ar ko Apvienotajai Karalistei attiecībā uz Ziemeļīriju atļauj piemērot īpašu pasākumu, atkāpjoties no 16. un 168. panta Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu

PASKAIDROJUMA RAKSTS

Saskaņā ar 395. panta 1. punktu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu ("PVN direktīva") Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij ieviest īpašus pasākumus, atkāpjoties no minētās direktīvas noteikumiem ar nolūku vienkāršot PVN iekasēšanas procedūru vai lai nepieļautu noteiktu veidu nodokļu nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

Apvienotā Karaliste izstājās no Eiropas Savienības (ES) 2020. gada 31. janvārī. Saskaņā ar Izstāšanās līgumu no ES viedokļa tā tagad ir trešā valsts.

No 2021. gada 1. janvāra ES tiesību akti PVN jomā Apvienotajā Karalistē vairs nav piemērojami. Tomēr, pamatojoties uz Protokolu par Īriju/Ziemeļīriju (turpmāk “Protokols”), kas ir daļa no Izstāšanās līguma, Ziemeļīrija joprojām ir pakļauta ES tiesību aktiem PVN jomā attiecībā uz precēm, lai izvairītos no stingras robežas starp Īriju un Ziemeļīriju. Savukārt attiecībā uz pakalpojumiem Ziemeļīrija kopā ar pārējo Apvienoto Karalisti tiek uzskatīta par valsti ārpus ES.

Tādējādi Ziemeļīrijā nenovēršami rodas dubulta vai jaukta PVN sistēma, saskaņā ar kuru uz Ziemeļīrijā esošu preču piegādi, iegādi Kopienas iekšienē un importu saskaņā ar PVN direktīvas V sadaļā paredzētajiem noteikumiem par to darījumu vietu, par kuriem uzliek nodokli, attiecas saskaņotie Savienības noteikumi, savukārt uz šajā pašā teritorijā sniegtiem pakalpojumiem ES PVN sistēma neattiecas.

Tādēļ, lai Ziemeļīrijā turpinātu piemērot īpašu PVN režīmu, kas paredz vienotas likmes pasākumus attiecībā uz neatskaitāmo pievienotās vērtības nodokli, ko aprēķina par degvielas izdevumiem uzņēmumu automašīnām, un kas nav saskaņā ar PVN direktīvā paredzētajiem vispārīgajiem noteikumiem, ir jāpiešķir atkāpe saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 1. punktu.

Vēstulē, kas 2020. gada 27. novembrī reģistrēta Komisijā, Apvienotā Karaliste lūdza atļauju turpināt piemērot pasākumu, atkāpjoties no PVN direktīvas 16. un 168. panta. Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija 2020. gada 10. decembra vēstulē informēja dalībvalstis par Apvienotās Karalistes lūgumu. Ar 2020. gada 11. decembra vēstuli Komisija paziņoja Apvienotajai Karalistei, ka tās rīcībā ir visa informācija, ko tā uzskata par vajadzīgu lūguma izvērtēšanai.

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

PVN direktīvas 168. pantā noteikts, ka nodokļa maksātājam ir tiesības atskaitīt PVN, kas maksājams par pirkumiem, kurus izmanto darījumiem, par kuriem uzliek nodokli. Tās pašas direktīvas 16. pantā ir prasība par to, ka nodokļa maksātājam ir jāuzskata par preču piegādi par atlīdzību tādu preču lietošana savām vai sava personāla privātajām vajadzībām, kuras ir tā saimnieciskās darbības aktīvu daļa, ja PVN par attiecīgajām precēm vai to sastāvdaļām ir bijis pilnībā vai daļēji atskaitāms. Šāda sistēma ļauj atgūt sākotnēji atskaitīto PVN, kas saistīts ar lietošanu privātajām vajadzībām.

Attiecībā uz uzņēmumu automašīnām, ko daļēji lieto privātajām vajadzībām (kas nav saimnieciskā darbība), bieži vien ir grūti aprēķināt un aplikt ar nodokli izdevumus par lietošanu privātajām vajadzībām saskaņā ar minētajiem noteikumiem.

Šajā sakarā Apvienotā Karaliste ir ieviesusi īpašu vienotas likmes nodokļa režīmu par uzņēmumu automašīnu lietošanu privātajām vajadzībām, kas atļauts ar Padomes 1986. gada 21. jūlija Lēmumu 86/356/EEK, ar ko Apvienotajai Karalistei atļauj piemērot vienotas likmes pasākumus attiecībā uz neatskaitāmo pievienotās vērtības nodokli, ko aprēķina par degvielas izdevumiem uzņēmumu automašīnām, pamatojoties uz automašīnas dzinēja jaudu un degvielas veidu.

Šī sākotnējā atkāpe tika atcelta un aizstāta ar Padomes 2006. gada 25. septembra Lēmumu 2006/659/EK, ar ko Apvienotajai Karalistei atļauj ieviest īpašu pasākumu, atkāpjoties no 5. panta 6. punkta un 11. panta A daļas 1. punkta b) apakšpunkta Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem, ieviešot vienotas likmes nodokli par lietošanu privātajām vajadzībām, pamatojoties uz transportlīdzekļu CO2 emisiju novērtējumu. Minētais Padomes Lēmums savukārt tika aizstāts ar Padomes 2015. gada 17. novembra Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/2109, kura spēkā esības termiņš beidzās 2018. gada 31. decembrī. Šā pasākuma turpmāka pagarināšana līdz 2020. gada 31. decembrim tika piešķirta ar Padomes 2018. gada 4. decembra Īstenošanas lēmumu (ES) 2018/1918.

Šīs shēmas pamatā ir fakts, ka pastāv tieša saistība starp emisijām un degvielas patēriņu, jo lielākas emisijas atbilst lielākam degvielas patēriņam. Pamatojoties uz šiem emisiju novērtējumiem, aprēķina degvielas patēriņu uz vienu kilometru, to kombinē ar vidējo nobraukumu privātām vajadzībām, ko nosaka, pamatojoties uz tiešo nodokļu datiem un autotransporta degvielas mazumtirdzniecības cenu. Tā iegūst privātā lietojuma maksu, kas atbilst PVN apjomam, kas jāmaksā par transportlīdzekļa izmantošanu privātām vajadzībām. Sistēma nodokļa maksātājiem ir fakultatīva, un tie var izvēlēties neatgūt PVN par savu degvielu. Alternatīvi tie var veikt nobraukuma sīku uzskaiti, lai sniegtu pierādījumus un pamatotu sava privātā nobraukuma aprēķinu.

Apvienotā Karaliste savā lūgumā iekļāva paskaidrojumu par atkāpes pasākuma darbību. Apvienotā Karaliste uzskata, ka šī sistēma ir bijusi pareiza un ir ļāvusi gan uzņēmumiem, gan nodokļu administrācijai ievērojami vienkāršot darbu. Apvienotā Karaliste arī apgalvo, ka tā sniedz nodokļu maksātājiem juridisko noteiktību, nodrošinot vienkāršotu metodi, ko var izmantot, lai ņemtu vērā PVN par degvielas lietošanu privātām vajadzībām.

Tādējādi Apvienotā Karaliste attiecībā uz Ziemeļīriju ir lūgusi atļauju turpināt atkāpes piemērošanu, sākot no līdz 2021. gada 1. janvāra. Atkāpe būtu jānosaka uz laiku līdz 2023. gada 31. decembrim, lai varētu izvērtēt, vai vienotas likmes režīms joprojām kopumā atbilst proporcionālajam sadalījumam starp izmantojumu saimnieciskajai darbībai un privātajām vajadzībām.

•Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

PVN direktīvas 176. pantā noteikts, ka Padome lemj, uz kuriem izdevumiem neattiecas PVN atskaitīšana. Līdz tam dalībvalstīm atļauts saglabāt izņēmumus, kas bija spēkā 1979. gada 1. janvārī. Tādējādi ir vairāki “status quo” saglabājoši noteikumi, kuri ierobežo tiesības atskaitīt PVN attiecībā uz vieglajiem automobiļiem.