Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas parlamentam - Par ekonomiskās pārvaldes stiprināšanu un paskaidrojot Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu /* COM/2004/0581 galīgā redakcija */





Briselē, 3.9.2004 COM(2004) 581 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Par ekonomiskās pārvaldes stiprināšanu un paskaidrojot Stabilitātes un izaugsmes pakta īst enošanu 1. Ceļā uz labāku ekonomisko pārvaldību un saprātīgu valsts finansējumu 2004. gada 18. jūnijā Eiropadome pieņēma deklarāciju par Stabilitātes un izaugsmes paktu (SIP), kurā tika uzsvērts, ka izaugsmes potenciāla palielināšana un saprātīgu budžeta pozīciju nodrošināšana ir Eiropas Savienības un dalībvalstu ekonomiskās un fiskālās politikas divi pīlāri. Šis Komisijas paziņojums seko Eiropadomes apgalvojumam, ka dalībvalstis gaida Komisijas priekšlikumus attiecībā uz SIP īstenošanas detaļām un procesa stiprināšanu. Balstoties uz iepriekšējā, tas ir, 2004. gada 24. jūnija paziņojumā “Valsts finanses un EMS – 2004” teikto, dalībvalstīm tiek ieskicēti priekšlikumi par tālāko ES fiskālā režīma izveidi un funkcionēšanu. Fiskālās disciplīnas uzraudzīšana, kas jau pierādījusi savu efektivitāti, jāturpina un tai jānodrošina efektīva īstenošana. Šajā sakarā Līguma noteikumi, kas ietver atskaites vērtības attiecībā uz valsts budžeta deficītu un parādu 3 un 60 procentu no IKP apjomā, joprojām nodrošina nepieciešamo fiskālā plāna spēcīgo mugurkaulu, un tie joprojām uzskatāmi par sistēmas balstiem. Jāizvairās no pārmērīga budžeta deficīta, un, ja tāds rodas, situācija nekavējoties jālabo, lai nodrošinātu cenu stabilitāti un valsts finansējuma ilgtspējību. Fiskālais režīms ir vispārēju noteikumu kopums, kas visām dalībvalstīm jāievēro vienādi. Tomēr Eiropas Savienībā, kurā ir 25 dalībvalstis un kurai raksturīga ievērojama dažādība un daudzveidība, ņemot vērā 5 gadus ilgo EMS darbības pieredzi, papildināts vispārējais režīms ar lielāku uzsvaru uz ekonomiskajiem motīviem ļautu labāk ievērot ekonomiskās situācijas atšķirības ES mērogā. Tādēļ galvenais mērķis ir stiprināt esošā režīma ekonomiskos pamatus un tādējādi palielināt tā uzticamību un veicināt tā īstenošanu. Mērķis nav palielināt pašreizējo noteikumu nelokāmību vai elastīgumu konkrētās situācijās, bet gan padarīt efektīvākus esošos noteikumus. Ņemot vērā augšminēto, šajā paziņojumā vispirms tiek apskatīts tas, kā fiskālais režīms un jo īpaši Stabilitātes un izaugsmes pakts varētu nodrošināt atbildes reakciju uz līdz šim konstatētajiem trūkumiem, ieteikumos liekot lielāku uzsvaru uz ekonomiskajiem procesiem un palielinot uzmanību uz valsts finanšu ilgtspējības nodrošināšanu. Otrkārt, šajā paziņojumā vērsta uzmanība uz to, kā ES ekonomiskās pārvaldības instrumenti varētu tikt labāk savstarpēji saistīti, lai sekmētu fiskālās politikas ieguldījumu ekonomiskās izaugsmes nodrošināšanā un atbalstītu virzību uz Lisabonas stratēģijas īstenošanu. Treškārt, paziņojumā ierosināti iespējamie režīma īstenošanas uzlabojumi. Veidojot šādu pieeju, Komisija ņem vērā sekas Eiropas Kopienu Tiesas 13. jūlija [1] lēmumam, ar ko noskaidrotas Komisijas un Padomes attiecīgās lomas ES fiskālā režīma piemērošanas procesā. Lēmums arī apstiprināja, ka uz noteikumiem balstīta sistēma ir labākais veids kā garantēt, lai apņemšanās tiktu īstenotas un lai pret visām dalībvalstīm būtu vienāda attieksme. 2. Centrālo jautājumu pārbīde Stabilitātes un izaugsmes paktā Piecu gadu ilgā Stabilitātes un izaugsmes pakta pastāvēšanas pieredze ir izgaismojusi tā būtisko lomu budžeta koordinēšanas procesā. SIP ir palīdzējis nodrošināt makroekonomisko stabilitāti, ko arī ilustrē budžeta tendences nesenajā lejupslīdē, kas ir pozitīvākas salīdzinājumā ar pagātnes notikumiem, kad vienlaikus ar ekonomisko lejupslīdi parasti vērojama arī izteiktāka attiecīgo budžeta pozīciju pasliktināšanās. Tomēr pēdējo gadu laikā SIP piemērošanā ir uzkrājies saspīlējums, kas radījis uzticamības un atbildības zudumu un institucionālu nenoteiktību. Bez tam, šī režīma piemērošanas pieredze izgaismojusi tālākas iespējas tā uzlabošanai. Savā 2004. gada jūnija paziņojumā Komisija apsvērusi vairākus SIP stiprināšanas elementus: (i) lielāks uzsvars uz parādu un budžeta pozīciju uzraudzības ilgtspējību; (ii) konkrētai valstij raksturīgu apstākļu ņemšana vērā, definējot vidēja termiņa mērķus situācijās, kas ir “tuvu līdzsvaram vai pārpalikumā”; (iii) ekonomisko apstākļu un attīstības apsvērumu ievērošana, piemērojot pārmērīga deficīta novēršanas procedūru; (iv) savlaicīgāka rīcība, lai labotu neatbilstošu budžeta virzību. Režīma stiprināšanas un precizēšanas nolūkos ir būtiski svarīgi nodrošināt pareizu līdzsvaru starp potenciāli augstāka līmeņa pilnvarām fiskālās politikas uzraudzības un koordinēšanas procesā un nepieciešamību uz noteikumiem balstīto režīmu saglabāt vienkāršu un pārredzamu. Tas visās valstīs jāpiemēro godīgi un konsekventi un tas jāizprot ES iedzīvotājiem. Šajā sakarā divi būtiskākie kritēriji – 3% atskaites vērtība deficītam no IKP un 60% valdības parādam no IKP – ir pierādījuši savu nozīmību un turpina kalpot par centrālajām vērtībām daudzpusējā uzraudzības procesā. Stiprāks Stabilitātes un izaugsmes pakts varētu definēt principus un vispārējos kritērijus budžeta uzraudzībai, kas savukārt varētu nodrošināt pamatu budžeta koordinēšanas režīmam. Bez tam, citi specifiskāki ekonomiski analītiskie instrumenti budžeta uzraudzības procesa novērtēšanai varētu tikt definēti Rīcības kodeksā, ko pievieno pārskatītajam SIP, lai nodrošinātu konsekvenci tā piemērošanā. Galvenos pārskatītās pieejas elementus varētu aprakstīt šādi. (i) Lielāks uzsvars uz valdības parādu un budžeta pozīciju uzraudzības ilgtspējību. Lielāks uzsvars uz ilgtspējību nozīmē gan pastiprinātu pašreizējā parāda attīstības tendenču uzraudzību, gan to faktoru uzraudzību, kas varētu ietekmēt tā vidēja termiņa un ilgtermiņa dinamiku. Tomēr jāuzsver, ka lielākam uzsvaram uz parāda attīstības tendencēm jāpapildina nepārtrauktā stingrā uzmanība deficīta attīstības tendencēm. Lielāka uzmanība valsts parādam un valsts finanšu ilgtspējībai iezīmējas trīs priekšlikumos SIP pārskatīšanā: noteikt konkrētai valstij raksturīgus vidēja termiņa budžeta mērķus (skat. ii) apakšpunktu tālāk), iedzīvināt Līgumā noteikto parāda kritēriju un definēt koriģēšanas procesu pārmērīga budžeta deficīta gadījumā, cita starpā, saskaņā ar ilgtspējības riska pakāpi (skat. iii) apakšpunktu tālāk). Attiecībā uz parāda kritēriju, Stabilitātes un izaugsmes pakts varētu konkrētāk noteikt pamatu, saskaņā ar kuru jāvērtē Līgumā aprakstītā parāda samazināšanas “apmierinošā gaita”. Nosakot nepieciešamo parāda samazinājuma tempu, jāņem vērā nepieciešamība panākt saprātīgu parāda apjomu, pirms pilnībā izpaužas iedzīvotāju novecošanās iespaids, tāpat ir jāapsver katras valsts sākotnējais parāda līmenis un potenciālie izaugsmes apstākļi. Pēdējie, iespējams, jāpapildina ar papildus faktoru novērtējumu, piemēram, saistībā ar novecošanos un neparedzētiem izdevumiem. Svarīgs elements būtu definēt jēdzienu “parāda samazināšanas procesa apmierinošs ātrums”, ar kura palīdzību sasniedzams saprātīgs parāda samazināšanas temps saprātīgā laika posmā. Parāda attīstības ikgadēju novērtēšanu varētu veikt attiecībā pret šo samazinājuma atskaites vērtību, bet vienlaikus arī ņemot vērā katrai valstij raksturīgus pašreizējos izaugsmes apstākļus. Praksē, ja izaugsme ir zem sava potenciāla, saskaņā ar režīmu būtu lēnāks parāda samazināšanas temps, savukārt situācijai būtu pretēja, ja pieaugums pārsniedz potenciālu. Līdztekus pārmērīga deficīta procedūras piemērošanai, nepieciešamas papildus zināšanas par faktoriem, kas ietekmē valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību, piemēram, pensiju un neparedzēto izdevumu saistības un līdzekļi. Padziļināta izpratne par šiem jautājumiem veicinātu to labāku iestrādi fiskālajā režīmā. Uzlabota izpratne par atšķirībām starp parāda un deficīta skaitļiem ļautu labāk novērtēt budžeta tendences. (ii) Konkrētai valstij raksturīgu apstākļu ņemšana vērā, definējot vidēja termiņa mērķi “tuvu līdzsvaram vai pārpalikumā”. Vidēja termiņa mērķiem, kas papildina Līguma nosacījumus, ir divi galvenie uzdevumi. Pirmkārt, tie domāti, lai nodrošinātu pietiekamas manevra iespējas ar budžeta deficītu, lai izvairītos no 3% atskaites vērtības pārsniegšanas ekonomikas lejupslīdes laikā, neizmantojot ar ciklu saistītu fiskālo politiku. Otrkārt, vidēja termiņa mērķu ievērošana ļauj samazināt valdības parādu attiecībā pret IKP, vienlaikus sagatavojoties iedzīvotāju novecošanās ietekmei uz budžetu. Vidēja termiņa mērķa “tuvu līdzsvaram vai pārpalikumā” precizēšana SIP atstāta atvērta, un praksē lielākajā daļā dalībvalstu cikla laikā katru gadu tiek prasīta ar ciklu koriģēta līdzsvarota budžeta pozīcija. Ņemot vērā aizvien pieaugošo ES 25 dalībvalstu ekonomisko daudzveidību, šķiet, ka vienādi mērķi visām valstīm nav piemēroti un tiem nav nepieciešamā ekonomiskā pamatojuma. Līdztekus mērķim novērst budžeta deficīta atskaites vērtības pārsniegšanu, vidēja termiņa budžeta mērķis varētu balstīties uz pašreizējo parādu, ņemot vērā tā vidējā termiņa un ilgtermiņa attīstību. Praksē, jo parāda līmenis ir augstāks, jo vidēja termiņa mērķis būtu bargāks (tuvu nullei vai ar pārpalikumu). Noteiktās budžeta pozīcijās normālos apstākļos jāizvairās pārsniegt noteikto 3% atskaites vērtību. Tomēr risks pārsniegt 3% robežu ekonomiskās lejupslīdes apstākļos palielinātos valstīs, kas darbojas ar nelielu budžeta deficītu. Novērtējot iespējamās novirzes no noteiktā vidēja termiņa mērķa vai tā sasniegšanas gaitas, jāņem vērā citi faktori, piemēram, ekonomiskās izaugsmes potenciāls, inflācija, esošās netiešās saistības, kas saistītas ar iedzīvotāju novecošanos, strukturālo reformu ietekmi vai papildus neto investīciju nepieciešamību. Nobeigumā jāuzsver, ka pastāv skaidra apgrieztā attiecība starp definīcijas ekonomisko lietderību un tās sarežģītību. Definējot vadlīnijas, lai noteiktu vidēja termiņa mērķus un novērtētu jebkādas novirzes no šo mērķu sasniegšanas, šāda apgrieztā attiecība rūpīgi jāizvērtē. (iii) Ekonomisko apstākļu un attīstības apsvērumu ievērošana, piemērojot pārmērīga deficīta novēršanas procedūras. To varētu darīt galvenokārt divos procedūras aspektos: - Rīcība ilgstošu gausas izaugsmes periodu laikā ar “izņēmuma apstākļu klauzulas” piemērošanu. Gadījumi, kad vērojama lēna, tomēr pozitīva, ekonomiskā izaugsme, pašreiz spēkā esošajā ES fiskālajā režīmā nav pilnībā ņemti vērā. Šajā ziņā uzlabojumi būtu iespējami, pārdomājot koriģēšanas metodes situācijā, kad valsts pārsniedz noteikto 3% deficīta atskaites vērtību (skat. tālāk) un / vai no jauna definējot tā saucamo “izņēmuma apstākļu klauzulu”. Pašreiz spēkā esošajā režīmā ieildzis gausas attīstības posms, kā rezultātā rodas ievērojami kumulatīvās izlaides zaudējumi, tajā pat laikā deficītam pārsniedzot 3% robežu, neliek piemērota ārkārtas apstākļu klauzula, ar kuras palīdzību dalībvalsts varētu izvairīties no pārmērīga budžeta deficīta situācijas. Līgumā paredzēti izņēmumi no vispārējā principa, ka valstis, kam ir budžeta deficīts vai parāds virs noteiktajām atskaites vērtībām, jāapzīmē kā pārmērīga deficīta apstākļos esošas valstis. Ir kumulatīvais nosacījums (izņēmuma un pagaidu raksturs un tuvums atskaites vērtībai), kas šādu izņēmumu var attaisnot. Regula 1467/97 definē šādus izņēmumus attiecībā uz deficītu, nosakot diezgan ierobežojošus noteikumus, lai piemērotu tā saucamo “ārkārtas apstākļu” klauzulu. Regula jo īpaši ierobežo šā panta izmantošanu, attiecinot to tikai uz negatīvas izaugsmes gadījumiem un, ja vien tā nav būtiska (-2%), ir noteikts, ka valstīm jāsniedz pierādījumi. Lai atbilstīgi rīkotos laika posmā, kad pieaugums ir pozitīvs, tomēr ilgstoši ļoti zemā līmenī, un kad šāda attīstība nav paredzēta, iespējamie pasākumi situācijas uzlabošanai varētu būt nopietnas ekonomikas lejupslīdes situācijas pārdefinēšana un “lejupslīdes pēkšņuma” situācijas un “izlaides zaudējumi attiecībā pret iepriekšējām tendencēm” paskaidrošana. Pārējie divi noteikumi (pagaidu raksturs un tuvums atsauces vērtībai) joprojām saglabājas. Jebkādas izmaiņas šīs klauzulas definīcijā jāskata saistībā ar koriģēšanas gaitas izmaiņām, kas arī palīdzētu ilgstošas lejupslīdes gadījumā. Galvenā atšķirība, ņemot vērā ilgstošu lejupslīdi, paplašinot izņēmuma apstākļu definīciju, nevis ar koriģēšanas palīdzību, ir tāda, ka, paplašinot izņēmuma apstākļu izpratni, valsts, kura pārkāpj 3% atskaites vērtību, nebūtu jāpakļauj pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrai un tādējādi tai nebūtu jāpiemēro attiecīgie paaugstinātas uzraudzības pasākumi, kas nozīmē, ka varētu rasties risks īstajā brīdī nenodrošināt nepieciešamo uzraudzību. - Konkrētai valstij raksturīgu elementu ņemšana vērā, labojot pārmērīga deficīta situāciju (koriģēšana). Saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem, dalībvalstij, kas pārkāpj 3% no IKP atskaites vērtību, jālabo situācija “nākamajā gadā pēc šī fakta konstatēšanas, ja vien nepastāv īpaši apstākļi” (Padomes Regula 1467/97, 3. panta 4. punkts). Regula nosaka arī citus termiņus, jo īpaši attiecībā uz nepieciešamo tūlītējo rīcību (četri mēneši pēc procedūras sākuma) un sankcijām, ja dalībvalsts nespēj ievērot Padomes lēmumu noteikumus (desmit mēnešu laikā pēc procedūras sākuma). Termiņiem, kas vienādi piemērojami visiem, pārmērīga deficīta situācijas labošanā ir būtiski trūkumi, jo tie neļauj nošķirt valstis ar dažādu ciklisko attīstību un atšķirīgiem parāda līmeņiem. Tas var izraisīt kļūdainus stratēģiskus ieteikumus, piemēram, pieprasot pārāk bargas ar ciklu saistītas korekcijas vai radot pamudinājumu pieprasīt atsevišķu darbību veikšanu, lai ievērotu termiņus. Nosakot vispiemērotāko koriģēšanas veidu, SIP vajadzētu ciešāk ņemt vērā dalībvalsts, kas pārkāpj noteikto 3% robežu, ekonomiskos apstākļus un pamatus. Tas nozīmē, ka pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra joprojām tiktu piemērota tad, kad valsts noteikto robežu pārkāpj, un tāpat tiktu prasīti tūlītēji pasākumi situācijas labošanai. Tomēr valstīs varētu atšķirties koriģēšanas ātrums, nosakot to atkarībā no ekonomiskās situācijas un parāda līmeņiem. Novērtējot esošo situāciju, jāņem vērā pārmērīga deficīta rašanās iemesli un politikas atbilstība. Praktiski Līguma ietvaros iespējams atrast vairākas pieejas situācijai. Pirmā no šādām iespējām būtu turpināt apsvērt noteikumu “gadu pēc konstatēšanas” kā labošanas pamatprincipu, dodot valstīm ilgāku pielāgošanās laiku situācijas noregulēšanai, definējot SIP “īpašo apstākļu klauzulu”. Otra pieeja būtu kā pamatnoteikumu ieviest konkrētus termiņus katrai valstij. Visos gadījumos būtu svarīgi noteikt maksimālo laika posmu pārmērīga budžeta deficīta labošanai, un neveiksmīgas stratēģijas gadījumā nebūtu piemērojamas atkāpes. Turklāt uzraudzības veikšanas termiņi arī jāpārskata, lai tie atbilstu valsts budžeta izstrādes procesam. Turklāt, Stabilitātes un konverģences programmu analīzei jākļūst par svarīgu aspektu budžeta attīstības un politikas pasākumu novērtēšanā. Saglabājot principu, ka PDP valstis atrodas pastiprinātas uzraudzības apstākļos, šķiet pamatots lielāks uzsvars uz koriģēšanas gaitu ikgadējos programmu novērtējumos, un tas var vienkāršot pašreizējās procedūras. Lielākas uzmanības pievēršana parādam varētu dot spēcīgāku impulsu izmantot saprātīgu politiku labos apstākļos, paātrinot parāda samazinājumu. Parāda ņemšana vērā, nosakot piemērotāko koriģēšanas gaitu, lai labotu pārmērīgu budžeta deficītu, nāktu par labu valstīm, kas jau samazinājušas parādu līdz saprātīgam apjomam, nodrošinot lielākas manevra iespējas grūtos apstākļos. (iv) Savlaicīgāka rīcība, lai labotu neatbilstošu budžeta virzību. Pieredze, kas gūta pirms nesenās ilgstošās ekonomikas lejupslīdes, uzsver vajadzību pēc saprātīgas un simetriskas politikas saistībā ar ciklu un pārpalikumu panākšanas, kad ekonomikā ir augšupeja. Budžeta uzraudzībai jānodrošina attiecīgais partneru spiediens, lai veicinātu vidēja termiņa mērķu īstenošanu. Tādēļ SIP būtu atkārtoti jāizceļ apņemšanās īstenot simetrisku fiskālo politiku visa cikla laikā, lai sagatavotos iedzīvotāju novecošanās problēmai, radītu atbilstošus apstākļus, lai tiktu galā ar ekonomikas lejupslīdi, un lai nodrošinātu atbilstošu stratēģiju visa cikla laikā. Atkārtota un savstarpēji pieņemama apņemšanās šo mērķu sasniegšanai palielinātu dalībvalstu atbildību par SIP. Partneru savstarpējās pārbaudes mehānisma efektīvai darbībai ir būtiska nozīme fiskālās uzraudzības profilaksē, lai radītu atbilstošas politikas un budžeta rezultātus un tādējādi izvairītos no nepieciešamības piemērot SIP noteiktās sankcijas. Komisijas spējai tieši dot “savlaicīgu brīdinājumu” (skat. 4. punktu tālāk) jāsekmē savlaicīga signāli raidīšana par nepieciešamību veikt darbības, lai labotu neatbilstošu budžeta attīstības gaitu, arī labos ekonomikas apstākļos un ja deficīts nav tuvu noteiktajai 3% robežai. Arī ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes būtu jāizmanto aktīvāk, lai risinātu jautājumu par pareizu politiku labas ekonomikas attīstības periodā. Ja nepieciešams, jāizdod ieteikumi par minēto pamatnostādņu īstenošanu, ja budžeta politika nešķiet tām atbilstoša. Ja dalībvalsts politika ietver risku arī attiecībā uz Līgumā noteiktajām atskaites vērtībām vai valsts finanšu ilgtspējību, savlaicīgi jāizsaka brīdinājums. 3. BUDžETA POLITIKU KOORDINēšANA ES fiskālās politikas uzraudzība plašākā perspektīvā nozīmē, ka disciplinārais jautājums ES līmenī jāskata kopā ar citiem elementiem: ekonomikas un budžeta politikā jānosaka pareizās prioritātes, kas vērstas uz ekonomikas reformām, jauninājumiem, konkurētspēju un privāto ieguldījumu un patēriņa stiprināšanu. Tas sekmēs Lisabonas stratēģijā noteikto ekonomikas mērķu sasniegšanu. Saiknes stiprināšana starp ekonomikas politikas vispārējām pamatnostādnēm, SIP un valstu budžeta procesiem uzlabotu ekonomikas politiku koordinācijas efektivitāti. Vienkāršotu un efektīvāku Eiropas līmeņa uzraudzības ieguldījumu valstu politikas norisē jo īpaši varētu panākt, pārskatot SIP profilakses daļas grafiku – saistībā ar stabilitātes un konverģences programmu iesniegšanu un novērtēšanu – un to vairāk saskaņojot ar valsts budžeta procesu. Varētu stiprināt stabilitātes un konverģences programmu lomu. Pirmkārt, tajās var izklāstīt vidēja termiņa budžeta stratēģiju jaunas valdības darba sākumā. Šīs programmas atjauninājumi tad kļūtu par patiesiem ex-ante elementiem gada sākumā. Tas ļautu ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes un atzinumus par programmām ņemt vērā, valdībām sagatavojot valsts budžetu. Ekonomikas politikas vispārējo pamatnostādņu īstenošanas novērtējums nākamā gada pašā sākumā noslēgtu gada ciklu un sagatavotu nākamo ciklu. No šādas ekonomikas politikas kalendāra pārskatīšanas būtu vairāki ieguvumi. Pirmkārt, stabilitātes un konverģences programmu pārorientēšana uz stratēģisko plānošanu un atsacīšanās no gada budžeta likuma aprakstīšanas palielinātu koncentrēšanos uz vidēju termiņu. Otrkārt, palielinot sadarbību starp Eiropas un valsts līmeni pirms nākamā gada budžeta projekta sagatavošanas, īpašs ES ekonomikas politikas ceturksnis varētu palielināt dalībvalstu atbildību par ES politikas koordināciju, ļaujot vieglāk iekļaut kopējās nostādnes iekšzemes politikas veidošanā. Treškārt, šādas pārmaiņas varētu nodrošināt iespēju labāk iesaistīt valstu parlamentus, un tas notiktu jau vairākgadu budžeta plānošanas sākumposmā: tas varētu palielināt ES fiskālā režīma leģitimitāti. Visbeidzot, tas ļautu stiprināt īstenošanas novērtējumu gan attiecībā uz vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm, gan programmām, saistot gada beigās veikto tikko apstiprinātā budžeta galveno elementu analīzi ar minētajās pamatnostādnēs ietvertajiem ieteikumiem attiecībā gan uz valsts finanšu kvalitāti, gan citu ieteikumu budžeta apsvērumiem. 4. Ieviešanas uzlabošana Noteikumu un ES procesu pārskatīšana stiprinātu režīma ekonomisko pamatojumu, sekmējot tā uzticamību un lielāku dalībvalstu atbildību. Pievēršanās papildu jautājumiem par ekonomikas un budžeta uzraudzības profilakses, atturēšanas un labošanas aspektu darbību un saistību ar iestāžu sistēmu arī sekmētu kopējo noteikumu labāku ieviešanu. ES režīma un ar to saistīto pamatnostādņu un ieteikumu ieviešanu varētu uzlabot gan valsts, gan Kopienas līmenī, izskaidrojot dažādo iestāžu attiecīgās lomas, palielinot valstu budžeta procedūru efektivitāti un iesaistot visas darbojošās puses dalībvalstīs. Tomēr ieviešana Līguma kontekstā ir atkarīga no dalībvalstīm un to politiskās apņemšanās pilnībā nodrošināt pienācīgu spiedienu uz pārējiem dalībniekiem. Komisija veicina Eiropas Savienības mērķu sasniegšanu un uzrauga Līguma ievērošanu un Padomes ieteikumu īstenošanu dalībvalstīs, kā arī ierosina vai iesaka Padomei veikt atbilstošus pasākumus. Savas rīcības brīvības robežās, kas noteiktas juridiski, Padome pēc politiska novērtējuma pieņem galīgo lēmumu, definējot kopējās politikas pamatnostādnes vai to, ciktāl vajadzētu sniegties Padomes ieteikumiem, lai liktu uzsākt būtisku kļūdu labošanu. Šos principus ir apstiprinājusi Tiesa savā 2004. gada 13. jūlija lēmumā. Jaunajā Konstitūcijā ieviestie noteikumi, piemēram, “savlaicīgs brīdinājums”, ko tieši sniedz Komisija, un Padomes lēmumi, ar kuriem uzsāk pārliecīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, balstoties uz Komisijas ierosinājumiem, nevis ieteikumiem, stiprina ekonomikas pārvaldības sistēmu un precizē Padomes un Komisijas savstarpēji papildinošo lomu. Fiskālā režīma īstenošana un uzticamība ir atkarīga arī no fiskālās statistikas kvalitātes, savlaicīguma un uzticamības , kā arī valstu budžeta pozīciju novērtējuma. To sekmēs uzlabota iesniegto datu novērošana ES līmenī: pēc Ekonomikas un finanšu lietu padomes 2004. gada 2. jūnija secinājumiem Komisija sagatavos obligātos Eiropas standartus attiecībā uz statistikas iestāžu institucionālo struktūru. Jānodrošina konsekvence starp valstu statistikas iestāžu statusu un prerogatīvām un to uzdevumu nodrošināt savlaicīgu un uzticamu statistiku. Pilnīga pārredzamība ļaus finanšu tirgiem labāk novērtēt dažādo dalībvalstu kredītspēju. Budžeta koordinācijas atturošie elementi, kuru pamatā ir citu dalībvalstu spiediena kā sankciju mehānisma izmantošana, kopā ar finansiāla soda draudiem, ir nozīmīga ES fiskālā režīma sastāvdaļa. Jāuzlabo citu dalībvalstu spiediena efektivitāte , lai atturētu dalībvalstis no savu juridisko saistību neievērošanas, saucot vārdos, kauninot un, ja vajadzīgs, attiecīgi vainojot tās. Valstu iedzīvotāju informēšana par nepamatotu ekonomikas politiku palielinātu “reputācijas glābšanas izmaksas”, veicinot atbilstošu rīcību, tādējādi samazinot noslieci uz deficītu, kas rodas, piemēram, vēlēšanu cikla rezultātā. Nesenā pieredze rāda, ka sabiedrības vai finanšu tirgu informēšana par “reputācijas glābšanas izmaksām” pašreizējā režīmā ir ierobežota. Turklāt atturēšanas un citu dalībvalstu spiediena sekmēšana Padomē ievērojami veicinātu fiskālo politiku koordināciju. Jāparedz pasākumi, lai panāktu lielāku pārredzamību un atskaitīšanos attiecībā uz dalībvalstu budžeta politiku. Eiropas līmenī to var veikt, pirmkārt, palielinot uzraudzības pārredzamību. Komisija kopš pagājušā gada jau ir uzsākusi šo ceļu, savācot un izplatot lielāko daļu informācijas saistībā ar stabilitātes un konverģences programmu novērtējumu, kā arī pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu. Komisija var veikt tālākus soļus, lai palielinātu izplatītās informācijas apjomu un kvalitāti, kā arī citu dalībvalstu spiedienu uz dalībvalstīm. Piemēram, Komisija var regulāri iesniegt savu vērtējumu par budžeta situāciju Eiropas Parlamentam, lai veicinātu debates. Tādējādi Eiropas Parlaments varētu veicināt sabiedrības informētību. Eiropas apņemšanās labāk jāpiemēro valstu līmenī. Līgumā pienācīgi atzīta valstu budžeta iestāžu un procedūru nozīme , nodrošinot pareizu budžeta politiku, jo tajā dalībvalstis aicinātas “nodrošināt, lai valstu procedūras budžeta jomā ļautu tām izpildīt savas saistības” [2]. Budžeta iestādēm pienācīgi jāatspoguļo valstī esošā konstitucionālā un institucionālā struktūra. Šajā kontekstā šķiet svarīga loma, kas dažās dalībvalstīs ir valstu struktūrām, kuras pilda uzraudzības funkcijas, līdzīgi kā to dara Komisija ES līmenī. Sekojot esošiem veiksmīgiem piemēriem, kad valstu organizācijas darbojas kā neatkarīgas institūcijas un veic valsts budžeta politikas un ekonomikas politikas uzraudzību un publiski sniedz atzinumu par to īstenošanu, dalībvalstīm vajadzētu apsvērt, kā šādas iestādes iekļautos valsts institucionālajā struktūrā. Turklāt ciešāka valstu parlamentu iesaiste koordinācijas procesā varētu palīdzēt paaugstināt atskaitīšanos dalībvalsts līmenī un tādējādi palielinātu citu dalībvalstu spiediena efektivitāti. * * * Nākamajos mēnešos Komisija, apspriežoties ar dalībvalstīm, turpinās darboties, lai tālāk izstrādātu šīs idejas un sekmētu to īstenošanu. Tad Komisija iesniegs tiesību aktu priekšlikumus ekonomikas pārvaldības ideju īstenošanai, kas veicinās saprātīgu valsts finanšu vadību un sekmēs ES ekonomikas izaugsmes potenciālu. [1] Eiropas Kopienu Tiesas lēmums lietā C-27/04 Eiropas Kopienu Komisija pret Eiropas Savienības Padomi. [2] EKDL 20. protokola 3. pants. Pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra.