LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 293/2

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Iekšsavienības investīcijas finanšu pakalpojumu nozarē

(2005/C 293/02)

1. IEVADS Neformālajā ECOFIN padomes sēdē 2004. gada 10. — 11. septembrī Ševeningenā finanšu ministri uzsvēra pārrobežu konsolidācijas trūkumu finanšu nozarē. Šī situācija dalībvalstīs ir atšķirīga, un ir bažas par to, ka, iespējams, pastāv šķēršļi, kas nav savienojami ar Līgumā noteiktajām brīvībām. Finanšu nozares konsolidācija ir nepietiekama, kas liek domāt par to, ka investēšanai ir šķēršļi. Līguma 56. un 43. panta noteikumi par brīvu kapitāla kustību un tiesībām veikt uzņēmējdarbību ir tieši piemērojami attiecībā uz tiešajām investīcijām Eiropas Savienībā (1) finanšu nozarē (2). Šo principu izpratni ir sekmējuši jaunākie Eiropas Kopienu Tiesas (EKT) spriedumi par tiešajām investīcijām. Līgumā noteiktās brīvības garantē pamattiesības un plaša diapazona tiesības ... Šajos EKT spriedumos arī precīzi interpretēti iespējamie izņēmumi Līgumā noteikto brīvību jomā, īpaši tādi, kuri attiecas uz vispārējām interesēm un piesardzības apsvērumiem, kas finanšu nozarē ir vissvarīgākie. … ar atsevišķiem izņēmumiem. Līgumā noteiktie brīvas kapitāla kustības un uzņēmējdarbības veikšanas tiesību pamatprincipi ietekmē sīki izstrādāto sistēmu, kas ietverta finanšu nozarei paredzētajos sekundārajos tiesību aktos. Ja dalībvalstis, saskaņā ar subsidiaritātes principu, pieņem papildu noteikumus, kas sniedzas ārpus sekundārajos tiesību aktos ietvertajām normām, tad šādiem noteikumiem un praksei ir jābūt saderīgiem ar vispārējiem Līguma principiem. Lai pabeigtu veidot iekšējo tirgu, īpaši svarīgi ir panākt, lai uzraudzības iestādes tām piešķirto rīcības brīvību finanšu starpnieku apstiprināšanas un uzraudzības jautājumos izmantotu vienīgi to interešu aizsardzībai, kurām tās ir paredzētas. Citādi var rasties saderības problēmas ar primārajām EK tiesībām. Jāņem vērā augstākstādāmie Līguma principi un EKT prakse. Šā paziņojuma mērķis ir mazināt atšķirīgas juridiskās interpretācijas risku minētajā jomā. No vienas puses, tas dos dalībvalstīm iespēju uzlabot, ja nepieciešams, savus likumus un administratīvo praksi. No otras puses, tā mērķis ir panākt, lai finanšu iestādes pilnīgi apzinātos savas Līgumā noteiktās tiesības attiecībā uz tiešajām iekšējām investīcijām Eiropas Savienībā. Tomēr nekādā gadījumā netiek pieņemts, ka šāds risks pastāv visā ES, netiek arī pāragri apspriesta iespējamā interpretācija, ko varētu sniegt Eiropas Kopienu Tiesa. Šā paziņojuma mērķis ir norādīt tiesības un pienākumus. 2. EK LĪGUMA PAMATPRINCIPI Attiecīgie Līguma noteikumi, kas regulē brīvu kapitāla kustību, formulēti 56. līdz 60. Līguma pantā. Īpaši Līguma 56. pants nosaka, ka “ir aizliegti visi kapitāla kustības ierobežojumi dalībvalstu starpā.” Līgums nosaka pilnīgu kapitāla kustības brīvību. Tiešās investīcijas līdzdalības veidā, esot uzņēmuma akciju turētājam vai iegādājoties vērtspapīrus kapitāla tirgū, ir kapitāla kustība Līguma 56. panta nozīmē. Tiešās investīcijas īpaši raksturo iespēja efektīvi piedalīties uzņēmuma vadībā vai tā kontrolē (3). Atsevišķi dalībvalstu noteikumi ierobežo šo iespēju un ir attiecīgi atzīti par brīvas kapitāla kustības ierobežojumiem: tie ir noteikumi, kas limitē akciju iegūšanu (4) vai citādi ierobežo iespēju efektīvi piedalīties uzņēmuma vadībā vai tā kontrolē (5), kā arī noteikumi, kas attur citu dalībvalstu investorus un attiecīgi ietekmē piekļuvi tirgum (6) vai nosaka, ka tiešajām ārvalstu investīcijām ir vai nepieciešama iepriekšēja atļauja (7). Līguma 56. pants nosaka vairāk nekā tikai valsts piederības nosacītas nevienlīdzīgas attieksmes aizliegumu (8). Tas nepārprotami aptver visus ES iekšējos pārrobežu investīciju veidus. Ja kāds ES investors iegūst citas dalībvalsts uzņēmuma kontrolpaketi, tad tā ir nevien kapitāla kustības forma, bet uz to attiecas arī tiesības veikt uzņēmējdarbību. Līguma 43. pants, kas regulē tiesības veikt uzņēmējdarbību, “aizliedz ierobežojumus kādas dalībvalsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī….Brīvība veikt uzņēmējdarbību ietver tiesības … dibināt un vadīt uzņēmumus … ar tādiem pašiem nosacījumiem, kādus saviem pilsoņiem paredz tās valsts likumi, kurā notiek šī uzņēmējdarbība.” Tādējādi ir jādod iespēja citu dalībvalstu pilsoņiem brīvi iegādāties kontrolpaketi, izmantot balsošanas tiesības un vadīt vietējos uzņēmumus ar tiem pašiem nosacījumiem, kādi attiecīgajā dalībvalstī attiecas uz tās pilsoņiem (t.i., “nacionālās attieksmes” principa piemērošana citiem ES investoriem). Arī tas, ka ES investors iegūst kontrolpaketi, ietilpst uzņēmējdarbības veikšanas tiesībās. Tiešo investīciju gadījumā Eiropas Savienībā iekšējām investīcijām finanšu pakalpojumu nozarē vienlaikus piemēro abas Līgumā paredzētās brīvības, bet portfeļinvestīciju gadījumā — kapitāla kustības brīvību. Tādējādi šā paziņojuma kontekstā nav nepieciešams analizēt attiecīgos pasākumus Līgumā paredzēto uzņēmējdarbības veikšanas tiesību brīvības noteikumu aspektā, un pietiek ar uzmanības koncentrēšanu uz kapitāla kustības brīvību, kas noteikta EK Līguma 56. pantā. Šajos gadījumos uzņēmējdarbība ir nešķirami saistīta ar kapitāla kustību. 3. ĪPAŠIE IZŅĒMUMI, KAS NOTEIKTI LĪGUMĀ VAI EKT PRAKSĒ Izņēmumi ļauj dalībvalstīm ieviest vispārējo Līguma noteikumu ierobežojumus. Tie ir skaidri norādīti Līguma noteikumos, vai uz Līguma pamata tos ir atzinusi Eiropas Kopienu Tiesa. Brīvu kapitāla kustību, kas ir viens no Līguma pamatprincipiem, var ierobežot tikai divos veidos: ar Kopienas vai dalībvalsts noteikumiem, kas pamatoti ar Līgumā īpaši noteiktiem izņēmumiem (9), vai arī ar īpaši svarīgām vispārējām interesēm, ko atzinusi EKT, pamatojoties uz Līgumu (10). Brīvības var ierobežot … Līguma 58. panta 1. punkta b) apakšpunkts ietver īpašus Līguma noteikumus par piesardzības pasākumiem. Tas atļauj dalībvalstīm “veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai novērstu attiecīgās valsts normatīvo aktu pārkāpumus, jo īpaši … finanšu iestāžu uzraudzības jomā.” Līguma 58. panta 2. punkts ļauj arī piemērot uzņēmējdarbības ierobežojumus, kas ir saderīgi ar Līgumu (11). Tomēr 58. panta 3. punkts apstiprina, ka visi šie izņēmumi nevar veidot patvaļīgas diskriminācijas līdzekļi vai slēpt brīvas kapitāla kustības ierobežojumu. Tā kā piesardzības nosacīta uzraudzība ir īpašs izņēmums, kas saistīts ar brīvībām, tad izmantojami tie paši nosacījumi, kā citiem ierobežojumiem. Tie turpmāk izklāstīti kā augstākstādāmi Līguma principi. Piemēram, kooperatīviem dalībvalstis var radīt nacionālos noteikumus, kas to uzraudzības iestādēm ļauj iebilst pret pārrobežu apvienošanos, ja tiek veidota Eiropas Kooperatīvā sabiedrība. Tomēr šādu iebildumu saistībā ar piesardzības nosacītu uzraudzību 58. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē var pamatot tikai ar sabiedrības interesēm. Lai attaisnotu šādas sabiedriskās intereses 58. panta 3. punkta nozīmē, dalībvalstu uzraudzības iestādēm ir jānodrošina, lai šīs institūcijas ar īpašiem statūtiem vienmēr darbotos ar tiem pilnīgā saskaņā. ... pamatojoties uz piesardzību … Kas attiecas uz augstākstādāmo vispārējo interešu prasībām kā brīvas kapitāla kustības ierobežojumu attaisnojumu, jāuzsver, ka pastāvošā tiesu prakse ir ierobežota un sniedz tikai dažus pozitīvus ieteikumus par šo ļoti vispārīgo jēdzienu. Nedaudzo augstākstādāmo prasību vidū, ko Eiropas Kopienu Tiesa atzinusi par ierobežojumu attaisnojumu, varētu būt patērētāju tiesību aizsardzība (12). Tomēr saskaņā ar iedibināto tiesu praksi ir atzīts, ka ekonomiskais pamatojums nav izmantojams Līgumā aizliegto šķēršļu attaisnojumam (13). Eiropas Kopienu Tiesas izlemtajās lietās dalībvalstis ir nesekmīgi (14) atsaukušās, piemēram, uz nepieciešamību aizsargāt dalībvalsts finansiālās intereses (15) vai uz valsts ekonomikas veicināšanas nolūku (16). Kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanu, tad Tiesa nesen ir izskaidrojusi, ka komercbanka nav klasificējama kā publisko pakalpojumu sniedzēja: tā atzina, ka tās komercbankas, kas darbojas tradicionālajā banku sektorā un kam nav jāveic nekādas centrālās bankas vai līdzīgas iestādes funkcijas, nav uzņēmumi, kuru mērķis ir sniegt publiskos pakalpojumus (17). ... vai pamatojoties uz vispārējām interesēm. 4. SEKUNDĀRIE TIESĪBU AKTI, KAS ATTIECAS UZ PIESARDZĪBAS NOSACĪTU UZRAUDZĪBU Kas attiecas uz piesardzības nosacītu uzraudzību, tad ES sekundārajos tiesību aktos (18) ir noteikti vairāki pamatprincipi, lai nodrošinātu finanšu iestāžu godīgumu un stabilitāti. To vidū ir atbilstība uzticamības un piemērotības kritērijam, kā arī maksātspējas prasībām. Šie pamatprincipi ir būtiski, lai ES finanšu sektors būtu drošs un dinamisks. Direktīvas nosaka uzraudzības pamatprincipus … Tomēr ES sekundārā likumdošana nav sniegusies tālāk par noteiktu attiecīgo īpašo noteikumu saskaņotības pakāpi. Tādējādi dalībvalstis var pievienot ES direktīvās sniegtajiem vispārējiem noteikumiem papildu noteikumus un administratīvo praksi. … un nodrošina noteiktu saskaņotības pakāpi. Ja dalībvalstu noteikumi ir ierobežojošāki nekā ES sekundārie tiesību akti, var rasties pretruna Līgumā noteiktajām brīvībām. Būtībā šādi dalībvalstu noteikumi var ietvert vairāk ierobežojošu prasību attiecībā uz finanšu iestāžu stabilitāti, apstiprinājumu 'sliekšņu' vērtību un administratīvām procedūrām. Likumdošanas procesā vai ieviešot vai īstenojot administratīvo praksi, dalībvalstīm ir jārespektē gan EK Līguma garantētās pamatbrīvības, gan jānodrošina atbilstība direktīvai (19). Dalībvalstu papildu pasākumiem un praksei aizvien ir jāsaskan ar Līgumu. 5. AUGSTĀKSTĀDĀMIE LĪGUMA IEROBEŽOJUMI Dalībvalstīm savas piesardzīgās regulēšanas pilnvaras jāīsteno saskaņā ar Līguma pamatprincipiem (20). Lai gan ES sekundārie tiesību akti ļauj ievērot dalībvalstu prasības, ja tās ir pamatotas, un ļauj dalībvalstīm noteikt papildu prasības, to augstāko uzraudzību Līguma 56. un 43. panta noteikto brīvību aspektā īsteno Eiropas Kopienu Tiesa. Augstākā uzraudzība piekrīt Eiropas Kopienu Tiesai. Šajā sakarībā jāatgādina, ka visi izņēmumi attiecībā uz Līguma noteikto kapitāla brīvas kustības brīvību un uzņēmējdarbības veikšanas tiesību brīvību ir jāinterpretē ierobežojoši, un to darbības jomu nevar noteikt vienīgi dalībvalstis bez jebkādas Kopienas institūciju kontroles (21). Tā kā piesardzības apsvērumi ir īpaši norādīti kā iespējamie izņēmumi attiecībā uz brīvību, tad uz tiem, tāpat kā citiem izņēmumiem, attiecas tie paši noteikumi, kā uz citiem ierobežojumiem. Izņēmumus no Līgumā noteiktajām brīvībām Tiesa interpretē visai šauri. Pasākumiem, kas var kavēt Līgumā noteikto brīvību īstenošanu vai padara to mazāk pievilcīgu, ir jāatbilst četriem nosacījumiem (22): — tie jāīsteno, nepieļaujot diskrimināciju; — tie jāpamato ar obligātām vispārējo interešu prasībām; — tiem jānodrošina tā mērķa sasniegšana, kuram tie paredzēti; un — tiem jāiekļaujas pasākumos, kas nepieciešami, lai sasniegtu šo mērķi. Visiem ierobežojumiem ir jābūt: Līguma 56. pants neaprobežojas tikai ar to, ka aizliedz nevienlīdzīgu attieksmi valsts piederības dēļ (23). Šajā sakarībā 58. panta 3. punktā skaidri noteikts, ka izņēmumi attiecībā uz 56. pantu nevar būt patvaļīgas diskriminācijas līdzekļi vai slēpt brīvas kapitāla kustības ierobežojumus. ES sekundārie tiesību akti skaidri atzīst piesardzīgas uzraudzības nepieciešamību, ko pārrobežu investīciju gadījumā finanšu nozarē veic mērķa institūcijas uzraudzības iestāde (24). Bet tā ir jāpiemēro, ņemot vērā patvaļīgas diskriminācijas vai maskētas ierobežošanas aizliegumu, kas noteikts EK Līguma 58. panta 3. punktā. Tomēr neviena no šīm prasībām nevar būt nepārvarams uzdevums tai ES finanšu iestādei, kurai jau ir izvirzītas līdzīgas prasības savā valstī un kura vēlas iegūt līdzdalību (noteicošo vai citādu) kādā citas dalībvalsts finanšu iestādē. — nediskriminējošiem Proporcionalitātes nolūkā dalībvalstu tiesību aktiem ir jānodrošina izvirzītā mērķa sasniegšana un nav jāsniedzas ārpus pasākumiem, kas ir nepieciešami, lai šo mērķi sasniegtu (25). Kas attiecas uz pēdējo aspektu (“kas ir nepieciešami, lai mērķi sasniegtu”), tad saskaņā ar EKT praksi iepriekšējās administratīvās apstiprināšanas sistēma (26) tikai tad ir proporcionāla izvirzītajam mērķim, ja tas pats mērķis nav sasniedzams ar mazāk ierobežojošiem pasākumiem, īpaši ar vēlāku (ex post facto) deklarāciju sistēmu (27). Attiecībā uz iepriekšējā (ex-ante) apstiprinājuma sistēmām piesardzības jomā šie apsvērumi ir nozīmīgi attiecībā uz nepieciešamo procedūru slogu (piemēram, pieteikuma formalitātēm: noteiktie termiņi un novilcinājumi, pieprasītās informācijas, kā arī iesniedzamo dokumentu kvantitātes un kvalitātes pakāpe) un laiku, kas nepieciešams šāda apstiprinājuma iegūšanai, ņemot vērā, ka dažādās dalībvalstīs tie ievērojami atšķiras. — atbilstošiem un proporcionāliem Lai iegūtu juridisko noteiktību, iepriekšējai administratīvai apstiprināšanai jābalstās uz kritērijiem, kas ir objektīvi, nav diskriminējoši, ir iepriekš zināmi attiecīgajiem uzņēmumiem, un visām šāda veida ierobežojošu pasākumu skartajām personām ir jābūt pieejamiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem (28). Tas nozīmē, piemēram, ka kāda pieteikuma atteikuma cēloņiem ir jābūt pietiekami konkrētiem, lai tiesa varētu pieņemt lēmumu attiecībā uz to tiesiskumu un korektu piemērošanu. Arī neprecīzi vai nedefinēti kritēriji ir atzīstami par tādiem, kas ir pretrunā ar juridiskās noteiktības principu, jo neprecizitāte liedz personām pilnībā izmantot viņu tiesības, kas izriet no Līguma 56. panta (29). — tiem jānodrošina juridiskā noteiktība Kas attiecas uz apstiprināšanas procedūru, tad investoriem ir jāsaņem skaidra informācija par īpašajiem objektīvajiem apstākļiem, kas noteiks iepriekšēju apstiprinājumu vai noraidījumu (30). Investoriem ir jāsaprot, kādi ir apstiprinājuma lēmumam piemērojamie kritēriji un, neatkarīgi no šā lēmuma formalitātes pakāpes, viņiem ir jāsaņem informācija, kas nepieciešama, lai saprastu, uz kāda pamata lēmums pieņemts. Finanšu nozarē ir nostiprinājusies tāda tiesiska un lietderīga prakse, ka uzraudzītāji uztur neformālus kontaktus ar finanšu iestādēm, kuras darbojas viņu valstī. Bet pastāv prasība, lai visi lēmumi tiktu juridiski pārbaudīti un tādējādi objektīvi pamatoti (31). Nepieciešamās pārredzamības nav tad, ja pārrobežu investīciju gadījumos iestāžu sniegtais mutiskais padoms nepieteikties uz apstiprināšanu ir aizvietojis rakstisko apstiprinājuma atteikumu, ko varētu juridiski pārskatīt, un šāda prakse neatbilst ne Kopienas regulējuma vārdam, ne garam. — jāpiemēro pārredzamības procedūras 6. TURPMĀKĀ KOMISIJAS RĪCĪBA PĀRROBEŽU KONSOLIDĀCIJAS VEICINĀŠANAI Apstiprināšanas procedūrām ir jābūt skaidrākām un pārredzamākām. Komisija kopā ar dalībvalstu visu līmeņu iestādēm strādā, lai sasniegtu nepieciešamo saskaņu attiecībā uz sadarbības pakāpi un atsevišķajiem elementiem, kuriem būtu jābūt šādu apstiprināšanas procedūru pamatā. Komisija sniegs priekšlikumus par Konsolidētās banku direktīvas 2000/12/EC 16. panta pārskatīšanu 2006. gada pirmajā pusē. Attiecīgie Apdrošināšanas direktīvu (2002/83/EK un 92/49/EEC) 15. panta noteikumi tiek pārskatīti Maksātnespējas II projekta ietvaros. Paralēlās jomās ir nepieciešama drīza vienošanās par precīzākiem un pārredzamākiem lielāko akciju turētāju apstiprināšanas uzraudzības noteikumiem Turklāt Komisija atklāti konsultējas ar dalībvalstīm un finanšu nozares pārstāvjiem, lai noskaidrotu, kas vēl, izņemot ar piesardzīgu uzraudzību saistītos šķēršļus, varētu kavēt pārrobežu konsolidāciju ES finanšu nozarē. Vēlāk Komisija var sniegt priekšlikumus, kā novērst šādus šķēršļus, ja tas ir nepieciešams. Ir jāpārbauda, vai nepastāv citi šķēršļi, kas kavē finanšu konsolidāciju. Ja Komisija atklās, ka ES finanšu iestādes ir pārkāpušas Kopienas tiesības attiecībā uz tiešajām investīcijām, tad, ja būs iegūti pietiekami pierādījumi, Komisija nešaubīgi ierosinās pārkāpuma lietu, kā tā to jau darījusi citās jomās, kur tikuši radīti šķēršļi ES tiešajām investīcijām. Komisija vērsīsies pret visiem ES brīvību pārkāpumiem … Visbeidzot, Komisija ir sākusi pētīt konkurenci nozarē saistībā ar privātajiem finanšu pakalpojumiem un apdrošināšanu. To mērķis ir sekmēt konkurenci šajos tirgos. Īpaša uzmanība tiks pievērsta, lai atklātu šķēršļus pārrobežu pakalpojumu sniegšanai un iekļuves barjeras gan tos regulējot, gan arī “tipiskākos” antitrasta gadījumus. … un pēta arī konkurenci privātajos finanšu tirgos. 7. SECINĀJUMI Šā paziņojuma mērķis ir atgādināt dalībvalstīm konkrētās Līguma pamatbrīvības attiecībā uz pārrobežu investīcijām finanšu iestādēs un stingras proporcionalitātes prasību attiecībā uz visiem šo brīvību ierobežojumiem, kas varētu būt nepieciešami svarīgu vispārējo interešu aizsardzībai. Paziņojumā arī uzsvērta visu šādu lēmumu pilnīgas pārredzamības nepieciešamība. Ar šo paziņojumu finanšu institūcijas tiek mudinātas dokumentēt tos piemērus, kurus tie vērtē kā nepamatotus šķēršļus integrācijas procesā. Pamatojoties uz augstāk izklāstītajiem apsvērumiem, Komisija sāks nepārtrauktu dialogu ar dalībvalstīm, lai identificētu šķēršļus brīvai kapitāla kustībai, kā arī brīvai uzņēmējdarbībai finanšu nozarē. Komisija pašlaik strādā ar attiecīgajiem dalībniekiem, lai atjauninātu ES sekundāros tiesību aktus minētajā jomā, kā arī pēta citus iespējamos šķēršļus, kuri varētu kavēt integrāciju. Komisija nodrošinās to, ka šajā nozarē saskaņoti īsteno Līguma pamatbrīvības. Pārredzamāka pieeja apvienošanās un iegūšanas procesiem finanšu nozarē ļaus finanšu iestādēm būt pilnīgi pārliecinātām par visiem dalībvalstu uzraudzības iestāžu īpašajiem likumīgajiem apsvērumiem. Tas arī ļaus tām pilnīgi risināt visus likumīgos piesardzības un konkurences jautājumus un tādējādi pilnīgi izmantot visas Līguma garantēto brīvību priekšrocības.

(1) Šajā paziņojumā atsauces uz ES tāpat attiecas arī uz Eiropas Ekonomikas zonu, jo tajā saskaņā ar EEZ līgumu piemēro ļoti līdzīgus noteikumus un sekundāros tiesību aktus.

(2) Galvenais šeit ir nevis ES akciju īpašumtiesību (t.i., portfeļinvestīciju) apjoma jautājums, bet, nereti, jutīgākais finanšu iestāžu ārvalstu īpašuma tiesību un kontroles (t.i., tiešo investīciju) jautājums.

(3) Līgumā nav definēta “kapitāla kustība”, bet EKT praksē ir atzīts, ka kapitāla kustības definējumam var izmantot 1988. gada 24. jūnija Direktīvu 88/361/EEK (OV 1988 L 178, 5. lpp.) un tai pievienoto nomenklatūru (īpaši I pielikumā ietvertās nomenklatūras I un III punktu un sniegtos paskaidrojumus). Skat. 4.6.2002. spriedumus lietās Commission v Portugal, C-367/98, ECR 2002., I — 4731. lpp., §37; Commission v France, C-483/99, ECR 2002., I — 4781. lpp., §36 un Commission v Belgium, C-503/99, ECR 2002., I — 4809. lpp., §37 (turpmāk tekstā norādīts COM v Portugal/France/Belgium) un 13.5.2003. spriedumi Commission v Spain, C-463/00, ECR 2003., I — 4581. lpp., §52 un Commission v UK, C-98/01, ECR 2003., I -4641. lpp., § 39 (turpmāk tekstā norādīts COM v Spain/UK), kā arī 16.3.1999. g. spriedums Trummer & Mayer, C-222/97, ECR 1999., I — 1661. lpp., §§20, 21.

(4) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, § 57 un COM v UK, C-98/01, § 44.

(5) Spriedums lietā COM v UK, C-98/01, §44.

(6) Spriedumi lietās COM v Spain, C-463/00, § 61 un COM v UK, C-98/01, § 47.

(7) Spriedums Commission v Belgium, 26.9.2000., C-478/98, ECR 2000., I-7587. lpp., § 18, 14.12.1995. spriedums Sanz de Lera and others, apvienotās lietas C-163/94, C-165/94 un C-250/94, ECR 1995., I-4821. lpp., §24 un 25; 14.3.2000. spriedums Église de Scientologie, C-54/99, ECR 2000., I-1335. lpp., §14 un 1.6.1999 spriedums Konle, C-302/97, ECR 1999., I-3099. lpp., § 39.

(8) Spriedumi lietās COM v Spain, C-463/00, §56, COM v UK, C-98/01, §43, COM v Portugal, C-367/98, §44 un COM v France, C-483/99, §40.

(9) Piemēram, Līguma 58. panta 1. punktā vai citviet Līgumā, piemēram, 296. pantā, noteiktie īpašie izņēmumi (specifiskās aizsardzības jomas).

(10) Spriedumi lietās COM v Portugal, C-367/98, §49, COM v France, C-483/99, § 45, COM v Belgium, C-503/99, § 45 un COM v Spain, C-463/00, §68.

(11) Šajā kopsakarā Pārņemšanas direktīvas 1. apsvērumā ir norādīts uz Līguma 44. panta 2. punkta g) apakšpunktu, kas nosaka Padomes un Komisijas pilnvaras pietiekami koordinēt “garantijas, ko dalībvalstis prasa no sabiedrībām … un paredzot šādu garantiju vienādošanu visā Kopienā.”

(12) Spriedums lietā Caixa-Bank France v Ministčre de l 'Economie, C-442/02, §21, kur EKT tomēr secināja, ka “aizliegums pamattiesvedības lietā … rada pasākumu, kurš sniedzas ārpus tā, kas ir nepieciešams, lai sasniegtu šā aizlieguma mērķi.”

(13) Spriedums lietā COM v Portugal, C-367/98, §52 un 9.12.1997. spriedums attiecībā uz brīvu kapitāla kustību lietā, Commission v France, C-265/95, ECR 1997., I. -6959. lpp., §62, un attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību spriedums 5.6.1997., SETTG, C-398/95, ECR 1997., I. -3091. lpp., §23.

(14) Maz panākumu ir dalībvalstu norādei uz nepieciešamību nodrošināt savu valstu nodokļu sistēmu vienotību: skat., no vienas puses, spriedumu pensiju un dzīvības apdrošināšanas lietā C-204/90, Bachmann v Belgium, [1992.] ECR I-249, §28, kam sekoja šādu spriedumu atceļoši spriedumi, piemēram, spriedums lietā C-35/98, Verkooijen, §56.

(15) Spriedums lietā COM v Portugal, C-367/98, §52.

(16) Spriedums lietā C-35/98, Verkooijen, §47.

(17) Spriedums lietā COM v Spain, C-463/00, §70.

(18) Eiropas Parlamenta 2000. gada 20. marta Direktīva 2000/12/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu, Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīva 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu, Padomes 1988. gada 22. jūnija Otrā Direktīva par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai un par grozījumiem Direktīvā 73/239/EEK.

(19) Apvienotās lietas C-193/97 & 194/97, De Castro Freitas and Escallier, §23. Šajā kopsakarā, piemēram, Konsolidētā Banku direktīva (2000/12/EK 20.3.2000 par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu, OV L 126, 26.5.2000., 1. lpp., šeit: 18. apsvērums) skaidri nosaka, ka “direktīvas mērķis un kapitāla pārvietošanas liberalizācija, ko īsteno ar citiem Kopienas tiesību aktiem, ir savstarpēji saistīti. Jebkurā gadījumā banku pakalpojumu liberalizācijas pasākumiem jābūt saskaņotiem ar pasākumiem, kas liberalizē kapitāla pārvietošanu.”2004. gada 20. janvāra Apvienošanās regulas 21. panta 4. punkts, OV L 24, 29.1.04., 1. lpp. ff, nosaka, ka “dalībvalstis var pieņemt atbilstošus pasākumus, lai aizsargātu citas likumīgās intereses, izņemot tās, kas minētas šajā regulā, un ir saderīgas ar pārējiem Kopienas tiesību aktu noteikumiem. …Uzraudzības noteikumus uzskata par likumīgām interesēm pirmās daļas nozīmē.”

(20) Spriedums lietā C-71/02, Karner, § 33, §34.

(21) Skat. spriedums lietā COM v Belgium, C-503/99, §47 attiecībā uz sabiedriskās drošības prasību kā izņēmuma pamatojumu attiecībā uz vispārējo brīvas kapitāla kustības principu.

(22) C-55/94, Gebhard, §37 ar tālākām norādēm.

(23) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, §56, COM v UK, C-98/01, §43, COM v Portugal, C-367/98, §44 un COM v France, C-483/99, §40.

(24) Tas izpaužas, piemēram, tādējādi, ka uzraudzītājam ir pieņemams jaunā tiesību subjekta uzņēmējdarbības plāns, vadības sastāvs, kā arī ir pārliecība, ka tas var veikt nepieciešamos piemērojumus banku sistēmām un pārskata instrumentiem, piemēram, pienācīgu riska vadību, klientu un grāmatvedības sistēmu integrāciju, kontroles procedūru un informācijas tehnoloģijas piemērošanu.

(25) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, §68, COM v Portugal, C-367/98, §49, COM v France, C-483/99, §45 un COM v Belgium, C-503/99, §45, kā arī spriedumi apvienotajās lietās C-163/94, C-165/94 & C-250/94, Sanz de Lera et al, §23, un spriedums C-54/99, Église de Scientologie, §18.

(26) Piesardzības nosacītas uzraudzības kontekstā

(27) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, §69, COM v France, C-483/99, §46, COM v Portugal, C-367/98, §50, un apvienotajās lietās C-163/94, C-165/94 & C-250/94, Sanz de Lera et al, §§23-28, C-302/97, Konle, §44, kā arī spriedums 20.2.2001. lietā C-205/99, Analir et al, ECR 2001, I -1271 lpp., §35 un 5/3/02 apvienotajās lietās C-515/99, C-519/99 līdz C-524/99 un C-526/99 līdz C-540/99, Reisch et al, ECR 2002 I -2157 lpp., §37.

(28) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, §69, COM v UK, C-98/01, §46, COM v Portugal, C-367/98, §50 un COM v France, C-483/99, §40.

(29) Spriedumi lietā COM v Spain, C-463/00, §75, COM v France, C-483/99, §50, kā arī 14.3.2000. lietā C-54/99, Église de Scientologie, §21,§22.

(30) Spriedumi lietās COM v Spain, C-463/00, § 74 un C-54/99, Église de Scientologie, §§ 21,22.

(31) Piemēram, 33. pants 2000. gada 20. marta Direktīvā 2000/12/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu.