Eiropas Parlamenta rezolūcija par valsts atbalsta reformu 2005.-2009.gadam (2005/2165(INI))



Oficiālais Vēstnesis 290 E , 29/11/2006 Lpp. 0097 - 0104



P6_TA(2006)0054 Valsts atbalsta reforma Eiropas Parlamenta rezolūcija par valsts atbalsta reformu 2005. - 2009. gadam (2005/2165(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas apspriedes dokumentu "Rīcības plāns valsts atbalsta jomā — par mazāku un mērķtiecīgāku valsts atbalstu: valsts atbalsta reformas plāns 2005. - 2009. gadam"(SAAP) (COM(2005)0107), - ņemot vērā Komisijas paziņojumu — apspriedes dokumentu par valsts atbalstu jauninājumiem (COM(2005)0436), - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 28. novembra Lēmumu 2005/842/EK par 86. panta 2. punkta piemērošanu attiecībā uz valsts subsīdijām, ko piešķir kā kompensāciju konkrētiem uzņēmumiem, kuri sniedz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi [1], - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 28. novembra Direktīvu 2005/81/EK, ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību, kā arī finansiālo pārskatāmību dažos uzņēmumos [2], - ņemot vērā Komisijas darba dokumentu par Kopienas shēmu valsts subsīdijām, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu versijā, kādā tas nosūtīts Eiropas Parlamentam atzinuma sagatavošanai 2004. gada 8. septembrī, - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 21. decembra paziņojuma projektu — Kopienas pamatnostādnes par valsts reģionālo atbalstu 2007. - 2013. gadam, - ņemot vērā Lisabonas stratēģijas mērķus, - ņemot vērā 2002. gada 15. un 16. marta Barselonas Eiropadomes sanāksmes un 2001. gada 15. un 16. jūnija Gēteborgas Eiropadomes secinājumus, kā arī īpaši tos noteikumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstis piekrita samazināt valsts atbalsta līmeni ES un to novirzīt vispārējas nozīmes horizontāliem mērķiem, - ņemot vērā EK līguma 2., 5., 16., 73., 86., 87. un 88. pantu, - ņemot vērā Parlamenta iepriekšējās rezolūcijas par vispārējas nozīmes pakalpojumiem, īpaši 1997. gada 17. decembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem Eiropā [3], 2000. gada 18. maija rezolūciju par direktīvas projektu, ar ko groza Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību [4], 2001. gada 13. novembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu "Vispārējas nozīmes pakalpojumi Eiropā" [5], 2004. gada 14. janvāra rezolūciju par Zaļo grāmatu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem [6], 2005. gada 22. februāra rezolūciju par valsts subsīdijām, ko piešķir kā kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu [7], - ņemot vērā Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulu (EK) Nr. 69/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam [8], - ņemot vērā Eiropas Konstitucionālā līguma, kā to dalībvalstis parakstījušas 2004. gada 29. oktobrī Romā, I-3., I-5., II-96., III-122., III-166., III-167. un III-238. pantu, - ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas praksi attiecībā uz vispārējas nozīmes pakalpojumiem un īpaši Eiropas Kopienu Tiesas 2003. gada 24. jūlija lēmumu lietā C-280/00, Altmark Trans GmbH and Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH [9], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ekonomikas un monetārās komitejas ziņojumu un Reģionālās attīstības komitejas atzinumu (A6-0009/2006), A. tā kā valsts atbalsta nodrošinājumam vajadzētu būt vienkāršam, pārskatāmam un efektīvam; B. tā kā tirgus ekonomika ir visefektīvākais veids, kā sadalīt ierobežotus resursus; tā kā valsts atbalstam vajadzētu būt "pēdējās instances" instrumentam; C. tā kā valsts atbalstam vajadzētu būt ar skaidri definētiem mērķiem, samērīgam un jo īpaši īslaicīgi piešķirtam; D. tā kā valsts atbalsts var būt nepieciešams, lai sasniegtu Eiropas konkurētspējas vai tehnoloģiju neatkarības mērķus saistībā ar vispārējas nozīmes Eiropas Savienības projektiem atbilstīgi EK līguma 87. panta 3. punkta b) apakšpunktam; E. tā kā katru gadu ES piešķirtais valsts atbalsts pat pēc viskonservatīvākā novērtējuma sasniedz vairāk nekā 50 % no ES gada budžeta; tā kā valsts atbalsta īpatsvars pret IKP dažādās dalībvalstīs būtiski atšķiras, 2003. gadā svārstoties no 0,10% līdz 2,76% no valsts NKP un tādējādi, iespējams, izraisot ievērojamus sarežģījumus tirgū; F. tā kā valsts atbalstu finansē nodokļu maksātāji un tādēļ tas jāizlieto saprātīgi, lai nodrošinātu augstu izmaksu lietderību; G. tā kā piešķirtā valsts atbalsta pamatotību vajadzētu pārskatīt regulāri, ievērojot atbilstošus intervālus; tā kā valsts atbalsta izmantošanas regulāras uzraudzības un revīzijas uzdevumu nevajadzētu deleģēt dalībvalstu revīzijas iestādēm; H. tā kā ir nepieciešama efektīva un stingra kontrole pār valsts atbalsta piešķiršanu, lai nodrošinātu godīgas konkurences apstākļus un pārskatāmību un izvairītos no diskriminācijas; I. tā kā, izmantojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, Komisijai vajadzētu koncentrēties uz pārkāpumiem, kas ievērojami ietekmē iekšējo tirgu, jo saskaņā ar Līguma 87. pantu valsts atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu tikai tiktāl "ciktāl [tas] iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm..."; J. tā kā valsts atbalsts, kas nekropļo konkurenci, ir pieļaujams līdzeklis, lai sekmētu ekonomikas attīstību, un tādā veidā tas var būt līdzeklis, lai sekmētu Lisabonas stratēģiju saistībā ar ekonomikas izaugsmi un nodarbinātību kopā ar citiem instrumentiem, ieskaitot Kopienas finansēšanu, tādu kā struktūrfondus; K. tā kā valsts atbalsta kontroles politikas efektivitāte ir atkarīga no uzlabotas informācijas par iesaistīto pušu saistībām; L. tā kā ieguvumi no valsts atbalsta izmantošanas var ievērojami pārsniegt izmaksas, ja valsts subsīdiju izmanto racionāli un veic pamatīgu rentabilitātes analīzi; M. tā kā dalībvalstīs nav uzraudzības mehānisma, kas līdzinātos atbalsta uzraudzībai Kopienas līmenī; N. tā kā Eiropas Parlaments rezolūcijās par valsts atbalstu un regulārās diskusijās ar Komisijas pārstāvjiem Ekonomikas un monetārajā komitejā atkārtoti pieprasīja pasākumus lielākas pārredzamības nodrošināšanai, Vispārējā daļa 1. atzinīgi vērtē valsts atbalsta reformas plānā izklāstīto Komisijas nodomu modernizēt valsts atbalsta praktisko pielietojumu un procedūras, jo īpaši, vairojot tiesisko noteiktību, uzlabojot saimniecisko pieeju, palielinot pārskatāmību, konsultējoties ar ieinteresētajām personām, un pilnveidojot iztiesāšanas procesu; 2. piekrīt Komisijai, ka visaptveroša valsts atbalsta politikas reforma ir tik tiešām nepieciešama; 3. atzīmē, ka valsts atbalsta politika ir konkurences politikas neatņemama daļa un ka valsts atbalsta kontrole atspoguļo nepieciešamību saglabāt līdzvērtīgus konkurences apstākļus visiem uzņēmumiem, kas darbojas vienotā Eiropas tirgū; taču uzsver, ka saskaņā ar Līguma 87. pantu valsts atbalsts var palīdzēt sasniegt arī citus ES mērķus, īpaši tos, kas minēti Līguma 2. pantā; 4. atzīmē, ka EK līguma 86. un 87. pants skaidri paredz atsevišķus izņēmumus valsts atbalsta vispārējai aizliegšanai, ja ierosinātajiem atbalsta režīmiem ir skaidri noteikta labvēlīga ietekme uz iedzīvotājiem un vidi, un atbalsts nekaitē Eiropas Savienības vispārējai darbībai; tādēļ uzskata, ka, izvērtējot valsts atbalsta atbilstību Līgumam, ir būtiski rast pareizo līdzsvaru starp valsts atbalsta negatīvo ietekmi uz konkurenci un tā pozitīvo ietekmi uz vispārējām Kopienas interesēm; 5. uzsver, ka tiesiskās nedrošības novēršanai Komisijas lēmumiem vajadzētu būt ciešā saskaņā ar atbilstīgajiem Tiesas spriedumiem; uzskata, ka valsts atbalsta rīcības plāns (SAAP) vajadzības gadījumā jāpapildina ar likumdošanas iniciatīvām ar mērķi valsts atbalstu reformēt atbilstīgi Eiropas Savienības prasībām un uzlabot tiesisko noteiktību; 6. ierosina Komisijai pēc iespējas konsekventi publicēt skaidrojošas vadlīnijas saistībā ar Tiesas spriedumiem par valsts atbalsta noteikumiem, kuru pamatā ir Līguma noteikumi vai arī sekundārie tiesību akti; 7. uzsver nepieciešamību izdarīt secinājumus gan par iepriekš nesekmīgi piešķirto valsts atbalstu, gan par gadījumiem, kad valsts atbalsts ir izrādījies efektīvs instruments, lai sasniegtu izvirzītos mērķus; uzsver, ka jāatceļ valsts atbalsts, kas kropļo konkurenci; 8. pauž vēlmi, lai Komisija publicē Parlamentam un Padomei adresētu gada ziņojumu par dalībvalstīs piešķirto valsts atbalstu; 9. šajā sakarā lūdz Komisiju piemērot stingrākus atskaites noteikumus attiecībā uz dalībvalstīm un saņēmējiem; turklāt aicina Komisiju uzlabot valsts atbalsta progresa ziņojumus; 10. uzskata, ka mūsdienu globalizētajā ekonomikā ir būtiski Kopienas līmenī noteiktajās normās ņemt vērā starptautiskās konkurences apstākļus; 11. aicina Komisiju izpētīt, vai maksimālās atbalsta likmes, kuras var sasniegt 50 % un kuras principā ir iespējamas, nav pārāk augstas no tirgus ekonomikas viedokļa, jo pie tik augstām dotāciju likmēm ir iespējams izveidot uzņēmumu, neizmantojot pašu kapitālu, kas ir pretrunā ar uzņēmējdarbības atbildības principu tirgus ekonomikā; 12. atzinīgi vērtē valsts atbalsta rīcības plānā ietverto Komisijas paziņojumu par to, ka Kopienas galvenie mērķi ir augsts nodarbinātības līmenis, noturīga izaugsme un ekonomiskā un sociālā kohēzija; Spēcīgāka ekonomiskā pieeja 13. atzinīgi vērtē Komisijas mērķi uzlabot saimniecisko pieeju valsts atbalsta procedūrām un koncentrēt resursus, lai rīkotos gadījumos, kas varētu radīt visnopietnākos izkropļojumus konkurences un tirdzniecības jomā attiecībā uz Lisabonas un Gēteborgas stratēģiju mērķiem; 14. prasa stingri noteikt Komisijas ekonomisko pieeju, lai paaugstinātu iesaistīto pušu tiesisko noteiktību; tādēļ uzskata, ka Komisijas ekonomiskā analīze jābalsta precīzi noteiktos kritērijos, kas izriet no citās konkurences tiesību jomās spēkā esošajām procedūrām, vienlaikus nepadarot šīs procedūras pārāk apgrūtinošas; 15. mudina Komisiju visos tās lēmumos, veicot ekonomisko analīzi, izmantot abus nelegālā atbalsta izvērtēšanas kritērijus saskaņā ar Līguma 87. panta 1. punktu: konkurences izkropļojumus vai izkropļotas konkurences draudus no vienas puses un ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm no otras puses; aicina Komisiju apstiprināt un konkretizēt pieeju abiem šiem kritērijiem īpašās pamatnostādnēs; 16. iesaka Komisijai precīzāk definēt jēdzienu "tirgus nepilnības", tostarp pievienojot paskaidrojumu par jēdziena piemērošanas gadījumiem un saskaņotu metodoloģiju; uzstājīgi prasa izstrādāt izmantojamu koncepciju, lai dalībvalstis un atbalsta saņēmēji varētu to praktiski izmantot un gūt no tās labumu; uzstāj, ka jaunajā koncepcijā jānodrošina arī īsākas procedūras; lūdz Komisijai noskaidrot tirgus nepilnību jēdziena robežas un tā mijiedarbību ar valsts atbalsta aizlieguma neatņemamiem elementiem saskaņā ar Līguma 87. pantu; 17. atzīmē Komisijas viceprezidenta Siim Kallas iniciatīvu, kas paredz uzlabot subsīdiju piešķiršanas pārskatāmību lauksaimniecības jomā, pieprasot dalībvalstīm internetā publicēt saņēmējus, kā arī piešķirtās summas, un iesaka šo shēmu paplašināt arī attiecībā uz visām valsts piešķirtajām subsīdijām; iesaka uzlikt visiem uzņēmumiem par pienākumu publicēt detalizētu informāciju par saņemtajām subsīdijām, lai akcionāri varētu labāk novērtēt uzņēmuma reālos darbības rezultātus, īpaši gadījumā, ja valsts subsidēšanu varētu pārtraukt; 18. brīdina par iespējamo ļaunumu, ko varētu nodarīt gan dalībvalstu, gan Eiropas piešķirts valsts atbalsts, stimulējot saņēmēju uzņēmumu iespējamu pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz citu, uzņēmumiem nodarbojoties ar "subsīdiju pirkšanu" un nedodot ieguldījumu ES kopējo mērķu sasniegšanā; Inovācija, pētniecība un izstrāde 19. uzsver inovācijas, pētniecības un izstrādes nozīmi ES nākotnes konkurētspējas nodrošināšanā globalizētajā ekonomikā; 20. uzsver, ka valsts atbalsts pētniecībai un attīstībai jāvērtē, ievērojot Lisabonas mērķus, kā arī to, lai šāds atbalsts dotu iespēju dalībvalstīm gan novērst tirgus nepilnības, gan radīt pasākumus, kas motivētu ražotājus vairāk ieguldīt pētniecībā un attīstībā; tomēr uzsver, ka atbalsts pētniecības un izstrādes jomā nedrīkst veicināt konkurenci izkropļojošu atbalstu, īpaši dodot priekšroku tirgus dalībniekiem, kas jau nostabilizējušies tirgū; šajā kontekstā uzsver nepieciešamību dalībvalstīs pārvarēt reglamentējošus un finansiālus šķēršļus, kas kavē jaunas un novatoriskas uzņēmējdarbības attīstību; 21. konstatē, ka vides tehnoloģiju attīstību ES, īpaši enerģētikas nozarē, kavē ievērojams valsts atbalsts fosilā kurināmā un kodolenerģijas izmantošanai; stingri paļaujas uz principu, ka ārējās izmaksas vajadzētu iekļaut no dažādiem avotiem iegūtu energoresursu cenā, un uzskata, ka, pamatojoties uz šo principu, vajadzētu pārskatīt ES vadlīnijas valsts atbalsta jomā; 22. ir īpaši labvēlīga valsts atbalsta elastībai attiecībā uz novatorisku ideju radīšanu un sekmēšanu valsts pētniecības iestādēs un universitātēs, kā arī skaidriem un vienkāršiem noteikumiem, kā šādas idejas un speciālās zināšanas nodot tālāk uzņēmējdarbības pārstāvjiem; šajā sakarā atbalsta turpmāku jaunradi, izmantojot valsts un privātā sektora sadarbību un partnerību; 23. uzsver principu, ka pētniecībai un izstrādei nevajadzētu atbalstīt atsevišķus uzņēmumus; mudina Komisiju, piešķirot atbalstu pētniecībai un izstrādei, koncentrēties uz novatorisku uzņēmumu grupām; 24. atbalsta Komisijas nodomu veidot elastīgāku valsts atbalsta sistēmu, lai atbalstītu jaunrades procesus proporcionāli to nošķirtībai no tirgus; Riska kapitāls 25. uzskata, ka, ņemot vērā regulējuma nepilnības un stimulu ziņā vājo nodokļu sistēmu, dažās dalībvalstīs riska kapitāla nodrošinājums, it īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, nav optimāls; tādējādi atzinīgi vērtē Komisijas paziņojuma par valsts atbalstu un riska kapitālu nepārtrauktu pārskatīšanu [10], kuru ir paredzēts izbeigt 2006. gada augustā. 26. uzsver nepieciešamību veicināt uzņēmumus dibināšanas posmā, kā arī jaunus, novatoriskus mazos un vidējos uzņēmumus, cita starpā izmantojot atbilstīgus nodokļu atvieglojumus; 27. uzsver nepieciešamību pēc mazāk apgrūtinošām, ātrākām apstiprināšanas procedūrām; šajā kontekstā atbalsta grupu atbrīvojumus maza apjoma MVU atbalstam; Pakalpojumi ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi 28. aicina Komisiju beidzot nodrošināt juridisku skaidrību attiecībā uz pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi; 29. uzskata, ka pārmērīga kompensācija ir visbūtiskākais kritērijs un tāpēc vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus finansē no valsts atbalsta tikai tad, ja nevar piemērot pamatotas kompensācijas kritēriju vai arī tā piemērošanu nevar pierādīt; 30. pauž nožēlu, ka joprojām būtiski atšķiras veids, kā Komisija plāno praksē pielietot Eiropas Kopienu Tiesas "Altmark" spriedumā noteiktos pārbaudes kritērijus; aicina Komisiju sniegt saprotamu un precīzu skaidrojošu paziņojumu par "Altmark" spriedumā noteikto ceturto pārbaudes kritēriju, saskaņā ar kuru tiek ņemta vērā atšķirīgu nozaru specifika; 31. lūdz Komisiju, ņemot vērā valsts un privātā sektora partnerības pieaugošo nozīmi infrastruktūras izveidē mazāk attīstītos reģionos, īpašu uzmanību pievērst valsts atbalsta nodrošinājumam šādai partnerībai un tādējādi garantēt juridiskas vadlīnijas visos jautājumos, kas attiecas uz valsts atbalsta noteikumu piemērošanu šajā kontekstā, un īpaši aicina ieviest atbilstošus noteikumus, lai atvieglotu valsts un privātā sektora partnerības izmantojamību; atzīst, ka sevišķa uzmanība šajā sakarā jāpievērš tam, lai nodrošinātu pārskatāmības saglabāšanu; 32. atzīmē mazo uzņēmumu, kas sniedz sabiedriskos pakalpojumus, atbrīvošanu no valsts atbalsta noteikumu piemērošanas; taču jautā, vai, izvērtējot valsts atbalsta noteikumus, būtu pareizi nodalīt mazos un lielos uzņēmumus; tādēļ aicina Komisiju veikt novērtējumu, ņemot vērā valsts atbalsta pasākumu ietekmi uz attiecīgo tirgu, nevis iesaistītā sabiedrisko pakalpojumu uzņēmuma izmēru; Grupu atbrīvojumi 33. atbalsta kategoriju (grupu) atbrīvojuma vispārēja regulējuma apstiprināšanu Komisijā, lai vienkāršotu un konsolidētu pašreizējos kategoriju (grupu) atbrīvojumus, īpaši apmācībai, MVU un nodarbinātībai, kā arī lai integrētu plašāka apjoma atbrīvojumus, sevišķi attiecībā uz valsts atbalstu MVU un pētniecībai un izstrādei, ja vien pienācīgi tiek uzraudzītas un attiecīgi aizliegtas šķērssubsīdijas, kas plūst no maziem uz lieliem uzņēmumiem; atbalsta Komisijas mērķi koncentrēt resursus uz tādiem atbalsta veidiem, kas rada vislielākos konkurences izkropļojumus; uzskata, ka paziņošanas procedūrām un ar tām saistītajiem kavējumiem jābūt samērojamiem ar konkurences nopietnu izkropļojumu risku, ko var izraisīt attiecīgais atbalsts; pauž viedokli, ka arī viens tiesiskais instruments varētu veicināt grupu atbrīvojumu koncepcijas turpmāku paplašināšanu, lai par katra atbalsta veida mazākajiem apjomiem vairs nebūtu jāziņo; 34. uzsver vajadzību nodrošināt, ka ar vispārēja kategoriju (grupu) atbrīvojuma regulējuma palīdzību procedūras tiek ievērojami vienkāršotas, paredzot skaidrus, detalizētus un visaptverošus noteikumus, kuri nerada draudus pamatmērķim — valsts atbalsta vispārējai samazināšanai; 35. atzinīgi vērtē priekšlikumu paaugstināt de minimis līmeni; iesaka skaitli dubultot līdz EUR 200000; aicina Komisiju šajā sakarā risināt kumulācijas kontroles problēmu; Reģionālā palīdzība 36. atzinīgi vērtē Komisijas pamatnostādnes par valsts reģionālo atbalstu 2007. - 2013. gadam [11]; uzskata, ka tādēļ ir svarīgi uzmanīgāk izvērtēt teritoriālos kritērijus, lai nošķirtu ekonomiski spēcīgos ģeogrāfiskos apgabalus Eiropas Savienībā no apgabaliem, kuri pārdzīvo ar rūpniecības pārveidi saistītas grūtības un kuri cieš no pastāvīgi nelabvēlīgiem dabas apstākļiem; uzskata kohēzijas un valsts atbalsta politikas par papildinošām: Valsts atbalsta politikas ir pierādījušas efektivitāti, tiecoties pēc patiesas ienākumu konverģences visā ES; 37. uzskata, ka valsts atbalstu vajadzētu atļaut tikai tad, ja tas rada tādu pievienoto vērtību kā neviens cits politiskais pasākums un dod ieguldījumu reģionā; atbalsta efektīvāku pieeju reģionālā atbalsta piešķiršanai, koncentrējoties uz ieguldījumiem infrastruktūrā un horizontālo atbalstu nelabvēlīgajiem vai vismazāk attīstītajiem ES reģioniem, tostarp ieviešot izdevīgus nodokļu nosacījumus pārejas posmiem, kas nepārsniedz piecus gadus; šajā sakarā uzsver nepieciešamību saglabāt pienācīgus atbalsta pasākumus "statistiskā efekta" reģioniem; 38. uzskata, ka ir jāpārskata valsts atbalsta samazinājums tiem "statistiskā efekta" reģioniem, kuros ir novērojams procentuāls ienākumu pieaugums sakarā ar paplašināšanos, bet kuros tomēr nav panākta īsta izaugsme un konverģence un kuros ir augsts bezdarba līmenis; 39. aicina Komisiju — ņemot vērā ES mērķus un kohēzijas politiku, kas ir izstrādāta, lai sasniegtu ekonomisku un sociālu konverģenci, īstenojot pasākumus ES reģionu atšķirību kompensēšanai, — nodrošināt, lai ne dalībvalstu, ne Eiropas piešķirts valsts atbalsts nerada dalībvalstu reģionu savstarpējās konkurences izkropļojumus un nekļūst par finansējumu uzņēmumu pārvietošanai ES iekšienē, kā rezultātā jo īpaši zaudētas darbavietas vienā reģionā būtu cita reģiona ieguvums; 40. aicina Komisiju saskaņā ar Lisabonas un Gēteborgas stratēģijām dziļāk un detalizētāk izvērtēt dažādus valsts atbalsta veidus un to efektivitāti, lai uzzinātu, vai noteiktas valsts atbalsta formas ir izdevīgākas nekā citas to ilgstošās un labvēlīgās ietekmes ziņā uz reģionālo attīstību; 41. lūdz Komisiju valsts atbalsta reformas plānā (SAAP) aprakstītos principus attiecināt arī uz īpašiem noteikumiem, kurus piemēro noteiktās jomās, piemēram, lauksaimniecībā, zivsaimniecībā, ogļu ieguvē un transportā, kas bieži koncentrējas apgabalos, kuriem ir tiesības saņemt līdzekļus no strukturālajiem fondiem, kā arī izvirzīt konkrētākus priekšlikumus, kā šos īpašos noteikumus reformēt; Vides atbalsts 42. uzskata, ka valsts atbalsts videi, kas piemērots godprātīgi un pārskatāmi, var būt ļoti nozīmīgs, lai sasniegtu ilgtspējīgas attīstības mērķi Eiropas Savienībā, īpaši veicinot ilgtermiņa ieguldījumu tehnoloģijā un tās patentēšanu ES, ievērojot ANO Pamatkonvencijā par klimata pārmaiņām noteikto mērķi stabilizēt siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju; 43. apstiprina Komisijas viedokli par to, ka pašreizējās pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai "nav pienācīgi piemērotas ne arvien sarežģītākiem ieguldījumiem vides tehnoloģijās, nedz jaunām valsts un privātās partnerības formām" [12]; 44. aicina Komisiju un dalībvalstis paātrināt pasākumu ieviešanu, kuri mazinātu videi kaitīgu valsts atbalstu un galu galā to pilnībā izskaustu; atzīmē, ka šī valsts atbalsta apjoms ir ievērojams; un aicina Eiropas Vides aģentūru sastādīt to subsīdiju sarakstu, kuras tieši vai pastarpināti sekmē piesārņojošu rūpniecību un patēriņu, tā radot negodīgu konkurenci tīrākām tehnoloģijām; 45. tādēļ atzinīgi vērtē iesaistīto pušu uzsākto procesu, kas paredz pārskatīt šīs pamatnostādnes, kuru derīguma termiņš beidzas 2007. gada beigās; Uzlabota pārvalde 46. uzskata, ka pašreizējās valsts atbalsta politikas metodes un procedūras ir nepilnīgas un pārāk birokrātiskas; 47. tādēļ atzinīgi vērtē paraugprakses pamatnostādņu ieviešanu attiecībā uz valsts atbalsta procedūrām, lai paātrinātu paziņošanas kārtību un padarītu to efektīvāku; šajā sakarā jautā, vai regulējums salīdzinājumā ar pamatnostādnēm nebūtu piemērotāks veids, kā sasniegt šo mērķi; 48. pauž nopietnu atbalstu idejai par tādu uzraudzības iestāžu kā revīzijas palāta ciešāka tīkla izveidi dalībvalstīs, kas varētu palīdzēt konsekventi izmantot valsts atbalsta noteikumus; 49. uzsver, ka kompetences decentralizēšanai atsevišķām valsts pārvaldes iestādēm ir nepieciešama stingra uzraudzība un saskaņotība, lai nodrošinātu noteikumu vienādu piemērošanu visās dalībvalstīs; uzskata, ka decentralizācija varētu radīt risku, ka valsts atbalsta noteikumus piemēro nesaskaņoti, jo īpaši ņemot vērā neatkarīgo pārvaldes iestāžu atšķirīgās struktūras, kā arī dažādos pieredzes un speciālo zināšanu līmeņus; uzsver, cik nozīmīgs ir funkcionējošs tīkls starp kompetentajām iestādēm dalībvalstīs; 50. mudina Komisiju noteikt skaidrus laika ierobežojumus valsts atbalsta procedūrām, tostarp attiecībā uz to ievērošanu; 51. izsaka neapmierinātību par to, ka sankcijas par neinformēšanu pašreiz tiek uzliktas tikai saņēmējam un nevis dalībvalstīm; tādēļ atbalsta Komisiju jaunu uzraudzības mehānismu meklēšanā, risinot jautājumu par valsts atbalsta noteikumu nepareizu piemērošanu dalībvalstīs un aicina Komisiju nodrošināt pienācīgas sankcijas šajā sakarā; 52. atgādina prasību ieviest koplēmuma procedūru visos konkurences politikas jautājumos, par kuriem Padome pieņem lēmumu ar kvalificētu vairākumu; * * * 53. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai. [1] OV L 312, 29.11.2005., 67. lpp. [2] OV L 312, 29.11.2005., 47. lpp. [3] OV C 14, 19.1.1998., 74. lpp. [4] OV C 59, 23.2.2001., 238. lpp. [5] OV C 140 E, 13.06.2002., 153. lpp. [6] OV C 92 E, 16.04.2004., 294. lpp. [7] OV C 304 E, 1.12.2005., 117. lpp. [8] OV L 10, 13.01.2001., 30. lpp. [9] ECR [2003], I-7747. lpp. [10] OV C 235, 21.8.2001., 3. lpp. [11] OV vēl nav publicēts. [12] Komisijas 2004. gada 28. janvāra paziņojums "Veicināt tehnoloģiju pakalpojumus ilgstpējīgai attīstībai: Eiropas Savienības rīcības plāns par labu ekotehnoloģijām" (COM(2004)0038 4.2.3. punkts). --------------------------------------------------