ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.6.1

Viens no iespējamajiem parametriem būtu automobiļa svars (kā ierosina Eiropas Automobiļu ražotāju apvienība (ACEA)), jo tas tieši ietekmē CO2 emisiju līmeni. EESK atgādina, ka automobiļa svars no 1996. līdz 2005. gadam ir pieaudzis par 32 kg, un tas atspoguļojas CO2 emisiju relatīvajā pieaugumā par 6 g/km. Japānā, kas 2006. gadā nolēma līdz 2015. gadam sasniegt 138 g/km, svars tiks izmantots kā atsauces parametrs CO2 emisiju samazināšanas stratēģijā. Līdz ar to ACEA atbalsta minēto parametru, jo tas ir solis uz priekšu, lai saskaņotu CO2 politikas pasaules mērogā.
3.3.8

IV pielikuma C daļā ir uzskaitīti gadījumi, kad var atteikties no pabalsta divkārša aprēķina, lai neiegūtu augstāku rezultātu. Sadaļa “Ungārija” tiek svītrota, jo minētie noteikumi uz to vairs neattiecas valsts tiesību aktos veikto izmaiņu dēļ. Attiecībā uz Austriju arī ir mainīts formulējums, jo valsts tiesību aktos par pensijām ir veiktas izmaiņas.
2.1

Lidostu galvenais uzdevums un to saimnieciskās darbības mērķis ir nodrošināt pakalpojumus gaisa kuģiem no to nolaišanās līdz pacelšanās brīdim, kā arī pasažieru un kravu apkalpošanu, lai gaisa pārvadātāji varētu sniegt gaisa pārvadājumu pakalpojumus. Tādēļ lidostas piedāvā dažādu aprīkojumu un pakalpojumus, kuri ir saistīti ar gaisa kuģu darbību, pasažieru apkalpošanu un kravu apstrādi un kuru izmaksas tās pamatā sedz, nosakot lidostu nodevas.
3.6

Ņemot vērā atšķirīgās ekonomikas un ražošanas struktūras, veiktspēju P&A jomā, P&A ieguldījumu līmeni un vispārējo nodokļu politiku, katrā valstī būs atšķirīgs P&A un inovācijas politikas instrumentu kopums. Lielākā daļa no pašreizējām shēmām ir vispārējas shēmas, un apmēram pusē no tām ir paredzēts maksimālais apjoms vai robežlielums. Šāda situācija ir labvēlīga MVU, jo to izdevumu līmenis parasti ir zemāks par šo robežlielumu. Apmēram trešdaļa no nodokļu atvieglojumiem ir īpaši labvēlīga MVU, kā arī aizvien lielāks shēmu skaits tiek attiecināts konkrēti uz jauniem inovatīviem MVU.
2.3

Bīstamās kravas pārvadājumu reglamentēšanas nozīme izriet ne tikai no šīs kravas specifikas, bet arī no pārvadātā apjoma. Kopējais Eiropas Savienībā pārvadātās bīstamās kravas svars sasniedz jau 110 miljardus tonnkilometru gadā, kas ir aptuveni 8 % no ES kravu pārvadājumiem. No šiem pārvadājumiem 58 % ir pārvadājumi ar autotransportu, 25 % — pa dzelzceļu un 17 % — pārvadājumi pa ūdensceļiem. Izņemot dzelzceļu, ir vērojama pārvadājumu palielināšanās tendence.
3.4

Vispārīgo mērķu īstenošanai būtu jāveic šādi pasākumi: a) ar kopēju standartu un specifikāciju palīdzību veicināt IKT sniegto pakalpojumu savietojamību, lai Eiropas standartizācijas organizācijas, izstrādājot un pieņemot standartus attiecīgajā jomā, varētu ņemt vērā pieejamību. — stiprināt e-pieejamības nosacījumus Direktīvās par elektronisko komunikāciju atbilstīgi INCOM (8) (iekļaujošo komunikāciju grupa) ieteikumiem, vienlaikus veicinot e-pieejamību tādās jomās kā direktīvas par audiovizuāliem pakalpojumiem pārskatīšanā (televīzija bez robežām), uz ko norādījusi Komiteja (9), un, piemēram, Direktīvā par autortiesībām informācijas sabiedrībā. b) sekmēt pieejamību IKT tīkliem, nodrošinot iekārtas un infrastruktūras gala pieslēgumiem Eiropas reģionos un zonās, kas cieš no digitālās plaisas. Struktūrfondiem, Lauku attīstības fondam, kā arī nesen izveidotajam Pētniecības un izstrādes fondam iekļaušanas īstenošanai ir jāparedz īpašas budžeta pozīcijas, lai līdz 2010. gadam 90 % no ES teritorijas nodrošinātu piekļuvi IKT. c) nodrošināt, lai IKT produktus un pakalpojumus varētu izmantot visi sabiedrības locekļi, tādēļ to radīšanā un lietošanā būtu jādomā arī par sociāli atstumtiem sabiedrības locekļiem, jo īpaši par personām ar invaliditāti un gados vecākiem cilvēkiem. Lai to panāktu, būtu jānosaka un jāpiemēro atbildība divos līmeņos — gan attiecībā uz valsts iestādēm, gan uz privāto sektoru.
3.2.1

Pēdējās desmitgadēs ir notikušas ievērojamas pārmaiņas, kas ir saistītas ar saasinātu konkurenci sabiedriskajam transportam: — automašīna jau sen vairs nav luksusa produkts, bet ir kļuvusi par visiem pieejamu un aizvien ērtāku patēriņa preci, tomēr EESK vērš uzmanību uz to, ka 40 % ES mājsaimniecību sava autotransporta nav vai tās to nemaz nevēlas; — automašīnu ražošanas nozarei un ar to saistītajām ekonomikas nozarēm ir izveidojušies ļoti ietekmīgi lobiji; — pārvietoties ar automašīnu ir ļoti ērti: tas vienmēr ir pieejams, mērķi var sasniegt tieši un bez “pārsēšanās”, pateicoties aizvien pilnīgākajām klimata sistēmām automašīnās, cilvēks gandrīz neizjūt laika apstākļu ietekmi, līdz ar to automašīna salīdzinājumā ar sabiedrisko transportu nodrošina daudz priekšrocību un ērtību; — novērojamo satiksmes intensitātes pieaugumu noteikti ir veicinājis arī pilsētas rajonu funkcionālais sadalījums: cilvēki dzīvo vienā pilsētas daļā (vai pat ārpus pilsētas), strādā citā, vēl citā — iepērkas un vēl citā — atpūšas. Vislabākā liecība šādai attīstībai ir iepirkšanās centru būvniecība pilsētas nomalēs; — pilsētās ilgstoši tiki izdarīti lieli ieguldījumi, lai varētu piemēroties aizvien augošajām autotransporta vajadzībām: tika paplašinātas ielas, būvētas autostāvvietas, ieviestas tehniskas sistēmas, lai būtu iespējams nodrošināt aizvien intensīvākās autosatiksmes plūsmu; — no otras puses, daudzās lielās pilsētās (piemēram, Hamburgā, Rietumberlīnē vai Nantē) pārstāja darboties, piemēram, tramvaju sistēma, daudzās lielpilsētās nepietiekama uzmanība tika pievērsta sabiedriskā transporta sistēmām, kā arī velobraucēju un kājāmgājēju vajadzībām; — lielākajā daļā pilsētu ieguldījumi sabiedriskajā transportā, kā arī velobraucējiem un kājāmgājējiem nepieciešamajā infrastruktūrā bija nepietiekami, lai varētu attīstīties pievilcīga alternatīva autotransportam; — daudzviet nav nodrošināta pilsētu un reģionālo sabiedriskā transporta sistēmu pietiekama saistība un saskaņotība, tāpat arī daudzās lielpilsētās nav sazarotu savienojumu, tādēļ nokļūt no vienas priekšpilsētas vai pilsētas rajona citā iespējams tikai caur pilsētas centru, un tas nenodrošina nekādu laika ietaupījumu salīdzinājumā ar individuālo autotransportu.
2.3.6.1

EESK ar ieinteresētību atzīmē Komisijas nodomu pilnveidot pārredzamību un patērētāju informētību. Komiteja tomēr uzsver to, ka šāda pārredzamība un informētība USA jomā nedrīkst aprobežoties ar patēriņa precēm piemērojamām sabiedrības veselības aizsardzības prasībām. Patērētājiem var būt liela nozīme preču un pakalpojumu atbildīgas ražošanas stimulēšanā. Šajā nolūkā patērētājiem jāzina ne tikai tas, vai viņu lietotās preces atbilst sabiedrības veselības aizsardzības prasībām, bet arī, vai minētās preces ir ražotas atbilstoši sociālajiem un ekoloģiskajiem standartiem. Bez tam pārredzamība būtu attiecināma uz visām tautsaimniecības nozarēm. Vēlams, lai patērētāji būtu informēti par to, vai viņu lietotās preces atbilst sociāli atbildīgai ražošanas praksei; vēlams, lai investori un noguldītāji būtu informēti par to, vai uzņēmumi, kuros viņi iegulda savu naudu, arī atbilst iepriekš minētajam; vēlams, lai iedzīvotāji būtu informēti par to, vai dažādas iekārtas, infrastruktūra un pārējie pakalpojumi atbilst sociāli atbildīgai praksei, jo īpaši vides aizsardzības jomā. Finanšu jomas dalībnieki jau ir izrādījuši ieinteresētību attiecībā uz tādu informāciju par uzņēmumiem, kas neattiecas tikai uz finanšu jomu, piedāvājot “sociāli atbildīgus” ieguldījumu fondus. Viņi kopā ar novērtēšanas aģentūrām, kas izvērtē ar finansēm nesaistītus jautājumus, ir galvenie USA veicinātāji. Rūpniecības nozarēs tiek veikti pasākumi profesionālo standartu noteikšanai, piemēram, būvniecības nozarē ir noteikts kritērijs “augstai vides kvalitātei”, bet vairākās nozarēs, kurās minētais aspekts rada lielas bažas, piemēram, alumīnija, naftas un papīra ražošanas rūpniecībā izskata jautājumu par attiecīgās nozares ietekmi uz vidi. EESK uzskata, ka šādi pašregulēšanas pasākumi būtu veicami arī pārējās nozarēs.
4.6

Komisija apņemas īstenot šo jauno politiku, pamatojoties uz sadarbību, izstrādājot īpašus atbalsta pasākumus un ieineteresēto pušu darbības saskaņošanu, tomēr varētu būt nepieciešams precizēt veidus, kā īstenot katru no trijām minētajām pieejām. EESK uzskata, ka Uzņēmumu ģenerāldirektorātam ir ļoti liela nozīme visu to Eiropas politiku saskaņõšanā, kas tieši vai netieši saistītas ar tūrismu, bet Komisijai būtu jānosaka, kura struktūra par to ir atbildīga. Tāpat Komiteja uzskata, ka Komisijai jābūt aktīvākai Eiropas mēroga iniciatīvu uzsākšanā. EESK vairākkārt piedāvājusi izveidot Eiropas Konsultatīvo tūrisma padomi un apsvērt Eiropas Tūrisma aģentūras izveides nosacījumus.
2.5

Rīcības plānā pieciem gadiem (2007.-2011. g.) ir noteikti vairāki pamatpasākumi, kurus Komisijas ierosinājusi īstenot kopīgi ar dalībvalstīm. Tajā norādīti arī papildu pasākumi, ko dalībvalstis var veikt saskaņā ar to īpašajiem apstākļiem un prioritātēm, saņemot atbalstu no jau esošiem Kopienas instrumentiem, lai gan to īstenošanai var būt vajadzīgi valsts instrumenti.
2.2

GALILEO programma paredz četrus posmus: — Definēšanas posms, kas sākās 1999. gadā un beidzās 2001. gadā. Tā laikā tika izstrādāta visas sistēmas arhitektūra un noteikti 5 sniedzamo pakalpojumu veidi (uzskaitīti tālāk tekstā); šis posms tika finansēts galvenokārt no 5. PTA pamatprogrammas 1998.–2002. gadam. — Izstrādes un apstiprināšanas posms, kas sākās 2002. gadā un kam vajadzēja beigties 2005. gadā; tas ietver satelītu un uz zemes izvietoto sistēmas sastāvdaļu izstrādi un apstiprināšanu orbītā. Kavējumu dēļ šis posms ilgs līdz 2009. gada sākumam. ES/EKA finansējums, kas sākumā bija paredzēts 1,2 miljardi euro papildus finansējumam 100 miljonu euro apjomā no 6. PTA pamatprogrammas 2002.–2006. gadam, būs 1,5 miljardi euro, kurus līdz 31. decembrim pārvaldīs kopuzņēmums GALILEO, bet no 2007. gada 1. janvāra — Uzraudzības iestāde. Pirmais eksperimentālais satelīts GIOVE-A jau izpildīja savu galveno uzdevumu. Pašlaik ir jāpapildina daži tehniskie aspekti, kas ir būtiski projekta tālākai attīstībai; — Izvēršanas posms ietvers konstelācijas satelītu būvniecību un palaišanu, kā arī pilnīgu uz zemes izvietoto sistēmas sastāvdaļu izveidi. Šo posmu vajadzēja īstenot no 2006. līdz 2007. gadam, bet tas notiks no 2009. līdz 2010. gadam. Sākumā paredzētais kopējais finansējums 2.1 miljardu euro apmērā, no kuriem viena trešdaļa (t.i., 700 miljoni euro) tiks piešķirti no Kopienas budžeta. Pārējās divas trešdaļas (t.i., 1.4 miljardi euro) segs privātie konsorciji. Izvēršanas posms, kā arī nākamais — komerciālās ekspluatācijas posms būs koncesijas priekšmets vismaz divdesmit gadu garumā. Koncesiju piešķīrēja būs Uzraudzības iestāde. — Komerciālās ekspluatācijas posms nevarēs sākties ātrāk par 2010. gada beigām. Saskaņā ar aplēsēm ikgadējās vadības un uzturēšanas izmaksas 220 miljonu euro apmērā pilnībā segs privātais sektors, izņemot atsevišķu Kopienas finansējumu, kas atbilstoši lēmumiem par Kopienas finanšu perspektīvu 2007. līdz 2013. gadam segs šīs projekta posma izmaksas pirmajos gados.
4.3.3

Eiropā pirms 25 gadiem vairums telekomunikāciju infrastruktūras piederēja valstij, un šos resursus attīstīja kopējās labklājības labā. Kopš tā laika ES telekomunikāciju nozare ir pakāpeniski privatizēta, un vairumā gadījumu ar to saistītā nozares, patērētāju un sabiedrības pieredze ir pozitīva. Komerciāli orientētas telekomunikāciju uzņēmējsabiedrības tomēr neizvirza sociālus, ar veselības, izglītības jomu saistītus vai pat ekonomikas attīstības mērķus — to mērķis ir peļņas maksimizācija, aktīvu efektīva pārvaldība un sava uzņēmuma attīstība. Patlaban, kad tīklu infrastruktūra mazāk attīstītos reģionos platjoslas pakalpojumu nodrošināšanai nav atbilstoša, uzņēmējsabiedrības, kas nodrošina telekomunikāciju pakalpojumus un kuru mērķis ir peļņa, attiecībā uz investīcijām šajā sociāli nozīmīgajā infrastruktūrā neizrāda nekādu interesi. Valdībām pēc iespējas būtu jāsaglabā spēcīga ietekme valsts telekomunikāciju infrastruktūras nodrošināšanā un uzturēšanā, līdzsvarojot lielu peļņu no investīcijām reģionos ar augstu apdzīvotības blīvumu ar finansiālā ziņā daudz nepievilcīgākām investīcijām, kas jāveic mazāk attīstītos reģionos.
4.4

Arī 83. pants attiecas uz galvojumu, paredzot, ka Komisija saskaņā ar 196. pantā noteikto ir tiesīga noteikt “īpašu procedūru”, ar kuru garantē galvinieka maksājumu. Tekstā tomēr nekas nav minēts attiecībā uz šīs īpašā režīma saturu un piemērošanu. Ja ar to saprot, ka galviniekam “pēc pirmā pieprasījuma” ir jāveic maksājums, tas nav jaunums, jo šāda garantija jau pastāv un to paredz citi noteikumi (piemēram, ES Grāmatvedības regula). Ja tie ir citi nosacījumi, tad būtu lietderīgi zināt kādi tie ir, jo galvojuma apmērs ir atkarīgs no riska, ko uzņēmies galvinieks, kā arī no galvojuma izpildes noteikumiem.
3.18

EESK vēlētos uzzināt, kur un kad Komisija galu galā minētos jautājumus ir nodomājusi apspriest. Komiteja uzskata, ka vispiemērotākais risinājuma veids būtu minēto jautājumu iekļaušana noturīgas attīstības stratēģijā. Komiteja pauž nožēlu, ka vairāk nekā 2 gadus ir bijis jāgaida uz “Communication on the use of market-based instruments for environmental policy in the internal market”, kas vēl joprojām nav izstrādāts.
3.6.4

Lielākā daļa no ražojumiem, kas iegūti ar audu inženierijas metodiku, drīzāk ir pieskaitāmi medicīnas ierīcēm un nevis ārstniecības līdzekļiem, ņemot vērā to īpašības, iedarbības mehānismus un izgatavošanas tehnoloģijas. Lai izvairītos no iespējama tiesiska tukšuma, EESK lietderīgāka šķiet šo ražojumu iekļaušana priekšlikuma piemērošanas apjomā, kā arī to izslēgšana, kuri iedarbojas uz cilvēka ķermeni iekšķīgi vai ārīgi pirmām kārtām ar farmaceitisku, imunoloģisku vai metabolisku mehānismu palīdzību.
4.1.7

Komisijas ierosinātie četri finanšu instrumenti dalībvalstu darbības sekmēšanai imigrācijas jomā būtu jāpielieto tā, lai šajā jomā īstenotu saskaņotu politiku, kas aptvertu ne tikai migrācijas plūsmu pienācīgu pārvaldi, bet arī dalībvalstīs legāli uzturošos trešo valstu piederīgo integrāciju saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem, kādus piemēro attiecīgo dalībvalstu pilsoņiem. Komiteja izmanto iespēju paust nosodījumu sociālajam dempingam, kas var rasties, sniedzot pārrobežu pakalpojumus, tā kā tas ir galvenais legālās imigrācijas ceļš; minētā problēma sakarā ar attiecīgajiem pārejas nosacījumiem attiecas arī uz strādājošajiem no Eiropas Savienības jaunajām dalībvalstīm. Sociālo partneru un organizētās pilsoniskās sabiedrības organizāciju darbam šajā jautājumā ir būtiska nozīme, un tas būtu jāatbalsta un jāņem vērā. “Sekundārā nelegālā pārvietošanās”: ņemot vērā strikto reglamentāciju un, kā atgādina Komiteja, direktīvu par uzņemšanu, kura 2002. gadā netika pieņemta Padomē par spīti Komitejas un Eiropas Parlamenta paustajam atbalstam, sekundārā “legālā” pārvietošanās tiesību aktos un praksē attiecas uz personām, kas kādā dalībvalstī uzturas vairāk nekā 5 gadus un kuras ir otrreizēji lūgušas uzturēšanās atļauju citā dalībvalstī, vai uz personām, kas kādā dalībvalstī uzturas mazāk nekā 5 gadus un kuras lūgušas īstermiņa uzturēšanās atļauju citā dalībvalstī. Komiteja tādējādi pieņem, ka Komisijas paziņojumā lietotais jēdziens “sekundārā nelegālā pārvietošanās” attiecas uz tādu personu pārvietošanos, kuri Savienības teritorijā uzturas nelegāli, un uz tādu patvēruma meklētāju pārvietošanos, kuriem pirmajā uzņemošajā valstī patvērums atteikts. Šādām personām ir tiesības gan iesniegt lūgumu (kas gan ne vienmēr tiek atļauts visās dalībvalstīs), gan tiesības uz lūguma individuālu izskatīšanu un uz atbildes lēmuma pārsūdzību tiesā ar lēmuma izpildi atliekošu iedarbību. Atsevišķās dalībvalstīs vai nu šādas pārsūdzības iespējas nepastāv, vai pārsūdzība ir padarīta neiespējama, vai tai nav lēmuma izpildi atliekošas iedarbības. Komiteja saprot, ka Dublinas I un II līguma (par kuriem ir sagatavots atzinums) izpilde jāsekmē ar attiecīgu finanšu instrumentu. Ņemot vērā iepriekšminētos apsvērumus un neskatoties uz to, ka Komisijai jānodrošina līdzvērtīga līdzekļu piešķiršana un jāsekmē taisnīga atbildības sadale, Komisijai vajadzētu pievērst īpašu uzmanību migrācijas plūsmu spiediena visvairāk apgrūtinātajām dalībvalstīm un ņemt vērā ne tikai to atrašanos pie robežas, bet arī to lielumu (piemēri: Kipra, Malta), vispārējās uzņemšanas spējas (patvērums, pārcelšana, imigrācija) un labāko praksi to saistību ievērošanā. Paziņojumā nav pietiekoši precīzu pamatnostādņu, kas ļautu taisnīgi sadalīt atbildību. Komisijai nevajadzētu piešķirt finansiālu atbalstu dalībvalstīm, kuras pārtrauc savu uzņemšanas centru darbību vai samazina to ietilpību.
4.1

Jaunā 85. a) panta redakcija attiecas uz trešo pušu pārsūdzībām pret Komisijas lēmumiem aprēķināt soda naudu, periodiskus soda maksājumus vai citus līgumsodus. Lai nodrošinātu Kopienas finansiālo interešu aizsardzību, grāmatvedis attiecīgās summas no parādnieka iekasē provizoriski vai pieprasa viņam iesniegt finansiālo nodrošinājumu (galvojumu). Minētajam nodrošinājumam jāpievieno īpašs noteikums, ka pārsūdzības noraidīšanas gadījumā galvotājs atmaksās attiecīgās iestādes pieprasīto summu nekavējoties, neizvirzot īpašus nosacījumus un necenšoties minēto summu vispirms piedzīt no parādnieka. No finanšu procedūras viedokļa tas ir nodrošinājums, kas ir jāatlīdzina pēc pirmā pieprasījuma atbilstoši principam, ko piemēro daudzi ieņēmumu dienesti un kas ir ierasta kārtība konkursos par publiskā pasūtījuma piešķiršanu — pārsūdzības iesniegšanas gadījumā netiek pieļauta maksājumu aizkavēšana (“solve et repete”).
4.3.1

Īpaša atsauce jāizdara uz dažādu ticību un dažādu paaudžu dialoga svarīgumu fundamentālistu uzskatu noteikšanā un uz labāko prakšu popularizēšanu, kas sekmē savstarpējas sapratnes, mērenu uzskatu un demokrātiskas iecietības veidošanos, tādējādi ierobežojot radikālus uzskatus un jaunu sekotāju iesaistīšanu. Cīņa pret terorismu no mums prasa atņemt šai parādībai tās morālo likumību; to iespējams panākt tikai ar dialoga un “otras puses” sapratnes starpniecību. Jāveicina tādas darbības, kas dod iespējas dažādu ticību grupējumiem un konkrētajiem to līderiem radīt izpratnes un sapratnes tiltus, padziļinātu saskaņu un iecietību un palīdzētu veidot zināšanas, kas ļautu noteikt naida cēloņus un to, kā tos pārvarēt. Atšķirīgām reliģiskajām sabiedrībām vienai otru ir labāk jāiepazīst — nav efektīvāka veida, kā to izdarīt, kā pasākumi, kas sekmētu tīkla darba veidošanos to locekļu starpā.
2.1.3.1

Kvantitatīvais kritērijs: minimālais zaudējumu apjoms, lai varētu piešķirt ESSF līdzekļus, samazināts no trim miljardiem eiro uz vienu miljardu eiro, vai attiecīgi no 0,6 % uz 0,5 % no NKI, dodot iespēju izmantot fonda līdzekļus lielākā skaitā gadījumu.
4.3.3

Eiropas Komisija uzsver, ka brīva personu pārvietošanās ir viena no Eiropas pamatbrīvībām. Tādēļ, arī EESK tā uzskata, esošie instrumenti, piemēram, EURES (Eiropas nodarbinātības dienestu) tīkls un migrējošo darba ņēmēju sociālās aizsardzības sistēmas ir nemitīgi jāuzlabo. EESK tādēļ uzskata, ka ierosinājums jau 2005. gadā izveidot augsta līmeņa darba grupu, kas novērtēs, kā ES paplašināšana ietekmē mobilitāti un kā darbojas pārejas posmi, un 2006. gadā iesniegs par to ziņojumu, ir lietderīgs. EESK vērš uzmanību uz to, ka sociālajiem partneriem un nevalstiskajām organizācijām ir plaša pieredze šajā jomā. Tādēļ tā aicina Komisiju, veidojot ekspertu grupu, neaizmirst tajā iekļaut sociālos partnerus un nevalstiskās organizācijas.
1.16

Papildus laulības šķiršanas atzīšanai jāizskata arī jautājums par laulības atzīšanu par neesošu un par laulāto dzīvošanu šķirti. Valstu tiesību sistēmas atšķiras attiecībā uz laulības atzīšanas par neesošu nosacījumiem un to sekām (īpaši attiecībā uz šķietamām laulībām). Turklāt visām dalībvalstīm — pat, ja to tiesībās šķiršanās nav paredzēta — savās teritorijās jāatzīst ne vien citā dalībvalstī iegūtas šķiršanās likumība, bet arī visas no tā izrietošās juridiskās un ar mantojuma tiesībām saistītās sekas, kā arī sekas attiecībā uz personu statusu.
2.1

Komisijas paziņojums ir lielā mēra veidots no ekspertu grupas darba, kurā ir nozares pārstāvji un elektornisko tirgu izpildītāji (“ekspertu grupa”) (1). Paziņojumā tiek izskatīta nepieciešamība vairot uzticību uzņēmumu tiešajiem e-tirgiem, lai mazinātu tautsaimnieciskos riskus, kas izriet no negodīgas vai nelegālas uzņēmējdarbības šādos tirgos. Uzņēmumu tiešajiem e-tirgiem ir iespēja palielināt efektivitāti, samazinot darījumu izmaksas un nostiprinot konkurenci, tomēr šādas efektivitātes ieguvumi lielā mērā ir atkarīgi no uzņēmumu vēlēšanās tajos piedalīties. Lai atbrīvotos no tādām potenciālām barjerām uzņēmumu tiešo e-tirgu izmantošanā, ko izraisa uzticības un paļāvības trūkums, Komisija paredz šādus soļus: — Cieši sadarbojoties ar dalībvalstīm, veikt ar negodīgu komercdarbību uzņēmumu tiešajos e-tirgos saistītās esošās valstu likumdošanas analīzi. — Iedrošināt ieinteresētās aprindas vienoties par rīcības kodeksu vai to pārskatīt ar mērķi veicināt godīgas tirdzniecības principus uzņēmumu tiešajos e-tirgos, kā tas aprakstīts Paziņojumā. — Uzsākt pētījumu par uzņēmumu tiešo e-tirgu ekonomisko ietekmi uz ES uzņēmumu konkurētspēju un ražīgumu, jo īpaši izanalizējot tiešās un netiešās izmaksas un ieguvumus, kas rodas e-tirgus dalībniekiem. Šā pētījuma rezultāti tiks apspriesti ar ieinteresētajām pusēm. — Nodrošināt saskaņotu informāciju par esošo uzņēmumu tiešo e-tirgu konkurences likumu piemērošanu, lai sniegtu konkurenci veicinošas uzņēmuma rīcības pamatnostādnes.
1.1

2000. gadā Eiropas Savienībā patērēja 15 % no vispasaules enerģijas patēriņa; tādējādi ES bija lielākais enerģijas importētājs un otrais lielākais patērētājs (aiz ASV). Pieprasījums pēc pirmavota enerģijas laikā no 1990. līdz 2000. gadam palielinājās par 10 %. Tajā pašā laika periodā daudzās no 10 jaunajām dalībvalstīm notika politiskās un ekonomiskās struktūras maiņa, kas izraisīja to pieprasījuma pēc pirmavota enerģijas samazināšanos par 17 %. Tādējādi pieprasījums pēc pirmavota enerģijas 25 dalībvalstīs kopā vidēji palielinājās tikai par 6 %.
1.7

Neskatoties uz to, ka to attīstība savā starpā var ļoti ievērojami atšķirties, kooperatīvās sabiedrības galvenokārt balstās uz lokālo noenkurošanos, tāpat piedalās reģiona sociāli ekonomiskā tīkla izveidē un uzlabošanā, tāpat kā sociālās kohēzijas uzturēšanā teritorijās, kurās ir jācīnās ar to iekavētu attīstību, vai kurās nepieciešama pārkvalificēšanās atbilstoši to vajadzībām (3). Tajā pat laikā šāda lokālā noenkurošanās tām netraucē realizēt savu darbības attīstību ārpus Eiropas Savienības robežām. Tāpat nebūt nav neievērojams kooperatīvu ieguldījums pasaules ekonomikas dinamikā un tirdzniecības apmaiņā (4).
2.4

No iepriekšējā punkta varētu izdarīt pārsteidzīgu secinājumu, ka integrēta, uz konkurenci orientēta un droša tirgus izveidei pietiktu ar kopīgu standartu pieņemšanu, likumdošanas un nodokļu nosacījumu harmonizēšanu, kā arī struktūru racionalizāciju un starptautisku tuvināšanu. Tomēr Komiteja vēlas brīdināt no vieglprātīga optimisma: risinājumi, kas teorētiski ir īstenojami šķietami vienkārši, rūpīgi jāvērtē, ņemot vērā pašlaik no 25 ļoti atšķirīga lieluma un ekonomiskā spēka dalībvalstīm sastāvošās ES pašreizējo stāvokli. Visā ES ir 24 CSD, no kuriem divi veic 32,2 % no visiem darījumiem un 60,4 % no to kopējā apjoma; 14 no 25 dalībvalstīm nav centrālo darījumu partneru (CCP). Turklāt ES-15 norēķini ar centrālās bankas naudu tālu pārsniedz norēķinus ar noguldījumu naudu un sastāda 67 % no visiem darījumiem, kā arī no to apjoma.