[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 10.10.2007 COM(2007) 591 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Sociālā regulējuma atkārtota izvērtēšana vairāk un labākām darba vietām ES jūrniecības nozarē (Līguma 138. panta 2. punktā paredzētā apspriešanās ar sociālajiem partneriem Kopienas līmenī, pirmais posms) KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Sociālā regulējuma atkārtota izvērtēšana vairāk un labākām darba vietām ES jūrniecības nozarē (Līguma 138. panta 2. punktā paredzētā apspriešanās ar sociālajiem partneriem Kopienas līmenī, pirmais posms) 1. IEVADS Zaļajā grāmatā „Ceļā uz turpmāko ES jūrniecības politiku”[1] izvirzīts jautājums par jūrniecības nozares izslēgšanu no daļas Eiropas darba un sociālās jomas tiesību aktu un par tās atkārtotu izvērtēšanu ciešā sadarbībā ar sociālajiem partneriem. Saistībā ar citām darbībām, kuru mērķis ir nostiprināt sociālo dimensiju Eiropas jūrniecībā[2], veicināt ES jūrniecības nozares konkurētspēju, ņemot vērā nozares pārstāvju un jo īpaši Eiropas Parlamenta un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas pieprasījumu, Komisija vēlas pārbaudīt, vai pašlaik spēkā esošie Kopienas tiesību akti nodrošina pienācīgu jūrniecībā nodarbināto aizsardzību un vai, to uzlabojot, varētu panākt, ka ES jūrniecības nozare saista vairāk darba meklētāju uzmanības[3] un nemazina tās konkurētspēju. Lai konstatētu izņēmumus vai atkāpes, kas skar jūrniekus, un grūtības interpretēt attiecīgos tiesību aktus, minētie akti šajā paziņojumā ir pārskatīti. Paziņojuma uzdevums ir, ņemot vērā jau spēkā esošās daudzās starptautiskās konvencijas un standartus, noteikt, cik daudz vēl jādara, lai Eiropas Savienībā uzlabotu jūrnieku tiesisko aizsardzību. Galu galā, ņemot vērā Līguma 138. panta 2. punktu, ar paziņojumu sāk apspriešanos ar sociālajiem partneriem par iespējamiem Kopienas rīcības virzieniem. Ja lielāko vērību veltī regulējumam, nenovēršami jāsašaurina analīzes joma, pievēršoties tām profesijām, kuras ES tiesību akti aizsargā mazāk nekā citas un kurām atklātas samilzušas problēmas, proti, tiem, kas strādā kuģniecības un zvejniecības nozarē. Ļoti svarīgs ir izskatāmā jautājuma nozīmīgums ekonomikas un sociālā ziņā. Aplēsts, ka 2005. gadā ES-27 kopā bijis aptuveni 204 400 jūrnieku[4] un ES-25 nodarbināti apmēram 190 000 līdz 195 000 zvejnieku. Apspriedēs vairākkārt apstiprināts, ka, komplektējot Eiropas kuģu apkalpi, trūkst kvalificētu darbinieku. 2. STARPTAUTISKAIS REGULēJUMS Lielākā daļa jūrniecības nozaru darbojas izteiktas globalizācijas apstākļos. Ekonomikai aizvien vairāk globalizējoties un darbaspēkam internacionalizējoties, dažkārt arī nepietiekami ievērojot spēkā esošos starptautiskos standartus, pasaules līmenī samazinās šo standartu efektivitāte un kuģošanas drošība, un tādējādi ļoti pastiprinās jūrnieku dzīves un darba apstākļu nevienlīdzība. Lai nostiprinātu starptautisko regulējumu, ES daudz dara starptautiskos forumos. Šā darba iznākums ir veiksmīgi pieņemtā SDO 2006. gada Konvencija par darbu jūrniecībā [5] un SDO 2007. gada Konvencija par darbu zvejniecībā [6]. Atjauninot un papildinot ES iekšējo un ārējo politiku, tostarp sociālos standartus, jāņem vērā jaunie starptautiskie standarti, kas ieviesti ar minētajām konvencijām, jo tie konsolidē un atjaunina spēkā esošos starptautiskos tiesību aktus ļoti daudzās jomās un tajos ir visaptveroši noteikumi par atbilstību un izpildi. Lai visas pasaules kuģniecībā panāktu vienādus nosacījumus, noteikti jāīsteno noteikumi par atbilstību un izpildi, kuri noteikti SDO 2006. gada Konvencijā par darbu jūrniecībā . Jānorāda arī, ka trešajā dokumentu paketē par kuģošanas drošību pārskatīti daži noteikumi par ostas valsts kontroli, kas attiecas uz darba standartiem, ieskaitot kuģa apkalpes iesniegto sūdzību izskatīšanu[7]. Padome 2007. gada 7. jūlijā pieņēma lēmumu, ar ko dalībvalstīm Eiropas Kopienas interesēs atļauj ratificēt (ieteicams līdz 2010. gada 31. decembrim) SDO 2006. gada Konvenciju par darbu jūrniecībā [8]. Komisija plāno iesniegt arī priekšlikumu Padomes lēmumam, ar ko ES dalībvalstīm atļauj un rosina tās steidzami ratificēt SDO 2007. gada Konvenciju par darbu zvejniecībā [9]. Pēdējos gados SDO un SJO uzņēmušās arī iniciatīvu uzlabot drošības standartus. Lai jūrniekiem atvieglotu došanos atvaļā un tranzītu, SDO 2003. gadā, pārskatot Konvenciju par jūrnieku personas apliecībām Nr. 108, pieņēma Konvenciju Nr. 185 par jūrnieku personu apliecinošiem dokumentiem. Padome atļāva ES dalībvalstīm to ratificēt, un arī Komisija rosina to ratificēt[10] un īstenot. Arī iekļaujot noteikumus par sociālo aizsardzību EK un jaunattīstības valstu partnerības nolīgumos, kas noslēgti zvejniecības jomā, veicina pienācīgus darba un dzīves apstākļus. 3. ES TIESīBU AKTI PAR DARBA APSTāKļIEM, INFORMēšANU UN APSPRIEšANOS ES tiesību akti par darbinieku darba apstākļiem, informēšanu un apspriešanos turpmāk tekstā – IA) ar tiem uz jūrniekiem un/vai zvejniekiem attiecas četros veidos. - Bez izņēmuma (t. i., bez īpašiem noteikumiem vai atkāpēm). Direktīvas, kas reglamentē darbu uz noteiktu laiku, nepilnas slodzes darbu un darbinieku veselības aizsardzības un drošības noteikumus līgumos, kurus noslēdz uz noteiktu laiku, vai pagaidu darbinieku līgumos, un direktīvas, kas reglamentē informēšanu par nosacījumiem, kurus piemēro Eiropas uzņēmumu un kooperatīvu darbinieku darba līgumiem vai attiecībām ar šiem uzņēmumiem un kooperatīviem un dalībai tajos. - Īpaši tiesību akti vai vispārīgi instrumenti, kuros ir īpaši noteikumi. Direktīva par darba laika organizēšanu (galveno direktīvu[11] nepiemēro jūrniekiem, tomēr tajā paredzēts īpašs regulējums attiecībā uz zvejniekiem) vai direktīva par jauniešu darbu[12] (paredzētas konkrētas diferencētas iespējas pieļaut atkāpes konkrētā nozarē). - Transponējot direktīvas, dalībvalstis savos tiesību aktos var ieviest izņēmumus. Direktīva par Eiropas uzņēmumu padomēm, direktīva par informēšanu un apspriešanos un direktīva par darbinieku aizsardzību darba devēja maksātnespējas gadījumā. - Izslēgšana no darbības jomas. Direktīvas par kolektīvo atlaišanu, par uzņēmuma īpašnieka maiņu un norīkošanu darbā. Divu pēdējo veidu direktīvas jāanalizē sīkāk. a) Padomes Direktīva 2002/74/EK [13] par darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā Saskaņā ar 1. panta 2. punktu dalībvalstis drīkst neattiecināt šīs direktīvas piemērošanas jomu uz dažu kategoriju darbiniekiem, ja vien ieviestas citādas garantijas, kas darbiniekiem nodrošina pienācīgu aizsardzību to darba devēju maksātnespējas gadījumā. Kaut arī šajā noteikumā nav īpaši pieminēti jūrnieki, dalībvalstis var izmantot šo iespēju attiecībā uz viņiem. Saskaņā ar 1. panta 3. punktu dalībvalstis, kuru līdzvērtīgie tiesību akti neattiecas uz zvejniekiem, kuru atlīdzību nosaka nozvejas apjoms, direktīvai stājoties spēkā, drīkst šādu izņēmumu saglabāt. Iespēju izmantot izņēmumu, uz kuru attiecas direktīvas 1. panta 2. punkts un/vai 1. panta 3. punkta b) apakšpunkts, izmantojušas tikai sešas dalībvalstis[14]. Atkārtoti jāizvērtē, vai šajās dalībvalstīs izņēmums vēl aizvien ir pamatots un vai šajos gadījumos piedāvātā citādā aizsardzība patiešām ir līdzvērtīga. b) Padomes Direktīva 94/45/EK [15] par Eiropas uzņēmumu padomēm Direktīva attiecas uz to zvejas kuģu apkalpēm, kuri ir tās vispārējā piemērošanas jomā. Tomēr 1. panta 5. punktā noteikts: „ Dalībvalstis var paredzēt, ka šī direktīva neattiecas uz tirdzniecības flotes apkalpes locekļiem ”. Viens iemesls, kāpēc pieļāva šādu atkāpi[16], bija tāds, ka parasti šīs apkalpes strādā lielā attālumā cita no citas un no vadības, tādējādi tām ir grūti sapulcēties kopā, lai apspriestos. Šo noteikumu izmantojušas sešas dalībvalstis[17]. Vēl divās [18] izņēmums izdarīts tāpēc, ka spēkā ir īpaši tiesību akti, savukārt trijās citās dalībvalstīs[19] izmanto attiecīgus mehānismus, ar ko īstenošanas tiesību aktus pielāgo jūrniekiem. Iespēja attiecināt izņēmumu uz tirdzniecības flotes apkalpēm ir jāpārskata, jo (i) ļoti internacionalizētajam darbaspēkam vajadzīga pārnacionāla informēšana un apspriešanās, (ii) lielākā daļa dalībvalstu neizmanto šo iespēju, (iii) direktīvas noteikumi ir elastīgi (par informēšanas un apspriešanās mehānismiem var vienoties, pielāgojot tos uzņēmuma īpatnībām). Tomēr vienmēr būs jāņem vērā jūrnieku darba īpatnības. Viens risinājums ir pašreizējā izņēmuma vietā atļaut valstīm pieņemt noteikumus par tirdzniecības kuģu apkalpju, jo īpaši par tālbraucēju kuģu apkalpes locekļu, īpašo stāvokli, kā jau to dara dažas dalībvalstis. c) Direktīva 2002/14/EK [20] par informēšanu un apspriešanos Direktīvas 3. panta 3. punktā noteikts: „ Dalībvalstis var atkāpties no šīs direktīvas, paredzot īpašus noteikumus, kas piemērojami tāljūras kuģu apkalpēm ”. Dalībvalstis izņēmumu pamatoja līdzīgi kā izņēmumu Direktīvā 94/45/EK, proti, uz pārvadājumu kuģiem, kas atrodas tālu no uzņēmuma galvenās mītnes, darbiniekus ir grūti informēt un apspriesties ar tiem, turklāt ar jūrniekiem bieži slēdz īstermiņa līgumus. Tomēr šis izņēmums nav pieļaujams bez nosacījumiem, jo dalībvalstīm ir jāparedz „īpaši noteikumi”. Tādējādi nevar būt, ka regulējuma nav nemaz vai ka nosaka citādu aizsardzības līmeni. Direktīvas 3. panta 3. punktā paredzēto iespēju izmantojušas astoņas dalībvalstis[21], bet tikai trīs no tām[22] ieviesušas īpašus noteikumus, kas piemērojami apkalpēm, uz kurām attiecas atkāpe. Drīzumā ziņojumā par direktīvas īstenošanu Komisija izvērtēs šo īpašo noteikumu atbilstību tiesību aktiem. d) Padomes Direktīva 98/59/EK [23] par kolektīvo atlaišanu Direktīvas 1. panta 2. punkta c) apakšpunktā noteikts, ka tā neattiecas uz tālbraucēju [jūras] kuģu apkalpēm. Paskaidrojuma rakstā, kas 1991. gadā pievienots priekšlikumam par Direktīvas 75/129/EEK[24] pārskatīšanu, Komisija uzskatīja, ka informēšanas, apspriešanās un ziņošanas prasības, kas noteiktas direktīvā nekādā ziņā nav saderīgas ar to darba līgumu vai darba attiecību specifiku, kurus noslēdz ar jūras kuģu apkalpēm. Viņu izslēgšana no direktīvā paredzētās aizsardzības nav pieļaujama, ja vien uz viņiem neattiecas citādas garantijas, kuras piedāvā tādu pašu aizsardzību, kā paredzēts direktīvā. Diskutējot Padomē iebilda pret norādi uz citādām garantijām, kas piedāvā tādu pašu aizsardzību. Tāpēc ir pietiekami iemesli atkārtoti izvērtēt direktīvas noteikumus par jūras kuģu apkalpju tiesību aizsardzību[25]. e) Padomes Direktīva 2001/23/EK [26] par uzņēmuma īpašnieka maiņu Direktīvas 1. panta 3. punktā noteikts, ka no tās darbības jomas kopumā izslēgti jūras kuģi. Ne sākotnējā Komisijas priekšlikumā (COM(74) 351), ne 1975. gada 25. jūlija (COM(75) 429) grozītajā priekšlikumā nav īpašu norāžu par jūras kuģiem. Tomēr 1977. gada 14. februārī pieņemtajā Direktīvā 77/187/EEK jau bija paredzēts izņēmums, ko acīmredzot bija veicinājis līdzīgs izlēmums direktīvā par kolektīvo atlaišanu. Komisija priekšlikumā par Direktīvas 77/187/EEK pārskatīšanu[27] 1994. gadā uzskatīja, ka jūras kuģus varētu izslēgt no informēšanas un apspriešanās tiesībām, kuras piešķirtas saskaņā ar direktīvu, bet no pamatnoteikumu darbības jomas ne, t. i., tiem saglabājamas darbinieku tiesības, kas bijušas spēkā, mainoties uzņēmuma īpašniekam. Tomēr Padome šādai nostājai nepiekrita. Sākotnēji šķiet, ka nav īpaša iemesla saglabāt šo izņēmumu. Konkrēti, direktīvas noteikumi par darbinieku tiesību aizsardzību nešķiet nesaderīgi ar darba līgumu vai darba attiecību specifiku jūras kuģos. Ciktāl tas attiecas uz informēšanas un apspriešanās tiesībām, pieejai jābūt saderīgai ar pieeju, ko izmantos attiecībā uz Direktīvām 2002/14/EK un 98/59/EK. Jānorāda, ka diezgan daudz dalībvalstu[28], tostarp dažas lielākās kuģniecības valstis, nav izvēlējušās izslēgt jūras kuģus no to valsts tiesību aktu darbības jomas, ar kuriem īsteno direktīvu. Tāpēc ir skaidrs, ka šim jautājumam jāpievērš papildu uzmanība. f) Direktīva 96/71/EK [29] par norīkošanu darbā Direktīvas 96/71/EK 1. panta 2. punktā paredzēts: „ Šo direktīvu nepiemēro tirdzniecības flotes uzņēmumiem attiecībā uz kuģa apkalpi ”. Direktīvā „darbā norīkots darba ņēmējs” [darbinieks] definēts kā darba ņēmējs [darbinieks], kurš uz ierobežotu laiku veic darbu dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā viņš parasti strādā. Stingri ņemot, tāljūras kuģu jūrniekus nevar uzskatīt par norīkotiem darbā citā dalībvalstī[30]. Iepriekšējā ziņojuma par direktīvas īstenošanu[31] Komisija atzina, ka, ņemot vērā šīs ceļojošo darbinieku grupas darba specifiku un praktiskās grūtības, kas saistītas ar viņu uzraudzību, lielākā daļa dalībvalstu izņēmumu uzskata par nepamatotu . Tomēr, izslēdzot šos uzņēmumus no direktīvas darbības jomas, viņiem tik un tā piemēro starptautisko privāttiesību normas (Romas konvenciju)[32]. Jāsecina, ka darbā norīkošanas definīcija Direktīvā 96/71/EK nav piemērojama jūrniekiem. Spēkā esošais izņēmums ir pamatots, jo atbilst realitātei. 4. ES TIESīBU AKTI VESELīBAS AIZSARDZīBAS UN DROšīBAS JOMā ES tiesību akti par veselības aizsardzību un drošību darbā attiecas uz „ visām valsts un privātas darbības nozarēm ”[33]. Tādējādi uz jūrniekiem attiecas tāda pati aizsardzība kā uz citu nozaru darbiniekiem. No 28 direktīvām šajā jomā tikai divas neattiecas uz jūrniecības nozari. - Padomes 1989. gada 30. novembra Direktīva 89/654/EEK par minimālajām prasībām attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību darba vietā [34]; - Padomes 1990. gada 29. maija Direktīva 90/270/EEK par minimālajām prasībām attiecībā uz drošību un veselības aizsardzību darbā ar displeju ierīcēm [35] . Direktīva 89/654/EEK neattiecas uz transportlīdzekļiem, ko izmanto ārpus uzņēmuma un/vai iestādes, ne arī uz darbavietu transportlīdzeklī un zvejas kuģī. Šīs izslēgšanas iemesls ir tas, ka tās ir īpašas darbavietas, kas atšķiras no darbavietas uzņēmuma un/vai iestādes telpās, un tādēļ uz tām ir jāattiecina īpaši noteikumi. Turklāt, tā kā zvejniecības nozare ir vairāk pakļauta negadījumiem, bija nepieciešams īpašs tiesību instruments, lai rastu risinājumus specifiskajiem riskiem un lai veicinātu zvejnieku arodveselību un darba drošību. Tādēļ Padome pieņēma Direktīvu 93/103/EEK par drošības un veselības prasību minimumu darbā uz zvejas kuģiem. Starptautiski nolīgumi un konvencijas ir būtiski, nosakot veselības aizsardzības un drošības prasības, kurām jābūt ievērotām attiecībā uz jūras kuģiem. Šajā sakarā 2006. gada SDO Konvencija par darbu jūrniecībā un 2007. gada SDO Konvencija par darbu zvejniecībā būs īpaši nozīmīgas. Tomēr jāuzsver, ka Kopiena nodrošina efektīvus tiesiskos līdzekļus, lai pēc vajadzības papildinātu šos starptautiskos instrumentus. Saistoši starptautiskie kodeksi un nolīgumi dažreiz ietver stingrākus un/vai specifiskākus noteikumus nekā ES tiesību akti veselības aizsardzības un drošības jomā, un to piemērošana ir nepārprotami paredzēta atsevišķās direktīvās. Šādos gadījumos ir nepārprotami norādīts, ka attiecīgās direktīvas noteikumus piemēro, neskarot šādus nolīgumus un kodeksus. Piemēram, Direktīvā 1999/92/EK[36] attiecīgā nozare ir pilnībā pakļauta šādiem starptautiskiem nolīgumiem. Tādējādi ar Kopienas Stratēģiju veselības aizsardzībai un drošībai darbā 2007.–2012. gadam[37] Komisija ir apņēmusies veicināt veselības aizsardzību un drošību starptautiskā mērogā un padziļināt sadarbību ar SDO, PVO un citām starptautiskajām organizācijām, lai paaugstinātu vispārējo aizsardzības līmeni. Divas direktīvas jo īpaši attiecas uz jūrniecības nozari. - Padomes 1992. gada 31. marta Direktīva 92/29/EEK par minimālajām drošības un veselības aizsardzības prasībām medicīniskās palīdzības uzlabošanai uz kuģiem[38] ; - Padomes 1993. gada 23. novembra Direktīva 93/103/EK par drošības un veselības prasību minimumu darbā uz zvejas kuģiem[39] . Direktīva 93/103/EK attiecas tikai uz jauniem zvejas kuģiem (līgums par būvēšanu iesniegts pēc 23.11.1995.), kuriem attālums starp perpendikuliem ir vismaz 15 m, un uz esošajiem zvejas kuģiem, kuriem attālums starp perpendikuliem ir vismaz 18 m. Komisijas ziņojums par Direktīvas 93/103/EK noteikumu praktisko īstenošanu, kurā ir rūpīgi analizēta direktīvas ietekme uz Eiropas zvejnieku veselības aizsardzību un drošību un kurā ir noteikti īstenojamie pasākumi, ir jāpieņem 2008. gadā. Direktīvas neattiecināšana uz mazajiem kuģiem ir pamatota ar nopietnu ekonomisko ietekmi, tostarp papildu administratīvo slogu, kas rastos saistībā ar mazajiem kuģiem, ja uz tiem attiecinātu minēto direktīvu. Tomēr ir jārod risinājums nemainīgi augstajam darba negadījumu skaitam zvejniecībā. Lai veicinātu darba drošību, darba devēji un darbinieki jo īpaši ir jāinformē par labas prakses piemēriem, ņemot vērā darba specifiku uz mazajiem zvejas kuģiem, kā arī jāsniedz tiem praktiskas norādes. 5. DARBINIEKU BRīVA PāRVIETOšANāS UN SOCIāLāS DROšīBAS SISTēMU KOORDINāCIJA 5.1. Darbinieku brīva pārvietošanās Darbinieku brīva pārvietošanās ES ir viena no pamatbrīvībām, kas noteiktas Kopienas tiesību aktos. Saskaņā ar līdzšinējo judikatūru EK līguma noteikumi darbinieku brīvas pārvietošanās jomā ir piemērojami arī jūras transportam. Pat ja darbības tiek veiktas ārpus Kopienas teritorijas, attiecīgajam darbiniekam piemēro Kopienas noteikumus ar nosacījumu, ka darba tiesiskās attiecības var attiecināt uz Kopienas teritoriju vai ka tām ir pietiekami cieša saikne ar šo teritoriju[40]. 5.2. Sociālās drošības shēmu koordinācija Ar Kopienas tiesību aktiem sociālās drošības jomā ir noteikts, ka darbinieki un viņu ģimenes locekļi nezaudē tiesības uz sociālo aizsardzību, ja tie pārvietojas Kopienā, un tiek nodrošināts, ka dalībvalstis, piemērojot valsts sociālās drošības noteikumus, ievēro vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas pamatprincipus. Attiecīgie tiesību akti ir Regula (EEK) Nr. 1408/71 un tās īstenošanas Regula (EEK) Nr. 574/72. Šajos noteikumos ir paredzēta vienkārša dalībvalstu sociālās drošības sistēmu koordinācija. Attiecībā uz jūrniekiem Regulā (EEK) Nr. 1408/71 ir ietverti specifiski noteikumi par piemērojamajiem tiesību aktiem. ES pilsonis, kurš strādā uz kuģa, kas kuģo ar dalībvalsts karogu, faktiski ir pakļauts minētās dalībvalsts tiesību aktiem. Tomēr, ja attiecīgā persona strādā uz kuģa, kas kuģo ar kādas dalībvalsts karogu, bet par šo darbu saņem atalgojumu no uzņēmuma, kura juridiskā adrese vai uzņēmējdarbības vieta ir citā dalībvalstī, šī persona ir pakļauta pēdējās minētās dalībvalsts tiesību aktiem, ja tā pastāvīgi dzīvo šajā valstī[41]. Regulas (EEK) Nr. 1408/71 noteikumi attiecas arī uz trešu valstu pilsoņiem, kuri likumīgi dzīvo dalībvalstī un visādā ziņā nav saistīti tikai ar vienu dalībvalsti (skatīt Regulu (EK) Nr. 859/2003). Taču šie Kopienas tiesību akti jūrniekiem nodrošina tikai daļēju tiesību aizsardzību, jo (i) tie attiecas tikai uz ES un EEZ valstu un Šveices sociālās drošības shēmām un (ii) šie Kopienas tiesību akti nav attiecināmi uz trešu valstu pilsoņiem, kuri strādā uz kuģa ar dalībvalsts karogu, bet likumīgi nedzīvo Kopienā vai nav pārrobežu darba ņēmēji saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 859/2003. Jautājums par to, vai tiem pienākas sociālais nodrošinājums saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem, kuriem tie ir pakļauti, ir attiecīgās(-o) dalībvalsts(-u) ziņā. Turklāt šo noteikumu materiālā darbības joma aprobežojas ar sociālās drošības shēmām, kuras izveidotas ar valsts tiesību aktiem. Izņēmumi attiecas uz brīvprātīgām papildu apdrošināšanas shēmām vai pašnodarbināto personu īpašām shēmām[42] un uz koplīgumiem, ja vien šādi nolīgumi nav obligāti saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Jūrniecības un zvejniecības nozarē sociālais nodrošinājums bieži vien ir darba līguma sastāvdaļa, un to nodrošina ar starptautisku privātu apdrošināšanas shēmu. Darbinieki var atsaukties uz Regulas (EEK) Nr. 1408/71 noteikumiem tikai tad, ja uz tiem attiecas obligātā apdrošināšana tajā valstī, kuras tiesību akti uz viņiem attiecas. Tādējādi tie var sastapties ar nepilnībām savās tiesībās uz sociālo nodrošinājumu. Jo īpaši tas attiecas uz pensijas tiesībām. SDO 2006. gada Konvencijā par darbu jūrniecībā ir ietverti noteikumi par obligāto sociālās aizsardzības līmeni, kas katram dalībniekam saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir jānodrošina tiem jūrniekiem, kuri dzīvo attiecīgajā teritorijā. Saskaņā ar SDO 2006. gada Konvenciju par darbu jūrniecībā šai aizsardzībai jābūt vismaz tikpat labvēlīgai kā tai, kura attiecas uz darbiniekiem, kuri strādā uz sauszemes un kuri dzīvo attiecīgajā teritorijā. Līdzīgi noteikumi ir paredzēti 2007. gada SDO Konvencijā par darbu zvejniecībā . Kad šie noteikumi stāsies spēkā, šīs nozares darbiniekiem tiks nodrošināts noteikts sociālās aizsardzības līmenis. Citas priekšrocības varētu gūt, noslēdzot vairāk starptautisko nolīgumu ar trešām valstīm, kuri ietver noteikumus sociālajā un vienlīdzīgas attieksmes jomā. 6. SOCIāLā DIALOGA NOZīME Jūras transporta un jūras zvejniecības komitejas regulāri izskata jautājumus nolūkā uzlabot drošību un labklājību uz kuģa. Abas komitejas jau ilgu laiku darbojas, lai nodrošinātu pienācīgus darba apstākļus globalizācijas kontekstā, kā arī lai panāktu, ka tiek ievēroti jūrniekiem piemērojamie starptautiskie tiesību instrumenti. Eiropas sociālie partneri aktīvi piedalās SDO un SJO, tādējādi stiprinot Eiropas nostāju, un ir iesaistīti attiecīgo starptautisko instrumentu uzraudzībā un īstenošanā. Jūras transporta nozarē sociālie partneri pašlaik piedalās sarunās, lai noslēgtu Eiropas nolīgumu, ar kuru tiek transponēti nozīmīgi SDO 2006. gada Konvencijas par darbu jūrniecībā noteikumi. Šīs sarunas tika uzsāktas pēc tam, kad Komisija 2006. gada jūnijā uzsāka apspriešanos ar sociālajiem partneriem saskaņā ar Līguma 138. panta 2. punktu. Ja tiks panākta vienošanās un ja sociālie partneri to pieprasīs, tiks apsvērts direktīvas priekšlikums, pamatojoties uz EK līguma 139. panta noteikumiem. Turklāt varētu apsvērt arī priekšlikumu direktīvai par jūrniecības darba standartu noteikumu izpildi uz kuģiem, kas kuģo ar kādu no Kopienas karogiem, un uz visiem tiem kuģiem, kuri piestāj Kopienas ostās. Šāds instruments ļautu dalībvalstīm saskaņā ar principu, ka vairs nepiemēro vislielākās labvēlības režīmu, attiecībā pret neratificējošām valstīm pēc SDO 2006. gada Konvencijas par darbu jūrniecībā stāšanās spēkā vienādi piemērot SDO 2006. gada Konvenciju par darbu jūrniecībā visiem kuģiem, tostarp arī tiem, kuri kuģo ar trešu valstu karogiem. Starptautisko standartu iekļaušana ES tiesību aktos veicinās vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Tādēļ Komisija aicina jūras zvejniecības nozares sociālos partnerus izskatīt iespējas izstrādāt kopīgu iniciatīvu, lai veicinātu nesen pieņemtās SDO 2007. gada Konvencijas par darbu zvejniecībā noteikumu piemērošanu ES. 7. SECINāJUMI Komisija turpinās darbu, lai nostiprinātu starptautiskos noteikumus, jo īpaši veicinot starptautisko standartu ratifikāciju un izpildi un tādu starptautisko nolīgumu slēgšanu ar trešām valstīm, kuri ietver noteikumus sociālajā un vienlīdzīgas attieksmes jomā. Komisija arī apņemas uzlabot Kopienas tiesību aktus attiecībā uz jūrniekiem. Analīze, kas sniegta šajā paziņojumā, apliecina, ka šīs nozares profesiju izslēgšana no atsevišķu direktīvu darbības jomas nav pilnībā pamatota, ciktāl šāda izslēgšana neveicina tādu īpašu risinājumu izmantošanu, kas ir piemērotāki šo darbinieku konkrētajai situācijai. Jūrnieku tiesības uz aizsardzību darba devēja maksātnespējas gadījumā vai uzņēmuma īpašnieka maiņas gadījumā sagādā īpašas problēmas, kuru risināšanai ir nepieciešama vienota pieeja, lai darbinieki varētu efektīvi izmantot savas tiesības gan valsts, gan Kopienas līmeņa uzņēmumos. Ir jāpārskata arī pašreizējie darbības jomu izņēmumi direktīvās par darbinieku informēšanu un apspriešanos ar tiem. Ja ir pietiekami iemesli esošo izņēmumu vai atkāpju saglabāšanai, ir jāapsver, vai specifiski ES tiesību akti attiecīgajā nozarē ir piemērotākais risinājums, lai nodrošinātu jūrniekiem tādu pašu aizsardzības līmeni, kāds ir citiem darbiniekiem saskaņā ar vispārējo direktīvu. Šajā gadījumā ir jāizvērtē dalībvalstīs piemērojamo konkrēto tiesību aktu noteikumi, lai pārliecinātos, ka jūrniekiem ir nodrošināts pienācīgs aizsardzības līmenis, jo īpaši nosacījuma izņēmumu gadījumā, kas dalībvalstīm liek paredzēt specifiskākus noteikumus vai alternatīvas garantijas, ar kurām tiek nodrošināts tāds pats aizsardzības līmenis. Visi turpmākie priekšlikumi pārskatīt jūrniecības nozarei piemērojamos izņēmumus un/vai atkāpes tiks apsvērti, pamatojoties uz rūpīgu analīzi par to ietekmi uz ES jūrniecības nozares konkurētspēju. Turklāt vērā tiks ņemti arī starptautiskie standarti un to mijiedarbība ar ES noteikumiem. Šajā sakarā sociālos partnerus aicina sniegt atbildes uz šādiem jautājumiem. 1. Vai Jūs piekrītat Komisijas veiktajai analīzei attiecībā uz pamatojumu ES darba tiesību aktos piemērot izņēmumus un atkāpes jūrniecības nozares profesijām? 2. Vai uzskatāt, ka jūrniecības nozares profesijas ir jāiekļauj attiecīgo direktīvu vispārējā darbības jomā pēc tam, kad būs svītroti tie izņēmumi, kuriem vairs nav pamatojuma? Kuri būtu prioritārie pasākumi šajā ziņā? 3. Vai attiecībā uz izņēmumiem, kurus uzskatāt par pamatotiem nozares īpatnību vai citu iemeslu dēļ, līdzvērtīgs aizsardzības līmenis jūrniecības nozares profesijām ir nodrošināts ar citiem līdzekļiem? Vai uzskatāt, ka īpaši noteikumi atbilstīgajā direktīvā vai īpašs ES juridiskais instruments attiecībā uz jūrniecības nozares profesijām varētu būt pamatoti? 4. Kurus līdzekļus uzskatāt par piemērotākiem, lai uzlabotu veselības aizsardzību un drošību uz kuģiem, jo īpaši uz mazajiem zvejas kuģiem? 5. Ņemot vērā juridiskās atbildības sadalījumu Kopienas un dalībvalstu starpā sociālās drošības jomā, kuras darbības jums šķiet vispiemērotākās, lai uzlabotu jūrnieku sociālo aizsardzību? ************* Šis paziņojums ir pirmais posms apspriešanās procesā atbilstīgi EK līguma 138. panta 2. punktam. Ja pēc apspriešanās Komisija uzskatīs, ka ir vēlama rīcība Kopienas mērogā, tā ar sociālajiem partneriem apspriedīs visus priekšlikumus saskaņā ar EK līguma 138. panta 3. punktu. [1] COM(2006) 275, 7.6.2006. [2] Piem., saistībā ar jūrniecības politiku pieņems paziņojumu par ostu politiku, kurā būs nodaļa par darba apstākļiem un sociālo dialogu ostās. [3] Eiropas Parlaments 11.7.2007. rezolūcijā (2007/2023(INI)) „prasa, lai uz visiem darba ņēmējiem attiektos vienāds aizsardzības līmenis un lai atsevišķas grupas neizslēgtu no plašāka mēroga aizsardzības, kā tas bieži notiek ar jūrniekiem, kuģa apkalpes darbiniekiem un atklātā jūrā strādājošiem”. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja „atzīmē Eiropas sociālo tiesību aktu neattiecināšanu uz zvejniekiem un jūrniekiem vairākās jomās (piemēram, direktīva par kolektīvo atlaišanu, direktīva par uzņēmumu pārvietošanu, informēšanu/uzklausīšanu un par darbinieku norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā). Neraugoties uz izņēmumu iemesliem, ir svarīgi pārtraukt šādu diskrimināciju nozarēs, kur tas nepieciešams. Tādēļ Komiteja aicina Komisiju atkārtoti izvērtēt minētos izņēmumus ciešā sadarbībā ar sociālajiem partneriem” (TEN/255 CESE 609/2007 1.7. punkts, 2007. gada 3. aprīlis). [4] Bimco/ISF Manpower Studies 1995-2005. [5] 2006. gada Konvencijai par darbu jūrniecībā izvirzītais mērķis ir kļūt par kvalitatīvas kuģniecības starptautiskā regulējuma „ceturto pīlāru”, papildinot Starptautiskās jūrniecības organizācijas (SJO) galvenās konvencijas. Tajā konsolidēti un atjaunināti starptautiskie tiesību akti (68 dokumenti), izņemot nesen pieņemto konvenciju par jūrnieku personu apliecinošiem dokumentiem (Nr. 185) un konvenciju par jūrnieku pensijām (Nr. 71). [6] Konvencijā pārskatītas četras spēkā esošas konvencijas un papildinātas ar jauniem noteikumiem, piemēram, par veselības aizsardzību un drošību darba vietā, atbilstību tiesību aktiem un to izpildi, paredzot derīgu atbilstības dokumentu, inspekciju un kontroli gan karoga valstī, gan ostas valstī. [7] COM(2005) 588, 23.11.2005. [8] OV L 161, 22.6.2007, . [9] Gan 2006., gan 2007. gada SDO konvencija attiecas uz ekskluzīvu EK kompetenci. [10] Padomes 2005. gada 14. aprīļa Lēmums (OV L 136, 30.5.2005, 1lpp.) Kopienas jaunajā 2006. gada 15. marta robežu kodeksā ir atsauce uz šo konvenciju. [11] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 4. novembra Direktīva 2003/88/EK par konkrētiem darba laika organizēšanas aspektiem. [12] Padomes 1994. gada 22. jūnija Direktīva 94/33/EK par jauniešu darba aizsardzību. Dalībvalstis ar zināmiem nosacījumiem var atļaut darbu naktī un pieļaut atkāpes no noteikumiem par atpūtu dienā un nedēļā attiecībā uz pusaudžiem, kas citu nozaru starpā strādā kuģniecībā (9. panta 2. punkts un 10. panta 4. punkts). [13] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 23. septembra Direktīva Nr. 2002/74/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 80/987/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku aizsardzību to darba devēja maksātnespējas gadījumā. [14] EL, IT, HU, MT, SK, UK. [15] Padomes 1994. gada 22. septembra Direktīva 94/45/EK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās (OV L 254, 30.9.1994., 64. lpp.) [16] Skatīt 15. darba dokumentu, ko izstrādājusi darba grupa, kura sagatavoja Direktīvas 94/45/EK transponēšanu. Tomēr tika arī apgalvots, ka būtu pienācīgi izņēmumu neattiecināt uz to prāmju apkalpēm, kuri veic tikai mazus attālumus. Izņēmums nebija paredzēts ne Komisijas priekšlikumā COM(94) 134, ne grozītajā priekšlikumā COM(94) 228. [17] CY, EE, EL, HU, IT, LV. [18] LT, MT. [19] DK, NL, UK. [20] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 11. marta Direktīva 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā. [21] CY, DE, DK, EL, FR, MT, RO, UK. [22] DE, DK, UK. [23] Padomes 1998. gada 20. jūlija Direktīva 98/59/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz kolektīvo atlaišanu (OV L 225, 12.8.1998., 16. lpp.). [24] COM(91) 292. [25] Piem., ES, FR, LT, EE, CZ, SI, PL vairs neizmanto šo izņēmumu. [26] Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu vai uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā (OV L 82, 22.3.2001., 16.lpp.). [27] COM(94) 300. [28] AT, CZ, DE, EE, ES, HU, IT, LT, PL, PT, SE, UK. [29] Eiropas Parlamenta un Padomes 1996. gada 16. decembra Direktīva 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas jomā. [30] Karoga valsts tiesību aktus parasti piemēro, pamatojoties uz kuģa valstspiederību (analoģiski fizisku personu valstspiederībai), nevis uz piesaisti konkrētai teritorijai. [31] SEC(2006) 439. [32] Ziņojums, ko izstrādājusi darba grupa, kura sagatavoja Direktīvas par norīkošanu darbā transponēšanu. [33] Otrā panta 1. punkts Padomes 1989. gada 12. jūnija Direktīvā 89/391/EEK par pasākumu ieviešanu, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.). [34] OV L 393, 30.12.1989., 1. lpp. [35] OV L 156, 21.6.1990., 14. lpp. [36] Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Direktīva 1999/92/EK par minimālajām prasībām to darba ņēmēju drošības un veselības aizsardzības uzlabošanai, kas pakļauti sprādzienbīstamas vides riskam (OV L 23, 28.1.2000., 57.lpp.). [37] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai - Darba kvalitātes un produktivitātes uzlabošana: Kopienas stratēģija veselības aizsardzībai un drošībai darbā 2007.–2012. gadam (COM(2007) 62, 14. lpp.). [38] OV L 113, 30.4.1992., 19. lpp. [39] OV L 307, 13.12.1993., 1. lpp. [40] Skatīt lietu 9/88 Lopes da Veiga , ECR (1989) 2989, 15. punkts. [41] Skatīt 13. panta 2. punkta c) apakšpunktu un 14.b panta 4. punktu, kas paliek nemainīgi jaunajā Regulā Nr. 883/2004, ar kuru aizstās Regulu Nr. 1408/71. [42] Saskaņā ar Regulu Nr. 883/2004, ja ar valsts tiesību aktiem īpašās shēmas tiek padarītas par obligātām, pašnodarbināto personu īpašās shēmas zaudē savu īpašo statusu, un uz tām tiek attiecināta minētā regula.