktais maksimālais apjoms ir ierobežots, tādu jaunu saņēmēju iekļaušana shēmā mazina VMS atbalsta galvenajiem saņēmējiem pieejamos resursus. DALĪBVALSTIS ĻOTI DAŽĀDI IEVIESA SHĒMAS GALVENOS ELEMENTUS 32. Vairāku VMS svarīgu elementu praktiskā ieviešana ir uzticēta dalībvalstīm. Tādi elementi ietver, piemēram, jaunu lauksaimnieku iesaistīšanu shēmā, uz deklarētās zemes obligāti veicamo lauksaimniecisko darbību definēšanu, maksājumtiesību konsolidēšanas nosacījumu izstrādi. JAUNU LAUKSAIMNIEKU IEKĻAUŠANA SHĒMĀ LIELĀ MĒRĀ IR ATKARĪGA NO DALĪBVALSTS ĪSTENOŠANAS POLITIKAS 33. Personām, kuras vēlas uzsākt lauksaimniecisku darbību, principā nav tiesību saņemt VMS atbalstu, ja vien viņi neiegādājas attiecināmu lauku saimniecību kopā ar maksājumtiesībām vai maksājumtiesības nenopērk tirgū. Cits iespējamais variants ir dalībvalsts rezerves izmantošana ar nosacījumu, ka lauksaimnieks pats savā vārdā vai uz savu risku nav veicis lauksaimniecisku darbību piecus gadus pirms jaunās lauksaimnieciskās darbības uzsākšanas [25]. 34. Revīzijā tika konstatēts, ka dažas dalībvalstis izmantoja valsts rezervi kā politikas instrumentu, ar kuru veicināt jaunu lauksaimnieku ienākšanu nozarē, piedāvājot viņiem maksājumtiesības. 35. Citās dalībvalstīs, neskatoties uz jaunu lauksaimnieku pieprasījumu pēc maksājumtiesībām, īpašas politikas nav, un nav arī pieejamas valsts rezerves apropriācijas. Tātad jauniem lauksaimniekiem jāiegādājas maksājumtiesības, bet tam var būt vajadzīgi lieli ieguldījumi, kas ir nopietna barjera iekļūšanai nozarē. Laika gaitā aizvien vairāk jauniem lauksaimniekiem varētu rasties grūtības iegūt maksājumtiesības. Tajā pašā laikā 57,5 % lauksaimnieku Eiropas Savienībā ir vecāki par 55 gadiem, un katrs trešais ir vecāks par 65 gadiem [26]. Jaunu lauksaimnieku ienākšana lauksaimniecības nozarē būtu dinamiskas un inovatīvas nozares interesēs. NE VIENMĒR IR SKAIDRI DEFINĒTA ATTIECINĀMĀ ZEME UN OBLIGĀTĀ LAUKSAIMNIECISKĀ DARBĪBA 36. Ir trīs veidu attiecināmā zeme: aramzeme, pastāvīgās ganības un ilggadējās kultūras [27]. Taču dalībvalstu uzdevums ir sīkāk precizēt, kas tieši ir attiecināms zemes gabals. Dažās dalībvalstīs par attiecināmām uzskata mazauglīgas nomales un mežainus gabalus, ko tradicionāli reizēm izmanto ganīšanai, bet citās dalībvalstīs tādu zemi VMS nepieļauj. Nomales ātri var aizaugt ar krūmiem un kokiem un kļūt lauksaimniecībā nederīgas. 37. Attiecībā uz darbībām, kas lauksaimniekiem jāveic, lai uzturētu LLVS, ES tiesību aktos ir tikai vispārīgi mērķi saistībā ar augsnes eroziju, augsnes organisko vielu, augsnes struktūru un obligāto uzturēšanas līmeni. Obligāts uzturēšanas līmenis ir sevišķi svarīgs zemei, ko vairs neizmanto ražošanā. Obligāto standartu definēšana ir dalībvalstu ziņā, un dalībvalstis pielāgo definīcijas reģionu īpatnībām. Tas nozīmē, ka lauksaimnieki var saņemt ikgadējus maksājumus, lai gan viņi neveic nekādu konkrētu uzturēšanas darbu vai kaut ko dara pavisam maz un reti, piemēram, tikai iznīdē nevēlamu veģetāciju vai reizi trijos piecos gados nopļauj zāli. Ja lauksaimnieks nedara pat obligāti prasīto minimumu, saskaņā ar savstarpējās atbilstības noteikumiem VMS maksājumus viņam var mazliet samazināt [28]. 4. IZCĒLUMS ATTIECINĀMAS ZEMES UN OBLIGĀTAS LAUKSAIMNIECISKAS DARBĪBAS PLAŠA DEFINĒŠANA LLVS noteikumi ir ļoti svarīgi Apvienotajā Karalistē (Skotijā), kur lielākā daļa lauksaimniecības zemju ir nekultivētas ganības, no kurām gandrīz puse ir deklarētas VMS [29]. Pārsvarā šī zeme atrodas mazāk labvēlīgos apvidos. Valsts tiesību aktos par mazāk labvēlīgiem apvidiem prasīts, lai zemi aktīvi apsaimniekotu, turpretim saskaņā ar VMS noteikumiem tā pati zeme ir attiecināma ar vienu nosacījumu, ka pretendents apņemas neveikt darbības, kas mainītu zemes dabisko stāvokli, piemēram, meliorācijas darbus vai aršanu. Palāta konstatēja, ka atsevišķi līdzekļu saņēmēji gadā saņēma no vairākiem simtiem tūkstošu līdz pat vairāk nekā miljonam eiro VMS atbalsta, lai gan uz zemes neveica lauksaimniecisku darbību, piemēram, shēmā bija iekļauts kāds dabas rezervāts, kas desmitiem gadu nav izmantots lauksaimniecībā. Aplēses liecina, ka pašlaik VMS atbalstu izmaksā par apmēram 150000 hektāru tādas zemes. +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. Spānijā par attiecināmu zemi pieņēma daļēji mežainas un akmeņainas kalnu ganības, kaut arī no lauksaimniekiem neprasīja nekādus uzturēšanas darbus. Ganāmpulka blīvuma prasības, kuru mērķis ir nodrošināt pastāvīgo ganību uzturēšanu labā stāvoklī, bija brīvprātīgas. Itālijā ir noteikums, ka pastāvīgās ganības ir jānopļauj vai jānogana. Šis noteikums attiecas arī uz mežainām vai kalnainām platībām, ja tās izmanto ganībām. Valsts iestādes ieviesa samazinājuma koeficientu sistēmu, ko piemērot neattiecināmām platībām, kurās nav zālaugu veģetācijas. Kā Palāta jau norādījusi Pārskatā par 2007. finanšu gadu, samazinājuma koeficientus šādām platībām nepiemēroja pietiekami. +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. Palāta konstatēja arī, ka Itālijā maksājumus joprojām veic, pamatojoties uz nepareizu zemes izmantošanas informāciju. Deklarētie zemes gabali ir aizlaisti, un tos vairs nevar izmantot mājlopu ganīšanai. Francijā valsts tiesību normas uzliek lauksaimniekiem par pienākumu uzturēt zemi LLVS, vai nu ganot dzīvniekus, vai arī katru gadu nopļaujot zāli, bet vietējā līmenī var ieviest konkrētākus standartus. Tā ir izveidojusies situācija, kad dažos reģionos var saņemt pilnu VMS atbalstu par zemes gabaliem, kuros līdz pat 30 % ir neattiecināma zeme, klāta ar akmeņiem, krūmiem un kokiem. +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. ZEMES ĪSLAICĪGA IZMANTOŠANA NELAUKSAIMNIECISKĀM DARBĪBĀM 38. Sākumā, kad ieviesa VMS, tiesību akti neļāva maksāt atbalstu par zemes gabaliem, ko izmantoja nelauksaimnieciskām darbībām. "Veselības pārbaudē" [30] tādu zemi atzina par attiecināmu, ja vien lauksaimniecisko darbību var veikt bez nozīmīgiem traucējumiem, ko izraisa nelauksaimniecisko darbību intensitāte, būtība, ilgums un laiks [31]. Tomēr šādu gadījumu precīza definēšana ir dalībvalstu uzdevums. Palāta konstatēja, ka reizēm valsts iestādes bija piešķīrušas maksājumtiesības un tās bija aktivizētas par zemes gabaliem, ko galvenokārt izmanto atpūtai. MAKSĀJUMTIESĪBU KONSOLIDĒŠANAS NEVĒLAMĀS SEKAS 39. Viens no VMS mērķiem ir novērst atteikšanos no lauksaimniecības zemes [32]. Ja piemēro vēsturisko modeli, tad maksājumu pilnas teorētiskās summas saņemšanai vajadzīgs, lai lauksaimnieks turpinātu apstrādāt tikpat daudz hektāru, cik viņš apstrādāja atsauces periodā [33]. Tiesību aktos ir paredzēts izņēmums lauksaimniekiem, uz kuriem attiecas pārstukturēšanas un attīstības programmas [34]. Šie lauksaimnieki varēja samainīt savas vēsturiskās maksājumtiesības pret mazāku skaitu maksājumtiesību ar lielāku vienības vērtību. Šis process ir nodēvēts par "konsolidāciju". Lauksaimniekam vajadzīgs mazāk zemes, lai aktivizētu maksājumtiesības, bet viņam saglabājas atbalsts vēsturiskajā līmenī. Kā piemēru var minēt lauksaimniecības zemes, kas apmežotas saskaņā ar publisku programmu, vai lauksaimniekus, kas zaudējuši daļu zemes lauksaimniecības platību reorganizācijas iznākumā. 40. Palāta konstatēja, ka maksājumtiesību konsolidēšana notika arī apstākļos, kas nav paredzēti tiesību aktos. 41. Tā kā lauksaimniekiem, kuri guva labumu no šādas konsolidēšanas, vajag mazāk zemes tādas pašas atbalsta summas saņemšanai, tad atlikušo zemi var pārņemt cits lauksaimnieks, kurš par to var aktivizēt pats savas maksājumtiesības, vai jauns lauksaimnieks, kurš saņem maksājumtiesības no valsts rezerves. Un ja ne tā, tad pastāv risks, ka atlikušo zemi pamet un vairs neuztur LLVS. 5. IZCĒLUMS KONSOLIDĒŠANA TIESĪBU AKTOS NEPAREDZĒTOS APSTĀKĻOS Francijā Palāta novēroja, ka iestādes neņēma vērā visu lauksaimniecības zemi, kas piederēja dažiem piena ražotājiem, kad 2006. gadā atsaistīja piena ražošanas piemaksas, un iestādes piešķīra šo piemaksu par daudz mazāku zemes platību. Vienā gadījumā lauksaimnieks iepriekš bija izmantojis 70 ha zemes, bet maksājumtiesības faktiski piešķīra tikai par 2 hektāriem. Līdzīgi nebija ņemtas vērā kopējās ganības, ko lauksaimnieki, kuri saņēma ekstensifikācijas piemaksas, atsauces periodā bija izmantojuši kā lopbarības platības. Tātad saņēmēji bija konsolidējuši maksājumtiesības par mazākām platībām apstākļos, kas nav paredzēti tiesību aktos. LIELU DAĻU VMS ATBALSTA JOPROJĀM PIEŠĶIR LIELĀM SAIMNIECĪBĀM, UN SHĒMA VIDI SAUDZĒJOŠU LAUKSAIMNIECĪBU VEICINA IEROBEŽOTĀ MĒRĀ VMS ATBALSTS VEIDO KRIETNU DAĻU LAUKSAIMNIEKU IENĀKUMU, BET LAUKSAIMNIEKUS NEŠĶIRO PĒC IENĀKUMU LIELUMA 42. 2008. gadā VMS atbalstu saņēma 4,49 miljoni saņēmēju, un kopējie maksājumi 2008. piemērošanas gadā bija 28,7 miljardi EUR [35]. Taču ienākumu atbalsta līmenis dažādās dalībvalstīs un dažādiem saņēmējiem ir ļoti atšķirīgs. VMS sadale dalībvalstīm lielā mērā ir atkarīga no dalībvalsts lieluma un lauksaimniecības nozares īpatsvara, kas atspoguļojas valstij noteiktajā maksimālajā apjomā. Sadale saņēmējiem ir atkarīga no dalībvalsts izvēlētā piemērošanas modeļa, atsauces periodā apstrādātajām lauksaimniecības platībām, subsīdiju lieluma nozarē, kurā lauksaimnieks darbojies atsauces periodā, un pašlaik apstrādāto hektāru skaita. 1. ATTĒLS TIEŠIE MAKSĀJUMI VIENAI SAIMNIECĪBAI 2008. GADĀ +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz Eiropas Komisijas maksājumu datiem. 43. Tiešie maksājumi — kā VMS, tā saistītais atbalsts — veido lauku saimniecību ienākumu krietnu daļu [36], kas norāda uz lauksaimniecības nozares lielo atkarību no ES atbalsta. Tajā pašā laikā Palāta atzīmē, ka visā Eiropas Savienībā 74,4 % lauksaimnieku strādā uz pusslodzi, t. i., lauksaimniecība vien neveido visus viņu ienākumus [37]. 44. Tas tiesa, ka VMS mērķis būtiski palielināt lauksaimnieku ienākumus, šķiet, tiek sasniegts, bet subsīdiju sadale konkrētiem lauksaimniekiem aizvien pamatā ir balstīta uz apstrādātās zemes platību, tātad, tāpat kā iepriekšējā sistēmā, lielā mērā turpinās lielo saimniecību atbalstīšana. VMS koncepcija ir pretrunīga: no vienas puses, VMS nolūks ir atbalstīt lauksaimnieku individuālos ienākumus, bet, no otras puses, atbalsta sadalē maz ņem vēra līdzekļu saņēmēju konkrētos apstākļus. SADALES ANALĪZE: VMS ATBALSTU PĀRSVARĀ PIEŠĶIR DAŽIEM LIELIEM SAŅĒMĒJIEM 45. KLP 2003. gada reformā saglabāja kompensācijas maksājumu jēdzienu, t. i., no jaunās VMS lauksaimniekiem būtu jāsaņem apmēram tāda pati subsīdiju summa kā no iepriekšējām tiešā atbalsta shēmām. Lai vai kādu modeli piemērotu, lielās lauku saimniecības saņem vairāk ienākumu atbalsta [38]. 46. Lauksaimnieku līmenī vēsturiskais modelis un zināmā mērā arī jauktie modeļi ir saglabājuši iepriekšējai atbalsta sistēmai raksturīgās ievērojamās atšķirības starp nozarēm. Komisijas analīze par to, kā ir sadalītas maksājumtiesības no tāda aspekta, kā to vērtība par hektāru, liecina, ka tāpēc radušās ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm, kuras izvēlējušās vēsturisko modeli, un dalībvalstīm, kuras ieviesušas jauktu modeli [39]. Izteikti atšķirīgas ir dalībvalstis, kurās nozīmīgas ir nozares, kam piešķirts liels atbalsts par hektāru — olīveļļas, kokvilnas, jēltabakas nozares —, lai gan atsevišķas saimniecības var būt samērā mazas. Arī dalībvalstīs, kurās noris intensīva dzīvnieku audzēšana, piemēram, Nīderlandē, VMS atbalsts par hektāru var būt liels, pat ja saimniecības rīcībā ir maz zemes salīdzinājumā ar dzīvnieku ražošanas apmēriem. Savukārt ekstensīvas zemkopības apvidos maksājumi par hektāru var būt ļoti mazi. Tikai Dānijā, Vācijā un Apvienotajā Karalistē (Anglijā) šis stāvoklis pamazām — līdz 2013. gadam — izlīdzināsies, jo šīs dalībvalstis ir nolēmušas samazināt vēsturisko elementu un ieviest vienotu vērtību vienai maksājumtiesību vienībai. 6. IZCĒLUMS MAKSĀJUMTIESĪBU VIENAS VIENĪBAS VĒRTĪBAS ATŠĶIRĪBAS, PIEMĒROJOT VĒSTURISKO MODELI Atkarībā no ražošanas intensitātes olīveļļas nozarē ražošanas atbalsts var būt robežās no dažiem simtiem līdz vairākiem tūkstošiem eiro par hektāru. Tabakas nozarē atbalsts bija vairāki tūkstoši eiro par hektāru. Kokvilnas nozarē ar ražošanu saistītais atbalsts, kas iekļauts atsauces apjomā, bija robežās no EUR 966 par hektāru Grieķijā līdz EUR 1202 par hektāru Portugālē. Vienas maksājumtiesību vienības vērtība saistībā ar piemaksām par dzīvniekiem var sasniegt līdz pat EUR 5000 par hektāru, ja ražošana ir intensīva. Tajā pašā laikā vienas maksājumtiesību vienības vērtība apvidos, kur zemi izmanto aitu un kazu ekstensīvai audzēšanai, ir niecīga. 47. VMS atbalsta sadales analīzē redzams, ka atbalsts koncentrējas nelielam skaitam lauksaimnieku. 2009. gadā (par 2008. piemērošanas gadu) 84 % saņēmēju izmaksāja mazāk nekā EUR 10000, kas atbilst 25 % visu maksājumu. Toties 0,41 % saņēmēju izmaksāja vairāk nekā EUR 100000, kas atbilst 12,78 % visu maksājumu [40]. Sk. 2. tabulu un 2. grafiku. 48. Kad notika KLP veselības pārbaude, Komisija apsvēra tiešo maksājumu ierobežošanu katram saņēmējam. Padome beigās nolēma [41] mazliet palielināt obligāto modulāciju ļoti lieliem saņēmējiem un par 4 % paaugstināt modulāciju maksājumiem, kas pārsniedz EUR 300000. Šis papildu pielāgojums, kas skar pavisam maz saņēmēju (apmēram 2500), daudz neietekmē atbalsta vispārējo sadali. 2. TABULA VMS MAKSĀJUMU SADALE (2008. PIEMĒROŠANAS GADS) Avots: Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz Eiropas Komisijas sniegtajiem maksājumu datiem (CATS). VMS gada maksājumi (EUR) | Saņēmēju skaits | % no kopējā saņēmēju skaita | % no kopējās maksājumu summas | < 500 | 1395721 | 31,08 % | 1,18 % | ≥ 500 un <5 000 | 1912824 | 42,60 % | 12,48 % | ≥ 5000 un <10 000 | 458464 | 10,21 % | 11,43 % | ≥10 000 un < 50000 | 642954 | 14,32 % | 47,67 % | ≥ 50000 un < 100000 | 62210 | 1,39 % | 14,46 % | ≥ 100000 un < 300000 | 15927 | 0,35 % | 8,30 % | ≥ 300000 un < 500000 | 1500 | 0,03 % | 1,99 % | ≥ 500000 un < 1000000 | 783 | 0,02 % | 1,81 % | ≥ 1000000 | 144 | 0,00 % | 0,68 % | Pavisam kopā | 4490527 | | | VMS ATBALSTĀ NEATSPOGUĻOJAS NE ZEMES UZTURĒŠANAS IZMAKSAS, NE POZITĪVAIS DEVUMS SABIEDRĪBAI 49. Ar 2003. gada reformu noteica, ka VMS atbalsta pilnīga izmaksa lauksaimniekam būs atkarīga no tā, kā viņš ievēros ar šo reformu ieviesto vides un ilgtspējīgas saimniekošanas pienākumu (tā dēvētā savstarpējā atbilstība). Kopš tā laika savstarpējā atbilstība ir kļuvusi par svarīgu argumentu, ar ko pamato maksājumus lauksaimniekiem. Vairākums savstarpējās atbilstības standartu faktiski pastāvēja jau pirms 2003. gada reformas, un tiek uzskatīts, ka šo standartu dēļ "celsies ražošanas izmaksas Kopienas lauku saimniecībām" [42]. 50. Zemes uzturēšana LLVS ir sabiedrības interesēs, jo tiek saglabāts zemes ražošanas potenciāls un ir daudzas citas pozitīvas sekas, piemēram, ūdens aizsardzība no piesārņojuma, ugunsaizsardzība, ainavas iezīmju un dzīvotņu saglabāšana. 2. ATTĒLS VMS ienākumu atbalsta sadale 2008. gadā (EUR gadā) +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz Eiropas Komisijas sniegtajiem maksājumu datiem (CATS). 51. Taču nepastāv tieša saikne starp VMS atbalstu un izmaksām, kas lauksaimniekiem rodas, ievērojot saskaņā ar savstarpējo atbilstību noteiktos obligātos lauksaimniecības prakses standartus. Šīs izmaksas nav arī izteiktas skaitļos. Tāpēc iespējams, ka saimniecības apvidos ar augstu produktivitāti saņem daudz atbalsta, lai gan ar LLVS nav īpaši jānopūlas, bet saimniecības apvidos ar zemu produktivitāti saņem maz atbalsta, lai gan LLVS prasa lielas pūles. 52. Ja nav ievērots savstarpējās atbilstības pienākums, tad parasti tikai samazina pārkāpēja lauksaimnieka pilno VMS un cita atbalsta maksājumu. Palāta ir novērojusi, ka šis samazinājums praksē pārsvarā ir niecīgs un to reti piemēro (daļēji tāpēc, ka pārkāpumus bieži neatklāj, jo katru gadu savstarpējo atbilstību pārbauda tikai nelielam skaitam lauksaimnieku) [43]. 53. Tāpat pašlaik nav iespējams noteikt VMS atbalsta tiešu saikni ar pozitīvo devumu sabiedrībai, t. i., ar pakalpojumu, ko VMS atbalsta saņēmēji sniedz plašākai sabiedrībai, savā lauku saimniecībā ievērojot vides aizsardzības prasības un uzturot zemi LLVS. SHĒMAS KONCEPCIJA UN DALĪBVALSTU ĪSTENOŠANAS POLITIKA PRAKSĒ RADA KONKRĒTAS SEKAS KATRAI DALĪBVALSTIJ IR CITĀDS MODELIS, VARIANTI UN ĪSTENOŠANAS POLITIKA 54. Kā minēts iepriekš, dalībvalstīm ir dota plaša īstenošanas politikas izvēle. Lai kādu modeli izvēlētos, vienmēr jāveic sarežģīti atbalsta individuālo tiesību aprēķini. 55. Lielākā daļa 17-ES dalībvalstu izvēlējās vēsturisko modeli. Tikai Malta un Slovēnija izvēlējās nekavējoties ieviest reģionālo vienotas likmes modeli. Dānijā, Vācijā un vienā Apvienotās Karalistes reģionā (Anglijā) ir pārejas periods, kurā lauksaimniekiem pierast pie jaunajiem nosacījumiem, bet pēc tam dinamiskais jauktais modelis pilnībā pārtaps par reģionālajiem modeļiem, tā ka viena un tā paša reģiona lauksaimniekiem būs vienotas vērtības maksājumtiesības par hektāru. 56. Atsevišķām nozarēm dalībvalstis varēja piemērot vai nu daļēju, vai arī pilnīgu atsaistīšanu no ražošanas. Dalībvalstis varēja arī ieviest jaunu īpašu atbalstu kvalitatīviem ražojumiem noteiktās lauksaimniecības nozarēs [44]. 57. Tā kā bija tik daudz shēmas ieviešanas iespēju, katra no 17 dalībvalstīm to darījusi savā veidā. Pašlaik piemēro 20 dažādus modeļus un variantus [45]. Šāds stāvoklis nesaskan ar mērķi vienkāršot ienākumu atbalsta sistēmu, īpaši dalībvalstīs, kur daļa tiešo maksājumu aizvien ir saistīti ar ražošanu. Stāvokli neko daudz nav uzlabojušas arī jaunās iespējas, kas dalībvalstīm piedāvātas pēc veselības pārbaudes, konkrēti, iespēja pāriet uz "vienotākas" likmes sistēmu. 58. Ieviešanas politikas izvēle ir bijusi tik plaša, ka tas ir ievērojami ietekmējis VMS sadali dalībvalstu lauksaimniekiem. Sadale ir nevienmērīga, atkarībā no pieņemtā modeļa. Jāsecina, ka VMS pašlaik ir nepietiekami mērķtiecīga ienākumu atbalsta metode. LAIKA GAITĀ VĒSTURISKAIS MODELIS IR ATRAISĪJIES NO RAŽOŠANAS, … VMS ATBALSTS NAV SAISTĪTS AR PAŠREIZĒJĀM DARBĪBĀM 59. Ja piemēro vēsturisko modeli, VMS atbalsta līmenis ir atkarīgs no tā, vai lauksaimnieks par attiecīgo darbību tika saņēmis tiešo atbalstu atsauces periodā (pārsvarā 2000., 2001. un 2002. gadā). Līdzīgi, ja piemēro jauktu modeli, maksājumtiesību vērtības vēsturiskais elements joprojām atspoguļo atbalsta līmeni, kādu lauksaimnieki saņēma katrā nozarē. Kā minēts iepriekš, laikā, kad samazināja intervences cenas, vadošais princips bija "kompensācija". Taču vēsturiskajam atbalsta līmenim ir vāja saikne ar pašreizējo tirgus pieprasījumu, apsaimniekotās zemes lauksaimniecības potenciālu, saimniecības struktūru un vides kritērijiem. 60. Lauksaimnieki, kuru darbība atsauces periodā nevarēja pretendēt uz ražošanas tiešo atbalstu un kuri nesaņēma maksājumtiesības, nesaņem arī VMS atbalstu, pat ja viņi ir mainījuši nodarbošanos. Lai saņemtu VMS atbalstu, maksājumtiesības viņiem ir jāpērk tirgū. 61. Tādējādi var gadīties, ka divus lauksaimniekus, kas pašreiz audzē vienu un to pašu kultūru uz vienādām platībām vienā un tajā pašā reģionā, atbalsta ļoti atšķirīgi atkarībā no tā, ko viņi audzēja atsauces periodā un vai uz tā pamata viņiem pienācās maksājumtiesības. 62. Pēc veselības pārbaudes Padome atzina, ka ar laiku kļūst aizvien grūtāk pamatot atbalsta līmeņu ievērojamās individuālās atšķirības, kas atkarīgas tikai no pagātnes darbības. Tāpēc Komisija vēlējās ieviest "vienotāku" sistēmu, t. i., izlīdzināt maksājumtiesību lielās individuālās novirzes. Tomēr neviena dalībvalsts vēl nav nolēmusi piemērot kādu no iespējām, kas tām piedāvātas pēc veselības pārbaudes reformām, un pārskatīt izvēlēto modeli. Piemērojot vēsturisko modeli, bija atļauts tirgoties ar maksājumtiesībām, un tas bija par iemeslu spekulatīvai [46]nodošanai un tiesību uzkrāšanai 63. Kad ieviesa VMS, maksājumtiesības nošķīra no zemes: ar tiesībām nu var rīkoties neatkarīgi no tā, vai zeme, par ko tās piešķirtas, šim tiesībām seko vai ne, un maksājumtiesības var aktivizēt par jebkuru attiecināmu zemi, lai vai kādu lauksaimniecisku darbību uz tās veic. Šis stāvoklis radīja apstākļus maksājumtiesību tirgus izveidei. Tiesības tiek tirgotas gan reģionos, kurās tās piešķirtas, gan ārpus tiem. 64. Maksājumtiesību tirgus bija iecerēts kā līdzeklis, ar kuru atbalsta shēmu padarīt efektīvāku. Šā pieņēmuma saimnieciskais pamatojums: kad reiz maksājumtiesības ir piešķirtas, tad lauksaimnieki var iegūt vairāk atbalsta tikai tad, ja viņi iegādājas papildu maksājumtiesības no kāda cita, vai nu ar zemi vai bez tās. Tiek pieņemts, ka atklātā un pārredzamā tirgū maksājumtiesības nonāks pie tiem lauksaimniekiem, kuri par tām ir gatavi vairāk maksāt, un tas veicinās efektīvu atbalsta sadali. 65. ES tiesību aktos ir paredzētas vairākas iespējas attiecībā uz maksājumtiesību nodošanu [47]. Dažas dalībvalstis ierobežoja maksājumtiesību tirgošanu bez zemes, konkrēti, tādas tiesības ļāva aktivizēt tikai tajā pašā reģionā, kur tās piešķirtas (Francija, Apvienotā Karaliste (Anglija)), vai noteiktu tiesību nodošanai ar zemi vai bez tās piemēroja ieturējumus (piemēram, Francijā). Ieturējums izpaužas kā maksājumtiesību vienības vērtības samazināšana par noteiktu procentu. Citas dalībvalstis neierobežoja tiesību nodošanu (Apvienotā Karaliste (Skotija)) vai pat atcēla ieturējumus, tādā veidā cenšoties veicināt tirdzniecību [48]. Ieturējumu atcelšanu pamatoja ar to, ka lauksaimnieki, kuri vēlējās pārdot maksājumtiesības, to darīja nelabprāt, jo ieturējums vērā ņemami samazinātu nākotnes maksājumu vērtību, tātad arī tiesību vienas vienības pārdošanas cenu. 66. Palāta konstatēja, ka neregulēta tiesību nodošana kombinācijā ar zemes neviendabīgo lauksaimniecisko potenciālu radīja negatīvas sekas, konkrēti, radās iespēja nomāt nevērtīgu zemi, kurai ir zemas alternatīvās izmaksas un uz kuras atbalsta saņēmējiem nav jāievēro LLVS pienākumi, un tas savukārt ļāva investoriem spekulatīvi iepirkt un uzkrāt tiesības bez zemes un tās aktivizēt par zemes gabaliem, kur nav vajadzīga "īsta" lauksaimnieciska darbība. 67. Palātas revīzijā apstiprinājās gadījumi, kad investori bija iegādājušies vērtīgas maksājumtiesības, kas bija piešķirtas auglīgos reģionos un intensīvās ražošanas nozarēs, bet investori tās aktivizēja uz neauglīgas zemes ar zemu tirgus vērtību, tālu no viņu saimniecības vai dzīvesvietas, turklāt tur bija jāveic minimāla vai pat nekāda lauksaimnieciska darbība. Kā minēts iepriekš, tādējādi ir radusies tādu atbalsta saņēmēju kategorija, kuri minimāli ievēro LLVS, bet saņem ievērojamus garantētus ienākumus. 7. IZCĒLUMS INVESTĒŠANAS PIEMĒRI Pārskatā par 2008. finanšu gadu Palāta ziņoja par praksi, kad atbalsta prasītāji Apvienotajā Karalistē (Skotijā) iepirka vērtīgas maksājumtiesības un par ļoti nelielu naudu nomāja lielas platības, kurām bija vajadzīga niecīga vai nekāda uzturēšana. 2007. un 2008. gadā 40 % maksājumtiesību, ko nodeva citās rokās bez zemes, aktivizēja par nekultivētām ganībām. Skotijā gandrīz visa papildu zeme, kas deklarēta VMS kopš 2007. gada (apmēram 58000 ha), ir nekultivētas ganības (apmēram 50000 ha), kaut arī aitu skaits Skotijā jau vairākus gadus samazinās. Itālijā, kur saskaņā ar LLVS standartiem zeme ir jānopļauj vai jānogana, Palāta konstatēja atbalsta saņēmējus, kuri bija iegādājušies maksājumtiesības un nomāja ganības neauglīgos apvidos. Piemēram, kāds saņēmējs 2008. gadā iegādājās maksājumtiesības bez zemes gandrīz par nominālvērtību apmēram EUR 197000. Pēc modulācijas piemērošanas šīs maksājumtiesības pašreizējos apstākļos saņēmējam līdz 2013. gadam dotu kopējo ienākumu atbalstu aptuveni EUR 1088000. Saņēmējs aktivizēja gandrīz visas šīs tiesības par 45 ha nomātu trūcīgu ganību, kas atradās 400 km attālumā no viņa dzīvesvietas. Gada nomas maksa bija EUR 7650. Saņēmējs uz šīs zemes neveic nekādu lauksaimniecību darbību, bet ganīšanas tiesības par velti ir piešķirtas kādam vietējam lauksaimniekam, kurš saņēmēja vajadzībām pilda LLVS pienākumu. 68. ES tiesību akti deva dalībvalstīm iespēju pieņemt noteikumus, kuru uzdevums būtu novērst tiesību spekulatīvu nodošanu, kas atbalsta saņēmējiem ļauj uzkrāt maksājumtiesības bez attiecīga lauksaimnieciska pamata [49]. Taču šādu noteikumu piemērošana nav obligāta. NEEFEKTĪVS VIRSPEĻŅAS KOREKCIJAS MEHĀNISMS 69. Saskaņā ar vēsturiskā un reģionālā (vai jaukta) modeļa noteikumiem lauksaimniekiem, kuri pēc atsauces perioda pārtraukuši vai sašaurinājuši darbību, var piemērot virspeļņas klauzulu [50]. Šis noteikums paredz, ka maksājumtiesības, kas aprēķinātas par atsauces periodā veiktu darbību, var samazināt pat par 90 %. Šā samazinājuma radītos ieņēmumus ieskaita valsts rezervē. Taču virspeļņas klauzulu piemēroja tikai līdz 2004. gada 15. maijam notikušai tiesību nodošanai. 70. Virspeļņas klauzulu piemēroja Beļģija, Francija, Dānija, Itālija, Luksemburga, Grieķija un Zviedrija, taču tikai noteiktu nozaru lauksaimniekiem. Pārējās dalībvalstīs lauksaimniekiem saglabājās visas vēsturiskās tiesības. 71. Itālijā un Francijā Palāta konstatēja gadījumus, kad lauksaimnieki bija nodevuši tiesības uz piemaksām par tabaku pēc 2004. gada 15. maija un saņēmuši vērtīgas maksājumtiesības, kas aprēķinātas par agrākajiem tabakas ražošanas apmēriem, un iestādes nebija pilnvarotas atvilkt viņiem daļu no šīm summām. 72. Cits piemērs aprakstīts Palātas Pārskatā par 2006. finanšu gadu [51]: "Tiesības no valsts rezerves var piešķirt lauksaimniekiem, kuri ieguldījuši līdzekļus ražošanā vai nopirkuši zemi. Apvienotajā Karalistē 10 % ienākumu pieaugumu uzskata par pietiekamu ieguldījuma pierādījumu. Paradoksāli ir tas, ka, palielinot 2002. gadā nokauto liellopu skaitu (t. i., samazinot ganāmpulkus), lauksaimnieki varēja atbilst šim ieguldījuma kritērijam. Attiecīgi piemaksas par liellopiem vispārēji pieauga". Sanāca tā, ka lauksaimnieki, kuri nokāva visus saimniecības lopus pirms atsauces perioda beigām, varēja paturēt visu vēsturisko atsauces apjomu visā VMS darbības laikā. 73. Padome 2009. gadā pieņēma Komisijas priekšlikumu mainīt virspeļņas noteikumus un ļaut dalībvalstīm atvilkt līdz pat 100 % atsauces apjoma, ja lauksaimnieks guvis virspeļņu jeb pārāk lielus ienākumus nozarēs, kurās vēl neatsaistīto atbalstu integrēs VMS līdz 2012. gadam [52]. Tomēr šis noteikums nav obligāts, un ar to netiek koriģēti agrākie gadījumi, kuros klauzulu nepiemēroja. … BET REĢIONĀLAJAM MODELIM IR CITAS NEGATĪVAS SEKAS LAI GAN REĢIONALIZĀCIJA ĻAUJ ATBALSTU SADALĪT VIENMĒRĪGĀK, JOPROJĀM VAIRĀK ATBALSTA LIELĀS SAIMNIECĪBAS 74. Reģionālajā modelī parasti maksājumtiesību vienības vērtība ir vienāda visā reģionā neatkarīgi no tā, kāda veida lauksaimnieciska darbība tika veikta pirms VMS ieviešanas. Ja tā kā Dānijā, Vācijā un Apvienotajā Karalistē (Anglijā) pašlaik piemēro dinamisku jauktu variantu un pakāpeniski ievieš reģionālo modeli, tad vēsturisko elementu pakāpeniski samazina un pārdala visām maksājumtiesībām reģionā. Palāta jau Pārskatā par 2006. finanšu gadu rakstīja: "būs jūtama ievērojama ES tiešā atbalsta pārdales ietekme no tiem, kas faktiski nodarbojas ar lauksaimniecību, uz zemes īpašniekiem, kuru tiesību vērtība pieaugs četrkārtīgi (Dānijā un Vācijā) vai desmitkārtīgi (Anglijā)" [53]. Tas īpaši sakāms par jauniem atbalsta saņēmējiem, kuriem nebija piešķirti tiešie maksājumi saskaņā ar agrāko ar ražošanu saistīto shēmu. 75. Kaut arī notiek šāda pārdale, saskaņā ar reģionālo vai jaukto modeli maksājumtiesības pirmajā gadā piešķir, stingri balstoties uz hektāru skaitu, tā ka lielajām saimniecībām atkal piešķir vairāk atbalsta. Tātad lauksaimniekiem, kuri izmanto mazāk zemes, piemēram, intensīvai lopkopībai, ienākumu atbalsts samazinās salīdzinājumā ar saistīto maksājumu vēsturisko līmeni, kādu viņi saņēma. Komisijas analīze liecina, ka nozarēs, kuras pašlaik piedzīvo ekonomiskās grūtības, piemēram, piena ražošanas nozarē, radīsies atbalsta zaudējumi, ja attiecīgā dalībvalsts pāries uz reģionālo modeli, jo piena ražotāji apsaimnieko vidēji mazākas lauksaimniecības platības nekā citu nozaru lauksaimnieki [54]. REĢIONALIZĀCIJA UN ATBALSTA IESPĒJAMĀ KAPITALIZĒŠANA ZEMES CENĀS 76. Piemērojot reģionālo (un jauktos) modeļus, maksājumtiesību skaits ir ļoti tuvs attiecināmo hektāru kopējam skaitam [55]. Šis fakts jūtami ietekmēja zemes cenas, jo lauksaimnieki, kuru rīcībā bija vairāk maksājumtiesību nekā zemes, tiecās zemi nomāt, lai aktivizētu pēc iespējas vairāk tiesību. Tas palielina nomājamās zemes pieprasījumu, un aug zemes nomas cenas. 77. Lai gan atbalsta "kapitalizēšana" zemes cenās notika arī agrākajās ar platību saistītajās atbalsta shēmās, vairākos savstarpēji nesaistītos pētījumos apgalvots, ka VMS ieviešana šo parādību nav mazinājusi un pat saasinājusi, īpaši dalībvalstīs, kurās piemēro reģionālo modeli un kurās lielu daļu zemes nomā. Tas vājina atbalsta maksājumu efektivitāti, jo lauksaimniekiem jāmaksā par zemi vairāk nekā pirms reformas. Uzskata, ka VMS vairāk ietekmē zemes nomu un ne tik daudz zemes pārdošanas cenas un ka "kapitalizācija" ir atkarīga no pieejamās nomājamās zemes procentuālās daļas. Palāta saskata risku, ka nākotnē, kad atbilstoši veselības pārbaudes ieteikumiem arī citas dalībvalstis ieviesīs reģionālo modeli, varētu nopietni samazināties lauku saimniecību ienesīgums [56]. REĢIONĀLĀ IEDALĪJUMA MAINĪŠANA UN TIESĪBU VIENĪBAS VĒRTĪBAS PĀRSKATĪŠANA IR BRĪVPRĀTĪGI PASĀKUMI 78. Kad ieviesa VMS, dalībvalstīm, kuras deva priekšroku reģionālai īstenošanai, bija jānosaka reģionu robežas, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem. Dalībvalstis pamatoja savus lēmumus ar administratīvo struktūru [57], reģionu lauksaimniecības potenciālu [58] vai lauksaimniecības veidu [59]. 79. Pēc veselības pārbaudes Padome pieņēma Komisijas priekšlikumu dot iespēju vēsturiskā modeļa piemērotājām dalībvalstīm izlīdzināt maksājumtiesību vienības vērtības vai pilnībā vai daļēji pāriet uz reģionālo modeli. Savukārt dalībvalstīm, kuras jau bija izvēlējušās reģionālo modeli, deva iespēju šo izvēli pārskatīt, mainīt reģionu iedalījumu, kā arī tuvināt dažādos reģionos ieviesto tiesību vērtību. Šie lēmumi ir jāpieņem, "pamatojoties uz Līguma 33. pantā minētajiem mērķiem" (tagad 39. pants) un pamatojoties uz tādiem objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem kā lauksaimniecības potenciāls un vides apsvērumi. Šo pasākumu nolūks ir ļaut dalībvalstīm padarīt tiešo atbalstu mērķtiecīgāku. Līdz šim neviena dalībvalsts vēl nav pārskatījusi savu sākotnēji izvēlēto modeli. VMS IEVIEŠANA PRASĪJA SAREŽĢĪTUS APRĒĶINUS, UN TĀPĒC GADĪJĀS KĻŪDAS 80. Palātas veiktajā revīzijā noskaidrojās, ka pārsvarā valsts iestādes aprēķināja maksājumtiesību vērtību saskaņā ar ES tiesību aktiem. Tomēr revidenti konstatēja arī kļūdas: bija pieļautas kļūdas vēsturiskajos atsauces datos, šo datu trūka vai tie nebija atjaunināti pēc saimniecības vai tās statusa izmaiņām, nebija pareizi apstrādāti pieprasījumi maksājumtiesību saņemšanai no valsts rezerves. Līdz šim laikam šādas kļūdas vēl nav pilnībā labotas. 81. Pārskatos par 2006., 2007. un 2008. finanšu gadu Palāta jau ziņoja par nepilnībām maksājumtiesību aprēķināšanā un valsts rezerves noteikumu piemērošanā [60]. 82. Palāta iepazinās ar darbu, ko Komisija padarījusi saistībā ar VMS īstenošanas gaitā pieļautām kļūdām. Revīzijas laikā attiecīgās procedūras vēl tika piemērotas un bija pieņemts un publicēts tikai viens atbilstīguma noskaidrošanas lēmums [61]. 83. Palāta norāda uz to, ka Padome ir nolēmusi [62] visas maksājumtiesības, kas piešķirtas pirms 2009. gada 1. janvāra, no 2010. gada 1. janvāra uzskatīt par likumīgām un pareizām, ja vien tās nav piešķirtas par faktuāli nepareiziem pieprasījumiem. Lai gan tas lauksaimniekiem nozīmē tiesisko noteiktību, finanšu korekcijas, par kurām lemts atbilstīguma noskaidrošanas procedūrā, neattieksies uz maksājumiem pēc 2009. gada [63]. Šā lēmuma iznākumā par "likumīgām" būs atzītas kļūdainas maksājumtiesības, šādas tiesības būs padarītas par galīgām, un tās izmantos par pamatu ikgadējiem maksājumiem turpmākajos gados. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI 84. VMS ir palīdzējusi sasniegt divus svarīgus kopējās lauksaimniecības politikas mērķus: veicināt lauksaimnieku spēju labāk reaģēt uz tirgus pieprasījumu un atbalstīt visas lauksaimniecības nozares ienākumus. Tomēr šā revīzijas ziņojuma vispārējais secinājums ir tāds, ka saistībā ar shēmas piemērošanu vēl paliek atklāti jautājumi par atbalsta saņēmēju definēšanu, kā arī par attiecināmo zemes gabalu un darbību definēšanu, shēmas ietekmi uz vidi, atbalsta sadalījumu dalībvalstīs un to starpā un vēsturiskā un reģionālā modeļa raksturīgajām sekām. Tāpēc Palāta aicina Komisiju pārskatīt dažus jautājumus atbilstoši turpmāk dotajiem ieteikumiem. ATBALSTA SAŅĒMĒJI, ATTIECINĀMĀ ZEME UN LAUKSAIMNIECISKAS DARBĪBAS 85. VMS atbalsta saņēmējus definēja tā, ka maksājumus varēja saņemt arī personas vai uzņēmumi, kas ar lauksaimniecību nodarbojās minimāli vai nemaz. 86. Palāta jau agrāk ziņojusi par šo stāvokli savos gada pārskatos, un tas atzīts arī KLP 2008. gada veselības pārbaudē, pēc kuras likumdevējs deva dalībvalstīm iespēju šādus saņēmējus no VMS atbalsta izslēgt. Taču revīzijas laikā neviena dalībvalsts to nebija darījusi, un šis jautājums paliek atklāts. 87. Ja dalībvalstis neieviesa iedarbīgus ierobežojumus, maksājumtiesību pilnīga nodalīšana no zemes, par kuru šīs tiesības sākotnēji piešķirtas, veicināja tādu investoru rašanos, kuri nav ieinteresēti nodarboties ar lauksaimniecību, bet kuri nepamatoti gūst VMS garantēto peļņu. 88. Spēkā esošie maksājumtiesību piešķiršanas nosacījumi bieži kavē jaunu lauksaimnieku ienākšanu nozarē. 89. Nav skaidri definēts, kādi zemes gabali un lauksaimnieciska darbība var pretendēt uz VMS atbalstu, un tāpēc atbalstu ne vienmēr piešķir darbībām un zemei, kas "palielina lauksaimniecības produktivitāti". 1. IETEIKUMS Jāgroza tiesību akti un to īstenošanas noteikumi tā, lai VMS atbalstu piešķirtu aktīviem lauksaimniekiem, nevis saņēmējiem, kuri ar lauksaimniecību nodarbojas minimāli vai pat nemaz. 2. IETEIKUMS Skaidrāk jādefinē attiecināmā zeme un lauksaimnieciskās darbības tā, lai VMS atbalstu nepiešķirtu par lauksaimniecībai nederīgiem zemes gabaliem un par darbībām, kas neveicina lauksaimniecības produktivitāti [64] vai ko nevar uzskatīt par aktīvu zemes vērtības uzturēšanu vides saudzēšanas aspektā. IETEKME UZ VIDI 90. Līdz ar savstarpējās atbilstības ieviešanu (to ieviesa vienlaikus ar VMS) atbalstu pilnā apmērā izmaksā tikai ar nosacījumu, ka tiek saudzēta vide un arī visādā citādā ziņā ievērota laba lauksaimniecības prakse. Tādējādi savstarpējā atbilstība kļuva par VMS maksājumu galveno pamatojumu. Tomēr VMS atbalsts tikai netieši ir saistīts ar vides saudzēšanas pienākumiem. 91. Pirmkārt, Palāta novēroja, ka nepastāv tieša saikne starp VMS atbalsta apjomu un izmaksām, kas lauksaimniekiem rodas, lai uzturētu zemi LLVS vai lai obligātās noteiktās pārvaldības prasības. Atbalsta līmenis neatspoguļoja arī lauksaimniecības pozitīvo devumu sabiedrībai. 92. Otrkārt, bieži zemes uzturēšanai LLVS nemaz nav vajadzīgs regulārs darbs vai kaut kas ir jādara pavisam reti. 3. IETEIKUMS VMS atbalsta aprēķināšanas kārtība jāmaina tā, lai būtu kompensēta vides saudzēšana un citu pozitīvu rezultātu sasniegšana. 4. IETEIKUMS LLVS prasību ievērošana jāsasniedz ar konkrētu un regulāru darbu, bez kura lauksaimnieks nesaņemtu atbalstu pilnā apmērā. Maksājuma samazinājumam par savstarpējās atbilstības pienākumu neievērošanu jābūt ar lielāku atturošo spēku. VMS ATBALSTA SADALE 93. VMS maksājumus konkrētiem lauksaimniekiem joprojām aprēķina, pamatojoties uz a) apsaimniekoto hektāru skaitu un b) — ja piemēro vēsturisko modeli — pagātnē maksātām summām (atsauces gadi ir 2000.–2002. gads). Jāsecina, ka šādā veidā aprēķināts atbalsts joprojām pārsvarā pienākas lielākām saimniecībām. 94. VMS atbalsts tiek sadalīts tā, ka lielāko daļu naudas saņem neliels skaits lielu saimniecību, bet lielākajai daļai saņēmēju katram piešķir mazu summu. Modulācijas mehānisms, ar kuru samazina summas lielākiem lauksaimniekiem, attiecas tikai uz nedaudziem saņēmējiem. Turklāt šā mehānisma primārais uzdevums nav vis koriģēt pašreizējo sadali, bet gan pārvirzīt līdzekļus no tiešā atbalsta uz citu KLP pīlāru — lauku attīstību. 5. IETEIKUMS Jācenšas VMS atbalstu lauksaimniekiem sadalīt vienmērīgāk: vai nu maksājumi vēl vairāk jāmodulē, vai arī lieliem atsevišķiem maksājumiem jānosaka maksimāli pieļaujamā summu, vai jāņem vērā lauku saimniecību īpašais stāvoklis. DAŽĀDO ĪSTENOŠANAS MODEĻU SEKAS 95. Pašlaik Eiropas Savienībā piemēro kādus divdesmit dažādus VMS variantus. Šāds stāvoklis ir galvenais izskaidrojums tam, kāpēc atbalsts par hektāru ir tik atšķirīgs dažādās dalībvalstīs, kā arī vienas un tās pašas dalībvalsts robežās. 96. Ir divi galvenie īstenošanas modeļi. Viens no tiem ir vēsturiskais modelis, kas laika gaitā ir nodalījies no pašreizējiem ražošanas apstākļiem. 97. Otrs modelis ir reģionālais modelis, ar kuru maksājumtiesībām attiecīgajā reģionā ir vienota vienas vienības vērtība. Taču līdz ar pāreju uz šo modeli dažos reģionos varētu ciest atsevišķas lauksaimniecības nozares un varētu palielināties lauksaimniecības zemes tirgus cenas un zemes nomas maksa, kas mazinātu atbalsta efektivitāti. 6. IETEIKUMS Maksājumtiesības jāaprēķina, pamatojoties uz aktuāliem ražošanas apstākļiem konkrētos reģionos. Tomēr šādai pārejai jānoris tā, lai būtu ierobežotas nevēlamas blakusparādības, piemēram, zemes un tās nomas cenu celšanās. Šo ziņojumu 2011. gada 6. aprīļa sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Olavi ALANISSILÄ. Revīzijas palātas vārdā +++++ TIFF +++++ priekšsēdētājs Vítor Manuel da Silva Caldeira [1] Dažās lauksaimniecības nozarēs bija ieviesti tiešā atbalsta maksājumi, ar kuriem papildināja ražotāju ienākumus, piemēram, Padomes 1966. gada 22. septembra Regulā Nr. 136/66/EEK par eļļas un tauku tirgus kopīgo organizāciju (OV 172, 30.9.1966., 3025./66. lpp.) paredzēja atbalstu olīveļļas un galda olīvu ražošanai. Kokvilnas nozarē ražotājus atbalstīja netieši, atbalstot kokvilnas attīrīšanas uzņēmumus. [2] Lauksaimniecības nolīgums (OV L 336, 23.12.1994., 22. lpp.) pieļauj lauku saimniecību publisko atbalstu dažos gadījumos. Nolīguma 2. pielikumā teikts, ka ienākumu atbalsts piešķirams, pamatojoties uz tādiem kritērijiem kā ienākumu lielums, ražotāja vai zemes īpašnieka statuss, faktoru izmantošana vai ražošanas apjoms atsauces periodā. Atbalsta maksājumu summu jebkurā gadā nedrīkst saistīt ne ar ražošanas veidu vai apjomu (tostarp, ganāmpulku) pēc atsauces perioda, ne ar produkcijas cenām pēc atsauces perioda. Tāpat maksājumus nedrīkst pamatot ar ražošanas faktoriem, kas izmantoti nākamajos gados pēc atsauces perioda, un lauksaimniekiem nevar uzlikt par pienākumu ražot, lai saņemtu atbalstu. [3] Tiešos maksājumus samazināja par 3 % 2005. gadā, par 4 % 2006. gadā un par 5 %, sākot no 2007. gada. No 2009. gada ikgadējos samazinājumus modulācijas kārtībā kāpinās vēl vairāk, sākot ar 7 % 2009. gadā, līdz 10 % 2012. gadā. Brīvprātīgu modulācijas mehānismu ieviesa jau ar "2000. gada darba kārtību", ar kuru saskaņā dalībvalstis varēja modulēt līdz pat 20 % tiešo maksājumu kopējā apjoma. Šos brīvprātīgos modulācijas pasākumus piemēroja tikai Apvienotā Karaliste, Francija, Vācija un Spānija. KLP 2003. gada reforma paredzēja, ka dalībvalstis šādu brīvprātīgu modulācijas mehānismu var īstenot papildus obligātajai modulācijai, kā to pašlaik dara Apvienotā Karaliste un Portugāle. [4] 12. pants Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu (OV L 209, 11.8.2005., 1. lpp.) [5] 39. pants Līgumā par Eiropas Savienības darbību (Lisabonas līgums): "1.Kopējās lauksaimniecības politikas mērķi ir:a)celt lauksaimniecības ražīgumu, veicinot tehnikas attīstību un panākot lauksaimniecības ražošanas racionālu attīstību un ražošanas faktoru, jo īpaši darbaspēka, optimālu izmantojumu;b)šādi panākt pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, jo īpaši palielinot lauksaimniecībā nodarbināto personu individuālos ienākumus;c)stabilizēt tirgus;d)nodrošināt piedāvāto produktu pieejamību tirgū;e)panākt, ka patērētāji piedāvātos produktus saņem par samērīgām cenām.2.Veidojot kopējo lauksaimniecības politiku un īpašas metodes tās piemērošanai, jāņem vērā:a)lauksaimniecības īpatnības, ko rada lauksaimniecības sociālā struktūra un dažādu lauksaimniecības reģionu struktūras un dabas apstākļu atšķirības;b)vajadzība pakāpeniski īstenot attiecīgus pielāgojumus;c)tas, ka dalībvalstīs lauksaimniecības nozare ir cieši saistīta ar visu tautsaimniecību.’" [6] Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 41. pants un VIII pielikums (līdz 31.12.2008.) (OV L 270, 21.10.2003., 1. lpp.) un Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 VIII pielikums (no 1.1.2009.) (OV L 30, 31.1.2009., 16. lpp.). VIII pielikumā dotās summas ir aprēķinātas, pamatojoties uz visu tiešo maksājumu pilnīgu atsaistīšanu. Ja dalībvalsts ir izvēlējusies piemērot tikai daļēju atsaistīšanu, tad VMS maksimālo apjomu samazina, savukārt saistītajiem maksājumiem pieejamo apropriāciju maksimālo apjomu attiecīgi palielina (sk., piemēram, III pielikumu Komisijas Regulā (EK) Nr. 674/2008 (OV L 189, 17.7.2008., 5. lpp.), ar ko groza Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VIII pielikumu un nosaka daļējas vai fakultatīvas īstenošanas maksimālo pieļaujamo budžeta apjomu). [7] Sīkāk par VMS integrētajām atbalsta shēmām sk. VI pielikumu Regulā (EK) Nr. 1782/2003. [8] Sk. Regulas (EK) Nr. 1782/2003 1. pantu un 2. panta a) un c) apakšpunktu. [9] Izņēmums ir tikai atsevišķi liellopu gaļas, piena un aitu un kazu audzētāji bez zemes. Šie ražotāji saņem ienākumu atbalstu ar nosacījumu, ka viņi saglabā minimālu vēsturiskās dzīvnieku ražošanas līmeni. Laukaugu audzētāji saņēma īpašas tiesības par pienākumu atstāt zemi atmatā. [10] II pielikumā var redzēt izvērstus skaitļus par ienākumu atbalsta maksājumiem, kas reāli samaksāti, piemērojot VMS. [11] Regulas (EK) Nr. 73/2009 122. pants. [12] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 43. pants. [13] Olīveļļas nozarē piemēroja citādus noteikumus, proti, atsauces periods bija četri tirgus gadi — 1999./2000., 2000./2001., 2001./2002. un 2002./2003. gads. [14] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 58. un 59. pants. [15] Dalībvalstīm, kuras kopš 2005. gada VMS bija ieviesušas tikai daļēji, atļāva saglabāt no ražošanas neatsaistītas piemaksas par zīdītājgovīm un aitām un kazām. [16] Regulas (EK) Nr. 73/2009 45. līdz 48. pants. [17] Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. pants. Sīkāku analīzi sk. I pielikumā. [18] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 2. pants un Komisijas Regulas (EK) Nr. 795/2004 2. pants (OV L 141, 30.4.2004., 1. lpp.). [19] Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 44. panta 3. punkts. [20] Padomes Regulas (EK) Nr. 146/2008 (OV L 46, 21.2.2008., 1. lpp.) 1. panta 3. punkts. Izņemot force majeure gadījumus vai ārkārtas apstākļus, minētie zemes gabali lauksaimnieka rīcībā ir dienā, ko noteikusi dalībvalsts, bet kas nav vēlāk par dienu, kas attiecīgajā dalībvalstī ir noteikta, lai grozītu atbalsta pieteikumu. [21] Palāta jau rakstījusi par šādu praksi Pārskata par 2006. finanšu gadu 5.21. punktā. [22] Swinnen J., Ciaian P. un Kancs D. "Study on the functioning of land markets in the EU Member States under the influence of measures applied under the common agricultural policy" ["Pētījums par zemes tirgus darbību ES dalībvalstīs, ņemot vērā kopējās lauksaimniecības politikas pasākumus"], Brisele, 2008. g., 149.–150. lpp. Izrādās, ka dažās izpētītajās dalībvalstīs (piemēram, Beļģijā, Somijā, Īrijā, Zviedrijā, Apvienotajā Karalistē) VMS, iespējams, aizkavē pensionēšanos. Apvienotajā Karalistē daudzu lauksaimnieku lēmums atlikt pensionēšanos līdz 2012. gadam varētu būt pamatots ar to, ka viņiem ir pārliecība par VMS piemērošanu vismaz līdz tam laikam. Pētījumā pausts arī uzskats, ka šī VMS parādība ir saistīta ar faktu, ka tiesības uz maksājumu ir grūti nodot citiem. [23] Sk. Pārskata par 2009. finanšu gadu 3.21. punktu. [24] Regulas (EK) Nr. 73/2009 28. panta 2. punkts. [25] Regulas (EK) Nr. 73/2009 41. panta 2. punkts un 2. panta l) apakšpunkts Komisijas Regulā (EK) Nr. 1120/2009, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienotā maksājuma shēmu, kura paredzēta III sadaļā Padomes Regulā (EK) Nr. 73/2009 (OV L 316, 2.12.2009., 1. lpp.). [26] ES Statistikas biroja uzziņu krājums. Lauksaimniecības statistika. 2007.–2008. gada galvenie rezultāti (2009. gada izdevums). [27] Regulas (EK) Nr. 73/2009 2. panta h) punkts. [28] Palāta jau agrāk ir secinājusi, ka savstarpējās atbilstības sankciju sistēma ir vāja gan uz papīra, gan praksē. Sk. Īpašo ziņojumu Nr. 8/2008 "Vai savstarpējā atbilstība ir efektīvs nosacījums?" (http://eca.europa.eu/portal/page/portal/publications/auditreportsandopinions/specialreports). [29] 2008. gadā apmēram 2,375 miljoni ha no 4,557 miljoniem ha lauksaimniecības zemju, ko deklarēja VMS, bija nekultivētas ganības. Saskaņā ar statistiku šādas zemes ir apmēram 4,027 miljoni ha, tās atrodas kalnainos un purvainos apvidos. Nekultivētas ganības pārsvarā ir klātas ar viršiem un papardēm un ir samērā neauglīgas. Lauksaimnieki parasti tās izmanto vienīgi aitu ekstensīvai ganīšanai. [30] Regulas (EK) Nr. 73/2009 34. panta 2 punkta a) apakšpunkts. [31] Regulas (EK) Nr. 1120/2009 9. pants. [32] Sk. Regulas (EK) Nr. 1782/2003 2. un 3. apsvērumu. [33] Parasti šī platība atbilda to hektāru vidējam skaitam, uz kuriem lauksaimnieks bija audzējis subsidētās kultūras vai uz kuriem bija lopbarības platības, kas visu gadu pieejamas mājlopiem, par kuriem saņem piemaksas. [34] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 42. panta 5. punkts. Šo pasākumu turpina piemērot tiešajam atbalstam, kas joprojām (daļēji) ir neatsaistīts no ražošanas un ko integrēs VMS 2012. gadā. [35] VMS maksājumu sīkāku atšifrējumu sk. II pielikumā. [36] ES Statistikas biroja dati liecina, ka laikā no 2005. līdz 2008. gadam ES-15 tiešo maksājumu īpatsvars bija 30 % no faktoru ienākumiem un 52–56 % no uzņēmējdarbības ienākumiem. Lauksaimniecības faktoru ienākumi ir tīrā pievienotā vērtība pēc faktoru izmaksām, un to aprēķina, atņemot starpposma patēriņa, pamatkapitāla patēriņa un ražošanas nodokļu vērtību no lauksaimniecības produkcijas vērtības pamatcenās [= ražotāju cena + (plus) produkta subsīdijas – (mīnus) ar produktu saistītie nodokļi], kam pieskaita citu ražošanas subsīdiju vērtību. Lauksaimniecības uzņēmējdarbības ienākumi ir tā ienākumu daļa, kas rodas no lauksaimnieciskām darbībām un ko izmanto, lai algotu pašu ražošanas faktorus (darbu un/vai uzņēmējdarbību, pašu kapitālu un piederošo zemi). [37] Saskaņā ar ES Statistikas biroja datiem 2007. gadā pusslodzes lauksaimnieku procents bija robežās no 33 % Beļģijā līdz pat 90 % Maltā. [38] Ja piemēro vēsturisko modeli, saimniecības, kuras vēsturiski saņēma daudz tiešo maksājumu, arī tagad saņem daudz ienākumu atbalsta ar nosacījumu, ka lauksaimnieks apsaimnieko apmēram tikpat daudz hektāru. Saskaņā ar reģionālo un jauktiem modeļiem pirmajā gadā tiesības uz maksājumu piešķīra, stingri balstoties uz hektāru skaitu. Kaut arī ir notikusi zināma pārdale starp dažādu nozaru lauksaimniekiem (piemēram, mazāks ienākumu atbalsts intensīvām piena ražošanas saimniecībām un lielāks atbalsts ekstensīvām liellopu un aitu audzēšanas saimniecībām), tomēr maksājumtiesību cieša saistīšana ar lauksaimniecības platībām atkal nozīmē ievērojamus maksājumus lielākajām saimniecībām. [39] Komisija analizēja maksājumtiesību sadali KLP 2008. gada veselības pārbaudē. Sk. dokumentu D (2008) AH/15325CAP "Health Check — Impact Assessment Note No 1" ["Veselības pārbaude. Ietekmes novērtējums. 1. izklāsts"], I pielikuma 3. attēls, 20.5.2008. [40] Sīkāk sk. III pielikumu. [41] Regulas (EK) Nr. 73/2009 7. panta 2. punkts. [42] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 24. apsvērums. [43] Īpašais ziņojums Nr. 8/2008 "Vai savstarpējā atbilstība ir efektīvs nosacījums?" [44] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 69. pants. [45] Sk. I pielikumu. [46] "Spekulatīvs" domāts tādā nozīmē kā "tiesību uz maksājumu nodošana un uzkrāšana bez atbilstīga lauksaimnieciska pamatojuma". Regulas (EK) Nr. 73/2009 28. apsvērums un Regulas (EK) Nr. 1782/2003 30. apsvērums. [47] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 46. pants un Regulas (EK) Nr. 73/2009 43. pants. [48] Kopš 2005. gada Itālija bija ieviesusi ieturējumus līdz pat 50 % apmērā no tādu maksājumtiesību vērtības, ko pārdod bez zemes (to pieļauj Regulas (EK) Nr. 795/2004 9. pants). 2007. gadā šos ierobežojumus atcēla. Tā rezultātā bez zemes nodotu maksājumtiesību vērtība palielinājās no 1,3 miljoniem EUR 2006. gadā līdz 65,2 miljoniem EUR 2009. gadā. [49] Sk. Regulas (EK) Nr. 1782/2003 30. apsvērumu un Regulas (EK) Nr. 73/2009 28. apsvērumu. [50] Regulas (EK) Nr. 1782/2003 42. panta 9. punkts un Regulas (EK) Nr. 795/2004 10. pants. [51] Pārskata par 2006. finanšu gadu 5.33. un 5.34. punkts. [52] 41. panta 6. punkts Regulā (EK) Nr. 73/2009, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1250/2009 (OV L 338, 19.12.2009., 1. lpp.). [53] Pārskata par 2006. finanšu gadu 5.28. punkts. [54] Eiropas Komisija: "CAP Health Check — Impact Assessment — Impact of a change towards flatter rates of direct payments" ["KLP veselības pārbaude. Ietekmes novērtējums par tiešo maksājumu vienotākas likmes ieviešanu"], 2007. gada decembris. [55] Tas tāpēc, ka, piemērojot reģionālo un jauktos modeļus, gandrīz visu attiecināmo zemi ieskaita VMS, bet, piemērojot vēsturisko modeli, tiesības uz maksājumu aprēķināja tikai par to lauksaimniecības zemi, kuru ņēma vērā saistītā atbalsta shēmā, kā arī par lopbarības platībām. [56] Swinnen J., Ciaian P. un Kancs D. "Study on the functioning of land markets in the EU Member States under the influence of measures applied under the common agricultural policy" ["Pētījums par zemes tirgus darbību ES dalībvalstīs, ņemot vērā kopējās lauksaimniecības politikas pasākumus"], Brisele, 2008. g.,141.–145. lpp.; K. Salhofer, N. Röder, S. Kilian, S. Henter un M. Zirnbauer "Märkte für Zahlungsansprüche. Endbericht zum Forschungsauftrag 05HS041 des Bundesministeriums für Ernährung, Landwirtschaft und Verbraucherschutz" ["Maksājumtiesību tirgus. Pārtikas, lauksaimniecības un patērētāju tiesību aizsardzības federālās ministrijas pētījums nr. 05HS041"], Bonna, 2009. g; H. von Witzke, S. Noleppa un P. L. Kennedy "Effects of the EU common agricultural policy and U.S. farm policy on agricultural land markets" ["ES kopējās lauksaimniecības politikas un ASV lauksaimniecības politikas ietekme uz lauksaimniecības zemju tirgu"], Vašingtona, 2007. gads. [57] Vācija, Apvienotā Karaliste. [58] Zviedrijā un Somijā reģionu iedalījums balstījās uz atsauces produktivitāti. Apvienotajā Karalistē (Anglijā) lēmumu piemērot reģionālo modeli pamatoja ar valsts ilgtspējīgas lauksaimniecības stratēģiju. Taču atbalsta apjoms Anglijā atšķīrās ļoti nelabvēlīgiem apvidiem (piemēram, purvājiem) un parastai zemei, tātad netieši ņēma vērā zemes lauksaimniecības potenciālu. [59] Apvienotā Karaliste (Ziemeļīrija). Dānijā izvēlējās tādu reģionālo īstenošanu, kas sākotnēji nozīmēja vismazāko iespējamo atbalsta pārdalīšanu saņēmējiem. [60] Francijā iestādes bija apstiprinājušas vairākas neattiecināmas programmas, no kurām lauksaimnieki bija saņēmuši maksājumtiesības, iekārtu īstermiņa nomu uzskatīja par ieguldījumiem un nebija sistemātiski piemērojušas obligātos noteikumus jauniem lauksaimniekiem, kuri sākuši saimniekot atsauces periodā. Nepienācīgi piešķirto maksājumtiesību dēļ kopš 2006. gada katru gadu nepareizi izmaksāja 60 miljonus EUR (Pārskata par 2007. finanšu gadu 5.21.–5.25. punkts). Revīzijas laikā Itālijā vēl nebija labotas nepareizi piešķirtās tiesības par jauniem olīvkokiem, kas iestādīti pēc noteiktā termiņa un uz ko neattiecās atbalsta programmas, pārāk pieļāvīgā tādu gadījumu pieņemšana, kad lauksaimnieki atzīti par grūtībās nonākušiem, un maksājumtiesību piešķiršana neattiecināmām (Pārskata par 2007. finanšu gadu 5.14. punkts). Apvienotajā Karalistē (Anglijā) 2009. gada beigās iestādes joprojām koriģēja 2005. gadā nepareizi piešķirtās maksājumtiesības (Pārskats par 2006. finanšu gadu). [61] Komisijas 2009. gada 24. septembra Lēmums 2009/721/EK, ar ko no Kopienas finansējuma izslēdz atsevišķus dalībvalstu izdevumus, kurus tās attiecinājušas uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļu, uz Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un uz Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 257, 24.9.2009., 28. lpp.) [62] Regulas (EK) Nr. 73/2009 137. pants. [63] Sk. Regulas (EK) Nr. 73/2009 137. panta 3. punktu. [64] Sk. 5. zemsvītras piezīmi. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS VIENOTĀ MAKSĀJUMA MODEĻI, SAISTĪTĀ ATBALSTA TURPMĀKA INTEGRĒŠANA UN ĪPAŠAIS ATBALSTS Dalībvalsts | Sākums | Reģions | Modelis | Nozares, kurās atbalstu neatsaistīja līdz ar VMS ieviešanu | Atsaistīšanas gads | Brīvprātīga ieviešana noteiktās nozarēs vai attiecībā uz kvalitatīviem ražojumiem, 2005–2009 (Regulas (EK) Nr. 1782/2003 69. pants) | Noteiktu atbalsta veidu brīvprātīga ieviešana pēc 2009. gada (Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. pants) | Beļģija | 2005 | Flandrija un Brisele | vēsturiskais | Rieksti un sēklas (noteiktas sugas) Piemaksa par teļu kaušanu 100 % Proteīns Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % | 2010 2012 2012 – | | Kvalitatīvi ražojumi | 2005 | Valonija | vēsturiskais | Rieksti un sēklas (noteiktas sugas) Proteīns Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % | 2010 2012 – | | Piemaksa par zālaugu platībām (dzīvnieku audzēšana) | Dānija | 2005 | viens reģions | dinamisks jauktais, pakāpeniska pāreja uz gandrīz pilnībā reģionālo | Proteīns Īpašā piemaksa par vīriešu kārtas liellopiem 75 % Piemaksa par aitām un kazām 50 % Kartupeļu ciete | 2010 2012 2012 2012 | | Agrovides pasākumi | Vācija | 2005 | Federālās zemes (Berlīne iekļauta Brandenburgā, Brēmene — Lejassaksijā, Hamburga — Šlēsvigā-Holšteinā) | dinamisks jauktais, pakāpeniska pāreja uz pilnībā reģionālo | Maksājumi par apiņiem 25 % Tabaka 60 % Proteīns | 2009 2009 2012 | | Piemaksa par zālaugu platībām (piena nozare) | Īrija | 2005 | – | vēsturiskais | Proteīns | 2012 | | Zālaugu platību aitu programma, zālaugu platību piena programma, karsta (burren) ainavas saglabāšana | Grieķija | 2006 | – | vēsturiskais | Sēklas Proteīns Rīsi Rieksti Augļi un dārzeņi: izņemot viengadīgās kultūras Augļi un dārzeņi: citrusaugļu pārstrāde 60 % Augļi un dārzeņi: tomāti 30 % Kokvilna 35 % | 2010 2010 2010 2010 2010 2013 2011 – | Tabaka, olīveļļa, cukurs, laukaugu kultūras, liellopu nozare, aitas un kazas | Olīveļļa, cietie kvieši, cukurs, liellopu nozare (teles un zīdītājgovis), aitas un kazas, piena nozare, jaunas tiesības uz maksājumu mazāk labvēlīgos apvidos, kultūru apdrošināšana | Spānija | 2006 | – | vēsturiskais | Piemaksa par aitām un kazām 50 % Tabaka 60 % Olīveļļa Augļi un dārzeņi: citrusaugļu pārstrāde Augļi un dārzeņi: tomāti Sēklas 100 % Laukaugu kultūras 25 % Piemaksa par teļu kaušanu 100 % Piemaksa par pieaugušu liellopu kaušanu 40 % Proteīns Rīsi Rieksti Kartupeļu ciete Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % Attālākie reģioni 100 % Kokvilna 35 % | 2010 2010 2010 2010 2011 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 – – – | Tabaka, kokvilna, cukurs, liellopu nozare, maksājumi par pienu | Tabaka, pākšaugi, aitas un kazas, augseka, piena nozare (kvalitāte un mazāk labvēlīgi apvidi) | Francija | 2006 | – | vēsturiskais | Maksājumi par apiņiem 25 % Tabaka 60 % Piemaksa par aitām un kazām 50 % Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % Kaušanas piemaksa par teļiem 100 % Kaušanas piemaksa par pieaugušiem liellopiem Augļi un dārzeņi: tomāti Laukaugu kultūras 25 % Proteīns Rīsi Sēklas (noteiktas sugas) 100 % Rieksti Kartupeļu ciete Attālākie reģioni 100 % 98 % no valstij noteiktā maksimālā apjoma augļudārziem, kuros ražo plūmes, persikus un bumbierus pārstrādei 75 % no valstij noteiktā maksimālā apjoma augļudārziem, kuros ražo plūmes, persikus un bumbierus pārstrādei | 2010 2010 2010 25 % 2010. g. 2010 2010 2012 2012 2012 2012 2012 2012 2012 – līdz 2010. g. beigām no 2011. g. līdz 2012. g. beigām | | Proteīnaugi, cietie kvieši, bioloģiskā lauksaimniecība, augseka, teļi, aitas un kazas, piena ražotāji kalnainos apvidos, ražas apdrošināšana, kopfondi slimībām | Itālija | 2005 | – | vēsturiskais | Tabaka Augļi un dārzeņi: tomāti 50 % Augļi un dārzeņi: bumbieri, persiki un plūmes pārstrādei 100 % Augļi un dārzeņi: plūmes 75 % Sēklas Proteīns Rīsi Rieksti | 2010 2011 25 % 2011. g. 25 % 2011. g. 2012 2012 2012 2012 | Cukurs, laukaugu nozare, liellopu nozare, aitas un kazas | liellopu un teļu nozare, aitu un kazu gaļa, olīveļļa, piena produkti, tabaka, cukurs, puķkopības produkti, augseka, ražas apdrošināšana | Luksemburga | 2005 | viens reģions | statisks jauktais | Proteīns Rieksti | 2010 2010 | | | Malta | 2007 | viens reģions | reģionālais | Nav | Nav | | | Nīderlande | 2006 | – | vēsturiskais | Proteīns un rieksti Kaušanas piemaksa par teļiem 100 % Kaušanas piemaksa par pieaugušiem liellopiem 100 % Šķiedras lini 100 % Kartupeļu ciete | 2010 2010 2010 2012 2012 | | Dzīvnieku labturība, ražas apdrošināšana, aitas un kazas, ūdens transporta apdrošināšana | Austrija | 2005 | – | vēsturiskais | Kaušanas piemaksa par teļiem 100 % Kaušanas piemaksa par pieaugušiem liellopiem 40 % Maksājumi par apiņiem 25 % Proteīns Rieksti Kartupeļu ciete Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % | 2010 2010 2010 2010 2011 2012 – | | Piemaksa par piena govīm | Portugāle | 2005 | – | vēsturiskais | Tabaka Augļi un dārzeņi: tomāti Proteīns Rieksti Sēklas 100 % Piemaksa par zīdītājgovīm 100 % Kaušanas piemaksa par teļiem 100 % Kaušanas piemaksa par pieaugušiem liellopiem 40 % Piemaksa par aitām un kazām 50 % Attālākie reģioni 100 % Kokvilna 35 % | 2010 2011 2012 2012 2012 – – – – – – | Laukaugu kultūras, rīsi, liellopu un aitu un kazu nozare, olīveļļa, cukurs | Ekstensīvas audzēšanas sistēmas vietējām dzīvnieku sugām, kvalitāte (kultūraugi un dzīvnieki), piena un aitu nozare, agrovides pasākumi | Slovēnija | 2007 | viens reģions | reģionālais | Piemaksa par aitām un kazām 50 % Maksājumi par apiņiem 25 % Proteīns Rieksti Īpašā piemaksa par vīriešu kārtas liellopiem 75 % | 2010 2010 2012 2012 2012 | Liellopu nozare | Ekstensīva sieviešu kārtas liellopu audzēšana, maksājumi par pienu, dzīvnieku audzēšana pastāvīgās ganībās | Somija | 2006 | trīs reģioni (pamatojoties uz atsauces ražību) | dinamisks jauktais, pakāpeniska pāreja uz pilnībā reģionālo | Īpašā piemaksa par vīriešu kārtas liellopiem 75 % Proteīns Kartupeļu ciete Sēklas (timotiņa sēklas) 100 % Piemaksa par aitām un kazām 50 % | 2010 2011 2012 2012 – | Laukaugu kultūras, liellopu nozare | Proteīns un eļļas augu kultūras, kartupeļu ciete, kauti jēri, liellopu un teļa gaļas ražošana, piemaksa par piena govīm | Zviedrija | 2005 | pieci reģioni (pamatojoties uz atsauces ražību) | statisks jauktais reģionālais | Proteīns Kartupeļu ciete Īpašā piemaksa par vīriešu kārtas liellopiem 74,55 % | 2010 2012 2012 | Kvalitāte un tirgzinība | Kvalitāte un tirgzinība | Apvienotā Karaliste | 2005 | Anglija — parastās platības | dinamisks jauktais, pakāpeniska pāreja uz pilnībā reģionālo | Proteīns Rieksti | 2012 2012 | | | 2005 | Anglija — purvāji | 2005 | Anglija — ļoti nelabvēlīgas platības (izņemot purvājus) | 2005 | Skotija | vēsturiskais | Proteīns Rieksti | 2010 2010 | Liellopu gaļas nozare | | 2005 | Velsa | vēsturiskais | Proteīns Rieksti | 2010 2010 | | | 2005 | Ziemeļīrija | statisks jauktais reģionālais | Proteīns Rieksti | 2010 2010 | -------------------------------------------------- II PIELIKUMS VMS MAKSĀJUMI (2006.–2008. PIEMĒROŠANAS GADS JEB 2007.–2009. FINANŠU GADS) (MILJONOS EUR) Budžeta postenis 05 03 01 01 Vienotā maksājuma shēma. Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļa | Piemērošanas gads | 2006 | 2007 | 2008 | Finanšu gads | 2007 | 2008 | 2009 | Kopā | 2008 | 2009 | Kopā | 2009 | Beļģija | 444,9 | 0,1 | | 445,0 | 453,4 | 0,4 | 453,8 | 467,3 | Dānija | 927,9 | 0,1 | –0,1 | 927,9 | 917,8 | 0,5 | 918,3 | 922,9 | Vācija | 5358,1 | 4,4 | 0,7 | 5363,2 | 5339,0 | 1,4 | 5340,4 | 5390,6 | Īrija | 1242,7 | 7,4 | 1,1 | 1251,2 | 1240,8 | 4,7 | 1245,5 | 1246,8 | Grieķija | 1905,0 | 7,3 | 4,3 | 1916,6 | 1886,8 | 16,2 | 1903,0 | 2056,6 | Spānija | 3294,0 | 30,0 | 14,8 | 3338,8 | 3246,5 | 29,6 | 3276,1 | 3342,8 | Francija | 5722,1 | | 0,4 | 5722,5 | 5695,6 | 1,1 | 5696,7 | 5745,3 | Itālija | 3195,8 | 17,9 | 5,2 | 3218,9 | 3185,5 | 16,1 | 3201,6 | 3371,7 | Luksemburga | 34,6 | | | 34,6 | 34,2 | | 34,2 | 34,1 | Malta | | | | 0,0 | 1,6 | | 1,6 | 2,7 | Nīderlande | 293,8 | 1,7 | 0,6 | 296,1 | 659,2 | 7,0 | 666,2 | 682,0 | Austrija | 508,5 | 0,3 | 0,1 | 508,9 | 598,9 | -0,1 | 598,8 | 604,0 | Portugāle | 307,0 | 1,8 | 0,3 | 309,1 | 341,6 | 4,2 | 345,8 | 356,6 | Slovēnija | | | | 0,0 | 48,9 | 0,1 | 49,0 | 60,6 | Somija | 493,9 | | | 493,9 | 488,9 | | 488,9 | 490,8 | Zviedrija | 595,0 | 0,5 | | 595,5 | 661,3 | 0,2 | 661,5 | 661,5 | Apvienotā Karaliste | 3681,4 | 28,8 | –6,2 | 3704,0 | 3316,2 | 7,4 | 3323,6 | 3263,3 | Kopā | 28004,7 | 100,3 | 21,2 | 28126,2 | 28116,2 | 88,8 | 28205,0 | 28699,6 | Avots: Eiropas Komisijas Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāts. Budžeta postenis 05 03 03 00 Atbalsta papildu summa. Regulas (EK) Nr. 1782/2003 12. pants | Piemērošanas gads | 2006 | 2007 | 2008 | Finanšu gads | 2007 | 2008 | 2009 | Kopā | 2008 | 2009 | Kopā | 2009 | Beļģija | 6,2 | | | 6,2 | 7,6 | | 7,6 | 7,4 | Dānija | 8,0 | | | 8,0 | 9,6 | | 9,6 | 9,3 | Vācija | 49,3 | | | 49,3 | 60,4 | | 60,4 | 59,6 | Īrija | 19,3 | 0,2 | | 19,5 | 24,3 | 0,1 | 24,4 | 24,2 | Grieķija | 60,2 | –0,1 | | 60,1 | 73,7 | –0,1 | 73,6 | 74,9 | Spānija | 74,4 | 0,6 | 0,2 | 75,2 | 91,3 | 1,1 | 92,4 | 94,9 | Francija | 66,5 | 1,0 | | 67,5 | 83,7 | 0,3 | 84,0 | 84,4 | Itālija | 72,8 | 0,3 | 0,1 | 73,2 | 89,8 | 0,3 | 90,1 | 92,2 | Luksemburga | 0,3 | | | 0,3 | 0,4 | | 0,4 | 0,4 | Malta | | | | 0,0 | | | 0,0 | | Nīderlande | 8,9 | | | 8,9 | 10,5 | 0,1 | 10,6 | 10,4 | Austrija | 15,7 | | | 15,7 | 19,1 | | 19,1 | 18,8 | Portugāle | 8,2 | | | 8,2 | 9,5 | | 9,5 | 9,4 | Slovēnija | | | | 0,0 | | | 0,0 | | Somija | 10,2 | | | 10,2 | 12,5 | | 12,5 | 12,2 | Zviedrija | 8,8 | | | 8,8 | 10,9 | | 10,9 | 10,8 | Apvienotā Karaliste | 22,5 | 0,6 | 0,1 | 23,2 | 26,0 | 3,1 | 29,1 | 27,7 | Kopā | 431,3 | 2,6 | 0,4 | 434,3 | 529,3 | 4,9 | 534,2 | 536,6 | Piezīme Kopējie izdevumi finanšu gadam atbilst kopējai maksājumu summai minētajā finanšu gadā (attiecībā uz dažādiem piemērošanas gadiem). Piemēram, VMS izdevumi 2009. finanšu gadā sasniedza 28809 miljonus EUR. Atbalsta papildu summa ir vienāda ar summu, ko iegūst, piemērojot modulāciju pirmajiem visu tiešo maksājumu EUR 5000 vai mazākai summai (VMS un no ražošanas neatsaistītie maksājumi). Šo summu atlīdzina lauksaimniekiem. Tehnisku iemeslu dēļ ar VMS saistīto daļu atsevišķi nevar norādīt. -------------------------------------------------- III PIELIKUMS VMS IENĀKUMU ATBALSTA SADALE (2008. PIEMĒROŠANAS GADS) VMS gada maksājumi (EUR) | ES-17 kopā | Beļģija | Dānija | Vācija | Īrija | Grieķija | Spānija | Francija | Itālija | < 500 | 1395721 | 2491 | 8013 | 49594 | 4571 | 277817 | 274088 | 28667 | 553801 | ≥ 500 un < 5000 | 1912824 | 12940 | 20648 | 123480 | 49347 | 399590 | 367149 | 100144 | 546431 | ≥ 5000 un < 10000 | 458464 | 6276 | 7398 | 53612 | 29810 | 76355 | 75198 | 55969 | 70478 | ≥ 10000 un < 50000 | 642954 | 15280 | 13984 | 108532 | 38059 | 38787 | 78126 | 156466 | 58074 | ≥ 50000 un < 100000 | 62210 | 808 | 4192 | 10844 | 1906 | 406 | 4493 | 18706 | 5003 | ≥ 100000 un < 300000 | 15927 | 106 | 1281 | 3972 | 267 | 26 | 1420 | 1869 | 1781 | ≥ 300000 un < 500000 | 1500 | 1 | 38 | 960 | 3 | 1 | 90 | 12 | 138 | ≥ 500000 un < 1000000 | 783 | | 8 | 616 | 1 | | 28 | 3 | 56 | ≥ 1000000 | 144 | | | 108 | | | 6 | | 16 | Pavisam kopā | 4490527 | 37902 | 55562 | 351718 | 123964 | 792982 | 800598 | 361836 | 1235778 | VMS gada maksājumi (EUR) | Luksemburga | Malta | Nīderlande | Austrija | Portugāle | Slovēnija | Somija | Zviedrija | Apvienotā Karaliste | < 500 | 85 | 4018 | 8493 | 20851 | 101840 | 30000 | 1261 | 11265 | 18866 | ≥ 500 un < 5000 | 345 | 612 | 20066 | 62813 | 47209 | 28038 | 31072 | 40311 | 62629 | ≥ 5000 un < 10000 | 220 | 66 | 7234 | 20296 | 4882 | 1092 | 16100 | 9961 | 23517 | ≥ 10000 un < 50000 | 1091 | 53 | 22357 | 16576 | 5881 | 302 | 16074 | 15796 | 57516 | ≥ 50000 un < 100000 | 85 | | 1036 | 261 | 829 | 8 | 234 | 1644 | 11755 | ≥ 100000 un < 300000 | 7 | | 142 | 63 | 302 | 7 | 18 | 365 | 4301 | ≥ 300000 un < 500000 | | | 6 | 3 | 15 | 1 | 1 | 14 | 217 | ≥ 500000 un < 1000000 | | | | 3 | 2 | 2 | | 4 | 60 | ≥ 1000000 | | | | | | | | | 14 | Pavisam kopā | 1833 | 4749 | 59334 | 120866 | 160960 | 59450 | 64760 | 79360 | 178875 | --------------------------------------------------