7.

aicina Padomi un Komisiju pirms regulas priekšlikuma iesniegšanas Eiropas Parlamenta piekrišanai ņemt vērā šādas prasības: i) saskaņā ar MB priekšlikumu Savienības budžets ir galīgais nodrošinājums visiem palīdzības pasākumiem; šajā kontekstā Komisijai papildus spēkā esošajiem noteikumiem būtu jāizstrādā atbilstoši risinājumi, kā MB priekšlikumā varētu vairāk ņemt vērā Parlamenta funkcijas pārraudzīt Savienības budžetu un tās īstenot tā, lai nodrošinātu patiesu pārskatatbildību; ii) Komisijai būtu jāprecizē saikne starp palīdzību, kura saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 407/2010, ar ko izveido Eiropas finanšu stabilizācijas mehānismu (5), varētu tikt piešķirta dalībvalstij, kas nav eurozonas dalībniece, un noteikumiem un instrumentiem, kurus pēc Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisma (EFSM) darbības pārtraukšanas izveidos saskaņā ar regulu, ko pieņems, pamatojoties uz MB priekšlikumu; iii) tā kā ES līderi 2010. gada Eiropadomes sanāksmē paziņoja, ka EFSM darbība drīz tiks pārtraukta, ņemot vērā ESM līguma stāšanos spēkā, atlikušo EFSM finansējumu (aptuveni EUR 10 000 miljonus) varētu pārnest uz MB mehānismu, un tas palielinātu minētā mehānisma rīcībā esošo līdzekļu apjomu no EUR 50 000 miljoniem līdz EUR 60 000 miljoniem; līdzko dalībvalstis atmaksās no EFSM ņemtos aizņēmumus, atmaksātajai summai vairs nebūs vajadzīga Savienības budžeta garantija, tādējādi ar to varēs garantēt jaunus aizdevumus; pārtraucot EFSM darbību, atlikušais EFSM finansējums netiks vairs izmantots EFSM sistēmā un no tā brīža varēs tikt izmantots MB mehānisma vajadzībām; iv) MB priekšlikumā nebūtu jāparedz nekādi būtiski nosacījumi vai saikne starp MB mehānismu un struktūrfondu izmantošanu; nosacījumi struktūrfondu izmantošanai, ja nepieciešams, būtu jāparedz attiecīgajā kohēzijas politikas tiesību aktā; v) MB priekšlikuma 2. panta 4. punktā paredzētā prasība apspriesties ar Komisiju, ja dalībvalsts vēršas ārpus Savienības pēc finansiālas palīdzības, nebūtu jāpiemēro dalībvalstij, kas saņem finansiālu palīdzību piesardzības pasākumu veidā kā kredītlīniju, kura nav piešķirta ar nosacījumu, ka attiecīgā dalībvalsts pieņems jaunus politikas pasākumus, kamēr vien kredītlīnija netiek izmantota; vi) ir jāuzlabo pastiprinātās uzraudzības procesa pārredzamība un pārskatatbildība, pielāgojot ekonomikas dialogu tā, lai attiecīgās dalībvalsts parlaments un Eiropas Parlaments varētu aicināt Komisiju, Padomi, Eiropas Centrālo banku (ECB) un Starptautisko Valūtas fondu (SVF) piedalīties viedokļu apmaiņā; vii) Komisijai ieteikuma projekts par aizdevuma piešķiršanu dalībvalstij kopā ar makroekonomiskās korekcijas programmas projektu būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam; viii) attiecībā uz aizdevumu piešķiršanas nosacījumiem un procedūrām vajadzētu mazāk iesaistīt Eiropas Centrālo banku (ECB) korekcijas programmu sagatavošanā; ECB savā 2013. gada 7. janvāra atzinumā (CON/2013/2) par MB priekšlikumu pauž uzskatu, ka nav lietderīgi uzņemties šādu lomu attiecībā uz dalībvalstīm ārpus eurozonas; šā iemesla dēļ atbilstīgi ECB ieteikumam 3. panta 3. punktā formulējums “darbojas saziņā ar ECB” un 3. panta 8. punktā formulējums “saziņā ar ECB” būtu jāaizstāj ar formulējumu “ņemot vērā ECB viedokli, ja ECB nolemj sniegt padomu šajā jautājumā”; ix) kopumā ir vajadzīga lielāka skaidrība un norādījumi makroekonomiskās korekcijas programmas izstrādei un novērtējumam, jo īpaši attiecībā uz politikas un procedūras prasībām, kuru mērķis ir atjaunot “līdzsvarotu maksājumu bilances pozīciju un tās spēju sevi pilnībā finansēt finanšu tirgos”; x) MB priekšlikuma 4. panta 1. punktā attiecībā uz nosacījumiem, ar kādiem piešķir kredītlīniju piesardzības pasākumu veidā, būtu jāprecizē divi jēdzieni, proti, “ilgtspējīga ārējā pozīcija” un “tādu banku maksātspējas problēmu esamība vai neesamība, kuras var radīt sistēmiskus draudus banku sistēmas stabilitātei”; minētajā nolūkā šādi jēdzieni būtu tieši jānorāda 4. pantā, skaidri atsaucoties uz atbilstošajiem rādītājiem, kas paredzēti attiecīgos Savienības dokumentos (KPD IV, regulās par Eiropas Sistēmisko risku kolēģiju un Eiropas uzraudzības iestādēm, sešu tiesību aktu kopumā un ziņojumos par fiskālo ilgtspējību), vai vismaz ar deleģēto aktu palīdzību; ņemot vērā to pašu pamatojumu, 4. pantā būtu skaidri jānosaka, ka paredzētais vispārējais novērtējums būtu jāveic Komisijai un attiecīgā gadījumā tas būtu jāpublisko; atbilstības kritērijiem būtu jāpievieno arī atsauce uz novērtējumiem, kas paredzēti saskaņā ar makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūru, kura izveidota ar Regulu (ES) Nr. 1176/2011; xi) MB priekšlikuma 4. panta 2. punktā, kurā ir runa par kredītlīnijas ar pastiprinātiem nosacījumiem piešķiršanu, ir vajadzīga lielāka skaidrība un precīzākas pamatnostādnes attiecībā uz novērtējuma robežvērtībām un kritērijiem, kuriem atbilstīgi dalībvalsts vairs nav tiesīga saņemt piesardzības kredītlīniju ar nosacījumiem, bet joprojām var saņemt kredītlīniju ar pastiprinātiem nosacījumiem, kā arī skaidrība par procedūrām, kuras izmanto attiecīgajā punktā minētajai novērtēšanai; xii) ir vajadzīga lielāka skaidrība attiecībā uz MB priekšlikuma 6. panta 5. punktu par pārejas procesu no kredītlīnijas ar pastiprinātiem nosacījumiem uz aizdevumu, ja attiecīgās valsts ekonomiskā situācija pasliktinās, un jo īpaši attiecībā uz šādas pārejas termiņiem un noteicošajiem faktoriem; xiii) būtu jāizveido netiešs banku rekapitalizācijas instruments dalībvalstīm, kuras nav eurozonas dalībnieces, jo īpaši ņemot vērā šo dalībvalstu iespējamo līdzdalību plānotajā vienotajā uzraudzības mehānismā un nepieciešamību nodrošināt tām fiskālu atbalstu; netiešu banku rekapitalizācijas instrumentu ierosina tieša instrumenta vietā, jo tieša rekapitalizācijas instrumenta ieviešana MB sistēmā tiešā veidā pakļautu Savienības budžetu riskam, ko rada finanšu iestāde, kuras rekapitalizācija tiek veikta; šim netiešajam instrumentam būtu jādarbojas kā aizdevumu izsniegšanas instrumentam banku rekapitalizācijas veikšanai papildus trim MB priekšlikumā paredzētajiem finansiālās palīdzības instrumentiem (kredītlīnijas piesardzības pasākumu veidā, kredītlīnijas ar pastiprinātiem nosacījumiem un un aizdevumi); šāda aizdevuma izsniegšanai banku rekapitalizācijas vajadzībām nav juridisku šķēršļu, jo tas tiktu izsniegts attiecīgās dalībvalsts valdībai ar stingriem nosacījumiem nolūkā rekapitalizēt tās finanšu iestādes; xiv) papildus iepriekš minētajam netiešajam banku rekapitalizācijas instrumentam varētu apsvērt iespēju izdarīt grozījumus ESM līgumā un ļaut dalībvalstīm, kas nav eurozonas dalībnieces, bet kas piedalās vienotajā uzraudzības mehānismā, gūt labumu no banku rekapitalizācijas instrumenta, ar noteikumu, ka dalība VUM un ESM ir pastāvīga un paredz tās pašas tiesības un pienākumus, kādi ir dalībvalstīm, kuru naudas vienība ir euro; šādā gadījumā dalībvalstis veiktu kapitāla iemaksu tieši ESM banku rekapitalizācijas instrumentā; būtu jāizvērtē ideja par ESM meitasuzņēmuma izveidi tiešas rekapitalizācijas veikšanai, jo šāds risinājums ierobežotu negatīvo ietekmi, kādu banku aktīvu pirkšana varētu atstāt uz ESM kredītreitingu un aizdošanas spējām, un šis risinājums būtu jāpilnveido, iesaistot arī dalībvalstis, kas nav eurozonas dalībnieces, bet piedalās vienotajā uzraudzības mehānismā; xv) būtu jāpatur prātā, ka jebkāds nākotnē iecerēts vienots banku noregulējuma fonds, kas ir daļa no banku savienības, būtu jāattiecina arī uz dalībvalstīm, kas nav eurozonas dalībnieces; xvi) Parlamenta un Padomes sarunu grupu galīgā vienošanās par J.–P. Gauzès ziņojuma būtību ir vērtējama atzinīgi, taču ir svarīgi, lai regula, ko pieņems, pamatojoties uz MB priekšlikumu, atspoguļotu pašreizējo situāciju, jo īpaši attiecībā uz šādiem jautājumiem: — Komisijas lēmumu pārredzamību (2. panta 3. un 5. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — norādījumiem par to, kā nolūkā palielināt nodokļu ieņēmumus padarīt efektīvāku nodokļu iekasēšanu un efektīvāk apkarot krāpšanu nodokļu jomā un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas (9. pants J.–P. Gauzès ziņojumā), — parametriem, kas jāņem vērā, piemērojot dalībvalstij pastiprinātu uzraudzību (2. panta 1. punkts) un norādījumiem attieībā uz to dalībvalstu rīcību, kurām piemēro pastiprinātu uzraudzību, tostarp minot koriģētu ECB lomu (3. panta 1. punkts), kā minēts šā punkta viii) apakšpunktā, — pārredzamību un pārskatatbildību Eiropas Parlamentam un attiecīgā gadījumā dalībvalstu parlamentiem, tostarp pienākumu informēt par makroekonomiskās korekcijas programmām un korekcijas pasākumu paredzamo sadalījumu (2., 3., 7. un 18. pants J.–P. Gauzès ziņojumā), — ņemt vērā atalgojuma noteikšanas praksi un institūcijas un ievērot LESD 151. un 152. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 28. pantu saistībā ar Savienības stratēģiju izaugsmei un nodarbinātībai un norādījumiem par pienākumu iesaistīt sociālos partnerus un pilsonisko sabiedrību atbilstīgi dalībvalstu tiesību aktiem un praksei, — norādījumiem attiecībā uz valdības parāda atmaksājamības spēju analīzes novērtējumu, tostarp informācijas atklāšanas prasībām (6. pants J.–P. Gauzès ziņojumā), — papildu norādījumiem par tās tehniskās palīdzības pilnvarām, ko dalībvalstīm sniedz atbilstīgi programmai (7. panta 8. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — vajadzību pēc reālistiskām, atjauninātām un atklātām prognozēm (6. pants un 7. panta 5. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — atzīšanu un plašākas ietekmes lomu (1. panta 1. punkts, 3. panta 6. punkts un 7. panta 5. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — to dalībvalstu finanšu visaptverošu revīziju, kurām piemēro makroekonomiskās korekciju programmu (7. panta 9. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — novērtējumu par to, vai novirzes no makroekonomiskās korekcijas programmas attiecīgajai dalībvalstij ir bijis iespējams kontrolēt vai ne, makroekonomisk; as korekcijas programmas izraisīto seku novērtējumu un skaidru veselības aprūpes un izglītības nozares aizsardzību (7. panta 5. un 7. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — dalībvalsts, kurai sniedz palīdzību, ciešā sadarbībā ar Komisiju apsver to, vai jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai aicinātu privātos ieguldītājus saglabāt to vispārējo atpazīstamību pēc brīvprātības principa (7. panta 6. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — ekonomisko dialogu ar Komisiju, ECB un SVF (3. panta 9. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — to pārskatīšanas misiju novērtējumu regulāru paziņošanu kompetentajai Eiropas Parlamenta komitejai un attiecīgās dalībvalsts parlamentam, kuras veic dalībvalstīs, kam piemēro uzraudzību pēc palīdzības programmas beigām, tostarp iespēju rīkot viedokļu apmaiņu par ekonomisko situāciju (14. panta 3. un 5. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — apgrieztā kvalificētā vairākuma balsojumu Padomē attiecībā uz korektīviem pasākumiem saskaņā ar pēc programmas darbības beigām veicamo uzraudzību(14. panta 4. punkts J.–P. Gauzès ziņojumā), — ziņojumu par tās regulas pārskatīšanu, ko pieņems, pamatojoties uz MB priekšlikumu (saskaņā ar 19. pantu J.–P. Gauzès ziņojumā); xvii) MB priekšlikuma 6. panta 2. punktā par pastiprinātu uzraudzību ir iekļauti vairāki elementi, kas atspoguļo E. Ferreira ziņojuma būtību; šā iemesla dēļ MB priekšlikums būtu jāatjaunina, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un atspoguļotu Parlamenta un Padomes sarunu grupu vienošanos par attiecīgajām E. Ferreira ziņojuma daļām, proti: — par standartiem un procedūrām attiecībā uz norādījumiem par ziņošanas prasībām, tostarp deleģētajiem aktiem par šīm ziņošanas prasībām (10. panta E. Ferreira ziņojumā), — par publisko finanšu kvalitātes uzraudzības prasībām, tostarp noteikumiem par paredzēto budžeta pasākumu ietekmi uz Savienības izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas (“Eiropa 2020”) mērķiem, un pielāgojumiem, kas saistībā ar palīdzības programmu jāveic valstu reformu programmās, kā arī norādēm budžeta pasākumu aprakstu un kvantitatīvajām aplēsēm, tostarp plānotajām nodokļu politikas reformām un paredzēto pasākumu iespējamo ietekmi uz citām dalībvalstīm (6. pants E. Ferreira ziņojumā), — norādēm par to publisko ieguldījumu projektu paredzamo ekonomisko atdevi, kuri nav saistīti ar aizsardzību un kuriem ir būtiska ietekme uz budžetu (4. panta 1. punkts E. Ferreira ziņojumā);