KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS Pavaddokuments dokumentam Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar kuru izveido daudzgadu plānu mencas, reņģes un brētliņas krājumiem Baltijas jūrā un zvejniecībām, kas šos krājumus izmanto, un ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2187/2005 un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1098/2007 /* SWD/2014/0290 final */





KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS Pavaddokuments dokumentam Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar kuru izveido daudzgadu plānu mencas, reņģes un brētliņas krājumiem Baltijas jūrā un zvejniecībām, kas šos krājumus izmanto, un ar kuru groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2187/2005 un atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 1098/2007 Šis dokuments ir ietekmes novērtējuma ziņojums par priekšlikumu daudzgadu pārvaldības plānam, kas aptver mencas, reņģes un brētliņas krājumus Baltijas jūrā. Daudzgadu pārvaldības plāni ir izrādījušies ļoti lietderīgs instruments zvejas resursu ilgtspējīgā pārvaldībā. Šo plānu noteikumi par krājumu izmantošanu un saistītie pasākumi, kas vajadzīgi zvejniecības pārvaldībai, lai sasniegtu konkrētu mērķi, nodrošina stabilitāti un paredzamību, vienlaikus gādājot par to, lai zivju krājumi tiktu izmantoti, nepārsniedzot noteiktos limitus. Eiropā zivju krājumu zvejniecības pārvaldība balstās uz piesardzīgu pieeju un uz maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma (MSY) principu. Piesardzīgas pieejas mērķis ir nodrošināt to, lai katrs zivju krājums tiktu uzturēts tādā apmērā, kas ir lielāks par krājuma minimālo apmēru jeb piesardzīgu biomasas apjomu. Ja krājuma apmērs kļūst mazāks par šo rādītāju, palielinās risks, ka tiks negatīvi ietekmēta krājuma reproduktīvā spēja. Var uzskatīt, ka pārvaldība saskaņā ar piesardzīgu pieeju gādā par to, lai krājuma stāvoklis nekļūtu sliktāks par vēlamo. Turpretī saskaņā ar MSY pieeju vispirms tiek noteikts vēlamais krājuma apmērs un pēc tam attiecīgi izvēlēti pārvaldības pasākumi. Eiropas Savienībā MSY parasti nosaka kā zivju proporcionālo daudzumu, par kādu krājums samazinās zvejas rezultātā; to sauc par zvejas izraisītu zivju mirstību un apzīmē ar burtu F. Ja tiek uzturēta zvejas izraisīta zivju mirstība, kas ir tuva mērķvērtībai (bieži apzīmē ar F-MSY), ir iespējams nodrošināt to, ka vidējā nozveja no krājuma ir tuva lielākajam apjomam, kādu iespējams iegūt, nenodarot krājumam kaitējumu. To sauc par maksimālo ilgtspējīgas ieguves apjomu. Baltijas jūrā zvejo galvenokārt mencas, reņģes un brētliņas. Baltijas jūras austrumdaļā un Baltijas jūras rietumdaļā dzīvojošās mencas uzskata par diviem atsevišķiem krājumiem. Baltijas jūrā ir vairāki reņģes krājumi, un lielākais krājums ir sastopams jūras austrumu baseinā. Mazāki krājumi uzturas Botnijas jūrā, Rīgas jūras līcī un Baltijas jūras rietumdaļā. Pēdējais minētais krājums nārsto Baltijas jūras rietumos un tad migrē uz Skageraku un Ziemeļjūras austrumiem, lai barotos. Baltijā ir tikai viens brētliņas krājums. No septiņiem Baltijas jūras krājumiem, uz kuriem attiecas šis dokuments, tikai trīs reņģes krājumi – Baltijas jūras centrālās daļas, Rīgas jūras līča un Botnijas jūras krājums – patlaban tiek izmantoti apjomā, kas ir saskaņā ar MSY. Uz mencas krājumiem patlaban attiecas ilgtermiņa pārvaldības plāns, kas vairs neatbilst faktiskajam krājumu stāvoklim. Plānā noteiktie mērķapjomi nav saderīgi ar MSY pieeju. Ar plānu tika ieviesta paralēla krājumu pārvaldības sistēma, kura ierobežoja zvejas piepūli un kuru zinātnieki nesen ir atzinuši par nevajadzīgu. Galvenais pelaģisko krājumu pārvaldības instruments ir ikgadēji nozvejas limiti, ko nosaka Padome. KPN un kvotas tiek noteiktas, pamatojoties uz politisku vienošanos, kas katru gadu tiek panākta Padomē, un ikgadējās svārstības var būt lielas. Tāpēc būs ļoti grūti līdz 2015. gadam panākt MSY atbilstošu zvejas izraisītu zivju mirstību. Tā kā nākotnē gaidāmo zvejas iespēju apjoms nav paredzams, nozarei ir grūti plānot darbu, un tas var būt saistīts ar papildu pielāgošanās izmaksām. Pārāk liela vai pārsniegta KPN ir novedusi pie zvejas izraisītas zivju mirstības, kas ir lielāka par mērķvērtībām, un tāpēc ir samazinājušies ieguves apjomi un ienākumi. Ir izvērtēti trīs politikas risinājumi, kā cīnīties ar šo problēmu. Ir analizēts pastāvošais pārvaldības režīms un divas iespējamās pieejas pārvaldības plānu izstrādē. Pieeju atšķirības skar galvenos krājumus, starp kuriem vērojama bioloģiskā mijiedarbība, t. i., mencas austrumu krājumu, brētliņas krājumu un reņģes krājumu Baltijas jūras centrālajā daļā. Viena no atšķirībām ir zvejas izraisītas zivju mirstības mērķapjomi, ko piemēro šiem krājumiem; A pieeja paredz samērā mazu zvejas izraisītu zivju mirstību, kas ir tuva pašreizējām vērtībām, kuras noteiktas katrai sugai, savukārt B pieeja paredz nedaudz lielāku zvejas izraisītu zivju mirstību, kuru var uzskatīt par saderīgāku ar vairāksugu pieeju. Abos gadījumos 2. un 3. risinājums būtu jāuzskata par plašāku pārvaldības plānu ievirzi, nevis tieši par konkrētiem plāniem; lai katru pārvaldības plānu izstrādātu visos sīkumos, būs vajadzīgs turpmāks zinātniskais darbs un apspriešanās. Visus attiecīgos krājumus ietverot pārvaldības plānā, tiek nodrošinātas skaidras priekšrocības, proti, nozveju stabilitāte un paredzamība, lielāka varbūtība, ka tiks izpildītas starptautiskās saistības līdz 2015. gadam panākt MSY, un pievienotā vērtība, ko var dot pārvaldības plāns. Šā iemesla dēļ 2. un 3. risinājums ir atzīts par labāku nekā 1. risinājums. ES starptautiskās saistības – līdz 2015. gadam panākt attiecīgo krājumu ilgtspējīgu zveju MSY apjomā – nodrošinās ieguvumus vides jomā. Kopējā zvejas apjoma iespējamais samazinājums nozīmētu arī kuģu dzinēju radīto emisiju samazinājumu. Ietverot pārvaldības plānā reņģes un brētliņas krājumus, tiktu izveidots sistemātisks pamats ikgadējo KPN noteikšanai tādā veidā, kas nodrošinātu nozveju paredzamību pelaģiskās zvejas segmentā un tādējādi palīdzētu plānot darbību un stabilizēt piegādes. Tas nodrošinātu arī pievienoto vērtību, jo pārvaldības plāni parasti ir priekšnoteikums, lai zvejniecība saņemtu, piemēram, Jūras uzraudzības padomes (MSC) sertifikāciju. Par zivīm, kas nozvejotas šādās sertificētās zvejniecībās, tirgū var prasīt augstāku cenu. Zvejas iespēju samazinājums īstermiņā varētu radīt nelielu peļņas samazinājumu zvejniekiem un apstrādes rūpniecībai, un tas varētu negatīvi ietekmēt patērētājus, taču krājumu stāvokļa atjaunošana dos ilgtermiņa ieguvumus gan peļņas, gan ilgtspējīgas zvejas ziņā. Turklāt, ja kvotas uz laiku tiek samazinātas, parasti ir vērojams attiecīgajā krājumā iegūtu zivju cenas kāpums. Atceļot zvejas piepūles sistēmu un prasību zvejot vienā apgabalā, tiks vienkāršots tiesiskais regulējums un samazināts administratīvais slogs dalībvalstīm un nozarei. No diviem pārvaldības plāna risinājumiem priekšroka ir dota 2. risinājumam (pārvaldības plāna A pieeja, dažiem krājumiem noteikti mazāki zvejas izraisītas zivju mirstības mērķapjomi), nevis 3. risinājumam (pārvaldības plāna B pieeja, dažiem krājumiem noteikti lielāki zvejas izraisītas zivju mirstības mērķapjomi). Lai gan abu risinājumu ietekmes atšķirības ir salīdzinoši nelielas, 3. risinājums ir saistīts ar lielāku negatīva vides ietekmējuma risku. Turklāt ZZTEK savā ieteikumā ir norādījusi, ka 2. risinājumā izmantotie zvejas izraisītas zivju mirstības mērķapjomi ir pietiekami droši, lai tos izmantotu pārvaldības plānā, savukārt augstāku vērtību noteikšanai (kā 3. risinājumā) ir vajadzīgs turpmāks darbs, lai novērtētu saistītos riskus. Faktiski 2. risinājums ir viensugas pārvaldības plānu kopums, savukārt 3. risinājums būtu solis tuvāk vairāksugu pārvaldības plānam. Patlaban vēl nav pieejami šāda soļa atbalstam vajadzīgie zinātniskie dati, lai gan zinātnieki ir norādījuši, ka šo trūkumu varētu novērst jau tuvākajā nākotnē. Atruna: Šis kopsavilkums ir saistošs tikai Komisijas dienestiem, kas iesaistīti tā sagatavošanā, un neskar Komisijas turpmāko lēmumu galīgo redakciju.