KOMISIJAS ZIŅOJUMS 2010. gada ziņojums par konkurences politiku Ievads 1. Atzīmējot ziņojuma par konkurences politiku 40. gadadienu, šā izdevuma sākumā iekļauts pārskats par konkurences politikas svarīgākajiem attīstības posmiem un tās piemērošanu aizgājušajos 40 gados. Līguma noteikumi par Komisijas pilnvarām un atbildību konkurences politikas jomā šajos 40 gados ir saglabājušies ārkārtīgi stabili, bet ekonomiskā un politiskā vide ir krasi mainījusies. Tāpēc konkurences politikas noteikumi un procedūras ir tikuši nepārtraukti pieskaņoti galvenajiem ES mērķiem — izveidot vienoto tirgu atbilstoši patērētāju interesēm un konkurētspējīgu sociālo tirgus ekonomiku. Atskatoties uz šo attīstību, var novērtēt galvenās problēmas, ar ko konkurences politika sastapusies pagātnē, un tās, kuras tai vēl jārisina. 2. Šā ziņojuma pirmajā sadaļā sniegts pārskats par to, kā tika attīstīti un piemēroti konkurences politikas instrumenti, proti, valsts atbalsta, pretmonopola un apvienošanās kontroles noteikumi. Šajā sadaļā iekļauts arī aktuāls apkopojums par finanšu un ekonomiskās krīzes situācijā pieņemto pagaidu valsts atbalsta noteikumu izmantojumu. Otrajā sadaļā aprakstīts, kā konkurences instrumenti piemēroti konkrētās nozarēs. Trešajā sadaļā aprakstīta sadarbība Eiropas konkurences iestāžu tīklā (EKT) un ar valstu tiesām, bet ceturtajā sadaļā — starptautiskās aktivitātes. Piektajā sadaļā sniegts pārskats par darbībām saistībā ar patērētājiem un dialogu ar ieinteresētajām personām. Visbeidzot, sestajā sadaļā sniegts īss iestāžu sadarbības apraksts. Atšķirībā no pagājušā gada ziņojuma šajā ziņojumā nav nodaļas, kas veltīta kādam īpaši svarīgam tematam konkurences politikas jomā. 3. Šis ziņojums ir īss Komisijas darbību kopsavilkums konkurences politikas jomā 2010. gadā. Sīkāka informācija atrodama Komisijas dienestu darba dokumentā un Konkurences ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē[1]. Ziņojuma par konkurences politiku 40. gadadiena Konkurences politika — BūTISKA EIROPAS SAVIENīBAS VēRTīBA ES KONKURENCES POLITIKAS NEPāRTRAUKTīBA UN ATTīSTīBA 4. Komisija 40 gadus ir dokumentējusi, kā tā ir piemērojusi un veidojusi ES konkurences politiku. Atzīmējot šo gadadienu, šā gada ziņojumā pašreizējās steidzamās problēmas ir noliktas sāņus, lai varētu atskatīties uz konkurences politikas attīstību. 5. Pirmais ziņojums par konkurences politiku tika publicēts 1971. gadā pēc Eiropas Parlamenta pieprasījuma. Neilgi pēc tam Eiropas Ekonomikas kopiena piedzīvoja smagu ekonomisko krīzi, ko izraisīja 1973. gada naftas cenu šoks, radot inflācijas spiedienu. Pirmajos ziņojumos var lasīt, kā Komisija izmantoja konkurences politiku plašākā politiku kontekstā, lai cīnītos ar šo ekonomisko krīzi. Tātad konkurences politikas piemērošana saskaņotā politiku plānā, lai cīnītos ar lielākām ekonomiskām problēmām, nav nekas jauns. 6. Tāpat, lai gan ES konkurences politikas darbības vide ir ievērojami mainījusies, ņemot vērā tehnoloģiju straujo attīstību, paplašināšanos un globalizāciju, sākotnējie 1957. gada Līguma noteikumi, kas aizliedz slēgt pret konkurenci vērstus nolīgumus un ļaunprātīgi izmantot dominējošo stāvokli, kā arī valsts atbalsta noteikumi ir saglabājušies ārkārtīgi stabili, kas ir pierādījums, ka tos var piemērot dažādos apstākļos. 7. Arī Padomes regulas, kurās sīkāk aprakstītas konkrētas Komisijas izpildes pilnvaras un pienākumi, ir bijušas ievērojami ilgtspējīgas un elastīgas. Pretmonopola jomā Padomes 1962. gada regula, ar ko nosaka Komisijas pilnvaras, netika grozīta līdz 2004. gadam. Apvienošanās kontroles jomā attiecīgā regula tika pieņemta 1989. gadā, un pēc tam ir pārskatīta tikai vienu reizi. Regula, ar ko izveido sīkus procedūras noteikumus valsts atbalsta jomā, tika pieņemta 1999. gadā. 8. Izmantojot savas ekskluzīvās pilnvaras konkurences politikas jomā, kas apstiprinātas ar Lisabonas līgumu, Komisija var pieņemt detalizētākus noteikumus par to, kā tā paredz piemērot savus galvenos instrumentus, t.i., Līguma noteikumus par pretmonopolu, apvienošanos un valsts atbalstu. Rīcības brīvība izstrādāt un piemērot šādus noteikumus vairākas reizes ir apstiprināta ar Eiropas Tiesas (Luksemburgā) spriedumiem, kuras judikatūrai ir bijusi nozīmīga loma, nodrošinot konkurences politikas saskaņotību un efektivitāti. [pic] 9. Šī rīcības brīvība ir arī palīdzējusi Komisijai izveidot un regulāri atjaunināt tiesisko regulējumu, ņemot vērā mainīgās ES veidošanas problēmas. Tomēr visā ES konkurences politikas vēsturē ir saglabājušies divas acīmredzamas tendences — tās ieguldījums iekšējā tirgus izveidošanā un saglabāšanā un ieguldījums patērētāju labklājībā. Konkurences politika vienlaicīgi ir atbalstījusi galvenos Līgumos noteiktos Savienības mērķus — konkurētspējīgu tirgu, ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju un ilgtspējīgu attīstību. Iek š ējā tirgus izveide s veicin āš ana 10. Pirmajos pastāvē šanas gadu desmitos Eiropas Ekonomikas kopienas viena no galvenajām prioritātēm bija pakāpeniski atcelt valstu uzliktās barjeras starp dalībvalstīm. EEK Līguma konkurences noteikumi, īpaši pretmonopola noteikumi, papildināja un atbalstīja šo pakāpenisko tirdzniecības šķēršļu atcelšanu. Kā minēts pirmajā ziņojumā par konkurences politiku, „Kopienas politika pirmām kārtām nedrīkst pieļaut valdību atcelto ierobežojumu un šķēršļu aizstāšanu ar līdzīgiem privāta rakstura pasākumiem”[2]. Attiecīgi pretmonopola noteikumi tika strikti piemēroti, lai uzņēmumi nevarētu mākslīgi sadalīt iekšējo tirgu, izmantojot tādu praksi kā tirgu sadalīšanu, cenu diferenciāciju vai šķēršļus paralēlai tirdzniecībai. Pirmās pretmonopola lietas pret privātu uzņēmumu uzliktiem šķēršļiem paralēlam importam parādījās 20. gs. 60. gados, un īpaši jāizceļ pirmais lēmums 1964. gadā pret Grundig-Consten nolīgumu[3], kas izraisīja tirgus sadalīšanu un ievērojamas cenu atšķirības tiem pašiem produktiem Francijā un Vācijā. Plaši izpildes pasākumi šajā jomā tika turpināti 70. gados un vēlāk ar mērķi izskaust pret konkurenci vērstu praksi, piemēram, tirgu sadalīšanu karteļu starpā[4]. [pic] 11. Apvienošanās kontroles ieviešana 1989. gadā, kas ir viens no lielākajiem pavērsieniem visu 40 gadu laikā, jāuzskata par kvalitatīvu lielu soli uz priekšu iekšējā tirgus veidošanā līdz tā oficiālajai izveidošanai 1992. gada 31. decembrī pēc Vienotā Eiropas akta stāšanās spēkā 1987. gadā. Konkurences politikā tika ņemta vērā jaunā tirgus situācija, kurā Eiropas uzņēmumiem bija lielākas iespējas apvienoties un iegūt līdzekļus pāri valstu robežām. Bija nepieciešamas krasas izmaiņas, un 1989. gada Apvienošanās regula bija kulminācija kampaņai, ko Komisija sāka jau 1973. gadā, izveidojot vienas pieturas punktu Eiropas mēroga uzņēmumu apvienošanās un pārņemšanas izskatīšanai[5]. Pastiprināta uzmanība patērētāju labklājībai 12. Pēc tam pēdējos divos gadu desmitos Komisijas pretmonopola un apvienošanās politikā un izpildē tika efektīvāk pievērsta uzmanība patērētāju labklājībai, konkrēti, veicot arvien pilnveidotāku ekonomisko analīzi. Komisijas darbs pie Apvienošanās regulas izvirzīja mērķus šajā jomā, novēršot risku kaitēt patērētājiem, ko izraisa apvienošanās rezultātā izveidots un nostiprināts dominējošs stāvoklis. 13. 20. gs. 90. gadu beigās un 21. gs. sākumā Komisijas pretmonopola politikā parādījās tendence pāriet uz pieeju, kas balstīta uz ietekmi, jo īpaši pieņemot pirmās paaudzes noteikumus par nolīgumiem starp konkurentiem (horizontālie nolīgumi) un nolīgumiem starp dažādiem līmeņiem izplatīšanas ķēdē (vertikālie nolīgumi). Šie jaunās paaudzes pretmonopola noteikumi ļāva Komisijai, novērtējot dažādu nolīgumu pozitīvo un negatīvo ietekmi uz konkurenci, pievērst galveno uzmanību iesaistītajiem uzņēmumiem ar ietekmi tirgū, t.i., tiem, kas var visvairāk kaitēt patērētājiem. 14. Tas palīdzēja Komisijai arī lietderīgāk izmantot savus ierobežotos resursus tiem nolīgumiem starp uzņēmumiem, kas rada vislielāko kaitējumu, piemēram, karteļiem, kam faktiski nav konkurenci veicinošas ietekmes, un tāpēc tie vienmēr ir aizliegti. Kā citu pretmonopola pārkāpumu gadījumā no uzņēmumu puses, Komisija var uzlikt naudas sodu ar mērķi novērst šādu rīcību. Lai arī mūsdienās cīņa pret noziedzīgas rīcības karteļiem ir pilnībā atzīta kā konkurences politikas pamatpīlārs, tā nav bijis vienmēr, un Komisijai sākumā bija jārīkojas soli pa solim gandrīz bez valstu tiesiskā regulējuma un izpildes pasākumiem pret karteļiem. Saskaņā ar vienu ziņojumu „mērķis, kā to norādīja [toreizējais komisārs konkurences jautājumos], bija uzsākt izmeklēšanu par dažiem lielākajiem karteļiem, kas radīja īpašu kaitējumu Kopienas veidošanai”[6]. Šeit atkal ir norādīta saistība ar pakāpenisku iekšējā tirgus izveidošanu. [pic] 15. 2002. gads konkurences politikai bija pavērsiena punkts, jo Pirmās instances tiesa relatīvi īsā laikā atcēla trīs Komisijas lēmumus par apvienošanās aizliegumu nepietiekamas ekonomiskās analīzes un novērtējuma kļūdu dēļ. Toties tas bija ieguvums ilgtermiņā, jo Komisija nolēma strauji uzlabot savu spēju veikt sīkāku ekonomisko analīzi, konkrēti, jau 2003. gadā izveidojot profesionālu ekonomistu grupu, par ko bija atbildīgs galvenais ekonomists. 16. Šī vairāk uz ekonomiku vērstā tendence turpmākajos gados tika attīstīta tālāk, īpaši ieviešot rūpīgi izstrādātu neatkarīgu kritēriju[7], kurš novērtējumā liek koncentrēties uz to, vai darījums var ievērojami kaitēt efektīvai konkurencei, konkrēti, pilnībā ņemot vērā iespējamos statiskos un dinamiskos efektivitātes ieguvumus. Šis jaunais kritērijs ļāva paplašināt Komisijas skatījumu, ne tikai nosakot, vai darījums var radīt uzņēmumam dominējošu stāvokli, bet arī aptverot citas situācijas, kad vienpusēji tiek izmantota pret konkurenci vērsta tirgus ietekme. Tajā pašā gadā Komisija pieņēma horizontālās apvienošanās pamatnostādnes, kurās tika skaidri noteikta vienpusējas ietekmes analīzes struktūra[8]. 17. Pieņemot norādījumus par Komisijas prioritātēm attiecībā uz dominējošu uzņēmumu izslēdzošu ļaunprātīgu rīcību[9], pretmonopola īstenošanas struktūrā ir iekļauts ekonomiskās pieejas mērķis — maksimāli uzlabot patērētāju labklājību. Iepriekšminētajā dokumentā atzīts, ka dominējošiem uzņēmumiem aktīvi jākonkurē, izmantojot savas stiprās puses, un Komisijas pamatprincips būs nefokusēties uz rīcību, kas izraisa neefektīvu vai mazāk efektīvu konkurentu izstumšanu no tirgus, ja tas ir konkurences rezultāts, pamatojoties uz tādiem faktoriem kā preču un pakalpojumu kvalitāte. 18. Lielāka uzmanības pievēršana patērētāju labklājībai, nodrošinot to, ka tirgi var sniegt labākos risinājumus patērētājiem cenu, produkcijas, inovāciju, kvalitātes un preču un pakalpojumu dažādības jomā, nenozīmē iekšējā tirgus nozīmes mazināšanos. Tieši otrādi, saikne starp konkurences politiku un iekšējo tirgu ir legāli apstiprināta Lisabonas līgumā. Turklāt, kā pierādījies krīzes situācijā, iekšējā tirgus integritāti nekad nedrīkst uzskatīt par pašsaprotamu. Komisijai jābūt gatavai izmantot visus pieejamos instrumentus, kad draud briesmas šai Eiropas Savienības būtiskajai vērtībai. Ir pierādījusies ES konkurences politikas un īpaši valsts atbalsta noteikumu būtiskā vērtība, saglabājot iekšējo tirgu un nodrošinot vienlīdzīgus noteikumus finanšu un rūpnieciskajos tirgos. [pic] Valsts atbalsta kontroles attīstība no necil i em pirmsākumiem līdz pa šr eizējam iek š ējā tirgus stūrakmens statusam 19. Valsts atbalsta kontrole ir kļuvusi par nozīmīgu vienotā tirgus balstu, nodrošinot, ka uzņēmumi var konkurēt ar līdzvērtīgiem noteikumiem neatkarīgi no to atrašanās vietas, un izveidojot aizsardzības pasākumus, lai novērstu, ka dalībvalstis iesaistās savstarpējās cīņās par subsīdijām uz otra rēķina un uz kopējo Eiropas interešu rēķina. Šādas cīņas par subsīdijām ne tikai izraisītu nelietderīgu ierobežoto resursu izšķiešanu, bet kaitētu arī ES kohēzijai. 20. ES valsts atbalsta politika — vēsturiski unikāls eksperiments[10] — bija pamazām jāizveido no nekā. Komisijas sākotnējais pētījums saskārās ar „džungļiem, ko veido valstu shēmas, no kurām daudzas ir sen izveidotas, sarežģītas un tiek pastāvīgi grozītas”[11]. Faktiski tikai 1973. gadā Tiesa atzina, ka Komisija var likumīgi pieprasīt dalībvalstīm likt uzņēmumiem atmaksāt nelikumīgi piešķirtu valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar Līgumu[12]. Pagāja vēl desmit gadi, līdz Komisija nolēma ieviest šo principu savā politikā. Daudz izsaka tas, ka ziņojumā par konkurences politiku 1989. gadā minēts acīmredzams fakts, ka, „lai arī valsts atbalsts ir iepriekš ticis pieļauts vai apstiprināts, jāpārbauda tā saderība ar kopējo tirgu”[13]. 21. Arī darbinieku skaits valsts atbalsta kontroles jomā saglabājās salīdzinoši zems līdz 20. gs. 90. gadu beigām. Tomēr tika pieņemti būtiski lēmumi, norādot uz Komisijas apņemšanos cīnīties pret pārmērīgi subsidētiem neefektīviem valsts uzņēmumiem, vispirms lielās rūpnieciskās nozarēs un vēlāk pakalpojumu nozarēs. Piemēram, tika noslēgti svarīgi nolīgumi starp Komisiju un dalībvalstīm, lai izbeigtu piešķirt vēsturiski noteiktos neierobežotos galvojumus valsts uzņēmumiem[14]. [pic] Pārvaldība — konkurences politikas nostiprinā ša na visā ES un tās projicē ša na ārpus ES robe ž ām 22. Līdz ar konkurences politikas attīstību, kas ietvēra iekšējā tirgus konsolidēšanu un Komisijas un arvien vairāk arī valstu konkurences iestāžu darbu pie konkurences politiku izveidošanas, bija laiks radikāli pārskatīt ES konkurences politikas pārvaldību. Tā bija tā sauktā ES pretmonopola noteikumu modernizācija[15]. Un faktiski pretmonopola modernizācija un ES paplašināšanās stājās spēkā vienā dienā — 2004. gada 1. maijā. 23. Paralēli Komisija izdeva norādījumus dalībvalstīm par to, kā tā paredz vērtēt atbalstu konkrētiem politikas mērķiem kopējās Eiropas interesēs, piemēram, pētniecībai un izstrādei, reģionālajai attīstībai, vides aizsardzībai vai grūtībās nonākušo uzņēmumu pārstrukturēšanai. Līdz 2005. gadam valsts atbalsta kontrole bija izvirzījusies ES konkurences politikas priekšplānā, uz ko norāda Valsts atbalsta rīcības plāna statuss — tas bija viena no divām toreizējās ES konkurences politikas galvenajām prioritātēm kopā ar karteļu lietu izmeklēšanu. Cita starpā lielāka uzmanība valsts atbalsta kontrolei palīdzēja pāriet uz „mazāku un mērķtiecīgāku atbalstu”, kā uz to norāda gan mazāki dalībvalstu piešķirtā atbalsta relatīvie lielumi (1,2 % no ES IKP 1992. gadā, bet 0,62 % — 2009. gadā, neskaitot pasākumus saistībā ar krīzi), gan lielāka atbalsta daļa, kas piešķirta kopējo interešu mērķiem (50 % deviņdesmito gadu vidū, bet 84 % 2009. gadā)[16]. Valsts atbalsta rīcības plāns atbalstīja arī vairāk uz ekonomiku vērstu pieeju, balstoties uz tā saukto iespējamās atbalsta negatīvās un pozitīvās ietekmes “samēra pārbaudi”, ko galvenokārt izmanto tādu atbalsta veidu sīkākā novērtējumā, kas parasti ir visvairāk kropļojošie. [pic] 24. Saskaņā ar modernizācijas reformām valstu konkurences iestādes un valstu tiesas ieguva pilnvaras un pienākumu tieši un pilnībā piemērot ES pretmonopola noteikumus lietās, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, piešķirot valstu konkurences iestādēm tādas pašas izpildes pilnvaras Eiropas Konkurences iestāžu tīkla ( ECN ) ietvaros kā Komisijai un uzsverot Tiesas lomu pretmonopola tiesību normu piemērošanā privāttiesību jomā, pēc sprieduma lietā Courage pret Crehan [17], uzsverot nepieciešamību izveidot efektīvu pretmonopola zaudējumu atlīdzības prasību sistēmu kopējā izpildes struktūrā[18]. Šo politikas izmaiņu pamatā bija tas, ka dalībvalstu konkurences kultūra pēc pretmonopola politikas piemērošanas gandrīz piecdesmit gadu garumā bija sasniegusi pietiekami augstu līmeni, lai attaisnotu būtisku izpildes decentralizācijas pakāpi. ES vēsturē lielākā gaidāmā paplašināšanās paātrināja reformu procesa neatliekamību. 25. Modernizācija ir devusi ievērojamu ieguldījumu līdzvērtīgāku pārrobežu uzņēmējdarbības noteikumu izveidošanā, ļaujot plānot uzņēmējdarbības stratēģijas saskaņā ar vieniem un tiem pašiem, nevis 27 dažādiem noteikumiem[19]. ECN ir veicinājis ciešu sadarbību starp valstu konkurences iestādēm un Komisiju, kā rezultātā ir panākta labāka un saskaņotāka ES pretmonopola noteikumu piemērošana. Turklāt, atceļot pienākumu paziņot par nolīgumiem, reforma ļāva gan Komisijai, gan valstu konkurences iestādēm pievērst lielāku uzmanību saviem izpildes pasākumiem attiecībā uz tiem pārkāpumiem, kas visvairāk kaitē Eiropas patērētājiem. Komisija centās arī panākt lielāku konverģenci starp apvienošanās kontroli ES un valstu līmenī, balstoties uz pretmonopola modernizācijas pieredzi. 26. Dalībvalstu ekonomiku pastāvīgo integrāciju vienotā konkurences sistēmā papildināja Komisijas centieni popularizēt vienotus konkurences principus starptautiskā mērogā. Arvien vairāk globalizētā ekonomikā līdzvērtīgāku noteikumu nodrošināšana pasaules līmenī ir kļuvusi par būtisku konkurences politikas mērķi. Tas lika Komisijai, sākot no 20. gs. 90. gadiem, „mēģināt veicināt, lai Kopienas galvenie tirdzniecības partneri piemērotu līdzīgas politikas, izmantojot divpusējus nolīgumus vai daudzpusējas sarunas”[20]. Attiecīgi Komisija ievēroja dubultu stratēģiju — tā izveidoja un stiprināja tiešas divpusējas attiecības ar lielākajiem tirdzniecības partneriem un būtiski ieguldīja tādās daudzpusējās iestādēs kā Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija un Starptautiskais konkurences iestāžu tīkls. [pic] 27. Pirmais sadarbības nolīgums ar ASV tika parakstīts jau 1991. gadā, un tas lika pamatus ļoti veiksmīgai sadarbībai starp Komisiju un ASV pretmonopola iestādēm. Līdzīgi nolīgumi tika noslēgti ar Kanādu (1999. gadā), Japānu (2003. gadā) un Dienvidkoreju (2009. gadā), un tiem ir bijusi būtiska nozīme starptautiskās pretmonopola lietās. Šie divpusējie centieni tika papildināti daudzpusējā līmenī, īpaši ar Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizāciju un Starptautisko konkurences iestāžu tīklu, kuros Komisija aktīvi iesaistījās kā dibinātāja un kuriem ir nozīmīga loma, lai izplatītu paraugpraksi, veicinātu konverģenci un atvieglotu sadarbību. 28. Starptautiskā mēroga nozīme tiek arvien vairāk atzīta, nesen arī bijušā komisāra konkurences jautājumos Mario Monti ziņojumā par jaunu vienotā tirgus stratēģiju[21]. Šajā ziņojumā uzskaitītas vairākas galvenās problēmas, kas tieši attiecas uz iekšējā tirgus lomu ES konkurencē, piemēram, arvien saskaņotāka pretmonopola noteikumu piemērošana dalībvalstīs un sadarbība starp Komisiju un valstu konkurences iestādēm, īpaši apvienošanos novērtējumā un sodu uzlikšanas politikā, bet tajā uzsvērta arī nepieciešamība pēc labākas konkurences politikas principu konverģences starptautiskā līmenī, īpaši ar straujāk augošajiem ES tirdzniecības partneriem. Komisija pēdējā laikā ir pastiprinājusi divpusējo sadarbību ar lielāko ekonomisko partneru, piemēram, Ķīnas, Indijas un Brazīlijas, konkurences aģentūrām. Efektīvas konkurences politikas un konkurences kultūras izveidošana ir sarežģīts uzdevums, kam vajadzīgs laiks, kā to parāda pašas ES pieredze. Tajā pašā laikā konkurences aģentūras un konkurences tiesības ir kļuvušas par tipisku ekonomiskās pārvaldības daļu, kā uz to norāda konkurences aģentūru skaita pieaugums Starptautiskajā konkurences iestāžu tīklā pēdējās desmitgadēs (pašlaik to skaits pārsniedz 100 aģentūras). Konkurences politika kā konkurētspējas atbalsta instruments saskaņā ar stratēģiju “E iropa 2020 ” 29. No sākotnējiem ikgadējiem ziņojumiem ir skaidrs, ka konkurences ieguldījums un atbalsts citu politiku mērķu sasnieg šanā ir daudz lielāks nekā tikai kā krīzes risināšanas instrumentam. ES izkļūstot no pašreizējās krīzes un saskaroties ar spēcīgo globālo konkurenci, lielākais konkurences politikas izaicinājums turpmākajos gados būs pēc iespējas efektīvāk atbalstīt stratēģiju ”Eiropa 2020”, kam jāveicina gudra, iekļaujoša un ilgtspējīga izaugsme. [pic] 30. Konkurences politika šajā saistībā var dot lielu ieguldījumu, jo tā ir priekšnoteikums labākai tirgu darbībai, efektīvi sadalot resursus un vairojot produktivitāti un inovācijas. Tāpēc tā ir ES ekonomikas konkurētspējas pamats, kas vairāk nekā jebkad ir nozīmīga, lai saglabātu ekonomisko un finanšu stabilitāti. Attiecīgi konkurences politikai un konkurenci veicinošām reformām jābūt neatņemamai ekonomiskās pārvaldības daļai. 31. Konkurences noteikumos atzīta arī nepieciešamība dot iespēju dalībvalstīm atbalstīt Savienības ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas mērķus. Reģionālā atbalsta pamatnostādnes veicina Savienības teritoriālās kohēzijas realizēšanu, atbalstot nabadzīgāko reģionu attīstību. Citi valsts atbalsta noteikumi ļauj arī piešķirt apmācību atbalstu un veicināt mazāk nodrošināto darbinieku un darbinieku ar invaliditāti piekļuvi darba tirgum. 32. Vēl viena nozīmīga konkurences politikas joma, ņemot vērā vienu no Savienības ilgtermiņa uzdevumiem, ir vides aizsardzība un ilgtspējīgas izaugsmes veicināšana. Ar pretmonopola izpildes pasākumiem enerģētikas nozarē, kas uzlabo likviditāti un piegādes drošību iekšējā tirgū, un vides valsts atbalsta pamatnostādņu pieņemšanu, kas veicina atbalstu tirgus nepilnību novēršanai šajā jomā, Komisija ir gādājusi, lai konkurences politika atbalstītu pāreju uz ilgtspējīgāku ekonomiku. Secinājums — ES konkurences politikas elastīgums un piemēro ša nās spēja 33. Eiropas Savienībā notiek straujas un nozīmīgas pārmaiņas. Dažas iespējas un problēmas var paredzēt ar zināmu drošības pakāpi — vienas no galvenajām ir izeja no krīzes, globālā konkurence un ilgtspējīga attīstība. Tomēr ES neapšaubāmi saskarsies ar citām problēmām, ko vēl nevar paredzēt. Ir acīmredzams, ka konkurences politika visā savā pastāvēšanas laikā stabilu Līguma noteikumu ietvaros ir spējusi tikt galā ar ievērojamām situācijas pārmaiņām. Pateicoties savam elastīgumam un piemērošanās spējām, ES konkurences politika turpinās būt par vienu no Eiropas Savienības būtiskajām vērtībām. 1. Instrumenti 1.1. Pārskats par valsts atbalsta pagaidu sistēmu krīzes laikā 1.1.1. Atbalsts finan šu nozarei krīzes situācijā 34. No globālās finanšu krīzes sākuma 2008. gada rudenī Komisija sniedza detalizētus norādījumus par atbilstības kritērijiem finanšu iestādēm sniegtiem pagaidu krīzes atbalsta pasākumiem saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 107. panta 3. punkta b) apakšpunktu valsts garantiju[22], rekapitalizācijas[23] un aktīvu glābšanas pasākumu veidā[24] un par obligātajiem pārstrukturēšanas pasākumiem grūtībās nonākušajām bankām[25]. Piemērojot valsts atbalsta noteikumus, Komisija nodrošināja, ka konkurences izkropļojumi iekšējā tirgū tika samazināti līdz minimumam, neraugoties uz ievērojamu valsts atbalsta apjomu, un to, ka saņēmējas bankas vajadzības gadījumā tika pārstrukturētas. 35. No 2008. gada 1. oktobra līdz 2010. gada 1. oktobrim Komisija pieņēma vairāk nekā 200 lēmumus par valsts atbalsta pasākumiem finanšu nozarei ar mērķi novērst nopietnus traucējumus dalībvalstu tautsaimniecībā. Vairāk nekā 40 shēmas tika apstiprinātas, grozītas vai pagarinātas, un tika pieņemti individuāli lēmumi par vairāk nekā 40 finanšu iestādēm. 2009. gadā dalībvalstu izmantotais atbalsta nominālais apjoms finanšu nozarei bija EUR 1107 miljardi (9,3 % no ES IKP), savukārt 2008. gadā tas bija EUR 1236 miljardi[26]. 36. Valsts galvojumu pieejamība izrādījās efektīvs instruments visā krīzes laikā, dodot iespēju uzlabot banku piekļuvi finansējumam un atjaunot tirgus uzticību. Rekapitalizācijas shēmu izmantošana 2010. gadā tika ierobežota, lai gan tika veikti daži ad hoc pasākumi. Tomēr situācija rādīja, ka valsts kapitāla iepludināšanas izmantošana 2010. gadā salīdzinājumā ar 2009. gadu samazinājās. Turklāt bankām, kas saņēma aktīvu glābšanas vai kapitalizācijas atbalstu 2009. un 2010. gadā, bija jāveic obligāta pārstrukturēšana. 37. Daudzu Eiropas banku pārstrukturēšana bija viens no lielākajiem pārbaudījumiem 2010. gadā, un tās pamatā bija trīs galvenie principi: i) ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošana bez valsts atbalsta, balstoties uz pienācīgu pārstrukturēšanas plānu; ii) sloga sadalīšana starp banku/tās akcionāriem un valsti; iii) konkurences izkropļojumu ierobežošana, parasti izmantojot strukturālus (atsavināšana) un ar rīcību saistītus pasākumus (pārņemšanas aizliegumi vai agresīvas komercprakses ierobežojumi). 2010. gadā Komisija apstiprināja 14 banku pārstrukturēšanu vai likvidāciju. Nozīmīgākās no šīm lietām bija Aegon , Dexia , Ethias , Parex un Sparkasse Köln/Bonn [27]. Komisija visus attiecīgos pasākumus apstiprināja un noteica saistošus rīcības un strukturālos pasākumus. Komisija pieņēma negatīvu lēmumu Banco Privado Português lietā, un pašlaik notiek šīs bankas likvidācija[28]. 38. Politikas pasākumu rezultātā relatīvi ātri tika pārvarēts ievērojamais banku finansējuma trūkums, kas sākās 2008. gada rudenī. Tomēr valstu parāda krīze, kas iestājās 2010. gada pirmajā pusē, skaidri parādīja, ka, lai gan bija daži uzlabojumi salīdzinājumā ar 2008. gada beigu krīzes situāciju, stresa līmenim finanšu tirgos tomēr bija vajadzīgs mērķtiecīgs papildu krīzes atbalsts arī pēc 2010. gada. 2010. gada 1. decembrī Komisija pagarināja finanšu nozarei piemērojamo krīzes atbalsta pasākumu noteikumu termiņu līdz 2011. gada beigām[29]. Tomēr, ņemot vērā pierādījumus, ka bankām bija mazāk grūtību iegūt tirgū kapitālu, Komisija no 2011. gada 1. janvāra ieviesa prasību katram rekapitalizācijas vai aktīvu glābšanas atbalsta saņēmējam iesniegt pārstrukturēšanas plānu neatkarīgi no tā, vai banka tiek uzskatīta par būtībā drošu vai nonākušu grūtībās. 1.1.2. Reāl ās ekonomikas atbalsta pagaidu shēmas ievie ša na 39. Komisija 2008. gadā pieņēma pagaidu shēmu[30] ar mērķi atvieglot uzņēmumu piekļuvi finansējumam krīzes apstākļos. No tās ieviešanas līdz 2010. gada 1. oktobrim Komisija apstiprināja 73 shēmas un četrus ad-hoc atbalsta pasākumus. Apstiprinātā atbalsta apjoms 2009. gadā bija EUR 82,5 miljardi (0,7 % no ES IKP). 40. Galvenie izmantotie pasākumi bija saderīgs ierobežota apjoma atbalsts, subsidētas garantijas un subsidēti aizdevumi. Nosacījumu atvieglošana, lai izņēmuma kārtā apstiprinātu valdības eksporta kredīta apdrošināšanu Kopienā, palīdzēja atbalstīt tirdzniecību. Pielāgojumi riska kapitāla jomā arī tika uzņemti pozitīvi kā būtisks signāls privātiem investoriem. Mazāks skaits dalībvalstu izmantoja subsidētos aizdevumus videi draudzīgu produktu ražošanai. Tika saņemti paziņojumi tikai no piecām dalībvalstīm[31]. 41. Ņemot vērā lēno atlabšanu, Komisija uzskatīja, ka ir pāragri pilnībā izbeigt pagaidu shēmas darbību 2010. gada beigās. Pakāpeniska darbības izbeigšana pašreizējā tirgus situācijā tika uzskatīta par piemērotāku. Komisija 2010. gada 1. decembrī apstiprināja pagaidu shēmas termiņa pagarinājumu[32] līdz 2011. gada beigām, fokusējoties uz MVU un ierobežotu pasākumu spektru. Tika saglabāti pasākumi saistībā ar nenovērstajām tirgus nepilnībām, īpaši problēmām, kas joprojām pastāv attiecībā uz MVU piekļuvi finansējumam, paredzot stingrākus nosacījumus, lai atspoguļotu pakāpenisko pāreju uz normālu valsts atbalsta politiku. 1.1.3. Konkurences politikas ieguldījums Grieķijas un Īrijas ekonomikas stabilizācijas programmās 42. Grieķija 2010. gadā nonāca vājas fiskālās pozīcijas situācijā. Lai atbalstītu Grieķijas valdības centienus atgūt ekonomikas līmeni, Komisija, Eiropas Centrālā banka un Starptautiskais Valūtas fonds 2010. gada 2. maijā pieņēma trīs gadu ekonomikas stabilizācijas programmu[33], ko ar abpusējiem aizdevumiem finansē eurozonas dalībvalstis par kopējo summu EUR 80 miljardi un atbalsta Starptautiskais Valūtas fonds ar atbalsta vienošanos aptuveni EUR 30 miljardu apjomā. Grieķijas iestādes apstiprināja daudzgadu fiskālās konsolidācijas programmu un strukturālās reformas, lai atgūtu Grieķijas ekonomikas ilgtspējību, atjaunotu uzticību valsts parāda tirgū un saglabātu eurozonas stabilitāti. Lai nostiprinātu Grieķijas finanšu sistēmu, Komisija apstiprināja papildu valdības garantiju izsniegšanu[34], tika izveidots neatkarīgs Finanšu stabilitātes fonds banku kapitāla atbalstam[35] un tika iesniegti sešu rekapitalizēto banku pārstrukturēšanas plāni saskaņā ar ES valsts atbalsta noteikumiem. Bez tam ekonomikas stabilizācijas programmas strukturālās reformas ietvēra konkurences jautājumu. Tādējādi Grieķija sadarbojās ar Komisiju jauna investīciju likuma izstrādes, Grieķijas konkurences iestādes reformu un slēgto profesiju liberalizācijas jautājumā. 43. Attiecībā uz Īriju situācija ļoti saspringta gan banku, gan valsts parāda jomā kļuva gada pēdējā ceturksnī. Smaga ekonomiskā krīze kopā ar pārāk lielo banku nozari, kas darbojās ar lieliem zaudējumiem, radīja lielu slogu Īrijas valsts parādam. Komisija, Eiropas Centrālā banka, Starptautiskais Valūtas fonds un Īrijas iestādes 2010. gada 28. oktobrī apstiprināja kopēju programmu[36]. Programmā paredzēts EUR 85 miljardu aizdevums Īrijai, no kuriem EUR 35 miljardi būs pieejami banku dzīvotspējas atjaunošanai. Programmā paredzēts slēgt divas vietējās bankas ( Anglo Irish Bank un INBS ), bet citas tiks kapitalizētas un pārstrukturētas saskaņā ar ES valsts atbalsta noteikumiem. Attiecībā uz strukturālām reformām, kas saistītas ar konkurenci, tiks ieviesti vairāki politikas pasākumi, lai atbalstītu konkurenci produktu un enerģētikas tirgos un citās tīkla nozarēs. Tie ietver izmaiņu ieviešanu tiesību aktos, lai atceltu tirdzniecības un konkurences ierobežojumus aizsargātās nozarēs, pievēršoties pašreizējai dažu nozaru izslēgšanai no valsts konkurences tiesību darbības jomas un uzlabojot pret konkurenci vērstu rīcību novēršanu. 1.2. Pretmonopola noteikumu izpildes pasākumi 1.2.1. Noteikumu izveido ša na — grupu atbrīvojuma regulu pārskats Grupu atbrīvojuma regula vertikālo nolīgumu jomā 44. Komisija 2010. gada 20. aprīlī pieņēma pārskatītu grupu atbrīvojuma regulu[37] un pamatnostādnes[38] vertikālo nolīgumu jomā, t.i., attiecībā uz nolīgumiem starp piegādātājiem un pircējiem, kas darbojas dažādos ražošanas un izplatīšanas ķēdes līmeņos produktu un pakalpojumu piegādē un izplatīšanā. 45. Pārskatīto noteikumu pamatprincips saglabājas tāds, ka uzņēmumi ar ierobežotu tirgus ietekmi var izlemt, kā izplatīt savus produktus, ja vien to nolīgumos nav paredzēta cenu noteikšana vai citi skaidri definēti ierobežojumi. Tomēr noteikumi tika pārskatīti, lai ņemtu vērā gan pircēju, gan pārdevēju iespējamo tirgus ietekmi un visu nolīguma pušu tirgus daļa būtu mazāka par 30 %, kas ļautu saņemt grupu atbrīvojumu. 46. Regulā un attiecīgajās pamatnostādnēs ņemta vērā arī straujā interneta kā tiešsaistes pārdošanas un pārrobežu tirdzniecības virzītājspēka attīstība, kas palielina patērētāju izvēles iespējas un cenu konkurenci. Ar jaunajos noteikumos sniegtajiem precizējumiem un lielāku paredzamību izplatītājiem tiek dots tiešs pamudinājums izvērst tiešsaistes darbības, lai sasniegtu patērētājus visā ES un tie savukārt varētu sasniegt izplatītājus, tādējādi pilnībā atraisot digitālā iekšējā tirgus potenciālu. Grupu atbrīvojuma regulas horizontālās sadarbības nolīgumu jomā 47. Komisija 2010. gada 14. decembrī pieņēma jaunus noteikumus un pamatnostādnes, lai novērtētu horizontālās sadarbības nolīgumus, t.i., tādus nolīgumus, kas noslēgti starp uzņēmumiem, kuri darbojas vienā piegādes ķēdes līmenī, piemēram, nolīgumi par sadarbību pētniecības un izstrādes, ražošanas, iepirkumu, tirdzniecības, standartizācijas un informācijas apmaiņas jomā. Jaunajā sistēmā ir divas grupu atbrīvojuma regulas — pētniecības un izstrādes nolīgumu jomā un specializācijas un kopējas ražošanas nolīgumu jomā[39] — un horizontālās pamatnostādnes[40]. 48. Komisijas pieeja jaunajos noteikumos ir ļaut uzņēmumiem maksimālu brīvību sadarboties, tajā pašā laikā aizsargājot konkurenci no tādas sadarbības, kas ir pretrunā LESD 101. pantam, piemēram, kaitējot patērētājiem. Komisijas uzskats par sadarbību starp konkurentiem būtībā nav mainījies kopš iepriekšējiem 2000. gadā ieviestajiem noteikumiem. Tomēr jaunie noteikumi par horizontālās sadarbības nolīgumiem ir daudz detalizētāki, ērtāk lietojami un skaidrāki nekā iepriekšējie. Divas galvenās reformas iezīmes ir jauna nodaļa par informācijas apmaiņu un būtiski grozījumi nodaļā par standartizācijas nolīgumiem. Pēdējā cita starpā paskaidroti galvenie nosacījumi, lai nodrošinātu konkurētspējīgus standartu noteikšanas procesus, un ievērots mērķis izveidot efektīvāku standartu sistēmu Eiropā, kā noteikts stratēģijas “Eiropa 2020” pamatiniciatīvā “Integrēta rūpniecības politika globalizācijas laikmetam”[41]. Nozaru grupu atbrīvojuma regulas 49. Apdrošināšanas nozarē jaunā Apdrošināšanas grupu atbrīvojuma regula[42] tika pieņemta 2010. gada 24. martā. Komisija 27. maijā pieņēma jaunus konkurences noteikumus nolīgumiem starp transportlīdzekļu ražotājiem un to pilnvarotajiem tirgotājiem, remontdarbnīcām un rezerves daļu izplatītājiem[43]. Ar jaunajiem noteikumiem konkurences politika automobiļu tirgū lielos vilcienos saskaņota ar vispārīgo režīmu, kas piemērojams citās nozarēs. 1.2.2. ES pretmonopola noteikumu piemērošana privāttiesību jomā 50. ES pretmonopola noteikumu piemērošana privāttiesību jomā ir būtisks papildinājums spēcīgai Komisijas un valstu konkurences iestāžu publisko tiesību aizsardzībai. Savā 2008. gada Baltajā grāmatā par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām[44] Komisija ieteica vairākus pasākumus, piemēram, kolektīvu tiesisko aizsardzību un attiecīgo zaudējumu apmēra noteikšanu, lai patērētājiem un uzņēmējiem uzlabotu iespēju saņemt atlīdzību par konkurences noteikumu pārkāpumu radītajiem zaudējumiem. 51. Komisijas ieteikumi par kolektīvu tiesību aizsardzību izraisīja plašas sabiedrības diskusijas arī ārpus pretmonopola jomas, pievēršot uzmanību kolektīvās tiesiskās aizsardzības lomai gadījumos, kad viens ES noteikumu pārkāpums rada kaitējumu lielām cietušo grupām. Komisija nolēma sagatavot sabiedrisku apspriešanu, kas varētu palīdzēt identificēt kopējus principus iespējamiem tiesību aktu priekšlikumiem nākotnē saistībā ar kolektīvu tiesisko aizsardzību. Paziņojumu par šiem principiem paredzēts pieņemt 2011. gadā. 1.2.3. LESD 101. panta piemēro ša na — karteļi 52. Komisija 2010. gadā pieņēma septiņus lēmumus par karteļiem[45], uzliekot 70 uzņēmumiem naudas sodus par kopējo summu vairāk nekā EUR 3 miljardi un tādējādi saglabājot spēcīgus izpildes pasākumus cīņai pret karteļiem. 53. Komisija pievērsa uzmanību efektīvāka procesa sekmēšanai, piemērojot izlīguma procedūru. Komisija 2010. gadā pieņēma divus pirmos izlīguma lēmumus — pilnīgu izlīguma lēmumu DRAM lietā un jaukta tipa izlīguma lēmumu Animal Feed Phosphates lietā. DRAM lieta bija pavērsiens ES karteļu praksē, jo izlīgums attiecās uz visiem desmit lietā iesaistītajiem uzņēmumiem, un lēmums netika pārsūdzēts. 54. Ņemot vērā ekonomisko krīzi, 2010. gadā pieņemto septiņu karteļu lēmumu rezultātā tika iesniegti 32 pieteikumi par soda naudas samazināšanu maksātnespējas dēļ[46], no kuriem deviņi tika apmierināti pēc sīkas pieprasījuma iesniedzēju finansiālās situācijas analīzes. 1.2.4. LESD 101. panta piemēro ša na — citi nolīgumi un saskaņotas darbības 55. Komisija 2010. gadā izbeidza lielu pretmonopola lietu saskaņā ar LESD 101. pantu gaisa transporta nozarē, padarot British Airways , American Airlines un Iberia piedāvātās saistības par tiesiski saistošām[47]. Šis lēmums dos būtiskas priekšrocības Eiropas patērētājiem, nodrošinot pietiekamu konkurenci transatlantiskajos reisos, īpaši no Londonas. 56. Finanšu pakalpojumu nozarē Komisija apstiprināja par saistošām Visa saistības par daudzpusējām starpbanku komisijas maksām tūlītēja debeta karšu darījumiem, ko piemēro pārrobežu darījumiem EEZ un iekšzemes darījumiem deviņās EEZ valstīs[48], saskaņojot tās ar MasterCard 2009. gada 1. aprīļa vienpusējo apņemšanos[49] un maksājumu veidiem piemērojot „komersanta izvēles neietekmēšanas metodoloģijas” kritērijus. 57. Komisija pieņēma arī savu pirmo pretmonopola lēmumu veselības pakalpojumu tirgū. Tā uzlika EUR 5 miljonu lielu naudas sodu Francijas Farmaceitu asociācijai[50] par tās rīcību Francijas tirgū attiecībā uz klīniskiem laboratorijas izmeklējumiem. 1.2.5. LESD 102. panta piemēro ša na — dominējo š ā stāvokļa ļaunprātīga izmanto ša na 58. Komisija turpināja izpildes pasākumus saskaņā ar LESD 102. pantu, konkrēti, pieņemot četrus lēmumus enerģētikas nozarē un uzsākot vairāku lietu izmeklēšanu informācijas un komunikāciju tehnoloģiju nozarē. 59. Enerģētikas nozarē Komisija balstījās uz savu 2007. gada enerģētikas nozares apsekojumu, pieņemot četrus būtiskus pretmonopola lēmumus, ar kuriem tika par saistošām padarītas uzņēmumu saistības izbeigt iespējamos pārkāpumus. Tie attiecās uz uzņēmumiem Francijā, Zviedrijā, Vācijā un Itālijā, kas ar dažādiem līdzekļiem ierobežoja piekļuvi enerģētikas tirgum, piemēram, noslēdzot ilgtermiņa apgādes līgumus, kas ierobežo tālākpārdošanu, vai ierobežojot pieejamās transporta vai eksporta jaudas enerģētikas tīklos[51]. 60. Informācijas un komunikāciju tehnoloģiju tirgos Komisija uzsāka procedūru pret IBM par iespējamu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu lieldatoru tirgū un pret Google Inc par iespējamu dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu tiešsaistes meklēšanas, tiešsaistes reklāmas un tiešsaistes reklāmas starpniecības jomā. Komisija uzsāka divas iepriekšējas izmeklēšanas par Apple uzņēmējdarbību attiecībā uz iPhone . Abas izmeklēšanas tika izbeigtas pēc tam, kad Apple apņēmās mainīt savu praksi[52]. Lēmumu skaits pretmonopola un karteļu lietās, pa gadiem un veidiem, 2005.–2010. gads [pic] 1.3. Apvienošanās kontrole 61. 2010. gadā paziņoto apvienošanās gadījumu skaits ekonomiskās krīzes dēļ bija zems. Kopā Komisijai tika paziņots par 274 darījumiem, 16 lēmumiem tika piemēroti nosacījumi, un šajā gadā netika pieņemts neviens lēmums par aizliegumu. Lielākā daļa paziņoto apvienošanās gadījumu — 55 % no paziņojumiem — tika apstiprināti bez nosacījumiem, izmantojot parasto vai vienkāršoto procedūru. 62. Komisija 2010. gadā pēc sīkas analīzes otrajā izmeklēšanas posmā pieņēma trīs lēmumus apvienošanās lietās Oracle/Sun Microsystems [53] (sk. turpmāk 2.4. iedaļu), Monsanto/Syngenta [54] un Unilever/Sara Lee Body [55]. 63. Pēc sīkākas izmeklēšanas Komisija 2010. gada 17. novembrī atļāva Šveices uzņēmumam Syngenta pārņemt ASV uzņēmuma Monsanto pasaules mēroga saulespuķu sēklu biznesu ar nosacījumu, ka tiek pārdots bizness attiecībā uz Мonsanto saulespuķu hibrīdiem, kas tiek pārdoti vai oficiāli izmēģināti Spānijā un Ungārijā, kā arī šo hibrīdu izveidošanā izmantotajām vai Spānijai un Ungārijai paredzēto pašreiz veidoto hibrīdu vecākaugu līnijām. 64. Komisija tajā pašā dienā apstiprināja arī Anglijas–Holandes patēriņa preču uzņēmuma Unilever plānoto ASV personīgās higiēnas un veļas mazgāšanas produktu uzņēmuma Sara Lee Corp pārņemšanu, izvirzot nosacījumus. Komisijas detalizētajā izmeklēšanā pierādījās, ka apvienošanās dotu Unilever ļoti spēcīgu vadošo lomu vairākos dezodorantu tirgos, apvienojot pušu zīmolus, konkrēti, Sanex ar Dove un Rexona , kas pašlaik ir konkurenti. Lai novērstu šādu situāciju, apvienošanā iesaistītās puses piedāvāja atbrīvoties no Sara Lee piederošā Sanex zīmola un attiecīgā biznesa Eiropā. Galīgo lēmumu skaits apvienošanās lietās, pa gadiem un veidiem, 2005.–2010. gads [pic] 1.4. Valsts atbalsta kontrole 65. Lielākā daļa no 2010. gadā apstiprinātā atbalsta attiecās uz horizontāliem mērķiem Eiropas kopējās interesēs, piemēram, kultūras un vēsturiskā mantojuma saglabāšanu, reģionālo kohēziju, vides aizsardzību, pētniecību, izstrādi un inovācijām, kā arī dabas katastrofu radīto zaudējumu kompensēšanu, neatkarīgi no atbalsta saistībā ar ekonomikas un finanšu krīzi. Dalībvalstis plaši izmantoja Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas[56]iespējas, saskaņā ar kuru regulas kritērijiem atbilstošus pasākumus var ieviest, iepriekš nepaziņojot Komisijai. Komisija 2010. gadā saņēma informāciju no dalībvalstīm par 414 šādu jaunu pasākumu ieviešanu. 66. Attiecībā uz apstiprinātā atbalsta apjomu dati tiek apkopoti ar viena gada nobīdi valsts atbalsta progresa ziņojumos, ko sagatavo divreiz gadā. Kopējais atbalsta apjoms, neskaitot pasākumus, kas attiecās uz krīzi, 2009. gadā bija 0,62 % no IKP jeb EUR 73,2 miljardi — nedaudz vairāk nekā 2008. gadā (0,58 % no IKP). Vidēji 84 % no atbalsta rūpniecībai un pakalpojumiem tika piešķirti horizontāliem kopējo interešu mērķiem[57]. 67. 2010. gads bija pirmais gads, kurā pilnībā bija spēkā vienkāršošanas pasākumu kopums. Šajos pasākumos ir ietverts paraugprakses kodekss[58] un paziņojums par vienkāršoto procedūru[59], kuru abu mērķis ir uzlabot valsts atbalsta procedūru efektivitāti, pārredzamību un paredzamību. Pirmie paraugprakses kodeksa rezultāti bija daudzsološi, īpaši attiecībā uz sūdzību izskatīšanu — lielāks sūdzību iesniedzēju skaits tika informēts par iesniegto sūdzību statusu. Kopējā dalībvalstu piešķirtā valsts atbalsta attīstība, % no ES IKP, 2004.–2009. gads[60] [pic] 1.4.1. Horizontālais valsts atbalsts Reģionālais atbalsts 68. Saskaņā ar valsts reģionālā atbalsta pamatnostādnēm 2007.–2013. gadam[61] Komisija sagatavoja pārskatu par valsts atbalsta statusu un atbalsta maksimālo robežu statistiskā efekta reģioniem, kas pārejas posmā līdz 2010. gada beigām bija atbalstāmās teritorijas statusā saskaņā ar 107. panta 3. punkta a) apakšpunktu. Tāpat Komisija apstiprināja izmaiņas valsts reģionālā atbalsta kartēs, par ko ziņoja trīs dalībvalstis (Francija, Īrija un Itālija) attiecībā uz konkrētiem apgabaliem, kuriem var piešķirt reģionālo atbalstu saskaņā ar 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu. 69. Komisija 2010. gadā apstiprināja reģionālo atbalstu sešiem lieliem investīciju projektiem. Četri no šiem projektiem ir saules enerģijas nozarē, trīs Vācijā un viens Spānijā[62], bet citi investīciju projekti ir mehānikas rūpniecībā Vācijā un Itālijā[63]. Bez tam tika apstiprināti pieci ad hoc atbalsta pasākumi atsevišķu uzņēmumu investīcijām saskaņā ar reģionālā atbalsta kartēm 2007.–2013. gadam, kā arī desmit reģionālā atbalsta shēmas, no kurām piecas attiecās uz attālākajiem reģioniem. Komisija 2010. gadā slēdza trīs oficiālās izmeklēšanas procedūras ar vienu pozitīvu[64] un diviem negatīviem lēmumiem attiecībā uz nelikumīgu papildu atbalstu MVU uzņēmumam Sovello AG [65] un nesaderīgu valsts atbalstu uzņēmumam Fri-el Acerra [66] stimulējošās ietekmes trūkuma un nepietiekama reģionālā ieguldījuma dēļ. Vides atbalsts 70. Komisija apstiprināja vairākus pasākumus, lai atbalstītu energotaupību un enerģijas ražošanu no atjaunojamiem avotiem saskaņā ar vides atbalsta pamatnostādnēm[67]. Lielāks šo paziņojumu skaits attiecās uz relatīvi lielu individuālo atbalstu (investīciju atbalsts par vairāk nekā EUR 7,5 miljoniem uz uzņēmumu), un tiem bija jāveic detalizētāks ekonomiskais novērtējums saistībā ar vairāk uz ekonomiku vērstu pieeju valsts atbalsta analīzē. Apstiprinātās shēmas galvenokārt attiecās uz atbalstu enerģijai no atjaunojamiem avotiem un oglekļa uztveršanas un uzglabāšanas projektiem. Pētniecība, izstrāde un inovācija 71. Inovācijām ir centrāla vieta stratēģijā “Eiropa 2020”, un pamatiniciatīvā par Inovācijas savienību[68] uzsvērta nepieciešamība uzlabot inovāciju finansējumu Eiropā, lai paaugstinātu to sniegumu. Kopienas nostādnes pētniecības, attīstības un inovācijas jomā[69] atbalsta šo mērķi, atvieglojot dalībvalstīm iespēju mērķtiecīgāk piešķirt valsts atbalstu konkrēto tirgus nepilnību novēršanai. Komisija 2010. gadā apstiprināja divpadsmit atbalsta shēmas par kopējo budžetu vairāk nekā EUR 5 miljardi, balstoties uz šo shēmu, un nolēma uzsākt oficiālu izmeklēšanas procedūru par vienu lietu, kas vēlāk tika atsaukta. No šiem pasākumiem pieci bija tīras pētniecības un izstrādes shēmas, četri — uz inovāciju orientētas shēmas, bet četri bija jaukta veida pasākumi. Bez tam pēc padziļināta ekonomiskā novērtējuma Komisija izlēma necelt iebildumus pret desmit individuāli paziņojamiem atbalsta pasākumiem lieliem pētniecības un izstrādes projektiem, kas attiecās uz jauniem procesiem biometāna ražošanā, kompozītmateriālu izmantošanu atsevišķu lidaparātu detaļu izgatavošanā un pusvadītāju ierīču litogrāfiju. Turklāt tā pārbaudīja iesniegto informāciju par atbalstu 52 citos pētniecības un izstrādes projektos, kas pārsniedza EUR 3 miljonus, lai arī par tiem nebija jāsniedz individuāls paziņojums. 72. Saskaņā ar Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu tika iesniegtas arī 40 shēmas par atbalstu fundamentāliem pētījumiem, 91 shēma — rūpnieciskiem pētījumiem un 86 — eksperimentālai izstrādei. Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu izmantoja arī dalībvalstis pasākumiem saistībā ar inovāciju, no kuriem 42 attiecās uz rūpnieciskā īpašuma tiesībām MVU, 21 — uz jauniem inovatīviem uzņēmumiem, 24 — uz konsultācijām un atbalsta pakalpojumiem inovācijai un 11 — uz augsti kvalificētu darbinieku izmantošanu. Atbalsts riska kapitāla veicinā ša nai 73. MVU riska kapitāla finansēšanas jomā Komisija apstiprināja septiņus pasākumus saskaņā ar riska kapitāla pamatnostādnēm[70] par kopējo budžetu EUR 380 miljoni. No šiem pasākumiem trīs neatbilda drošās zonas noteikumiem, un tiem tika veikts sīkāks novērtējums. Bez tam 2010. gadā tika ieviestas vienpadsmit atbalsta shēmas saskaņā ar Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu, ko dažas dalībvalstis arvien biežāk izmantoja riska kapitāla nolūkos. 1.4.2. Atbalsts ogļu ieguves un lauksaimniecības nozarēm 74. Pēc Komisijas 2010. gada jūlija ierosinājuma Padome 2010. gada 10. decembrī pieņēma lēmumu par valsts atbalstu, lai atvieglotu nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšanu[71], ņemot vērā pašreizējās regulas darbības izbeigšanos 2010. gada beigās[72]. Dalībvalstis varēs piešķirt atbalstu ogļu rūpniecībai, ja ir raktuvju slēgšanas plāns ar termiņu ir līdz 2018. gada 31. decembrim, un līdz 2027. gadam segt ārkārtējas izmaksas (sociālā labklājība, raktuvju sanācija vai notekūdeņu novadīšana), kas saistītas ar raktuvju slēgšanu. 75. Valsts atbalstu, ko piešķir lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarei, Komisija novērtē, balstoties uz pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē 2007.–2013. gadā[73]. 2010. gadā tika reģistrētas 214 jaunas valsts atbalsta lietas un pieņemts 161 lēmums. 1.4.3. Valsts atbalsta tiesību normu piemēro ša na valstu tiesās 76. Saskaņā ar nesen veiktu pētījumu[74] valstu tiesās tiek iesniegts arvien vairāk lietu. Komisija 2010. gadā turpināja centienus uzlabot valsts atbalsta tiesību normu piemērošanas sistēmu privāttiesību jomā valsts līmenī, pievēršot uzmanību komunikācijai ar valstu tiesnešiem. 2010. oktobrī tā publicēja rokasgrāmatu “ES valsts atbalsta tiesību normu piemērošana valstu tiesās”[75], lai palīdzētu valstu tiesnešiem valsts atbalsta lietās. 1.4.4. Valsts atbalsta pasākumu novērtējums pēc izpildes 77. Lai nodrošinātu efektīvu valsts atbalsta noteikumu piemērošanu, Komisija kopš 2006. gada veic regulāru uzraudzību nepaziņotiem atbalsta pasākumiem, kas piešķirti saskaņā ar Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu vai apstiprinātajām shēmām. Uzraudzība pēc izpildes 2010. gadā ietvēra pasākumus, uz kuriem attiecas Vispārējā grupu atbrīvojuma regula, kā arī atbalstu riska kapitāla veidā, atbalstu transporta nozarei, platjoslas jomā, kultūrai un kuģu būves nozarei. Pirmo novērtējumu rezultāti parādīja, ka shēmas un grupu atbrīvojuma regulas darbojas apmierinoši. Nedaudzos gadījumos tika identificētas atsevišķas problēmas vai procedūru neievērošana. 1.4.5. Atgū ša nas politika 78. Kad nelikumīgs atbalsts tiek paziņots par nesaderīgu, Komisija pieprasa tā atgūšanu no dalībvalsts, kas to piešķīrusi, lai atjaunotu iepriekšējo tirgus situāciju. Atgūtā nelikumīgā vai nesaderīgā atbalsta apjoms ir palielinājies no EUR 2,3 miljardiem 2004. gada decembrī līdz EUR 10,9 miljardiem 2010. gada decembrī[76]. Vēl atgūstamā nelikumīgi vai nesaderīgi piešķirtā atbalsta īpatsvars ir samazinājies no 75 % līdz 14 %. 79. Lai nodrošinātu savu lēmumu labāku izpildi, Komisija 2010. gadā ierosināja trīs lietas saskaņā ar 108. panta 2. punktu[77] un vienu lietu saskaņā ar 260. panta 2. punktu[78], tādējādi izskatīšanā ir 26 lietas. 2010. gada beigās Komisijai bija 41 atvērta atgūšanas lieta. 2. Nozaru NORISES 2.1. FINAN šu pakalpojumi 80. Finanšu un ekonomiskā krīze 2010. gadā turpināja ietekmēt ES finanšu nozari. Pagaidu tiesiskais regulējums, kas tika izveidots 2008. gadā, tika pagarināts līdz 2011. gadam ar stingrākiem nosacījumiem. Tā ieviešana bija konkurences izpildes pasākumu galvenais mērķis visa gada laikā, īpaši atbalstīto finanšu iestāžu pārstrukturēšanas jomā[79]. 81. Tomēr Komisija saglabāja modrību attiecībā uz citām konkurences politikas problēmām, kas ietekmē nozari. Komisija apstiprināja par tiesiski saistošām Visa Europe 2010. gada aprīlī piedāvātās saistības attiecībā uz daudzpusējām banku komisijas maksām tūlītēja debeta karšu darījumiem, ko piemēro pārrobežu darījumiem EEZ un iekšzemes darījumiem deviņās EEZ valstīs[80], kā arī vairākus pārredzamības pasākumus[81]. Visa Europe maksimālās vidējās svērtās daudzpusējās banku komisijas maksas šiem darījumiem tiks samazinātas līdz 0,2 % saskaņā ar vienpusēju apņemšanos, ko iepriekš piedāvāja MasterCard [82]. Saistības tika novērtētas saskaņā ar „komersanta izvēles neietekmēšanas metodoloģiju”, ar kuru tiek mēģināts noteikt tāda līmeņa daudzpusējās banku komisijas maksas, lai tirgotājiem būtu vienalga, vai maksājums tiek veikts ar tūlītēja debeta karti vai skaidrā naudā. Komisija secināja, ka Visa Europe piedāvātajai daudzpusējo banku komisijas maksu likmei jābūt saistošai un izbeidza lietu attiecībā uz konkrētajām daudzpusējām banku komisijas maksām, uz kurām attiecas saistības, bet pārējā lietas daļa (tai skaitā kredītkaršu daudzpusējās banku komisijas maksas) joprojām tiek izskatīta. 82. Vienotā euro maksājumu telpa ( SEPA ) 2010. gadā joprojām bija nozīmīgs pretmonopola politikas aizstāvju temats finanšu pakalpojumu jomā, īpaši neoficiālu sarunu veidā ar Eiropas Maksājumu padomi. Piemēram, tika precizēts, ka SEPA atbilstīgas karšu shēmas nav jāievieš visās 32 SEPA teritorijas valstīs, paverot reālu iespēju ieviest tirgū jaunas shēmas. Bez tam Komisija 2010. gada 16. decembrī pieņēma priekšlikumu par tehnisko prasību izveidošanu kredīta pārvedumiem un tiešajiem debetiem euro[83]. Tajā ietverts noteikums aizliegt daudzpusējo banku komisijas maksu darījumiem ar tiešo debetu Vienotajā euro maksājumu telpā pēc pārejas perioda beigām, bet konkrētos apstākļos atļaut piemērot daudzpusējās banku komisijas maksas atteiktiem darījumiem. 83. Komisija 2010. gada 15. septembrī iesniedza priekšlikumu regulai par ārpusbiržas atvasinājumiem, centrālajiem darījumu starpniekiem un darījumu reģistriem, kas ietver vairākus pasākumus ar mērķi izveidot drošāku ārpusbiržas atvasinājumu tirgu un paaugstināt finanšu uzraudzību[84]. Tajā paredzēta vienota sistēma centrālajiem darījumu starpniekiem ES un izveidoti sadarbspējas noteikumu izveidošanas nosacījumi starp centrālajiem darījumu starpniekiem attiecībā uz naudas vērtspapīriem. Sadarbspējas noteikumi no konkurences perspektīvas jāuzņem pozitīvi, jo tie dod klientiem izvēles iespējas un ļauj centrālajiem darījumu starpniekiem konsolidēt tīrvērtes apjomus vienā subjektā. 84. Pēc divarpus gadu ilga pārskata, kurā ņemts vērā visu ieinteresēto tirgus dalībnieku un valstu konkurences iestāžu viedoklis, Komisija 2010. gada 24. martā pieņēma jaunu apdrošināšanas grupu atbrīvojuma regulu[85] par nolīgumiem attiecībā uz kopīgiem apkopojumiem, tabulām un pētījumiem, un konkrētu riska veidu kopīgu apdrošināšanu (apvienībām) apdrošināšanas nozarē. Jaunajā grupu atbrīvojuma regulā Komisija nolēma neiekļaut divus no četriem sadarbības veidiem, kas bija paredzēti iepriekšējā regulā, konkrēti — nolīgumus attiecībā uz apdrošināšanas polišu standarta noteikumiem un drošības ierīcēm, kas tagad iekļauti jaunajās horizontālajās pamatnostādnēs, kas pieņemtas 2010. gadā. 85. Finanšu nozarē 2010. gadā joprojām bija mazāk apvienošanās aktivitāšu. Komisija izskatīja lietas privātklientiem paredzēto banku pakalpojumu[86], aktīvu pārvaldības[87] un kopieguldījumu fondu pakalpojumu sadales[88] nozarē. Daudzu lietu pamatā bija valsts atbalsta pārstrukturēšanas lēmumi saistībā ar finanšu krīzi[89]. 2.2. Enerģija un vide 86. Komisija 2010. novembrī iesniedza enerģētikas stratēģiju turpmākajiem desmit gadiem saistībā ar stratēģijas “Eiropa 2020” pamatiniciatīvu „Resursu ziņā efektīva Eiropa”[90]. Atvērts un konkurētspējīgs vienotais tirgus enerģētikas nozarē palīdzētu nodrošināt drošu un ilgtspējīgu enerģijas piegādi par konkurētspējīgām cenām, mudinot strauji attīstīt atjaunojamos enerģijas avotus un veicinot jaunu videi draudzīgu tehnoloģiju izstrādi. 87. Komisija 2010. gadā turpināja īstenot 2007. gada enerģētikas nozares apsekojuma secinājumus un pieņēma četrus ievērojamus pretmonopola lēmumus, ar kuriem Komisija apstiprināja par saistošām uzņēmumu saistības novērst pārkāpumus. Šīm saistībām vajadzētu radīt nozīmīgu strukturālo ietekmi uz konkurenci enerģētikas iekšējā tirgū. 88. EDF klientu lietā[91]Komisijai bija bažas, vai EDF nav ļaunprātīgi izmantojis savu dominējošo stāvokli Francijā, noslēdzot piegādes līgumus, kas ar savu darbības jomu, termiņiem un īpašajiem noteikumiem ierobežoja tirgu, kā arī ietverot savos piegādes līgumos tālākpārdošanas ierobežojumus. EDF piedāvāja desmit gadus nodrošināt, lai citi piegādātāji var konkurēt par vidēji 65 % no EDF elektrības līgumiem ar lielākajiem Francijas rūpnieciskajiem lietotājiem katru gadu un ierobežot visu jauno ar lieliem rūpnieciskiem lietotājiem noslēgto līgumu termiņu uz pieciem gadiem. Bez tam EDF apņēmās novērst savos piegādes līgumos visus tālākpārdošanas ierobežojumus un palīdzēt klientiem, kas vēlas tālākpārdot elektrību. Šīm saistībām bija plānots stāties spēkā 2010. gada 1. jūlijā, bet termiņš tika atlikts uz 2011. gada 1. janvāri. 89. Svenska Kraftnät ( SvK ) lietā[92] Komisijai bija bažas, ka SvK var būt ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli Zviedrijas elektrības pārvades tirgū, ierobežojot starpsavienojumiem pieejamās eksporta jaudas, lai atvieglotu sava tīkla iekšējo pārslogojumu un rezervētu iekšzemes elektrību iekšzemes patēriņam. SvK piedāvāja darboties Zviedrijas elektrības tirgū, pamatojoties uz vairākām elastīgām izsoles zonām, sākot no 2011. gada 1. novembra. Tas ļautu elektrības tirdzniecībai pielāgoties pieejamajām pārvades jaudām, izmantojot tirgus cenas, nevis patvaļīgus pasākumus. 90. E.ON Gas lietā[93] Komisijas izmeklēšana parādīja, ka E.ON bija ilgtermiņā rezervējis lielāko daļu no pieejamās transporta jaudas savu gāzes piegādes tīklu pieejas vietās, tādējādi potenciāli liedzot citiem gāzes piegādātājiem pieeju Vācijas gāzes tirgum. Komisijas sākotnējais viedoklis bija tāds, ka ar ilgtermiņa rezervēšanu varēja būt pārkāpti ES noteikumi par dominējošās tirgus pozīcijas ļaunprātīgu izmantošanu. E.ON apņēmās līdz 2010. gada oktobrim atbrīvot aptuveni 15 % no cauruļvadu jaudas savu gāzes tīklu pieejas vietās. No 2015. gada oktobra E.ON vēl samazinās savu pieejas jaudas rezervāciju „NetConnect Germany” tīklā līdz 50 % un E.ON tīklā gāzei ar mazu siltumietilpību līdz 64 % no cauruļvadu jaudas. 91. ENI lietā[94] Komisijai bija bažas, ka ENI var būt ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli gāzes transporta tirgos, atsakoties dot konkurentiem pieeju transporta tīklā pieejamai jaudai, dodot pieeju nepraktiskā veidā un stratēģiski ierobežojot investīcijas ENI starptautiskās pārvades cauruļvadu sistēmā. ENI varētu būt bijis arī pamudinājums bloķēt konkurentus, lai aizsargātu savu peļņu pakārtotajos gāzes piegādes tirgos. ENI uzņēmās saistības strukturāli izbeigt savas starptautiskās transporta darbības saistībā ar gāzes importu Itālijā no Krievijas un Ziemeļeiropas. 92. Veicot pašreizējās izmeklēšanas, Komisija joprojām izskata atbalstu, kas piešķirts regulētu elektrības tarifu veidā Francijā un Spānijā. Regulēti tarifi var izraisīt pārmērīgas cenu priekšrocības elektrības tiešajiem lietotājiem un izraisīt tirgus bloķēšanu. Lielākajā daļā dalībvalstu vidēju un lielu uzņēmumu regulēti tarifi ir atcelti vai tiek pakāpeniski atcelti. Francija plāno pakāpeniski atcelt vidējo un lielo uzņēmumu regulētos tarifus līdz 2015. gadam saskaņā ar elektroenerģijas tirgus reformu ( loi Nome ), kas jāievieš no 2011. gada. Spānija atcēla šos tarifus 2009. gadā. 93. Komisija apstiprināja vairākus pasākumus, lai atbalstītu energotaupību, enerģijas ražošanu no atjaunojamajiem avotiem un piesārņoto vietu sanāciju saskaņā ar horizontālajām vides atbalsta pamatnostādnēm[95]. Konkrēti, Komisija apstiprināja investīciju atbalstu inovatīva ražošanas procesa ieviešanai vienam Vācijas tērauda ražotājam un investīciju atbalstu citam Vācijas tērauda ražotājam tērauda ražošanas procesā izdalītās gāzes otrreizējas pārstrādes procesa ieviešanai[96]. Komisija apstiprināja investīciju atbalstu biomasas katla būvēšanai Francijā[97] un augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtas būvēšanai Austrijā[98]. Komisija apstiprināja arī atbalstu divu piesārņotu vietu attīrīšanai Austrijā[99]. 94. Komisija izskatīja divus individuālā atbalsta pasākumus oglekļa uztveršanas un uzglabāšanas paraugprojektiem. Komisija apstiprināja investīciju atbalstu oglekļa uztveršanas un uzglabāšanas paraugprojektam Roterdamā, kur CO2 atdala no saražotās enerģijas un uzglabā izsmeltā gāzes atradnē[100]. Komisija apstiprināja arī investīciju atbalstu Nīderlandes strāvas ģeneratora projektam, kurā tiek pārbaudīta oglekļa uztveršanas un uzglabāšanas tehnoloģija ogļu gazifikācijas procesā[101]. 95. Elektroenerģijas apgādes drošības jomā Komisija apstiprināja atbalstu 400 MW termoelektrostacijas būvēšanai Latvijā[102], balstoties uz vairākiem īpašiem faktoriem, ieskaitot Latvijas enerģētikas tirgus izolāciju, Latvijas arvien lielāko atkarību no gāzes un Ignalīnas atomelektrostacijas slēgšanu Lietuvā 2009. gada beigās. Komisija apstiprināja arī Nīderlandes nodokļu atlaižu shēmu, lai veicinātu investīcijas mazu gāzes atradņu izpētē un izmantošanā Nīderlandes kontinentālajā šelfā Ziemeļjūrā[103]. Tā apstiprināja Spānijas atbalsta shēmu, lai piešķirtu kompensāciju elektroenerģijas ražotājiem par ražošanas vajadzību daļēju apmierināšanu ar vietējām oglēm, to noformējot kā sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības[104]. Lai arī Elektroenerģijas tirgus direktīva[105] ļauj dalībvalstīm veikt šādus pasākumus apgādes drošības nolūkos, uz tiem attiecas valsts atbalsta noteikumi, īpaši Kopienas nostādnes par valsts atbalstu attiecībā uz kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu[106]. Komisija neatklāja acīmredzamas kļūdas Spānijas pamatojuma novērtējumā attiecībā uz sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas saistību definīciju un pārliecinājās, ka visi nostādņu nosacījumi ir izpildīti. Turklāt, tā kā shēma ir pārejas pasākums, Spānija apņēmās to nepagarināt pēc 2014. gada. Tā uzņēmās saistības arī nodrošināt tās atbilstību pašreizējiem un turpmākajiem ES noteikumiem par valsts atbalstu ogļu ieguves nozarei. 2.3. Elektroniskās komunikācijas 96. Stratēģijas „Eiropa 2020” ietvaros Komisija 2010. gada 26. augustā nāca klajā ar Eiropas digitalizācijas programmu[107]. Tajā noteiktas Komisijas prioritātes digitālās ekonomikas jomā, tostarp vienota telekomunikāciju pakalpojumu tirgus izveidošana. Īpaši tajā uzsvērts Komisijas mērķis līdz 2015. gadam gandrīz pilnībā novērst atšķirības starp viesabonēšanas un valstu tarifiem. Tajā izvirzīts arī tālejošs mērķis ātrai un īpaši ātrai interneta piekļuvei Eiropā. 97. 2010. gadā efektīvākas konkurences rezultātā, pateicoties konkurences noteikumu ieviešanai, nozares reglamentēšanai, tehnoloģiju attīstībai un jauniem uzņēmējdarbības modeļiem, tika panāktas zemākas cenas elektronisko komunikāciju pakalpojumiem un inovatīvi pakalpojumu piedāvājumi. Komisijas 2010. gada jūnijā izdotajā ziņojumā[108] tika norādīts, ka ES telekomunikāciju tirgi kļūst konkurētspējīgāki, pateicoties Komisijas norādījumiem apspriešanās un pārskata procesā saskaņā ar ES reglamentējošajiem noteikumiem elektronisko komunikāciju jomā. 98. Telekomunikacja Polska lietā[109]Komisija 2010. gada 1. martā nosūtīja iebildumu paziņojumu Polijas uzņēmumam, sākotnēji secinot, ka tas ir pārkāpis 102. pantu, ļaunprātīgi izmantojot savu dominējošo stāvokli, atsacīdamies sniegt apmaksātu piekļuvi saviem vairumtirdzniecības platjoslas pakalpojumiem. 99. France Télécom un Deutsche Telekom Apvienotās Karalistes meitasuzņēmumu apvienošanās[110] tika apstiprināta 2010. gada 1. martā, uzsverot spektra īpašumtiesību nozīmi 4G tīklu izveidošanā. Izmeklēšanā pierādījās, ka pušu blakusesošo spektru apvienošanas rezultātā uzņēmums varētu izrādīties vienīgais mobilo sakaru tīkla pakalpojumu sniedzējs Apvienotajā Karalistē, kas vidējā termiņā varētu piedāvāt visātrdarbīgākos nākamās paaudzes mobilos datu pakalpojumus, izmantojot „Long Term Evolution” tehnoloģiju. Tāpēc apstiprinošais lēmums cita starpā ietvēra nosacījumu par ceturtdaļas no pušu apvienotā spektra atsavināšanu 1800 MHz joslā. 100. Lai sasniegtu savus mērķus līdz 2020. gadam piedāvāt ātru platjoslas pārklājumu visiem Eiropas pilsoņiem un īpaši ātru platjoslas pieslēgumu vismaz 50 % Eiropas mājsaimniecību, Komisija novērtēja un apstiprināja valsts atbalsta un citu valsts finansējuma veidu izmantošanu saskaņā ar platjoslas pamatnostādnēm[111] par aptuveni EUR 1,8 miljardiem, kas nodrošina kopējās investīcijas platjoslas tīklos par vairāk nekā EUR 3,5 miljardiem. 2.4. Informācijas un komunikāciju tehnoloģija s (IKT) 101. Efektīvi IKT produkti un pakalpojumi ir nozīmīgi gudrai izaugsmei, kas ir stratēģijas “Eiropa 2020” viens no galvenajiem mērķiem. Lai pilnībā atraisītu digitālās ekonomikas potenciālu, ir jāsaglabā jaunu uzņēmumu iespējas iekļūt tirgū un izaicināt esošos uzņēmumus. Konkurenci var veicināt ar sadarbspēju un efektīviem standartiem, jo tie parasti piesaista lielāku tirgus dalībnieku skaitu un samazina inovācijas izmaksas. 102. Ņemot to vērā, Komisija mēģināja sniegt sīkākas norādes par standartizācijas nolīgumiem savās 2010. gada 14. decembrī pieņemtajās pamatnostādnēs par sadarbības nolīgumiem. Lai pilnībā īstenotos pozitīva standartizācijas ietekme, standartu noteikšanas procesam jābūt pārredzamam un pieejamam visiem ieinteresētajiem tirgus dalībniekiem. Turklāt intelektuālā īpašuma tiesību īpašnieki tiek iedrošināti izsniegt licences ar taisnīgiem, saprātīgiem un nediskriminējošiem noteikumiem (“FRAND” saistības) un efektīvi ievērot tos, lai nodrošinātu pieejamību attiecīgajam standartam. 103. 2010. gada pavasarī Komisija uzsāka divas paralēlas iepriekšējās izmeklēšanas par Apple uzņēmējdarbības praksi attiecībā uz iPhone [112]. Apple piedāvāja garantijas remonta pakalpojumus tikai tajā valstī, kurā iPhone tika iegādāts, kā rezultātā varēja rasties EEZ tirgus sadalīšana. Apple bija ierobežojis arī sava licences līguma noteikumus un nosacījumus neatkarīgiem lietojumprogrammu izstrādātājiem, pieprasot izmantot Apple oriģinālos programmēšanas instrumentus un apstiprinātas programmatūras valodas, kas tādējādi kaitēja trešo personu programmatūrai. Tas galu galā būtu varējis izslēgt konkurenci ar lietojumprogrammām, kas izveidotas citu mobilo platformu darbībai. Tā kā Apple 2010. gada septembrī nolēma ieviest pārrobežu iPhone garantijas remonta pakalpojumus EEZ un atvieglot izstrādes instrumentu ierobežojumus iPhone lietojumprogrammām, Komisija abās lietās nolēma izbeigt izmeklēšanu. 104. 2010. gada 26. jūlijā Komisija uzsāka oficiālu pretmonopola izmeklēšanu pret IBM Corporation , balstoties uz diviem iespējamiem ES pretmonopola noteikumu pārkāpumiem attiecībā uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu lieldatoru tirgū[113]. Izmeklēšana pamatā attiecas uz IBM lieldatoru aparatūras un lieldatoru operētājsistēmu iespējamo sasaisti un par iespējamu izslēdzošu praksi attiecībā uz konkurējošiem lieldatoru uzturēšanas pakalpojumu sniedzējiem. 105. 2010. gada 30. novembrī Komisija pēc vairāku meklēšanas pakalpojumu sniedzēju sūdzību saņemšanas ierosināja oficiālu procedūru pret Google [114], lai sīkāk izmeklētu apgalvojumus, ka Google ir ļaunprātīgi izmanto dominējošo tirgus stāvokli tiešsaistes meklēšanā, tiešsaistes reklāmā un tiešsaistes reklāmas starpniecībā. 106. Microsoft nosūtīja Komisijai pirmos divus ziņojumus par Choice Screen programmatūras ieviešanu, ko Microsoft solīja izplatīt Windows lietotājiem EEZ, lai piedāvātu objektīvu izvēli starp plašāk lietotajām tīmekļa pārlūkprogrammām[115]. Līdz 2010. gada novembra beigām Choice Screen bija skatīts vairāk nekā 270 miljonus reižu, un saistībā ar to bija lejupielādēti vairāk nekā 84 miljoni tīmekļa pārlūkprogrammu. 107. 2010. gada 21. janvārī Komisija apstiprināja lielākā patentētas datubāzu programmatūras pārdevēja Oracle Corporation plānoto uzņēmuma Sun Microsystems pārņemšanu[116]. Pārņemšana radīja jautājumu par konkurences ietekmi uz tādu atvērtā pirmkoda programmatūras produktu kā Sun datubāze MySQL . Pēc izmeklēšanas otrā posma Komisija bez nosacījumiem apstiprināja šo pārņemšanu. 108. Komisija ar nosacījumiem apstiprināja uzņēmuma C isco veikto uzņēmuma Tandberg pārņemšanu[117], jo izmeklēšanā atklājās problēmas attiecībā uz progresīvo tehnoloģiju videokonferences produktu tirgu sadarbspējas jautājumu dēļ. Nosacījumi ietvēra C isco izveidotā Telepresence Interoperability Protocol nodošanu neatkarīgai nozares struktūrai, lai nodrošinātu sadarbspēju un ļautu citiem tirgotājiem piedalīties tā izstrādē. 2.5. Mediji 109. Saistībā ar pāreju uz digitālo apraidi Komisija 2010. gada novembrī nosūtīja Francijas iestādēm vēstuli ar oficiālu paziņojumu par 2007. gada Francijas likumu, ar kuru esošajiem analogās TV raidorganizācijām piešķir iespēju iegūt papildu valsts televīzijas kanālu, pārejot uz digitālo apraidi. Pārliecinošu pierādījumu trūkuma dēļ, ka šīs TV raidorganizācijas ieguva papildu kanālus, balstoties uz objektīviem, pārredzamiem, nediskriminējošiem un samērīgiem kritērijiem, Komisija uzskatīja, ka runa ir par ES tiesību aktu pārkāpumu[118]. 110. 2010. gada septembrī Itālijas komunikāciju iestāde esošās pārkāpumu procedūras ietvaros par Itālijas apraides normatīvajiem aktiem noteica kritērijus un noteikumus ar mērķi nodrošināt, ka jaunpienācējiem un mazākām esošajām kompānijām tiek piešķirts vairāk frekvenču, kas atbrīvojās digitālās dividendes rezultātā. Konkurss par šīm frekvencēm jāizsludina 2011. gadā. 111. 2010. gada decembrī Komisija apstiprināja uzņēmuma News Corporation veikto Apvienotās Karalistes maksas TV pakalpojumu sniedzēja British Sky Broadcasting ( SkyB ) pārņemšanu[119]. Komisija secināja, ka darījums būtiski nekavēs efektīvu konkurenci, neskarot Apvienotās Karalistes kompetento iestāžu izmeklēšanu par to, vai darījums ir saderīgs ar Apvienotās Karalistes interesēm mediju daudzveidībā. 112. Komisija turpināja apstiprināt valsts finansējumu sabiedriskajām raidorganizācijām, ja gan sabiedrisko pakalpojumu uzdevums, gan finansējums ir noteikti pilnīgi pārredzamā veidā un valsts finansējums nepārsniedz nepieciešamo, lai īstenotu sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu. 2010. gada 20. jūlijā Komisija ar pozitīvu lēmumu izbeidza oficiālās izmeklēšanas par Francijas un Spānijas sabiedrisko raidorganizāciju jauno finansēšanas sistēmu, ņemot vērā pakāpenisku atteikšanos no reklāmas[120], un pēc Nīderlandes izdarītajām izmaiņām un oficiālajām saistībām izbeidza izmeklēšanu arī par esošo Nīderlandes sabiedrisko raidorganizāciju finansēšanas režīmu[121]. 2.6. Farmācijas nozare 113. Pēc farmācijas nozares apsekojuma pabeigšanas 2009. gadā[122] Komisija paziņoja par to, ka pārskatīs tā saukto Pārredzamības direktīvu, ar kuru ir paredzēts noteikumu minimums cenu noteikšanas un atlīdzības procedūrām[123]. Pārskatīšanā tiks apskatīti veidi, kā uzlabot šo pasākumu pārredzamību un izvairīties no tirgus piekļuves aizkavēšanas, īpaši attiecībā uz patentbrīviem medikamentiem. Vairākas dalībvalstis (piemēram, Spānija, Itālija un Austrija) arī pieņēma nozares apsekojumā ietvertos ieteikumus par tirgus piekļuves uzlabošanu patentbrīviem medikamentiem. 114. Nozares apsekojums palīdzēja arī izveidot Kopienas patentu un specializētu Eiropas patentu strīdu izskatīšanas sistēmu, ievērojot Komisijas aizstāvēto un ieteikto modeli. 2010. gada 10. decembrī Padome norādīja, ka ciešāka sadarbība ir vienīgais veids, kā virzīties uz vienotas ES patentu sistēmas izveidi. Komisija iesniedza šādu priekšlikumu 2010. gada 14. decembrī[124]. 115. Komisija sāka arī uzraudzīt patentu izlīgumus ES[125]. Potenciāli problemātisko patentu izlīgumu īpatsvars farmācijas nozarē no 2008. gada jūlija līdz 2009. gada decembrim nokritās līdz 10 % salīdzinājumā ar 22 % periodā, par kuru tika veikts nozares apsekojums (no 2000. gada janvāra līdz 2008. gada jūnijam). Vienlaicīgs patentu izlīgumu kopējā skaita pieaugums liecina, ka Komisijas veiktie izpildes pasākumi uzņēmumus nekavē noslēgt izlīgumus. 116. Tiek veikti dažādi izpildes pasākumi, ņemot vērā nozares apsekojumu. Komisija izmeklē patentu izlīguma nolīgumus, kas noslēgti starp Servier un vairākiem nepatentētu produktu uzņēmumiem attiecībā uz hipertonijas medikamentu perindopril [126]. Līdzīgā jautājumā Komisija sāka oficiālu procedūru arī pret Dānijas farmācijas uzņēmumu Lundbeck attiecībā uz antidepresantu citalopram [127]. 117. Farmācijas nozare kļuva arī par vairāku valstu konkurences iestāžu prioritāti. Piemēram, Apvienotajā Karalistē Godīgas tirdzniecības birojs ( OFT ) 2010. gada februārī nosūtīja iebildumu rakstu uzņēmumam Reckitt Benckiser , kas atzina pārkāpumu un piekrita maksāt naudas sodu GBP 10,2 miljonu apmērā[128]. Itālijas konkurences iestāde uzsāka oficiālu izmeklēšanu pret uzņēmumu Pfizer par iespējamu patentu sistēmas ļaunprātīgu izmantošanu, mākslīgi pagarinot patentu aizsardzību medikamentam latanoprost . 118. Apvienošanās tendence farmācijas nozarē turpinājās gan tirgus iniciatoru, gan patentbrīvu produktu segmentā. Galvenās izskatītās lietas bija Abbott/Solvay Pharmaceuticals, Teva/Ratiopharm un Novartis/Alcon [129]. Šīs lietas tika apstiprinātas ar saistībām pirmajā izmeklēšanas posmā. Tā kā farmācijas uzņēmumi bieži izvērš savu darbību visā pasaulē, procedūras ietvēra sadarbību ar citām konkurences iestādēm visā pasaulē. 2.7. Veselības aprūpes pakalpojumi 119. Komisija pieņēma pirmo pretmonopola lēmumu veselības aprūpes tirgū, uzliekot naudas sodu EUR 5 miljonu apmērā Francijas Farmaceitu asociācijai ( ONP )[130]. Komisija atzina par prettiesisku ONP rīcību Francijas tirgū, veicot klīniski laboratoriskus izmeklējumus. Konkrēti, tā konstatēja, ka ONP ir ierobežojusi iespējamus cenu pazeminājumus klīniskajiem izmeklējumiem un konkrētu laboratoriju grupu attīstību, lai aizsargātu savu locekļu lielākās daļas ekonomiskās intereses. 120. 2010. gada laikā Komisija izskatīja vairākas privāto veselības pakalpojumu sniedzēju iesniegtās sūdzības par iespējami netaisnīgu attieksmi pret tiem vai iespējamu pārmērīgu kompensāciju valsts slimnīcām. Šīs sūdzības parasti bija no tādu dalībvalstu uzņēmumiem, kuru veselības aprūpes tirgi ir vairāk atvērti konkurencei (piemēram, Beļģija, Francija, Vācija un Nīderlande). 2.8. Transports 121. Ekonomikas lejupslīdei 2009. gadā bija būtiska ietekme uz gandrīz visām transporta nozarēm, bet 2010. gadā notika pakāpeniska atgūšanās. Līdz 2010. gada beigām gaisa un jūras transporta cenas lielā mērā atjaunojās pirmskrīzes līmenī. 2.8.1. Gaisa transports 122. 2010. gada 14. jūlijā Komisija izbeidza lielu pretmonopola lietu saskaņā ar 101. pantu gaisa transporta nozarē, padarot tiesiski saistošas saistības, ko piedāvāja British Airways , American Airlines un Iberia [131], ņemot vērā bažas par konkurenci saistībā ar to nolīgumu saskaņot cenas, jaudu, grafikus, tirgvedību un pārdošanu un sadalīt ienākumus transatlantiskajos reisos. Lai novērstu šīs bažas par konkurenci, minētās trīs aviokompānijas uzņēmās saistības atteikties no septiņiem nišu pāriem Londonas Hītrovas vai Londonas Getvikas lidostās četros reisos, piedāvāt tarifu kombinēšanas iespēju un īpašus proporcionālus nolīgumus un dot konkurentiem pieeju iesaistīto pušu biežo lidojumu programmām. Šis lēmums dos būtiskas priekšrocības Eiropas patērētājiem, nodrošinot pietiekamu konkurenci transatlantiskajos reisos, īpaši reisos no Londonas. 123. Gaisa transporta koncentrācija 2010. gadā bija būtisks apvienošanās kontroles uzdevums, atspoguļojot notiekošo nozares konsolidāciju. 2010. gada 14. jūlijā Komisija apstiprināja British Airways un Iberia apvienošanos pēc tirgus izpētes, kas pierādīja, ka apvienotais uzņēmums turpinās saskarties ar pietiekamu konkurences spiedienu pasažieru un gaisa kravu transporta, kā arī lidlauka pakalpojumu jomā[132]. 2010. gada 27. jūlijā Komisija apstiprināja United Airlines un Continental Airlines apvienošanos; abi uzņēmumi ir ASV pārvadātāji un piedāvā regulāru gaisa pasažieru un kravas transportu starp EEZ un ASV[133]. Tirgus izpēte apstiprināja šo transatlantisko tīklu papildinošo raksturu. 2010. gada 30. jūlijā Komisija uzsāka detalizētu izmeklēšanu par plānoto O lympic Air un Aegean Airlines apvienošanos, balstoties uz sākotnējām norādēm par to, ka plānotās apvienošanās rezultātā vairākos maršrutos varētu rasties ļoti lielas tirgus daļas[134]. 124. Eijafjadlajegidla vulkāna izvirdums Islandē 2010. gada aprīlī radīja vulkānisko pelnu mākoni, kas pārklāja lielāko daļu Eiropas, izņemot Vidusjūras reģiona gaisa telpu. 2010. gada 4. maijā Padome vienojās “atgādināt esošo tiesisko regulējumu, ko piemēro iespējamiem dalībvalstu atbalsta pasākumiem” (LESD 107. panta 2. punkta b) apakšpunkts) savos secinājumos par ES rīcību attiecībā uz vulkānisko pelnu mākoņa ietekmi uz gaisa transportu. Tomēr neviena dalībvalsts 2010. gadā šajā kontekstā neizteica vēlmi piešķirt valsts atbalstu gaisa transporta nozarei. 125. Vairāki valsts atbalsta pasākumi investīcijām lidostu infrastruktūrā tika apstiprināti kā saderīgi ar iekšējo tirgu — Apvienotajā Karalistē (Derijas lidosta), Somijā (Vāsas lidosta un Oulu lidosta) un Latvijā (Rīgas lidosta)[135]. Komisija arī izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru par nolīgumu, kas noslēgts līdz 2016. gadam starp Bratislavas lidostu un Ryanair , secinot, ka R yanair netiek piešķirtas nekādas priekšrocības[136]. 126. Turklāt Komisija 2010. gada februārī uzsāka oficiālas izmeklēšanas procedūras par valsts atbalsta aspektiem attiecībā uz aizdevumu, ko valsts iestāde ( Osinek ) piešķīrusi ČSA-Czech Airlines , un vēlāku aizdevuma nodrošinājuma atbrīvošanu[137], un par vairākiem Ungārijas iestāžu pasākumiem, lai atbalstītu valsts gaisa pārvadātāju Malév saistībā ar tā privatizāciju un pēc tam nacionalizēšanu[138] 2010. gada decembrī. Visbeidzot, Komisija 2010. gada novembrī apstiprināja glābšanas atbalstu aizdevumu instrumenta veidā par EUR 52 miljoniem Maltas aviokompānijai[139], lai risinātu A ir Malta likviditātes problēmas, līdz Komisijai tiek iesniegts pienācīgs pārstrukturēšanas plāns. 2.8.2. Dzelzceļa un iek šz emes transports 127. 2010. gada 17. septembrī Komisija pieņēma priekšlikumu pārstrādāt pirmo dzelzceļa tiesību aktu paketi[140]. Priekšlikuma mērķis ir paaugstināt konkurenci dzelzceļa tirgū, uzlabojot pieeju tādiem ar dzelzceļu saistītiem pakalpojumiem kā termināļi un sastāvu apkopes objekti un stiprinot valstu dzelzceļa regulatīvo iestāžu pilnvaras. 128. Valsts atbalsta kontroles jomā Komisija 2010. gada februārī pieņēma pirmo lēmumu, piemērojot jauno regulu par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, kas stājās spēkā 2009. gada 3. decembrī[141]. Ar to Komisija izbeidza 2008. gadā uzsākto oficiālo izmeklēšanas procedūru par Dānijas dzelzceļa uzņēmuma Danske Statsbaner ( DSB ) sabiedrisko pakalpojumu līgumiem[142]. Tā konstatēja, ka kompensācija, ko Dānijas valdība katru gadu maksāja DSB , lai segtu izmaksas, kas uzņēmumam radās saistībā ar sabiedrisko pakalpojumu saistību izpildi, nepārsniedza minēto izmaksu segšanai nepieciešamo. 2010. gada 26. maijā Komisija apstiprināja Société nationale des chemins de fer belges ( SNCB ) plānu pārstrukturēt kravas pārvadājumu darbības[143] un 2010. gada decembrī apstiprināja glābšanas atbalstu par aptuveni EUR 128 miljoniem Bulgārijas valsts dzelzceļa uzņēmumam BDZ EAD , kas darbojas gan kravas, gan pasažieru dzelzceļa transporta tirgū[144]. 129. Apvienošanās kontroles jomā Komisija apstiprināja vairākas pārņemšanas, izvirzot atsavināšanas nosacījumus atsevišķos ģeogrāfiskos tirgos, piemēram, attiecībā uz Deutsche Bahn ierosināto Apvienotās Karalistes dzelzceļa un autobusu pakalpojumu sniedzēja Arriva plc pārņemšanu[145], vai apstiprinot saistības nodrošināt efektīvu piekļuvi jaunpienācējiem, piemēram, attiecībā uz S NCF un London Continental Railways kopuzņēmumu New Eurostar [146]. 2.8.3. Jūras transports 130. 2010. gadā Komisija turpināja informēšanas darbu ar trešām valstīm jūras transporta pretmonopola jomā. Tās konsekventā pieeja ir atbalstīt atbrīvojumu no pretmonopola noteikumiem attiecībā uz atsevišķiem konsorcijiem — operatīvu sadarbību starp laineru kuģniecības uzņēmumu kopīgiem pakalpojumiem kravas pārvadājumu jomā —, vienlaicīgi aizliedzot jebkāda veida cenu noteikšanas un jaudas noteikšanas nolīgumus. 131. 2010. gada janvārī Komisija sāka procedūru par Baltic Max Feeder shēmu, ar kuru konteineru kuģu īpašnieki plānoja kopīgi segt izmaksas, kas saistītas ar kuģu izņemšanu no ekspluatācijas[147]. No plānotās shēmas atteicās, un lieta tika izbeigta. 132. Komisija janvārī arī pirmo reizi apstiprināja atbalstu projekta “Jūras maģistrāles” uzsākšanai, balstoties gan uz jūras pamatnostādnēm, gan papildu norādījumiem par atbalstu[148]. Projektā paredzēts izveidot jūras savienojumu starp Nantes-Sennazēras ostu Francijā un Hihonas ostu Spānijā[149] un par 3–5 % samazināt pašreizējo autoceļu satiksmi Pireneju rietumos. 133. Attiecībā uz valsts atbalstu ostu infrastruktūru finansējumam Komisija nolēma uzsākt pētījumu, lai savāktu informāciju un labāk izprastu ostu darbību un to infrastruktūras publisko finansēšanu. Balstoties uz pētījuma rezultātiem, Komisija varēs izveidot uzticamu pieeju darbam šajā jomā. 2.9. Pasta pakalpojumi 134. Saskaņā ar trešo Pasta direktīvu[150] vairumam dalībvalstu līdz 2010. gada 31. decembrim bija pilnībā jāatver tirgus, atsakoties no jebkādiem atlikušajiem rezervētajiem pakalpojumiem, bet vienpadsmit dalībvalstīm tika ļauts pagarināt šo termiņu par diviem gadiem[151]. Liberalizācijas process notiek ātri, un dažas dalībvalstis (Igaunija, Somija, Vācija, Nīderlande, Zviedrija un Apvienotā Karaliste) jau ir pilnībā atvērušas savu pasta tirgu pirms termiņa beigām. Neraugoties uz sasniegto progresu, īsta konkurence, īpaši vēstuļu pasta jomā, sāk parādīties tikai tagad. Ir būtiski nodrošināt, lai universālā pakalpojuma sniedzēja iespējami saņemtā kompensācija par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai būtu saskaņota ar reālajām pakalpojumu cenām un neradītu netaisnīgas priekšrocības, lai starp konkurentiem tiktu nodrošināti vienlīdzīgi noteikumi un veicināta konkurence pasta pakalpojumu jomā. 135. Šajā kontekstā Komisija 2010. gadā turpināja 2007. gadā uzsākto izmeklēšanu par bažām attiecībā uz pārmērīgu kompensāciju Deutsche Post AG [152] par universālā pakalpojuma saistību izpildi no 1989. gada līdz 2007. gadam. Apstiprinājusi Komisijas 2002. gada lēmuma atcelšanu[153] Tiesa pieprasīja pašreizējā izmeklēšanā piemērot vispusīgu pieeju, ietverot visus Deutsche Post universālos pakalpojumus. 136. 2010. gadā Komisija turpināja 2009. gadā uzsākto oficiālo izmeklēšanas procedūru, lai noskaidrotu, vai daži pasākumi Beļģijas pasta pakalpojumu sniedzēja De Post – La Poste labā atbilst ES valsts atbalsta noteikumiem[154]. Pašreizējā Komisijas izmeklēšana, kas tika uzsākta 2009. gada 13. jūlijā, strauji virzās uz priekšu ar aktīvu Beļģijas iestāžu piedalīšanos, un attiecas uz vairākiem pasākumiem, tostarp Beļģijas piešķirto kompensāciju sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai, kapitāla iepludināšanu, pensiju saistību atvieglošanu, ēku nodošanu un nodokļu atbrīvojumiem. 137. Komisija ar galīgo lēmumu 2010. gada 26. janvārī[155] izbeidza oficiālo izmeklēšanas procedūru, kurā tā izskatīja iespējamo valsts atbalstu, kas piešķirts Francijas La Poste neierobežotu valsts garantiju veidā, ko tam nodrošina valsts uzņēmuma statuss. Komisija neapšaubīja La Poste sabiedrisko pakalpojumu uzdevumu, ne arī valsts īpašumtiesības un kontroli, ņemot vērā Eiropas tiesību aktu neitralitāti attiecībā uz dalībvalstīs piemērotajiem īpašumtiesību režīmiem. Tomēr tā uzskatīja, ka valsts garantija, ko nodrošināja La Poste īpašais statuss, ir ar noteikumiem nesaderīgs valsts atbalsts un ir jāatceļ, kas tika izdarīts 2010. gada 1. martā, pārveidojot La Poste par akciju sabiedrību[156]. 2.10. Automobiļu rūpniecība 138. Mehānisko transportlīdzekļu nozare 2010. gadā sāka atgūties no krīzes, kas to īpaši smagi skāra 2008. un 2009. gadā. Papildus šīs atgūšanās impulsa noturēšanai turpmākie izaicinājumi nozarē ietver resursu izmantojuma ziņā efektīvāku automobiļu laišanu tirgū un izplatīšanas tīklu pielāgošanu atbilstoši pieprasījuma līmenim un augošajai starptautiskajai konkurencei. Iespējamās konkurences problēmas ietver nepieciešamo nozares pārstrukturēšanu un videi draudzīgāku automobiļu izstrādes veicināšanu, saglabājot vienlīdzīgus noteikumus uzņēmumiem. 139. 2010. gada 27. maijā Komisija pieņēma jaunus konkurences noteikumus nolīgumiem starp transportlīdzekļu ražotājiem un to pilnvarotajiem tirgotājiem, remontdarbnīcām un rezerves daļu izplatītājiem. Jaunie noteikumi paredz šiem nolīgumiem piemērot 2010. gada 20. aprīlī pieņemto Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu no 2010. gada attiecībā uz pēcpārdošanas tirgiem, bet no 2013. gada attiecībā uz jaunu transportlīdzekļu tirgošanu. Bez tam Komisija pieņēma Regulu 461/2010[157], kurā noteiktas trīs papildu stingro ierobežojumu klauzulas attiecībā uz rezerves daļu izplatīšanu, kā arī detalizētus papildu norādījumus vertikālo nolīgumu novērtēšanai šajā nozarē[158]. Jaunajos noteikumos izmantota elastīga un samērīga pieeja dažādajai konkurences intensitātei primārajos un pēcpārdošanas tirgos, un noteikumi, kas piemērojami nolīgumiem starp automobiļu ražotājiem un pilnvarotajiem tirgotājiem, remontdarbnīcām un rezerves daļu izplatītājiem, ir lielā mērā saskaņoti ar vispārējo režīmu. 140. Komisijai 2010. gadā tika iesniegti paziņojumi par 15 apvienošanās plāniem automobiļu rūpniecībā, un tie visi bez iebildumiem tika apstiprināti pirmajā posmā. Ķīnas uzņēmumu Geely un Daqing veiktā Volvo Cars pārņemšana[159] bija vienīgais apvienošanās gadījums, kas attiecās uz automobiļu ražotājiem. 141. Automobiļu nozarē bija iespējams izmantot valsts atbalsta pasākumu pagaidu shēmas īpašos atbalsta pasākumus, ja vien apstiprinātās shēmas neattiecās tikai uz šo nozari, bet bija atvērtas visām ekonomikas nozarēm. 2010. gada februārī Komisija apstiprināja Zviedrijas paziņotos plānus sniegt garantiju, kas dotu Saab Automobile AB [160] pieeju Eiropas Investīciju bankas (EIB) aizdevumam investīciju projektā par EUR 1 miljardu, cita starpā attiecībā uz degvielas patēriņa efektivitāti un automobiļu drošību. 16. decembrī Komisija apstiprināja līdzīgu Zviedrijas garantiju, dodot iespēju Volvo Cars Corporation saņemt EUR 500 miljonu aizdevumam no EIB, lai finansētu pētniecību un inženiertehnikas darbības attiecībā uz degvielas patēriņa efektivitāti un autoceļu drošību[161]. 2.11. Pārtikas piegādes ķēde 142. 2010. gada jūlijā Komisija izveidoja Augsta līmeņa forumu par pārtikas piegādes ķēdes darbības uzlabošanu[162]. Forumā īpaši tiks apskatīta negodīga tirdzniecības prakse līgumsaistību nelīdzsvarotības un darījumu noslēgšanas pozīciju atšķirību dēļ starp piegādātājiem un pircējiem. Šo praksi, kas jānošķir no prakses, kura vērsta pret konkurenci, parasti reglamentē valstu līgumsaistību vai komercdarbības normatīvie akti. 143. Tomēr Eiropas pārtikas piegādes ķēdi ietekmē vairākas iespējamas konkurences problēmas. EKT Pārtikas apakšgrupa turpināja praktiskās struktūras lomu diskusijās un koordinācijā šajos jautājumos starp valstu konkurences iestādēm. Ievērojams skaits valstu konkurences iestāžu ir aktīvi iesaistījušās apsekojumu veikšanā par pārtikas un mazumtirdzniecības nozarēm. 144. Īpaša uzmanība tika pievērsta piena produktu nozarei, ņemot vērā piena produktus ražojošo lauksaimnieku pieredzētās grūtības nesenajā piena krīzē. Ņemot vērā Augsta līmeņa darba grupas piensaimniecības jautājumos iesniegtos ieteikumus, Komisija 2010. gada decembrī pieņēma tiesību akta priekšlikumu[163] par līgumattiecībām piena nozarē. Priekšlikumā pieļautas piensaimnieku organizāciju kolektīvas interešu aizstāvēšanas sarunas, ievērojot konkrētus ierobežojumus, balstoties uz to daļām visas ES un valsts piena ražošanas apjomā. Priekšlikumā paredzēta arī drošības klauzula, kas ļauj valstu konkurences iestādēm vai Komisijai lemt, ka ražotāju organizāciju sarunas nevar notikt, ja tās varētu ievērojami ierobežot konkurenci vai radīt būtisku kaitējumu piena pārstrādātājiem, īpaši MVU. 3. EIROPAS KONKURENCES IESTāžU TīKLS UN SADARBīBA AR VALSTU TIESāM 145. Eiropas Konkurences iestāžu tīkls (EKT) 2010. gadā turpināja ļoti aktīva foruma lomu diskusijās un paraugprakses apmaiņā par ES konkurences noteikumu piemērošanu visās 27 dalībvalstīs. Komisija saskaņā ar Regulas 1/2003 11. panta 3. punktu[164] tika informēta par 158 jaunu lietu izmeklēšanu, ko 2010. gadā uzsākušas valstu konkurences iestādes, cita starpā transporta, enerģētikas, rūpniecības, mediju un telekomunikāciju nozarē. Turklāt Komisijas izskatīto valstu konkurences iestāžu paziņoto izpildes lēmumu skaits palielinājās par 36 % salīdzinājumā ar 2009. gadu. Tāpat kā iepriekšējos gados, Komisija arī 2010. gadā neierosināja nevienu lietu, lai nodrošinātu saskaņotu lēmumu pieņemšanu. 146. Komisija atbildēja uz divām valstu tiesu (Spānijas un Beļģijas) prasībām saskaņā ar Regulas 1/2003 15. panta 1. punktu, kas ļauj valstu tiesnešiem pieprasīt Komisijai tās rīcībā esošo informāciju vai viedokli par jautājumiem attiecībā uz ES konkurences noteikumu piemērošanu. 147. Komisija nosūtīja rakstiskus apsvērumus trijās lietās saskaņā ar Regulas 1/2003 15. panta 3. punktu. Apsvērumi tika iesniegti Īrijas Augstajā tiesā attiecībā uz LESD 101. panta 3. punkta noteikumiem, īpaši pievēršoties jaudu samazinošiem pārstrukturēšanas nolīgumiem, Slovākijas Republikas Augstākajā tiesā attiecībā uz uzņēmumu ekonomiskās ilgtspējas principa piemērošanu un naudas soda efektivitāti un Nīderlandes Augstākajā tiesā attiecībā uz naudas soda neatskaitīšanu nodokļu aprēķinā. 148. Horizontālo un vertikālo nolīgumu darba grupas šajā gadā īpaši aktīvi darbojās, pārskatot attiecīgās grupu atbrīvojuma regulas un ar tām saistītās pamatnostādnes. Tika izveidota arī Apvienošanās darba grupa. 149. 2010. gadā EKT sāka publicēt ECN Brief , kas vērsts uz juristiem un uzņēmumiem, kā arī patērētāju organizācijām un akadēmiķiem, lai vairotu informētību par EKT darbību. 4. Starptautiskās aktivitātes 150. Komisijai joprojām bija vadoša loma Starptautiskajā konkurences tīklā ( ICN ), jo īpaši iesaistoties koordinācijas grupas „Otrās desmitgades projektā”, spriežot par Starptautiskā konkurences tīkla nākotni globalizētajā ekonomikā. Komisija piedalījās Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas konkurences komisijas darbā un 2010. gadā piedalījās trijās tās sanāksmēs. Tā piedalījās arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Tirdzniecības un attīstības konferences sestajā pārskata konferencē. 151. Tāpat kā iepriekšējos gados, notika cieša sadarbība ar ASV iestādēm, un komisārs konkurences jautājumos regulāri tikās ar saviem kolēģiem ASV, FTC priekšsēdētāju Jon Leibowitz un ģenerālprokurora vietnieci Christine Varney . Vairākas nozīmīgas 2010. gadā izskatītās pretmonopola un apvienošanās lietas ietekmēja gan ES, gan ASV tirgus. ES un ASV sadarbības paraugprakse apvienošanās lietās izrādījās noderīgs pamats, piemēram, Cisco/Tandberg un Novartis/Alcon lietās. 152. 2010. gada decembrī Padome pilnvaroja Komisiju risināt sarunas par nolīgumu sadarbību konkurences lietās ar Šveices Konfederāciju. Šis nolīgums būtu jābalsta uz nolīgumiem, kas līdz šim noslēgti ar ASV, Kanādu, Japānu un Koreju, un papildus tajā varētu ietvert noteikumus par konfidenciālas informācijas apmaiņu. 153. Sadarbība ar Ķīnu 2010. gadā joprojām bija prioritāte. Papildus regulārajām apspriedēm attiecībā uz pretmonopola noteikumiem un to piemērošanas tiesību aktiem augsta līmeņa vizītēs Pekinā un Briselē tika apspriesti arī jautājumi konkrētās lietās. 154. 2010. gadā turpinājās cieša tehniskā sadarbība starp Konkurences ģenerāldirektorātu un Indijas Konkurences komisiju, īpaši ierobežojošu nolīgumu, dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas un apvienošanās kontroles jomā. 155. Konkurences ģenerāldirektorātam bija aktīva loma apspriedēs par brīvās tirdzniecības nolīgumiem un citiem divpusējiem nolīgumiem ar daudzām atsevišķām trešām valstīm un trešo valstu grupām. Cita starpā Ārlietu padome 2010. gada 16. septembrī atļāva parakstīt ES un Korejas brīvās tirdzniecības nolīgumu, kas ir pirmais, kurš ietver konkrētu subsīdiju veidu aizliegumu. ES pabeidza arī sarunas par brīvās tirdzniecības nolīgumiem, kuros iekļauta nodaļa par konkurenci, ar Andu valstīm (Kolumbiju un Peru) un ar Centrālamerikas valstīm. 156. Ievērojamu progresu panāca Horvātija un Turcija, izpildot kritērijus sarunu sākšanai par konkurences sadaļu atbilstoši pievienošanās ES prasībām. Padome jūnijā nolēma uzsākt pievienošanās sarunas par konkurences sadaļu ar Horvātiju, savukārt Turcijas Parlaments 2010. gada oktobrī pieņēma valsts atbalsta likumu. 5. Dialogs ar patērētāju organizācijām un ieinteresētajām personām 157. Eiropas Patērētāju padomdevēju grupas ( ECCG ) konkurences apakšgrupai, kurā ir viens valsts patērētāju organizācijas pārstāvis no katras dalībvalsts un viens Eiropas Patērētāju asociācijas pārstāvis, 2010. gadā tika lūgts atzinums par tādiem svarīgiem jautājumiem kā vertikālie ierobežojumi un tiesiskā aizsardzība, un tā sniedza savu atzinumu par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām[165], ko apstiprināja ECCG plenārsēdē. 158. Tika turpināts attīstīt patērētājiem domāto bloku Konkurences ģenerāldirektorāta tīmekļa vietnē, un no 2010. gada vidus tas ir pieejams visās oficiālajās valodās. Tīmekļa vietnē vienkāršā valodā aprakstīta konkurences politikas loma un galvenās konkurences lietas. 159. Konkurences ģenerāldirektorāts publicēja pirmās ieinteresēto personu visaptverošās aptaujas rezultātus par viedokli attiecībā uz Konkurences ģenerāldirektorāta darbību kvalitāti[166]. Profesionālu ieinteresēto personu un ES dalībvalstu pilsoņu aptauju divās daļās veica divas neatkarīgas tirgus izpētes organizācijas[167]. Pētījumā uzsvērta ievērojamā Konkurences ģenerāldirektorāta darba efektivitāte un tā darbinieku godprātīgums. Aptaujā pausta arī konstruktīva kritika vairākās jomās un ieteikumi par uzlabojumiem. 6. Iestā žU SADARBīBA 160. Ņemot vērā 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas un jaunā Komisijas sastāva darba uzsākšanu 2010. gadā, 2010. gada oktobrī starp abām iestādēm tika noslēgts jauns pamatnolīgums[168]. 161. 2010. gadā Parlaments pieņēma rezolūcijas par 2008. gada ziņojumu par konkurences politiku, Mehānisko transportlīdzekļu grupu atbrīvošanas regulu, horizontāliem nolīgumiem un Padomes lēmumu par valsts atbalstu nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšanai. Papildus parastajam dialogam starp komisāru un Ekonomikas un monetāro lietu komiteju ( ECON ) jūnijā un novembrī priekšsēdētāja vietnieks Almunia ECON locekļiem oktobrī paziņoja par lēmumu pagarināt darbību pagaidu valsts atbalsta noteikumiem, kas bija pieņemti finanšu un ekonomiskās krīzes dēļ. 162. Komisija cieši sadarbojās ar Padomi, informējot to par svarīgām politikas iniciatīvām konkurences jomā, īpaši par pagaidu valsts atbalsta pasākumiem finanšu un ekonomikas krīzes kontekstā. Nozīmīgs bija arī Padomes lēmums par valsts atbalstu nekonkurētspējīgu ogļraktuvju slēgšanai. 163. Pēc informācijas saņemšanas no Komisijas Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja pieņēma atzinumus par 2008. gada ziņojumu par konkurences politiku, nekonkurētspējīgām ogļraktuvēm, kuģu būvi un mehānisko transportlīdzekļu grupu atbrīvojuma regulu, tādējādi dodot ieguldījumu politikas apspriedēs konkurences politikas jomā. [1] http://ec.europa.eu/competition/index_en.html [2] 1971. gada ziņojums par konkurences politiku, 13. lpp. [3] Lietas C-56/64 un C-58/64 Grundig-Consten, 1966, Recueil, 299. lpp. [4] Piemēram, cukura kartelis — sk. 1975. gada 16. decembra spriedumu lietā Suiker Unie un citi pret Komisiju. [5] Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 257, 21.9.1990., 13. lpp.). [6] The European Commission – History and Memories , 306. lpp. [7] Ieviests 2004. gadā ar Padomes 2004. gada 20. janvāra Regulu (EK) Nr. 139/2004 par kontroli pār uzņēmumu koncentrāciju (EK Apvienošanās regula) (OV L 24, 29.1.2004., 1.–22. lpp.). [8] Piemēram, lietās Korsnas pret Assidoman Cartonboard vai T-Mobile Austria pret Tele.ring . [9] Norādījumi par Komisijas prioritātēm, piemērojot EK Līguma 82. pantu dominējošu uzņēmumu ļaunprātīgai, izslēdzošai rīcībai (OV C 45, 24.2.2009., 7.–20. lpp.). [10] Valsts atbalsta jēdziena pamati tika izveidoti jau 1961. gadā lietā 30-59 De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg / Haute Autorité de la Communauté Européenne du Charbon et de l'Acier , 1961, Recueil , 3. lpp. [11] The European Commission, 1958-1972 – History and memories , 312. lpp. [12] Lieta C-70/72 Komisija pret Vāciju, 1973, Recueil , 813. lpp. [13] 1989. gada ziņojums par konkurences politiku, 14. lpp. [14] Īpaši Andreatta/Van Miert 1993. gada jūlija nolīgums par konkrētiem valsts uzņēmumiem Itālijā (sk. IP/93/734, 8.9.1993.) un Monti/Koch-Weser 2001. gada jūlija nolīgums par Vācijas valsts galvojumu sistēmu valsts kredītiestādēm (sk. IP/01/1007, 17.7.2001.). [15] Padomes 2002. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu īstenošanu, kas noteikti Līguma 81. un 82. pantā (OV L 1, 4.1.2003., 1.–25. lpp.). [16] Valsts atbalsta progresa ziņojums — 2010. gada rudens precizētā versija (COM(2010) 701). [17] Lieta C-453/99 Courage pret Crehan, 2001, Recueil , I-6297. lpp. [18] Baltā grāmata par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām saistībā ar EK konkurences noteikumu pārkāpšanu (COM(2008) 165 galīgā redakcija). [19] Ziņojums par Regulas Nr. 1/2003 darbību (COM(2009) 206 galīgā redakcija). [20] 1992. gada ziņojums par konkurences politiku, 15. lpp. [21] Profesora M. Monti 2010. gada 9. maija ziņojums Eiropas Komisijas priekšsēdētājam „Jauna vienotā tirgus stratēģija”. [22] Paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi (OV C 270, 25.10.2008., 8. lpp.). [23] Paziņojums par finanšu iestāžu rekapitalizāciju pašreizējās finanšu krīzes apstākļos — atbalsta ierobežošana līdz nepieciešamajam minimumam un aizsardzības līdzekļi pret pārmērīgiem konkurences traucējumiem (OV C 10, 15.1.2009., 2. lpp.). [24] Paziņojums par samazinātas vērtības aktīviem piemērojamo režīmu Kopienas banku nozarē (OV C 72, 26.3.2009., 1. lpp.). [25] Paziņojums par finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošanu un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējumu pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem (OV C 195, 19.8.2009., 9. lpp.). [26] Valsts atbalsta progresa ziņojums — 2010. gada rudens precizētā versija (COM(2010) 701). [27] Lietas N372/2009 Viability plan for Aegon , C9/2009 Restructuring of Dexia , N256/2009 Restructuring aid for Ethias , C26/2009 Restructuring aid for Parex un C32/29 Restructuring of Sparkasse K öl n/Bonn. [28] Lieta C33/2009 Restructuring of BPP . [29] Paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu no 2011. gada 1. janvāra atbalsta pasākumiem banku labā saistībā ar finanšu krīzi (OV C 329, 7.12.2010., 7. lpp.). [30] Valsts atbalsta pasākumu pagaidu shēma, lai veicinātu piekļuvi finansējumam pašreizējās finanšu un ekonomiskās krīzes apstākļos (konsolidētā versija) (OV C 83, 7.4.2009., 1. lpp.). [31] Francija, Vācija, Itālija, Spānija un Apvienotā Karaliste. [32] Valsts atbalsta pasākumu Savienības pagaidu shēma, lai veicinātu piekļuvi finansējumam pašreizējās finanšu un ekonomiskās krīzes apstākļos (OV C 6, 11.1.2011., 5. lpp.). [33] Grieķijas ekonomikas stabilizācijas programma, European Economy, Occasional Papers 61 , 2010. gada maijs. [34] Lieta N260/2010 Third prolongation of Greek bank support scheme (OV C 238, 3.9.2010., 3. lpp.). [35] Lieta N328/2010 Recapitalisation of credit institutions in Greece under the Financial Stability Fund (OV C 316, 20.11.2010., 7. lpp.). [36] MEMO/10/624. [37] Komisijas 2010. gada 20. aprīļa Regula (ES) Nr. 330/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām (OV L 102, 23.4.2010., 1.–7. lpp.). [38] Komisijas paziņojums — Pamatnostādnes par vertikāliem ierobežojumiem (OV C 130, 19.5.2010., 1.–46. lpp.). [39] Komisijas 2010. gada 14. decembra Regula (ES) Nr. 1217/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu dažām pētniecības un izstrādes nolīgumu kategorijām (OV L 335, 18.12.2010., 36. lpp.) un Komisijas 2010. gada 14. decembra Regula (ES) Nr. 1218/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu dažām specializācijas nolīgumu kategorijām (OV L 335, 18.12.2010., 43. lpp.). [40] Pamatnostādnes par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta piemērojamību horizontālās sadarbības nolīgumiem (OV C 11, 14.1.2011., 1. lpp.). [41] Integrēta rūpniecības politika globalizācijas laikmetam — prioritāte konkurētspējai un ilgtspējai (COM(2010) 614). [42] Komisijas 2010. gada 24. marta Regula (ES) Nr. 267/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu dažām nolīgumu, lēmumu un saskaņotu darbību kategorijām apdrošināšanas nozarē (OV L 83, 30.3.2010., 1. lpp.). [43] Komisijas 2010. gada 27. maija Regula (ES) Nr. 461/2010 par Līguma par Eiropas Savienības darbību 101. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu nolīgumu un saskaņotu darbību kategorijām mehānisko transportlīdzekļu nozarē (OV L 129, 28.5.2010., 52. lpp.). [44] Baltā grāmata par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām saistībā ar EK konkurences noteikumu pārkāpšanu (COM(2008) 165 galīgā redakcija). [45] Lietas COMP/38511 DRAMs , COMP/39092 Bathroom fittings & fixtures , COMP/38344 Pre-stressing steel , COMP/38866 Animal Feed Phosphates , COMP/36212 Carbonless paper (atkārtots lēmums attiecībā uz Bolloré ), COMP/39258 Airfreight un COMP/39309 LCD. [46] Sk. 35. punktu Pamatnostādnēs naudas soda aprēķināšanai, piemērojot Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punkta a) apakšpunktu (OV C 210, 1.9.2006., 2.–5. lpp.). [47] Lieta COMP/39596 BA/AA/IB . Sk. IP/10/936 un MEMO/10/330, 14.7.2010. [48] Lieta COMP/39398 Visa MIF . Sk. IP/10/1684, 8.12.2010. [49] Lieta COMP/34579 MasterCard . Sk. IP/09/515, 1.4.2009. [50] Lieta COMP/39510 ONP . Sk. IP/10/1683, 8.12.2010. [51] Sk. turpmāk 2.2. iedaļu. [52] Sk. turpmāk 2.4. iedaļu. [53] Lieta COMP/M.5529 Oracle/Sun Microsystems (OV C 91, 9.4.2010., 7. lpp.). [54] Lieta COMP/M.5675 Syngenta/Monsanto's sunflower seed business . Sk. IP/10/1515, 17.11.2010. [55] Lieta COMP/M.5658 Unilever/Sara Lee Bodycare . Sk. IP/10/1514, 17.11.2010. [56] Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (OV L 214, 9.8.2008., 3. lpp.). [57] Valsts atbalsta progresa ziņojums — 2010. gada rudens precizētā versija (COM(2010) 701). [58] Paraugprakses kodekss par valsts atbalsta procedūru izpildi (OV C 136, 16.6.2009., 13.–20. lpp.) [59] Komisijas paziņojums par vienkāršotu procedūru dažu valsts atbalsta veidu izskatīšanai (OV C 136, 16.6.2009., 3.–12. lpp.). [60] Kopējais apjoms ietver atbalstu rūpniecībai, pakalpojumiem, ogļu ieguvei, lauksaimniecībai, zivsaimniecībai un daļai transporta nozares, bet salīdzināmu datu trūkuma dēļ neietver atbalstu dzelzceļa nozarei un kompensācijām par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Atbalsta apjoms attiecas uz atbalsta elementu (vai bruto dotācijas ekvivalentu garantijām un aizdevumiem), kas ietverts valsts atbalsta pasākumā, pretstatā 35. punkta rādītājiem par dalībvalstu izmantotā atbalsta a