LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 311/31

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Piespiedu darba apkarošana Eiropā un pasaulē: ES loma. EESK ieguldījums ILO 2014. gada konferencē” (pašiniciatīvas atzinums)

2014/C 311/05

Ziņotāja: Béatrice Ouin

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2013. gada 11. decembrī nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Piespiedu darba apkarošana Eiropā un pasaulē: ES loma. EESK ieguldījums ILO 2014. gada konferencē”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2014. gada 10. aprīlī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 498. plenārajā sesijā, kas notika 2014. gada 29. un 30. aprīlī (2014. gada 30. aprīļa sēdē), ar 167 balsīm par un 1 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

Civilizētā sabiedrībā cilvēku tirdzniecībai nav vietas. Tomēr tā pieaug, un piespiedu darbs ir kļuvis par dažu darba tirgus jomu neatņemamu sastāvdaļu un par lielu organizētas noziedzības tirgu. Starptautiskās darba konferences 103. sesijas, kas notiks 2014. gada jūnijā, darba kārtībā ir iekļautas debates par piespiedu darba apkarošanas pastiprināšanu. Patiesi, kopš Starptautiskās Darba organizācijas (ILO) pirmajām konvencijām par šo jautājumu 1929. gadā (Nr. 29) un 1957. gadā (Nr. 105), piespiedu darba iezīmes ir mainījušās. Kādreiz šī prakse attiecās galvenokārt uz valstīm, taču pašlaik tā koncentrējas ekonomikas privātajā sektorā un izvēršas ar globalizācijas, migrācijas, ēnu ekonomikas un starptautisko noziedzības tīklu starpniecību. Eiropas Savienība pieņēma direktīvu par cilvēku tirdzniecības novēršanu, kurā ir ņemts vērā piespiedu darbs (1). Paredzams, ka valstis un ILO sociālie partneri šā gada jūnijā pieņems jaunu starptautisku instrumentu. Šajā sakarā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja vēlas izstrādāt priekšlikumus, ņemot vērā Eiropas pieredzi gan tās teritorijā, gan ārpus tās robežām, un jo īpaši uzsvērt nozīmi, kāda ir un kāda varētu vēl vairāk būt pilsoniskajai sabiedrībai pamattiesību faktiskajā piemērošanā. Darba tirgus novērošanas centram būs pienākums pārraudzīt, kā noris gan direktīvas par cilvēku tirdzniecības novēršanu, gan ILO pieņemto dokumentu piespiedu darba apkarošanai īstenošana.

1.1. Ieteikumi

1.2. Eiropas Savienībai: panākt ar ILO kopēju nostāju, lai mērķi, kas izvirzīti ES direktīvā par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, kā arī stratēģijā cilvēku tirdzniecības izskaušanai (2) (2012), tiktu iekļauti starptautiskajās darba tiesībās.

1.3. valstīm: — nākamajā Starptautiskajā darba konferencē pieņemt 29. konvencijas papildprotokolu, ko papildinātu ieteikums, kurā būtu iekļauta cilvēku tirdzniecība darbaspēka ekspluatācijas nolūkos un novērstas nepilnības preventīvo pasākumu, cietušo aizsardzības, cietušo kompensēšanas un tirgotāju sodīšanas jomā, tādējādi pārņemot starptautiskajās tiesības to, kas jau pastāv Eiropas tiesībās; — ratificēt 189. konvenciju par darbu mājsaimniecības pakalpojumu jomā; — palielināt darba inspekciju līdzekļus un pastiprināt to sadarbību Eiropas līmenī; — saskaņot cilvēku tirdzniecības apkarošanas un imigrācijas politiku, kā arī nodrošināt Direktīvas 2011/36 par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību (3) faktisku piemērošanu. — novērst cēloņus, samazinot nabadzību un cietušo neaizsargātību, kā arī palielinot sabiedrības izpratni.

1.4. uzņēmumiem-darba devējiem un ieguldītājiem: — pārliecināties, ka piegādes ķēdē netiek izmantots piespiedu darbs un ir ievērotas cilvēktiesības gan Eiropā, gan trešās valstīs saskaņā ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) vadlīnijām daudznacionāliem uzņēmumiem un ILO trīspusējo deklarāciju par starptautiskiem uzņēmumiem un sociālo politiku; — uzraudzīt darbību un piedalīties uzņēmumu koalīcijā pret cilvēku tirdzniecību, kuru Eiropas Komisija drīzumā izveidos.

1.5. arodbiedrībām: apmācīt iesaistītos biedrus, lai viņi mācētu uzrunāt upurus un palīdzēt viņiem kārtot attiecīgās formalitātes, pirmām kārtām tādās jutīgās nozarēs kā lauksaimniecība, būvniecība, restorāni un viesnīcas vai arī darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā; sadarboties ar specializētajām nevalstiskajām organizācijām (NVO), lai sniegtu atbalstu migrantiem bez dokumentiem, kuri uzskatāmi par upuriem, nevis likumpārkāpējiem.

1.6. apvienībām: Patērētāju apvienībām jāievāc informācija par produktu izcelsmi un jāpieprasa visas ražošanas ķēdes pārredzamība. Apvienībām, kas sniedz palīdzību nelegālajiem migrantiem, organizē mājsaimniecības pakalpojumu jomā nodarbinātās personas vai cīnās par prostitūcijas izskaušanu, cīņā pret piespiedu darbu būtu jākļūst par atzītiem partneriem, kurus uzklausa.

2. Vispārīgas piezīmes

2.1. Kas ir piespiedu darbs?

ILO 29. konvencijas 2. pantā, kuru ir ratificējušas 177 valstis, piespiedu darbs ir definēts kā “jebkurš darbs vai pakalpojums, kas tiek prasīts no cilvēka, piedraudot ar kādu sodu, un ko minētā persona nav uzņēmusies veikt labprātīgi”. Šajā definīcijā ir iekļauti darba nometnēs ieslodzītie, parādu verdzība, cilvēku tirdzniecība darba ekspluatācijas nolūkos (darba ņēmēji, kuriem neizmaksā darba algu, konfiscē identitātes dokumentus utt.). Ir grūti nošķirt darbaspēka ekspluatāciju un piespiedu darbu. Starptautiskā Darba biroja izpratnē piespiedu darbs vispārīgi tiek pielīdzināts ilgam un smagam darbam, kas tiek veikts ļoti grūtos apstākļos un ir maz apmaksāts vai arī netiek apmaksāts nemaz, un kas tiek izpildīts bez ieinteresētās personas piekrišanas, draudot ar sodu. Sods var nozīmēt fizisku (sitieni, spīdzināšana, seksuāla vardarbība) vai psiholoģisku (pārmērīgas parādsaistības, identitātes dokumentu konfiskācija, draudi ziņot imigrācijas dienestiem vai izrēķināties ar ģimenes locekļiem utt.) vardarbību (4). Mūsdienās bailes un ekonomiskais spiediens aizstāj kādreizējās vergu ķēdes.

Arī saskaņā ar Direktīvu 2011/36 par cilvēku tirdzniecību piespiedu darbs tiek uzskatīts par vienu no ekspluatācijas veidiem.

2.2. Kurā jomā notiek piespiedu darbs?

Darbs mājsaimniecības pakalpojumu jomā, lauksaimniecība, būvniecība, rūpnieciskā ražošana (audumi, rotaļlietas) ir dažas no visvairāk skartajām nozarēm. Ja privātajā sektorā piespiedu darbs pārsvarā ir nelegāla darbība, tad legālajā ekonomikā tas ienāk ar apakšuzņēmumu un darbā iekārtošanas aģentūru starpniecību. Tādējādi piespiedu darbs iekļaujas privāto grupu, tostarp arī ļoti lielu grupu piegādes ķēdē. Šajā gadījumā visbiežāk runa ir par piespiedu darbu ārpus Eiropas Savienības.un visvairāk skartais pasaules reģions ir Āzijas un Klusā okeāna reģions (56 %). Centrāleiropa un Dienvideiropa, kā arī Neatkarīgo Valstu Savienība ir reģioni, kuros piespiedu darba īpatsvars sasniedz visaugstāko līmeni pasaulē (4,2 no 1 000 iedzīvotājiem). Trīspadsmit no 19 šā reģiona valstīm atrodas pie ES robežām. Taču pretēji tam, ko daudzi domā, arī Eiropas Savienībā un rūpnieciski attīstītās valstīs vērojams piespiedu darbs (7 %) (5). Visās Eiropas Savienības valstīs ir apzināti gadījumi, kad piespiedu kārtā ir nodarbinātas sievietes mājsaimniecības pakalpojumu jomā vai lauksaimniecības strādnieki. Pieaugušajiem un bērniem piespiedu kārtā jāveic nelikumīga vai nelegāla saimnieciska darbība, tostarp arī jāubago. Šie skaitļi ir jāsalīdzina ar datiem par korupciju Eiropas Savienībā, jo korupcija apgrūtina piespiedu darba apkarošanu.

2.3. Kas strādā piespiedu darbu?

Neapšaubāmi, nelegālie migranti ir visneaizsargātākā grupa, kas veido upuru lielāko daļu, lai arī visi piespiedu darba darītāji nav nelegālie migranti. Nonākuši “apburtajā lokā”, šie upuri neuzdrošinās sūdzēties, jo baidās, ka tiks nosūtīti atpakaļ uz izcelsmes valsti. Bieži vien cilvēku tirgotāji arī ir nelegālie migranti, kas ekspluatē savus tautiešus. Etniskās vai rasu minoritātes, migranti un trūcīgie ir grupas, kas visvairāk pakļautas piespiedu darbam, savukārt to vidū vismazāk aizsargātas ir sievietes un bērni. Lielākā daļa upuru cilvēku tirdzniecībā seksuālai izmantošanai ir sievietes, tāpat kā darbā mājsaimniecības pakalpojumu jomā, kur viņas ir izolētas. Bieži vien upuri ir neaizsargātas personas, kas nav arodbiedrību biedri, kas nespēj pašas sevi aizstāvēt un aizsargāt. Ēnu ekonomikas paplašināšanās sniedz iespējas cilvēku tirgotājiem. Darba inspekcijas un policijas dienestu vājums neļauj apkarot tās izvēršanos.

Ekonomikas krīzes dēļ, kas kopš 2008. gada negatīvi ietekmē Eiropu, darba ņēmēji bija spiesti pamest savu valsti, lai meklētu darbu bagātākās valstīs. Pašlaik viņu izcelsmes valstīs trūkst attiecīgo kvalifikāciju, un tāpēc ir jāizmanto migranti no tālākām zemēm, kuri arī meklē labākus dzīves apstākļus. Viņi saskaras ar grūtībām, par kurām nebija iedomājušies: bez dokumentiem, ar nepastāvīgu darbu, bez sociālās aizsardzības un iespējām atgriezties savā valstī. Šī situācija, kas vājina daudzas ģimenes, rada labvēlīgus apstākļuscilvēku tirgotājiem.

2.4. Piespiedu darbs skaitļos

— Saskaņā ar ILO nesenajām aplēsēm 2012. gadā pasaulē gandrīz 21 miljons cilvēku bija piespiedu darba upuri, no tiem – 58 % ir sievietes un meitenes. Ceturtā daļa upuru ir bērni, kas jaunāki par 18 gadiem. Privātpersonas vai privātie uzņēmumi ekspluatē gandrīz 19 miljonus personu, bet valsts vai nemiernieku grupas – vairāk nekā 2 miljonus. To upuru vidū, kurus ekspluatē privātpersonas vai uzņēmumi, 4,5 miljoni tiek izmantoti seksuāli. Saskaņā ar ILO datiem upuru vidējais piespiedu darba ilgums ir 18 mēneši.

Eurostat dati par cilvēku tirdzniecību Eiropā 2013. gadā pretēji pieņemtajam liecina, ka lielākā daļa dalībvalstīs apzināto upuru bija ES valstspiederīgie – 61 % laikā no 2008. līdz 2010. gadam. Tāpat lielākajai daļai tirgotāju, pret kuriem ir ierosināta krimināllieta, bija ES pilsonība (67 % 2008. gadā, 76 % 2010. gadā) (6). Taču laikā no 2008. līdz 2010. gadam no trešām valstīm identificētu vai iespējamu upuru proporcija trīskāršojās, palielinoties no 12 % līdz 37 %; tas apstiprina, ka migrācija no trešām valstīm joprojām ir vājais punkts. Visaugstākais apzināto vai iespējamo cilvēku tirdzniecības upuru skaits 2010. gadā bija konstatēts Itālijā (2 381), Spānijā (1 605), Rumānijā (1 154) un Nīderlandē (993), bet viszemākais – Ungārijā (10), Portugālē (8), Maltā (4) un Lietuvā (3) (7). No 8 80 000 piespiedu darba darītāju provizoriskā kopskaita ES dalībvalstīs 2 70 000 (30 %) ir seksuālās izmantošanas upuri un 6 10 000 (70 %) – piespiedu darba upuri (8).

2.5. Kā darbojas cilvēku tirdzniecība?

Cilvēku tirdzniecību un piespiedu darbu vieno cieša saikne, kas atzīta dokumentos (lai arī piespiedu darba upuri ne vienmēr ir cilvēku tirdzniecības upuri). Nabadzība un/vai bruņoti konflikti, kā arī ģeogrāfiski tuvu reģionu attīstības nelīdzsvarotība izraisa emigrācijas procesus. Paņēmieni, kurus izmanto tirgotāji, ir maldināšana, draudi, parādi. Upurus bieži savervē, transportē un izmitina, izmantojot vardarbību, piespiedu līdzekļus vai krāpšanu. Parādi un manipulēšana ar tiem ir paņēmiens, kā pārņemt un saglabāt kontroli pār cilvēku. Bieži vien darba ņēmēji, kas migrē, aizņemas ievērojamas naudas summas, lai samaksātu tirgotājam par transporta organizēšanu, ceļojuma dokumentu nokārtošanu un izdevumus saistībā ar darba atrašanu. Tā kā persona, kas gatavojas imigrēt, domā, ka vēlāk viņa varēs sniegt atbalstu ģimenei un nodrošināt savu nākotni, šo naudu aizņemas no draugiem un radiem. Doma, ka vajadzēs atgriezties, nesamaksājot šos parādus, ir neiedomājama lielākai daļai migrējošo darba ņēmēju pat tad, kad viņi atklāj, ka solītā darba nav un ka viņi tiks ekspluatēti nenoteiktu laiku. Summas, kas viņiem jāmaksā par pasi un transportu, bet pēc tam par mitekli un pārtiku, ir milzīgas. Daudzās valstīs nelegālajiem migrējošiem darba ņēmējiem nav piekļuves tiesai (9).

2.6. Piespiedu darba sekas

Piespiedu darbs ir ne vien cilvēktiesību pārkāpums, bet arī rada problēmas uzņēmumiem un darba ņēmējiem. Ar godīgiem uzņēmumiem negodīgā veidā konkurē uzņēmumi, kas izmanto piespiedu darba produktus; attiecībā uz darba ņēmējiem piespiedu darbs negatīvi ietekmē darba algas un darba apstākļus, kā arī sociālās solidaritātes finansējumu.

2.7. Kam ir izdevīgs piespiedu darbs?

Cilvēku tirdzniecība ir ļoti ienesīga: tie, kas organizē vai liek veikt piespiedu darbu, gūst milzīgus nelegālus ienākumus. Aprēķināts, ka 2005. gadā peļņa pasaulē no piespiedu darba bija 44,3 miljardi ASV dolāru gadā, no tiem 31,6 miljardi gūti no cilvēku tirdzniecības. No šīs summas 15,5 miljardi jeb 49 % bija gūti industrializēto valstu, tai skaitā Eiropas Savienības, ekonomikā (10). Cilvēku tirdzniecība uztur noziedznieku tīklus, kā arī ieroču un narkotiku nelikumīgu tirdzniecību.

3. Īpašas piezīmes

3.1. Instrumenti piespiedu darba apkarošanai

Līdztekus biedrošanās brīvībai, tiesībām uz koplīgumu slēgšanu, minimālajam vecumam, no kura persona drīkst būt nodarbināta (bērnu darba aizliegums), kā arī diskriminācijas aizliegumam nodarbinātības un profesionālās darbības jomā viena no darba pamattiesībām paredz, ka nevienam nedrīkst likt veikt piespiedu darbu; to ir apstiprinājusi ANO, ILO, ESAO un Eiropas Savienība (Eiropas Savienības Pamattiesību harta, 5. pants, Eiropas Cilvēktiesību konvencija, 4. pants). Ne vien ILO 29. un 105. konvencija, bet arī citas konvencijas, piemēram, par darbu mājsaimniecības pakalpojumu jomā (189.), par darba inspekciju (81. un 129.), par migrējošiem darba ņēmējiem (97. un 143.), par privātām nodarbinātības aģentūrām (181.), paredz iespējas rīkoties.

Pamattiesības ir universālas un tās jāpiemēro pat valstīs, kuras nav ratificējušas pamatkonvencijas atbilstīgi ILO Deklarācijai par pamatprincipiem un pamattiesībām darbā un tās turpmākajai izpildei. Saskaņā ar ANO uzņēmējdarbības un cilvēktiesību pamatprincipiem starptautiskie uzņēmumi, neatkarīgi no valsts lomas tajā valstī, kurā minētie uzņēmumi atrodas, ir atbildīgi par cilvēktiesību ievērošanu (11).

Piespiedu darbs ir viens no ekspluatācijas veidiem, kas minēts Direktīvā 2011/36. Direktīvā visi ekspluatācijas veidi ir definēti kā noziegumi un tajā ir saskaņotas sankcijas pret ekspluatatoriem un uzņēmumiem, kas izmanto piespiedu darbu. Tajā ir arī paredzēti noteikumi par preventīviem pasākumiem, cietušo aizsardzību un kompensācijām cietušajiem.

Tomēr, neraugoties uz tiesību atzīšanu un starptautisko dokumentu daudzumu, piespiedu darbs nav izzudis. Noziedznieku tīkli izplatās pāri robežām un izmanto dažādu sistēmu nepilnības.

ILO konvencijas vajag papildināt, lai tās atbilstu piespiedu darba mūsdienīgajām izpausmēm. Šajās konvencijās nav atsauces ne uz cilvēku tirdzniecību, ne uz preventīvajiem pasākumiem, ne uz upuru aizsardzību vai kompensācijām cietušajiem.

3.2. Instrumentu trūkumi

Starp reglamentējošo noteikumu (ANO), konvenciju noteikumu (ILO) un brīvprātīgi piemērojamo noteikumu (ESAO vadlīnijas starptautiskajiem uzņēmumiem (12), ISO 26000 (13), ILO trīspusējā deklarācija par starptautiskiem uzņēmumiem un sociālo politiku (14), nefinanšu pārskati) spēku (pamattiesībām) un daudzumu un to piemērošanu ir milzīga plaisa. Pat ja apkarošanas plāni ir izstrādāti, tiem bieži vien nav paredzēts budžets, pārraudzība un novērtēšana. Instrumenti nav saskaņoti: piemēram, imigrācijas, robežu kontroles un cilvēktiesību aizsardzības politika bieži vien ir savstarpējā pretrunā, savukārt sadarbības politikā, kas varētu būt tirdzniecības un piespiedu darba apkarošanas svira, šis aspekts nav minēts.

Dokumentu pārpilnība negarantē efektivitāti. Pašlaik līdztekus starptautisko iestāžu dokumentiem ir privāts marķēšanas piedāvājums: rīcības kodeksi, sertifikācija, marķējumi utt. Eiropā ir 240 marķējumi, no kuriem daudzi ir pašdefinēti un kuriem nav paredzēta pārbaude. Daži starptautiski uzņēmumi savā rīcības kodeksā, piemēram, apņemas visās jomās ievērot vietējos tiesību aktus. Tā ir apšaubāma apņemšanās valstīs, kurās sievietes tiek diskriminētas vai biedrošanās brīvība netiek aizsargāta! Dažkārt rīcības kodeksi izstrādāti, lai pārliecinātu patērētājus un ieguldītājus, bet tajos nav paredzēta nekāda kontrole vai pārbaude, un tie faktiski neapkaro piespiedu darbu, jo tas ļauj samazināt izmaksas un palielināt peļņu.

3.3. Apkarot piespiedu darbu ES un ārpus tās

3.3.1. Novērst nepilnības esošajos dokumentos. ILO Eiropas valstīm vajadzētu būt kopīgai nostājai attiecībā uz ILO 29. konvencijas papildprotokola un ieteikuma pieņemšanu, lai pastiprinātu preventīvus pasākumus, kontroli, cietušo aizsardzību un kompensācijas cietušajiem. Eiropas Savienībā — Eiropas Savienība pieņēma direktīvu par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu (2011/36/ES) un stratēģiju (EESK atzinums SOC/467). Eiropas stratēģijā cilvēku tirdzniecības apkarošanai īpaša uzmanība veltīta darbaspēka ekspluatācijai kā vienai no maz pētītām parādībām, un tajā ir paredzēta virkne pasākumu, kuros jāiesaista darba inspektori, kompetentās iestādes, kā arī Eiropas Komisija. Tomēr minētie dokumenti ir pieņemti nesen, un tie vēl nav devuši visus gaidītos rezultātus. Turklāt ekonomikas krīzes dēļ ir samazināti līdzekļi policijai un darba inspekcijai, vēršas plašumā ēnu ekonomika, pieaug nabadzība un nedrošība, un tas palielina piespiedu darba attīstības risku. Preventīvajos pasākumos neapšaubāmi jāparedz ne vien izpratnes veicināšana, izglītošana, informēšana, bet arī ēnu ekonomikas un nabadzības apkarošana, īpašu uzmanību veltot visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām, to skaitā arī migrantiem, kas nerunā uzņēmējas valsts valodā. — Darba inspekcijas rīcībā jābūt pietiekamiem kontroles līdzekļiem; ir jāstiprina Eiropas līmeņa sadarbība: jāizveido aģentūra, kas nodarbojas ar pārrobežu jautājumiem, jāpaplašina pilnvaras darba inspekciju sadarbības platformai, iekļaujot tajā arī piespiedu darbu, kā arī jākoordinē citas kompetentās iestādes (nodokļu administrācijas), lai apkarotu nedeklarētu darbu. — Darba inspektoriem, sociālajiem darbiniekiem un arodbiedrībām jābūt pieejamiem rādītājiem (vai darbiniekam ir pase, vai viņš var brīvi pārvietoties, vai darba alga tiek maksāta utt.), lai konstatētu piespiedu darbu un pieaicinātu policijas dienestus (15). — Personāla atlases un darbā iekārtošanas aģentūras, kuras meklē darbiniekus citās ES valstīs un arī ārpus tām (būvniecības, lauksaimniecības, atkritumu apsaimniekošanas, uzkopšanas u. c. nozarēm), ir jākontrolē un jāuzrauga, lai novērstu krāpniecisku praksi. Eiropas stratēģijā cilvēku tirdzniecības apkarošanai paredzēts, ka Eiropas Komisija strādās kopā ar Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fondu (Eurofound), lai izstrādātu labas prakses rokasgrāmatu publiskajām iestādēm attiecībā uz personāla atlases un darbā iekārtošanas, kā arī pagaidu darba aģentūru uzraudzību ar mērķi novērst cilvēku tirdzniecību. Šajā rokasgrāmatā vajadzētu ietvert licencēšanas un minēto aģentūru atbildības īstenošanas sistēmas. — Cietušie ir jāaizsargā, viņu tiesības ir jāgarantē un jādara viss iespējamais, lai viņi atgūtu to, kas viņiem pienākas (neizmaksātu algu, sociālo aizsardzību), un saņemtu kompensāciju proporcionāli zaudējumam. Pret cietušajiem nevajadzētu ierosināt krimināllietas par imigrāciju, viltotiem identitātes dokumentiem vai pārkāpumiem, kas izdarīti piespiedu kārtā (16). Kriminālvajāšanai jāpakļauj noziedzīgie tirgotāji. Kompensācijas cietušajiem vajadzētu nodrošināt, konfiscējot tirgotāju īpašumu. — Cietušajiem jābūt iespējai vērsties tiesā, un tāpēc viņiem jāļauj palikt valsts teritorijā, kamēr rit tiesvedība, pat ja Eiropas Savienības teritorijā viņi ir iekļuvuši nelegāli. Uzturēšanās atļauju saņemšana nedrīkstētu būt atkarīga no cietušo vēlmes sadarboties ar policiju un tiesu, jo daudzi cietušie ir pārdzīvojuši emocionālu šoku un viņiem ir bijusi ļoti negatīva pieredze saskarsmē ar policiju. Viņi var baidīties, ka, ja liecinās pret saviem izmantotājiem, pret viņu ģimenēm var tikt vērstas represijas izcelsmes valstīs. Direktīvā 2011/36 dalībvalstīm noteiktas vairākas prasības, lai sniegtu palīdzību cietušajiem un aizsargātu viņus. Šie pasākumi jāīsteno maksimāli efektīvi, lai cietušie, pat visneaizsargātākie, saņemtu faktisku aizsardzību.

3.3.2. Ārpus Eiropas Savienības labāk jāņem vērā fakts, ka līdz ar globalizāciju ir parādījušies jauni dalībnieki – NVO un starptautiski uzņēmumi. Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) noteikumos nav pietiekami viennozīmīgi iekļautas ILO konvencijas. ILO novērotājam vajadzētu piedalīties PTO darbā. Turklāt pastiprināti jāīsteno ILO kontroles mehānismu secinājumi un ieteikumi par ILO dalībvalstu tiesību aktiem un praksi. Bieži vien šie ieteikumi netiek ņemti vērā, jo to īstenošanai trūkst politiskas gribas un/vai atbilstīgu finanšu resursu un administratīvās spējas.

3.3.3. Eiropas Savienība gatavo direktīvu par uzņēmumu sociālu atbildību (17), kurā ir paredzēta prasība uzņēmumiem ar vairāk nekā 500 algotiem darbiniekiem iekļaut darbības pārskatā nefinansiālu paziņojumu par darbības ietekmi uz vidi, sociālo jomu un darbiniekiem, tai skaitā cilvēktiesību ievērošanu un korupcijas apkarošanu. Šī direktīva atbilst ILO noteikumiem (EESK atzinums INT/698).

3.3.4. Attīstības politika un ārējā palīdzība varētu būt svira, ja šī palīdzība būtu atkarīga no pamattiesību ievērošanas gan valstu, gan citu dalībnieku līmenī, bet jo sevišķi starptautiskajos uzņēmumos, kas izmanto resursus valstīs, kurām tiek sniegts atbalsts. Turklāt attīstības palīdzībā vajadzētu iekļaut projektus, kas saistīti ar administratīvās veiktspējas uzlabošanu, paredzot atbilstošu apmācību darba inspektoriem un sociālajiem partneriem par ILO konvenciju īstenošanu. Tirdzniecības politikai un attīstības politikai vajadzētu vienai otru savstarpēji papildāt, lai labāk tiktu piemērotas cilvēktiesības. ILO konvenciju par piespiedu darbu (29. un 105.), kā arī citu svarīgu ILO konvenciju ratificēšana un faktiska īstenošana būtu jāiekļauj ES un trešo valstu tirdzniecības, sadarbības un asociācijas nolīgumos un regulāri jāuzrauga. Izmantojot uzraudzības struktūras, pilsoniskās sabiedrības organizācijas jāiesaista tirdzniecības nolīgumu un to sadaļu par tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību pārraudzībā.

3.3.5. Pilsoniskās sabiedrības atbalsts

3.3.5.1. Vadlīnijās starptautiskajiem uzņēmumiem ESAO ierosina palielināt uzņēmumu lomu cilvēktiesību ievērošanā un veicināšanā (18). Tas pats ir arī ierosināts Ruggie ziņojumā (ANO) (19), kurā aicināts iesaistīt valdības, uzņēmumus, pilsonisko sabiedrību un ieguldītājus. Šajā ziņojumā ieteikts uzņēmumiem sagatavot riska novērtējumus (uzticamības pārbaudes). Uzņēmumiem ir jānodrošinās pret pamattiesību pārkāpumiem, tādējādi kļūstot par svarīgiem dalībniekiem šādu pārkāpumu apkarošanā. Vajag palielināt starptautisko uzņēmumu un ieguldītāju atbildību ne vien tāpēc, ka tas ir viņu interesēs, bet arī lai varētu pret viņiem sākt tiesvedību, ja tie nespēj nodrošināt uzraudzību. Uzņēmumiem arī jābūt atbildīgiem par ILO noteikumu piemērošanu. Neatkarīgām vērtēšanas aģentūrām, kas izvērtē ar finansēm nesaistītus jautājumus, vajadzētu kontrolēt uzņēmumu paziņojumu atbilstību.

3.3.5.2. Daudzi starptautiski uzņēmumi ir no Eiropas, un tiem ir progresīva pieeja starptautisko pamatlīgumu jomā, kas parakstīti ar starptautiskām arodbiedrību federācijām, piemēram, par uzņēmumu sociālu atbildību, kurā ir paredzēta arī piespiedu darba apkarošana. Jaunajā ES stratēģijā (20) 2011.-2014. gadam par uzņēmumu sociālu atbildību ir paredzēts, ka Eiropas uzņēmumi ir atbildīgi par cilvēktiesību ievērošanu (21).

3.3.5.3. Arī ieguldījumi ir svira: daudzi ieguldītāji pievienojās ANO atbildīgu ieguldījumu principiem (22); pašlaik sociāli atbildīgi ieguldījumi veido 22 % no kopapjoma, bet no tiem 49 % ir Eiropas ieguldījumi.

3.3.5.4. Uzņēmumi var īstenot ietekmi ar atbildīga pirkuma politiku; tāpat var rīkoties arī vietējās un reģionālās pašvaldības un administrācijas, publiskajā iepirkumā pārliecinoties, ka uzņēmumi, ar kuriem tās sadarbojas, ir darījuši visu, lai novērstu piespiedu darbu to piegādes ķēdē.

3.3.5.5. Eiropas NVO arī ir progresīva pieeja attiecībā uz patērētāju tiesībām zināt, kādos apstākļos ir ražoti apģērbi, apavi (23) vai arī pārtikas produkti no trešām valstīm. Piespiedu darbu varētu izskaust, pieprasot vairāk pārredzamības un izsekojamības visos produkta ražošanas vai pakalpojuma sniegšanas posmos.

3.3.5.6. Daudzām arodbiedrību organizācijām ir pieredze, ar ko dalīties: apmācības organizēšana, lai zinātu, kā uzrunāt piespiedu darba darītājus, darba metodes ar NVO, kas specializējas palīdzības sniegšanā nelegālajiem migrantiem. Tomēr vēl ne visas organizācijas apzinās problēmas nopietnību: daudzas domā, ka tas neskar viņu valsti vai ka tās neko nevar darīt. Valstis varētu palīdzēt arodbiedrībām organizēt ēnu ekonomikā strādājošos. Valstu-pasūtītāju arodbiedrībām vajadzētu sekmēt arodbiedrību veidošanos valstīs, kas pasūtījumus izpilda, tāpat kā atbalstīt trešo valstu darba ņēmēju prasības nodrošināt darba samaksu, kura dod iespēju dzīvot, kā arī pienācīgu darba laiku. Eiropas nozaru sociālā dialoga komitejas ir viens no līdzekļiem, kā veicināt izpratni un apkarot piespiedu darbu.

Briselē, 2014. gada 30. aprīlī. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EU.

(2) http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/ALL/?uri=CELEX:52012DC0286.

(3) OV L 101/1, 15.4.2011.

(4) ILO un Eiropas Komisija lūdza ekspertu grupai izstrādāt operatīvus rādītājus cilvēku tirdzniecības konstatēšanai. Šajā dokumentā viena lappuse ir īpaši veltīta darbaspēka ekspluatācijai http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf

(6) EUROSTAT (2013) Trafficking in Human Beings http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat.

(7) Jāuzsver, ka Eurostat 2013. gada dati pamatoti vienīgi uz skaitļiem, kurus paziņojušas dalībvalstis, un tajos nav ņemti vērā neidentificētie cilvēku tirdzniecības upuri. Ne visas dalībvalstis ir iesniegušas datus. Tāpat metodoloģija, ko izmanto dažādas valstu iestādes, ievērojami atšķiras. Tāpēc tiešs valstu salīdzinājums var būt maldinošs.

(8) Starptautiskais Darba birojs (2012): Estimation mondiale du BIT sur le travail forcé: Résultats et méthodologie, Ženēva, 2012. gads. Starptautiskā Darba biroja dati attiecas uz prognozēto (pretstatā konstatētajam) to cilvēku skaitu, kas strādā piespiedu darbu. Šie skaitļi atbilst minimālā līmeņa novērtējumam, jo ir izmantoti stingri datu apstiprināšanas un ekstrapolācijas kritēriji. Novērtējumi ir klasificēti pēc reģioniem. Klasifikācija pēc valstīm nav pieejama, jo ļoti maz valstu veica novērtējumus valsts līmenī.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_182004.pdf.

(9) Piemēram, kādam īru darba devējam bija jāmaksā soda naudu 90 000 euro apmērā par neizmaksātām algām piespiedu darba darītājam. Darba devējs iesniedza apelāciju, motivējot to ar argumentu, ka darba ņēmējam nav tiesību uz kompensāciju, jo viņš uzturas nelegāli; šī darba devēja prasība tika apmierināta (http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/).

(10) Patrick Belser, “Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits”, darba dokuments, Ženēva, Starptautiskais Darba birojs, 2005. gads. http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) Apvienoto Nāciju Organizācija (2011), ģenerālsekretāra īpašā pārstāvja cilvēktiesību un starptautisko un citu uzņēmumu jautājumos ziņojums, John Ruggie, UN GA A/HRC/17/31 www.ohchr.org/Documents/.../GuidingPrinciplesBusinessHR_FR.pdf.

(12) ESAO, 2011. gads, ESAO vadlīnijas starptautiskajiem uzņēmumiem http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm

(13) ISO 26000 – Uzņēmumu sociālā atbildība http://www.iso.org/iso/fr/home/standards/iso26000.htm.

(14) ILO trīspusējā deklarācija par starptautiskiem uzņēmumiem un sociālo politiku, 2006. gads, 4. izdevums.

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_124923/lang--fr/index.htm.

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf

(16) OSCE guidelines on non-punishment 2013, http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Padomes Direktīvas 78/660/EEK un 83/349/EEK attiecībā uz noteiktu lielu uzņēmumu un koncernu nefinansiālās un daudzveidības informācijas atklāšanu”, COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD).

(18) http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31_fr.pdf.

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:LV:PDF.

(21) ES (2011), “Atjaunota ES stratēģija 2011.–2014. gadam attiecībā uz korporatīvo sociālo atbildību”,

COM(2011) 681 final http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:LV:PDF

(22) Interneta vietne “ANO atbildīgu ieguldījumu principi”: http://www.unpri.org/ (angļu valodā).

(23) Kampaņas “Clean Clothes” tīmekļa vietne: http://www.cleanclothes.org/ (angļu valodā).