EIROPAS KOMISIJA Briselē, 13.7.2016 COM(2016) 467 final 2016/0224(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido kopīgu procedūru starptautiskajai aizsardzībai Savienībā un atceļ Direktīvu 2013/32/ES



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma konteksts un pamatojums Eiropas Savienība strādā, lai izveidotu integrētu, ilgtspējīgu un visaptverošu ES migrācijas politiku, kuras pamatā ir solidaritāte un taisnīgs atbildības sadalījums un kura var efektīvi darboties gan ierastos, gan krīzes apstākļos. Kopš Eiropas programmas migrācijas jomā pieņemšanas Eiropas Komisija strādā, lai īstenotu pasākumus, kas risinātu gan īstermiņa, gan ilgtermiņa problēmas migrācijas plūsmu efektīvai un visaptverošai pārvaldībai. Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas pamatā ir noteikumi, saskaņā ar kuriem nosaka dalībvalsti, kura atbild par starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem (tostarp patvēruma meklētāju pirkstu nospiedumu datubāzi), vienotus standartus patvēruma sniegšanai, uzņemšanas apstākļus, starptautiskās aizsardzības saņēmēju atzīšanu un aizsardzību. Papildus tam Eiropas Patvēruma atbalsta birojs nodrošina palīdzību dalībvalstīm Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas ieviešanā. Lai gan ir sasniegts ievērojams progress Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas izveidē, joprojām pastāv ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz izmantoto procedūru, pieteikuma iesniedzēju uzņemšanas apstākļiem, atzīšanas rādītājiem un starptautiskās aizsardzības saņēmējiem nodrošinātās aizsardzības veidu. Šīs atšķirības veicina sekundāru pārvietošanos un izdevīgāku patvēruma noteikumu meklēšanu, rada pievilkšanas faktorus un galu galā izraisa atbildības nevienmērīgu sadalījumu starp dalībvalstīm palīdzības sniegšanā tiem, kam tā nepieciešama. Pēdējā laika lielapjoma migrācijas plūsmas ir parādījušas, ka Eiropai ir vajadzīga iedarbīga un efektīva patvēruma sistēma, kas spēj nodrošināt godīgu un ilgtspējīgu atbildības sadali dalībvalstu starpā, nodrošināt pietiekamus un pienācīgus uzņemšanas apstākļus visā ES, ātri un efektīvi apstrādāt ES iesniegtos patvēruma pieteikumus un nodrošināt pieņemto lēmumu kvalitāti, lai tie, kam nepieciešama starptautiskā aizsardzība, to tiešām saņemtu. Tajā pašā laikā ES ir jārisina jautājums par neatbilstīgu un bīstamu pārvietošanos un jāiznīcina kontrabandistu uzņēmējdarbības modelis. Šai nolūkā, no vienas puses, ātri jāizskata to cilvēku patvēruma pieprasījumi, kuri nav tiesīgi saņemt starptautisku aizsardzību, un šādi migranti pēc tam ir ātri jānosūta atpakaļ. No otras puses, ir jāatver droši un likumīgi ceļi uz ES tiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir nepieciešama aizsardzība. Tā ir arī daļa no plašākas sadarbības ar prioritārajām izcelsmes un tranzīta valstīm. Komisija 2016. gada 6. aprīlī paziņojumā “Ceļā uz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu un labākām iespējām likumīgai nokļūšanai Eiropā” noteica prioritātes Eiropas patvēruma un migrācijas regulējuma strukturālajai reformai, izklāstot dažādus pasākumus humānākas, taisnīgākas un efektīvākas Eiropas patvēruma politikas nodrošināšanai, kā arī likumīgas migrācijas politikas labākai pārvaldībai. Komisija 2016. gada 4. maijā iepazīstināja ar pirmo kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu kopumu, kas nodrošina tās paziņojumā noteiktās trīs prioritātes: ilgtspējīgas un taisnīgas Dublinas sistēmas izveide, lai noteiktu dalībvalsti, kas atbild par patvēruma pieteikumu izskatīšanu, Eurodac sistēmas nostiprināšana, lai labāk pārraudzītu sekundāro pārvietošanos un veicinātu neatbilstīgas migrācijas apkarošanu, un patiesas Eiropas Patvēruma aģentūras izveide, lai nodrošinātu Eiropas patvēruma sistēmas labu darbību. Šie priekšlikumi bija pirmie pamatelementi, lai veiktu kopējās Eiropas patvēruma sistēmas struktūras reformu. Ar otro priekšlikumu kopumu Komisija pabeidz kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformu, pieņemot četrus papildu priekšlikumus: priekšlikumu aizstāt Patvēruma procedūru direktīvu ar regulu, ar ko visās dalībvalstīs saskaņotu pašreizējo atšķirīgo procesuālos kārtību un radītu patiesi vienotu procedūru; priekšlikumu aizstāt Kvalifikācijas direktīvu ar regulu, ar ko noteiktu vienotus atzīšanas standartus personām, kam nepieciešama aizsardzība, un tiesības, kas piešķirtas starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, kā arī priekšlikumu pārskatīt Uzņemšanas apstākļu direktīvu, lai turpinātu saskaņot uzņemšanas apstākļus ES, palielinātu patvēruma pieteikuma iesniedzēju integrācijas iespējas un samazinātu sekundāru pārvietošanos. Visbeidzot, ievērojot apņemšanos veicināt labākas iespējas likumīgai nokļūšanai Eiropā, kas tika izteikta 2016. gada 6. aprīlī, Komisija ierosina arī strukturētu Savienības pārmitināšanas regulējumu, virzoties uz stingrāk pārvaldītu starptautisko aizsardzību ES iekšienē, nodrošinot sakārtotākus un drošākus ceļus uz ES personām, kam nepieciešama starptautiskā aizsardzība, nolūkā arvien vairāk samazināt neatbilstīgas migrācijas stimulus. Šie priekšlikumi ir kopējās Eiropas patvēruma sistēmas visaptverošās reformas neaizstājama sastāvdaļa, un tie ir cieši savstarpēji saistīti. Tagad, kad ir iesniegta otrā kārta tiesību aktu priekšlikumu patvēruma acquis reformai, dienas kārtībā nu ir visi stingrai, saskanīgai un integrētai kopējai Eiropas patvēruma sistēmai nepieciešamie elementi, kuru pamatā ir vienoti, saskaņoti noteikumi, kas ir vienlaikus gan efektīvi, gan aizsargājoši un pilnībā atbilst Ženēvas konvencijai. Kopējā Eiropas patvēruma sistēma, kuru mēs turpinām pilnveidot, ir gan efektīva, gan aizsargājoša, un tā ir paredzēta, lai nodrošinātu valstu patvēruma sistēmu pilnīgu konverģenci, samazinot sekundāras pārvietošanās stimulus, stiprinot uzticēšanos dalībvalstu starpā un kopumā radot labi darbojošos Dublinas sistēmu. Tā garantē, ka, lai kurā ES vietā patvēruma meklētāji atrastos, pret viņiem izturēsies vienlīdzīgi un atbilstīgā veidā. Tā nodrošina rīkus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu tādu personu ātru identificēšanu, kurām patiešām ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība, un tādu personu atgriešanos, kurām aizsardzība nav vajadzīga. Tā ir labvēlīga tiem, kam ir visvairāk vajadzīga aizsardzība, un stingra pret iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, vienmēr ievērojot pamattiesības. Visbeidzot, kopējā sistēma ir izmaksu ziņā efektīva un pietiekami elastīga, lai pielāgotos sarežģītajām problēmām, ar kurām dalībvalstis saskaras šajā jomā. •Priekšlikuma mērķi Šā priekšlikuma mērķis ir izveidot patiesi vienotu procedūru efektīvai, taisnīgai un saskaņotai starptautiskajai aizsardzībai. Izvēloties par formu regulu, kas ir tieši piemērojama dalībvalstīs, un atceļot rīcības brīvības elementus, kā arī vienkāršojot, racionalizējot un konsolidējot procesuālo kārtību, priekšlikuma mērķis ir nodrošināt patvēruma procedūru lielāku saskaņotību un vienotību visās dalībvalstīs, tādējādi novēršot stimulus meklēt izdevīgākus patvēruma nosacījumus un sekundāru pārvietošanos starp dalībvalstīm. Priekšlikums sekmē mērķi nodrošināt ātru, bet ļoti kvalitatīvu lēmumu pieņemšanu visos procedūras posmos. Tajā noteikts, ka dalībvalstīm ir jāiegulda līdzekļi patvēruma sistēmās, sākot no administratīvajiem procedūras posmiem, nodrošinot kompetentajām iestādēm vajadzīgos līdzekļus ātru, bet skaidru lēmumu pieņemšanai, lai personas, kurām nepieciešama aizsardzība, tiktu atzītas ātri, un tās personas, kurām aizsardzība nav nepieciešama, tiktu nekavējoties atgrieztas atpakaļ. Ātrs un efektīvs lēmumu pieņemšanas process ir gan pieteikuma iesniedzēju interesēs, ļaujot tiem iegūt skaidrību par savu juridisko statusu, gan dalībvalstu interesēs, ļaujot tām samazināt uzņemšanas un administratīvās izmaksas. Taisnīga un efektīva kopīga procedūra visā Savienībā nozīmē šādus ieguvumus. –Vienkāršākas, precīzākas un īsākas procedūras, kas aizstāj pašreiz pašreizējo būtiski atšķirīgo procesuālo kārtību dalībvalstīs. Ar šo priekšlikumu nosaka īsu, bet pamatotu termiņu procedūras izmantošanas uzsākšanai pieteikuma iesniedzējam un pieteikuma izskatīšanas pārbaužu pabeigšanai gan administratīvajā, gan pārsūdzības posmā. Tiek saglabāts sešu mēnešu termiņš pirmā lēmuma pieņemšanai, taču ievērojami īsāki termiņi tiek noteikti darbam ar nepārprotami nepamatotiem un nepieņemamiem pieprasījumiem. Dalībvalstīm ir iespēja noteikt pieteikumu prioritāti un tos ātri izskatīt. Ir noteikti termiņi pieteikumu reģistrēšanai, iesniegšanai un pārbaudei, taču izņēmuma gadījumos dalībvalstis tos var pagarināt, ja vienlaicīgi tiek saņemts nesamērīgi liels skaits pieteikumu. Lai sagatavotos šādiem gadījumiem, dalībvalstīm būtu regulāri jāpārskata un jāparedz savas vajadzības, lai nodrošinātu, ka to rīcībā ir atbilstīgi resursi patvēruma sistēmas efektīvai pārvaldībai. Vajadzības gadījumā dalībvalstis var paļauties arī uz Eiropas Patvēruma aģentūras palīdzību. Turklāt pieņemamības procedūras un paātrinātas izskatīšanas procedūras piemērošana kļūst obligāta, un tiek precizēti noteikumi par turpmākiem pieteikumiem, pieļaujot izņēmumus saistībā ar uzturēšanās tiesībām administratīvās procedūras beigās vai tās laikā. –Procesuālas garantijas, kas aizsargā pieteikuma iesniedzēju tiesības, lai nodrošinātu patvēruma pieprasījumu pienācīgu novērtēšanu racionalizētā un īsākā procedūrā. To nodrošina, jau procedūras uzsākšanas brīdī informējot visus pieteikuma iesniedzējus par viņu tiesībām, pienākumiem un sekām, ja netiks izpildīti pienākumi. Pieteikuma iesniedzējiem ir jādod iespēja efektīvi sadarboties un pienācīgi sazināties ar atbildīgajām iestādēm, lai viņi varētu sniegt ziņas par visiem viņu rīcībā esošajiem faktiem, kas pamato viņu prasību. Šis priekšlikums nodrošina atbilstošas procesuālas garantijas pieteikuma iesniedzējiem viņu lietas virzībai visos procedūras posmos, it īpaši viņu tiesības tikt uzklausītiem personiskā intervijā, tulka pakalpojumus, kā arī bezmaksas juridisku palīdzību un pārstāvību. Turklāt līdz procedūras iznākumam viņi vienmēr var izmantot uzturēšanās tiesības. Pieteikuma iesniedzēji ir tiesīgi saņemt pienācīgu paziņojumu par lēmumu, attiecīgā lēmuma faktisko un juridisko pamatojumu, un negatīva lēmuma gadījumā viņi ir tiesīgi saņemt efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā. Lielākas garantijas ir paredzētas pieteikuma iesniedzējiem ar īpašām vajadzībām un nepavadītiem nepilngadīgajiem , piemēram, precīzāk izstrādāti noteikumi pieteikuma iesniedzēja īpašo procesuālo vajadzību novērtēšanai, dokumentēšanai un apmierināšanai.

–Stingrāki noteikumi sistēmas ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai, sankciju piemērošana nepārprotami ļaunprātīgiem pieprasījumiem un sekundāras pārvietošanās stimulu novēršana, nosakot skaidru pienākumu pieteikuma iesniedzējiem sadarboties ar iestādēm visā procedūrā un stingrus sodus pienākumu neizpildes gadījumā. Šajā kontekstā starptautiskās aizsardzības pieprasījuma pārbaudes nosacījums ir pieteikuma iesniegšana, pirkstu nospiedumu noņemšana, nepieciešamo ziņu sniegšana iesnieguma izskatīšanas nolūkā, kā arī klātbūtne un uzturēšanās atbildīgajā dalībvalstī. Ja netiek izpildīts kāds no šiem pienākumiem, pieprasījumu var noraidīt kā pieteikuma iesniedzēja pārtrauktu, piemērojot netiešas atsaukšanas procedūru. Spēkā esošie procesuālie instrumenti pieteikuma iesniedzēju ļaunprātīgas rīcības, sekundāras pārvietošanās sodīšanai un nepārprotami nepamatotu prasību noraidīšanai tiek padarīti par obligātiem un vēl vairāk pastiprināti. Priekšlikums jo īpaši nodrošina precīzākus, izsmeļošākus un obligātus pamatojumu sarakstus attiecībā uz gadījumiem, kad izskatīšana ir jāveic paātrinātā kārtībā un kad pieteikumi ir jānoraida kā acīmredzami nepamatoti vai pieteikuma iesniedzēja pārtraukti. Turklāt tiek pilnveidota iespēja reaģēt uz turpmākiem pieteikumiem, ar kuriem tiek ļaunprātīgi izmantota patvēruma procedūra, konkrēti, ļaujot šādus pieteikuma iesniedzējus izraidīt no dalībvalstu teritorijas pirms un pēc administratīvā lēmuma pieņemšanas saistībā ar viņu pieteikumiem. Tajā pašā laikā spēkā ir visas garantijas, tostarp tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, lai nodrošinātu, ka vienmēr tiek ievērotas pieteikuma iesniedzēju tiesības. –Saskaņoti noteikumi par drošām valstīm ir efektīvas kopīgās procedūras ļoti būtisks aspekts, un šis priekšlikums nodrošina procesuālo seku saskaņošanu attiecībā uz drošas valsts koncepciju piemērošanu. Ja pieteikuma iesniedzējiem acīmredzami nav nepieciešama starptautiskā aizsardzība, jo viņi ieceļo no drošas izcelsmes valsts, viņu pieteikumi ir ātri jānoraida un steidzami jāorganizē atgriešana. Ja pieteikuma iesniedzēji jau ir atraduši pirmo patvēruma valsti, kur viņiem tiek nodrošināta aizsardzība, vai pieteikumus var izskatīt droša trešā valsts, pieteikumi ir jāatzīst par nepieņemamiem. Komisija ierosina pakāpeniski virzīties uz pilnīgu saskaņošanu šajā jomā un piecos gados no šīs regulas stāšanās spēkā aizstāt valstu pieņemtos drošo valstu sarakstus ar Eiropas sarakstiem vai Savienības līmenī atzītu drošu valstu sarakstiem. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Šis priekšlikums pilnībā saskan ar pirmajiem priekšlikumiem reformēt kopējo Eiropas patvēruma sistēmu, ar kuriem Komisija iepazīstināja 2016. gada 4. maijā saistībā ar Dublinas Regulu, Eurodac sistēmu un Eiropas Patvēruma aģentūru, kā arī ar priekšlikumiem reformēt Kvalifikācijas regulu un pārstrādāt Uzņemšanas apstākļu direktīvas un priekšlikumu par strukturētu Savienības pārmitināšanas regulējumu. Attiecībā uz priekšlikumu pārstrādāt Dublinas Regulu šis priekšlikums piemērojams pieteikumu iesniedzējiem, kuriem piemēro Dublinas procedūru. Šis priekšlikums jo īpaši ir saskaņots ar noteikumiem, kas ietverti priekšlikumā pārstrādāt Dublinas regulu, tos papildus precizējot, piemēram, attiecībā uz pieteikuma pieņemamības izskatīšanu, izskatīšanas paātrināto procedūru, turpmākiem pieteikumiem, garantijām nepilngadīgajiem un īpašām garantijām nepavadītiem nepilngadīgajiem. Šis priekšlikums ir saskaņots arī ar Eurodac regulas pārstrādāšanu tādās jomās kā pieteikumu iesniedzēju pirkstu nospiedumu noņemšana un sejas attēlu iegūšana un to lietderība starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniegšanai. Attiecībā uz priekšlikumu par Eiropas Patvēruma aģentūru šajā priekšlikumā atgādināts, cik svarīgs ir operatīvais un tehniskais atbalsts, ko aģentūra var piedāvāt dalībvalstīm starptautiskās aizsardzības pieteikumu efektīvas pārvaldības nodrošināšanai, kā arī spēju veidošana, ko var nodrošināt aģentūra saskaņā ar ierosinātajām tās jaunajām pilnvarām. Saistībā ar Kvalifikācijas regulu divi izteiktie priekšlikumi papildina viens otru, ciktāl priekšlikums par Kvalifikācijas regulu nosaka standartus trešo valstu valstspiederīgo vai bezvalstnieku kvalificēšanai par starptautiskās aizsardzības saņēmējiem, savukārt šajā priekšlikumā paredzēti kopīgi procesuālie noteikumi starptautiskās aizsardzības piešķiršanai vai atņemšanai. Šis priekšlikums ir arī cieši saistīts ar priekšlikumu pārstrādāt Uzņemšanas apstākļu direktīvu. Lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikumu savlaicīgu un efektīvu izvērtēšanu, pieteikuma iesniedzējiem ir jāizpilda ziņošanas pienākumi, kas noteikti priekšlikumā pārstrādāt Uzņemšanas apstākļu direktīvu, un šis priekšlikums paredz procesuālās sekas tiem pieteikuma iesniedzējiem, kuri neizpilda ziņošanas pienākumus. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Priekšlikums ir saskanīgs ar migrācijas labākas pārvaldības visaptverošo ilgtermiņa politiku, kuru Komisija izklāstījusi Eiropas programmā migrācijas jomā, kas Komisijas priekšsēdētāja Junkera politikas pamatnostādnes iestrādā saskanīgās un savstarpēji nostiprinošās iniciatīvās, kuras pamatojas uz četriem pīlāriem. Šie pīlāri ir neatbilstīgas migrācijas stimulu samazināšana, ārējo robežu nodrošināšana un dzīvību glābšana, spēcīga patvēruma politika un jauna likumīgas migrācijas politika. Šis priekšlikums, ar kuru turpina īstenot Eiropas migrācijas regulējumu saistībā ar mērķi stiprināt Savienības patvēruma politiku, jāuzskata par ES līmeņa plašākas politikas daļu, kas vērsta uz tādas spēcīgas un efektīvas sistēmas izveidi migrācijas ilgtspējīgai pārvaldībai nākotnē, kas ir taisnīga uzņemošajām sabiedrībām un ES pilsoņiem, kā arī attiecīgajiem trešo valstu valstspiederīgajiem un izcelsmes un tranzīta valstīm. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 78. panta 2. punkta d) apakšpunkts, kurā paredz pieņemt pasākumus attiecībā uz kopīgām procedūrām vienota patvēruma vai papildu aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai. •Subsidiaritāte Šā priekšlikuma mērķis ir izveidot kopīgu procedūru starptautiskās aizsardzības piešķiršanai vai atņemšanai, ar kuru aizstāj dalībvalstu atšķirīgās patvēruma procedūras, nodrošinot procedūras savlaicīgumu un efektivitāti. Lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikumu taisnīgu izskatīšanu, skaidrību un juridisku noteiktību katram pieteikuma iesniedzējam, trešo valstu valstspiederīgo un bezvalstnieku starptautiskās aizsardzības pieteikumi būtu jāizskata saskaņā ar procedūru, kuras pamatā ir vienādi noteikumi neatkarīgi no dalībvalsts, kurā pieteikums iesniegts. Turklāt, rīkojoties katra atsevišķi, dalībvalstis nevar izveidot kopīgus noteikumus, kas samazinātu stimulus meklēt izdevīgākus patvēruma nosacījumus un sekundāru pārvietošanos starp dalībvalstīm. Tāpēc ir vajadzīga Savienības mēroga rīcība. Šo mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, bet šīs regulas mēroga un ietekmes dēļ to var labāk sasniegt Savienības līmenī. Tādējādi Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā paredzēto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai. •Proporcionalitāte Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, šajā regulā paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas ir vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai.

Attiecībā uz kopīgas procedūras izveidi starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai visi priekšlikuma elementi skar tikai to, kas nepieciešams, lai izveidotu un ieviestu šādu kopīgu procedūru, racionalizētu un vienkāršotu to, nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi saistībā ar pieteikumu iesniedzēju tiesībām un garantijām un izvairītos no valstu procedūru atšķirībām, kuru nevēlamās sekas ir sekundāras pārvietošanās veicināšana. Termiņu noteikšana visos procedūras posmos, tostarp pārsūdzības posmā, un procedūras administratīvā posma termiņa saīsināšana ir nepieciešama, lai racionalizētu procedūras un padarītu tās efektīvākas. Ierosinātie pārsūdzības posma termiņi ļauj nodrošināt visas procedūrā paredzētās garantijas, tostarp tiesības uz mutisku uzklausīšanu un pušu procesuālo tiesību vienlīdzību. Ierosinot šādus termiņus, Komisija centās panākt kompromisu starp pieteikuma iesniedzēju tiesībām uz lietas savlaicīgu izskatīšanu un viņu tiesībām saņemt efektīvu tiesisko aizsardzību un aizstāvību, tostarp bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību. •Instrumenta izvēle Šis ir priekšlikums regulai, ar kuru paredzēts atcelt un aizstāt direktīvu. Valstu procedūru starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai saskaņotības pakāpe, kas tika sasniegta ar Direktīvu 2013/32/ES, nav izrādījusies pietiekama, lai novērstu atšķirības saistībā ar izmantotajām procedūrām, procedūru termiņiem, pieteikuma iesniedzēja tiesībām un procesuālajām garantijām, atzīšanas līmeni un piešķirto aizsardzību. Tikai regula, ar kuru izveido kopīgu patvēruma procedūru Savienībā un kuras noteikumi ir tieši piemērojami, var nodrošināt tādu vienveidību un efektivitāti, kas vajadzīga procesuālo normu piemērošanai Savienības patvēruma tiesībās. 3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Sagatavojot šo otro priekšlikumu kopumu, Komisija organizēja mērķtiecīgas apspriešanās ar dalībvalstīm, Apvienoto Nāciju Organizācijas Augsto komisāru bēgļu jautājumos un pilsonisko sabiedrību; to gaitu noteica kopējās Eiropas patvēruma sistēmas reformas mērķi, kas tika izklāstīti Komisijas 2016. gada 6. aprīļa paziņojumā. Komisija rūpīgi apsvēra izteiktos argumentus un centās iekļaut priekšlikumā tos, kurus plašāk atbalstīja visas personas, ko skar šis priekšlikums. Neformāla viedokļu apmaiņa ar Eiropas Parlamentu par otro priekšlikumu kopumu notika 2016. gada jūnijā. –Komisijas izvēlēto instrumentu — aizstāt spēkā esošo direktīvu ar regulu — pozitīvi uztvēra dalībvalstu vairākums, izņemot dažas dalībvalstis, kuras pauda bažas par regulējuma atbilstību to administratīvi tiesiskajām sistēmām. Kopš debatēm par priekšlikumu Patvēruma procedūru direktīvai dažas dalībvalstis konsekventi uzskatīja, ka regula, ar kuru nosaka tieši piemērojamus noteikumus, ir visefektīvākais juridiskais instruments, lai nodrošinātu pieteikumu iesniedzēju tiesības un vienlīdzīgu izturēšanos visās dalībvalstīs. Taču dažas ieinteresētās personas brīdināja par risku, ka nolūkā panākt kopsaucēju varētu pazemināties aizsardzības standarti, jo īpaši tāpēc, ka Savienība ir galvenais paraugs, kam līdzināties šajā starptautisko bēgļu tiesību jomā. –Vairums dalībvalstu atzina, ka ir jāvienkāršo un jāprecizē spēkā esošie procedūras noteikumi, un izteica atbalstu patvēruma procedūru turpmākai saskaņošanai visā Savienībā. Dalībvalstis atzina, ka ir jāprecizē un jāvienkāršo pieņemamības pamatojums, robežprocedūru un paātrinātu procedūru piemērošana un turpmāku iesniegumu izskatīšana. Dalībvalstis kopumā atbalstīja maksimālā termiņa ieviešanu dažādos procedūras posmos, tostarp pārsūdzības posmā. Vairums dalībvalstu bija apmierinātas ar spēkā esošo parastās administratīvās procedūras ilgumu, bet atzina, ka ir jānosaka īsāki termiņi un jāracionalizē procedūras. Tomēr vairākas dalībvalstis norādīja, ka ir jāparedz termiņu pagarināšanas iespējas, kas ļautu tikt galā ar lielām migrantu plūsmām un vienlaicīgi iesniegtu pieteikumu nesamērīgi lielu skaitu. Dalībvalstis kopumā atbalstīja obligātu termiņu ieviešanu pārsūdzības posmam, bet ierosināja atšķirīgus termiņus atkarībā no tā, vai pārsūdzības tiek celtas par lēmumiem, kas pieņemti parastās vai paātrinātās procedūrās. Vairums ieinteresēto personu no pilsoniskās sabiedrības aicināja vienkāršot spēkā esošos procesuālos noteikumus. Taču tās bija skeptiskākas attiecībā uz obligāto termiņu lietderību dažādajos procedūras posmos. Bažas tika paustas arī par to, kā panākt, lai ierosinātie termiņi nodrošinātu iespēju efektīvi izmantot procesuālās garantijas. –Vairums dalībvalstu uzskata, ka paātrinātās izskatīšanas procedūras, robežprocedūras un pieņemamības procedūras ir nepieciešami instrumenti, lai efektīvāk izskatītu pieteikumus, kuri ir nepārprotami krāpnieciski, acīmredzami nepamatoti vai nepieņemami. Atšķirīgi viedokļi tika izteikti par pirmās patvēruma valsts un drošas trešās valsts koncepciju obligātu izmantošanu, lai noraidītu pieteikumu kā nepieņemamu, un paātrinātās izskatīšanas procedūras un robežprocedūras obligātu piemērošanu. Vairums dalībvalstu izprot nepieciešamību pēc pasākumiem, kuru nolūks ir padarīt sistēmu efektīvāku, un atbalsta drošas izcelsmes valstu un drošu trešo valstu kopējā ES saraksta izveidi, izsakot vēlmi arī saglabāt iespēju izmantot valstu sarakstus. Vairākas ieinteresētās personas norādīja, ka pirmās patvēruma valsts un drošas trešās valsts koncepciju piemērošana, lai noteiktu, vai pieteikumi ir pieņemami, apvienojumā ar ES kopēju drošu trešo valstu sarakstu ieviešanu var nebūt pietiekami, lai īstenotu vēlamo saskaņošanu, ja būs rīcības brīvība piemērot šīs koncepcijas atsevišķiem gadījumiem. Dažas ieinteresētās personas pauda bažas par ES un valstu drošas izcelsmes valstu sarakstu iespējamu līdzāspastāvēšanu un norādīja, ka kādas valsts iekļaušana vai izņemšana no drošu izcelsmes valstu kopējā ES saraksta būtu jāskata vienīgi Eiropas Savienības Tiesai. Vairums pilsoniskās sabiedrības pārstāvju iebilda pret pirmās patvēruma valsts un drošas trešās valsts koncepciju obligātu piemērošanu un pret īpašām procedūrām kopumā. Dažas uzskata, ka paātrinātā kārtībā ir jāizskata vienīgi pieteikumi, kas prima facie ir acīmredzami nepamatoti vai nepārprotami ļaunprātīgi. Šādā kontekstā vairākas ieinteresētās personas iebilda, ka no īpašu procedūru piemērošanas ir jāatbrīvo neaizsargāti pieteikumu iesniedzēji, it īpaši nepavadīti nepilngadīgie. Dažas personas, ar kurām notika apspriešanās, aicināja ieviest lielākas garantijas nepavadītiem nepilngadīgajiem, it īpaši attiecībā uz kompetenta aizbildņa tūlītēju iecelšanu. –Dalībvalstis uzskatīja par nepieciešamu iekļaut procedūrā pasākumus, kas paredzēti, lai nepieļautu nepamatotu un sekundāru pārvietošanos. Vairums dalībvalstu uzskata, ka ar šo priekšlikumu starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzējiem būtu jānosaka skaidri pienākumi, jo īpaši pienākums sadarboties ar iestādēm visos procedūras posmos un sniegt informāciju, kas ir nepieciešama pieteikumu izskatīšanai. Pieteikuma iesniedzējiem arī ir jāpilda pienākums neatstāt tās dalībvalsts teritoriju, kurā izskata pieteikumu, kā arī ierosinātās Dublinas regulas reformas noteikumi. Vairums dalībvalstu atbalstīja priekšlikumu izskatīt paātrinātajā procedūrā tādu personu pieteikumus, kuras ir aizbēgušas bez pamata, vienlaikus piedāvājot visas attiecīgās procesuālās garantijas. Tajā pašā laikā dažas galvenās ieinteresētās personas no pilsoniskās sabiedrības uzsvēra, ka procedūras nevajadzētu piemērot kā sodu, un tās neuzskata, ka būtu pamatoti saistīt paātrinātas procedūras piemērošanu ar bēgšanu. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Eiropas Patvēruma atbalsta birojs daļēji apkopo ziņas par Patvēruma procedūru direktīvas īstenošanu procesa ietvaros, kura nolūks ir reģistrēt dalībvalstu tiesību aktus un praksi saistībā ar kopējās Eiropas patvēruma sistēmas instrumentu īstenošanu. Turklāt kopš Patvēruma procedūru direktīvas pieņemšanas 2013. gadā Komisija ir organizējusi virkni kontaktkomitejas sanāksmju par minēto direktīvu, kurās Komisija un dalībvalstis pārrunāja problēmas, ar kurām sastapās dalībvalstis saistībā ar direktīvas īstenošanu. Abu procesu konstatējumi ir ņemti vērā šajā priekšlikumā.

•Pamattiesības Priekšlikumā ir ievērotas pamattiesības un atzītie principi, it īpaši tie, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, kā arī pienākumi, kas izriet no starptautiskajām tiesībām, it īpaši no Ženēvas konvencijas par bēgļa statusu, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas, Starptautiskā pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām, Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas pret spīdzināšanu un Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par bērna tiesībām. Kopīgā procedūra starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai ir jāīsteno, pilnībā ievērojot pamattiesības, kā paredzēts hartā, tostarp cilvēka cieņu (1. pants), spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegumu (4. pants), personas datu aizsardzību (8. pants), patvēruma tiesības (18. pants), aizsardzību pret izraidīšanu (19. pants), diskriminācijas aizliegumu (21. pants), vīriešu un sieviešu līdztiesību (23. pants), bērnu tiesības (24. pants) un tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību (47. pants). Šajā priekšlikumā pilnībā ņemtas vērā bērna tiesības un neaizsargātu personu īpašās vajadzības. Priekšlikums garantē, ka nepilngadīgo, it īpaši nepavadītu nepilngadīgo, īpašās vajadzības tiek pienācīgi apmierinātas, nodrošinot, ka viņi tiek virzīti un atbalstīti visos procedūras posmos. Priekšlikumā arī ņemti vērā dalībvalstu pienākumi saskaņā ar Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu (Stambulas konvencija). Ņemot vērā Komisijas priekšlikumus Padomes lēmumiem par Stambulas konvencijas parakstīšanu un noslēgšanu un nolūkā garantēt pienācīgu aizsardzības līmeni sievietēm, kurām ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība un kuras pakļautas vardarbībai dzimuma dēļ, interpretējot un piemērojot šo regulu, jāizmanto pieeja, kurā ņem vērā dzimumu atšķirības. Priekšlikums ļauj glabāt datus, kas iegūti, reģistrējot un pieņemot starptautiskās aizsardzības pieteikumus, tostarp arī ziņas par personu un ar pieteikumu saistītus faktus, kā arī ziņas, kas iegūtas personiskajās intervijā, tostarp intervijas ierakstu vai intervijas protokolu. Lai nodrošinātu, ka pieteikumu iesniedzēju personas dati tiek glabāti tikai tik ilgi, cik nepieciešams, priekšlikums garantē personas datu aizsardzības tiesības, nosakot minēto datu glabāšanas maksimālo periodu. Ņemot vērā to, ka šādi dati ir pieteikuma iesniedzēja lietas neatņemama daļa, datu glabāšanas maksimālais termiņš, kas atzīts par vajadzīgu, ir desmit gadi no galīgā lēmuma pieņemšanas. Minēto glabāšanas termiņu uzskata par vajadzīgu gadījumā, ja starptautiskā aizsardzība netiek piešķirta, jo trešo valstu valstspiederīgie vai bezvalstnieki vēlāk var mēģināt pieprasīt starptautisku aizsardzību citā dalībvalstī vai iesniegt turpmākus pieteikumus tajā pašā vai citā dalībvalstī. Tāds pats glabāšanas termiņš ir vajadzīgs to personu datiem, kurām tiek piešķirta starptautiskā aizsardzība, lai nodrošinātu iespēju pārskatīt viņu statusu, jo īpaši saistībā ar regulējumu par statusa regulāru pārskatīšanu, kas noteikts priekšlikumā Kvalifikācijas regulai, un tas ir vajadzīgs arī saistībā ar atpakaļuzņemšanas noteikumiem, kas starptautiskās aizsardzības saņēmējiem paredzēti priekšlikumā Dublinas regulas pārstrādāšanai. Pēc šā termiņa trešo valstu valstspiederīgie vai bezvalstnieki, kas uzturējušies Savienībā vairākus gadus, būs ieguvuši pastāvīgā iedzīvotāja statusu vai pat dalībvalsts pilsonību. Dati par personu, kas ieguvusi dalībvalsts pilsonību pirms desmit gadu termiņa izbeigšanās, būtu nekavējoties jāizdzēš. Eurodac sistēmā šos datus dzēš no centrālās sistēmas, tiklīdz izcelsmes dalībvalstij kļuvis zināms, ka attiecīgā persona ir ieguvusi šādu pilsonību, jo uz šo personu Eurodac vairs neattiecas. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Minētais priekšlikums Savienībai nerada finansiālu un administratīvu slogu. Tāpēc tas neietekmē Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI •Uzraudzības, novērtēšanas un ziņošanas kārtība Komisija sniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs regulas piemērošanu divus gadus no tās spēkā stāšanās un pēc tam ik pēc pieciem gadiem. Dalībvalstīm ir jānosūta Komisijai un Eiropas Patvēruma aģentūrai attiecīga informācija šā ziņojuma sagatavošanai. Aģentūra arī uzraudzīs, kā dalībvalstis ievēro šo regulu, izmantojot uzraudzības mehānismu, kuru Komisija ierosināja izveidot, pārskatot aģentūras pilnvaras. •Konkrētu priekšlikuma noteikumu sīks skaidrojums Šā priekšlikuma mērķis ir nodrošināt starptautiskās aizsardzības pieteikumu ātru un efektīvu izskatīšanu, izveidojot kopīgu procedūru starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai, ar kuru aizstāj dalībvalstu atšķirīgās procedūras un kura ir piemērojama visiem starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas iesniegti dalībvalstīs. Ar šo priekšlikumu precizē un racionalizē procesuālos noteikumus un nodrošina valsts iestādēm nepieciešamos rīkus pieteikumu efektīvai izskatīšanai un lēmumu pieņemšanai, un ļaunprātīgas izmantošanas un sekundāras pārvietošanās apkarošanai ES, vienlaikus paplašinot procesuālās garantijas katram pieteikuma iesniedzējam, tādējādi padarot procedūru ātrāku un efektīvāku. Starptautiskās aizsardzības procedūras racionalizēšana un vienkāršošana Ar priekšlikumu racionalizē un vienkāršo procedūru, precizējot dažādos posmus saistībā ar piekļuvi procedūrai. Pieteikumu uzskata par paustu, tiklīdz trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks izsaka vēlēšanos saņemt starptautisku aizsardzību no dalībvalsts (25. panta 1. punkts). Pieteikums ir jāreģistrē nekavējoties vai ne vēlāk kā trīs darba dienās no brīža, kad valsts iestādes to saņēmušas (27. panta 1. punkts). Termiņš saglabājas tāds pats, kā noteikts Patvēruma procedūru direktīvā. Pēc tam katram pieteikuma iesniedzējam jānodrošina reāla iespēja iesniegt savu pieteikumu, un tas būtu jāizdara desmit darba dienās no brīža, kad pieteikums reģistrēts (28. panta 1. punkts). Nepavadītiem nepilngadīgajiem minēto termiņu skaita no brīža, kad norīkots aizbildnis, un viņš ir saticis bērnu (32. panta 2. punkts). Termiņš pieteikuma iesniegšanai atšķiras no Patvēruma procedūru direktīvā noteiktā. Dalībvalstīm būtu regulāri jāpārskata un jāparedz savas vajadzības, lai nodrošinātu, ka to rīcībā ir pietiekami resursi, lai efektīvi pārvaldītu savu patvēruma sistēmu, tostarp vajadzības gadījumā sagatavojot darbnepārtrauces plānus ārkārtas situācijām. Eiropas Patvēruma aģentūra spēj nodrošināt dalībvalstīm vajadzīgo operatīvo un tehnisko palīdzību, lai tās varētu ievērot noteiktos termiņus. Ja dalībvalstis paredz, ka nespēs ievērot šos termiņus, tām jāpieprasa Eiropas Patvēruma aģentūras palīdzība atbilstīgi priekšlikumam par aģentūras jaunajām pilnvarām. Ja šāds pieprasījums nav izteikts un ja patvēruma sistēmas nesamērīgā noslodze dalībvalstī kļūst tik neefektīva, ka varētu apdraudēt kopējās Eiropas patvēruma sistēmas darbību, aģentūra, pamatojoties uz Komisijas īstenošanas lēmumu, var veikt pasākumus, lai atbalstītu attiecīgo dalībvalsti. Priekšlikums paredz administratīvās procedūras termiņu racionalizēšanu. Lai gan termiņi ir noteikti Patvēruma procedūru direktīvā, pagaidām tie dažādās dalībvalstīs atšķiras, un no 2015. gada aprīļa līdz 2016. gada aprīlim vidēji 50 % lietu Eiropas Savienībā ir bijušas izskatīšanā ilgāk nekā sešus mēnešus. Priekšlikumā paredzētais termiņš pieteikumu izskatīšanai parastajā kārtībā ir seši mēneši, un to var pagarināt vienu reizi vēl par trim mēnešiem gadījumā, ja saņemts pieteikumu nesamērīgi liels skaits vai lieta ir sarežģīta (34. panta 2. un 3. punkts). Tāpat kā Patvēruma procedūru direktīvā tiek saglabāta iespēja uz laiku atlikt pieteikuma izskatīšanu, ja izcelsmes valstī mainījušies apstākļi. Taču šajā gadījumā termiņam pieteikuma izskatīšanai nevajadzētu būt ilgākam par 15 mēnešiem (34. panta 5. punkts). Jauns termiņš noteikts paātrinātajai procedūrai (40. panta 2. punkts) un nepieņemamu pieteikumu apstrādei (34. panta 1. punkts). Šobrīd šīm procedūrām nav noteikti termiņi Patvēruma procedūru direktīvā, tādējādi termiņi dalībvalstīs ievērojami atšķiras un ir no dažām dienām līdz vairākiem mēnešiem. Šīm procedūrām jābūt efektīvām, un šā iemesla dēļ ierosinātais termiņš paātrinātajai izskatīšanas procedūrai ir divi mēneši, turpretī nepieņemamiem pieteikumiem — viens mēnesis. Gadījumā, ja nepieņemamības iemesls ir fakts, ka pieteikuma iesniedzējs nāk no pirmās patvēruma valsts vai drošas trešās valsts, termiņš pieņemamības pārbaudei tiek noteikts desmit darba dienas, lai pārliecinātos, ka tiek efektīvi piemēroti Dublinas reformas priekšlikuma noteikumi, kas paredz, ka, pirms piemērot kritērijus atbildīgās dalībvalsts noteikšanai, pieņemamību izskata pirmā dalībvalsts, kurā iesniegts pieteikums (34. panta 1. punkts). Robežprocedūras termiņš ir četras nedēļas, kā noteikts Patvēruma procedūras direktīvā (41. panta 2. punkts). Priekšlikums attiecas uz starptautiskās aizsardzības procedūru kopumā, un tāpēc tajā noteikti arī pārsūdzību iesniegšanas un lēmumu pieņemšanas termiņi pirmajā pārsūdzības posmā. Tas ir vajadzīgs, lai nodrošinātu taisnīgu un efektīvu procedūru un sasniegtu vispārīgo mērķi — nodrošināt procedūras lielāku saskaņotību (55. pants). Komisija atzīst, ka dažkārt dalībvalstīm varētu būt sarežģīti ievērot šajā priekšlikumā noteiktos termiņus. Taču vissvarīgākais ir tas, lai katram pieteikuma iesniedzējam būtu juridiska skaidrība par savu situāciju. Izsakot priekšlikumu, Komisija ņēma vērā arī savu priekšlikumu ievērojami stiprināt Eiropas Patvēruma aģentūras pilnvaras un priekšlikumu par iespēju dalībvalstīm izmantot aģentūras, citu dalībvalstu vai starptautisku organizāciju sniegto operatīvo un tehnisko palīdzību.

Pieteikuma iesniedzēju tiesības un pienākumi Priekšlikumā ietverti skaidri noteikumi par pieteikumu iesniedzēju tiesībām un pienākumiem starptautiskās aizsardzības procedūrā. Tas nodrošina katram pieteikuma iesniedzējam nepieciešamās garantijas, lai efektīvi izmantotu savas tiesības, vienlaikus nosakot vairākus pienākumus nolūkā paredzēt pieteikuma iesniedzējam lielāku atbildību visā procedūrā (7. pants). Saskaņā ar Komisijas priekšlikumu pārstrādāt Dublinas regulu pieteikumu iesniedzējiem jāiesniedz pieteikums pirmās ieceļošanas dalībvalstī vai dalībvalstī, kurā viņš likumīgi uzturas (7. panta 1. punkts). Pieteikuma iesniedzējiem jāsadarbojas ar atbildīgajām iestādēm, lai tās varētu noskaidrot viņu identitāti, tostarp jāļauj noņemt pirkstu nospiedumus un iegūt sejas fotoattēlu. Pieteikuma iesniedzējiem jāuzrāda visi viņu rīcībā esošie elementi, kas nepieciešami pieteikuma izskatīšanai (7. panta 2. punkts). Pieteikuma iesniedzējam ir jāinformē atbildīgās iestādes par viņa dzīvesvietu un tālruņa numuru, lai ar viņu varētu sazināties šīs procedūras nolūkā (7. panta 4. punkts). Pieteikuma iesniedzēji ir jāinformē par procedūru, kas tiks veikta, par viņu tiesībām un pienākumiem procedūrā, pienākumu neizpildes sekām, izskatīšanas iznākumu un iespēju pārsūdzēt negatīvu lēmumu (8. panta 2. punkts). Dalībvalstu pienākums nodrošināt pieteikuma iesniedzējam visu vajadzīgo informāciju kļūst vēl nozīmīgāks to seku dēļ, kas var iestāties pieteikuma iesniedzējam pienākumu neizpildes gadījumā. Piemēram, gadījumā, ja pieteikuma iesniedzējs atsakās sadarboties un nesniedz pieteikuma izskatīšanai vajadzīgo informāciju, neļauj noņemt savus pirkstu nospiedumus un iegūt sejas fotoattēlu, pieteikumu var noraidīt kā pieteikuma iesniedzēja pārtrauktu saskaņā ar pieteikuma netiešas atsaukšanas procedūru (7. panta 3. punkts un 39. panta 1. punkta c) apakšpunkts). Pašlaik atteikums izpildīt pienākumu ļaut noņemt pirkstu nospiedumus ir pamats procedūras paātrinātai izskatīšanai. Taču, ņemot vērā, ka šis ir ļoti būtisks elements, lai pieteikumu uzskatītu par pilnīgi izskatītu, pieteikuma iesniedzējam ir paredzētas nopietnākas sekas par šā pienākuma neizpildi. Pieteikuma iesniedzējiem jāpaliek dalībvalstīs, kurās viņiem ir noteikts atrasties atbilstīgi Dublinas regulai (7. panta 5. punkts), un viņiem jāizpilda ziņošanas pienākumi, kas varētu izrietēt no Uzņemšanas apstākļu direktīvas (7. panta 6. punkts). Arī ziņošanas pienākuma neizpildes dēļ pieteikumu var noraidīt kā pieteikuma iesniedzēja pārtrauktu (39. panta 1. punkta f) apakšpunkts) un, ja pieteikuma iesniedzējs nepaliek dalībvalstī, kurā viņam ir noteikts atrasties, viņa pieteikumu izskata paātrinātas izskatīšanas procedūrā (40. panta 1. punkta g) apakšpunkts). Trīs dienās pēc pieteikuma iesniegšanas pieteikuma iesniedzējam jāizsniedz dokuments, kas apliecina, ka persona ir pieteikuma iesniedzējs un ka viņam ir tiesības palikt dalībvalsts teritorijā, un kas apliecina, ka šāds dokuments nav derīgs ceļošanai (29. pants). Galvenie noteikumi par dokumentiem ir pārņemti no Uzturēšanās nosacījumu direktīvas un iekļauti šajā priekšlikumā kā centieni racionalizēt starptautiskās aizsardzības procedūru. Priekšlikumā noteikts, kāda veida informācija iekļaujama minētajā dokumentā, un paredzēta iespēja izmantot vienotas formas dokumentus, kuri tiks noteikti ar īstenošanas aktu, lai nodrošinātu, ka visi pieteikuma iesniedzēji visās dalībvalstīs saņem vienādus dokumentus (29. panta 5. punkts). Pieteikuma iesniedzējs ir tiesīgs palikt dalībvalsts teritorijā administratīvās procedūras izpildes nolūkā tās norises laikā. Šīs tiesības nerada tiesības saņemt uzturēšanās atļauju un tiesības ceļot uz citu dalībvalsti bez atļaujas. Tāpat kā Patvēruma procedūras direktīvā izņēmumi tiesībām palikt dalībvalsts teritorijā administratīvās procedūras laikā ir ierobežoti, skaidri noteikti priekšlikumā un saistīti ar turpmākajiem pieteikumiem un personas nodošanu vai izdošanu citai dalībvalstij saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi, nodošanu vai izdošanu trešai valstij vai starptautiskai krimināltiesai (9. pants). Procesuālās garantijas Procedūras racionalizēšana ir vajadzīga, lai nodrošinātu tās efektivitāti visās dalībvalstīs, vienlaikus garantējot, ka katrs pieteikuma iesniedzējs saņem lēmumu — pozitīvu vai negatīvu — visīsākajā iespējamajā laikā. Šim procesam nevajadzētu radīt nevēlamas sekas vai nelabvēlīgu ietekmi, kas skar personas tiesības uz pieteikuma atbilstīgu un vispusīgu izskatīšanu, kuras ietvaros pieteikuma iesniedzējam ļauts uzrādīt visus ar lietu saistītos elementus, lai pamatotu savu pieteikumu tā izskatīšanas gaitā. Tieši šā iemesla dēļ priekšlikumā ietvertas būtiskas garantijas pieteikuma iesniedzējam, kuras nodrošina, ka ar dažiem izņēmumiem visos procedūras posmos pieteikuma iesniedzējam ir tiesības tikt uzklausītam personiskā intervijā, tiek nodrošināti tulka pakalpojumi un bezmaksas juridiska palīdzība un pārstāvība. Priekšlikums garantē tiesības pieteikuma iesniedzējam tikt uzklausītam personiskā intervijā par viņa pieteikuma pieņemamību vai būtību neatkarīgi no lietai piemērotās administratīvās procedūras veida (12. panta 1. punkts). Lai nodrošinātu tiesības uz personisku interviju, pieteikuma iesniedzējam palīdz tulks (12. panta 8. punkts), un tiek piedāvāta iespēja sniegt vispusīgus paskaidrojumus par pieteikuma pamatojumu. Ir svarīgi pieteikuma iesniedzējam atvēlēt pietiekamu laiku sagatavoties un apspriesties ar savu juridisko konsultantu vai padomdevēju, un intervijas laikā juridiskais konsultants vai padomdevējs drīkst sniegt palīdzību pieteikuma iesniedzējam. Intervijās par pieteikuma būtību, kas veiktas saistībā ar pieteikuma izskatīšanu pēc būtības, pieteikuma iesniedzējam tiek dota iespēja sniegt visus elementus, kas pamato viņa prasību, un izskaidrot trūkstošos elementus vai neatbilstības (11. panta 2. punkts). Saistībā ar pieņemamības procedūru pieteikuma iesniedzējam ir tiesības uz interviju par pieņemamību, kurā viņam dod iespēju informēt par atbilstošiem iemesliem, kuru dēļ pieteikumu nevar noraidīt kā nepieņemamu (10. panta 2. punkts). Personiskajai intervijai būtu jānotiek apstākļos, kas nodrošina atbilstīgu konfidencialitāti (12. panta 2. punkts), tā būtu jāveic pienācīgi apmācītiem un kompetentiem darbiniekiem, tostarp vajadzības gadījumā citu dalībvalstu iestāžu darbiniekiem vai ekspertiem, kurus piesaistījusi Eiropas Savienības Patvēruma aģentūra (12. panta 3. un 7. punkts). Personisko interviju var neveikt vienīgi tad, ja atbildīgajai iestādei jāpieņem pozitīvs lēmums par pieteikumu vai ja tā uzskata, ka pieteikuma iesniedzējs nav piemērots tam, lai viņu intervētu, vai viņu nav iespējams intervēt sakarā ar apstākļiem, ko viņš nevar kontrolēt (12. panta 5. punkts). Ņemot vērā, ka personiska intervija ir pieteikuma izskatīšanas būtiska daļa, intervija būtu jāieraksta, un pieteikuma iesniedzējiem un viņu juridiskajiem konsultantiem būtu jānodrošina piekļuve ierakstiem, kā arī intervijas atskaitei vai protokolam, pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu, vai paātrinātas procedūras gadījumā — vienlaikus ar lēmuma pieņemšanu (13. pants). Saskaņā ar Patvēruma procedūru direktīvu pieteikuma iesniedzēji administratīvās procedūras laikā ir tiesīgi saņemt bezmaksas juridisku un procesuālu informāciju, un pirmā līmeņa pārsūdzības posmā viņiem būtu jāsaņem bezmaksas juridiska palīdzība, ja viņiem nav līdzekļu, lai samaksātu par šādu juridisku palīdzību. Šajā priekšlikumā piekļuve juridiskai palīdzībai un pārstāvībai visos procedūras posmos tiek uzskatīta par vajadzīgu, lai ļautu pieteikuma iesniedzējiem pilnībā izmantot savas tiesības, ņemot vērā, ka procedūras termiņi ir saīsināti. Tādējādi tas nodrošina tiesības pieteikuma iesniedzējiem pieprasīt bezmaksas juridisku palīdzību un pārstāvību visos procedūras posmos (15. panta 1. punkts), izņemot atsevišķus gadījumus, kas noteikti priekšlikumā. Tāpat dalībvalstis var izlemt nenodrošināt bezmaksas juridisku palīdzību un pārstāvību, ja pieteikuma iesniedzējam ir pietiekami finanšu līdzekļi un ja pieteikumam vai pārsūdzībai nav reālu izredžu gūt panākumus (15. panta 3. punkta a) apakšpunkts un 5. punkta a) un b) apakšpunkts). Administratīvajā procedūrā dalībvalstis var izlemt nepiešķirt bezmaksas juridisku palīdzību un pārstāvību, ja tiek iesniegts turpmāks pieteikums (15. panta 3. punkta c) apakšpunkts), un tās var tāpat rīkoties pārsūdzības procedūras otrajā līmenī vai turpmākajos pārsūdzības līmeņos (15. panta 5. punkta c) apakšpunkts). Atzīstot praksi, kuru jau īsteno divdesmit divas dalībvalstis, Komisija uzskata, ka ir nepieciešami un lietderīgi paplašināt šīs tiesības, attiecinot tās uz administratīvo procedūru. Tam ir vajadzīgi atbilstoši līdzekļi, kas tiek ieguldīti lēmumu pieņemšanas kvalitātē administratīvās procedūras laikā. Tomēr dalībvalstu prakse, kas jau nodrošina šādu iespēju, rāda, ka bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība ir noderīgas kvalitatīvas palīdzības sniegšanai, kā rezultātā tiek pieņemti kvalitatīvāki administratīvie lēmumi ar iespējami mazāku skaitu pārsūdzību. Nepavadīti nepilngadīgie un pieteikumu iesniedzēji, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas Priekšlikumā tiek saglabātas augsta līmeņa īpašas procesuālās garantijas neaizsargātiem pieteikumu iesniedzējiem (19. pants) un it īpaši nepavadītiem nepilngadīgajiem (21. un 22. pants). Lai nodrošinātu taisnīgu procedūru minētajiem pieteikuma iesniedzējiem, pēc iespējas agrīnā procedūras posmā ir jāapzina viņu vajadzības un jānodrošina viņiem pienācīgs atbalsts un virzība visos procedūras posmos (20. panta 1. punkts). Ja nav iespējams nodrošināt šādu pienācīgu atbalstu paātrinātās pieteikuma izskatīšanas procedūrā vai robežprocedūrā, minētās procedūras nepiemēro (19. panta 3. punkts). Attiecībā uz bērniem, piemērojot kopīgo procedūru, galvenokārt ņem vērā bērna intereses. Visiem bērniem neatkarīgi no vecuma un tā, vai viņi ir pavadīti vai nepavadīti, ir tiesības uz personisku interviju, izņemot, ja tas nepārprotami nav bērna interesēs (21. panta 1. un 2. punkts). Cik vien drīz iespējams, bet ne vēlāk kā piecas darba dienas no brīža, kad nepavadīts nepilngadīgais paudis pieteikumu, nepavadītam nepilngadīgajam būtu jāieceļ aizbildnis (22. panta 1. punkts). Aizbildnības sistēmu atšķirības dalībvalstīs var radīt situāciju, ka netiek ievērotas procesuālās garantijas, ka nepilngadīgie nesaņem pienācīgu aprūpi vai tiek pakļauti riskam vai bīstamām situācijām, kas, iespējams, liek viņiem bēgt. Ņemot vērā Pamattiesību aģentūras veikto pētījumu par aizbildnību pār bērniem, šis priekšlikums ir mēģinājums standartizēt aizbildnības praksi, lai panāktu, ka visā Savienībā aizbildnība tiek nodrošināta ātri un efektīvi. Aizbildņa uzdevums ir palīdzēt nepavadītam nepilngadīgajam un viņu pārstāvēt ar nolūku starptautiskās aizsardzības procedūras ietvaros nodrošināt bērna intereses un viņa labklājību kopumā. Ja vajadzīgs un iespējams saskaņā ar valsts tiesību aktiem, aizbildnis var īstenot nepilngadīgā tiesībspēju un rīcībspēju (4. panta 2. punkta f) apakšpunkts). Lai pārliecinātos, ka nepavadīts nepilngadīgais saņem pienācīgu atbalstu, priekšlikums nodrošina, ka aizbildnim neuztic atbildību par nesamērīgi lielu skaitu nepilngadīgo (22. panta 4. punkts). Ņemot vērā aizbildņa uzdevumus un atbildību, tostarp šajā regulā paredzētos dažādu procesuālo pasākumu termiņus, katram aizbildnim piešķirto lietu skaitam jābūt samērīgam, un priekšlikumam jānodrošina arī atbilstoša sistēma katra aizbildņa darba pārraudzībai (22. panta 4. punkta otrā daļa). Paātrinātās izskatīšanas procedūras un robežprocedūras piemērošana Šajā priekšlikumā paātrinātās izskatīšanas procedūra piemērojama obligāti atsevišķos konkrētos gadījumos, kas saistīti ar prima facie nepārprotami nepamatotām prasībām, piemēram, ja pieteikuma iesniedzējs sniedz acīmredzami nesaskanīgus vai nepareizus apliecinājumus, maldina iestādes, sniedzot nepareizu informāciju, vai ja pieteikuma iesniedzējs ieceļojis no drošas izcelsmes valsts. Tāpat pieteikums izskatāms saskaņā ar paātrināto procedūru, ja tas ir nepārprotami ļaunprātīgs, piemēram, ja pieteikuma iesniedzējs mēģina aizkavēt vai izjaukt atgriešanas lēmuma izpildi vai ja viņš nav pieprasījis starptautisku aizsardzību, pirmo reizi neatbilstīgi ieceļojot dalībvalstī vai dalībvalstī, kur viņš vai viņa likumīgi uzturas, vai ja pieteikuma iesniedzējs, kura pieteikums tiek izskatīts un kurš pauda pieteikumu citā dalībvalstī vai kas atrodas citas dalībvalsts teritorijā bez uzturēšanās dokumenta, atbilstīgi jaunajiem noteikumiem, ko Komisija ierosinājusi saskaņā ar Dublinas regulu, tiek sūtīts atpakaļ, nepierādot, ka viņa pārkāpums izdarīts apstākļos, kurus viņš vai viņa nevarēja kontrolēt (40. panta 1. punkts).

Robežprocedūras, kuras parasti paredz aizturēšanu uz visu procedūras laiku, nav obligātas, un tās var piemērot, izskatot pieteikuma pieņemamību vai pieteikumu pēc būtības, uz tāda paša pamata kā paātrinātas izskatīšanas procedūrai. Ja lēmums netiek pieņemts četrās nedēļās, pieteikuma iesniedzējs ir tiesīgs ieceļot dalībvalsts teritorijā un tajā palikt (41. pants). Ņemot vērā apsvērumus, ka paātrinātās izskatīšanas procedūra tagad kļūst obligāta, ka vairumā gadījumu, piemērojot robežprocedūru, ir nepieciešama aizturēšana, ka abas procedūras ir īsas un ka nevienā no šīm procedūrām lēmumam nav paredzēts automātisks apturošs spēks, ikvienam pieteikuma iesniedzējam ir jāpiemēro visas procesuālās garantijas, jo īpaši tiesības tikt uzklausītam personiskā intervijā, tiesības saņemt tulka pakalpojumus un bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību (40. panta 1. punkts un 41. panta 1. punkts). Šo procedūru piemērošana ir ierobežota attiecībā uz nepavadītiem nepilngadīgajiem (40. panta 5. punkts un 41. panta 5. punkts), un tās nevar piemērot pieteikuma iesniedzējiem, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, izņemot, ja šiem pieteikuma iesniedzējiem var nodrošināt pienācīgu atbalstu minēto procedūru ietvaros (19. panta 3. punkts). Pieteikumu pieņemamība Vispārējs noteikums ir tāds, ka starptautiskās aizsardzības pieteikums ir jāizskata pēc būtības, lai noteiktu, vai pieteikuma iesniedzējs ir tiesīgs saņemt starptautisku aizsardzību saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula). Izskatīšana pēc būtības nav nepieciešama, ja pieteikums būtu jāatzīst par nepieņemamu saskaņā ar šo priekšlikumu. Šis priekšlikums nosaka, ka, ja ir piemērojams kāds no priekšlikumā paredzētajiem pieņemamības pamatiem, pieteikums būtu jānoraida kā nepieņemams (36. panta 1. punkts), un ka izskatīšanas laikam nevajadzētu pārsniegt vienu mēnesi (34. panta 1. punkts). Pirms atbildīgās dalībvalsts noteikšanas saskaņā ar jaunajiem noteikumiem, kurus ieteikusi Komisija atbilstīgi Dublinas regulai, pirmajai dalībvalstij, kurā iesniegts pieteikums, būtu jāpārbauda pieteikuma pieņemamība, ja par pirmo patvēruma valsti uzskata valsti, kas nav dalībvalsts, vai pieteikuma iesniedzējam drošu trešo valsti. Lai nodrošinātu Dublinas sistēmas efektīvu darbību, priekšlikums paredz, ka tāda pamatojuma izskatīšanas ilgumam, kas saistīts ar pirmo patvēruma valsti vai drošu trešo valsti, nevajadzētu pārsniegt desmit darba dienas (34. panta 1. punkta otrā daļa). Pieteikums uzskatāms par nepieņemamu, ja tas ir turpmāks pieteikums bez jauniem atbilstošiem elementiem vai faktiem vai ja dzīvesbiedra, partnera vai nepilngadīgā ar pavadoni atsevišķs pieteikums nav uzskatāms par pamatotu (36. panta 1. punkta c) un d) apakšpunkts). Pamatojumi saistībā ar pirmo patvēruma valsti un drošu trešo valsti nav piemērojami alternatīvās aizsardzības saņēmējiem, kas tiek pārmitināti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Pārmitināšanas regula) gadījumā, ja viņi izlemj pieprasīt bēgļa statusu, atrodoties dalībvalstu teritorijā. Tie gadījumi, uz kuriem attiecas Dublinas regula, tostarp, ja cita dalībvalsts ir piešķīrusi starptautisku aizsardzību, kā noteikts priekšlikumos par Dublinas reformu, būtu jāizskata saskaņā ar Dublinas sistēmu (36. panta 2. punkts). Ja pēc prima facie vērtējuma ir skaidrs, ka pieteikumu var noraidīt kā acīmredzami nepamatotu, pieteikumu var noraidīt uz minētā pamata, neizskatot tā pieņemamību. Tā kā pieņemamības procedūras termiņš ir ļoti īss un dažos gadījumos lēmumam, kas pieņemts, pamatojoties uz iemeslu, kas saistīts ar pirmo patvēruma valsti, nav paredzēts automātisks apturošs spēks, ir jānodrošina, lai ikviens pieteikuma iesniedzējs varētu izmantot visas procesuālās garantijas, jo īpaši tiesības tikt uzklausītam personiskā intervijā, saņemt tulka pakalpojumus un bezmaksas juridisko palīdzību (36. panta 1. punkts). Taču turpmāku pieteikumu gadījumā ir noteikti izņēmumi šīm procesuālajām garantijām. Turpmāku pieteikumu izskatīšana Šis priekšlikums precizē un vienkāršo turpmāku pieteikumu izskatīšanas procedūru, paredzot vajadzīgos instrumentus, lai novērstu turpmāku pieteikumu nodrošināto iespēju ļaunprātīgu izmantošanu. Turpmāks pieteikums ir pieteikums, kuru iesniedz tas pats pieteikuma iesniedzējs jebkurā dalībvalstī pēc tam, kad ar galīgu lēmumu noraidīts iepriekšējais pieteikums (42. panta 1. punkts). Turpmāks pieteikums tiek pakļauts sākotnējai izskatīšanai, kurā tiks noteiks, vai pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis jaunus elementus vai faktus, kas būtiski palielina viņa vai viņas iespēju, ka pieteikuma iesniedzējam varētu būt tiesības uz starptautisku aizsardzību(42. panta 2. punkts). Pretējā gadījumā turpmāks pieteikums ir noraidāms kā nepieņemams vai acīmredzami nepamatots, ja pieteikums ir tik nepārprotami bez pamatojuma vai ļaunprātīgs, ka tam nav reālu izredžu gūt panākumus (42. panta 5. punkts). Šis priekšlikums paredz, ka sākotnējo izskatīšanu veic, pamatojoties uz rakstveida iesniegumiem un personisku interviju. Taču personisku interviju var neveikt tajos gadījumos, kad rakstveida iesniegumi ļauj secināt, ka pieteikums nesatur jaunus elementus vai faktus vai ka tas ir acīmredzami bez pamatojuma un tam nav izredžu gūt panākumus (42. panta 3. punkts). Turklāt pieteikuma iesniedzējs nesaņem bezmaksas juridisko palīdzību sākotnējās izskatīšanas posmā (15. panta 3. punkta c) apakšpunkts). Turpmāku pieteikumu gadījumā procedūra neparedz automātisku atliekošu spēku un pieļauj izņēmumus personas tiesībām palikt dalībvalsts teritorijā, ja turpmāks pieteikums tiek noraidīts kā nepieņemams vai acīmredzami nepamatots, vai otrā vai nākamo turpmāku iesniegumu gadījumā — tiklīdz pieteikums ir pausts jebkurā dalībvalstī pēc galīga lēmuma, ar kuru iepriekšējais turpmākais pieteikums noraidīts kā nepieņemams, nepamatots vai acīmredzami nepamatots (43. pants). Komisija uzskata, ka šī pieeja ir pamatota, ņemot vērā, ka pieteikuma iesniedzēja pieteikums jau ir bijis izskatīts saskaņā ar administratīvo procedūru, kā arī tiesā, un ka pieteikuma iesniedzējs ir izmantojis procesuālās garantijas, tostarp personisku interviju, tulka pakalpojumus un bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību. Drošas valsts koncepcijas Komisija 2016. gada 6. aprīļa paziņojumā pauda viedokli, ka kopīgās procedūras kritisks aspekts ir “drošas valsts” mehānismu izmantošana. Komisija jo īpaši paziņoja, ka tā saskaņos koncepcijas procesuālās sekas un atcels izvēles iespējas attiecībā uz tās piemērošanu. Pirmās patvēruma valsts un drošas trešās valsts koncepciju piemērošana ļauj atzīt dažus pieteikumus par nepieņemamiem, ja aizsardzību var saņemt trešā valstī (36. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts). Šīs abas koncepcijas var piemērot pieteikuma iesniedzējam pēc individuālas izskatīšanas, kura ietver interviju par pieņemamību. Šis priekšlikums precizē šīs abas koncepcijas. Abu koncepciju pamatā ir pietiekamas aizsardzības nodrošināšana, kā noteikts priekšlikumā (44. pants un 45. pants). Abu koncepciju galvenā atšķirība attiecas uz katru pieteikuma iesniedzēju. Saskaņā ar pirmās patvēruma valsts koncepciju pieteikuma iesniedzējs ir izmantojis aizsardzību atbilstīgi Ženēvas konvencijai vai pietiekamu aizsardzību attiecīgajā trešā valstī un joprojām var izmantot šo aizsardzību, turpretī saskaņā ar drošas trešās valsts koncepciju pieteikuma iesniedzējam ir iespēja saņemt aizsardzību saskaņā ar Ženēvas konvencijas materiālo tiesību normām vai pietiekamu aizsardzību saskaņā ar šo priekšlikumu. Šī atšķirība ir iemesls, kura dēļ šis priekšlikums, kāds tas ir saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu, paredz automātisku atliekošu spēku pārsūdzībai par lēmumu, kas pieņemts, pamatojoties uz drošu trešo valsti, nevis uz drošu pirmo patvēruma valsti (53. panta 2. punkta b) apakšpunkts). Uzskata, ka pastāv lielāks risks, ka, piemērojot drošas trešās valsts koncepciju, varētu tikt pārkāpts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (ECK) 3. pants, un tādējādi pārsūdzības atliekošais spēks ir vajadzīgs, lai saskaņā ar ECK 13. pantu nodrošinātu efektīvu tiesisko aizsardzību. Attiecībā uz drošas trešās valsts koncepciju Komisija 2016. gada 10. februāra paziņojumā aicināja visas dalībvalstis paredzēt to un noteikt tās izmantošanu valstu tiesību aktos. Šajā priekšlikumā Komisija ierosina saskaņotu ES pieeju tās izmantošanai, pilnībā ievērojot starptautiskos pienākumus, kas paredzēti Hartā, ECK un Ženēvas konvencijā, lai garantētu, ka tā tiek vienādi piemērota visās dalībvalstīs, un ierosina, ka drošas trešās valstis būtu jānosaka Savienības līmenī ar turpmākajiem šīs regulas grozījumiem, kuru pamatā ir šajā regulā paredzētie noteikumi, un pēc tam, kad veikts detalizēts, uz pierādījumiem balstīts novērtējums, ietverot rūpīgu izpēti un plašas apspriešanās ar dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām (46. pants). Taču, pamatojoties uz šajā regulā ietvertajiem nosacījumiem, drošas trešās valsts koncepciju atsevišķos gadījumos var piemērot arī tieši. Drošas izcelsmes valsts koncepcija ļauj dalībvalstīm izskatīt pieteikumu, pamatojoties uz atspēkojamu pieņēmumu, ka pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valsts ir droša. Šīs koncepcijas piemērošana ļauj pieteikumus izskatīt paātrinātā procedūrā (40. panta 1. punkta e) apakšpunkts), un, ja šā iemesla dēļ pieteikums tiek noraidīts kā acīmredzami nepamatots, pārsūdzībai nav paredzēts automātisks atliekošs spēks (53. panta 2. punkta a) apakšpunkts).

Komisija 2015. gada septembrī ierosināja pieņemt regulu, ar ko izveido ES kopējo drošas izcelsmes valstu sarakstu, lai veicinātu tādu pieteikumu ātru apstrādi, kuru iesniedzēji nāk no šīm valstīm. Komisija uzskata, ka ES kopējam drošas izcelsmes valstu sarakstam ir jābūt šīs regulas neatņemamai sastāvdaļai. Tieši šā iemesla dēļ šajā priekšlikumā ietverts Komisijas priekšlikums regulai, ar ko izveido ES kopējo drošas izcelsmes valstu sarakstu, ietverot tajā tādu pašu valstu sarakstu ar tādu pašu pamatojumu kā minētajā priekšlikumā, bet ar nelielām izmaiņām tekstā, ņemot vērā likumdevēju pašreizējās apspriešanās (48. pants). Priekšlikums būtu jāpieņem tad, kad tiks panākta vienošanās starp likumdevējiem par Komisijas priekšlikumu izveidot ES kopējo drošas izcelsmes valstu sarakstu. Pirms tiek pieņemta Patvēruma procedūras regula, tajā būtu jāiekļauj jaunās regulas galīgā redakcija, un būtu jāatceļ regula, ar ko izveido ES kopējo drošu izcelsmes valstu sarakstu. Mērķis ir virzīties uz drošu izcelsmes valstu un drošu trešo valstu pilnībā saskaņotu sarakstu visas Savienības līmenī, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumiem, kuru izstrādē palīdz Eiropas Patvēruma aģentūra. Tieši šā iemesla dēļ šajā priekšlikumā iekļauta turpināmības klauzula, saskaņā ar kuru dalībvalstīm savi drošu izcelsmes valstu vai drošu trešo valstu saraksti būtu jāpatur spēkā tikai, maksimums, piecus gadus no šā regulas projekta spēkā stāšanās (50. panta 1. punkts). Tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību Parasti pieteikuma iesniedzējam jābūt iespējai izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, viņam ir tiesības palikt dalībvalstī līdz brīdim, kad beidzas pirmā līmeņa pārsūdzības iesniegšanas termiņš, un, ja pieteikuma iesniedzējs izmanto šīs tiesības — līdz tiesiskās aizsardzības procedūras iznākumam (54. panta 1. punkts). Tikai atsevišķos gadījumos pārsūdzības atliekošais spēks nav automātisks, un pieteikuma iesniedzējam būtu jāpieprasa tiesai uzturēšanās tiesības līdz atgriešanas lēmumam, vai arī tiesa šādā nolūkā rīkotos pēc savas iniciatīvas. Gadījumos, kad ar negatīvu lēmumu pieteikumu noraida kā acīmredzami nepamatotu vai nepamatotu paātrinātās procedūras vai robežprocedūras gadījumos, kā nepieņemamu, jo pieteikuma iesniedzējs nāk no pirmās patvēruma valsts, vai pieteikums ir turpmāks pieteikums pēc tam, kad pieteikums ticis noraidīts kā nepārprotami atsaukts vai pieteikuma iesniedzēja pārtraukts, tiesa var atļaut pieteikuma iesniedzējam palikt dalībvalstī, pamatojoties uz pieteikuma iesniedzēja pieprasījumu, vai, rīkojoties ex officio, atļaut palikt dalībvalstī līdz atgriešanas lēmuma izpildei (54. panta 2. punkts). Ja pieteikuma iesniedzējs iesniedz turpmāku pārsūdzību par pirmo vai turpmākajiem pārsūdzības lēmumiem, viņš principā nav tiesīgs palikt dalībvalstu teritorijā (54. panta 5. punkts). Ja tiek izdarīts izņēmums tiesībās uz tiesisko aizsardzību ar automātisku iedarbības spēku, pieteikuma iesniedzējam būtu pienācīgi jāgarantē tiesības, nodrošinot viņam nepieciešamos tulka pakalpojumus un juridisko palīdzību, kā arī dodot pieteikuma iesniedzējam pietiekami daudz laika, lai sagatavotu un iesniegtu pieprasījumu tiesai. Turklāt, kā Eiropas Cilvēktiesību tiesa (ECT) konstatējusi lietā M.S.S./Beļģija un Grieķija, šādā sakarā tiesai vajadzētu būt iespējai atbildīgās iestādes negatīvo lēmumu izvērtēt no faktiskā un juridiskā viedokļa. Šajos gadījumos, ņemot vērā ECT nolēmumu lietā I.M. pret Franciju un Eiropas Savienības Tiesas nolēmumu lietā Dörr un ņemot vērā pārsūdzības iesniegšanas stingros termiņus, Komisija ierosina paplašināt garantijas, kuras Patvēruma procedūru direktīvā tika piemērotas vienīgi robežprocedūrai, piemērojot tās visiem gadījumiem, kad pieteikuma iesniedzējam tiek pieprasīts atsevišķi pieteikties pagaidu aizsardzībai (54. panta 3. punkts). Pieteikuma iesniedzējam būtu jāļauj palikt teritorijā līdz procedūras iznākumam, kas noteiks, vai viņš ir tiesīgs tur palikt. Taču minētais lēmums būtu jāpieņem viena mēneša laikā no pārsūdzības iesniegšanas (54. panta 4. punkts). Starptautiskās aizsardzības zaudēšana Priekšlikumā Kvalifikācijas regulai Komisija ierosina pastiprināt noteikumus par statusa pārskatīšanu, ieviešot sistemātiskas un regulāras pārskatīšanas, lai pārbaudītu, vai atbilstības kritēriji joprojām tiek ievēroti. Šādas pārskatīšanas ir jāveic, ja izcelsmes valstī ir notikušas būtiskas izmaiņas, kas atspoguļotas Savienības līmeņa informācijā par izcelsmes valstīm un kopīgajā analīzē, ko sagatavo Eiropas Patvēruma aģentūra, un kad uzturēšanās atļaujas tiek atjaunotas pirmo reizi bēgļiem un pirmo un otro reizi — alternatīvas aizsardzības saņēmējiem. Atbildīgās iestādes atcels, izbeigs vai atteiksies atjaunot statusu, kad aizsardzība vairs nebūs vajadzīga vai kad iestāsies pamats izslēgšanai pēc tam, kad aizsardzība ir piešķirta. Starptautiskās aizsardzības zaudēšanas procedūra šajā priekšlikumā lielā mērā paliek tāda pati kā spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā. Taču sakarā ar ierosināto regulāro statusa pārskatīšanu tika uzskatīts, ka ir jāpaplašina procesuālās garantijas personai, paredzot tai iespēju iesniegt savu lietu personiskā intervijā, nevis tikai kā rakstveida iesniegumus, kā tas ir tagad, un nodrošinot vajadzīgos tulka pakalpojumus (52. panta 1. punkta b) apakšpunkts un 52. panta 4. punkts). Personai joprojām būs tiesības uz bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību (52. panta 4. punkts). 2016/0224 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido kopīgu procedūru starptautiskajai aizsardzībai Savienībā un atceļ Direktīvu 2013/32/ES EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 78. panta 2. punkta d) apakšpunktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Šīs regulas mērķis ir racionalizēt, vienkāršot un saskaņot dalībvalstu procedūras, izveidojot kopīgu procedūru starptautiskajai aizsardzībai Savienībā. Lai sasniegtu šo mērķi, tiek veikti vairāki būtiski grozījumi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/32/ES, un šī direktīva ir jāatceļ un jāaizstāj ar regulu. Atsauces uz atcelto direktīvu būtu jāuzskata par atsaucēm uz šo regulu. (2)Kopēja patvēruma politika, tostarp kopēja Eiropas patvēruma sistēma, kuras pamatā ir 1951. gada 28. jūlija Ženēvas Konvencijas par bēgļu statusu, kas grozīta ar 1967. gada 31. janvāra Ņujorkas protokolu (“Ženēvas konvencija”), pilnīga un visietveroša piemērošana, ir daļa no Eiropas Savienības mērķa pakāpeniski radīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas ir atvērta tiem, kuri, apstākļu spiesti, likumīgi meklē aizsardzību Savienībā. Šādas politikas pamatā vajadzētu būt solidaritātes principam un taisnīgai atbildības, tostarp tās finansiālo aspektu, dalīšanai dalībvalstu starpā.

(3)Kopējās Eiropas patvēruma sistēmas pamatā ir kopēji standarti, kuri attiecas uz patvēruma procedūrām, atzīšanu un aizsardzību, ko piedāvā Savienības līmenī, uzņemšanas apstākļi un sistēma tās dalībvalsts noteikšanai, kura ir atbildīga par patvēruma meklētājiem. Neskatoties uz līdzšinējo progresu kopējās Eiropas patvēruma sistēmas pakāpeniskā izveidē, joprojām pastāv ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz izmantoto procedūru, atzīšanas rādītājiem, starptautiskās aizsardzības saņēmējiem nodrošinātās aizsardzības veidu un pieteikuma iesniedzējiem un starptautiskās aizsardzības statusa saņēmējiem nodrošināto materiālo uzņemšanas apstākļu un priekšrocību līmeni. Šīs atšķirības nozīmīgi veicina sekundāru pārvietošanos un apdraud mērķi kopējās Eiropas patvēruma sistēmas ietvaros nodrošināt vienlīdzīgu izturēšanos pret visiem pieteikuma iesniedzējiem neatkarīgi no vietas Savienībā, kur viņi iesniedz pieteikumu. (4)Komisija 2016. gada 6. aprīļa paziņojumā ir izklāstījusi iespējamos risinājumus, kā uzlabot kopējo Eiropas patvēruma sistēmu, proti, izveidojot ilgtspējīgu un taisnīgu sistēmu tās dalībvalsts noteikšanai, kura ir atbildīga par patvēruma meklētājiem, pastiprinot Eurodac sistēmu, panākot lielāku konverģenci ES patvēruma sistēmā, nepieļaujot sekundāru pārvietošanos un paplašinot Eiropas Patvēruma aģentūras pilnvaras. Šis paziņojums atbilst Eiropadomes 2016. gada 18. un 19. februāra aicinājumam virzīties uz ES pašreizējā regulējuma reformēšanu, lai nodrošinātu humānu un efektīvu patvēruma politiku. Tajā ierosināta turpmāka virzība atbilstoši visaptverošai pieejai migrācijas jomā, ko izklāstījis Eiropas Parlaments 2016. gada 12. aprīļa patstāvīgajā ziņojumā. (5)Lai nodrošinātu labi funkcionējošu kopējo Eiropas patvēruma sistēmu, ir jāpanāk ievērojams progress attiecībā uz valstu patvēruma sistēmu konverģenci. Dalībvalstu pašreizējās atšķirīgās procedūras būtu jāaizstāj ar kopīgu procedūru starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un zaudēšanai visās dalībvalstīs saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula), nodrošinot procedūras savlaicīgumu un efektivitāti. Lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikumu taisnīgu izskatīšanu, skaidrību un juridisku noteiktību katram pieteikuma iesniedzējam, trešo valstu valstspiederīgo un bezvalstnieku starptautiskās aizsardzības pieteikumi būtu jāizskata atbilstoši procedūrai, kuras pamatā ir vienādi noteikumi neatkarīgi no dalībvalsts, kurā pieteikums iesniegts. (6)Kopīgai procedūrai starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un zaudēšanai būtu jāierobežo starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedzēju sekundāra pārvietošanās starp dalībvalstīm, ja minēto pārvietošanos izraisa atšķirīgs tiesiskais regulējums, aizstājot spēkā esošos izvēles noteikumus ar saskaņotiem noteikumiem un precizējot pieteikuma iesniedzēju tiesības un pienākumus, un šo pienākumu neizpildes sekas, un būtu jārada vienlīdzīgi apstākļi Regulas (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula) piemērošanai dalībvalstīs. (7)Šī regula būtu jāpiemēro visiem starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas pausti dalībvalstu teritorijā, tostarp pie ārējās robežas, dalībvalstu teritoriālajos ūdeņos vai tranzīta zonās, kā arī starptautiskās aizsardzības zaudēšanai. Personas, kas meklē starptautisku aizsardzību un kas atrodas dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos, būtu jāizceļ krastā un viņu pieteikumi jāpārbauda saskaņā ar šo regulu. (8)Šī regula būtu piemērojama starptautiskās aizsardzības pieteikumam procedūrā, kur tiek izskatīts, vai pieteikuma iesniedzējiem ir tiesības uz starptautisku aizsardzību saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula). Papildus starptautiskajai aizsardzībai dalībvalstis saskaņā ar savas valsts tiesību aktiem var piešķirt citus valsts līmeņa humanitārus statusus personām, kuras nekvalificējas bēgļa statusam vai alternatīvās aizsardzības statusam. Lai racionalizētu procedūras dalībvalstīs, dalībvalstīm vajadzētu pastāvēt iespējai piemērot šo regulu arī pieteikumiem minētās jebkura cita veida aizsardzības pieprasīšanai. (9)Attieksmē pret personām, uz kurām attiecas šī regula, dalībvalstīm ir saistības atbilstīgi starptautisko tiesību dokumentiem, kuros tās ir līgumslēdzējas puses. (10)No Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonda būtu jāpiešķir līdzekļi, lai nodrošinātu pienācīgu atbalstu dalībvalstīm šīs regulas piemērošanā, jo īpaši atbalstot tās dalībvalstis, kas saskaras ar patvēruma un uzņemšanas sistēmu īpašu un nesamērīgu noslogojumu. (11)Eiropas Patvēruma aģentūrai būtu jāsniedz dalībvalstīm nepieciešamā operatīvā un tehniskā palīdzība šīs regulas piemērošanā, jo īpaši nodrošinot ekspertus, kuri palīdz valstu iestādēm saņemt, reģistrēt un izskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumus, un sniedzot atjauninātu informāciju par trešām valstīm, tostarp informāciju par izcelsmes valsti un norādījumus par situāciju konkrētās izcelsmes valstīs. Piemērojot šo regulu, dalībvalstīm būtu jāņem vērā Eiropas Patvēruma aģentūras izstrādātie darbības standarti, rādītāji, pamatnostādnes un paraugprakse. (12)Lai pareizi identificētu personas, kam vajadzīga aizsardzība kā bēgļiem Ženēvas konvencijas 1. panta nozīmē, vai personas, kam ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību, visiem pieteikuma iesniedzējiem vajadzētu būt dotai efektīvai piekļuvei procedūrām, iespējai sadarboties un pienācīgi sazināties ar atbildīgajām iestādēm, lai izklāstītu attiecīgos savas lietas faktus, un pietiekamām procesuālām garantijām, lai virzītu savu lietu visos procedūras posmos. (13)Pieteikuma iesniedzējam būtu jānodrošina reāla iespēja iesniegt atbildīgajai iestādei visus attiecīgos viņa rīcībā esošos elementus. Šā iemesla dēļ pieteikuma iesniedzējam vajadzētu būt dotai iespējai, ar atsevišķiem izņēmumiem, izmantot tiesības tikt uzklausītam personiskā intervijā par viņa pieteikuma pieņemamību vai būtību, kā nepieciešams. Lai nodrošinātu efektīvas tiesības uz personisku interviju, pieteikuma iesniedzējam vajadzētu sniegt tulka palīdzību un piedāvāt iespēju sniegt vispusīgus paskaidrojumus par viņa pieteikuma pamatojumu. Pieteikuma iesniedzējam vajadzētu atvēlēt pietiekamu laiku sagatavoties un apspriesties ar savu juridisko konsultantu vai padomdevēju, un juridiskais konsultants vai padomdevējs var viņam palīdzēt intervijā. Personiskajai intervijai ir jānotiek apstākļos, kas nodrošina pienācīgu konfidencialitāti, tā jāveic pienācīgi apmācītiem un kompetentiem darbiniekiem, tostarp vajadzības gadījumā dalībvalstu iestāžu darbiniekiem vai ekspertiem, kurus nodarbina Eiropas Patvēruma aģentūra. Personisko interviju var neveikt vienīgi tad, ja atbildīgajai iestādei jāpieņem pozitīvs lēmums par pieteikumu vai ja tā uzskata, ka pieteikuma iesniedzējs nav piemērots tam, lai viņu intervētu, vai viņu nav iespējams intervēt sakarā ar apstākļiem, ko viņš nevar kontrolēt. Ņemot vērā, ka personiskā intervija ir pieteikuma izskatīšanas būtiska daļa, intervija ir jāieraksta, un pieteikuma iesniedzējiem un viņu juridiskajiem konsultantiem ir jānodrošina piekļuve ierakstiem, kā arī intervijas atskaitei vai protokolam, pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu, vai paātrinātas procedūras gadījumā — vienlaikus ar lēmuma pieņemšanu. (14)Gan dalībvalstu, gan pieteikuma iesniedzēju interesēs ir nodrošināt, ka vajadzība pēc starptautiskās aizsardzības tiek pareizi konstatēta jau administratīvās procedūras posmā, sniedzot kvalitatīvu informāciju un juridisku atbalstu, kas dod iespēju efektīvāk un kvalitatīvāk pieņemt lēmumus. Šādā nolūkā piekļuvei juridiskai palīdzībai un pārstāvībai vajadzētu būt starptautiskās aizsardzības kopīgās procedūras neatņemamai sastāvdaļai. Lai nodrošinātu pieteikuma iesniedzēja tiesību efektīvu aizsardzību, jo īpaši tiesības uz aizstāvību un taisnīguma principu, un lai nodrošinātu procesuālo ekonomiju, pieteikuma iesniedzējiem pēc viņu pieprasījuma un atbilstīgi šajā regulā paredzētajiem noteikumiem būtu jāsniedz bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība administratīvajā procedūrā un pārsūdzības procedūrā. Bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība būtu jāsniedz tādām personām, kuras ir tiesīgas to sniegt saskaņā ar valstu tiesību aktiem. (15)Atsevišķiem pieteikuma iesniedzējiem var būt vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas inter alia viņu vecuma, dzimuma, seksuālās orientācijas, dzimumidentitātes, invaliditātes, nopietnas saslimšanas, garīgu traucējumu dēļ vai spīdzināšanas, izvarošanas vai citu smagu psiholoģiskās, fiziskās vai seksuālās vardarbības radīto seku dēļ. Tas, vai konkrētajam pieteikuma iesniedzējam ir vajadzīgas īpašas procesuālas garantijas, ir jāvērtē sistemātiski, un minētie pieteikuma iesniedzēji ir jāapzina iespējami agrākā stadijā no pieteikuma paušanas brīža līdz lēmuma pieņemšanai. (16)Lai nodrošinātu, ka iespējami agrāk notiek tādu pieteikuma iesniedzēju apzināšana, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, ir atbilstīgi jāapmāca to iestāžu darbinieki, kuras atbild par pieteikumu saņemšanu un reģistrēšanu, lai viņi prastu noteiktu neaizsargātības pazīmes, un viņiem būtu jāsaņem atbilstoši norādījumi minētajā nolūkā. Turpmākiem pasākumiem, kas saistīti ar spīdzināšanas vai citu smagas fiziskas vai psiholoģiskas vardarbības, tostarp seksuālas vardarbības, simptomu un pazīmju identificēšanu un dokumentēšanu šajā regulā paredzētajās procedūrās, inter alia būtu jābalstās uz Rokasgrāmatu par spīdzināšanas un citas nežēlīgas, necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās un sodīšanas izmeklēšanu un dokumentēšanu (Stambulas protokols). (17)Pieteikuma iesniedzējiem, kas identificēti kā personas, kurām vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, būtu jānodrošina pienācīgs atbalsts, tostarp pietiekams laiks, lai radītu apstākļus efektīvai piekļuvei procedūrām un lai iesniegtu elementus viņu starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatojumam. Ja nav iespējams nodrošināt pienācīgu atbalstu paātrinātas izskatīšanas procedūrā vai robežprocedūrā, pieteikuma iesniedzējs, kam nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas, būtu jāatbrīvo no šīm procedūrām. Vajadzībai pēc īpašām procesuālajām garantijām, kuru dēļ varētu būt liegta paātrinātu procedūru vai robežprocedūru piemērošana, būtu jānozīmē arī tas, ka pieteikuma iesniedzējs gadījumos, kad viņa pārsūdzībai nav automātiska apturoša spēka, saņem papildu garantijas, lai viņa konkrētajā gadījumā efektīvi aizsargātu viņa tiesības. (18)Lai pēc būtības nodrošinātu vienlīdzību starp pieteikuma iesniedzējām sievietēm un pieteikuma iesniedzējiem vīriešiem, veicot pārbaudes, būtu jāņem vērā dzimumu atšķirības. Jo īpaši personiskās intervijas būtu jāorganizē tādējādi, lai gan sievietes, gan vīrieši varētu runāt par savu pieredzi saistībā ar vajāšanu dzimuma dēļ. Šādā nolūkā sievietēm būtu jādod reāla iespēja tikt intervētām atsevišķi no viņu laulātā, partnera vai citiem ģimenes locekļiem. Ja iespējams, sievietēm un meitenēm būtu jāpiedāvā sieviešu dzimuma tulki un intervētāji. Sieviešu un meiteņu medicīniskas pārbaudes būtu jāveic sieviešu dzimuma medicīnas speciālistiem, jo īpaši, ņemot vērā faktu, ka pieteikuma iesniedzēja varētu būt cietusi ar dzimumu saistītas vardarbības dēļ. Ar dzimumu saistīto prasību sarežģītība pienācīgi būtu jāņem vērā procedūrās, kuru pamatā ir pirmās patvēruma valsts koncepcija, drošas trešās valsts koncepcija, drošas izcelsmes valsts koncepcija un turpmāku pieteikumu jēdziens. (19)Kad saistībā ar pieteikuma apstrādi tiek veikta pieteikuma iesniedzēja pārmeklēšana, minētā pārmeklēšana būtu jāveic tā paša dzimuma personai. Tam nevajadzētu skart pārmeklēšanu, ko veic drošības apsvērumu dēļ, pamatojoties uz valstu tiesību aktiem. (20)Dalībvalstu galvenajam apsvērumam, piemērojot šo regulu, vajadzētu būt bērna interesēm saskaņā ar Hartas 24. pantu un Apvienoto Nāciju Organizācijas 1989. gada Konvenciju par bērna tiesībām. Izvērtējot bērna intereses, dalībvalstīm jo īpaši būtu pienācīgi jāņem vērā nepilngadīga bērna labklājība un sociālā attīstība, tostarp viņa priekšvēsture. Ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Bērnu tiesību konvencijas 12. pantu par bērna tiesībām tikt uzklausītam, atbildīgajai iestādei vajadzētu nodrošināt nepilngadīgajiem iespēju piedalīties personiskā intervijā, izņemot, ja tas acīmredzami nav nepilngadīgā bērna interesēs. (21)Kopīgā procedūra racionalizē termiņus, kādos persona piekļūst procedūrai, termiņus iesnieguma izskatīšanai atbildīgajā iestādē, kā arī termiņus pirmās instances pārsūdzību izskatīšanai tiesu iestādēs. Ja vienlaicīgi iesniegtu pieteikumu nesamērīgs skaits var kavēt piekļuvi procedūrai un pieteikumu izskatīšanu, dažkārt var rasties nepieciešamība ārkārtas gadījumos izmantot iespēju pagarināt šos termiņus. Tomēr, lai nodrošinātu efektīvu procesu, minēto termiņu pagarināšanai vajadzētu būt galējam līdzeklim, ņemot vērā, ka dalībvalstīm būtu regulāri jāpārskata savas vajadzības efektīvas patvēruma sistēmas uzturēšanai, tostarp sagatavojot darbnepārtrauces plānus ārkārtas situācijām, ja tādi nepieciešami, un ņemot vērā, ka Eiropas Patvēruma aģentūrai būtu jāsniedz dalībvalstīm nepieciešamā operatīvā un tehniskā palīdzība. Ja dalībvalstis paredz, ka nespēs ievērot noteiktos termiņus, tām būtu jāpieprasa Eiropas Patvēruma aģentūras palīdzība. Ja šāds pieprasījums ir izteikts un ja patvēruma sistēmas nesamērīgā noslodze dalībvalstī kļūst tik neefektīva, ka varētu apdraudēt kopējās Eiropas patvēruma sistēmas darbību, aģentūra, pamatojoties uz Komisijas īstenošanas lēmumu, ir tiesīga veikt pasākumus, lai atbalstītu attiecīgo dalībvalsti. (22)Piekļuvei kopīgai procedūrai vajadzētu būt balstītai uz trīs posmu pieeju, kas ietver pieteikuma paušanu, reģistrēšanu un iesniegšanu. Pieteikuma paušana ir pirmais posms, kas nosaka šīs regulas piemērošanu. Uzskata, ka trešās valsts valstspiederīgais vai bezvalstnieks ir paudis pieteikumu brīdī, kad viņš izteicis vēlmi saņemt starptautisku aizsardzību dalībvalstī. Šādu vēlmi var izteikt jebkādā veidā, un individuālam pieteikuma iesniedzējam nav obligāti jāizmanto noteikti vārdi, kā, piemēram, starptautiskā aizsardzība, patvērums vai alternatīva aizsardzība. Noteicošajam elementam jābūt trešās valsts valstspiederīgā vai bezvalstnieka izteikumam par bailēm no vajāšanas vai nopietna kaitējuma, atgriežoties savā izcelsmes valstī, bezvalstnieka gadījumā – savā iepriekšējās pastāvīgās dzīvesvietas valstī. Ja pastāv šaubas, vai konkrētu apgalvojumu var uzskatīt par starptautiskās aizsardzības pieprasījumu, trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam nepārprotami jājautā, vai viņš vēlas saņemt starptautisko aizsardzību. Pieteikuma iesniedzējam vajadzētu dot iespēju izmantot šajā regulā un Direktīvā XXX/XXX/ES (Uzņemšanas apstākļu direktīva) paredzētās tiesības, tiklīdz viņš pauž pieteikumu.

(23)Pieteikums būtu jāreģistrē, tiklīdz tas pausts. Šajā posmā par pieteikuma saņemšanu un reģistrēšanu atbildīgajām iestādēm, tostarp robežsardzei, policijai, imigrācijas iestādēm un aizturēšanas iestādēm, būtu jāreģistrē pieteikumi un katra pieteikuma iesniedzēja personas dati. Šīm iestādēm būtu pieteikuma iesniedzējs jāinformē par viņa tiesībām un pienākumiem, kā arī par sekām, kas iestājas, ja pieteikuma iesniedzējs neievēro minētos pienākumus. Pieteikuma iesniedzējam būtu jāizsniedz dokuments, kas apliecina, ka pieteikums ir pausts. Pieteikuma iesniegšanas termiņu sāk skaitīt no pieteikuma reģistrācijas. (24)Pieteikuma iesniegšana ir akts, kas starptautiskās aizsardzības pieteikumam piešķir oficiālu statusu. Pieteikuma iesniedzējam būtu jāsniedz nepieciešamā informācija par to, kā un kur iesniegt pieteikumu, un viņam jādod reāla iespēja to izdarīt. Šajā posmā pieteikuma iesniedzējam ir jāiesniedz visi elementi, kas ir viņa rīcībā un kas vajadzīgi, lai pamatotu un noformētu iesniegumu. Administratīvās procedūras termiņu sāk skaitīt no pieteikuma iesniegšanas. Tajā brīdī pieteikuma iesniedzējam būtu jāizsniedz dokuments, kas apliecina viņa kā pieteikuma iesniedzēja statusu un kuram būtu jābūt derīgam tajā laikā posmā, kuru viņš ir tiesīgs palikt tās dalībvalsts teritorijā, kura atbild par pieteikuma izskatīšanu. (25)Pieteikuma iesniedzējs būtu pienācīgi jāinformē par viņa tiesībām un pienākumiem, to darot savlaicīgi un tādā valodā, kādu viņš saprot vai ko var pamatoti uzskatīt par viņam saprotamu. Ņemot vērā, ka gadījumā, ja, piemēram, pieteikuma iesniedzējs atsakās sadarboties ar valsts iestādēm, neiesniedzot elementus, kas nepieciešami pieteikuma izskatīšanai un neļaujot noņemt viņa pirkstu nospiedumus vai iegūt sejas attēlu, vai neiesniedz savu pieteikumu noteiktajā termiņā, pieteikumu var noraidīt kā pārtrauktu, pieteikuma iesniedzējam ir jābūt informētam par šo pienākumu neizpildes sekām. (26)Lai spētu izpildīt šajā regulā paredzētos pienākumus, par pieteikumu saņemšanu un reģistrēšanu atbildīgo iestāžu darbiniekiem vajadzētu būt piemērotām zināšanām un būtu jāsaņem vajadzīgā apmācība starptautiskās aizsardzības jomā, tostarp ar Eiropas Patvēruma aģentūras atbalstu. Šiem darbiniekiem vajadzētu saņemt piemērotus līdzekļus un norādījumus savu uzdevumu efektīvai izpildei. (27)Lai atvieglotu piekļuvi procedūrai robežšķērsošanas punktos un aizturēšanas vietās, tajās būtu jādara pieejama informācija par iespēju pieteikties starptautiskajai aizsardzībai. Pamata komunikācija, kas vajadzīga, lai kompetentās iestādes varētu saprast, vai personas paziņo par savu vēlmi saņemt starptautisku aizsardzību, būtu jānodrošina ar mutiskās tulkošanas palīdzību. (28)Šai regulai vajadzētu paredzēt iespēju pieteikuma iesniedzējiem iesniegt pieteikumu savu dzīvesbiedru, partneru, ar kuriem ir stabilas un ilgstošas attiecības, pilngadīgu un nepilngadīgu apgādājamo vārdā. Šis risinājums ļauj šādus pieteikumus izskatīt kopā. Tiesības katrai personai meklēt starptautisku aizsardzību garantē fakts, ka, ja pieteikuma iesniedzējs neiesniedz pieteikumu dzīvesbiedra, partnera, pilngadīga vai nepilngadīga apgādājamā vārdā pieteikuma iesniegšanai noteiktajā termiņā, dzīvesbiedrs vai partneris to var pēc tam darīt savā vārdā, un atbildīgajai iestādei būtu jāpalīdz to izdarīt pilngadīgam vai nepilngadīgam apgādājamajam. Taču, ja atsevišķs pieteikums nav pamatots, tas uzskatāms par nepieņemamu. (29)Lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi procedūrai nepavadītiem nepilngadīgajiem, viņiem vienmēr jānorīko aizbildnis. Aizbildnim vajadzētu būt personai vai organizācijas pārstāvim, kas norīkots, lai palīdzētu nepilngadīgajam un informētu viņu par procedūru nolūkā nodrošināt bērna intereses, kā arī viņa labklājību kopumā. Vajadzības gadījumā aizbildnim būtu jāīsteno nepilngadīgā tiesībspēja un rīcībspēja. Lai nodrošinātu efektīvu atbalstu nepavadītiem nepilngadīgajiem, aizbildņiem nevajadzētu vienlaikus uzticēt atbildību par nesamērīgi lielu skaitu nepavadītu nepilngadīgo. Dalībvalstīm būtu jānorīko organizācijas vai personas, kas atbild par atbalstu aizbildņiem, viņu pienākumu izpildes pārvaldību un uzraudzību. Nepavadītam nepilngadīgajam pieteikums būtu jāiesniedz savā vārdā vai ar aizbildņa starpniecību. Lai nodrošinātu nepavadīta nepilngadīgā tiesības un procesuālās garantijas, viņa pieteikuma iesniegšanas termiņš būtu jāsāk skaitīt no brīža, kad viņam norīkots aizbildnis un viņi ir tikušies. Ja aizbildnis neiesniedz pieteikumu noteiktajā termiņā, nepavadītam nepilngadīgajam būtu jādod iespēja iesniegt pieteikumu atbildīgajai iestādei savā vārdā. Faktam, ka nepavadīts nepilngadīgais izvēlas iesniegt pieteikumu savā vārdā, nevajadzētu liegt viņam norīkot aizbildni. (30)Lai garantētu pieteikumu iesniedzēju tiesības, lēmumus par visiem starptautiskās aizsardzības pieteikumiem būtu jāpieņem, pamatojoties uz faktiem, objektīvi, taisnīgi un individuāli pēc rūpīgas izskatīšanas, kurā ņem vērā pieteikuma iesniedzēja iesniegtos elementus un individuālos apstākļus. Lai nodrošinātu pieteikuma rūpīgu izskatīšanu, atbildīgajai iestādei būtu jāņem vērā attiecināma, precīza un aktuāla informācija par situāciju pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī, kas saņemta no Eiropas Patvēruma aģentūras un citiem avotiem, piemēram, Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstā komisāra bēgļu jautājumos. Atbildīgajai iestādei arī būtu jāņem vērā izcelsmes valstu informācijas kopējā analīze, ko sagatavojusi Eiropas Patvēruma aģentūra. Procedūras pabeigšanas atlikšanai būtu pilnībā jāatbilst dalībvalstu pienākumiem, kas noteikti Regulā (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula), un tai būtu jāatbilst tiesībām uz labu pārvaldību, neskarot šajā regulā paredzēto procedūru efektivitāti un taisnīgumu. (31)Lai garantētu pieteikuma iesniedzēja tiesības, lēmums par viņa pieteikumu būtu jāsagatavo rakstveidā. Ja ar lēmumu nepiešķir starptautisko aizsardzību, pieteikuma iesniedzējam jāpaskaidro lēmums un informācija par lēmuma sekām, kā arī veids, kādā apstrīdēt šo lēmumu. Neskarot pieteikuma iesniedzēja tiesības palikt dalībvalsts teritorijā un neizraidīšanas principu, šādā lēmumā var ietvert atgriešanas lēmumu , kas sagatavots saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK 6. pantu, vai tos izdot kopā. (32)Lēmumi par starptautiskās aizsardzības pieprasījumiem jāpieņem iestādēm, kuru darbiniekiem ir atbilstošas zināšanas un kuriem sniegta apmācība starptautiskās aizsardzības jomā, un kas veic savus pienākumus, pienācīgi ievērojot atbilstošus ētikas principus. Šim noteikumam būtu jāattiecas uz citu dalībvalstu iestāžu darbiniekiem un Eiropas Patvēruma aģentūras ekspertiem, kuri nolīgti, lai palīdzētu dalībvalsts atbildīgajai iestādei starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanā. (33)Neskarot starptautiskās aizsardzības pieteikuma atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu, gan dalībvalstu, gan pieteikumu iesniedzēju interesēs ir pieņemt lēmumu iespējami ātrākā laikā. Lai racionalizētu starptautiskās aizsardzības procedūru, būtu jānosaka administratīvās procedūras ilguma, kā arī pirmās instances apelācijas maksimālie termiņi. Šādā veidā pieteikuma iesniedzējiem vajadzētu saņemt lēmumu par viņu pieteikumu iespējami visīsākajā laikā visās dalībvalstīs, tādējādi nodrošinot ātru un efektīvu procedūru. (34)Lai dažos gadījumos saīsinātu procedūras vispārējo ilgumu, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai saskaņā ar valsts vajadzībām noteikt prioritātes starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanā, lai jebkuru pieteikumu varētu izskatīt pirms citiem iepriekš paustiem pieteikumiem, neatkāpjoties no parasti piemērojamiem procedūras termiņiem, principiem un garantijām. (35)Pirms atbildīgās dalībvalsts noteikšanas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Dublinas regula) pirmā dalībvalsts, kurā iesniegts pieteikums, pārbauda pieteikuma pieņemamību, ja par pirmo patvēruma valsti uzskata valsti, kas nav dalībvalsts vai pieteikuma iesniedzējam droša trešā valsts. Turklāt pieteikums uzskatāms par nepieņemamu, ja tas ir turpmāks pieteikums bez jauniem būtiskiem elementiem vai faktiem un ja dzīvesbiedra, partnera vai pilngadīga vai nepilngadīga apgādājamā atsevišķs pieteikums nav uzskatāms par pamatotu. (36)Pirmās patvēruma valsts koncepcija būtu jāpiemēro kā nepieņemamības atzīšanas pamats, ja pamatoti var pieņemt, ka cita valsts varētu piešķirt aizsardzības statusu saskaņā ar Ženēvas konvencijas materiālo tiesību normām, vai pieteikuma iesniedzējam varētu nodrošināt pietiekamu aizsardzību minētajā valstī. Dalībvalstīm jo īpaši nebūtu jāizskata pieteikums pēc būtības, ja pirmā patvēruma valsts ir piešķīrusi pieteikuma iesniedzējam bēgļa statusu vai pietiekamu cita veida aizsardzību. Dalībvalstīm būtu jāturpina rīkoties uz minētā pamata vienīgi tad, ja tās, tostarp vajadzības gadījumā vai objektīvu iemeslu dēļ, pamatojoties uz pierādījumiem, kas saņemti no attiecīgās trešās valsts, ir pārliecinājušās, ka saskaņā ar Ženēvas konvenciju pieteikuma iesniedzējam ir piešķirts un tiks saglabāts aizsardzības statuss minētajā valstī vai ka viņam bija un būs pieejama pietiekama cita veida aizsardzība, jo īpaši attiecībā uz likumīgu uzturēšanos, pienācīgu piekļuvi darba tirgum, uzņemšanas iespējām, veselības aprūpi un izglītību, kā arī tiesībām uz ģimenes apvienošanos saskaņā ar starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem. (37)Drošas trešās valsts koncepcija būtu jāpiemēro kā nepieņemamības atzīšanas pamats, ja pieteikuma iesniedzējs savas saistības dēļ ar trešo valsti, tostarp to, kurā viņš bija tranzītā, varētu pamatoti pieprasīt aizsardzību tajā un ir pamats uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzēju varētu uzņemt vai atkārtoti uzņemt minētajā valstī. Dalībvalstīm būtu jāturpina rīkoties uz minētā pamata vienīgi tad, ja tās, tostarp vajadzības gadījumā vai objektīvu iemeslu dēļ, pamatojoties uz pierādījumiem, kas saņemti no attiecīgās trešās valsts, ir pārliecinājušās, ka pieteikuma iesniedzējam būs iespēja saņemt aizsardzību saskaņā ar Ženēvas konvencijas materiālo tiesību normām vai ka viņam bija un būs pieejama pietiekama aizsardzība, jo īpaši attiecībā uz likumīgu uzturēšanos, pienācīgu piekļuvi darba tirgum, uzņemšanas iespējām, veselības aprūpi un izglītību, kā arī tiesībām uz ģimenes apvienošanos saskaņā ar starptautiskajiem cilvēktiesību standartiem. (38)Starptautiskās aizsardzības pieteikums ir jāizskata pēc būtības, lai noteiktu, vai pieteikuma iesniedzējs ir tiesīgs saņemt starptautisko aizsardzību saskaņā ar Regulu (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula). Izskatīšana pēc būtības nav nepieciešama, ja pieteikums ir jāatzīst par nepieņemamu saskaņā ar šo regulu. Ja pēc prima facie vērtējuma ir skaidrs, ka pieteikumu var noraidīt kā acīmredzami nepamatotu, pieteikumu var noraidīt uz minētā pamata, neizskatot tā pieņemamību. (39)Pieteikuma izskatīšana būtu jāpaātrina un jāpabeidz ne ilgāk kā divu mēnešu laikā gadījumos, kad pieteikums ir acīmredzami nepamatots tā iemesla dēļ, ka tas ir ļaunprātīgs, tostarp, ja pieteikuma iesniedzējs nāk no drošas izcelsmes valsts, vai pieteikuma iesniedzējs iesniedz pieteikumu, vienīgi lai aizkavētu vai traucētu atgriešanas lēmuma izpildi, vai, ja ir nopietnas bažas par valsts vai sabiedrības drošību, vai ja pieteikuma iesniedzējs nepieprasa starptautisko aizsardzību pirmajā dalībvalstī, kurā viņš ieceļojis, vai likumīgas dzīvesvietas dalībvalstī, vai ja pieteikuma iesniedzējs, kura pieteikums tiek izskatīts un kurš ir paudis pieteikumu citā dalībvalstī vai kurš atrodas citas dalībvalsts teritorijā bez uzturēšanās dokumentiem, tiek nosūtīts atpakaļ saskaņā ar Dublinas regulu. Pēdējā gadījumā pieteikuma izskatīšanu nepaātrina, ja pieteikuma iesniedzējs spēj iesniegt attaisnotu pamatojumu aizceļošanai uz citu dalībvalsti bez atļaujas, pieteikuma paušanai citā dalībvalstī vai iemesliem, kāpēc kompetentās iestādes nevarēja sazināties ar viņu, piemēram, viņš nebija pietiekami un savlaicīgi informēts par saviem pienākumiem. Turklāt paātrinātu procedūru var piemērot nepavadītiem nepilngadīgajiem vienīgi konkrētos apstākļos, kas norādīti šajā regulā. (40)Daudzi starptautiskās aizsardzības pieteikumi tiek pausti pie dalībvalsts robežas vai tās tranzīta zonā, pirms pieņemts lēmums par pieteikuma iesniedzēja ieceļošanu. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai nodrošināt iesnieguma pieņemamības pārbaudi vai izskatīšanu pēc būtības, kā rezultātā būtu iespējams pieņemt lēmumu par šādiem pieteikumiem minētajās zonās skaidri noteiktos apstākļos. Robežprocedūrai nebūtu jānorit ilgāk par četrām nedēļām, un pēc šā termiņa pieteikuma iesniedzējiem būtu jāļauj ieceļot dalībvalsts teritorijā. Robežprocedūru var piemērot vietās, kas atrodas valsts robežas vai tranzīta zonas tuvumā vienīgi gadījumos, kad pierobežas vai tranzīta zonā pieteikumus iesniedz pieteikuma iesniedzēju nesamērīgi liels skaits. Robežprocedūru var piemērot nepavadītiem nepilngadīgajiem vienīgi konkrētos apstākļos, kas norādīti šajā regulā. (41)Sabiedriskās kārtības jēdziens inter alia var attiekties uz sodāmību par smaga nozieguma izdarīšanu. (42)Ja pieteikuma iesniedzējs var norādīt pamatotu iemeslu, ieceļošanas dokumentu neesamībai vai viltotu dokumentu izmantošanai pašai par sevi nevajadzētu nozīmēt to, ka automātiski tiek piemērota paātrināta procedūra vai robežprocedūra.

(43)Ja pieteikuma iesniedzējs pats skaidri atsaucis savu pieteikumu vai neizpilda pienākumus, kas noteikti šajā regulā, Regulā (ES) Nr. XXX/XXX (Dublinas regula) vai Direktīvā XXX/XXX/ES (Uzņemšanas apstākļu direktīva), un līdz ar to pieteikums uzskatāms par netieši atsauktu, nevajadzētu turpināt pieteikuma izskatīšanu, un tas būtu jānoraida kā atsaukts vai pārtraukts, un visi citi pieteikumi, kurus iesniedzis tas pats pieteikuma iesniedzējs dalībvalstī pēc šāda lēmuma, uzskatāmi par turpmākiem pieteikumiem. Tomēr netiešai atsaukšanai nebūtu jānotiek automātiski, un pieteikuma iesniedzējam būtu jādod iespēja ziņot atbildīgajai iestādei un pierādīt, ka pienākumu neizpildes iemesls nebija no viņa atkarīgs. (44)Ja pieteikuma iesniedzējs pauž turpmāku pieteikumu, neiesniedzot jaunus pierādījumus vai faktus, kas būtiski palielinātu viņa iespējas saņemt starptautiskās aizsardzības saņēmēja statusu vai kas saistīti ar iemesliem, kuru dēļ iepriekšējais pieteikums tika noraidīts kā nepieņemams, minētajam turpmākajam pieteikumam nepiemēro jaunu pilnīgu izskatīšanas procedūru. Šādos gadījumos pēc sākotnējas izskatīšanas pieteikumi būtu jānoraida kā nepieņemami vai acīmredzami nepamatoti, ja pieteikums ir tik skaidri bez pamatojuma vai ļaunprātīgs, ka tam nav reālu izredžu gūt panākumus saskaņā ar res judicata principu. Sākotnējo izskatīšanu veic, pamatojoties uz rakstveida iesniegumiem un personisku interviju, taču personisku interviju var neveikt tajos gadījumos, kad rakstveida iesniegumi ļauj secināt, ka pieteikums nesatur jaunus būtiskus elementus vai faktus vai ka tas ir acīmredzami bez pamatojuma un tam nav izredžu gūt panākumus. Turpmāku pieteikumu gadījumā ir pieļaujami izņēmumi attiecībā uz personas tiesībām palikt dalībvalsts teritorijā, ja turpmāks pieteikums tiek noraidīts kā nepieņemams vai nepamatots, vai otrā vai nākamo turpmāku iesniegumu gadījumā — tiklīdz pieteikums ir pausts jebkurā dalībvalstī pēc galīga lēmuma, ar kuru iepriekšējais turpmākais pieteikums ir noraidīts kā nepieņemams, nepamatots vai acīmredzami nepamatots. (45)Svarīgs apsvērums attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatotību ir pieteikuma iesniedzēja drošība viņa izcelsmes valstī. Tā kā Regulas (ES) Nr. XXX/XXX (Kvalifikācijas regula) mērķis ir nodrošināt augstu konverģenci trešo valstu valstspiederīgo vai bezvalstnieku kvalificēšanā par starptautiskās aizsardzības statusa saņēmējiem , ar šo regulu nosaka vienotus kritērijus trešo valstu noteikšanai par drošas izcelsmes valstīm, un, tā kā ir jānostiprina drošas izcelsmes valsts koncepcijas piemērošana kā nozīmīgs rīks nepamatotu pieteikumu ātras apstrādes nodrošināšanai, ar šo regulu nosaka drošu izcelsmes valstu kopēju ES sarakstu. (46)Apstāklis, ka trešā valsts ir ES kopējā drošu izcelsmes valstu sarakstā, nekalpo kā minētās valsts valstspiederīgo drošības absolūta garantija un tādējādi neatbrīvo no uzdevuma veikt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja atbilstošu, individuālu pārbaudi. Izvērtējumā, kas ir šīs noteikšanas pamatā, var ņemt vērā vienīgi vispārējos civilos, tiesiskos un politiskos apstākļus minētajā valstī un to, vai vajāšanas, spīdzināšanas vai necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodīšanas dalībniekiem praksē piemēro sodus, ja viņus minētajā valstī atzīst par atbildīgiem. Šā iemesla dēļ attiecīgā valsts vairs nav uzskatāma par drošu attiecībā uz pieteikuma iesniedzēju, ja viņš norāda nopietnus iemeslus, kas liek uzskatīt, ka attiecīgā valsts viņa konkrētajā gadījumā vairs nav droša. (47)Šī Regula paredz, ka drošas trešās valstis ir jānosaka Savienības līmenī. Trešās valstis vajadzētu noteikt par drošām trešām valstīm Savienības līmenī ar šīs regulas grozījumiem, pamatojoties uz šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem un pēc rūpīga, uz pierādījumiem balstīta novērtējuma veikšanas, kas ietver rūpīgu izpēti un plašu apspriešanos ar dalībvalstīm un attiecīgajām ieinteresētajām personām. (48)ES kopējā drošu izcelsmes valstu saraksta un ES kopējā drošu trešo valstu saraksta izveidei vajadzētu novērst dažas pašreizējās atšķirības dalībvalstu drošo valstu sarakstos. Lai gan dalībvalstīm būtu jāsaglabā tiesības piemērot vai ieviest tiesību aktus, kas ļauj valsts līmenī noteikt kā drošas izcelsmes valstis trešās valstis, kuras Savienības līmenī nav noteiktas kā drošas trešās valstis un nav minētas ES kopējā drošu izcelsmes valstu sarakstā, šādai valstu vienotai noteikšanai vai kopēja saraksta izveidei vajadzētu nodrošināt, ka visās dalībvalstīs attiecībā uz pieteikuma iesniedzējiem, kuru izcelsmes valstis ir minētajā sarakstā vai kuri ir saistīti ar drošu trešo valsti, koncepcija tiek piemērota vienādi. Tam vajadzētu sekmēt konverģenci procedūru piemērošanā un arī atturēt starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējus no sekundāras pārvietošanās. Šā iemesla dēļ iespēja izmantot valstu sarakstus vai apzīmējumus būtu jāizbeidz piecu gadu laikā no šīs regulas spēkā stāšanās. (49)Komisijai ar Eiropas Patvēruma aģentūras palīdzību būtu regulāri jāpārskata situācija trešās valstīs, kuras atzītas par drošām trešām valstīm Savienības līmenī vai kuras ir ES kopējā drošu izcelsmes valstu sarakstā. Ja šādā trešā valstī negaidīti pasliktinās situācija, Komisijai ar deleģētu aktu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu uz ierobežotu laikposmu būtu jāaptur minētās trešās valsts atzīšana par drošu trešo valsti Savienības līmenī vai šīs trešās valsts atrašanās ES kopējā drošu izcelsmes valstu sarakstā. Turklāt šādā gadījumā Komisijai vajadzētu ierosināt grozījumus, lai trešā valsts vairs netiktu atzīta par drošu trešo valsti Savienības līmenī vai arī tiktu svītrota no ES kopējā drošu izcelsmes valstu saraksta trīs mēnešos pēc tāda deleģētā akta pieņemšanas, ar kuru aptur trešās valsts statusu. (50)Minētā pamatotā novērtējuma nolūkā Komisijai būtu jāņem vērā virkne tās rīcībā esošu informācijas avotu, jo īpaši tās gada progresa ziņojumi par trešām valstīm, kuras Eiropadome atzinusi par kandidātvalstīm, regulārie ziņojumi no Eiropas Ārējās darbības dienesta un informācija no dalībvalstīm, Eiropas Patvēruma aģentūras, Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstā komisāra bēgļu jautājumos, Eiropas Padomes un citām attiecīgām starptautiskām organizācijām. Komisijai vajadzētu būt iespējai pagarināt atcelšanas termiņu trešās valsts atzīšanai par drošu trešo valsti Savienības līmenī vai tās svītrošanai no ES kopējā drošu izcelsmes valstu saraksta līdz sešiem mēnešiem ar iespēju vienu reizi atjaunot minēto pagarinājumu. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. (51)Kad deleģētā akta termiņš un tā pagarinājums beidzas, bet jauns deleģētais akts netiek pieņemts, trešās valsts atzīšana par drošu valsti Savienības līmenī vai tās atrašanās ES kopējā drošu izcelsmes valstu sarakstā vairs nebūtu jāatceļ. Tas ir jāveic, neskarot ierosinātos grozījumus par trešās valsts svītrošanu no sarakstiem. (52)Komisijai ar Eiropas Patvēruma aģentūras palīdzību būtu regulāri jāpārskata situācija trešā