Lai izmantotu arvien vairāk digitalizētās un savstarpēji saistītās pasaules iespējas un risinātu tās problēmas, Eiropas Komisija 2012. gada janvārī ierosināja īstenot tās datu aizsardzības reformas pasākumu kopumu (“Reforma”). Stiprinot ES iekšējos noteikumus un sniedzot personām lielāku iespēju kontrolēt to personas datus, šīs reformas mērķis ir veicināt uzticību digitālajai ekonomikai neatkarīgi no tā, vai personas dati tiek apstrādāti vienā dalībvalstī, ES vai trešās valstīs, piemēram, ASV.

Paralēli tam tika uzsāktas nozīmīgas iniciatīvas, kuru rezultāts bija būtiskas izmaiņas ASV tiesiskajā regulējumā. Prezidents B. Obama 2014. gada 17. janvārī paziņoja par ASV sakaru izlūkošanas darbību reformu, kas vēlāk tika izklāstīta Prezidenta politikas direktīvā Nr. 28 (PPD-28). Būtiski, ka šīs reformas paredzēja attiecināt noteiktus privātuma aizsardzības pasākumus uz personām, kas nav amerikāņi, kā arī mainīja datu vākšanas uzsvaru no masveidīgas vākšanas uz pieeju, saskaņā ar kuru par prioritāti tiek noteikta mērķorientēta vākšana un pieeja. Komisija atzinīgi novērtēja šos jaunos uzstādījumus kā būtisku soli pareizajā virzienā. Šis reformu process bija noderīgs arī tāpēc, ka nodrošināja pamatu apspriedēm ar ASV par ES un ASV privātuma vairogu. Kopš tā laika ir ieviestas vēl citas izmaiņas. Piemēram, 2015. gada jūnijā ASV tika pieņemts ASV Brīvības likums (USA Freedom Act), ar ko tika grozītas atsevišķas ASV novērošanas programmas, pastiprināta tiesas kontrole un palielināta publiskā pārredzamība par to izmantošanu. Visbeidzot, 2016. gada 10. februārī ASV Kongress pieņēma Likumu par tiesisko aizsardzību, ko prezidents B. Obama apstiprināja 2016. gada 24. februārī.

Kopš tā laika Komisija ir strādājusi tā, lai sasniegtu šos mērķus. Komisija pastiprināja sarunas par pamatnolīgumu, ko puses bija uzsākušas 2015. gada 8. septembrī. Tika aktivizētas iestāžu diskusijas par datu aizsardzības reformas pasākumu kopumu, un to rezultātā 2015. gada 15. decembrī tika panākta politiska vienošanās starp Padomi un Eiropas Parlamentu. Attiecībā uz datu transatlantisko pārsūtīšanu komerciālos nolūkos Komisija 2014. gada janvārī sāka diskusijas ar ASV par “drošības zonas” nostiprināšanu. Tas, ka Tiesa ar savu 2015. gada 6. oktobra spriedumu Schrems lietā anulēja Lēmumu par “drošības zonu”, apliecināja, ka ir nepieciešams atjaunot regulējumu, kā arī deva papildu norādes par to, kādiem nosacījumiem šim regulējumam būtu jāatbilst. Pēc sprieduma pieņemšanas Komisija 2015. gada 6. novembrī publiskoja ieteikumus uzņēmumiem, izklāstot alternatīvus risinājumus, kuru īstenošana ļautu arī turpmāk pārsūtīt personas datus uz ASV. 2016. gada 2. februārī tika panākta politiska vienošanās par jaunu regulējumu attiecībā uz transatlantiskajām datu plūsmām — ES un ASV privātuma vairogu, ar ko tiks aizstāta iepriekšējā kārtība.

Šie mērķi tika atkārtoti uzsvērti Ž. K. Junkera formulētajās Komisijas politikas vadlīnijās: “Datu aizsardzība ir viena no pamattiesībām, kas ir īpaši būtiska digitālajā laikmetā. Papildus tam, ka tiek ātri pabeigts likumdošanas darbs pie vienotiem datu aizsardzības noteikumiem Eiropas Savienībā, mums šīs tiesības ir jāaizstāv arī ārējās attiecībās. Ņemot vērā to, ka nesen tika atklāti masveida novērošanas gadījumi, tādiem ciešiem partneriem kā Amerikas Savienotās Valstis ir jāpārliecina mūs, ka pašreizējie drošības zonas pasākumi ir patiesi droši, ja tās vēlas to turpināšanos. Amerikas Savienotajām Valstīm arī jāgarantē, ka ES pilsoņiem ir ļauts īstenot savas datu aizsardzības tiesības ASV tiesās neatkarīgi no tā, vai tie ir rezidenti ASV teritorijā. Tas būs būtisks veids, kādā atjaunot ticību transatlantiskajām attiecībām.”

Komisija 2013. gada Paziņojumā par drošības zonu uzsvēra vairākus trūkumus, kas shēmas darbībā konstatējami laika gaitā, jo īpaši pārredzamības trūkumu, vai uzņēmumi ievēro shēmas prasības, kā arī to, ka ASV iestādes efektīvi nenodrošina, lai šie uzņēmumi ievērotu shēmas privātuma principus. Turklāt tajā pašā gadā iepriekš atklātā informācija par novērošanu radīja bažas par noteiktu ASV izlūkošanas programmu apjomu un piemērošanu, kā arī par to, kādā līmenī ASV valsts iestādes var piekļūt eiropiešu personas datiem, kas tika pārsūtīti saskaņā ar “drošības zonas” režīmu. Ņemot vērā šos un citus apstākļus, Komisija secināja, ka “drošības zonas” režīms ir jāpārskata. Šajā kontekstā Komisija formulēja 13 ieteikumus, kā stiprināt un atjaunināt regulējumā paredzētās datu aizsardzības garantijas. Šie ieteikumi bija vērsti uz: i) privātuma pamatprincipu nostiprināšanu un pašsertificēto ASV uzņēmumu to privātuma politiku pārskatāmības palielināšanu, ar kurām tika ieviesti šie principi; ii) labāku un efektīvāku pārraudzību, uzraudzību un tiesību piemērošanu no ASV iestāžu puses par to, kā uzņēmumi ievēro šos principus; iii) pieejamu strīdu risināšanas mehānismu nodrošināšanu individuālu sūdzību gadījumā, un iv) nepieciešamību nodrošināt, ka 2000. gada Lēmumā par “drošības zonu” paredzētais valsts drošības un tiesībaizsardzības izņēmums tiek attiecināts tikai uz absolūti nepieciešamiem un samērīgiem aspektiem.

Ceturtkārt, stingri noteikumi attiecībā uz starptautisko datu drošāku pārsūtīšanu: gan Regula, gan Policijas direktīva paredz pārskatāmus, detalizētus un vispusīgus noteikumus attiecībā uz personas datu pārsūtīšanu trešām valstīm. Tie aptver visus starptautiskās pārsūtīšanas veidus neatkarīgi no tā, vai minētā pārsūtīšana notiek komerciālos vai tiesībaizsardzības nolūkos, starp privātpersonām vai publiskām iestādēm, vai starp privātpersonām un publiskām iestādēm. Lai gan starptautiskās pārsūtīšanas noteikumu sistēma būtībā paliek tāda pati, kā paredzēts pašreizējā Datu aizsardzības direktīvā (t. i., lēmumi par aizsardzības līmeņa pietiekamību, līgumu standartnoteikumi un saistoši uzņēmumu iekšējie noteikumi, kā arī noteiktas atkāpes no vispārējā aizlieguma pārsūtīt personas datus ārpus ES), ar reformu šie noteikumi vairākos veidos tiek precizēti un vienkāršoti, vienlaikus samazinot birokrātismu. Ar reformu tiek arī ieviesti vairāki jauni instrumenti saistībā ar starptautisko pārsūtīšanu.

Pirmkārt, teritoriālā piemērošana: Regulā skaidri noteikts, ka tā attiecas arī uz trešā valstī nodibinātiem uzņēmumiem, ja tie piedāvā preces un pakalpojumus personām ES vai novēro to uzvedību. To uzņēmumu pienākums, kas atrodas ārpus ES, būs piemērot tos pašus noteikumus, kas jāpiemēro uzņēmumiem, kuri atrodas ES. Tā tiek nodrošināta visaptveroša ES iedzīvotāju tiesību aizsardzība. Šādi tiek arī nodrošināti vienlīdzīgi konkurences apstākļi ES un ārvalstu uzņēmumiem, izvairoties no ES un ārvalstu uzņēmumu savstarpējās konkurences nelīdzsvarotības, kad tie darbojas ES vai sasniedz patērētājus ES.

Treškārt, efektīva ES iedzīvotāju tiesību uz privātumu aizsardzība ar vairākiem iespējamiem tiesību aizsardzības līdzekļiem: ikviens eiropietis, kuram liekas, ka viņa vai viņas dati saskaņā ar jauno kārtību ir izmantoti neatbilstoši, individuālo tiesību aizsardzībai varēs izmantot vairākus pieejamus un cenas ziņā pieņemamus mehānismus, tostarp bezmaksas alternatīvo strīdu izšķiršanas iestāžu pakalpojumus. Uzņēmumi apņemas uz sūdzībām atbildēt noteiktā termiņā. Turklāt jebkuram uzņēmumam, kas apstrādā cilvēkresursu datus no Eiropas, ir jāapņemas ievērot kompetentās ES datu aizsardzības iestādes lēmumus, savukārt citi uzņēmumi šādu apņemšanos var veikt brīvprātīgi. Personas ar sūdzībām var vērsties arī “pašmāju” datu aizsardzības iestādē, kam tiks piedāvāta formāla procedūra saistībā ar sūdzību nodošanu Tirdzniecības ministrijai un Federālajai tirdzniecības komisijai, lai veicinātu konkrētās prasības izmeklēšanu un atrisināšanu pieņemamā laika periodā. Ja lieta tomēr netiek atrisināta ne ar vienu no minētajām iespējām, personas varēs kā galējo līdzekli izmantot pieteikumu privātuma vairoga panelim — strīdu izšķiršanas institūcijai, kas var pieņemt saistošus un piespiedu kārtā izpildāmus lēmumus pret ASV privātuma vairoga uzņēmumiem. ES datu aizsardzības iestādes arī varēs sniegt palīdzību personām sūdzības sagatavošanā. Kā minēts iepriekš, attiecībā uz sūdzībām par iespējamu nacionālo izlūkošanas iestāžu piekļuvi tiks izveidots jauns ombuds, kas kalpos kā papildu tiesību aizsardzības mehānisms.

Otrkārt, skaidras robežas un aizsardzības pasākumi attiecībā uz ASV valdības piekļuvi: ASV valdība pirmo reizi Tieslietu ministrijas un Nacionālās izlūkošanas direktora biroja kā iestādes, kura pārrauga visu ASV izlūkdienestu, personā ir rakstiski apliecinājusi un garantējusi ES, ka uz publisko iestāžu piekļuvi tiesībaizsardzības, valsts drošības un citu sabiedrības interešu nolūkā tiks attiecināti skaidri ierobežojumi, aizsardzības pasākumi un pārraudzības mehānismi. ASV izveidos arī jaunu tiesiskās aizsardzības mehānismu attiecībā uz ES datu subjektiem valsts drošības jomā, ieceļot ombudu, kas nebūs atkarīgs no valsts drošības iestādēm. Ombuda uzdevums būs izmeklēt ES iedzīvotāju sūdzības un pieprasījumus par valsts drošības iestāžu piekļuvi un apstiprināt personai, ka attiecīgie tiesību akti ir ievēroti vai to neievērošana ir tikusi novērsta. Tas ir būtisks jaunievedums, kas attieksies ne tikai uz datu pārsūtīšanu saskaņā ar privātuma vairogu, bet uz visiem personas datiem, kas tiek pārsūtīti uz ASV komerciālos nolūkos neatkarīgi no šo datu pārsūtīšanas pamatojuma.

Pirmkārt, stingri pienākumi uzņēmumiem un stabila tiesību piemērošana — jaunā kārtība būs pārskatāmāka un saturēs efektīvus uzraudzības mehānismus, lai nodrošinātu, ka uzņēmumi ievēro noteikumus, kurus tie juridiski ir apņēmušies atbalstīt. ASV kompānijām, kas vēlēsies iegūt personas datus no Eiropas atbilstoši privātuma vairogam, nāksies uzņemties stingras saistības attiecībā uz personas datu apstrādi un personas tiesību garantēšanu. To vidū būs ierobežojošāki nosacījumi un stingrāki atbildības noteikumi tiem privātuma vairoga uzņēmumiem, kas pārsūta datus no ES (piem., lai veiktu apakšapstrādi) trešām personām ārpus regulējuma neatkarīgi no tā, vai tās atrodas ASV vai citās trešās valstīs (“tālāka pārsūtīšana”). Attiecībā uz pārraudzību ASV Tirdzniecības ministrija ir apņēmusies regulāri un stingri uzraudzīt, kā uzņēmumi ievēro savas saistības, un izskaust “bezbiļetniekus”, t. i., uzņēmumus, kas nepatiesi apgalvo, ka ir piederīgi sistēmai. Uzņēmumu saistības ir juridiski saistošas, Federālā tirdzniecības komisija saskaņā ar ASV tiesību aktiem var panākt to izpildi piespiedu kārtā, un uzņēmumiem, kas tās neievēros, tiks piemērotas bargas sankcijas.

Ikgadējam kopīgajam pārskatam un pēc tā sagatavotajam Komisijas ziņojumam, kā arī iespējai apturēt kārtību prasību neievērošanas gadījumā tādējādi būs svarīga nozīme, lai nodrošinātu, ka privātuma vairogs iztur laika pārbaudi. Mūsu kopīgais transatlantiskais mērķis būtu kopīgi izveidot spēcīgu privātuma ievērošanas un individuālo tiesību aizsardzības kultūru, kas ļautu atjaunot un saglabāt uzticēšanos.

4. Pamatnolīgums — datu aizsardzības pasākumu pastiprināšana sadarbībai tiesībaizsardzības jomā

4.1. Konteksts

Mūsu transatlantisko attiecību būtiska dimensija ir ES, dalībvalstu un ASV spēja efektīvi reaģēt uz kopējiem drošības apdraudējumiem un grūtībām uz sadarbību vērstā un koordinētā veidā. Šī kolektīvā reaģēšana lielā mērā ir atkarīga no mūsu spējas apmainīties ar personas datiem saistībā ar policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās. Lai sasniegtu šo mērķi, laika gaitā ir tikuši noslēgti vairāki divpusējie nolīgumi starp dalībvalstīm un ASV, kā arī starp ES un ASV. Vienlaikus tikpat svarīgi ir tas, lai šie tiesībaizsardzības nolīgumi nodrošinātu efektīvus datu aizsardzības pasākumus. Divējādais mērķis — sekmīgi sadarboties ar mūsu partneriem ASV, lai apkarotu smagus noziegumus un terorismu, tajā pašā laikā paaugstinot eiropiešu tiesību aizsardzības līmeni atbilstoši viņu pamattiesībām, kā arī ES datu aizsardzības noteikumus gadījumos, kad dati tiek pārsūtīti šādiem mērķiem, — bija iemesls tam, lai 2011. gada martā sāktu sarunas par starptautisku datu aizsardzības nolīgumu tiesībaizsardzības jomā — ES un ASV datu aizsardzības “pamatnolīgumu” .

ES un ASV sarunas tika pabeigtas 2015. gada vasarā. Abas puses pamatnolīgumu parafēja 2015. gada 8. septembrī Luksemburgā, un tagad tiek gaidīts, kad nolīgums tiks ratificēts abās Atlantijas okeāna pusēs. Pamatnolīguma parakstīšana tomēr bija atkarīga no tā, vai ASV Kongress pieņems Likumu par tiesisko aizsardzību, lai pirmoreiz paredzētu vienādu attieksmi pret ES pilsoņiem un ASV pilsoņiem saskaņā ar 1974. gada ASV Privātuma likumu. Likumprojektu 2016. gada 10. februārī pieņēma ASV Kongress, un tas tika apstiprināts 2016. gada 24. februārī.

4.2. Kas ir mainījies?

Pamatnolīgums pirmo reizi nostiprinās saskaņotu un vispusīgu datu aizsardzības pasākumu kopumu, kas attieksies uz visām transatlantiskajām datu pārsūtīšanām starp attiecīgajām iestādēm krimināltiesību piemērošanas jomā. Tas faktiski ir pamattiesību nolīgums, ar ko tiek noteikts augsts aizsardzības standarts, kas jāievēro, veicot visu datu apmaiņu saskaņā ar esošajiem un nākotnes nolīgumiem.

Pirmkārt, pamatnolīguma piešķirtā aizsardzība un aizsardzības pasākumi būs horizontāli piemērojami visām datu nosūtīšanām, kas notiek transatlantiskās tiesībaizsardzības sadarbības krimināllietās kontekstā. Tas ietver pārsūtīšanu, pamatojoties uz valsts tiesību aktiem, ES un ASV nolīgumiem, dalībvalstu un ASV nolīgumiem (piem., līgumiem par savstarpējo tiesisko palīdzību), kā arī īpašiem nolīgumiem par privātpersonu veiktu personas datu pārsūtīšanu tiesībaizsardzības mērķiem. Apstiprinātie noteikumi tādējādi nekavējoties paaugstinās aizsardzības līmeni, kas tiek garantēts ES datu subjektiem, kad dati tiek pārsūtīti uz ASV. Tie arī palielinās juridisko noteiktību transatlantiskās tiesībaizsardzības sadarbības ietvaros, nodrošinot, ka esošie nolīgumi paredz visu nepieciešamo aizsardzību un līdz ar to var pārvarēt varbūtējās juridiskās problēmas.

Otrkārt, noteikumi aptver visus galvenos ES datu aizsardzības noteikumus attiecībā uz apstrādes standartiem (piem., datu kvalitāte un integritāte, datu drošība, atbildība un pārraudzība), aizsardzības pasākumiem un ierobežojumiem (piem., mērķa un izmantošanas ierobežojumi, datu saglabāšana, tālākpārsūtīšana, sensitīvo datu apstrāde), kā arī personu tiesībām (piekļuve, labošana, administratīvā un tiesiskā aizsardzība).

Treškārt, nolīgums nodrošinās, ka ir pieejamas tiesības uz tiesisko aizsardzību piekļuves liegšanas, labojumu neveikšanas un prettiesiskas izpaušanas gadījumos. Tas ir ievērojams uzlabojums, kas būtiski palīdzēs atjaunot uzticību transatlantiskajai datu apmaiņai. Šī svarīgā un ilgi gaidītā ES prasība, kas daudzus gadus bija palikusi bez atbildes, jau ir iekļauta Likumā par tiesisko aizsardzību, kas ASV Kongresā tika iesniegts 2015. gada martā un pieņemts 2016. gada 10. februārī. Šis likums uz ES pilsoņiem attiecinās trīs galvenos ASV 1974. gada Privātuma likumā noteiktos tiesiskās aizsardzības mehānismus, kas patlaban ir paredzēti tikai ASV pilsoņiem un pastāvīgajiem iedzīvotājiem. Līdz ar to ES pilsoņi pirmoreiz iegūs tiesības, kas ir vispārpiemērojamas jebkurai transatlantiskajai datu pārsūtīšanai krimināltiesiskās sadarbības jomā. Šādi tiek novērsta būtiska atšķirība attieksmē pret ES un ASV pilsoņiem.

Ceturtkārt, pamatnolīgums vispārina un uz visu tiesībaizsardzības sektoru attiecina neatkarīgas pārraudzības principu kā datu aizsardzības pamatprasību, kas nav iekļauta daudzos šobrīd spēkā esošajos divpusējos nolīgumos. Tas ietver efektīvas pilnvaras izmeklēt un atrisināt individuālas sūdzības par nolīguma ievērošanu.

Piektkārt, pamatnolīguma efektīva īstenošana tiks periodiski kopīgi pārskatīta. Šajos pārskatos īpaša uzmanība tiks pievērsta noteikumiem, kas attiecas uz personu tiesībām (piekļuve, labošana, administratīvā un tiesiskā aizsardzība).

Pamatnolīgums pats par sevi neatļauj datu pārsūtīšanu, un tas arī nav uzskatāms par lēmumu par aizsardzības līmeņa pietiekamību.

4.3. Turpmākā rīcība

Likuma par tiesisko aizsardzību stāšanās spēkā pavērs ceļu pamatnolīguma parakstīšanai. Komisija drīzumā iesniegs Padomei priekšlikumu lēmumam, ar ko pilnvaro parakstīt pamatnolīgumu. Pēc parakstīšanas lēmumu par nolīgumu vajadzēs pieņemt Padomei — pēc tam, kad būs saņemta Eiropas Parlamenta piekrišana. Pamatnolīgums būtiski uzlabos pašreizējo situāciju, kuru raksturo fragmentāri, nesaskaņoti un bieži vien vāji datu aizsardzības noteikumi, kas formulēti sadrumstalotos daudzpusējos, divpusējos, valstu un nozaru tiesību aktos. Pamatnolīgumam ir retrospektīva funkcija tādā ziņā, ka tas papildinās datu aizsardzības garantijas esošajos nolīgumos, ja un ciktāl tajos netiek paredzēts nepieciešamais aizsardzības pasākumu līmenis. Šajā ziņā tas sniegs būtisku pievienoto vērtību, faktiski “aizpildot robus” esošajos nolīgumos, kuros iekļauti zemāki datu aizsardzības standarti nekā pamatnolīgumā paredzētie. Šādi tiks nodrošināta tiesībaizsardzības sadarbības nepārtrauktība, vienlaikus nodrošinot lielāku juridisko noteiktību saistībā ar datu pārsūtīšanu. No nākotnes nolīgumu viedokļa pamatnolīgums kalpos kā drošības garantija, nodrošinot, ka aizsardzības līmenis nedrīkstēs būt zemāks. Šī ir ļoti nozīmīga garantija nākotnei un būtiska atkāpšanās no esošās situācijas, kad katrā jaunā atsevišķā nolīgumā no jauna ir jāvienojas par aizsardzības pasākumiem, aizsardzību un tiesībām. Līdz ar to pamatnolīgums ir kā etalons, kas paredz standarta aizsardzības pasākumus, kurus nav iespējams pazemināt. Tas ir ļoti nozīmīgs precedents ne tikai no ES un ASV attiecību viedokļa, bet arī no jebkuras nākotnē noslēgtas starptautiska līmeņa vienošanās par datu aizsardzību vai datu apmaiņu viedokļa kopumā.

Pamatnolīgums, par kuru vienošanās notika paralēli reformai, ir saskaņots ar ES tiesību aktu kopumu datu aizsardzības jomā. Pamatnolīguma un Policijas direktīvas mijiedarbībai ir īpaša nozīme, ņemot vērā to, cik svarīgs ir augsts un vienots datu aizsardzības līmenis, neatkarīgi no tā, vai personas datu apstrāde notiek valsts mērogā, vai arī tiek veikta to pārrobežu apmaiņa ES iekšienē vai ar trešām valstīm. Šajā ziņā pamatnolīgums palīdzēs pamatot reformas vispārīgās prasības transatlantiskajā kontekstā.

Sarunu pabeigšana par pamatnolīgumu, kas ievieš kopējus standartus sarežģītā tiesību un politikas nozarē, ir ievērojams sasniegums. Gaidāmais pamatnolīgums atjaunos un stiprinās uzticību, sniegs datu pārsūtīšanas likumības garantijas un veicinās ES un ASV sadarbību šajā jomā.

Turpmāk ir nepieciešams kopīgi risināt kopējās problēmas policijas un tiesu iestāžu sadarbības jomā. Svarīgs neatrisināts jautājums ir tiesībaizsardzības iestāžu tieša piekļuve personas datiem, kuru turētāji ir ārvalsts privāti uzņēmumi. Šādai piekļuvei principā būtu jānotiek, izmantojot oficiālus sadarbības kanālus, piemēram, nolīgumus par savstarpējās tiesiskās palīdzības sniegšanu vai citus nozaru nolīgumus. Privātie uzņēmumi patlaban riskē saskarties ar tiesisko nenoteiktību, kas varētu ietekmēt to spēju darboties dažādās jurisdikcijās, ja tiem saskaņā ar vienas valsts tiesību aktiem tiks lūgts nodrošināt piekļuvi tā elektroniskajiem pierādījumiem attiecībā uz personas datiem, uz kuriem attiecas citas valsts tiesību akti. Paralēli gaidāmajai ES un ASV savstarpējās palīdzības līguma pārskatīšanai ES vēlētos īstenot turpmāku viedokļu apmaiņu ar ASV šajā jautājumā, tostarp pievēršoties kopēju, efektīvāku noteikumu izstrādei par elektronisko pierādījumu vākšanu.

5. Secinājumi