KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Efektīvāks ES atbalsts jaunattīstības valstīm saistībā ar attīstības finansējuma mobilizēšanu Ieteikumi, pamatojoties uz ES pārskatatbildības 2012. gada ziņojumu par attīstības finansējumu /* COM/2012/0366 final */





SATURS 1........... Ievads............................................................................................................................ 3 2........... ES Atbalsts Stabilākām valsts finansēm attīstības valstīs................................................... 4 2.1........ Iekšzemes ieņēmumu lielāka mobilizēšana........................................................................ 4 2.2........ Ilgtspējīga parādu līmeņa uzturēšana................................................................................ 5 3........... Attīstībai paredzēto starptautisko privāto līdzekļu plūsmu sekmēšana................................ 5 3.1........ Tirdzniecība kā attīstības dzinējspēks............................................................................... 5 3.2........ Naudas pārvedumu ietekme uz attīstību........................................................................... 5 4........... Oficiāls finansējums globāliem mērķiem........................................................................... 6 4.1........ Oficiālās attīstības palīdzības palielināšana........................................................................ 6 4.2........ Kopējās OAP ņemšana vērā........................................................................................... 6 4.3........ Finansējuma palielināšana klimata pārmaiņu radīto problēmu risināšanai un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai plašākā ilgtspējīgas attīstības kontekstā............................................................................ 7 5........... Attīstības finansējuma sekmēšana ar sviras efektu un sinerģijas......................................... 7 5.1........ Inovatīvi finansējuma avoti............................................................................................... 7 5.2........ Inovatīvi finansēšanas mehānismi un privātā sektora iesaiste.............................................. 8 5.3........ Sinerģiju starp dažādiem finansēšanas avotiem stiprināšana............................................... 8 6........... Efektīvāki ES pasākumi: ministru sanāksmē Pusanā izdarīto secinājumu īstenošana valstu līmenī 8 6.1........ Uz rezultātiem orientētu sistēmu piemērošana valsts līmenī................................................ 8 6.2........ Savstarpējas pārskatatbildības programmas..................................................................... 8 6.3........ Mazāka sadrumstalotība................................................................................................. 8 7........... Secinājumi...................................................................................................................... 8 KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Efektīvāks ES atbalsts jaunattīstības valstīm saistībā ar attīstības finansējuma mobilizēšanu Ieteikumi, pamatojoties uz ES pārskatatbildības 2012. gada ziņojumu par attīstības finansējumu 1. Ievads ES pastāvīgi ir bijusi virzītājspēks starptautiskā attīstības atbalsta mobilizēšanai ‑ tā sniedz vislielāko un arī visefektīvāko palīdzību, tā ir lielākais un atvērtākais tirgus jaunattīstības valstīm un ilgstpējīgas attīstības triju dimensiju sekmēšanā ieņem vadošo lomu. ES šādu pozīciju ir panākusi ar vairākām konkrētām ES saistībām atbalstīt jaunattīstības valstu centienus. Daudzas no šīm saistībām sekmē vispārējā mērķa sasniegšanu, proti, palīdzēt jaunattīstības valstīm mobilizēt visus attīstības finansējuma avotus nolūkā sasniegt to attīstības mērķus. Starptautiskā attīstības finansēšanas programma, par kuru tika panākta vienošanās Monterejas konferencē[1] 2002. gadā un kura tika turpināta Dohas konferencē 2008. gadā, ir būtisks komponents visās galvenajās starptautiskajās apspriedēs par jautājumiem, attiecībā uz kuriem ir vajadzīga starptautiska sadarbība. Tūkstošgades attīstības mērķi, starptautiski pasākumi klimata jomā, ilgtspējīga attīstība, starptautiskas tirdzniecības sarunas – visas šīs jomas ietver jautājumu par to, kā finansēt izvirzīto mērķu sasniegšanu. Un tas ir pamatoti, jo, lai izvirzītu reālistiskus mērķus, būtiski ir ņemt vērā pieejamos līdzekļus. Kuri līdzekļi ir pieejami attīstības finansēšanai? Valdībām pieejamais vislielākais finansējuma avots ir iekšzemes ieņēmumi, kas arī izskaidro, kāpēc galvenā atbildība par attīstību jāuzņemas pašām jaunattīstības valstīm. Attīstības partneru sniegtā palīdzība papildina šos līdzekļus un var kalpot par katalizatoru citām līdzekļu plūsmām, bet pati par sevi daudzās jaunattīstības valstīs nav galvenais elements. Taču, ja ir piemēroti apstākļi, reālo ekonomiku stimulēt drīzāk var starptautiskā tirdzniecība, ieguldījumi un nauda, ko migranti nosūta atpakaļ uz mājām. Vērā jāņem arī no jaunattīstības valstīm izejošās naudas plūsmas. Taču līdzekļu devējiem ir būtiska loma jautājumā par attīstību un oficiālo attīstības palīdzību (OAP). Pirmkārt, līdzekļu devēji var veikt pasākumus, kas atbalsta vai piesaista citus attīstības finansējuma avotus. Otrkārt, OAP lielāka nozīme ir nabadzīgākajās valstīs, kurām ir ierobežota piekļuve citiem finansējuma avotiem. Šie divi apsvērumi ir arī pamatā ES Pārmaiņu programmai. Tajā pašā laikā mums jāņem vērā visi attīstības finansējuma komponenti – valsts iekšējie finansējuma avoti, starptautiskas ienākošās naudas plūsmas un arī izejošās naudas plūsmas ‑ , jo realitātē jaunattīstības valstīm, izstrādājot un īstenojot attīstības politiku, jāņem vērā visi pieejamie resursi. Atšķirībā no citiem līdzekļu devējiem, ES un dalībvalstis ir uzņēmušās dažādas saistības visās attīstības finansējuma jomās un katru gadu uzrauga, kā gūt panākumus attiecībā uz šo saistību izpildi. Šis paziņojums veidots, pamatojoties uz līdzšinējo progresu, kā arī Pārmaiņu programmā izklāstītajiem jaunajiem principiem, un tajā ierosināti uzlabojumi, kādā veidā ES var atbalstīt attīstības finansējuma mobilizēšanu. Šie priekšlikumi ir balstīti uz šim ziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā iekļautajiem datiem un iepriekšējiem ziņojumiem, kas publicēti kopš 2003. gada. 2. ES Atbalsts Stabilākām valsts finansēm attīstības valstīs 2.1. Iekšzemes ieņēmumu lielāka mobilizēšana Iekšzemes ieņēmumi mēdz būt vissvarīgākais attīstības finansējuma avots, kas valdībām ir tieši pieejams. Tā kā ieņēmumu iekasēšanas līmenis[2] jaunattīstības valstīs un vēl jo vairāk valstīs ar zemiem ienākumiem nepārprotami ir zem vidējā līmeņa pasaulē, šajā jomā jāveic būtiski papildu pasākumi. Valsts ieņēmumu pieaugums tiešā veidā var palielināt ieguldījumus attīstības prioritātēs, kas arī uzsver vajadzību tos izmantot atbildīgā veidā. Partnervalstu valdības pienākums ir īstenot un ievērot piemērotus reglamentējošus pasākumus un stratēģijas, lai nodrošinātu pozitīvo ķēdes reakciju, proti, nodokļu iekasēšana-izdevumi attīstībai-progress attīstības jomā-lielāku nodokļu iekasēšana. Līdzekļu devēji var sekmēt šo procesu tikai tad, ja partnervalsts valdība ir tam gatava un ir motivēta. Šādā gaisotnē ES arī turpmāk jāpalielina savs atbalsts, lai stiprinātu nodokļu sistēmu spēju saskaņā ar trīs labas pārvaldības principiem nodokļu jomā (pārredzamība, apmaiņa ar informāciju un godīga nodokļu konkurence) un valsts finanšu pārvaldi. Pasākumi. ES un tās dalībvalstīm politikas dialogā ar partnervalstīm butu jāiekļauj šādi jautājumi: nodokļu administrācija un godīga nodokļu iekasēšana, tostarp racionalizēti nodokļu atvieglojumi un laba pārvaldība nodokļu jautājumos. Turklāt līdzekļu devēji var atbalstīt jaunattīstības valstis to centienos iekšzemes ieņēmumus mobilizēt ar normatīviem līdzekļiem. Lai apkarotu nelikumīgas kapitāla plūsmas no jaunattīstības valstīm, ES palīdz uzlabot starptautisko finanšu plūsmu pārredzamību, piemēram, atbalstot spēju konstatēt transfertcenu ļaunprātīgu izmantošanu. Papildus šim pasākumam tiek īstenotas sadarbības iniciatīvas, piemēram, Ieguves rūpniecības pārredzamības iniciatīvas stiprināšana un tiesību aktu pieņemšana par starptautisko uzņēmumu pārskatu sniegšanu pa valstīm[3]. ES un tās dalībvalstīm šie pasākumi jāturpina. 2.2. Ilgtspējīga parādu līmeņa uzturēšana Valsts finanšu labas pārvaldības neatņemama daļa ir parāda ilgtspējības nodrošināšana, tostarp piemērota makroekonomikas politika, lai nodrošinātu stabilitāti. Ilgā ekonomikas krīzes perioda dēļ daudzu jaunattīstības valstu spēja reaģēt uz iespējamajiem papildu šokiem[4] ir samazinājusies, un ir samazinājusies arī attīstīto valstu spēja palielināt atbalstu. Jaunattīstības valstu spēja pārvaldīt savus parādus un noturība pret ekonomikas šokiem ir vēl vairāk jāstiprina. ES un tās dalībvalstis ir izpildījušas savas saistības parādu atvieglojumu jomā un palielinājušas savu līdzdalību. ES sadarbībā ar SVF arī uzrauga jaunattīstības valstu finanses un atbalsta reformas valsts finanšu pārvaldības jomā, tostarp parādu pārvaldīšanas jomā. Ņemot vērā jaunattīstības valstīm paredzēto aizdevuma mehānismu aizvien lielāku izmantošanu un aizvien lielāku to aizdevumu daļu jaunattīstības valstu parādu portfeļos, kas nav Parīzes kluba aizdevumi, ES un tās dalībvalstīm arī turpmāk jāsekmē atbildīgi aizdošanas un aizņemšanās nosacījumi un jāiedrošina visi aizdevēji piedalīties sarunās par parādu restrukturizāciju. Turklāt piecas dalībvalstis ir veikušas īpašus pasākumus, lai fondus, kas uzpērk sliktos parādus, atturētu no prāvošanās pret jaunattīstības valstīm, un šādi pasākumi būtu jāpaplašina. Pasākumi. ES un tās dalībvalstīm i) būtu jāturpina piemērot atbildīgas aizdošanas praksi, tostarp attiecībā uz kombinētiem darījumiem un eksporta kredītu darījumiem, ii) būtu jāsekmē to dalībnieku, kas nav Parīzes kluba dalībnieki, līdzdalība sarunās par parādu restrukturizāciju, un iii) būtu jāveic valsts līmeņa pasākumi, lai ierobežotu fondu, kas uzpērk sliktos parādus, prāvošanos pret jaunattīstības valstīm. 3. Attīstībai paredzēto starptautisko privāto līdzekļu plūsmu sekmēšana 3.1. Tirdzniecība kā attīstības dzinējspēks Starptautiskā tirdzniecība ir jaunattīstības valstu galvenais ārējā finansējuma avots. Taču jaunās tirgus ekonomikas valstis un vispārīgāk, valstis ar vidējiem ienākumiem, ir spējušas starptautiskās tirdzniecības sniegtās priekšrocības izmantot labāk nekā vismazāk attīstītās valstis. Ir nepieciešami turpmāki pasākumi, lai vismazāk attīstītās valstis un citas valstis, kurām visvairāk ir nepieciešama palīdzība, varētu labāk integrēt daudzpusējā tirdzniecības sistēmā. Kopumā ES jaunattīstības valstīm ir lielākais tirdzniecības partneris un atvērtākais tirgus, un 16 % no to kopējās tirdzniecības ir ar ES. ES pastāvīgi strādā pie tā, lai uzlabotu saskaņotību un papildināmību starp savu tirdzniecības un attīstības politiku[5]. Turklāt nesenajā paziņojumā "Tirdzniecība, izaugsme un attīstība"[6] ietvertas jaunas norādes par to, kā nākamajos desmit gados iespējams uzlabot ES tirdzniecības un ieguldījumu politikas devumu iekļaujošā izaugsmē un ilgtspējīgā attīstībā. Tāpat kā Pārmaiņu programma, jaunā ES tirdzniecības un attīstības politika būs balstīta uz lielāku diferenciāciju starp jaunattīstības valstīm, par prioritārajām nosakot vismazāk attīstītās valstis un citas valstis, kurām visvairāk ir nepieciešama palīdzība. Papildus būtiskajam politiskajam atbalstam šī apņemšanās ir atspoguļota arī ES attīstības palīdzībā. Kopējā ES un dalībvalstu piešķirtā palīdzība tirdzniecībai 2010. gadā bija 10,7 miljardi euro. ES un tās dalībvalstis jau 2008. gadā pārsniedza konkrēto mērķi, proti, līdz 2010. gadam palielināt ar tirdzniecību saistītu palīdzību līdz 2 miljardiem euro gadā. Āfrika joprojām ir ES palīdzības tirdzniecībai primārais saņēmējs (38 %), taču vismazāk attīstītajām valstīm piešķirtā palīdzības daļa no 23 % 2009. gadā samazinājās līdz 16 %. Šāds samazinājums ir daļēji skaidrojams ar cikliskiem un plānošanas faktoriem, taču tas arī norāda uz vajadzību īstenot paziņojumā "Tirdzniecība, izaugsme un attīstība" sniegtās norādes. Attiecībā uz turpmākām finansēšanas saistībām ES tirdzniecības atbalsta stratēģijā paredzēts, ka tirdzniecības atbalsts tiks palielināts saskaņā ar kopējā ES atbalsta pakāpenisku palielināšanu. 3.2. Naudas pārvedumu ietekme uz attīstību Globālās naudas pārvedumu plūsmas uz jaunattīstības valstīm 2011. gadā tika lēstas 267,5 miljardu euro apmērā, un paredzēts, ka tās palielināsies par 7-8 % gadā[7]. Taču naudas pārvedumi no ES kopš 2008. gada ir palikuši nemainīgi[8]. Lai arī runa ir par privāta finansējuma plūsmām, skaitļi skaidri norāda, ka tās var būt nozīmīgas attīstībai; ja G8 mērķis par naudas pārvedumu izmaksu samazināšanu līdz 5 % tiks sasniegts, tā rezultātā uz jaunattīstības valstīm plūstošie līdzekļi palielināsies par aptuveni 11 miljardiem euro[9]. ES līmenī ir panākts būtisks progress attiecībā uz to, lai naudas pārvedumu pakalpojumus padarītu lētākus, pārredzamākus, konkurētspējīgākus un uzticamākus ar tādu iniciatīvu palīdzību kā, piemēram, Maksājumu pakalpojumu direktīvas (2007. gads) transponēšana vairuma ES dalībvalstu tiesību aktos, tīmekļa vietņu izveide vairākās dalībvalstīs naudas pārvedumu izmaksu salīdzināšanai un atbalsts jaunattīstības valstu spēju pilnveidošanai panākt naudas pārvedumu maksimāli lielāku ietekmi uz attīstību. Tāpat kā tirdzniecības politika, šis jautājums sīkāk ir aplūkots ES attīstības politikas saskaņotības ziņojumā. Paziņojumā "Vispārējā pieeja migrācijai un mobilitātei"[10], kā arī pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā[11] ES ir izklāstījusi veicamās darbības. ES un tās dalībvalstīm jāīsteno Padomes 2012. gada 29. maija secinājumos[12] apstiprinātās saistības, lai maksimāli palielinātu migrācijas un mobilitātes ietekmi uz attīstību. 4. Oficiāls finansējums globāliem mērķiem 4.1. Oficiālās attīstības palīdzības palielināšana OAP ir svarīgs attīstības avots, īpaši nabadzīgākajām valstīm. Diemžēl 2011. gadā ES kopējā OAP no 53,5 miljardiem euro 2010. gadā samazinājās līdz 53,1 miljardam euro. Ar šo ierobežoto samazinājumu, ko radījuši ilgstošas ekonomikas krīzes dēļ noteikti budžeta samazinājumi, ES OAP no 0,44 % no NKI 2010. gadā tika samazināta līdz 0,42 % no NKI. Taču ES nepārprotami ir lielākā OAP sniedzēja pasaulē, nodrošinot vairāk nekā pusi no kopējās OAP jaunattīstības valstīm. ES Ārlietu padome 2012. gada 14. maija sēdē pieņēma "2012. gada ziņojumu Eiropadomei par ES attīstības palīdzības mērķiem"[13], paužot tajā nopietnas bažas par lēno progresu attiecībā uz ES vērienīgā OAP mērķa, proti, 0,7 % no NKI, sasniegšanu līdz 2015. gadam. Lai atspoguļotu ES stingro apņemšanos koncentrēties uz nabadzīgākajām valstīm, ES un tās dalībvalstis ir uzņēmušās īpašas saistības palielināt Āfrikai un vismazāk attīstītajām valstīm paredzēto atbalstu. Pēc tam, kad ES 2005. gadā uzņēmās saistības par to, ka 50 % no ES atbalsta palielinājumiem tiks novirzīti Āfrikai, ES kopējais atbalsts Āfrikai ir palielinājies par aptuveni 6,2 miljardiem euro pastāvīgās cenās, tādējādi 28 % no ES kopējās OAP palielinājumiem laikposmā no 2004. gada līdz 2011. gadam tika piešķirti Āfrikai. Lai arī mērķis nav sasniegts, vairums ES dalībvalstu veic pasākumus, lai palielinātu Āfrikai paredzēto OAP daļu, un uzsver Āfrikas daļas nozīmīgumu viņu kopīgajā OAP. ES OAP Āfrikai 2011. gadā bija 25,3 miljardi euro, kas atbilst 43 % no ES kopējās OAP. Turklāt 2011. gadā ES pirmo reizi izpildīja savu apņemšanos kolektīvi sniegt vismaz 0,15 % no NKI vismazāk attīstītajām valstīm. Vismazāk attīstīto valstu daļa ES OAP gadu laikā ir palielinājusies un 2011. gadā sasniedza 35 %, kas atbilst 18,8 miljardiem euro jeb 0,15 % no NKI. 4.2. Kopējās OAP ņemšana vērā Lielākā mērā piemērojot diferencētu pieeju attīstībai un cenšoties palielināt finansējuma ietekmi, līdzekļu devēji aizvien vairāk kā attīstības rīku izmanto aizdevumus, jo īpaši, ja runa ir par ekonomiski attīstītākām jaunattīstības valstīm. Tādēļ ir nepieciešams noskaidrot, kā izdevīgie noteikumi, saskaņā ar kuriem tiek izsniegti aizdevumi, tiek noteikti OAP kontekstā, lai izvairītos no OAP skaitļu mākslīgas uzpūšanas vai samazināšanas un nodrošinātu, ka informāciju par līdzekļu devējiem var salīdzināt. Pasākumi. Šajā saistībā ES un tās dalībvalstīm būtu jāvienojas, ka esošā metode aizdevumu un pašu kapitāla noteikumu izdevīguma noteikšanai saistībā ar OAP ir skaidri jādefinē ESAO Attīstības palīdzības komitejā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret visiem līdzekļu devējiem. 4.3. Finansējuma palielināšana klimata pārmaiņu radīto problēmu risināšanai un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai plašākā ilgtspējīgas attīstības kontekstā Ilgtspējīga attīstība, tostarp sociālā attīstība, ekonomikas izaugsme un vides aizsardzība, ir būtiska globāla problēma. ES palīdz jaunattīstības valstīm izstrādāt iekļaujošu pieeju, lai ar vairākiem īpašiem pasākumiem, kā arī ar racionalizāciju, risinātu jautājumus saistībā ar visiem šo problēmu aspektiem, tostarp pienācīgas kvalitātes nodarbinātību, darba standartiem un vides aizsardzību, un lai vienlaicīgi sekmētu vienotas atbalsta sniegšanas stratēģijas izstrādi. Apvienoto Nāciju Organizācijas konferencē par ilgtspējīgu attīstību, kas nesen notika Rio, ES no jauna apstiprināja savu apņemšanos atbalstīt visus ilgtspējīgas attīstības aspektus. Dažās jomās ES ir uzņēmusies īpašas finanšu saistības. Attiecībā uz finansējumu klimata jomā ES un tās dalībvalstis ir lielākais līdzekļu devējs un 2010. gadā kopā finansēja vairāk nekā 70 % no pasaules OAP pasākumiem saistībā ar klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos klimata pārmaiņām. ES ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu mērķi, proti, laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam piešķirt tūlītēju finansējumu klimata jomā 7,2 miljardu euro apmērā, un 2011. gadā ES piešķīra papildu finansējumu 2,33 miljardu euro apmērā. Sīkāka informācija par ES gūtajiem panākumiem šajā jomā jau tika sniegta maijā[14]. ES arī atkārtoti apliecināja apņemšanos īstenot savu ieguldījuma daļu saistībā ar ilgāka termiņa globālajām finansiālajām saistībām 100 miljardu ASV dolāru apmērā katru gadu līdz 2020. gadam, un apstiprināja, ka par gūtajiem panākumiem joprojām ir ļoti būtiski sniegt pārredzamus ziņojumus. Tāpat arī ES ir pieņēmusi "ES bioloģiskās daudzveidības stratēģiju līdz 2020. gadam", kurā vēlreiz apliecināta apņemšanās palīdzēt jaunattīstības valstīm īstenot starptautiskus nolīgumus par bioloģisko daudzveidību, tostarp šajā saistībā būtiski palielinot resursu mobilizēšanu. ES kopējā ar bioloģisko daudzveidību saistītā OAP 2010. gadā bija 3 miljardi euro. Lai varētu risināt visus šos jautājumus, no visām iespējamajām attīstības finansēšanas jomām ir nepieciešams mobilizēt ievērojamus līdzekļus. Taču tas vienlaicīgi arī nozīmē to, ka šo politikas jomu finansējumu nevar nošķirt no partnervalstu iekšpolitikas vides, piemēram, subsīdijām fosilajam kurināmajam valstīs ar strauju ekonomikas izaugsmi un jaunattīstības valstīs, kas 2010. gadā[15] bija 309 miljardi euro un kas vairāk nekā kompensē tā finansējuma ietekmi, ko piešķir siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai pasaulē. Tas arī parāda, ka Eiropas Savienībai gan līdzekļu devēju valstīs, gan partnervalstīs jāturpina sekmēt politikas virzieni, kas viens otru pastiprina, lai sasniegtu labākos iespējamos rezultātus attīstības jomā. 5. Attīstības finansējuma sekmēšana ar sviras efektu un sinerģijas 5.1. Inovatīvi finansējuma avoti "Inovatīvs finansējums" tiek uzskatīts par būtisku finansējuma avotu vairumam vispārējas nozīmes sabiedriskajiem labumiem, tostarp globālo attīstības problēmu risināšanai. Tajā pašā laikā, ņemot vērā tā inovatīvo raksturu, nav iespējams izveidot izsmeļošu sarakstu ar avotiem un mehānismiem, ko šis jēdziens ietver. Tādēļ ir liela atšķirība starp potenciālu, kāds inovatīvajam finansējumam tiek lēsts saistībā ar jaunu līdzekļu mobilizēšanu. Komisija ir ierosinājusi ES mēroga finanšu darījumu nodokli, kam stingru atbalstu sniedz Eiropas Parlaments[16]un kas ar ES budžeta starpniecību sekmētu arī globālo problēmu risināšanu. Lai arī šis nodoklis nav konkrēti paredzēts attīstības finansējumam, tas samazinātu citu līdzekļu daļu ES budžetā 54 miljardu euro apmērā līdz 2020. gadam[17], kas savukārt dalībvalstīm atvieglotu tā finansējuma mobilizāciju, kas ir vajadzīgs atbalsta mērķu sasniegšanai un citu globālu problēmu risināšanai. Cits iespējamais avots ar aizvien lielāku nozīmi ir ieņēmumi no emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas, ko dažas dalībvalstis jau daļēji novirza jaunattīstības valstu atbalstam. Pasākumi. Padomei jāpieņem priekšlikums par ES mēroga finanšu darījumu nodokli. 5.2. Inovatīvi finansēšanas mehānismi un privātā sektora iesaiste Ir aizvien vairāk veidu, kā iekasēt un apkopot ieņēmumus, izmantot tradicionālo attīstības finansējumu un sniegt palīdzību. Privātā sektora iesaiste attīstības finansēšanā ir vēl viens inovatīvs veids, kā mobilizēt jaunus līdzekļus. Daudzās jaunattīstības valstīs privātā sektora paplašināšanās ir spēcīgs ekonomiskās izaugsmes dzinējspēks un galvenais darbavietu radīšanas avots. Ārvalstu ieguldījumiem arī ir būtiska nozīme, tostarp ar iekšzemes uzņēmumu saiknēm ar starptautiskajiem tirgiem un ar ieguldījumiem. Viens no valdību galvenajiem uzdevumiem jaunattīstības valstīs ir nodrošināt vidi, kas atbalsta privātā sektora attīstību. Tam bieži vien nepieciešamas plašas ekonomikas reformas, kuru mērķis ir uzlabot ieguldījumu vidi un atvieglot piekļuvi finansējumam. Līdz ar to Eiropas Savienībai saskaņā ar ES Pārmaiņu programmu[18] jāturpina atbalstīt partnervalstu centieni uzlabot uzņēmējdarbības vidi nolūkā sekmēt iekļaujošu izaugsmi. ES aktīvi sekmē principus par uzņēmumu sociālo atbildību, tostarp cilvēktiesības un darba tiesības, pienācīgas kvalitātes nodarbinātības apstākļus, kā arī pievērš uzmanību vietējiem vides apstākļiem. Nesenajā Komisijas paziņojumā par uzņēmumu sociālu atbildību[19] ietverts detalizēts apraksts par šo jautājumu, un Padome savos secinājumos par "Rūpniecības politikas stiprināšanu ES"[20] ir uzņēmusies īpašas saistības. Tāpat arī ES savi piešķīrumi jāizmanto stratēģiskāk un efektīvāk, lai mobilizētu līdzekļus no publiskā un privātā sektora. Puse no dalībvalstīm jau ir aktīvi iesaistījušās vairākos inovatīvos mehānismos. ES un dalībvalstis aktīvi sadarbojas ar Eiropas un starptautiskajām publiskajām finanšu iestādēm, izmantojot dažādus reģionālos apvienošanas mehānismus, kurus nākotnē ir paredzēts vēl lielākā mērā izmantot kā katalizatoru dotāciju resursu mobilizēšanai. Tas ietver potenciālu lielākā mērā izmantot garantiju mehānismus, kapitālieguldījumus un cita veida inovatīvu finansējumu. Šajā saistībā ES kopā ar dalībvalstīm un finanšu iestādēm šobrīd pēta "ES Platformas ārējai sadarbībai un attīstībai" izveides iespējas nolūkā ar lielāku sadarbību, saskaņotību, uzraudzību un jaunu, inovatīvu finansēšanas mehānismu izstrādi palielināt resursu ietekmi. Pasākumi. ES, dalībvalstīm un publiskajām finanšu iestādēm būtu jāpalielina pūliņi, lai, balstoties uz saskaņotu, koordinētu un stratēģisku pamatu, lielākā mērā tiktu izmantoti inovatīvi finansēšanas mehānismi. ES būtu jāmobilizē vairāk privāto līdzekļu un spēju, izmantojot apvienošanas mehānismus, kas var piesaistīt papildu privāto un publisko finansējumu: i) izveidot privātā sektora apakškomponentu reģionālo apvienošanas mehānismu ietvaros, ii) lielākā mērā izmantot tādus riska dalīšanas mehānismus kā garantijas, kas var stimulēt investīcijas, un iii) sekmēt investīcijas ar instrumentiem, kas ietver uzlabotu riska pārvaldību un līdzdalību struktūrēto fondu akciju kapitālā. 5.3. Sinerģiju starp dažādiem finansēšanas avotiem stiprināšana Iepriekšējās nodaļās aprakstītie resursi ir savstarpēji saistīti tāpat kā globālās problēmas, kuru risināšanai šie resursi ir paredzēti. Galu galā katrai valstij jāatrod pašai savs līdzsvars starp šo prioritāšu īstenošanu valsts līmenī, lai visās jomās gūtu vislabākos kopīgos rezultātus. Taču, tā kā starp dažādajām politikas jomām pastāv "konkurence" par līdzekļiem, pastāv risks, ka atbalsts tiks fragmentēts un atbalsta efektivitāte samazināsies. To var novērot, pārklājoties finanšu avotiem, kas sniedz iespēju risināt dažādās problēmas, visām iesaistītajām personām savstarpēji cīnoties par lielākiem iekšzemes resursiem un starptautisko finansējumu, lielāku privātā sektora līdzdalību un inovatīvu mehānismu piemērošanu. Tādēļ starp visām šīm politikas jomām ir iespējams rast sinerģijas. Ņemot vērā iepriekšminēto, tendence noteikt robežas starp politikas jomām un instrumentiem var izrādīties neproduktīva. Kaut teorētiski domāts izdevumus novirzīt konkrētām politikas jomām, rodas mākslīgas kategorijas, kas ierobežo valstu politisko rīcības brīvību novirzīt līdzekļus atkarībā no tā, kur valsts kontekstā var sasniegt labākos rezultātus. Lai arī ir redzamas pirmās pazīmes starptautiskai vienprātībai par to, ka globālo problēmu risināšanai ir vajadzīga vienota pieeja, vēl ir jāveic turpmāka analīze un ir nepieciešama horizontāla pieeja, lai netiktu apdraudēti politikas mērķi. Pasākumi. ES un tās dalībvalstīm būtu jāatbalsta integrēta pieeja attīstības finansēšanai, tostarp jāuzrauga tās dažādie elementi, iespējams saistībā ar apspriedēm par attīstības pamatprogrammu pēc 2015. gada, un šajā jautājumā jāizstrādā kopīga ES nostāja. 6. Efektīvāki ES pasākumi: ministru sanāksmē Pusanā izdarīto secinājumu īstenošana valstu līmenī Saskaņā ar secinājumiem, kādi tika izdarīti Pusanas augsta līmeņa forumā par palīdzības efektivitāti, Eiropas Savienībai galvenā uzmanība jāvērš uz saistību par palīdzības un attīstības efektivitāti īstenošanu valsts līmenī, jo īpaši stiprinot partnervalstu spējas un to vadošo lomu prioritāšu noteikšanā un rezultātu sasniegšanā. ES šajā saistībā ir noteikusi plašu vadošo principu spektru: ES kopīgā nostāja Pusanai, darbības programma palīdzības efektivitātes jomā un ES rīcības kodekss attiecībā uz darba papildināmību un dalīšanu attīstības politikā. Šie principi joprojām ir spēkā. Taču par prioritārajiem jānosaka daži galvenie jautājumi saistībā ar kopīgajiem ES pasākumiem valsts līmenī saskaņā ar Pusanas foruma rezultātiem un Padomes secinājumiem par Pārmaiņu programmu. 6.1. Uz rezultātiem orientētu sistēmu piemērošana valsts līmenī Koncentrēšanās uz rezultātiem Pusanas forumā tika noteiktā kā nozīmīga prioritāte. Pusanas foruma noslēguma dokumentā noteikts, ka visiem attīstības partneriem pēc iespējas jāizmanto valsts līmeņa rezultātu programmas, kas izstrādātas valstu vadībā, kā kopīgs instruments, lai uzraudzītu rezultātus un progresu virzībā uz partnervalstu attīstības mērķu sasniegšanu. Vēl joprojām jāveic ievērojams darbs, lai izstrādātu un piemērotu valsts līmeņa rezultātu programmas. Lai arī tiek atzīts, ka šis process notiek partnervalstu vadībā, tomēr Eiropas Savienībai tajā aktīvi jāiesaistās saskaņā ar spēkā esošajām iniciatīvām. ES kopīgajai rīcībai jābalstās uz savstarpējas pārskatatbildības programmu konceptu, kas noteikts ES darbības sistēmā, proti, ES delegācijas sāk apspriedes, lai atbalstītu esošās programmas un kopā ar dalībvalstīm, partnervalstīm un citām ieinteresētajām personām izstrādātu jaunas programmas. 6.2. Savstarpējas pārskatatbildības programmas Valsts līmeņa savstarpējas pārskatatbildības programmas ir būtiski instrumenti, ko izmanto, lai sekmētu saistību par palīdzības un attīstības efektivitāti īstenošanu uz vietas. Tām, visticamāk, būs arī būtiska nozīme turpmākajos uzraudzības pasākumos saistībā ar pasaules mēroga partnerību efektīvai attīstības sadarbībai. Savstarpējas pārskatatbildības pilnais potenciāls vēl joprojām nav izmantots, un ir pienācis īstais brīdis, lai ES kopīgi atbalstītu šo programmu stiprināšanu vai izveidi. Šis atbalsts jāsniedz partnervalstu vadībā un saskaņā ar citiem procesiem un dalībniekiem, un jāņem vērā paredzētais atbalsts no ANO Attīstības programmas valstu birojiem. Eiropas Savienībai īpašs uzsvars jāliek uz to, kā šajās programmās var ņemt vērā partnervalstu prioritātes Pusanas foruma kontekstā, tostarp izmantojot valstu sistēmas un spēju attīšanu. 6.3. Mazāka sadrumstalotība Attīstības partneri Pusanā apņēmās lielākā mērā piemērot koordinēšanas pasākumus valstu vadībā, lai samazinātu sadrumstalotību. Kopīgai ES rīcībai uz vietas ir īpaša nozīme, jo operatīvā iniciatīva par papildināmību un darba dalīšanu ir veidojusi ES pieredzi šajā jomā, un šī iniciatīva ir jāturpina īstenot, lai gatavotu augsni turpmākai kopīgu programmu plānošanai. Līdzekļu devēju kartēšana ir viena no darbībām, kas var sekmēt darba dalīšanu attiecīgajā valstī. Saskaņā ar Pusanas prioritātēm ES un tās dalībvalstīm jāpaplašina valsts līmeņa kartēšana, lai aptvertu atbalstu, ko tās sniedz rīcībai klimata jomā, balstoties uz operatīvajā iniciatīvā noteiktajām metodēm un ESAO ieviesto Rio marķieru sistēmu. Tā papildinātu ES un dalībvalstu potenciālos pasākumus, lai atbalstītu valstu stratēģijas rīcībai klimata jomā un sekmētu ar klimatu saistīto risku iekļaušanu attīstības stratēģijās. Pasākumi. Kopīga ES rīcība, lai stiprinātu saistību par palīdzības un attīstības efektivitāti īstenošanu valsts līmenī, balstoties uz ES darbības pamatprogrammu, i) atbalstot valsts līmeņa rezultātu programmas un savstarpējas pārskatatbildības programmas un ii) turpinot darba dalīšanu, tostarp ES atbalsta kartēšanu rīcībai klimata jomā valsts līmenī, kā rezultātā tiek radīti labvēlīgi nosacījumi kopīgai plānošanai. 7. Secinājumi Nākamajos trīs gados būs redzamas būtiskas pārmaiņas. ES būs jāpilda savas saistības un jāizstrādā kopīga un saskanīga pieeja arī attiecībā uz līdzekļiem, kas nepieciešami jaunu mērķu sasniegšanai. Neraugoties uz mainīgo globālo situāciju, ES jāturpina koncentrēties uz galveno mērķi, proti, sniegt vislabāko iespējamo atbalstu jaunattīstības valstīm, mobilizējot visus pieejamos resursus attīstībai. [1] Starptautiska konference par attīstības finansējumu. [2] Parasti izteikts kā nodokļu un IKP attiecība. [3] COM (2011) 637 galīgā redakcija. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0637:FIN:LV:PDF [4] http://www.imf.org/external/pp/longres.aspx?id=4611 [5] Skatīt: ES 2011. gada ziņojums par attīstības politikas saskaņotību, SEC(2011) 1627 galīgā redakcija. [6] COM(2012)22 final, 2012. gada 27. janvāris, http://ec.europa.eu/trade/wider-agenda/development/ [7] Migration and Development Brief No 17, World Bank, Migration and Remittances unit, 2011. gada decembris. [8] Eurostat Statistic Focus 4/2012. [9] "Innovation With Impact: Financing 21st Century Development", Bill Gates ziņojums G20 valstu vadītājiem augstākā līmeņa sanāksmē Kannās 2011. gada novembrī. [10] COM(2011) 743. [11] SEC(2011) 1353. [12] 9417/12. [13] 9372/12; http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st09/st09372.en12.pdf. [14] 10029/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st10/st10029.en12.pdf. [15] Piemēram, ESAO (2011. gads), Tackling Climate Change and Growing the Economy http://www.oecd.org/dataoecd/28/18/44287948.pdf. [16] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=MEMO/12/375&format=HTML&aged=0&language=en&guiLanguage=en. [17] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/12/300&format=PDF&aged=0&language=EN&guiLanguage=fr [18] http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/documents/agenda_for_change_lv.pdf [19] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable-business/files/csr/new-csr/act_en.pdf [20] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/intm/126548.pdf