2020. gadam noteikto ES mērķrādītāju dēļ atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojums palielinās. Savā valsts rīcības plānā atjaunojamo energoresursu jomā katra dalībvalsts pieņēma atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāju attiecībā uz siltumapgādi un aukstumapgādi. Lielākā daļa valstu ir uz pareizā ceļa, lai to sasniegtu; dažas uz atjaunojamajiem energoresursiem pāriet straujāk, nekā plānots . Siltumapgādē izmantoto atjaunojamo energoresursu īpatsvars vislielākais ir Baltijas un Ziemeļvalstu reģiona dalībvalstīs (no 43 % Igaunijā līdz 67 % Zviedrijā). Siltumapgādē visplašāk izmantotais atjaunojamais energoresurss pašlaik ir biomasa, kas veido aptuveni 90 % no tai izmantotās atjaunojamo energoresursu enerģijas. 2016. gada beigās Komisija ierosinās bioenerģijas ilgtspējas politiku, kurā tiks ņemta vērā bioenerģijas ietekme uz vidi, zemes izmantojumu un pārtikas ražošanu.

2012. gadā 18 % siltumapgādei un aukstumapgādei izlietotās primārās enerģijas tika iegūts no atjaunojamajiem energoresursiem, bet 75 % — no fosilā kurināmā.

Lai gan siltumapgādes un aukstumapgādes nozare pāriet uz mazākpiesārņojošu mazoglekļa enerģiju, 75 % tās izmantotā kurināmā joprojām ir fosilais kurināmais (gandrīz puse — gāze). Kaut gan šī stratēģija palīdzēs mazināt atkarību no importa, piegādes drošība joprojām ir prioritāra, jo īpaši dalībvalstīs, kas ir atkarīgas no viena piegādātāja.

Siltumapgādē un aukstumapgādē izmanto pusi no ES enerģijas, un liela daļa no šīs enerģijas tiek izšķiesta. Izstrādāt stratēģiju, kā siltumapgādi un aukstumapgādi padarīt efektīvāku un ilgtspējīgāku, ir Enerģētikas savienības prioritāte. Tas palīdzētu mazināt enerģijas importu un enerģētisko atkarību, ievērojami mazināt mājsaimniecību un uzņēmumu izmaksas un sasniegt ES siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķi un tādējādi arī izpildīt Parīzē notikušajā COP 21 klimata pārmaiņu konferencē panāktās vienošanās saistības.

45 % enerģijas, ko Eiropas Savienībā patērē siltumapgādei un aukstumapgādei, izmanto mājokļu sektorā, 37 % — rūpniecībā un 18 % — pakalpojumu nozarē. Katrai nozarei piemīt potenciāls samazināt pieprasījumu, palielināt efektivitāti un pāriet uz atjaunojamajiem energoresursiem.

Šķēršļi ēku energorenovēšanai

Siltumapgāde un aukstumapgāde galvenokārt vajadzīga ēkām (un to iemītniekiem). Aukstā klimatā telpas apsilde veido vairāk nekā 80 % siltumapgādes un aukstumapgādes patēriņa. Siltākā klimatā vissvarīgākā ir telpas dzesēšana, un tās īpatsvars pieaug.

Ēku sliktās kvalitātes dēļ bieži novērojami siltuma vai aukstuma zudumi. Divas trešdaļas ES ēku tika uzbūvētas laikā, kad energoefektivitātes prasības bija ierobežotas vai tādu nebija vispār, un lielākoties tās tiks ekspluatētas vēl 2050. gadā. Lielus ietaupījumus var panākt ar vienkāršiem renovācijas darbiem, piemēram, bēniņu, sienu un pamatu siltumizolēšanu un divkāršā vai trīskāršā stiklojuma ierīkošanu. Vislētāk ir to darīt reizē ar citiem būvdarbiem. Pieprasījumu pēc enerģijas var mazināt arī dabā balstīti risinājumi, piemēram, pārdomāta ielu veģetācija, zaļie jumti un sienas, kas ēkas izolē un noēno, tā mazinot vajadzību pēc siltumapgādes un aukstumapgādes.

Renovēšanu energoefektivitātes uzlabošanai var veicināt dažādos veidos atkarībā no tā, kas ir ēkas īpašnieks.

Aptuveni 70 % ES iedzīvotāju dzīvo privātās dzīvojamās ēkās. Īpašnieki bieži vien neveic izmaksefektīvu renovāciju, jo viņiem trūkst informācijas par ieguvumiem, konsultāciju par tehniskajām iespējām, ir nesalāgoti stimuli [split incentives] (piemēram, daudzdzīvokļu ēkās) un ierobežotas finansējuma iespējas.

Attiecībā uz privātajiem īres namiem, kuru īpatsvars daudzās valstīs ir liels, galvenās grūtības sagādā nesalāgoti stimuli, īres noteikumi un finansējums. Stimuli ir "nesalāgoti" tādā ziņā, ka īpašniekiem ir mazs stimuls ieguldīt, ja rēķinus par enerģiju maksā īrnieks. Dažas valstis paredz iespēju īres maksas paaugstināšanu pamatot ar mazākām izmaksām par enerģiju energoefektivitātes uzlabojumu dēļ.

Ievērojamu daļu ēku fonda veido sabiedriskā īpašumā esošas ēkas, arī sociālie mājokļi. Tādas ēkas kā skolas, universitātes un slimnīcas ir tiešā sabiedrības redzeslokā un bieži vien patērē daudz enerģijas.

Galvenais šķērslis sabiedrisko ēku renovācijai ir līdzekļu trūkums. Tehnisko palīdzību, speciālās zināšanas un piekļuvi kapitālam var nodrošināt energoefektivitātes līgumi un energopakalpojumu uzņēmumi. Amerikas Savienotajās Valstīs publiskā sektora ēku renovācijā iesaistīt energopakalpojumu uzņēmumus ir ierasta prakse, un attiecīgās nozares ieņēmumi pārsniedz 6 miljardus ASV dolāru. ES šis tirgus ir vāji attīstīts.

Ceturtdaļu ēku fonda veido pakalpojumu sektora ēkas, piemēram, bankas, biroji un veikali. Tajās enerģijas patēriņš uz vienu kvadrātmetru ir vidēji par 40 % lielāks nekā dzīvojamās ēkās. Elektroenerģijas patēriņš sevišķi liels ir tad, ja ēkā ir sarežģītas apgaismošanas, gaisa kondicionēšanas vai ventilācijas sistēmas. Eiropā šī nozare turklāt izmanto lielāko daļu telpas dzesēšanas jaudas . Liels pieprasījums pēc aukstumapgādes ir lielveikalos (kur tā parasti veido vairāk nekā 40 % enerģijas patēriņa) un datu centros (25–60 % darbības izmaksu).

Visas nozares saskaras ar nepietiekamām zināšanām un tehnisko sagatavotību. Ir pārāk maz speciālistu, kuriem būtu vajadzīgās zināšanas par energoefektīvām būvēm un efektīvām un atjaunojamo energoresursu tehnoloģijām. Arhitekti gan progresīvu dizainu un būvmateriālus, gan viedās tehnoloģijas var iestrādāt visos ēku aspektos — no siltumizolācijas līdz apgaismošanai. Tomēr daudzu tehnoloģiju gadījumā "tirgus veidotāji" ir uzstādītāji.

Vidēji 6 % no eiropiešu patēriņa izdevumiem veido izdevumi par siltumapgādi un aukstumapgādi; 11 % eiropiešu nevar atļauties ziemā mājoklī uzturēt pietiekamu siltumu. Patērētāju izvēli ierobežo nepietiekama informācija par faktisko enerģijas patēriņu un izmaksām un bieži vien arī nepietiekami finanšu līdzekļi ieguldījumiem visefektīvākajās tehnoloģijās. Ir grūti tehnoloģijas un risinājumus salīdzināt pēc izmaksām un ieguvumiem visa dzīves cikla laikā, kvalitātes un uzticamības.

Finansējums

Kaut gan ekonomiskie apsvērumi ir pārliecinoši, ir maz pievilcīgu finanšu produktu, kas būtu paredzēti ēku renovēšanai.

ES budžetā 2014.–2020. gadam šai jomai atvēlēti ievērojami lielāki līdzekļi. Eiropas strukturālie un investīciju fondi (ESI fondi) piešķirs aptuveni 19 miljardus euro energoefektivitātes palielināšanai un 6 miljardus euro atjaunojamo energoresursu izmantošanai, it sevišķi ēkās un centralizētajā siltumapgādē un aukstumapgādē, aptuveni 1 miljardu euro viedajiem sadales tīkliem un finansējumu pētniecībai un inovācijai, balstoties arī uz prioritātēm, kas izraudzītas nacionālajās vai reģionālajās pārdomātas specializācijas stratēģijās. No pamatprogrammas "Apvārsnis 2020" 2,5 miljardi euro tiks piešķirti energoefektivitātes uzlabošanai un 1,85 miljardi euro — atjaunojamo energoresursu izmantošanai. Turklāt paredzams, ka sakarā ar ES garantiju no Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) tiks mobilizēti papildu ieguldījumi vismaz 315 miljardu euro apmērā. Panākt, ka ilgtspējīgas enerģētikas projektos tiek ieguldīts vairāk līdzekļu, ir viena no ESIF stratēģiskajām prioritātēm, un daži projekti jau ir apstiprināti.

Tomēr publiskais finansējums nevar būt galvenais finansējuma avots un tam tādam arī nevajadzētu būt. Energoefektivitātes tirgum ir jānobriest un jākļūst pilnīgi investīcijspējīgam. Kā apstiprināts Energoefektivitātes finanšu iestāžu grupas (EEFIG) ziņojumā, projektu virzītājiem un investoriem vēl trūkst izpratnes un pārliecības, ka enerģijas izmaksu ietaupījumi uzlabo pieejamās naudas plūsmu un ka labāki energoefektivitātes rādītāji palielina aktīvu vērtību. Kā izziņots Enerģētikas savienības stratēģijā, Komisija sadarbībā ar EEFIG šiem jautājumiem pievērsīsies iniciatīvā "Pārdomāts finansējums viedām ēkām".

Siltumapgādes un aukstumapgādes aprīkojums

Gandrīz puse ES ēku ir aprīkotas ar individuāliem sildkatliem, kuri uzstādīti pirms 1992. gada un kuru efektivitāte ir 60 % vai mazāk. 22 % individuālo gāzes sildkatlu, 34 % tiešo elektrisko sildītāju, 47 % šķidrā kurināmā sildkatlu un 58 % ogļu sildkatlu ir pārsnieguši savu tehnisko darbmūžu.

Lēmumus nomainīt veco aprīkojumu parasti pieņem piespiedu kārtā — kad siltumapgādes sistēma sabojājusies. Lielākajai daļai patērētāju dažādu risinājumu cenu salīdzinājums un pašreizējās sistēmas darbības rādītāji nav viegli pieejami. Tāpēc šie patērētāji turpina izmantot vecākas, mazāk efektīvas tehnoloģijas.