Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM par to dalībvalstu, kuru valūta ir euro, ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu /* SEC/2011/0828 galīgā redakcija */





Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM par to dalībvalstu, kuru valūta ir euro, ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar tā 121. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu[1], ņemot vērā Eiropadomes secinājumus, apspriedusies ar Ekonomikas un finanšu komiteju, tā kā: (1) Eurogrupa […] apspriedās par dalībvalstu, kuru valūta ir euro, ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanu, atzīstot nepieciešamību turpmāk stiprināt politikas koordinēšanu un dalībvalstīm, kuru valūta ir euro, adresēto ieteikumu īstenošanu. (2) Eiropadome 2010. gada 26. martā piekrita Eiropas Komisijas priekšlikumam aizsākt jaunu izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju — „Eiropa 2020” —, kam pamatā būtu ciešāka ekonomikas politikas koordinācija, lielākoties pievēršot uzmanību galvenajām jomām, kurās jārīkojas, lai palielinātu Eiropas ilgtspējīgas izaugsmes potenciālu un konkurētspēju. (3) Padome 2010. gada 13. jūlijā pieņēma ieteikumu par dalībvalstu un Savienības vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm (2010.–2014. g.). Dalībvalstis un, attiecīgā gadījumā, Eiropas Savienība tika aicināta ņemt vērā pamatnostādnes savā ekonomikas politikā. (4) Komisija 2011. gada 12. janvārī pieņēma pirmo Gada izaugsmes pētījumu, tādējādi uzsākot jaunu ekonomiskās pārvaldības ciklu ES un pirmo Eiropas ex-ante un integrētas politikas koordinēšanas pusgadu, kas balstās uz stratēģiju „Eiropa 2020”. (5) Eiropadome 2011. gada 25. martā apstiprināja fiskālās konsolidācijas un strukturālu reformu prioritātes (saskaņā ar Padomes 2011. gada 15. februāra un 7. marta secinājumiem un atbilstīgi Komisijas Gada izaugsmes pētījumam). Eiropadome uzsvēra, ka prioritāte jāpiešķir stabilam budžetam un fiskālās stabilitātes atjaunošanai, bezdarba samazināšanai ar darbaspēka tirgus reformu palīdzību un jauniem centieniem stiprināt izaugsmi. Tā aicināja dalībvalstis šīs prioritātes izvērst konkrētos pasākumos, ko paredzēts iekļaut to stabilitātes vai konverģences programmās un valstu reformu programmās. (6) Eiropadome 2011. gada 25. martā arī aicināja dalībvalstis, kuras piedalās paktā „Euro plus”, nākt klajā ar savām saistībām, lai tās varētu laikus ietvert stabilitātes vai konverģences programmās un valsts reformu programmās. (7) 2011. gada aprīlī un maijā eurozonas dalībvalstis iesniedza savas 2011. gada stabilitātes programmas, kuras attiecas uz laikposmu no 2011.-2014. gadam, kā arī savas 2011. gada valsts reformu programmas. Minētās programmas ir izvērtētas vienlaicīgi. (8) Euro pirmā desmitgade kopumā liecina par daudzām vienotās valūtas priekšrocībām. Tomēr globālā krīze beidzās ar strauju lejupslīdi 2009. gadā, kuras rezultātā eurozonas IKP noslīdēja zem 2006. gada līmeņa. Lai arī 2010. gadā IKP atkal pieauga, ražošanas līmenis aizvien ir zemāks par 2007. gada rādītāju. Tā rezultātā bezdarba līmenis eurozonā pieauga no 7,6% 2007. gadā līdz 10,1 % 2010. gadā. Publiskās finanses eurozonā pasliktinājās, kas lika būtiski pārvērtēt valsts parāda riskus dažās dalībvalstīs un radīja makrofinansiālās stabilitātes riskus. Izaugsme dalībvalstīs tiek atgūta ar dažādiem rezultātiem, atspoguļojot gan strukturālās, gan cikliskās atšķirības. Krīze lika mazināties makroekonomiskajām nelīdzsvarotībām, kuras bija izveidojušās pirms krīzes. Tomēr tikai laiks rādīs, vai tā būs pietiekama un ilgtspējīga attīstība. (9) Valsts budžeta bilances eurozonā vidēji sāka uzlaboties 2010. gadā. Pamatojoties uz Komisijas pavasara prognozi, pieņemot, ka politika nemainīsies, sagaidāms, ka tās turpinās uzlaboties 2011. gadā. Tomēr līdz 2012. gadam aizvien turpinās palielināties valsts parāds. Ja tas netiks koriģēts turpmākajos gados, var apdraudēt ilgtermiņa fiskālo ilgtspējību, ņemot vērā zemo potenciālo izaugsmi un nelabvēlīgās demogrāfiskās tendences. 2010. gadā eurozonas budžeta deficīts samazinājās līdz 6,0 % no IKP, turpretim parāda attiecība palielinājās līdz 85,1 % no IKP. Saskaņā ar 2011. gada stabilitātes programmā noteiktajiem mērķiem eurozonas budžeta deficīts 2014. gadā pazemināsies līdz 1,3 % no IKP, un pēc augstākā rādītāja sasniegšanas 2012. gadā parāda attiecība 2014. gadā samazināsies, atgriežoties zem 85 % no IKP. Šāds fiskālās konsolidācijas ceļš eurozonai kopumā būtu lielā mērā saderīgs ar ekonomikas atveseļošanās stiprināšanu. Konsolidācijas sekmīgu īstenošanu vairo tajā plānotais uzsvars uz izdevumu samazināšanu saistībā ar nodokļu palielinājumu. Daudzās valstīs aizvien valda bažas attiecībā uz minēto plānu efektīvu īstenošanu. Turklāt dažas eurozonas dalībvalstis nesen īstenoja jaunus fiskālos noteikumus vai paziņoja par esošo noteikumu stiprināšanu, bet dažās dalībvalstīs to pilnīgai īstenošanai būs nepieciešami papildu pasākumi. Ņemot vērā sabiedrības novecošanu, pensiju un sociālā nodrošinājuma sistēmas vēl nav pietiekamas, lai nodrošinātu fiskālo ilgtspējību. (10) ES politiskais risinājums ir radījis uzlabojumus finanšu sistēmas darbībā un stabilitātē. Problēmas finanšu nozarē vairākās eurozonas dalībvalstīs ietver banku risku attiecībā uz turpmākiem zaudējumiem to aktīvu turējumos vai stingrāku noteikumu ieviešanu refinansēšanas tirgos, banku nozares restrukturizācijas un rekapitalizācijas turpināšanu, jo vēl pakāpeniski jāpārtrauc valsts sektora atbalsts banku nozarei. (11) Ir vajadzīgi uzlabojumi produktivitātes un konkurētspējas jomā, lai palielinātu eurozonas izaugsmes potenciālu un novērstu makroekonomiskās nelīdzsvarotības eurozonā. Šajā saistībā eurozonas dalībvalstis savās valsts reformu programmās paziņoja par vairākām strukturālām reformām. Tomēr aizvien ir trūkumi pasākumos, kuri vajadzīgi, lai uzlabotu to darba un ražojumu tirgu darbību, īpaši attiecībā uz pakalpojumu nozarēm, izaugsmi veicinošu fiskālo konsolidāciju un darba samaksas noteikšanas sistēmām. (12) Lai nodrošinātu EMS pienācīgu darbību, eurozonas dalībvalstīm ir noteikts īpašs pienākums — uzskatīt savu ekonomikas politiku par kopēju interešu jautājumu saistībā ar iespējamām papildu sekām valstīs ar kopēju valūtu. Tādēļ, ņemot vērā krīzes situāciju un pašreizējās problēmas, izrādījās, ka ir vajadzīga ekonomikas politikas koordinācijas visaptverošāka un pastāvīga pārskatīšana ES un eurozonas līmenī. „Eiropas pusgadā” iestrādātais integrētais gada uzraudzības cikls, Komisijas ierosinātā pastiprināta ekonomikas pārvaldības sistēma, Eiropas Sistēmisko risku padomes un Eiropas uzraudzības aģentūru izveide, kā arī Eiropas Stabilitātes mehānisms ir būtiski elementi, no kuriem daži vēl pilnībā jāpieņem un/vai jāīsteno. (13) Komisija ir novērtējusi eurozonas dalībvalstu stabilitātes programmas un valsts reformu programmas[2], ņemot vērā vajadzību pastiprināt eurozonas vispārējo ekonomikas pārvaldību. Tā uzskata, ka ir nepieciešams stingri ievērot budžeta mērķus, dažās dalībvalstīs tos pastiprinot, un turpmāk īstenot pasākumus, lai stiprinātu fiskālos noteikumus un ilgtspējību. Jāveic arī papildu pasākumi, lai uzlabotu finansiālo stabilitāti, stimulus strādāt, darba samaksas noteikšanas mehānismus, pakalpojumu nozaru efektivitāti un eurozonas pārvaldību, IESAKA dalībvalstīm, kuru valūta ir euro, 2011.–2012. gadā rīkoties šādi: 1. Stingri ievērot budžeta mērķus, kas noteikti to 2011. gada stabilitātes programmās, kā arī saprašanās memorandos dalībvalstīs, kuras saņem ES/SVF finansiālo palīdzību un attiecīgā gadījumā pastiprināt konsolidācijas pasākumus saskaņā ar Padomes sniegto atzinumu. 2. Nodrošināt fiskālo disciplīnu valsts un zemākā līmenī, ieviešot fiskālos noteikumus, kuru pamatā ir pietiekami spēcīgs un saistošs juridiskais pamatojums. 3. Īstenot sociālā nodrošinājuma sistēmu reformas, kas nodrošina fiskālo ilgtspējību, ievērojot pensiju un sociālo pabalstu pienācīgu apmēru, īpaši saskaņojot pensiju sistēmas ar demogrāfisko stāvokli valstī. 4. Uzlabot finanšu sistēmas darbību un stabilitāti, veicot tūlītējus pasākumus pēc gaidāmajiem ES mēroga stresa testiem, lai nodrošinātu, ka banku nozare kļūst izturīga pret iespējamiem nākotnes zaudējumiem vai finansējuma ierobežojumiem un ka dzīvotnespējīgas finanšu iestādes spēj restrukturizēt savu darbību vai iziet no tirgus, neradot nepamatotu spriedzi finanšu tirgos. 5. Īstenot turpmākas nodokļu reformas, kas dod priekšroku izaugsmi veicinošiem nodokļu iekasēšanas avotiem, vienlaikus saglabājot kopējos nodokļu ieņēmumus, īpaši pazeminot nodokļus par darbaspēku, lai darbs atmaksātos; samazinot publiskos izdevumus, aizsargāt izaugsmi veicinošus elementus, piemēram, izdevumus pētniecības un attīstības, izglītības un energoefektivitātes jomā; vajadzības gadījumā pielāgot darba samaksas noteikšanas pasākumus un indeksācijas mehānismus, ņemot vērā apspriedes ar sociālajiem partneriem, lai nodrošinātu to, ka algas attīstītās saskaņā ar ražīgumu un konkurētspēju. 6. Ieviest turpmākas reformas pakalpojumu nozarēs, jo īpaši atceļot nepamatotus ierobežojumus profesionālo pakalpojumu, mazumtirdzniecības un tīklu nozarēs. 7. Pilnībā īstenot paktā “Euro plus” ietvertās saistības, lai veicinātu izaugsmi, konkurētspēju un nodarbinātību eurozonā. Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] OV C , , …lpp. [2] SEC(2007) 737.