kuģu maksām par to, ka tiek uzņemti to atkritumi;

Darbības laikā radušos atkritumu izkraušana no kuģiem rada ievērojamu apdraudējumu jūras videi. Lai to novērstu, ES pieņēma Direktīvu 2000/59/EK par ostas iekārtām, kas paredzētas kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanai (turpmāk — “Direktīva par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās”). Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās mērķis ir, “uzlabojot ostās kuģu atkritumu un kravu atlieku uzņemšanas iekārtu pieejamību un izmantojumu [..], ierobežot kuģu atkritumu un kravu atlieku izkraušanu jūrā, īpaši nelikumīgu izkraušanu no kuģiem, kas izmanto ostas ES” (1. pants).

Šo būtisko elementu mērķis ir nodrošināt, lai ES ostas piedāvātu piemērotas atkritumu uzņemšanas iekārtas, kā to paredz atkritumu uzņemšanas un apstrādes plāni (AUA plāni), un panākt, lai visi kuģi nodotu savus kuģu atkritumus un kravu atliekas ostas atkritumu uzņemšanas iekārtās, nosakot, ka to nodošana ir obligāta un izmantojot atbilstīgu izmaksu segšanas sistēmu. Informācijas paziņošana par (paredzēto) kuģa atkritumu nodošanu ostā ir būtisks elements, lai varētu efektīvi plānot atkritumu uzņemšanu un uzraudzīt obligāto nodošanu. Šai sakarā Direktīvā par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās noteikts, ka ir jāizmanto paziņojuma veidlapa, kurā norāda kuģu atkritumus un kravu atliekas, kas tiks nodotas un/vai atstātas uz kuģa, pamatojoties uz atbrīvojumu, kura pamatā ir pietiekams tilpums atkritumu uzglabāšanai uz kuģa. Lai arī turpmāk nodrošinātu jūras transporta netraucētu darbību un izvairītos no nepamatota sloga kuģiem, kuri ir iesaistīti regulārā satiksmē un regulāri piestāj ostās, šādus kuģus var atbrīvot no dažiem direktīvā paredzētajiem pienākumiem, ievērojot sīki aprakstītus nosacījumus. Direktīva par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās paredz izveidot arī uzraudzības un izpildes sistēmu, kas lielā mērā ir balstīta uz pārbaudēm. Izveidojot informācijas un uzraudzības sistēmu, pirmām kārtām būtu jāveicina tādu kuģu identifikācija, kuri nav nodevuši savus kuģa atkritumus un kravas atliekas.

1.2. Novērtējums un uzraudzība

Komisija laika gaitā ir izvērtējusi Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās īstenošanu un efektivitāti. Pirmajā posmā no visām dalībvalstīm tika saņemti īstenošanas ziņojumi. Pēc tam tika organizēti vairāki darbsemināri un diskusijas ar ieinteresēto personu līdzdalību, un Eiropas Jūras drošības aģentūra (EMSA) sagatavoja horizontālā novērtējuma ziņojumu pēc tam, kad tika veikti vairāki apmeklējumi dalībvalstīs, lai pārbaudītu direktīvas īstenošanu.

Komisija 2014. gadā nolēma veikt Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās Normatīvās atbilstības un izpildes programmas (REFIT) novērtējumu un šai sakarā uzsāka novērtējuma pētījumu, kas tika pabeigts 2015. gada maijā. REFIT novērtējuma mērķis bija izvērtēt Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās īstenošanu un efektivitāti. Novērtējumā uzmanība tika pievērsta tādiem jautājumiem kā Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās nozīmīgums, lietderīgums, efektivitāte, Eiropas pievienotā vērtība, kā arī saskaņotība.

Šajā ziņojumā tiks izklāstīti pētījuma laikā izdarītie galvenie konstatējumi attiecībā uz minētajiem jautājumiem un sniegta Komisijas nostāja, kā arī ieteikti turpmākie pasākumi.

2. Novērtējuma laikā izdarītie galvenie konstatējumi

Novērtējuma laikā izdarītie konstatējumi, kas izklāstīti turpmāk, dažos gadījumos izdarīti, pamatojoties uz pieņēmumu, ka ietekme, kā arī nodrošinātie ieguvumi un izmaksas ir pilnībā attiecināmi uz Direktīvu par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās. Citos gadījumos ierobežoto datu dēļ bija nepieciešams izmantot salīdzināmus rādītājus par jūrā izkrautajiem atkritumiem vai ekstrapolēt datus par nodoto atkritumu apjomu ES līmenī, un tas ietekmēja sniegto datu pamatotību un no tiem izrietošos secinājumus.

2.1. Vai direktīva ir bijusi nozīmīga, ņemot vērā tās mērķus?

Jūras transporta nozare būtiski veicina naftas produktus saturošu atkritumu, notekūdeņu un sadzīves atkritumu nonākšanu jūras vidē. Tiek lēsts, ka kuģu darbības rezultātā radušies un jūrā izkrautie atkritumi veido 45 % no kopējā aplēstā naftas produktu apjoma, kas katru gadu ieplūst jūras vidē. Uz kuģa radītie notekūdeņi ir īpašs pasažieru transporta atkritumu veids, un tiek lēsts, ka to apjoms ir 40–50 litri notekūdeņu uz vienu pasažieri dienā. Vidēji 20 % no jūrā izkrautajiem atkritumiem (sadzīves atkritumiem) jūras vidē nonāk no kuģiem, taču dažādos jūras baseinos pastāv ievērojamas atšķirības. Nosakot prasību nodrošināt piemērotas atkritumu uzņemšanas iekārtas ostās, kā arī to, ka atkritumi obligāti jānodod minētajās iekārtās, Direktīva par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās tiecas līdz minimumam samazināt risku, ka kuģi atkritumus izkraus jūrā. Secināts, ka prasība par atkritumu obligātu nodošanu un piemērotu atkritumu uzņemšanas iekārtu nodrošināšana ostās, no vienas puses, un stimuli, kas ietekmē ostu lietotāju rīcību saistībā ar atkritumu nodošanu, no otras puses, ir būtiski attiecībā uz direktīvas mērķiem vides jomā.

Pienākums nodrošināt piemērotas atkritumu uzņemšanas iekārtas ostās kopā ar noteikumiem par atkritumu obligātu nodošanu atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās ir nozīmīgi un nepieciešami pasākumi, lai sasniegtu direktīvas vispārējos mērķus, jo to īstenošanas rezultātā samazinās kuģu atkritumu un kravu atlieku izkraušana jūrā.

2.2. Vai direktīva ir bijusi lietderīga tās mērķu sasniegšanai?

Piemērotu atkritumu uzņemšanas iekārtu pieejamība ostās, kā arī to darbība un plānošana kopumā ir uzlabojusies, jo ir ieviesti regulāri atjaunināti atkritumu uzņemšanas un apstrādes plāni. Pamatojoties uz ieinteresēto personu apsekojumiem un iepriekšējiem EMSA ziņojumiem, tiek secināts, ka kopš direktīvas stāšanās spēkā ir uzlabojusies ES ostu spēja uzņemt un apstrādāt dažāda veida atkritumus, uz kuriem attiecas direktīva. ES ostas mūsdienās parasti spēj uzņemt un apstrādāt dažāda veida atkritumus — ar dažiem izņēmumiem attiecībā uz naftas produktu kravu atliekām un īpašu veidu bīstamajiem atkritumiem. Tomēr nav veikts sīki izstrādāts novērtējums par to, cik lielā mērā situācija ir uzlabojusies pēc direktīvas stāšanās spēkā. Neraugoties uz ostu atkritumu uzņemšanas iekārtu vispārēju pilnveidošanu, daži jautājumi atbilstības kontekstā joprojām ir problemātiski, jo īpaši attiecībā uz sadzīves atkritumu nodošanu (cieto atkritumu nošķiršana uz kuģa un atkritumu nešķirošana uz sauszemes), tilpuma jautājumiem saistībā ar notekūdeņiem un tādu atkritumu uzņemšanu, uz kuriem attiecas MARPOL VI pielikums (atliekas no izplūdes gāzu tīrīšanas sistēmām). Turklāt, īstenojot direktīvu, nebija iespējams nodrošināt visu attiecīgo ieinteresēto personu pilnīgu līdzdalību, iesaistoties atbilstīgās apspriedēs par minētajiem plāniem. Ostu lietotāji bieži vien netiek pietiekami iesaistīti plānu izstrādē, īstenošanā un pārskatīšanā, un tādējādi viņu vajadzības netiek ņemtas vērā visā pilnībā.

Direktīva par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās ir veicinājusi to, ka ES ostās tiek nogādāts lielāks daudzums sadzīves atkritumu (MARPOL V pielikums). Dati uzrāda, ka sadzīves atkritumu daudzums, kuru kuģi nodeva ostās 2013. gadā, vairāk nekā divas reizes pārsniedz 2004. gadā nodoto daudzumu. Atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās nodoto notekūdeņu (MARPOL IV pielikums) apjoms ir salīdzinoši stabils, un kopumā negatīva tendence tika konstatēta saistībā ar ostās nodotajiem atkritumiem, kuri satur naftas produktus (MARPOL I pielikums), — laikposmā no 2008. līdz 2010. gadam bija vērojams straujš samazinājums, taču pēc tam ostās nodoto naftas produktu atkritumu apjoms kopumā saglabājās nemainīgs. Tai pašā laikā ievērojami samazinājās jūrā izkrauto naftas produktu atkritumu aplēstais daudzums — šāds konstatējums izdarīts, pamatojoties uz iespējamo naftas produktu piesārņojuma gadījumu uzraudzības un konstatācijas tendencēm, proti, naftas produktu piesārņojuma gadījumu skaits ir samazinājies vidēji no 10,77 gadījumiem uz 1000 km2 2008. gadā līdz vidēji 3,89 naftas produktu piesārņojuma gadījumiem 2013. gadā. Šo tendenci ietekmē arī kuģu dzinēju un izmantoto degvielu tehnoloģiskā attīstība, kas ļauj samazināt naftas produktu atkritumu daudzumu uz kuģiem. Lielāks ostās nodoto sadzīves atkritumu daudzums liecina par Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās pozitīvo ietekmi, ņemot vērā tās mērķi samazināt atkritumu izkraušanu jūrā. Ārējais faktors, kas ietekmē tendenci saistībā ar nodotajiem notekūdeņiem, ir tāds, ka ir uzlabojusies kruīzkuģu spēja attīrīt notekūdeņus uz kuģa.

Atšķirības saistībā ar atkritumu nodošanu daļēji ietekmē tas, kādas izmaksu segšanas sistēmas ir ieviestas ostās. Šīs sistēmas dažādās ostās un reģionos ievērojami atšķiras pēc minimālās netiešās ietekmes, lai nodrošinātu nepieciešamo stimulu ar mērķi panākt, ka atkritumi netiek izkrauti jūrā. Ir pierādīts, ka ievērojami mazāk atkritumu nodod ostās, kuras piemēro 100 % tiešās maksas sistēmu, kas paredz, ka maksu par atkritumiem pilnībā piemēro, pamatojoties uz nodoto apjomu. Saskaņā ar šīm sistēmām nodoto naftas produktus saturošo atkritumu daudzums pārskata periodā (2004.–2013. gads) veido tikai pusi no atkritumu daudzuma, kas nodots saskaņā ar citām izmaksu segšanas sistēmām, savukārt saskaņā ar tiešo izmaksu sistēmām nodoto sadzīves atkritumu daudzums neveido pat vienu trešdaļu no sadzīves atkritumu daudzuma, kas nodots saskaņā ar citām sistēmām, kuras izmanto ES ostās. Izmaksu segšanas sistēmu lielā daudzveidība dažādās dalībvalstīs, jo īpaši metode, ko izmanto, lai aprēķinātu maksu par atkritumu nodošanu, mazina pārredzamību ostu lietotājiem un rada priekšstatu, ka maksa par atkritumu uzņemšanas iekārtu izmantošanu ostās ir pārāk augsta.

Tai pašā laikā pastāv būtiskas atšķirības starp ostām un reģioniem attiecībā uz to, kā tiek interpretēti un piemēroti noteikumi par kuģu atkritumu obligātu nodošanu, kā arī par atbrīvojumu piemērošanu kuģiem, kas ir iesaistīti regulārā satiksmē. Dažās ostās prasības par atkritumu nodošanu tiek īstenotas stingri, savukārt citās ostās kompetentās iestādes nepieprasa visu kuģa atkritumu nodošanu, kā to paredz direktīva, un mēdz izdarīt izņēmumu attiecībā uz notekūdeņu nodošanu, kurus var izkraut jūrā saskaņā ar MARPOL darbības prasībām. Atšķirības atbrīvojumu režīma īstenošanā, jo īpaši atbrīvojumu piešķiršanas kritēriju piemērošanā, ietekmē atkritumu apsaimniekošanas darbību efektivitāti un var lieki aizkavēt kuģus. Dati arī liecina, ka tiek sniegtas nepietiekamas garantijas attiecībā uz to, ka ir ieviesti atkritumu nodošanas pasākumi, kā to paredz direktīva atbrīvojumu piemērošanas gadījumā, un tā rezultātā samazinās ostās nodoto atkritumu daudzums. Dati apstiprina, ka šīs atšķirības ierobežo direktīvas vispārējo efektivitāti nodoto atkritumu daudzuma samazinājuma izteiksmē, taču tie nav pietiekami sīki izstrādāti, lai sniegtu informāciju par to, cik lielā mērā šāda ierobežošana ir notikusi.

Direktīva par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās ir bijusi tikai daļēji lietderīga iecerēto mērķu sasniegšanai.

2.3. Vai direktīva ir nodrošinājusi to, ka tās mērķi tiek sasniegti efektīvi?

Lai gan ieguvumi no Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās īstenošanas ir acīmredzami, proti, tas, ka atkritumi netiek izkrauti jūrā, ir uzskatāms par tiešu ieguvumu sabiedrībai, tomēr šāda ieguvuma kvantitatīva izmērīšana ir problemātiska. Novērtējumā ieguvumi no “sadzīves atkritumu neizkraušanas jūrā”, kuru pamatā bija aplēses par to savākšanas izmaksām, tika salīdzināti ar gada izmaksām saistībā ar Direktīvas par atkritumu uzņemšanas iekārtām ostās īstenošanu, kas galvenokārt ir attiecināmas uz prasību paziņot par atkritumu nodošanu un atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu izstrādi. Salīdzinājums parādīja, ka ieguvumi lielā mērā pārsniedz īstenošanas izmaksas. Ieguvumu un izmaksu starpība, kas tiek novērtēta kā 71 miljons EUR gadā, galvenokārt ir balstīta uz izvairīšanos no sadzīves atkritumu izkraušanas jūrā, un tā būtu ievērojami lielāka, ja aplēsē tiktu iekļauti arī ieguvumi saistībā ar izvairīšanos no naftas produktus saturošu atkritumu un notekūdeņu izkraušanas jūrā. Būtu jāņem vērā arī tas, ka šīs ir ļoti vispārīgas aplēses, kā sīkāk izklāstīts pētījuma ziņojumā.

Tomēr tika konstatēts, ka ostas un iestādes, kas veic pārbaudes, nepietiekami izmanto informāciju, kas paziņota, izmantojot iepriekšējos paziņojumus par atkritumu nodošanu, un ka nenotiek tāda sistemātiska informācijas apmaiņa starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kas nodrošinātu pamatu efektīvai uzraudzībai un izpildei. Tādējādi rodas pamatoti jautājumi par šā pasākuma proporcionalitāti. Tai pašā laikā 2015. gada jūnijā kļuva saistošas prasības sniegt paziņojumu par atkritumiem, izmantojot valsts viena kontaktpunkta sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/65/EK par ziņošanas formalitātēm kuģiem, kuri ienāk dalībvalstu ostās un/vai iziet no tām (Ziņošanas formalitāšu direktīva). Tiek gaidīts, ka valsts viena kontaktpunkta sistēma saīsinās laiku, ko kuģi un ostas iestādes atvēl iepriekšējā paziņojuma sniegšanai, tādējādi samazinot administratīvo slogu. Turklāt tiek gaidīts, ka minētā sistēma uzlabos informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm. Liels skaits mazāku ostu uzskata, ka atkritumu uzņemšanas un apstrādes plānu izstrāde un novērtēšana ir apgrūtinājums, jo tām bieži vien trūkst resursu, lai sagatavotu sīki izstrādātus plānus, kas aptver visus aspektus, kā tiek prasīts direktīvā. Novērtējumi ir parādījuši, ka mazāk nekā puse no plāniem, kurus bija sagatavojušas mazākās ostas, ietvēra novērtējumu par atkritumu uzņemšanas iekārtu nepieciešamību ostās, kā arī pieņemto atkritumu veida un daudzuma aprakstus. Šāda situācija liek nopietni apšaubīt mazāko ostu spēju izpildīt direktīvas prasības, tādēļ būtu nepieciešams turpmāk izvērtēt, kāda ir ietekme mazāko ostu gadījumā, ņemot vērā direktīvas vispārējos mērķus.