LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 351/6

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Bērniem un jauniešiem paredzētas reklāmas regulējums” (pašiniciatīvas atzinums)

2012/C 351/02

Ziņotājs: PEGADO LIZ kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2011. gada 14. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Bērniem un jauniešiem paredzētas reklāmas regulējums”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2012. gada 30. augustā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 483. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. septembrī (18. septembra sēdē), ar 130 balsīm par un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Atzinuma mērķis ir paplašināt informāciju, sekmēt diskusijas par šo jautājumu un sniegt ieguldījumu, lai, iespējams, Kopienas līmenī izstrādātu gan leģislatīvus, gan cita veida pasākumus, kuru mērķis ir aizsargāt bērnus un jauniešus no noteikta veida reklāmas, kurā neatbilstošā veidā ir izmantoti bērni, kas uz viņiem ir orientēta kaitīgā veidā vai viņus jebkādā veidā pakļauj informācijai, kura varētu kaitēt bērnu fiziskajai, psihiskajai vai morālajai attīstībai.

1.2 Tas ir jautājums par bērna pamattiesību aizsardzību Eiropas Savienībā, kā noteikts ANO konvencijā, Eiropas Pamattiesību hartas 24. pantā un LES 3. panta 3. punktā. Šīs tiesības ir labi atspoguļotas Komisijas paziņojumā “Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām” (COM(2006) 367 final), priekšlikumā “Daudzgadu Kopienas programma to bērnu aizsardzībai, kuri izmanto internetu un citas saziņas tehnoloģijas” (COM(2008) 106 final) (1) un paziņojumā “ES plāns par bērnu tiesībām” (COM(2011) 60 final).

1.3 Reklāma, kurā bērni ir pretlikumīgi izmantoti mērķiem, kas nav saistīti ar jomām, kuras uz viņiem tieši attiecas, ir cilvēka cieņas neievērošana un kaitējums bērnu fiziskajai un garīgajai veselībai, un tā būtu jāaizliedz.

1.4 Bērniem paredzēta reklāma rada papildu riskus atkarībā no iesaistītās vecuma grupas, kaitējot bērnu fiziskajai, psihiskajai vai morālajai veselībai. Īpaši kaitīga ir musināšana uz pārmērīgu patēriņu, kas ir cēlonis parādiem, un uz tādu pārtikas vai citu produktu patēriņu, kas kaitē vai rada apdraudējumu bērnu fiziskajai un psihiskajai veselībai.

1.5 Vispārīgāk runājot, dažu reklāmu īpaši vardarbīgais, rasistiskais, ksenofobistiskais, erotiskais vai pornogrāfiskais saturs var neatgriezeniski ietekmēt bērnu fizisko, psihisko un morālo attīstību sabiedrībā, esot par cēloni vardarbības izpausmēm vai pāragrai seksualitātei.

1.6 EESK uzskata, ka šie jautājumi ļoti rūpīgi jāanalizē un jāiekļauj ES darba kārtībā, ievērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu. Tas nav tikai jautājums par pamattiesību ievērošanu: tas ir aktuāls arī tādēļ, ka dažādie valstu regulējumi apdraud iekšējā tirgus netraucētu darbību. Tāpēc EESK iesaka Eiropas līmenī noteikt vispārēju minimālo vecumu attiecībā uz bērniem paredzētu reklāmu.

1.7 EESK uzskata, ka īpaša uzmanība jāpievērš bērnu tiesību palielināšanai un tam, lai viņus jau ļoti agrā vecumā informētu un izglītotu par informācijas tehnoloģiju pareizu izmantošanu un par to, kā interpretēt reklāmu. Šie jautājumi jāiekļauj visu līmeņu skolu programmās. Arī vecākiem vajadzētu būt sagatavotiem, lai palīdzētu saviem bērniem interpretēt reklāmā iekļauto informāciju.

1.8 EESK uzskata, ka arī sabiedrība kopumā un, īpaši, ģimenes un mācībspēki jāinformē un jāapmāca, lai viņiem palīdzētu efektīvāk aizsargāt bērnus.

1.9 EESK aicina reklāmas jomas dalībniekiem un sponsoriem, kas izmanto pašregulējuma un kopregulējuma mehānismus (ne tikai tos, kas jau ir pieņemti, bet arī tos, ko ir paredzēts virzīt), pieņemt un piemērot visaugstākos bērna tiesību aizsardzības standartus un raudzīties, lai tos ievērotu.

1.10 EESK uzskata, ka Kopienas tiesību akti bērna tiesības attiecībā uz reklāmu pašreiz pietiekamā mērā neaizsargā, īpaši audiovizuālajos plašsaziņas līdzekļos, internetā un sociālajos tīklos. Komiteja aicina Komisiju steidzami apsvērt vajadzību pieņemt ierobežojošākus savstarpēji saistītus pasākumus, lai efektīvi garantētu šīs tiesības.

1.11 EESK aicina Eiropas Parlamentu un valstu parlamentus apņēmīgi turpināt aizsargāt bērna tiesības šajā īpašajā jomā.

2. Reklāmas ietekme uz bērniem

2.1 EESK atbalsta sociāla tirgus ekonomiku, kas ir atbilstoši regulēta, lai sekmētu veselīgu un taisnīgu konkurenci un patērētāju aizsardzību augstā līmenī. Tas dod iespēju pabeigt iekšējā tirgus izveidi, lai uzlabotu Eiropas iedzīvotāju dzīves un darba apstākļus, vienlaikus ievērojot tādas vērtības kā cilvēka cieņa, brīvība, demokrātija, vienlīdzība, tiesiskums un cilvēktiesību ievērošana.

2.2 Tāpēc EESK atzīst, ka reklāmai tās visos veidos ir svarīga nozīme, un par šo jautājumu kopsavilkumu ir izdarījusi Starptautiskā reklāmas aģentūra (IAA), kuras viedoklis jo īpaši atspoguļo tās lomu jauninājumu izplatīšanā, rosinot radošumu un izklaidi, veicinot konkurenci un paplašinot izvēles iespējas. EESK arī atzīst, ka reklāma ir svarīgs informācijas un precizējumu avots patērētājiem, un tāpēc ir pamatoti to regulēt Kopienas līmenī.

2.3 Atzinumā, kam ir šāds mērķis, būtu lietderīgi iekļaut nodaļu par to, kāda ietekme ir plašsaziņas līdzekļiem kopumā, īpaši televīzijai, internetam un sociālajiem tīkliem, kas ir kļuvuši par visnozīmīgāko veidu reklāmas izplatīšanai starp bērniem un jauniešiem, kas ir izmantotāji vai tikai pasīvi aplūkotāji. Turklāt būtu lietderīgi izpētīt bērnu atšķirīgo uzvedību attiecībā uz sociālajiem plašsaziņas līdzekļiem, ņemot vērā viņu vecumu un sociālo stāvokli, tostarp analizēt labi pazīstamo tendenci, ka bērni izvēlas reklāmas metodēs izmantotos “pielūgsmes objektus” un sociālās uzvedības modeļus vai dzīvesveidu kā personību noteicošus faktorus (2). Tomēr, ņemot vērā apjoma ierobežojumus, jāpieņem, ka šā jautājuma visi aspekti ir pazīstami, labi zināmi un šajos jautājumos pastāv vienprātība, īpaši, par minēto plašsaziņas līdzekļu lomu jauniešu informēšanā, apmācībā un brīvā laika pavadīšanā un laiku, ko viņi tiem velta. Dažus šos aspektus EESK jau ir analizējusi vai pašreiz analizē savos atzinumos (3).

3. Reklāma, kurā dažādas komerciālās informācijas nodošanai izmantoti bērni

3.1 Attiecībā uz reklāmu, kurā izmantoti bērni, ir jāuzsver cilvēka cieņas un bērna tiesību aspekti, kas ir iekļauti vairākās starptautiskās konvencijās un Eiropas Savienības dokumentos, īpaši Pamattiesību hartas noteikumos (1. pants un 2. panta c) apakšpunkts), īpaši 24. un 32. pantā.

3.2 EESK secina, ka ir nepieciešama saskaņošana ES līmenī, lai vispārēji aizliegtu reklāmu, kurā izmantoti nepienācīgi un nepiemēroti bērnu attēli reklāmai jomās, kas nav tieši saistītas ar bērniem.

4. Bērniem paredzēta reklāma

4.1 Līdz noteiktam vecumam bērni reklāmu nešķiro, īpaši, ja tā vērojama ļoti bieži un vienu un to pašu reklāmu atkārto atkal un atkal. Bērni ir tendēti visu saturu uztvert kā patiesu un tāpēc var būt pierunājami piespiedu kārtā kļūt par patērētājiem. Šī ietekme ir vēl spēcīgāka uz bērniem, kas nāk no ģimenēm ar sociāli un ekonomiski nelabvēlīgiem apstākļiem. Bērni neizprot reklāmā iekautos paziņojumus un brīdinājumus, un tos nevar uzskatīt par preventīvu faktoru vai apstākli, kas novērš reklāmas ietekmi.

4.2 No otras puses, dažādas vecuma grupas reklāmu uztver atšķirīgi. Līdz piecu gadu vecumam bērni nespēj saprast atšķirt raidījumus no reklāmas, un pat pēc šā vecuma viņi tomēr neapzinās, ka reklāmas uzdevums ir pārliecināšana. Šī prasme attīstās vienīgi apmēram astoņu gadu vecumā, bet ne visiem bērniem. Tas tomēr nenozīmē, ka viņi spēj saprast, ka informācija ir vienpusēja, uzsverot attiecīgā produkta pozitīvos aspektus un ignorējot negatīvākos.

4.3 Ja lielāki bērni reklāmu uzskata par izklaides faktoru, tās ietekme ir lielāka, un tas, ka viņi labāk spēj apstrādāt reklāmā iekļauto informāciju, nenozīmē, ka viņi ir imūni pret reklāmu un tās mērķiem, jo reklāmā pārliecināšanai var izmantot citas daudz smalkākas un tikpat efektīvas tehnikas, lai ietekmētu viņu uzvedību.

4.4 Izziņas un interpretācijas spēju attīstīšana bērnos, izmantojot programmas, kuru mērķis ir izglītošana par plašsaziņas līdzekļiem, viņiem dod iespēju efektīvāk mijiedarboties ar reklāmu. Tomēr tas, ka ir labāka plašsaziņas līdzekļu lietotprasme un bērniem un vecākiem ir labāka izpratne par reklāmu, nav pietiekami, lai pretotos uz bērniem orientētas reklāmas negatīvajai ietekmei. Ir būtiski bērnus sagatavot kā nākamos patērētājus, jau agrā vecumā īpašu uzmanību pievēršot plašsaziņas līdzekļu lietotprasmei un tiesību nostiprināšanai. Tomēr šādi pasākumi neatrisina problēmu par reklāmu pārspīlēšanu un atkārtošanos, ne arī var sasniegt visus bērnus, īpaši bērnus no ģimenēm ar nelabvēlīgiem sociālajiem un ekonomiskajiem apstākļiem un tos, ko visvairāk skar reklāmas kaitīgā ietekme.

4.5 Pētījumi rāda, ka ģimenes kā vidutāja loma ir svarīga reklāmas ietekmes mazināšanā. Tomēr bērni, tostarp ļoti mazi bērni, aizvien biežāk savā guļamistabā var piekļūt televizoram un internetam, un tā ir iespēja televīziju skatīties vieniem pašiem bez uzraudzības. Cits faktors, kas bērnus aizvien vairāk pakļauj reklāmai un tirgus tehnikām, ir tas, ka ikdienā pat ļoti mazi bērni aizvien biežāk izmanto internetu. Kā pamatoti norādīts pašreiz izstrādātajā EP ziņojuma projektā, “jaunieši internetu uzskata par sarunu biedru, un bieži vien vairāk nekā ģimeni, skolu un draugus” (4). Nesenie pētījumi, piemēram, Kids online, liecina, ka 38 % bērnu vecumā no 9 līdz 12 gadiem jau ir tiešsaistes profils, un šis rādītājs palielinās līdz 78 % vecuma grupā no 13 līdz 16 gadiem. Daudziem rotaļlietu un spēļu uzņēmumiem ir tīmekļa vietnes, kurās bērni var tiešsaistē spēlēties un priecāties, bet kur viņi ir pakļauti arī tehnikām, kuru mērķis ir pārliecināšana un piesaiste pie attiecīgajiem zīmoliem.

4.6 Īpaši jāatzīmē, ka dažu uz bērniem orientētu tirgus tehniku mērķis ir bērnus musināt uz pārmērīgu patēriņu, kas ir pārlieku lielu parādsaistību cēlonis — proti, šīs tehnikas var radīt pārmērīga patēriņa ieradumus, kas rada patiesajām vajadzībām neatbilstošas mākslīgas vēlmes, un tiek izveidota nepareiza izpratne par laimi. Statiskas dati liecina, ka 54 % pieaugušo ir pakļauti spiedienam iegadāties noteiktus produktus tikai tāpēc, ka tie ir viņu draugiem; citiem vārdiem sakot, patēriņš beigās kļūst par atzīšanas sabiedrībā faktoru.

4.7 Pastāv cēloņsakarība starp noteiktas reklāmas ietekmi un to, ka bērni vecākiem izsaka prasību iegādāties preces. Ģimenes konflikti saistībā ar reklāmas ietekmi un prasībām iegādāties preces ir izplatīti visās ģimenēs, bet ir īpaši izplatīti ģimenēs ar viszemāko sociālo un ekonomisko statusu, jo tieši šajās ģimenēs bērni visvairāk laika pavada pie televizora. Ņemot vērā finanšu trūkumu vai mazākas iespējas apspriest šos jautājumus, ģimenes ar zemiem ienākumiem beigu beigās reklāmas ietekmei ir pakļautas visvairāk.

4.8 Patēriņš, kas radies reklāmas ietekmē, ir cēlonis arī tam, ka daudzi bērni un jaunieši tiek piesaistīti konkrētiem zīmoliem, un tas rada sarežģītu situāciju tiem, kam nav piekļuves šādiem produktiem. Šāda situācija ir vērojama arī skolās, un to dēvē par “zīmolu spiedienu” (brand bullying) — tas ļoti ietekmē bērnus, kuri nelieto noteiktu zīmolu preces; tas var radīt uzvedības problēmas vai lielu personisku neapmierinātību, kas dažkārt izraisa atstumtību, vardarbības tendences un ciešanas, kuras savukārt var būt par ierosmi noziedzīgām darbībām sīku zādzību vai laupīšanas veidā.

4.9 Attiecībā uz reklāmu, kuras mērķis ir tādu neveselīgu pārtikas vai citu produktu patēriņš, kas ir kaitīgi vai bīstami fiziskajai vai psihiskajai veselībai, jāuzsver, ka tā ietekmē bērnu izvēli pārtikas produktu iegādē, īpašu priekšroku dodot gataviem ēdieniem vai ātrās ēdināšanas produktiem. Bērniem paredzētā reklāmā sliktus ēšanas ieradumus reklamē pastāvīgi. Bērnu aptaukošanās jau ir kļuvusi par ļoti nopietnu problēmu. Consumers International dati liecina, ka pasaulē katram 10 bērnam ir pārmērīgs svars vai aptaukošanās; 22 miljoniem bērnu, kas nav sasnieguši piecu gadu vecumu, ir pārmērīgs svars, un tā galvenais iemesls ir tādu apstrādātu produktu patēriņš, kuros ir daudz cukura un tauku.

4.10 Dati liecina, ka pārtikas produktu reklāmai bērni ir pakļauti ļoti lielā mērā, īpaši bērnu programmās, un tas, ka bērni aizvien vairāk skatās televīziju, lieto internetu un sociālos tīklus, viņus šādai reklāmai pakļauj vēl vairāk. Turklāt reklāmas veids ir mainījies, jo tajā ir iekļautas pārdomātākas produktu tirdzniecības tehnikas, un līdz ar to reklāma kļūst pārliecinošāka (5).

4.11 Reklāma var būt arī cēlonis traucējumiem ēšanas ieradumos, piemēram, anoreksijai un bulīmijai. Bērnus un pieaugušos ietekmē reklāmā attēloto jauniešu ķermeņu veidi un izskats. Slaida ķermeņa attēli ietekmē jauniešus, īpaši meitenes, un tādejādi rodas skaistuma ideāls, kas rada ēšanas ieradumus, kuri apdraud dzīvību.

4.12 Amerikas psihologu asociācija uzskata, ka astoņu gadu vecumu nesasniegušiem bērniem paredzētā reklāma būtu jāierobežo (vai kopumā jāaizliedz), jo viņi šajā vecumā nespēj uztvert reklāmas komerciālo raksturu. Šā aizlieguma mērķis būtu ierobežot reklāmas kaitīgo ietekmi, tādējādi ierobežojot neveselīgu ēšanas ieradumu popularizēšanu, vecāku un bērnu konfliktus par prasībām iegādāties reklamētos produktus un pakļautību vardarbībai (6).

4.13 Komiteja uzskata, ka šie jautājumi, kas dažās dalībvalstīs un ārpus ES esošās valstīs jau ir iekļauti tiesību aktos (7), būtu jāiestrādā ES līmenī, nosakot minimālo vecumu attiecībā uz bērniem paredzētu reklāmu, kā ir ierosināts EP deputāta Kyriacos Triantaphylides ziņojumā (8) un atkārtoti apstiprināts EP 2012. gada 22. maija rezolūcijā (9).

5. Reklāma, kas ietekmē bērnus

5.1 Runājot par reklāmu, kas var nopietni ietekmēt bērnu psihisko un morālo attīstību pat tad, ja šāda reklāma viņiem nav speciāli paredzēta, jānorāda, ka vislielākā nozīme ir reklāmai, kas musina uz vardarbību vai noteiktiem vardarbīgas uzvedības veidiem, piemēram, tādu rotaļlietu vai spēļu reklāma, kurā slavināta vardarbīga uzvedība.

5.2 Uzticami pētījumi liecina par kaitīgo ietekmi, ko rada noteiktos audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pārraidītos reklāmas sižetos attēlotā vardarbība, īpaši, ja plašsaziņas līdzekļi musina uz agresīvu uzvedību, lielāku gatavību vardarbībai un lielāku naidīgumu. Šā vardarbīgā satura aplūkošana var ietekmēt psihisko veselību, un tas ir cēlonis raizēm, bailēm, miega traucējumiem un hiperaktivitātei.

5.3 Lai reklamētu produktus, kas varētu apdraudēt veselību, piemēram, alkoholu un tabakas izstrādājumus, reklāmās aizvien vairāk iesaista slavenības. Saikne starp dzīvesveidu, ko uzskata par pievilcīgu, un šādiem produktiem stimulē vēlmi tos patērēt un rada pozitīvu uztveri par tiem.

5.4 Bērnu normālu psiholoģisko un morālo attīstību ietekmē arī reklāma ar erotisku vai pornogrāfisku saturu, kas musina uz perversu, pretdabīgu vai pārmērīgu seksuālu uzvedību. Liela daļa reklāmas ir seksuāla un seksuālas dabas, un tajā sievietes ir izmantotas kā iekāres objekts, kas bieži ir mazvērtīgākā vai pakļautības — pat apspiestības — pozīcijā. Pārmērīgs seksuāls erotisks un pornogrāfisks reklāmas saturs ir cēlonis bērnu pāragrai seksualizācijai. Kaut gan dažu labi pazīstamu zīmolu uzņēmumi, ņemot vērā sabiedrības neiecietību pret nepilngadīgu personu ķermeņu izmantošanu reklāmās, ir bijuši spiesti izņemt no apgrozības reklāmu, kas musina uz bērnu pārlieku seksualizāciju, trūkst Eiropas līmenī noteiktas skaidras definīcijas attiecībā uz šādām situācijām.

5.5 Kaut arī šī joma vairākās dalībvalstīs ir reglamentēta tiesību aktos (lai gan ļoti dažādos veidos, kas savukārt rada šķēršļus iekšējā tirgus netraucētai darbībai un nav pamatoti ar fundamentālām kultūras tradīcijām), Komiteja uzskata, ka šiem jautājumiem būtu vērts pievērsties Kopienas līmenī.

6. Kopienas tiesiskais regulējums un tā acīmredzamie trūkumi

6.1 Attiecībā uz pašreizējo regulējumu jāatzīmē, ka valstu tiesību akti un procedūras, kas attiecas uz bērniem un ko izmanto reklāmas jomas speciālisti (t.i., komerciālajā komunikācijā tās plašākajā nozīmē), dalībvalstīs ir ļoti dažādi.

6.2 Savukārt Kopienas tiesiskais regulējums ir nevajadzīgi sarežģīts, pārlieku juceklīgs, un vairumā gadījumu tas ir dažādi transponēts un īstenots dalībvalstīs. Komisija pati to atzīst paziņojumā “Vienota sistēma uzticēšanās pastiprināšanai vienotajam digitālajam e-tirdzniecības un tiešsaistes pakalpojumu tirgum” (10), ziņojumā “Bērnu aizsardzība digitālajā pasaulē” (11) un “Eiropas stratēģijā “Bērniem labāks internets” ” (12). Vairums dalībvalstu tikai minimāli ir īstenojušas Kopienas attiecīgās direktīvas, savukārt citas (13) piemēro stingrākus standartus, kas pat aizliedz reklāmu nepilngadīgajiem (14).

6.3 Nevienos Kopienas tiesību aktu noteikumos nav paredzēts, ka bērnu un cilvēka cieņas aizsardzības nolūkā vajadzētu veikt iepriekšējas pārbaudes saskaņā ar vārda brīvības pamatprincipiem, kā noteikusi Eiropas Cilvēktiesību tiesa saistībā ar Eiropas konvencijas šajā jomā īstenošanu.

6.4 Tomēr galvenā kļūda ir ietverta Padomes 1998. gada Ieteikumā par nepilngadīgo personu un cilvēku cieņas pielīdzināmu un efektīvu aizsardzības līmeni, kurā kā pirmais mērķis ir norādīts Eiropas audiovizuālo un informācijas pakalpojumu nozares konkurētspējas attīstība. Ieteikumā rīcība attiecībā uz audiovizuālu vai “tiešsaistes” saturu, kas varētu kaitēt nepilngadīgām personām vai cilvēka cieņai, ir traktēta kā ārpus Eiropas Savienības likumdošanas pilnvarām esoša joma (15), un šie aspekti ir raksturoti kā “gaumes un piedienīguma” jautājums, kas neietilpst Kopienas tiesiskā regulējuma darbības jomā (16).

6.5 Runājot par obligātām vispārējām prasībām, dalībvalstīm ir tikai jānodrošina, ka televīzijas programmās (ar tām saprotot arī reklāmu) nedrīkst iekļaut programmas, kas varētu nopietni ietekmēt bērnu fizisko, psihisko vai morālo attīstību, īpaši programmas, kurās ir iekļauti pornogrāfiski vai nepamatotas vardarbības motīvi, ja iepriekš nav bijis akustisks brīdinājums vai vizuāls simbols, izņemot, ja, izvēloties pārraides laiku vai citus tehniskus līdzekļus, ir nodrošināts, ka bērniem šo pārraižu laikā parasti nebūs iespējas tās dzirdēt vai redzēt.

6.6 Pamatojoties uz argumentu, ka skatītājiem tagad ir aizvien lielākas iespējas izvairīties no reklāmas aplūkošanas, un saskaņā ar pašreizējo tiesisko regulējumu ir atcelti ierobežojumi reklāmu ievietošanai, ja tās nopietni neietekmē programmu integritāti. Līdz ar to nav ņemtas vērā bērna īpatnības, jo bērni ir pasīvi skatītāji, kas uz reklāmu nereaģē.

6.7 Šodien Kopienas līmenī vienīgie izteiktie aizliegumi attiecas uz tabakas izstrādājumiem, medicīnas procedūrām un medicīnas produktiem, kas pieejami tikai ar recepti, un uz apslēptu vai uz zemapziņu orientētu reklāmu. Tomēr šis aizliegums neattiecas uz “produktu izvietošanu” (kas principā būtu jāaizliedz) gadījumos, kad skatītājs ir adekvāti informēts par produkta izvietošanas eksistenci. Turklāt stingri kritēriji regulē alkoholisko dzērienu reklāmu.

6.8 Tikai attiecībā uz alkohola reklāmu ir noteikts, ka reklāma nedrīkst būt paredzēta bērniem. Visus citus aspektus, kas ietekmē bērnu fizisko, psihisko un morālo attīstību (piemēram, reklāma, kas tieši musina bērnus vai netieši vecākus iegādāties reklamētās preces vai pakalpojumus, izmantojot viņu pieredzes trūkumu vai lētticību, vai bērnu programmās iekļauta reklāma par pārtikas produktiem un dzērieniem, kuros ir barības vielas un citas vielas, kas ietekmē organisma stāvokli ēšanas ieradumu vai fizioloģiskā ziņā, īpaši, piemēram, tauki, trans-taukskābes, sāls/nātrijs un cukurs) pašreiz regulē noteikumi, kuros ir iekļauti tikai vispārīgi ieteikumi vai norādes uz uzvedības kodeksiem.

6.9 Būtu arī jānorāda: lai gan Direktīva par negodīgu komercpraksi satur noteikumus attiecībā uz negodīgu rīcību, kas vērsta uz “tādu precīzi nosakāmu patērētāju grupu saimniecisko rīcību”, kuras jo īpaši “vecuma vai lētticības dēļ ir īpaši neaizsargātas”, šī direktīva nav interpretēta kā iepriekš minētās prakses aizliegums un nav šajā aspektā transponēta vai īstenota dalībvalstīs (17).

6.10 Papildus šiem ES noteikumiem citos tradicionālos tiesību instrumentos ir noteikti pamatprincipi, kas savukārt ir pamatā jaunākajiem ES tiesību aktiem pamattiesību jomā (Lisabonas līgums un Eiropas Pamattiesību harta).

6.11 Vienlaikus jāatzīmē, ka gan starptautiskā līmenī, gan dažādās dalībvalstīs šīs jomas speciālisti — un īpaši Eiropas Reklāmas standartu aģentūra (EASA) (18) — ir izstrādājuši komerciālās prakses pašregulēšanas noteikumu kopumu, kas skaidri parāda viņu vēlmi aizsargāt bērnus. Taču tas nemazina nepieciešamību — kā uzsvērušas vairākas starptautiskas un Kopienas struktūras — augstā līmenī nodrošināt bērna cieņas ievērošanu un aizsardzību, lai nodrošinātu viņu fizisko, psihisko un morālo attīstību, ņemot vērā viņu intereses, labklājību un ģimenes vides un saikņu saglabāšanu.

7. Reklāma jauniešiem un bērniem un iekšējā tirgus izveide

7.1 Eiropas reklāmas un pārdošanas tirgū ir liela konkurence, tas ir atkarīgs no modes svārstībām, un šo tirgu ļoti ietekmē ekonomiskās un finanšu krīzes sekas. Būtiskās atšķirības valstu tiesību aktos reklāmas jomā var ne tikai ietekmēt rezultātus, bet arī radīt šķērsli tā attīstībai iekšējā tirgū, izraisīt diskrimināciju un netaisnīgāku konkurenci. Jo īpaši bērnu un jauniešu segmentā, kas attīstās, būtiskas atšķirības valstu tiesību aktos un konkrētas prasības reklāmas uzņēmumiem liek darboties nevienlīdzīgas konkurences apstākļos, un uzņēmumiem jātērē vairāk līdzekļu, lai pielāgotu reklāmas kampaņas konkrētiem noteikumiem un dažādām tiesību aktu prasībām, dodot priekšroku ne tik atzīstamai konkurences praksei, lai izvairītos no šīm problēmām un iegūtu tirgus daļu. Tiesību aktu saskaņošana, nosakot līdzīgas prasības visā Eiropā un izveidojot iekšējo tirgu minētajā jomā, varētu sniegt būtisku ieguldījumu pārredzamāka tirgus izveidē, kurā visi reklāmas uzņēmumi var darboties, izmantojot savas prasmes un iespējas, lai efektīvi apmierinātu patērētāju pieprasījumu, bet atšķirības valstu tiesību aktos neizmantotu kā priekšrocību, kaitējot veselīgai un godīgai konkurencei.

8. Tiesiskais pamats saskaņotai Kopienas rīcībai jomā “Bērniem un jauniešiem paredzēta reklāma”

8.1 Līdz šim Kopienas direktīvās, kas ES līmenī ir regulējušas reklāmu, par vispārējo tiesisko pamatu ir izmantoti līguma noteikumi, kas attiecas uz iekšējā tirgus izveidi — pašreiz 26. un 114. pants —, lai arī tagad ļoti grozīti. Neapšaubāmi, ka tā ir svarīga problēma, bet ne vienīgā. Savukārt citās Kopienas iniciatīvās, kas ir konkrētāk orientētas uz televīzijas pārraidēm, par juridisko pamatu ir izmantoti noteikumi, kas toreiz attiecās uz uzņēmējdarbības veikšanas un pakalpojumu sniegšanas tiesībām un kuri — lai arī ievērojami grozīti — tagad atbilst pašreizējam 49. (un turpmākie) un 56. (un turpmākie) pantam. Visbeidzot visnesenākajās iniciatīvas bērnu aizsardzības jomā un bērnu aizsardzības pret pornogrāfiju jomā, kuras vēl tika īstenotas pirms Lisabonas līguma, par juridisko pamatu ir izmantoti noteikumi, kas attiecas sadarbību krimināllietās.

8.2 Ir vērts atgādināt, ka pašreizējā Lisabonas līgumā ir iekļautas nozīmīgas pārmaiņās visās šajās jomās un šodien pastāv vairākas jaunas iespējas Kopienas pasākumiem, tikai ir jāzina, kā šīs iespējas interpretēt un īstenot. Vissvarīgākais jauninājums bija Eiropas Pamattiesību hartas iekļaušana ES primārajos tiesību aktos, pēc tam tika izmainīts sadarbības krimināllietās un civillietās tiesiskais raksturs un, visbeidzot, tika grozīti vairāki līguma noteikumi, piemēram, par iekšējā tirgus izveidi, patērētāju aizsardzību un cilvēka cieņas ievērošanu. Komisija nesen noteica, ka ierosinātajai datu aizsardzības regulai juridiskais pamats ir Eiropas Pamattiesību harta un minētie Lisabonas līguma noteikumi.

8.3 Jautājums par bērniem un jauniešiem paredzētu reklāmu pirmkārt un galvenokārt ir jautājums par pilsoniskumu un pamattiesību aizsardzību; jau minētie hartas 1., 3., 24., 33. un 38. panti nodrošina stabilu juridisko pamatu, ko pilnībā var izmantot Kopienas iniciatīvu īstenošanai. Papildus tam vajadzētu minēt arī LES 2. pantu, 3. panta 5. punktu un 6. pantu un LESD 4., 9., un 10. pantu.

8.4 Šajā jomā papildus dalībvalstu valdību pasākumiem Padomē vai ciešākas sadarbības jomā (LES 20. pants) svarīga loma ir arī valstu parlamentiem — saskaņā ar LES 12. pantu, un Komiteja tos aicina uzņemties atbildību.

8.5 Arī iekšējā tirgus izveide ir viens no svarīgākajiem mērķiem šajā jomā — uz to attiecas LES 3. panta 3. punkts un LESD 26. un 114. (un turpmākie) pants. Turklāt LESD 12. un 169. pants paver jaunas iespējas patērētāju aizsardzībai. Attiecībā uz procesuāliem aspektiem LES 67. (un turpmākie) pants, un īpaši LESD 81. un 82. pants, nodrošina pamatu civilai un krimināltiesiskai sistēmai, kas palīdzēs īstenot tiesisko regulējumu bērnu un jauniešu aizsardzībai šajā jomā.

8.6 Visbeidzot jāatzīmē, ka Kopienas līmeņa pieeja šajos jautājumos atbilst subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem (LES 5. panta 3. punkts un 4. pants), jo tās mērķi — izveidot pārrobežu dimensiju — nevar pietiekamā mērā sasniegt, jo dalībvalstis rīkosies tikai savu sistēmu ietvaros. Tāpēc šīs iniciatīvas mērķi varētu labāk sasniegt, īstenojot ES līmeņa pasākumus un vienlaikus ievērojot subsidiaritātes principu. Turklāt iniciatīvai būtu jāaptver tikai aspekti, kas rada īpašas praktiskas problēmas. Tai nebūtu jāaptver aspekti, ko labāk var regulēt ar valstu tiesību aktiem, tādējādi pienācīgi ievērojot proporcionalitātes principu.

Briselē, 2012. gada 18. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Balstoties uz šo priekšlikumu, tika pieņemts Lēmums 2008/1351/EK, OV L 348, 24.12.2008., 118. lpp.

(2) Ārpus jau tā plašās bibliogrāfijas par šo jautājumu, kuru šeit nav nepieciešams detalizēt, būtu jāsniedz īpaša atsauce uz Eiropas Parlamenta ES iekšpolitikas ģenerāldirektorāta pētījumu par tematu “Reklāmas noteikumi un to ietekme saistībā ar jauno Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvu” (2009. gada aprīlis).

(3) Sk. atzinumus OV C 287, 22.09.1997., 11. lpp., OV C 407, 28.12.1998., 193. lpp.; OV C 48, 21.02.2002., 27. lpp., OV C 61, 14.03.2003., 32. lpp., OV C 208, 03.09.2003., 52. lpp., OV C 157, 28.06.2005., 136. lpp.; OV C 221, 08.09.2005., 87. lpp.; OV C 325, 30.12.2006., 65. lpp., OV C 224, 30.08.2008., 61. lpp., OV C 77, 31.03.2009., 8. lpp., OV C 317, 23.12.2009., 43. lpp., OV C 128, 18.05.2010., 69. lpp.; OV C 48, 15.02.2011., 138. lpp.; OV C 24, 28.01.2012., 154. lpp.; OV C 43, 15.02.2012., 34. lpp.; OV C 229, 31.7.2012., 90. lpp. atzinumus “Sociālo kontaktu vietņu atbildīga izmantošana” (Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 31. lpp.) un “Eiropas stratēģija, kā panākt bērniem piemērotāku internetu” (Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 68. lpp.).

(4) EP Kultūras un izglītības komitejas ziņojuma projekts par bērnu aizsardzību digitālajā pasaulē, 02.04.2012., referente Silvia Costa (PE486.198v01-00), http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+COMPARL+PE-486.198+01+NOT+XML+V0//LV.

(5) Austrālijā veiktajā Kelly et al. pētījumā (2007.g.) ir konstatēts, ka bērni vecumā no 5 līdz 12 gadiem vidēji nedēļā noskatās 96 reklāmas par pārtikas produktiem, no kuriem 63 ir ar augstu tauku vai cukura saturu (Kelly, B. P., Smith, B. J., King, L., Flood, V. M. & Bauman, A. (2007) Television food advertising to children: the extent and nature of exposure, Public Health Nutrition, Vol. 10, No. 11, pp. 1234-1240. Copyright Cambridge University Press). ASV veiktajā Powell et al. pētījumā (2007.g.) ir konstatēts, ka 27,2 % no programmā neiekļauta televīzijas satura attiecas uz pārtiku, un tas ir vidēji 23 reklāmas dienā (Powell LM, Szczypka G, Chaloupka FJ (2007) Exposure to Food Advertising on Television Among US Children, Archives of Pediatric and Adolescent Medicine 161, 553-560).

(6) http://www.apa.org/pi/families/resources/advertising-children.pdf.

(7) Patlaban piecās dalībvalstīs ir aizliegta jebkāda reklāma bērnu raidījumos, četrās ir pieņemts daļējs aizliegums vai cita veida ierobežojumi attiecībā uz bērnu programmām konkrētos dienas laikos vai par konkrētiem produktu veidiem, un septiņās ir aizliegti jebkādi sponsoru logotipi bērnu programmās. Sk. http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm.

(8) A7 – 0369/2011, 21.10.2011.

(9) A7-0155/2012, īpaši 24., 28. un 29. punkts (referente Maria Irigoyen Pérez).

(10) COM(2011) 942 final, 11.1.2012.

(11) COM(2011) 556 final, 13.9.2011.

(12) COM(2012) 196 final, 2.5.2012.

(13) Sk. 6. zemsvītras piezīmi.

(14) Attiecībā uz Zviedriju šajā jautājumā tika pieņemts ES Tiesas 1997. gada 9. jūlija spriedums, kas apstiprināja atbilstību ES tiesību aktiem (lietas C-34 un C-35/95 Konsumentombudsmannen/De Agostini (Svenska) bForlag AB un TV-Shop i Sverige AB).

(15) Savā atzinumā OV C 221, 8.9.2005., 87. lpp. EESK pauda skaidru nostāju pret šo pieeju.

(16) Sk. 2005. gada 11. maija direktīvas 2005/29/EC preambulas 7. punktu (OV L 149, 11.6.2005.).

(17) Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs, OV L 149, 11.6.2005.) 5. panta 3. punkts. Tomēr savā nesenajā un atzinīgi vērtējamajā paziņojumā Komisija, šķiet, apsver iespēju pievērsties jautājumam par “apšaubāmu vai aizliegtu tirdzniecības saziņas līdzekļu izmantošanu”, cerams, iekļaujot šajā dokumentā nosodītos līdzekļus (COM(2011) 942 final, 11.1.2012.).

(18) Šajā sakarā būtu jāatzīmē Komisijas INFSO ĢD paustā interese, sagatavojot Eiropas paraugprakses kodeksu (19.3.2012.).