PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai Savienībā reglamentē Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (“Enerģijas nodokļu direktīva” jeb “direktīva”).

Saskaņā ar minētās direktīvas 19. panta 1. punktu un papildus jo īpaši tās 5., 15. un 17. pantā noteiktajiem noteikumiem Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij ieviest turpmākus atbrīvojumus no nodokļa vai nodokļa samazinājumus īpašu politikas apsvērumu interesēs.

Ar direktīvas 15. panta 1. punkta e) apakšpunktu dalībvalstīm atļauts piemērot nodokļa samazinājumu vai atbrīvojumu no nodokļa elektroenerģijai, ko izmanto preču un pasažieru pārvadājumiem pa dzelzceļu, ar metro, tramvaju un trolejbusu. Tomēr nav noteikuma, kas paredz nodokļa samazinājumu elektroenerģijai, ko izmanto pārvadājumiem ar elektrotransportlīdzekļiem, kuri nav trolejbusi.

Pamatojoties uz Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2016/2266, Nīderlandei līdz 2020. gada 31. decembrim jau ir atļauts piemērot samazinātu nodokļu likmi elektroenerģijai, kura tiek piegādāta elektrotransportlīdzekļiem paredzētās uzlādes stacijās.

Šā priekšlikuma mērķis ir saskaņā ar lūgumu atļaut Nīderlandei no 2021. gada 1. janvāra līdz 2025. gada 1. janvārim turpināt piemērot samazinātu nodokļu likmi elektroenerģijai, kura tiek piegādāta elektrotransportlīdzekļiem paredzētās uzlādes stacijās. Šis samazinājums ir paredzēts, lai turpinātu veicināt videi nekaitīgākus transporta veidus, kā arī lai samazinātu vietēja mēroga gaisa piesārņojumu un CO2 emisijas no transportlīdzekļiem.

2020. gada 30. marta vēstulē un turpmākajā sarakstē Nīderlandes iestādes saskaņā ar direktīvas 19. pantu informēja Komisiju, ka tās plāno piemērot samazinātu nodokļu likmi 51,64 EUR apmērā par MWh elektroenerģijas, kas tiek piegādāta elektrotransportlīdzekļiem paredzētās uzlādes stacijās, par patēriņu līdz 10 MWh vienai uzlādes stacijai gadā. Patēriņam no vairāk nekā 10 līdz 50 MWh tiks uzlikts nodoklis 51,64 EUR apmērā, patēriņam no vairāk nekā 50 līdz 10 000 MWh – nodoklis 13,75 EUR apmērā, bet gada patēriņam vairāk nekā 10 000 MWh – nodoklis 0,56 EUR apmērā. Attiecībā uz uzlādes stacijām, uz kurām neattiecas nodokļu likmes izmantošanai darījumdarbības nolūkā, gada patēriņam vairāk nekā 10 000 MWh apmērā tiks uzlikts nodoklis 1,13 EUR apmērā. Kopējā nodokļu likme pārsniegs Direktīvā 2003/96/EK noteikto darījumdarbībā izmantojamai elektroenerģijai piemērojamo minimālo nodokļu likmi. Valsts nodokļu likme, ko pašlaik piemēro elektrotransportlīdzekļu uzlādes elektroenerģijas gada patēriņa pirmajām 10 MWh, ir 94,28 EUR par MWh – tā ir valsts nodokļu likme elektroenerģijai, kuru šāda patēriņa līmenī izmanto gan darījumdarbībai, gan ar to nesaistītiem nolūkiem. Pašlaik Nīderlande piemēro diferencētas valsts nodokļu likmes elektroenerģijai saskaņā ar patērēto daudzumu atbilstīgi Direktīvas 2003/96/EK 5. pantam.

Papildu informācija no Nīderlandes tika saņemta 2020. gada 20. novembrī.

Nīderlande turpinās piemērot samazinātu nodokļu likmi elektroenerģijai, ko elektrotransportlīdzekļiem piegādā īpašas publiskas un dažos gadījumos privātas vai korporatīvas elektrotransportlīdzekļu uzlādes stacijas. Šīm uzlādes stacijām parasti ir tiešs pieslēgums tīklam. Uzlādes staciju operatoriem un privātpersonām vai uzņēmumiem, kam būs tiesības piemērot samazināto likmi, būs pienākums iesniegt deklarāciju elektroenerģijas piegādātājam, norādot, ka tīkla pieslēgums ir paredzēts elektroenerģijas piegādei vienīgi elektrotransportlīdzekļiem. Nīderlandes lūgums izslēdz no samazinājuma tās uzlādes stacijas, kurās uzlāde notiek, nomainot akumulatorus.

Kopējā nodokļu likme, tajā skaitā samazinātā likme par pirmajām 10 MWh katras vienības gada patēriņa, ievērojami pārsniegtu minimālo līmeni, kas noteikts Padomes Direktīvas 2003/96/EK I pielikuma C tabulā.

Nīderlandes iestādes norāda, ka tad, ja uzlādes stacijas operators plāno piemērot samazinātu nodokļu likmi elektroenerģijai savās uzlādes stacijās, viņam būtu pienākums iesniegt deklarāciju elektroenerģijas piegādātājam, norādot, kurš tīkla pieslēgums ir paredzēts elektroenerģijas piegādei vienīgi elektrotransportlīdzekļiem. Pasākums attiektos tikai uz elektroenerģiju, kas piegādāta paredzētajiem pieslēgumiem. Turklāt uzlādes stacijas operatoram ir pienākums informēt elektroenerģijas piegādātāju, ja viņam ir finanšu problēmas un viņš ir tiesīgs saņemt atbalstu saskaņā ar pamatnostādnēm par valsts atbalstu grūtībās nonākušu nefinanšu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (2014/C 249/01). Tādā gadījumā piegādātājam vairs nebūs atļauts piemērot samazinātu enerģijas nodokļu likmi elektroenerģijai.

Ieguvumi no samazināta nodokļa atšķirsies atkarībā no kilovatstundu skaita. Kā uzsvērušas Nīderlandes iestādes, pamatojoties uz valsts līmenī pasūtītu pētījumu, tiek lēsts, ka 2020. gadā uz vienu uzlādes staciju tiks piegādātas vidēji 3900 kWh. Tādā gadījumā tiek lēsts, ka maksimālais ieguvums vienā uzlādes stacijā 2020. gadā būs 289 EUR gadā. Šis ieguvums palielināsies, ja pieaugs standarta enerģijas nodokļu likme. Turklāt uzlādes stacija praksē var piegādāt 12 000 kWh gadā. Rezultātā 2020. gadā sagaidāmais maksimālais kopējais ieguvums būs 815 EUR. Uzlādes staciju skaits uz vienu saņēmēju ir atšķirīgs.

Saskaņā ar Nīderlandes iestāžu sniegto informāciju pašlaik Nīderlandē ir aptuveni 40 uzlādes staciju operatoru.

Pasākums ir pieejams visiem ES operatoriem bez diskriminācijas. Uzlādes stacijas operatora izcelsmes valsts nav nosacījums, lai gūtu labumu no pasākuma. Transporta uzņēmums vai mājsaimniecība ar uzlādes staciju arī var gūt labumu no pasākuma, ja tie atbilst iepriekš minētajiem nosacījumiem.

Kā uzsvērts lūgumā, Nīderlandes Transporta ministrijas pasūtītais pētījums liecina, ka pašlaik daudzos gadījumos joprojām nav pozitīva darījumdarbības stimula publiskām uzlādes stacijām. Tas ir šķērslis publiskas uzlādes infrastruktūras attīstībai un elektrotransportlīdzekļu izmantošanai. Pasākuma mērķis ir turpināt uzlabot publisko uzlādes staciju darījumdarbības situāciju, tādējādi padarot pievilcīgāku elektrotransportlīdzekļu izmantošanu un tīrāku vidi. Publiskās uzlādes infrastruktūras straujai attīstībai ir svarīga nozīme pārejā no transportlīdzekļiem ar iekšdedzes dzinējiem, kurus darbina galvenokārt ar fosilo kurināmo, uz elektrotransportlīdzekļiem. Labi attīstīta infrastruktūra ir nepieciešama, lai padarītu elektrotransportlīdzekļus par iespējamu alternatīvu tradicionālajam autotransportam. Tas ir svarīgi, ņemot vērā labvēlīgo ietekmi uz vidi, ko rada pāreja uz elektrotransportlīdzekļiem. Elektrotransportlīdzekļi kopumā rada mazāk CO2 emisiju un vietējā gaisa piesārņotāju (PM10, NOx) nekā fosilā kurināmā transportlīdzekļi. Saskaņā ar Nīderlandes iestāžu sniegto informāciju 2019. gadā no oglēm saražotās elektroenerģijas īpatsvars bija 14 %. Tiek prognozēts, ka 2030. gadā šis īpatsvars būs 0 %. Nīderlandē atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars elektroenerģijas resursu struktūrā 2019. gadā bija 18 %, un paredzams, ka 2025. gadā tas būs 58 % un 2030. gadā – 75 %.

Lūgumā uzsvērts, ka uzlādes stacijas operatoram būs iespēja nodot pasākuma sniegtos ieguvumus (vai to daļu) saviem klientiem, samazinot uzlādes maksu. Tādā gadījumā elektrotransportlīdzekļu īpašniekiem samazinātos izmaksas, konkrētāk – braukšanas izmaksas. Tas radītu stimulu patērētājiem, izvēloties jaunu automašīnu, dot priekšroku elektrotransportlīdzeklim, nevis fosilā kurināmā automašīnai. Vēl viens pozitīvs zemākas nodokļu likmes aspekts ir tāds, ka no elektrotīkla lādējamu hibrīdu elektrotransportlīdzekļu (transportlīdzekļi, kurus var darbināt gan ar elektroenerģiju, gan ar fosilo kurināmo) īpašnieki tiks mudināti transportam izmantot elektroenerģiju, nevis fosilo kurināmo.

Pasākuma piemērošanas laikposmam principā jābūt pietiekami ilgam, lai elektroenerģijas operatoriem, privātpersonām un uzņēmumiem nodrošinātu juridisko noteiktību. Nīderlande ir pieprasījusi pagarinājumu par četriem gadiem, salīdzinot ar maksimāli iespējamajiem sešiem gadiem. Šādos apstākļos šķiet piemēroti piešķirt lūgto atļauju uz četriem gadiem, kā to lūdz Nīderlande un pieļauj direktīva.