KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Paplašināšanās stratēģija un galvenie uzdevumi 2012.–2013. gadā /* COM/2012/0600 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Paplašināšanās stratēģija un galvenie uzdevumi 2012.–2013. gadā 1. IEVADS Eiropas Savienība paplašināšanās politiku ir īstenojusi vairāk nekā četrdesmit gadus. Vairākās paplašināšanās kārtās dalībvalstu skaits ir pakāpeniski pieaudzis no sākotnējām sešām līdz divdesmit septiņām. Horvātija par 28. dalībvalsti kļūs 2013. gada 1. jūlijā. Īstenojot paplašināšanās politiku, ES kopš tās izveides ir atbildējusi uz mūsu kontinenta tautu leģitīmo vēlmi būt vienotām kopīgā Eiropas projektā. Tas ir pulcējis tautas un kultūras, bagātinot Eiropas Savienību ar daudzveidību un dodot tai dinamismu. Vairāk nekā trīs ceturtdaļas ES dalībvalstu savulaik bija “paplašināšanās” valstis. Laikā, kad ES saskaras ar nopietniem pārbaudījumiem un neskaidru situāciju pasaulē un rod jaunu stimulu ekonomikas, finanšu un politiskajai integrācijai, paplašināšanās politika arvien turpina veicināt mieru, drošību un labklājību mūsu kontinentā. Izvirzot stingru, bet taisnīgu nosacījumu kopumu, pievienošanās izredzes kalpo par dzinējspēku politikas un ekonomikas reformām, viešot pārmaiņas sabiedrībā un radot jaunas iespējas iedzīvotājiem un uzņēmumiem. Līdztekus paplašināšanās nostiprina Savienības politikas un ekonomikas spēcīgākos aspektus. Uzņemoties vadošu lomu ar savu paplašināšanās politiku, ES var izbaudīt spēcīgāka un vienotāka kontinenta priekšrocības un pierādīt savu pastāvīgo globāla spēlētāja lomu. Nesenās paplašināšanās kārtas, uzņemot Viduseiropas un Austrumeiropas valstis, ne tikai apvienoja austrumus un rietumus pēc vairāku desmitgažu mākslīgās nošķirtības. Tās arī sniedza savstarpējus ieguvumus: ciešāku tirdzniecības integrāciju, lielāku iekšējo tirgu, apjomradītus ietaupījumus un plašākas ieguldījumu un darba iespējas. Laikposmā no sarunu sākuma līdz faktiskajai pievienošanās dienai Eiropas Savienības eksporta apjoms uz pievienošanās valstīm vairāk nekā trīskāršojās. Saskaņā ar aplēsēm trešdaļu no pievienošanās valstu jau tā lielās izaugsmes tajā pašā periodā noteica paplašināšanās ietekme. Centrāla loma paplašināšanās procesā ir tiesiskuma un demokrātiskas pārvaldes nostiprināšanai. Līdzšinējā paplašināšanās procesā gūtā pieredze rāda, ka šīm jomām ir jāpievērš pastiprināta uzmanība un ir jāuzlabo procesa kvalitāte. Tas ir pamats un veicinošs aspekts stabilitātei reģionā, kuru vēl nesen plosīja konflikti, un sekmē tādas vides veidošanos Dienvidaustrumeiropā, kas veicina izaugsmi un ļauj piesaistīt ieguldījumus, aktivizē reģionālo sadarbību un dod iespēju risināt tādas kopīgas problēmas kā organizētā noziedzība un korupcija. Tādējādi tiek risināti tiesiskuma, drošības un pamattiesību jautājumi, kas tiešā veidā interesē gan ES, gan paplašināšanās valstu pilsoņus. Tā kā Padome jūnijā sarunu programmā ar Melnkalni atbalstīja Komisijas ierosināto jauno pieeju attiecībā uz tiesu iestādēm, pamattiesībām, tiesiskumu, brīvību un drošību, tiesiskuma nozīme ir cieši nostiprināta kā centrāls jautājums pievienošanās procesā, veidojot pamatu arī turpmākām sarunām. Pagājušā gadā ES politiskajā dienaskārtībā dominēja pašreizējie sarežģījumi eurozonā. Līdztekus nesenajai pasaules finanšu krīzei tas spilgti norādīja uz valstu tautsaimniecību savstarpējo atkarību gan ES, gan pasaulē. Pārbaudījumi, ar ko saskaras eurozona, liek apzināties to, cik svarīgi ir turpināt konsolidēt ekonomikas un finansiālo stabilitāti un sekmēt reformas un izaugsmi, arī paplašināšanās valstīs. Paplašināšanās procesā būs jāņem vērā arī ekonomikas, finanšu un politiskās integrācijas pastiprināšanās, kas attiecīgi notiek Eiropas Savienībā. Nostiprināt paplašināšanās valstu noturību pret krīzēm ir kopīgu interešu jautājums. Šajā ziņā paplašināšanās process ir spēcīgs instruments. Stiprāka, paplašināta ES spēs labāk risināt šīs problēmas. Piemēram, Turcijas ekonomikas dinamisms, Turcijas ģeopolitiskā loma, tās ieguldījums energoapgādes drošībā un tās gados jaunākie iedzīvotāji pievienošanās perspektīvā paver iespējas gan Turcijai, gan ES. Nestabilitātes risku novēršana Rietumbalkānos nepārprotami ir kopīgu interešu joma, ņemot vērā ciešanas nesošo karu un šķelšanos sekas šajā reģionā. Paplašināšanās process atbalsta tos, kas šajā reģionā iestājas par reformām, tādējādi padarot neatgriezeniskāku pēckara demokrātiskās pārejas procesu. Tas palīdz novērst iespējami daudz augstākās izmaksas, ko radītu nestabilitātes seku risināšana. Stabilitātes un demokrātijas stiprināšana Dienvidaustrumeiropā ir ieguldījums arī patiesas un ilgtspējīgas demokrātijas iedibināšanā attiecībā uz ES tālākiem kaimiņiem. Atjaunotais konsenss par paplašināšanos, par ko vienojās Eiropadome, joprojām ir ES paplašināšanās politikas pamats. Šīs politikas pamatā ir tādi principi kā saistību konsolidācija, taisnīgi un stingri nosacījumi un labāka saziņa ar sabiedrību, kā arī ES spēja integrēt jaunās dalībvalstis. Pašlaik paplašināšanās programma ietver Rietumbalkānus, Turciju un Islandi. ES ir konsekventi uzsvērusi, ka tās politika attiecībā uz Rietumbalkāniem ir iekļaujoša, secīgās Eiropadomes sanāksmēs apliecinot, ka visa šā reģiona nākotne ir Eiropas Savienībā. Nepieciešamā sagatavošanās darba kopējais satvars joprojām ir Stabilizācijas un asociācijas process. Lai paplašināšanās process būtu sekmīgs, ļoti būtiski ir saglabāt tā ticamību. Tas ir svarīgi, lai nodrošinātu, ka paplašināšanās valstīs tiek īstenotas vērienīgas reformas ar mērķi izpildīt noteiktos kritērijus, jo īpaši Kopenhāgenas kritēriju kopumu. Tas ir svarīgi arī saistībā ar to, lai nodrošinātu dalībvalstu un to pilsoņu atbalstu. Ir būtiski svarīgi veicināt izpratni un uz faktiem balstītas diskusijas par paplašināšanās politikas ietekmi, īpaši šobrīd, kad ES saskaras ar nopietniem pārbaudījumiem. Šajā kontekstā būtisks ir katra konkrēto nopelnu princips. Temps, kādā katra valsts virzās uz dalību ES, ir atkarīgs no tās rezultātiem nepieciešamo nosacījumu izpildē. Tādējādi paplašināšanās jau pēc definīcijas ir pakāpenisks process, kura pamatā ir reformu pienācīga un ilgtspējīga īstenošana attiecīgajās valstīs. Jaunā pieeja sarunām tiesiskuma jomā nosaka, ka visā sarunu procesā ir jāuzrāda stabili reformu īstenošanas rezultāti. Reformām ir dziļi jāiesakņojas, lai tās būtu neatgriezeniskas. Drīzumā gaidāmā Horvātijas iestāšanās, pievienošanās sarunu sākšana ar Melnkalni jūnijā un Serbijai martā piešķirtais kandidātvalsts statuss liecina, ka ES ievēro savas saistības, ja ir izpildīti nosacījumi. Šīs pozitīvās norises turklāt raida spēcīgu signālu par to, kāds pārmaiņu potenciāls piemīt paplašināšanās procesam un ko var sasniegt teritorijā, kurā vēl tikai pirms pāris gadu desmitiem plosījās karš. Tās rada stimulu un motivāciju visām reģiona valstīm aktīvāk gatavoties paredzamajai dalībai ES. Pagājušā gadā paplašināšanās valstīs ir bijušas vērojamas vairākas pozitīvas attīstības tendences. Papildus norisēm Horvātijā, Melnkalnē un Serbijā ir gūti pozitīvi rezultāti bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā, kur pievienošanās augsta līmeņa dialogs ir pamudinājis iestādes mērķtiecīgāk pievērsties reformām. Valdības un opozīcijas dialogs Albānijā ir ļāvis lielā mērā iziet no politiskā strupceļa, un ir pieņemtas vēlēšanu un parlamenta reformas. Pievienošanās sarunas ar Islandi rit labi. Turcija ir aktīvi atbalstījusi jauno pozitīvo programmu, par ko bija paziņots pērn un ko Komisija sāka 2012. gada maijā. Tajā pašā laikā vairumā valstu reformas vēl ir jāturpina. Nopietni uzdevumi joprojām jārisina tādās jomās kā cilvēktiesības, laba pārvaldība, tiesiskums, tostarp cīņa pret korupciju un organizēto noziedzību, administratīvās spējas, bezdarbs, ekonomikas reformas un sociālā integrācija. Vairākos gadījumos nepieciešams uzņemties lielāku atbildību par reformām un sakopot vajadzīgo politisko gribu virzīties uz priekšu. Vārda brīvības un plašsaziņas līdzekļu neatkarības nostiprināšana aizvien ir ievērojama problēma. Pievienošanās procesu vēl aizvien dažkārt negatīvi ietekmē divpusēji jautājumi. Paplašināšanās process pēc savas dziļākās būtības ir iekļaujošs un prasa procesa dalībnieku plašu iesaisti. Paplašināšanās valstīs vērojamais plašais politiskais konsenss un iedzīvotāju atbalsts vajadzīgajām reformām ievērojami palīdz īstenot pārmaiņas, kas vajadzīgas, lai virzītos uz dalību ES. Šajā paziņojumā ir izvērtēta pašreizējā situācija attiecībā uz Eiropas Savienības paplašināšanās darba kārtību. Pamatojoties uz pievienoto padziļināto analīzi par katru valsti[1], paziņojumā ir apkopots tas, ko šīs valstis ir sasniegušas, gatavojoties dalībai ES, kāda ir to pašreizējā situācija, novērtētas to izredzes turpmākajiem gadiem un šajā saistībā sniegti vairāki ieteikumi. Tāpat kā iepriekšējos gados, īpaša uzmanība ir veltīta vairākiem galvenajiem uzdevumiem, kā arī ES sniegtajam atbalstam paplašināšanās valstīm, tostarp Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta ietvaros. 2. GALVENIE UZDEVUMI 2.1. Tiesiskumu izvirzīt paplašināšanās politikas priekšplānā Nesenajās paplašināšanās kārtās gūtā pieredze un paplašināšanās valstīs vērojamās problēmas liecina, ka ir svarīgi tiesiskumam paplašināšanās politikā piešķirt vēl lielāku lomu. Pagājušā gada stratēģijas dokumentā bija ierosināta jauna pieeja sarunām tiesu iestāžu un pamattiesību un tiesiskuma, brīvības un drošības jomā, un Padome to apstiprināja. Tagad šī pieeja ir atspoguļota 2012. gada jūnijā pieņemtajā Melnkalnes sarunu programmā, tiesiskuma nozīmi cieši nostiprinot kā centrālu jautājumu pievienošanās procesā un veidojot pamatu arī turpmākām sarunām. Valstīm, kuras vēlas iestāties Savienībā, ir jāpierāda sava spēja nostiprināt Savienības pamatā esošo vērtību faktisko ievērošanu visos pievienošanās procesa posmos. Tām jau agrīnā posmā ir jāizveido demokrātiskas pārvaldes un tiesiskuma nodrošināšanai nepieciešamās galvenās iestādes un jāatbalsta to pienācīga darbība; te jāmin valsts parlaments, valdība un tiesu sistēma, ieskaitot tiesas un valsts prokuratūru, kā arī tiesībaizsardzības iestādes. Vairumā paplašināšanās valstu ir jārisina vairāki būtiski uzdevumi turpmāk minētajās jomās. Attiecībā uz tiesu iestāžu sistēmu valstīm ir jānodrošina, ka tā ir neatkarīga, objektīva un uzticama un spēj nodrošināt taisnīgu tiesu. Valstīm arī jānodrošina, ka tiesu sistēmas darbojas efektīvi un tiesvedība pārmērīgi neieilgst. Šajā kontekstā vairumā valstu pašlaik ir noteiktas tiesu iestāžu reformu stratēģijas. Ir gūti panākumi valstu tiesu padomju neatkarības nostiprināšanā un dažos gadījumos – attiecībā uz jaunām tiesnešu iecelšanas procedūrām. Tomēr joprojām ir daudz risināmu uzdevumu, jo īpaši, lai nodrošinātu stingrākas procedūras tiesnešu un prokuroru iecelšanai amatā, rastu pareizo līdzsvaru starp tiesu neatkarību un uzticamību, tostarp risinot tiesnešu neaizskaramības jautājumu, un samazinātu bieži vien pārmērīgo neizskatīto lietu skaitu. Joprojām problemātiska ir tiesas nolēmumu izpilde. Papildus tiesiskā regulējuma un administratīvām reformām daudzos gadījumos ir vajadzīgas pārmaiņas tiesu kultūrā, lielāku uzsvaru liekot uz pieeju par pakalpojuma sniegšanu pilsoņiem. Korupcija joprojām ir nopietna problēma vairumā paplašināšanās valstu. Korupcija grauj tiesiskumu, negatīvi ietekmē uzņēmējdarbības vidi un valstu budžetus un ietekmē iedzīvotāju ikdienas dzīvi tādās jomās kā veselības aprūpe un izglītība. Korupcijas izplatība paver iespējas tam, lai organizētās noziedzības grupas iefiltrētos valsts un privātajā sektorā. Valstīm ir jānodrošina spēcīga sistēma korupcijas novēršanai, jo īpaši uzlabojot valsts iestāžu darba un valsts līdzekļu izlietojuma pārredzamību. Tiesībaizsardzības iestādēm savā darbā ir jāuzņemas iniciatīva un jābūt koordinētām un efektīvām, lai nodrošinātu, ka korupcijas lietās, tostarp augsta līmeņa lietās, notiek pienācīga izmeklēšana un kriminālvajāšana un tiek piemēroti attiecīgi sodi. Daudzās paplašināšanās valstīs ir jāturpina darbs saistībā ar politisko partiju un vēlēšanu kampaņu finansēšanu, interešu konfliktu novēršanu, publiskā iepirkuma pārredzamību, informācijas pieejamību un līdzekļu izņemšanu un konfiskāciju. Dažās valstīs ir izveidoti un labi darbojas specializēti prokuratūras dienesti. Liels darbs būs jāveic, lai varētu uzrādīt nepieciešamos īstenošanas rezultātus. Lai uzraudzītu korupcijas novēršanas politikas rezultātus, ir jāizveido uzticama statistikas sistēma. Organizētā noziedzība ir nopietna problēma vairumā paplašināšanās valstu, un tās apkarošana joprojām ir viena no galvenajām prioritātēm. Daudzu noziedzīgo darbību pārrobežu raksturs nozīmē, ka reģiona tiesībaizsardzības un tiesu iestādēm ir cieši jāsadarbojas gan ar ES dalībvalstīm, gan starptautiskā līmenī. Tiesībaizsardzības iestāžu rīcībā ir jābūt efektīviem juridiskajiem un izmeklēšanas instrumentiem, lai tās varētu pienācīgi apkarot un sodīt organizēto noziedzību. Jo īpaši ir jāuzlabo to spējas veikt finanšu izmeklēšanu. Virzība notiek, taču vairumā valstu ir jādara daudz vairāk, lai nodrošinātu aktīvu izmeklēšanu, efektīvu turpmāku izskatīšanu tiesā un ciešāku sadarbību valsts un starptautiskā līmenī. Komisija turpina atbalstīt prokuroru reģionālo tīklu, kurā palīdzību sniegs dalībvalstu norīkotie eksperti. Būtu jācenšas attīstīt operatīvo sadarbību ar attiecīgajām Eiropas struktūrām, jo īpaši ar Eiropolu. Valsts administrācijas reforma vairumā paplašināšanās valstu joprojām ir viena no galvenajām prioritātēm politisko kritēriju vidū. Šī reforma, kas ir būtiski svarīga demokrātiskai pārvaldei un tiesiskumam, ir vērsta uz pārredzamības, pārskatatbildības un efektivitātes palielināšanu un lielākas uzmanības pievēršanu iedzīvotāju un uzņēmumu vajadzībām. Lai nodrošinātu valsts darbību un īstenotu dalībai ES nepieciešamās reformas, būtiska nozīme ir pienācīgām administratīvajām procedūrām, tostarp attiecībā uz cilvēkresursiem un valsts finanšu pārvaldību, ieskaitot nodokļu iekasēšanu, un uzticamām un neatkarīgām statistikas sistēmām. Valstīm ir aktīvāk jāstrādā pie tā, lai uzlabotu valsts pārvaldi visos tās līmeņos, pamatojoties uz vispārējām valsts līmeņa stratēģijām. Ņemot vērā paplašināšanās valstīs vērojamās problēmas, Komisija nostiprinās tās īstenoto novērtēšanu un uzraudzību, apzinot galvenos trūkumus un sniedzot palīdzību reformu plānošanā, prioritāšu noteikšanā un īstenošanā. Vairumā paplašināšanās valstu būtisks jautājums ir pilsoniskās, politiskās, sociālās un ekonomiskās tiesības, kā arī minoritāšu tiesības. Šo pamattiesību aizsardzība ir vispārīgi garantēta tiesību aktos, taču daudzos gadījumos ir problēmas ar īstenošanu. Dažos gadījumos vēl ir konstatējumi trūkumi regulējumā, piemēram, saistībā ar diskriminācijas aizlieguma tiesību aktu darbības jomu. Daudzās valstīs būtiski jānostiprina tādas valstu cilvēktiesību iestādes kā tiesībsarga biroji, kā arī tiesībaizsardzības iestāžu darbība, risinot, piemēram, naida noziegumu un dzimumu vardarbības gadījumus. Joprojām izplatīta problēma ir vispārējā sabiedrības attieksme pret tādām neaizsargātām grupām kā etniskās minoritātes, personas ar invaliditāti un lesbietes, geji, biseksuāļi un transpersonas. Paplašināšanās valstīs kopumā ir plurālistiski plašsaziņas līdzekļi. Dažās valstīs ir gūti panākumi saistībā ar nozieguma statusa atcelšanu neslavas celšanai. Tomēr vairākās valstīs joprojām ir nopietnas problēmas ar vārda brīvību, kas izpaužas kā politiska iejaukšanās, ekonomiskais spiediens, pašcenzūra un žurnālistu nepietiekama aizsardzība pret uzmākšanos vai pat vardarbīgiem uzbrukumiem. Jo īpaši Turcijā tiesību aktu sistēma vēl nenodrošina pietiekamu vārda brīvības aizsardzību, un nopietnas bažas rada pret žurnālistiem vērsto tiesas prāvu un izmeklēšanu lielais skaits un nepamatotais spiediens uz plašsaziņas līdzekļiem. Ņemot vērā šajā jomā joprojām aktuālās problēmas, Komisija plāno 2013. gada pirmajā pusē rīkot pasākumu, kas būtu kā turpinājums 2011. gada maijā notikušajai konferencei “Speak Up”. Šajā pasākumā piedalītos Rietumbalkānu valstu un Turcijas plašsaziņas līdzekļu un pilsoniskās sabiedrības pārstāvji, lai apspriestu, kādā mērā valdības īsteno galvenās prioritātes, lai sasniegtu Eiropas standartus vārda brīvības jomā. Komisija šajā jomā turpinās cieši sadarboties ar Eiropas Parlamentu. Šiem jautājumiem arī turpmāk pievienošanās procesā tiks piešķirta būtiska nozīme. Ņemot vērā ar tām saistītās problēmas un reformu ilgtermiņa raksturu, tiesu iestāžu un pamattiesību sadaļai un tiesiskuma, brīvības un drošības sadaļai pievērsīsies sarunu sākumposmā, lai dotu maksimāli daudz laika līdz sarunu noslēgšanai pabeigt nepieciešamo likumdošanas procesu, izveidot iestādes un pārliecināties par stabilu īstenošanu. Šīs sadaļas atvērs, pamatojoties uz valsts iestāžu pieņemtiem rīcības plāniem. Lai palīdzētu katrai kandidātvalstij izstrādāt šos rīcības plānus, Komisija savos caurskatīšanas ziņojumos sniegs būtiskas norādes. Jauninājums ir starpposma kritēriju ieviešana, kuri tiks noteikti sarunu sākšanas brīdī. Tikai pēc to izpildes Padome noteiks sarunu noslēgšanas kritērijus. Tādējādi sarunas tiks vestas strukturēti, ņemot vērā laiku, kas vajadzīgs reformu pienācīgai īstenošanai un tam, lai pārliecinātos par stabiliem īstenošanas rezultātiem. Šajā procesā ir iestrādāti arī drošības un koriģējošie pasākumi, lai dotu iespēju, piemēram, atjaunināt kritērijus un nodrošinātu vispārējo līdzsvaru sarunu virzībā attiecībā uz visām sadaļām. Jaunā pieeja paredz arī sarunu un reformu procesa lielāku pārredzamību un iekļaujošu attieksmi, mudinot kandidātvalstis noteikt savas reformu prioritātes, apspriežoties ar attiecīgajām ieinteresētajām personām, lai nodrošinātu maksimālu atbalstu prioritāšu īstenošanai. Komisija uzraudzības ietvaros pievērsīsies šajās jomās gūtajiem panākumiem. Lai atbalstītu reformu īstenošanu, arī turpmāk tiks izmantoti IPA līdzekļi. Tiesiskuma un valsts pārvaldes nostiprināšana ir ārkārtīgi svarīga, ja paplašināšanās valstis vēlas tuvināties ES un galu galā pilnībā uzņemties dalībvalsts pienākumus. Saskaņā ar jauno pieeju lielāks uzsvars uz tiesiskumu tiek likts jau pirms pievienošanās sarunu sākuma. Melnkalnes gadījumā galveno tiesiskuma sadaļu caurskatīšana tika sākta jau pirms vispārējo sarunu atvēršanas. Attiecībā uz citām kandidātvalstīm bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika un Serbija arī tika aicinātas uz skaidrojošām sanāksmēm par caurskatīšanu. Galvenās prioritātes, kas izvirzītas kā priekšnosacījumi pievienošanās sarunu sākšanai ar Albāniju, lielā mērā attiecas uz tiesiskumu. Tiesiskuma jautājumiem ir svarīga nozīme uz konkrētām valstīm vērstajās iniciatīvās, ko Komisija sāka pagājušā gadā un kuras minētas šā paziņojuma 3. daļā. 2.2. Reģionālā sadarbība un pēckonflikta izlīguma process Rietumbalkānu valstīs Reģionālā sadarbība un labas kaimiņattiecības ir stabilizācijas un asociācijas procesa būtiski elementi, un tādēļ Komisija tos cieši uzrauga visos pievienošanās procesa posmos. Šajā jautājumā pagājušā gadā tika gūti turpmāki panākumi. Turpinājās reģiona līderu un politiķu divpusējie un daudzpusējie kontakti, tostarp tādās jutīgās jomās kā kara noziegumi, robežas, bēgļu atgriešana, organizētā noziedzība un policijas sadarbība, kā arī tādos reģionālos forumos kā Enerģētikas kopiena, Eiropas kopējā aviācijas telpa, Centrāleiropas Brīvās tirdzniecības zona (CEFTA) un Reģionālā valsts pārvaldes skola. Tika iecelts jauns Reģionālās sadarbības padomes (RCC) ģenerālsekretārs. Komisija cer, ka RCC turpinās reģionālās sadarbības jomā attīstīt savu lomu kā platforma visam reģionam svarīgu jautājumu un ES perspektīvas izcelšanai, tādējādi turpinot reģionālās sadarbības integrēšanu valstu politiskajā programmā. Atbildībai par reģionālo sadarbību un tās virzības nodrošināšanai būtu jābūt paša reģiona ziņā. Strīdi saistībā ar etnisko grupu vai statusa jautājumiem, īpaši Bosnijā un Hercegovinā un Kosovā*, joprojām kavē iestāžu darbību, sarežģījot reformu procesu un reizēm radot plašākas reģionālas sekas. Virzīties uz dalību ES ir labākais veids, kā minētajām valstīm risināt šīs problēmas. Sarežģītus ar etniskajām grupām saistītus jautājumus var sekmīgi atrisināt ar dialoga un kompromisa starpniecību, kā to pierāda Ohridas pamatnolīguma īstenošana bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā. Atšķirīgie viedokļi par Kosovas statusu joprojām kavē dziļāku attiecību veidošanos ar ES. Nopietna problēma joprojām ir jautājums par Kosovas ziemeļu daļu. Lai panāktu virzību šajos jautājumos, nepieciešama visu pušu konstruktīva sadarbība. Belgradas un Prištinas dialoga ietvaros ir sasniegti jauni rezultāti, panākot vienošanos par reģionālo sadarbību un pārstāvību un robežu integrētu pārvaldību. Pēdējā minētā vienošanās vēl ir jāīsteno. Ir precizēta Serbijas interpretācija attiecībā uz vienošanos par reģionālo sadarbību un Kosovas pārstāvību, un, vērtējot pēc sākotnējās īstenošanas, tā vairs nerada šķēršļus vispārējai reģionālajai sadarbībai. Citās tādās jomās kā pārvietošanās brīvība, kadastrs, civilstāvokļa reģistri, muitas zīmogi un diplomu savstarpēja atzīšana vienošanos īstenošana ir bijusi nevienmērīga un tām līdz šim ir ierobežota praktiskā ietekme. Šajā procesā steidzami jāgūst turpmāki panākumi. Sabiedrībā kopumā arvien uzstājīgāk izskan pēckonflikta izlīguma vēlme, kas rada stingrāku pamatu tam, lai risinātu kara atstātos jautājumus saistībā ar kara noziegumiem, bēgļiem un etnisko grupu saspīlētajām attiecībām. NVO un pilsoniskās sabiedrības iniciatīvas, piemēram Jauniešu iniciatīva cilvēktiesību jomā, Taisnības un samierināšanās komisija (RECOM) un Igman iniciatīva, ir svarīgas pēckonflikta izlīguma procesa veicināšanā attiecīgā reģiona pilsoņu vidū, un būtu jāatbalsta. Tomēr turpmākajos gados būs vērīgi jāseko līdzi tam, lai novērstu nacionālistiskas tendences. Valdībām un jo īpaši politiskajiem līderiem ir aktīvāk jāstrādā pie tā, lai veicinātu pagātnes mantojuma jautājumu risināšanai labvēlīgu gaisotni. Šie jautājumi saistībā ar pagātnes konfliktiem kopā ar citiem nenokārtotiem divpusējiem jautājumiem joprojām ir galvenie draudi stabilitātei Rietumbalkānos, tāpēc tie steidzami jārisina. Šo jautājumu nokārtošana novērsīs lielāko šķērsli Rietumbalkānu valstu ceļā uz dalību ES. Attiecībā uz kara noziegumiem, lai panāktu ilglaicīgu izlīgumu, ir jāpabeidz lietu izskatīšana par bijušajā Dienvidslāvijā kara laikā izdarītajiem noziegumiem. Turpinās sadarbība ar Starptautisko Kara noziegumu tribunālu bijušajai Dienvidslāvijai (ICTY). Pēc reģiona valstu agrāk veiktajiem izlēmīgajiem pasākumiem ir radīts labs pamats tam, lai ICTY pabeigtu savu darbu, kaut arī dažas prāvas varētu tikt noslēgtas pēc iepriekš norādītā pabeigšanas termiņa, kas ir 2014. gada decembris. Kamēr ICTY darbs pamazām tiek pabeigts, attiecīgajām valdībām vēl jārisina nopietni uzdevumi, savās tiesās risinot nesodāmības jautājumu attiecībā uz kara noziegumiem. Reģiona valstis var nodrošināt taisnīguma panākšanu tūkstošiem karā cietušo, ja tiek pausta politiskā griba, mērķtiecīgāk izmantoti resursi, turpināta reģionālā sadarbība un risinātas problēmas ar savu pilsoņu izdošanu. Vēl jānodrošina pilnīgs risinājums bezvēsts pazudušo personu problēmai. Komisija pilnībā atbalsta Kosovas konflikta laikā un pēc tā iespējami izdarīto noziegumu (tostarp cilvēku orgānu tirdzniecības) izmeklēšanu EULEX ietvaros, kā norādīts Marty ziņojumā, ko apstiprinājusi Eiropas Padomes parlamentārā asambleja. Attiecībā uz bēgļiem Belgradā 2011. gada novembrī tika parakstīta Serbijas, Horvātijas, Bosnijas un Hercegovinas un Melnkalnes ministru deklarācija, atjaunojot politisko apņemšanos noslēgt Sarajevas procesu. Ir panākta vienošanās par Reģionālo mājokļu programmu, kas tika pieteikta starptautiskā līdzekļu devēju konferencē 2012. gada aprīlī, kurā ES un starptautiskā sabiedrība apsolīja ievērojamu papildu finansiālo atbalstu. Valsts iestādēm ir jānodrošina šīs programmas īstenošana, lai sekmētu visneaizsargātāko bēgļu atgriešanos dzimtenē vai veicinātu integrāciju bēgļa apmešanās vietā. Tas dotu iespēju slēgt atlikušos uzņemšanas centrus, kuros apmetušies bēgļi un reģiona pārvietotās personas, un pabeigt atlikušo 74 000 bēgļu oficiālu svītrošanu no reģistra. Komisija ir gandarīta par šīm norisēm un aicina attiecīgās valstis aktīvi strādāt pie tā, lai atrisinātu atlikušos bēgļu un pārvietoto personu jautājumus. Būtiska problēma Rietumbalkānos joprojām ir jautājumi saistībā ar minoritātēm. Kopumā pastāv pārdomāts un vispusīgs tiesiskais regulējums minoritāšu aizsardzībai. Tajā pašā laikā praktiskā īstenošana bieži vien ir sarežģīta, jo īpaši gadījumos, kad ir saikne ar neseniem konfliktiem. Ar izglītošanu, plašu sabiedrības diskusiju stimulēšanu un izpratnes veidošanu ir jāsekmē vispārēja minoritāšu pieņemšanas kultūra. Vajadzīga aktīva rīcība naida noziegumu un diskriminācijas gadījumos. Visā reģionā īpaši neaizsargātā situācijā joprojām ir romi. Komisija turpinās atbalstīt uz šo jautājumu vērstus pasākumus, tostarp Romu desmitgades ietvaros. Valstīm būtu jāīsteno praktiskie secinājumi, kuriem tās piekrita Komisijas 2011. gadā organizētajos semināros par romiem. Labu kaimiņattiecību garā attiecīgajām pusēm paplašināšanās procesā apņēmīgi un pēc iespējas drīz jārisina nenokārotie divpusējie jautājumi, ņemot vērā vispārējās ES intereses. Iepriekšējā gadā šajos jautājumos panākts maz. Komisija mudina puses darīt visu iespējamo, lai atrisinātu atlikušos strīdīgos jautājumus saskaņā ar noteiktajiem principiem un līdzekļiem, tostarp vajadzības gadījumā nododot jautājumus izskatīšanai Starptautiskajā Tiesā vai citās esošās vai ad hoc strīdu izšķiršanas struktūrās. Divpusējie jautājumi nedrīkstētu kavēt pievienošanās procesu. Komisija ir gatava sekmēt vajadzīgā politiskā impulsa došanu risinājumu rašanai un atbalstīt ar tiem saistītās iniciatīvas. Robežu arbitrāžas nolīgums starp Slovēniju un Horvātiju, kura īstenošana sākās 2012. gadā, paver ceļu šā divpusējā jautājuma atrisināšanai un ir labs rīcības piemērs. Komisija izceļ nozīmi, kāda ir Horvātijas deklarācijai par Eiropas vērtību veicināšanu Dienvidaustrumeiropā un jo īpaši Horvātijas apņēmībai, ka divpusēji jautājumi nedrīkst kavēt kandidātvalstu pievienošanos ES. Attiecībā uz bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku Komisija uzsver, ka ir ļoti svarīgi ANO ietvaros panākt saskaņotu un abpusēji pieņemamu risinājumu par valsts nosaukumu. Risinājuma rašanā vairs nedrīkst ilgāk kavēties. 2.3. Ekonomikas un sociālie uzdevumi Nostiprināt paplašināšanās valstu ekonomikas atveseļošanos Vērtējot paplašināšanās valstu sociāli ekonomiskās norises, situācija ir neviendabīga. Visas paplašināšanās valstis lielā mērā ir spējušas noturēt makroekonomikas stabilitāti, taču dažās no tām ir ievērojami palielinājušies fiskālie riski. Visā reģionā ir jūtama ekonomikas krīzes ietekme, un Rietumbalkānu valstīs apstākļos, ko raksturo zems konkurētspējas, ienākumu un ieguldījumu līmenis un bezdarba palielināšanās, atgriežas krīze. Turcijas tautsaimniecībā vērojamā izaugsme lielā mērā ir skaidrojama ar piesardzīgu makroekonomikas politiku un reformām, kuras tika sāktas labu laiku pirms globālās krīzes. Tomēr, lai noturētu izaugsmi un nostiprinātu ekonomiku, vēl ir daudz darāmā. Pozitīvā dinamika Turcijas tautsaimniecībā paver iespēju veikt papildu strukturālās reformas, jo īpaši izglītības, infrastruktūras un darba tirgus politikas jomā. Pēc banku sistēmas sabrukuma Islandes tautsaimniecība piedzīvoja sarukumu par 12 %. Atveseļošanās, kuras pamatā ir gan eksports, gan spēcīgs iekšējais pieprasījums, sākās 2011. gadā un šogad turpinājās. Ekonomiskās situācijas stabilizēšanās tika panākta ar banku nozares izlēmīgu pārstrukturēšanu un nostiprināšanu, valsts finanšu konsolidāciju un izsvērtām politikas izvēlēm, tomēr to atviegloja kapitāla ierobežojumi, kuru atcelšana joprojām ir aktuāls uzdevums. Pēc pieticīgas izaugsmes 2010. un 2011. gadā vairumā Rietumbalkānu valstu ekonomika 2012. gadā atkal piedzīvoja kritumu, ņemot vērā negatīvās tendences Eiropas Savienībā. Horvātijā, Bosnijā un Hercegovinā un Serbijā atkal tiek piedzīvota lejupslīde. Albānija, Kosova un bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika ar nelabvēlīgajiem apstākļiem tiek galā labāk. Šajās valstīs izaugsme turpinājās, jo tajās ir izdevies noturēt iekšējo pieprasījumu un ir mazāk jūtama tirdzniecības samazināšanās ietekme. Finanšu nozarē situācija visās valstīs joprojām ir stabila, kaut arī aizdevumu portfeļa kvalitāte turpināja samazināties. Ieilgušās krīzes visuzskatāmāk redzamās sekas ir jau tā sarežģīto sociālo apstākļu pasliktināšanās. Bezdarbs turpināja pieaugt, un pašlaik Rietumbalkānos tā līmenis ir vidēji 21 %, bet vēl lielāks Bosnijā un Hercegovinā, Serbijā, bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikā un Kosovā. Šī problēma sevišķi skar jauniešus. Īpašas bažas rada tas, ka tiek noārdīta pozitīvā ietekme, ko nabadzības samazināšanas pasākumi bija devuši pirmskrīzes periodā. Īpaši vidusšķira ir kļuvusi daudz neaizsargātāka, jo ir izsīkušas mājsaimniecību finanšu līdzekļu rezerves un ietaupījumi. Vairāku aptauju rezultāti liecina, ka arvien pieaug iedzīvotāju neapmierinātība ar ekonomikas un sociālo situāciju, jo daudzi vairs bieži nevar atļauties pat pamatpreces un pakalpojumus. Šīs tendences apvienojumā ar šogad gaidāmo vājāku izaugsmi vai pat jaunu lejupslīdi rāda, ka ir vajadzīgi daudz aktīvāki politikas risinājumi saistībā ar sociālo apstākļu pasliktināšanos, tostarp bezdarbu un nabadzību, piemēram, stimulējot jaunus ieguldījumus, kas veicinātu darbavietu izveidi, un mērķtiecīgāk virzot ieguldījumus sociālajā jomā. Valstis apzinās, ka ir nepieciešamas prioritāras reformas un pasākumi izaugsmes un darbavietu jomā. Tomēr politiskā apņemšanās īstenot šīs reformas bieži vien ir pārāk vāja. Gadu gaitā nav novēroti pietiekami uzlabojumi saistībā ar ieņēmumu iekasēšanu, budžeta plānošanu un budžeta izpildi. Budžeta līdzekļi joprojām netiek izmantoti mērķtiecīgi un neveicina sociālās situācijas uzlabošanos. Darba tirgi lielā mērā joprojām nav reformēti un arodizglītības sistēmas neveicina to, lai mazinātos kvalifikācijas neatbilstība pieprasījumam. Līdz ar to strādāt gatavie bieži meklē darbu ārvalstīs, kas īstermiņā attiecīgajām tautsaimniecībām dod labumu naudas pārvedumu ieplūšanas un bezdarba mazināšanās ziņā, taču ilgtermiņā ierobežo potenciālo izaugsmi, jo samazinās darbaspēka apjoms un intelektuālais darbaspēks emigrē. Mikroekonomikas līmenī daudzas valstis ir īstenojušas reformas, lai atvieglotu uzņēmumu izveidi, vai izstrādājušas režīmus ārvalstu ieguldītāju piesaistei, taču uzņēmējdarbības vidi joprojām negatīvi ietekmē tiesiskuma trūkums un ēnu ekonomikas apmēri. ES ir apņēmusies turpināt palīdzēt valstīm ar politikas konsultācijām un finansiālo atbalstu, un cieši sadarbojas ar starptautiskajām finanšu iestādēm, lai prioritārajās jomās piešķirtu aizdevumus ar izdevīgiem noteikumiem. Komisija turpinās paplašināšanās valstu iesaisti stratēģijas “Eiropa 2020” iniciatīvās. Tā izskatīs iespēju mērķtiecīgāk izmantot stabilizācijas un asociācijas nolīguma sanāksmes, lai risinātu konkurētspējas un nodarbinātības jautājumus. Šajā nolūkā un saskaņā ar stratēģijas “Eiropa 2020” pieeju paplašināšanās valstis tiek mudinātas izvirzīt valsts līmeņa mērķus tādās jomās kā nodarbinātība, inovācija, klimata pārmaiņas, enerģētika, izglītība, nabadzības samazināšana un sociālā integrācija. Turklāt no 2013. gada Komisija ar paplašināšanās valstīm pakāpeniski sāks dialogu par reformu programmām nodarbinātības un sociālajā jomā, lai nodarbinātības un sociālajai politikai piemērotu vispusīgu pieeju. Komisija arī sekmēs aktīvāku dalību ES programmās, lai paplašināšanās valstis “Eiropa 2020” pamatiniciatīvu jomās varētu strādāt kopā ar dalībvalstīm. Reģionālās politikas grupas un RCC ir guvušas labus panākumus stratēģijas “Eiropa 2020” procesa pielāgošanā reģiona vajadzībām un reālijām. Šogad ministri, kas atbild par tirdzniecību un ieguldījumiem, apņēmās regulāri salīdzināt reģionālās tirdzniecības, privātās zinātniskās izpētes, uzņēmējdarbības un nodarbinātības politiku. Komisija cita starpā ar IPA līdzekļiem atbalstīs šo kopīgo darbu pie reformām un reģionālās uzraudzības pieeju. Spēcīgāka reģionālā sadarbība ekonomikas jomā var veicināt krīzes ietekmes mazināšanu. Reģionālās tirdzniecības īpatsvars reģiona kopējā tirdzniecības apjomā ir vidēji 17 %. Tirdzniecības plūsmas starp CBTN valstīm krīze skāra mazāk, un pēdējā laikā tās atgūstas ātrāk nekā tirdzniecība ar ES. Tomēr tirdzniecībā dominē pārtikas un plaša patēriņa preces, bet preces ar augstāku pievienoto vērtību tirdzniecības plūsmās veido tikai nelielu daļu. CBTN valstis ir iesaistījušās atsevišķu pakalpojumu liberalizācijas procesā, kas var nodrošināt ievērojamus ieguvumus visām iesaistītajām pusēm. Enerģētikas un transporta tirgu integrācija veicina reģiona konkurētspēju un rada apstākļus ieguldītāju piesaistei šajās valstīs. Rietumbalkānu ieguldījumu sistēma (RIS) tika izveidota, lai vienkop sapulcētu valstu līdzekļu devējus un starptautiskās finanšu iestādes un attiecīgajās valstīs sagatavotu potenciālo projektu sarakstu. RIS ietvaros Komisija, divpusējie līdzekļu devēji un starptautiskās finanšu iestādes 8 miljardu euro apmērā atbalsta ieguldījumus tādās jomās kā transports, enerģētika, vide, klimata pārmaiņas, sociālais sektors un privātā sektora/MVU attīstība. RIS būs arvien svarīgāka loma, palīdzot sagatavot un atbalstot tos ieguldījumus, kuri ir visvairāk vajadzīgi izaugsmes un darbavietu izveides sekmēšanai. ES ekonomikas pārvaldība un paplašināšanās valstis Ņemot vērā tālejošās pārmaiņas, kas tiek īstenotas ES ekonomikas pārvaldībā, ir svarīgi paplašināšanās valstis turpināt informēt par šo procesu un tās iesaistīt, cita starpā ievērojot šo valstu augsto ekonomiskās integrācijas līmeni ar ES. Eiropas Komisijas rīcībā ir vairāki instrumenti paplašināšanās valstu informēšanai par ES ekonomikas politikas attīstību. To vidū ir regulārs divpusējais politikas un ekonomikas dialogs, kā arī daudzpusējais ekonomikas dialogs starp Komisiju, ES dalībvalstīm un kandidātvalstīm pirmspievienošanās fiskālās uzraudzības ietvaros. Komisija pievienošanās valstu ekonomikas uzraudzību pakāpeniski pielāgos pastiprinātajai ekonomikas pārvaldībai ES. Tādējādi valstīm tiks lūgts nostiprināt ekonomikas vidēja termiņa programmas, lielāku uzsvaru liekot uz ārējās pozīcijas ilgtspēju un galvenajiem izaugsmi kavējošiem strukturālajiem šķēršļiem saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020”. Lielāks uzsvars tiks likts arī uz to, lai turpinātu stiprināt valstu fiskālās sistēmas, kurām jānodrošina atbilstība kvalitātes standartiem. Kandidātvalstīm tiks prasīts uzņemties stingras politiskās saistības, kas izriet no ikgadējā kopējā ECOFIN sanāksmē saskaņotajiem ieteikumiem. Kandidātvalstu informēšanai par citām norisēm, kas ietekmē ES ekonomikas pārvaldību, attiecīgā gadījumā papildus ekonomikas un fiskālās uzraudzības procesam izmantos kopējo ECOFIN sanāksmi, tās sagatavošanas procesu un sanāksmes stabilizācijas un asociācijas nolīguma ietvaros. Lai valstis iepazīstinātu ar izmaiņām saistībās, ievērojot ekonomikas un monetārās savienības tiesību aktus, kā arī ar jauno finanšu uzraudzības struktūru, izmantos arī turpmākās skaidrojošās sanāksmes par caurskatīšanu. Komisija izskatīs iespēju uz šīm sanāksmēm uzaicināt arī tās kandidātvalstis, ar kurām sarunas vēl nav sāktas. Ja tiks pieņemti nozīmīgi jauni tiesību akti, Komisija pievienošanās sarunu gaitā var organizēt arī papildu caurskatīšanas sanāksmes. 3. PAPLAŠINĀŠANĀS UN REFORMU DINAMIKAS SAGLABĀŠANA Paplašināšanās valstīm ir risināmi daudzi problēmuzdevumi, īpaši tādās jomās kā tiesiskums, korupcija, organizētā noziedzība, ekonomika un sociālā kohēzija. Turklāt ekonomikas stagnācijas apstākļos ir risks nosliecei uz populismu un pretestību pret būtiski svarīgām reformām. Jo īpaši Rietumbalkānos ir izšķirīga nozīme tam, lai valstis nelokāmi turpinātu reformu gaitu, atbrīvojoties no pagātnes mantojuma un ieguldot to nākotnē Eiropā. ES no savas puses arī ir ieinteresēta reformu sekmīgā īstenošanā. Paplašināšanās ir kopīgs projekts. Dinamikas saglabāšana attiecībā uz paplašināšanos, no vienas puses, un reformām, no otras, iet roku rokā. Komisija arvien cenšas rast novatoriskas pieejas, lai risinātu problēmas, kas rodas paplašināšanās valstīs un pievienošanās procesā. Kritēriji un nosacījumi dalībai ES aizvien ir tie paši. Tomēr daudzās jomās ir vajadzīgas konkrētajai valstij īpaši pielāgotas pieejas sarežģītu situāciju risināšanai, tostarp, ja pievienošanās procesā rodas šķēršļi. Tas attiecas ne tikai uz tiesiskumu un valsts administrācijas reformu, bet arī saistībā ar demokrātijas nostiprināšanu, labu pārvaldību un ekonomikas un sociālajiem jautājumiem. Šādas iniciatīvas piešķir reformām dinamiku. Tās neaizstāj pievienošanās sarunas, bet kalpo par tiltu uz tām. Balstoties uz 2011. gada stratēģijas dokumentu par paplašināšanos un Padomes 2011. gada decembra secinājumiem, 2012. gada maijā tika sākta pozitīva darba kārtība ES un Turcijas attiecībās ar mērķi atbalstīt pievienošanās sarunu procesu, ievērojot sarunu programmu un attiecīgos Padomes secinājumus. Šī darba kārtība attiecas uz plašu kopējo interešu jomu kopumu, tostarp politiskajām reformām, dialogu ārpolitikas jautājumos, tiesību aktu saskaņošanu ar ES acquis, vīzām, mobilitāti un migrāciju, tirdzniecību, enerģētiku, cīņu pret terorismu un Turcijas dalību ES programmās. Ar bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku pievienošanās augsta līmeņa dialogs (PALD) tika sākts 2012. gada martā Skopjē. Ar PALD integrācija ES tika izvirzīta valsts darba kārtības priekšplānā, dodot jaunu stimulu ar strukturētām augsta līmeņa diskusijām par galvenajām problēmām un iespējām saistībā ar reformām. Galvenie problēmjautājumi ir vārda brīvība, tiesiskums un etnisko grupu attiecības, uzdevumi saistībā ar vēlēšanu reformu, valsts administrācijas reforma, tirgus ekonomikas nostiprināšana un labas kaimiņattiecības. Valdība virzās uz priekšu, pievēršoties tālejošajiem reformu mērķiem, kas iekļauti tās plānā ar konkrētiem pasākumiem un to īstenošanas grafiku. Albānijā Komisija strādāja cieši kopā ar valdību un opozīciju, lai palīdzētu šai valstij pārvarēt šķēršļus, kas kavē turpmākas vēlēšanu un parlamenta reformas, un radīt vidi, kas sekmētu turpmākus panākumus, īpaši atbalstot ES darba kārtību. Tas deva iespēju pārredzamā un iekļaujošā procesā pārskatīt rīcības plānu, ievērojot Komisijas atzinumā ietvertās galvenās prioritātes. Tā kā ES darba kārtība ir valdības darba priekšplānā, tiek gūti konkrēti rezultāti saistībā ar plānā norādītajiem mērķiem, tostarp attiecībā uz parlamenta un vēlēšanu reformu, tiesiskumu un cilvēktiesībām. Ar Bosniju un Hercegovinu augsta līmeņa dialogs par pievienošanās procesu (ALDPP) tika sākts 2012. gada jūnijā Briselē. Šīs iniciatīvas mērķis ir palīdzēt valstij virzīties uz priekšu ES pievienošanās procesā, skaidrojot prasības un pievienošanās sarunu metodiku, kā arī to, kas konkrēti ES pievienošanās procesā tiek gaidīts no valsts. Nolūks ir uzturēt politisko dinamiku attiecībā uz ES darba kārtību, neraugoties uz pašreizējo politisko krīzi. Jūnijā notikušajā sanāksmē tika pieņemti kopīgi secinājumi un plāns integrācijai ES ar mērķi izpildīt Stabilizācijas un asociācijas nolīguma (SAN) spēkā stāšanās nosacījumus un attiecībā uz uzticības vērtu pieteikumu dalībai ES. Tas nozīmē, ka nepieciešams mehānisms, kas ES jautājumos nodrošinātu koordināciju starp visiem varas kompetentajiem līmeņiem, lai valsts spētu šajā jomā paust vienotu nostāju. Komisija ar nožēlu konstatē, ka līdz šim rezultāti ir vājāki par gaidītajiem. 2011. gadā sāktais ES un Bosnijas un Hercegovinas strukturētais dialogs par tiesiskumu ir pozitīvi ietekmējis 2009.–2013. gada Tieslietu nozares reformas stratēģijas īstenošanu. Eiropas Komisija un Kosova strukturētu dialogu par tiesiskumu sāka 2012. gada maijā. Šis dialogs ir vērsts uz to, lai palīdzētu Kosovai risināt uzdevumus tiesiskuma jomā, kas ir viena no galvenajām problēmām Rietumbalkānos kopumā. Šajā posmā Komisija koncentrēsies uz tiesu iestādēm, cīņu pret organizēto noziedzību un korupciju. Komisija turpinās īstenot gan minētās, gan citas iniciatīvas ar mērķi noturēt pievienošanās procesa dinamiku un pārmaiņu potenciālu un paplašināšanās politikā nodrošināt reaģētspēju. 4. PAPLAŠINĀŠANĀS VALSTĪS PANĀKTAIS PROGRESS UN DARĀMAIS 2012.–2013. GADĀ 4.1. Rietumbalkānu valstis Horvātija Paralēli šim paziņojumam Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par galvenajiem konstatējumiem, kas izriet no vispārējā uzraudzības ziņojuma par Horvātijas gatavības pakāpi dalībai ES. Komisija līdz pievienošanās datumam turpinās uzraudzīt, kā tiek pildītas saistības, ko Horvātija uzņēmās pievienošanās sarunu gaitā, un paziņojums par uzraudzības noslēguma ziņojumu ir gaidāms 2013. gada pavasarī. Melnkalne Pamatojoties uz Komisijas ziņojumu, Eiropadome 2012. gada 29. jūnijā apstiprināja Padomes lēmumu sākt pievienošanās sarunas ar Melnkalni. Sarunas sākās tajā pašā dienā ar pirmo starpvaldību konferenci. Pievienošanās sarunas tiks vestas saskaņā ar Padomes pieņemto sarunu programmu, kurā ir iestrādāta jaunā pieeja sadaļām par tiesu iestādēm un pamattiesībām un tiesiskumu, brīvību un drošību, tādējādi sarunu gaitā nostiprinot tiesiskuma nozīmi. Pievienošanās sarunu sākšana izriet no Melnkalnes pastāvīgā progresa svarīgāko reformu īstenošanā. Melnkalne pietiekamā mērā atbilst politiskajiem kritērijiem. Ir uzlabota tiesiskā un institucionālā sistēma un politika, tiecoties nostiprināt parlamenta darbību, tiesu iestādes, korupcijas apkarošanas politiku, cilvēktiesības un minoritāšu aizsardzību. Ir pavirzījusies uz priekšu konstitucionālo un valsts pārvaldes reformu īstenošana. Melnkalne turpināja vienmērīgi īstenot savas saistības saskaņā ar Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu (SAN). Tā turpināja konstruktīvi darboties reģiona līmenī un ievērot starptautiskās saistības. Melnkalnei ir intensīvāk jāstrādā, lai papildus gūtu rezultātus tiesiskuma jomā ar mērķi panākt reformu īstenošanas neatgriezeniskumu, īpaši attiecībā uz organizētās noziedzības un korupcijas lietām, tostarp augsta līmeņa lietām. Melnkalnei ir jāpabeidz konstitucionālo izmaiņu process, lai nodrošinātu tiesu iestāžu neatkarību. Bažas joprojām rada tiesu iestāžu pārskatatbildības jautājums. Ņemot vērā Melnkalnes pārvaldes sistēmas nelielo izmēru, vispārējs uzdevums būs izveidot acquis īstenošanai vajadzīgās administratīvās spējas. Ievērojot jauno pieeju un ņemot vērā Eiropadomes 2011. gada decembra aicinājumu, Komisija 2012. gada pavasarī jau sāka caurskatīt sadaļas par tiesu iestādēm un pamattiesībām un tiesiskumu, brīvību un drošību. Pārējo sadaļu caurskatīšana sākās 2012. gada septembrī, un to paredzēts noslēgt 2013. gada vasarā. Komisija turpinās atbalstīt Melnkalni ar ES saistītu reformu īstenošanā. Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika Bijušajai Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikai kandidātvalsts statusu piešķīra 2005. gadā. 2009. gadā Komisija atzina, ka valsts pietiekamā mērā atbilst politiskajiem kritērijiem, un ieteica sākt sarunas. Šo ieteikumu Komisija atkārtoja 2010. un 2011. gadā un no jauna 2012. gadā. Komisijas cieša pārliecība ir tā, ka attiecībā uz šo valsti pāriešana uz pievienošanās procesa nākamo posmu ir vajadzīga, lai konsolidētu reformu tempu un ilgtspēju, īpaši tiesiskuma jomā, un stiprinātu etnisko grupu attiecības. No tā iegūtu viss reģions. Valsts turpina pildīt savas saistības saskaņā ar Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu (SAN). Komisija patur spēkā savu priekšlikumu pāriet uz asociācijas otro posmu, un aicina Padomi bez turpmākas kavēšanās attiecīgi rīkoties, ievērojot attiecīgos SAN noteikumus. Valsts joprojām pietiekamā mērā atbilst politiskajiem kritērijiem. Valdība ES darba kārtībai savā darbībā ir ierādījusi centrālo vietu. Pievienošanās augsta līmeņa dialogs (PALD) ar Komisiju ir kalpojis par katalizatoru reformu paātrināšanai un ir sekmējis ievērojamus panākumus vairākās svarīgās politikas jomās. Valdība Parlamentā ir iesniegusi priekšlikumus par vēlēšanu tiesiskā regulējuma uzlabošanu un vārda brīvības jomā – par nozieguma statusa atcelšanu goda aizskaršanai. Noderīgs instruments kopienu savstarpējā dialoga stiprināšanai ir valdības pirmais pārskats par Ohridas pamatnolīguma īstenošanu. Visās politisko kritēriju jomās ir jāsaglabā reformu temps, jo īpaši, lai nodrošinātu īstenošanu. Konkrēti, jānostiprina tiesiskums, tostarp attiecībā uz vārda brīvību. Valdības un Žurnālistu apvienības apaļā galda dialogu būtu jāturpina izmantot kā noderīgu forumu galveno ar medijiem saistīto uzdevumu risināšanai. Bažas radīja saspīlējums starp kopienām pēc vardarbības uzliesmojumiem 2012. gada pirmajā pusē. Valdība izsvērti reaģēja uz šo izaicinājumu, un tai uz šā pamata jāturpina nostiprināt etnisko grupu attiecības un izlīgumu, tostarp ņemot vērā diskusijas par 2001. gada konfliktā cietušo personu statusu. Tuvojoties 20. gadadienai, kopš bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika pievienojās Apvienoto Nāciju Organizācijai, joprojām neatrisināts ir strīds ar Grieķiju par valsts nosaukumu. Dialogs ANO ietvaros notiek kopš 90. gadiem, un no 2009. gada to papildina divpusējie kontakti, tostarp premjerministru līmenī. Tomēr šie procesi līdz šim nav devuši nekādus rezultātus. Decembrī Starptautiskā Tiesa atzina, ka Grieķija ir pārkāpusi Pagaidu nolīgumu ar šo valsti, 2008. gada Bukarestes samitā iebilstot pret tās uzņemšanu NATO. Ir svarīgi ANO ietvaros turpināt uzturēt labas kaimiņattiecības, tostarp panākt saskaņotu un abpusēji pieņemamu risinājumu par valsts nosaukumu. Risinājuma rašanā vairs nedrīkst ilgāk kavēties. Jāizvairās no darbībām un paziņojumiem, kas varētu negatīvi ietekmēt labas kaimiņattiecības. Serbija Eiropadomes 2012. gada marta sanāksmē Serbijai tika piešķirts kandidātvalsts statuss. Prezidenta, parlamenta un vietējo, kā arī Vojvodinā rīkoto vēlēšanu priekšvakarā un pēc tām tika nodrošināta iestāžu stabilitāte un pienācīga darbība. Neraugoties uz likumdošanas aktivitātes mazināšanos saistībā ar vēlēšanām, vairumā jomu ir gūti zināmi panākumi reformu īstenošanā. Serbija turpināja pilnvērtīgi sadarboties ar Starptautisko Kara noziegumu tribunālu Bijušajai Dienvidslāvijai (ICTY). Valsts vienmērīgi īsteno savas saistības saskaņā ar Pagaidu nolīgumu/Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu. Prištinas dialoga ietvaros ir gūti rezultāti, taču panākto vienošanos īstenošana ir bijusi neviendabīga. Saistībā ar šo divi jaunākie notikumi ir tas, ka Serbija parakstīja integrētas robežu pārvaldības tehnisko protokolu un precizēja savu interpretāciju attiecībā uz vienošanos par reģionālo sadarbību un Kosovas pārstāvību, un, vērtējot pēc sākotnējās īstenošanas, tā vairs nerada šķēršļus vispārējai reģionālajai sadarbībai. Serbijas jaunā vadība ir uzsvērusi savu apņemšanos īstenot visas vienošanās, kas līdz šim panāktas dialogā ar Prištinu, kā arī sākt risināt vispārīgākus politiskos jautājumus. Šo saistību izpilde ir atslēga pāriešanai uz nākamo posmu Serbijas integrācijā ES. Serbija turpina virzīties uz priekšu, lai pietiekamā mērā izpildītu politiskos kritērijus un stabilizācijas un asociācijas procesa nosacījumus. Tomēr Serbijai īpaša uzmanība jāpievērš tiesiskuma jautājumiem, sevišķi tiesu iestāžu jomā, kurā nesenais regress izceļ nepieciešamību ar jaunu apņēmību īstenot reformas un nodrošināt šo iestāžu neatkarību, objektivitāti un efektivitāti, tostarp ievērojot Konstitucionālās tiesas nesenos nolēmumus un nepieciešamību atjaunot iedzīvotāju uzticību pēc nepilnībām, kas atklājās saistībā ar tiesnešu atkārtotu iecelšanu amatā. Ņemot vērā nesenos notikumus, īpaša vērība jāvelta arī neaizsargāto grupu tiesībām un tādu būtisku iestāžu kā Centrālā banka neatkarībai. Serbijai būtu arī jāturpina konstruktīvi iesaistīties reģionālajā sadarbībā un stiprināt attiecības ar kaimiņvalstīm. Ir jārod jauna dinamika reformu īstenošanā un jāturpina darbs, lai redzami un ilgtspējīgi uzlabotu attiecības ar Kosovu. Saistībā ar ieteikumu sākt sarunas ar Serbiju par pievienošanos Eiropas Savienībai un saskaņā ar Padomes 2011. gada 5. decembra ieteikumiem Komisija iesniegs ziņojumu, kolīdz tā būs atzinusi, ka Serbija ir sasniegusi vajadzīgo atbilstības pakāpi dalības kritērijiem un stabilizācijas un asociācijas procesa nosacījumiem un jo īpaši attiecībā uz galveno prioritāti saistībā ar Kosovu, kā noteikts Padomes secinājumos. Ir nepieciešama redzama un ilgtspējīga Serbijas un Kosovas attiecību uzlabošanās, kas nodrošinātu, ka katra valsts var turpināt savu ceļu uz iestāšanos ES, novēršot iespēju vienai valstij bloķēt otras valsts centienus. Albānija 2011. gada novembrī panāktā politiskā vienošanās starp valdošo vairākumu un opozīciju pielika punktu ieilgušajai politiskā strupceļa situācijai, kas izveidojās pēc 2009. gada parlamenta vēlēšanām. Šīs vienošanās mērķis ir pievērsties vēlēšanu un parlamenta reformai un radīt politisko vidi kopīgiem reformu centieniem citās jomās. Līdz ar to ir ievērojami uzlabojies politikas dialogs un sadarbība, dodot iespēju panākt virzību svarīgās reformu jomās. Prezidenta vēlēšanas notika saskaņā ar konstitūciju, taču politiskais process vēlēšanu kontekstā nebija tik visaptverošs, kā bija cerēts. Kaut arī reformu process attiecīgi uz laiku palēninājās, politiskā vienošanās tiek īstenota. Albānija ir labi pavirzījusies uz priekšu, lai izpildītu politiskos kritērijus dalībai ES, īstenojot vairākas reformas saskaņā ar Komisijas 2010. gada atzinumā ietvertajām 12 galvenajām prioritātēm. Kopumā Albānija turpināja vienmērīgi īstenot Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu un konstruktīvi darboties reģiona līmenī. Valsts ir izpildījusi četras galvenās prioritātes, proti, attiecībā uz parlamenta pienācīgu darbību, atlikto likumu pieņemšanu, kuriem bija vajadzīgs kvalificētais vairākums, tiesībsarga iecelšanu un uzklausīšanas un balsošanas procedūru attiecībā uz galvenajām iestādēm un vēlēšanu tiesiskā regulējuma grozīšanu. Albānija ir labi pavirzījusies uz priekšu, lai izpildītu divas galvenās prioritātes, kas attiecas uz valsts pārvaldes reformu un attieksmes uzlabošanu pret ieslodzītajiem. ES integrācijas procesa laba koordinācija valdībā un opozīcijas efektīva sadarbošanās deva iespēju gūt zināmus panākumus to galveno prioritāšu īstenošanā, kuras attiecas uz tieslietu nozares reformu un korupcijas apkarošanu, piemēram, ir reformēta valsts ierēdņu un tiesnešu neaizskaramības sistēma un pieņemts likums par administratīvajām tiesām. Virzība ir panākta arī attiecībā uz pārējām galvenajām prioritātēm – organizētās noziedzības apkarošanu, nekustamā īpašuma reformu, kā arī diskriminācijas novēršanas politiku, īpaši sieviešu tiesību jomā. Cita starpā ir veikti vairāki būtiski pasākumi, piemēram, palielinājies noziedzīgi iegūtu līdzekļu izņemšanas gadījumu skaits, pieņemta vispusīga stratēģija par nekustamā īpašuma reformu un grozīts kriminālkodekss, nosakot stingrākus sodus par vardarbību ģimenē. Albānijai ir jāizmanto šie panākumi un jāveic konkrēti pasākumi, lai aktivizētu cīņu pret korupciju un paātrinātu tiesu iestāžu reformu, nodrošinot šo iestāžu neatkarību, efektivitāti un pārskatatbildību. Ir jāpabeidz valsts pārvaldes un tiesu iestāžu reforma un jāpārskata parlamenta reglaments. Papildu uzmanība jāpievērš tam, lai īstenotu apņemšanās cilvēktiesību jomā, tostarp attiecībā uz romu kopienas dzīves apstākļiem. Lai nodrošinātu valsts demokrātisko iestāžu pienācīgu darbību un tās vēl vairāk nostiprinātu, ir jāturpina politiskais dialogs par reformām. Parlamenta vēlēšanas 2013. gada vasarā būs svarīgs pārbaudījums jaunajam vēlēšanu likumam un tam, cik stabila ir partiju apņemšanās īstenot reformas. Būtiski svarīgi ir saglabāt reformu tempu, īpašu uzmanību veltot tiesību aktu un politikas īstenošanai tiesiskuma jomā. Bosnija un Hercegovina Pēc politiskā strupceļa situācijas, kas pēc 2010. gada oktobra vēlēšanām bija ilgusi sešpadsmit mēnešus, tika panākta vienošanās par valsts līmeņa valdību, dodot iespēju pabeigt izpildiestāžu un likumdošanas iestāžu izveidi. Jaunās Ministru padomes izveide un divu svarīgu ar ES saistītu likumu pieņemšana sākotnēji noteica uzsvara likšanu uz integrāciju ES. Tomēr šī virzība ilgi neturpinājās. Iepriekš panāktais politiskais konsenss izira, un ES darba kārtības īstenošana apstājās. Ir sākta pārgrupēšana valsts, federālajās un kantonu iestādēs, taču to bloķē politiskie strīdi un tiesas procesi. Bosnija un Hercegovina ir panākusi ierobežotu progresu politisko kritēriju izpildē. Maz paveikts, lai nodrošinātu institucionālo struktūru funkcionalitāti, koordināciju un ilgtspēju. Liels darbs jāveic, lai nostiprinātu tieslietu nozari saskaņā ar prioritātēm, kas tika noteiktas ES un Bosnijas un Hercegovinas strukturētajā dialogā par tiesiskumu. Aktīvāk jāstrādā arī pie korupcijas un organizētās noziedzības apkarošanas un valsts pārvaldes reformas īstenošanas. Politiskajiem pārstāvjiem joprojām nav kopēja redzējuma par valsts vispārējo ievirzi un nākotni un tās institucionālo struktūru, kas dotu iespēju spert reālu soli uz priekšu valsts ceļā uz dalību ES. Ir nepieciešams efektīvs koordinācijas mehānisms starp dažādiem valdības līmeņiem, lai transponētu, īstenotu un piemērotu ES tiesības, – šis jautājums jārisina prioritārā kārtā, lai valsts spētu paust vienotu nostāju ES jautājumos un efektīvi izmantot ES pirmspievienošanās palīdzību. Šajā nolūkā Briselē 27. jūnijā tika sākts augsta līmeņa dialogs par pievienošanās procesu (ALDPP). Ir saskaņots valsts plāns par integrāciju ES, kura mērķis ir izpildīt Stabilizācijas un asociācijas nolīguma (SAN) spēkā stāšanās nosacījumus un attiecībā uz uzticības vērtu pieteikumu dalībai ES, kā paredzēts attiecīgajos Padomes secinājumos, savukārt attiecībā uz politisko vienošanos par konstitūcijas grozīšanu, lai nodrošinātu atbilstību Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) spriedumam par etnisko grupu diskrimināciju saistībā ar pārstāvību valsts iestādēs (Sejdić-Finci lieta), termiņš, kas bija noteikts 31. augustā, netika ievērots. Augustā trīs politiskās partijas parlamentārajai asamblejai iesniedza atsevišķus, nekoordinētus priekšlikumus par konstitūcijas grozījumiem. Pastāvīgā kavēšanās konstitūcijas saskaņošanā ar ECT spriedumu Sejdić-Finci lietā ir nopietna problēma. Lai būtu izpildītas valsts saistības saskaņā ar PN/SAN, nepieciešams ticams process rīcībai saskaņā ar ECT spriedumu, kā arī jāizpilda valsts saistības valsts atbalsta jomā. Bosnijas un Hercegovinas pārvaldībā joprojām ir iesaistīti starptautiskie dalībnieki, kuriem ir izpildu pilnvaras. Maijā Miera īstenošanas padomes valde apstiprināja Augstā pārstāvja biroja lēmumu par uzraudzības apturēšanu un Brčko biroja slēgšanu 31. augustā, ņemot vērā ievērojamos panākumus galīgā lēmuma par Brčko īstenošanā. Attiecīgi Brčko biroju slēdza 31. augustā. ES atvēra birojus Brčko un Mostarā un nostiprināja Banjalukā darbojošos biroju. Pēc ES īpašā pārstāvja (ESĪP) un Augstā pārstāvja biroja pilnvaru nodalīšanas Eiropas Savienība, pateicoties izteiktākai klātbūtnei, ir uzņēmusies vadību vairākās jomās, palīdzot iestādēm ar ES darba kārtībā noteikto mērķu īstenošanu. Šajā jomā ES turpinās stiprināt savu atbalstu valsts iestādēm. Vēl jāiegulda nopietns darbs, lai izpildītu atlikušās prasības, sekmējot pāreju no valsts ar starptautisku pārvaldības un drošības sistēmu uz valsti ar savām iestādēm, kura pilnībā atbild par saviem politiskajiem un likumdošanas procesiem, ievērojot prasības valstij, kas vēlas kļūt par ES dalībvalsti. Minēto jautājumu risinājumam pirmām kārtām ir vajadzīga stabila politiskā vide ar ES darba kārtību kā politiskā procesa centrālo jautājumu. Lai sasniegtu valsts un tās iedzīvotāju mērķi pievienoties ES, ir svarīga politiskā griba panākt kompromisa vienošanos. Kosova Paralēli šim paziņojumam Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par priekšizpēti par Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu ar Kosovu. 4.2. Turcija Turcija ir Eiropas Savienībai svarīga valsts, ņemot vērā tās dinamisko ekonomiku, stratēģisko atrašanās vietu un svarīgo nozīmi reģionā, dodot ieguldījumu ES ārpolitikā un energoapgādes drošībā. Turcija lielā mērā jau ir integrēta ES, pateicoties muitas savienībai, un ir kļuvusi par svarīgu elementu ES konkurētspējā. Savukārt ES joprojām ir galvenais pamats Turcijas ekonomikas un politikas modernizācijai. Turpmāka šo saišu attīstība sniegtu priekšrocības abām pusēm. ES un Turcijas attiecību potenciālu pilnībā izmantot ir iespējams vienīgi aktīva un ticama pievienošanās procesa ietvaros. Pievienošanās process aizvien ir vispiemērotākais pamats ar ES saistītu reformu veicināšanai, dialoga attīstīšanai par ārpolitikas un drošības politikas jautājumiem, ekonomikas konkurētspējas nostiprināšanai un sadarbības uzlabošanai enerģētikas un tieslietu un iekšlietu jomā. Šajā procesā ir jāievēro ES saistības un noteiktie kritēriji. Šajā kontekstā Komisija 2012. gada maijā sāka pozitīvu darba kārtību attiecībās ar Turciju, lai pēc stagnācijas perioda iedzīvinātu pievienošanās procesu un dotu jaunu dinamiku ES un Turcijas attiecībām. Pozitīvā darba kārtība nav pievienošanās sarunu alternatīva, bet gan ir vērsta uz to atbalstīšanu. Tās uzsvars ir uz darbu tādās kopēju interešu jomās kā tiesību aktu saskaņošana, ciešāka sadarbība enerģētikas jomā, vīzas, mobilitāte un migrācija, muitas savienība, ārpolitika, politiskās reformas, cīņa pret terorismu un aktīvāka dalība personisku kontaktu veidošanas programmās. Pirmā sanāksme ir notikusi sešām no visām astoņām darba grupām, kuras saskaņā ar pozitīvo darba kārtību izveidotas, lai atbalstītu tiesību aktu saskaņošanu ar acquis. Ir svarīgs Turcijas aktīvs atbalsts pozitīvajai programmai un Eiropas perspektīvai. Gan ES, gan Turcijas interesēs ir, lai pievienošanās sarunas atgūtu dinamiku, tostarp ņemot vērā, ka ir svarīgi nodrošināt, lai ES arvien tiktu uzskatīta par Turcijā īstenojamo reformu etalonu. Padome turklāt aicināja Komisiju ES un Turcijas attiecībās iedibināt plašāku dialogu un sadarbības satvaru, lai tiktu aptvertas visas tieslietu un iekšlietu politikas jomas. Padome Komisiju aicināja arī paralēli ES un Turcijas atpakaļuzņemšanas nolīguma parakstīšanai veikt pasākumus saistībā ar vīzu režīma liberalizāciju pakāpeniska ilgtermiņa procesa perspektīvā. Pēc atpakaļuzņemšanas nolīguma parafēšanas jūnijā tagad ir svarīgi, lai Turcija to parakstītu, tādējādi dodot iespēju sākt vīzu režīma liberalizācijas plāna īstenošanu. Ņemot vērā Turcijas attīstīšanos par potenciālu enerģētikas centru un tos uzdevumus, kas valstij ir kopīgi ar ES, Komisija un Turcija nolēma pastiprināt sadarbību vairākos svarīgos enerģētikas jautājumos. Politiskais dialogs ar ES par ārpolitiku un drošības politiku ir kļuvis ievērojami intensīvāks. Notikumi Turcijas un ES kaimiņos ir apliecinājuši, cik svarīga loma un vērtīgs ieguldījums Turcijai ir ES ārpolitikā un energoapgādes drošībā. Turcija turpināja pozitīvu darbu, atbalstot reformu kustību Ziemeļāfrikas un Tuvo Austrumu valstīs. Sadarbība saistībā ir Sīriju ir īpaši intensīva. Sanāksmēs politiskā dialoga ietvaros, tostarp ministru līmenī, tika risināti gan ES, gan Turciju interesējoši ārpolitikas jautājumi, piemēram, attiecībā uz Ziemeļāfriku, Tuvajiem Austrumiem, Rietumbalkāniem, Afganistānu/Pakistānu un Dienvidkaukāzu. Turcijas ekonomikā joprojām ir vērojama spēcīga izaugsme, taču lielākie draudi makroekonomikas stabilitātei aizvien ir būtiska ārējā nelīdzsvarotība un ievērojams inflācijas spiediens. Problēmas joprojām rada augsts neoficiālās nodarbinātības līmenis, darba tirgus sadrumstalotība un arodbiedrību tiesiskā regulējuma reformas pabeigšana. Komisija izskata iespējas, kā risināt Turcijas bažas saistībā ar muitas savienību, tostarp attiecībā uz brīvās tirdzniecības nolīgumiem, ko ES noslēgusi ar trešām valstīm. Līdztekus tā uzsver, ka būtu vēlams modernizēt muitas savienību un ka jāatrisina sarežģījumi, kas kavē tirdzniecību starp Turciju un ES. Komisija ir lūgusi Pasaules Banku novērtēt muitas savienības darbību, kā galīgo mērķi izvirzot tās modernizāciju. Komisija turpinās darbu pie pozitīvās darba kārtības īstenošanas, lai pievienošanās procesam dotu jaunu dinamiku un varētu veidot konstruktīvākas attiecības. Aug bažas par to, ka Turcija nav panākusi nopietnu virzību uz politisko kritēriju pilnīgu izpildi. Nopietnas bažas raisa valstī vērojamā situācija saistībā ar pamattiesību ievērošanu, neraugoties uz neseniem dažādu tiesisko normu uzlabojumiem šajā jomā. Regulāri tiek pārkāptas tiesības uz brīvību un drošību un tiesības uz taisnīgu tiesu, kā arī vārda, pulcēšanās un biedrošanās brīvība, nesamērīgi piemērojot tiesību aktus par terorismu un organizēto noziedzību. Svarīgi, lai Turcija atrisinātu visus jautājumus saistībā ar tiesu iestāžu neatkarību, objektivitāti un efektivitāti. Tāpat nopietna problēma joprojām ir plašsaziņas līdzekļu brīvības praktiskā ierobežošana un augošais tiesas lietu skaits pret rakstniekiem un žurnālistiem. Līdz ar to arvien izplatītāka kļūst pašcenzūra. Komisija atzinīgi vērtē Turcijas valdības apņemšanos drīzumā nākt klajā ar ceturto tiesu iestāžu reformas paketi un aicina to atrisināt visus pamatjautājumus, kas praksē pašlaik ietekmē vārda brīvības izmantošanu. Turklāt Turcijas demokrātijai joprojām būtisku izaicinājumu rada kurdu jautājums, kurā steidzami vajadzīgs politiskais risinājums. Kopumā Turcijai vēl ir jāveic liels papildu darbs, lai sasniegtu augstākos demokrātijas un cilvēktiesību standartus. Šajā ziņā lielas iespējas paver pašlaik notiekošais darbs pie jaunas konstitūcijas. Īpaši pēdējos mēnešos daudz intensīvāki ir kļuvuši terora akti, ko rīko PKK, kas ir iekļauta ES sarakstā ar teroristu organizācijām. ES šos terora aktus ir stingri un atkārtoti nosodījusi. ES un Turcija risina aktīvu dialogu par terorisma apkarošanu, un cīņa pret terorismu ir būtisks aspekts pozitīvajā darba kārtībā ar Turciju. Turcija ir iesaldējusi attiecības ar Padomes 2012. gada otrās puses prezidentvalsti, tostarp atsakoties apmeklēt sanāksmes, ko Kipra vada kā prezidentvalsts. Komisija atkārtoti pauž nopietnas bažas par Turcijas paziņojumiem un draudiem un aicina pilnībā respektēt Padomes prezidentūras lomu, kas ir Līgumā paredzēts institucionāls ES pamatelements. ANO ģenerālsekretāra aizbildniecībā rīkotās sarunas ar mērķi rast visaptverošu risinājumu Kipras jautājumam 2012. gada pavasarī nonāca strupceļā. Visaptveroša risinājuma panākšana ir visu pušu interesēs, jo tas vairotu stabilitāti Vidusjūras Dienvidaustrumu reģionā, piedāvātu jaunas ekonomiskās iespējas dalībvalstīm un Turcijai un dotu spēcīgu stimulu Turcijas pievienošanās sarunām par dalību ES. Tādējādi Turcija tiek aicināta pozitīvā garā sadarboties ar visām pusēm, veicinot šā procesa sekmīgu noslēgšanos. ES arī uzsvēra, ka ES dalībvalstīm ir suverēnas tiesības, kas ietver divpusēju nolīgumu noslēgšanu un savu dabas resursu izpēti un izmantošanu saskaņā ar ES acquis un starptautiskajām tiesībām, tostarp ANO Jūras tiesību konvenciju. Saskaņā ar vairākkārtējām Padomes un Komisijas iepriekšējos gados paustajām nostājām Komisija atkārtoti uzsver, ka ir svarīgi, lai Turcija steidzami izpildītu pienākumu pilnībā īstenot Papildprotokolu un panāktu progresu divpusējo attiecību normalizācijā ar Kipras Republiku. Tā arī rosina izvairīties no jebkādiem draudiem, nesaskaņu avotiem vai rīcības, kas varētu kaitēt labām kaimiņattiecībām un miermīlīgam domstarpību risinājumam. ES turpinās saskaņā ar attiecīgajiem Padomes lēmumiem uzraudzīt un pārskatīt minētajos jautājumos paveikto. Turcijai intensīvāk jāstrādā pie tā, lai ar savām kaimiņvalstīm atrisinātu divpusējus jautājumus, tostarp robežstrīdus. Grieķija un Kipra ir iesniegušas ievērojamu skaitu oficiālu sūdzību par teritoriālo ūdeņu un gaisa telpas pārkāpumiem no Turcijas puses. 4.3. Islande Islandes pievienošanās joprojām ir abpusēji izdevīga. ES un Islandes kopīgo interešu jomas paplašinās, tostarp atjaunīgo energoavotu un klimata pārmaiņu jomā, kā arī saistībā ar ES Arktikas politikas stratēģisko nozīmi. ES būtu ieguvēja no Islandes spēcīgās demokrātiskās leģitimitātes. Pievienošanās sarunas ar Islandi rit sekmīgi, un tās tiesību aktu saskaņotība ar acquis ir labā līmenī, ņemot vērā valsts dalību Eiropas Ekonomikas zonā (EEZ) un pilnvērtīgu dalību Šengenas zonā kopš 2001. gada. Ir atvērta vairāk nekā puse sarunu sadaļu, no kurām 10 ir provizoriski slēgtas. Pievienošanās Eiropas Savienībai Islandē joprojām ir asu sabiedrisko diskusiju jautājums. Komisija šajā jomā turpinās sniegt atbalstu komunikācijas pasākumiem un cilvēku savstarpējo kontaktu veidošanai. Komisija ir pārliecināta, ka ES varēs piedāvāt sarunu paketi, kurā ir ņemtas vērā Islandes īpatnības un uzstādījumi, ievērojot saskaņoto pievienošanās sarunu programmu un līdztekus pilnībā aizsargājot Eiropas Savienības principus un acquis. Tas arī dos iespēju islandiešiem attiecīgajā brīdī pieņemt uz informāciju balstītu lēmumu. Islande joprojām atbilst politiskajiem kritērijiem. Valstī ir labi funkcionējoša demokrātiskā sistēma ar stabilām institūcijām un senām pārstāvības demokrātijas tradīcijām. Valstī ir augsta līmeņa tiesu iestāžu sistēma, un Islande nepārtraukti nostiprina savu jau tā augsto līmeni pamattiesību aizsardzības jomā. Pēc dziļas un ilgas lejupslīdes ekonomika ir sākusi atveseļoties, 2011.–2012. gadā uzrādot labu izaugsmi un makroekonomikas apstākļu uzlabošanos. Kopumā Islandes rezultāti EEZ saistību īstenošanā ir lielā mērā apmierinoši. Daži trūkumi konstatējami tādās jomās kā finanšu pakalpojumi, pārtikas nekaitīgums un kapitāla brīva aprite. Joprojām ir spēkā kapitāla brīvas aprites pagaidu ierobežojumi, kurus pieņēma pēc 2008. gada finanšu krīzes. EBTA Uzraudzības iestāde ir EBTA Tiesā cēlusi prasību pret Islandi lietā par Icesave. 5. ATBALSTS UN PALĪDZĪBA PAPLAŠINĀŠANĀS VALSTĪM 5.1. Finansiālā palīdzība Komisija paplašināšanās valstu sagatavošanos dalībai ES atbalsta, sniedzot finansiālu un tehnisku atbalstu ar īpašu finanšu instrumentu, proti, Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA). IPA līdzekļu kopsumma 2007.–2013. gadā ir 11,6 miljardi euro. Galveno rezultātu vidū ir palīdzības saņēmēju valstu spēju uzlabošanās un reformas tiesiskuma, tieslietu un iekšlietu, valsts pārvaldes reformu, pamattiesību un pilsoniskās sabiedrības attīstības un dialoga jomā. Tas cita starpā veicināja Horvātijas pievienošanās sarunu sekmīgu noslēgšanos ar Eiropas Savienību un pievienošanās sarunu sākšanu ar Melnkalni 2012. gada jūnijā. Atbalsts tiek sniegts ieguldījumiem ekonomikas, sociālās un lauku attīstības jomā, kā arī reģionālajai sadarbībai Rietumbalkānos. Kā konkrētu projektu atbalsta piemērus var minēt policijas apmācību organizētās noziedzības un korupcijas jomā Melnkalnē, dotāciju shēmu sieviešu nodarbinātības atbalstam Turcijā un finansējumu dzelzceļa infrastruktūras atjaunošanai Eiropas koridorā X Horvātijas posmā, kas nodrošina savienojumu ar Serbijas dzelzceļa sistēmu. Nākamajai daudzgadu finanšu shēmai 2014.–2020. gadam Komisija ir ierosinājusi jaunajam instrumentam IPA II piešķirt 14,1 miljardu euro, kas salīdzināmu cenu izteiksmē ir līdzīga summa kā pašreizējās finanšu shēmas ietvaros. Jaunā IPA II regulas priekšlikumu Komisija iesniedza 2011. gada decembrī kā daļu no nākamās daudzgadu finanšu shēmas instrumentu paketes. Galveno IPA II iestrādāto jauninājumu vidū ir uzlabots pirmspievienošanās finansiālās palīdzības stratēģiskais mērķtiecīgums, ko nodrošina ciešāka saikne ar paplašināšanās stratēģijā noteiktajām prioritātēm, kā arī daudzgadu plānošana. IPA palīdzības uzlabotā stratēģiskā plānošana atspoguļosies Vienotajā stratēģiskajā satvarā un valstu atsevišķajos (vai vairākām valstīm kopīgos) stratēģijas dokumentos, kas attieksies uz visu nākamās finanšu shēmas laikposmu un saskanīgāk pievērsīsies ierobežotam skaitam politikas jomu, aizstājot pašreizējos “komponentus”. Šajā nolūkā tiks ieviests izpildes elements un valstu un vairākām valstīm kopīgajos stratēģijas dokumentos tiks noteikti skaidri ar palīdzību saistīti mērķi ar reāli sasniedzamiem rādītājiem. Izpildes elements dos iespēju atalgot valstis ar labiem izpildes rādītājiem un nodrošināt lielāku elastību līdzekļu pārdalē, tostarp nepietiekamas izpildes gadījumā. Turklāt IPA II ietvaros tāda paša veida atbalstu varēs saņemt gan kandidātvalstis, gan potenciālās kandidātvalstis, atbalstu nosakot galvenokārt atkarībā no šo valstu vajadzībām un spējām, kā arī līdzšinējiem rezultātiem pirmspievienošanās palīdzības izmantošanā. Darbības programmu līmenī, tāpat kā attiecībā uz citiem ES ārējās darbības instrumentiem, vairāk tiks izmantota ar saņēmējām valstīm saskaņotu nozaru stratēģiju līdzfinansēšana pretstatā atsevišķu projektu finansēšanai, tādējādi palielinot nozares līmenī finansētās palīdzības īpatsvaru (ieskaitot nozaru budžeta atbalstu konkrētās politikas jomās). Sistemātiskāka daudzgadu plānošana tiks piemērota arī pārejas un institūciju attīstīšanas palīdzībai (piemēram, valsts pārvaldes reformai, tiesu sistēmas reformai utt.), tādējādi atbalstot attiecīgo nozaru stratēģiju efektīvu īstenošanu. Mērķis ir izmantot ES līdzekļus apjomīgu reformu atbalstam tādā veidā, kas valstu sagatavošanā dalībai ES nodrošina lielāku ekonomisko izdevīgumu nekā būtu iespējams ar atsevišķiem, nesaistītiem projektiem. IPA divi galvenie mērķi ir līdzekļu saņēmējās valstīs atbalstīt pievienošanās procesu un sociāli ekonomisko attīstību. Turpmākā pirmspievienošanās palīdzība visās attiecīgajās valstīs būs galvenokārt vērsta uz demokrātisko iestāžu un tiesiskuma nostiprināšanu, valsts pārvaldes reformu un labu pārvaldību, kā arī uz cīņu pret korupciju un organizēto noziedzību, pilsoniskās sabiedrības attīstīšanu un cilvēktiesību un pamatbrīvību nodrošināšanu un aizsardzību. Ievērojot “jauno pieeju” 23. un 24. sadaļai un ņemot vērā šajās jomās īstenojamo reformu ilgtermiņa raksturu un nepieciešamību pirms pievienošanās pārliecināties par īstenošanas rezultātiem, IPA II palīdzību, lai saņēmējas valstis izpildītu šo jomu prasības, sniegs jau agrīnā posmā. Palīdzību sniegs arī, lai atbalstītu ekonomisko un sociālo attīstību, reģionālo sadarbību un teritoriālo sadarbību (pārrobežu, starpvalstu un starpreģionu sadarbības pasākumi). Atbalsts ekonomiskajai un sociālajai attīstībai būs vērsts uz tādiem jautājumiem kā fiziskā kapitāla attīstīšana, savienojumu uzlabošana ar ES un reģionālajiem tīkliem, nodarbinātības veicināšana un cilvēkkapitāla attīstīšana, sociālā un ekonomiskā integrācija. Lai saņemtu finansiālo atbalstu, paplašināšanās valstīm būs jāpieņem visaptveroša un ilgtspējīga politika un stratēģijas prioritārajās nozarēs, piemēram, tieslietu un iekšlietu, valsts pārvaldes, privātā sektora attīstības, transporta, enerģētikas, vides un klimata pārmaiņu, sociālās attīstības, lauksaimniecības un lauku attīstības jomā. No šā procesa tiek sagaidīts, ka rezultātā attiecībā uz šīm stratēģijām būs lielāka vietējā līmeņa atbildība un vispārējs akcepts, uzlabojot IPA līdzekļu saņēmēju valstu spēju plānot, īstenot un uzraudzīt īstenošanu un integrējot šo procesu to vispārējā sagatavošanās darbā dalībai ES. 5.2. Ieguvumi, ko dod ciešāka integrācija pirms pievienošanās Paplašināšanās valstu iedzīvotājiem tagad ir pieejami ievērojami ieguvumi pat pirms faktiskās iestāšanās ES. Iedzīvotājiem tiek dota iespēja tuvoties ES, piedaloties ES programmās, pilsoniskās sabiedrības un citās iniciatīvās un izmantojot bezvīzu režīmu un tirdzniecību saskaņā ar stabilizācijas un asociācijas nolīgumiem. ES programmās var piedalīties vairums kandidātvalstu un potenciālo kandidātvalstu, un 2012. gadā Komisija ierosināja šo iespēju piedāvāt arī Kosovai. Šī dalība valstīm dod iespēju iepazīt ES politikas virzienus un darba metodes un pakāpeniski integrēties ES tīklos. Piemēram, arvien vairāk studentu izmanto iespēju piedalīties Erasmus vai Erasmus Mundus programmās un reģiona zinātnieki un pētnieki sadarbojas ar saviem ES valstu kolēģiem Septītās pētniecības pamatprogrammas ietvaros. Viens no uzskatāmākajiem ieguvumiem, ko paplašināšanās valstu pilsoņiem dod ciešāka integrācija ES, ir bezvīzu režīms ar ES. Islande jau ir Šengenas zonas dalībniece. Rietumbalkānu reģionā Horvātijas pilsoņi jau labu laiku bauda priekšrocības, ko dod bezvīzu režīms ar visu ES. Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, Melnkalnes un Serbijas pilsoņiem bezvīzu režīmu ieceļošanai Šengenas zonā piešķīra 2009. gada decembrī, un pēc gada tādu pašu statusu piešķīra attiecībā uz Albānijas un Bosnijas un Hercegovinas pilsoņiem. Šie nesenie lēmumi balstījās uz to, ka minētās valstis izpildīja virkni prasību, kuras bija noteiktas Komisijas vadīto vīzu režīma liberalizācijas dialogu kontekstā. Minētie dialogi bija spēcīgs stimuls reformām, lai panāktu ES standartu ieviešanu tieslietu un iekšlietu jomā, stiprinātu tiesiskumu un apkarotu starptautisko organizēto noziedzību, korupciju un nelegālo migrāciju. Ņemot vērā pēc tam novērotās tendences, kas norādīja uz bezvīzu režīma un patvēruma sistēmas ļaunprātīgas izmantošanas gadījumiem, Komisija 2011. gada janvārī izveidoja pēc vīzu režīma liberalizācijas piemērojamu uzraudzības mehānismu, kas ir pamudinājis nostiprināt kontroli uz vietas. Dažās ES dalībvalstīs joprojām tiek saņemts daudz nepamatotu patvēruma pieteikumu, līdz ar to katrai reģiona valstij būs pastāvīgi jāīsteno mērķtiecīgi pasākumi. Turklāt ir pieņemti jauni priekšlikumi, kas dod iespēju personu pēkšņa pieplūduma gadījumā uz laiku apturēt bezvīzu režīma piemērošanu trešai valstij. 2012. gada janvārī Komisija sāka vīzu režīma liberalizācijas dialogu ar Kosovu. ES un Turcija ir pastiprinājušas sadarbību vīzu un migrācijas jautājumos. Ir parafēts ES un Turcijas atpakaļuzņemšanas nolīgums. Ir būtiski panākt tā drīzu parakstīšanu un faktisku īstenošanu, tostarp saistībā ar turpmākiem pasākumiem virzībā uz vīzu režīma liberalizāciju pakāpeniska ilgtermiņa procesa perspektīvā. ES turpina sniegt plašu atbalstu paplašināšanās valstu pilsoniskās sabiedrības organizācijām (PSO), galvenokārt izmantojot Pilsoniskās sabiedrības instrumentu. Tas palīdz PSO stiprināt to spējas un profesionālismu un veicina kontaktu tīklu veidošanu visos līmeņos – ES, valsts, reģionālā –, dodot tām iespēju iesaistīties efektīvā dialogā ar publiskajiem un privātajiem dalībniekiem, kā arī uzraudzīt tendences tādās jomās kā tiesiskums un pamattiesību ievērošana. Pilsoniskās sabiedrības darbības ir būtiskas nobriedušai demokrātijai, cilvēktiesību ievērošanai un tiesiskumam. Dinamiska pilsoniskā sabiedrība sekmē politisko atbildību, ar pievienošanos saistīto reformu padziļinātu izpratni un iekļautību un atbalstu tām, kā arī izlīguma panākšanu konfliktu sašķeltās sabiedrībās. Melnkalne ir veikusi pasākumus PSO iesaistei pievienošanās sarunu sagatavošanā. Vairumā paplašināšanās valstu pilsoniskā sabiedrība turpināja attīstīties. Dažās valstīs sekmīgāk jāveido PSO pieņemšanas kultūra un jārada vide un apstākļi, kas veicinātu politikas dialoga uzlabošanos. Joprojām neatrisināti ir finansējuma jautājumi, tostarp saistībā ar valdības atbalstu un ilgtspēju. IPA atbalsts šiem jautājumiem tiek sniegts Pilsoniskās sabiedrības instrumenta ietvaros, taču Finanšu regulā paredzētās izmaiņas dos Komisijai iespēju sadarboties ar reģiona lielākajām PSO, lai piešķirtu nelielākas dotācijas vietējām organizācijām, tādējādi ļaujot uzlabot demokrātisko kontroli un risināt iedzīvotājus tieši interesējošus jautājumus. 5.3. Informācija un komunikācija Lai paplašināšanās politika un jo īpaši jaunu dalībvalstu pievienošanās būtu sekmīga un ilgtspējīga, ir vajadzīga sabiedrības izpratne un atbalsts. Tas ir grūts uzdevums tādā vidē, kurā, īpaši pašreizējās finanšu un valstu parāda krīzes apstākļos, publisko struktūru – tostarp Eiropas Savienības – loma tiek aizvien vairāk apšaubīta. Komisija uzskata, ka, lai pārvarētu šo izaicinājumu, paplašināšanās procesam ir jābūt vēl vairāk pārredzamam, konsekventam un ticamam no iedzīvotāju un galveno iesaistīto dalībnieku viedokļa gan dalībvalstīs, gan paplašināšanās valstīs. Gluži tāpat kā citās politikas jomās, sabiedrība vēlas redzēt taustāmus pierādījumus tam, ka ES paplašināšanās ir efektīva un attiecīgajās valstīs stimulē pārmaiņas, kā arī dod virsvērtību visai ES. Tādējādi visām ES iestādēm vēl vairāk nekā pagātnē būs jāsniedz informācija par paplašināšanās procesu, tajā iesaistītajām valstīm un ietekmi uz ES, sekmējot uz informāciju balstītas sabiedriskās diskusijas par paplašināšanos. Ir jākliedē nepamatoti mīti vai bailes saistībā ar paplašināšanās procesu un jāatbild uz iedzīvotāju pamatotajām bažām. Uz iedzīvotajiem vērstajā informēšanas un komunikācijas darbā galvenā loma ir dalībvalstīm un paplašināšanās valstīm, un valdības vēstījumiem valstu diskusijās ir jāpapildina ES iestāžu komunikācijas pasākumi. Dalībvalstīm ir savas valsts sabiedrībai jānodrošina informācija un skaidrojumi par lēmumiem, ko tās ES iestādēs pieņem attiecībā uz paplašināšanos. Paplašināšanās valstu politiskajiem līderiem ir jāizskaidro, ka lēmumi, kurus viņi pieņem saistībā ar reformām, attiecas ne tikai uz pievienošanās procesu, bet pēc savas būtības veicina valsts labāku darbību. Tas varētu palīdzēt atgūt atbalstu valstīs, kurās ir paplašinājusies plaisa starp valdības politiku un iedzīvotāju viedokļiem par ES paplašināšanos. Tas turklāt var veicināt plašāku sabiedrības atbalstu reformām, lai paplašināšanās valstis varētu izpildīt stingros, bet taisnīgos nosacījumus dalībai ES. 6. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI Pamatojoties uz iepriekš sniegto analīzi, Komisija nāk klajā ar šādiem secinājumiem un ieteikumiem. I 1. Īstenojot paplašināšanās politiku, ES kopš tās izveides ir atbildējusi uz mūsu kontinenta tautu leģitīmo vēlmi būt vienotām kopīgā Eiropas projektā. Sākotnēji apvienojusi sešas valstis, Eiropas Savienība 2013. gada 1. jūlijā kā 28. dalībvalsti uzņems Horvātiju. 2. Laikā, kad ES saskaras ar nopietniem pārbaudījumiem un neskaidru situāciju pasaulē un rod jaunu stimulu ekonomikas, finanšu un politiskajai integrācijai, paplašināšanās politika arvien turpina veicināt mieru, drošību un labklājību mūsu kontinentā. Drīzumā gaidāmā Horvātijas iestāšanās, pievienošanās sarunu sākšana ar Melnkalni un Serbijas kandidātvalsts statuss raida spēcīgu signālu par to, kāds pārmaiņu potenciāls piemīt paplašināšanās procesam un ko var sasniegt teritorijā, kurā vēl tikai pirms pāris gadu desmitiem plosījās karš. Paplašināšanās Dienvidaustrumeiropas virzienā palīdz novērst daudz augstākās izmaksas, ko radītu nestabilitātes seku risināšana. Tā ir ieguldījums ilgtspējīgas demokrātijas iedibināšanā un apliecina ES pastāvīgo globāla spēlētāja lomu. 3. Pārbaudījumi, ar ko saskaras eurozona, līdztekus nesenajai pasaules finanšu krīzei spilgti norādīja uz valstu tautsaimniecību savstarpējo atkarību gan ES, gan pasaulē. Tie liek apzināties to, cik svarīgi ir turpināt konsolidēt ekonomikas un finansiālo stabilitāti un sekmēt reformas un izaugsmi, arī paplašināšanās valstīs. Šajā ziņā paplašināšanās process ir spēcīgs instruments. 4. Izvirzot stingru, bet taisnīgu nosacījumu kopumu, kurā būtisks ir katra konkrēto nopelnu princips, pievienošanās izredzes kalpo par dzinējspēku politikas un ekonomikas reformām, viešot pārmaiņas sabiedrībā, stiprinot tiesiskumu un radot jaunas iespējas iedzīvotājiem un uzņēmumiem. Ekonomikas stagnācijas apstākļos tas mazina pretestības risku pret būtiski svarīgām reformām. 5. Lai paplašināšanās process būtu sekmīgs, ļoti būtiska ir tā ticamība. Dinamikas saglabāšana attiecībā uz paplašināšanos, no vienas puses, un reformām, no otras, iet roku rokā. Atjaunotais konsenss par paplašināšanos, par ko vienojās Eiropadome, joprojām ir ES paplašināšanās politikas pamats. Paplašināšanās jau pēc definīcijas ir pakāpenisks process, kura pamatā ir reformu pienācīga un ilgtspējīga īstenošana attiecīgajās valstīs. Ievērojot līdzšinējās pievienošanās kārtās gūto pieredzi, paplašināšanās politika ir pielāgotā tā, lai nodrošinātu jauno dalībvalstu sekmīgu integrāciju un labāk ņemtu vērā pārmaiņu procesā esošo valstu vajadzības, īpaši tiesiskuma jomā. 6. Centrāla loma paplašināšanās procesā ir tiesiskuma un demokrātiskas pārvaldes nostiprināšanai. Padomei atbalstot Komisijas ierosināto jauno pieeju sarunās par tiesu iestādēm un pamattiesībām un tiesiskumu, brīvību un drošību, tiesiskuma nozīme, tostarp attiecībā uz tādām kopējām problēmām kā organizētā noziedzība un korupcija, ir cieši nostiprināta kā centrāls jautājums paplašināšanās politikā. Pievienošanās sarunas šajās sadaļās sāks procesa sākumposmā un beigs tā noslēgumā, dodot maksimāli daudz laika, lai pārliecinātos par stabiliem īstenošanas rezultātiem ar mērķi panākt reformu neatgriezeniskumu. Komisija tiesiskuma jautājumiem lielāku prioritāti piešķirs arī pirms pievienošanās sarunu sākuma, tostarp izmantojot strukturētus dialogus un nozaru atbalstu IPA II ietvaros. 7. Vairākās valstīs joprojām ir nopietnas problēmas ar vārda brīvību. Ņemot vērā šajā jomā neatrisinātās problēmas, Komisija arī turpmāk pievienošanās procesā piešķirs prioritāti šim jautājumam. Komisija plāno 2013. gada pirmajā pusē rīkot pasākumu, kas būtu kā turpinājums 2011. gada maijā notikušajai konferencei “Speak Up”. Šajā pasākumā piedalītos Rietumbalkānu valstu un Turcijas plašsaziņas līdzekļu un pilsoniskās sabiedrības pārstāvji. Šīs konferences rezultātus un pēcpasākumus ņems vērā Komisijas uzraudzības procesā un ziņojumos. Komisija šajā jomā turpinās cieši sadarboties ar Eiropas Parlamentu. 8. Daudzās jomās ir vajadzīgas konkrētajai valstij pielāgotas pieejas sarežģītu situāciju risināšanai, tostarp, ja pievienošanās procesā rodas šķēršļi. Komisija cita starpā ir sākusi pozitīvu darba kārtību ar Turciju un vairākus augsta līmeņa strukturētus dialogus ar Rietumbalkānu valstīm. Šādas iniciatīvas jau sāk piešķirt reformām dinamiku. Tās neaizstāj pievienošanās sarunas, bet kalpo par tiltu uz tām. Komisija ir apņēmusies turpināt šāda veida iesaisti un turpinās koncentrēties uz tādām svarīgām jomām kā tiesiskums, demokrātiska pārvalde un ekonomikas reformas. 9. Reģionālā sadarbība un labas kaimiņattiecības ir būtiski stabilizācijas un asociācijas procesa elementi. Jautājumi saistībā ar pagātnes konfliktiem – tostarp kara noziegumi, bēgļu atgriešana, attieksme pret minoritātēm un vienādu tiesību nodrošināšana visiem pilsoņiem – joprojām ir galvenie draudi stabilitātei Rietumbalkānos, tāpēc tie ir steidzami jārisina. Ir jāveicina virzība reģionālajos forumos un reģionālās sadarbības iekļaujošais raksturs. Ar etniskajām grupām vai statusa jautājumiem saistītus strīdus var sekmīgi atrisināt ar dialoga un kompromisa starpniecību. 10. Attiecīgajām pusēm divpusējie jautājumi paplašināšanās procesā apņēmīgi un pēc iespējas drīz jāatrisina labu kaimiņattiecību garā, ņemot vērā ES kopējās intereses. Divpusējie jautājumi nedrīkstētu kavēt pievienošanās procesu. Komisija mudina puses darīt visu iespējamo, lai atrisinātu atlikušos strīdīgos jautājumus saskaņā ar noteiktajiem principiem un līdzekļiem, tostarp vajadzības gadījumā nododot jautājumus izskatīšanai Starptautiskajā Tiesā vai citās esošās vai ad hoc strīdu izšķiršanas struktūrās. Pievienošanās sarunas var dot spēcīgāku politisko stimulu atrisināt strīdus. Komisija ir gatava sekmēt risinājumu rašanu. 11. Ārkārtīgi svarīgi ir paplašināšanās valstīs nostiprināt ekonomikas atveseļošanos. Bezdarba līmenis turpināja palielināties, un vairumā Rietumbalkānu valstu ekonomika atkal piedzīvoja kritumu. Turcijā ekonomikas izaugsme turpinājās, tomēr lēnāk nekā līdz šim. Islandē atveseļošanās sākās 2011. gadā un šogad turpinājās. ES ir apņēmusies turpināt palīdzēt valstīm ar politikas konsultācijām un finansiālo atbalstu. Lai ciešā sadarbībā ar starptautiskajām finanšu iestādēm palīdzētu sagatavot un atbalstītu tos ieguldījumus, kuri ir visvairāk vajadzīgi izaugsmes un darbavietu izveides sekmēšanai, izmantos Rietumbalkānu investīciju sistēmu. Komisija arī turpinās paplašināšanās valstu iesaisti stratēģijas “Eiropa 2020” iniciatīvās. 12. Ņemot vērā tālejošās pārmaiņas, kas tiek īstenotas ES ekonomikas pārvaldībā, Komisija turpinās informēt paplašināšanās valstis par šo procesu un tās iesaistīt. Tā šajā nolūkā pakāpeniski pielāgos paplašināšanās valstu ekonomikas uzraudzību un izskatīs iespēju mērķtiecīgāk izmantot stabilizācijas un asociācijas nolīguma sanāksmes, lai risinātu konkurētspējas un nodarbinātības jautājumus. 13. Jaunā IPA II regulas priekšlikumu daudzgadu finanšu shēmai 2014.–2020. gadam Komisija iesniedza 2011. gada decembrī. IPA II mērķis ir nodrošināt ciešāku saikni ar paplašināšanās stratēģijā noteiktajām prioritātēm, tostarp demokrātisko iestāžu un tiesiskuma nostiprināšanu un lielāku uzsvaru uz sociāli ekonomisko attīstību. Šis instruments paredz lielāku atbalstu nozaru stratēģijām, palielinot palīdzības elastību un vienkāršojot procedūras. 14. Paplašināšanās valstu pilsoņiem tagad ir pieejamas ievērojamas priekšrocības, ko rada tirdzniecība saskaņā ar SAN, bezvīzu režīms un piedalīšanās Kopienas programmās. 2012. gada janvārī Komisija sāka vīzu režīma liberalizācijas dialogu ar Kosovu. Ir parafēts ES un Turcijas atpakaļuzņemšanas nolīgums. Ir būtiski panākt tā drīzu parakstīšanu un faktisku īstenošanu, tostarp saistībā ar turpmākiem pasākumiem virzībā uz vīzu režīma liberalizāciju. Līdztekus valstīm būtu jāpastiprina pasākumi, lai novērstu bezvīzu režīma ļaunprātīgas izmantošanas gadījumus. 15. Lai paplašināšanās politika būtu sekmīga un ilgtspējīga, ir vajadzīga sabiedrības izpratne un atbalsts. Uz iedzīvotajiem vērstajā informēšanas un komunikācijas darbā galvenā loma ir dalībvalstīm un paplašināšanās valstīm. Ir būtiski svarīgi veicināt izpratni un uz faktiem balstītas diskusijas par paplašināšanās politikas ietekmi, īpaši šobrīd, kad ES saskaras ar nopietniem pārbaudījumiem. Komisija no savas puses turpinās sniegt informāciju par paplašināšanās procesu, sekmējot uz informāciju balstītas sabiedriskās diskusijas par paplašināšanos. 16. Paplašināšanās process pēc savas dziļākās būtības ir iekļaujošs un prasa procesa dalībnieku plašu iesaisti. Paplašināšanās valstīs vērojamais plašais politiskais konsenss un iedzīvotāju atbalsts vajadzīgajām reformām ievērojami palīdz īstenot pārmaiņas, kas vajadzīgas, lai virzītos uz dalību ES. Komisija arī turpinās sniegt atbalstu, izmantojot Pilsoniskās sabiedrības instrumentu, lielāku uzsvaru liekot uz nelielām dotācijām vietējām pilsoniskās sabiedrības organizācijām. II 17. Horvātija. Paralēli šim paziņojumam Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par galvenajiem konstatējumiem, kas izriet no vispārējā uzraudzības ziņojuma par Horvātijas gatavības pakāpi dalībai ES. Komisija secina, ka Horvātija ir turpinājusi gūt panākumus ES tiesību aktu transponēšanā un īstenošanā un pašlaik pabeidz tiesību aktu saskaņošanu ar acquis. Neraugoties uz to, Komisija ir apzinājusi jomas, kurās vēl nepieciešams papildu darbs, un dažus jautājumus, pie kuriem turpmākajos mēnešos jāstrādā aktīvāk. Tas jo īpaši attiecas uz šādām jomām: konkurences politika, tiesu iestādes un pamattiesības, īpaši tiesu iestāžu efektivitāte, un tiesiskums, brīvība un drošība. Būtiski, lai Horvātija rīkotos mērķtiecīgāk, nodrošinot, ka sagatavošanās process tiek pabeigts laikus un to var atspoguļot Paziņojumā par noslēguma uzraudzības ziņojumu attiecībā uz Horvātijas pievienošanās priekšdarbiem, ar ko Komisija nāks klajā 2013. gada pavasarī. 18. Melnkalne. Valsts joprojām pietiekamā mērā atbilst politiskajiem kritērijiem. Ņemot vērā pastāvīgo progresu svarīgāko reformu īstenošanā, 2012. gada jūnijā tika sāktas pievienošanās sarunas. Caurskatīšanas process ir sācies, un to paredzēts noslēgt 2013. gada vasarā. Pievienošanās sarunās ir iestrādāta jaunā pieeja sadaļām par tiesu iestādēm un pamattiesībām un tiesiskumu, brīvību un drošību, tādējādi nostiprinot tiesiskuma nozīmi. Sarunu gaitā Melnkalnei būs jāgūst papildu rezultāti šajā jomā ar mērķi panākt reformu īstenošanas neatgriezeniskumu, īpaši attiecībā uz organizētās noziedzības un korupcijas apkarošanu, tostarp augsta līmeņa lietās. 19. Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika. Valsts joprojām pietiekamā mērā atbilst politiskajiem kritērijiem. Valdība ES darba kārtībai savā darbībā ir ierādījusi centrālo vietu. Pievienošanās augsta līmeņa dialogs ar Komisiju ir kalpojis par katalizatoru reformu paātrināšanai un ir sekmējis ievērojamus panākumus vairākās svarīgās politikas jomās. Visās jomās ir jāsaglabā reformu temps, jo īpaši, lai nodrošinātu īstenošanu. Jāturpina koncentrēties uz tiesiskumu, tostarp attiecībā uz vārda brīvību, un etnisko grupu attiecībām un izlīgumu. Komisija ceturto reizi iesaka sākt pievienošanās sarunas ar bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku. Komisija uzskata, ka attiecībā uz šo valsti pāriešana uz pievienošanās procesa nākamo posmu ir vajadzīga, lai konsolidētu reformu tempu un ilgtspēju, mazinot šā procesa regresa risku, un lai stiprinātu etnisko grupu attiecības. Tādējādi tiktu arī veicināta uzticība Eiropas Savienībai un motivētas reformas citās reģiona valstīs. Komisija uzsver, ka ir būtiski ANO ietvaros turpināt uzturēt labas kaimiņattiecības, tostarp panākt saskaņotu un savstarpēji pieņemamu risinājumu par valsts nosaukumu. Eiropadomes lēmums sākt pievienošanās sarunas veicinātu šā risinājuma rašanai labvēlīgu apstākļu radīšanu. Šajā kontekstā Komisija ir gatava nekavējoties iesniegt sarunu programmas priekšlikumu, kurā ņemta vērā arī nepieciešamība pievienošanās sarunu agrīnā posmā atrisināt valsts nosaukuma jautājumu. Attiecībā uz šo tiks ņemtas vērā līdzšinējās sarunu programmas un jo īpaši jaunās pieejas principi, kurus Padome apstiprināja 2011. gada decembrī. Minētā pieeja prasa visu pušu aktīvu politisko iesaisti pirms Eiropadomes sanāksmes. 20. Serbija. Eiropadomes 2012. gada marta sanāksmē Serbijai tika piešķirts kandidātvalsts statuss. Serbija turpina virzīties uz priekšu, lai pietiekamā mērā izpildītu politiskos kritērijus un stabilizācijas un asociācijas procesa nosacījumus. Tomēr Serbijai īpaša uzmanība jāpievērš tiesiskuma jautājumiem, sevišķi tiesu iestāžu jomā, kurā nesenais regress izceļ nepieciešamību ar jaunu apņēmību īstenot reformas un nodrošināt šo iestāžu neatkarību, objektivitāti un efektivitāti, tostarp ievērojot Konstitucionālās tiesas nesenos nolēmumus. Ņemot vērā nesenos notikumus, īpaša vērība jāvelta arī neaizsargāto grupu tiesībām un tādu būtisku iestāžu kā Centrālā banka neatkarībai. Serbijai būtu arī jāturpina konstruktīvi iesaistīties reģionālajā sadarbībā un stiprināt attiecības ar kaimiņvalstīm. Ir jārod jauna dinamika reformu īstenošanā un jāturpina darbs, lai redzami un ilgtspējīgi uzlabotu attiecības ar Kosovu. Saistībā ar šo divi jaunākie notikumi ir tas, ka Serbija parakstīja integrētas robežu pārvaldības tehnisko protokolu un precizēja savu interpretāciju attiecībā uz vienošanos par reģionālo sadarbību un Kosovas pārstāvību, un, vērtējot pēc sākotnējās īstenošanas, tā vairs nerada šķēršļus vispārējai reģionālajai sadarbībai. Saskaņā ar Padomes 2011. gada 5. decembrī pieņemtajiem un Eiropadomes 2011. gada 9. decembrī apstiprinātajiem secinājumiem par nosacījumiem pievienošanās sarunu sākšanai ar Serbiju Komisija iesniegs ziņojumu, kolīdz tā būs atzinusi, ka Serbija ir sasniegusi vajadzīgo atbilstības pakāpi attiecībā uz dalības kritērijiem, jo īpaši attiecībā uz galveno prioritāti – veikt pasākumus, lai redzami un ilgtspējīgi uzlabotu attiecības ar Kosovu. Komisija aicina Serbiju godprātīgi īstenot visas līdz šim panāktās vienošanās un ar ES atbalstu konstruktīvi iesaistīties visu jautājumu risināšanā. Ir nepieciešama redzama un ilgtspējīga Serbijas un Kosovas attiecību uzlabošanās, kas nodrošinātu, ka katra valsts var turpināt savu ceļu uz iestāšanos ES, novēršot iespēju vienai valstij bloķēt otras valsts centienus. Šim procesam pakāpeniski vajadzētu novest pie Serbijas un Kosovas attiecību pilnīgas normalizēšanās, paverot iespēju abām valstīm pilnībā izmantot savas tiesības un izpildīt savus pienākumus Eiropas Savienībā. Šajā procesā būtisks elements būs problēmu atrisināšana Kosovas ziemeļu daļā, ievērojot Kosovas teritoriālo integritāti un vietējo iedzīvotāju konkrētās vajadzības. Komisija uzsver, ka pasākumi virzībai uz Belgradas un Prištinas attiecību normalizēšanos būtu jāskata arī saistībā ar programmu turpmākajām pievienošanās sarunām ar Serbiju. Komisija uzsver, ka ir būtiski, lai puses ar ES pilnīgu atbalstu apņēmīgi īstenotu šo vispusīgo pieeju. 21. Albānija. Valdības un opozīcijas dialoga uzlabošanās, īpaši pēc 2011. gada novembra vienošanās, ir devusi iespēju Albānijai labi pavirzīties uz priekšu, lai izpildītu politiskos kritērijus dalībai ES. Albānija ir īstenojusi vairākas būtiskas reformas saskaņā ar Komisijas 2010. gada atzinumā ietvertajām 12 galvenajām prioritātēm, kuras jāizpilda, lai ar Eiropas Savienību varētu sākt pievienošanās sarunas. Valsts ir izpildījusi četras galvenās prioritātes, proti, attiecībā uz parlamenta pienācīgu darbību, atlikto likumu pieņemšanu, kuriem bija vajadzīgs kvalificētais vairākums, tiesībsarga iecelšanu un uzklausīšanas un balsošanas procedūru attiecībā uz galvenajām iestādēm un vēlēšanu tiesiskā regulējuma grozīšanu. Albānija ir labi pavirzījusies uz priekšu, lai izpildītu divas galvenās prioritātes, kas attiecas uz valsts pārvaldes reformu un attieksmes uzlabošanu pret ieslodzītajiem. Virzībā uz pārējo galveno prioritāšu izpildi ir veikti vairāki būtiski pasākumi, tostarp ir pieņemts likums par administratīvajām tiesām, atcelta augsta līmeņa valsts ierēdņu un tiesnešu neaizskaramība, palielinājies noziedzīgi iegūtu līdzekļu izņemšanas gadījumu skaits, pieņemta vispusīga stratēģija par nekustamā īpašuma reformu un grozīts kriminālkodekss, nosakot stingrākus sodus par vardarbību ģimenē. Ņemot vērā šos panākumus, Komisija iesaka Padomei piešķirt Albānijai kandidātvalsts statusu ar nosacījumu, ka tiek pabeigti galvenie pasākumi tiesu iestāžu un valsts pārvaldes reformu jomā un pārskatīts parlamenta reglaments. Komisija iesniegs Padomei ziņojumu, kolīdz būs gūti nepieciešamie panākumi. Ziņojumā Komisija ņems vērā arī Albānijas izteikto apņemšanos apkarot korupciju un organizēto noziedzību, tostarp šādās lietās veicot aktīvu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu. Lai Komisija varētu ieteikt sākt pievienošanās sarunas, tai būtu jo īpaši jāpārliecinās par līdzšinējo apņemšanos stabilu īstenošanu un vēl pilnībā neizpildīto galveno prioritāšu izpildes pabeigšanu. Īpaša uzmanība jāpievērš šādiem jautājumiem: vēlēšanu norise saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem; tiesu iestāžu neatkarības, efektivitātes un pārskatatbildības nostiprināšana; apņēmīgs darbs cīņā ar korupciju un organizēto noziedzību, tostarp veicot aktīvu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu; efektīvi pasākumi, lai nostiprinātu cilvēktiesību aizsardzību un diskriminācijas novēršanas politiku; īpašumtiesību īstenošana. Parlamenta vēlēšanas 2013. gadā būs svarīgs pārbaudījums tam, cik stabils ir partiju atbalsts jaunajai vēlēšanu reformai, un vēlēšanu sekmīga norise būs priekšnosacījums ieteikumam par sarunu sākšanu. Lai īstenotu reformas un nodrošinātu Albānijas nākotni ES, ir būtiski svarīgi uzturēt stabilu politisko dialogu un turpināt darbu visās galveno prioritāšu jomās. 22. Bosnija un Hercegovina. Valsts ir guvusi ierobežotus panākumus virzībā uz to, lai izpildītu politiskos kritērijus un nodrošinātu institucionālo struktūru funkcionalitāti, koordināciju un ilgtspēju. Stabilizācijas un asociācijas procesa ietvaros Bosnija un Hercegovina kopā ar ES turpināja konstruktīvi strādāt pie strukturētā dialoga par tiesiskumu. Galvenais forums jautājumiem par prasībām ES integrācijas procesā ir jūnijā sāktais augsta līmeņa dialogs par pievienošanās procesu. Šajā ziņā Komisija ar nožēlu konstatē, ka līdz šim rezultāti ir vājāki par gaidītajiem. Politiskajiem pārstāvjiem joprojām nav kopēja redzējuma par valsts vispārējo ievirzi un nākotni un tās institucionālo struktūru. Prioritāte joprojām ir izpildīt SAN spēkā stāšanās nosacījumus un attiecībā uz uzticības vērtu pieteikumu dalībai ES, kā arī izveidot efektīvu koordinācijas mehānismu starp dažādiem valdības līmeņiem, lai valsts spētu paust vienotu nostāju ES jautājumos. Komisija turpinās sadarboties ar valsts iestādēm. Tomēr valsts līderiem ir jāpierāda politiskā griba, lai panāktu konsensu un ar konkrētu rīcību sasniegtu valsts un tās iedzīvotāju mērķi pievienoties ES. Pēc ES īpašā pārstāvja (ESĪP) un Augstā pārstāvja biroja pilnvaru nodalīšanas Eiropas Savienība, pateicoties izteiktākai klātbūtnei, ir uzņēmusies vadību vairākās jomās, palīdzot iestādēm ar ES darba kārtībā noteikto mērķu īstenošanu. Šajā jomā ES turpinās stiprināt savu atbalstu valsts iestādēm. 23. Kosova. Paralēli šim paziņojumam Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par priekšizpēti par Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu ar Kosovu. Priekšizpēte apliecina, ka SAN starp ES un Kosovu var noslēgt, kaut arī ES dalībvalstīm ir dažādi viedokļi par statusu. Komisija SAN sarunu norādes ierosinās, kad Kosova būs guvusi panākumus vairāku īstermiņa prioritāšu izpildē. Ir būtiski svarīgi, lai Kosova turpinātu godprātīgi īstenot visas Belgradas un Prištinas dialogā līdz šim panāktās vienošanās un ar ES atbalstu konstruktīvi iesaistītos visu jautājumu risināšanā. Ir nepieciešama redzama un ilgtspējīga Kosovas un Serbijas attiecību uzlabošanās, kas nodrošinātu, ka katra valsts var turpināt savu ceļu uz iestāšanos ES, novēršot iespēju vienai valstij bloķēt otras valsts centienus. Šajā procesā būtisks elements būs problēmu atrisināšana Kosovas ziemeļu daļā, ievērojot vietējo iedzīvotāju konkrētās vajadzības. 24. Turcija. Turcija ir svarīga valsts Eiropas Savienībai, ņemot vērā tās dinamisko ekonomiku, stratēģisko atrašanās vietu un svarīgo reģionālo nozīmi. Komisija uzsver nozīmi, kāda ir esošajai sadarbībai un dialogam ES un Turcijas kopējo interešu ārpolitikas jautājumos, piemēram, attiecībā uz Ziemeļāfriku un Tuvajiem Austrumiem. ES un Turcijas attiecību potenciālu pilnībā izmantot ir iespējams vienīgi aktīva un ticama pievienošanās procesa ietvaros, ievērojot ES saistības un iedibinātos nosacījumus. Gan ES, gan Turcijas interesēs ir, lai pievienošanās sarunas atgūtu dinamiku, tostarp ņemot vērā, ka ir svarīgi nodrošināt, lai ES arvien tiktu uzskatīta par Turcijā īstenojamo reformu etalonu. Tāpēc Komisija uzskata, ka ir svarīgi, lai saskaņā ar iedibinātajām procedūrām un attiecīgajiem Padomes secinājumiem atsāktos pie sarunu sadaļām veiktais darbs, kas vairākus gadus bija pārtraukts konsensa trūkuma dēļ starp dalībvalstīm. Lai iedzīvinātu pievienošanās procesu un dotu jaunu dinamiku ES un Turcijas attiecībām, Komisija turpinās īstenot pozitīvo darba kārtību attiecībās ar Turciju, kura tika sākta 2012. gada maijā un jau dod pirmos rezultātus. Ir svarīgs Turcijas aktīvs atbalsts pozitīvajai programmai un Eiropas perspektīvai. Aug bažas par to, ka Turcija nav panākusi nopietnu virzību uz politisko kritēriju pilnīgu izpildi. Joprojām nopietnas bažas raisa valstī vērojamā situācija saistībā ar pamattiesību, tostarp vārda brīvības ievērošanu, neraugoties uz neseniem tiesiskā regulējuma uzlabojumiem. Svarīgi, lai Turcija atrisinātu visus jautājumus saistībā ar tiesu iestāžu neatkarību, objektivitāti un efektivitāti. Komisija atzinīgi vērtē Turcijas valdības apņemšanos drīzumā nākt klajā ar ceturto tiesu iestāžu reformas paketi un aicina to atrisināt visus pamatjautājumus, kas praksē pašlaik ietekmē vārda brīvības izmantošanu. Turcija ir iesaldējusi attiecības ar ES Padomes 2012. gada otrās puses prezidentvalsti. Komisija atkārtoti pauž nopietnas bažas par Turcijas paziņojumiem un draudiem un aicina pilnībā respektēt Padomes prezidentūras lomu. ES arī uzsvēra, ka ES dalībvalstīm ir suverēnas tiesības, kas ietver divpusēju nolīgumu noslēgšanu un savu dabas resursu izpēti un izmantošanu saskaņā ar ES acquis un starptautiskajām tiesībām, tostarp ANO Jūras tiesību konvenciju. Saskaņā ar vairākkārtējām Padomes un Komisijas iepriekšējos gados paustajām nostājām Komisija atkārtoti uzsver, ka ir svarīgi, lai Turcija steidzami izpildītu pienākumu pilnībā īstenot Papildprotokolu un panāktu progresu divpusējo attiecību normalizācijā ar Kipras Republiku. Tas varētu radīt jaunu dinamiku pievienošanās procesā. Ja šajās jomās netiks gūti panākumi, Komisija iesaka ES paturēt spēkā 2006. gadā pieņemtos pasākumus. Tā arī r