KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Vadlīnijas par pasākumiem, kas ES dalībvalstīm jāveic, ja rodas šaubas par tādu Eiropas Savienībā importētu kokmateriālu likumību, kas iegūti no Cites uzskaitītajām sugām

(2018/C 376/01)

PASĀKUMI, KAS ES DALĪBVALSTĪM JĀVEIC, JA RODAS ŠAUBAS PAR TĀDU EIROPAS SAVIENĪBĀ IMPORTĒTU KOKMATERIĀLU LIKUMĪBU, KAS IEGŪTI NO CITES UZSKAITĪTAJĀM SUGĀM

Šis paziņojums ir izstrādāts, lai ES dalībvalstu kompetentajām iestādēm sniegtu vadlīnijas par ES savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecības regulu (1) īstenošanu gadījumos, kad, pamatojoties uz eksportētājas valsts iestāžu izdotu eksporta atļauju, ES tiek ievesti tādu kokmateriālu sūtījumi, kas iegūti no Konvencijā par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (Cites) uzskaitītajām sugām, taču rodas šaubas par to, vai koksne ir iegūta atbilstīgi ieguves valstī piemērojamiem tiesību aktiem.

1. Vispārīga informācija

Atbilstīgi ES savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecības regulām ES dalībvalsts Cites uzraudzības iestāde Cites importa atļauju izdot drīkst vienīgi tad, ja arī eksportētāja valsts eksporta atļauju izdevusi saskaņā ar Cites konvenciju (2). Tas citstarp paredz nosacījumu, ka eksportētāja valsts ir “atzinusi, ka šis īpatnis nav iegūts pretrunā ar valsts faunas un floras aizsardzības tiesību aktiem” (3).

Atbilstīgi 7. panta 6. punktam Regulā (EK) Nr. 865/2006, kas grozīta ar Komisijas Regulu (ES) 2015/870 (4), “trešo valstu izdotās eksporta atļaujas un reeksporta sertifikātus pieņem tikai tad, ja attiecīgās trešās valsts kompetentā iestāde, kad tas tiek prasīts, sniedz pietiekamu informāciju par to, ka īpatņi ir iegūti saskaņā ar tiesību aktiem par attiecīgo sugu aizsardzību”.

Regulas (EK) Nr. 865/2006 7. panta 6. punktu piemēro visiem īpatņiem, par kuriem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 338/97 ir jāizdod eksporta atļaujas, un īpaši svarīgi tas ir attiecībā uz kokmateriāliem. Neseni piemēri liecina, ka ES dalībvalstis saskaras ar gadījumiem, kad tām jāapstrādā importa atļauju pieteikumi par tādu kokmateriālu sūtījumiem, kas iegūti no Cites uzskaitītajām sugām, bet par šo sūtījumu izcelsmes likumību pastāv nopietnas šaubas. Kravu sūtījumiem tiek pievienota eksportētājas valsts izdota derīga eksporta atļauja, kurai principā būtu jāgarantē, ka eksportētāja valsts ir pārbaudījusi kokmateriālu izcelsmes likumību. Tomēr no dažādiem avotiem iegūta informācija var radīt šaubas par to, vai kokmateriālu izcelsme ir likumīga un vai eksportētājā valstī ir pienācīgi pārbaudīts tas, vai koksne nav iegūta, pārkāpjot attiecīgās valsts tiesību aktus par dzīvnieku un augu aizsardzību.

Šādā situācijā ir svarīgi, lai ES dalībvalstis īstenotu saskaņotu pieeju un līdzvērtīgā līmenī veiktu šo izstrādājumu izcelsmes likumības pārbaudes, kuru rezultātā, iespējams, tām būtu jāatsakās izdot importa atļaujas. Šīm vadlīnijām par Regulas (EK) Nr. 865/2006 7. panta 6. punkta interpretēšanu būtu jāpalīdz nodrošināt saskaņotu visu ES dalībvalstu rīcību. Tālāk tekstā uzskaitītos elementus ES dalībvalstis tiek aicinātas izmantot, izskatot katru gadījumu atsevišķi, kā arī samērīgi katrai risināmajai situācijai.

2. Dokumenta statuss

Šīs vadlīnijas ir sagatavojuši Komisijas dienesti. Dokumenta projektu apstiprinājusi atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 338/97 18. pantam izveidotā Savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecības komiteja un tādējādi – dalībvalstu kompetentās iestādes.

Vadlīnijas ir izstrādātas, lai valstu iestādēm palīdzētu Regulas (EK) Nr. 338/97 piemērošanā. Vadlīnijas nav juridiski saistošas; to vienīgais nolūks ir sniegt informāciju par dažiem Regulas (EK) Nr. 865/2006 aspektiem, kā arī par pasākumiem, kas tiek uzskatīti par paraugpraksi. Ar tām nekādā veidā netiek aizstāti, papildināti vai grozīti 1. sadaļā minēto piemērojamo Savienības tiesību aktu noteikumi, kas ir piemērojamais juridiskais pamats. Šis dokuments nebūtu jāuztver izolēti; tas jāizmanto kopā ar tiesību aktiem, nevis kā atsevišķs atsauces dokuments. Autoritatīva Savienības tiesību aktu interpretācija ir vienīgi Eiropas Savienības Tiesas kompetencē.

Komisija šo dokumentu publicēs elektroniski, un to drīkst publicēt arī ES dalībvalstis. Šīs vadlīnijas 2021. gadā pārskatīs Savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecības komiteja.

3. Vadlīnijas par Regulas (EK) Nr. 865/2006 7. panta 6. punkta interpretēšanu

Savienības tiesību akti ir jāinterpretē, ņemot vērā to mērķus. Regulas (EK) Nr. 338/97 1. pants nosaka, ka šīs regulas mērķis ir “aizsargāt savvaļas dzīvnieku un augu sugas un garantēt to saglabāšanu, regulējot tirdzniecību ar tām”. Tāpēc šīs regulas noteikumi ir jāinterpretē, ievērojot minēto mērķi.

Turklāt Līguma par Eiropas Savienības darbību 191. panta 2. punkts nosaka, ka vides politikai jāpamatojas uz piesardzības principu. Tādējādi, ja pastāv risks, ka kāda darbība vai rīcībpolitika var būtiski vai neatgriezeniski kaitēt sabiedrībai vai videi, pilnīgu zinātnisku pierādījumu trūkumu nedrīkstētu uzskatīt par iemeslu atlikt izmaksefektīvus šāda kaitējuma novēršanas pasākumus. Piesardzības principa mērķis ir nodrošināt augstāku vides aizsardzības līmeni, šādu risku gadījumos pieņemot preventīvus lēmumus.

Atbilstīgi Eiropas Savienības Tiesas pastāvīgajai judikatūrai piesardzības princips citstarp ir piemērojams, interpretējot un piemērojot Savienības acquis vides jomā, un tādējādi tas attiecas arī uz Regulas (EK) Nr. 338/97 interpretēšanu un piemērošanu. ES dalībvalstīm piesardzības princips būtu jāpiemēro, izmantojot rīcības brīvību, kas tām dota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 338/97.

Atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 865/2006 7. panta 6. punktam dalībvalstu Cites iestādēm, saņēmušām Cites iekļauto sugu īpatņu importa pieteikumu, jālemj par to, vai vajadzīgs apspriesties ar eksportētāju valsti. Regulas 7. panta 6. punktā nav noteikts, ka tas būtu jādara sistemātiski. ES dalībvalstīm, kad tās lemj, vai vajadzīgs apspriesties ar eksportētāju valsti, katrā konkrētā gadījumā ieteicams īstenot riskbalstītu pieeju.

a) Kādi elementi ES dalībvalstīm būtu jāizvērtē, lai pieņemtu lēmumu par to, vai tām jāapspriežas ar eksportētāju valsti?

ES dalībvalstis tiek aicinātas izvērtēt šādus elementus:

— Vai par eksportētāju valsti ir saņemta ar Cites konvencijas īstenošanu saistīta informācija, kas liecina, ka valstī, iespējams, nav veiktas pietiekamas pārbaudes sūtījuma likumības garantēšanai (piemēram, ja uz konkrēto valsti attiecas Cites pastāvīgās komitejas pieņemti īpaši ieteikumi vai atbilstības nodrošināšanas pasākumi vai ja līdzīgā lietā būtu jāveic papildu pārbaude atbilstīgi ES kokmateriālu regulai (ESKR) (5) un saistītajām vadlīnijām (6))?

— Vai dalībvalstu rīcībā ir no uzticamiem avotiem saņemta informācija, kas, iespējams, norāda, ka kokmateriālu sūtījuma izcelsmes avots varētu būt nelikumīgs?

— Vai ir norādes, kas liecina, ka kāds piegādes ķēdes uzņēmums ir bijis iesaistīts ar nelikumīgu mežizstrādi saistītās darbībās?

— Cik sarežģīta ir piegādes ķēde? Cik grūti ir izsekot kokmateriālu izcelsmei līdz to ieguves avotam?

— Vai eksportētājā valstī pastāv augsts korupcijas risks?

Ja iepriekš minēto elementu izvērtēšanas rezultātā savāktā informācija raisa nopietnas šaubas par to, vai sūtījums ir iegūts, nepārkāpjot attiecīgos eksportētājas valsts tiesību aktus sugu saglabāšanas jomā, ES dalībvalstij ir ieteicams sazināties ar eksportētājas valsts Cites uzraudzības iestādi (informējot arī attiecīgās valsts Cites zinātnisko iestādi un, kur tas iespējams, tās FLEGT (7) licenču izdevēju iestādi vai iestādes, kā arī FLEGT vai mežsaimniecības pārvaldes kontaktpunktus). Būtiskas aizkavēšanās gadījumā iespējamais importētājs jāinformē par šo apspriešanos (8).

b) Kāda informācija būtu jāpieprasa no eksportētājas valsts?

ES dalībvalstīm, kad tās lemj, kādus jautājumus uzdot eksportētājai valstij, ieteicams apsvērt šādu kontrolsarakstu:

— Lai izdotu atļauju eksportēt kokmateriālus, kas iegūti no Cites II pielikumā uzskaitītajām sugām, eksportētājai valstij jābūt pārliecinātai, ka koksne iegūta atbilstīgi tiesību aktiem par dzīvnieku un augu aizsardzību. Kādi tiesību akti par dzīvnieku un augu aizsardzību ir piemērojami izstrādājumiem, uz kuriem attiecas eksporta atļauja?

— Kāda sistēma ir ieviesta, lai pārbaudītu šo tiesību aktu prasību izpildi? Kā šī sistēma īstenota attiecībā uz sūtījumu, par kuru izdota konkrētā eksporta atļauja? Konkrētāk, kādi dokumenti izdoti un kādas pārbaudes veiktas, lai pārliecinātos, ka ir ievērotas likumīguma pārbaudes prasības?

— Vai ir identificēti visi piegādes ķēdē iesaistītie tirgus dalībnieki, sākot no ieguves posma līdz eksportēšanai uz ES (ieguve, transportēšana, pirmā pārdošana un nākamās pārdošanas, pirmā apstrāde un tālākapstrāde, eksports)? Kā piegādes ķēdē garantēta sūtījuma izsekojamība, lai pārliecinātos, ka eksporta atļaujā minētā koksne ir tā, kas reāli iegūta?

Turklāt ES dalībvalstis vajadzības gadījumā varētu aicināt eksportētājas valstis sniegt tālāk norādīto konkrēto informāciju, jo pieredze liecina, ka šādi elementi bieži ir būtiski, lai pienācīgi novērtētu kokmateriālu sūtījuma likumību:

— eksportētāja uzņēmuma pilns nosaukums un adrese,

— kokmateriālu ģeogrāfiskā izcelsme (reģions, koncesijas atrašanās vieta un ar to saistīta sīkāka informācija),

— gads, kurā eksportētie kokmateriāli iegūti, kā arī pārbaudes apstiprinājums par to, ka kokmateriālus eksportē, ievērojot attiecīgā gada kvotu (ja ir noteikta Cites eksporta kvota vai valsts kokmateriālu ieguves kvota),

— dati par apsaimniekošanas plānu, mežizstrādes atļauju (atļaujām) vai ciršanas licenci (licencēm), kā arī jebkura attiecīga papildu informācija atbilstīgi eksportētājā valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem,

— informācija par cirsmām (piemēram, sektori un koku numuri), no kurām kokmateriāli iegūti,

— informācija par kokmateriālu izsekojamību no cirsmām līdz apstrādes un eksporta uzņēmumiem.

c) Ar kādiem nosacījumiem eksportētājas valsts sniegto informāciju varētu uzskatīt par pietiekamu?

Eksportētājas valsts Cites uzraudzības iestādes dotā atbilde uz iepriekš minētajiem jautājumiem importētājai ES dalībvalstij būtu jāizskata, izvērtējot, vai tā sniedz atbilstošu un uzticamu informācijas kopumu, kas pietiekamā veidā garantē, ka sūtījumu veidojošie kokmateriāli ir iegūti atbilstīgi eksportētājā valstī piemērojamiem tiesību aktiem par dzīvnieku un augu aizsardzību. Ja šie nosacījumi ir izpildīti un pastāv pamatota pārliecība, ka iesniegtie dokumenti ir derīgi un pārbaudāmi, informācija būtu jāuzskata par pietiekamu un importa atļauja būtu jāizdod.

Ja sniegtā informācija tiek uzskatīta par nepietiekamu vai tajā trūkst svarīgu elementu, ES dalībvalstīm ir ieteicams sazināties ar eksportētāju valsti un trūkstošo informāciju noskaidrot.

Ja, neskatoties uz mēģinājumiem iegūt trūkstošo informāciju, ar eksportētājas valsts atbildi uz iepriekš uzskaitītajiem jautājumiem joprojām nepietiek, lai secinātu, ka kokmateriāli ir iegūti atbilstīgi tiesību aktiem par attiecīgo sugu aizsardzību, vai ja atbilde nav sniegta, dalībvalstīm, ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 865/2006 7. panta 6. punktu (9), attiecīgā importa atļauja nebūtu jādod.

Īpašs ir tādu eksportētāju valstu gadījums, kas noslēgušas FLEGT brīvprātīgo partnerattiecību nolīgumu ar ES, saskaņā ar kuru par attiecīgās valsts eksportētajiem kokmateriālu sūtījumiem tiek izdotas FLEGT licences. Šādā gadījumā pastāv iespēja, ka eksportētājas valsts licencēšanas sistēmā ir iekļauta prasība Cites uzskaitīto sugu kokmateriālu sūtījumu pavaddokumentiem pievienot gan Cites eksporta atļauju, gan FLEGT licenci (10). FLEGT licence dod papildu apstiprinājumu tam, ka sūtījuma izcelsme ir likumīga. Šādos gadījumos uzraudzības iestāde var lūgt informāciju arī no eksportētājas valsts attiecīgās FLEGT licenču izdevējas iestādes. Turklāt tad, ja Cites kokmateriāliem ir deklarēta FLEGT licence, ir ieteicams informēt arī importētājas ES dalībvalsts FLEGT kompetento iestādi (11).

d) Ko vēl var darīt, lai dalībvalstu veiktās pārbaudes būtu vienlīdz rūpīgas?

Dalībvalstis tiek aicinātas dalīties informācijā ar citām ES dalībvalstīm un Komisiju par gadījumiem, kad tās nav varējušas izdot importa atļauju, jo eksportētājas valstis nav atbildējušas uz iepriekš minētajiem jautājumiem vai ir sniegušas nepietiekamas atbildes.

Lai nodrošinātu kopēju pieeju ES līmenī, par šo jautājumu vajadzības gadījumā var paziņot kompetento Cites uzraudzības iestāžu ekspertu grupai. Pamatojoties uz to, ekspertu grupa var ieteikt, lai:

i) Komisija sazinās ar attiecīgo eksportētāju valsti, pauž tai bažas par attiecīgo sugu eksporta likumību un pieprasa precizētu skaidrojumu par elementiem, kuru dēļ atļauju izdošana tikusi atteikta;

ii) visas ES dalībvalstis aptur importu attiecībā uz konkrētās sugas/valsts kombinācijām. Tas ir iederīgi gadījumā, ja informācija, ko eksportētāja valsts ir papildus sniegusi pēc Komisijas pieprasījuma, tiek uzskatīta par nepietiekamu. Importa apturēšanu varētu pamatot ar Regulas (EK) Nr. 338/97 4. panta 6. punktu, kurā paredzēts, ka, “konsultējoties ar attiecīgajām izcelsmes valstīm saskaņā ar procedūru, kas noteikta 18. panta 2. punktā, un ņemot vērā ikvienu zinātnieku darba grupas atzinumu, Komisija var noteikt vispārīgus ierobežojumus ievešanai Kopienā attiecībā uz dažām izcelsmes valstīm”;

iii) ES, izmantojot Cites atbilstības mehānismus (12), par šo jautājumu informē Cites sekretariātu un Cites pastāvīgo komiteju.

4. Saikne ar ES Kokmateriālu regulu

Iepriekš ierosinātie soļi ir īpaši svarīgi kopš 2013. gada, kad stājās spēkā ES Kokmateriālu regula (13) (ESKR), ar ko aizliedz laist ES tirgū nelikumīgi iegūtus kokmateriālus. Papildu informācija par likumības pārbaudi saskaņā ar ESKR un jo īpaši par šīs regulas 2. panta h) punktā noteikto “spēkā esošo tiesību aktu” definīciju ir sniegta šā dokumenta pielikumā.

ESKR 3. pantā ir īpaši noteikumi par Cites uzskaitītajām kokmateriālu sugām – “kokmateriālus no Regulas (EK) Nr. 338/97 A, B un C pielikumā uzskaitītajām koku sugām, kuri atbilst minētajai regulai un tās īstenošanas noteikumiem, šīs regulas piemērošanas nolūkā uzskata par likumīgi iegūtiem”. Šā pieņēmuma pamatojums ir tāds, ka Cites konvencijā, kā jau iepriekš minēts, tās līgumslēdzējām pusēm ir noteikta prasība eksporta atļauju piešķirt tikai tādā gadījumā, ja suga ir iegūta inter alia atbilstīgi attiecīgajiem eksportētājas valsts tiesību aktiem.

Saistībā ar to ir ieteicams, lai katrā ES dalībvalstī (jo īpaši informācijas apmaiņas ziņā) savstarpēji sadarbotos Cites uzraudzības iestāde, no vienas puses, un par ES Kokmateriālu regulas un FLEGT regulas (14) īstenošanu atbildīgās kompetentās iestādes, no otras puses, tādējādi konkrētajā dalībvalstī nodrošinot saskaņotu attiecīgo noteikumu īstenošanu. Lai partneriestādes rīkotos, pilnībā informētas, gadījumos, kad Cites uzraudzības iestādei ES dalībvalstī rodas šaubas par kokmateriālu sūtījumu likumību, šai iestādei būtu jāinformē sava partneriestāde, kas atbild par ES Kokmateriālu regulas un FLEGT regulas īstenošanu, kā arī vajadzības gadījumā – attiecīgās izpildes struktūras, kas atbild par kokmateriālu kontroli. Savukārt kompetentajām iestādēm, kas atbild par ES Kokmateriālu regulu un FLEGT regulu, saņemot informāciju, kas attiecas vai var attiekties uz Cites uzskaitītajām sugām, būtu par to jāinformē arī savas Cites partneriestādes.

Lai palīdzētu dalībvalstīm īstenot ESKR, Komisija ir izveidojusi ESKR kompetentajām iestādēm paredzētu aizsargātu platformu informācijas apmaiņai par jautājumiem, kas saistīti ar ESKR (15). Lai palīdzētu visām attiecīgajām iestādēm informācijas apmaiņā par ES importēto kokmateriālu un koka izstrādājumu likumību, piekļuvi šai platformai Komisija var piešķirt arī Cites uzraudzības iestādēm. Turklāt Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm ir izstrādājusi vadlīnijas, lai risinātu ar ESKR īstenošanu saistītus jautājumus (16). Šīs vadlīnijas, kā arī citi informācijas avoti (piemēram, informatīvās piezīmes par norisēm saistībā ar ESKR īstenošanu un noteikumu izpildes panākšanu) ir atrodamas Komisijas tīmekļvietnē.

Ir pieejami arī citi resursi, lai iegūtu informāciju par konkrētās eksportētājās valstīs spēkā esošo tiesisko regulējumu (17). Tomēr šo valstu tiesiskajam regulējumam var būt plašāka darbības joma, nekā noteikts Cites likumības definīcijā, t. i., “valsts faunas un floras aizsardzības tiesību akti”, kā norādīts Cites konvencijas IV pantā.

(1) Padomes 1996. gada 9. decembra Regula (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību (OV L 61, 3.3.1997., 1. lpp.), un tās īstenošanas regulas, kuras konkrēti ir: Komisijas 2006. gada 4. maija Regula (EK) Nr. 865/2006, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus attiecībā uz Padomes Regulas (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, ieviešanu (OV L 166, 19.6.2006., 1. lpp.); Komisijas 2012. gada 23. augusta Īstenošanas regula (ES) Nr. 792/2012, ar ko paredz noteikumus par to atļauju, sertifikātu un citu dokumentu veidlapu paraugiem, kas paredzēti Padomes Regulā (EK) Nr. 338/97 par savvaļas dzīvnieku un augu sugu aizsardzību, reglamentējot to tirdzniecību, un groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 865/2006 (OV L 242, 7.9.2012., 13. lpp.); Komisijas 2017. gada 19. oktobra Īstenošanas regula (ES) 2017/1915, ar ko aizliedz dažu savvaļas augu un dzīvnieku sugu īpatņu ievešanu Savienībā (OV L 271, 20.10.2017., 7. lpp.).

(2) Sal. ar Regulas (EK) Nr. 338/97 4. panta 2. punkta c) apakšpunktu, ko piemēro šīs regulas B pielikumā uzskaitītajām sugām.

(3) Sal. ar Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (Cites) IV panta 2. punkta b) apakšpunktu, ko piemēro šīs konvencijas II pielikumā uzskaitītajām sugām.

(4) Komisijas 2015. gada 5. jūnija Regula (ES) 2015/870, ar kuru attiecībā uz savvaļas dzīvnieku un augu tirdzniecību groza Regulu (EK) Nr. 865/2006, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 338/97 (OV L 142, 6.6.2015., 3. lpp.).

(5) Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Regula (ES) Nr. 995/2010, ar ko nosaka pienākumus tirgus dalībniekiem, kas laiž tirgū kokmateriālus un koka izstrādājumus (OV L 295, 12.11.2010., 23. lpp.).

(6) Komisijas 2016. gada 12. februāra paziņojums – Vadlīnijas par ES kokmateriālu regulu, C(2016) 755 final (http://ec.europa.eu/environment/forests/timber_regulation.htm).

(7) Meža tiesību aktu ieviešana, pārvaldība un tirdzniecība, pamatojoties uz Komisijas paziņojumu “Meža tiesību aktu ieviešana, pārvaldība un tirdzniecība (FLEGT) – ES Rīcības plāna priekšlikums” (COM(2003) 251) un Padomes 2005. gada 20. decembra Regulu (EK) Nr. 2173/2005 par FLEGT licencēšanas sistēmas izveidi kokmateriālu importam Eiropas Kopienā (OV L 347, 30.12.2005., 1. lpp.).

(8) Sk. Regulas (EK) Nr. 865/2006 8. panta 3. punktu.

(9) ES dalībvalstīm ir tiesības arī atteikties izdot importa atļauju, par pamatu norādot Regulas (EK) Nr. 338/97 4. panta 1. punkta e) apakšpunktu, 4. panta 2. punkta c) apakšpunktu un 4. panta 2. punkta a) apakšpunktu.

(10) Pašlaik šāda situācija ir Indonēzijā, kur uz kokmateriāliem, kas iegūti no Cites uzskaitītajām sugām, attiecina arī Indonēzijas kokmateriālu likumīguma nodrošināšanas sistēmu un šādu kokmateriālu eksportēšanai ir vajadzīgs derīgs V-Legal dokuments/FLEGT licence.

(11) Atbilstīgi Komisijas paziņojumam “Muita un FLEGT – īstenošanas vadlīnijas – Publisks kopsavilkums” (OV C 389, 4.11.2014., 2. lpp.).

(12) Sk. Cites Pušu konferences 14.3. rezolūciju par Cites atbilstības procedūrām.

(13) Regula (ES) Nr. 995/2010.

(14) Regula (EK) Nr. 2173/2005.

(15) http://capacity4dev.ec.europa.eu/eutr-competent-authorities/dashboard

(16) Sk. 7. zemsvītras piezīmi.

(17) Piemēram, sk. http://gftn.panda.org/?202483/Framework-for-Assessing-Legality-of-Forestry-Operations-Timber-Processing-and-Trade. Šajā tīmekļvietnē ir informācija par vienoto sistēmu likumības novērtēšanai mežsaimniecības darbību, kokmateriālu apstrādes un tirdzniecības jomā (pazīstama arī kā vienotā likumības sistēma). Tas ir kontrolsaraksts, ko nevalstiskās organizācijas WWF/GFTN un TRAFFIC sagatavojušas, lai valdībām un uzņēmumiem dotu iespēju skatīt un izprast attiecīgos tiesību aktu, noteikumu, administratīvo apkārtrakstu un līgumsaistību aspektus, kas ietekmē mežsaimniecības darbības, kokmateriālu apstrādi un tirdzniecību virknē valstu (Brazīlijā, Centrālāfrikas Republikā, Gabonā, Indijā, Indonēzijā, Kamerūnā, Kolumbijā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kongo Republikā, Krievijā, Ķīnā, Laosā, Malaizijā, Mjanmā, Peru un Vjetnamā).