Grozītā vienotā dokumenta publikācija pēc maznozīmīga grozījuma apstiprināšanas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta otro daļu

(2020/C 208/07)

Eiropas Komisija ir apstiprinājusi šo maznozīmīgo grozījumu saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 664/2014 (1) 6. panta 2. punkta trešo daļu.

Šā maznozīmīgā grozījuma apstiprināšanas pieteikums ir pieejams Komisijas datubāzē eAmbrosia.

VIENOTS DOKUMENTS

“Aceite Monterrubio”

ES Nr.: PDO-ES- 0198-AM01 – 15.10.2019.

ACVN (X) AĢIN ( )

1. Nosaukums

“Aceite Monterrubio”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Spānija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.5. grupa. Eļļas un tauki

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, ko iegūst no olīvkoka (Olea europaea L.) augļiem; vismaz 90 % no šīs eļļas ir jābūt iegūtai no galveno šķirņu ‘Cornezuelo’ un ‘Picual’ olīvām, un atlikušajai daļai – no šķirņu ‘Mollar’, ‘Corniche’, ‘Pico-limón’, ‘Morilla’ un ‘Cornicabra’ olīvām.

Neapstrādātas augstākā labuma olīveļļas “Aceite Monterrubio” fizikāli ķīmiskās un organoleptiskās īpašības ir šādas:

— maksimālais skābums: 0,5 %,

— ūdens: mazāk nekā 0,1 %,

— piemaisījumi: mazāk nekā 0,1 %,

— K270: mazāk nekā 0,2,

— peroksīda skaitlis: mazāk nekā 20,

— krāsa: zaļgani dzeltena,

— tā ir ļoti stabila,

— ar aromātisku augļu un mandeļu garšu, nedaudz rūgtena un pikanta.

Šķirnes ‘Cornezuelo’ olīvas piešķir eļļai tās aromātisko augļu un mandeļu garšu, savukārt šķirnes ‘Picual’ olīvas nodrošina augstu stabilitātes līmeni, nelielu rūgtenumu un pikantu garšu.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

—

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Gan olīvu ražošanai (audzēšanai un ražas novākšanai), gan ar ACVN apzīmētās olīveļļas iegūšanai ir jānotiek noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

Ražotnes ar ACVN apzīmēto neapstrādāto augstākā labuma olīveļļu var laist apgrozībā un nosūtīt tikai tādā iepakojumā, kas paredzēts piemērojamajos ES un valsts tiesību aktos.

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Uz fasētas eļļas galvenajām etiķetēm, kontroletiķetēm un korķiem ir jābūt skaidri redzamam ACVN (“Aceite Monterrubio”), kā arī ir jānorāda cita informācija, kas paredzēta piemērojamajos tiesību aktos. Uz etiķetes ir skaidri jānorāda produkta izcelsme.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Ģeogrāfiskais apgabals, kurā ir jāražo olīvas, kā arī jāiegūst un jāiepako eļļa, atrodas Estremaduras autonomā apgabala Badahosas provinces austrumos. Tas ietver šādu pašvaldību teritorijas: Benquerencia de la Serena (un tās lauku rajoni), Kabesa del Bueja, Capilla, Kastuera, Esparragosa de la Serena, Garlitos, Higuera de la Serena, Malpartida de la Serena, Monterrubio de la Serena, Peraleda del Zaucejo, Peñalsordo, Quintana de la Serena, Sancti-Espíritu, Valle de la Serena, Salamea de la Serena un Zarza.

Olīveļļu ekstrahē un iepako tajā pašā apgabalā, kurā ir iegūtas olīvas.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

1. Vēsturiskie faktori

La Serenas reģions atrodas Badahosas provinces austrumu daļā. Gadsimtiem ilgi šā reģiona nosaukums un vēsture ir bijusi cieši sasaistīta ar vienu no valsts senākajām institūcijām – aitkopju ģildi La Mesta.

Būtiski svarīga loma saistībā ar olīvu audžu attīstību minētajā apgabalā bija to zemju sadalījumam, kuras vēsturiski pārvaldīja augstdzimuši plašu īpašumu saimnieki. Zeme tika sadalīta starp ciematu iedzīvotājiem, un viņi stādīja olīvkokus gan mazās, gan lielās zemes platībās.

Pirmā rakstiskā atsauce par olīvu audzēm minētajā ražošanas teritorijā ir datējama ar 1791. gadu un ir minēta Antonio Agúndez Fernández darbā “Viajes de La Serena” (“Ceļojumi pa Laserēnu”), kurā autors, runājot par Monterrubio de La Serena, piemin savvaļas olīvkoku bagātību, pateicoties kurai bija iespējams veikt olīvkoku potēšanu.

Mūsdienās olīvu audzēšana gan platības, gan ražas ziņā ir otra svarīgākā kultūra reģionā, to pārspēj tikai labības audzēšana. Olīvu audzes aizņem aptuveni 18 000 ha, tādējādi dažās pašvaldībās olīvas ir kļuvušas par monokultūru.

2. Dabas faktori

Apvienojoties tādiem faktoriem kā reģiona specifiskā augsne un klimats, perfektā harmonija starp kultūraugiem un dabu, apdzīvoto vietu izvietojums, ievērojama sociālekonomiska attīstība un kultūra, kas dziļi sakņojas olīvu audzēšanā, apgabalā, uz kuru attiecas ACVN “Aceite Monterrubio”, tiek iegūta šī atšķirīgā neapstrādātā augstākā labuma olīveļļa, kuru atzinīgi vērtē gan pavārmākslas kritiķi, gan patērētāji.

ACVN “Aceite Monterrubio” ģeogrāfiskā ietekmes teritorija un uz to attiecināmais apgabals ir Lejas Estremaduras tālākā austrumu daļa Sjerramorena pakājē. Tā ir ieplaku un pauguru zeme. Olīvu audzes saplūst ar akmeņozolu mežiem un labības platībām, kas mijas ar plašām krūmāju platībām kalnu grēdu augstienēs. Šī ainava ir tipiska subtropu Vidusjūras reģionam ar siltām ziemām un karstām, sausām vasarām, kur nelielais nokrišņu daudzums neļauj veikt citu lauksaimniecisko darbību.

Tālāk tekstā ir ietverts sīkāks apraksts par to, kas minētajā apgabalā padara “Aceite Monterrubio” par tam piederīgu un to raksturojošu.

a) Orogrāfija

Ir divi topogrāfijas līmeņi:

1) peneplēns 300–500 m augstumā virs jūras līmeņa;

2) kalni 600–800 m augstumā virs jūras līmeņa.

Ieleju ieplakās audzē labību, olīvas un vīnogas. Nogāzēs stiepjas ganības ar akmeņozolu audzēm un plašas olīvu audzes, savukārt lielākā augstumā un kalnu virsotnēs aug krūmāji un ir atrodami akmeņu un kvarcīta nobirumi.

Turklāt apgabals iedalās divās lielās zonās, kas viegli atpazīstamas pēc to ainavas, – ziemeļos, kur neaug koki, un dienvidos ar akmeņozolu, olīvu audzēm, vīndārziem u. c.

b) Augsne

Ražošanas apgabalā ir sastopamas daudzas un dažādas augsnes. Parasti olīvkokus pārsvarā audzē mālainā augsnē, taču pēdējos gados olīvu audzes ir ierīkotas arī vieglākās augsnēs ar smilšmāla tekstūru. Augsnes pH ir robežās no skāba līdz viegli skābam. Arī augsnes dziļums ir ļoti mainīgs. Dažos apgabalos caur augsnes slāni var redzēt slānekli, savukārt citos augsnes slānis ir salīdzinoši dziļš, vairāk nekā 50 centimetri, ar labu augsnes mitrumsaistītspēju.

c) Klimats

Vidusjūras klimats ar dažām kontinentālā klimata iezīmēm, kuras savukārt mazina Atlantijas okeāna ietekme, jo tas atrodas salīdzinoši tuvu ražošanas apgabalam. Attiecībā uz temperatūru – apgabalā parasti ir īsas, siltas ziemas un garas, karstas vasaras. Vidējais nokrišņu daudzums ir apmēram 500 mm gadā, turklāt ziemā nokrišņu ir vairāk, lai gan lielākajā teritorijas daļā nokrišņu līmenis ir diezgan zems. Rudens un pavasaris ir laiks, kad nokrišņu ir samērā maz, taču tieši šajos gadalaikos ir visvairāk lietusgāžu un tās vērojamas regulāri. Laiks, kad valda maksimālā temperatūra, sakrīt ar laiku, kad nokrišņu daudzums ir vismazākais. Vidējā gada temperatūra ir robežās no 16 °C līdz 18 °C, un visaugstākā temperatūra vērojama apgabalos, kas atrodas viszemāk. Vasarā temperatūra var pārsniegt 40 °C.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

http://www.juntaex.es/filescms/con03/uploaded_files/SectoresTematicos/Agroalimentario/Denominacionesdeorigen/PropPliegoCondDOPAceiteMonterrubio_ModMen._030220.pdf

(1) OV L 179, 19.6.2014., 17. lpp.