Pirms Covid-19 pandēmijas: jaunieši Eiropā bija arvien mobilāki un veidoja arvien ciešākas saiknes, taču bija vērojamas atšķirības izglītībā un sociālekonomiskā nevienlīdzība

2019. gadā ES28 dalībvalstīs dzīvoja aptuveni 86 miljoni jauniešu (sestā daļa iedzīvotāju bija vecumā no 15 līdz 29 gadiem). Jauniešu īpatsvars kopējā ES iedzīvotāju skaitā no 2010. līdz 2019. gadam samazinājās par 1,8 procentpunktiem (vislielākais samazinājums bija Baltijas un Austrumeiropas reģionos), kas apliecina ilgtermiņa tendenci jauniešu skaitam samazināties. Tomēr paralēli tam no 20. gadsimta 90. gadiem ir paātrinājusies jauniešu migrācija Eiropā un uz Eiropu.

2019. gadā katrs trešais jaunietis ES ziņoja, ka vismaz divas nedēļas ir uzturējies ārzemēs, lai studētu, mācītos, strādātu, piedalītos apmaiņas programmā vai veiktu brīvprātīgo darbu. Vairāk nekā 40 % jauniešu, kuri apsvēra iespēju doties uz ārzemēm mācīties vai veikt brīvprātīgo darbu, bet šo mērķi neīstenoja, norādīja, ka tas ir saistīts ar nepieciešamo finanšu līdzekļu trūkumu, vai kā iemeslu minēja ģimenes, personiskus vai ar darbu saistītus iemeslus.

Pēdējos gados līdz pat Covid-19 pandēmijas uzliesmojumam Eiropas valstu ekonomika virzījās uz atveseļošanos no ekonomikas krīzes. Tomēr 2019. gadā vairāk nekā 5 miljoni ES28 dalībvalstu iedzīvotāju vecumā no 15 līdz 29 gadiem joprojām bija bez darba (6,3 % no visiem jauniešiem vecumā no 15 līdz 29 gadiem jeb 11,1 % no jauniešu darbaspēka). Laikā no 2015. līdz 2019. gadam jauniešu bezdarba līmenis visās ES dalībvalstīs samazinājās, taču tas vienmēr saglabājās vairāk nekā divas reizes augstāks nekā vispārējais bezdarba līmenis. 2020. gadā pandēmijas apstākļos jauniešu bezdarba līmenis ES27 dalībvalstīs palielinājās no 11,9 % 2019. gadā līdz 13,3 %. Jauniešiem ir vajadzīgs ilgāks laiks, lai stabili iekļautos darba tirgū, un neaizsargātās grupas joprojām ir nelabvēlīgākā situācijā darba vidē.

Jaunieši dažādos veidos piedalās pilsoniskajā un politiskajā dzīvē. Tie iesaistās pilsoniskās sabiedrības organizācijās un sociālās kustībās vai izvēlas neinstitucionalizētus līdzdalības veidus, piemēram, jauniešu vadīto globālo klimata kustību “Fridays for Future”. Jaunieši arī uzskata balsošanu par svarīgu demokrātiskās līdzdalības iespēju: vairāk nekā divas trešdaļas ES jauniešu vismaz vienreiz ir piedalījušies pašvaldību, valsts vai Eiropas Parlamenta vēlēšanās. Šo pieaugošo tendenci apliecināja arī 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Jauniešiem salīdzinājumā ar gados vecākiem pieaugušajiem ir arī diezgan pozitīvs vai ļoti pozitīvs skatījums uz ES, un viņi vairāk uzticas ES un jūtas apmierināti ar demokrātijas darbību valsts un Eiropas līmenī.

Interneta izmantošana ir būtiska jauniešu dzīves sastāvdaļa ES28 dalībvalstīs, 90 % to lieto ikdienā, bet 45 % iesaistījās e-mācību pasākumos 2019. gadā. Digitalizācija ir radījusi daudz iespēju mijiedarbībai, mācībām un līdzdalībai, bet ir radījusi arī problēmas, kas saistītas ar digitālajām prasmēm un digitālo plaisu, kā arī iespējamu kaitīga satura un kontaktu ietekmi. Eiropas jaunieši, jo īpaši lauku un attālo reģionu iedzīvotāji un cilvēki ar zemāku formālās izglītības līmeni, parasti norāda, ka reti izmanto internetu, lai sazinātos ar publiskā sektora iestādēm, iesaistītos e-komercijā un sadarbīgajā ekonomikā. Šīs situācijas pamatā ir savienojamības, platjoslas piekļuves un digitālo ierīču pieejamības problēmas. Tā kā digitālais aprīkojums un interneta pieslēgums ir kļuvuši neaizstājami mācību procesā, ar to saistītās izglītības izmaksas ir palielinājušas nevienlīdzību.

Covid-19 uzliesmojums ir izraisījis digitālo tendenču paātrināšanos un spēcīgu negatīvu ietekmi uz izglītību, nodarbinātību un garīgo veselību

Covid-19 pandēmija ir skārusi izglītības un apmācības sistēmas visā pasaulē un Eiropas Savienībā un izraisījusi tajās vēl nepieredzētu spriedzi. Ierobežojumi ir izraisījuši būtiskas izmaiņas mācīšanas un mācību procesā, kā arī komunikācijā un sadarbībā izglītības kopienās. Šie ierobežojumi ir ietekmējuši izglītojamos, viņu ģimenes, skolotājus, pasniedzējus, pētniekus un iestāžu vadītājus, kā arī kopienas profesionāļus, kuri atbalsta izglītību un jaunatni.

Mācīšanās bieži vien ir apgrūtināta, jo trūkst ciešas mijiedarbības ar pedagogiem un citiem audzēkņiem, turklāt sniegtā informācija ir mazāk detalizēta, jārēķinās ar kavējumiem, tāpat ir apdraudēta fiziskā un emocionālā labklājība, ņemot vērā to, ka skolas un universitātes nespēj piedāvāt strukturētus pasākumus vai piekļuvi aprīkojumam un atbalsta pakalpojumiem. Pandēmija ir nopietni ietekmējusi izglītības sociālo dimensiju, un daudzi jaunieši ir izjutuši izolētību, trauksmi un depresiju. Turklāt jaunieši no nelabvēlīgākā situācijā esošām ģimenēm biežāk saskaras ar stresa apstākļiem mājās.

Pandēmija ir izgaismojusi jau iepriekš pastāvošo sociālekonomisko nevienlīdzību attiecībā uz bērnu mācīšanās iespējām mājās. Pastāv risks, ka veselas izglītojamo grupas, tostarp izglītojamie no attāliem reģioniem un lauku apvidiem, migranti un bēgļi, jaunieši ar īpašām vajadzībām un citas nelabvēlīgākā situācijā esošas personas, tiks izslēgtas no attālinātās mācīšanas un mācīšanās. Daudzām ģimenēm un izglītojamajiem trūka nepieciešamās kompetences, resursu un aprīkojuma, lai tiktu galā ar attālinātām mācībām; tas radīja nopietnas problēmas tiem izglītojamajiem, kuri parasti saņemtu mērķtiecīgu mācību atbalstu, subsidētas maltītes vai piekļuvi dažādām ārpusskolas aktivitātēm un mentorēšanas pakalpojumiem.

Īsāk sakot, lai gan izglītības iestāžu slēgšana zināmā mērā ir ietekmējusi visu izglītojamo mācību progresu, pāreja uz attālinātām mācībām ir nesamērīgi negatīvi ietekmējusi tos izglītojamos, kuri jau atradās nelabvēlīgākā situācijā, palielinot risku, ka viņi priekšlaicīgi pārtrauks mācības. Pēc iepriekšējos gados novērotās to jauniešu īpatsvara nepārtrauktās samazināšanās, kuri nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET), 2020. gadā šie rādītāji ir atgriezušies 2017. gada līmenī (13,7 %). Pirmais pieejamo pierādījumu novērtējums arī norāda uz sociālās atstumtības līmeņa paaugstināšanos pēdējā gada laikā. Jaunieši un bērni ir visvairāk pakļauti riskam, jo īpaši, ja viņi jau ir nelabvēlīgākā situācijā. Šā pārtraukuma ietekme vidējā termiņā un ilgtermiņā vēl nav skaidra, taču tas var ietekmēt izglītības priekšlaicīgas pamešanas rādītājus nākotnē, kā arī prasmju apguves līmeni un mācīšanās rezultātus.

Turklāt Covid-19 pandēmijai ir bezprecedenta ietekme uz jauniešu garīgo un emocionālo veselību, par ko zināmas bažas bija radušās jau pirms pandēmijas. Tā dramatiski pārveido jauniešu savstarpējās attiecības, izraisot nopietnas raizes un bažas. Bērnus, pusaudžus un jauniešus ir sevišķi ietekmējuši ģimenes un sociālo saišu pārrāvumi, un pārvietošanās ierobežojumu izraisītā ekonomikas krīze īpaši smagi ir skārusi Eiropas jauniešus.

Covid-19 ir padziļinājis jau iepriekš pastāvošo nevienlīdzību starp Eiropas jauniešiem darba tirgū salīdzinājumā ar pārējiem strādājošajiem iedzīvotājiem. Lai gan bezdarba līmenis 2020. gadā palielinājās visās vecuma grupās, īpaši nozīmīgs pieaugums bija vērojams jauniešu vidū. Salīdzinot jauniešu bezdarba līmeni 2019. un 2020. gadā, redzams, ka laikposmā no 2013. līdz 2019. gadam novērotā lejupslīdes tendence 2020. gadā ir mainījusies pretējā virzienā visās jauniešu vecuma grupās.

Krīzes visvairāk skartās nozares ir tās, kurās strādā visvairāk Eiropas jauniešu (piemēram, mazumtirdzniecības, viesmīlības, ēdināšanas pakalpojumi). Jo īpaši tas varētu skart jaunas sievietes, jo viņas šajās nozarēs ir nodarbinātas lielākā skaitā nekā jauni vīrieši. Jauniešus, kuri strādā stabilās darbvietās, kurās iespējams strādāt attālināti, bezdarbs ietekmēja mazāk nekā tos jauniešus, kuriem ir pagaidu darba līgumi, jo īpaši nozarēs, kurās nav iespējams strādāt attālināti.

Tā kā vairums jauniešu izmanto sociālos medijus, lai piekļūtu informācijai (65 %, Eirobarometrs, 2019. gads), Komisija atbalstīja medijpratību, lai palīdzētu jauniešiem cīnīties ar dezinformāciju, tostarp saistībā ar Covid-19. Saskaroties ar ziņām par pandēmiju 2020. gadā, Eiropas jaunieši reaģēja, visvairāk uzticoties zinātniskiem informācijas avotiem, kam sekoja valstu valdību tīmekļa lapas. Jauniešiem ir izdevies izrādīt lielu noturību, un viņi ir bijuši iesaistīti arī pandēmijas ietekmes mazināšanā. Daudzi ir iesaistījušies brīvprātīgajā darbā un paaudžu savstarpējā atbalstā.

3.Ieskats jaunatnes nozarē

Jaunatnes organizācijas un darbā ar jaunatni iesaistītās organizācijas sniedz ieguldījumu vairākās Eiropas politikas jomās, piemēram, izglītībā, integrācijā, veselības aprūpē un nodarbinātībā. Tās ir arī galvenie partneri ES jaunatnes stratēģijas īstenošanā. 2019. gada “Pētījumā par jauniešu pārstāvību ES” (“Study on the landscape of youth representation in the EU”) tika ziņots, ka ES jaunatnes nozare kopumā attīstās un ka tradicionālajām jaunatnes struktūrām, piemēram, nevalstiskajām organizācijām (NVO) un tīkliem, joprojām ir būtiska nozīme. Šīs struktūras arvien vairāk izmanto tiešsaistes metodes sabiedrības informēšanai, kas bija vērojams pat pirms Covid-19 uzliesmojuma. NVO savā darbībā bieži vien apvieno tiešsaistes sociālos medijus ar fizisku iesaistīšanos uz vietas, piemēram, iesaistīšanos skolās, darbu ar jaunatni un aktīvistu uzrunāšanu pulcēšanās pasākumos un saietos.

Komisija cieši uzrauga situāciju ES darbā ar jaunatni, izmantojot īpašus instrumentus, piemēram, Covid-19 zināšanu centru, ko sadarbībā ar Eiropas Padomi izveidoja 2020. gadā. Centra veiktajā analīzē uzsvērts, ka 70 % organizāciju nespēja saglabāt vairāk nekā 20 % no savas darbības, gandrīz 60 % no tām bija jāpārdomā darbības veids un iespējas pāriet uz digitalizāciju, un vairāk nekā 85 % organizāciju bija spiestas pandēmijas dēļ atcelt vienu vai vairākus pasākumus. Vēl ir jāizvērtē ietekme uz jauniešu pārstāvību, tostarp nopietni ierobežojumi attiecībā uz fizisku iesaistīšanos.

2021. gada “Pētījumā par darbu ar jaunatni ES” (“Study on youth work in the EU”) galvenā uzmanība tika pievērsta jaunatnes darbinieku vajadzībām vietējā līmenī un spēkā esošajai valsts politikai pandēmijas apstākļos. Tajā norādīts, ka pašreizējā situācija ir palielinājusi vajadzību pēc papildu resursiem, lai kompensētu papildu izmaksas vai budžeta deficītu, kā arī pēc plašākas piekļuves digitālajai infrastruktūrai un materiāliem. Lai veicinātu jauniešu zināšanas par digitālajām tehnoloģijām un izpratni par iespējamajiem riskiem, kas ar tām saistīti, būtu lietderīgi pastiprināt digitālo rīku potenciāla izmantošanu darbā ar jaunatni.

4.Progress virzībā uz vispārējiem mērķiem