Komisijas ziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai - ES 2009. gada ziņojums par attīstības politikas saskaņotību SEC (2009) 1137 galīgā redakcija /* COM/2009/0461 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 17.9.2009 COM(2009) 461 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI ES 2009. GADA ZIŅOJUMS PAR ATTĪSTĪBAS POLITIKAS SASKAŅOTĪBU SEC (2009) 1137 galīgā redakcija SATURS 1. ES saistības attiecībā uz attīstības politikas saskaņošanu 3 2. Organizatoriskie mehānismi 4 3. Tematiskajās jomās panāktais progress 5 3.1. Tirdzniecība 5 3.2. Vide 6 3.3. Klimata pārmaiņas 6 3.4. Drošība 6 3.5. Lauksaimniecība 7 3.6. Zivsaimniecība 7 3.7. Globalizācijas sociālā dimensija, nodarbinātība un pienācīgs darbs 8 3.8. Migrācija 8 3.9. Pētniecība 8 3.10. Informācijas sabiedrība 9 3.11. Transports 9 3.12. Enerģētika 9 4. Novērtējums par attīstības politikas saskaņotības palielināšanas ietekmi uz TAM: uz rezultātiem vērstas pieejas izmantošana 10 5. Secinājumi 12 1. ES SAISTīBAS ATTIECīBā UZ ATTīSTīBAS POLITIKAS SASKAņOšANU Apzinoties to, ka ES politikai jomās, kas nav saistītas ar attīstību, bija neparedzēta ietekme uz trešām valstīm, un pamatojoties uz ESAO darbu šajā jomā, Eiropas Savienība izstrādāja attīstības politikas saskaņotības konceptu ar mērķi pastiprināt sinerģijas starp ES politikas jomām, kas nav saistītas ar atbalstu, un attīstības mērķiem. ES politikas rūpīga izstrāde un īstenošana palielinātu attīstības atbalsta un ar atbalstu nesaistītas politikas efektivitāti un ļautu lietderīgi izmantot resursus, samazinot politikas nekonsekvenci un attīstot sinerģijas. Lai šāda pieeja kļūtu par realitāti, ES 2005. gadā uzņēmās drosmīgas saistības attiecībā uz attīstības politikas saskaņošanu divpadsmit politikas jomās[1] un ieguldīja laiku un pūles, lai pēc tam nostiprinātu attīstības politikas saskaņošanas procedūras, instrumentus un mehānismus visos līmeņos. Šos pasākumus oficiāli iestrādāja 2005. gadā pieņemtajā Eiropas Konsensā attīstības jomā, un 2007. gada septembrī Komisija izdeva pirmo progresa ziņojumu par attīstības politikas saskaņotību Eiropas Savienībā, kurā bija iekļauti Komisijas un ES dalībvalstu viedokļi un pieredze, atbilstoši Padomes 2005. gada maijā piešķirtajām pilnvarām. Uz rezultātiem vērstas pieejas izmantošana attīstības politikas saskaņotības novērtēšanā Apspriedes, kas sekoja pēc 2007. gadā izdotā ziņojuma par attīstības politikas saskaņotību, un apspriedes ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām un starptautiskajām organizācijām, jo īpaši ar ESAO, par attīstības politikas saskaņošanas jautājumiem mudināja pārdomāt 2009. gada ziņojuma izstrādē izmantojamo ES metodoloģiju šajā jomā un lielāku uzmanību pievērst ietekmei uz jaunattīstības valstīm. Ņemot vērā 2007. gada pozitīvo pieredzi un iekļaujot attīstības politikas saskaņotības analīzi, kas pamatojas uz faktiem, 2009. gada ziņojums tika sagatavots, izmantojot divvirzienu pieeju. Pamatojoties uz dalībvalstu un dažādu Komisijas dienestu sniegto informāciju, tika sagatavota atjaunināta analīze par izmaiņām politikā. Tādējādi 2009. gada ziņojums apliecina ES mēroga centienus atspoguļot Eiropas pūliņus veicināt attīstības politikas saskaņošanu valstu, ES vai starptautiskā līmenī un ziņot par progresu, kas panākts attiecībā uz attīstības politikas saskaņošanas saistībām. Turklāt 2009. gada ziņojumā ir sniegta arī vispārīga konceptuālā pamatsistēma, kas saista divpadsmit ES politikas jomas un Tūkstošgades attīstības mērķus (TAM) jaunattīstības valstīs, un sīkāk izpētīti trīs konkrēti gadījumi jaunattīstības valstīs, konkrētāk, Āfrikā, ņemot vērā šā kontinenta īpaši dramatisko situāciju saistībā ar TAM. Divu gadījumu izpēte koncentrējas uz TAM (TAM1 — saistībā ar badu un TAM6 — saistībā ar cīņu pret HIV/AIDS) trīs jaunattīstības valstīs (Etiopijā, Mozambikā un Senegālā saistībā ar TAM1; Ruandā, Tanzānijā un Zambijā saistībā ar TAM6), bet trešās lietas izpēte koncentrējas uz Āfrikas un ES kopējo stratēģiju; šai sistēmai ir liels potenciāls attīstības politikas saskaņotības veicināšanā. 2. ORGANIZATORISKIE MEHāNISMI Kopš 2007. gada ES ir pakāpeniski nostiprinājusi savu pieeju attiecībā uz attīstības politikas saskaņošanu, uzsvaru liekot uz 2005. gadā pieņemto politisko saistību īstenošanu, un uz attīstības politikas saskaņošanas mehānismu pilnveidošanu un efektīvāku izmantošanu, kā arī atpazīstamības palielināšanu. Komisija ir guvusi labus panākumus attīstības politikas saskaņošanas darbā, kā tas atzīts jaunākajā ESAO Attīstības palīdzības komitejas ( DAC ) sagatavotajā salīdzinošajā pārskatā par EK atbalstu[2]. Komisija 2008. gadā panāca progresu attīstības politikas saskaņošanas darbā, pilnveidojot un padarot lietderīgākas starpdienestu apspriedes un ietekmes novērtējumus, kas ir spēcīgi mehānismi attīstības politikas saskaņotības veicināšanai. Starptautiskā līmenī Komisija deva savu ieguldījumu ESAO DAC pārdomu procesā par DAC pilnvaru pārskatīšanu, tādējādi attīstības politikas saskaņošanu vēlreiz padarot par ESAO prioritāti nākotnē. Padomes līmenī progress tika panākts, pateicoties attīstības politikas saskaņošanas darba programmai, ar attīstības politikas saskaņošanu saistītās Padomes darba programmas pārbaudei un kopējām Padomes sanāksmēm, lai gan šo pasākumu sistemātiska pārbaude izrādījās samērā ierobežota. Lai gan ES prezidentvalstīm var būt galvenā loma attīstības politikas saskaņošanā, to darbības ierobežo pilnvaru termiņš, kā rezultātā bieži vien nevar nodrošināt nepārtrauktību starp dažādu ES prezidentvalstu pasākumiem. Eiropas Parlaments sava pilnvaru termiņa otrajā pusē izrādīja lielāku interesi par attīstības politikas saskaņotības jautājumu. Eiropas Parlamenta deputāti iesniedza vairākus rakstiskus jautājumus par ES politikas īpašiem aspektiem, tostarp migrācijas, tirdzniecības un zivsaimniecības jomā, un par to ietekmi uz jaunattīstības valstīm. Turklāt 2008. gada 17. jūnijā Eiropas Parlaments pieņēma rezolūciju par attīstības politikas saskaņotību un ES īstenotās atsevišķu bioloģisko dabas resursu izmantošanas ietekmi uz attīstību Rietumāfrikā. Arī dalībvalstis ir panākušas progresu. Daudzas no valstīm pastiprināja savas saistības attiecībā uz attīstības politikas saskaņošanu, uzlaboja savus institucionālos mehānismus attīstības politikas saskaņotības veicināšanai un iesaistījās intensīvākās apspriedēs ar sabiedrību kopumā. Dalībvalstīm, kurām ir juridiskā bāze saistībā ar attīstības politikas saskaņošanu, bija vieglāk veicināt attīstības politikas saskaņotību. Joprojām pastāv šķēršļi, piemēram, ar attīstības jautājumiem nesaistītu nozaru ministriju izpratnes trūkums par attīstības jautājumiem. Situāciju pasliktina arī tas, ka ir grūti sniegt pierādījumus par politikas jomu, kas nav saistītas ar attīstību, ietekmi uz nabadzību jaunattīstības valstīs, tādējādi apgrūtinot attīstības politikas lielākas saskaņotības rezultātu apliecināšanu. Tomēr ir vērojami arī trūkumi. Problēmas, ar ko nākas saskarties valstu līmenī, bieži vien rada ietekmi ES līmenī, un dažreiz tās viena otru pastiprina. Dalībvalstis norāda, ka politiskās gribas trūkums un zemā prioritāte, kas piešķirta nabadzības samazināšanai pasaulē, nopietni kavē progresu attīstības politikas saskaņošanā. Atšķirīgo interešu dēļ dažreiz var būt grūti nodrošināt konsekvenci Padomes ziņojumos par attīstības politikas saskaņotību. Balstoties uz šo pamatojumu, šķiet, ka varētu tikt ierosināta stratēģiskāka pieeja. Ziņojumi par progresu, kas panākts attīstības politikas saskaņošanā 12 politikas jomās, ir bijuši nozīmīgi, lai veicinātu izpratni par plašāku ES politikas darba kārtību attīstības jomā, kā arī lai apliecinātu tās nozīmi. Lai labāk izmantotu ES politikas potenciālu attīstības jomā, bija nepieciešams nostiprināt attīstības politikas saskaņošanas instrumentus. Tomēr, lai panāktu īstu progresu, ES ir jāmaina sava pieeja. Tā vietā, lai uzraudzītu visu politikas jomu ietekmi uz jaunattīstības valstīm, ES varētu efektīvāk veicināt attīstības politikas saskaņotību, izmantojot mērķtiecīgāku pieeju. ES būtu jāizvēlas dažas nozīmīgas problēmas attīstības jomā, jāanalizē, kā tā varētu palīdzēt sasniegt noteiktos mērķus, izmantojot dažādas politikas jomas un instrumentus, kā arī jānodrošina politikas līdzekļu mobilizēšana šo problēmu risināšanai. Šajā trešajā posmā ES būtu jācenšas izmantot uz partnerību orientētu pieeju attīstības politikas saskaņotības nodrošināšanai. ES un jaunattīstības valstis varētu, piemēram, izvērtēt konsultāciju mehānismus, kas paredzēti pamatnostādnēs par ietekmes novērtējumiem, Kotonū nolīgumā un, iespējams, arī Āfrikas-ES partnerībā, un nepieciešamības gadījuma uzlabot tos. 3. TEMATISKAJāS JOMāS PANāKTAIS PROGRESS Progress, kas panākts 12 politikas jomās, nav vienmērīgs. Ziņojumā par attīstības politikas saskaņotību ir izvērtēts katrā jomā panāktais progress un noteikti neatrisinātie jautājumi, kam ir jāpievēršas, lai uzlabotu sinerģijas starp dažādām politikas jomām. [pic] 3.1. Tirdzniecība Attiecībā uz saistībām attīstības politikas saskaņošanai tirdzniecības nozarē progress ir panākts jomās, kurās ES var kontrolēt rezultātus, piemēram, saistībā ar autonomajām tirdzniecības preferencēm, kas piešķirtas jaunattīstības valstīm (tādas kā Vispārējā preferenču sistēma ( GSP ) un pagaidu regula par piekļuvi tirgum attiecībā uz ĀKK valstīm, kuras ir parafējušas EPN). Attiecībā uz citiem jautājumiem ES ir aktīvi strādājusi, lai panāktu sekmīgu iznākumu un turpina darbu, lai sasniegtu iespējami efektīvus un attīstībai labvēlīgus rezultātus. Daudzpusējā līmenī PTO[3] Dohas Attīstības programmas panākumu nodrošināšanai ir nepieciešams, lai visi dalībnieki, tostarp galvenās valstis ar strauji augošu ekonomiku, uzņemas saistības. Divpusējā līmenī ekonomisko partnerattiecību nolīgumu un brīvās tirdzniecības nolīgumu veiksmīga noslēgšana ir atkarīga no abu pušu (ES un tās partnervalstu) centieniem panākt vienošanās, kas pienācīgi sekmē reģionālo integrāciju un kurās ir ņemta vērā attīstības dimensija. 3.2. Vide ES ir guvusi labus panākumus, lai jautājumus saistībā ar attīstību iekļautu vides politikas jomā, ko apliecina, piemēram, ilgtspējīga patēriņa un ražošanas iniciatīva, iniciatīvu kopums mežsaimniecības jomā vai pastiprināts dialogs ar jaunattīstības valstīm, tostarp valstīm ar strauji augošu ekonomiku. Tomēr vel nav atrisināti daži būtiski jautājumi, piemēram, vides starptautiskās pārvaldības uzlabošana un Konvencijas par bioloģisko daudzveidību īstenošanas sekmēšana. Lai attīstīto valstu un jaunattīstības valstu tautsaimniecību pielāgošana „zaļajām prasībām” ļautu pildīt solījumus par drošāku un labvēlīgāku situāciju pasaulē, sevišķi svarīgi ir panākt ar attīstību saistītu saskaņotību vides politikas jomā. Lai visai sabiedrībai sniegtu skaidras norādes un orientāciju un lai nodrošinātu ātru, vienmērīgu un videi draudzīgu pasaules ekonomikas pārejas procesu, ir nepieciešama spēcīga un saskanīga valstu politika. Attīstības politikas saskaņošana sniedz nepieciešamos līdzekļus (piemēram, konsultāciju mehānismus, ietekmes novērtējumu), lai nodrošinātu, ka jaunattīstības valstis ir šo procesu neatņemama sastāvdaļa. 3.3. Klimata pārmaiņas Labs progress ir panākts klimata politikas jomā, jo tās attīstības dimensija tiek arvien labāk izprasta un skaidrāk formulēta. Klimata pārmaiņu un enerģētikas tiesību aktu kopums, ko ES pieņēma 2008. gadā, jaunattīstības valstīm sniegs nozīmīgas iespējas, jo īpaši saistībā ar tīras attīstības mehānismiem, oglekļa dioksīda uztveršanu un uzglabāšanu, biodegvielu ilgtspējīgu ražošanu, tādu stratēģiju izstrādi, kas saistītas ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni utt. Progress ir panākts arī saistībā ar Pasaules klimata pārmaiņu alianses izveidošanu 2007. gadā, ANO sarunām par režīmu klimata pārmaiņu jomā pēc 2012. gada, kurās būtu jāņem vērā attīstības problēmas, gatavojoties Apvienoto Nāciju Organizācijas Klimata pārmaiņu konferencei, kas 2009. gada decembrī notiks Kopenhāgenā, kā arī saistībā ar attīstības politiku, kas šobrīd labāk apvieno mazināšanas pasākumus un pielāgošanas pasākumus, pat ja īstenošana vēl ir agrīnā posmā. Ekonomikas un finanšu krīzes kontekstā, kas attīstīto valstu un jaunattīstības valstu uzmanību un budžeta līdzekļus varētu piesaistīt īpaši svarīgiem jautājumiem, ir ārkārtīgi svarīgi veicināt politisko dialogu, lai ar visneaizsargātākajām jaunattīstības valstīm izveidotu kopīgu redzējumu, tādējādi uzsverot, cik svarīgi ir nodrošināt mūsu darbību saskaņotību klimata pārmaiņu, enerģētikas un attīstības jomā. 3.4. Drošība Eiropas Savienība atbalsta miera procesus daudzās jaunattīstības valstīs gan politiskā, gan finansiālā veidā, gan arī izmantojot militāros līdzekļus, tādējādi šīm valstīm sniedzot stabilitāti un mieru, kas nepieciešams attīstībai. Tomēr, kā tas atzīts ziņojumā par Eiropas drošības stratēģijas īstenošanu, kuru Eiropadome apstiprināja 2008. gada decembrī, ir nepieciešama turpmāka saskaņotības nostiprināšana. ES līmenī pīlāru struktūra joprojām traucē veikt saskaņotas darbības starp EDAP misijām un sadarbību attīstības jomā. Dažādi Komisijas un Padomes dienesti informē viens otru, tomēr varētu vēl vairāk uzlabot koordinēšanas, plānošanas un lēmumu pieņemšanas procesus iestāžu vidū. Jo īpaši svarīga ir ES darbību secības pienācīga noteikšana un koordinēšana, kā arī saskaņošana ar partnervalstu iniciatīvām. Turklāt ES būtu jāpalielina centieni paust vienotu nostāju. Āfrikas un ES stratēģiskā partnerība miera un drošības jomā nepārprotami ir svarīgs pavērsiena punkts ceļā uz attīstības politikas lielāku saskaņotību. 3.5. Lauksaimniecība Pasaules mēroga pārtikas cenu krīze 2007.-2008. gadā ļāva labāk izprast situāciju pārtikas nozarē jaunattīstības valstīs, uzsverot vairākus krīzes pamatā esošos faktorus un to sarežģīto savstarpējo sasaisti. Tāpēc ir rūpīgi jāapsver ES lauksaimniecības politikas ietekme šādos sarežģītos apstākļos, un nesen veiktā Kopējās lauksaimniecības politikas pielāgošana ir solis pareizajā virzienā, jo īpaši, pateicoties tam, ka pēdējos gados ES lielākā mērā atsaistīja lauksaimnieku ienākumu atbalstu un samazināja eksporta subsīdijas. Papildus izmaiņām lauksaimniecības politikā ES ātri reaģēja uz pārtikas cenu krīzi, cita starpā izveidojot Pārtikas mehānismu 1 miljarda euro apmērā, tādējādi apliecinot savu ciešo apņemšanos saistībā ar nabadzības izskaušanu un pārtikas nodrošinājumu partnervalstīs. Kā papildu pasākumu ES nolēma savos attīstības pasākumus vairāk koncentrēties uz lauksaimniecību un ierosināja drošības klauzulu par pārtikas nodrošinājumu, kas palīdzētu garantēt pārtikas nodrošinājuma elementu ekonomisko partnerattiecību nolīgumos, par kuriem tiek risinātas sarunas ar Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm. Turpmākajos gados pārtika un lauksaimniecība būs starptautiskās politiskās programmas svarīgi jautājumi un ilgtermiņā gan ES, gan jaunattīstības valstu lauksaimniecības politikā būtu jāņem vērā ar klimata pārmaiņām saistītu pasākumu ierobežojumi, demogrāfiskās tendences, izmaiņas patēriņa modeļos un lauksaimniecībā izmantojamu jaunu zemes gabalu ierobežotais skaits. Lai ar pārtiku nodrošinātu pasaules iedzīvotājus, kuru skaits arvien palielinās, līdz 2050. gadam būs divreiz jāpalielina pārtikas ražošana, savukārt Āfrikai būs nepieciešams četrkārtīgs ražošanas palielinājums. Šajā saistībā izšķiroši svarīgi uzdevumi būs ražības palielināšana lauksaimniecībā, jo īpaši jaunattīstības valstīs, un ražošanas ilgtspēja; saskaņota ES politika lauksaimniecības un attīstības jomā palīdzēs risināt šos uzdevumus. 3.6. Zivsaimniecība Novecojušos nolīgumus zivsaimniecības jomā aizvietojot ar partnerattiecību pamatnolīgumiem zivsaimniecības jomā, ES ir ieviesusi politikas sistēmu, kas ir labvēlīgāka attīstībai un kas izveidota, veicot kopējās zivsaimniecības politikas reformu, kā tas tika nolemts 2002. un 2004. gadā. ES līmenī veiktie pasākumi, lai cīnītos pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu zveju, ir nozīmīgi, lai novērstu resursu samazināšanos un izvairītos no situācijas, kad jaunattīstības valstis zaudētu iespējamos lomus un ienākumus. Tomēr bažas joprojām rada nolīgumu ilgtspēja un sociālās sekas. Paredzētā kopējās zivsaimniecības politikas reforma sniedz iespējas atkārtoti izvērtēt šīs politikas ārējo dimensiju, lai to padarītu attīstībai labvēlīgāku. 3.7. Globalizācijas sociālā dimensija, nodarbinātība un pienācīgs darbs Globalizācijas sociālās dimensijas jomā risināmie jautājumi ir ļoti dažādi (programmas saistībā ar pienācīgu darbu, dzimumu līdztiesību, bērniem, jauniešiem un nodarbinātību), un svarīgi ir nodrošināt koordinēšanu un saskaņotību, lai arī to panākt nav viegli. ES turpina pildīt savu apņemšanos starptautiskajos forumos izskatīt svarīgus jautājumus. Pasaules ekonomiskās krīzes apstākļos globalizācijas sociālā dimensija un pienācīgs darbs ir vēl svarīgāki jautājumi, lai panāktu attīstību un samazinātu nabadzību. Sociālās aizsardzības līmeņa paaugstināšana, sociālās drošības tīklu finansēšana un pienācīga darba programmas izmantošana, lai pārvarētu šo krīzi, ir nozīmīgi elementi minēto jautājumu risināšanā. Šajā sakarā izšķirosi svarīgi ir visās jomās veicināt un ņemt vērā dzimumu līdztiesības dimensiju. 3.8. Migrācija Ar savu vispārējo pieeju migrācijai Eiropas Savienība cenšas nodrošināt, ka tiek izmantoti migrācijas sniegtie pozitīvie ieguvumu ES un tās partnervalstu labā. Attīstības politikas saskaņošanas process ir instruments, lai šis smalkais līdzsvars tiktu nodrošināts vēl plašākā mērā. ES ir pastiprinājusi dialogu ar trešām valstīm par migrācijas un attīstības jautājumiem, vienlaikus abpusējās problēmas un uzdevumus saistībā ar migrāciju iekļaujot sadarbībā ar šīm valstīm. Minētie pasākumi ir jāturpina, lai mudinātu pievērsties politikas jautājumam par reāliem risinājumiem migrācijas un mobilitātes jomā attiecībā uz jaunattīstības valstu pilsoņiem, kuri meklē legāla darba iespējas ES. Ir izskatīts arī sociāli ekonomisko tiesību pārnešanas jautājums, tomēr tam ir vairāk jāpievēršas turpmākajos gados. Turklāt saistībā ar vairākiem jautājumiem ir sākusies un ir jāturpina īstenošana, jo īpaši tādās jomās kā pārskaitījumi, palielināta mobilitāte un ciešāka sadarbība un dialogs ar diasporu organizācijām. Svarīgi jautājumi joprojām ir arī darbaspēka migrācijas atvieglošana, darbaspēka pieprasījuma un piedāvājuma saskaņošana, jaunu prasmju efektīva nodošana un atzīšana, kā arī kvalificētā darbaspēka emigrācijas problēmas risināšana. Visbeidzot, dziļāk tiks izpētīti arī tādi jautājumi kā ekonomiskās krīzes un klimata pārmaiņu ietekme uz migrāciju. 3.9. Pētniecība ES turpina dot ieguldījumu attīstības mērķu sasniegšanā, izmantojot pētniecības programmas, un mudināt pētniekus no jaunattīstības valstīm piedalīties pētniecības projektos un mobilitātes shēmās. Finansējot projektus saistībā dažādiem jautājumiem, piemēram, veselības aizsardzības vai pārtikas nodrošināšanas jomā, pētniecības politika ir devusi izšķirošu ieguldījumu attīstībā. Tomēr kopumā jaunattīstības valstu pētnieku līdzdalības līmenis bieži vien ir zems. Galvenā problēma saistībā ar jaunattīstības valstu iesaistīšanu pētniecības sadarbībā ir šo valstu ierobežotie pētniecības resursi un infrastruktūra. Papildus pasākumiem jaunattīstības valstu atbalstīšanai un jo īpaši pētniecības resursu palielināšanai arvien lielāka uzmanība tiek pievērsta pastiprinātam dialogam ar reģionālajām iestādēm, lai apzinātu kopējās pētniecības prioritātes un kopīgas pētniecības iespējas. Šajā sakarā nozīmīga loma varētu būt Āfrikas Savienības komisijai, piemēram, tā varētu pārvaldīt Āfrikas pētniecības programmu un aktīvi veicināt Āfrikas un Eiropas partnerību pētniecības jomā. 3.10. Informācijas sabiedrība ES ir veikusi nozīmīgus pasākumus, lai veicinātu visaptverošas informācijas sabiedrības izveidi. Tā ir palielinājusi pētniecisko sadarbību ar jaunattīstības valstīm informācijas un komunikāciju tehnoloģiju jomā, kā arī pastiprinājusi sadarbību regulatīvo jautājumu jomā. Āfrikas Savienība un Eiropas Savienība ir izskatījušas arī jautājumu par interneta plašāku izmantošanu, kas ietilpst jaunajā stratēģiskajā partnerībā zinātnes, informācijas sabiedrības un kosmosa jomā. Ar šīs partnerības palīdzību ES palīdz jaunattīstības valstīm izveidot infrastruktūru un palielināt resursus informācijas un komunikāciju tehnoloģiju attīstīšanai. Būtu jāturpina izmantot šīs partnerības potenciāls, lai palielinātu sadarbību pētniecības jomā, turpinātu politisko dialogu un palielinātu centienus paplašināt informācijas un komunikāciju tehnoloģiju infrastruktūru. 3.11. Transports Transporta jomā saskaņotības jautājums tiek arvien vairāk risināts, izmantojot līdzsvarotākus pasākumus attiecībā uz dažādiem transporta veidiem, jo īpaši Subsahāras Āfrikā, un pievēršoties pārnozaru jautājumiem. Lai noteiktu attīstības politikas saskaņošanas mērķus un iniciatīvas, būtu nepieciešamas labākas sistēmas koordinēšanai un sadarbībai. Partnerība infrastruktūras jomā varētu būt svarīgs sākumpunkts, ja iesaistītie dalībnieki vēlētos izmantot tiem sniegtās iespējas. Paziņojuma par Eiropas Savienības un Āfrikas partnerību pamatā ir sadarbības stiprināšana transporta nozarē starp Eiropu un Āfriku. Tās uzdevums ir savienot Eiropas un Āfrikas transporta tīklus. Komisija dalīsies ar Eiropas Transporta politikā gūto pieredzi ar Āfrikas partneriem. Tādā veidā tiks dots ieguldījums efektīvākas transporta sistēmas izveidē, palīdzot Āfrikas kontinentam attīstīties, lai risinātu nabadzības, vides degradācijas un migrācijas nelīdzsvarotības problēmas. 3.12. Enerģētika Pēdējo divu gadu laikā enerģētikas jautājumam tika pievērsta ievērojama politiskā uzmanība, kā arī apsvērtas iespējamās sinerģijas ar attīstības mērķiem. Piemēram, ES 2008. gada klimata pārmaiņu un enerģētikas tiesību aktu kopums varētu ietekmēt jaunattīstības valstis, jo īpaši nodaļa par biodegvielām, sniedzot jaunas iespējas saistībā ar biodegvielu eksportu. Tas radīs gan iespējas, gan riskus, kas ir rūpīgi jāapsver. Ņemot vērā iepriekš minēto, rūpīgi tika izvērtēta attīstības dimensija ES biodegvielu politikā. Tādējādi, īstenojot attīstības politiku konkrētās jaunattīstības valstīs, var radīt sinerģijas, t.i., palīdzot valstīm, kurās ir labas iespējas attīstīt biodegvielu ražošanu un izmantot to, un pienācīgi ievērojot ilgtspējas shēmu, kas izklāstīta ES direktīvā par atjaunojamiem enerģijas avotiem. Tomēr progress ir panākts arī saistībā ar citām iniciatīvām, ko apliecina uzsāktās un īstenotās enerģētikas jomas apspriedes ar jaunattīstības valstīm, tostarp valstīm ar strauji augošu ekonomiku, un saistībā ar tematiskās programmas pieņemšanu, lai atbalstītu vides aizsardzību un dabas resursu, tostarp enerģijas, ilgtspējīgu apsaimniekošanu jaunattīstības valstīs. Turpmākā politika enerģētikas jomā un ar to saistītu tehnoloģiju stratēģija ES būs ļoti svarīga, lai nodrošinātu Eiropas Savienības ekonomikas ilgtspējīgu attīstību, tās atbildes rīcību uz klimata pārmaiņām un pasākumus, lai jaunattīstības valstīm palīdzētu sasniegt Tūkstošgades attīstības mērķus. Ir jāizmanto starp ES politiku un jaunattīstības valstu politiku pastāvošās sinerģijas. Šāda komplementaritāte visiem partneriem nodrošinās labāku piekļuvi ilgtspējīgai enerģijai, vienlaikus ļaujot sasniegt svarīgus mērķus klimata pārmaiņu jomā. Šajos apstākļos ekonomiskā attīstība var turpināties un palīdzēt sasniegt divkāršos mērķus — izskaust nabadzību, nodrošinot labāku piekļuvi enerģijai, un klimata pārmaiņas noturēt pieņemamā līmenī[4]. 4. NOVēRTēJUMS PAR ATTīSTīBAS POLITIKAS SASKAņOTīBAS PALIELINāšANAS IETEKMI UZ TAM: UZ REZULTāTIEM VēRSTAS PIEEJAS IZMANTOšANA ES pētījums ”TAM viduspunktā: ko esam sasnieguši un kas mums vēl ir jāsasniedz”[5] ir sākumpunkts, lai izveidotu konceptuālo pamatsistēmu, kas ļautu novērtēt attīstības politikas saskaņošanas ietekmi jaunattīstības valstīs. Šajā pieejā ir uzsvērtas politikas virzienu trīs kopas, kas ir svarīgas TAM sasniegšanai, proti, globālais konteksts, attīstības atbalsts un iekšpolitika. Lai gan izpratne par mijiedarbību starp šīm trim politikas virzienu kopām ir ļoti nozīmīga, lai novērtētu TAM jomā panākto progresu, attīstības politikas saskaņošanā lielāka uzmanība ir pievērsta mijiedarbībai starp attīstības atbalsta politiku un citām ES politikas jomām, kā tas norādīts turpmākajā attēlā (1. attēls). 1. attēls: politikas virzienu galvenās mijiedarbības un TAM jomā panāktais progress [pic] Šāda sistēma ļauj regulāri izskatīt pozitīvo un negatīvo ietekmi, ko ES politikas jomas, kas nav saistītas ar atbalstu, varētu radīt attiecībā uz attīstību un, konkrētāk, uz TAM sasniegšanu. Lai gan bieži vien uzsvars tiek likts uz iespējamo negatīvo ietekmi, papildus politikas pasākumu galvenajam mērķim šī sistēma ļauj arī identificēt iespējamās sinerģijas un iespējami pozitīvo ietekmi uz attīstību. Mozambikā, Etiopijā un Senegālā veiktajos pētījumos ievāktie dati, kas paredzēti gadījumu izpētei par TAM1 (saistībā ar badu), apstiprināja, ka atkarībā no valsts situācijas ietekme var rasties saistībā ar ES pārtikas drošības standartiem, kā arī lauksaimniecības un tirdzniecības politiku. Tomēr pētījuma ierobežojošais elements joprojām ir problēma saistībā ar ietekmju attiecināšanu, piemēram, ES, citu starptautisko politikas jomu un valstu iekšpolitikas attiecīgā loma ietekmes radīšanā, un jebkurš mēģinājums sniegt ieteikumus politikas izstrādei, pamatojoties uz šādu mijiedarbību, ir jāveic ļoti uzmanīgi. Turklāt dažreiz ES politika un iekšpolitika saplūst, tādējādi radot līdzīgu ietekmi. Piemēram, Etiopijā un Senegālā pāreju no pamatproduktu tirdzniecības uz diferencētu produktu tirdzniecību noteiktos ES tirgos līdzīgā mērā ietekmēja gan ES politikas iniciatīvas (pārtikas drošības standarti, lauksaimniecības un tirdzniecības politika), gan šo valstu apzināti centieni pāriet uz diferencētāku un augstākas pievienotās vērtības produktu tirdzniecību. Attiecībā uz zivsaimniecību situācija Senegālā liecina par iespējamām sinerģijām starp ES partnerattiecību nolīgumu zivsaimniecības jomā un Senegālas zivsaimniecības politiku, kas ir jāuzlabo un jāatbalsta. Attiecībā uz politiku klimata pārmaiņu un enerģētikas jomā pašreizējiem starptautiskajā arēnā veiktajiem ES centieniem vienkāršot jaunattīstības valstu piekļuvi ekoloģiski tīras attīstības mehānismiem ( CDM ) vajadzētu palīdzēt trim minētajām valstīm nākotnē gūt labumu no CDM projektiem. Turklāt 2008. gada ES klimata pārmaiņu un enerģētikas tiesību aktu kopuma nodaļā par biodegvielām ietvertajām iespējām vajadzētu ļaut Mozambikai un Etiopijai turpināt attīstību šajā nozarē un radīt paredzamo pozitīvo ietekmi, piemēram, uz nabadzības samazināšanu Mozambikā. Gadījumu izpētē par TAM6 (saistībā ar cīņu pret HIV/Aids ) ir apskatīta ES tirdzniecības politikas un jo īpaši intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektu, pētniecības un migrācijas jomas politikas ietekme uz HIV ārstēšanas pieejamību Tanzānijā, Zambijā un Ruandā. Šajā izpētē ir secināts, ka ne Ruanda, ne Zambija nespēja izmantot TRIPS līguma (Līgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem) sniegtos elastības mehānismus atsevišķu problēmu dēļ, kas nav tieši saistītas ar minēto līgumu. Turpretim Tanzānijā, šķiet, pastāv iespēja izpētīt un izmantot TRIPS elastības mehānismus un panākt progresu virzībā uz TAM6. Attiecībā uz pētniecības politiku šajā pētījumā ir secināts, ka atsevišķi svarīgi Komisijas finansēti projekti Tanzānijā vai nu jau ir palīdzējuši cīnīties pret HIV/AIDS , vai arī tiem ir liels potenciāls šādu palīdzību sniegt. Daži neseni notikumi saistībā ar migrācijas politiku liecina, ka ES ir palielinājusies izpratne par migrācijas politikas ietekmi uz darbinieku skaitu veselības aizsardzības nozarē jaunatīstības valstīs. Tomēr līdz šim pētījumā nav bijis iespējams sniegt konkrētus pierādījumus par šo noteikumu praktiskajiem rezultātiem. Gadījumu izpētē par Āfrikas un ES kopējo stratēģiju ( JAES ) ir apskatīta iespējamā ietekme uz attīstības politikas saskaņotību. JAES , kuru pieņēma 2007. gada decembrī, ir jauna sistēma, kas paplašina ilgstošo sadarbību starp šiem diviem kontinentiem pāri Āfrikas robežām, kā arī ārpus attīstības politikas un iesaistīto iestāžu loka. Šī jaunā sistēma ir bijis arī svarīgs solis, lai Āfriku uzskatītu par vienotu veselumu un lai praksē piemērotu darba sadales principu ar mērķi vēl vairāk uzlabot ES pasākumu saskaņotību un komplementaritāti. Ņemot vērā to, ka kopš JAES izveides un ieviešanas ir pagājis neilgs laiks, līdz šim šī stratēģija tikai nelielā mērā ietekmēja attīstības politikas saskaņošanas rezultātus. Ņemot vērā plašākas problēmas, kas saistītas ar JAES īstenošanu, gaidāmais iznākums ir jāizvērtē reāli. 5. SECINāJUMI Atbilstoši sākotnējam uzdevumam 2009. gada ziņojumā ir sniegt pamats, lai novērtētu attīstības politikas saskaņošanā panākto progresu ES. Turklāt ziņojumā ir izmantota uz rezultātiem vērsta pieeja, izvērtējot ES politikas radīto ietekmi uz jaunattīstības valstīm un to spējām sasniegt TAM, kā arī Āfrikas un ES kopējās stratēģijas iespējamo ietekmi uz attīstības politikas saskaņotību. Izmantojot šo kombinēto pieeju, ziņojumā ir sniegti gan konkrēti pierādījumi par attīstības politikas saskaņošanas nozīmi jaunattīstības valstīs, gan atspoguļots, kā ES, izmantojot dažādus politikas virzienus, var atbalstīt jaunattīstības valstis to cīņā pret nabadzību. Kā informācijas līdzeklis šis ziņojums ir paredzēts, lai veicinātu diskusijas un atgriezenisko saiti no dažādām ieinteresētajām personām gan privātajā, gan publiskajā sfērā. [1] Padomes 2005. gada maija secinājumi par attīstības politikas saskaņošanu. Divpadsmit politikas jomas ir tirdzniecība, vide, klimata pārmaiņas, drošība, lauksaimniecība, zivsaimniecība, globalizācijas sociālā dimensija, nodarbinātība un pienācīgs darbs, migrācija, pētniecība, jauninājumi, informācijas sabiedrība, transports un enerģētika. [2] Attīstības palīdzības komitejas ( DAC ) sagatavotais Eiropas Kopienas salīdzinošais pārskats, 2007. gads. [3] Pasaules Tirdzniecības organizācija [4] ES mērķis ir nodrošināt, lai planētas vidējās temperatūras pieaugums nepārsniegtu 2°C, salīdzinot ar pirmsrūpniecības laikmeta līmeni. [5] http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/mdg_paper_final_20080916_en.pdf , Bourguignon et al’s (2008. gads).