Grozīts priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (Pārstrādāta redakcija) /* COM/2011/0319 galīgā redakcija */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Priekšlikuma konteksts 1.1. Priekšlikuma pamatojums un mērķi Kā tika paziņots Patvēruma politikas plānā[1] 2009. gada 21. oktobrī, Komisija iesniedza priekšlikumu, ar kuru groza Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvu 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu[2] (turpmāk – Patvēruma procedūru direktīva). Priekšlikums tika sagatavots, balstoties uz pašreizējās direktīvas piemērošanas novērtējumu dalībvalstīs. Tajā ietverti arī rezultāti plašām apspriedēm ar dalībvalstīm, Apvienoto Nāciju Organizācijas Komisariātu bēgļu jautājumos, nevalstiskajām organizācijām un citām attiecīgām ieinteresētām personām. Informācija par pašreizējās direktīvas piemērošanu tika pēc tam konsolidēta novērtējuma ziņojumā[3], kas tika publicēts 2009. gada septembrī un kura secinājumi vēl vairāk pamatoja priekšlikumu. Eiropas Parlaments 2011. gada 6. aprīlī pieņēma nostāju pirmajā lasījumā par Komisijas priekšlikumu, kopumā atbalstot ierosinātos grozījumus. Priekšlikums tika apspriests arī Padomē, galvenokārt 2010. gada Spānijas prezidentūras laikā. Tomēr diskusijas bija sarežģītas un Padome nespēja pieņemt nostāju. Iesniedzot laboto priekšlikumu, Komisija plāno izmantot savas iniciatīvas tiesības, lai veicinātu darbu pie reālas kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveidošanas, kas dos labumu gan dalībvalstīm, gan bēgļiem. Komisijai ir politisks pienākums nodrošināt reālas iespējas tā, lai Savienība ievērotu Stokholmas programmā izklāstītās saistības līdz 2012. gadam izveidot kopēju Eiropas patvēruma sistēmu. Grozītās Pastāvīgā iedzīvotāja statusa direktīvas, kas aptver starptautiskās aizsardzības saņēmējus, pieņemšana deva būtisku stimulu šajā virzienā. Kopējai patvēruma procedūrai vajadzētu būt ātrai un taisnīgai. Lai sasniegtu šos mērķus, Komisija ir turpinājusi apkopot zināšanas par to, kā konsolidēt valstu labāko praksi un apvienot to sistēmā, kas ir saskanīga un viegli īstenojama visā Savienībā. Labotajā priekšlikumā ir apvienotas papildu zināšanas un pieredze, kas uzkrāta diskusijās par iepriekšējo priekšlikumu. Labotajā priekšlikumā ierosinātā sistēma ir gan efektīva, gan aizsargājoša. Tās izmaksas ir racionālas un palīdz tā risināt iespējamu ļaunprātīgu pieprasījumu problēmu. Tā garantē, ka pieteikumi visās dalībvalstīs tiks izskatīti vienādi. Tā pilnībā ievēro pamattiesības un saistīto jauno tiesu praksi, tādējādi arī palīdzot nodrošināt, ka tā izturēs apstrīdēšanu tiesās. Vienlaikus tā ir pietiekami elastīga, lai ņemtu vērā valstu tiesisko sistēmu īpatnības. Sistēmu veidojošie noteikumi ir precizēti un vienkāršoti, lai nodrošinātu efektīvu īstenošanu. Labotais priekšlikums būtu jāskata kopā ar laboto priekšlikumu par Uzņemšanas nosacījumu direktīvu. Minētā priekšlikuma mērķis cita starpā ir nodrošināt labākus un saskaņotākus uzņemšanas standartus patvēruma meklētājiem visā Savienībā. Labotais priekšlikums ir saistīts arī ar 2010. gada 19. maijā pieņemto regulu, ar ko izveido Eiropas Patvēruma atbalsta biroju (EASO). Kopš EASO ir uzsācis savu darbību, tam var paredzēt konkrētāku lomu, lai atbalstītu dalībvalstis kopējo noteikumu efektīvākā īstenošanā. 1.2. Vispārējais konteksts 2009. gada priekšlikums un pašreizējais labotais priekšlikums ir daļa no tiesību aktu paketes, kuras mērķis ir izveidot kopēju Eiropas patvēruma sistēmu (KEPS). Konkrēti, Komisija 2008. gadā kopā ar priekšlikumu, ar kuru groza Uzņemšanas nosacījumu direktīvu, pieņēma arī priekšlikumus, ar kuriem groza Dublinas un EURODAC regulas. Komisija 2009. gadā pieņēma priekšlikumus, ar kuriem groza Patvēruma procedūru un Kvalifikācijas direktīvas. Visbeidzot, Eiropas Patvēruma atbalsta birojs tika izveidots ar 2010. gada 19. maija regulu, lai palielinātu dalībvalstu savstarpējās operatīvās sadarbības koordināciju un efektīvi īstenotu kopējos noteikumus patvēruma jomā. Šī tiesību aktu pakete ir saskaņā ar 2008. gada Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktu[4], kurā tika atkārtoti apstiprināti Hāgas programmas mērķi un Komisija tika aicināta iesniegt priekšlikumus par kopējas patvēruma procedūras, kas ietver kopējas garantijas, izveidošanu vēlākais 2012. gadā. Šajā pašā saistībā Stokholmas programmā, ko Eiropadome pieņēma savā sanāksmē 2009. gada 10. un 11. decembrī, tika uzsvērta vajadzība līdz 2012. gadam izveidot "kopēju aizsardzības un solidaritātes telpu, kuras pamatā ir kopēja patvēruma procedūra un vienots statuss tām personām, kurām ir piešķirta starptautiska aizsardzība", kas balstīta uz "augstiem aizsardzības standartiem" un "taisnīgām un efektīvām procedūrām". Konkrēti, Stokholmas programmā tika apstiprināts, ka personām, kurām vajadzīga starptautiskā aizsardzība, ir jānodrošina piekļuve juridiski drošām un efektīvām patvēruma procedūrām. Saskaņā ar Stokholmas programmu personām neatkarīgi no dalībvalsts, kurā ir iesniegts viņu patvēruma pieteikums, ir jānodrošina vienāda attieksme attiecībā uz procesuālajiem pasākumiem un statusa noteikšanu. Mērķim vajadzētu būt, ka līdzīgas lietas izskata tādā pašā veidā un to iznākums ir viens un tas pats. Iepriekšējā priekšlikuma sagatavošanas ietvaros tika veikts ietekmes novērtējums. Labotais priekšlikums ir balstīts uz tiem pašiem principiem, kas bija iepriekšējā priekšlikuma pamatā. Turklāt tā mērķis ir samazināt izmaksas un administratīvo slogu, vienlaikus vienkāršojot un precizējot dažus noteikumus, lai to īstenošanu padarītu vieglāku. Šā iemesla dēļ ietekmes novērtējums, kas tika veikts attiecībā uz iepriekšējo priekšlikumu, attiecas arī uz laboto priekšlikumu. 1.3. Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Šis priekšlikums pilnībā atbilst Tamperes Eiropadomes 1999. gada secinājumiem, 2004. gada Hāgas programmai, Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktam, ko Eiropadome pieņēma 2008. gada 17. oktobrī, un 2009. gada Stokholmas programmai, kurā prasīts izveidot KEPS līdz 2012. gadam. Priekšlikums atbilst arī stratēģijas "Eiropa 2020" mērķiem, jo īpaši attiecībā uz legālo migrantu labāku integrāciju. Sekmējot ātrākas un izsvērtas patvēruma procedūras, tas veicina bēgļu un to personu, kurām vajadzīga alternatīvā aizsardzība, nodarbināmību, jo, ilgā laikposmā trūkstot pilnīgai piekļuvei darba tirgum, viņu prasmes ciestu mazāk. Tā mērķis ir arī samazināt dalībvalstu uzņemšanas izmaksas, tādējādi veicinot publisko finanšu ilgtspēju. 2. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Iepriekšējā priekšlikuma sagatavošanas darbu ietvaros Komisija iesniedza zaļo grāmatu, rīkoja vairākas ekspertu sanāksmes, tostarp ar UNHCR un pilsoniskās sabiedrības partneriem, pasūtīja ārēju pētījumu un apkopoja datus, atbildot uz vairākām sīki izstrādātām anketām. Komisija 2010. gada 8. septembrī pieņēma novērtējuma ziņojumu par pašreizējās direktīvas īstenošanu. Tā secinājumi vēl vairāk apstiprināja sagatavošanas darba konstatējumus. Pēc iepriekšējā priekšlikuma iesniegšanas 2009. gada oktobrī Padomē tehniskajā līmenī notika diskusijas, galvenokārt Spānijas prezidentūras ietvaros. Šo diskusiju laikā vairākas dalībvalstis iebilda pret konkrētiem priekšlikuma noteikumiem savu patvēruma un/vai tiesisko sistēmu īpatnību dēļ. Padome nespēja rast apmierinošus risinājumus. Kļuva acīmredzams, ka, lai izvairītos no tā, ka attiecībā uz konkrētām dalībvalstīm tiek iekļauti vairāki izņēmumi un tādējādi apdraudēta ierosinātās sistēmas vispārējā skaidrība, Komisijai bija iespēja pārskatīt priekšlikumu, lai ierosinātu vispusīgāku risinājumu izklāstītajām problēmām, vienlaikus nodrošinot priekšlikuma teksta pievienoto vērtību. Ierosināto noteikumu precizēšanai un vienkāršošanai, lai dalībvalstīm atvieglotu to īstenošanu, būtu jādod jauns stimuls diskusijām. Tāpēc Komisija Tieslietu un iekšlietu padomē paziņoja, ka tā iesniegs labotu priekšlikumu šai direktīvai līdz Polijas prezidentūras sākumam Padomē 2011. gadā. Šā labotā priekšlikuma sagatavošanas darbu ietvaros Komisija 2010. gada janvārī–aprīlī rīkoja vairākas tehnisku konsultāciju sanāksmes. Labotajā priekšlikumā ir ņemtas vērā arī diskusijas, kas notika ministru konferencē par patvēruma procesa kvalitāti un efektivitāti, ko 2010. gada 13. un 14. septembrī rīkoja Beļģijas prezidentūra. Konferencē cita starpā uzmanība tika pievērsta jautājumiem par intervijām, apmācību, izcelsmes valsts informāciju, prioritārām procedūrām un atkārtotiem pieteikumiem. Eiropas Parlaments pieņēma nostāju pirmajā lasījumā 2011. gada 6. aprīlī. Rezolūcijā kopumā tika atbalstīts Komisijas priekšlikums. Vairumam ierosināto grozījumu mērķis bija stiprināt garantijas pieteikumu iesniedzējiem. Dažu grozījumu mērķis bija nodrošināt dalībvalstīm lielāku elastību vai uzlabot teksta vispārējo skaidrību. Rezolūcijas būtība tika ņemta vērā, sagatavojot laboto priekšlikumu, kurā tādējādi ir ietverti daudzi teksta vai būtības grozījumi. Parlamenta nostājā ir ietverti arī būtiski grozījumi, kuru rezultātā var rasties būtiskas izmaiņas attiecībā uz dažādajiem drošas trešās valsts jēdzieniem. Komisija rūpīgi izvērtēja šo grozījumu un secināja, ka nākotnē varētu apsvērt ideju par valstu sarakstu par drošām valstīm dzēšanu un kopēju ES sarakstu pieņemšanu. Tomēr tas būs reāli iespējams tikai tad, kad EASO būs spējīgs ilgtspējīgi atbalstīt valstu sarakstu aizstāšanu, izstrādājot ziņojumus par izcelsmes valstīm, kuru pamatā ir būtiska, ticama, precīza un atjaunināta izcelsmes valsts informācija, kas iegūta pārredzami un objektīvi, izstrādājot kopēju formātu un kopēju metodiku informācijas par izcelsmes valstīm iesniegšanai, pārbaudīšanai un izmantošanai, kā arī analizējot informāciju par izcelsmes valstīm. Kaut arī Parlamenta grozījumi par dažādajiem drošas trešās valsts jēdzieniem nav iekļauti labotajā priekšlikumā, Komisija atzīst nepieciešamību vēl vairāk saskaņot šos noteikumus. Šajā nolūkā Komisija apņemas atbilstīgi rīkot šo jēdzienu izmantošanas regulāru pārskatīšanu ar dalībvalstīm, iesaistot tajā Parlamentu. Šim regulārajam pārskatīšanas procesam būtu jāpalīdz sagatavot tālāku saskaņošanu nākotnē. Labotā priekšlikuma mērķis ir sniegt līdzsvarotu risinājumu, lai veicinātu sarunas starp abiem likumdevējiem. 3. Priekšlikuma juridiskie aspekti 3.1. Ierosināto pasākumu kopsavilkums Šā labotā priekšlikuma galvenais mērķis ir vienkāršot un precizēt noteikumus, lai padarītu tos saderīgākus ar dažādām valstu tiesiskajām sistēmām un palīdzētu dalībvalstīm tos piemērot izmaksu ziņā racionālākā veidā šo valstu konkrētajās situācijās. Līdzīgi kā ar iepriekšējo priekšlikumu, kopējais mērķis joprojām ir ieviest procedūras, kas ir efektīvas un taisnīgas. Priekšlikums turpina nodrošināt, ka pilnībā tiek ievērotas pamattiesības, ņemot vērā veidojošos tiesu praksi Eiropas Savienības Tiesā un Eiropas Cilvēktiesību Tiesā, jo īpaši attiecībā uz tiesībām saņemt efektīvu tiesisko aizsardzību. Salīdzinājumā ar pašreizējo direktīvu procesuālās garantijas, kas nodrošina taisnīgas un efektīvas procedūras, ir pārskatītas, lai rezultātā tiktu panākta konsekventāka procesuālo principu piemērošana. Priekšlikums ievieš konsekventākus un vienkāršotākus procesuālos jēdzienus un līdzekļus, tādējādi nodrošinot patvēruma iestādēm vajadzīgos procesuālos instrumentus, lai nepieļautu ļaunprātīgu izmantošanu un ātri apstrādātu acīmredzami nepamatotus pieteikumus. Lai veicinātu patvēruma acquis konsekventu piemērošanu un piemērojamo pasākumu vienkāršošanu, priekšlikumā ir paredzēta vienota procedūra, tādējādi precizējot, ka pieteikumi jāizskata, ņemot vērā abus Kvalifikācijas direktīvā noteiktos starptautiskās aizsardzības veidus. Priekšlikums uzlabo saskanību ar laboto priekšlikumu Uzņemšanas nosacījumu direktīvai un EASO regulu. 3.1.1. Īstenošanas atvieglošana dalībvalstīm Tika veiktas vairākas izmaiņas, lai nodrošinātu, ka priekšlikums ir saderīgāks ar dažādām tiesiskajām sistēmām un citu kārtību dažādās dalībvalstīs. Tas attiecas, piemēram, uz noteikumiem par lēmumiem par tiesībām ieceļot teritorijā, iespēju atlikt lēmuma pieņemšanu, ja izcelsmes valstī situācija īslaicīgi ir neskaidra, kā arī uz pamatojumu pieteikumu izskatīšanai pie robežas. Vairāki noteikumi ir arī padarīti elastīgāki, lai nodrošinātu vieglāku īstenošanu. Lai dalībvalstis varētu atbilstīgi apstrādāt lielu skaitu vienlaicīgi iesniegtu patvēruma pieprasījumu, ir pārskatīti noteikumi attiecībā uz piekļuvi procedūrai, personīgo interviju rīkošanu un patvēruma procedūru standarta maksimālo ilgumu. Visbeidzot, visi noteikumi ir rūpīgi pārskatīti visā tekstā ar mērķi precizēt un vienkāršot noteikumus, lai atvieglotu diskusijas un nodrošinātu efektīvu īstenošanu. 3.1.2. Labāks risinājums iespējamas ļaunprātīgas izmantošanas problēmai Labotais priekšlikums uzlabo dalībvalstu spēju mazināt patvēruma sistēmas iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu. Jauni noteikumi paredz, ka dalībvalstis var paātrināt procedūras un izskatīt pie robežas tās prasības, kurās pieteikuma iesniedzējs ir sniedzis nepārprotami nepatiesu vai acīmredzami neticamu informāciju, kas ir pretrunā pietiekami pārbaudītai izcelsmes valsts informācijai, tādējādi padarot nepārliecinošu viņa prasību. Tas pats attiecas uz tiem pieteikumu iesniedzējiem, kas rada draudus valsts drošībai vai sabiedriskajai kārtībai. Lai labāk risinātu jautājumu par tiem pieteikumu iesniedzējiem, kuri slapstās vai nepilda savus pienākumus, ir grozīti arī noteikumi par pieteikuma netiešu atsaukšanu. Saskaņā ar šiem noteikumiem dalībvalstis var noraidīt pieteikumu, pamatojoties uz netiešu atsaukumu, ja iestādēm jau ir pietiekami daudz elementu, lai atbilstīgi izskatītu prasību. Lai palielinātu pieteikumu iesniedzēju informētību par atsaukšanas sekām, dalībvalstīm ir jāinformē pieteikumu iesniedzēji par šiem noteikumiem procedūras sākumā. 3.1.3. "Sākotnējs ieguldījums": ātras, taisnīgas un efektīvas procedūras Sākotnējs ieguldījums nozīmē ieguldīt atbilstīgus resursus lēmumu pieņemšanas kvalitātē pirmajā instancē, lai padarītu procedūras taisnīgākas un efektīvākas. Priekšlikuma būtisks mērķis joprojām ir īstenot tādu standarta patvēruma procedūru, kas nav ilgāka par sešiem mēnešiem. Vienlaikus labotajā priekšlikumā ir veikti vairāki precizējumi, lai ļautu vieglāk īstenot šo koncepciju, ņemot vērā dažādu dalībvalstu īpatnības. Sākotnējā ieguldījuma galvenais elements ir savlaicīga piekļuve atbalstam, lai palīdzētu pieteikuma iesniedzējam izprast procedūru. Labotajā priekšlikumā ir precizēta šā pamata atbalsta saturs, lai nošķirtu to no bezmaksas juridiskās palīdzības, kas ir pieejama pārsūdzības procedūrās. Dalībvalstis var brīvi izvēlēties atbilstīgas modalitātes, lai sniegtu atbalstu, tostarp ar nevalstisko organizāciju, valdības amatpersonu vai speciālu valsts dienestu starpniecību. Grozījumiem būtu jāpadara šā nozīmīgā noteikuma īstenošana racionālāka un jākliedē pārpratumi, kuru rezultātā varētu rasties pretrunas starp šiem noteikumiem un vispārējām administratīvajām tiesībām vairākās dalībvalstīs. Priekšlikums arī vienkāršo noteikumus par apmācību, kas dalībvalstīm ir jānodrošina personālam, kas izskata un pieņem lēmumus par pieteikumiem. Lai arī mērķis joprojām ir šā personāla augsts kompetences līmenis, jo tas ir vienīgais veids, kā nodrošināt patvēruma iestāžu izsvērtus un aizstāvamus lēmumus, modalitātes ir vienkāršotas un padarītas saskanīgākas attiecībā uz citām patvēruma acquis daļām. Visbeidzot, ir vienkāršoti noteikumi par pieteikumu iesniedzējiem, kuriem ir vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas. Jaunie noteikumi nav tik preskriptīvi, tādējādi tie ļauj dalībvalstīm lielāku brīvību un elastību atbilstīgi ņemt vērā pieteikumu iesniedzēju dažādās un potenciāli īpašās situācijas. Vienlaikus noteikumi šīm personām turpina nodrošināt augsta līmeņa garantijas. 3.1.4. Piekļuves aizsardzībai garantēšana Lai nodrošinātu, ka personai, kura pauž vēlmi pieprasīt starptautisko aizsardzību, ir reāla iespēja pieteikties, labotais priekšlikums uzlabo noteikumus par sākotnējām darbībām, kas jāveic patvēruma procedūrā. Konkrēti, tas likvidē iespējamu neskaidrību starp pabeigta patvēruma pieteikuma saņemšanu un fakta, ka persona ir pieteikuma iesniedzējs, vienkāršu reģistrēšanu. Tādējādi dalībvalstīm ir vieglāk ievērot ierosināto termiņu – 72 stundas, lai reģistrētu pieteikuma iesniedzēju, pēc tam, kad viņš ir paudis vēlmi pieteikties, ko var pagarināt, ja šā termiņa ievērošana ir neiespējama praksē. Turklāt tas paredz vienkāršus noteikumus par apmācību un instrukcijām, kas sniedzamas robežsargiem un jebkurām citām iestādēm, kuras, iespējams, nonāk saskarē ar potenciālajiem pieteikumu iesniedzējiem. Jaunajiem noteikumiem būtu jāpalīdz dalībvalstīm īstenot tos, ņemot vērā šo valstu situāciju dažādību. 3.1.5. Skaidri noteikumi par atkārtotiem pieteikumiem Pat pēc tam, kad starptautiskās aizsardzības pieteikums ir ticis noraidīts, personai ir jābūt iespējai pieteikties atkārtoti, ja viņas apstākļi ir mainījušies, lai ņemtu vērā "sur place" prasību iespējamību saskaņā ar Kvalifikācijas direktīvu. Labotajā priekšlikumā ir precizēti noteikumi attiecībā uz šādiem pieteikumiem, lai nepieļautu to iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu. Saskaņā ar šiem noteikumiem turpmākam pieteikumam piemēro ātru un efektīvu sākotnējo pārbaudi, lai noteiktu, vai pastāv jauni elementi, kas pamato tālāku izskatīšanu. Ja jauni elementi pastāv, turpmāko pieteikumu ir jāizskata, ievērojot vispārīgos noteikumus. Ja jaunu elementu nav, pieteikumu atzīst par nepieņemamu. Lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, dalībvalstis var nodrošināt izņēmumu attiecībā uz tiesībām palikt teritorijā, pat ja persona iesniedz turpmākus starptautiskās aizsardzības pieteikumus. 3.1.6. Lielāka saskanība ar citiem ES patvēruma acquis instrumentiem Labotajā priekšlikumā ir pārskatīti vairāki līdzekļi, lai padarītu tos saskanīgākus ar citiem ES patvēruma jomas instrumentiem, jo īpaši ar laboto priekšlikumu Uzņemšanas nosacījumu direktīvai. Tas jo īpaši attiecas uz noteikumiem par īpašām vajadzībām un neaizsargātām personām, un robežprocedūrām. Labotais priekšlikums arī saskaņo noteikumus par apmācību ar līdzvērtīgiem noteikumiem EASO regulā. Tas arī paredz konkrētāku lomu Eiropas Patvēruma atbalsta birojam noteikumos par apmācību un piekļuvi procedūrai. Mērķis ir nodrošināt dalībvalstīm elastības iespēju, kā arī atbalstu. EASO iesaistei būtu arī jāveicina saskanīga īstenošana visā Savienībā. Lai veicinātu acquis konsekventu piemērošanu un piemērojamo pasākumu vienkāršošanu, priekšlikumā ir paredzēta vienota procedūra, tādējādi precizējot, ka pieteikumi jāizskata, ņemot vērā abus Kvalifikācijas direktīvā noteiktos starptautiskās aizsardzības veidus. 3.2. Juridiskais pamats Labotais priekšlikums groza Direktīvu 2005/85/EK un kā juridisko pamatu izmanto Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 78. panta 2. punkta d) apakšpunktu, kurā paredzēta pasākumu pieņemšana attiecībā uz kopējām procedūrām vienota patvēruma vai alternatīvās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai. 3.3. Teritoriālā piemērošana Ierosinātā direktīva tiks adresēta dalībvalstīm. Direktīvas piemērošana Apvienotajā Karalistē un Īrijā tiks noteikta saskaņā ar Protokola Nr. 21, kas pievienots LESD, noteikumiem. Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots LESD, Dānijai direktīva nav saistoša un nav tai jāpiemēro. 3.4. Subsidiaritātes princips LESD V sadaļa par brīvības, drošības un tiesiskuma telpu piešķir Eiropas Savienībai noteiktas pilnvaras attiecībā uz šiem jautājumiem. Šīs pilnvaras ir jāīsteno saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantu, proti, ja un ciktāl dalībvalstis nespēj pilnībā sasniegt ierosinātās darbības mērķus un ierosinātās darbības mēroga vai seku dēļ tos var vieglāk sasniegt Savienība. Juridiskais pamats Savienības darbībai ir noteikts LESD 78. pantā. Šis noteikums paredz, ka Savienība "īsteno kopēju patvēruma, papildu aizsardzības un pagaidu aizsardzības politiku, lai varētu piešķirt attiecīgu statusu jebkuram trešās valsts pilsonim, kurš pieprasa starptautisku aizsardzību, un nodrošinātu atbilstību neizraidīšanas principam. Šai politikai jābūt saskaņā ar 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvenciju par bēgļu statusu un 1967. gada 31. janvāra Protokolu par bēgļu statusu, kā arī ar citiem ar to saistītiem līgumiem." Patvēruma un bēgļu aizsardzības problēmu starptautiskā rakstura dēļ ES ir laba iespēja kopējās Eiropas patvēruma sistēmas (KEPS) ietvaros piedāvāt risinājumus, jo īpaši attiecībā uz starptautiskās aizsardzības piešķiršanas un atņemšanas jautājumiem un lai novērstu otrreizēju plūsmu. Kaut arī ar direktīvas pieņemšanu 2005. gadā tika sasniegts ievērojams saskaņotības līmenis, ir vajadzīga turpmāka ES rīcība, lai panāktu augstākus un saskaņotākus patvēruma procedūru standartus un spertu tālākus soļus virzībā uz kopējām patvēruma procedūrām. Šie standarti ir nepieciešami arī tāpēc, lai to starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju, kuriem piemēro Dublinas procedūras, pieteikumi dažādās dalībvalstīs tiktu pārbaudīti ar vienādiem nosacījumiem. 3.5. Proporcionalitātes princips Patvēruma procedūru direktīvas grozījumu ietekmes novērtējumā[5], kas tika veikts iepriekšējā priekšlikuma sagatavošanas darbu ietvaros, ir izvērtēti visi risinājumi konstatētajām problēmām, lai rastu ideālu samēru starp praktisko vērtību un vajadzīgajām pūlēm, un secināts, ka izvēle par labu ES pasākumiem nesniedzas tālāk par to, kas ir nepieciešams mērķa – šo problēmu atrisināšanas – sasniegšanai. Pašreizējā labotajā priekšlikumā ir saglabāti iepriekšējā priekšlikuma vadošie pamatprincipi, vienlaikus sniedzot papildu elastību dalībvalstīm un tādējādi vēl vairāk sekmējot proporcionalitātes principa ievērošanu. 3.6. Ietekme uz pamattiesībām Attiecībā uz šo priekšlikumu tika veikta padziļināta pārbaude ar mērķi nodrošināt, ka tā noteikumi ir pilnībā saderīgi ar: – pamattiesībām, kas nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, un – ar saistībām, kas izriet no starptautiskajām tiesībām, jo īpaši no Ženēvas Konvencijas, Eiropas Cilvēktiesību konvencijas un no ANO Konvencijas par bērna tiesībām. Augstāku standartu nodrošināšana attiecībā uz patvēruma procedūrām, kā arī to konsekventa piemērošana visā Savienībā kopumā pozitīvi ietekmēs patvēruma meklētājus un padarīs hartas 18. pantā paredzētās pamattiesības uz patvērumu efektīvākas. Konkrēti, ar priekšlikumu tiks samazināta administratīvo kļūdu iespējamība patvēruma procedūrās, tādējādi nodrošinot, ka labāk tiek ievērots nerepatriēšanas princips, kas nostiprināts hartas 19. pantā, un uzlabota piekļuve aizsardzībai un tiesiskumam ar garantiju, ka katram pieteikuma iesniedzējam negatīva lēmuma gadījumā ir tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā vai tribunālā saskaņā ar hartas 47. pantu. Priekšlikums uzlabos arī hartas 23. pantā paredzēto dzimumu līdztiesību, sekmēs principu par bērna interesēm patvēruma procedūrās atbilstīgi hartas 24. pantam un stiprinās nediskriminācijas principu, kā paredzēts hartas 21. pantā. 2009/0165 (COD) Grozīts priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (Pārstrādāta redakcija) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 78. panta 2. punkta d) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[6], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[7], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: ò jauns (1) Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvā 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu[8] ir jāizdara vairāki būtiski grozījumi. Skaidrības labad minētā direktīva ir jāpārstrādā. ê 2005/85/EK 1. apsvērums (pielāgots) ð jauns (2) Kopējas patvēruma politikas, tostarp kopējas Eiropas patvēruma sistēmas izveide ir daļa no Eiropas Savienības mērķa pakāpeniski radīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas ir atvērta tiem, kuri, apstākļu spiesti, likumīgi meklē aizsardzību Ö Savienībā Õ Kopienā. ð Tās pamatā ir jābūt solidaritātes principam un taisnīgai atbildības, tostarp tās finansiālo aspektu, dalīšanai dalībvalstu starpā. ï ê 2005/85/EK 2. apsvērums (3) Eiropadome īpašā sanāksmē Tamperē 1999. gada 15. un 16. oktobrī vienojās strādāt, lai radītu kopēju Eiropas patvēruma sistēmu, kuras pamatā būtu 1951. gada 28. jūlija Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu, kurā grozījumi izdarīti ar 1967. gada 31. janvāra Ņujorkas protokolu (“Ženēvas konvencija”), pilnīga un absolūta piemērošana, tādējādi saglabājot nerepatriēšanas principu un nodrošinot, ka nevienu personu nesūta atpakaļ vajāšanai. ê 2005/85/EK 3. apsvērums (pielāgots) (4) Tamperes sanāksmes secinājumos paredzēts, ka kopējā Eiropas patvēruma sistēmā īstermiņā būtu jāietver kopēji standarti taisnīgām un efektīvām patvēruma piešķiršanas procedūrām dalībvalstīs un ilgtermiņā – Ö Savienības Õ Kopienas noteikumi kopējas patvēruma piešķiršanas procedūras izveidei Eiropas Ö Savienībā Õ Kopienā. ê 2005/85/EK 4. apsvērums ð jauns (5) ð Kopējas Eiropas patvēruma sistēmas pirmais posms tika īstenots, pieņemot Līgumos paredzētos attiecīgos juridiskos tiesību aktus, tostarp Direktīvu 2005/85/EK, kura bija ï Tāpēc minimālie standarti, kas noteikti šajā direktīvā attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, lai piešķirtu vai atņemtu bēgļa statusu, ir pirmais pasākums patvēruma piešķiršanas procedūru izveidē. ò jauns (6) Eiropadome savā sanāksmē 2004. gada 4. novembrī pieņēma Hāgas programmu, kurā ir noteikti mērķi, kas brīvības, drošības un tiesiskuma jomā ir jāīsteno no 2005. līdz 2010. gadam. Tāpēc Hāgas programmā Eiropas Komisija tika aicināta pabeigt pirmā posma juridisko tiesību aktu novērtēšanu un iesniegt Padomei un Eiropas Parlamentam otrā posma tiesību aktus un pasākumus. Saskaņā ar Hāgas programmu kopējas Eiropas patvēruma sistēmas izveides mērķis ir noteikt kopēju patvēruma procedūru un vienotu statusu, kas ir spēkā visā Eiropas Savienībā. (7) Eiropas Imigrācijas un patvēruma paktā, kas pieņemts 2008. gada 16. oktobrī, Eiropadome norādīja, ka dalībvalstīs joprojām pastāv būtiskas atšķirības, piešķirot aizsardzību, un aicināja nākt klajā ar jaunām ierosmēm, tostarp priekšlikumu par vienotas patvēruma procedūras, kas ietver vienādas garantijas, noteikšanu, lai pabeigtu Hāgas programmā paredzēto kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveidi. (8) Eiropadome savā sanāksmē 2009. gada 10. un 11. decembrī pieņēma Stokholmas programmu, kurā atkārtoti apliecināta apņemšanās līdz 2012. gadam izveidot kopēju aizsardzības un solidaritātes telpu, kuras pamatā ir kopēja patvēruma procedūra un vienots statuss tām personām, kurām ir piešķirta starptautiska aizsardzība, kas balstīta uz augstiem aizsardzības standartiem un taisnīgām un efektīvām procedūrām. Stokholmas programmā tika apstiprināts, ka personām, kurām vajadzīga starptautiskā aizsardzība, ir jānodrošina piekļuve juridiski drošām un efektīvām patvēruma procedūrām. Saskaņā ar Stokholmas programmu personām neatkarīgi no dalībvalsts, kurā ir iesniegts viņu patvēruma pieteikums, ir jānodrošina vienāda attieksme attiecībā uz procesuālajiem pasākumiem un statusa noteikšanu. Mērķim vajadzētu būt, ka līdzīgas lietas izskata tādā pašā veidā un to iznākums ir viens un tas pats. (9) No Eiropas Bēgļu fonda un Eiropas patvēruma atbalsta biroja, kas izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 439/2010[9], būtu jāpiešķir līdzekļi, lai sniegtu pienācīgu atbalstu dalībvalstu centieniem saistībā ar kopējās Eiropas patvēruma sistēmas otrajā posmā noteikto standartu īstenošanu, jo īpaši atbalstot tās dalībvalstis, kas saskaras ar īpašu un nesamērīgu noslogojumu to patvēruma sistēmām saistībā ar to ģeogrāfisko vai demogrāfisko situāciju. (10) Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzēju vajadzības pēc starptautiskās aizsardzības tiek izvērtētas pilnībā un efektīvi Direktīvas […/.../ES] [par obligātajiem standartiem, lai kvalificētu trešo valstu valstspiederīgos vai bezvalstniekus kā bēgļus vai kā personas, kam citādi nepieciešama starptautiska aizsardzība, šādu personu statusu un piešķirtās aizsardzības saturu (Kvalifikācijas direktīva)] nozīmē, starptautiskās aizsardzības piešķiršanas procedūru Savienības satvara pamatā būtu jābūt vienotas patvēruma procedūras jēdzienam. ê 2005/85/EK 5. apsvērums ð jauns (11) Šīs direktīvas galvenais mērķis ir ð precīzāk izstrādāt standartus dalībvalstu procedūrām starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai, lai izveidotu kopēju patvēruma procedūru Savienībā ï ieviest Kopienā minimālu satvaru attiecībā uz bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas procedūrām. ê 2005/85/EK 6. apsvērums ð jauns (12) ð Starptautiskās aizsardzības ï Bēgļa statusa piešķiršanas un atņemšanas noteikumu tuvināšanai vajadzētu palīdzēt ierobežot ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju ï patvēruma meklētāju otrreizēju plūsmu starp dalībvalstīm, ja šādu plūsmu izraisītu tiesisko regulējumu atšķirības ð , un radīt vienlīdzīgus nosacījumus Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] piemērošanai dalībvalstīs ï. ê 2005/85/EK 7. apsvērums ð jauns (13) Minimālie standarti pēc savas būtības paredz, ka Ddalībvalstīm vajadzētu būt pilnvarām ieviest vai uzturēt labvēlīgākus noteikumus trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kas lūdz starptautisku aizsardzību dalībvalstī, ja uzskata, ka šāds lūgums balstīts uz to, ka attiecīgajaiā personai ir ð vajadzīga starptautiskā aizsardzība ï bēglis ð Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] ï Ženēvas konvencijas 1. panta A punkta nozīmē. ê 2005/85/EK 9. apsvērums ð jauns (14) Attieksmē pret personām, uz ko attiecas šī direktīva, dalībvalstīm ir saistības atbilstīgi starptautisko tiesību instrumentiem, attiecībāa uz kuriem tās ir puses un kuri aizliedz diskrimināciju. ê 2005/85/EK 10. apsvērums ð jauns (15) Ir būtiski, ka attiecībā uz visiem ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem lēmumus pieņem, pamatojoties uz faktiem, un ka pirmajā instancē tos pieņem iestādes, kuru darbiniekiem ir piemērotas zināšanas vai sniegta vajadzīgā apmācība patvēruma un ð starptautiskās aizsardzības ï bēgļu jautājumos. ê 2005/85/EK 11. apsvērums (pielāgots) ð jauns (16) Tas ir gan dalībvalstu, gan ð starptautiskās aizsardzības pieprasītāju ï patvēruma meklētāju interesēs, lai Ö lēmumi par Õ ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem tiktu pieņemti cik drīz vien iespējams ð , neskarot pieteikumu pareizu un pilnīgu izskatīšanu ï. To, kā organizēt patvēruma pieteikumu izskatīšanu, būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā, lai tās saskaņā ar savām valsts vajadzībām varētu noteikt jebkura pieteikuma izskatīšanas prioritāti vai to paātrināt, ņemot vērā šajā direktīvā ietvertos standartus. (17) Tas ir arī dalībvalstu un pieteikumu iesniedzēju interesēs nodrošināt, ka vajadzība pēc starptautiskās aizsardzības tiek pareizi konstatēta jau pirmajā instancē. Šajā nolūkā pieteikumu iesniedzējiem pirmajā instancē būtu jānodrošina bezmaksas juridiskā un procesuālā informācija, ņemot vērā viņu īpašos apstākļus. Šādas informācijas sniegšana inter alia ļautu pieteikumu iesniedzējiem labāk izprast procedūru un tādējādi palīdzētu viņiem ievērot attiecīgos pienākumus. Būtu nesamērīgi dalībvalstīm prasīt, lai tās sniedz šādu informāciju, izmantojot tikai kvalificētu juristu pakalpojumus. Tāpēc dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai rast vispiemērotākās modalitātes šādas informācijas sniegšanai, piemēram, ar nevalstisko organizāciju, valdības amatpersonu vai īpašu valsts dienestu starpniecību. (18) Pārsūdzības procedūrās, ievērojot noteiktus nosacījumus, pieteikumu iesniedzējiem būtu jānodrošina bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība, ko sniedz personas, kuras ir kompetentas tādu sniegt saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Turklāt visos procedūras posmos pieteikumu iesniedzējiem jābūt tiesībām par saviem līdzekļiem apspriesties ar juridiskajiem konsultantiem vai padomdevējiem, kas ir atļauti valsts tiesību aktos. ê 2005/85/EK 12. apsvērums ð jauns (19) Sabiedriskās kārtības jēdziens ð inter alia ï var attiekties uz sodāmību par smaga nozieguma izdarīšanu. ê 2005/85/EK 13. apsvērums ð jauns (20) Lai pareizi identificētu personas, kam vajadzīga aizsardzība kā bēgļiem Ženēvas konvencijas 1. panta nozīmē ð vai kā personām, kam ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību ï, visiem pieteikuma iesniedzējiem, ar dažiem izņēmumiem, vajadzētu būt efektīvai piekļuvei procedūrām, iespējai sadarboties un pienācīgi sazināties ar kompetentajām iestādēm, lai iesniegtu attiecīgos savas lietas faktus, un pietiekamām procesuālām garantijām, lai virzītu savu lietu visos procedūras posmos. Turklāt ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikuma izskatīšanas procedūrai parasti būtu jāparedz, ka pieteikuma iesniedzējam ir uzturēšanās tiesības tikmēr, kamēr atbildīgā iestāde nav pieņēmusi lēmumu, piekļuve tulka pakalpojumiem, iesniedzot savu lietu, ja viņu intervē iestādes, iespēja sazināties ar Apvienoto Nāciju Augstā komisāra bēgļu jautājumos (UNHCR) pārstāvi ð un organizācijām, kas sniedz padomus vai konsultācijas starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem ï vai ar jebkuru organizāciju, kas strādā tā vārdā, tiesības saņemt attiecīgu paziņojumu par lēmumu, attiecīgu šā lēmuma juridisko un faktisko pamatojumu, iespēja apspriesties ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju un tiesības izšķirīgos procedūras brīžos saņemt informāciju par savu tiesisko stāvokli valodā, kuru ð viņš saprot vai ï viņam būtu jāsaprot ð , un negatīva lēmuma gadījumā tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā vai tribunālā ï. ê 2005/85/EK 14. apsvērums Papildus būtu jāparedz konkrētas procesuālas garantijas nepavadītām nepilngadīgām personām to neaizsargātības dēļ. Šajā kontekstā bērnu interesēm vajadzētu būt dalībvalstu galvenajam apsvērumam. ò jauns (21) Lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi izvērtēšanas procedūrai, amatpersonām (jo īpaši personām, kas nodarbojas ar sauszemes vai jūras robežu uzraudzību vai veic robežpārbaudes), kas pirmās kontaktējas ar starptautiskās aizsardzības meklētājiem, būtu jāsaņem instrukcijas un nepieciešamā apmācība, kā konstatēt vajadzību pēc starptautiskās aizsardzības un rīkoties šādu pieprasījumu gadījumā. Viņiem būtu jāspēj sniegt trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, kas atrodas dalībvalstu teritorijā, tostarp pie robežas, teritoriālajos ūdeņos vai tranzīta zonās, un vēlas pieprasīt starptautisko aizsardzību, visu attiecīgo informāciju par to, kur un kā var iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumus. Ja šīs personas atrodas dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos, tās jāizceļ krastā un jāpārbauda viņu pieteikumu atbilstoši šai direktīvai. (22) Lai atvieglotu piekļuvi izskatīšanas procedūrai robežšķērsošanas punktos un aizturēšanas telpās, būtu jādara pieejama informācija par iespēju pieprasīt starptautisku aizsardzību. Pamata komunikācija, kas vajadzīga, lai kompetentās iestādes varētu saprast, vai personas paziņo par savu vēlmi pieprasīt starptautisko aizsardzību, būtu jānodrošina ar mutiskās tulkošanas palīdzību. (23) Turklāt tiem pieteikuma iesniedzējiem, kuriem nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas, piemēram, nepilngadīgajiem, nepavadītiem nepilngadīgajiem, personām, kas cietušas no spīdzināšanas, izvarošanas vai cita veida smagas vardarbības, vai invalīdiem, būtu jānodrošina atbilstīgs atbalsts, lai radītu apstākļus, kas nepieciešami to efektīvai piekļuvei procedūrām; šajās procedūrās būtu jāietver elementi, kas vajadzīgi starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatojumam. (24) Valstu pasākumiem, veicot spīdzināšanas vai citu smagas fiziskas vai garīgas vardarbības, tostarp seksuālas vardarbības, simptomu un pazīmju identificēšanu un dokumentēšanu saistībā ar šajā direktīvā minētajām procedūrām cita starpā būtu jābalstās uz Principiem par efektīvu spīdzināšanas un citu nežēlīgu, necilvēcīgu vai cieņu pazemojošu apiešanās un sodīšanas veidu izmeklēšanu un dokumentēšanu (Stambulas protokols). (25) Lai pēc būtības nodrošinātu vienlīdzību starp pieteikuma iesniedzējām sievietēm un pieteikuma iesniedzējiem vīriešiem, veicot pārbaudes, būtu jāņem vērā dzimumu atšķirības. Konkrēti, personiskas intervijas būtu jāorganizē tā, lai gan sievietes, gan vīrieši varētu runāt par savu pieredzi saistībā ar vajāšanu dzimuma dēļ. Ar dzimumu saistīto prasību sarežģītība pienācīgi būtu jāņem vērā procedūrās, kuru pamatā ir drošas trešās valsts koncepcija, drošas izcelsmes valsts koncepcija vai turpmāku pieteikumu jēdziens. (26) Dalībvalstu galvenajam apsvērumam, īstenojot šo direktīvu, ir jābūt bērnu interesēm, kā to paredz Eiropas Savienības Pamattiesību harta un Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvencija par bērna tiesībām. (27) Procedūras, ar kurām pārbauda starptautiskās aizsardzības nepieciešamību, būtu jāorganizē tā, lai kompetentajām iestādēm būtu iespējams veikt starptautiskās aizsardzības pieteikumu rūpīgu pārbaudi. ê 2005/85/EK 15. apsvērums ð jauns (28) Ja pieteikuma iesniedzējs iesniedz turpmāku pieteikumu, nesniedzot jaunus pierādījumus vai argumentus, būtu nesamērīgi likt dalībvalstīm no jauna veikt pilnīgas izskatīšanas procedūru. Šajos gadījumos dalībvalstīm būtu jādod iespēja ð noraidīt pieteikumu kā nepieņemamu saskaņā ar res judicata principu ï izvēlēties starp procedūrām, kas saistītas ar izņēmumiem no tām garantijām, kuras parasti ir patvēruma pieteikuma iesniedzējam. ê 2005/85/EK 16. apsvērums ð jauns (29) Daudzi patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumi tiek iesniegti uz dalībvalsts robežas vai tās tranzīta zonā, pirms pieņemts lēmums par pieteikuma iesniedzēja ieceļošanu. Dalībvalstīm vajadzētu ð spēt nodrošināt pieņemamības un/vai rūpīgas pārbaudes procedūras, kuru rezultātā būtu iespējams pieņemt lēmumus par pieteikumiem, kas skaidri noteiktos apstākļos iesniegti uz robežām vai tranzīta zonās pie tām ï panākt to, ka spēkā esošās procedūras ir vienmēr pielāgotas šo pieteikuma iesniedzēju konkrētai situācijai pie robežas. Būtu jādefinē kopēji noteikumi par iespējamiem izņēmumiem, ko šajos gadījumos attiecina uz garantijām, kādas parasti ir pieteikuma iesniedzējiem. Robežprocedūras būtu galvenokārt jāpiemēro tiem pieteikuma iesniedzējiem, kas neatbilst nosacījumiem ieceļošanai dalībvalstu teritorijā. ê 2005/85/EK 17. apsvērums ð jauns (30) Viens no galvenajiem apsvērumiem attiecībā uz patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma pamatotību ir pieteikuma iesniedzēja drošība viņa izcelsmes valstī. Ja kādu trešo valsti var uzskatīt par drošu izcelsmes valsti, dalībvalstīm vajadzētu spēt to atzīt par drošu un pieņemt, ka tā ir droša konkrētam pieteikuma iesniedzējam, ja vien viņš nesniedz nopietnus pierādījumus par pretējo. ê 2005/85/EK 18. apsvērums (31) Ņemot vērā saskaņotības līmeni, kas sasniegts attiecībā uz trešās valsts valstspiederīgo un bezvalstnieku atzīšanu par bēgļiem, būtu jāizstrādā kopēji kritēriji, lai norādītu trešās valstis kā drošas izcelsmes valstis. ê 2005/85/EK 19. apsvērums Ja Padome ir pārliecinājusies, ka attiecībā uz konkrētu izcelsmes valsti šie kritēriji ir izpildīti, un tādējādi iekļāvusi to drošu izcelsmes valstu minimālajā kopējā sarakstā, ko pieņems saskaņā ar šo direktīvu, dalībvalstīm būtu jāizskata to personu pieteikumus, kuriem ir tās valsts piederība, vai to bezvalstnieku pieteikumus, kuri pirms tam pastāvīgi bija dzīvojuši tajā valstī, ņemot par pamatu atspēkojamu pieņēmumu par tās valsts drošību. Ņemot vērā izcelsmes valsts atzīšanas par drošu politisko nozīmi, jo īpaši ņemot vērā cilvēktiesību stāvokļa novērtējuma ietekmi izcelsmes valstī un tā ietekmi uz Eiropas Savienības politiku ārējo attiecību jomā, Padomei jebkuri lēmumi par saraksta izveidi vai tā grozījumiem būtu jāpieņem pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu. ê 2005/85/EK 20. apsvērums (pielāgots) (32) No Bulgārijas un Rumānijas kā Eiropas Savienības pievienošanās kandidātvalstu statusa un panākumiem, ko šīs valstis guvušas, gatavojoties dalībai Eiropas Savienībā, izriet, ka tās būtu jāuzskata par drošām izcelsmes valstīm šīs direktīvas nozīmē līdz dienai, kad tās pievienojas Eiropas Savienībai. ê 2005/85/EK 21. apsvērums ð jauns (33) Šajā direktīvā trešās valsts atzīšana par drošu izcelsmes valsti nevar nodrošināt tās valsts valstspiederīgajiem pilnīgu drošību. Izvērtējumā, kas ir šīs atzīšanas pamatā, var tikai ņemt vērā civilos, tiesiskos un politiskos apstākļus tajā valstī un to, vai vajāšanas, spīdzināšanas vai necilvēcīgas un pazemojošās izturēšanās dalībniekiem piemēro sankcijas praksē, ja viņus attiecīgajā valstī atzīst par atbildīgiem. Šā iemesla dēļ ir svarīgi, ka attiecīgā valsts vairs nav uzskatāma par drošu attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju, ja viņš norāda ð pamatotus ï nopietnus iemeslus, kas liek uzskatīt, ka attiecīgā valsts viņa konkrētajā gadījumā nav droša. ê 2005/85/EK 22. apsvērums (pielāgots) ð jauns (34) Dalībvalstīm būtu jāizskata visi pieteikumi pēc būtības, t. i., jāizvērtē, vai attiecīgo pieteikuma iesniedzēju var atzīt Ö par tiesīgu saņemt starptautisko aizsardzību Õ bēgli saskaņā ar Direktīvu […/…/ES] [Kvalifikācijas direktīvu] Padomes Direktīvu 2004/83/EK (2004. gada 29. aprīlis) par obligātiem standartiem trešās valsts pilsoņu vai bezvalstnieku atzīšanai par bēgļiem vai personām, kam citādi vajadzīga starptautiska aizsardzība, un piešķirtās aizsardzības saturu, izņemot, ja šī direktīva paredz citādi, jo īpaši, ja var pamatoti pieņemt, ka cita valsts veiktu pārbaudi vai nodrošinātu pietiekamu aizsardzību. Jo īpaši dalībvalstīm nebūtu jāizvērtē patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikums pēc būtības, ja pirmā patvēruma valsts pieteikuma iesniedzējam ir piešķīrusi bēgļa statusu vai citādu pietiekamu aizsardzību, un šī valsts pieteikuma iesniedzēju uzņems atpakaļ. ê 2005/85/EK 23. apsvērums ð jauns (35) Dalībvalstīm arī nebūtu jāizvērtē patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikums pēc būtības, ja var pamatoti sagaidīt, ka pieteikuma iesniedzējs sakarā ar ð pietiekamu ï saikni ar kādu trešo valsti, kā to nosaka valsts tiesību akti, meklēs aizsardzību šajā trešajā valstī ð , un ir pamats uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs tiks uzņemts vai atpakaļuzņemts šajā valstī ï. Dalībvalstīm būtu šādi jārīkojas tikai tad, ja šis konkrētais pieteikuma iesniedzējs būtu drošs attiecīgajā trešā valstī. Lai novērstu pieteikuma iesniedzēju otrreizēju plūsmu, būtu jāizstrādā kopēji principi, pēc kuriem dalībvalstis novērtē vai norāda, ka trešās valstis ir drošas. ê 2005/85/EK 24. apsvērums (pielāgots) ð jauns (36) Turklāt attiecībā uz konkrētam trešām valstīm Eiropā, kas ievēro īpaši augstus cilvēktiesību un bēgļu aizsardzības standartus, dalībvalstīm būtu jāatļauj neveikt patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu izskatīšanu vai veikt daļēju patvēruma pieteikumu izskatīšanu attiecībā uz patvēruma Ö iesniedzējiem Õ meklētājiem, kas ieceļo to teritorijā no tādām trešām valstīm Eiropā. Ņemot vērā iespējamās sekas, kādas patvēruma meklētājam var radīt ierobežota vai nenotikusi izskatīšana, šī drošas trešās valsts jēdziena piemērošana būtu jāattiecina tikai uz lietām, kurās ir iesaistītas trešās valstis, par ko Padome ir pārliecinājusies, ka tās ievēro augstos attiecīgās trešās valsts drošības standartus, kas izklāstīti šajā direktīvā. Padomei būtu jāpieņem lēmumi šajā jautājumā pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu. ê 2005/85/EK 25. apsvērums No to kopējo standartu būtības, kuri attiecas uz abiem drošas trešās valsts jēdzieniem, kas izklāstīti šajā direktīvā, izriet, ka šo jēdzienu praktiskā nozīme ir atkarīga no tā, vai attiecīgā trešā valsts atļauj attiecīgam pieteikuma iesniedzējam ieceļot tās teritorijā. ò jauns (37) Lai veicinātu regulāru informācijas apmaiņu par to, kā valstis piemēro drošas izcelsmes valsts, drošas trešās valsts un drošas Eiropas trešās valsts jēdzienus, un sagatavotu iespējamu tālāku saskaņošanu nākotnē, dalībvalstīm būtu jāpaziņo vai periodiski jāinformē Komisija par tām trešām valstīm, uz kurām šie jēdzieni tiek attiecināti. ê 2005/85/EK 26. apsvērums ð jauns (38) Attiecībā uz bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusa atņemšanu dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka personas, kas gūst labumu no ð starptautiskās aizsardzības ï bēgļa statusa, attiecīgi informē par iespējamu viņu statusa pārskatīšanu, un ka viņām ir dota iespēja iesniegt savu viedokli, pirms attiecīgās iestādes pieņem pamatotu lēmumu atņemt viņu statusu. Tomēr būtu jāatļauj šīs garantijas nedot, ja iemesls bēgļa statusa pārtraukšanai nav saistīts ar pārmaiņām nosacījumos, uz kuriem balstīta atzīšana. ê 2005/85/EK 27. apsvērums (pielāgots) ð jauns (39) Tas atspoguļo Ö Savienības Õ Kopienas tiesību pamatprincipu, ka uz lēmumiem par patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumiem ð , lēmumiem par atteikumu atsākt pieteikuma izvērtēšanu pēc tās pārtraukšanas ï un Ö lēmumiem par Õ bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusa atņemšanu attiecina efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā vai tribunālā Līguma 234. panta nozīmē. Tiesiskās aizsardzības efektivitāte, arī attiecībā uz būtisko faktu izskatīšanu, ir atkarīga no katras dalībvalsts administratīvās un tiesu sistēmas kopumā. ê 2005/85/EK 28. apsvērums (40) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 7264. pantu šī direktīva neietekmē to dalībvalstu pienākumu izpildi, kuri attiecas uz kārtības un likumības uzturēšanu un iekšējāas drošības sargāšanu. ê 2005/85/EK 29. apsvērums ð jauns (41) Šī direktīva neattiecas uz procedūrām ð starp dalībvalstīm ï , ko reglamentē Padomes Regula (EK) Nr. 343/2003 (2003. gada 18. februāris) Regula (ES) Nr. […/…], [ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa ð vai bezvalstnieka ï patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm] (Dublinas regula). ò jauns (42) Pieteikumu iesniedzējiem, uz kuriem attiecas Regula (ES) Nr. […/…] [Dublinas regula], piemēro šajā direktīvā noteiktos pamatprincipus un garantijas un Regulā (ES) Nr. […/…] [Dublinas regula] noteiktās īpašās garantijas. ê 2005/85/EK 30. apsvērums (43) Šīs direktīvas īstenošana būtu regulāri jāizvērtē ne retāk kā reizi divos gados. ê 2005/85/EK 31. apsvērums (pielāgots) (44) Ņemot vērā, ka šīs direktīvas mērķi, proti, noteikt minimālos standartus procedūrām dalībvalstīs, lai piešķirtu un atņemtu bēgļa statusu, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to, ka minētās direktīvas mēroga un iedarbības dēļ šo mērķi var labāk sasniegt Ö Savienības Õ Kopienas līmenī, Ö Savienība Õ Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. ê 2005/85/EK 32. apsvērums Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Apvienotā Karaliste 2001. gada 24. janvāra vēstulē ir paziņojusi, ka tā vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. ê 2005/85/EK 33. apsvērums Saskaņā ar 3. pantu Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Īrija 2001. gada 14. februāra vēstulē ir paziņojusi, ka tā vēlas piedalīties šīs direktīvas pieņemšanā un piemērošanā. ò jauns (45) Saskaņā ar Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību pievienotā 21. Protokola par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu 4.a panta 1. punktu, un neskarot minētā panta 2. punktu, kamēr Apvienotā Karaliste un Īrija nav paziņojušas par savu vēlmi pieņemt šo pasākumu, saskaņā ar minētā protokola 4. pantu šis pasākums tām nav saistošs un tām saistoša joprojām ir Direktīva 2005/85/EK. ê 2005/85/EK 34. apsvērums (46) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbībuEiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Dānija nepiedalās šīs direktīvas pieņemšanā, un tādējādi šī direktīva tai neuzliek saistības un tai tā nav jāpiemēro. ê 2005/85/EK 8. apsvērums ð jauns (47) Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. ð Šī direktīva īpaši cenšas pilnībā respektēt cilvēka cieņu un veicināt hartas 1., 18., 19., 21., 23., 24. un 47. panta piemērošanu, un tā ir attiecīgi jāīsteno. ï ò jauns (48) Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos jāattiecina uz tiem noteikumiem, kuri būtiski mainīti salīdzinājumā ar iepriekšējo direktīvu. Pienākums transponēt nemainītos noteikumus izriet no iepriekšējās direktīvas. (49) Šī direktīva nedrīkstētu iespaidot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņu, kad tām direktīva jātransponē savos tiesību aktos, kā izklāstīts II pielikuma B daļā, ê 2005/85/EK ð jauns IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. I NODAĻA Vispārēji noteikumi 1. pants Mērķis Šīs direktīvas mērķis ir noteikt minimālos standartus dalībvalstu piemērotajās ð kopīgas ï procedūraās ð starptautiskās aizsardzības statusa saskaņā ar Direktīvu […/…/ES] [Kvalifikācijas direktīva] ï bēgļa statusa piešķiršanai un atņemšanai. 2. pants Definīcijas Šajā direktīvā: (a) "Ženēvas konvencija" ir 1951. gada 28. jūlija Konvencija par bēgļa statusu, kurā grozījumi izdarīti ar Ņujorkas 1967. gada 31. janvāra protokolu; (b) “pieteikums” vai “patvēruma pieteikums” ir pieteikums, ko iesniedzis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks un ko var uztvert kā prasību starptautiskas aizsardzības saņemšanai no dalībvalsts saskaņā ar Ženēvas konvenciju. Jebkurš starptautiskas aizsardzības pieteikums tiek uzskatīts par patvēruma pieteikumu, ja vien konkrētā persona skaidri nepieprasa cita veida aizsardzību, uz kuru var pieteikties atsevišķi; ò jauns (b) "pieteikums" jeb "starptautiskās aizsardzības pieteikums" ir lūgums, ko izteicis trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, lai saņemtu aizsardzību no dalībvalsts, un šis lūgums jāsaprot kā personas vēlēšanās iegūt bēgļa statusu vai alternatīvās aizsardzības statusu; ar šo lūgumu nav skaidri izteikts pieprasījums pēc cita veida aizsardzības, kas nav Direktīvas [.../.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] darbības jomā, ko varētu piemērot atsevišķi; ê 2005/85/EK ð jauns (c) “meklētājs” jeb “patvēruma meklētājs” ð "pieteikuma iesniedzējs" jeb "starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs" ï ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezpavalstnieks, kas ir iesniedzis patvēruma ð starptautiskās aizsardzības ï pieteikumu, par kuru vēl nav pieņemts galīgais lēmums; ò jauns (d) "pieteikuma iesniedzējs, kuram nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas" ir pieteikuma iesniedzējs, kam vecuma, dzimuma, seksuālās orientācijas, dzimuma identitātes, invaliditātes, nopietnas fiziskas saslimšanas, garīgās veselības problēmu, pēctraumatisku traucējumu dēļ vai spīdzināšanas, izvarošanas vai citas smagas psiholoģiskas, fiziskas vai seksuālas varmācības seku dēļ ir vajadzīgas īpašas garantijas, lai varētu izmantot savas tiesības un izpildīt pienākumus saskaņā ar šo direktīvu; ê 2005/85/EK ð jauns (e d) "galīgais lēmums" ir lēmums par to, vai trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam var tikt piešķirts bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statuss saskaņā ar Direktīvu […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva]Direktīvu 2004/83/EK un kas vairs nav pakļauts tiesiskajai aizsardzībai atbilstīgi šīs direktīvas V nodaļai, neatkarīgi no tā, vai šāda tiesiskā aizsardzība paredz pieteikuma iesniedzēja palikšanu attiecīgajā dalībvalstī saistībā ar rezultātu, kā tas noteikts šīs direktīvas III pielikumā; (f e) "atbildīgā iestāde" ir jebkura ar tieslietām saistīta vai administratīva iestāde dalībvalstī, kas atbildīga par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikuma izskatīšanu un kas ir kompetenta, lai šādos gadījumos pieņemtu lēmumus pirmajā instancē, kā tas noteikts I pielikumā; (g f) "bēglis" ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas atbilst Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] Ženēvas konvencijas 1. 2. panta d) apakšpunkta prasībām, kā tas izklāstīts Direktīvā 2004/83/EK; ò jauns (h) "persona, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību" ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas atbilst Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] 2. panta f) apakšpunkta prasībām; (i) "starptautiskās aizsardzības statuss" nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par bēgli vai personu, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību; ê 2005/85/EK (j g) "bēgļa statuss" nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par bēgli; ò jauns (k) "alternatīvās aizsardzības statuss" nozīmē, ka dalībvalsts ir atzinusi trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku par personu, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību; (l) "nepilngadīga persona" ir trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks, kas jaunāks par 18 gadiem; ê 2005/85/EK ð jauns (m h) "nepavadīta nepilngadīga persona" ir ð nepilngadīga persona saskaņā ar definīciju Direktīvas […/…/ES] [Kvalifikācijas direktīva] 2. panta 1. apakšpunktā ï persona, kas nav sasniegusi astoņpadsmit gadu vecumu un kas ierodas dalībvalstu teritorijā, un ko nepavada pieaugušais, kurš par viņu ir atbildīgs pēc likuma vai saskaņā ar paražu, un kamēr vien nepilngadīgā persona netiek nodota šāda pieaugušā aizgādībā; definīcija ietver nepilngadīgo, kas ir palicis bez pavadītāja pēc ierašanās dalībvalsts teritorijā; (n i) "pārstāvis" ir ð persona vai organizācija, ko kompetentās iestādes ir norīkojušas, lai tā rīkotos kā juridiskais aizbildnis, lai palīdzētu nepavadītai nepilngadīgai personai un pārstāvētu to šajā direktīvā paredzētajās procedūrās nolūkā nodrošināt bērna intereses un vajadzības gadījumā īstenot nepilngadīgās personas tiesībspēju. Ja organizācija rīkojas kā pārstāvis, tā norīko personu, kas ir atbildīga par juridiskā aizbildņa pienākumu veikšanu attiecībā uz nepilngadīgo personu, saskaņā ar šo direktīvu ï persona, kas rīkojas tās organizācijas vārdā, kura pārstāv nepavadītu nepilngadīgu personu kā juridiskais aizbildnis, kā arī persona, kas rīkojas tās valsts organizācijas vārdā, kura ir atbildīga par nepilngadīgo personu aprūpi un labklājību, vai jebkura cita atbilstīga pārstāvniecība, kas norīkota, lai apmierinātu nepilngadīgas personas intereses; (o j) " ð starptautiskās aizsardzības ï bēgļa statusa atņemšana" ir kompetentās iestādes lēmums atcelt, pārtraukt vai atteikties atjaunot personas bēgļa ð vai alternatīvās aizsardzības ï statusu saskaņā ar Direktīvu […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] 2004/83/EK; (p k) "palikt dalībvalstī" nozīmē palikt teritorijā, ietverot dalībvalsts robežu vai tranzīta zonu, kurā ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējs ï patvēruma meklētājs ir iesniedzis pieteikumu vai kurā šis pieteikums tiek izvērtēts;. ò jauns (q) "turpmāks pieteikums" ir pieteikums, kas ir iesniegts pēc tam, kad ir pieņemts galīgais lēmums par iepriekšēju pieteikumu, tostarp lietās, kurās pieteikuma iesniedzējs ir skaidri atsaucis savu pieteikumu, un lietās, kurās atbildīgā iestāde ir noraidījusi pieteikumu pēc tā netiešas atsaukšanas saskaņā ar 28. panta 1. punktu. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 3. pants Piemērošanas joma 1. Šī direktīva tiek piemērota attiecībā uz visiem ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem, kas iesniegti konkrētajā teritorijā, ietverot dalībvalsts robežu ð , teritoriālos ūdeņus ï vai tranzīta zonas, kā arī attiecībā uz ð starptautiskās aizsardzības ï bēgļa statusa atņemšanu. 2. Šī direktīva netiek piemērota attiecībā uz diplomātiskā vai teritoriālā patvēruma pieprasījumiem, kas iesniegti dalībvalstu pārstāvniecībās. 3. Ja dalībvalstis izmanto vai ievieš procedūru, kurā patvēruma pieteikumi tiek izvērtēti gan kā pieteikumi uz Ženēvas konvencijas pamata, gan kā pieteikumi uz cita veida starptautisko aizsardzību, ko sniedz saskaņā ar apstākļiem, kuri noteikti Direktīvas 2004/83/EK 15. pantā, tās piemēro šo direktīvu, izmantojot savu procedūru. 3. 4. Turklāt Dalībvalstis var pieņemt lēmumu piemērot šo direktīvu procedūrās, lemjot par pieteikumiem saistībā ar jebkāda veida starptautisko aizsardzību ð , kas neietilpst Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] darbības jomā ï . 4. pants Atbildīgās iestādes 1. Dalībvalstis visās procedūrās norāda atbildīgo iestādi, kas būs atbildīga par pieteikumu atbilstīgu izvērtēšanu saskaņā ar šo direktīvu, jo īpaši ar 8. panta 2. punktu un 9. pantu. ð Dalībvalstis nodrošina, ka minētajai iestādei tiek piešķirti atbilstoši līdzekļi, tostarp pietiekami kompetents personāls, lai pildītu tās uzdevumus saskaņā ar šo direktīvu. ï Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 343/2003 4. panta 4. punktu patvēruma pieteikumus, kas sagatavoti vienā dalībvalstī, bet adresēti citai dalībvalstij, kura veic imigrācijas kontroli, izskata tā dalībvalsts, kuras teritorijā pieteikums ir iesniegts. 2. Tomēr Ddalībvalstis var nodrošināt, ka cita iestāde Ö , kas nav 1. punktā minētā iestāde, Õ ir atbildīga par: (a) ð lietām saskaņā ar Regulu (ES) Nr. […/…] [Dublinas regula] un ï lietām, kurās tiek pieņemts lēmums nodot pieteikumu citai dalībvalstij saskaņā ar noteikumiem, kuros izklāstīti kritēriji un mehānismi, lai noteiktu, kura valsts ir atbildīga par patvēruma pieteikuma izskatīšanu, kamēr notiek pieteikuma nodošana vai ja attiecīgā valsts ir atteikusies uzņemties atbildību par meklētāju vai pieņemt viņu atpakaļ; (b) lēmumu pieņemšanu par pieteikumu, ņemot vērā valsts drošības noteikumus un nodrošinot, ka atbildīgā iestāde ir informēta pirms lēmuma pieņemšanas par to, vai meklētājs tiek kvalificēts kā bēglis saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK; (c) izvērtēšanas veikšanu saskaņā ar 32. pantu, nodrošinot, ka šādai iestādei ir piekļuve meklētāja dokumentiem attiecībā uz iepriekšējo pieteikumu; (d) gadījumiem saskaņā ar procedūrām, kas paredzētas 35. panta 1. punktā; (b e) atļaujas ð piešķiršanu vai ï atteikumu ieceļot valstī saskaņā ar to procedūru, kas minēta ð 43. pantā ï 35. panta 2. līdz 5. punktā, ievērojot tur izklāstītos noteikumus ð un pamatojoties uz atbildīgās iestādes atzinumu. ï; (f) to, lai noteiktu, ka meklētājs vēlas ieceļot vai ir ieceļojis dalībvalstī no drošas trešās valsts saskaņā ar 36. pantu, ievērojot nosacījumus, un kā izklāstīts minētajā pantā. ò jauns 3. Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgās iestādes darbinieki ir atbilstoši apmācīti. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina sākotnējo un vajadzības gadījumā tālāku apmācību, kurā ietver elementus, kas uzskaitīti Regulas (ES) Nr. 439/2010 6. panta 4. punkta a) līdz e) apakšpunktā. Dalībvalstis arī ņem vērā mācības, kuras izveidojis un izstrādājis Eiropas Patvēruma atbalsta birojs. ê 2005/85/EK (pielāgots) 4. 3. Ja tiek Ö norādīta iestāde Õ norādītas iestādes saskaņā ar 2. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka Ö šīs iestādes Õ šādu iestāžu darbinieki ir ar atbilstīgām zināšanām vai saņem nepieciešamo apmācību, lai pildītu savus pienākumus, īstenojot šo direktīvu. ò jauns 5. Starptautiskās aizsardzības pieteikumus, kas iesniegti vienā dalībvalstī citas dalībvalsts iestādēm, kas veic robežkontroli vai imigrācijas kontroli, izskata tā dalībvalsts, kuras teritorijā pieteikums ir iesniegts. ê 2005/85/EK ð jauns 5. pants Izdevīgāki nosacījumi Dalībvalstis var ieviest vai saglabāt izdevīgākus procedūru standartus, nodrošinot vai atņemot ð starptautisko aizsardzību ï bēgļa statusu, ja vien šie standarti atbilst šai direktīvai. II NODAĻA Pamatprincipi un garantijas 6. pants Piekļuve procedūrai 1. Dalībvalstis var pieprasīt, ka ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumi tiek iesniegti personīgi un/vai noteiktā vietā ð , neskarot 2., 3. un 4. punktu ï. ò jauns 2. Dalībvalstis nodrošina, ka personai, kas vēlas iesniegt pieteikumu par starptautisko aizsardzību, ir iespējams iesniegt pieteikumu iespējami īsā laikā. 3. Ja persona paziņo par savu vēlmi iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, dalībvalstīm ir jānodrošina, ka fakts, ka šī persona ir pieteikuma iesniedzēja, tiek reģistrēts pēc iespējas drīzāk un ne vēlāk kā 72 stundas pēc šāda paziņojuma. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka to iestāžu personālam, kuras visticamāk saņems šādus paziņojumus, ir sniegtas attiecīgas norādes un vajadzīgā apmācība. Īstenojot šo punktu, dalībvalstis ņem vērā attiecīgās pamatnostādnes, ko izstrādājis Eiropas Patvēruma atbalsta birojs. 4. Ja starptautisko aizsardzību vienlaikus pieprasa liels skaits trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kas padara par praktiski neiespējamu ievērot 3. punktā noteikto 72 stundu termiņu, dalībvalstis var paredzēt šā termiņa pagarināšanu līdz septiņām darbadienām. ê 2005/85/EK (pielāgots) 2. Dalībvalstis nodrošina, ka katrs rīcībspējīgs pieaugušais ir tiesīgs iesniegt patvēruma pieteikumu savā vārdā. 3. Dalībvalstis var nodrošināt, ka pieteikumu var iesniegt meklētājs savu apgādājamo vārdā. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pilngadīgi apgādājamie, kas piekrīt pieteikuma iesniegšanai to vārdā, var iesniegt pieteikumu savā vārdā, ja iepriekš minētajā gadījumā patvērums netiek nodrošināts. Piekrišana tiek pieprasīta laikā, kad pieteikums tiek iesniegts, vai vēlākais laikā, kad tiek veikta personiskā intervija ar pilngadīgo apgādājamo. 4. Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt: (a) gadījumus, kad nepilngadīga persona var iesniegt pieteikumu savā vārdā; (b) gadījumus, kad nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikums jāiesniedz pārstāvim, kā tas minēts 17. panta 1. punkta a) apakšpunktā; (c) gadījumus, kad patvēruma pieteikuma iesniegšana tiek uzskatīta par patvēruma pieteikuma iesniegšanu attiecībā uz jebkuru neprecētu nepilngadīgu personu. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes, kurās varētu griezties kāds, kas vēlas iesniegt patvēruma pieteikumu, ir kompetentas konsultēt šādu personu par to, kā un kur viņa var iesniegt šādu pieteikumu un/vai var pieprasīt, ka šīs iestādes nodod pieteikumu kompetentajai iestādei. ê 2005/85/EK 6. pants (pielāgots) ð jauns 7. pants Apgādājamu vai nepilngadīgu personu vārdā iesniegti pieteikumi 1. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka katrs rīcībspējīgs pieaugušais ir tiesīgs iesniegt ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu savā vārdā. 2. 3. Dalībvalstis var nodrošināt, ka pieteikumu var iesniegt Ö pieteikuma iesniedzējs Õ meklētājs savu apgādājamo vārdā. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pilngadīgi apgādājamie, kas piekrīt pieteikuma iesniegšanai to vārdā, Ö bet ja šāda piekrišana nav nodrošināta, Õ viņiem ir iespēja var iesniegt pieteikumu Ö pašiem Õ savā vārdā, ja iepriekš minētajā gadījumā patvērums netiek nodrošināts. Piekrišana tiek pieprasīta laikā, kad pieteikums tiek iesniegts, vai vēlākais laikā, kad tiek veikta personiskā intervija ar pilngadīgo apgādājamo. ð Pirms pieprasīt piekrišanu, katru pilngadīgo no šīm personām privāti informē par attiecīgajām procesuālajām sekām un šīs personas tiesībām iesniegt atsevišķu starptautiskās aizsardzības pieteikumu. ï ò jauns 3. Dalībvalstis nodrošina, ka nepilngadīgajai personai ir tiesības iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu vai nu savā vārdā, ja šai personai ir tiesībspēja rīkoties procedūrās saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, vai arī ar savu vecāku vai citu pieaugušo ģimenes locekļu starpniecību, vai ar tāda pieaugušā starpniecību, kas ir atbildīgs par nepilngadīgo personu saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumiem vai valsts praksi, vai arī ar pārstāvja starpniecību. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK[10] 10. pantā minētajām attiecīgajām iestādēm ir tiesības iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu nepavadītas nepilngadīgas personas vārdā, ja, pamatojoties uz šīs personas personiskās situācijas izvērtējumu, šīs iestādes uzskata, ka nepilngadīgajam ir vajadzīga aizsardzība saskaņā ar Direktīvu […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva]. ê 2005/85/EK 6. pants ð jauns 5. 4. Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt: (a) gadījumus, kad nepilngadīga persona var iesniegt pieteikumu savā vārdā; (b) gadījumus, kad nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikums jāiesniedz pārstāvim, kā tas minēts 2517. panta 1. punkta a) apakšpunktā; (c) gadījumus, kad ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikuma iesniegšana tiek uzskatīta par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikuma iesniegšanu attiecībā uz jebkuru neprecētu nepilngadīgu personu. ò jauns 8. pants Informācija un konsultēšana robežšķērsošanas punktos un aizturēšanas telpās 1. Dalībvalstis nodrošina, ka informācija par iespēju pieprasīt starptautisko aizsardzību ir pieejama aizturēšanas telpās un robežšķērsošanas punktos, tostarp tranzīta zonās, pie ārējām robežām. Dalībvalstis nodrošina mutisko tulkošanu, ciktāl tā nepieciešama, lai atvieglotu piekļuvi procedūrai šajās vietās. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka organizācijas, kas sniedz padomus un konsultācijas starptautiskās aizsardzības pieprasītājiem, var piekļūt robežšķērsošanas punktiem, tostarp tranzīta zonām, pie ārējām robežām. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus, kas attiecas uz šādu organizāciju klātbūtni šādās vietās, un ka šāda piekļuve tiek sniegta saskaņā ar nolīgumu ar dalībvalsts kompetentajām iestādēm. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 97. pants Tiesības palikt dalībvalstī pieteikuma izvērtēšanas Ö laikā Õ kavēšanās gadījumā 1. Ö Pieteikuma iesniedzējiem Õ Patvēruma meklētājiem atļauj palikt dalībvalstī vienīgi procedūras nolūkā, kamēr atbildīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar procedūrām pirmajā instancē, kas noteiktas III nodaļā. Šīs tiesības palikt nerada tiesības uz uzturēšanās atļauju. 2. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu tikai gadījumā, ja saskaņā ar 32. un 34. pantu turpmākais pieteikums netiks turpmāk izskatīts ð persona iesniedz turpmāku pieteikumu, kā minēts 41. pantā, ï vai ja tās nodos vai izdos personu citai dalībvalstij, ievērojot pienākumus saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi[11] vai citādi, vai trešai valstij ð , izņemot pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valsti ï , vai starptautiskajām krimināltiesām vai tribunāliem. ò jauns 3. Dalībvalsts var izdot pieteikuma iesniedzēju trešai valstij saskaņā ar 2. punktu tikai tādos gadījumos, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka izdošanas lēmuma rezultāts nebūs tieša vai netieša repatriēšana, ar kuru tiek pārkāptas dalībvalsts starptautiskās saistības. ê 2005/85/EK ð jauns 108. pants Pieteikumu izvērtēšanas prasības 1. Neskarot 23. panta 4. punkta i) apakšpunktu, Dalībvalstis nodrošina, ka ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumi netiek noraidīti vai izslēgti no izvērtēšanas, pamatojoties tikai uz to, ka tie nav iesniegti cik ātri vien iespējams. ò jauns 2. Izvērtējot starptautiskās aizsardzības pieteikumus, atbildīgā iestāde vispirms nosaka, vai pieteikuma iesniedzēji ir kvalificējami kā bēgļi, un, ja nē, tad nosaka, vai pieteikuma iesniedzēji ir tiesīgi saņemt alternatīvo aizsardzību. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 3. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgās iestādes lēmumi par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem tiek pieņemti pēc atbilstīgas izvērtēšanas. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka: (a) pieteikumi tiek izvērtēti un lēmumi tiek pieņemti individuāli, objektīvi un taisnīgi; (b) tiek iegūta precīza un aktualizēta informācija no dažādiem avotiem, piemēram, no ð Eiropas Patvēruma atbalsta biroja un ï ANO Komisariāta bēgļu jautājumos (UNHCR) par vispārējo situāciju, kas valda patvēruma meklētāju Ö pieteikumu iesniedzēju Õ izcelsmes valstīs un, vajadzības gadījumā, valstīs, caur kurām tie ir izbraukuši, un ka šāda informācija ir pieejama darbiniekiem, kas ir atbildīgi par pieteikumu izvērtēšanu un lēmumu pieņemšanu; (c) darbiniekiem, kas izvērtē pieteikumus un pieņem lēmumus, ir zināšanas par attiecīgiem standartiem, kas piemērojami patvēruma jomā, un tiesību aktiem bēgļu jautājumos;. ò jauns (d) darbinieki, kas izvērtē pieteikumus un pieņem lēmumus, ir saņēmuši vajadzīgās instrukcijas, un tiem ir iespēja vajadzības gadījumā konsultēties ar ekspertiem par konkrētiem, piemēram, ar medicīnu, kultūru, reliģiju, bērniem saistītiem jautājumiem vai dzimumu jautājumiem. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 4. 3. Iestādēm, kas minētas V nodaļā, ar atbildīgās iestādes vai Ö pieteikuma iesniedzēja Õ meklētāja palīdzību vai kā citādi ir piekļuve vispārējai informācijai, kas minēta 32. punkta b) apakšpunktā un kas nepieciešama to uzdevuma izpildei. 5. 4. Dalībvalstis ð paredz ï var paredzēt noteikumus attiecībā uz to dokumentu tulkošanu, kas attiecas uz pieteikumu izvērtēšanu. 119. pants Prasības attiecībā uz atbildīgās iestādes lēmumu 1. Dalībvalstis nodrošina, ka lēmumi par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem tiek sniegti rakstiski. 2. Dalībvalstis arī nodrošina, ka, gadījumā, ja pieteikums tiek noraidīts ð attiecībā uz bēgļa un/vai starptautiskās aizsardzības statusu ï, lēmumā tiek sniegts faktiskais un juridiskais pamatojums, un informāciju, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, sniedz rakstiski. Dalībvalstīm nav jāpamato tas, kāpēc netiek piešķirts bēgļa statuss, lēmumā, ar kuru meklētājam tiek piešķirts statuss, kas piedāvā tādas pašas tiesības un priekšrocības saskaņā ar valsts un Kopienas tiesību aktiem kā bēgļa statusa gadījumā saskaņā ar Direktīvu 2004/83/EK. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pamatojums, kāpēc netiek piešķirts bēgļa statuss, tiek sniegts meklētāja lietā un ka meklētājam pēc pieprasījuma ir piekļuve savai lietai. Turklāt Dalībvalstīm informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu nav jāsniedz rakstiski, ja Ö pieteikuma iesniedzējs Õ meklētājs par to ir ticis informēts agrāk rakstiski vai izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, kas Ö pieteikuma iesniedzējam Õ meklētājam ir pieejami. 3. Piemērojot 76. panta 23. punktu un vienmēr, kad pieteikuma pamatā ir vieni un tie paši fakti, dalībvalstis var pieņemt vienu lēmumu, kas attiecas uz visiem apgādājamajiem ð , ja vien tā rezultātā netiktu atklāti pieteikuma iesniedzēja īpašie apstākļi, kas var apdraudēt iesniedzēja intereses, jo īpaši lietās, kas saistītas ar vajāšanu dzimuma, seksuālās orientācijas, dzimuma identitātes un/vai vecuma dēļ ï . 1210. pants ð Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï Patvēruma meklētāju garantijas 1. Ņemot vērā procedūras, kas norādītas III nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visiem ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem ï patvēruma meklētājiem tiek sniegtas šādas garantijas: (a) viņus informē valodā, ko ð tie saprot vai ï tiem būtu jāsaprot, par procedūru, kas jāievēro, kā arī par to tiesībām un pienākumiem procedūras laikā, un iespējamām sekām, ja tie nepilda savus pienākumus un nesadarbojas ar iestādēm. Viņus informē par termiņiem, kā arī par viņu rīcībā esošajiem līdzekļiem, lai pildītu pienākumu iesniegt faktus, kas minēti Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] 2004/83/EK 4. pantā ð , kā arī par skaidras vai netiešas pieteikuma atsaukšanas sekām ï. Šo informāciju sniedz savlaicīgi, lai nodrošinātu, ka viņi spēj izmantot tiesības, kas garantētas šajā direktīvā, un izpildīt pienākumus, kas izklāstīti 1311. pantā; (b) iesniedzot savu lietu kompetentajām iestādēm, viņi saņem tulka pakalpojumus, kad vien tas nepieciešams. Dalībvalstis uzskata par vajadzīgu sniegt šos pakalpojumus vismaz tādā gadījumā, ja atbildīgā iestāde izsauc patvēruma meklētāju Ö pieteikuma iesniedzēju Õ Ö paredzēts intervēt Õ uz interviju, kā tas minēts 14., 15.12. un 13., ð 16., 17. un 34 ï. pantā, un atbilstīga saziņa nevar tikt nodrošināta bez šādiem pakalpojumiem. Šādā gadījumā un citos gadījumos, kad kompetentās iestādes izsauc Ö pieteikuma iesniedzēju Õ meklētāju, pakalpojumi tiek apmaksāti no valsts līdzekļiem; (c) viņiem neliedz iespēju sazināties ar UNHCR vai ar jebkuru citu organizāciju, kas ð saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem sniedz juridiskos padomus vai konsultācijas starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem ï strādā UNHCR vārdā dalībvalsts teritorijā saskaņā ar vienošanos ar attiecīgo dalībvalsti; ò jauns (d) pieteikumu iesniedzējiem un attiecīgā gadījumā viņu juridiskajiem padomdevējiem neliedz piekļuvi informācijai, kas minēta 10. panta 3. punkta b) apakšpunktā, ja atbildīgā iestāde ņem vērā šo informāciju, lai pieņemtu lēmumu par viņu pieteikumu; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns (e d) viņiem savlaicīgi paziņo, kāds ir atbildīgās iestādes lēmums par viņu ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu. Ja juridiskais konsultants vai cits padomdevējs juridiski pārstāv meklētāju Ö pieteikuma iesniedzēju Õ , dalībvalsts var izvēlēties paziņot par lēmumu viņam, nevis ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējam ï patvēruma meklētājam; (f e) viņus informē par atbildīgās iestādes lēmumu valodā, ko Ö viņi Õ ð saprot vai ï viņiem vajadzētu saprast, ja viņiem nepalīdz vai viņus nepārstāv juridiskais konsultants vai cits padomdevējs un ja nav pieejama bezmaksas juridiskā palīdzība. Sniegtajā informācijā ietver informāciju par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu saskaņā ar 119. panta 2. punktu. 2. Attiecībā uz procedūrām, kas izklāstītas V nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visi patvēruma meklētāji Ö pieteikuma iesniedzēji Õ saņem garantijas, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras minētas šā panta 1. punkta b), c) ð , d) ï un ed) apakšpunktā. 1311. pants ð Starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï Patvēruma meklētāju pienākumi 1. ð Dalībvalstis starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem uzliek par pienākumu sadarboties ar kompetentajām iestādēm, lai tās varētu noskaidrot viņu identitāti un citus elementus, kas minēti Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] 4. panta 2. punktā. ï Dalībvalstis var noteikt Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ patvēruma meklētājiem ð citus ï pienākumus sadarboties ar kompetentajām iestādēm, ciktāl šie pienākumi ir nepieciešami, lai izskatītu pieteikumu. 2. Jo īpaši dalībvalstis var paredzēt, ka: (a) patvēruma meklētājiem Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ jāziņo kompetentajām iestādēm vai jāierodas tur personiski, vai nu bez kavēšanās, vai noteiktajā laikā; (b) patvēruma meklētājiem Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ jāiesniedz to īpašumā esošie dokumenti, kas attiecas uz pieteikuma izvērtēšanu, piemēram, pase; (c) patvēruma meklētājiem Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ jāinformē kompetentās iestādes par viņu pašreizējo dzīvesvietu vai adresi un par šīs dzīvesvietas vai adreses maiņu cik ātri vien iespējams. Dalībvalstis var paredzēt, ka meklētājam Ö pieteikuma iesniedzējam Õ jebkurš paziņojums jāpieņem pēdējā dzīvesvietā vai adresē, ko viņš attiecīgi ir norādījis; (d) kompetentās iestādes var pārmeklēt meklētāju Ö pieteikuma iesniedzēju Õ un priekšmetus, kas atrodas pie viņa ð , ar noteikumu, ka pārmeklēšanu veic tā paša dzimuma persona ï; (e) kompetentās iestādes var nofotografēt Ö pieteikuma iesniedzēju Õ meklētāju; un (f) kompetentās iestādes var ierakstīt Ö pieteikuma iesniedzēja Õ meklētāja mutiskās liecības, nodrošinot, ka viņš ir iepriekš par to informēts. 1412. pants Personiskā intervija 1. Pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu, Ö pieteikuma iesniedzējam Õ patvēruma meklētājam dod iespēju tikt personiski intervētam par viņa ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu, ko veic persona, kura saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir kompetenta veikt šādu interviju. ð Intervijas par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību veic atbildīgās iestādes darbinieki. ï Dalībvalsts var personiskās intervijas iespēju dot arī katram pilngadīgam apgādājamajam, kas minēts 6. panta 3. punktā. ò jauns Ja starptautisko aizsardzību vienlaikus pieprasa liels skaits trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kas atbildīgajai iestādei padara par praktiski neiespējamu veikt savlaicīgas intervijas par pieteikumu būtību, dalībvalstis var paredzēt, ka citas iestādes darbinieki uz laiku iesaistās šādu interviju veikšanā. Šādos gadījumos minētās iestādes darbinieki iepriekš saņem vajadzīgo apmācību, kurā ietver Regulas (ES) Nr. 439/2010 6. panta 4. punkta a) līdz e) apakšpunktā un šīs direktīvas 18. panta 5. punktā uzskaitītos elementus. Ja persona ir iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu savu apgādājamo vārdā, katram attiecīgajam pieaugušajam tiek dota iespēja veikt personisku interviju. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt gadījumus, kad nepilngadīgajam tiek dota personiskās intervijas iespēja. 2. Personisko interviju ð par pieteikuma būtību ï var neveikt, ja: (a) atbildīgā iestāde var pieņemt pozitīvu lēmumu ð par bēgļa statusu ï, pamatojoties uz pieejamajiem pierādījumiem; vai (b) kompetentajai iestādei jau ir bijusi tikšanās ar patvēruma meklētāju, lai tam palīdzētu izpildīt pieteikumu un iesniegt būtisku informāciju attiecībā uz pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 4. panta 2. punktu; vai (c) atbildīgā iestāde, pamatojoties uz meklētāja iesniegtās informācijas pilnīgu izvērtēšanu, uzskata, ka pieteikums ir nepamatots gadījumos, ja uz to attiecas apstākļi, kas minēti 23. panta 4. punkta a), c), g), h) un j) apakšpunktā. 3. Personisko interviju var arī neveikt, ja: (b) ja to nav iespējams veikt saprātīgi, jo īpaši, ja ð atbildīgā ï kompetentā iestāde uzskata, ka Ö pieteikuma iesniedzēja stāvoklis Õ meklētājs nav piemērots tam, lai viņu intervētu, vai viņu nav iespējams intervēt sakarā ar pastāvīgiem apstākļiem, ko viņš nekontrolē. Šaubu gadījumā ð atbildīgā iestāde konsultējas ar medicīnas ekspertu, lai noteiktu, vai stāvoklis, kas padara pieteikuma iesniedzēju par nepiemērotu intervijas sniegšanai vai nespējīgu sniegt interviju, ir īslaicīgs vai pastāvīgs ï dalībvalstis var pieprasīt medicīnisku vai psiholoģisku apstiprinājumu. Ja personiska intervija saskaņā ar b) punktu netiek veikta dalībvalstis nenodrošina meklētājam vai, attiecīgā gadījumā, Ö ar Õ apgādājamoajam personiskās intervijas iespēju, ievērojot šo punktu, tiek veikti atbilstīgi pasākumi, lai ļautu Ö pieteikuma iesniedzējam Õ meklētājam vai apgādājamajam iesniegt turpmāku informāciju. 3. 4. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar šo pantu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu. 4. 5.. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar 2. punkta b) un c) apakšpunktu un 3. punktu neietekmē nelabvēlīgi atbildīgās iestādes lēmumu. 5. 6. Neatkarīgi no 2820. panta 1. punkta dalībvalstis, pieņemot lēmumu par ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu, var ņemt vērā faktu, ka Ö pieteikuma iesniedzējs Õ meklētājs neieradās uz personisko interviju, ja vien viņam nebija svarīgi neierašanās iemesli. 1513. pants Prasības attiecībā uz personisko interviju 1. Personiskā intervija parasti notiek bez ģimenes locekļu klātbūtnes, ja vien atbildīgā iestāde neuzskata, ka atbilstīgai izvērtēšanai ir nepieciešama citu ģimenes locekļu klātbūtne. 2. Personiskā intervija notiek apstākļos, kas nodrošina atbilstīgu konfidencialitāti. 3. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka personiskās intervijas tiek veiktas tādos apstākļos, kas ļauj patvēruma meklētājiem Ö pieteikuma iesniedzējiem Õ sniegt vispusīgu savu pieteikumu pamatojumu. Šajā aspektā dalībvalstis: (a) nodrošina, ka persona, kas veic interviju, ir pietiekami kompetenta, lai ņemtu vērā personiskos ð un ï vai vispārējos apstākļus, kas saistīti ar pieteikumu, tostarp meklētāja Ö pieteikuma iesniedzēja Õ kultūras izcelsmi ð , dzimumu, seksuālo orientāciju, dzimuma identitāti ï vai neaizsargātību ð Direktīvas […/…/ES] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva] 22. panta nozīmē ï , ciktāl tas ir iespējams; un ò jauns (b) ja vien iespējams, nodrošina, ka pieteikuma iesniedzēju intervē tā paša dzimuma persona, ja attiecīgais pieteikuma iesniedzējs to ir pieprasījis; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns (c b) izvēlas ð kompetentu ï tulku, kas ir spējīgs nodrošināt atbilstīgu saziņu starp Ö pieteikuma iesniedzēju Õ meklētāju un personu, kas veic interviju. Komunikācijai Ö notiek Õ nav obligāti jānotiek valodā, kurai priekšroku dod Ö pieteikuma iesniedzējs Õ patvēruma meklētājs, ja Ö vien nepastāv Õ pastāv arī cita valoda, kuru viņam būtu jāsaprot Ö viņš saprot Õ un kurā viņš ir spējīgs ð skaidri ï sazināties. ð Ja vien iespējams, dalībvalstis nodrošina tā paša dzimuma tulku, ja pieteikuma iesniedzējs to ir pieprasījis ï; ò jauns (d) nodrošina, ka persona, kas veic interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību, nav militārajā vai tiesībaizsardzības formas tērpā; (e) nodrošina, ka intervijas ar nepilngadīgām personām notiek bērniem piemērotā veidā. ê 2005/85/EK 4. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz trešo personu klātbūtni personiskajā intervijā. 5. Šo pantu piemēro arī attiecībā uz tikšanos, kas minēta 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā. ò jauns 16. pants Personiskās intervijas saturs Veicot personisku interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību, atbildīgā iestāde nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir dota pienācīga iespēja izklāstīt elementus, kas vajadzīgi, lai saskaņā ar Direktīvas […/.../ES] [Kvalifikācijas direktīva] 4. pantu pēc iespējas pilnīgāk pamatotu pieteikumu. Tas ietver iespēju sniegt paskaidrojumu par iespējami trūkstošiem elementiem pieteikuma pamatošanai un/vai iespējamām neatbilstībām vai pretrunām savos apgalvojumos. ê 2005/85/EK 14. pants Ziņojuma par personisko interviju statuss procedūrā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek sagatavots rakstisks ziņojums par katru personisko interviju, kurš satur vismaz būtisko informāciju, ko sniedzis meklētājs attiecībā uz pieteikumu, saskaņā ar Direktīvas 2004/83/EK 4. panta 2. punktu. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka meklētājiem ir savlaicīgi iespējams piekļūt ziņojumam par personisko interviju. Ja piekļuve ir nodrošināta tikai pēc atbildīgās iestādes lēmuma, dalībvalstis nodrošina, ka piekļuve ir iespējama tik ātri, cik tas nepieciešams, lai ļautu sagatavot un iesniegt pārsūdzību atbilstīgā laikā. 3. Dalībvalstis var pieprasīt meklētāja apstiprinājumu personiskās intervijas ziņojuma saturam. Ja meklētājs atsakās apstiprināt ziņojuma saturu, šādas atsacīšanās iemeslus ieraksta patvēruma meklētāja lietā. Meklētāja attiekšanās apstiprināt ziņojuma saturu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par viņa pieteikumu. 4. Šo pantu piemēro arī attiecībā uz tikšanos, kas minēta 12. panta 2. punkta b) apakšpunktā. ò jauns 17. pants Personiskās intervijas ierakstīšana un ziņojums par to 1. Dalībvalstis nodrošina, ka par katru personisko interviju tiek sagatavots visaptverošs ziņojums, kurā ietilpst visi būtiskie elementi. 2. Dalībvalstis var nodrošināt personiskās intervijas audio vai audiovizuālo ierakstīšanu. Šajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka personiskās intervijas ieraksts ir pievienots ziņojumam. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir iespēja personiskās intervijas beigās vai noteiktā laikposmā līdz atbildīgās iestādes lēmuma pieņemšanai izteikt piezīmes un/vai sniegt precizējumus attiecībā uz jebkādiem kļūdainiem tulkojumiem vai pārpratumiem ziņojumā. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējs ir pilnībā informēts par ziņojuma saturu, vajadzības gadījumā ar tulka palīdzību. Dalībvalstis tad lūdz, lai pieteikuma iesniedzējs apstiprina ziņojuma saturu. Dalībvalstīm nav jālūdz pieteikuma iesniedzēja apstiprinājums ziņojuma saturam, ja intervija ir ierakstīta saskaņā ar 2. punktu un ja ieraksts ir pieļaujams kā pierādījums V nodaļā minētajās procedūrās. 4. Ja pieteikuma iesniedzējs atsakās apstiprināt ziņojuma saturu, šādas atsacīšanās iemeslus ieraksta pieteikuma iesniedzēja lietā. Pieteikuma iesniedzēja attiekšanās apstiprināt ziņojuma saturu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par viņa pieteikumu. 5. Pieteikuma iesniedzējiem neliedz piekļuvi ziņojumam un attiecīgā gadījumā ierakstam, pirms atbildīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu. 18. pants Medicīniskie ziņojumi 1. Dalībvalstis ļauj pieteikuma iesniedzējam veikt medicīnisko apskati, lai atbildīgajai iestādei iesniegtu medicīnisko izziņu nolūkā apliecināt viņa apgalvojumus par vajāšanu pagātnē vai smagu kaitējumu. Dalībvalstis var pieprasīt pieteikuma iesniedzējam iesniegt medicīniskās apskates rezultātus atbildīgajai iestādei pamatotā termiņā pēc tam, kad iesniedzējs ir informēts par savām tiesībām saskaņā ar šo pantu. Ja pieteikuma iesniedzējs neiesniedz medicīniskās apskates rezultātus minētajā laikposmā bez atbilstoša pamatojuma, tas neliedz atbildīgajai iestādei pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu. 2. Neskarot 1. punktu, gadījumos, kad atbildīgā iestāde uzskata, ka ir pamats domāt, ka pieteikuma iesniedzējs nav spējīgs piedalīties intervijā un/vai sniegt precīzu un saskanīgu izklāstījumu vai šī spēja ir ierobežota pēctraumatiskā stresa sindroma, iepriekšējas vajāšanas vai smaga kaitējuma rezultātā, tā nodrošina, ka medicīnisko apskati veic ar pieteikuma iesniedzēja piekrišanu. Pieteikuma iesniedzēja atteikšanās iziet medicīnisko apskati neliedz atbildīgajai iestādei pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu. 3. Dalībvalstis paredz vajadzīgos pasākumus, lai 2. punktā minētās medicīniskās apskates nolūkiem būtu nodrošināta objektīva un kvalificēta medicīniskā ekspertīze. 4. Dalībvalstis paredz citus noteikumus un pasākumus spīdzināšanas un cita veida fiziskas, seksuālas vai psiholoģiskas vardarbības simptomu identificēšanai un dokumentēšanai. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka personas, kuras intervē pieteikuma iesniedzējus saskaņā ar šo direktīvu, iziet apmācību par to, kā konstatēt spīdzināšanas simptomus un medicīniskas problēmas, kas var negatīvi ietekmēt pieteikuma iesniedzēja spēju sniegt interviju. 6. Atbildīgā iestāde 1. un 2. punktā minēto medicīnisko pārbaužu rezultātus izvērtē kopā ar citiem pieteikuma elementiem. 19. pants Bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas sniegšana procedūrās pirmajā instancē 1. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikumu iesniedzējiem pēc pieprasījuma un bez maksas tiek sniegta juridiskā un procesuālā informācija procedūrās pirmajā instancē, kas paredzētas III nodaļā. Tas nozīmē sniegt vismaz informāciju par procedūru, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja konkrētos apstākļus, un paskaidrojumus par faktiskajiem un juridiskajiem iemesliem negatīva lēmuma gadījumā. 2. Juridiskās un procesuālās informācijas sniegšanai bez maksas piemēro 21. pantā paredzētos nosacījumus. 20. pants Bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvniecība pārsūdzības procedūrās ê 2005/85/EK 15. panta 2. punkts ð jauns 1. Gadījumā, ja atbildīgā iestāde pieņem negatīvu lēmumu, Ddalībvalstis nodrošina, ka pēc pieprasījuma tiek garantēta bezmaksas juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība saskaņā ar 3. punktu ð V nodaļā paredzētajās pārsūdzības procedūrās. Tas ietver vismaz vajadzīgo procesuālo dokumentu sagatavošanu un piedalīšanos pirmās instances tiesas vai tribunāla uzklausīšanā pieteikuma iesniedzēja vārdā. ï ò jauns 2. Dalībvalstis var sniegt arī bezmaksas juridisko palīdzību un/vai pārstāvniecību procedūrās pirmajā instancē, kas paredzētas III nodaļā. Šādos gadījumos 19. pantu nepiemēro. 3. Dalībvalstis var paredzēt, ka šo bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvniecību nepiešķir, ja tiesa vai tribunāls uzskata, ka pieteikuma iesniedzēja pārsūdzībai nav reālu izredžu gūt panākumus. Šādā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka juridiskā palīdzība un pārstāvniecība netiek patvaļīgi ierobežota un pieteikuma iesniedzēja efektīva pieeja tiesām netiek traucēta. 4. Bezmaksas juridiskajai palīdzībai un pārstāvniecībai piemēro 21. pantā paredzētos nosacījumus. 21. pants Nosacījumi bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas un bezmaksas juridiskās palīdzības un pārstāvniecības sniegšanai 1. Dalībvalstis var paredzēt, ka 19. pantā minēto juridisko un procesuālo informāciju un 20. pantā minēto juridisko palīdzību un pārstāvniecību sniedz nevalstiskās organizācijas, valdības amatpersonas vai speciāli valsts dienesti. ê 2005/85/EK 15. pants (pielāgots) ð jauns 1. Dalībvalstis ļauj patvēruma meklētājiem uz sava rēķina efektīvi konsultēties ar juridisko vai citu padomdevēju, kuru pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, par jautājumiem, kas saistīti ar to patvēruma pieteikumiem. 2. 3. Dalībvalstis savos valsts tiesību aktos var paredzēt, ka ð 19. pantā minētās bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas un ï Ö 20. pantā minētās Õ bezmaksas juridiskās palīdzības un/vai pārstāvniecības Ö sniegšana Õ tiek garantēta: (a) tikai saistībā ar tām procedūrām, kas notiek tiesā vai tribunālā saskaņā ar V nodaļu, un nevienā turpmākā pārsūdzībā vai pārskatīšanā, kuru paredz valsts tiesību akti, ietverot atkārtotu pārsūdzības izskatīšanu, kas seko pēc turpmākās pārsūdzības vai pārskatīšanas; un/vai (a b) tikai tiem Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ meklētājiem, kuriem nav pietiekamu līdzekļu; un/vai (b c) tikai Ö izmantojot pakalpojumus, ko sniedz Õ attiecībā uz tiem juridiskajiem konsultantiem vai citiem padomdevējiem, kas ir īpaši norādīti valsts tiesību aktos, lai palīdzētu ð starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem ï patvēruma meklētājiem un/vai lai viņus pārstāvētu.; un/vai (d) tikai tad, ja pārsūdzība vai pārskatīšana varētu būt veiksmīga. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskā palīdzība un/vai pārstāvniecība, kas tiek piešķirta saskaņā ar d) apakšpunktu, nav patvaļīgi ierobežota. 3. 4. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz šādu ð 19. pantā minētās juridiskās un procesuālās informācijas un ï Ö 20. pantā minētās Õ juridiskās palīdzības un/vai pārstāvniecības lūgumu iesniegšanu un izskatīšanu. 4. 5. Dalībvalstis arī var: (a) piemērot naudas ierobežojumus un/vai termiņus attiecībā uz ð 19. pantā minētās bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas un ï Ö 20. pantā minētās Õ bezmaksas juridiskās palīdzības nodrošināšanu un/vai pārstāvniecību, ar noteikumu, ka šādi ierobežojumi patvaļīgi neierobežo piekļuvi ð juridiskajai un procesuālajai informācijai un ï juridiskajai palīdzībai un/vai pārstāvniecībai; (b) nodrošināt, ka attiecībā uz Ö pieteikumu iesniedzējiem Õ meklētājiem jautājumos par maksām un citiem izdevumiem nepiemēro izdevīgākus nosacījumus kā tie, ko parasti piemēro dalībvalstu valstspiederīgajiem saistībā ar juridisko palīdzību. 5. 6. Dalībvalstis var pieprasīt daļēju vai pilnu atmaksu par jebkuriem piešķirtajiem izdevumiem, ja Ö pieteikuma iesniedzēja Õ meklētāja finansiālā situācija ir ievērojami uzlabojusies vai ja lēmums piešķirt šādu pabalstu tika pieņemts, pamatojoties uz nepatiesu informāciju, ko iesniedzis Ö pieteikuma iesniedzējs Õ meklētājs. ê 2005/85/EK 15. panta 1. punkts (pielāgots) ð jauns 22. pants Tiesības uz juridisko palīdzību un pārstāvniecību visos procedūras posmos 1. Dalībvalstis ļauj Ö Starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem Õ patvēruma meklētājiem Ö dod iespēju Õ uz sava rēķina efektīvi konsultēties ar juridisko vai citu padomdevēju, kuru pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, par jautājumiem, kas saistīti ar to ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumiem ð , visos procedūras posmos, tostarp pēc negatīva lēmuma ï. ò jauns 2. Dalībvalstis var atļaut nevalstiskajām organizācijām piedāvāt juridisko palīdzību un/vai pārstāvniecību starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem procedūrās, kas paredzētas III un V nodaļā. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 2316. pants Juridiskās palīdzības un pārstāvniecības kompetence 1. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti un kurš sniedz palīdzību vai pārstāv ð starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēju ï patvēruma meklētāju saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem, var piekļūt tādai informācijai Ö pieteikuma iesniedzēja Õ meklētāja lietā ð , par kuru ir pieņemts lēmums vai jāpieņem lēmums ï , kuru ir jāizvērtē iestādēm, kas minētas V nodaļā, ciktāl šāda informācija ir atbilstīga pieteikuma izvērtēšanai. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu gadījumā, ja šādas informācijas vai avotu atklāšana varētu kaitēt valsts drošībai, to organizāciju vai personu drošībai, kas sniedz šādu informāciju, vai to personu drošībai, uz ko informācija attiecas, vai ja varētu tikt kompromitētas izmeklēšanas intereses saistībā ar ð starptautiskās aizsardzības ï pietvēruma pieteikuma izskatīšanu, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes, vai dalībvalstu starptautiskās attiecības. Šādos gadījumos Ö dalībvalstis: Õ ò jauns (a) piešķir piekļuvi informācijai vai konkrētajiem avotiem juridiskajam konsultantam vai padomdevējam, kas ir izgājis drošības pārbaudi, vai vismaz īpašajiem valsts dienestiem, kuriem ar valsts tiesību aktiem ir atļauts pārstāvēt pieteikuma iesniedzēju saistībā ar šo konkrēto mērķi, ciktāl informācija ir saistīta ar pieteikuma pārbaudi vai lēmuma pieņemšanu par starptautiskās aizsardzības atņemšanu; ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns (b) Šādos gadījumos Ö dara pieejamu Õ piekļuvi informācijai vai konkrētajiem avotiem nodrošina iestādēm, kas minētas V nodaļā, izņemot, ja šāda piekļuve nav pieļaujama valsts drošības interesēs. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kas sniedz palīdzību vai pārstāv Ö pieteikuma iesniedzēju Õ patvēruma meklētāju, var piekļūt slēgtajām zonām, piemēram, aizturēšanas telpām un tranzīta zonām, lai varētu konsultēt šo Ö pieteikuma iesniedzēju Õ meklētāju ð saskaņā ar Direktīvas […/…/ES] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva] 10. panta 4. punktu un 18. panta 2. punkta b) apakšpunktu ï. Dalībvalstis var ierobežot meklētāju apmeklēšanas iespēju slēgtajās zonās tikai tad, ja šādi ierobežojumi saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir objektīvi nepieciešami šādas zonas drošībai, sabiedriskajai kārtībai vai administratīvajai vadībai vai lai nodrošinātu pieteikuma atbilstīgu izvērtēšanu, nodrošinot, ka juridiskā konsultanta vai cita padomdevēja piekļuve nav tādējādi pārmērīgi ierobežota vai padarīta par neiespējamu. ò jauns 3. Dalībvalstis atļauj pieteikuma iesniedzējam ierasties uz personisko interviju kopā ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 4. 3. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz juridisko konsultantu vai citu padomdevēju klātbūtni visās procedūras intervijās, neskarot šo pantu vai 25 17. panta 1. punkta b) apakšpunktu. 4. Dalībvalstis var paredzēt, ka meklētājam ir ļauts ierasties uz personisko interviju kopā ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti. Dalībvalstis var pieprasīt Ö pieteikuma iesniedzēja Õ meklētāja klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja viņu saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem pārstāv šāds juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, un var pieprasīt, lai Ö pieteikuma iesniedzējs Õ meklētājs personīgi atbild uz uzdotajiem jautājumiem. Juridiskā konsultanta vai cita padomdevēja neesamība neliedz atbildīgajai iestādei veikt personisko interviju ar Ö pieteikuma iesniedzēju Õ meklētāju ð , neskarot 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu ï. ò jauns 24. pants Pieteikumu iesniedzēji, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas 1. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikumu iesniedzēji, kuriem ir vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, tiek noteikti savlaicīgi. Šajā nolūkā dalībvalstis var izmantot Direktīvas […/…/ES] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva] 22. pantā paredzēto mehānismu. Dalībvalstis nodrošina, ka šo pantu piemēro arī tad, ja procedūras vēlākā posmā kļūst skaidrs, ka pieteikuma iesniedzējam ir vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas. 2. Dalībvalstis veic atbilstošus pasākumus, lai nodrošinātu, ka pieteikumu iesniedzējiem, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, tiek piešķirts pietiekams laiks un attiecīgs atbalsts, lai pēc iespējas pilnīgāk un ar visiem pieejamajiem pierādījumiem iesniegtu viņu pieteikumu elementus. Gadījumos, kad atbildīgā iestāde uzskata, ka pieteikuma iesniedzējs ir pārcietis spīdzināšanu, izvarošanu vai cita veida nopietnu psiholoģisku, fizisku vai seksuālu vardarbību, 31. panta 6. punktu un 32. panta 2. punktu nepiemēro. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns 2517. pants Garantijas nepavadītām nepilngadīgām personām 1. Ņemot vērā visas procedūras, kas paredzētas šajā direktīvā, un neskarot 14. ð , 15., 16. ï un 17 12. un 14. pantu, dalībvalstis: (a) cik ātri vien iespējams veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka pārstāvis pārstāv un/vai sniedz palīdzību nepavadītai nepilngadīgai personai ð , lai dotu iespēju šai personai izmantot tiesības un ievērot pienākumus, kas paredzēti šajā direktīvā ï attiecībā uz pieteikuma izvērtēšanu. ð Pārstāvim jābūt vajadzīgajai pieredzei bērnu aprūpes jomā un viņš veic savus pienākumus saskaņā ar bērna interešu principu. ï Šis Ppārstāvis var arī būt pārstāvis, kas minēts Direktīvā […/…/ES] [Uzņemšanas nosacījumu direktīva] 19. pantā Direktīvā 2003/9/EK (2003. gada 27. janvāris), ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai[12]; (b) nodrošina, ka pārstāvim tiek sniegta iespēja informēt nepavadītu nepilngadīgu personu par personiskās intervijas nozīmi un iespējamām sekām un, vajadzības gadījumā, informēt par to, kā sagatavoties personiskajai intervijai. Dalībvalstis ð nodrošina, ka ï ļauj pārstāvism ð un/vai juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kura klātbūtni šādā statusā pieļauj valsts tiesību akti, piedalās ï būt klāt intervijā un ð viņam ir iespēja ï uzdot jautājumus vai sniegt komentārus, ciktāl to atļauj persona, kas veic interviju. Dalībvalstis var pieprasīt nepavadītas nepilngadīgas personas klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja ir ieradies pārstāvis. 2. Dalībvalstis var atturēties no pārstāvja iecelšanas, ja nepavadīta nepilngadīga persona: (a) visticamāk, sasniegs ð 18 gadu vecumu ï pilngadību, pirms tiek pieņemts lēmums pirmajā instancē; vai (b) var bez maksas izmantot tāda juridiskā vai cita konsultanta pakalpojumus, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem pilda pārstāvja uzdevumus, kuri noteikti iepriekš; vai (c) ir precējusies vai ir bijusi precējusies. 3. Dalībvalstis var, saskaņā normatīvajiem aktiem, kas ir spēkā 2005. gada 1. decembrī, atturēties no pārstāvja iecelšanas, ja nepavadīta nepilngadīga persona ir 16 gadus veca vai vecāka, izņemot gadījumus, kad šī persona nav spējīga iesniegt savu pieteikumu bez pārstāvja. 3. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka: (a) gadījumā, ja nepavadītai nepilngadīgai personai ir personiskā intervija par viņas ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu, kā tas minēts 14., 15. ð , 16., ï 17. un ð 34 ï 12., 13. un 14. pantā, interviju veic persona, kam ir nepieciešamās zināšanas par nepilngadīgo personu īpašajām vajadzībām; (b) amatpersona, kam ir nepieciešamās zināšanas par nepilngadīgo personu īpašajām vajadzībām, sagatavo atbildīgās iestādes lēmumu par nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikumu. ò jauns 4. Nepavadītām nepilngadīgām personām kopā ar pārstāvi bez maksas nodrošina ar juridisko un procesuālo informāciju, kā minēts 19. pantā, arī attiecībā uz procedūrām saistībā ar IV nodaļā paredzēto starptautiskās aizsardzības statusa atņemšanu. ê 2005/85/EK ð jauns 5. Dalībvalstis var izmantot medicīnisko apskati, lai noteiktu nepavadītas nepilngadīgas personas vecumu saistībā ar ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikuma izvērtēšanu ð , ja pēc pieteikuma iesniedzēja vispārīgiem apgalvojumiem vai citiem attiecīgiem pierādījumiem dalībvalstīm joprojām ir šaubas par personas vecumu. Ja pēc medicīniskās apskates šīs šaubas nemazinās, dalībvalstis uzskata pieteikuma iesniedzēju par nepilngadīgu personu ï. ò jauns Visas medicīniskās apskates veic, pilnībā ievērojot personas cieņu un izvēloties pēc iespējas mazāk invazīvas pārbaudes. ê 2005/85/EK (pielāgots) ð jauns Gadījumos, kad tiek izmantota medicīniskā apskate, dalībvalstis nodrošina, ka: (a) nepavadītas nepilngadīgas personas tiek informētas pirms to ð starptautiskās aizsardzības ï patvēruma pieteikumu izskatīšanas un tādā valodā, ko tām vajadzētu saprast Ö tās saprot Õ, par iespēju, ka viņu vecums var tikt noteikts medicīniskā apskatē. Tas ietver informāciju par a