KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Finanšu regulējuma programmas pārskats /* COM/2014/0279 final */





1. Ievads 2008. gadā pasauli skāra globālā finanšu krīze, kas radīja būtiskas izmaksas ES ekonomikai un iedzīvotājiem. Reaģējot uz krīzi, ES uzreiz uzņēmās vadību, starptautiskā līmenī mērķtiecīgi veicot darbu regulējuma jomā. ES kopā ar starptautis­kajiem G20 partneriem apņēmās veikt pamatīgu finanšu nozares tiesiskā regulējuma un uzraudzības sistēmas pārbaudi. Kontrolējot valsts atbalstu sniegšanu krīzes laikā, Komisija vienlaikus ātri rīkojās, lai veiktu tūlītēju regulatīvu iejaukšanos, nostiprinot noguldījumu garantiju sistēmas un reformējot grāmatvedības noteikumus. Saskaņā ar Komisijas izveidotās un J. de Larosière vadītās augsta līmeņa ekspertu grupas ieteikumiem[1] Komisija 2009.[2] un 2010. gadā noteica turpmākās darbības, lai uzlabotu ES finanšu tirgu un iestāžu regulējumu un uzraudzību. Tā nāca klajā ar vairākiem likumdošanas pasākumiem, lai izveidotu atbildīgu finanšu nozari, kas veicina ekonomikas izaugsmi[3]. Ņemot vērā savstarpējo saistību starp dalībvalstīm, kurām ir kopīga valūta, kļuva skaidrs arī tas, ka pastāv konkrēti riski, kas apdraud finanšu stabilitāti eurozonā un ES kopumā. Tas radīja nepieciešamību veikt vērienīgāku integrāciju, lai nodrošinātu stabilāku pamatu banku nozarei un atjaunotu uzticēšanos euro, izveidojot banku savienību, kas eurozonas dalībvalstīs nodrošina banku vienotu uzraudzību un noregulējumu un kurā potenciāli var piedalīties visas dalībvalstis, kuras to vēlas[4]. Pēdējos piecos gados Komisija ir iesniegusi vairāk nekā 40 priekšlikumu (daudzi no tiem jau ir īstenoti), kuru mērķis ir atjaunot uzticēšanos tirgum, finanšu stabilitāti un Eiropas finanšu sistēmas integritāti un efektivitāti. Finanšu sistēmas reformas pirmos pozitīvos rezultātus jau var novērot, un tie turpina parā­dīties joprojām. Lai turpmāk varētu novērtēt reformu īstenošanu, kā arī to vispārīgo ietekmi un efektivitāti, būs jāveic pastāvīga uzraudzīšana un pārskatīšana. Šajā paziņojumā ir izdarīti secinājumi par finanšu sistēmas reformu progresu un attiecīgos gadījumos, kad tas jau ir iespējams, ir novērtēta ES finanšu regulējuma programmas vispārējā ietekme. Detalizētāka informācija ir sniegta saistītajā Komisijas dienestu darba dokumentā “Finanšu regulējuma programmas ekonomiskais pārskats” [5]. 2. Krīzes rezultātā radušās izmaksas un tiesiskā regulējuma reformu nepieciešamība Finanšu iestādēm un tirgiem ir ļoti liela nozīme jebkurā attīstītā ekonomikā. Tie sniedz aizdevumus mājsaimniecībām un uzņēmumiem. Tie ļauj cilvēkiem ietaupīt un ieguldīt savā nākotnē, kā arī izmantot ietaupījumus ekonomikas atbalstam. Tie palīdz uzņēmumiem un mājsaimniecībām uzlabot pārvaldību un nodrošināties pret riskiem, un tie atvieglo maksā­jumu operācijas. Veicot šīs svarīgās funkcijas, labi funkcionējoša finanšu sistēma veicina plaukstošu ekonomiku, kā arī nodrošina tās stabilitāti un izaugsmi. Taču finanšu sistēmas nepilnības var radīt smagas negatīvas sekas tautsaimniecībai plašākā nozīmē, kā to apliecināja nesenā krīze. Pirmskrīzes gados finanšu sistēmas apmērs būtiski palielinājās un tajā arvien vairāk izveidojās savstarpēji saistītas garas un sarežģītas starptautisku starpniecības prasījumu ķēdes, tā palielinot sistēmiskus riskus. Visā pasaulē saistību apmērs būtiski palielinājās, un bankas sāka vairāk paļauties uz īstermiņa finansējumu un iesaistījās arvien riskantākos pasākumos attiecībā uz parāda atmaksāšanas termiņu. Finanšu nozares straujo izaugsmi veicināja arī tādu inovatīvu, taču bieži ļoti sarežģītu finanšu produktu parādīšanās, kuri ļāva finanšu iestādēm paplašināt darbību arī ārpus to bilancēm. Politikas veidotāji, regulatori un uzraugi visā pasaulē neatklāja un pienācīgi nenovērsa riskus, kuri parādījās finanšu sistēmā. Daudzas darbības lielā mērā netika regulētas un uzraudzītas. Kaut arī lielu finanšu iestāžu darbība būtiski paplašinājās pāri robežām un tirgi kļuva starptautiski arvien integrētāki, tiesiskās un uzraudzības sistēmas lielākoties palika atsevišķu valstu līmenī. Sākoties finanšu krīzei, šīs nepilnības atklājās. Process, kas 2007. gadā sākās ASV kā augsta riska hipotekāro kredītu krīze, ātri pārvērtās par plašu globālu finanšu krīzi. Vēlāk Eiropā finanšu krīze pārvērtās par plašu valsts parāda krīzi, kas būtiski ietekmēja ekonomiku kopumā. Ekonomikas un finanšu krīze radīja būtiskas izmaksas ES ekonomikai. Laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam, lai novērstu finanšu sistēmas sabrukumu, kopumā tika izmantots valsts atbalsts 1,5 triljonu euro apmērā[6]. Krīze izraisīja smagu ekonomikas lejupslīdi. Strauji palielinājās bezdarba līmenis, un daudzas mājsaimniecības ES piedzīvoja būtisku ienākumu, labklājības un iespēju kritumu. 3. Reformu mērķi un paredzamie ieguvumi ES finanšu regulējuma programmas mērķis ir izveidot drošāku, pārredzamāku un atbildīgāku finanšu sistēmu, kas darbojas ekonomikas un visas sabiedrības labā un veicina ilgtspējīgu izaugsmi. Reformu pasākumi sekmē šo mērķu sasniegšanu: atjaunojot un padziļinot ES vienoto tirgu finanšu pakalpojumu jomā; izveidojot banku savienību; veidojot noturīgāku un stabilāku finanšu sistēmu; veicinot pārredzamību, atbildību un patērētāju aizsardzību, lai nodrošinātu tirgus integritāti un atjaunotu patērētāju uzticēšanos, un uzlabojot ES finanšu sistēmas efektivitāti. Lielais skaits ES un pasaules līmenī veikto tiesiskā regulējuma reformu un to plašā piemērošanas joma apliecina to, cik dažādas un nopietnas bija problēmas, kuras apdraudēja ES finanšu sistēmas darbību pirms krīzes. Ar vienu vienīgu reformu nevarētu sasniegt visus iepriekš minētos mērķus. Turklāt bija svarīgi ne tikai novērst krīzes laikā atklātās nepilnības, bet arī paredzēt citas iespējamās problēmas, kuras varētu ietekmēt finanšu sistēmu. Tika izstrādāti dažādi pasākumi, kuriem vienam otru bija jāpapildina un jāpastiprina. Kaut arī šajā posmā ir pāragri pilnībā noteikt un novērtēt reformu programmas pasākumu mijiedarbību, daudzviet to jau var novērot (piem., institucionālās sistēmas reformas stiprina vienoto tirgu, bet Ekono­mikas un monetārās savienības (EMS) darbība palielina finanšu integritāti un stabilitāti; pasākumi, kuri paredzēti pārredzamības veicināšanai, palielina gan finanšu stabilitāti, gan efektivitāti) un ir paredzams, ka, efektīvi īstenojot pasākumus, nākotnē būs novērojamas arī citas sinerģijas. 3.1. ES vienotā tirgus atjaunošana un padziļināšana finanšu pakalpojumu jomā Finanšu krīze apliecināja, ka neviena dalībvalsts viena pati nevar regulēt finanšu nozari un uzraudzīt finanšu stabilitātes riskus, ja finanšu tirgi ir integrēti. Tāpēc krīzes sākumā Komisija paziņoja par saskaņotu reaģēšanu uz krīzi visā ES. Tas arī ļāva labāk saskaņot darbību ar starptautiskajiem partneriem. Pirms finanšu nozares reformas ES likumdošana finanšu pakalpojumu jomā bija lielā mērā balstīta uz minimālo saskaņošanu, kuras deva dalībvalstīm diezgan elastīgas transponēšanas iespējas. Tas dažkārt izraisīja neskaidrības tirgus dalībniekiem, kuri darbojās pāri robežām, veicināja regulējuma arbitrāžu un mazināja stimulus izveidot savstarpēji izdevīgu sadarbību. Tāpēc Komisija ierosināja izstrādāt vienotu noteikumu krājumu, paredzot vienotu vienotu tiesisko regulējumu finanšu nozarei un tā vienveidīgu piemērošanu visā ES. Svarīgs solis vienotā tirgus padziļināšanā finanšu pakalpojumu nozarē bija Eiropas Finanšu uzraudzības sistēmas (EFUS)[7] izveide, ietverot Eiropas Banku iestādi (EBI), Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi (EVTI) un Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi (EAAPI). Šīs iestādes, kuras darbojas kopš 2011. gada 1. janvāra, ir nodrošinājušas ES valstu uzraudzības iestāžu atbilstīgu uzraudzību un pienācīgu darbību saskaņošanu. Turklāt Eiropas Sistēmisko risku kolēģija (ESRK) uzrauga makroprudenciālos riskus ES un izdod brīdinā­jumus un ieteikumus par novēršanas pasākumiem[8]. Komisijas ierosinātā reformu programma tika papildināta ar starpnozaru sankciju režīmu, lai ar efektīvāku un stingrāku sankciju palīdzību nodrošinātu samērīgu un savlaicīgu pienākumu izpildi. 3.2. Banku savienības izveide Krīze atklāja nepilnības gan eurozonas integrācijā, gan Ekonomikas un monetārās savie­nības (EMS) pamatā esošajās institucionālajās struktūrās. Krīze pēkšņi apturēja banku tirgus integrāciju, bet fragmentācija apdraudēja vienotās valūtas un vienotā tirgus integritāti. Kaut arī bankas bija ģeogrāfiski paplašinājušas savu darbību un iesaistījušās nozīmīgās pārrobežu darbībās, tās palika cieši saistītas ar dalībvalsti, kurā atradās to galvenais birojs, tādējādi veicinot negatīvu atgriezeniskās saites cilpu starp valsti un bankām, kas vājināja bankas un valdības un radīja nesamērīgas finansiālās izmaksas dažās dalībvalstīs. Tas radīju dziļākas integrācijas nepieciešamību, vismaz eurozonā, lai uzraudzītu bankas un noregulētu to darbību. Banku savienība ir obligāta eurozonas dalībvalstīm, bet tā ir integrējoša sistēma, kurā var piedalīties visas ES dalībvalstis. Banku savienības pirmais pīlārs ir vienotais uzraudzības mehānisms (VUM)[9], ar kuru Eiropas Centrālajai bankai (ECB) nodod eurozonas un citu iesaistīto dalībvalstu banku galvenos uzraudzības uzdevumus. ECB pilnībā veiks savas jaunās uzraudzības pilnvaras no 2014. gada novembra. Gatavojoties saviem jaunajiem uzraudzības uzdevumiem, ECB sadarbībā ar Eiropas Banku iestādi pašlaik veic aktīvu kvalitātes novērtējumu (AKN) un spriedzes testu, kas būs svarīgs, lai atjaunotu uzticēšanos Eiropas banku sistēmai un nodrošinātu netraucētu pāreju uz VUM. EBI arī turpmāk vadīs vienota noteikumu krājuma un koordinētas uzraudzības pieejas izstrādi. Banku savienības otrais pīlārs — vienotais noregulējuma mehānisms (VNM)[10] — ļaus piemērot integrētu un efektīvu noregulējuma procesu Eiropas līmenī visām dalībvalstu bankām, uz kurām attiecas VUM. Noregulējumu galvenokārt finansēs ieinteresētās personas un kreditori, bet nepieciešamības gadījumā tiks izmantots vienotā noregulējuma fonds, ko finansē no banku iemaksām. Paredzams, ka banku savienība nodrošinās augstus, vienotus standartus eurozonas un iesaistīto dalībvalstu banku prudenciālai uzraudzībai un darbības noregulējumam. Tā arī uzla­bos finanšu integrāciju un palīdzēs nodrošināt ECB monetārās politikas netraucētu ieviešanu. 3.3. Izturīgākas un stabilākas finanšu sistēmas izveide Komisija pēdējo gadu laikā ir nākusi klajā ar vairākiem pasākumiem finanšu sistēmas stabilitātes un izturības palielināšanai. Banku nozarē tikai dažas nedēļas pēc Lehman Brothers bankrota 2008. gadā Komisija ierosināja palielināt noguldījumu garantiju shēmu (NGS) nodroši­nājuma līmeni, kā rezultātā, izmantojot starpsoli, kopš 2010. gada saskaņotais segums ir EUR 100 000[11]. Šis pasākums uzreiz palielināja noguldītāju uzticēšanos valsts garantiju sistēmām un tāpēc veiksmīgi samazināja risku, ka noguldītāji varētu mainīt bankas ES. Jaunā kapitāla prasību regula un direktīva (KPD IV dokumentu kopums)[12] paredz augstāku banku kapitāla līmeni un kvalitāti un nosaka minimālos likviditātes standartus, padarot bankas izturīgākas. KPD IV dokumentu kopumā ir arī noteikts, ka bankām ir jāveido papildu kapitāla rezerves turpmākajiem spriedzes periodiem, kā arī ir noteiktas papildu kapitāla prasības sistēmiski svarīgām bankām, lai samazinātu sistēmiskos riskus banku nozarē. Ar agrākajām KPD reformām jau tika risināti galvenie jautājumi, piemēram, par atalgojuma politiku un riska uzņemšanās prasībām vērtspapīrošanai. Banku sanācijas un noregulējuma direktīva (BSND)[13] ieviesīs nepieciešamos instru­mentus un noteikumus, lai nodrošinātu, ka nodokļu maksātājiem nav jāsedz banku bankrota izmaksas un ka ES bankas var pareizi noregulēt. Tas samazinās sistēmisko risku un valsts atbalsta nepieciešamību saistībā ar finanšu stabilitātes uzturēšanu. Reformas banku nozarē papildināja reformas finanšu tirgu darbības uzlabošanai un finanšu tirgu infrastruktūras stabilitātes un izturības palielināšanai. Pārskatītā Finanšu instru­mentu tirgu direktīva (FITD II)[14] pastiprina organizatoriskās prasības un drošības standartus visās ES tirdzniecības vietās un piemēro pārredzamības prasības arī obligāciju un atvasināto finanšu instrumentu tirgiem. Regula par Eiropas tirgus infrastruktūru (ETIR)[15] un FITD II uzlabo ārpus biržas tirgoto atvasināto finanšu instrumentu pārredzamību un samazina darījuma partneru risku darījumos ar atvasinātiem finanšu instrumentiem. Nosakot vienotus konsultatīvas uzraudzības, organi­zācijas un uzņēmējdarbības standartus, Regula par centrālajiem vērtspapīru depozitā­rijiem (RCVD)[16] palielina ES centrālo vērtspapīru depozitāriju elastību un pastiprina darījumu procesa drošību. Kopā FITD II, ETIR un RCVD veido saskaņotu kopīgu noteikumu sistēmu sistēmiski svarīgai tirgus infrastruktūrai Eiropas līmenī. Tika pieņemta arī regula, lai novērstu bažas saistībā ar īso pārdošanu un dažiem kredītriska mijmaiņas darījumu aspektiem[17]. Turklāt, tā kā reformu programma bija saistīta ar ES centieniem nodrošināt finanšu stabilitāti, tajā bija iekļauti vairāki svarīgi pasākumi, lai samazinātu ārpus parastās banku sistēmas radušos sistēmisko risku[18], tostarp, piemēram, Alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieku direktīva[19] un ierosinātā Direktīva par naudas tirgus fondiem[20]. Darbs šajā jomā turpinās. Stabilitāte ir pastiprināta arī, izmantojot uz risku balstītu tiesisko regulējumu apdrošināšanas nozarē (Maksātspēja II)[21], kas uzlabos maksātspējas un riska pārvaldības standartus, tādējādi palielinot Eiropas apdrošināšanas nozares izturību un stabilitāti. Kopumā šie pasākumi samazinās sistēmisko risku uzkrāšanos vai parādīšanos finanšu sistēmā, tādējādi samazinot finanšu krīzes iespējamību un smagumu nākotnē. Tikai attiecībā uz dažām savstarpēji saistītām un sistēmiski svarīgām bankām piedāvātais vispusīgais pasākumu kopums ir nepietiekams, lai noregulētu šīs bankas, neiz­raisot negatīvu ietekmi uz finanšu stabilitāti vai nodokļu maksātāju iejaukšanos. Ņemot vērā E. Liikanen vadītās augsta līmeņa ekspertu grupas ieteikumus[22], Komisija 2014. gada sākumā ierosināja strukturālu pasākumu kopumu attiecībā uz šīm bankām, tostarp aizliedza bankām tirgoties savā vārdā un noteica, ka tirgošanās ir jānodala no noguldījumu un citiem banku darījumiem ar privātpersonām vai MVU, lai nepieciešamības gadījumā nodrošinātu noregulējamību[23]. 3.4. Pārredzamības, atbildības un patērētāju aizsardzības palielināšana, lai nodrošinātu tirgus integritāti un atjaunotu patērētāju uzticēšanos Lai nodrošinātu tirgus integritāti, ir nepieciešama uzticēšanās finanšu sistēmai un pārliecība par to, kas savukārt ir atkarīga no pārredzamām un uzticamām informācijas plūsmām, finanšu starpnieku ētiskas un atbildīgas rīcības, kā arī no godīgas un nediskriminējošas attieksmes pret patērētājiem. Krīze atklāja būtiskas nepilnības un nepietiekamu tirgus integritāti, kā arī izcēla nesenos skandālus un tirgus ļaunprātīgas izmantošanas gadījumus, tostarp manipu­lācijas ar procentu likmju etaloniem (LIBOR un EURIBOR). Ekonomikai radīto kaitējumu ir grūti kvantitatīvi novērtēt, taču tas ir liels un pārsniedz rekordaugstos sodus miljardu euro apmērā, kuri bija jāmaksā bankām. Nevar kvantitatīvi izmērīt zaudējumus, kuri radās tāpēc, ka samazinājās pārliecība par finanšu sistēmu un uzticēšanās tai, taču arī tie ir būtiski. Tāpēc Komisija ierosināja pasākumu kopumu, lai palielinātu finanšu tirgu pārredzamību. Finanšu reformu programmas mērķis ir atjaunot uzticē­šanos finanšu sistēmai un būtiski palielināt tirgus integritāti. No reformām labumu gūs visi finanšu pakalpojumu lietotāji, jo īpaši lietotāji, kā arī ieguldītāji. Pārskatītajā Regulā par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu un Direktīvā par krimināl­sankcijām tirgus ļaunprātīgas izmantošanas gadījumā (MAR/CSMAD)[24] būs paredzēti stingrāki noteikumi, lai labāk novērstu un atklātu tirgus ļaunprātīgas izmantošanas gadījumus un sodītu par tirgus ļaunprātīgu izmantošanu. Komisijas priekšlikums Regulai par finanšu etaloniem ir paredzēts, lai padarītu etalonus stingrākus un uzticamākus un lai novērstu manipulāciju ar tiem[25]. Reformu pasākumu kopums ir pieņemts vai ierosināts, lai nodrošinātu patērētājiem un individuāliem ieguldītājiem efektīvu, savlaicīgu un nediskriminējošu piekļuvi finanšu pakalpojumiem. Uzraugošās un regulējošās iestādes nodrošinās, lai finanšu pakalpojumu sniedzēji neizmantotu informācijas asimetrijas pretēji patērētāju interesēm. Konkrētāk runājot, šie pasākumi ir paredzēti, lai noteiktu atbildīgas hipotekārās kreditēšanas standartus ES[26], nodrošinātu labāku informācijas sniegšanu un augstākus finanšu konsultāciju un ieguldījumu standartus[27], pastiprinātu individuālo ieguldītāju aktīvu aizsardzību[28], padarītu maksu par bankas konta apkalpošanu pārredzamāku un vieglāk salīdzināmu, nodrošinātu ātru un vienkāršu bankas kontu maiņas procedūru un piekļuvi pamata bankas kontiem[29]. Šie pasākumi uzlabos patērētāju uzticēšanos finanšu tirgiem un produktiem. Regulas par kredītreitingu aģentūrām (KA)[30] palielina reitingu noteikšanas procesa neatkarību un integritāti, kā arī uzlabos reitingu kvalitāti kopumā. Papildu revīzijas reformas uzlabos likumā noteikto revīziju kvalitāti ES un apvienojumā ar ES piemērojamo starp­tautisko grāmatvedības standartu reformām palīdzēs atjaunot uzticēšanos finanšu sistēmai[31]. 3.5. Finanšu sistēmas efektivitātes uzlabošana Novēršot tirgus un regulējuma nepilnības, finanšu reformu mērķis ir uzlabot finanšu sistēmas darbības efektivitāti. Uzlabotas informācijas publiskošanas un ziņošanas prasības dažādās reformu iniciatīvās palielina pārredzamību un samazina visiem tirgus dalībniekiem, uzraudzības iestādēm un patērētājiem pieejamās informācijas asimetrijas sistēmā. Banku savienības izveide un vienota noteikumu krājuma izstrāde palielina efektivitāti, nosakot vienādus noteikumus un veicinot pārrobežu darbības. Arī netiešo subsīdiju samazi­nāšana sistēmiski svarīgām bankām un ierosinātie ierobežojumi attiecībā uz lielu, kompleksu un savstarpēji saistītu banku darbībām (t. i., strukturālām reformām) palīdzēs samazināt konkurences kropļojumus, labot saistīto risku nepareizu novērtējumu un līdz ar to uzlabot tirgus darbību un kapitāla piešķiršanu. Uzlabotā banku uzraudzības sistēma un ar regulējumu Maksātspēja II apdrošinātājiem noteiktās jaunās, uz risku balstītās kapitāla prasības apvienojumā ar uzlabotiem risku pārval­dības standartiem mudinās finanšu iestādes labāk aptvert ar to darbībām saistītos riskus un padarīt efektīvāku cenu veidošanas politiku, pielāgojot to riskiem. FITD II, ETIR un RCVD paredzētie piekļuves noteikumi samazinās šķēršļus saistībā ar piekļuvi finanšu tirgu infrastruktūrai un veicinās konkurenci visā vērtspapīru tirdzniecības ķēdē. Tāpat pārskatītā KRA regula un revīzijas reformas veicina iekļūšanu tirgū un palielina jaunpienācēju redzamību. Finanšu regulējuma programma vienlīdz stiprina finanšu stabilitāti un ļauj pietiekamai un ilgtspējīgai finanšu plūsmai nonākt reālajā ekonomikā. Reformu pasākumos īpaša uzmanība ir pievērsta maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), ņemot vērā to svarīgo lomu darb­vietu radīšanā un ilgtspējīgas izaugsmes veicināšanā, kā arī situāciju, ka MVU ir īpašas grūtības nodrošināt ārējo finansējumu. Pēdējos trijos gados ES finanšu sistēmas regulējums ir būtiski pielāgots.[32] Problēmas, kuras rodas MVU saistībā ar piekļuvi finansējumam, ir risi­nātas dažādos veidos, tostarp ar pasākumiem, kuru mērķis ir atvieglot piekļuvi kapitāla tirgiem, lai saņemtu kapitālu tieši[33], padarītu MVU kreditēšanu saistošāku[34] un ieviestu jaunu regulējumu[35] ieguldījumu fondu jomā. 4. Reformu izmaksas Finanšu reformas rada izmaksas finanšu starpniekiem, jo tiek ieviestas ar atbilstības nodro­šināšanu saistītas izmaksas un tiek pieprasīts pielāgot veidu, kādā notiek uzņēmējdarbība. Šīs izmaksas ir aprēķinātas tiesību aktu iniciatīvu ietekmes novērtējumos un ir sīkāk apspriestas pavadošajā darba dokumentā. Būtisku šo izmaksu daļu veido pielāgošanas izmaksas pārejas periodā. Kopumā paredzams, ka ieguvumi no uzlabotas finanšu sistēmas stabilitātes un integritātes būt lielāki nekā izmaksas. Izmaksas, kuras rodas finanšu starpniekiem, ir neizbēgamas un zināmā mērā apliecina reformu efektivitāti. Piemēram, netiešo subsīdiju samazināšana dažām lielām, kompleksām un savstarpēji saistītām bankām palielinās to finansējuma izmaksas, taču vienlaikus sama­zinās izmaksas nodokļu maksātājiem. Reformas arī mudina veikt risku pārvērtēšanu, kas rada izmaksas, taču šīs izmaksas kompensē ieguvumi no tā, ka bankas neuzņemas pārlieku lielu risku tāpēc, ka riski tirgū ir novērtēti par zemu. Tādējādi bieži finanšu starpnieku izmaksas kompensē lielāki ekonomiskie un sociālie ieguvumi. Pāreja uz stabilāku finanšu sistēmu ir īpaši sarežģīts process, ņemot vērā tā iespējamo ietekmi uz reālo ekonomiku. Tomēr pašreizējos sarežģījumus tirgū un ekonomikā plašākā mērogā nevar saistīt ar regulējuma reformām (bet gan ar tā nepietiekamību). Sarežģījumi daudz lielākā mērā ir saistīti ar problēmām, kuras bija sakrājušās pirms krīzes, un to sekām, tostarp ar uzticamības samazināšanos tirgū un saistītajām grūtībām ar likviditāti, vājām banku bilan­cēm, augstu privāto un valsts parādu līmeni, zemām procentu likmēm, ekonomikas lejupslīdi un vājām ekonomikas izaugsmes izredzēm. Lai samazinātu izmaksas un iespējamos pārkāpumus pārejas periodā, ir noteikti adaptācijas periodi[36]. Turklāt gadījumos, kad ir paredzama būtiska negatīva ietekme, noteikumi ir pielāgoti (piem., ilgtermiņa garantiju kopums regulējumā Maksātnespēja II[37]) vai noteiktos apstākļos tiek piešķirti atbrīvojumi (piem., pensiju fondiem un nefinanšu uzņēmumiem ETIR ietvaros). Ja noteikumi attiecas uz nezināmu jomu, ir paredzēti pakāpeniskas ieviešanas periodi (piem., attiecībā uz sviras rādītāju un banku likviditātes regulējumu). Visbeidzot, pastāvīga visu reformu uzraudzīšana un pārskatīšana nodrošinās, ka tiek gūti paredzētie labumi, neradot nevēlamu ietekmi, tostarp, mijiedarbojoties dažādām reformām. 5. Secinājumi Kopumā Komisijas ierosinātās reformas, kuras paredzētas, lai īstenotu finanšu reformu programmu, ko ir apstiprinājis G20 forums un kas ir izklāstīta Komisijas 2009., 2010. un 2012. gada paziņojumos, novērš regulējuma un tirgus nepilnības, kuras atklājās krīzes laikā. Mūsu ierosinātās reformas ļaus uzraudzības iestādēm pārraudzīt tos tirgus, kuri tām nebija bijuši pieejami, un visiem tirgus dalībniekiem nodrošinās pārredzamību par darbībām, kuras līdz šim bija zināmas tikai dažiem dalībniekiem. Mūsu ierosinātās reformas ieviesīs jaunus tālejošus standartus, lai ierobežotu pārmērīga riska uzņemšanos un padarītu finanšu iestādes izturīgākas. Ja riski tomēr materializētos, to sekas vairs negulsies uz nodokļu maksātāju pleciem, bet gan uz tiem, kuri gūst peļņu no darbībām, kuras rada šādus riskus. Mūsu ierosinātās reformas ļaus finanšu tirgiem darboties labāk patērētāju, mazo un vidējo uzņēmumu un visas ekonomikas interesēs. Mūsu ierosinātās reformas noteiks atbildību visiem dalībniekiem, tostarp vadītājiem, īpašniekiem un publiskā sektora iestādēm, lai nodrošinātu, ka finanšu iestādes un tirgus dalībnieki ievēro visstingrākos atbildības un integritātes standartus. Kopumā mūsu ierosinātās reformas palīdzēs samazināt krīžu iespējamību un ietekmi nākotnē. Finanšu sistēma jau mainās un uzlabojas galvenajos aspektos. Paredzams, ka šis process reformu turpmākas ietekmes rezultātā turpināsies. Bet situācija ir rūpīgi jāuzrauga. Mainoties ekonomikas situācijai, mainās arī finanšu sistēmu apdraudošie riski un tās ievainojamības aspekti. Komisija joprojām būs piesardzīga un proaktīva, turpinot īstenot visaptverošu reformu un reaģējot uz jauniem riskiem un nepilnībām, ja tādas radīsies. Kaut arī reformas palielinās dažas izmaksas, daudzas no šīm izmaksām ir pārejošas. Ekonomikas analīze un pieejamie pierādījumi liecina, ka kopējais paredzamais ieguvums no finanšu regulējuma programmas pēc tās pilnīgas īstenošanas būs lielāks nekā paredzamās izmaksas. Pielāgošanās un pakāpeniskas ieviešanas periodi palīdzēs samazināt pārejas izmaksas. Daudz kas ir sasniegts īsā laikposmā, tomēr reformu process vēl nav pilnībā pabeigts. Saistītajiem likumdevējiem vēl ir jāapstiprina dažas svarīgas reformas (piem., banku strukturālā reforma, nebanku kreditēšanas aktivitāšu reforma, finanšu etalonu reforma). Komisija aicina Padomi un Eiropas Parlamentu, lai šo priekšlikumu apstiprināšana tiktu noteikta par prioritāti. Vēl aizvien turpinās sagatavošanās darbi dažās atlikušajās jomās. Konkrēti, ES un starptautiskā līmenī turpinās darbs pie noregulējuma sistēmas, kas attiektos uz nebanku finanšu iestādēm, un pie tā, lai novērstu ar nebanku kreditēšanas aktivitātēm saistītās bažas. Tā kā lielākā daļa reformu ir apstiprinātas, tagad uzmanība tiek pievērsta jaunā tiesiskā regulējuma efektīvai īstenošanai un saskaņotai piemērošanai. Pastāvīga uzraudzīšana un pārskatīšana ir nepieciešama, lai novērtētu reformu īstenošanu un to kopējo ietekmi un efektivitāti. Komisijas dienestu darba dokumenta “Finanšu regulējuma programmas ekonomiskā pārskata” izstrāde ir pirmais solis šajā procesā. Pabeidzot reformu īstenošanu, būtiska problēma ir nodrošināt regulējuma un uzraudzības konverģenci starp visiem lielākajiem finanšu centriem pasaulē. Komisija turpinās veicināt starptautiski saskaņotu pieeju finanšu regulējuma jomā un sagaida, ka tās sadarbības partneri efektīvi īstenos savas apņemšanās. Turpmāk politiķu uzmanība aizvien vairāk būtu jāpievērš tam, kā risināt jautājumu par ilgtermiņa finansējuma nepieciešamību Eiropā un kā attīstīt daudznozaru finanšu sistēmu, kurā lielāku daļu tirgus finansējuma nodrošina tiešais kapitāls un vairāk tiek iesaistīti institu­cionālie ieguldītāji un alternatīvi finansējuma avoti. Kā noteikts 2014. gada marta paziņojumā par ilgtermiņa finansēšanu, šo jautājumu risināšana ir prioritāte, lai pastiprinātu Eiropas ekonomikas un rūpniecības konkurētspēju[38]. [1] ES Finanšu uzraudzības jautājumu augsta līmeņa darba grupas ziņojums, 2009. gada 25. februāris. [2] Paziņojums “Impulsi Eiropas atveseļošanai”, COM(2009) 114 galīgā redakcija. [3] Paziņojums “Finanšu pakalpojumu regulēšana ilgtspējīgai izaugsmei”, COM(2010) 301 galīgā redakcija. [4] Paziņojums “Ceļvedis virzībā uz banku savienību”, COM(2012) 510 final. Paziņojums “Plāns padziļinātas un patiesas EMS izveidei Eiropas debašu sākums”, COM(2012) 777 final/2. [5] Pārskatā ir aptverti tikai pasākumi saistībā ar finanšu regulējumu, bet ne citas svarīgas reformas, kuras, reaģējot uz krīzi, tiek īstenotas citās jomās. [6] Sk. Eiropas Komisijas valsts atbalsta progresa ziņojumu par 2013. gadu. [7] Sk. Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulas (ES) Nr. 1092/2010, Nr. 1093/2010, Nr. 1094/2010 un Nr. 1095/2010; OV L 331/1, 15.12.2010., un Padomes 2010. gada 17. novembra Regulu (ES) Nr. 1096/2010; OV L 331/1, 15.12.2010. [8] EFUS tiek veikta atsevišķa pārskatīšana. 9 Padomes 2013. gada 15. oktobra Regula (ES) Nr. 1024/2013, ar ko Eiropas Centrālajai bankai uztic īpašus uzdevumus saistībā ar politikas nostādnēm, kas attiecas uz kredītiestāžu prudenciālo uzraudzību. [10] COM(2013)520. [11] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 11. marta Direktīva 2009/14/EK, ar ko Direktīvu 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām groza attiecībā uz seguma līmeni un izmaksas aizkavējumu. [12] Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Direktīva 2013/36/ES par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību prudenciālo uzraudzību, ar ko groza Direktīvu 2002/87/EK un atceļ Direktīvas 2006/48/EK un 2006/49/EK, un Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 26. jūnija Regula (ES) Nr. 575/2013 par prudenciālajām prasībām attiecībā uz kredītiestādēm un ieguldījumu brokeru sabiedrībām, un ar ko groza Regulu (ES) Nr. 648/2012. [13] COM(2012) 280. [14] COM(2011) 656, COM(2011) 652. [15] Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 4. jūlija Regula (ES) Nr. 648/2012 par ārpusbiržas atvasinātajiem instrumentiem, centrālajiem darījumu partneriem un darījumu reģistriem. [16] COM(2012) 73. [17] Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 14. marta Regula (ES) Nr. 236/2012 par īso pārdošanu un dažiem kredītriska mijmaiņas darījumu aspektiem. [18] Sk. Paziņojumu “Paralēlā banku sistēma — vēršanās pret jauniem riska avotiem finanšu nozarē”, COM(2013) 614 final. [19] Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 8. jūnija Direktīva 2011/61/ES par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010. [20] COM/2013/615. [21] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīva 2009/138/EK par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā (Maksātspēja II). [22] Augsta līmeņa ekspertu grupas ziņojums par ES banku sektora strukturālām reformām, 2012. gada oktobris. [23] COM (2014) 43. [24] COM(2011) 651 un COM(2011) 654. [25] COM(2013) 641. [26] Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 4. februāra Direktīva 2014/17/ES par patērētāju kredītlīgumiem saistībā ar mājokļa nekustamo īpašumu un ar ko groza Direktīvas 2008/48/EK un 2013/36/ES un Regulu (ES) Nr. 1093/2010. [27] Piemēram, COM(2012) 352. [28] Piemēram, COM(2012) 350. [29] COM(2013) 266. [30] Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 21. maija Regula (ES) Nr. 462/2013, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1060/2009 par kredītreitingu aģentūrām. [31] COM(2011) 779 un COM(2011) 778. [32] Paziņojums “Rīcības plāns, lai uzlabotu MVU piekļuvi finansējumam”, COM(2011) 870 galīgā redakcija. [33] Ierosinātais FITD 35. pants. [34] Regulas (ES) Nr. 575/2013 (KPD IV dokumentu kopums) 501. pants. [35] Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. aprīļa Regula (ES) Nr. 345/2013 par Eiropas riska kapitāla fondiem un Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. aprīļa Regula (ES) Nr. 346/2013 par Eiropas sociālās uzņēmējdarbības fondiem. Sk. arī COM/2013/462. [36] Piemēram, kapitāla un likviditātes prasībām KPD IV tiesību aktos. [37] Saskaņā ar grozījumiem Kopotajā direktīvā II, COM/2011/0008 galīgā redakcija. [38] COM(2014) 168 final.