Izkļūstot no smagās finanšu krīzes, Eiropa saskaras ar pieaugošu sociālo nevienlīdzību, dažādām kopienām, populismu, radikalizāciju un terorisma draudiem. Jaunās tehnoloģijas un digitālie sakari pārveido sabiedrību, maina dzīvesveidu, patēriņa modeļus un varas attiecības ekonomisko vērtību ķēdēs. Šajos mainīgajos apstākļos kultūras nozīme ir būtiskāka nekā jebkad agrāk. Eirobarometra 2017. gada aptaujā 53 % respondentu uzskata, ka kopīgu vērtību ziņā dalībvalstis ir tuvas, savukārt 40 % uzskata, ka tām ir maz kā kopīga. Kultūra var palīdzēt pārvarēt šo plaisu, jo tā ir vissvarīgākais faktors, kas varētu radīt kopības sajūtu . Tomēr Eurostat dati liecina, ka vairāk nekā trešdaļa eiropiešu vispār nepiedalās kultūras pasākumos . Tāpēc nenoliedzami pastāv iespējas palielināt dalību kultūras dzīvē un ļaut eiropiešiem kopā piedzīvot to, kas viņus saista, nevis šķir. Tomēr tirgus sadrumstalotība, nepietiekama piekļuve finansējumam un neskaidri līguma nosacījumi turpina kavēt kultūras un radošo nozaru attīstību un pazemināt šo jomu darbinieku ienākumus.

Kultūra ir pārmaiņas nesošs spēks, kas veicina kopienas atjaunošanu. To apliecina iniciatīvas “Eiropas kultūras galvaspilsēta” 30 gadus ilgā, sekmīgā vēsture, kā arī Eiropas strukturālo un investīciju fondu finansētie kultūras infrastruktūras projekti. Iniciatīva “Eiropas gads” galveno uzmanību pievērš kultūras mantojuma transversālajam ieguldījumam Eiropas sabiedrībā un ekonomikā. Ir izstrādāta jauna, pielāgojama pieeja būvētās vides veidošanai, kuras pamatā ir kultūra .

Dalība kultūras dzīvē uzlabo arī veselību un labklājību. 71 % nesen aptaujāto eiropiešu piekrita, ka “dzīvošana netālu no vietām, kas saistītas ar Eiropas kultūras mantojumu, var uzlabot dzīves kvalitāti” . Savukārt pētījums apliecina, ka kultūras pieejamība ir otrais svarīgākais psiholoģiskās labklājības faktors, kuru apsteidz tikai slimības neesība.

Taču dalībai kultūras dzīvē joprojām pastāv sociāli un finansiāli šķēršļi, lai gan kultūras organizācijas cenšas pielāgot kultūras patērēšanas un iedzīvotāju sastāva mainīgos modeļus. Tādēļ ir ierosināta jauna pieeja, kuras galvenais princips ir kultūras iespējas. Tas nozīmē padarīt pieejamus dažādus kvalitatīvus kultūras pasākumus, kas veicina visu cilvēku iespējas piedalīties un radīt un stiprina saiknes starp kultūru un izglītību, sociālajiem jautājumiem, pilsētvides politiku, pētniecību un inovāciju.

Lai palielinātu līdzdalību, ir jāuzlabo Eiropas mākslas darbu aprite un darbinieku mobilitāte kultūras un radošajās nozarēs. Pamatojoties uz pārliecinošiem pierādījumiem , ES turpinās atbalstīt politiku un finansēšanu, bet dalībvalstīm būs jāpaveic vairāk administratīvo šķēršļu novēršanas jomā, piemēram, novēršot risku saistībā ar nodokļu dubultu uzlikšanu māksliniekiem un mākslas jomas darbiniekiem.

Komisija īstenos šādas darbības: ·atbalstīs pētījumu par kultūras nozaru savstarpējām saiknēm, lai novērtētu ietekmi dažādās jomās, tostarp veselības un labklājības nodrošināšanā (2018. gads), ·izstrādās īpašus pasākumus, kas ļaus ar kultūras palīdzību īstenot sociālo integrāciju, izmantojot programmas “Radošā Eiropa” un “Erasmus+”, un apsvērs programmas “Radošā Eiropa” atlases kritērijus, lai veicinātu dzimumu līdztiesību projektu vadībā (2019. gads), ·programmas “Radošā Eiropa” ietvaros sāks projektu “Kultūras un radošās telpas un pilsētas”, lai veicinātu dalību kultūras dzīvē, kā arī sociālo un pilsētvides atjaunošanu (2018. gads), ·ieteiks kultūras un radošo nozaru darbinieku mobilitātes shēmu saskaņā ar programmu “Radošā Eiropa” (2018.–2019. gads). Komisija aicina dalībvalstis: ·apņemties gūt būtiskus panākumus administratīvo un finanšu šķēršļu novēršanā mobilitātei, cita starpā izmantojot nākamo kultūras darba plānu.

4.2 Ekonomiskā dimensija — kultūrā balstīta radošuma atbalstīšana izglītībā, inovācijā, nodarbinātībā un izaugsmē

·Veicināt mākslas, kultūras un radošās domāšanas iekļaušanu visos formālās un neformālās izglītības un apmācības līmeņos un mūžizglītībā.

·Sekmēt kultūras un radošajām nozarēm labvēlīgas ekosistēmas, veicinot piekļuvi finansējumam, inovācijas spējas, taisnīgu atlīdzību autoriem un radošo darbu veidotājiem, kā arī starpnozaru sadarbību.

·Veicināt kultūras un radošajās nozarēs vajadzīgo — tostarp digitālo, uzņēmējdarbības, tradicionālo un specializēto — prasmju apguvi.

Kultūra un jaunrade ir ļoti svarīgas ekonomikai. Kultūra tieši veicina nodarbinātību, izaugsmi un ārējo tirdzniecību. ES nodarbinātība kultūras jomā vienmērīgi pieauga laikposmā no 2011. gada līdz 2016. gadam, kad tā sasniedza 8,4 miljonus. Aplēsts, ka kultūras priekšmetu tirdzniecības bilances pārpalikums ir EUR 8,7 miljardi un ka kultūras un radošās nozares nodrošina 4,2 % no ES valsts iekšzemes kopprodukta . Lai saglabātu konkurences priekšrocības, arī inovatīvām ekonomikas nozarēm ir vajadzīga jaunrade. Pilsētu un lauku kopienās, lai piesaistītu darba devējus, studentus un tūristus, arvien vairāk izmanto kultūru.

Kultūras, mākslas, jaunrades un radošās nozares ir savstarpēji atkarīgas. Apvienojot kultūras un radošajām nozarēm raksturīgās zināšanas un prasmes ar citu nozaru zināšanām un prasmēm, var radīt inovatīvus risinājumus, tostarp informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT), tūrisma, ražošanas, pakalpojumu un sabiedriskajā sektorā. Lai izmantotu šo pārmaiņas veicinošo spēku, Komisija ierosina pievērst uzmanību trim īpašām ekosistēmām — izglītībai un apmācībai, pilsētām un reģioniem, kā arī pašām kultūras un radošajām nozarēm —, lai radītu labvēlīgu vidi kultūrā balstītai inovācijai.

Izglītība un apmācība. Pastāv skaidra saikne starp izglītības līmeni un dalību kultūras pasākumos. Starpnozaru rīcība kultūras izpratnes un izpausmes — vienas no astoņām Eiropas līmenī atzītām pamatprasmēm — jomā tiks pētīta saistībā ar pārskatīto mūžizglītības pamatprasmju regulējumu . Pastāv vienprātība arī jautājumā par to, ka ir vajadzīgas nododamas zināšanas un prasmes, kas veicina jaunradi un kritisko domāšanu. Komisija ir atbalstījusi Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) darbu saistībā ar to, kā mācīt, mācīties un novērtēt radošo un kritisko domāšanu , kas tagad ir inovatīva 2021. gada Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (SSNP) joma. Šī pievēršanās radošajai un kritiskajai domāšanai būtu jāattiecina uz visiem izglītības un apmācības līmeņiem atbilstīgi pieejas maiņai no STEM (zinātne, tehnoloģija, inženierzinātnes un matemātika) uz STEAM (ietverta arī māksla).

Pilsētas un reģioni. Kultūras un radošajām nozarēm ir milzīgas iespējas eksperimentēšanai, tendenču paredzēšanai un sociālās un ekonomiskās inovācijas modeļu izpētei. Pilsētas un reģioni ir pašsaprotami partneri , kas atrodas kultūrā balstītas attīstības priekšplānā, jo tiem ir lielāka vietējā autonomija, tie piesaista ļoti talantīgas personas un ir tuvāk savu iedzīvotāju vajadzībām un potenciālam. Kultūra un tūrisms ir spēcīgi saimnieciskās darbības virzītājspēki. Kā norādīts Komisijas Kopīgā pētniecības centra izstrādātajā kultūras un radošo pilsētu apskatā , pilsētas, kas iegulda kultūrā, var gūt būtiskus labumus, palielinot darbvietu skaitu un piesaistot vairāk cilvēkkapitāla nekā citas salīdzināmas pilsētas. Lauku apvidos kultūras un dabas mantojuma atjaunošana un uzlabošana veicina izaugsmes potenciālu un ilgtspējību. Kultūras un dabas vērtību integrēta pārvaldība mudina cilvēkus atklāt šīs vērtības un nodarboties ar tām.

Ir vajadzīga plānošana, taču jāatļauj arī inovācija, izmantojot augšupējus procesus, radošos centrus un inkubatorus, kur kopīgi strādā un rada ārštata un radošie darbinieki. Uzņēmumu kopas radošajās nozarēs arī ir pierādījušas, ka tās var būtiski palielināt nodarbinātību , un jau aptuveni 6 % no visām 1300 reģionālajām lietpratīgas specializācijas prioritātēm attiecas uz kultūru. Eiropas reģionālā un teritoriālā sadarbība nodrošina izaugsmi, rada darbvietas un popularizē Eiropu kā tūrisma galamērķi, tostarp ar makroreģionālu kultūras maršrutu palīdzību. Pastāv iespēja izmantot šo pieredzi, lai palielinātu kultūras nozīmi inovācijas virzītā teritoriālajā attīstībā.

Kultūras un radošās nozares. Lai pārvērstu iespējas izaugsmē un darbvietās, kultūras un radošo nozaru uzņēmumiem un darbiniekiem ir vajadzīgi labvēlīgi pamatnosacījumi — jaunradi sekmējoša normatīvā vide, uzlabota piekļuve finansējumam, iespējas paplašināties un internacionalizēties un īpašu prasmju piedāvājums.

Daudziem Eiropas iedzīvotājiem, jo īpaši jauniem cilvēkiem, nodarbinātība kultūras jomā ir svarīgs darba tirgū iesaistīšanās sākumpunkts (Latvijā, Rumānijā, Kiprā, Bulgārijā, Portugālē, Igaunijā un Spānijā jaunieši vecumā no 15 līdz 29 gadiem ir vairāk nodarbināti kultūras jomā nekā tautsaimniecībā kopumā). Taču uz projektiem balstīta, netipiska un nepilnas slodzes nodarbinātība var radīt problēmas. Galvenā politikas problēma ir tiesiskā regulējuma pielāgošana, lai garantētu nodrošinājumu un sociālo aizsardzību periodiskiem un aizvien mobilākiem darba ņēmējiem. Vēl viens mērķis, ko Komisija risina digitālā vienotā tirgus stratēģijā, ir taisnīga atlīdzība autoriem un radošo darbu veidotājiem.

Nozarei, kuru pārsvarā veido mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) un mikrouzņēmumi, joprojām liela problēma ir piekļuve finansējumam. Kultūras un radošo nozaru garantiju mehānisms, kas pieejams saskaņā ar programmu “Radošā Eiropa”, ir sācis sekmīgi darboties un tiks nostiprināts. Turpinās izskatīt citus instrumentus, piemēram, kolektīvo finansēšanu un privātu finansējumu, kas saņemts kā sponsoru, fondu un publiskā un privātā sektora partnerību atbalsts.

Kultūras un radošo nozaru darbiniekiem jābūt ļoti dažādām digitālām, tradicionālām, transversālām un specializētām prasmēm. Jaunās darba kārtības pamatā ir pastāvīgs politisks darbs, jo īpaši uzņēmējdarbības un kultūras mantojuma prasmju jomā.

Jaunajā darba kārtībā prioritāte piešķirta ES sadarbības starpnozaru pieejai, jo digitalizācija un līdzradīšana turpina lauzt mākslinieciskās un ekonomiskās robežas. To papildinās īpašas iniciatīvas, ko īstenos attīstītākajās nozarēs, lai efektīvāk atbalstītu bagātīgo Eiropas kultūras izpausmju daudzveidību.