LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis CE 259/86

Zaļā grāmata par tirgus instrumentu izmantošanu vides politikā un ar vidi saistītā politikā

P6_TA(2008)0182

Eiropas Parlamenta 2008. gada 24. aprīļa rezolūcija attiecībā uz Zaļo grāmatu par tirgus instrumentu izmantošanu vides politikā un ar vidi saistītā politikā (2007/2203(INI))

(2009/C 259 E/16)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Zaļo grāmatu par tirgus instrumentu izmantošanu vides politikā un ar vidi saistītā politikā (COM(2007)0140),

— ņemot vērā Briseles Eiropadomes (2007. gada 8. un 9. marts) prezidentūras secinājumus, tostarp I pielikumā iekļauto Enerģētikas politiku Eiropai,

— ņemot vērā Eiropas Vides aģentūras ziņojumu “Tirgus izmantošana vides politikas izmaksu lietderības nodrošināšanai” (Nr. 1/2006),

— ņemot vērā EK līguma 2. un 6. pantu, atbilstīgi kuram vides aizsardzības prasības ir jāintegrē dažādās Kopienas politikas jomās, lai veicinātu vides aspektā ilgtspējīgas saimnieciskās darbības attīstību,

— ņemot vērā EK līguma 175. pantu,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 24. septembra Lēmumu Nr. 2179/98/EK par Eiropas Kopienas politikas un rīcības programmas attiecībā uz vidi un ilgtspējīgu attīstību “Par ilgtspējīgu attīstību” pārskatīšanu (1),

— ņemot vērā ES ilgtspējīgas attīstības stratēģijas pārskatīšanu,

— ņemot vērā Sesto vides rīcības programmu,

— ņemot vērā Eiropas Parlamenta rezolūcijas saistībā ar tematiskajām stratēģijām par, pilsētvidi (2), atkritumu pārstrādi (3), dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu (4)un par pesticīdu ilgtspējīgu izmantošanu (5),

— ņemot vērā 2007. gada 15. novembra rezolūciju “Globālo klimata pārmaiņu ierobežošana līdz 2 grādiem pēc Celsija — turpmākā rīcība līdz Bali konferencei par klimata pārmaiņām un pēc tam īstenojamie pasākumi” (6),

— ņemot vērā Reglamenta 45. pantu,

— ņemot vērā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas ziņojumu un Ekonomikas un monetārās komitejas un Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komitejas atzinumus (A6-0040/2008),

A. tā kā dati par klimata pārmaiņām liek aktīvi rīkoties, lai samazinātu to radītās sekas; tā kā Eiropadome ir noteikusi mērķi līdz 2020. gadam vismaz par 20 % samazināt CO2 emisijas un līdz 2050. gadam vismaz par 60 %; tā kā Eiropadome ir noteikusi mērķi līdz 2020. gadam panākt, lai 20 % no patērētās enerģijas būtu atjaunīgā enerģija un par 20 % palielināt energoefektivitāti;

B. tā kā minētajā 2007. gada 15. novembra rezolūcijā Parlaments uzsver, ka rūpnieciski attīstītajām valstīm ir jāapņemas samazināt emisijas par 30 % līdz 2020. gadam un par 60—80 % līdz 2050. gadam salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni;

C. ņemot vērā piesārņojuma daudzveidību un dabas resursu izsīkšanas draudus;

D. tā kā pastāv liels daudzu dzīvnieku un augu sugu izmiršanas risks un tā kā ES ir noteikusi mērķi līdz 2010. gadam apstādināt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos;

E. ņemot vērā, ka ES pakāpeniski pieaug īpaši ar preču pārvadāšanu saistīta satiksme un tāpēc palielinās enerģijas patēriņš;

F. tā kā tirgus instrumenti ir svarīgs līdzeklis principa “piesārņotājs maksā” īstenošanai un — plašākā nozīmē — lai rentabli ņemtu vērā slēptās izmaksas, ko cilvēka veselībai un videi rada ražošana un patēriņš;

G. tā kā starp dalībvalstīm pastāv būtiskas atšķirības gan vides nodokļu jomā (starp 2 un 5 % no dalībvalstu IKP), gan tirgus instrumentu izmantošanā un tā kā vides nodokļu daļa dalībvalstu IKP ir samazinājusies kopš pieciem gadiem;

H. tā kā nodokļi par enerģiju vidēji sasniedz 76 % un transporta nodokļi 21 % no vides nodokļiem;

I. tā kā mājsaimniecībām ir jāsedz lielākā vides nodokļu daļa, lai gan lielākie enerģijas, ūdens un transporta pakalpojumu patērētāji ir citas saimniecības nozares;

J. tā kā videi kaitīgo subsīdiju reforma var palīdzēt klimata pārmaiņu radīto problēmu risināšanā, veicināt ilgtspējīgu attīstību un ES starptautiskās konkurētspējas saglabāšanos;

K. tā kā prognozēm klimata pārmaiņu globālo seku jomā vajadzētu izraisīt ne vien to, ka izaugsme vairs netiek saistīta ar ražošanu un patēriņa veidiem, bet arī mūsu sociāli ekonomiskās attīstības modeļa maiņu;

L. tā kā pašreizējie IKP ekonomiskie rādītāji vairs nav pietiekami pienācīgam sociālās, ekonomiskās un ekoloģiskās realitātes novērtējumam un tie neietver sekas, ko cilvēka darbība izraisa vidē un kas mums ir jānovērš, būtu jāmeklē jauni vides rādītāji saražotās bagātības aprēķināšanai, lai pilnīgāk ievērotu šādas izmaiņas;

Zaļās grāmatas kritika

1. atzinīgi vērtē atsauci uz principu “piesārņotājs maksā”, bet pauž neapmierinātību par vājo vai neeksistējošo saikni pastāvošo vides atbalsta tirgus instrumentu izstrādes un kalibrēšanas jomā; uzsver, ka princips “piesārņotājs maksā” dos iespēju noteikt patieso cenu, ražojuma cenā ietverot piesārņojuma un ražošanas radītā kaitējuma novēršanu; uzsver, ka piesārņojošu izstrādājumu ražošana tomēr ir daudz dārgāka, ja cenā iekļauj visus ārējos faktorus, jo lētāk ir veikt preventīvus pasākumus nekā rūpēties par atjaunošanu vai atveseļošanu;

2. pauž nožēlu, ka nav veikts padziļināts pētījums par priekšrocībām, ko sniedz diferenciācija starp tirgus instrumentiem, kas vērsti uz patērētāju salīdzinājumā ar tiem, kas ir vērsti uz ražotāju;

3. uzsver, ka principa “piesārņotājs maksā” nevar nozīmēt vienīgi to, ka maksā galapatērētājs, galvenokārt mājsaimniecība;

4. pauž neapmierinātību par to, ka Zaļā grāmata ir vērsta galvenokārt uz atmosfēras piesārņojumu un globālo sasilšanu, neņemot vērā citu ražošanas un izplatīšanas procesu, kā arī par patēriņa veidu negatīvo ietekmi;

5. piekrīt Komisijas viedoklim par tirgus instrumentu daudzveidību un par nodokļu un maksājumu šķiršanu — maksājumi parasti ir vienreizēja maksa par pakalpojumu vai arī tie ir noteikta apjoma; uzsver veicinošu un preventīvu instrumentu nepieciešamību, lai īstenotu vides un veselības aizsardzības, kā arī ilgtspējīgas attīstības stratēģijas mērķus;

6. pauž neapmierinātību par to, ka pārāk virspusīgi skarta starptautiskā dimensija un ka joprojām nav ieviesti pasākumi, lai maksimāli samazinātu konkurences kropļojumus starp reģioniem un rūpniecības sektoriem;

Pasākumi

7. atzinīgi vērtē šo Zaļo grāmatu; mudina Komisiju izstrādāt skaidru stratēģiju par to, kā izmantot tirgus instrumentus, lai noteiktu videi nodarītā kaitējuma cenu un novērstu saistītās tirgus nepilnības, tajā ietverot nodokļu politiku, ES emisiju tirdzniecības sistēmas (ETS) pārskatīšanu, tirdzniecību un politiku tehnoloģiju jomā;

8. aicina Komisiju, izstrādājot stratēģiju tirgus instrumentu ieviešanai, izvērtēt un sagatavot vispusīgu ziņojumu par ES patlaban izmantoto reglamentējošo instrumentu efektivitāti vides jomā, lai noskaidrotu, kurās jomās būtu lietderīgi spēkā esošos tiesību aktus aizstāt ar tirgus instrumentiem;

9. aicina Komisiju veikt salīdzinošu pastāvošo tirgus instrumentu pētījumu, lai novērtētu to efektivitāti un veicinātu labas prakses apmaiņu starp dalībvalstīm;

10. aicina Eiropas Savienību šķirt iekšzemes kopproduktu uz iedzīvotāju no ekonomiskās, sociālās un ekoloģiskās neto bagātības, piemēram, patiesās attīstības rādītāja; aicina tāpēc Eiropas Komisiju un dalībvalstis dziļāk pētīt izaugsmes mērīšanas iespējas Eiropā, izmantojot “zaļos” rādītājus (7), kas sniedz pārskatu par videi nodarītā kaitējuma rezultātā zaudēto bagātību;

11. atzīst, ka pilnīga vides izmaksu internalizācija ir priekšnosacījums godīgas konkurences izveidošanai starp dažādiem uzņēmumiem un ekonomiska stimula palielināšanai, lai veicinātu “tīru” ražošanu un patēriņu un inovācijas tīrāku tehnoloģiju jomā;

12. atzīst, ka nespēja internalizēt vides izmaksas nozīmē videi kaitīgas darbības subsidēšanu;

13. uzsver, ka Eiropas Savienības dalībvalstīs pastāvošo videi kaitīgo subsīdiju lielais skaits palielina piesārņojumu un ļoti negatīvi ietekmē principu “piesārņotājs maksā”;

Principi

14. uzsver, ka princips “piesārņotājs maksā” ir viens no ES vides politikas pīlāriem un tāpēc ārējiem faktoriem ir jābūt iekļautiem tirgus cenās, lai tās atspoguļotu patiesās ražošanas izmaksas vai videi un veselībai nodarīto kaitējumu; norāda, ka princips “piesārņotājs maksā” nebūt netiek atbilstīgi piemērots lielākajā daļā dalībvalstu;

15. atzīmē, ka tirgus instrumenti ir īpašu mērķu īstenošanai paredzēti dažādi instrumenti, piemēram, tirgojamas emisiju atļaujas, kas paredzētas, lai samazinātu piesārņojumu (piemēram, CO2 emisijas), vides nodokļi, kas paredzēti, lai mainītu cenas un līdz ar to ražotāju un patērētāju izturēšanos, vides maksājumi, kas paredzēti, lai segtu ar vidi saistītu pakalpojumu izmaksas, subsīdijas vides jomā, kas paredzētas, lai atbalstītu videi labvēlīgāku tehnoloģiju attīstību utt.;

16. atzīst, ka vides politikā izmantojamie tirgus instrumenti ir viens no efektīvākajiem līdzekļiem, kurš dod iespēju ar samērīgām izmaksām sasniegt vides mērķus; uzsver tomēr, ka šie instrumenti ir jāpapildina ar tādiem pasākumiem kā efektivitātes standarti, mērķi emisiju jomā u. c.;

17. atzīmē, ka tirgus instrumentiem būs izšķiroša loma, lai sasniegtu ES mērķi līdz 2020. gadam nodrošināt, ka atjaunīgā enerģija veido 20 % no kopējā enerģijas patēriņa;

18. uzskata, ka, pārejot uz ilgtspējīgu attīstību un saimniecību bez oglekļa, ir nepieciešams izmantot dažādus atturošus instrumentus (piemēram, nodokļus, maksājumus) un veicināšanas instrumentus (piemēram, tirdzniecības sistēmas);

19. uzsver, ka instrumentu kopumu izveide veicinās tirgus instrumentu optimālāku izmantošanu; šajā sakarā uzskata, ka tirgus instrumenti var ievērojami veicināt Lisabonas stratēģijas mērķu īstenošanu;

20. uzskata, ka pasākumi enerģētikas un klimata jomā, kas pieņemti, veidojot vispārēju koncepciju ES un dalībvalstu līmenī, ir jāsaskaņo ar Lisabonā un Gēteborgā noteiktajiem mērķiem;

21. uzskata, ka tirgus instrumenti ir piemēroti un efektīvi līdzekļi ārējo faktoru internalizēšanai, un tos vajadzētu izmantot daudz biežāk, taču tie var papildināt, nevis aizstāt reglamentējošos instrumentus;

22. uzsver, ka tirgus instrumentu ieviešanai ar mērķi novērst piesārņojumu un negatīvu ietekmi uz vidi ir jābūt balstītai uz efektivitāti vides jomā; uzskata, ka tirgus instrumentu ieviešanas sociālās sekas ir jākompensē ar tādiem īpašiem politikas pasākumiem kā minimālā cena, likmju samazināšana, subsīdijas u. c., kas paredzētas mājsaimniecībām ar maziem ienākumiem; uzskata, ka ir nepieciešams ieviest pasākumus, lai sodītu par pārmērīgu patēriņu;

23. atgādina, ka Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīvā Nr. 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (8) ir noteikts, ka ar noteiktiem nosacījumiem nodokļu uzlikšanu pilnībā vai daļēji var aizstāt alternatīvi tirgus instrumenti, tai skaitā jo īpaši ES ETS;

24. uzsver, ka vides nodokļiem ir liela nozīme vides jomā nosprausto mērķu sasniegšanā;

25. uzskata, ka Kopienas tirgus instrumentus nevar attiecināt tikai uz emisijas tiesību vai emisijas kvotu tirdzniecības sistēmām un ka ir jāizskata citas iespējamās sistēmas, piemēram, iespēja ieviest oglekļa nodokli līdztekus subsīdiju samazinājumam fosilajām enerģijām;

26. uzsver, ka ar vidi saistītos nodokļus nedrīkst pirmām kārtām uzskatīt par līdzekli nodokļu ieņēmumu palielināšanai, bet ka tiem drīzāk ir jābūt kaitējoša piesārņojuma vai vides degradēšanas novēršanas līdzeklim un līdztekus — par samērīgām izmaksām jāuzlabo sabiedrības labklājība; uzstāj, ka nodokļu uzlikšana tādiem negatīviem faktoriem kā piesārņojums ir jākompensē ar nodokļu samazinājumu tādam pozitīvam faktoram kā, piemēram, nodarbinātība;

27. atgādina, ka, neskatoties uz vienprātību nodokļu jomā, līgumos ir paredzēta ciešākas sadarbības iespēja un ka pastāv arī atklātā koordinācijas metode; tāpēc aicina dalībvalstis turpināt darbu vides nodokļu jomā Eiropas līmenī, lai novērstu jebkādu nodokļu dempingu;

28. atzīmē, ka dabas resursu nodokļu saskaņošana un paraugprakses piemēru apmaiņa Eiropas Savienībā atvieglos reformas norisi; jo īpaši atbalsta priekšlikumus atļaut dalībvalstīm samazināt PVN likmi vai ieviest nodokļa atlaides energoefektīviem produktiem un energotaupīgiem materiāliem; tomēr uzsver, ka katrai dalībvalstij pašai jālemj, kas ir piemērots tās nodokļu sistēmai;

29. atzīmē dabas resursu nodokļu reformas priekšrocības; aicina dalībvalstis īstenot šo reformu tā, lai, cita starpā, mazinātu energoresursu deficītu un atbalstītu tehnoloģijas ar zemu oglekļa patēriņu, augstu energoefektivitāti un atjaunīgo energoresursu izmantošanu;

30. atbalsta darbaspēka nodokļu samazināšanu valsts līmenī, bet uzsver, ka tā nav saistīta tikai ar vides nodokļu reformu;

31. uzskata, ka cenu modulācija ir viena no iespējām ietekmēt ražošanas un patēriņa veidus un mudināt lietotājus izvēlēties atbilstīgus videi draudzīgākus transporta veidus (piemēram, samazinot sabiedriskā transporta cenas); uzskata, ka jebkuram pieaugumam, ko izraisa tirgus instrumenti ir jābūt iepriekš paredzamam, un nepieciešamības gadījumā ir jāņem vērā īpaši apstākļi katrā dalībvalstī; uzsver tomēr, ka ar cenām saistītu pasākumu ietekme var būt ierobežota, jo dažas jomas un dažas patērētāju grupas ir ļoti neelastīgas;

32. uzsver nepieciešamību iegūt precīzus datus par vides un sociālajām izmaksām saistībā ar produktu un pakalpojumu visu dzīves ciklu; aicina Komisiju sniegt priekšlikumus par šo izmaksu novērtēšanas metodēm;

33. atzinīgi vērtē nesen notikušo konferenci “Tālāk par IKP”, ko rīkoja Eiropas Komisija, Eiropas Parlaments, ESAO, Pasaules Dabas fonds un Romas klubs, kā arī tajā izdarītos galvenos secinājumus; uzsver, cik svarīgi ir papildināt IKP ar citiem rādītājiem, lai precīzāk noteiktu sabiedrības labklājību un attīstību, īpaši saistībā ar ekonomiskās izaugsmes ietekmi uz atmosfēru un ekosistēmām;

34. uzskata, ka tirgus instrumenti var veicināt pētniecību un ekoinovācijas, jo ar nodokļiem, kas uzlikti videi nedraudzīgiem produktiem un pakalpojumiem vai par vides standartu neievērošanu, ražotājus mudina ieguldīt no enerģijas viedokļa efektīvāku produktu un pakalpojumu meklēšanā;

Nozarei atbilstošu instrumentu izvēle

35. tomēr atzīst, ka ES ETS pašreizējā veidolā ir pārāk šaurs piemērojums, ņemot vērā dažādos siltumnīcefekta gāzu avotus un saistītās nozares, un ka Komisijai un dalībvalstīm būs jāveic nepieciešamie uzlabojumi, lai optimizētu SEG emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu projekta trešajā posmā, sākot no 2013. gada;

36. mudina Komisiju stiprināt ES ETS, nosakot emisiju maksimālo apjomu, kas tiek pakāpeniski samazināts un to attiecināt uz visiem pirmās pakāpes piesārņotājiem, šo sistēmu izvēloties par galveno līdzekli, lai sasniegtu 2020. gadam noteiktos mērķus SEG emisiju samazināšanas jomā;

37. uzsver tāpēc, ka steidzami ir nepieciešams pārskatīt ES ETS, lai efektīvi novērstu izmēģinājuma laikā konstatētos trūkumus, īpaši uzņēmumu (piemēram, lielo elektrības ražotāju) virspeļņu, kas radusies par velti piešķirot CO2 kvotas uzsver, ka ES ilgtspējīgas attīstības stratēģijā ir pausts stingrs atbalsts principam “piesārņotājs maksā” un tāpēc ES ETS ir jābalsta uz emisiju atļauju pārdošanu izsolē un emisiju kopējā apjoma ierobežošanu atbilstīgi ES mērķim līdz 2020. gadam tās samazināt par 30 %, ietverot kvantitatīvus ierobežojumus un kvalitātes prasības tīras attīstības mehānisma/kopīgas izpildes projektu kredītu izmantošanai;

38. uzsver tāpēc, ka ir svarīgi veicināt oglekļa globālā tirgus izveidi, lai rentabli nodrošinātu vajadzīgo emisiju būtisku samazinājumu;

39. uzskata, ka pastiprināta tirgus instrumentu izmantošana transporta sektorā ir ļoti būtiska pilnīgai vides un sociālo izmaksu internalizācijai attiecībā uz visiem transporta veidiem; uzskata tostarp, ka ceļu satiksmes zemais internalizācijas līmenis negatīvi ietekmē citu transporta veidu, piemēram, dzelzceļa konkurētspēju un ka tam ir negatīvas sekas arī efektīvāku un tīrāku tehnoloģiju veicināšanas aspektā;

40. atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu aviācijas jomu iekļaut ES ETS, taču uzskata, ka ir nepieciešams pieņemt paralēlus un papildu pasākumus, piemēram, aviācijas degvielas nodokli un slāpekļa oksīdu (NOX) emisiju nodokli, lai cīnītos pret klimata maiņas sekām šajā jomā;

41. steidzami aicina Komisiju līdz 2009. gadam sniegt likumdošanas priekšlikumu par jūras transporta SEG emisiju samazināšanu, jo uz šo transportu neattiecas nedz Kopienas, nedz starptautiskie tiesību akti šajā jomā;

42. uzskata, ka energoresursu aplikšanai ar nodokli joprojām ir jābūt sekundāram SEG emisiju samazināšanas papildu līdzeklim, ko piemēro tikai tām emisijām, kuras nedz tieši, nedz netieši nevar ietekmēt ar ES ETS palīdzību;

43. atgādina, ka transporta un celtniecības nozarē ir koncentrēta liela daļa enerģijas un CO2 emisiju pieprasījuma, kas nav iekļauta CO2 ES ETS;

44. uzskata, ka Enerģijas nodokļu sistēmas direktīvas pārskatīšanai ir jānotiek ātri un vienlaikus ar smagkravas transportlīdzekļu (9) (Eurovignette) direktīvas pārskatīšanu, lai izvairītos no viena un tā paša mērķa sasniegšanai paredzēto pasākumu pārklāšanās un lai mainītu vides nodokļus tūlītējai rīcības maiņai dažādās ekonomikas jomās, galvenokārt izmantojot ārējo izmaksu internalizāciju;

45. domā, ka ir nepieciešams noteikt par obligātu Eurovignette direktīvas piemērošanu visās dalībvalstīs un to pielāgot, lai dotu iespēju internalizēt ārējās izmaksas, nosakot maksu par infrastruktūru īpaši attiecībā uz autotransportu; uzskata, ka Eurovignette direktīva ir jāattiecina uz visu ceļu tīklu, lai novērstu satiksmes pārorientāciju uz ceļiem, kuri pašlaik tajā nav iekļauti;

46. uzsver, ka ir jāuzlabo principi, saskaņā ar kuriem reglamentē tirgus instrumentu izmantošanu, un jāizvairās no sakrītošiem un sarežģītiem instrumentiem; piekrīt, ka ir jāizdara grozījumi Enerģijas nodokļu sistēmas direktīvā tā, lai ES ETS dalībniekiem par emisijām nebūtu jāmaksā divreiz — iesaistoties emisiju tirdzniecībā un maksājot nodokļus;

47. uzskata, ka, pārskatot tiesību aktus energoproduktu nodokļu jomā, ir jāpaaugstina minimālās nodokļu likmes transportam, kas tiek izmantots rūpniecībā un tirdzniecībā; atbalsta nodokļu dalīšanu enerģētikas un vides daļās, balstoties uz CO2 emisiju līmeni;

48. aicina Komisiju un dalībvalstis izvērtēt izņēmumus un atbrīvojumus, kas paredzēti Enerģijas nodokļu sistēmas direktīvā un apsvērt, kuru no fosilo kurināmo enerģijas avotiem nākotnē būtu jāatbrīvo no nodokļa, ievērojot direktīvas piemērošanas jomu un raksturu, kā arī izvairoties uzņēmējiem uzlikt pārmērīgu slodzi, kas rodas, piemērojot citas nodokļu un tirdzniecības sistēmas;

49. aicina vairāk izmantot tirgus instrumentus, lai katrā dalībvalstī un ES sasniegtu vispārējos vides politikas mērķus un lai jo īpaši nodrošinātu ārējo izmaksu internalizēšanu; taču šajā saistībā ir jānodrošina, lai dalībvalstu pilnvaras nodokļu jautājumos nekļūtu par iemeslu konkurences izkropļojumiem; ierosina, piemēram, izmantot vairāk tirgus instrumentus, lai veicinātu energoefektivitāti un ēku siltumizolāciju;

50. aicina dalībvalstis stiprināt celtniecības nozarei paredzētās atvieglojumu stratēģijas, lai veicinātu enerģijas pieprasījuma un CO2 emisiju samazināšanos; uzsver, ka būtiski ir atbalstīt pasīvo māju un “energopozitīvo” māju attīstību;

51. ierosina, lai kompensēšanas instrumenti, kas radušies, iedvesmojoties no Kioto protokola, un kas varētu dot finansiālu pamudinājumu, būtu atvērti energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu finansējumam mājokļu un pilsētas transporta oglekļa bilances jomā;

Īpaši instrumenti un jomas

52. uzskata, ka vidi nelabvēlīgi ietekmējošo subsīdiju reformu nevar attiecināt vienīgi uz KLP; uzskata, ka šajā jomā transporta sektoram, it īpaši autotransportam ir nepieciešami steidzami un noteikti pasākumi; aicina Komisiju steidzami ierosināt plānu vidi nelabvēlīgi ietekmējošo subsīdiju pakāpeniskai, bet ātrai atcelšanai atbilstīgi Eiropas Padomes lēmumam par ilgtspējīgas attīstības stratēģijas pārskatīšanu;

53. piekrīt Komisijai, ka videi kaitīgo subsīdiju atcelšana ir nozīmīgs papildu pasākums, lai nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību un, jo īpaši, lai sasniegtu mērķus, ko ES dalībvalstu un valdību vadītāji noteikuši attiecībā uz integrēto darba programmu klimata pārmaiņu un enerģētikas jomā;

54. cer, ka Komisija, pārskatot Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai, patiešām ņems vērā nepieciešamību mainīt ražošanas, pārvietošanās, transporta un patēriņa veidus un samazināt atkritumu daudzumu;

55. atgādina Kopienas normas atkritumu jomā, bet pauž nožēlu, ka tās neattiecas uz atkritumu apjomu Eiropas Savienībā; aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis domāt par regulējumu atkritumu nodokļu jomā, lai novērstu atkritumu rašanos un vidējā termiņā samazinātu ES radušos atkritumu apjomu;

56. pauž atzinību par uzsvaru, kas likts uz tirgus instrumentiem, īstenojot Ūdens pamatdirektīvu (10) un uzskata, ka, nosakot ūdens cenu ļoti būtiski ir internalizēt izmaksas, kas saistītas ar virszemes ūdeņu ieguvi, ūdens kvalitātes pazemināšanos un attīrīšanas stacijām; uzsver, ka Ūdens pamatdirektīva var būt par atsauci, definējot tirgus instrumentus vides jomā; neatlaidīgi aicina Komisiju izskatīt šīs direktīvas piemērošanu dalībvalstīs, un aicina izmantot Ūdens direktīvas kopējo īstenošanas stratēģiju un eksperimentālos upju baseinus labākās prakses meklēšanai un tās popularizēšanai; aktīvi aicina dalībvalstis paātrināt šīs pamatdirektīvas īstenošanu īpaši, lai viss ūdens patēriņš tiktu pakļauts ekonomiskam novērtējumam, ietverot šā resursa izmantošanas un vides izmaksas, jo šiem kritērijiem ir īpaša nozīme, izstrādājot ūdens cenas;

57. aicina Komisiju un dalībvalstis izveidot nodokļu vai maksājumu sistēmu, lai samazinātu pesticīdu izmantošanas apmēru un lai mudinātu izmantot videi un veselībai mazāk toksiskus un mazāk kaitīgus pesticīdus;

58. uzskata, ka pazeminātas PVN likmes ieviešana videi draudzīgiem produktiem ir jābalsta uz stingriem noteikumiem, lai tā patērētājiem dotu patiesu labumu, un tai ir jāparedz papildu pasākumi, piemēram, bioloģiskās lauksaimniecības marķējumi, lai izveidotu sistēmu, kas ļautu viegli salīdzināt produktus;

59. atzīst, ka ir grūti izstrādāt tirgus instrumentus ar mērķi palielināt vai saglabāt bioloģisko daudzveidību un ekosistēmu pakalpojumus un vērsties pret vietēja rakstura vides problēmām; aicina Komisiju turpināt pārdomāt bioloģiskās daudzveidības zuduma izmaksu novērtēšanas jautājumu un iespējas izmantot tirgus instrumentus, neaizmirstot, ka saglabājot vai uzlabojot bioloģisko daudzveidību vienā vietā, nedrīkst rasties tās zudums citur, ņemot vērā vietēju ietekmi;

60. ar interesi šajā saistībā atzīmē dažās dalībvalstīs izveidotās NOX un SO2 emisiju tirdzniecības sistēmas, ja vien tās ļauj šo atmosfēras piesārņotāju radītās problēmas atrisināt pēc iespējas rentablāk; uzsver, ka, ieviešot NOX un SO2 emisiju tirdzniecības sistēmas, ir jāņem vērā vietējie apstākļi, kuros šīs emisijas rodas un tās ir jāattiecina uz noteiktiem ģeogrāfiskiem apgabaliem;

61. prasa, lai Komisija paredz savās iniciatīvās dalībvalstu izmantoto pastāvošo mehānismu uzturēšanu, lai veicinātu atjaunīgās enerģijas attīstību; uzskata, ka pirms finansiāla stimula piešķiršanas biodegvielām, ir nepieciešams veikt papildu novērtējumu, lai noteiktu, vai tās ir ražotas ilgtspējīgā veidā attiecībā pret vidi;

62. uzsver, ka tirgus instrumentiem ir jābūt izstrādātiem tā, lai tie neapdraudētu starptautiskā tirdzniecībā iesaistītu rūpniecības nozaru, piemēram, energointensīvu rūpniecības nozaru konkurētspēju, lai izvairītos no zaudējumiem tirdzniecībā importa dēļ (“noplūde”) un no iespējamas rūpniecības pārvietošanas un līdz ar to — no ietekmes uz vidi arī ārpus Eiropas Savienības;

63. aicina Komisiju īstenot priekšizpēti saistībā ar “CO2 kartes” ieviešanu personām un MVU, kurā būtu norādīts enerģijas patēriņš un radītā siltumnīcefekta gāze;

64. atzinīgi vērtē jaunu finansēšanas instrumentu izveidi papildus nodokļu uzlikšanai un emisiju tirdzniecības sistēmām, jo īpaši to, ka ir pieejams aizvien vairāk videi labvēlīgu/ētisku investīciju, piemēram, “zaļās” obligācijas, ka tiek veidota labāka izpratne un ka investoriem tiek nodrošinātas tirgus izvēles iespējas;

65. atzīst, ka riska kapitāls un privātā kapitāla uzņēmumi veicina ieguldījumus zemas oglekļa emisijas tehnoloģiju jomā;

Starptautiskā dimensija

66. atzīmē, ka ekoloģisko preču tirdzniecības ziņā Eiropas valstis veido 35 % no pasaules tirgus un tāpēc Eiropas uzņēmumiem ir visas iespējas izdevīgi izmantot videi draudzīgu globālo ekonomiku un tas vismaz daļēji līdzsvaro ietekmi uz IKP;

67. atbalsta korekcijas instrumenta pētījumus, izmantošanai uz robežas, lai novērstu iespējamās “oglekļa noplūdes”, kas varētu apdraudēt CO2 emisiju samazināšanas pienākuma izpildi un Eiropas Savienības saimnieciskās konkurētspējas uzturēšanu; aicina Komisiju sniegt ziņojumu Eiropas Parlamentam par šā instrumenta iespējamu pieņemšanu, balstoties uz dažās dalībvalstīs notiekošajiem pētījumiem; tomēr uzsver, ka uz robežas veicamie pielāgošanas pasākumi ir jāievieš tikai tad, ja neizdosies panākt vienošanos par obligātu CO2 samazināšanu starptautiskā līmenī;

68. uzskata, ka šajā instrumentā ir jāņem vērā labākās pieejamās tehnikas un tam ir jābūt labvēlīgam trešām valstīm, bet īpaši jaunattīstības valstīm, lai tas iegūtu starptautisku atbalstu;

69. atzīst, ka, cenšoties kompensēt tirdzniecības partneru nevienlīdzīgo stāvokli, priekšroka būtu dodama nevis robežšķērsošanas nodokļa pielāgojumu iespējamai pieņemšanai, bet gan obligātiem starptautiskiem kritērijiem un saistībām, kuri attiecas uz visām konkurencei pakļautajām nozarēm;

*

* *

70. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem.

(1) OV L 275, 10.10.1998., 1. lpp.

(2) Eiropas Parlamenta 2006. gada 26. septembra rezolūcija par tematisko stratēģiju pilsētvidei (OV C 306 E, 15.12.2006., 182. lpp.).

(3) Eiropas Parlamenta 2007. gada 13. februāra rezolūcija: Tematiska stratēģija atkritumu pārstrādei (OV C 287 E, 29.11.2007., 168. lpp.).

(4) Eiropas Parlamenta 2007. gada 25. aprīļa rezolūcija par tematisko stratēģiju dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu (OV C 74 E, 20.3.2008., 660. lpp.).

(5) Eiropas Parlamenta 2007. gada 24. oktobra rezolūcija par tematisko stratēģiju dabas resursu ilgtspējīgai izmantošanai (Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0467).

(6) Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0537.

(7) Vides rādītāji vai rādītāji, kuros ņem vērā vidi, piemēram, IBED (ilgtspējīgas labklājības indikators) vai ISEW (noturīgas ekonomiskās labklājības indikators), TPI.

(8) OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.

(9) Padomes 1993. gada 25. oktobra Direktīva 93/89/EEK par dalībvalstu nodokļu piemērošanu dažiem kravu pārvadāšanai izmantojamo transportlīdzekļu veidiem un par nodevu un lietošanas maksas noteikšanu noteiktai infrastruktūrai (OV L 279, 12.11.1993., 32. lpp.).

(10) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK ( 2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā (OV L 327, 22.12.2000., 1. lpp.).