LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 62/32

Reģionu komitejas atzinums “ES, valstu un pašvaldību budžetu savstarpējās sinerģijas padziļināšana”

2013/C 62/07

REĢIONU KOMITEJA

— uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir atbildīgas par ievērojamu publisko izdevumu daļu Eiropā un ka pašvaldību ieguldījumi lielākoties ir koncentrēti atsevišķās svarīgākajās nozarēs, kurām ir izšķiroša nozīme stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanā; tāpēc aicina augstāku politisko prioritāti noteikt ES, dalībvalstu un vietējā līmeņa (vietējo un reģionālo pašvaldību) budžetu savstarpējās sinerģijas padziļināšanai;

— norāda: lai gan ES budžeta apmērs ir relatīvi neliels, tam un Eiropas Investīciju bankai ir izšķiroša nozīme ieguldījumu stimulēšanā visā ES teritorijā;

— atzinīgi vērtē Eiropas līmenī notiekošās diskusijas par to, kā esošo ekonomisko un monetāro savienību varētu pilnveidot, izveidojot integrētu ES līmeņa budžeta sistēmu, un uzskata — tā kā euro zonas valstu ekonomikas un to īstenotās budžeta politikas savstarpējā atkarība un ietekme ir ļoti liela, būtiski ir attīstīt fiskālās spējas, kas var atvieglot pielāgošanos ekonomikas satricinājumiem;

— tomēr pauž bažas par to, ka pieaug pilnvaru un lēmumu pieņemšanas centralizācijas tendences, turklāt diskusijās netiek reāli iesaistītas vietējā līmeņa pārvaldes iestādes; norāda, ka īsta fiskāla savienība nav iespējama bez dažādo pārvaldes līmeņu tiesību un pienākumu definēšanas (fiskālais federālisms), bez skaidrākas saiknes starp politikas pielāgošanu un budžeta lēmumu pieņemšanu un bez tālejoša redzējuma par to, kā izvērst vertikālo sinerģiju starp ES, valstu un vietējā/reģionālā līmeņa budžetiem, izveidojot atbilstošus koordinācijas mehānismus;

— atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisijas 2012. gada pārskatā par ekonomiskās un monetārās savienības publiskajām finansēm pirmo reizi iekļauta atsevišķa nodaļa par fiskālo decentralizāciju Eiropas Savienībā, un aicina Eiropas Komisiju šā pārskata turpmākajos ikgadējos izdevumos iekļaut attiecīgu nodaļu par vietējā līmeņa publisko finanšu stāvokli;

— aicina Eiropas Komisiju apsvērt ieguvumus un praktiskos jautājumus (kā arī iespējamās administratīvās problēmas/izmaksas), kas saistīti ar centieniem panākt budžeta ciklu plašāku saskaņošanu Eiropas Savienībā un vidēja termiņa budžeta sistēmu izmantošanas veicināšanu vietējā līmenī;

— aicina Eiropas Komisiju publicēt zaļo grāmatu, kurā tiktu aplūkoti šie jautājumi.

Ziņotājs Rhodri Glyn THOMAS (UK/EA), Velsas Nacionālās Asamblejas loceklis

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

Ievads

1. uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir atbildīgas par ievērojamu publisko izdevumu daļu Eiropā, proti, 2011. gadā pašvaldību izdevumi veidoja 16,7 % no IKP un 34 % no visiem publiskajiem izdevumiem Eiropā (vietējā līmeņa publiskā sektora izdevumi vien veidoja attiecīgi 11,9 % (272,3 miljardus euro) un 24,3 %); vienlaikus vietējās un reģionālās pašvaldības 2011. gadā piesaistīja arī aptuveni divas trešdaļas no tiešajiem ieguldījumiem Eiropā (1);

2. norāda, ka pašvaldību ieguldījumi lielākoties ir koncentrēti atsevišķās svarīgākajās nozarēs, kurām ir izšķiroša nozīme stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanā; šādas nozares ir, piemēram, ar ekonomiku saistīti jautājumi, izglītība, mājokļi un komunālie pakalpojumi, kas savukārt nozīmē, ka taupības pasākumi (26 % Apvienotajā Karalistē, vairāk nekā 30 % Spānijā) negatīvi ietekmēs stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanu (piemēram, Velsā kapitālieguldījumu budžets ir samazināts par 42 %);

3. līdz ar to aicina augstāku politisko prioritāti noteikt ES, dalībvalstu un vietējā līmeņa (vietējo un reģionālo pašvaldību) budžetu savstarpējās sinerģijas padziļināšanai, galveno uzmanību pievēršot izvirzīto ES prioritāšu, it sevišķi stratēģijas “Eiropa 2020”, īstenošanai; šai sakarā atkārto Eiropas Parlamenta 2010. gadā veiktajā pētījumā secināto, ka “sinerģija starp stratēģiskajiem ES politikas mērķiem un budžeta politiku ir vāja. […] tikai neliels skaits dalībvalstu budžetā iekļauj norādi uz to ieguldījumu Lisabonas (stratēģija “Eiropa 2020”) mērķu vai citu ES stratēģiju sasniegšanā” (2);

4. uzsver, ka pašreizējās krīzes situācijā taupības pasākumu rezultātā veiktā līdzekļu samazināšana dalībvalstu un vietējā līmenī, kā arī milzīgais spiediens, ko tas rada publiskā sektora izdevumiem, par svarīgu politisko mērķi padara “efektivitātes un lietderības” uzlabošanu;

5. atzinīgi vērtē to, ka Eiropadomes sanāksmes secinājumos ir uzsvērts, ka “iespējas, ko sniedz ES pastāvošā fiskālā sistēma, lai panāktu līdzsvaru starp vajadzību pēc produktīviem publiskiem ieguldījumiem un fiskālās disciplīnas mērķiem, varētu izmantot [Stabilitātes un izaugsmes] pakta preventīvajā daļā”. Šis mērķis kļūst vēl aktuālāks, ņemot vērā Starptautiskā Valūtas fonda nesenos secinājumus, ka tā dēvētie fiskālie koeficienti, ar ko novērtē budžeta konsolidācijas ietekmi uz izaugsmi, bija ievērojami augstāki nekā tie, ko analītiķi paredzēja parādu krīzes laikā. Tāpēc Komiteja pauž cerību, ka Komisija šo jautājumu risinās gaidāmajā paziņojumā par publisko izdevumu kvalitāti, kurā būtu arī jāapsver jautājums par tekošo izdevumu un ieguldījumu nošķiršanu budžeta deficīta aprēķinos, lai izvairītos no tā, ka publiskos ieguldījumus, kas sniedz neto priekšrocības ilgtermiņā, ierēķina kā negatīvus;

6. uzsver, ka diskusijas par sinerģijas padziļināšanu nekādā gadījumā nedrīkstētu izmantot par “Trojas zirgu”, proti, nedz kā attaisnojumu ierosinātās daudzgadu finanšu shēmas apjoma samazināšanai, nedz ES budžeta elementu finansēšanas nodošanai atpakaļ dalībvalstu kompetencē (piemēram, attiecībā uz struktūrfondiem tā dēvētajās “bagātākajās” dalībvalstīs) vai makroekonomisko nosacījumu leģitimizācijai;

ES budžeta un vietējā/reģionālā līmeņa budžetu sinerģija

7. atkārto, ka ES budžets atspoguļo tikai nelielu daļu (aptuveni 2 %) no kopējiem publiskajiem izdevumiem Eiropas Savienībā un ar to nepietiek, lai nodrošinātu EUR 1 800 miljardus uz nākotni vērstos tiešajos ieguldījumos, kas paredzēti stratēģijas “Eiropa 2020” pamatiniciatīvās (kā norādīts EP ziņojumā par daudzgadu finanšu shēmas priekšlikumiem); tas nozīmē, ka stratēģijas “Eiropa 2020” vispārējo mērķu sasniegšanai nepieciešama publiskā un privātā finansējuma efektīva mobilizēšana dalībvalstu un vietējā līmenī, tostarp finansējot aizdevumus un sekmējot publiskā un privātā sektora partnerības;

8. norāda: lai gan ES budžeta apmērs ir relatīvi neliels, tam un Eiropas Investīciju bankai ir izšķiroša nozīme ieguldījumu stimulēšanā visā ES teritorijā, it sevišķi (taču ne vienīgi) izmantojot Vienotā stratēģiskā satvara (VSS) fondus, kurus apgūst un realizē teritoriālajā līmenī (daudzos gadījumos to veic vietējās un reģionālās pašvaldības) un kuri tautsaimniecībā rada būtisku multiplikatora efektu;

9. uzsver, ka ekonomikas krīzes laikā ES līdzekļi, it sevišķi no VSS fondiem, ir nodrošinājuši stabilu un drošu finansējumu vietējām un reģionālajām pašvaldībām, un daudzos gadījumos tie ir bijuši vienīgie pieejamie līdzekļi publisko ieguldījumu un pamatiniciatīvu atbalstam, jo vietējā, reģionālā un valsts līmeņa budžetos noteikti līdzekļu samazinājumi, un EIB finansējums ir palīdzējis aizpildīt lielo krīzes radīto plaisu finansējumā, ko iegūst no aizdevumiem; turklāt uzsver iespējamo negatīvo ietekmi, kāda ierosinātajiem makroekonomiskajiem nosacījumiem būtu uz priekšstatu par VSS finansējuma stabilitāti;

10. uzsver šādu ieguldījumu sviras un multiplikatora efektu attiecībā uz tiešajiem un netiešajiem ieguvumiem vietējā līmeņa un plašāka mēroga tautsaimniecībā: — Eiropas Komisija lēš, ka 2000.–2006. gada plānošanas periodā ES struktūrfondu sviras efekts vidēji uz katru euro, kas tika ieguldīts no ES līdzekļiem, bija 2,1 euro; — Eiropas Komisija 2014.–2020. gadam ir izvirzījusi mērķi no katra kohēzijas politikas ietvaros ieguldītā euro sasniegt atdevi 4,2 euro apmērā; — Reģionālās politikas ĢD lēš, ka multiplikatora efekts IKP ieguvumu izteiksmē laika posmam no 2007. līdz 2013. gadam būs 1 % Spānijā, 3 % Portugālē, Slovākijā un Rumānijā un vairāk nekā 5 % Baltijas valstīs; — citos aprēķinos ieguvumi IKP izteiksmē vērtēti 8,5 % apmērā Īrijai un 19,6 % apmērā Spānijai laika posmā no 1999. līdz 2010. gadam, lai gan krīzes ietekmē šie skaitļi samazināsies. Papildus jānorāda, ka multiplikatora efekta aprēķināšanā ir metodoloģiskas grūtības;

11. atgādina, ka VSS fondu sviras efekts ir jūtams ne tikai finansiālā ziņā, bet ir redzams arī saistībā ar politikas pasākumiem, proti, notiek vietējā un reģionālā līmeņa stratēģisko prioritāšu pielāgošana ES līmeņa prioritātēm, kā arī tiek panākti citāda veida ieguvumi, piemēram, partnerību stiprināšana un iesaistīšanās starptautiskos sadarbības pasākumos; šādas paraugprakses piemēri atrodami visā Eiropā; Komiteja uzsver EIB atbalsta vērtību — tas ir sniegts, izmantojot dažādus finanšu aizdevuma instrumentus, un ir palīdzējis vietējam un reģionālajam līmenim veidot spēju pārvaldīt un īstenot jaunus un inovatīvus projektus;

12. tomēr atzīst, ka zemais līdzekļu izmantošanas līmenis dažviet Eiropā norāda uz kohēzijas un struktūrfondu īstenošanas problēmām vietējā līmenī; it īpaši atzīmē nesenā ESAO pētījumā (3) apzinātās vājās vietas attiecībā uz administratīvajiem noteikumiem, veiktspēju un tiesisko regulējumu atsevišķās dalībvalstīs un vietējā līmeņa pārvaldes iestādēs un norāda uz nepieciešamību veikt pasākumus, lai šīs problēmas risinātu;

13. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas centienus racionalizēt un vienkāršot noteikumus VSS fondu atbalstīto projektu pārvaldīšanai, īstenošanai un attiecīgo ziņojumu sagatavošanai, kam vajadzētu palīdzēt uzlabot līdzekļu izmantošanas līmeni; atzīst nepieciešamību panākt līdzsvaru starp efektīvu kontroli un pietiekamu elastību, lai likvidētu lieku reglamentējošo slogu, un tāpēc atzinīgi vērtē centienus revīzijā ieviest vairāk uz risku orientētu pieeju;

14. pauž nožēlu, ka valsts un vietējām iestādēm, kuras ir atbildīgas par Eiropas programmu pārvaldību, joprojām ir pienākums gādāt par ieguldījumu iepriekšēju finansēšanu. Pašreizējos apstākļos, kad jāsaskaras ar ierobežojumiem finanšu tirgos, šādu finansiālu uzdevumu ir grūti izpildīt. Ja tiks prasīts ievērot ieguldījumu iepriekšējas finansēšanas principu, Eiropas Savienība atstās neizmantotu unikālu iespēju nodrošināt tiešus finanšu resursus ekonomikas stimulēšanai un strukturālām pārmaiņām, iepriekš piešķirot lielākas summas tā, lai finansēšana notiktu ritmā, kas nepieciešams, lai sāktu finansējumu atgūt;

15. uzskata, ka nav pieļaujama tāda 2014.–2020. gada daudzgadu finanšu shēma, kurā VSS fondiem piešķirta mazāka budžeta daļa, nekā ierosinājusi Eiropas Komisija, jo tādējādi Eiropas Savienība vājinātos laikā, kad tai visvairāk nepieciešams kļūt spēcīgākai;

16. aicina vietējā un reģionālā līmeņa budžeta procedūrās nodrošināt lielāku pārredzamību, lai skaidri atzītu VSS fondu sniegto ieguldījumu reģiona investīciju stratēģijās, un ikgadējo budžetu projektos norādīt, kā budžeta ciklā plānots iekļaut ES finansējumu; aicina vietējās un reģionālās pašvaldības iesniegt paraugprakses piemērus šāda veida pieejas izmantošanai budžeta plānošanā;

17. uzsver bažas, ko vietējās pašvaldības no visas Eiropas pauž par dalībvalstu (un reģionālā līmeņa) valdību tiesībām neļaut pilnā apmērā izmantot struktūrfondu regulās noteiktos juridiskos instrumentus, kas paredz programmu daļu ieviešanas un īstenošanas pastarpinātu deleģēšanu; aicina minēto trūkumu labot 2014.–2020. gada programmās, lai optimizētu VSS fondu Kopīgo noteikumu regulas priekšlikumā paredzēto jauno instrumentu (piemēram, integrēti teritoriālie ieguldījumi, integrēta darbība, kopīgi rīcības plāni un vietējo kopienu vadīta attīstība) izmantošanu;

18. tādēļ atzinīgi vērtē EP izstrādāto un 2013. gada 15. janvārī pieņemto patstāvīgo ziņojumu par lielāku sinerģiju ES budžetā, kurā uzmanība pievērsta konkrēti VSS fondiem; ar interesi norāda uz tādu vietējā līmeņa iniciatīvu piemēriem, kuru mērķis ir finansējuma programmu īstenošanu padarīt vienkāršāku saņēmējiem;

19. stingri atbalsta Eiropas Parlamenta rezolūcijā “Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgads — 2012. gada prioritāšu īstenošana” izteikto aicinājumu Komisijai nākamajā gada izaugsmes pētījumā pievērsties “ES budžeta nozīmei Eiropas pusgada norisēs, sniedzot faktiskus un konkrētus datus par tā rosinošo, katalītisko, sinerģisko un papildinošo ietekmi uz vispārējiem valsts izdevumiem vietējā, reģionālā un valsts līmenī”;

20. atzinīgi vērtē diskusiju turpināšanu par iespējām ES tiesiskā regulējuma ietvaros racionalizēt un vienkāršot programmu īstenošanu vietējā līmenī, galveno uzmanību pievēršot to projektu un iniciatīvu atbalstam, ar kuriem tiek ieviestas “būtiskas pārmaiņas”. Varētu aplūkot arī iespējas izveidot “vienotu teritoriālo ieguldījumu fondu” (apvienojot dažādos ES, dalībvalstu un vietējā līmeņa fondus) vai “vienas pieturas sistēmu”, kas nodrošinātu piekļuvi fondiem atbilstoši saskaņotiem noteikumiem, kā arī visaptverošām un skaidrām vadlīnijām, vienlaikus pievēršot lielāku uzmanību ilgtspējīgu rezultātu sasniegšanai, kas ļautu līdzekļiem ātrāk nonākt pie tiešajiem lietotājiem un veicinātu stratēģiskāku īstenošanu vietējā līmenī. Šāda visus fondus aptveroša kopīga plānošana un īstenošana ļautu uzlabot koordināciju un mazinātu dublēšanos;

21. uzskata, ka diskusijās par ES, dalībvalstu un pašvaldību budžetu savstarpējo sinerģiju jāiekļauj arī jautājums par sinerģiju ES budžeta ietvaros, arī saistībā ar tādām tematiskām programmām kā “Apvārsnis 2020”, “Erasmus visiem”, Sociālo pārmaiņu un sociālās inovācijas programma (PSCI), Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments (CEF), “COSME” u.c., kuras tieši attiecas uz “teritoriālo līmeni” un to ietekmē un kurām ir tieša saistība ar tādām prioritātēm kā pētniecība un izstrāde, inovācijas, izglītība un apmācība, kā arī MVU konkurētspēja VSS fondu ietvaros;

22. tāpēc atzinīgi vērtē pasākumus, kas veikti, lai uzlabotu tiesisko pamatu 2014.–2020. gada plānošanas periodam nolūkā veicināt sinerģiju, piemēram, iekļaujot VSS fondu regulas 55. panta 8. punktu, un aicina nodrošināt plašu publicitāti projektiem/iniciatīvām, kas izstrādātas, izmantojot minētās jaunās normas, lai veicinātu informētību par to, kā šādas sinerģijas iespējams īstenot praksē;

23. aicina Komisiju precīzi paskaidrot, kā ES ekonomikas politikas pārvaldības un citu publisko finanšu jautājumu regulējums ietekmēs vietējo un reģionālo pašvaldību spēju lemt par savu budžetu;

24. pauž nožēlu par to, ka pašreizējās diskusijas par politiskās, ekonomiskās un monetārās vienotības stiprināšanu ekonomiskajā un monetārajā savienībā (EMS) un plašākā mērogā — visā Eiropas Savienībā — aprobežojas ar galvenajām ES iestādēm un dalībvalstu valdībām, nepievēršot vai gandrīz nepievēršot uzmanību vietējam līmenim, lai gan pārbaužu lielāka centralizēšana ES līmenī varētu ietekmēt budžeta tiesības un atbildību vietējā līmenī, kā arī nodokļu decentralizāciju;

25. pauž nožēlu arī par nespēju vēl joprojām ES dalībvalstu vietējās un reģionālās pašvaldības lietderīgi un efektīvi iesaistīt Eiropas pusgada procedūrā, kā apliecināts oktobrī publicētajā Reģionu komitejas trešajā uzraudzības ziņojumā par stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanu, un atkārto: budžeta procedūru savstarpējo sinerģiju nav iespējams panākt, ja netiek radīta sinerģija politikas veidošanas un uzraudzības procesā;

Ceļā uz fiskālo savienību: pārmaiņas ekonomikas un politiskajā pārvaldībā

26. atzinīgi vērtē Eiropas līmenī notiekošās diskusijas par to, kā esošo ekonomisko un monetāro savienību varētu pilnveidot, izveidojot integrētu ES līmeņa budžeta sistēmu, kas nodrošinātu ilgtspējīgas budžeta politikas īstenošanu dalībvalstīs;

27. norāda, ka šīs diskusijas nepārtraukti attīstās un ka tās varētu būtiski ietekmēt to, kā nākotnē tiks aplūkoti jautājumi par ES, dalībvalstu un pašvaldību budžetu savstarpējo sinerģiju;

28. pauž bažas par to, ka pieaug pilnvaru un lēmumu pieņemšanas centralizācijas tendences, turklāt šajās diskusijās netiek reāli iesaistītas vietējā līmeņa pārvaldes iestādes, un norāda, ka Eiropas Komisijas 2012. gada pārskatā par ekonomiskās un monetārās savienības publiskajām finansēm uzsvērta fiskālās federācijas modeļa, kas paredz vietējo pašvaldību rokās nodot atbildību par nodokļu iekasēšanu un izdevumu pārvaldīšanu, pamatotība;

29. secina, ka pārmaiņas ES ekonomiskajā pārvaldībā (tās sekmējis Eiropas pusgads, sešu tiesību aktu kopums (“sešinieks”), Līgums par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību un priekšlikumi par diviem tiesību aktu kopumiem) veicinājušas stingrāku noteikumu izveidi vietējā un reģionālā līmeņa publisko finanšu uzraudzībai dalībvalstīs (vairākās dalībvalstīs tā dēvētais “zelta likums” no dalībvalstu līmeņa tiesību aktiem transponēts uz vietējā līmeņa tiesību aktiem);

30. pauž bažas par to, ka starpvaldību iniciatīvās (piemēram, Līgumā par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību jeb “fiskālajā paktā”) iekļauto noteikumu transponēšana valstu konstitūcijās vai tiesību aktos tikusi veikta, iepriekš nerīkojot pienācīgas konsultācijas ar Reģionu komiteju saistībā ar attiecīgo jautājumu reģionālo un vietējo dimensiju, un uzsver, ka ceļā uz fiskālās savienības izveidi ir svarīgi arī turpmāk izmantot Kopienas metodi;

31. diezgan steidzami aicina notiekošajās diskusijās par šiem jautājumiem pārredzamākā un efektīvākā veidā iesaistīt vietējā līmeņa pārvaldes iestādes ar budžeta pilnvarām, kā arī oficiāli iesaistīt Reģionu komiteju iespējamo sekojošo Līguma grozījumu veikšanā;

32. norāda uz pilnīgi atšķirīgo pieeju, salīdzinot ASV fiskālā federālisma vēsturi un pirmos soļus ceļā uz ES fiskālo savienību; ASV izvēlējās pieeju, saskaņā ar kuru federālā valdība nedz pilnvaroja štatus (un arī ne štatu pārvaldes iestādes municipalitātēs) noteikt, nedz tiem noteica līdzsvarota budžeta noteikumus. Tie šos noteikumus pieņēma paši un īstenoja neatkarīgi no federālās valdības, sekojot federālās valdības pieņemtajam skaidrajam “saistību nepārņemšanas” noteikumam. Tā rezultātā, ņemot vērā procesa endogēno aspektu, visu atbildību uzņemas attiecīgais valdības līmenis. Savukārt Eiropas Savienībā, gluži pretēji, “parādu bremzes” ir noteiktas centrālā līmenī un tās realizē ES Tiesa, un dalībvalsts (vai pat kādas dalībvalsts pašvaldības) bankrotēšanas iespēja šķiet jau a priori izslēgta;

33. tāpēc uzskata — tā kā eurozonas valstu ekonomikas un to īstenotās budžeta politikas savstarpējā atkarība un ietekme ir ļoti liela, būtiski ir attīstīt fiskālās spējas, kas integrētas, ES līmenī izveidotas budžeta sistēmas ietvaros var atvieglot pielāgošanos ekonomikas satricinājumiem;

34. uzskata, ka viena no iespējām, kā ES līmenī izveidotas integrētas budžeta sistēmas ietvaros attīstīt fiskālās spējas, varētu būt rūpīgāk apsvērt ieceri, kas saistīta ar “elastības rezervi” ES budžetā. Šāds mehānisms, vienlaikus ievērojot gada pārskata principu un pārredzamības principu, pavērtu iespēju konkrētās budžeta pozīcijās neizlietotos līdzekļus pārnest citu darbību atbalstam, nevis tos automātiski atdot atpakaļ dalībvalstīm; minētais ir saskaņā ar Eiropas Parlamenta 2012. gada 13. jūnijā un 23. oktobrī pieņemtajām rezolūcijām par daudzgadu finanšu shēmu;

35. tomēr norāda, ka reāla fiskāla savienība nav iespējama bez dažādo pārvaldes līmeņu tiesību un pienākumu definēšanas (fiskālais federālisms), bez skaidrākas saiknes starp politikas pielāgošanu un budžeta lēmumu pieņemšanu un bez tālejoša redzējuma par to, kā izvērst vertikālo sinerģiju starp ES, valstu un vietējā/reģionālā līmeņa budžetiem, izveidojot atbilstošus koordinācijas mehānismus;

36. aicina Eiropas Komisiju 2013. gada pirmajā pusgadā publicēt zaļo grāmatu, kurā tiktu aplūkoti jau minētie jautājumi un turpinājumā minētie punkti;

To pamatprincipu izklāsts, kuri būtu jāievēro virzībā uz lielāku sinerģiju

37. aicina noteikt pamatprincipu kopumu, kas būtu jāievēro centienos uzlabot budžetu savstarpējo sinerģiju, proti: — Fiskālā autonomija: ES, dalībvalstu un vietējā līmeņa dažādo budžeta lēmējinstitūciju lomas un atbildības skaidra definēšana, tostarp ES politikas un finansēšanas pasākumu lomas un motīvu skaidra definēšana, subsidiaritātes principa ievērošana un vietējo un reģionālo pašvaldību budžeta tiesību (viņu lomas lēmumu pieņemšanā un pārbaužu veikšanā), proti, viņu demokrātiskās atbildības vietējo iedzīvotāju priekšā, kas tās ievēl, ievērošana un visu pārvaldes līmeņu autonomijas nodrošināšana attiecībā uz prioritāšu un izdevumu noteikšanu; — Pārredzamība: visu pārvaldes līmeņu budžeta procedūru pārredzamības nodrošināšana (tostarp ES finansējuma avotu apzināšana konkrēti valstu un vietējā līmeņa budžetos), kā arī datu pieejamības nodrošināšana ES līmenī par ES finansējuma programmu izdevumu sadalījumu reģionālajā līmenī (kur tas iespējams); — Procesu pilnveidošana: precīzas informācijas sniegšana par to, kā prioritātes un finansējums ES, dalībvalstu un vietējā līmenī ir pielāgots mērķim sasniegt izvirzītās ES līmeņa prioritātes; apņemšanās strādāt, lai likvidētu “vājās vietas” (administratīva, regulatīva un politiska pilnveidošana) nolūkā panākt lielāku sinerģiju budžeta / politikas pasākumu jomā un neradīt papildu administratīvo slogu; — Partnerība: apņemšanās ievērot partnerībā balstītu pieeju, kuras pamatā ir priekšnoteikums par līdztiesīgu partnerību starp dažādiem pārvaldes līmeņiem (ES, dalībvalstu, vietējo līmeni) un kuru atbalsta formāli un neformāli mehānismi, kas veicina sadarbību, tostarp, piemēram, dialoga izvēršana starp Eiropas Parlamentu un dalībvalstu parlamentiem, iekļaujot arī vietējā līmeņa likumdevēju iestāžu pārstāvjus;

38. uzskata, ka ES budžeta uzdevums [šobrīd] galvenokārt ir: i) finansēt ES galvenās kopējās politikas tādās jomās kā lauksaimniecība un zivsaimniecība; ii) palīdzēt atbalstīt citus ES politikas uzdevumus un mērķus, tostarp kohēzijas politiku, par kuriem panākta vienošanās un kuri ietilpst ES un dalībvalstu dalītā kompetencē, veicot ieguldījumus, kas orientēti uz vidēji ilgu termiņu. Šādi ieguldījumi turklāt balstās uz pieņemtiem principiem, proti: a) ES intervences pievienotā vērtība, b) atbalstāmo pasākumu papildināmība, c) ES intervences sviras un multiplikatora efekts;

39. atzinīgi vērtē turpmākas diskusijas un precizējumus attiecībā uz norisēm debatēs par ekonomiskās, monetārās un fiskālās savienības stiprināšanu, par šādu norišu potenciālo ietekmi uz ES intervences lomu un pamatojumu un to saistību ar dalībvalstu un vietējā līmeņa budžeta procedūrām;

40. uzskata, ka pastiprināta budžeta politiku vertikālā koordinācija varētu radītu lielāku sinerģiju ar nosacījumu, ka tiek ievēroti un stiprināti subsidiaritātes un papildināmības principi, kā arī ES pievienotā vērtība un apjomradītu ietaupījumu priekšrocības (4). Tādējādi šāda vertikāla koordinācija pilnībā atbilst ES līgumos noteiktajam subsidiaritātes principam;

“Vājās vietas”, kas kavē vertikālās sinerģijas pastiprināšanu

41. uzsver, ka ir svarīgi, lai ES līmenī būtu pieejami precīzi un uzticami dati un izpētes rezultāti par publiskajām finansēm un budžeta procedūrām līdz pat dalībvalstu vietējo pašvaldību līmenim;

42. norāda, ka sinerģiju veidošana ir sarežģīta problēma, ņemot vērā vietējā līmeņa struktūru dažādību ES teritorijā;

43. atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisijas 2012. gada pārskatā par ekonomiskās un monetārās savienības publiskajām finansēm pirmo reizi iekļauta atsevišķa nodaļa par fiskālo decentralizāciju Eiropas Savienībā, un aicina Eiropas Komisiju šā pārskata turpmākajos ikgadējos izdevumos iekļaut attiecīgu nodaļu par vietējā līmeņa publisko finanšu stāvokli;

44. atzinīgi vērtē citus pētījumus, kuros aplūkotas publiskās finanses un valsts ieguldījumu iespējas, kā arī sociālās, ekonomikas un finanšu krīzes ietekme vietējā līmenī, it sevišķi DEXIA Crédit Local (DCL) / Eiropas Pašvaldību un reģionu padomes (CEMR) pārskatu un ESAO veiktos pētījumus;

45. tomēr norāda uz relatīvi nelielo informācijas apjomu par ES vietējo un reģionālo pašvaldību publiskajām finansēm un, plašākā mērogā raugoties, par ES, dalībvalstu un vietējā līmeņa finanšu savstarpējo sinerģiju;

46. aicina Eiropas Komisiju turpināt darbu, lai risinātu minēto problēmu, un ierosina izveidot Eiropas universitāšu pētniecības tīklu nolūkā apkopot speciālistu īpašās zināšanas šajā būtiskajā darba jomā; turklāt aicina Eiropas Komisiju atbalstīt ar projektiem saistītas pieredzes apmaiņu starp dažādām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, lai popularizētu paraugpraksi, kas atspoguļo sinerģiju, kura ES dalībvalstīs izveidota starp pašvaldību un valsts līmeni;

47. apzinās, ka saistībā ar budžeta procedūrām un cikliem Eiropas Savienībā pastāv vēl arī citas problēmas, ko vēl vairāk saasina vietējā līmeņa budžeta procedūru dažādība. Dalībvalstu un pašvaldību budžeta cikli nav saskaņoti ar ES budžeta ciklu (kas darbojas pēc kalendārā gada), un budžeta izstrāde vietējā un reģionālajā līmenī vēl joprojām lielākoties balstās uz ikgadējiem cikliem, nevis uz daudzgadu plānošanu (kas ir ES budžeta sistēmas pamatā);

48. aicina Eiropas Komisiju apsvērt ieguvumus un praktiskos jautājumus (kā arī iespējamās administratīvās problēmas/izmaksas), kas saistās ar centieniem panākt budžeta ciklu plašāku saskaņošanu Eiropas Savienībā un vidēja termiņa budžeta sistēmu izmantošanas veicināšanu vietējā līmenī (atbilstoši “sešiniekā” paredzētajiem pasākumiem), tostarp precizējot, kā tas iekļautos Eiropas pusgada ikgadējos ciklos;

49. norāda uz notiekošajām sarunām par priekšlikumiem par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmu Eiropas Savienībā (COM(2010) 774 final) un pauž nožēlu par ES vietējo un reģionālo budžetu salīdzināmības trūkumu (attiecībā uz to struktūru, saprotamību un saturu), kā arī saskaņotības trūkumu ES līmenī, kas apgrūtina jēgpilnu salīdzinājumu un analīzes veikšanu;

50. norāda, ka Direktīvas 2011/85/ES (daļa no “sešinieka”) 3. pantā noteikts, ka dalībvalstis ievieš EKS 95 standartu savās nacionālajās uzskaites sistēmās un “nodrošina fiskālo datu savlaicīgu un regulāru publisku pieejamību par visām vispārējās valdības apakšnozarēm”; pauž nožēlu, ka vairums ES dalībvalstu neatbalstīja Eurostat priekšlikumu kā jaunas pozīcijas pievienot vairākus rādītājus, kas atspoguļotu publiskos ieguldījumus reģionālajā līmenī NUTS 2;

51. atzinīgi vērtē faktu, ka Eurostat pašreiz izvērtē, vai ir piemēroti izmantot saskaņotus publiskās grāmatvedības standartus visā Eiropas Savienībā dažādos pārvaldības līmeņos, lai uzlabotu sinerģiju starp ES, valstu un pašvaldību budžetiem;

52. uzsver, ka, iespējams, būs nepieciešami EKS 95 standarta uzlabojumi attiecībā uz aizņēmumu izmaksām vietējām un reģionālajām pašvaldībām. EKS 95 grāmatvedības uzskaites praksē finanšu operācijas (un līdz ar to arī aizņēmumi) patiešām tiek skatītas atsevišķi, paredzot sodu tām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kuras budžeta līdzsvarošanas nolūkā vēlas veikt ieguldījumus. Saskaņā ar EKS 95 sistēmu vērā tiek ņemtas vienīgi attiecīgajā finanšu gadā veiktās finanšu operācijas, kas vietējām un reģionālajām pašvaldībām neļauj līdzsvarot ar ieguldījumiem saistītu pagaidu deficītu, izmantojot rezerves līdzekļus vai iepriekšējo līdzekļu pārpalikumu. Lai tādus pašus rezultātus sasniegtu savā uzskaites sistēmā, šīm vietējām un reģionālajām pašvaldībām ieguldījumi pilnā apmērā būtu jāfinansē no pašu līdzekļiem;

53. norāda, ka tās dalībvalstis, kuras budžeta procedūrā oficiāli ir iekļāvušas vietējās un reģionālās pašvaldības (iekšējās stabilitātes pakts, piemēram, Beļģijā, Spānijā un Austrijā), parasti ir arī paredzējušas mehānismus, kas EKS 95 standartus padara elastīgākus, tādējādi ļaujot veikt arī ieguldījumus. Šādi mehānismi var būt, piemēram, budžeta mērķu daudzgadu korekcija vai arī sistēmas, kas paredz daļēju atbrīvojumu no ieguldījumu izdevumu mērķa, lai ņemtu vērā ieguldījumu ciklu;

54. tādēļ aicina šo jautājumu risināt ES līmenī, proti, saskaņot noteikumus, lai padarītu EKS 95 standartus elastīgākus, kas vietējām un reģionālajām pašvaldībām ļautu šādā veidā veikt ieguldījumus, vienlaikus ievērojot Stabilitātes un izaugsmes pakta prasības nodrošināt publisko finanšu labu pārvaldību;

55. aicina plašāk izmantot jaunus novatoriskus finansēšanas mehānismus, piemēram, aizdevumus un citus “apgrozības fondus”, un norāda arī uz iespējām, ko piedāvā publiskā un privātā sektora partnerības, kā arī Eiropas Investīciju banka, lai stimulētu radošus un novatoriskus ieguldījumus teritoriālajā līmenī; turklāt atzinīgi vērtē pasākumus, kas paredzēti 2014.–2020. gada plānošanas periodā, tostarp VSS fondus, kuri veicina minēto pasākumu tālāku attīstību;

56. norāda, ka Eiropas Savienībā pastāv lielas atšķirības piekļuvē finanšu tirgiem, kas dažviet Eiropā attiecībā uz vietējām un reģionālajām pašvaldībām nav īpaši labi attīstīta; tāpēc minētā problēma jārisina ES līmenī;

57. ar cerībām gaida turpmākās diskusijas par citu novatorisku instrumentu iespējām ES līmenī stimulēt ieguldījumus un atbalstīt solidaritāti, lai Eiropai palīdzētu izkļūt no krīzes; šai sakarā kā piemēri jānorāda ES projektu obligācijas un eiroobligācijas.

Briselē, 2013. gada 31. janvārī Reģionu komitejas priekšsēdētājs Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

(1) Dexia Crédit local un Eiropas Pašvaldību un reģionu padome (CEMR) (2012. gads), “Vietējā līmeņa publiskās finanses Eiropas Savienībā”, 2012. gada jūlijs.

(2) Eiropas Parlaments (2010): “Lielākas sinerģijas izveide starp Eiropas, valstu un vietēja līmeņa budžetiem” (Creating greater synergy between European and national budgets) (pēc Budžeta komitejas pieprasījuma sagatavojusi Deloitte Consulting). Citāts no kopsavilkuma 4. lpp.

(3) “Vietējā līmeņa regulatīvā veiktspēja publisko ieguldījumu stratēģiju īstenošanai saistībā ar ES struktūrfondu izmantošanas līmeni” (Regulatory Capacities at Sub-National Level for the Implementation of Public Investment Strategies related to the Absorption of EU Structural Funds), ESAO uzdevumā izstrādājusi Allio-Rodrigo Consulting, 2012. gada jūnijs.

(4) Eiropas Parlamenta pētījums (2010. gads) “Lielākas sinerģijas izveide starp Eiropas, valstu un vietēja līmeņa budžetiem”.