LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 68/52

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Sestā Kopienas vides rīcības programma. Galīgais novērtējums” ”

COM(2011) 531 galīgā redakcija

2012/C 68/10

Ziņotājs: CHIRIACO kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2011. gada 31. augustā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Sestā Kopienas vides rīcības programma. Galīgais novērtējums” ”

COM(2011) 531 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 21. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 477. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. janvārī (2012. gada 18. janvāra sēdē), ar 174 balsīm par, 4 balsīm pret un 8 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 EESK atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu, ar ko paredzēts novērtēt Sesto Kopienas vides rīcības programmu (VRP). Komisija uzskata, ka programma bija lietderīga, jo nodrošināja vispārējas pamatnostādnes ES vides politikai. Šādam secinājumam var piekrist tikai daļēji. Lai gan Sestā VRP ir nozīmīgs ieguldījums politikas izstrādē, tai bija tomēr ierobežota ietekme uz konkrētu instrumentu pieņemšanu. Neraugoties uz grūtībām, kas radās, apkopojot informāciju, kas vajadzīga analīzei par programmā iekļauto pasākumu īstenošanu, var konstatēt ievērojamus kavējumus tiesību aktu pieņemšanā, problēmas konkrētu mērķu noteikšanā un nepietiekamus kontroles un uzraudzības mehānismus.

1.2 Tādēļ EESK aicina Komisiju uzlabot pieejamos instrumentus, tostarp uzraudzības un novērtēšanas instrumentus, lai spēkā esošo tiesību aktu īstenošana būtu efektīva. Vienlaikus EESK iesaka labāk saskaņot dažādas likumdošanas un politikas iniciatīvas vides jomā un lielākā mērā iekļaut vides dimensiju savstarpēji saistītos nozaru pasākumos. Saskaņā ar nesen pieņemtā atzinumā minēto (1) EESK prasa Komisijai skaidrāk un konkrētāk risināt vides problēmjautājumus. Komiteja sevišķi vēlas, lai Komisija precizētu, ko nozīmē “resurstaupība” un “zaļā ekonomika”, kā arī lai norādītu, kādas kvantitatīvas un kvalitatīvas pārmaiņas tiek konkrēti gaidītas no ražotājiem un patērētājiem.

1.3 Turklāt EESK uzskata, ka lielāka uzmanība jāpievērš starptautiskajai dimensijai. Vides problēmjautājumi ietekmē visu pasauli, un tāpēc ir vajadzīga pieeja, kuras pamatā ir daudzpusējas sadarbības pastiprināšana un labāki globālās pārvaldības instrumenti.

1.4 Visbeidzot, Komisijas paziņojumā trūkst ilgtermiņa redzējuma, nav pieminēta jaunā iespējamā rīcības programma un nav norādīts, kādai vajadzētu būt Septītās VRP pievienotajai vērtībai. EESK uzskata, ka šādai programmai jābūt saskaņotai ar stratēģiju “Eiropa 2020” un pamatiniciatīvām un jāpapildina tās, šādā programmā jāietver reālistiski mērķi un prioritātes, kuriem ir plašs politisks atbalsts, kā arī jāparedz instrumenti, kas spēj nodrošināt ierosināto pasākumu efektivitāti.

2. Paziņojuma kopsavilkums

2.1. Politiskais konteksts

2.1.1 Vides rīcības programmas ir virzījušas ES vides aizsardzības politikas veidošanu kopš 70. gadu sākuma, un Sestā Kopienas vides rīcības programma (VRP) būtu jāuztver kā nepārtraukta un nemitīgā attīstībā esoša procesa sastāvdaļa.

2.1.2 Sestajā VRP uzsvērts, cik svarīgi ir tādi jēdzieni kā videi nekaitīga izaugsme un resurstaupīga ekonomika ar zemu CO2 emisijas līmeni; to apstiprina ne vien stratēģija “Eiropa 2020” (2), kas ir atbilstošs pamats, lai nodrošinātu vides aizsardzības mērķu iekļaušanu vispārējā ES sociālo un ekonomikas jautājumu politikā, bet arī jaunā stratēģija, ar kuru paredz līdz 2020. gadam apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos un ekosistēmu pakalpojumu zudumu Eiropas Savienībā (3), kā arī konferences “Rio+ 20” sagatavošanas darbi (4), Ceļvedis virzībai uz ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni 2050. gadā (5), Baltā grāmata par transportu (6), paziņojums par tematu “Enerģētika 2020” (7) un paziņojums par 2011. gada energoefektivitātes plānu (8).

2.2. Vispārīgi secinājumi

2.2.1 Komisijas vispārējais secinājums ir tāds, ka Sestā VRP bija lietderīga, jo nodrošināja vispārējas pamatnostādnes vides politikai un lielais vairākums programmā paredzēto darbību jau ir vai drīzumā tiks pabeigtas.

2.2.2 Tā kā Sesto VRP pieņēma koplēmuma procedūrā, ieinteresēto personu skatījumā tā ir leģitīmāka par iepriekšējām programmām. Tas ir palīdzējis likt pamatus lielākai līdzatbildībai par turpmākajiem politikas priekšlikumiem.

2.2.3 Lai pastiprinātu politikas integrāciju un pilnveidotu pamatzināšanas, Sestās VRP ietvaros izstrādāja septiņas tematiskās stratēģijas (9), konkrēti, par gaisu, pesticīdiem, atkritumiem, dabas resursiem, augsni, jūras vidi un pilsētvidi. Lai arī panākumi minētajās dažādajās jomās ir atšķirīgi, vairākos gadījumos stratēģiju izstrāde palīdzēja nostiprināt politisko gribu noteikt efektīvus mērķus un laika grafikus, kā arī tos īstenot. Tomēr nav drošu pierādījumi par Sestās VRP spēju panākt konkrētu vides tiesību aktu pieņemšanu.

2.3. Prioritārās jomas

2.3.1 Daba un bioloģiskā daudzveidība: Sestās VRP ietvaros sāka izstrādāt tematiskās stratēģijas par augsnes aizsardzību un par jūras vides aizsardzību un saglabāšanu. Tajā tika arī uzsvērta vajadzība izveidot plašāku zināšanu bāzi, uzlabot finansējumu un pastiprināt līdzšinējo darbību. Tomēr lielāks progress būtu bijis iespējams, ja līdz šim nesasniegto mērķi, proti, līdz 2010. gadam apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos, ES un dalībvalstis būtu politiski atbalstījušas un nodrošinājušas nepieciešamo finansējumu.

2.3.2 Vide un veselība: Sestā VRP deva impulsu lietderīgam pašreizējo saistību un plānoto darbību novērtējumam un labāk izgaismoja saikni starp vides faktoriem un sabiedrības veselību. VRP ļāva pirmām kārtām sākt darbības, kuras citādi, iespējams, nebūtu īstenotas (piemēram, pilsētvides jomā) vai kuru īstenošana aizņemtu ilgāku laiku, vai nebūtu tik pamatīgas (piemēram, pesticīdu jomā), ja nebūtu bijis programmas dotā stimula. Turklāt tiesību aktos ir virkne nepilnību, un tāpēc pētniecības rezultāti un informācija par vides kvalitātes ietekmi uz veselību jāiekļauj plašākā stratēģiskā mērķī saistībā ar sabiedrības veselības uzlabošanu.

2.3.3 Dabas resursi un atkritumi: Sestā VRP ļāva stiprināt saikni starp atkritumu apsaimniekošanas politiku un resursu pārvaldības politiku, palīdzēja uzlabot atkritumu apsaimniekošanu un panākt virzību uz politiku, kuras pamatā ir ilgtspējīgs patēriņš un ražošana. Resursu izmantojums vairs nepalielinās tādā pašā mērā kā ekonomikas izaugsme. Tomēr absolūtos skaitļos resursu izmantojums joprojām palielinās, un tas nav savienojams ar mērķi, proti, vides ekoloģiskās kapacitātes ievērošanu ilgtermiņā. Turklāt starp dalībvalstīm joprojām saglabājas būtiskas atšķirības resursu izmantojuma efektivitātes ziņā, un kopumā palielinās atkarība no importētiem resursiem.

2.3.4 Klimata pārmaiņas: Sestā VRP sniedza ievērojamu ieguldījumu klimata pārmaiņu jomā. Lai gan mērķi attiecībā uz starptautiskās sabiedrības iniciatīvām palika nesasniegti un jo sevišķi nesaistošie mērķlielumi pēc būtības bija drīzāk nereāli un tāpēc grūtāk sasniedzami, Sestā VRP ļāva īstenot galvenos politiskos mērķus.

2.3.5 Starptautiskie jautājumi: Sestā VRP vēlreiz apliecināja ES apņemšanos ievērot vides apsvērumus visu veidu ES ārējās attiecībās un ES ilgtspējīgas attīstības stratēģijas ārējā dimensijā. Neraugoties uz ES pūliņiem nostiprināt daudzpusējo sadarbību un pierādīt tās nopietno attieksmi pret starptautiskajām konvencijām un nolīgumiem, vides pārvaldība pasaules mērogā nav būtiski uzlabojusies. Uzdevumi vides jomā kļūst aizvien globālāki, un tie prasa saskaņotu un mērķtiecīgu ES rīcību, lai ES varētu efektīvāk piedalīties starptautiskās politikas izstrādē un veicināt labāku vides pārvaldību.

2.4. Izvēlēto stratēģisko metožu un instrumentu efektivitāte

2.4.1 Sestā VRP ļāva aktīvi veicināt un atbalstīt principus un instrumentus, kas pilnveido lēmumu pieņemšanu un pie kuriem pieder, piemēram, integrēti ietekmes novērtējumi un plašāks tirgus instrumentu lietojums. Tajā uzsvērta stabila zinātniskā pamata nozīme politikas veidošanā. Lai gan pēdējā laikā stāvoklis ir uzlabojies, vides informācija, jo sevišķi oficiālie dati un statistika, joprojām ir nepilnīga un ne vienmēr ir laikus pieejama.

2.4.2 Vides problēmjautājumu mainīgā daba prasa labāku saskaņotību starp i) politikas izstrādi un īstenošanu, ii) ES, valsts un reģionālo līmeni un iii) prioritārām darbības jomām.

2.4.3 Vides tiesību aktu nepilnīga īstenošana kavē izvirzīto mērķu sasniegšanu, grauj vides politikas ticamību un neveicina citu nozaru apņemšanos uzlabot rezultātus. Turklāt priekšroka jādod tādai politikai, kas sniedz nepārprotamu pievienoto vērtību “zaļās” ekonomikas veidošanā un ko iespējams izstrādāt īstermiņā vai vidējā termiņā.

2.5. Turpmākie problēmjautājumi

2.5.1 Svarīgākie vides politikas un tiesību aktu aspekti jau ir noteikti (izņemot augsnes jomu), lai arī īstenošanas trūkumu dēļ tajos ietvertais uzlabojumu potenciāls vēl nav pilnībā izpaudies. Tradicionālajai vides politikai joprojām ir ļoti liela nozīme vides aizsardzībā, tomēr, ņemot vērā mainīgos apstākļus un aizvien ciešāku vides problēmu savstarpējo saistību, ir vajadzīga spēja pielāgoties un būt elastīgiem.

2.5.2 Turpmāk vides politikas pamatuzdevums būs, pamatojoties uz ilgtermiņa redzējumu, pāriet no korektīvas uz preventīvu darbību un vides jautājumus iekļaut visās ar to saistītajās politikas jomās.

2.5.3 Lai īstenotu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi, proti, panāktu “zaļu”, resurstaupīgu, konkurētspējīgu ekonomiku ar zemu CO2 emisijas līmeni, tad vides un zema CO2 emisijas līmeņa apsvērumi jāiekļauj citu nozaru uzņēmējdarbības modeļos un jānodrošina saskaņotība, sākot no politikas izstrādes līdz tās īstenošanai. Turklāt, lai aizsargātu vidi un ierobežotu kaitējumu sabiedrības veselībai, jānovērš šķēršļi, kas kavē spēkā esošo tiesību aktu pienācīgu īstenošanu, un pirmām kārtām jāatrisina pārvaldības problēmas, kuras pastāv visos līmeņos dalībvalstīs.

2.5.4 Vides noslodze kļūst aizvien globālāka un sistēmiskāka. Procesu sarežģītās mijiedarbības dēļ vajadzīga plašāka zināšanu bāze. Turklāt ir rūpīgi jāizpēta, kādas ir iespējas mainīt patērētāju ieradumus.

3. Vispārīgas piezīmes

3.1 Sestā VRP oficiāli nozīmē Parlamenta, Padomes un Komisijas politiskās saistības un ir arī svarīgs rādītājs ES vides politikas attīstības novērtēšanai. Pēc Sestās VRP pieņemšanas ES sāka sekmīgi īstenot daudzas iniciatīvas, sasniedza ievērojamus rezultātus un izstrādāja dažādas stratēģijas un daudznozaru plānus. Tomēr ir grūti noteikt, cik lielā mērā programmas nodrošinātās vispārējās pamatnostādnes ietekmēja politikas attīstību. Būtu lietderīgi pārdomāt šo aspektu, analizējot programmā iekļauto pasākumu īstenošanu un mijiedarbību ar Eiropas ilgspējīgas attīstības stratēģiju un Lisabonas stratēģiju, kā arī to savstarpējo ietekmi (10).

3.2 Pēdējos gados ES iestādes un pilsoniskā sabiedrība diskutēja par līdzšinējā veikuma novērtēšanu un ES vides aizsardzības politikas turpmākajām iespējām (11). Diskusijās uzmanība tika pievērsta diviem svarīgiem jautājumiem: jaunu prioritāšu noteikšanai un tādu pieejamo instrumentu pastiprināšanai, kas nodrošinātu ierosināto pasākumu efektivitāti.

3.3 Sevišķi svarīgi ir nesašaurināt šo jautājumu līdz tam, vai ir lietderīgi izstrādāt jaunu programmu vai ne. Pirmām kārtām ir jākoncentrējas uz to, kāda veida darbības tās var būt un kādam vajadzētu būt mērķim, saturam un termiņiem. Vispirms ir jāapsver, kas darāms, lai turpmākie pasākumi vides jomā kļūtu par atpazīstamākiem, svarīgākiem un efektīvākiem stratēģiskiem instrumentiem, kuri ļauj mācīties no pieredzes un izvairīties no kļūdām, kas mazināja Sestās VRP efektivitāti.

3.4 Ņemot vērā līdzšinējo pieredzi, kas iegūta citās jomās (piemēram, Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF), Eiropas Sociālais fonds (ESF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA)), būtu lietderīgi izskatīt iespēju arī vides aizsardzības programmā vairāk eksperimentēt ar uzraudzības un novērtēšanas instrumentiem dažādos posmos (ex ante, in itinere, ex post).

4. Īpašas piezīmes

4.1. Tematiskās stratēģijas

4.1.1 Tematisko stratēģiju ieviešana nodrošināja stratēģiskāku pieeju un ļāva novērst dažus Piektās VRP trūkumus, piemēram, to, ka programma neaptvēra dažas nozares. Tomēr faktiski tematisko stratēģiju izstrādes process palēnināja lēmumu pieņemšanu kopumā, kā arī attiecīgo pasākumu pieņemšanu.

4.1.2 Daudzi tiesību akti, kas saistīti ar tematiskajām stratēģijām, vēl joprojām ir pirmajā īstenošanas posmā. Kavējumi tiesību aktu pieņemšanā, problēmas konkrētu mērķu izvirzīšanā, atbildības uzlikšana dalībvalstīm ne vien par īstenošanu, bet arī par turpmākās specifikācijas sniegšanu attiecībā uz daudziem paredzētajiem pasākumiem, kā arī nepietiekams kontroles un uzraudzības mehānisms dažos gadījumos nopietni apdraudēja programmas mērķu savlaicīgu sasniegšanu.

4.2. Saskaņotība un integrācija

4.2.1 Nav šaubu, ka pašlaik vides aizsardzības problēmjautājumus nevar risināt vienīgi ar īpašiem vides politikas pasākumiem, tāpēc ir jāiesaista ekonomika un sabiedrība kopumā. Šajā nolūkā ir vairāk jāsaskaņo gan savstarpēji tieši saistīti jautājumi (piemēram, klimata pārmaiņas, enerģētika, veselības aizsardzība), gan dažādi nozaru politikas pasākumi, piemēram, pārtikas, transporta, būvniecības un inovācijas nozarē. EESK jau uzsvēra (12), ka šāda principa piemērošana ļāva pašlaik notiekošajā KLP reformas procesā ieviest tiešā maksājuma ekoloģisko komponentu.

4.2.2 Turklāt ir svarīgi atbalstīt un izvērst vides politikas iekļaušanu metastratēģijās (“Eiropa 2020”) un arī finansēšanas instrumentos. Galvenokārt saistībā ar Ceļvedi par resursu efektīvu izmantošanu Eiropā (13) nesen organizētajā darbseminārā, kas notika Briselē (14), tika atzīts, ka būtiska nozīme ir gan programmai pārejā uz “zaļo” ekonomiku, gan abu iniciatīvu papildināmībai, it īpaši saistībā ar pasākumu īstenošanu, dabas resursiem un ekosistēmu pārvaldību.

4.3. Prioritārie mērķi

4.3.1 Nosakot prioritāros mērķus, pirmām kārtām jāatsaucas uz tādiem vides problēmjautājumiem kā dabas resursu nepietiekamība, gaisa piesārņojums, bioloģiskā daudzveidība un pilsētvide.

4.3.2 Sevišķi jācenšas iedibināt un popularizēt jaunus patērēšanas, tirdzniecības un ražošanas ieradumus. Tehnoloģiskajām pārmaiņām jānotiek vienlaikus ar ieradumu maiņu.

4.4. Labāki instrumenti

4.4.1 Labāki instrumenti Eiropas vides politikai pirmām kārtām nozīmē labāku regulējumu, kas panākts, pieņemot leģislatīvus pasākumus, un vienādus, obligātus noteikumus attiecībā arī uz ekonomikas aspektiem. Turklāt EESK jau 2001. gada atzinumā apgalvoja, ka ir svarīgi nodrošināt spēkā esošo tiesību aktu efektīvu īstenošanu, lai izvairītos no tirgus traucējumiem un saglabātu ES uzņēmumu konkurētspēju (15). Atsaucoties galvenokārt uz Vides prasību ievērošanas palīdzības programmu (Environmental Compliance Assistance Programme — ECAP), kas paredzēta MVU, EESK uzsvēra, ka ir svarīgi, lai vides ietekmes novērtējums būtu iekļauts vienotā un transversālā uzņēmumu pārvaldības sistēmā (16).

4.4.2 Gan vides stāvokļa, gan politikas īstenošanas un tās efektivitātes novērtēšanas instrumenti ir jāpilnveido (17), izmantojot neatkarīgus, atvērtus un savlaicīgus ietekmes novērtējumus.

4.4.3 Visbeidzot, ir svarīgi uzlabot īstenošanas posmu, izstrādājot starptautiskus palīdzības, kontroles un sankciju mehānismus. Citiem vārdiem sakot, tas nozīmē izstrādāt, transponēt tiesību aktos, īstenot, kontrolēt un piemērot sankcijas (18).

4.5. Dalībnieku loma

4.5.1 Vietējām un reģionālajām pašvaldībām vajadzētu iesaistīties jau politikas izstrādes posmā. Reģionu komiteja nesen pieņemtajā atzinumā (19) uzsvēra vietējo un reģionālo pašvaldību proaktīvas līdzdalības nepieciešamību un ierosināja izstrādāt daudzlīmeņu pārvaldības inovatīvas metodes, kas ietvertu pašreizējo platformu un tīklu izmantošanu.

Briselē, 2012. gada 18. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) OV C 376, 22.12.2011., 97. lpp.

(2) COM(2010) 2020 galīgā redakcija, 2010. gada 3. marts.

(3) COM(2011) 244 galīgā redakcija, 2011. gada 3. maijs.

(4) COM(2011) 363 galīgā redakcija, 2011. gada 20. jūnijs.

(5) COM(2011) 112 galīgā redakcija, 2011. gada 8. marts.

(6) COM(2011) 144 galīgā redakcija, 2011. gada 28. marts.

(7) COM(2010) 639 galīgā redakcija.

(8) COM(2011) 109 galīgā redakcija, 2011. gada 8. marts.

(9) COM(2005) 446 galīgā redakcija (gaisa piesārņojums); COM(2006) 372 galīgā redakcija (ilgtspējīga pesticīdu lietošana); COM(2005) 666 galīgā redakcija (atkritumu rašanās novēršana un atkritumu pārstrāde); COM(2005) 670 galīgā redakcija (dabas resursu ilgtspējīga izmantošana); COM(2006) 231 galīgā redakcija (augsnes aizsardzība); COM(2005) 504 galīgā redakcija (jūras vides aizsardzība un saglabāšana) un COM(2055) 718 galīgā redakcija (pilsētvide).

(10) Strategic Orientations of EU Environmental Policy under the Sixth Environment Action Programme and Implications for the Future, Final Report, IEEP, 2010. gada maijs.

(11) Visi dokumenti saistībā sagatavošanas pasākumiem un pētījumiem pieejami tīmekļa vietnē www.eapdebate.org.

(12) OV C 132, 03.05.2011., 63.–70. lpp.

(13) COM(2011) 571 galīgā redakcija.

(14) Ekspertu seminārs “The future of European Environmental Policy: what role for the Resource Efficiency Roadmap and what role for the Environment Action Programme?”, Briselē 2011. gada 13. septembrī.

(15) OV C 221, 07.08.2001., 80.–85. lpp.

(16) OV C 211, 19.08.2008., 37. lpp.

(17) The issue of Evaluation in the Framework of European Environmental Policy, Brussels Environment, 2010. gada 11. jūnijs.

(18) Seminārs “Better instruments for European Environmental Policy”, ko Spānijas Vides ministrija sadarbībā ar Bruxelles Environment organizēja 2010. gada 20. maijā Madridē.

(19) Reģionu komitejas 2010. gada 5.–6. oktobra atzinums.