Eiropas Parlamenta rezolūcija par Kopienas līdzekļu atgūšanu (2005/2163(INI))



Oficiālais Vēstnesis 313 E , 20/12/2006 Lpp. 0125 - 0131



P6_TA(2006)0438 Kopienas līdzekļu atgūšana Eiropas Parlamenta rezolūcija par Kopienas līdzekļu atgūšanu (2005/2163(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas Balto grāmatu par administratīvo reformu (COM(2000)0200) un īpaši tās daļu par rīcību 1996. gadā nepareizi saņemtu līdzekļu efektīvākai pārvaldībai, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu par to Kopienas prasījumu piedziņas uzlabošanu, kuri radušies Kopienas izdevumu tiešas vai dalītas pārvaldības rezultātā (COM(2002)0671), - ņemot vērā Komisijas ziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par savstarpējās palīdzības noteikumu izmantošanu prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktām nodevām, maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem (COM(2006)0043), - ņemot vērā 2003. gada 8. aprīļa rezolūciju par budžeta izpildes apstiprināšanu 2001. gadam [1], it īpaši tās 39.—43. punktu, - ņemot vērā 2004. gada 29. janvāra rezolūciju par budžeta izpildes uzraudzību 2001. finanšu gadā [2], it īpaši tās 7.—9. punktu, - ņemot vērā 2004. gada 21. aprīļa rezolūciju par budžeta izpildes apstiprināšanu 2002. finanšu gadā [3], it īpaši tās 7. punktu, - ņemot vērā 2005. gada 12. aprīļa rezolūciju par budžeta izpildes apstiprināšanu 2003. finanšu gadā [4], it īpaši tās 83.—85. punktu, - ņemot vērā 2005. gada 7. jūnija rezolūciju par Kopienu finanšu interešu aizsardzību un cīņu pret krāpšanu [5], - ņemot vērā Padomes 2002. gada 25. jūnija Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam [6], it īpaši tās 72. pantu un priekšlikumu tās grozījumam saskaņā ar 184. pantu, - ņemot vērā Komisijas Regulu (EK, Euratom) Nr. 2342/2002 [7], ar ko paredz sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK, Euratom) Nr. 1605/2002, un īpaši tās 78. panta 3. punkta f) apakšpunktu un 84. pantu, - ņemot vērā Komisijas ziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par jaunās Finanšu regulas noteikumu piemērošanu (COM(2005)0181), - ņemot vērā priekšlikumu Padomes regulai, ar kuru groza Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam (COM(2005)0181), - ņemot vērā Regulu (EEK) Nr. 595/91 [8](it īpaši tās 3. un 5. pantu attiecībā uz pārkāpumiem un krāpšanu), kā arī turpmākās Regulas (EK) Nr. 1469/95 [9], 515/97 [10] un 1258/1999 [11], - ņemot vērā 2005. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu [12] (jaunā KLP regula), it īpaši tās 32. pantu, - ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu lietā C-87/01 P Komisija/CEMR [13], - ņemot vērā EK līguma 256. pantu, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Budžeta kontroles komitejas ziņojumu (A6-0303/2006), A. tā kā Komisija nav vēl īstenojusi sīki izstrādātu rīcības plānu, lai aprēķinātu, noteiktu un paskaidrotu lauksaimniecības maksājumu aģentūrām reāli iemaksāto procentu un soda naudu summu izmantošanu, ko Parlaments ir aicinājis darīt iepriekš minētās rezolūcijas par 2001. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes apstiprināšanu 39.—43. pantā; B. tā kā Parlaments iepriekš minētajā rezolūcijā par 2001. finanšu gada vispārējā budžeta izpildes uzraudzību ar bažām konstatēja, ka šāda detalizēta plāna nav; tā kā atgūto Kopienas līdzekļu summas dalītajā pārvaldībā nav regulāri iekļautas ES budžetā; C. ņemot vērā veterināru, veselības nozares speciālistu un krāpšanas izmeklētāju 2006. gada 30. marta sanāksmi Bledā, ko organizēja Slovēnijas muitas iestādes un Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF), lai apspriestu rīcību attiecībā uz lauksaimniecības produktu nelegālās tirdzniecības apkarošanu un risku, ko šie produkti var radīt patērētāju veselībai, Finanšu regula 1. atgādina, ka Finanšu regulā paredzēts, ka Eiropas Savienības prasījumus, ja debitors tos nemaksā brīvprātīgi, var piedzīt tiesas ceļā vai ar izpildu rīkojumu atbilstīgi EK līguma 256. pantam; 2. atzinīgi vērtē trīs priekšlikumus atgūšanas jomā, kurus Komisija iesniedza saistībā ar 2002. gada Finanšu regulas reformu un kuru būtība ir šāda: - atzīt Kopienas prasījumu privilēģijas, pielīdzinot tās dalībvalstu nodokļu parādiem, - paredzēt piecu gadu termiņu Kopienas prasījumu piedziņai, ko neapšaubāmi var pagarināt, ja tiek veikti aktīvi pasākumi, lai nodrošinātu atgūšanu; kas radītu lielāku drošību gan iestādēm, gan debitoriem, - pielīdzināt Kopienas prasījumus civilajiem prasījumiem atbilstīgi instrumentiem, kas pieņemti saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību civillietās (sk. iepriekš minētā priekšlikuma Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 72. panta 2. punktu, 73. panta a) apakšpunktu un 73. panta b) apakšpunktu); 3. aicina Komisiju sagatavot Finanšu regulas pārskatu, īpaši attiecībā uz tās piemērošanas noteikumiem, lai padarītu skaidrāku to parādu uzkrājumu klasifikāciju, kuri radušies saistībā ar dažādiem Kopienas maksājumiem; 4. atgādina, ka uz šo priekšlikumu attiecas Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 3. panta 1. punkts; turklāt atgādina, ka īstenošanas noteikumu 105. pants paredz nošķīrumu starp iepriekšēju finansējumu, starpposma maksājumiem un izdevumu slēgšanu, un atšķirību starp iepriekšēju finansējumu, ko maksā dalībvalstīm saskaņā ar līgumu Finanšu regulas 88. panta nozīmē vai arī kā pirmspievienošanās atbalstu, kā arī starp avansiem, kas minēti Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 265. pantā; 5. atzīmē, ka ir jānosaka kārtība, kādā atgūstami avansa maksājumi, ja projekts jāpārtrauc nepārvaramas varas vai citu iemeslu dēļ; atzīmē, ka šādos gadījumos atgūšanu var aizvietot ar drošu Eiropas Savienības parādprasību pret līguma partneri saskaņā ar citu līgumu; 6. uzskata, ka saņēmēja likumīgās vēlmes ir vienmēr jāaizsargā, ja viņš ir izmantojis naudas līdzekļus vai arī viņam bijuši tādi plāni attiecībā uz naudas līdzekļiem, kurus viņš nevar atcelt vai var atcelt, vienīgi saņemot nesamērīgus sodus; uzskata, ka saņēmējs nevar atsaukties uz likumīgām vēlmēm, ja: a) viņa izdevumi ir apstiprināti, izmantojot apzinātu maldināšanu, draudus vai uzpirkšanu; b) viņa izdevumi ir apstiprināti, sniedzot būtiski nepareizas vai nepilnīgas ziņas; c) saņēmējs ir zinājis, ka apstiprinājums ir iegūts, izmantojot nelikumīgus paņēmienus, vai arī nav to zinājis rupjas nolaidības dēļ; 7. uzskata, ka Komisijai ir regulāri jāsniedz Parlamentam pārskats par joprojām neatmaksātiem līdzekļiem, iedalot tos pēc parādprasību kopsummas atkarībā no ģenerāldirektorāta un atgūstamo līdzekļu parāda ilguma; 8. uzskata, ka budžeta vispārīguma un precizitātes princips, kas paredzēts Līgumā un Finanšu regulā, jāņem vērā īstenošanas noteikumos un nozaru tiesību aktos; 9. uzskata arī, ka dalībvalstīm īpaši jāpierāda, ka tās ievēro starptautiskos grāmatvedības uzskaites standartus, kā arī tām jāuzdod jautājums, vai ES to var izmantot, lai izstrādātu kopīgu pieeju šajā jomā; 10. norāda, ka saskaņā ar Finanšu regulas 78. panta 1. punktu kredītrīkotājs var noteikt, vai izdevumi atbilst līguma noteikumiem, un ka, pirms kredītrīkotājs dod grāmatvedim piedzīšanas rīkojumu, viņam jāpārbauda, vai saņēmējs varēja būt drošs par apstiprinājuma saņemšanu un vai viņa likumīgās vēlmes ir jāaizsargā, ņemot vērā sabiedrības intereses parāda atgūšanā; 11. atzīmē, ka pārāk maz izmantota iespēja saskaņā ar Finanšu regulas īstenošanas noteikumu 85. pantu parādniekam piešķirt maksājuma termiņa pagarinājumu pret nodrošinājumu un kavējuma procentu atmaksu, lai atgūtu vismaz daļu no parāda summas; 12. atzīmē, ka lielākajā daļā gadījumu atgūšana notiek, kompensējot parādsaistības līguma partnerim, ja ir izpildīti nosacījumi, kas reglamentē kompensēšanu; atzīmē arī, ka gadījumos, kad kompensēšana nav iespējama, parāda atmaksu iespējams panākt tikai ar piedraudējumu līguma partnerim, ka turpmāk viņa pakalpojumus neizmantos, ja vien viņš neatmaksās parāda summu; 13. uzskata, ka ir svarīgi norādīt, ka kredītrīkotājam nekavējoties jāinformē OLAF, tiklīdz viņš konstatē, ka izdevumi neatbilst līgumam vai ka apstiprinājums ir iegūts, izmantojot maldināšanu, draudus vai uzpirkšanu; Procedūras 14. norāda, ka septiņus gadus pēc viltotā sviesta Italburro skandāla, neskatoties uz uzmanību, ko Eiropas iestādes, īpaši Eiropas Parlaments un Komisija (OLAF) pievērsa šai lietai: a) atgūtā summa ir mazāka par 0,1% no aprēķinātā krāpšanas apjoma; b) Itālijas iestāžu rīcībai, kas ļāva izjaukt kriminālo tīklu, nodot tiesai desmitiem noziedznieku, konfiscēt simtiem tonnu viltoto produktu un savākt pierādījumus par desmitiem tūkstošu tonnu viltotā sviesta nelikumīgu transportēšanu uz citām ES dalībvalstīm, praktiski nav turpinājuma, kas liecina, ka ES sadarbība ir neapmierinoša vai tās pat nav vispār; c) procedūras dalībvalstīs ir atšķirīgas un nesavietojamas, un pats fakts, ka viltoto vielu izplatīšana vienā dalībvalstī var tikt uzskatīta par noziedzīgu darbību, bet citā par vienkāršu administratīvu problēmu, ir iemesls tam, ka tiek atgūts desmit reizes mazāk līdzekļu nekā gaidīts; d) netika ņemta vērā sabiedrības veselība, jo līdz šim neviens nebija saistībā ar govju trakumsērgas krīzi pētījis iespējamo sviesta inficēšanos ar pārtikas produktos aizliegtām vielām; 15. atzīmē, ka, lai gan Komisija ir atzinusi likumpārkāpumus tā dēvētajā Blue Dragon lietā un, reaģējot uz krāpšanu, ir nolēmusi pārtraukt Eiropas Savienības finansējumu, tā uzskata, ka vienīgi dalībvalstis, kuras piedalās šo līdzekļu pārvaldībā, ir atbildīgas par iespējamā pārkāpuma pilnīgu izmeklēšanu, apsūdzības izvirzīšanu pret vaininiekiem un/vai kompensācijas piešķiršanu krāpšanas upuriem; atzīmē arī to, ka Blue Dragon lieta attiecas uz divām dalībvalstīm — Spāniju un Franciju, — un šis apstāklis vēl vairāk sarežģī atbildības sadali un piešķir šai lietai izteiktāku Eiropas raksturu; uzskata, ka Komisija ir publiska iestāde ar tiešiem pienākumiem pret Eiropas pilsoņiem, no kuru uzticības tā ir atkarīga ar Eiropas Parlamenta starpniecību, un ka tādēļ Komisijai būtu ne tikai jāmēģina atgūt Eiropas līdzekļus no dalībvalsts, kas tos nepareizi izmantojusi, bet arī jāvelta vislielākās pūles, lai nodrošinātu, ka likumpārkāpēji tiek sodīti un upuri saņem kompensāciju;; 16. atgādina, ka parādu atgūšana procedūra ar tiesvedību vai izpildu rīkojumu atbilstīgi EK līguma 256. pantam līdz šim izmantota tikai izņēmuma gadījumos, galvenokārt, lai iekasētu soda naudas, kuras piemērotas konkurences jomā; atzīmē Komisijas nodomu atbilstīgi Finanšu regulai, nākotnē paplašināt procedūras jomu; 17. uzsver, ka institucionālā procedūra, ko pašlaik veic Komisija līdzekļu atgūšanas jomā un kas gadījumos, kad parādi netiek atmaksāti brīvprātīgi, paredz Komisijas vēršanos valstu iestādēs, ir pārāk ilga, un tādējādi parādu piespiedu atgūšanu nevar veikt un labākajā gadījumā to pārceļ, kas ir pretrunā Kopienas finanšu interesēm; 18. uzskata, ka saistībā ar izpildes rīkojumiem ir jāvienkāršo Komisijas un dalībvalstu saziņa un jāparedz ciešāka sadarbība starp Komisijas dienestiem un valstu kompetentajām iestādēm; OLAF reforma 19. turklāt uzskata, ka ir jāpārdomā, kā kompensēt līdzekļu trūkumu valsts iestādēs, kas ir atbildīgas par tiesvedību, lai precīzi novērtētu krāpšanas problēmas sarežģītību ES, kā arī apsvērtu to, kā Eiropas Savienības atbildīgās iestādes var sadarboties ar valstu kontroles iestādēm, lai tās brīdinātu un iesaistītu krāpšanas gadījumu izmeklēšanā; atgādina, ka valstu krāpšanas apkarošanas iestādēm saskaņā ar to pilnvarām nav obligāti jāiesaista šīs struktūras; 20. uzskata arī, ka ir jāizvērtē labākas sadarbības iespējas ar Eurojust un Europol, lai pastiprinātu Savienības reālo finanšu interešu aizsardzību, kā arī jāizvērtē iespēja ieviest OLAF pilnīgu administratīvu neatkarību no Komisijas un citām iestādēm; 21. atzīmē, ka Revīzijas palātas 2005. gada janvāra īpašajā ziņojumā Nr. 1/2005 pašreizējā OLAF struktūra no izmeklēšanas pasākumu neatkarības un administratīvās sadarbības ar Komisiju viedokļa ir nosaukta par veiksmīgu un ka ziņojumā īpaši atzīts, ka patiešām ir bijusi nodrošināta reāla neatkarība, jo Komisija nav iejaukusies OLAF darbā; 22. norāda, ka, neskatoties uz jau pieņemtajiem pasākumiem, jautājums par OLAF izmeklēšanas uzsākšanas un slēgšanas noteikumu precizēšanu un paplašināšanu prasīs turpmākas likumdošanas iniciatīvas, ar kurām arī būtu jāparedz nostiprināt saikni starp Parlamentu un OLAF; 23. ar interesi gaida Komisijas priekšlikumu regulai par OLAF reformu; Sabiedrības veselība 24. atgādina, ka saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem kompensāciju var saņemt tikai par atļautiem, veselīgiem un tirgum labvēlīgiem produktiem un ka par produktiem, kas neatbilst šiem kritērijiem, nav tiesību saņemt nekāda veida palīdzību; 25. konstatē, ka saskaņā ar OLAF direktora teikto sanāksmē Bledā krāpšana lauksaimniecības produktu tirdzniecībā ir acīmredzams risks sabiedrības un dzīvnieku veselībai; 26. uzsver nepieciešamību vēl vairāk piesaistīt valsts un starptautisko kontroles dienestu uzmanību šai problēmai, kā arī uzsver, ka tikai cieša starptautiska sadarbība, iesaistot arī trešās valstis, varēs ilgstoši nodrošināt patērētāju un ES finanšu interešu labāku aizsardzību; 27. uzsver, ka pētītā dažādā nelegālā prakse parāda, ka ir steidzami jāpadziļina sadarbība starp valstu muitas iestādēm, veterinārajiem dienestiem un ES iestādēm, piemēram, OLAF; 28. uzsver, ka Komisijai atšķirībā no dalībvalstīm nav kontroles pilnvaru produktu analīzes jomā saistībā ar patērētāju veselību Eiropas Savienībā; 29. atgādina, ka gadījumā ar viltoto sviestu iesākumā krāpšana nebija saistīta ar sabiedrības veselību, bet ar tādu aizdomīgo produktu sastāvu, kuru nozare saņēma nozīmīgas Kopienas dotācijas; 30. uzskata, ka Komisijai un OLAF būtu jāspēj nodrošināt, lai dalībvalstis, izmantojot savas daļēji valstiskās organizācijas, varētu veikt pietiekamu skaitu efektīvu pārbaužu, iesaistot patiesi neatkarīgus inspektorus; 31. uzskata, ka gadījumā, ja krāpšanās noteiktā brīdī var ietekmēt veselību, atbildīgie veselības dienesti jāinformē un tiem jānodrošina piekļuve paraugiem, lai varētu veiksmīgi īstenot procedūru, kā arī uzskata, ka šādu paraugu saglabāšanas laiks ievērojami jāpagarina; OLAF veiktā izmeklēšana un valstu procedūras 32. atzīmē, ka OLAF rīcībā nav atbilstīgas informācijas par aizdomīgo produktu daudzumu, bet kriminālizmeklēšana no atgūšanas viedokļa ir pilnībā izgāzusies, pat ja ir taisnība, ka juridiski OLAF Komisijas vārdā var apstrīdēt valsts lēmumu; 33. atgādina arī, ka, neskatoties uz iespējamību dažās valstīs uzsākt piedziņas procesu, pat ja notiek kriminālizmeklēšana, citās valstīs tiek piemērotas krimināltiesības, nevis civiltiesības, un piedzenamo summu atgūšana kļūst neiespējama tiesu iestādes darbības dēļ; 34. pauž nožēlu, ka dažās valstīs pārkāpumus vai krāpšanu atzīst tikai attiecībā uz summām, kas pierādītas katrā gadījumā atsevišķi, t. i., daļu pa daļai, un ja uz kādu daļu krāpšanu nevar attiecināt, tad uzņēmējs automātiski tiek uzskatīts par nevainīgu; Paziņošana par pārkāpumiem un atgūšanu un to reģistrācija 35. pauž nožēlu, ka Komisija nav īstenojusi rīcības plānu, kas paredzēts 39.—43. pantā rezolūcijā par 2001. finanšu gada budžeta izpildes apstiprināšanu un rezolūcijā par izpildes uzraudzību; 36. atzinīgi vērtē Komisijas pozitīvo atbildi uz Parlamenta atkārtotajām prasībām, proti, tā augstākminētās rezolūcijas 102. punktā izteiktajām prasībām attiecībā uz budžeta izpildes apstiprināšanu 2001. gadam par summu, kas saņemtas no ES budžeta, un to saņēmēju publiskošanu, kā ierosināts Eiropas Pārredzamības Iniciatīvā COM(2006)0194 — SEC(2005)1300); tomēr pauž nožēlu par to, ka Eiropas Pārredzamības Iniciatīvā nav iekļauta līdzvērtīga informācija par Kopienas fondu līdzekļu atgūšanu; aicina Komisiju informēt budžeta lēmējinstitūciju un visbeidzot arī sabiedrību par to, kādas summas un no kā ir jāpiedzen vai ir kreditētas Eiropas Savienības budžetā, kā arī par šo summu galīgo adresātu; 37. uzskata, ka ir ļoti svarīgi reglamentējošajos noteikumos atbilstīgi budžeta vispārīguma un precizitātes principam ietvert pilnīgu to parādu uzskaiti, kuri radušies pārkāpumu dēļ, atgūtās summas un jebkādus procentus un kavējuma naudu, kas no Kopienas fondiem reāli iemaksāta trešām struktūrām, kā noteikts Līgumā un Finanšu regulā. aicina Komisiju veikt pasākumus, lai to nodrošinātu; 38. uzskata, ka Komisijai ir jānodrošina, lai apstiprināšanas, audita un sertificēšanas funkciju neatkarības principu, kas tiek prasīts attiecībā uz tieši pārvaldītiem Kopienas izdevumiem, ievērotu arī saistībā ar kopīgi pārvaldītiem Kopienas izdevumiem; 39. atzīmē, ka saskaņā ar kopīgās pārvaldības principu nevis Komisija, bet gan dalībvalstis nodrošina, lai Kopienas izdevumiem ar kopīgu pārvaldību piemērotu tādus pašus neatkarīgas apstiprināšanas, audita un sertifikācijas principus kā Kopienas izdevumiem, kas atrodas tiešā pārvaldībā; atzīmē, ka tas īpaši attiecas uz akreditētām maksājumu aģentūrām, kam ir iekšējā audita dienesti, un uz neatkarīgu apliecinātājiestāžu izveidi atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1663/95 [14] attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda garantiju nodaļu (ELVGF-G), kā arī uz neatkarīgām struktūrām, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/1999 [15] 38. panta 1. punkta f) apakšpunktu saistībā ar Regulas (EK) Nr. 438/2001 [16] 15. pantu; 40. uzskata, ka gadījumā, ja no Kopienas budžeta iespējams segt atgūšanas izdevumus, līdzekļu atgūšana jāveic valsts iestādēm vai arī peļņas struktūrām; uzskata, ka pēdējā gadījumā ir obligāti jāizsludina konkurss; 41. uzskata, ka visos gadījumos ar reglamentējošo noteikumu pārskatīšanu jānodrošina, lai tiktu piemēroti pārskatāmības noteikumi un tiktu novērsti interešu konflikti saistībā ar motivāciju, attiecīgajām summām, no kavējuma naudām iegūto summu izmantojumu, procentu maksājumiem vai Kopienas līdzekļu atgūšanu; Eiropas prokurors 42. atgādina iepriekš minēto Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu lietā C-87/01 P Komisija/CEMR, kurā Tiesa atzina, ka tiklīdz attiecīgais uzņēmums galveno biroju atver dalībvalstī, šīs valsts tiesības prevalē pār Komisijas tiesībām, ja Kopienas tiesību pārākums neattaisno tādu juridisku interpretāciju, saskaņā ar kuru Komisijai būtu pārākums pār iesaistītās dalībvalsts tiesu; 43. uzskata, ka Eiropas prokurora amata ieviešana būs svarīgs lēmums, jo tiks atvieglota tieša piekļuve dalībvalstu prokuratūrām, un tas ļaus labāk "apvienot" procedūru; uzskata, ka tam būtu jāļauj samazināt sarežģītību, jo mērķim ir jābūt Eiropas prokurora dienestu apvienošanai; atgādina, ka OLAF ir tiesības iejaukties šādās izmeklēšanās, taču tam nav tiesas pilnvaru; 44. atzīmē, ka Eiropas Prokuratūras izveide drīzāk jāuzlūko kā ilgtermiņa projekts un ka drīzus uzlabojumus var panākt, plānošanu koncentrējot uz dalībvalstu prokuratūru sadarbību, lai iegūtu pievienoto vērtību, samazinot OLAF darba apjomu un aizsargājot Kopienas finansiālās intereses; * * * 45. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, Tiesai, Revīzijas palātai, OLAF Uzraudzības komitejai un OLAF. [1] OV C 64 E, 12.3.2004., 199. lpp. [2] OV C 96 E, 21.4.2004., 112. lpp. [3] OV C 104 E, 30.4.2004., 640. lpp. [4] OV C 33 E, 9.2.2006., 169. lpp. [5] OV C 124 E, 25.5.2006., 232. lpp. [6] OV L 248, 16.9.2002., 1. lpp. [7] OV L 357, 31.12.2002., 1. lpp. [8] OV L 92, 13.4.1991., 43. lpp. [9] OV L 145, 29.6.1995., 1. lpp. [10] OV L 82, 22.3.1997., 1. lpp. [11] OV L 160, 26.6.1999., 103. lpp. [12] OV L 209, 11.8.2005., 1. lpp. [13] [2003] ECR I-07617. [14] OV L 158, 8.7.1995., 6. lpp. [15] OV L 161, 26.6.1999., 1. lpp. [16] OV L 63, 3.3.2001., 21. lpp. --------------------------------------------------