Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atļauj ciešāku sadarbību finanšu darījumu nodokļa jomā /* COM/2012/0631 final - 2012/0298 (APP) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. IEVADS Komisija 2011. gada 28. septembrī pieņēma priekšlikumu[1] Padomes direktīvai par kopīgu finanšu darījuma nodokļa (FDN) sistēmu un grozījumiem Direktīvā 2008/7/EK[2]. Ierosinātās Padomes direktīvas juridiskais pamats bija LESD 113. pants, jo Komisija ierosināja noteikumus par tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz finanšu darījumu aplikšanu ar nodokli, ciktāl šāda saskaņošana nepieciešama, lai nodrošinātu finanšu instrumentu darījumu iekšējā tirgus pienācīgu darbību un lai nepieļautu konkurences izkropļošanu. Šis juridiskais pamats nozīmē, ka nepieciešams Padomes vienprātīgs lēmums saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu un Ekonomikas un sociālo lietu komiteju. Priekšlikuma mērķi ir šādi: – saskaņot tiesību aktus, kuri attiecas uz finanšu darījumu netiešajiem nodokļiem, kas nepieciešams, lai nodrošinātu finanšu instrumentu iekšējā tirgus pienācīgu darbību un lai nepieļautu konkurences izkropļošanu starp finanšu instrumentiem, tirgus dalībniekiem un tirgiem visā Eiropas Savienībā, un vienlaikus – nodrošināt, ka finanšu iestādes dod taisnīgu un ievērojamu ieguldījumu nesenās krīzes izmaksu segšanā, un radīt vienlīdzīgus nosacījumus nodokļu ziņā[3] salīdzinājumā ar citām nozarēm; un – radīt piemērotus atturošus pasākumus, lai novērstu darījumus, kas neuzlabo finanšu tirgu efektivitāti, tādējādi papildinot reglamentējošos pasākumus nolūkā nepieļaut turpmākas krīzes. Dažās dalībvalstīs jau pirms finanšu un ekonomikas krīzes dažiem finanšu darījumiem bija ieviesti nodokļi, bet vēl dažas dalībvalstis ir nolēmušas vai darījušas zināmu savu nolūku ieviest šādu nodokli, paplašināt savu pašreizējo FDN jomu un/vai paaugstināt nodokļa likmes, lai nodrošinātu, ka finanšu iestādes dod taisnīgu un ievērojamu ieguldījumu nesenās krīzes izmaksu segšanā, un lai konsolidētu publiskā sektora iestāžu budžetus. Šajā kontekstā (galvenokārt finanšu pakalpojumu) iekšējā tirgus efektīvas darbības nodrošināšanai bija vajadzīga rīcība, kas vērsta uz pārrobežu konkurences izkropļojumu un konkurences starp produktiem un tirgus dalībniekiem izkropļojumu novēršanu. Lai gūtu šādus pozitīvus rezultātus, kā arī ievērotu nodokļu neitralitāti, bija vajadzīga plaša saskaņošana, jo īpaši ietverot ļoti mobilus produktus, piemēram, atvasinātos instrumentus, mobilus tirgus dalībniekus un tirgus. Tāpēc 2011. gadā Komisija iesniedza minēto priekšlikumu direktīvai par kopīgu FDN sistēmu. Priekšlikumā tika izklāstītas šādas plaša tvēruma kopīgas Eiropas Savienības FDN sistēmas būtiskas iezīmes nolūkā sasniegt minētos mērķus. Priekšlikuma formulējums bija tāds, lai samazinātu pārvietošanas risku. Eiropas Parlaments 2012. gada 23. maijā[4] un Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2012. gada 29. martā[5] par priekšlikumu sniedza labvēlīgu atzinumu. Turklāt arī Reģionu komiteja 2012. gada 15. februārī[6] pieņēma labvēlīgu atzinumu. Priekšlikums un tā varianti tika plaši apspriesti Padomes sanāksmēs, kas sākotnēji notika Polijas prezidentūras[7] laikā un pēc tam ātrākā tempā – Dānijas prezidentūras laikā, tomēr nepieciešamais vienprātīgais atbalsts netika panākts dēļ fundamentālām un nepārvaramām atšķirībām starp dalībvalstīm. Padomes 2012. gada 22. jūnija un 10. jūlija sanāksmē tika konstatēts, ka pastāv būtiskas viedokļu atšķirības attiecībā uz nepieciešamību ES līmenī izveidot kopīgu FDN sistēmu un ka saskaņota finanšu darījumu nodokļa princips tuvākajā nākotnē Padomē nesaņems vienprātīgu atbalstu. No iepriekš minētā izriet, ka kopīgas FDN sistēmas mērķi, kas Padomē apspriesti pēc tam, kad Komisija iesniedza sākotnējo priekšlikumu, visā Savienībā saprātīgā termiņā nav sasniedzami. Šādā situācijā vienpadsmit dalībvalstis (Beļģija, Vācija, Igaunija, Grieķija, Spānija, Francija, Itālija, Austrija, Portugāle, Slovēnija un Slovākija) ar laikā no 2012. gada 28. septembra līdz 23. oktobrim saņemtām vēstulēm ir iesniegušas Komisijai oficiālus pieprasījumus, norādot, ka tās vēlas savstarpēji veidot ciešāku sadarbību kopīgas FDN sistēmas izveidošanas jomā un ka Komisijai vajadzētu Padomei iesniegt attiecīgu priekšlikumu. Minētās dalībvalstis konkretizēja, ka šādas sistēmas jomai un mērķim vajadzētu būt balstītam uz Komisijas 2011. gada septembra priekšlikumu Padomes direktīvai par kopīgu finanšu darījumu nodokļa sistēmu. Jo īpaši tika norādīts arī, ka nepieciešams novērst izvairīšanās pasākumus, izkropļojumus un pārcelšanas uz citām jurisdikcijām. Priekšlikums Padomes lēmumam atļaut ciešāku sadarbību FDN jomā ir Komisijas atbilde uz minētajiem pieprasījumiem par ciešāku sadarbību. 2. CIEŠĀKAS SADARBĪBAS JURIDISKAIS PAMATS Ciešāku sadarbību reglamentē Līguma par Eiropas Savienību (LES) 20. pants un Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 326. līdz 334. pants. Šis Komisijas priekšlikums Padomes lēmumam atļaut ciešāku sadarbību FDN jomā ir balstīts uz LESD 329. panta 1. punktu. 3. PAREDZĒTIE PASĀKUMI NOLŪKĀ ĪSTENOT CIEŠĀKU SADARBĪBU Šis priekšlikums Padomes lēmumam attiecas uz ciešākas sadarbības FDN jomā atļaušanu. Priekšlikums par konkrētiem pasākumiem šādas ciešākas sadarbības īstenošanai, t. i., būtībā priekšlikums direktīvai par kopīgu FDN sistēmu, tiks iesniegts pienācīgā laikā. Šāds priekšlikums attiecībā uz tā jomu un mērķiem būs balstīts galvenokārt uz Komisijas sākotnējo priekšlikumu. 4. CIEŠĀKAS SADARBĪBAS JURIDISKO NOSACĪJUMU IZVĒRTĒJUMS 4.1. Joma, uz ko attiecas Līgums LESD 329. panta 1. punktā ir noteikts, ka ciešāku sadarbību var izveidot "kādā no jomām, uz ko attiecas Līgumi". Šī prasība ir izpildīta. Pirmkārt, uz kopīgu FDN sistēmu, kas apspriesta Komisijas priekšlikumā un Padomē, attiecas Līgumi, jo tā ir saskaņotu netiešo nodokļu gadījums LESD 113. panta izpratnē. Saskaņā ar šo noteikumu Padome drīkst pieņemt noteikumus, kas, kā ierosinātajā un apspriestajā kopīgajā sistēmā, ir nepieciešami, lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un nepieļautu konkurences izkropļojumus. Otrkārt, apspriežamā kopīgā FDN sistēma ir pietiekami plaša, lai to varētu uzskatīt par Līgumu aptvertu “jomu”, kurā var izveidot ciešāku sadarbību. Ar šo būtiski svarīgo sistēmu tiktu saskaņota nodokļa struktūra un paredzētas minimālas likmes. Tā arī dalībvalstīm piešķirtu aplikšanas ar nodokļiem tiesības, jo īpaši nolūkā nepieļaut dubultu aplikšanu ar nodokli vai dubultu neaplikšanu ar nodokli, saskaņot iekasējamību un noteikt nodokļa parādniekus. Turklāt tajā būtu ietverti dažādi elementi, kas paredzēti, lai nodrošinātu nodokļa efektīvu iekasēšanu visās dalībvalstīs. LES 20. panta 1. punktā ir noteikts, ka ciešāku sadarbību var izveidot tikai "jomās, kas nav Savienības ekskluzīvā kompetencē". Ar LESD 113. pantu piešķirtā kompetence attiecas uz iekšējā tirgus izveidošanu un pienācīgu darbību, kas ir kopīga kompetence, t. i., neekskluzīva kompetence (LESD 3. pants un 4. panta 2. punkts). 4.2. Lēmums par atļauju kā galējais līdzeklis un vismaz deviņu dalībvalstu līdzdalība LES 20. panta 2. punktā ir noteikts, ka Padome var pieņemt lēmumu, ar ko dod atļauju sākt ciešāku sadarbību, tikai kā galēju līdzekli, ja tā konstatējusi, ka Savienība kopumā nevar pieņemamā termiņā sasniegt šādas sadarbības mērķus, un ja tajā piedalās vismaz deviņas dalībvalstis. Jau pirmajā attiecīgajā Ekonomikas un finanšu lietu Padomes sanāksmē 2011. gada 8. novembrī dažas dalībvalstis paziņoja, ka tās ir pret jebkādu kopēju finanšu darījumu nodokļa sistēmu Eiropas Savienības līmenī, ja vien līdzīgs FDN netiek ieviests pasaules mērogā. Šajā posmā viena no dalībvalstīm ierosināja balsot par priekšlikumu, lai aiztaupītu turpmākas saskaņota FDN apspriešanas Eiropas līmenī. Septiņās Padomes “Nodokļu jautājumu darba grupas (netiešie nodokļi) (FDN)” sanāksmēs Polijas prezidentūras un pēc tam Dānijas prezidentūras laikā, kurās, pamatojoties uz Komisijas priekšlikumu, tika iesniegti, pārbaudīti un apspriesti arī daudzi alternatīvi priekšlikumi par FDN sastāvdaļām, tika apstiprināts, ka visu dalībvalstu līmenī nav iespējams panākt vienprātīgu atbalstu kopīgai FDN sistēmai neatkarīgi no tā, vai tā pamatojas uz Komisijas priekšlikumu vai uz kādu no tā variantiem. 2012. gada 22. jūnija Padomes sanāksmē dalībvalstis, kas jau iepriekšējos apspriešanas posmos nebija piekritušas kopīgajai FDN sistēmai, šādu nostāju uzsvēra atkārtoti. Šādā situācijā vairākas citas dalībvalstis paziņoja par nolūku pieprasīt atļauju ciešākai sadarbībai saskaņā ar LES 20. pantu un LESD 329. pantu. Dažas dalībvalstis, kuras ir pret (jebkāda veida) kopīgu FDN sistēmu, paziņoja, ka tās neiebildīs pret ciešākas sadarbības procedūru šajā jautājumā, ja tiks izpildītas visas nepieciešamās prasības. Ņemot vērā paustos viedokļus, (Dānijas) prezidentūra minētajā sanāksmē secināja, ka atbalsts FDN, kā to ierosinājusi Komisija, nav vienprātīgs. Prezidentūra arī atzīmēja, ka ievērojams skaits delegāciju atbalsta ciešākas sadarbības apsvēršanu. Eiropas Padome no savas puses 2012. gada 28. jūnija sanāksmē konstatēja: “[Kā] tika norādīts Padomes 2012. gada 22. jūnija sanāksmē, priekšlikumu par finanšu darījumu nodokli Padome nepieņems pienācīgā laikposmā. Vairākas dalībvalstis tāpēc iesniegs ciešākas sadarbības pieprasījumu šajā jomā, lai to pieņemtu līdz 2012. gada decembrim.” Padomes 2012. gada 10. jūlija sanāksme (toreizējā) Kipras prezidentūra atsaucās uz Padomes 2012. gada 22. jūnija sanāksmē notikušajām diskusijām un uz minētajiem Eiropadomes secinājumiem. Tā atzīmēja vienprātīga atbalsta trūkumu FDN priekšlikumam, kas tika apspriests Dānijas prezidentūras laikā. Kipras prezidentūra secināja, ka pastāv būtiskas viedokļu atšķirības attiecībā uz nepieciešamību ES līmenī izveidot kopīgu FDN sistēmu un ka saskaņota finanšu darījumu nodokļa princips tuvākajā nākotnē Padomē nesaņems vienprātīgu atbalstu. Turklāt tika atzīmēts arī, ka ievērojams skaits dalībvalstu atbalsta ciešākas sadarbības apsvēršanu, kas ļautu ierobežotam dalībvalstu skaitam vispirms risināt jautājumu savā starpā. No iepriekš minētā izriet, ka Komisijas ierosinātās un Padomē apspriestās kopīgās FDN sistēmas mērķi visā Savienībā saprātīgā termiņā nav sasniedzami. Tādējādi galējais līdzeklis, lai virzītos uz priekšu šajā jautājumā Līguma satvarā būtu ciešākas sadarbības process saskaņā ar LES 20. pantu un LESD 329. pantu. Šādā situācijā vienpadsmit dalībvalstis (Beļģija, Vācija, Igaunija, Grieķija, Spānija, Francija, Itālija, Austrija, Portugāle, Slovēnija un Slovākija) ir adresējušas Komisijai oficiālus pieprasījumus, norādot, ka tās vēlas savstarpēji ciešāk sadarboties kopīgas FDN sistēmas izveidošanas jomā un ka Komisijai vajadzētu Padomei iesniegt attiecīgu priekšlikumu. 4.3. Savienības mērķu sasniegšanas veicināšana, tās interešu aizsardzība un integrācijas procesa pastiprināšana Iekšējā tirgus izveidošana ir viens no Savienības pamatmērķiem, kā noteikts LES 3. panta 3. punktā. Šo mērķi palīdzētu sasniegt kopīga FDN sistēma, jo kapitāla tirgus tagad raksturo svarīga starptautiska dimensija, un ievērojamas nodokļu atšķirības šajā jomā nozīmētu ievērojamus konkurences izkropļojumus un traucētu izveidot aptverto produktu reālu iekšējo tirgu. Tiesību aktu saskaņošana attiecībā uz dažāda veida netiešajiem nodokļiem saskaņā ar LESD 113. pantu ir vērsta uz “iekšējā tirgus izveidi un darbību” un to, lai “novērstu konkurences izkropļojumus”. Līdzāspastāvēšana starp dažādiem FDN veidiem virknē dalībvalstu, kurās tos jau piemēro, vai, iespējams, sāks piemērot tuvākajā nākotnē, nozīmē tirgus sadrumstalotību. Tas, savukārt, rada konkurences izkropļojumus dēļ nodokļu arbitrāžas, tirdzniecības novirzēm – gan produktu, gan ģeogrāfisku apgabalu ziņā, stimuliem uzņēmējiem izvairīties no nodokļu maksāšanas, izmantojot operācijas ar nelielu ekonomisko vērtību, kā arī dēļ papildu izmaksām, kas tiem jāsedz šādas situācijas lielāka sarežģītuma dēļ. Šāds scenārijs iezīmējas jau pašlaik, un turpinās attīstīties, ja netiks veikta saskaņošana. Tas ir pretrunā Savienības mērķim par pienācīgi darbojošos iekšējo tirgu, nerunājot nemaz par negatīvo ietekmi uz nodokļu ieņēmumiem. Tas ir jo īpaši svarīgi finansu sektorā, kurā nodokļa bāzes pēc būtības ir mobilas, un izvēle bieži vien ir atkarīga no darījuma izmaksām (ar nodokļiem), un kurā ir augsts izmaksu virzīts pārvietošanas risks. Komisijas sākotnējais priekšlikums pamatojās uz LESD 113. pantu nolūkā risināt minētos jautājumus. Pēc būtības šāds mērķis izveidot īstu iekšējo tirgu un uzlabot tā darbību ir vienlīdz piemērots pieprasītās ciešākās sadarbības jomā, t. i., starp mazāku skaitu dalībvalstu. Ciešākās sadarbības sākumā tūlītējs labums iekšējam tirgum rastos tikai šādas sadarbības ģeogrāfiskajā apgabalā, ņemot vērā, ka visas dalībvalstis šādā sadarbībā nepiedalās. Tomēr šādai sadarbībai “jebkurā laikā jābūt atvērtai visām dalībvalstīm" (LESD 20. panta 1. punkta otrās daļas otrais teikums), un tās ģeogrāfiskais tvērums attiecīgi palielināsies, ja un kad šādai sadarbībai pievienosies citas dalībvalstis. Turklāt priekšrocības iekšējā tirgū saistībā ar izmaksu samazināšanos vienkāršošanas dēļ gūs arī iestādes tajās dalībvalstīs, kuras sākotnēji nepiedalās ciešākā sadarbībā. Šādu dalībvalstu finanšu darījumi, uz kuriem attieksies ciešākā sadarbība, būs pakļauti vienotai kopīgai sistēmai, nevis virknei atšķirīgu dalībvalstu noteikumu. Kopumā pieprasītā ciešākā sadarbība veicinātu Savienības mērķu sasniegšanu, aizsargātu tās intereses un pastiprinātu integrācijas procesu. 4.4. Atbilstība Līgumiem un Savienības tiesībām Saskaņā ar LESD 326. panta 1. punktu ciešākai sadarbībai jāatbilst Līgumiem un Savienības tiesībām. Tādējādi, izveidojot kopīgu saskaņotu FDN sistēmu, ciešākas sadarbības īstenošanai ir jāievēro spēkā esošais acquis šajā jomā. Patlaban ir tikai viens Savienības tiesību akts, kas attiecas uz finanšu darījumiem, proti, Padomes Direktīva 2008/7/EK[8]. Jo īpaši šīs direktīvas 5. panta 2. punktā ir noteikts, ka noteikti vērtspapīri (darījumi primārajā tirgū ar šiem vērtspapīriem) netiek aplikti ne ar kādiem netiešajiem nodokļiem. No otras puses, neņemot vērā šo izņēmumu, minētas direktīvas 6. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka dalībvalstis var aplikt ar nodokli vērtspapīru pārvedumus (sekundārā tirgus darījumi). No minētā izriet, ka ar nodokli drīkst aplikt vērtspapīru pārvedumus, bet ar nodokli nedrīkst aplikt tādu finanšu instrumentu emisiju un pirmā turētāja veiktu iegādi, uz kuriem attiecas Direktīvas 2008/7/EK 5. panta 2. punkts[9]. Visās Padomes direktīvās, ar ko īsteno ciešāku sadarbību FDN jomā, būs jāievēro Padomes Direktīvas 2008/7/EK noteikumi, lai izvairītos no iespējama konflikta starp abām direktīvām. 4.5. Nav apdraudējuma iekšējam tirgum vai ekonomiskajai, sociālajai un teritoriālajai kohēzijai; nav šķēršļu vai diskriminācijas tirdzniecībā; nav konkurences izkropļojumu 4.5.1. Ciešāka sadarbība nedrīkst apdraudēt iekšējo tirgu vai ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju LESD 326. panta 2. punktā noteikts, ka ciešāka sadarbība nedrīkst apdraudēt iekšējo tirgu vai ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Ciešākā sadarbība pašreizējā kontekstā nebūtu pretrunā ar prasību, ka šāda sadarbība nedrīkst apdraudēt iekšējo tirgu. FDN saskaņošana dalībvalstu grupas teritorijā (FDN jurisdikcija) veicinātu iekšējā tirgus labāku darbību, lai gan šādas priekšrocības nekavējoties un pilnā apmērā nerastos visās 27 dalībvalstīs[10]. Iekšējā tirgus sadrumstalotības un konkurences izkropļošanas riski FDN jurisdikcijas jomā, uz kuru attiecas ciešāka sadarbība, visupirms tiktu samazināti un/vai novērsti. Salīdzinājumā ar situāciju bez šādas sadarbības iekšējā tirgus darbība 27 dalībvalstu līmenī tiktu uzlabota, nevis apdraudēta. Turklāt salīdzinājumā ar atšķirīgu un nesaskaņotu FDN režīmu izmantošanu arī tie finanšu tirgus dalībnieki, kuri neatrodas FDN jurisdikcijā, būtu ieguvēji no vienkāršošanas, ko nodrošinātu saskaņota sistēma, kas piemērojama visām dalībvalstīm, kuras piedalās ciešākajā sadarbībā. Līdzīgu iemeslu dēļ vēlamā ciešākā sadarbība negatīvi neietekmētu arī ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Nav nekādu pazīmju, ka ciešākā sadarbība nolūkā pieņemt saskaņotus noteikumus par FDN varētu radīt būtiskas ekonomikas un sociālās attīstības atšķirības starp iesaistītajām un neiesaistītajām dalībvalstīm. Tas arī nekādā veidā negatīvi neietekmētu ekonomikas vai sociālo attīstību ekonomiski vājākos vai ģeogrāfiski attālākos Eiropas Savienības reģionos. Šajā sakarā var atzīmēt arī, ka starp dalībvalstīm, kas pieprasījušas ciešākas sadarbības atļauju, pastāv būtiskas atšķirības gan attiecībā uz ekonomikas rādītājiem, gan attiecībā uz to ģeogrāfisko izvietojumu Savienībā. 4.5.2. Ciešāka sadarbība nedrīkst radīt šķēršļus vai diskrimināciju tirdzniecībā starp dalībvalstīm vai radīt traucējumus dalībvalstu savstarpējā konkurencē LESD 326. panta 2. punktā noteikts arī, ka ciešāka sadarbība nedrīkst radīt šķēršļus vai diskrimināciju tirdzniecībā starp dalībvalstīm vai radīt traucējumus dalībvalstu savstarpējā konkurencē. Komisija uzskata, ka šis noteikums tiek izpildīts šādu iemeslu dēļ. Jebkāda ciešākas sadarbības satvarā izmantota saskaņota FDN režīma noteikumi konsekventi attiektos uz visām attiecīgajām finanšu iestādēm un darījumiem atbilstoši objektīviem kritērijiem, jo īpaši, minētajiem ģeogrāfiski savienojošajiem faktoriem. Turklāt līdzāspastāvēšana starp saskaņotu FDN tiesību sistēmu, ko piemēro iesaistītās dalībvalstīs, no vienas puses, un neiesaistīto dalībvalstu tiesību sistēmām, no otras puses, kā tāda nav uzskatāma par šķērsli, diskrimināciju vai konkurences kropļojumu. Bez ciešākas sadarbības līdzāspastāvošo tiesību sistēmu skaits būtu vēl lielāks. No šāda viedokļa vēlamā ciešākā sadarbība samazina konkurences izkropļojumu iespējas, jo īpaši tad, ja tas saistīts ar neaplikšanu ar nodokli vai nodokļu dubultu uzlikšanu. 4.6. Neiesaistīto dalībvalstu kompetences, tiesību un pienākumu ievērošana LESD 327. pants nosaka, ka jebkādas ciešākas sadarbības gadījumā jāievēro to dalībvalstu kompetence, tiesības un pienākumi, kuras šādā sadarbībā neiesaistās. Ciešāka sadarbība kopīgas FDN sistēmas jomā atbilstu arī šai prasībai. Jo īpaši šāda sistēma nekādā veidā neietekmētu neiesaistīto dalībvalstu iespēju saglabāt vai ieviest FDN, pamatojoties uz nesaskaņotiem valsts noteikumiem, ja vien tie atbilst Savienības tiesībās noteiktajiem pienākumiem, kas piemērojami jebkurā gadījumā. Turklāt kopīga FDN sistēma piešķirtu aplikšanas ar nodokli tiesības iesaistītajām dalībvalstīm tikai, pamatojoties uz attiecīgiem saistošajiem faktoriem. 5. Vispārīgi secinājumi Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisija secina, ka visi Līgumos paredzētie juridiskie nosacījumi attiecībā uz ciešāku sadarbību tiek izpildīti, ja ar tiesību aktu, ar kuru īsteno še apspriesto ciešāko sadarbību, tiek pilnībā ievērots attiecīgais Padomes Direktīvas 2008/7/EK noteikums. Komisija uzskata arī, ka ir piemēroti un savlaicīgi atļaut ciešāku sadarbību. Nesenā pasaules ekonomikas un finanšu krīze nopietni ietekmēja ES ekonomiku un publiskā sektora finanses. Finanšu sektoram bija nozīmīga loma ekonomiskās krīzes izraisīšanā, bet izmaksas ir segušas valdības un Eiropas iedzīvotāji kopumā. Finanšu sektorā ienesīgums pēdējās divās desmitgadēs ir bijis augsts, kas daļēji varētu būt valdību nodrošinātā (tieša vai netieša) drošības tīkla dēļ apvienojumā ar banku darbības regulējumu un atbrīvojumu no PVN. Šādos apstākļos dažas dalībvalstis finanšu sektoram sāka uzlikt papildu nodokļus, bet citām dalībvalstīm jau bija ieviesti īpaši nodokļu režīmi finanšu darījumiem. Pašreizējā situācija rada šādu nevēlamu ietekmi: - nodokļa režīma sadrumstalotība finanšu pakalpojumu iekšējā tirgū – ņemot vērā, ka pieaug nekoordinētu valstu nodokļu pasākumu daudzums, ar to izraisītām konkurences izkropļojumu iespējām starp finanšu instrumentiem, tirgus dalībniekiem un tirgiem visā Eiropā un nodokļu dubultu uzlikšanu vai dubultu neuzlikšanu; - finanšu iestādes nedod taisnīgu un ievērojamu ieguldījumu nesenās krīzes izmaksu segšanā, un netiek nodrošināti nodokļu ziņā vienlīdzīgi konkurences apstākļi ar citiem sektoriem; un - nodokļu politika nepalīdz novērst darījumus, kas neuzlabo finanšu tirgu efektivitāti, kā arī nepapildina regulatīvos pasākumus, lai izvairītos no krīzes atkārtošanās, bet tā var tikai novirzīt maksas no ekonomikas nefinanšu sektora uz finanšu iestādēm un tādējādi izraisīt pārmērīgus ieguldījumus darbībās, kas neveicina labklājību. Kopīgas finanšu darījumu nodokļa sistēmas īstenošana pietiekamā skaitā dalībvalstu nozīmētu tūlītējas taustāmas priekšrocības visās trijās iepriekš minētajās jomās saistībā ar darbībām, kuras aptver ciešāka sadarbība. Saistībā ar šiem jautājumiem tiktu uzlabota iesaistīto dalībvalstu situācija pārvietošanas risku, nodokļu ieņēmumu un finanšu tirgus efektivitātes un izvairīšanās no nodokļu dubultas uzlikšanas vai neaplikšanas ar nodokli ziņā. Citu dalībvalstu tiesību akti un politika šajā jomā netiktu ietekmēta, bet tirgus dalībnieki no šādām citām dalībvalstīm arī var gūt labumu no iekšējā tirgus mazākas sadrumstalotības (sk. iepriekš). Izmantojot režīmu, kas līdzīgs tam, kas ierosināts Komisijas sākotnējā priekšlikumā, būtu iespējams novērst izvairīšanās darbības, izkropļojumus un pārcelšanas uz citām jurisdikcijām. 2012/0298 (APP) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS, ar ko atļauj ciešāku sadarbību finanšu darījumu nodokļa jomā EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 329. panta 1. punktu, Ņemot vērā Beļģijas, Vācijas, Igaunijas, Grieķijas, Spānijas, Francijas, Itālijas, Austrijas, Portugāles, Slovēnijas un Slovākijas pieprasījumu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu[11], tā kā: (1) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 3. panta 3. punktu Savienībai jāizveido iekšējais tirgus. (2) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 113. pantu Padome pieņem noteikumus par tiesību aktu saskaņošanu attiecībā uz apgrozījuma nodokļiem, akcīzes nodokļiem un citiem netiešajiem nodokļiem tiktāl, ciktāl tāda saskaņošana ir vajadzīga, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību un novērstu konkurences izkropļojumus. (3) Komisija 2011. gadā ņēma vērā visos līmeņos notiekošās diskusijas par papildu nodokļu uzlikšanu finanšu sektoram. Diskusijas pamatā bija vēlēšanās nodrošināt, lai finanšu nozare dod taisnīgu un ievērojamu ieguldījumu krīzes izmaksu segšanā un lai turpmāk tā tiek aplikta ar nodokļiem tikpat taisnīgi kā citas nozares, lai finanšu iestādēm mazinātu stimulus uzņemties pārmērīgi riskantas darbības, lai tiktu papildināti regulatīvie pasākumi, kuru mērķis ir izvairīties no turpmākām krīzēm, un tiktu radīti papildu ieņēmumi vispārējiem budžetiem vai konkrētām politiskām vajadzībām. (4) Šādā situācijā Komisija pieņēma priekšlikumu Padomes direktīvai par kopīgu finanšu darījuma nodokļa (FDN) sistēmu un grozījumiem Direktīvā 2008/7/EK[12]. Šā priekšlikuma galvenais mērķis bija nodrošināt iekšējā tirgus pienācīgu darbību un novērst konkurences izkropļojumus. (5) Padomes 2012. gada 22. jūnija sanāksmē tika konstatēts, ka atbalsts Komisijas ierosinātajai kopīgā finanšu darījumu nodokļa (FDN) sistēmai nav vienprātīgs. Eiropadome 2012. gada 29. jūnijā secināja, ka Padome ierosināto direktīvu saprātīgā termiņā nepieņems. Padomes 2012. gada 10. jūlija sanāksmē tika minētas pastāvošas un būtiskās viedokļu atšķirības attiecībā uz nepieciešamību Savienības līmenī izveidot kopīgu FDN sistēmu, un tika apstiprināts, ka saskaņota finanšu darījumu nodokļa princips tuvākajā nākotnē Padomē nesaņems vienprātīgu atbalstu. (6) Šādā situācijā 11 dalībvalstis, proti, Beļģija, Vācija, Igaunija, Grieķija, Spānija, Francija, Itālija, Austrija, Portugāle, Slovēnija un Slovākija nosūtīja Komisijai vēstules, kuras tika saņemtas laikposmā no 2012. gada 28. septembra līdz 23. oktobrim un kurās minētās valstis norādīja, ka tās vēlas savstarpēji izveidot ciešāku sadarbību FDN jomā. Minētās dalībvalstis lūdza, lai ciešākās sadarbības joma un mērķi pamatotos uz Komisijas 2011. gada 28. septembrī iesniegto priekšlikumu direktīvai. Jo īpaši tika norādīts arī, ka nepieciešams novērst izvairīšanās pasākumus, izkropļojumus un pārcelšanas uz citām jurisdikcijām. (7) Ciešākajai sadarbībai būtu jānodrošina nepieciešamais tiesiskais regulējums, lai izveidotu kopīgu FDN sistēmu iesaistītajās dalībvalstīs un lai nodrošinātu, ka nodokļa pamatelementi ir saskaņoti. Tādējādi pēc iespējas būtu jānovērš stimuli nodokļu arbitrāžai un sadalījuma izkropļojumiem starp finanšu tirgiem, nodokļu dubultas uzlikšanas vai neaplikšanas ar nodokli iespējas, kā arī izvairīšanās darbības. (8) Tiek izpildīti LES 20. panta un LESD 326. panta un 329. panta noteikumi. (9) Kā konstatēts Padomes 2012. gada 29. jūnija sanāksmē un apstiprināts 2012. gada 10. jūlijā, Savienībā kopumā pieņemamā termiņā nav iespējams sasniegt mērķi pieņemt vienotu finanšu darījumu nodokļa sistēmu. Tādējādi ir izpildīta LES 20. panta 2. punktā noteiktā prasība, ka lēmumu, ar ko dod atļauju sākt ciešāku sadarbību, pieņem kā galējo līdzekli. (10) Attiecīgā joma, kurā notiktu ciešākā sadarbība, proti, kopīgas FDN sistēmas izveidošana Savienībā, ir joma, uz kuru attiecas LESD 113. pants un tādējādi arī Līgumi. (11) Mērķis ciešākai sadarbībai kopīgas FDN sistēmas izveidei ir nodrošināt iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Šādas sadarbības mērogs ļauj izvairīties no dažādu valsts režīmu līdzāspastāvēšanas un tādējādi nepieļaut tirgus nevēlamu sadrumstalotību, kā arī no tā izrietošas problēmas, kas izpaužas kā konkurences izkropļojumi, tirdzniecības novirzes gan starp produktiem, gan tirgus dalībniekiem, gan ģeogrāfiskiem apgabaliem un stimuli tirgus dalībniekiem izvairīties no nodokļiem, izmantojot operācijas ar mazu ekonomisko vērtību. Šādas problēmas ir īpaši zīmīgas attiecīgajā jomā, ko raksturo ļoti mobilas nodokļu bāzes. Tādējādi tā veicina Savienības mērķu sasniegšanu, aizsargā tās intereses un pastiprina integrācijas procesu saskaņā ar LES 20. panta 1. punktu. (12) Kopīgas saskaņotas FDN sistēmas izveide nav iekļauta LESD 3. panta 1. punktā minētajā to jomu sarakstā, kurās Savienībai ir ekskluzīva kompetence. Tā kā šāda izveide veicina iekšējā tirgus darbību, saskaņā ar LESD 113. pantu uz to attiecas Savienības dalītās kompetences LESD 4. panta izpratnē, un tādējādi tā neatrodas Savienības ekskluzīvā kompetencē. (13) Ciešāka sadarbība attiecīgajā jomā atbilst Līgumiem un Savienības tiesībām saskaņā ar LESD 326. panta 1. punktu. Saskaņā ar LESD 326. panta 2. punktu šāda sadarbība neapdraud iekšējo tirgu vai ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Tā nerada arī šķēršļus vai diskrimināciju tirdzniecībā starp dalībvalstīm un nerada traucējumus dalībvalstu savstarpējā konkurencē. (14) Īstenojot ciešāku sadarbību attiecīgajā jomā, saskaņā ar LESD 327. pantu tiek ievērota neiesaistīto dalībvalstu kompetence, tiesības un pienākumi. Šāda sistēma neietekmētu iespēju neiesaistītajām dalībvalstīm turpināt izmantot vai ieviest FDN, pamatojoties uz nesaskaņotiem valsts noteikumiem. Kopīga FDN sistēma piešķirtu aplikšanas ar nodokli tiesības iesaistītajām dalībvalstīm tikai, pamatojoties uz attiecīgiem saistošajiem faktoriem. (15) Ar noteikumu, ka tiek ievēroti visi šajā lēmumā paredzētie līdzdalības nosacījumi, visas dalībvalstis var jebkurā laikā iesaistīties ciešākā sadarbībā še minētajā jomā, ja tās ir gatavas ievērot visus tiesību aktus, kas jau pieņemti šajā jomā saskaņā ar LESD 328. pantu, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Beļģijai, Vācijai, Igaunijai, Grieķijai, Spānijai, Francijai, Itālijai, Austrijai, Portugālei, Slovēnijai un Slovākijai ar šo tiek atļauts izveidot savstarpēju ciešāku sadarbību kopīgas finanšu darījumu nodokļa sistēmas izveides jomā, piemērojot attiecīgus Līgumu noteikumus. 2. pants Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā. Briselē, Padomes vārdā – priekšsēdētājs [1] COM (2011) 594. [2] Padomes 2008. gada 12. februāra Direktīva 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai. [3] Pārsvarā finanšu iestādes vai nu tieši, vai netieši bija ieguvējas no glābšanas un garantēšanas pasākumiem, kurus laikposmā no 2008. līdz 2012. gadam (priekš)finansēja Eiropas nodokļu maksātāji. Minētie pasākumi līdz ar ekonomiskās aktivitātes panīkumu, ko radīja aizvien lielākas bažas par visas ekonomikas un finanšu sistēmas stabilitāti, izraisīja publiskā sektora finanšu stāvokļa pasliktināšanos visā Eiropā. Turklāt, lielākā daļa finanšu un apdrošināšanas pakalpojumu ir atbrīvoti no PVN. [4] P7_TA(2012)0217. [5] ECO/321 – CESE 818/2012 (OV C 181, 21.06.2012., 55. lpp.). [6] CDR 332/2011 (OV C 113, 18.04.2012., 7. lpp.). [7] FDN bija pirmais darba kārtības punkts Ekonomikas un finanšu lietu padomes sanāksmē 2011. gada 8. novembrī, kā arī trijās nākamajās sanāksmēs 2012. gada martā, jūnijā un jūlijā. No 2011. gada decembra līdz 2012. gada jūnijam šī jautājuma apspriešanai bija veltītas septiņas Padomes nodokļu jautājumu darba grupas (netiešie nodokļi) sanāksmes. [8] Padomes Direktīva 2008/7/EK par netiešajiem nodokļiem, ko uzliek kapitāla piesaistīšanai, OV L 46, 21.2.2008., 11. lpp. [9] Sk. Eiropas Savienības Tiesas 2009. gada 1. oktobra spriedumu, lieta C-569/07, 32.-35. punkts, citēta lieta C-415/02 (OV C 282, 21.11.2009., 6. lpp.). [10] Skat. 4.3. iedaļu iepriekš. [11] OV C , , … lpp. [12] COM (2011) 594 galīgā redakcija, 2011. gada 28. septembris.