EIROPAS KOMISIJA Briselē, 23.11.2016 COM(2016) 852 final 2016/0362(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko groza Direktīvu 2014/59/ES par kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju un groza Direktīvu 98/26/EK, Direktīvu 2002/47/EK, Direktīvu 2012/30/ES, Direktīvu 2011/35/ES, Direktīvu 2005/56/EK, Direktīvu 2004/25/EK un Direktīvu 2007/36/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) {SWD(2016) 377}

{SWD(2016) 378}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Ierosinātie grozījumi Direktīvā 2014/59/ES (Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva jeb BRRD) ir daļa no tiesību aktu kopuma, kas ietver arī grozījumus Regulā (ES) Nr. 575/2013 (Kapitāla prasību regula jeb CRR), Direktīvā 2013/36/ES (Kapitāla prasību direktīva jeb CRD) un Regulā (ES) Nr. 806/2014 (Vienotā noregulējuma mehānisma regula jeb SRMR). Pēdējo gadu laikā ES ir īstenojusi finanšu pakalpojumu tiesiskā regulējuma būtisku reformu, lai uzlabotu finanšu iestāžu noturību Eiropas Savienībā, galvenokārt pamatojoties uz globāliem standartiem, par kuriem panākta vienošanās ar ES starptautiskajiem partneriem. Proti, reformas tiesību aktu kopumā ir ietverta Regula (ES) Nr. 575/2013 (Kapitāla prasību regula jeb CRR) un Direktīva 2013/36/ES (Kapitāla prasību direktīva jeb CRD) par prudenciālajām prasībām attiecībā uz iestādēm un iestāžu uzraudzību, Direktīva 2014/59/ES (Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva jeb BRRD) par iestāžu atveseļošanu un noregulējumu un Regula (ES) Nr. 806/2014 par vienoto noregulējuma mehānismu (SRM). Šie pasākumi tika veikti, reaģējot uz finanšu krīzi, kas norisinājās 2007.–2008. gadā. Tā kā nebija atbilstošu krīzes pārvarēšanas un atrisināšanas regulējumu, valstis visā pasaulē bija spiestas pēc finanšu krīzes veikt banku glābšanu. Turpmākā ietekme uz publiskām finansēm, kā arī nevēlamais stimuls socializēt banku maksātnespējas izmaksas ir uzsvēruši, ka ir vajadzīga atšķirīga pieeja, lai pārvarētu banku krīzes un aizsargātu finanšu stabilitāti. Savienībā un atbilstīgi būtiskiem pasākumiem, kas ir saskaņoti un veikti starptautiskā mērogā, ar Direktīvu 2014/59/ES (Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva (BRRD) un Regulu (ES) Nr. 806/2014 (Vienotā noregulējuma mehānisma regula (SRMR) ir izveidots stabils banku noregulējuma režīms, lai iedarbīgi pārvaldītu banku krīzes un mazinātu to nelabvēlīgo ietekmi uz finanšu stabilitāti un publiskām finansēm. Jaunā noregulējuma režīma stūrakmens ir “iekšējā rekapitalizācija”, kas sastāv no parāda norakstīšanas vai parādprasību vai citu saistību pārvēršanas kapitālā saskaņā ar iepriekš noteiktu hierarhiju. Šo instrumentu var izmantot, lai absorbētu zaudējumus un iekšēji rekapitalizētu iestādi, kas ir maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga, un atjaunotu tās dzīvotspēju. Tāpēc iestādes maksātnespējas slogs būs jāuzņemas akcionāriem un citiem kreditoriem, nevis nodokļu maksātājiem. Atšķirībā no citām valstīm (tiesību sistēmām) ar Savienības banku atveseļošanas un noregulējuma režīmu noregulējuma iestādes jau ir pilnvarotas katrai kredītiestādei vai ieguldījumu brokeru sabiedrībai (“iestāde”) noteikt minimuma prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām (“MREL”), ko veido lielā mērā iekšēji rekapitalizējamas saistības, kas jāizmanto, lai absorbētu zaudējumus un rekapitalizētu iestādes maksātnespējas gadījumā. Komisija nesen ir pieņēmusi deleģētos tiesību aktus par šīs prasības īstenošanu praksē. Pasaules mērogā Finanšu stabilitātes padome (FSP) 2015. gada 9. novembrī ir publicējusi kopējās zaudējumu absorbcijas spējas (TLAC) terminu lapu (“TLAC standarts”), ko pieņēma nedēļu vēlāk G20 valstu samitā Turcijā. TLAC standarts pieprasa globālām sistēmiski nozīmīgām bankām (“G-SIB”), kas Savienības tiesību aktos sauktas par globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (“G-SII”), turēt lielā mērā zaudējumus absorbējošu (iekšēji rekapitalizējamu) saistību pietiekamu apjomu, lai noregulējumā nodrošinātu zaudējumu netraucētu un ātru absorbciju un rekapitalizāciju. Komisija 2015. gada 24. novembra paziņojumā apņēmās līdz šā gada beigām nākt klajā ar tiesību akta priekšlikumu, lai TLAC standartu varētu īstenot līdz saskaņotajam termiņam – 2019. gadam. Turklāt Komisija apņēmās pārskatīt spēkā esošos MREL noteikumus, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību starptautiski saskaņotajam TLAC standartam, ņemot vērā konstatējumus ziņojumā, kas Eiropas Banku iestādei (EBI) jāsniedz Komisijai saskaņā ar BRRD 45. panta 19. punktu. Minētā ziņojuma starpposma redakciju EBI jau ir publicējusi 2016. gada 19. jūlijā, un nobeiguma ziņojumu paredzēts iesniegt 2016. gada decembrī. Lai gan vispārējais BRRD regulējums joprojām ir spēkā, šā priekšlikuma galvenais mērķis ir ieviest TLAC standartu un integrēt TLAC prasību vispārējos MREL noteikumos, vienlaikus izvairoties no pārklāšanās, ko rada divu paralēlu prasību piemērošana. Lai gan TLAC un MREL ir tāds pats regulatīvais mērķis, starp tiem tomēr ir dažas atšķirības to izveidē. MREL piemērošanas joma attiecas ne tikai uz G-SII, bet uz visu Savienības banku nozari. Atšķirībā no TLAC standarta, kas ietver saskaņotu minimālo līmeni, MREL līmeni noregulējuma iestādes nosaka, pamatojoties uz katras konkrētas iestādes īpašu novērtējumu. Visbeidzot, minimālā TLAC prasība būtu jāizpilda principā ar pakārtotā parāda instrumentiem, savukārt MREL nolūkā parāda instrumentu subordināciju noregulējuma iestādes var pieprasīt, izskatot katru gadījumu atsevišķi, ja tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu, ka konkrētajā gadījumā iekšējā rekapitalizācijā iesaistīti kreditori nav neizdevīgākā stāvoklī nekā hipotētiskā maksātnespējas scenārijā (kas ir noregulējumam hipotētisks scenārijs). Lai panāktu vienkāršu un pārredzamu regulējumu, kas nodrošina juridisko noteiktību un konsekvenci, Komisija ierosina integrēt TLAC standartu spēkā esošajos MREL noteikumos un nodrošināt, ka abas prasības ir izpildītas ar lielā mērā līdzīgiem instrumentiem. Šī pieeja prasa ieviest nelielas korekcijas spēkā esošajos MREL noteikumos, lai nodrošinātu tehnisko konsekvenci ar prasību attiecībā uz G-SII struktūru. Proti, spēkā esošajos noteikumos par MREL ir nepieciešami papildu atbilstīgi tehniski grozījumi, lai tos pielāgotu TLAC standartam attiecībā uz inter alia zaudējumu absorbcijas spējas mērīšanai izmantotajiem saucējiem, mijiedarbību ar kapitāla rezerves prasībām, risku atklāšanu ieguldītājiem un to piemērošanu attiecībā uz dažādām noregulējuma stratēģijām. Īstenojot TLAC standartu attiecībā uz G-SII, Komisijas pieeja būtiski neietekmēs iestādēm, kas nav G-SII, uzlikto slogu ievērot noteikumus par MREL. Darbības līmenī saskaņotais TLAC standarta minimālais līmenis Savienībā tiks ieviests, izdarot grozījumus Kapitāla prasību regulā un direktīvā (CRR un CRD), savukārt iestādēm specifisks papildinājums attiecībā uz G-SII un iestādēm specifiska MREL attiecībā uz iestādēm, kas nav G-SII, tiks izveidots, izmantojot mērķtiecīgus BRRD un SRMR grozījumus. Šis priekšlikums aptver konkrēti mērķtiecīgus BRRD grozījumus saistībā ar TLAC standarta ieviešanu Savienībā. Tādējādi šis priekšlikums ir daļa no Savienības finanšu tiesību aktu plašāka pārskatīšanas tiesību aktu kopuma, kura mērķis ir mazināt riskus finanšu sektorā (CRR/CRD pārskatīšana) un palielināt tā elastību. Turklāt, pamatojoties uz daudzu respondentu paustajiem viedokļiem 2015. gada septembrī ieinteresētajām personām publicētajā uzaicinājumā sniegt pierādījumus, ar šo priekšlikumu groza BRRD, lai atvieglotu banku atbilstības nodrošināšanas izmaksas, ja to saistības reglamentē trešo valstu tiesību akti. Pašreizējo prasību izrādījās grūti ievērot praksē, tādējādi banku noregulējamības ziņā tai ir ierobežota pievienotā vērtība. Tāpēc ir nepieciešams ieviest lielāku elastību Savienības banku līgumattiecībās ar trešo valstu vienībām, ļaujot noregulējuma iestādēm atcelt, ievērojot dažus stingrus drošības pasākumus, pienākumu iekļaut līguma noteikumus ar mērķi atzīt trešās valstīs to saistību iekšējās rekapitalizācijas ietekmi, ko reglamentē šo trešo valstu tiesību akti. Spēkā esošos noteikumus ir ļoti grūti piemērot praksē. Turklāt pēc ECOFIN uzaicinājuma 2016. gada 17. jūnija secinājumos ar šo priekšlikumu groza BRRD attiecībā uz moratorija instrumentu piemērošanu, ko veic noregulējuma iestādes noregulējuma laikā, t. i., pilnvarām apturēt bankas saistību pret trešām personām izpildi. Šādu pilnvaru saskaņošanai būtu jāsekmē attiecīgo iestāžu veikta institūcijas stabilizācija laikposmā pirms un, iespējams, pēc noregulējuma. •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Spēkā esošais Savienības banku noregulējuma režīms jau pieprasa visām Eiropas bankām turēt lielā mērā zaudējumus absorbējošu (iekšēji rekapitalizējamu) saistību pietiekamu apjomu. Pašreizējo prasību attiecībā uz G-SII pielāgojot globālajam TLAC standartam, priekšlikums uzlabos un atvieglos spēkā esošo noteikumu piemērošanu. Tāpēc priekšlikums ir saskaņā ar Savienības banku noregulējuma režīma vispārējo mērķi samazināt nodokļu maksātāju atbalstu banku noregulējumā. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Priekšlikums ir daļa no Savienības finanšu tiesību aktu plašākas pārskatīšanu (CRR/CRD pārskatīšana) ar mērķi samazināt riskus finanšu nozarē, vienlaikus veicinot saimnieciskās darbības ilgtspējīgu finansēšanu. Tas pilnībā atbilst ES galvenajiem mērķiem veicināt finanšu stabilitāti, samazināt nodokļu maksātāju atbalstu banku noregulējumā, kā arī sekmēt ekonomikas ilgtspējīgu finansēšanu. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats

Ar ierosināto direktīvu tiek grozīta spēkā esoša direktīva – BRRD. Priekšlikuma juridiskais pamats ir tāds pats kā BRRD juridiskais pamats, kas ir LESD 114. pants. Minētais noteikums ļauj pieņemt pasākumus, lai tuvinātu valstu noteikumus, kuru mērķis ir iekšējā tirgus izveide un darbība. Priekšlikums saskaņo valstu tiesību aktus par kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību atveseļošanu un noregulējumu, jo īpaši attiecībā uz to zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju noregulējumā, ciktāl tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu, ka dalībvalstu un Savienības banku rīcībā ir tādi paši instrumenti un spēja novērst banku maksātnespēju saskaņā ar saskaņotiem starptautiskiem standartiem (TLAC standartu). Nosakot saskaņotas prasības bankām iekšējā tirgū, šis priekšlikums ievērojami samazina risku, ka dalībvalstīs pastāv atšķirīgi valstu noteikumi par zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju noregulējumā, kas varētu izkropļot konkurenci iekšējā tirgū. Tāpēc priekšlikuma mērķis ir iekšējā tirgus izveide un darbība. Tāpēc LESD 114. pants ir atbilstīgais juridiskais pamats. •Subsidiaritāte (neekskluzīvai kompetencei) Saskaņā ar LES 5. panta 3. punktā noteikto subsidiaritātes principu jomās, kuras nav ekskluzīvā Savienības kompetencē, Savienība rīkojas tikai tad un tiktāl, ciktāl dalībvalstis centrālā vai reģionālā un vietējā līmenī nevar pietiekami labi sasniegt paredzētās darbības mērķus, bet ierosinātās darbības mēroga vai seku dēļ tie ir labāk sasniedzami Savienības līmenī. Savienība un tās dalībvalstis ir apņēmušās ieviest starptautiskos standartus. Bez Savienības rīcības dalībvalstīm pašām būtu jāievieš globālais TLAC standarts savā tiesību sistēmā bez iespējas grozīt spēkā esošo regulējumu, kas izriet no BRRD un SRMR. Rezultātā, ņemot vērā nozīmīgās atšķirības starp TLAC standartu un esošo regulējumu, kā arī TLAC terminu lapas, iespējams, atšķirīgām interpretācijām, ko veic valsts regulatori, bankām, jo īpaši G-SII, tiktu piemērotas divas paralēlas prasības (TLAC minimuma prasība pati par sevi dalībvalstīs tiek piemērota atšķirīgi), kas nozīmētu papildu izmaksas gan bankām, gan publiskajām iestādēm (uzraudzības un noregulējuma iestādēm). Tāpēc Savienības rīcība ir vēlama, lai saskaņoti ieviestu globālo TLAC standartu Savienībā un pielāgotu esošo regulējumu standartam nolūkā pēc iespējas mazināt atbilstības nodrošināšanas izmaksas bankām un publiskām iestādēm, vienlaikus nodrošinot iedarbīgu noregulējumu banku maksātnespējas gadījumā. •Proporcionalitāte Saskaņā ar proporcionalitātes principu Savienības rīcības saturam un formai nebūtu jāpārsniedz to, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu tās mērķus atbilstīgi Līgumu vispārējiem mērķiem. Ieviešot TLAC globālām G-SII, priekšlikums būtiski neietekmētu banku slogu ievērot spēkā esošos noteikumus par zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju, jo priekšlikums nepaplašina TLAC minimuma līmeņa piemērošanu iestādēm, kas nav G-SII. Turklāt priekšlikums lielā mērā ierobežo banku, jo īpaši G-SII, izmaksas lai nodrošinātu atbilstību TLAC standartam, spēkā esošos noteikumus pēc iespējas pielāgojot minētajam standartam. Visbeidzot, priekšlikums nepaplašina TLAC minimuma līmeņa piemērošanu iestādēm, kas nav G-SII. Gluži pretēji, iestādēm, kas nav G-SII, priekšlikumā saglabāts esošais vispārējais princips, ka prasības par zaudējumu absorbciju un rekapitalizāciju kvalitāte un līmenis noregulējuma iestādēm būtu jāpielāgo katrai konkrētajai bankai, pamatojoties uz tās risku, lielumu, savstarpējo saistību un izvēlēto noregulējuma stratēģiju. Attiecībā uz G-SII, uz kurām attiecas TLAC minimuma līmenis, pirms pieprasīt, laiiestāde ievieš konkrētu papildinājumu, priekšlikumā izvirzīta prasība noregulējuma iestādēm novērtēt, vai šāds papildinājums ir nepieciešams, samērīgs un pamatots. Tāpēc priekšlikuma noteikumi ir samērīgi ar to, kas ir vajadzīgs tā mērķu sasniegšanai. 3.IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Ietekmes novērtējums Kā daļai no Savienības finanšu tiesību aktu plašākas pārskatīšanas tiesību aktu kopuma, kura mērķis ir mazināt riskus finanšu sektorā (CRR/CRD pārskatīšana), priekšlikumam ir veikts plašs ietekmes novērtējums. Ietekmes novērtējuma ziņojuma projekts 2016. gada 7. septembrī tika iesniegts Komisijas Regulējuma kontroles padomei. Šī padome sniedza negatīvu atzinumu [datums]. Pēc tam, kad tika nostiprināta pārskatīšanas tiesību aktu kopuma atsevišķu elementu pierādījumu bāze, šī padome 2016. gada 27. septembrī sniedza pozitīvu atzinumu. Saskaņā ar “labāka regulējuma” politiku Komisija veica vairāku politikas alternatīvu ietekmes novērtējumu. Politikas iespējas tika vērtētas, ņemot vērā galvenos mērķus, proti, uzlabot noregulējamo banku zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju un noregulējuma režīma juridisko noteiktību un saskaņotību. Novērtējums tika veikts, ņemot vērā to, cik iedarbīgi var sasniegt iepriekš minētos mērķus un cik efektīvi no izmaksu viedokļa var īstenot dažādas politikas iespējas. Attiecībā uz TLAC standarta ieviešanu Savienībā ietekmes novērtējumā tika apsvērtas trīs politikas iespējas. Saskaņā ar pirmo iespēju BRRD turpinātu piemērot, saglabājot tās pašreizējo formu. Saskaņā ar otro iespēju TLAC standarts G-SII tiktu integrēts esošajā noregulējuma režīmā, bet minētais režīms tiktu attiecīgi grozīs, lai nodrošinātu pilnīgu saderību ar TLAC standartu. Trešajā politikas iespējā tika ierosināts papildus paplašināt TLAC minimuma līmeņa piemērošanas jomu uz citām sistēmiski nozīmīgām iestādēm Savienībā (O-SII), kuras nav G-SII. Ietekmes novērtējumā tika secināts, ka otrā politikas iespēja vislabāk sasniedz attiecīgos politikas mērķus. Pretēji pirmajai iespējai, tajā jo īpaši ir paredzēta TLAC standarta saskaņota ieviešana visās Savienības G-SII, tādējādi samazinot izmaksas, kas rodas, nodrošinot atbilstību, iespējams, divām atšķirīgām prasībām (TLAC standartam un spēkā esošajai BRRD), vienlaikus nodrošinot TLAC terminu lapas konsekventu interpretāciju Eiropas Savienībā. Šī iespēja palielinās G-SII noregulējamību Savienībā un novērsīs kaitīgu ietekmi, kas rodas no G-SII līdzdalības, ar konkrētiem noteikumiem par TLAC standartu, kuri pašlaik nav paredzēti BRRD (t. i., TLAC minimuma līmeni pakārtotā parāda instrumentu veidā, G-SII turēto TLAC atbilstīgo instrumentu līdzdalības atskaitīšana). Šī iespēja nodrošinās, ka Savienībā tiek ieviests TLAC standarts, tādējādi pastiprinot paļāvību, ka citas valstis (tiesību sistēmas) darīs to pašu, ar mērķi stiprināt G-SIB noregulējamību visā pasaulē. No otras puses, šai politikas iespējai ir dodama priekšroka salīdzinājumā ar trešo iespēju, jo tās trūkums nebūs paplašināt TLAC minimuma līmeni uz bankām, kas nav G-SII (O-SII), kurām var izrādīties, ka šis TLAC prasības minimuma līmenis nav labi kalibrēts, ņemot vērā to lielo daudzveidību apjoma, komercdarbības modeļa, savstarpējās saistības un sistēmiskās nozīmes izteiksmē. Ietekmes novērtējums parādīja, ka atbilstība BRRD 55. pantam, kas pieprasa iekšējas rekapitalizācijas līgumisku atzīšanu, rada divu veidu problēmas līgumos, uz kuriem attiecas trešās valsts tiesību akti. Pirmkārt, daži trešo valstu darījuma partneri atsakās iekļaut līgumisku klauzulu, kas atzīst Savienības pilnvaras veikt iekšēju rekapitalizāciju, finanšu līgumos, kas noslēgti ar Savienības bankām. Tas dažos gadījumos liek Savienības bankām vispār neslēgt līgumu, lai izpildītu BRRD 55. pantu. Ārkārtas gadījumos tas varētu nozīmēt, ka noteikta daļa no to darījumdarbības būtu jāpārtrauc (piemēram, tirdzniecības finansēšana). Otrkārt, pat ja trešo valstu darījuma partneri ir gatavi pieņemt ar iekšēju rekapitalizāciju saistītās klauzulas savos līgumos ar Savienības bankām, vietējās uzraudzības iestādes dažos gadījumos var to liegt. Šajā gadījumā vienīgais veids, kā bankām izpildīt BRRD 55. pantu, būtu vai nu pārkāpt vietējās uzraudzības iestādes paredzētos noteikumus, vai atteikties no savas darījumdarbības attiecīgās daļas. Lai risinātu šo jautājumu, tika uzskatīts par nepieciešamu grozīt šo noteikumu. Izvēlētā politikas iespēja paredz iespēju noregulējuma iestādēm atteikties no prasības, ja tas būtiski neietekmē attiecīgo banku zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju. Attiecībā uz pilnvarām apturēt maksājumu saistības (moratorijs) ietekmes novērtējumā tika uzsvērta šāda instrumenta nozīme, jo īpaši posmā pirms noregulējuma. Moratorijs atļauj maksājumu plūsmas īslaicīgu iesaldēšanu, kas atvieglo pieejamo aktīvu un saistību kvantitatīvu noteikšanu. Šāds instruments ir ļoti noderīgs gan pirmsnoregulējuma kontekstā (un konkrētāk agrīnas intervences kontekstā), gan noregulējuma laikā. Ietekmes novērtējumā tika analizētas arī pieejamo instrumentu turpmākas saskaņošanas iespējamās priekšrocības. Šajā saistībā tajā norādīts, ka, lai gan BRRD jau ir iekļauti noteikumi, kas ļauj apturēt maksājumu saistības, tie ir īstenoti ļoti dažādos veidos valstu līmenī un, iespējams, nenodrošina pietiekami konsekventu piemērošanu attiecībā uz tādiem svarīgiem aspektiem kā piemērošanas joma, piemērošanas posms, piemērošanas nosacījumi un apturēšanas ilgums. Pamatojoties uz to, tiek ierosināts ieviest divus papildu moratorija instrumentus aktivizēšanai attiecīgi agrīnas intervences un noregulējuma posmā. Moratorija piemērošanas nosacījumi, kā arī ilgums un piemērošanas joma ir precīzi noteikti, lai nodrošinātu saskanīgu īstenošanu valstu līmenī. Pamattiesības Šajā priekšlikumā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas iekļauti jo īpaši Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, proti, tiesības uz īpašumu un darījumdarbības brīvība, un tas ir jāpiemēro saskaņā ar minētajām tiesībām un principiem. Šī direktīva jo īpaši nodrošina, ka bankas kreditoru īpašumtiesību aizskārumiem nevajadzētu būt nesamērīgiem. Skartajiem kreditoriem nevajadzētu būt lielākiem zaudējumiem nekā tie, kas būtu radušies, ja iestādes darbība būtu izbeigta parastā maksātnespējas procesa kārtībā laikā, kad tika pieņemts lēmums par noregulēšanu. 4.IETEKME UZ BUDŽETU

Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 5.CITI JAUTĀJUMI Īstenošanas plāni un uzraudzības, novērtēšanas un ziņošanas kārtība Priekšlikumā paredzēts, ka dalībvalstis BRRD grozījumus transponē savos tiesību aktos divpadsmit mēnešu laikā pēc grozītās direktīvas stāšanās spēkā un bankām jāpilda grozītie noteikumi sešus mēnešus pēc priekšlikuma transponēšanas dienas. Bankām būs pienākums regulāri ziņot par atbilstīgo instrumentu līmeņiem attiecīgajām iestādēm. EBI ir jāziņo Komisijai divas reizes gadā pēc transponēšanas dienas par to, kā noteikumi par zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju bankām tiek īstenoti un piemēroti Savienībā. Konkrētu priekšlikuma noteikumu sīks skaidrojums Kā skaidrots iepriekš, CRR grozījumos, kas ir daļa no tā paša tiesību aktu kopuma, būs iekļauti noteikumi par TLAC minimuma prasību attiecībā uz G-SII, bet šis priekšlikums attiecas uz iestādēm specifisko papildinājumu attiecībā uz G-SII un vispārējām prasībām, kas piemērojamas visām Savienības bankām. Ar šo priekšlikumu ievieš vairākus mērķtiecīgus grozījumus spēkā esošajā BRRD. BRRD 2., 12. un 13. panta grozījumi TLAC standarts un BRRD atzīst gan SPE noregulējuma stratēģiju (“SPE”), gan MPE noregulējuma stratēģiju (“MPE”). Saskaņā ar SPE stratēģiju tiek noregulēta tikai viena grupas vienība (parasti mātesuzņēmums), savukārt grupas citas vienības (parasti meitasuzņēmumi, kas veic pamatdarbību) netiek iekļauti noregulējumā, bet novirza savus zaudējumus augšup vienībai, kas jānoregulē. Saskaņā ar MPE stratēģiju var noregulēt vairāk nekā vienu vienību. Lai iedarbīgi piemērotu vēlamo noregulējuma stratēģiju, ir svarīgi skaidri identificēt vienības, kas jānoregulē (“noregulējuma vienības”), un meitasuzņēmumus, kuri tām pieder (“noregulējuma grupas”) . Turklāt šī identifikācija ir svarīga arī, lai noteiktu noteikumu par zaudējumu absorbcijas spēju piemērošanas līmeni, kas finanšu uzņēmumiem būtu jāievēro. Šā iemesla dēļ ar BRRD 2. panta grozījumiem tiek ieviesti jēdzieni “noregulējuma vienība” un “noregulējuma grupa”. 12. un 13. panta grozījumi par grupas noregulējuma plānošanu skaidri nosaka, lai noregulējuma iestādes identificē noregulējuma vienības un noregulējuma grupas finanšu grupā un pienācīgi ņem vērā plānotās noregulējuma rīcības ietekmi grupā, lai nodrošinātu iedarbīgu grupas noregulējumu. BRRD 45. panta grozījumi 45. pantu atceļ un aizstāj ar šādiem jauniem noteikumiem: 45., 45.a, 45.b, 45.c, 45.d, 45.e, 45.f, 45.g, 45.h, 45.i un 45.k pantu. Pašlaik iestādei specifisko MREL novērtē kā procentuālu daļu no iestādes kopējām saistībām. Grozītais 45. pants MREL novērtēšanas rādītājus pielāgo minimumu prasības radītājiem attiecībā uz G-SII, kā noteikts TLAC standartā (“TLAC minimuma prasība”). Tāpēc iestādei specifiskā MREL būtu jāizsaka kā procentuāla daļa no attiecīgās iestādes kopējās riska darījumu summas un sviras rādītāja riska darījumu mēra. 45.a pantā saglabāts pašreizējais atbrīvojums no MREL hipotekārā kredīta iestādēm ar nosacījumu, ka valsts maksātnespējas vai līdzīgas procedūras nodrošina zaudējumu iedarbīgu absorbciju, ko veic kreditori, atbilstīgi noregulējuma mērķiem. Tajā arī precizēts, ka iestādēm, kas ir atbrīvotas no MREL, nevajadzētu būt daļai no kopējās konsolidētās prasības noregulējuma grupas līmenī. 45.b pantā precizēti atbilstības kritēriji instrumentiem un pozīcijām, ko varētu ņemt vērā, lai izpildītu MREL, tos cieši pielāgojot atbilstības kritērijiem, kuri noteikti TLAC standartā TLAC minimuma prasībai. Tāpēc šie kritēriji ir identiski, izņemot šādus. Attiecībā uz segto instrumentu piemērošanas jomu atsevišķi parāda instrumenti ar atvasināto instrumentu iezīmēm, piemēram, strukturētas parādzīmes, ir atbilstīgas, lai izpildītu MREL, jo tās noregulējumā varētu būt pietiekami zaudējumus absorbējošas. Strukturētas parādzīmes ir parādsaistības ar iegultu atvasināto instrumentu komponentu. To ienesīgumu pielāgo atsauces aktīvu, piemēram, viena kapitāla vērtspapīra, kapitāla vērtspapīru indeksu, fondu, procentu likmju, preču vai valūtu, rezultativitātei. 45.b pantā precizēts, ka strukturētas parādzīmes ir atbilstīgas MREL, ja tām ir fiksēta pamatsumma, kas jāatmaksā termiņa beigās, bet tikai papildu ienesīgums ir saistīts ar atvasinājumu un ir atkarīgs no atsauces aktīva rezultativitātes. Tam pamatā ir apsvērums, ka fiksētā pamatsumma ir iepriekš zināma emisijas brīdī, tās vērtība ir stabila visā strukturētās parādzīmes dzīves ciklā un to varētu viegli iekšēji rekapitalizēt noregulējumā. Saskaņā ar TLAC standartu TLAC minimuma prasība būtu jāizpilda, izmantojot lielā mērā pakārtotā parāda instrumentus, kas maksātnespējā ir zem pirmās kārtas saistībām, kuras ir skaidri izslēgtas no TLAC minimuma prasības, piemēram, segti noguldījumi, atvasinātie instrumenti, nodokļi vai citas publisko tiesību saistības. Lai izpildītu iestādei specifisko MREL, noregulējuma iestādes, izskatot katru gadījumu atsevišķi, pašlaik varētu pieprasīt atbilstīgo parāda instrumentu subordināciju. 45.b panta jaunie noteikumi papildus precizē, ka subordināciju var paredzēt, ja tas ir nepieciešams, lai atvieglotu iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanu, jo īpaši gadījumos, kad ir skaidras norādes, ka iekšēji rekapitalizēti kreditori, iespējams, noregulējumā segs zaudējumus, kas pārsniegs to iespējamos zaudējumus maksātnespējā, un tikai tiktāl, cik nepieciešams, lai segtu daļu no zaudējumiem, kas pārsniedz iespējamos maksātnespējas zaudējumus. Subordinācijai, ko noregulējuma iestādes pieprasa attiecībā uz iestādei specifisko MREL, nebūtu jāskar iespēja daļēji izpildīt TLAC minimuma prasību ar nepakārtota parāda instrumentiem saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 575/2013 un atbilstīgi TLAC standartam. 45.c pantā paredzēti nosacījumi, lai noteiktu MREL visām vienībām. MREL būtu jāļauj bankām absorbēt noregulējumā sagaidāmos zaudējumus un rekapitalizēt banku pēc noregulējuma. Noregulējuma iestādes pienācīgi pamato noteikto MREL līmeni, pamatojoties uz izvēlēto noregulējuma stratēģiju. Šādam līmenim nebūtu jāpārsniedz noregulējumā sagaidāmo zaudējumu summa, kas atbilst iestāžu pašu kapitāla prasībām, un rekapitalizācijas summa, kas ļauj vienībai pēc noregulējuma izpildīt savas pašu kapitāla prasības, kas ir nepieciešams, lai tai atļautu veikt darbību saskaņā ar izvēlēto noregulējuma stratēģiju. MREL būtu jāizsaka kā procentuāla daļa no kopējiem riska darījumiem un sviras rādītāja mēriem, un iestādēm būtu vienlaicīgi jāsasniedz līmeņi, kas izriet no abiem mērījumiem. Attiecībā uz G-SII 45.d pantā noteikts, ka iestādei specifisku papildinājumu TLAC minimuma līmenim, kā paredzēts TLAC standartā, varētu piemērot tikai tad, ja šis minimums nav pietiekams, lai absorbētu zaudējumus un rekapitalizētu G-SII saskaņā ar izvēlēto noregulējuma stratēģiju. Kā priekšlikumā, ar ko groza CRD, ar šo priekšlikumu 45.e pantā tiek ieviests “norādes” jēdziens BRRD ietvaros. Tas ļauj noregulējuma iestādēm pieprasīt iestādēm sasniegt augstākus MREL līmeņus, vienlaikus elastīgāk pievēršoties šo līmeņu pārkāpumiem, jo īpaši mazinot šo pārkāpumu automātiskās sekas maksimālo sadalāmo summu (MSS) ierobežojumu veidā. Jo īpaši 45.e pantā noteikts, ka noregulējuma iestādes var pieprasīt iestādēm nodrošināt papildu summas, lai noregulējumā segtu zaudējumus, kas ir lielāki par tiem, kuri sagaidāmi saskaņā ar standarta noregulējuma scenāriju (t. i., virs pašreizējo pašu kapitāla prasību līmeņa), un nodrošināt pietiekamu tirgus uzticēšanos vienībai pēc noregulējuma (t. i., papildus nepieciešamajai rekapitalizācijas summai). Tomēr 45.e pantā noteikts, ka attiecībā uz prasības zaudējumu absorbcijas daļu norādes līmenim nebūtu jāpārsniedz “uz kapitāla attiecināmās norādes” līmenis, ja šādu norādi pieprasa uzraudzības iestādes saskaņā ar uzraudzības stresa testiem, lai ņemtu vērā zaudējumus, kas pārsniedz parastās prasības. Attiecībā uz rekapitalizācijas daļu norādes līmenim, lai nodrošinātu tirgus uzticēšanos, būtu jāļauj iestādēm pēc noregulējuma atbilstīgu laikposmu izpildīt atļaujas prasības. Šai tirgus uzticēšanās rezervei nebūtu jāpārsniedz apvienoto rezervju prasība saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, ja vien augstāks līmenis nav vajadzīgs, lai nodrošinātu, ka pēc noregulējuma gadījuma vienība atbilstīgu laikposmu joprojām atbilst atļaujas nosacījumiem. 45.f un 45.g pants attiecas uz MREL piemērošanas līmeni. Attiecībā uz iestādēm, kas kvalificējamas kā noregulējuma iestādes, MREL uz tām attiecas tikai konsolidētās noregulējuma grupas līmenī. Tas nozīmē, ka noregulējuma iestādēm būs pienākums emitēt atbilstīgus (parāda) instrumentus ārējiem trešā personu kreditoriem, kas tiktu iekšēji rekapitalizēti, ja noregulējuma vienībai (t. i., noregulējuma grupai) veic noregulējumu. Attiecībā uz citām grupas vienībām priekšlikums ievieš “iekšēja” MREL jēdzienu saskaņā ar līdzīgu jēdzienu, ko izvirza TLAC standarts. Tas nozīmē, ka citām noregulējuma grupas vienībām, kas pašas nav noregulējuma vienības, iekšēji noregulējuma grupā būtu jāemitē atbilstīgi (parāda) instrumenti, t. i., noregulējuma vienībām būtu jāiegādājas šie instrumenti. Ja noregulējuma grupas vienība, kas pati nav noregulējuma vienība, zaudē dzīvotspēju, šos instrumentus noraksta vai pārvērš kapitālā un minētās vienības zaudējumus pēc tam novirza augšup noregulējuma vienībai. Iekšējās MREL galvenā priekšrocība ir, ka tā ļauj rekapitalizēt noregulējuma grupas vienību (ar svarīgām funkcijām), neveicot tai oficiālu noregulējumu, kas varētu radīt traucējumus tirgū. Tomēr, piemērojot šo prasību, būtu jāievēro izvēlētā noregulējuma stratēģija, jo īpaši tai nebūtu jāmaina īpašumtiesību attiecības starp vienību un tās noregulējuma grupu pēc tās rekapitalizācijas. Priekšlikumā arī noteikts, ka, ievērojot konkrētus aizsargpasākumus, iekšējo MREL varētu aizstāt ar nodrošinātām garantijām starp noregulējuma vienību un citām noregulējuma grupas vienībām, un šīs garantijas varētu izmantot saskaņā ar līdzvērtīgiem laika nosacījumiem kā instrumentiem, kas izmantojami iekšējai MREL. Ierosinātie aizsargpasākumi jo īpaši ietver attiecīgo noregulējuma iestāžu piekrišanu aizstāt iekšējo MREL un noregulējuma vienības savam meitasuzņēmumam sniegtās garantijas nodrošināšanu ar augsti likvīdu nodrošinājumu, kam ir minimāls kredītrisks un tirgus risks. Priekšlikumā saglabāta arī esošā iespēja, kas piedāvāta noregulējuma vienības meitasuzņēmumu noregulējuma iestādēm pilnībā atbrīvot no minētajiem meitasuzņēmumiem piemērojamā MREL, ja gan noregulējuma vienība, gan tās meitasuzņēmumi veic uzņēmējdarbību tajā pašā dalībvalstī.

45.h pantā ir paredzēta procedūra, lai noteiktu MREL noregulējuma grupai. Iestādes, kas ir atbildīgas par prasības līmeņa noteikšanu, ir noregulējuma vienības noregulējuma iestāde, grupas līmeņa noregulējuma iestāde (galīgā mātesuzņēmuma noregulējuma iestāde) un citu noregulējuma grupas vienību noregulējuma iestādes. Jebkurām domstarpībām starp iestādēm piemēro EBI pilnvaras saskaņā ar EBI regulu. 17., 18. panta grozījumi un 45.k pants Šie grozījumi attiecas uz MREL pārkāpumiem. 45.k pantā ir uzskaitītas pilnvaras, kas noregulējuma iestādēm ir pieejamas MREL pārkāpumu gadījumā. Tā kā MREL pārkāpums varētu būt šķērslis iestādes vai grupas noregulējamībai, 17. un 18. pants saīsina pašreizējo procedūru noregulējamības šķēršļu novēršanai, lai nekavējoties novērstu MREL pārkāpumus. Tajā ir paredzētas arī noregulējuma iestāžu jaunas pilnvaras pieprasīt no iestādēm izmaiņas atbilstīgo instrumentu dzēšanas profilos un plānos, lai atjaunotu MREL līmeni. 55. panta grozījumi BRRD 55. panta grozījumi ietvertu to, ka noregulējuma iestāde samērīgā veidā piemēro minētajā pantā paredzēto prasību. Noregulējuma iestāde var izslēgt iestāžu pienākumu iekļaut iekšējas rekapitalizācijas atzīšanas klauzulas nolīgumos vai instrumentos, kurus reglamentē trešo valstu tiesību akti, izmantojot atbrīvojumu, ja tā konstatē, ka tas nekavētu bankas noregulējamību, un ka bankām ir juridiski, līgumiski vai ekonomiski neiespējami iekļaut iekšējas rekapitalizācijas atzīšanas klauzulas attiecībā uz noteiktām saistībām. Šajos gadījumos minētās saistības nebūtu jāattiecina uz MREL un būtu jāuzskata par augstākas prioritātes nekā uz MREL attiecināmas saistības, lai mazinātu risku neievērot principu "neviens kreditors nav sliktākā situācijā" (No-Creditor-Worse-Off jeb NCWO). Šajā sakarībā priekšlikums nevājinās iekšējo rekapitalizāciju. 59. un 60. panta grozījumi 59. un 60. panta grozījumi nodrošina, ka uz iekšējo MREL attiecināmus instrumentus, kas nav kapitāla instrumenti (parāda instrumenti), arī varētu norakstīt vai pārvērst kapitālā, ja noregulējuma grupas vienība, kas pati nav noregulējuma vienība, kas tos emitē, zaudē dzīvotspēju. 27. panta grozījumi, jauns 29.a pants un 63. panta grozījumi par moratoriju 27. panta grozījums paredz jauna moratorija instrumenta izmantošanu pirmsnoregulējuma posmā un jo īpaši kā agrīnas intervences pilnvaras. Pievienotajā jaunajā 29.a pantā uzskaitīti nosacījumi agrīnas intervences moratorija piemērošanai. Noteikums norāda, ka šīs pilnvaras var izmantot, ja tas ir nepieciešams, lai noteiktu, vai agrīnas intervences pasākumi ir vajadzīgi, vai iestāde ir maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga. Tas precizē atlikšanas pilnvaru piemērošanas jomu un to ilgumu, kas nedrīkst pārsniegt piecas darbdienas. 63. panta grozījums ievieš vispārējās noregulējuma pilnvarās pilnvaras apturēt maksājumus, ja tas ir vajadzīgs, lai iedarbīgi piemērotu vienu vai vairākus noregulējuma instrumentus vai veiktu vērtēšanu saskaņā ar 36. pantu. Tas precizē atlikšanas pilnvaru piemērošanas jomu un to ilgumu, kas nedrīkst pārsniegt piecas darbdienas. Citi noteikumi Tiek ierosināti vairāki grozījumi, lai nodrošinātu pienācīgu uzraudzības pārskatu sniegšanu un prasības publiskošanu. Vairāki grozījumi attiecas uz reglamentējošo sistēmu un lēmumu pieņemšanu, piemērojot prasību trešo valstu iestādēm, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā. Citi grozījumi sniedz dažus precizējumus attiecībā uz režīmu saskaņā ar BRRD un citiem Savienības tiesību aktiem par centrāliem darījumu partneriem (“CCP”) pēc tam, kad pieņēma priekšlikumu par īpašu atveseļošanas un noregulējuma režīmu attiecībā uz CCP, piemēram, režīmu attiecībā uz CCP, kuriem ir banku darbības licence. Lai nodrošinātu CCP iedarbīgu noregulējumu, ir ierosināti mērķtiecīgi grozījumi attiecīgajās komercsabiedrību tiesību direktīvās. Dalībvalstīm ir jātransponē šis priekšlikums savos tiesību aktos divpadsmit mēnešu laikā pēc tā stāšanās spēkā. Attiecīgajām iestādēm ir jāievēro jaunie noteikumi sešus mēnešus pēc transponēšanas dienas. EBI ir jāziņo Komisijai divas reizes gadā par to, kā prasības tiek īstenotas un piemērotas Savienībā. 2016/0362 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko groza Direktīvu 2014/59/ES par kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju un groza Direktīvu 98/26/EK, Direktīvu 2002/47/EK, Direktīvu 2012/30/ES, Direktīvu 2011/35/ES, Direktīvu 2005/56/EK, Direktīvu 2004/25/EK un Direktīvu 2007/36/EK

(Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Finanšu stabilitātes padome (FSP) 2015. gada 9. novembrī publicēja kopējās zaudējumu absorbcijas spējas (TLAC) terminu lapu (“TLAC standarts”), ko G20 apstiprināja 2015. gada novembrī. TLAC standarts pieprasa globālām sistēmiski nozīmīgām bankām (“G-SIB”), kas Savienības regulējumā sauktas par globālām sistēmiski nozīmīgām iestādēm (“G-SII”), turēt lielā mērā zaudējumus absorbējošu (iekšēji rekapitalizējamu) saistību pietiekamu minimālo apjomu, lai noregulējumā nodrošinātu zaudējumu netraucētu un ātru absorbciju un rekapitalizāciju. Komisija 2015. gada 24. novembra paziņojumā apņēmās līdz 2016. gada beigām nākt klajā ar tiesību akta priekšlikumu, kas dotu iespēju īstenot TLAC standartu līdz starptautiski saskaņotajam termiņam – 2019. gadam. (2)Lai TLAC standartu ieviestu Savienībā, ir jāņem vērā pastāvošā iestādei specifiskā minimuma prasība pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām (“MREL”), kas piemērojama visām Savienības kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/59/ES. Tā kā TLAC un MREL ir viens mērķis – nodrošināt, lai Savienības iestādēm ir pietiekama zaudējumu absorbcijas spēja, abām prasībām vajadzētu būt vienota regulējuma papildinošiem elementiem. Darbības līmenī TLAC standarta saskaņoto minimuma līmeni attiecībā uz G-SII (“TLAC minimuma prasība”) būtu jāievieš Savienības tiesību aktos, veicot grozījumus Regulā (ES) Nr. 575/2013, savukārt iestādei specifisko papildinājumu attiecībā uz G-SII un iestādei specifisko prasību attiecībā uz iestādēm, kas nav G-SII, kuru sauc par minimuma prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām, būtu jārisina, izmantojot mērķtiecīgus grozījumus Direktīvā 2014/59/ES un Regulā (ES) Nr. 806/2014. Attiecīgie šīs direktīvas noteikumi attiecībā uz iestāžu zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju būtu jāpiemēro konsekventi kopā ar noteikumiem iepriekš minētajos tiesību aktos un Direktīvā 2013/36/ES. (3)Nepastāvot saskaņotiem Savienības noteikumiem attiecībā uz TLAC standarta ieviešanu Savienībā, tiktu radītas papildu izmaksas un tiesiskā nenoteiktība iestādēm un apgrūtināta iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošana pārrobežu iestādēm. Nepastāvot saskaņotiem Savienības noteikumiem, tiek radīti arī konkurences izkropļojumi iekšējā tirgū, ņemot vērā to, ka izmaksas iestādēm, lai ievērotu spēkā esošās prasības un TLAC standartu, Savienībā var ievērojami atšķirties. Tāpēc ir jālikvidē šie šķēršļi iekšējā tirgus darbībai un jāizvairās no konkurences izkropļojumiem, kas rodas no tā, ka nav saskaņotu Savienības noteikumu attiecībā uz TLAC standarta ieviešanu. Tādējādi šīs direktīvas atbilstīgs juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. pants, kuru interpretē atbilstīgi Eiropas Savienības Tiesas judikatūrai. (4)Saskaņā ar TLAC standartu Direktīvai 2014/59/ES būtu jāturpina atzīt SPE, kā arī MPE noregulējuma stratēģiju. Saskaņā ar SPE stratēģiju tiek noregulēta tikai viena grupas vienība – parasti mātesuzņēmums, savukārt grupas citas vienības – parasti meitasuzņēmumi, kas veic pamatdarbību, – netiek iekļauti noregulējumā, bet novirza savus zaudējumus un rekapitalizācijas vajadzības augšup vienībai, kas jānoregulē. Saskaņā ar MPE stratēģiju var noregulēt vairāk nekā vienu grupas vienību. Lai iedarbīgi piemērotu vēlamo noregulējuma stratēģiju, ir svarīgi skaidri identificēt vienības, kas jānoregulē (“noregulējuma vienības”), un meitasuzņēmumus, kuri tām pieder (“noregulējuma grupas”) . Minētā identifikācija ir svarīga arī, lai noteiktu noteikumu par zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju piemērošanas līmeni, kas finanšu uzņēmumiem būtu jāpiemēro. Tāpēc ir jāievieš "noregulējuma vienības" un "noregulējuma grupas" jēdzieni, lai grozītu Direktīvu 2014/59/ES par grupas noregulējuma plānošanu nolūkā skaidri noteikt, lai noregulējuma iestādes identificē noregulējuma vienības un noregulējuma grupas grupā un pienācīgi ņem vērā plānotās noregulējuma rīcības ietekmi grupā, lai nodrošinātu iedarbīgu grupas noregulējumu. (5)Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka iestādēm ir pietiekama zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēja, lai nodrošinātu zaudējumu netraucētu un ātru absorbciju un rekapitalizāciju noregulējumā ar minimālu ietekmi uz finanšu stabilitāti un nodokļu maksātājiem. Tas būtu jāpanāk ar iestāžu atbilstību iestādei specifiskai minimuma prasībai pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām ("MREL"), kā noteikts Direktīvā 2014/59/ES. (6)Lai tos saucējus, kas mēra iestāžu zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju, pielāgotu tiem, kas paredzēti TLAC standartā, MREL būtu jāizsaka kā procentuāla attiecība no riska darījumu kopējā apmēra un attiecīgās iestādes sviras rādītāja riska darījuma mēra. (7)Atbilstības kritērijus iekšēji rekapitalizējamām saistībām attiecībā uz MREL būtu cieši jāpielāgo Regulā (ES) Nr. 575/2013 paredzētajiem kritērijiem attiecībā uz TLAC minimuma prasību saskaņā ar papildu pielāgojumiem un prasībām, kas ieviestas šajā direktīvā. Jo īpaši atsevišķiem parāda instrumentiem ar iegultu atvasinātā instrumenta komponentu, piemēram, atsevišķām strukturētām parādzīmēm, vajadzētu būt atbilstīgām, lai izpildītu MREL, ja tām ir fiksēta pamatsumma, kas jāatmaksā termiņa beigās, bet tikai papildu ienesīgums ir saistīts ar atvasinājumu un ir atkarīgs no atsauces aktīva rezultativitātes. Ņemot vērā to fiksēto pamatsummu, šiem instrumentiem vajadzētu būt lielā mērā zaudējumus absorbējošiem un viegli iekšēji rekapitalizējamiem noregulējuma ietvaros. (8)Saistību darbības joma, lai izpildītu MREL, principā ietver visas saistības, kas rodas no prasījumiem, kuri izriet no nenodrošinātiem neprioritāriem kreditoriem (nepakārtotās saistības), ja vien tās neatbilst šajā direktīvā noteiktiem konkrētiem atbilstības kritērijiem. Lai veicinātu iestāžu noregulējamību, iedarbīgi izmantojot iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, noregulējuma iestādēm vajadzētu būt iespējai pieprasīt, lai MREL tiktu izpildīta ar pakārtotām saistībām, jo īpaši tad, ja pastāv skaidras norādes, ka iekšēji rekapitalizēti kreditori noregulējumā, iespējams, cietīs zaudējumus, kas pārsniegtu to iespējamos zaudējumus maksātnespējas gadījumā. Prasība izpildīt MREL ar pakārtotām saistībām būtu jāizvirza tikai līmenim, kas nepieciešams, lai novērstu, ka kreditoru zaudējumi noregulējumā pārsniedz zaudējumus, kas tiem citādi būtu radušies maksātnespējas gadījumā. Parāda instrumentu subordinācijai, ko noregulējuma iestādes pieprasa attiecībā uz MREL, nebūtu jāskar iespēja daļēji izpildīt TLAC minimuma prasību ar nepakārtota parāda instrumentiem saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 575/2013, kā atļauj TLAC standarts. (9)MREL būtu jāļauj iestādēm absorbēt noregulējumā sagaidāmos zaudējumus un rekapitalizēt iestādi pēc noregulējuma. Noregulējuma iestādēm, pamatojoties uz viņu izvēlēto noregulējuma stratēģiju, būtu pienācīgi jāpamato piemērotais MREL līmenis, jo īpaši attiecībā uz Direktīvas 2013/36/ES 104.a pantā minētās prasības nepieciešamību un līmeni rekapitalizācijas summā. Šāds līmenis būtu jānosaka no noregulējumā sagaidāmo zaudējumu summas, kas atbilst iestādes pašu kapitāla prasībām, un rekapitalizācijas summa, kas ļauj iestādei pēc noregulējuma izpildīt savas pašu kapitāla prasības, kas ir nepieciešams, lai tai atļautu veikt darbību saskaņā ar izvēlēto noregulējuma stratēģiju. MREL būtu jāizsaka kā procentuāla daļa no kopējiem riska darījumiem un sviras rādītāja mēriem, un iestādēm būtu vienlaicīgi jāsasniedz līmeņi, kas izriet no abiem mērījumiem. Noregulējuma iestādei vajadzētu būt iespējai pielāgot rekapitalizācijas summas pienācīgi pamatotos gadījumos, kas pienācīgi atspoguļotu arī paaugstinātos riskus, kas ietekmē noregulējamību, kuri rodas no noregulējuma grupas komercdarbības modeļa, finansējuma profila un vispārējā riska profila un tāpēc šādos ierobežotos gadījumos pieprasa pārsniegt 45.c panta 3. un 4. punkta pirmajā daļā minētās rekapitalizācijas summas. (10)Lai uzlabotu to noregulējamību, noregulējuma iestādēm vajadzētu būt iespējai G-SII piemērot iestādei specifisku MREL papildus Regulā (ES) Nr. 575/2013 noteiktajai TLAC minimuma prasībai. Minēto iestādei specifisko MREL var piemērot tikai tad, ja TLAC minimuma prasība nav pietiekama, lai absorbētu zaudējumus un rekapitalizētu G-SII saskaņā ar izvēlēto noregulējuma stratēģiju. (11)Nosakot MREL līmeni, noregulējuma iestādēm būtu jāņem vērā iestādes sistēmiskās nozīmības pakāpe un tās maksātnespējas iespējamā nelabvēlīgā ietekme uz finanšu stabilitāti. Tām būtu jāņem vērā vajadzība nodrošināt līdzvērtīgus konkurences apstākļus starp G-SII un citām līdzīgām iestādēm ar sistēmisku nozīmību Savienībā. Tādējādi to iestāžu MREL, kuras nav identificētas kā G-SII, bet kuru sistēmiskā nozīmība Savienībā ir salīdzināma ar G-SII sistēmisko nozīmību, nebūtu nesamērīgi jānovirzās no MREL līmeņa un sastāva, ko parasti nosaka attiecībā uz G-SII.

(12)Līdzīgi pilnvarām, kas kompetentajām iestādēm nodotas ar Direktīvu 2013/36/ES, šai direktīvai būtu jāļauj noregulējuma iestādēm pieprasīt iestādēm sasniegt augstākus MREL līmeņus, vienlaikus elastīgāk pievēršoties šo līmeņu pārkāpumiem, jo īpaši mazinot šo pārkāpumu automātiskās sekas maksimālo sadalāmo summu (MSS) ierobežojumu veidā. Noregulējuma iestādēm vajadzētu būt iespējai sniegt norādījumus iestādēm nodrošināt papildu summas, lai noregulējumā segtu zaudējumus, kas pārsniedz pašu kapitāla prasību līmeni, kurš noteikts Regulā (ES) Nr. 575/2013 un Direktīvā 2013/36/ES, un/vai nodrošinātu pietiekamu tirgus uzticēšanos iestādei pēc noregulējuma. Lai nodrošinātu konsekvenci ar Direktīvu 2013/36/ES, norādes segt papildu zaudējumus var sniegt tikai tad, ja “kapitāla norādes” ir pieprasījušas kompetentās uzraudzības iestādes saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, un nevajadzētu pārsniegt minētajās vadlīnijās paredzēto līmeni. Attiecībā uz rekapitalizācijas summu vadlīnijās paredzētajam līmenim, lai nodrošinātu tirgus uzticēšanos, būtu jāļauj iestādei atbilstīgu laikposmu joprojām atbilst atļaujas nosacījumiem, tostarp paredzot iespēju iestādei segt izmaksas, kas saistītas ar tās darbību pārstrukturēšanu pēc noregulējuma. Tirgus uzticēšanās rezervei nebūtu jāpārsniedz apvienoto kapitāla rezervju prasība saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, ja vien augstāks līmenis nav vajadzīgs, lai nodrošinātu, ka pēc noregulējuma gadījuma vienība atbilstīgu laikposmu joprojām atbilst atļaujas nosacījumiem. Ja vienība pastāvīgi nenodrošina papildu pašu kapitālu un atbilstīgās saistības, kā paredzēts norādēs, noregulējuma iestādei vajadzētu būt iespējai pieprasīt palielināt MREL apmēru, lai segtu norādes apmēru. Lai noteiktu, vai neesība ir pastāvīga, noregulējuma iestādei būtu jāņem vērā vienības pārskats par MREL, kā paredzēts šajā direktīvā. (13)Saskaņā ar Regulu Nr. 575/2013, iestādēm, kas kvalificējamas kā noregulējuma iestādes, būtu jāpiemēro MREL tikai konsolidētās noregulējuma grupas līmenī. Tas nozīmē, ka noregulējuma iestādēm vajadzētu būt pienākumam emitēt atbilstīgus instrumentus un posteņus, lai izpildītu MREL, ārējiem trešā personu kreditoriem, kas tiktu iekšēji rekapitalizēti, ja noregulējuma vienībai veic noregulējumu. (14)Iestādēm, kas nav noregulējuma vienības, būtu jāpilda MREL individuālā līmenī. Minēto iestāžu zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas vajadzības parasti būtu jāparedz to attiecīgajām noregulējuma vienībām, noregulējuma vienībām iegādājoties minēto iestāžu emitētās atbilstīgās saistības un tos norakstot vai pārvēršot īpašumtiesību instrumentos brīdī, kad minētās iestādes vairs nav dzīvotspējīgas. Šī MREL, kas piemērojama iestādēm, kas nav noregulējuma vienības, būtu jāpiemēro kopā un konsekventi ar prasībām, kas piemērojamas noregulējuma vienībām. Tam būtu jāļauj noregulējuma iestādēm noregulēt noregulējuma grupu, neveicot dažu tās meitasuzņēmumu noregulējumu, tādējādi izvairoties no potenciāli graujošas ietekmes uz tirgu. Saskaņā ar noregulējuma vienības noregulējuma iestāžu un tās meitasuzņēmuma vienošanos vajadzētu būt iespējai atbilstīgu saistību emisiju noregulējuma vienībām aizstāt ar nodrošinātām garantijām starp noregulējuma vienību un tās meitasuzņēmumiem, kuras var izmantot, kad ir izpildīti laika nosacījumi, kas ir līdzvērtīgi tiem, kuri ļauj norakstīt vai pārvērst atbilstīgās saistības. Noregulējuma vienības meitasuzņēmumu noregulējuma iestādām vajadzētu būt iespējai arī pilnībā atteikties no MREL piemērošanas, kas piemērojama iestādēm, kuras nav noregulējuma vienības, ja gan noregulējuma vienība, gan tās meitasuzņēmumi veic uzņēmējdarbību tajā pašā dalībvalstī. MREL piemērošanā iestādēm, kas nav noregulējuma vienības, būtu jāievēro izvēlētā noregulējuma stratēģija, jo īpaši saistībā ar to nevajadzētu mainīt īpašumtiesību attiecības starp iestādēm un to noregulējuma grupu pēc šo iestāžu rekapitalizācijas. (15)Lai nodrošinātu MREL atbilstošus līmeņus noregulējuma mērķiem, iestādēm, kas ir atbildīgas par MREL līmeņa noteikšanu, vajadzētu būt noregulējuma vienības noregulējuma iestādei, grupas līmeņa noregulējuma iestādei, kas ir galīgā mātesuzņēmuma noregulējuma iestāde, un noregulējuma grupas citu vienību noregulējuma iestādēm. Jebkurām domstarpībām starp iestādēm būtu jāpiemēro Eiropas Banku iestādes (EBI) pilnvaras saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ievērojot šajā direktīvā paredzētos nosacījumus un ierobežojumus. (16)Kompetentajām un noregulējuma iestādēm būtu pienācīgi jārisina un jānovērš TLAC minimuma prasības un MREL pārkāpumi. Ņemot vērā to, ka šo prasību pārkāpums varētu būt šķērslis iestādes vai grupas noregulējamībai, būtu jāsaīsina pašreizējās procedūras noregulējamības šķēršļu novēršanai, lai ātri novērstu prasību pārkāpumus. Noregulējuma iestādēm vajadzētu būt arī iespējai pieprasīt iestādēm grozīt atbilstīgo instrumentu un posteņu dzēšanas profilus un sagatavot un īstenot plānus, lai atjaunotu šo prasību līmeni. (17)Lai nodrošinātu MREL pārredzamu piemērošanu, iestādēm būtu jāziņo savām kompetentajām un noregulējuma iestādēm un regulāri jāpublisko atbilstīgo saistību līmeņi un šo saistību sastāvs, tostarp to dzēšanas profilu un pakāpi parastā maksātnespējas procesā. Būtu jānodrošina konsekvence attiecībā uz to, cik bieži sniedz uzraudzības ziņojumus par atbilstību pašu kapitāla prasībām un MREL. (18)Prasībai iekšējās rekapitalizācijas instrumenta ietekmes līgumisku atzīšanu iekļaut līgumos vai instrumentos, kas rada saistības, ko reglamentē trešo valstu tiesību akti, būtu jānodrošina, ka šīs saistības var tikt iekšēji rekapitalizētas noregulējuma gadījumā. Ja vien un kamēr visās trešās valstīs (tiesību sistēmās) tiek pieņemti likumiski atzīšanas regulējumi, lai nodrošinātu iedarbīgu pārrobežu noregulējumu, līgumiskām vienošanām, ja tās ir pienācīgi sagatavotas un plaši pieņemtas, būtu jāpiedāvā praktiski realizējams risinājums. Pat pastāvot likumīgiem atzīšanas regulējumiem, līgumiskām atzīšanas vienošanām būtu jāpalīdz pastiprināt noregulējuma darbību pārrobežu atzīšanas juridisko noteiktību un prognozējamību. Tomēr varētu būt gadījumi, kad iestādēm nav iespējams iekļaut tajā šos līguma noteikumus līgumos un instrumentos, kas rada noteiktas saistības, jo īpaši saistības, kas nav izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES, segtiem noguldījumiem vai pašu kapitāla instrumentiem. Iestādēm jo īpaši nav iespējams iekļaut līgumos vai instrumentos, kas rada saistības, līguma noteikumus par iekšējās rekapitalizācijas instrumenta ietekmes atzīšanu, ja šie līgumiskie noteikumi ir prettiesiski attiecīgajās trešās valstīs vai ja iestādēm nav pilnvaru piemērot šos līguma noteikumus. Tāpēc noregulējuma iestādēm vajadzētu būt iespējai atteikties piemērot prasību iekļaut šos līguma noteikumus, ja šie līguma noteikumi radītu nesamērīgas izmaksas iestādēm un izrietošās saistības nenodrošinātu būtisku zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju noregulējumā. Tomēr uz šo atteikšanos nevar paļauties, ja vairāki līgumi vai saistības kopā nodrošina būtisku zaudējumu absorbcijas un rekapitalizācijas spēju noregulējumā. Turklāt, lai nodrošinātu, ka netiek ietekmēta iestāžu noregulējamība, saistībām, kas gūst labumu no atteikšanās, nevajadzētu būt atbilstīgām attiecībā uz MREL. (19)Lai saglabātu finanšu stabilitāti, ir svarīgi, lai kompetentās iestādes spētu novērst iestādes finansiālā un ekonomiskā stāvokļa pasliktināšanos, pirms tā sasniedz robežu, kad attiecīgajām iestādēm nav vairs citas alternatīvas kā vien to noregulēt. Šim nolūkam kompetentajām iestādēm būtu jāpiešķir attiecīgas agrīnas intervences pilnvaras. Agrīnas intervences pilnvarās būtu jāiekļauj pilnvaras apturēt konkrētas līgumsaistības nepieciešamo minimālo laiku. Minētās apturēšanas pilnvaras būtu precīzi jāformulē un būtu jāizmanto tikai tad, ja tas ir nepieciešams, lai noteiktu, vai ir nepieciešami agrīnas intervences pasākumi, vai arī lai noteiktu, vai iestāde ir maksātnespējīga vai, iespējams, kļūs maksātnespējīga. Tomēr minētās apturēšanas pilnvaras nebūtu jāpiemēro pienākumiem saistībā ar dalību sistēmās, kas noteiktas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/26/EK, centrālajiem darījumu partneriem (CCP) un centrālajām bankām, tostarp trešo valstu CCP, kurus atzinusi Eiropas kapitāla tirgu iestāde (“EVTI”). Tās nebūtu jāpiemēro arī segtiem noguldījumiem. Agrīnas intervences pilnvarās būtu jāiekļauj pilnvaras, kas jau paredzētas Direktīvā 2013/36/ES izmantošanai apstākļos, kas netiek uzskatīti par agrīnu intervenci, kā arī situācijās, kurās tās tiek uzskatītas par nepieciešamām, lai atjaunotu iestādes finanšu stabilitāti. (20)Lai noregulējums būtu efektīvs un jo īpaši lai novērstu piekritības kolīzijas, būtu jānodrošina – kamēr noregulējuma iestāde īsteno savas noregulējuma pilnvaras vai piemēro noregulējuma instrumentus, attiecībā uz maksātnespējīgu iestādi netiek uzsākts vai turpināts parastais maksātnespējas process, izņemot gadījumus, kad tas notiek pēc noregulējuma iestādes iniciatīvas vai ar tās piekrišanu. Tāpat ir lietderīgi un nepieciešams uz ierobežotu laikposmu apturēt atsevišķas līgumsaistības, lai noregulējuma iestādei būtu pietiekams laiks veikt novērtējumu un ieviest praksē noregulējuma instrumentus. Minētās pilnvaras būtu precīzi jāformulē un būtu jāizmanto tikai minimālo laiku, kas vajadzīgs, lai veiktu novērtējumu vai ieviestu praksē noregulējuma instrumentus. Tomēr minētās pilnvaras nebūtu jāpiemēro segtiem noguldījumiem vai pienākumiem saistībā ar dalību sistēmās, kas noteiktas saskaņā ar Direktīvu 98/26/EK, CCP un centrālajām bankām, tostarp trešo valstu CCP, kurus atzinusi EVTI. Direktīva 98/26/EK mazina risku, kas saistīts ar dalību maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās, jo īpaši mazinot traucējumus šādas sistēmas dalībnieka maksātnespējas gadījumā. Lai nodrošinātu to, ka minētie aizsardzības pasākumi tiek atbilstoši piemēroti krīzes situācijās, vienlaikus saglabājot atbilstošu noteiktību maksājumu un vērtspapīru sistēmu pārvaldītājiem un citiem tirgus dalībniekiem, Direktīva 2014/59/ES būtu jāgroza, lai paredzētu, ka krīzes novēršanas pasākumu vai krīzes vadības pasākumu vien nevajadzētu uzskatīt par maksātnespējas procesu Direktīvā 98/26/EK minētajā nozīmē ar nosacījumu, ka tiek turpināta līgumā paredzēto pamatpienākumu pildīšana. Tomēr Direktīvai 2014/59/ES nekādi nebūtu jāskar Direktīvā 98/26/EK paredzētas sistēmas darbību vai tiesības uz tajā pašā direktīvā garantēto nodrošinājumu. (21)Lai izvairītos no prasību dublēšanās un piemērotu atbilstošus noteikumus CCP iedarbīgai atveseļošanai un noregulējumam saskaņā ar Regulu (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums], Direktīva 2014/59/ES būtu jāgroza, lai no tās darbības jomas izslēgtu tos CCP, attiecībā uz kuriem, ievērojot Regulu (ES) Nr. 648/2012, dalībvalstis piemēro konkrētas prasības par atļauju saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, un tāpēc tie ir saņēmuši arī atļauju darboties kā kredītiestādes. (22)Kredītiestāžu vai ieguldījumu brokeru sabiedrību konkrētu saistību izslēgšana no iekšējās rekapitalizācijas instrumenta piemērošanas vai no pilnvarām apturēt noteiktus pienākumus, ierobežot nodrošinājuma tiesību īstenošanu vai uz laiku apturēt izbeigšanas tiesības saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES, būtu vienlīdz jāattiecina uz saistībām attiecībā uz CCP, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā, un trešo valstu CCP, kurus atzinusi EVTI. (23)Lai nodrošinātu vienotu izpratni par dažādos tiesību aktos izmantotajiem terminiem, ir lietderīgi Direktīvā 98/26/EK iekļaut definīcijas un jēdzienus, kuri ieviesti ar Regulu (ES) Nr. 648/2012 attiecībā uz “centrālo darījumu partneri” jeb “CCP” un “dalībnieku”. (24)Lai iedarbīgi īstenotu CCP noregulējumu, Direktīvā 2002/47/EK paredzētie aizsardzības pasākumi nebūtu jāpiemēro ierobežojumam attiecībā uz finanšu nodrošinājuma līguma īstenošanu vai ietekmei, ko rada līgums par finanšu nodrošinājumu galvojuma veidā, noslēguma ieskaitam vai savstarpējās dzēšanas noteikumam, kas paredzēts, pamatojoties uz Regulu (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums]. (25)Direktīvā 2012/30/ES, Direktīvā 2011/35/ES, Direktīvā 2005/56/EK, Direktīvā 2004/25/EK un Direktīvā 2007/36/EK iekļauti noteikumi par to CCP akcionāru un kreditoru aizsardzību, uz kuriem attiecas minēto direktīvu darbības joma. Situācijā, kad noregulējuma iestādēm jārīkojas ātri saskaņā ar Regulu (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums], minētie noteikumi var traucēt iedarbīgu noregulējuma rīcību un noregulējuma iestāžu noregulējuma instrumentu un pilnvaru izmantošanu. Tāpēc atkāpes saskaņā ar Direktīvu 2014/59/ES būtu jāpaplašina attiecībā uz aktiem, kas pieņemti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums]. Lai ieinteresētajām personām garantētu maksimālās pakāpes juridisko noteiktību, atkāpes būtu jānosaka skaidri un šauri, un tās būtu jāizmanto tikai sabiedrības interesēs un tad, kad ir ievērotas noregulējuma robežvērtības. Noregulējuma instrumentu izmantošanā tiek iepriekš pieņemts, ka ir izpildīti noregulējuma mērķi un noregulējuma nosacījumi, kas noteikti Regulā (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums]. Lai nodrošinātu, ka iestādes var piemērot sankcijas, kad nav izpildīti Regulas (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums] noteikumi, un ka minētās sankcijas pilnvaras atbilst citu finanšu iestāžu atveseļošanas un noregulējuma tiesiskajam regulējumam, Direktīvas 2014/59/ES VIII sadaļas piemērošanas jomai būtu jāaptver arī Regulas (ES) Nr. [CCP atveseļošana un noregulējums] noteikumu pārkāpumi. (26)Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus – proti, paredzēt vienotus noteikumus atveseļošanas un noregulējuma sistēmai – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka minētās rīcības mēroga dēļ minētos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. (27)Lai dotu pienācīgu laiku šīs direktīvas transponēšanai un piemērošanai, dalībvalstīm būtu jādod divpadsmit mēneši šīs direktīvas transponēšanai savos tiesību aktos no tās spēkā stāšanās dienas, un attiecīgajām iestādēm būtu jāatbilst jaunajiem noteikumiem sešu mēnešu laikā no transponēšanas dienas, IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Grozījumi Direktīvā 2014/59/ES 1.Direktīvas 1. pantā pievieno šādu 3. punktu:

"3. Šī direktīva neattiecas uz tiem centrālajiem darījumu partneriem, kuriem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 648/2012 14. panta 5. punktu dalībvalstis piemēro konkrētas prasības par atļaujām saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES. Tomēr šīs direktīvas VIII sadaļā iekļautos noteikumus piemēro arī attiecībā uz sodiem, kas piemērojami, ja nav ievērota Regula [par CCP atveseļošanu un noregulējumu]."; 2.direktīvas 2. panta 1. punkta 71) apakšpunktā "atbilstīgās saistības" aizstāj ar "iekšēji rekapitalizējamas saistības"; 3.direktīvas 2. panta 1. punktam pievieno šādu apakšpunktu: "71.a) "atbilstīgās saistības" ir iekšēji rekapitalizējamas saistības, kas atbilst attiecīgi 45.b panta vai 45.g panta 3. punkta a) apakšpunkta nosacījumiem”; 4.direktīvas 2. panta 1. punktā pievieno šādu 83.a), 83.b), 109) un 110) apakšpunktu: "83.a) "noregulējuma vienība" ir vienība, kas Savienībā veic uzņēmējdarbību un ko noregulējuma iestāde saskaņā ar 12. pantu noteikusi kā vienību, attiecībā uz kuru noregulējuma plānā paredzētas noregulējuma darbības; 83.b) "noregulējuma grupa" ir noregulējuma vienība un tās meitasuzņēmumi, kas paši nav noregulējuma vienības un kas nav citas noregulējuma vienības meitasuzņēmumi;"; "109) "tīrvērtes dalībnieks" ir tīrvērtes dalībnieks atbilstoši definīcijai Regulas (ES) Nr. 648/2012 2. panta 14. punktā; 110) "padome" ir saskaņā ar attiecīgās valsts komercsabiedrību tiesībām izveidota padome vai direktoru padome, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 648/2012 27. panta 2. punktā.". 5.direktīvas 12. panta 1. punktu aizstāj ar šādu: "1. Dalībvalstis nodrošina, ka grupas līmeņa noregulējuma iestādes kopā ar meitasuzņēmumu noregulējuma iestādēm izstrādā grupas noregulējuma plānus, iepriekš konsultējoties ar nozīmīgo filiāļu noregulējuma iestādēm, ciktāl tas attiecas uz attiecīgo nozīmīgo filiāli, . Grupas noregulējuma plānā nosaka noregulējuma pasākumus, kas jāveic attiecībā uz: (a)Savienības mātesuzņēmumu; (b)grupas sastāvā esošiem meitasuzņēmumiem, kas atrodas Savienībā; (c)vienībām, kas minētas 1. panta 1. punkta c) un d) apakšpunktā; un (d)ievērojot VI sadaļu – grupas sastāvā esošiem meitasuzņēmumiem, kas atrodas ārpus Savienības. Atbilstoši pirmajā daļā minētajiem pasākumiem noregulējuma plānā nosaka katras grupas: (a)noregulējuma iestādes; (b)noregulējuma grupas."; 6.direktīvas 12. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktu aizstāj ar šādiem:

"a) ir izklāstītas noregulējuma darbības, ko plānots veikt attiecībā uz noregulējuma vienībām 10. panta 3. punktā minētajos scenārijos, un šo noregulējuma darbību sekas citām grupas vienībām, kas minētas 1. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā, mātesuzņēmumam un meitas iestādēm; b) ir izvērtēts, cik lielā mērā Savienības teritorijā esošajām noregulējuma vienībām varētu piemērot un saskaņotā veidā izmantot noregulējuma instrumentus un pilnvaras, tostarp pasākumus, kas trešai personai dotu iespēju iegādāties visu grupu vai atsevišķus tās darbības virzienus vai darbības, kuras veic vairākas grupas vienības vai konkrētas grupas vienības, vai noregulējuma grupas, un konstatēti iespējamie šķēršļi saskaņotam noregulējumam;"; 7.direktīvas 12. panta 3. punkta e) apakšpunktu aizstāj ar šādu: "e) ir izklāstīti jebkādi šajā direktīvā neminēti papildu pasākumi, kurus attiecīgās noregulējuma iestādes plāno veikt attiecībā uz noregulējuma vienībām;"; 8.direktīvas 12. panta 3. punktam pievieno šādu a1) apakšpunktu: "a1) ja grupa sastāv no vairākām noregulējuma grupām, ir izklāstītas noregulējuma darbības, kas plānotas attiecībā uz katras noregulējuma grupas noregulējuma vienībām, un šo darbību ietekme uz: i) citām grupas vienībām, kas pieder vienai un tai pašai noregulējuma grupai; ii) citām noregulējuma grupām."; 9.direktīvas 13. panta 4. punktā pēc pirmās daļas iekļauj šādu daļu: "Ja grupa sastāv no vairākām noregulējuma grupām, par 12. panta 3. punkta a1) apakšpunktā minēto noregulējuma darbību plānošanu pieņem kopīgu lēmumu, kā minēts pirmajā daļā."; 10.direktīvas 13. panta 6. punkta pirmo daļu aizstāj ar šādu: "Ja noregulējuma iestādes četru mēnešu laikā nepieņem kopīgu lēmumu, katra par vienu meitasuzņēmumu atbildīgā noregulējuma iestāde, kas nepiekrīt grupas noregulējuma plānam, pati pieņem lēmumu un attiecīgā gadījumā nosaka noregulējuma vienību un izstrādā un uztur noregulējuma plānu par noregulējuma grupu, kura sastāv no tās jurisdikcijā esošām vienībām . Nepiekrītošās noregulējuma iestādes ikvienu savu atsevišķo lēmumu pienācīgi pamato, piemēram, izklāstot iemeslus, kādēļ tās iebilst pret ierosināto grupas noregulējuma plānu un ņemot vērā pārējo noregulējuma iestāžu un kompetento iestāžu viedokļus un atrunas. Katra noregulējuma iestāde par savu lēmumu informē pārējos noregulējuma kolēģijas dalībniekus."; 11.direktīvas 16. panta 1. punkta otro daļu aizstāj ar šādu: "Grupu uzskata par noregulējamu, ja ir ticams, ka noregulējuma iestādes spēs panākt grupas vienību darbības izbeigšanu parastā maksātnespējas procesa kārtībā vai noregulēt minēto grupu, attiecībā uz minētās grupas noregulējuma vienībām izmantojot noregulējuma instrumentus un pilnvaras, vienlaikus pēc iespējas izvairoties no nozīmīgām negatīvām sekām to dalībvalstu, kurās grupas vienības atrodas, vai citu dalībvalstu, vai Savienības finanšu sistēmām, tai skaitā plašākas finanšu nestabilitātes vai sistēmas mēroga notikuma apstākļos, lai nodrošinātu šo grupas vienību veikto kritiski svarīgo funkciju nepārtrauktību, ja ir viegli tās laikus nodalīt (vai ar citiem līdzekļiem). Ikreiz, kad tiek uzskatīts, ka grupu nav iespējams noregulēt, grupas līmeņa noregulējuma iestādes par to laikus informē EBI."; 12.direktīvas 16. pantā pievieno šādu 4. punktu: "4. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja grupa sastāv no vairākām noregulējuma grupām, 1. punktā minētās iestādes saskaņā ar šo pantu novērtē katras noregulējuma grupas noregulējamību. Pirmajā daļā minēto novērtējumu veic papildus visas grupas noregulējamības novērtējumam.”; 13.direktīvas 17. panta 3. punktā pievieno šādu daļu: "Ja būtisks šķērslis noregulējamībai ir saistīts ar Direktīvas 2013/36/ES 141.a panta 2. punktā minēto situāciju, iestāde divu nedēļu laikā no dienas, kad saņemts paziņojums, kas sniegts saskaņā ar 1. punktu, ierosina noregulējuma iestādei iespējamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka iestāde atbilst 45.f un 45.g pantam un Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā minētajai prasībai."; 14.direktīvas 17. panta 5. punktā pievieno šādu h1) apakšpunktu:

"h1) "paredz, ka iestāde vai vienība, kas minēta 1. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktā, iesniedz plānu par to, kā atjaunot atbilstību 45.f un 45.g. pantam un Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā minētajai prasībai;"; 15.direktīvas 17. panta 5. punktā pievieno šādu j1) apakšpunktu: "j1) "paredz, ka iestāde vai vienība, kas minēta 1. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktā, maina termiņu profilu posteņiem, kuri minēti 45.b pantā vai 45.g panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā, lai nodrošinātu nepārtrauktu atbilstību 45.f vai 45.g pantam."; 16.direktīvas 17. panta 5. punkta i) un j) apakšpunktā vārdus "45. pants" aizstāj ar vārdiem "45.f un 45.g pants"; 17.direktīvas 18. panta 1.–7. punktu aizstāj ar šādiem: "1. Grupas līmeņa noregulējuma iestāde kopā ar meitasuzņēmumu noregulējuma iestādēm pēc apspriešanās ar uzraudzības kolēģiju un noregulējuma iestādēm valstīs (tiesību sistēmās), kurās atrodas nozīmīgas filiāles, ciktāl tas attiecas uz attiecīgo nozīmīgo filiāli, izskata 16. pantā paredzēto novērtējumu noregulējuma kolēģijā un dara visu, kas nepieciešams pēc objektīva vērtējuma, lai pieņemtu kopīgu lēmumu par 17. panta 4. punktā noteikto pasākumu piemērošanu attiecībā uz visām noregulējuma vienībām un to meitasuzņēmumiem, kuri ietilpst 1. panta 1. punktā minētajā grupā. 2. Grupas līmeņa noregulējuma iestāde, sadarbojoties ar konsolidētās uzraudzības iestādi un EBI, saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 25. panta 1. punktu sagatavo un iesniedz ziņojumu Savienības mātesuzņēmumam, meitasuzņēmumu noregulējuma iestādēm, kuras to nodod savā uzraudzībā esošajiem meitasuzņēmumiem, un noregulējuma iestādēm valstīs (tiesību sistēmās), kurās atrodas nozīmīgas filiāles. Ziņojumu sagatavo pēc apspriešanās ar kompetentajām iestādēm, un tajā analizē būtiskos šķēršļus noregulējuma instrumentu iedarbīgai piemērošanai un noregulējuma pilnvaru izmantošanai attiecībā uz grupu un noregulējuma grupām (ja grupa sastāv no vairākām noregulējuma grupām). Turklāt ziņojumā aplūko ietekmi uz iestādes komercdarbības modeli un iesaka samērīgus un mērķtiecīgus pasākumus, ko grupas līmeņa noregulējuma iestāde uzskata par nepieciešamiem vai piemērotiem minēto šķēršļu novēršanai. Ja šķērslis grupas noregulējamībai ir saistīts ar Direktīvas 2013/36/ES 141.a panta 2. punktā minēto situāciju, grupas līmeņa noregulējuma iestāde pēc apspriešanās ar noregulējuma vienības noregulējuma iestādi un meitas iestāžu noregulējuma iestādēm savu novērtējumu par minēto šķērsli paziņo Savienības mātesuzņēmumam. 3. Četru mēnešu laikā no ziņojuma saņemšanas dienas Savienības mātesuzņēmums var iesniegt savus apsvērumus un ierosināt grupas līmeņa noregulējuma iestādei alternatīvus pasākumus ziņojumā norādīto šķēršļu novēršanai. Ja šie šķēršļi ir saistīti ar Direktīvas 2013/36/ES 141.a panta 2. punktā minēto situāciju, Savienības mātesuzņēmums divu nedēļu laikā no dienas, kad saņemts paziņojums, kas sniegts saskaņā ar 2. punktu, ierosina grupas līmeņa noregulējuma iestādei iespējamos pasākumus šo šķēršļu pārvarēšanai vai novēršanai. 4. Grupas līmeņa noregulējuma iestāde par visiem Savienības mātesuzņēmuma ierosinātajiem pasākumiem informē konsolidētās uzraudzības iestādi, EBI, meitasuzņēmumu noregulējuma iestādes un noregulējuma iestādes valstīs (tiesību sistēmās), kurās atrodas nozīmīgas filiāles, ciktāl tie attiecas uz attiecīgo nozīmīgo filiāli. Grupas līmeņa noregulējuma iestādes un meitasuzņēmumu noregulējuma iestādes pēc apspriešanās ar kompetentajām iestādēm un noregulējuma iestādēm valstīs (tiesību sistēmās), kurās atrodas nozīmīgas filiāles, dara visu iespējamo, lai noregulējuma kolēģijā tiktu panākts kopīgs lēmums attiecībā uz būtisko šķēršļu konstatēšanu, un – vajadzības gadījumā – novērtē Savienības mātesuzņēmuma ierosinātos pasākumus un noregulējuma iestāžu pieprasītos pasākumus šķēršļu pārvarēšanai vai novēršanai, ņemot vērā šo pasākumu potenciālo ietekmi visās dalībvalstīs, kurās grupa darbojas. 5. Kopīgo lēmumu pieņem četru mēnešu laikā pēc tam, kad Savienības mātesuzņēmums iesniedzis apsvērumus, vai 3. punktā minētā četru mēnešu laikposma beigās atkarībā no tā, kas iestājas ātrāk. Kopīgo lēmumu par šķēršļiem noregulējamībai saistībā ar Direktīvas 2013/36/ES 141.a panta 2. punktā minēto situāciju pieņem divu nedēļu laikā pēc tam, kad Savienības mātesuzņēmums saskaņā ar 3. punktu iesniedzis savus apsvērumus. Kopīgajā lēmumā norāda tā pamatojumu, un to izklāsta dokumentā, ko grupas līmeņa noregulējuma iestāde iesniedz Savienības mātesuzņēmumam. EBI pēc kādas noregulējuma iestādes lūguma var līdzēt noregulējuma iestādēm pieņemt kopīgu lēmumu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 31. panta c) punktu. 6. Ja 5. punktā minētajā četru mēnešu laikā nav pieņemts kopīgs lēmums, grupas līmeņa noregulējuma iestāde saskaņā ar 17. panta 4. punktu pati pieņem lēmumu par atbilstošu pasākumu veikšanu grupas vai noregulējuma grupas līmenī. Lēmumā sniedz pienācīgu argumentāciju, un tajā ņem vērā citu noregulējuma iestāžu viedokļus un atrunas. Grupas līmeņa noregulējuma iestāde šo lēmumu iesniedz Savienības mātesuzņēmumam. Ja 5. punktā minētā attiecīgā laikposma beigās kāda no noregulējuma iestādēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu ir vērsusies pie EBI ar šā panta 9. punktā minētu jautājumu, grupas līmeņa noregulējuma iestāde atliek lēmuma pieņemšanu līdz EBI lēmumam, ko tā var pieņemt saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu, un tad pieņem lēmumu atbilstoši EBI lēmumam. Šā panta 5. punktā minēto attiecīgo laikposmu uzskata par samierināšanas laikposmu minētajā regulā lietotajā nozīmē. EBI pieņem lēmumu viena mēneša laikā vai vienas nedēļas laikā, ja pieprasījums EBI attiecas uz šķērsli noregulējamībai saistībā ar Direktīvas 2013/36/ES 141.a panta 2. punktā minēto situāciju. Jautājumu nenodod izskatīšanai EBI nedz pēc 5. punktā minētā attiecīgā laikposma beigām, nedz pēc kopīga lēmuma pieņemšanas. Ja EBI nepieņem lēmumu, piemēro grupas līmeņa noregulējuma iestādes lēmumu. 7. Ja kopīgs lēmums nav pieņemts, meitasuzņēmumu noregulējuma iestādes pašas pieņem lēmumus par atbilstošiem pasākumiem, kas meitasuzņēmumiem ir jāveic individuāli saskaņā ar 17. panta 4. punktu. Lēmumā sniedz pienācīgu argumentāciju, un tajā ņem vērā citu noregulējuma iestāžu viedokļus un atrunas. Lēmumu iesniedz attiecīgajam meitasuzņēmumam un grupas līmeņa noregulējuma iestādei. Ja 5. punktā minētā attiecīgā laikposma beigās kāda no noregulējuma iestādēm saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1093/2010 19. pantu ir vērsusies pie EBI ar šā panta 9. punktā minētu jautājumu, meitasuzņēmuma noregulējuma iestāde atliek lēmuma pieņemšanu līdz EBI lēmumam, ko tā var pieņemt saskaņā ar minētās regulas 19. panta 3. punktu, un tad pieņem lēmumu atbilstoši EBI lēmumam. Šā panta 5. punktā minēto attiecīgo laikposmu uzskata par samierināšanas laikposmu minētajā regulā lietotajā nozīmē. EBI pieņem lēmumu viena mēneša laikā vai vienas nedēļas laikā, ja pieprasījums EBI attiecas uz šķērsli noregulējamībai saistībā ar 45.–45.i panta pārkāpumu. Jautājumu nenodod izskatīšanai EBI nedz pēc 5. punktā minētā attiecīgā laikposma beigām, nedz pēc kopīga lēmuma pieņemšanas. Ja EBI nepieņem lēmumu, piemēro meitasuzņēmuma noregulējuma iestādes lēmumu.";

18.direktīvas 27. panta 1. punktam pievieno šādu i) apakšpunktu: "h) ja 29.a pantā noteiktie nosacījumi ir ievēroti, apturēt maksājuma vai piegādes saistības, kurās iestāde vai vienība, kas minēta 1. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktā, ir līgumslēdzēja puse."; 19.iekļauj šādu 29.a pantu: "29.a pants

Pilnvaras apturēt noteiktas saistības 1.Dalībvalstis nosaka, ka to attiecīgā kompetentā iestāde, apspriežoties ar noregulējuma iestādi, var īstenot 27. panta 1. punkta i) apakšpunktā minētās pilnvaras vienīgi tad, ja apturēšanas pilnvaru īstenošana ir nepieciešama, lai veiktu 27. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzēto novērtējumu vai lai veiktu 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto konstatāciju. 2.Šā panta 1. punktā minētā apturēšana nedrīkst pārsniegt minimālo laiku, ko kompetentā iestāde uzskata par vajadzīgu, lai veiktu 27. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto novērtējumu vai lai veiktu 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto konstatāciju, un nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 5 darbdienas. 3.Apturēšanu saskaņā ar 1. punktu nepiemēro: (a)maksājuma un piegādes saistībām pret sistēmām vai sistēmu operatoriem, kas izraudzīti saskaņā ar Direktīvu 98/26/EK, CCP un trešo valstu CCP, kurus EVTI atzinusi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 648/2012 25. pantu, un centrālajām bankām; (b)atbilstīgiem prasījumiem Direktīvas 97/9/EK piemērošanas nolūkā; (c)segtiem noguldījumiem. 4.Īstenojot pilnvaras saskaņā ar šo pantu, kompetentās iestādes ņem vērā minēto pilnvaru īstenošanas iespējamo ietekmi uz finanšu tirgu pienācīgu darbību. 5.Maksājuma vai piegādes saistības, kuru izpildes termiņš būtu iestājies apturēšanas periodā, izpilda nekavējoties pēc minētā perioda beigām. 6.Ja maksājuma vai piegādes saistības atbilstoši līgumam ir apturētas saskaņā ar 1. punktu, vienības darījuma partneru maksājuma vai piegādes saistības atbilstoši minētajam līgumam aptur uz tādu pašu laikposmu. 7.Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes nekavējoties informē noregulējuma iestādes par 1. punktā minēto pilnvaru īstenošanu. 8.Dalībvalstis, kas izmanto 32. panta 2. punktā minēto iespēju, nodrošina, ka šā panta 1. punktā minētās apturēšanas pilnvaras var īstenot arī noregulējuma iestāde pēc apspriešanās ar kompetento iestādi, ja minēto apturēšanas pilnvaru īstenošana ir nepieciešama, lai veiktu 32. panta 1. punkta a) apakšpunktā paredzēto konstatējumu."; 20.direktīvas 32. panta 1. punkta b) apakšpunktu aizstāj ar šādu: "b) ņemot vērā laika resursus un citus būtiskus apstākļus, nepastāv pamatotas izredzes, ka alternatīvi privātā sektora pasākumi, kas īstenoti attiecībā uz iestādi, tostarp IPS pasākumi, vai uzraudzītāja darbība, tostarp agrīnas intervences pasākumi vai attiecīgu kapitāla instrumentu vai atbilstīgu saistību norakstīšana vai konvertācija saskaņā ar 59. panta 2. punktu, saprātīgā termiņā novērstu iestādes maksātnespēju;"; 21.direktīvas 33. panta 2., 3. un 4. punktu aizstāj ar šādiem: 2.Dalībvalstis nodrošina, ka noregulējuma iestādes veic noregulējuma darbību attiecībā uz vienību, kas minēta 1. panta 1. punkta c) vai d) apakšpunktā, ja minētā vienība atbilst 32. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem. 3.Ja jauktas darbības pārvaldītājsabiedrības meitas iestādes ir tiešā vai netiešā starpniecības finanšu pārvaldītājsabiedrības turējumā, noregulējuma plāns paredz, ka starpniecības finanšu pārvaldītājsabiedrība tiek identificēta kā noregulējuma vienība, un dalībvalstis nodrošina, ka grupas noregulējumam nepieciešamās noregulējuma darbības tiek veiktas attiecībā uz starpniecības finanšu pārvaldītājsabiedrību. Dalībvalstis nodrošina, ka noregulējuma iestādes neveic grupas noregulējumam nepieciešamās noregulējuma darbības attiecībā uz jauktas darbības pārvaldītājsabiedrību.

4.Ievērojot šā panta 3. punktu, neatkarīgi no tā, ka 1. panta 1. punkta c) vai d) apakšpunktā minēta vienība neatbilst 32. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, noregulējuma iestādes var veikt noregulējuma darbību attiecībā uz 1. panta 1. punkta c) vai d) apakšpunktā minētu vienību, ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi: (a)vienība ir noregulējuma vienība; (b)minētās vienības viens vai vairāki meitasuzņēmumi, kas ir iestādes, bet ne noregulējuma vienības, atbilst 32. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem; (c)šo meitasuzņēmumu aktīvu un saistības ir tādi, ka to maksātnespēja apdraud visu noregulējuma grupu kopumā, un noregulējuma darbība attiecībā uz 1. panta 1. punkta c) vai d) apakšpunktā minēto vienību ir nepieciešama, lai noregulētu šādus meitasuzņēmumus, kas ir iestādes, vai attiecīgo noregulējuma grupu kopumā.”; 22.direktīvas 44. panta 2. punkta f) apakšpunktu aizstāj ar šādu: f) tādas saistības pret sistēmām, kas noteiktas saskaņā ar Direktīvu 98/26/EK, vai šādu sistēmu operatoriem, vai pret to dalībniekiem, kuru atlikušais termiņš ir mazāks par septiņām dienām un kuras rodas no dalības šādā sistēmā, vai pret trešās valsts CCP, ko atzinusi EVTI;"; 23.direktīvas 45. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: "45. pants Minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām piemērošana un aprēķināšana 1.Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes un 1. panta 1. punkta b), c) un d) apakšpunktā minētās vienības vienmēr izpilda prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām saskaņā ar 45.–45.i pantu. 2.Šā panta 1. punktā minēto prasību aprēķina saskaņā ar attiecīgi 45.c panta 3. vai 4. punktu kā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību summu un izsaka kā procentuālās daļas no: (a)šā panta 1. punktā minētās attiecīgās vienības kopējās riska darījumu vērtības, ko aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 3. punktu, (b)šā panta 1. punktā minētās attiecīgās vienības sviras rādītāja riska darījumu vērtības mēra, ko aprēķina saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 575/2013 429. panta 3. punktu. 45.a pants Atbrīvojums no minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām 1.Neskarot 45. pantu, noregulējuma iestādes atbrīvo no 45. panta 1. punktā noteiktās prasības hipotekārā kredīta iestādes, kuras tiek finansētas ar segtām obligācijām un kurām saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav atļauts pieņemt noguldījumus, ja ir izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi: (a)minētās iestādes tiks likvidētas ar valsts maksātnespējas procedūrām vai cita veida procedūrām, kas īstenotas saskaņā ar 38., 40. vai 42. pantu un kas ir īpaši paredzētas minētajām iestādēm; (b)šādas valsts maksātnespējas procedūras vai cita veida procedūras nodrošinās, ka minēto iestāžu kreditori, tostarp attiecīgajā gadījumā segto obligāciju turētāji, sedz zaudējumus tādā veidā, kas atbilst noregulējuma mērķiem. 2.Iestādes, kas atbrīvotas no 45. panta 1. punktā noteiktās prasības, nav iekļautas 45.f panta 1. punktā minētajā konsolidācijā. 45.b pants Atbilstīgās saistības noregulējuma vienībām 1.Atbilstīgās saistības iekļauj noregulējuma vienību pašu kapitāla un atbilstīgo saistību summā tikai tad, ja tās atbilst nosacījumiem, kas minēti Regulas (ES) Nr. 575/2013 72.a pantā, izņemot 72.b panta 2. punkta d) apakšpunktu.

2.Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 575/2013 72.a panta 2. punkta l) apakšpunktu, saistības, kas rodas no parāda instrumentiem ar atvasināto instrumentu iezīmēm, piemēram, strukturētām parādzīmēm, iekļauj pašu kapitāla un atbilstīgo saistību summā tikai tad, ja ir izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi: (a)no parāda instrumenta izrietošo saistību konkrēta summa ir zināma iepriekš emisijas brīdī, ir fiksēta un to neietekmē atvasināta instrumenta iezīme; (b)uz parāda instrumentu, tostarp tā atvasināta instrumenta iezīmi, neattiecas savstarpējo prasījumu ieskaita līgums, un uz tā novērtējumu neattiecas 49. panta 3. punkts. Pirmajā daļā minētās saistības iekļauj pašu kapitāla un atbilstīgo saistību summā tikai attiecībā uz to daļu, kas atbilst pirmās daļas a) apakšpunktā minētajai summai. 3.Noregulējuma iestādes var nolemt, ka noregulējuma vienības 45.f pantā minēto prasību ir izpildījušas ar instrumentiem, kas atbilst visiem Regulas (ES) Nr. 575/2013 72.a pantā minētajiem nosacījumiem, lai nodrošinātu, ka noregulējuma vienību var noregulēt tādā veidā, kas atbilst noregulējuma mērķiem. Noregulējuma iestādes lēmums saskaņā ar šo punktu ietver minētā lēmuma pamatojumu, balstoties uz šādiem elementiem: (a)pirmajā un otrajā daļā minētām nepakārtotām saistībām ir tāda pati prioritāte valsts maksātnespējas hierarhijā kā konkrētām saistībām, kas ir izslēgtas no norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru piemērošanas saskaņā ar 44. panta 2. vai 3. punktu; (b)risks, ka sakarā ar norakstīšanas un konvertācijas pilnvaru plānoto piemērošanu nepakārtotām saistībām, kas nav izslēgtas no norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru piemērošanas saskaņā ar 44. panta 2. vai 3. punktu, no minētajām saistībām izrietošo prasījumu kreditoriem rodas lielāki zaudējumi nekā zaudējumi, kas tiem rastos, ja darbība tiktu izbeigta parastā maksātnespējas procesa kārtībā; (c)pakārtoto saistību summa nepārsniedz to summu, kas vajadzīga, lai nodrošinātu, ka b) punktā minētajiem kreditoriem nerodas zaudējumi, kas pārsniedz to zaudējumu līmeni, kas tiem rastos, ja darbība tiktu izbeigta parastā maksātnespējas procesa kārtībā. 4.Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 115. pantu attiecībā uz pasākumiem, lai sīkāk precizētu 2. punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minētos nosacījumus. 45.c pants Minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām noteikšana 1.Šīs regulas 45. panta 1. punktā minēto prasību katrai vienībai nosaka noregulējuma iestāde pēc apspriešanās ar kompetento iestādi, pamatojoties uz šādiem kritērijiem: (a)nepieciešamība nodrošināt, ka noregulējuma vienību iespējams noregulēt, piemērojot noregulējuma instrumentus, tostarp attiecīgā gadījumā iekšējās rekapitalizācijas instrumentu, tā, lai tiktu sasniegti noregulējuma mērķi; (b)nepieciešamība nodrošināt attiecīgos gadījumos, ka noregulējuma vienībai un tās meitasuzņēmumiem, kas ir iestādes, bet ne noregulējuma vienības, ir pietiekamas atbilstīgās saistības, lai nodrošinātu, ka, ja tām būtu jāpiemēro attiecīgi iekšējās rekapitalizācijas instruments vai norakstīšanas un konvertācijas pilnvaras, zaudējumus ir iespējams absorbēt un attiecīgo vienību kopējo kapitāla rādītāju un sviras rādītāju kā pirmā līmeņa pamata kapitālu ir iespējams atjaunot tādā līmenī, kāds ir vajadzīgs, lai tās saglabātu atbilstību atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un turpinātu darbības, kurām tām ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai Direktīvu 2014/65/ES; (c)nepieciešamība nodrošināt, lai gadījumos, kad noregulējuma plāns paredz, ka dažas atbilstīgo saistību kategorijas varētu tikt izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas saskaņā ar 44. panta 3. punktu vai varētu tikt pilnībā pārvestas saņēmējam, izmantojot daļēju pārvedumu, ka noregulējuma vienībai ir pietiekamas citas atbilstīgas saistības, lai nodrošinātu, ka zaudējumus ir iespējams absorbēt un ka noregulējuma vienības sviras rādītāju kā pirmā līmeņa pamata kapitālu ir iespējams atjaunot tādā līmenī, kāds ir vajadzīgs, lai vienība saglabātu atbilstību atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un turpinātu darbības, kurām tai ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES vai Direktīvu 2014/65/ES; (d)vienības lielums, komercdarbības modelis, finansēšanas modelis un riska profils; (e)apmērs, kādā noguldījumu garantiju sistēma varētu līdzfinansēt noregulējumu saskaņā ar 109. pantu; (f)cik lielā mērā vienības maksātnespēja negatīvi ietekmētu finanšu stabilitāti, cita starpā izraisot kaitīgu ietekmi uz citām iestādēm vai vienībām, ņemot vērā vienības savstarpējo saistību ar citām iestādēm vai vienībām, vai pārējo finanšu sistēmu. 2.Gadījumos, kad noregulējuma plāns paredz, ka noregulējuma darbība ir jāveic saskaņā ar 10. panta 3. punktā minēto attiecīgo noregulējuma scenāriju, 45. panta 1. punktā minētā prasība ir vienāda ar summu, kura ir pietiekama, lai nodrošinātu to, ka: (a)tiek pilnībā absorbēti zaudējumi, kas vienībai varētu rasties (“zaudējumu absorbcija”);

(b)vienība vai tās meitasuzņēmumi, kas ir iestādes, bet ne noregulējuma vienības, tiek rekapitalizētas tādā līmenī, kāds ir vajadzīgs, lai tās saglabātu atbilstību atļaujas izsniegšanas nosacījumiem un turpinātu darbības, kurām tām ir izsniegta atļauja saskaņā ar Direktīvu 2013/36/ES, Direktīvu 2014/65/ES vai līdzvērtīgu tiesību aktu (“rekapitalizācija”). Gadījumos, kad noregulējuma plāns paredz, ka vienības darbība tiek izbeigta parastā maksātnespējas procesa kārtībā, 45. panta 1. punktā noteiktā prasība minētajai vienībai nepārsniedz summu, kura ir pietiekama, lai absorbētu zaudējumus saskaņā ar pirmās daļas a) apakšpunktu. 3.Neskarot pēdējo daļu, noregulējuma vienībām 2. punktā minētā summa nedrīkst pārsniegt lielāko no šādiem rādītājiem: (a)summa, ko veido: i) noregulējumā absorbējamo zaudējumu summa, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā un Direktīvas 2013/36/ES 104.a pantā minētajām prasībām noregulējuma vienībai subkonsolidētā noregulējuma grupas līmenī, ii) rekapitalizācijas summa, kas ļauj no noregulējuma izrietošai noregulējuma grupai atjaunot Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto kopējo kapitāla rādītāju un Direktīvas 2013/36/ES 104.a pantā minēto prasību noregulējuma grupas subkonsolidētā līmenī; (b)summa, ko veido: i) noregulējumā absorbējamo zaudējumu summa, kas atbilst Regulā (ES) Nr. 575/2013 minētajai noregulējuma vienības sviras rādītāja prasībai noregulējuma grupas subkonsolidētā līmenī; un ii) rekapitalizācijas summa, kas ļauj no noregulējuma izrietošai noregulējuma grupai atjaunot Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta d) apakšpunktā minēto sviras rādītāju noregulējuma grupas subkonsolidētā līmenī. Piemērojot 45. panta 2. punkta a) apakšpunktu, 45. panta 1. punktā minēto prasību izsaka procentos kā saskaņā ar šā punkta a) apakšpunktu aprēķinātu summu, dalītu ar kopējo riska darījumu vērtību. Piemērojot 45. panta 2. punkta b) apakšpunktu, 45. panta 1. punktā minēto prasību izsaka procentos kā saskaņā ar šā punkta b) apakšpunktu aprēķinātu summu, dalītu ar sviras rādītāja riska darījumu vērtības mēru. Noregulējuma iestāde nosaka iepriekšējās daļās minētās rekapitalizācijas summas saskaņā ar noregulējuma plānā paredzētajām noregulējuma darbībām un var pielāgot šīs rekapitalizācijas summas, lai pienācīgi atspoguļotu noregulējamību ietekmējošus riskus, kas rodas no noregulējuma grupas komercdarbības modeļa, finansēšanas profila un vispārējā riska profila. 4.Neskarot pēdējo daļu, vienībām, kas pašas nav noregulējuma vienības, 2. punktā minētā summa nedrīkst pārsniegt lielāko no šādiem rādītājiem: (a)summa, ko veido: i) noregulējumā absorbējamo zaudējumu summa, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā un Direktīvas 2013/36/ES 104.a pantā minētajām prasībām vienībai, un ii) rekapitalizācijas summa, kas ļauj vienībai atjaunot Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto kopējo kapitāla rādītāju un Direktīvas 2013/36/ES 104.a pantā minēto prasību; (b)summa, ko veido: i) noregulējumā absorbējamo zaudējumu summa, kas atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta d) apakšpunktā minētajai vienības sviras rādītāja prasībai, un ii) rekapitalizācijas summa, kas ļauj vienībai atjaunot Regulas (ES) Nr. 575/2013 92. panta 1. punkta d) apakšpunktā minēto sviras rādītāju Piemērojot 45. panta 2. punkta a) apakšpunktu, 45. panta 1. punktā minēto prasību izsaka procentos kā saskaņā ar a) apakšpunktu aprēķinātu summu, dalītu ar kopējo riska darījumu vērtību.

Piemērojot 45. panta 2. punkta b) apakšpunktu, 45. panta 1. punktā minēto prasību izsaka procentos kā saskaņā ar b) apakšpunktu aprēķinātu summu, dalītu ar sviras rādītāja riska darījumu vērtības mēru. Noregulējuma iestāde nosaka iepriekšējās daļās minētās rekapitalizācijas summas saskaņā ar noregulējuma plānā paredzētajām noregulējuma darbībām un var pielāgot šīs rekapitalizācijas summas, lai pienācīgi atspoguļotu rekapitalizācijas vajadzības ietekmējošus riskus, kas rodas no vienības komercdarbības modeļa, finansēšanas profila un vispārējā riska profila. 5.Ja noregulējuma iestāde paredz, ka dažas atbilstīgo saistību kategorijas varētu tikt izslēgtas no iekšējās rekapitalizācijas saskaņā ar 44. panta 3. punktu vai varētu tikt pilnībā pārvestas saņēmējam, izmantojot daļēju pārvedumu, izmantojot daļēju pārvedumu, 45. panta 1. punktā minētā prasība nepārsniedz summu, kura ir pietiekama, lai: (a)segtu izslēgto saistību summu, kas noteiktas saskaņā ar 44. panta 3. punktu; (b)nodrošinātu, ka ir izpildīti 2. punktā minētie nosacījumi. 6.Noregulējuma iestādes lēmumā noteikt minimuma prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām saskaņā ar šo pantu norāda šāda lēmuma pamatojumu, tostarp pilnīgu novērtējumu par 2.–5. punktā minētajiem elementiem. 7.Piemērojot 3. un 4. punktu, kapitāla prasības interpretē saskaņā ar kompetentās iestādes piemērotajiem pārejas noteikumiem, kas iekļauti Regulas (ES) Nr. 575/2013 desmitās daļas I sadaļas 1., 2. un 4. nodaļā un valsts tiesību aktu noteikumos, izmantot iespējas, kuras kompetentajām iestādēm piešķirtas saskaņā ar minēto regulu. Noregulējuma iestāde var samazināt 45. panta 1. punktā minēto prasību, lai ņemtu vērā summu, kādu noguldījumu garantiju sistēmai paredzēts ieguldīt vēlamās noregulējuma stratēģijas finansēšanā saskaņā ar Direktīvas 2014/59/ES 109. pantu. Visu šo samazinājumu lielums ir atkarīgs no ticama novērtējuma par noguldījumu garantiju sistēmas iespējamajām iemaksām un atbilst vismaz šādiem kritērijiem: (a)mazāks par tādu iespējamo zaudējumu piesardzīgu aplēsi, kurus noguldījumu garantiju sistēmai būtu bijis jāsedz, ja iestādes darbība būtu izbeigta parastā maksātnespējas procesa kārtībā, ņemot vērā noguldījumu garantiju sistēmas augstāko prioritāti atbilstīgi Direktīvas 2014/59/ES 108. pantam; (b)mazāks par Direktīvas 2014/59/ES 109. panta 5. punkta otrajā daļā noteikto noguldījumu garantiju sistēmas iemaksu limitu; (c)ņem vērā vispārējo risku, kas rodas no noguldījumu garantiju sistēmas pieejamo finanšu līdzekļu izsmelšanas tādēļ, ka veiktas iemaksas saistībā ar vairāku banku maksātnespēju vai noregulējumu; un (d)atbilst citiem attiecīgiem valsts tiesību aktu noteikumiem un par noguldījumu garantiju sistēmu atbildīgās iestādes pienākumiem un atbildības jomai. (e)Noregulējuma iestāde, apspriedusies ar iestādi, kas ir atbildīga par noguldījumu garantiju sistēmu, dokumentē savu pieeju attiecībā uz vispārējo risku, kurš rodas no noguldījumu garantiju sistēmas pieejamo finanšu līdzekļu izsmelšanas, un piemēro samazinājumus saskaņā ar pirmo daļu, ja minētais risks nav pārmērīgs. 8.EBI izstrādā regulatīvo tehnisko standartu projektu, kurā sīkāk precizē 1. punktā minētos kritērijus, pamatojoties uz kuriem prasība pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām jānosaka saskaņā ar šo pantu. EBI iesniedz šo regulatīvo standartu projektu Komisijai līdz [1 mēnesis pēc stāšanās spēkā]. Komisijai tiek deleģētas pilnvaras pieņemt pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1090/2010 10.–14. pantu. 45.d pants Minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām noteikšana G-SII vienībām 1.Šīs direktīvas 45. panta 1. punktā minēto prasību noregulējuma vienībai, kas ir G-SII vai G-SII daļa, veido: (a)Regulas (ES) Nr. 575/2013 92.a pantā minētā prasība; un

(b)jebkāda papildu prasība pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām, kuru noregulējuma iestāde nosaka konkrēti vienībai saskaņā ar 2. punktu un kura jāizpilda ar saistībām, kas atbilst 45.b panta nosacījumiem. 2.Noregulējuma iestāde var noteikt 1. punkta b) apakšpunktā minēto papildu prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām tikai tad: (a)ja 1. punkta a) apakšpunktā minētā prasība nav pietiekama, lai izpildītu 45.c pantā izklāstītos nosacījumus; un (b)tādā mērā, ka nepieciešamā pašu kapitāla un atbilstīgo saistību summa nepārsniedz līmeni, kas ir nepieciešams, lai izpildītu 45.c panta nosacījumus. 3.Ja vairāk nekā viena G-SII vienība, kas pieder pie tās pašas ES G-SII, ir noregulējuma vienības, attiecīgās noregulējuma iestādes aprēķina 2. punktā minēto summu (a)katrai noregulējuma vienībai, (b)Savienības mātes vienībai tā, it kā tā būtu ES G-SII vienīgā noregulējuma vienība. 4.Noregulējuma iestādes lēmumā noteikt papildu prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu norāda šāda lēmuma pamatojumu, tostarp pilnīgu novērtējumu par 2. punktā minētajiem elementiem. 45.e pants Norādes par minimuma prasību pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām 1.Noregulējuma iestāde vienībai par pašu kapitālu un atbilstīgajām saistībām, kas atbilst 45.b panta vai 45.g panta 3. punkta nosacījumiem un pārsniedz 45.c un 45.d pantā noteiktos līmeņus, var sniegt norādes, kurās ir paredzētas papildu summas šādiem mērķiem: (a)lai segtu vienības iespējamos zaudējumus papildus 45.c pantā minētajiem, un/vai (b)lai nodrošinātu, ka noregulējuma gadījumā tiktu saglabāta pietiekama tirgus uzticēšanās vienībai, izmantojot kapitāla instrumentus papildus prasībai 45.c panta 2. punkta b) apakšpunktā (“tirgus stabilitātes rezerves”). Norādes var sniegt un aprēķināt tikai saistībā ar 45. panta 1. punktā minēto prasību, ko aprēķina saskaņā ar 45. panta 2. punkta a) apakšpunktu. 2.Saskaņā ar 1. punktu sniegto norāžu apmēru var noteikt tikai tad, ja kompetentā iestāde jau ir noteikusi savas norādes saskaņā ar Direktīvas 2013/36/ES 104.b pantu, un tas nepārsniedz minēto norāžu līmeni. Saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu sniegto norāžu apmērs nedrīkst pārsniegt Direktīvas 2013/36/ES 128. panta 6. punktā minētās apvienoto rezervju prasības apmēru, izņemot minētā noteikuma a) apakšpunktā minēto prasību, ja vien augstākā līmenī nav nepieciešams nodrošināt, ka pēc noregulējuma gadījuma vienība joprojām atbilst atļaujas izsniegšanas nosacījumiem atbilstīgu laikposmu, kas nav ilgāks par vienu gadu. Noregulējuma iestāde sniedz vienībai pamatojumu un pilnīgu novērtējumu par to norāžu nepieciešamību un līmeni, kas sniegti saskaņā ar šo pantu. 3.Ja vienība pastāvīgi nenodrošina papildu pašu kapitālu un atbilstīgās saistības, kā paredzēts pirmajā daļā minētajās norādēs, noregulējuma iestāde var pieprasīt palielināt 45.c panta 2. punktā minētās prasības apmēru, lai segtu saskaņā ar šo pantu sniegtās norādes apmēru. 4.Vienībai, kas nenodrošina papildu pašu kapitālu un atbilstīgās saistības, kā paredzēts saskaņā ar pirmajā daļā minētajām norādēm, nepiemēro Direktīvas 2013/36/ES 141. pantā minētos ierobežojumus. 45.f pants Minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām piemērošana noregulējuma vienībām 1.Noregulējuma vienības ievēro 45.c–45.e pantā noteiktās prasības konsolidēti noregulējuma grupas līmenī.

2.Šīs direktīvas 45. panta 1. punktā minēto prasību noregulējuma vienībai konsolidētā noregulējuma grupas līmenī nosaka saskaņā ar 45.h pantu, pamatojoties uz 45.c–45.e pantā noteiktajām prasībām un to, vai grupas trešo valstu meitasuzņēmumi ir noregulējami atsevišķi saskaņā ar noregulējuma plānu. 45.g pants Minimuma prasības pašu kapitālam un atbilstīgajām saistībām piemērošana vienībām, kas pašas nav noregulējuma vienības 1.Iestādes, kas ir noregulējuma vienības meitasuzņēmumi un pašas nav noregulējuma vienības, individuāli pilda 45.c–45.e pantā noteiktās prasības. Noregulējuma iestāde pēc apspriešanās ar kompetento iestādi var pieņemt lēmumu piemērot šajā pantā noteikto prasību 1. panta 1. punkta b), c) vai d) apakšpunktā minētajai vienībai, kas ir noregulējuma vienības meitasuzņēmums un pati nav noregulējuma vienība. Šīs direktīvas 45. panta 1. punktā minēto prasību pirmajā daļā minētai vienībai nosaka saskaņā ar 45.h pantu, pamatojoties uz 45.c–45.e pantā noteiktajām prasībām. 2.Šīs direktīvas 45. panta 1. punktā minētajai prasībai pirmajā daļā minētām vienībām piemēro šādus nosacījumus: (a)noregulējuma vienība atbilst 45.f pantā minētajai konsolidētajai prasībai; (b)visu to prasību summai, kas piemērojamas noregulējuma grupas meitasuzņēmumiem, piemēro 45.f pantā minēto konsolidēto prasību un nepārsniedz to, ja vien tas nav tikai konsolidācijas ietekmes rezultātā noregulējuma grupas līmenī saskaņā ar 45.f panta 1. punktu; (c)prasība nedrīkst pārsniegt meitasuzņēmuma ieguldījumu 45.f panta 1. punktā minētajā konsolidētajā prasībā; (d)tā atbilst 3. punktā noteiktajiem atbilstības kritērijiem. 3.Prasību izpilda ar vienu vai vairākiem šādiem elementiem: (a)saistības, kuras: i) emitē noregulējuma vienībai un iegādājas noregulējuma vienība; ii) atbilst 72.a pantā minētajiem atbilstības kritērijiem, izņemot Regulas (ES) Nr. 575/2013 72.b panta 2. punkta b) apakšpunktu; iii) parastā maksātnespējas procesā prioritāte ir zemāka nekā saistībām, kuras nav atbilstīgas pašu kapitāla prasībām un emitē citām vienībām, un iegādājas citas vienības, nevis noregulējuma vienība; iv) kuram piemēro norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaras saskaņā ar 59.–62. pantu, kas atbilst noregulējuma grupas noregulējuma stratēģijai, proti, neietekmējot noregulējuma vienības meitasuzņēmuma kontroli; (b)pašu kapitāla instrumenti, kurus emitē citām vienībām un iegādājas citas vienības, kas nav noregulējuma vienība, ja norakstīšanas vai konvertācijas pilnvaru īstenošana saskaņā ar 59.–62. pantu neietekmē noregulējuma vienības meitasuzņēmuma kontroli. 4.Ja panākta meitasuzņēmuma un noregulējuma vienības noregulējuma iestāžu vienošanās, prasību var izpildīt ar garantiju, kuru noregulējuma vienība piešķīrusi tā meitasuzņēmumam un kura atbilst šādiem nosacījumiem: (a)garantija tiek sniegta vismaz par apmēru, kas ir līdzvērtīgs prasības apmēram, ko tā aizstāj; (b)garantija ir piemērojama, ja meitasuzņēmums nespēj samaksāt savus parādus vai citas saistības noteiktajā termiņā vai ir veikts konstatējums saskaņā ar 59. panta 3. punktu attiecībā uz meitasuzņēmumu, atkarībā no tā, kas notiek agrāk; (c)garantija ir nodrošināta ar finanšu nodrošinājuma līgumu, kā definēts Direktīvas 2002/47/EK 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā vismaz 50 procentu apmērā no tās summas;

(d)garantiju un finanšu nodrošinājuma līgumu reglamentē tās dalībvalsts tiesību akti, kurā meitasuzņēmums veic uzņēmējdarbību, ja vien meitasuzņēmuma noregulējuma iestāde nav norādījusi citādi; (e)garantijas nodrošinājums atbilst Regulas (ES) Nr. 575/2013 197. panta prasībām, kas pēc atbilstoši konservatīviem diskontiem ir pietiekams, lai pilnībā segtu garantēto summu; (f)garantijas nodrošinājums nav apgrūtināts un jo īpaši to neizmanto kā citas garantijas nodrošinājumu; (g)nodrošinājumam ir spēkā esošs termiņš, kas atbilst tādam pašam termiņa nosacījumam, kurš minēts Regulas (ES) Nr. 575/2013 72.c panta 1. punktā, un (h)nav juridisku, regulatīvu vai darbības šķēršļu nodrošinājuma nodošanai no noregulējuma vienības attiecīgajam meitasuzņēmumam, tostarp gadījumos, kad veic noregulējuma darbības attiecībā uz noregulējuma vienību. 5.Meitasuzņēmuma, kas nav noregulējuma vienība, noregulējuma iestāde var pilnībā atbrīvot minēto meitasuzņēmumu no šā panta piemērošanas, ja: (a)gan meitasuzņēmumam, gan tā noregulējuma vienībai atļauju izsniedz un tos uzrauga viena un tā pati dalībvalsts; (b)noregulējuma vienība atbilst 45.f pantā minētajai prasībai uz subkonsolidēta pamata; (c)nepastāv un nav paredzami nekādi būtiski praktiski vai juridiski šķēršļi tam, lai noregulējuma vienība veiktu tūlītēju pašu kapitāla pārskaitīšanu vai saistību atmaksāšanu meitasuzņēmumam, attiecībā uz kuru ir veikts konstatējums saskaņā ar 59. panta 3. punktu, jo īpaši, ja attiecībā uz noregulējuma vienību tiek veikta noregulējuma darbība; (d)noregulējuma vienība izpilda kompetentās iestādes prasības attiecībā uz meitasuzņēmuma prudenciālu pārvaldību un ar kompetentās iestādes piekrišanu ir paziņojusi, ka garantē meitasuzņēmuma saistības, vai arī meitasuzņēmuma riski ir nebūtiski; (e)noregulējuma vienības riska novērtēšanas, mērīšanas un kontroles procedūras attiecas arī uz meitasuzņēmumu; (f)noregulējuma vienībai ir vairāk nekā 50 % balsstiesību, kas saistītas ar meitasuzņēmuma akcijām, vai tiesības norīkot vai atcelt lielāko daļu meitasuzņēmuma izpildinstitūcijas locekļu; (g)meitasuzņēmuma kompetentā iestāde ir pilnībā atbrīvojusi meitasuzņēmumu no individuālo kapitāla prasību pi