LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/129

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Āfrikas valstu sociālās ekonomikas nozīme un perspektīvas sadarbībai attīstības jomā” (pašiniciatīvas atzinums)

2011/C 44/21

Ziņotājs: JAHIER kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 17. decembrī nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Āfrikas valstu sociālās ekonomikas nozīme un perspektīvas sadarbībai attīstības jomā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 17. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 464. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 14. un 15. jūlijā (15. jūlija sēdē), ar 116 balsīm par un 1 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Pasaules mērogā sociālā ekonomika (SE) ir nozīmīga parādība, kuras iezīmes ir šādas: novatoriskas spējas, dinamisms, elastība un noturīgums pat lielākās krīzēs, kā arī spēja visās sabiedrībās iekļaut dažādus slāņus, jo sevišķi visnabadzīgākos un sociāli atstumtākos. Saskaņā ar visticamākajām aplēsēm tajā ir nodarbināti 10 % no pasaules aktīvajiem iedzīvotājiem (1), un šī tendence turpina pieaugt visos pasaules reģionos. Minēto iezīmju un īpašā dinamisma dēļ tā atšķiras no citiem ekonomikas veidiem, vienlaikus kļūstot par labu papildinājumu citiem uzņēmumu veidiem un dažkārt panākot ar tiem arī sinerģiju.

1.2. Āfrikā sociālā ekonomika ir nozare, kuru starptautiskā kopiena, tostarp arī Eiropas Savienība, līdz šim lielākoties ir atstājusi novārtā. Tās īpatnības nav atzītas, un tāpēc tā netiek aktīvi iesaistīta ne politikā, ne apspriešanas un lēmumu pieņemšanas procesā. Tomēr Āfrikas kontinentā sociālā ekonomika ir neatņemama sastāvdaļa tradicionālajās solidaritātes sistēmās, kā arī kolektīvajos un kopienas uzņēmumos, kuri bieži vien tiek pārveidoti par kooperatīviem vai dažāda veida kopuzņēmumiem. Turklāt daudzas tās struktūras veido būtisku daļu apjomīgajā sektorā, ko dēvē par ēnu ekonomiku.

1.3. Kontinentā, kur no 80 līdz 95 % iedzīvotāju nodarbināti neoficiāli, sociālajai ekonomikai var būt izšķiroša nozīme, lai pakāpeniski uzlabotu un pārveidotu dzīves un darba apstākļus, pielāgojot tos augstiem cilvēka cieņas un sociālās aizsardzības standartiem, kas ļautu tās dalībniekiem noturēties tirgū un sniegt svarīgu ieguldījumu kontinenta sociālajā un ekonomiskajā attīstībā.

1.4. Ņemot vērā pašreizējās ekonomikas krīzes sekas, Starptautiskā Darba organizācija (ILO) oficiāli atzinusi sociālās ekonomikas novatorismu un spēju sniegt nozīmīgu ieguldījumu vietējā attīstībā; 2009. gada 19.–21. oktobrī tā Johanesburgā organizēja pirmo konferenci par sociālo ekonomiku, kurā tika pieņemts svarīgs rīcības plāns. Arī Pasaules banka un SVF ir izrādījuši atjaunotu interesi par sociālo ekonomiku, ņemot vērā tās un jo sevišķi kooperatīvu noturību krīzes laikā.

1.5. Tādēļ ES, kas ir lielākā līdzekļu devēja pasaulē, interesēs ir iesaistīties šajā starptautiskajā iniciatīvā. Laba iespēja varētu būt Starptautiskais kooperatīvu gads, par kuru ANO pasludinājusi 2012. gadu.

Lai sadarbībā attīstības jomā veicinātu Āfrikas sociālo ekonomiku, EESK ierosina šādus pasākumus:

— nodrošināt, ka ES oficiāli atzīst sociālās ekonomikas lomu un ieguldījumu Āfrikas attīstībā;

— iekļaut sociālo ekonomiku to Kotonū nolīguma nevalstisku dalībnieku sarakstā, kuri jāiesaista minētā nolīguma īstenošanā;

— dubultot finansējumu nevalstiskiem dalībniekiem reģionālos un valsts stratēģiskajos dokumentos;

— nodrošināt, lai nevalstiskie dalībnieki, tostarp Āfrikas sociālā ekonomika, būtu iekļauti turpmākajos ES kontaktos ar ĀKK valstīm pēc 2020. gada;

— iekļaut sociālo ekonomiku ES un Āfrikas partnerībā un jo sevišķi Septītajā partnerībā migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības jomā;

— iekļaut Āfrikas kooperatīvus ES politikā par sadarbību lauksaimniecības un lauku attīstības jomā Āfrikā;

— atbalstīt Āfrikas sociālo ekonomiku, izmantojot ES tematiskās programmas “Ieguldījumi cilvēkos” un “Nevalstiskie dalībnieki un vietējās pašvaldības attīstības procesā”;

— sekmēt sociālās ekonomikas dalībnieku tīklu veidošanu (Ziemeļi-Dienvidi (attīstītās un jaunattīstības valstis) un Dienvidi-Dienvidi (jaunattīstības valstu starpā)) un nostiprināšanu;

— ES programmās un politikā veicināt izglītību, apmācību, kultūras sadarbību un dzimumu līdztiesību;

— atzīt sociālās ekonomikas ieguldījumu cilvēka cienīgu darbavietu radīšanā Āfrikā un atspoguļot to ES sadarbības politikā;

— iekļaut sociālo ekonomiku Eiropas 2010. gada ziņojumā par attīstību, kurā tiks izskatīts jautājums par sociālo aizsardzību;

— veicināt sociālās ekonomikas darbībai labvēlīgu vidi, tostarp atbilstošu tiesisko regulējumu, veiktspējas uzlabošanu, piekļuvi finansējumam un tīkla veidošanu;

— pastiprināt ES iestāžu sadarbību sociālās ekonomikas veicināšanas jomā;

— iekļaut sociālo ekonomiku esošajās Komisijas un ILO stratēģiskajās partnerībās.

Saskaņā ar minētajiem ieteikumiem EESK apņemas aktīvi iesaistīt Āfrikas sociālās ekonomikas dalībniekus savos pasākumos un jo sevišķi ĀKK-ES koordinācijas komitejas darbā.

2. Sociālās ekonomikas stāvoklis un apjoms Āfrikā

2.1. Sociālo ekonomiku veido to “uzņēmumu un organizāciju, sevišķi kooperatīvu, savstarpējās palīdzības biedrību, asociāciju, fondu un sociālo uzņēmumu [kopums], kuru īpatnība ir ražot preces, sniegt pakalpojumus un nodot zināšanas, vienlaikus tiecoties sasniegt gan ekonomiskos, gan sociālos mērķus un veicinot solidaritāti” (2). Šādi definēta, sociālā ekonomika ir nozīmīga ekonomikas joma ne vien Eiropā, bet arī citos kontinentos, sākot ar Āfriku.

2.2. Tā kā runa ir par ļoti aptverošu jēdzienu, kurā uzsvērtas dažādu organizāciju un uzņēmumu kopējās īpašības, pašlaik ir neiespējami precīzi noteikt sociālās ekonomikas izplatību un skaitlisko īpatsvaru ne atsevišķās Āfrikas valstīs, ne kontinentā kopumā. Tomēr ir iespējams noteikt raksturīgas iezīmes, kas piemīt dažādajiem organizāciju un uzņēmumu veidiem, kuri ir Āfrikas sociālās ekonomikas pamatā.

2.3. Parasti viens no galvenajiem sociālās ekonomikas komponentiem ir kooperatīvi, kurus ILO (193. rekomendācija, 2002. gads) definējusi kā “autonomas asociācijas, kurās to biedri ir labprātīgi apvienojušies, lai apmierinātu kopējās ekonomiskās, sociālās un kultūras vēlmes un vajadzības ar uzņēmuma palīdzību, kurš ir kopējs īpašums, un kurā pilnvaras tiek īstenotas demokrātiskā ceļā”. Āfrikā kooperatīvus ieviesa koloniālās pārvaldes iestādes; līdz ar neatkarības atgūšanu tie kļuva par vienu no galvenajiem ekonomiskās un sociālās organizācijas veidiem kontinentā (Develtere, Pollet & Wanyama, 2009). Tomēr ļoti bieži jaunās neatkarīgās valdības veidoja ļoti ciešu saikni ar kooperatīviem, kurus izmantoja par mobilizācijas un kontroles instrumentu dažādās sociālajās un ekonomikas jomās. Tikai deviņdesmito gadu liberalizācijas rezultātā Āfrikas kooperatīvi varēja mazināt pārāk lielo atkarību no valsts, kas tiem piemita iepriekš, tādējādi atgūstot kooperatīva modelim raksturīgo autonomiju, brīvprātīgumu un iekšējo demokrātiju, un sākt jaunu atdzimšanas un paplašināšanās posmu.

2.4. Iepriekšējo 15 gadu laikā kooperatīvā modeļa izplatība un popularitāte ir ievērojami pieaugusi. Develtere, Pollet & Wanyama (2009) (3) iegūtā informācija liecina, ka, analizējot 11 Āfrikas valstu datus, dažos gadījumos (piemēram, Kenijā, Ganā un Senegālā) aktīvu kooperatīvu skaits, salīdzinot ar 1989.–1992. gadu, ir palielinājies vairāk nekā divas reizes, tādējādi veidojot ļoti nozīmīgu valsts ekonomikas sastāvdaļu.

2.5. Lielākā daļa Āfrikas kooperatīvu pieder klientiem (client-owned) un darbojas lauksaimniecības nozarē; izplatīti ir arī kooperatīvi kreditēšanas jomā. Saskaņā ar WOCCU (Pasaules Kredīta kooperatīvu organizācijas) datiem 2007. gadā darbojās aptuveni 12 000 kredītu kooperatīvu ar vairāk nekā 15 miljoniem biedru 23 valstīs un noguldījumiem aptuveni 3,5 miljardu ASV dolāru apmērā (Fonteneau & Develtere, 2009), tādējādi veidojot mikrofinansējuma iestāžu galveno pīlāru daudzos Āfrikas reģionos. Kooperatīvi aktīvi darbojas arī būvniecības, apdrošināšanas un izplatīšanas nozarēs. Tiek lēsts, ka pašlaik aptuveni 7 % no Āfrikas iedzīvotājiem ir kāda kooperatīva biedri.

2.6. Savstarpējās palīdzības biedrību galvenais uzdevums ir sniegt sociālus pakalpojumus biedriem un to ģimenēm, sadalot riskus un resursus un darbojoties sociālās aizsardzības jomā, īpašu uzmanību pievēršot visiem jautājumiem, kas saistīti ar veselību un veselības aprūpes pakalpojumiem. Savstarpējās palīdzības biedrību skaits un ietekme ir ievērojama: tiek lēsts, ka Rietumāfrikā darbojas vismaz 500 šādu biedrību, tādējādi aptverot vairākus simtus tūkstošus cilvēku. Ruandā Veselības ministrija, pamatojoties uz ministrijas rīcībā esošajiem datiem, ka 75 % iedzīvotāju ir biedri vismaz vienā no šāda veida biedrībām, no 2003. gada ir iekļāvusi tās savā stratēģijā, ar kuru paplašina piekļuvi veselības aprūpes pakalpojumiem. Taču runa ir ne tikai par veselības nozari. Arī šajā gadījumā savstarpējās palīdzības biedrībām pielīdzināmas organizācijas un/vai uzņēmumi darbojas citās nozarēs. Tas attiecas uz “tontines” frankofonajā Āfrikā un “credit unions” kreditēšanas pakalpojumu nozarē anglofonajā Āfrikā vai apbedīšanas uzņēmumiem, kas sniedz apbedīšanas pakalpojumus daudzās valstīs, tostarp Etiopijā un Dienvidāfrikā.

2.7. Rietumāfrikas Ekonomikas un monetārās savienības (UEMOA) ministru padome 2009. gada 26. jūnijā pirmo reizi Āfrikā pieņēma regulu (Nr. 07/2009) par savstarpējās palīdzības biedrībām (sociālajām savstarpējās palīdzības biedrībām). Tādā veidā ir noteiktas un atzītas pamatvērtības, kas raksturo savstarpējās palīdzības principus: pārredzamība, sociālā atbildība, demokrātija, vienlīdzība, taisnīgums un solidaritāte. No minētajiem principiem izriet arī citas iezīmes, kas raksturo sociālās savstarpējās palīdzības biedrības, jo īpaši biedru brīvprātīga un nediskriminējoša dalība, bezpeļņas mērķi, demokrātiska, uz līdzdalību vērsta darbība, solidāra apņemšanās, autonomija un neatkarība, valdes brīvprātīgs darbs, atbildīga līdzdalība.

2.8. Citu skaitliski lielu grupu, kas ir izplatīta visās iespējamās nozarēs gan laukos, gan pilsētā, Āfrikā veido apvienības, kuru sastāvā ir brīvprātīgās organizācijas, kopienu organizācijas (community-based organisations), bezpeļņas organizācijas, nevalstiskas organizācijas (NVO) u.c. Ar sociālo ekonomiku saistīto apvienību skaits strauji pieauga līdz ar 90. gadu demokratizācijas procesiem, izmantojot efektīvāku tiesisko regulējumu un elastīgas darbības struktūras, kas ļauj pielāgot apvienību modeli visdažādākajām sociālajām vajadzībām. Šajā grupā sevišķi liela nozīme ir NVO; bieži vien sadarbojoties ar līdzīgām organizācijām un iestādēm Ziemeļos, tām izdodas mobilizēt ievērojamus resursus un tādējādi darboties vērienīgāk. Līdzīgi arī sociālie partneri dažādās valstīs bieži vien aktīvi darbojas, lai veicinātu sociālās ekonomikas struktūras un iniciatīvas.

2.9. Gan strukturālo, gan darbības iezīmju dēļ Āfrikā kooperatīviem, savstarpējās palīdzības biedrībām, apvienībām un citām organizācijām un uzņēmumiem, kas saistīti ar sociālo ekonomiku, ir ievērojama ekonomiska un sociāla ietekme. Pirmām kārtām tie piedāvā darba vietas un tiešu un demokrātisku līdzdalību resursu organizēšanā un sadalē. Turklāt plaši darbojoties sabiedrībā, tostarp bieži vien arī visnabadzīgākajos lauku apgabalos, kur valsts pasākumi ir niecīgi vai to vispār nav, sociālās ekonomikas organizācijas un uzņēmumi arī visneaizsargātākajām grupām (nabadzīgiem cilvēkiem, sievietēm, cilvēkiem ar invaliditāti, nekvalificētiem darba ņēmējiem, migrantiem u.c.) nodrošina piekļuvi sociālajiem un/vai ekonomikas pakalpojumiem. Neatkarīgi no tā, vai runa ir par mikrofinansējumu, medicīnisko un sociālo palīdzību HIV pozitīviem un/vai ar AIDS slimiem cilvēkiem, līdzdalību lauksaimniecības kooperatīvā vai apbedīšanas pakalpojumu uzņēmumā, SE organizācijas un uzņēmumi, izmantojot solidāru un kopienas pieeju, ļauj īstenot sociālās aizsardzības pasākumus, vienlaikus ražo preces un sniedz pakalpojumus, kuriem ir nenoliedzama ekonomiska nozīme un tieša ietekme uz nabadzības samazināšanu.

2.10. Ņemot vērā pasaules ekonomikas un finanšu krīzes sekas, kas Āfrikā pastiprināja 2007.–2008. gada pārtikas un enerģētikas krīzes (4) ietekmi, sociālās ekonomikas organizāciju un uzņēmumu loma kļūst vēl nozīmīgāka. Pasliktinoties lielas iedzīvotāju daļas ekonomiskajai un sociālajai situācijai, attīstības valstu valdībām būtu vajadzējis pastiprināt un attīstīt sociālās aizsardzības sistēmas, kas bieži vien ir nepilnīgas. Tā ir joma, kurā sociālās ekonomikas dalībnieki jau aktīvi darbojas un bieži vien kompensē valsts pasākumu trūkumus un sadrumstalotību, neatbrīvojot valdības un iestādes no to lomas un atbildības.

3. ILO programma

3.1. Tai raksturīgo īpašību dēļ sociālā ekonomika var sekmēt jaunu darba vietu radīšanu, paplašināt pamattiesību ievērošanu darba vietā, kā arī veicināt sociālo aizsardzību un sociālo dialogu. Tādējādi tā pilnībā atbilst Starptautiskā Darba organizācijas (ILO) noteiktajiem stratēģiskajiem mērķiem, lai panāktu un nodrošinātu pienācīgas kvalitātes nodarbinātību (decent work), kura par tādu tiek uzskatīta, ja tā īstenojas “brīvības, taisnīguma, drošības un cilvēka cieņai atbilstošos apstākļos”. Jau ilgu laiku ILO pasākumu prioritāro mērķi — pienācīgas kvalitātes nodarbinātību — uzskata par galveno elementu nabadzības samazināšanas programmās un par instrumentu ilgtspējīgas, iekļaujošas un taisnīgas attīstības veicināšanai.

3.2. ILO“Programmā pienācīgas kvalitātes nodarbinātībai Āfrikā 2007–2015” (ILO, 2007) izklāstītas iespējas un uzdevumi, kas jārisina Āfrikā, lai pienācīgas kvalitātes nodarbinātība kļūtu par īstenību visā kontinentā un lai nodrošinātu kontinentā atbilstošu ekonomisko un sociālo attīstību. Galvenie tajā izvirzītie uzdevumi ir saistīti ar bezdarbu, nepietiekamu nodarbinātību un nabadzību, sociālās aizsardzības nozīmi attīstībā, problēmas saistībā ar sociālo atstumtību un HIV/AIDS izplatīšanos. Minētajā dokumentā nav atsevišķi minēta sociālā ekonomika. Tomēr jēdzieni, pasākumi, kooperatīviem un apvienībām veltītā uzmanība, kā arī centrālā vieta, kas atvēlēta taisnīgumam, sociālajai līdzdalībai un aizsardzībai, atbilst sociālās ekonomikas pamatprincipiem.

3.3. Gadu gaitā ILO ir ieguvusi svarīgas zināšanas sociālās ekonomikas jomā, gan izmantojot tradicionālos instrumentus, gan izveidojot departamentu, kas nodarbojas ar kooperatīvu jautājumiem (EMP/COOP), un sākot īstenot virkni tehniskās palīdzības programmu kontinenta līmenī (piemēram, CoopAfrica) vai atsevišķās valstīs (piemēram, SAY JUMP! Dienvidāfrikā).

3.4. Tāpēc nav nejaušība, ka tieši ILO uzsāka starptautiskās debates par sociālo ekonomiku Āfrikā. Vispirms tā pasūtīja virkni analīžu un pētījumu, sevišķi par Āfrikas kooperatīviem, un pēc tam 2009. gada oktobrī Johanesburgā organizēja konferenci par tematu “Sociālā ekonomika — Āfrikas atbilde uz pasaules krīzi”. Konferencē piedalījās pārstāvji no visa kontinenta, un tās mērķis bija pieņemt rīcības plānu (5) sociālās ekonomikas organizāciju un uzņēmumu atbalstam Āfrikā.

3.5. Rīcības plānā ir paredzēti četri stratēģiski mērķi:

— pasaules līmenī: ILO un sociālās ekonomikas dalībnieki apņemas atbalstīt SE uzņēmumus un organizācijas un veicināt to atzīšanu, kā arī palielināt partnerību skaitu starp Ziemeļiem un Dienvidiem un starp Āfriku un citiem reģioniem;

— reģionālā līmenī: īstenotie pasākumi saistās ar lielāku atbalstu SE uzņēmumiem un organizācijām, citastarp piesaistot resursus, lai izstrādātu sociālās ekonomikas programmu Āfrikā;

— valsts līmenī: mērķis, kas jāsasniedz, ir izveidot, nostiprināt un/vai sekmēt tiesisko, institucionālo un politisko vidi, kas nepieciešama SE uzņēmumu un organizāciju attīstībai un konsolidācijai;

— visbeidzot, vidējā un mikrolīmenī ir jānodrošina SE uzņēmumu un organizāciju efektivitāte, lai tās varētu labāk apmierināt iedzīvotāju vajadzības, kas saistītas ar sociālo aizsardzību, ienākumu radīšanu, nodarbinātības veicināšanu, tiesību uz darba vietu ievērošanu, nodrošinātību ar pārtiku, vides aizsardzību, HIV/AIDS apkarošanu, sociālo atstumtību u.t.t.

3.6. Sakarā ar pasaules ekonomiskās un finanšu krīzes ietekmi, kas pastiprināja iepriekšējās, pārtikas un enerģētikas krīzes, sekas, Johanesburgas rīcības plānā minēto mērķu sasniegšana ir sevišķi steidzama. ILO ir aplēsusi, ka aptuveni 73 % Subsahāras Āfrikas darba ņēmēju strādā nepastāvīgu darbu; šis skaitlis varētu būt palielinājies līdz 77 % 2009. gadā, kas var pastiprināt migrācijas plūsmu gan kontinenta iekšienē, gan uz Eiropu, jo daudzi darba ņēmēji meklē labāku nākotni. Krīzes sekas jau likušas sevi manīt — ir samazinājušies tiešie ārvalstu ieguldījumi gan infrastruktūrās, gan preču ražošanā, kā arī sarucis emigrantu naudas pārskaitījumu apjoms. Atbalsts SE uzņēmumiem un organizācijām un to un nostiprināšana ir ieguldījums jaunu darba vietu radīšanā, un tādējādi tā ir konkrēta alternatīva migrācijas plūsmām.

3.7. Visbeidzot, kooperatīvu būtiskais ieguldījums sociālajā un ekonomikas attīstībā nesen pamudināja ANO pasludināt 2012. gadu par Starptautisko kooperatīvu gadu. Šī iniciatīva dos iespēju atbalstīt un paplašināt SE organizāciju un iestāžu lomu.

4. Perspektīvas un ieteikumi ES līdzdalībai un jaunām prioritārām rīcībpolitikām

4.1. Sociālajai ekonomikai ir ievērojama nozīme Eiropas Savienībā, un tās loma gan ekonomikā, gan sociālajā jomā tiek atzīta arvien vairāk. EESK 2006. gadā izstrādāja pirmo plašo ziņojumu par šo tematu (6).

Eiropas Parlaments 2009. gadā atzina, ka sociālā ekonomika ir viens no Eiropas uzbūves pīlāriem, “jo sociālo ekonomiku pārstāv 10 % no kopējā Eiropas uzņēmumu skaita, tas ir, 2 miljoni uzņēmumu jeb 6 % no kopējās nodarbinātības, un tai ir augsts potenciāls radīt un saglabāt stabilu nodarbinātības līmeni” (7).

Visbeidzot EESK ieteica atzīt un saglabāt dažādus, tostarp arī sociālās ekonomikas, uzņēmumu modeļus (8).

4.2. Lai gan ES ārējās sadarbības programmās sociālā ekonomika nav nodalīta kā atsevišķa darbības joma, visas galvenās jomas, kurās sociālās ekonomikas uzņēmumi un organizācijas darbojas Āfrikā, ir starp ES rīcības prioritātēm: sociālā aizsardzība, veselība, sociālā iekļaušana, nodarbinātība, lauksaimniecības un lauku attīstība, mikrofinanses, kultūra. Tādējādi šajā sakarā jau ir pieejami iespējamie instrumenti un ES pasākumu jomas, lai arī tie nav īpaši paredzēti sociālās ekonomikas organizāciju un uzņēmumu atbalstam.

4.3. Tomēr, lai šo Āfrikas kontinenta jauno sociālo un ekonomisko parādību varētu iekļaut ES sadarbībā attīstības jomā, Komiteja iesaka, lai ES oficiāli atzīst Āfrikas sociālās ekonomikas esamību. Šīs jaunās prioritātes iekļaušana ES programmā varētu izraisīt īpašu interesi un dot pievienoto vērtību, jo tās, pirmkārt, veicinātu ciešu sadarbību ar starptautiskajām organizācijām, piemēram, ILO un PB, lai izveidotu sistēmiskas sinerģijas, kuras kļūst arvien noderīgākās sadarbībā attīstības jomā. Otrkārt, tiktu iesaistīti Eiropas sociālās ekonomikas galvenie dalībnieki, tādējādi veicinot Eiropas sabiedriskās domas atbalstu ES ārējās palīdzības palielināšanai.

4.4. Visefektīvākais veids, kā nodrošināt sociālās ekonomikas ieguldījuma un lomas Āfrikas attīstībā konceptuālu atzīšanu, ir atbalstīt šo nozari, izmantojot esošās Eiropas Savienības un Āfrikas partnerības, proti, Kotonū nolīgumu un ES un Āfrikas partnerību.

4.4.1. Attiecībā uz Kotonū nolīgumu EESK ar nožēlu konstatē, ka tā 2010. gada pārskatīšana jau ir pabeigta un tajā nav iekļauti noteikumi par sociālo ekonomiku. ES delegācijām Āfrikas valstīs tomēr būtu jāīsteno pasākumi, lai sociālās ekonomikas organizācijas un uzņēmumus steidzami iekļautu uzskaitāmo un uz konsultācijām aicināmo dalībnieku sarakstos.

4.4.2. Turklāt 2015. gada pārskatīšanas laikā vajadzētu paredzēt iespēju nepārprotami atzīt sociālo ekonomiku, iekļaujot to “nevalstisku dalībnieku” kategorijā, kas ne vien izmanto finanšu resursus un pasākumus veiktspējas uzlabošanai, lai nodrošinātu veiksmīgu līdzdalību, bet kuri, īstenojot nolīgumu, arī jāinformē, ar kuriem jāapspriežas un kuri jāiesaista tā īstenošanā.

4.4.3. EESK uzskata, ka, pārdomājot ES attiecības ar ĀKK valstīm pēc 2020. gada, kad beidzas Kotonū nolīguma termiņš, tajās jānodrošina ne tikai institucionāli noteikumi nevalstiskiem dalībniekiem, kuri ir līdzīgi Kotonū nolīgumā norādītajiem, bet arī jānodrošina nepārprotama sociālās ekonomikas iekļaušana šajā kategorijā.

4.5. Attiecībā uz ES un Āfrikas partnerību var izveidot tiešu saikni starp sociālās ekonomikas un Septītās partnerības migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības jomā mērķiem un pasākumiem, sevišķi saistībā ar ieguldījumu darba vietu radīšanu, ēnu ekonomikas pakāpenisku formalizēšanu un pienācīga darba veicināšanu. Šajā sakarā trešā ES un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksme, kas notiks 2010. gada novembrī, un jaunie rīcības plāni, kurus tajā paredzēts pieņemt, ir konkrēta iespēja atbalstīt sociālo ekonomiku. Piemēram, šīs partnerības jaunais rīcības plāns varētu būt šāds:

— mērķis: atzīt un veicināt sociālo ekonomiku kā līdzekli, lai mazinātu atšķirības starp oficiālo ekonomiku un ēnu ekonomiku, un rosināt pienācīgas kvalitātes darba vietu radīšanu;

— rīcība: pilnveidot Āfrikas sociālās ekonomikas dalībnieku spējas un prasmes, profesionālās apmācības iestādēs un universitātēs piedāvājot atbilstošus kursus, sevišķi pārvaldības jomā;

— rīcība: atvieglot aizdevumu un mikrokredītu piešķiršanu sociālās ekonomikas dalībniekiem;

— rīcība: palīdzēt Āfrikas valstu valdībām izveidot atbilstošu juridisku, politisku un institucionālu pamatu, kas būtu piemērots sociālās ekonomikas uzņēmumu un organizāciju veicināšanai un darbībai.

4.6. Nozaru līmenī Āfrikas sociālās ekonomikas organizācijas un uzņēmumi ļoti aktīvi darbojas lauksaimniecības un lauku attīstības nozarē. ES un Āfrikas valstu stratēģijā lauksaimniecībai un paziņojumā “Āfrikas lauksaimniecības veicināšana” (9) tika apstiprinātas konkrētas saistības šajā jomā. Tomēr nevienā no abiem minētajiem dokumentiem nav minēta kooperatīvu nozare, kas ir viens no Āfrikas sociālās ekonomikas pīlāriem. Neraugoties uz to, ir daudzas iespējas rīkoties un sadarboties ar Āfrikas lauksaimniecības un lauku attīstības kooperatīviem, kas atbilst mērķim “uzsvērt efektīvāku lauksaimniecības pārvaldību un atbalstīt lauksaimniecībā iesaistīto Āfrikas publisko un privāto organizāciju veiktspējas uzlabošanu” (10).

4.6.1. Turklāt ir jānorāda, ka attīstības sadarbības finansēšanas instrumentā ietverta tematiska programma par nodrošinātību ar pārtiku; tā ir vēl viena joma, kurā varētu izmantot ES jau esošos instrumentus un programmas, lai atzītu, ka Āfrikas sociālās ekonomikas organizācijām un uzņēmumiem Eiropas sadarbībā attīstības jomā var būt nozīmīga loma.

4.7. Cita sadarbības attīstības jomā finansēšanas instrumenta tematiska programma, kas būtu jāapsver, ir “Ieguldījumi cilvēkos”; tās uzdevums ir attīstīt cilvēkresursus, un to varētu izmantot, lai atbalstītu Āfrikas sociālās ekonomikas dalībnieku apmācību un uzņēmējdarbības prasmju attīstību.

4.7.1. Šis mērķis atbilstu pasākumiem, kas minēti ILO deklarācijā par prasmju attīstību, sevišķi pārvaldības jomā. Izglītībai un apmācībai ir izšķiroša nozīme, lai sociālās ekonomikas organizācijas un uzņēmumi nostiprinātu savu veiktspēju un būtu konkurētspējīgi tirgos. Turklāt īpašs darbs jāveic sieviešu izglītošanā un profesionālajā apmācībā; bieži vien viņu loma Āfrikas ekonomikā, sevišķi lauksaimniecības nozarē un lauku apgabalos, tiek novērtēta pārāk zemu.

4.8. Runājot par izglītību un apmācību saistībā gan ar prasmju attīstību, gan ar pārvaldības uzlabošanu, ES vajadzētu atvieglot un sekmēt Eiropas sociālās ekonomikas organizāciju un uzņēmumu sakarus ar Āfrikas sociālās ekonomikas organizācijām un uzņēmumiem. Pieredzes apmaiņa, paraugprakse un tehniskā palīdzība virzienā Ziemeļi-Dienvidi un Dienvidi-Dienvidi veicinātu Āfrikas struktūru nostiprināšanos (11). Tādēļ EESK mudina veidot un attīstīt Ziemeļu-Dienvidu un Dienvidu-Dienvidu sociālās ekonomikas tīklus, kas ir nepieciešamais instruments, lai sociālās ekonomikas organizācijas un uzņēmumi sadarbotos un nodotu tehnoloģiskās prasmes.

4.9. Turklāt izglītība un apmācība ir svarīga arī amatniecības nozarē un vispārīgāk — kultūras sadarbības jomā. EESK jau vairākkārt ir norādījusi, ka abām minētajām jomām ir galvenā nozīme darba vietu radīšanā. Tādēļ, iekļaujot Āfrikas sociālo ekonomiku savās programmās un politikā, ES vajadzētu ņemt vērā šīs jomās.

4.10. Savukārt attiecībā uz darba vietu radīšanu, jo sevišķi nodarbinātību laukos, kas līdztekus sociālajai aizsardzībai un dzimumu līdztiesībai ir viena sociālās ekonomikas galvenajām iezīmēm, dažus ES un Āfrikas stratēģijas aspektus varētu saistīt ar Johanesburgas rīcības plāna mērķiem. Tas galvenokārt attiecas uz ES un Āfrikas partnerības migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības jomā 3. rīcības prioritāti saistībā ar nodarbinātību un nabadzības apkarošanu, kurā ir uzsvērti pienācīgas kvalitātes nodarbinātības principi.

4.11. Vēl viens instruments, lai palīdzētu konceptuāli atzīt sociālās ekonomikas lomu Āfrikas attīstībā, varētu būt Eiropas 2010. gada ziņojums par attīstību. Tajā tiks izskatīts sociālās aizsardzības jautājums; tā ir joma, kurā, kā jau tika minēts (12), sociālās ekonomikas organizācijām un uzņēmumiem, sevišķi Āfrikā, ir ļoti nozīmīga loma. Turklāt nepārprotama Āfrikas sociālās ekonomikas iekļaušana Eiropas 2010. gada ziņojumā par attīstību ļautu izstrādāt līdz šim trūkstošo īpašu sociālās aizsardzības politiku ES attīstības sadarbības jomā.

4.12. EESK iesaka Komisijai sākt kartēt to, kā dalībvalstis sadarbojas ar Āfrikas sociālās ekonomikas dalībniekiem, lai tādējādi nodrošinātu ES un dalībvalstu efektīvāku koordināciju un darbu sadali šajā jomā.

4.13. Lai Āfrikas sociālā ekonomika efektīvi sekmētu nabadzības novēršanu, ir jānodrošina labvēlīga vide, t.i., atbilstošs tiesiskais regulējums, spēju attīstība, piekļuve finansējumam un Āfrikas un Eiropas sociālās ekonomikas organizāciju saiknes vienotā tīklā. Tiesiskā regulējuma jomā ES un ILO jāmudina Āfrikas iestādes izveidot sociālās ekonomikas organizāciju reģistru un pieņemt tiesību aktus, kas ļauj šiem dalībniekiem efektīvi darboties un kuros ir ietverts arī izšķirīgais ražošanas līdzekļu īpašumtiesību jautājums. ES un dalībvalstis varētu piedāvāt pārbaudītu praksi, kas izstrādāta tajās Eiropas valstīs, kurās sociālā ekonomika ir visaktīvākā.

4.13.1. ES atbalsta pasākumi spēju attīstībai un sociālās ekonomikas dalībnieku tīkla izveidē būtu jāvada valsts, reģionālā un kontinentālā līmenī, jo sevišķi, izmantojot Kotonū nolīgumu, ES un Āfrikas stratēģiju un tematisko programmu “Nevalstiskās struktūras un pašvaldības attīstības jomā” (attīstības sadarbības finansēšanas instruments) (13). Rīcībā varētu iekļaut atbalsta pasākumus saistībā ar koordināciju, interešu pārstāvību un dialogu, sociālās ekonomikas organizāciju vertikālo un horizontālo integrāciju, apmācību u.c.

4.13.2. Tādēļ sociālās ekonomikas organizācijas būtu jāiekļauj to nevalstisko dalībnieku kategorijā, kuri var izmantot iepriekš minētās tematiskās programmas. Turklāt, pārskatot nākamo ES finanšu plānu (2014–2020), šīm tematiskajām programmām un papildu tematiskajām programmām, kurās varētu efektīvi iesaistīt sociālo ekonomiku (14), vajadzētu līdz divkāršam apmēram palielināt finansējumu, kā to jau ir norādījusi EESK (15). Neatkarīgi no ES finansējuma būtu jāsekmē un jāturpina koordinēšana, dialogs, sinerģijas un konkrēti sadarbības projekti starp dažādām Eiropas un Āfrikas sociālās ekonomikas nozarēm, bet jo īpaši starp Āfrikas organizācijām. Līdzīgi vajadzētu palielināt finanšu līdzekļus, kas paredzēti 11. Eiropas Attīstības fonda (EAF, 2014–2019) attiecīgajām programmām, lai tādējādi no piešķirtā atbalsta labumu varētu gūt arī sociālā ekonomika.

4.14. Cits labvēlīgai videi raksturīgs aspekts, pirmām kārtām ir nevalstisko dalībnieku reāli piekļuves nosacījumi finansējumam, izmantojot vienkāršotas procedūras.

Īpašs un novatorisks aspekts ir ilgtermiņa aizdevumi strukturētākiem sociālās ekonomikas dalībniekiem. ES puses uzdevums ir atvieglot piekļuvi šādiem aizdevumiem, izmantojot jau esošos instrumentus vai veidojot jaunus.

4.15. Nobeigumā EESK aicina izvērst ES iestāžu iekšējo un savstarpējo sadarbību, lai veicinātu atbalstu Āfrikas sociālajai ekonomikai:

— aicina Eiropas Parlamentu, kas jau ir pieņēmis rezolūciju par sociālās ekonomikas ietekmi uz Eiropas integrāciju (16), pieņemt vēl vienu rezolūciju par Āfrikas sociālās ekonomikas ieguldījumu nabadzības samazināšanā, uzticot tās izstrādi Attīstības komisijai un/vai ES un ĀKK valstu apvienotajai parlamentārajai asamblejai;

— lūdz Beļģijas prezidentūrai ES, kuras laikā (2010. gada otrajā pusgadā) notiks trešā ES un Āfrikas augstākā līmeņa sanāksme, aktīvi rīkoties, lai sekmētu Āfrikas sociālās ekonomikas atzīšanu un tai uzlabotu atbalstu;

— iesaka Eiropas Komisijai izpētīt iespējas iekļaut sociālās ekonomikas jautājumu Komisijas un ILO stratēģiskajā partnerībā attīstības jomā, kuras uzdevums ir mazināt nabadzību, veicināt Tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu un īstenot programmu “Pienācīgas kvalitātes nodarbinātība visiem” (17).

Briselē, 2010. gada 15. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Sagatavošanas documents ILO Johanesburgas konferencei, 2009. gada 19.–21. oktobris, sk. 3. pielikumu.

(2) Sk. “Plan of Action for the Promotion of Social Economy Enterprises and Organizations in Africa” preambulas 1. pantu. šis dokuments tika uzrakstīts saistībā ar ILO reģionālo konferenci par tematu “The Social Economy - Africa’s Response to the Global Crisis”, kas notika 2009. gada 19.–21. oktobrī Johanesburgā; sk. arī 2. pielikuma diagrammu.

(3) Turpat, sk. 3. pielikumu.

(4) Sk. atzinumu REX/285 - CESE 1954/2009“Atbalsts jaunattīstības valstīm krīzes pārvarēšanas jomā”; ziņotājs — Jahier kgs.

(5) Sk. 1. pielikumu, kā arī http://www.ilo.org/public/english/region/afpro/addisababa/pdf/se_planofaction_en.pdf.

(6) CIRIEC, The social economy in European Union (“Sociālā ekonomika Eiropas Savienībā”), CESE/COMM/05/2005.

(7) Eiropas Parlamenta 2009. gada 19. februāra rezolūcija par sociālo ekonomiku; ziņotāja — Toia kdze.

(8) OV C 318, 23.12.2009., 22. lpp.

(9) Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam “Āfrikas lauksaimniecības veicināšana. Priekšlikums par kontinentāla un reģionāla līmeņa sadarbību lauksaimniecības attīstības jomā Āfrikā” (COM(2007) 440 galīgā redakcija).

(10) Āfrikas un ES stratēģiskā partnerība — Āfrikas un ES kopējā stratēģija, 73. punkts.

(11) Labs piemērs Ziemeļu-Dienvidu sociālās ekonomikas tīklam ir Eiropas un Vidusjūras reģiona sociālās ekonomikas tīkls (ESMED), kurā ietilpst Spānijas, Francijas, Itālijas, Marokas, Portugāles un Tunisijas organizācijas. Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu partnerības ietvaros tas atbalsta un veicina apmaiņu un sadarbības projektus.

(12) Sk. iepriekš 2.8. un 2.9. punktu.

(13) Šīs programmas 5.1.2. pantā norādīts: ES atbalstīs iniciatīvas, ar kurām sekmē starptautisko apmaiņu, rada uzticības atmosfēru, veicina tīklu izveidi un nodrošina nevalstisku struktūru un pašvaldību koordinācijas pasākumus (gan uz ass Ziemeļi-Dienvidi, gan Dienvidi-Dienvidi).

(14) Piemēram, tematiskās programmas “Ieguldījumi cilvēkos” un “Nodrošinātība ar pārtiku” attīstības sadarbības finansēšanas instrumenta ietvaros.

(15) Sk. 2009. gada atzinuma REX/285“Atbalsts jaunattīstības valstīm krīzes pārvarēšanas jomā” 6.3. punktu; ziņotājs — Jahier kgs.

(16) Sk. 4. zemsvītras piezīmi.

(17) Sk. http://ec.europa.eu/europeaid/what/social-protection/documents/memorandum_of_understanding_ec_ilo_en.pdf.