Uzklausīšanas amatpersonas nobeiguma ziņojums (1)

Lieta AT.37956 – Stiegrojuma apaļtērauds

(2020/C 312/06)

1. Lēmuma projekta mērķis ir atkārtoti pieņemt Komisijas 2009. gada 30. septembra lēmumu (“2009. gada lēmums”) (2), ko Tiesa atcēla 2017. gadā un ar ko atkārtoti tika pieņemts iepriekš – 2002. gada 17. decembrī – pieņemts lēmums (“2002. gada lēmums”) (3), ko Vispārējā tiesa atcēla 2007. gadā.

2. Lēmuma projektā konstatēts, ka karteļa darbība Itālijas betona stiegrojuma apaļtērauda tirgū 1989.–2000. gadā ir pretrunā Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma (“EOTK līgums”) 65. pantam. Lēmums adresēts pieciem uzņēmumiem (visi kopā – “puses”): 1) Alfa Acciai S.p.A. (“Alfa”); 2) Feralpi Holding S.p.A. (“Feralpi”); 3) Ferriere Nord S.p.A. (“Ferriere Nord”); 4) Partecipazioni Industriali S.p.A. in Amministrazione Straordinaria – bijušais Riva Fire S.p.A. (“Partecipazioni Industriali”); 5) Ferriera Valsabbia S.p.A. un Valsabbia Investimenti S.p.A. (kopā “Valsabbia”).

3. Stiegrojuma apaļtērauds . Lai būtu saprotams lēmuma projekts, turpmāk sniegts šīs procedūras īss kopsavilkums: Pēc Tiesas 2017. gada 21. septembra spriedumu pieņemšanas (“2017. gada 21. septembra spriedumi”) ( 4 ) , ar ko tika atcelts 2009. gada lēmums, Komisija atsāka procedūru lietā AT.37956 –. Lai būtu saprotams lēmuma projekts, turpmāk sniegts šīs procedūras īss kopsavilkums: — 2002. gada lēmums bija adresēts astoņiem Itālijas betona stiegrojuma apaļtērauda ražotājiem, kā arī Itālijas tērauda ražotāju asociācijai Federacciai. Vispārējā tiesa 2007. gada 25. oktobrī lēmumu atcēla, jo tajā norādītais juridiskais pamats, proti, EOTK līguma 65. pants, lēmuma pieņemšanas laikā vairs nebija spēkā (5). 2002. gada lēmums ir kļuvis par galīgo lēmumu attiecībā uz Federacciai, kas Vispārējā tiesā neiesniedza prasību par lēmuma atcelšanu, — Komisija ar savu 2009. gada lēmumu atkārtoti pieņēma lēmumu, ar ko konstatēja pārkāpumu un piemēroja naudas sodus astoņiem uzņēmumiem, kuri bija apstrīdējuši 2002. gada lēmumu (6). Visi šie uzņēmumi Vispārējā tiesā iesniedza prasību par 2009. gada lēmuma atcelšanu, taču Vispārējā tiesa lēmumu atstāja spēkā un noteica nelielu naudas soda samazinājumu diviem uzņēmumiem (“2014. gada 9. decembra spriedumi”) (7). Pieci no astoņiem uzņēmumiem 2014. gada 9. decembra spriedumus pārsūdzēja. 2009. gada lēmums attiecībā uz trim uzņēmumiem, kuri 2014. gada 9. decembra spriedumus nepārsūdzēja, ir kļuvis par galīgo lēmumu (8), — Tiesa 2017. gada 21. septembrī atcēla spriedumus, anulējot 2009. gada lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecās uz uzņēmumiem, kuri iesniedza apelācijas sūdzības. Tiesa lēma, ka, pieņemot 2009. gada lēmumu, tika pārkāptas būtiskas procedūras prasības, kas izriet no Regulas (EK) Nr. 1/2003 un Regulas (EK) Nr. 773/2004 (9), jo netika rīkota mutiskā uzklausīšana par lietas būtību, pieaicinot dalībvalstu konkurences iestādes. Dalībvalstu konkurences iestādes patiešām nebija pieaicinātas pirmās mutiskās uzklausīšanas laikā, kas notika 2002. gada 13. jūnijā, pirms EOTK līgums zaudēja spēku (10), un attiecās uz lietas būtību. Dalībvalstu konkurences iestādes tika uzaicinātas uz otro mutisko uzklausīšanu 2002. gada 30. septembrī, taču šī otrā mutiskā uzklausīšana attiecās tikai uz EOTK līguma spēka zaudēšanas juridiskajām sekām no procedūras turpināšanas viedokļa.

4. Konkurences ģenerāldirektorāts (“Konkurences ĢD”) 2017. gada 15. decembra vēstulēs izskaidroja visām pusēm savus secinājumus par 2017. gada 21. septembra spriedumiem, kā arī pamatu, ko tas plānoja izmantot, lai atsāktu lietas izskatīšanu ar mērķi pieņemt galīgo nostāju šajā lietā. Vēstulēs bija skaidrots, ka saskaņā ar Tiesas spriedumu lietā Limburgse Vinyl Maatschappij un citi / Komisija (“PVH II judikatūra”) pēc Komisijas lēmuma atcelšanas lietas izskatīšanu var atsākt no posma, kurā konstatēta procesuālā kļūda (11). Šajā lietā 2002. gada lēmuma atcelšana neietekmēja lēmuma sagatavošanas posmu, bet tikai mutisko uzklausīšanu. Minētajās vēstulēs lēmuma adresāti tika attiecīgi aicināti paust viedokli par ieinteresētību piedalīties jaunā mutiskā uzklausīšanā, kurā tiktu izskatīta arī lietas būtība. Visas puses sniedza atbildi 2018. gada 1. februārī un pauda ieinteresētību piedalīties mutiskajā uzklausīšanā.

5. Turpmākajās vēstulēs, kas tika nosūtītas 2018. gada 22. martā un 13. aprīlī, Konkurences ĢD precizēja, ka pareizais juridiskais pamats pārkāpuma izvērtēšanai bija EOTK līguma 65. pants, savukārt pēc EOTK līguma spēka zaudēšanas pareizais juridiskais pamats attiecībā uz procedūru ir Regula (EK) Nr. 1/2003. Vēstulēs bija arī precizēts, ka, ja šajā lietā tiks pieņemts jauns lēmums par naudas soda piemērošanu, Komisija ievēros 1998. gada Pamatnostādnes par naudas soda uzlikšanu kopā ar apsvērumiem, kas izklāstīti tās 2008. gada 30. jūnija vēstulēs (proti, tā nepiemēros naudas sodus, kas būtu augstāki par 2002. gadā piemērotajiem naudas sodiem).

6. Pēc Alfa un Valsabbia pieprasījuma Konkurences ĢD informēja puses, ka pirms jaunās mutiskās uzklausīšanas dalībvalstu konkurences iestādes ir saņēmušas iebildumu paziņojumu, papildu iebildumu paziņojumu un attiecīgās atbildes, kā arī 2017. gada 15. decembra vēstules, atbildes uz šīm vēstulēm un 2018. gada 22. marta vēstules.

7. Jaunā mutiskā uzklausīšana notika 2018. gada 23. aprīlī, un tajā piedalījās četras no piecām pusēm, proti, Alfa, Feralpi, Ferriere Nord un Valsabbia.

8. Uzņēmums Partecipazioni Industriali jaunajā mutiskajā uzklausīšanā nepiedalījās (12). Taču pēc uzņēmuma Partecipazioni Industriali pieprasījuma es tam ļāvu mutiskās aizstāvības vietā iesniegt rakstiskus apsvērumus, ievērojot to pašu termiņu, kas bija noteikts attiecībā uz jauno mutisko uzklausīšanu. Partecipazioni Industriali šos rakstiskos apsvērumus iesniedza 2018. gada 24. aprīlī. Feralpi papildus dalībai jaunajā mutiskajā uzklausīšanā 2018. gada 7. maijā iesniedza arī jaunu aizstāvības rakstu.

9. Jaunajā mutiskajā uzklausīšanā tika aicinātas piedalīties arī dalībvalstu konkurences iestādes, un sešas no tām arī piedalījās šajā uzklausīšanā (13).

10. Dažas puses apgalvoja, ka jaunā, 2018. gada 23. aprīļa mutiskā uzklausīšana nevarēja atrisināt problēmu saistībā ar to, ka 2002. gadā netika rīkota mutiska uzklausīšana par lietas būtību, kurā būtu piedalījušās dalībvalstu konkurences iestādes, jo 2002. gada mutiskajā uzklausīšanā piedalījās vēl trīs citi uzņēmumi un uzņēmumu asociācija, kuri bija iebildumu paziņojuma, 2002. gada lēmuma un 2009. gada lēmuma pārējie adresāti. Es uzskatu, ka šis arguments nav pārliecinošs, jo iebildumu paziņojuma adresātam nav tiesību piedalīties mutiskā uzklausīšanā, klātesot pārējiem iebildumu paziņojuma adresātiem (14).

11. Visas puses savos rakstiskajos un mutiskajos apsvērumos, atsaucoties uz ģenerāladvokātes Kokott atzinumu lietā Solvay / Komisija (15) un uz Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru (16), ir kritizējušas šīs procedūras pārmērīgo ilgumu, kas ir aptuveni 18 gadi, un apgalvojušas, ka ir pārkāptas to pamattiesības uz lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā, kas paredzētas Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā un 47. panta otrajā daļā. Puses uzskata, ka Komisijai nebija likumīga pamata atsākt lietas izskatīšanu, jo tās pārmērīgi ilgā norise un nepieciešamība divreiz atkārtoti pieņemt lēmumu, bija saistīta tikai ar pašas Komisijas pārkāpumiem. Ja Komisija tomēr pieņemtu trešo aizlieguma lēmumu, tai būtu ievērojami jāsamazina naudas sodi, ņemot vērā lietas izskatīšanas pārmērīgi ilgo norisi.

12. Šajā lietā jautājums par to, vai ir ievērotas pušu pamattiesības uz lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā, kas ir tiesības, kuras atzītas Tiesas judikatūrā kā Eiropas Savienības tiesību vispārējs princips un nostiprinātas Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā un 47. panta otrajā daļā, patiešām prasa rūpīgu izvērtējumu.

13. Ņemot vērā administratīvā procesa un tiesvedības visus posmus, šīs lietas izskatīšana, kas sākās ar Komisijas veiktajām pārbaudēm laikposmā no 2000. gada oktobra līdz decembrim, neapšaubāmi ir īpaši ilga. Patiesi, ir pagājuši jau vairāk nekā 18 gadi. Ņemot vērā to, ka 2017. gada 21. septembra spriedumos Tiesa nav izskatījusi vairākus apelācijas pamatus, kas izvirzīti par Vispārējās tiesas spriedumiem tiktāl, ciktāl minētie spriedumi apstiprina 2009. gada lēmumu, pastāv iespēja, ka vismaz dažas puses īstenos savas tiesības uz trešā Komisijas lēmuma pārskatīšanu Vispārējā tiesā un Tiesā. Pieņemot, ka šīs pārskatīšanas tiesā trešā kārta ļaus galīgi izbeigt administratīvo procesu un tiesvedību šajā lietā, paredzams, ka līdz tam laikam būs jau pagājuši 22 vai 23 gadi.

14. Tiesa ir lēmusi, ka tiesvedības ilguma pieņemamība jānovērtē, ņemot vērā katras lietas konkrētos apstākļus un it īpaši ņemot vērā lietas nozīmi iesaistītajām pusēm, tās sarežģītību un pušu un kompetento iestāžu rīcību (attiecīgo kritēriju uzskaitījums nav izsmeļošs) (17).

15. Tādējādi fakts, ka Regulas (EK) Nr. 1/2003 25. pantā noteiktais noilguma termiņš soda uzlikšanai vēl nav beidzies, nesniedz atbildi uz jautājumu (18).

16. Tiesvedības ilguma nepieņemamība var izrietēt ne tikai no pārmērīgi ilgas viena vai vairāku atsevišķu lietas izskatīšanas posmu norises, bet arī administratīvā procesa un tiesvedības kopējā ilguma (19).

17. Nevar apgalvot, ka Komisijai jāvērtē tikai savu procedūru ilgums. Pamattiesību hartas 41. panta 1. punktā un 47. panta otrajā daļā iekļauti pušu pamattiesību uz lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā divi formulējumi (20). No iesaistīto uzņēmumu viedokļa galvenais ir tas, kad neatkarīga iestāde to “jautājumā” pieņem galīgo lēmumu (21).

18. Komisija nevar atbrīvot sevi no visas atbildības par lietas izskatīšanas, tostarp tiesvedības posmu, kopējo ilgumu, jo sistēmas – kurā Komisija pretmonopola lietās veic darbības gan kā izmeklētāja, gan arī kā pirmās instances lēmumu pieņēmēja – saderība ar pamattiesībām ir atkarīga no tā, vai pusēm ir iespēja panākt Komisijas lēmumu pārskatīšanu ES tiesās (22).

19. Nenoliedzami, šajā lietā pastāv reāls risks, ka Tiesa var uzskatīt, ka šīs lietas izskatīšanas kopējais ilgums, ieskatot divus posmus, kad pēc 2002. gada lēmuma un 2009. gada lēmuma pieņemšanas lieta tika skatīta Vispārējā tiesā, ir nepieņemams. Šādā gadījumā rodas jautājums, kāda būtu atbilstīga tiesiskā aizsardzība.

20. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir noteikusi – ja lēmums netiek pieņemts pieņemamā termiņā, tas ir procesuāls pārkāpums, kas uzskatāms arī par pamattiesību pārkāpumu, kurš attiecīgajai pusei dod tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, kas nodrošina atbilstīgu atlīdzinājumu (23).

21. Tiesa bieži vien saskārusies ar jautājumu par to, kāds tiesiskās aizsardzības līdzeklis Vispārējai tiesai vai Tiesai būtu jānosaka, ja Vispārējā tiesa vai Tiesa konstatē, ka administratīvais process un/vai tiesvedība pretmonopola lietā ir bijusi nepieņemami ilga.

22. Tiesa ir konsekventi atzinusi, ka Vispārējā tiesa vai Tiesa Komisijas lēmumu, ar ko konstatē LESD 101. vai 102. panta pārkāpumu un piemēro naudas sodus par šādu pārkāpumu, var atcelt tikai tādā gadījumā, ja pierādīts, ka administratīvā procesa un/vai tiesvedības nepieņemami ilgā norise ir negatīvi ietekmējusi iesaistīto uzņēmumu spēju aizstāvēt sevi administratīvajā procesā un/vai tiesvedībā (24).

23. Taču nepietiek ar iesaistīto uzņēmumu abstraktiem un nekonkrētiem apgalvojumiem par to, ka ir pārkāptas to aizstāvības tiesības. Ir jāpierāda konkrēta negatīva ietekme uz uzņēmuma spēju aizstāvēties, piemēram, ja personas uzņēmumā, kuras varētu sniegt attaisnojošus paskaidrojumus par Komisijas lietas materiālos iekļautajiem pierādījumiem, laikā, kad uzņēmumam piešķirta novēlota piekļuve Komisijas lietas materiāliem, bija mirušas vai vairs nav sasniedzamas, turpretī būtu bijušas sasniedzamas, ja lietas materiālu pieejamība nebūtu novēlota (25).

24. Ja konkrēta negatīva ietekme uz uzņēmuma spēju aizstāvēties netiek pierādīta, Tiesa vienmēr ir atzinusi, ka Vispārējā tiesa vai Tiesa var piešķirt tikai finansiālu atlīdzību. Senāka judikatūra paredz, ka Vispārējā tiesa vai Tiesa šādu atlīdzību var piešķirt, samazinot naudas sodu, ko Tiesa piemērojusi, īstenojot neierobežotu jurisdikciju LESD 261. panta nozīmē (26), savukārt jaunākā judikatūrā atzīts, ka atbilstošais tiesiskās aizsardzības līdzeklis attiecīgajam uzņēmumam ir celt atsevišķu prasību par zaudējumu atlīdzināšanu saskaņā ar LESD 268. pantu saistībā ar LESD 340. panta otro daļu (27).

25. Šajā lietā neesmu konstatējis pierādījumus par to, ka lietas izskatīšanas nepieņemamais ilgums būtu konkrēti negatīvi ietekmējis pušu spēju aizstāvēties. Lietas izskatīšanas pirmais administratīvais posms līdz 2002. gada lēmuma pieņemšanai noritēja salīdzinoši ātri, un puses tajā laikā pilnībā varēja piekļūt lietas materiāliem. Jaunās mutiskās uzklausīšanas laikā 2018. gada 23. aprīlī un vairākos rakstiskos materiālos, kas iesniegti kopš lietas izskatīšanas atsākšanas pēc 2017. gada 15. decembra vēstuļu nosūtīšanas, puses nav pierādījušas nekādu konkrētu negatīvu ietekmi uz to spēju aizstāvēties. Drīzāk gluži pretēji – jaunās mutiskās uzklausīšanas laikā un vairākos rakstiskos materiālos izvirzītie materiāltiesiskie argumenti apstiprina pušu spēju sevi aizstāvēt.

26. Tomēr puses apgalvo, ka šajā konkrētajā lietā, kurā, iespējams, jau patlaban ir pārkāptas to pamattiesības uz lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā, Komisijai ir pienākums nekavējoties izbeigt lietas izskatīšanu, lai apzināti izvairītos no jau tā pārmērīgi ieilgušās procedūras turpmākas pagarināšanas, tādējādi arī pagarinot laikposmu, kurā pārkāptas pušu pamattiesības.

27. Lai gan es nevaru pilnībā piekrist visiem pušu argumentiem līdz to izdarītajam galīgajam secinājumam, uzskatu, ka pusēm ir sava taisnība attiecībā uz to, ka situācija, kādā Komisija saistībā ar šo lietu ir šodien, atšķiras no situācijas, uz kuru attiecas 21.–24. punktā minētā judikatūra.

28. Iepriekš 21.–24. punktā minētā judikatūra attiecas uz tiesiskās aizsardzības līdzekli, kas Vispārējai tiesai vai Tiesai būtu jānosaka, ja Vispārējā tiesa vai Tiesa konstatētu, ka administratīvais process un/vai tiesvedība pretmonopola lietā ir bijusi nepieņemami ilga, savukārt jautājums, kas Komisijai šajā lietā jārisina patlaban, ir par to, vai Komisijai jāturpina lietas izskatīšana un jāpieņem jauns – trešais – lēmums, kas, ņemot vērā iespējamo pārskatīšanu tiesā, uz ko pusēm ir pilnīgas tiesības, varētu pagarināt jau tā ļoti ieilgušo lietas izskatīšanu vēl par četriem vai pieciem gadiem (sk. 13. punktu).

29. Būtiska atšķirība ir tā, ka Komisijai nav pienākuma atsākt procedūru pēc tam, kad procesuālu iemeslu dēļ atcelts iepriekš pieņemts lēmums, ar ko konstatēts pretmonopola noteikumu pārkāpums un uzlikti naudas sodi, nedz arī pienākuma turpināt šādu atsāktu procedūru līdz jauna lēmuma pieņemšanai.

30. Komisijai ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, vai sākt izmeklēt iespējamu pretmonopola aizliegumu pārkāpumu un vai turpināt izmeklēšanu līdz pirmā lēmuma pieņemšanai, ar ko konstatē pretmonopola noteikumu pārkāpumu un uzliek naudas sodus (28), un līdzīgi tai ir arī plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, vai atsākt procedūru pēc tam, kad procesuālu iemeslu dēļ atcelts minētais pirmais lēmums, un vai turpināt atsākto procedūru līdz otrā lēmuma pieņemšanai. Līdzīgi, ja minētais otrais lēmums atkal tiek atcelts procesuālu iemeslu dēļ, Komisijai arī šādā gadījumā ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz to, vai atsākt procedūru un vai turpināt atsākto procedūru līdz trešā lēmuma pieņemšanai.

31. Tomēr es nepiekrītu pušu viedoklim, ka šajā situācijā, kad pastāv reāls risks, ka Tiesa varētu uzskatīt, ka lietas izskatīšana kopumā jau ir bijusi nepieņemami ilga, Komisija noteikti zaudētu visu rīcības brīvību un ka tai automātiski būtu pienākums izbeigt procedūru. Šāds viedoklis pārāk vienpusēji piešķir nozīmi tikai nepieciešamībai aizsargāt pušu tiesības uz lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā saskaņā ar Pamattiesību hartu, pilnībā ignorējot ES konkurences noteikumu īstenošanas nozīmi, kas ir viens no Līgumu pamatmērķiem (29).

32. Manuprāt, pareiza nostāja ir tāda, ka šādā situācijā Komisijai, īstenojot savu rīcības brīvību attiecībā uz to, vai atsākt procedūru un turpināt to līdz jauna lēmuma pieņemšanai, ar ko konstatē pretmonopola noteikumu pārkāpumu un uzliek naudas sodus, ir pienākums apsvērt un pienācīgi ņemt vērā pušu pamattiesību uz to lietas izskatīšanu pieņemamā termiņā iespējamu pārkāpumu, kas ir jau pieļauts, kā arī tās lēmuma turpmāko ietekmi uz pušu pamattiesību aizsardzību.

33. Tas nozīmē, ka pirms jauna – trešā – lēmuma pieņemšanas šajā lietā Komisijai, ņemot vērā visus lietas apstākļus, jāizvērtē, vai ieguvumu, ko šāda trešā lēmuma pieņemšana dod ES konkurences noteikumu īstenošanas mērķa sasniegšanā, nepārsniegtu šādas rīcības ietekme uz pušu tiesību aizsardzību saskaņā ar Pamattiesību hartu.

34. Ja šīs samērošanas iznākums ir tāds, ka ieguvums, ko jauna – trešā – lēmuma pieņemšana dod ES konkurences noteikumu īstenošanas mērķa sasniegšanā, pārsniedz šādas rīcības ietekmi uz pušu pamattiesību ievērošanu saskaņā ar Hartu, Komisija var pieņemt šādu trešo lēmumu. Lai kompensētu pušu pamattiesību iespējamo pārkāpumu, Komisijai, pēc manām domām, tādā gadījumā ir jāsamazina pusēm piemēroto naudas sodu apmērs. Samazinājuma apmēram ir jāatspoguļo konkrētie lietas apstākļi, tostarp fakts, ka šīs lietas pārmērīgais ilgums nekādā ziņā neizriet no pušu rīcības (30).

35. Uzskatu, ka lēmuma projekts atbilst šīm prasībām. Ņemot vērā visus īpašos lietas apstākļus, lēmumā ir secināts, ka trešā, naudas sodus piemērojošā lēmuma pieņemšana kopumā ir pamatota, savukārt naudas sodi ir samazināti par 50 % sakarā ar to, ka šī procedūra ieilga. Pat ja Tiesa konstatētu, ka šīs lietas izskatīšana ir bijusi nepieņemami ilga, šāds naudas soda samazinājums, šķiet, būtu atbilstīgs tiesiskās aizsardzības līdzeklis (31).

36. Salīdzinājumā ar 2009. gada lēmumu papildus naudas soda samazinājumam par 50 %, kas minēts 35. punktā, lēmuma projektā ir ņemti vērā 2014. gada 9. decembra spriedumi un tādējādi attiecīgi par 3 % un 6 % samazināta naudas sodu pamatsumma uzņēmumiem Partecipazioni Industriali un Ferriere Nord (32). Turklāt, ņemot vērā uzņēmuma Partecipazioni Industriali finansiālo situāciju, lēmuma projektā arī nav paredzēts šim uzņēmumam piemērot preventīvo koeficientu un pēc 10 % robežvērtības piemērošanas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu tam ir noteikts naudas sods 0 EUR apmērā.

37. Saskaņā ar Lēmuma 2011/695/ES 16. pantu esmu pārbaudījis, vai lēmuma projekts attiecas tikai uz iebildumiem, par kuriem pusēm ir bijusi dota iespēja paust savu viedokli, un mans slēdziens ir apstiprinošs.

38. Kopumā secinu, ka šajā lietā ir tikusi nodrošināta pušu procesuālo tiesību efektīva īstenošana.

Briselē, 2019. gada 1. jūlijā WouterWILS

(1) Saskaņā ar 16. un 17. pantu Eiropas Komisijas priekšsēdētāja 2011. gada 13. oktobra Lēmumā 2011/695/ES par uzklausīšanas amatpersonas amatu un darba uzdevumiem noteiktu konkurences lietu izskatīšanā (OV L 275, 20.10.2011., 29. lpp.) (“Lēmums 2011/695/ES”).

(2) Komisijas 2009. gada 30. septembra Lēmums C(2009) 7492 (galīgā redakcija) par EOTK līguma 65. panta pārkāpumu (COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds, atkārtota pieņemšana), kas grozīts ar Komisijas 2009. gada 8. decembra Lēmumu C(2009) 9912 (galīgā redakcija) par procedūru saskaņā ar EOTK līguma 65. pantu (Lieta COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds, atkārtota pieņemšana) (kopsavilkums publicēts OV C 98, 30.3.2011., 16. lpp.). Uzklausīšanas amatpersonas 2009. gada 22. septembra nobeiguma ziņojums lietā COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds, atkārtota pieņemšana (OV C 98, 30.3.2011., 14. lpp.).

(3) Komisijas 2002. gada 17. decembra Lēmums 2006/894/EK par EOTK dibināšanas līguma 65. panta noteikumu piemērošanu attiecībā uz Alfa Acciai SpA, Feralpi Siderurgica SpA, Ferriere Nord SpA, IRO Industrie Riunite Odolesi SpA, Leali SpA, likvidēšanā esošo Acciaierie e Ferriere Leali Luigi SpA, Lucchini SpA, Siderpotenza SpA, Riva Acciaio SpA, Valsabbia Investimenti SpA, Ferriera Valsabbia SpA un uzņēmumu asociāciju Federacciai, Itālijas melnās metalurģijas uzņēmumu federāciju (Federazione delle Imprese Siderurgiche Italiane) (Lieta C.37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds) (OV L 353, 13.12.2006., 1. lpp.). Uzklausīšanas amatpersonas 2002. gada 9. decembra nobeiguma ziņojums lietā COMP/37.956 – Stiegrojuma apaļtērauds (OV C 303, 13.12.2006., 2. lpp.).

(4) Spriedumi Feralpi Holding / Komisija, C-85/15 P, EU:C:2017:709, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti / Komisija, C-86/15 P, Alfa Acciai / Komisija, C-87/15 P, EU:C:2017:717, Ferriere Nord / Komisija, C-88/15 P, EU:C:2017:716, Riva Fire / Komisija, C-89/15 P, EU:C:2017:713.

(5) Spriedumi SP, Leali, Acciaerie e Ferriere Leali Luigi, IRO, Lucchini, Ferriera Valsabbia, Valsabbia Investimenti un Alfa Acciai / Komisija, T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 un T-98/03, EU:T:2007:317, Riva Acciaio / Komisija, T-45/03, EU:T:2007:318, Feralpi Siderurgica / Komisija, T-77/03, EU:T:2007:319, Ferriere Nord / Komisija, T-94/03, EU:T:2007:320. EOTK līgums tika parakstīts 1952. gadā uz 50 gadiem, un tas zaudēja spēku 2002. gada 23. jūlijā.

(6) Proti, 1) Alfa Acciai S.p.A, 2) Feralpi Holding S.p.A. (bijušais Feralpi Siderurgica S.p.A.), 3) Ferriere Nord S.p.A., 4) IRO Industrie Riunite Odolesi S.p.A., 5) Leali S.p.A. un Acciaierie e Ferriere Leali Luigi S.p.A. in liquidazione, 6) Lucchini S.p.A. un S.P. S.p.A. in liquidazione (bijušais Siderpotenza S.p.A.), 7) Riva Fire S.p.A. (bijušais Riva Acciaio S.p.A.) un 8) Ferriera Valsabbia S.p.A. un Valsabbia Investimenti S.p.A.

(7) Spriedumi Leali un Acciaierie e Ferriere Leali Luigi / Komisija, T-489/09, T-490/09 un T-56/10, EU:T:2014:1039, IRO / Komisija, T-69/10, EU:T:2014:1030, Feralpi / Komisija, T-70/10, EU:T:2014:1031, Riva Fire / Komisija, T-83/10, EU:T:2014:1034, Alfa Acciai / Komisija, T-85/10, EU:T:2014:1037, Ferriere Nord / Komisija, T-90/10, EU:T:2014:1035, Lucchini / Komisija, T-91/10, EU:T:2014:1033, Ferriera Valsabbia un Valsabbia Investimenti / Komisija, T-92/10, EU:T:2014:1032. Vispārējā tiesa par 3 % samazināja naudas sodu uzņēmumam Riva Fire un par 6 % – Ferriere Nord.

(8) Trīs uzņēmumi, kuri nepārsūdzēja lēmumu, ir IRO Industrie Riunite Odolesi S.p.A. (“IRO”), Ferriere Leali Luigi S.p.A. (“Leali”) un Lucchini S.p.A. – bijušais Siderpotenza S.p.A. (“Lucchini”). Sk. arī spriedumu Lucchini / Komisija, T-185/18, EU:T:2019:298.

(9) Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1. lpp.) (“Regula (EK) Nr. 1/2003”), Komisijas 2004. gada 7. aprīļa Regula (EK) Nr. 773/2004 par lietas izskatīšanu saskaņā ar EK Līguma 81. un 82. pantu, ko vada Komisija (OV L 123, 27.4.2004., 18. lpp.) (“Regula (EK) Nr. 773/2004”).

(10) Šāda līdzdalība EOTK līgumā nebija paredzēta – saskaņā ar to Komisijai bija ekskluzīva kompetence piemērot konkurences noteikumus.

(11) Spriedums Limburgse Vinyl Maatschappij un citi / Komisija, C 238/99 P, C 244/99 P, C 245/99 P, C 247/99 P, C 250/99 P līdz C 252/99 P un C 254/99 P, EU:C:2002:582, 70.–76. punkts.

(12) Partecipazioni Industriali ārkārtas administratori noraidīja manu uzaicinājumu piedalīties jaunajā mutiskajā uzklausīšanā. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 773/2004 14. panta 4. un 5. punktu uzņēmumu Partecipazioni Industriali mutiskajā uzklausīšanā nevarēja pārstāvēt tikai uzņēmuma ārējie juristi; sk. spriedumu Badische Anilin- & Soda-Fabrik / Komisija, 49/69, EU:C:1972:71, 11. punkts.

(13) Lai gan uzaicinājums dalībvalstu konkurences iestādēm ir būtiska procedūras prasība, dalībvalstu konkurences iestādēm nav pienākuma piedalīties mutiskajā uzklausīšanā; sk. spriedumu Servier / Komisija, T-691/14, EU:T:2018:922, 163. punkts.

(14) Spriedums Cimenteries CBR un citi / Komisija, T-25/95 u. c., EU:T:2000:77, 697. punkts, ģenerāladvokāta Darmon atzinums lietā Ahlström Osakeyhtiö un citi / Komisija, C-89/85 u. c., EU:C:1988:258, 155. punkts.

(15) Ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija, C-109/10 P, EU:C:2011:256.

(16) Eiropas Cilvēktiesību tiesas spriedumi Eckle / Vācija, pieteikums Nr. 8130/78, 76. punkts, Gorou / Grieķija, pieteikums Nr. 12686/03, 46. punkts, Kakamoukas un citi / Grieķija, pieteikums Nr. 38311/02, 32. punkts. Uzņēmumi Alfa un Valsabbia atsaucās arī uz spriedumiem Neumeister / Austrija, pieteikums Nr. 1936/63, un Rouille / Francija, pieteikums Nr. 50268/99.

(17) Sk. ģenerāladvokātes Kokott atzinuma lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi) 237. punktu, kā arī tajā minēto judikatūru.

(18) Ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 347. punkts.

(19) Ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 238. un 239. punkts.

(20) Ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 240. punkts.

(21) Ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 240. punkts.

(22) Sk. spriedumu Schindler / Komisija, C-501/11 P, EU:C:2013:522, 34. punkts.

(23) Spriedums Kudla / Polija, pieteikums Nr. 30210/96, 150.–156. punkts; sk. arī spriedumu Groupe Gascogne / Komisija, C-58/12 P, EU:C:2013:770, 72. punkts.

(24) Spriedums Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied / Komisija, C-105/04 P, EU:C:2006:592, 42. un 43. punkts, ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 250.–262. punkts.

(25) Spriedums Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied (sk. 24. zemsvītras piezīmi), 56. un 49. punkts, ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 312.–320. punkts.

(26) Spriedums Baustahlgewebe / Komisija, C-185/95 P, EU:C:1998:608, 48. punkts.

(27) Spriedumi Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland / Komisija, C-385/07 P, 195. punkts, Groupe Gascogne / Komisija (sk. 23. zemsvītras piezīmi), 81.–83. punkts, Bolloré / Komisija, C-414/12 P, EU:C:2014:301, 106. punkts, un CEPSA / Komisija, C-608/13 P, EU:C:2016:414, 71. punkts.

(28) Šāda plaša rīcības brīvība izriet no Regulas (EK) Nr. 1/2003 7. panta un 23. panta 2. punkta noteikumiem, kas paredz, ka Komisija “var” pieņemt šādus lēmumus, un no judikatūras par sūdzības iesniedzēju tiesībām (sk. spriedumu Ufex un citi / Komisija, C-119/97 P, EU:C:1999:116, 86.–92. punkts) kā arī no Masterfoods judikatūras (C-344/98, EU:C:2000:689).

(29) Tiesas atzinums Nr. 2/13 (ES pievienošanās ECTK), EU:C:2014:2454, 172. punkts, un ģenerāladvokātes Kokott atzinums lietā Solvay /Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 328. punkts.

(30) Ņemot vērā 18. punktā izklāstītos iemeslus, to, ka puses ir īstenojušas savas tiesības prasīt, lai 2002. gada lēmums un 2009. gada lēmums tiktu pārskatīti ES tiesās, pusēm nevar pārmest.

(31) Salīdzināt ar ģenerāladvokātes Kokott atzinumu lietā Solvay / Komisija (sk. 15. zemsvītras piezīmi), 357. punkts.

(32) Sk. 3. punktu un 7. zemsvītras piezīmi.