Pašreizējā ekonomiskās un monetārās savienības struktūra pēc būtības ir sarežģīta. Salīdzinājumā ar monetāro politiku, kura ir vienota eurozonas dalībvalstīm un kuru pilsoņi var viegli identificēt, ekonomikas politiku būtībā īsteno atsevišķās dalībvalstis un koordināciju ES un eurozonas līmenī veic daudzi dalībnieki. Attiecīgās iestādes ir radušās pakāpeniski laika gaitā un apvieno ES iestādes un dažas starpvaldību struktūras. Šīm struktūrām ir savi priekšsēdētāji, tās ir izveidojušas savas pārskatatbildības sistēmas un darbojas saskaņā ar dažādu tiesisko regulējumu, kas reizēm pārklājas. Tas ir radījis sarežģītus lēmumu pieņemšanas procesus, kuri bieži vien tika kritizēti par to, ka tie nav pietiekami saprotami un efektīvi. Tas nozīmē arī to, ka jāveic liels darbs, koordinējot ES politiku un instrumentus starp dalībniekiem, lai šo politiku un instrumentus piemērotu pilnīgi saskaņoti.

Komisijas priekšsēdētājs Žans Klods Junkers savā 2017. gada runā par stāvokli Savienībā un pavadošajā nodomu vēstulē pieminēja iespējamo Eiropas ekonomikas un finanšu ministra amata izveidi. Saskaņā ar viņa teikto “ekonomikas un finanšu lietu komisāram, kas ideālajā gadījumā ir arī priekšsēdētāja vietnieks, būtu jāuzņemas ekonomikas un finanšu ministra loma. Viņam vai viņai būtu arī jāvada Eurogrupa.” Šis paziņojums izriet no minētā paziņojuma. Tā pamatā ir debates, kuras izraisīja pārdomu dokuments par ekonomiskās un monetārās savienības padziļināšanu , un tajā izstrādāts turpmāks praktisks risinājums. Tajā ņemtas vērā arī piecu priekšsēdētāju ziņojumā iekļautās idejas, ar kurām nāca klajā Eiropas Parlaments, un 2011. gada oktobrī Eurosamitā paustās idejas, kurā valstu vai to valdību vadītāji jau apsprieda iespēju izveidot pilnas slodzes Eurogrupas priekšsēdētāja amatu.

Stiprināt politikas koordināciju un pārraudzīt ekonomikas, fiskālos un finanšu noteikumus

Pēc ekonomikas un finanšu krīzes ir būtiski nostiprināta ekonomikas politikas koordinācija ES. Eiropas pusgads ir pastāvīgi uzlabots, lai veicinātu reformas un to īstenošanu. Nesen izveidotais Komisijas Strukturālo reformu atbalsta dienests sniedz tehnisku atbalstu dalībvalstīm, lai palīdzētu tām īstenot šīs reformas. To atbalstīja arī ar citām ES līmeņa iniciatīvām, tostarp par jauniešu bezdarba novēršanu un cīņu pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, un nesen — par Eiropas sociālo tiesību pīlāra proklamāciju. ES ir arī veikusi būtiskus pasākumus, kas ir jāturpina, virzībā uz kapitāla tirgu savienību un banku savienības izveides pabeigšanu. Tomēr reformu īstenošana dalībvalstīs joprojām ir nevienmērīga. Ir arī neizmantotas iespējas labāk koordinēt, mācīties citai no citas un ir pastāvīga nepieciešamība saskaņot valstu un ES prioritātes, ņemot vērā mainīgos apstākļus.

Eiropas ekonomikas un finanšu ministrs varētu palīdzēt vēl vairāk nostiprināt ekonomikas politikas koordināciju un nodrošināt saskaņotību starp politikas jomām, balstoties uz darbu, ko Komisija jau paveikusi kopā ar dalībvalstīm. Strādājot ciešā divpusējā un daudzpusējā dialogā ar valstu iestādēm un Eiropas Parlamentu, ministrs varētu veicināt reformu koordināciju un īstenošanu dalībvalstīs. Tā kā strukturālajām reformām var būt pozitīva plašāka ietekme, ministrs dotu pievienoto vērtību, skatot optimālo reformu programmu ES un eurozonā kopumā.

Paust viedokli par piemērotu fiskālo politiku eurozonā, lai atbalstītu Eiropas Centrālās bankas monetāro politiku

Līdz ar monetāro politiku fiskālajai politikai ir galvenā nozīme makroekonomikas vides stabilizācijā, un vienlaikus tā palīdz arī sasniegt fiskālās stabilitātes un pārdales plašākos mērķus. Komisija regulāri sniedz ieteikumus Padomei par dalībvalstu fiskālo politiku, ņemot vērā elastīgumu, kas noteikts spēkā esošajos ES fiskālajos noteikumos. Pēdējos gados Komisija un Padome ir arī vairāk uzmanības veltījusi eurozonas kopējai fiskālajai nostājai, ņemot vērā eurozonas vispārējās intereses un kolektīvo atbildību par visu eurozonu . Taču, lai sekmīgi īstenotu atbilstošu kopēju fiskālo nostāju eurozonā, ir nepieciešama dalībvalstu atsevišķā un kolektīvā griba īstenot attiecīgus pasākumus.

Eiropas ekonomikas un finanšu ministrs varētu palīdzēt noteikt un īstenot piemērotu fiskālo politiku eurozonā kopumā. Kā Komisijas loceklis ministrs koordinētu dalībvalstu fiskālās politikas uzraudzību, nodrošinot fiskālo stabilitāti un izmantojot Stabilitātes un izaugsmes paktu ekonomikas analīzē, kā to paredz noteikumi. Šajā uzdevumā būtu ietverta arī eurozonas fiskālās nostājas atbilstības novērtēšana, šādi veicinot to, ka tiek rasts līdzsvars starp dalībvalstu fiskālajām interesēm un labāko risinājumu eurozonai kopumā. Vēl viens uzdevums būtu veicināt publisko finanšu kvalitāti un labāko struktūru un valstu fiskālo sistēmu darbību, lai maksimāli palielinātu to ietekmi uz nodarbinātību un izaugsmi. To darot, ministrs pamatotos uz Eiropas Fiskālās padomes viedokli un būtu arī valstu fiskālo padomju galvenais sarunu partneris.

Pārraudzīt ES un eurozonas budžeta instrumentu izmantošanu, tostarp tādu instrumentu izmantošanu, lai atbalstītu reformas, makroekonomikas stabilizāciju un konverģenci

ES budžetam un citiem ES un eurozonas budžeta instrumentiem jau ir stratēģiski svarīga nozīme, atbalstot dalībvalstis, lai veicinātu konverģenci, ilgtermiņa izaugsmi, ieguldījumus un finanšu stabilitāti. Izmantojot piecus Eiropas strukturālos un investīciju fondus, aptuveni puse no ES finansējuma patlaban tiek novirzīta konkrētiem projektiem. Saikne starp šiem fondiem un Eiropas pusgada prioritātēm gadu gaitā ir nostiprināta, lai atbalstītu kopīgās prioritātes. No ES budžeta atbalstītās darbības ir papildinātas ar vairākiem Eiropas un eurozonas instrumentiem un struktūrām, piemēram, Eiropas Investīciju banku un Eiropas Stabilizācijas mehānismu. Tomēr krīze ir parādījusi, ka ES publisko finanšu struktūra un tvērums vēl pilnībā neaptver eurozonas konkrētās vajadzības. Lai gan ES un eurozona pēdējos gados ir palielinājusi aizdevumu apjomu, makroekonomikas stabilizācijas un atbalstošās konverģences potenciāls joprojām ir ierobežots. Raugoties nākotnē, Komisija šodien ierosina virkni jaunu budžeta instrumentu stabilai eurozonai Savienības sistēmā.

Eiropas ekonomikas un finanšu ministrs koordinētu attiecīgo ES un eurozonas budžeta instrumentu izmantošanu un nodrošinātu to maksimālu ietekmi, lai atbalstītu kopīgās prioritātes. Ciešā sadarbībā ar atbildīgajiem komisāriem un publiskajām iestādēm visos līmeņos ministrs censtos nodrošināt, lai šie instrumenti tiktu izmantoti saskaņoti un efektīvi, un pastāvīgi censtos panākt sinerģijas to īstenošanā. Komisijas darba pie Investīciju plāna Eiropai koordinēšana būtu īpaši svarīgs uzdevums. Kā ministrs tas būtu arī atbildīgs par Komisijas attiecībām ar Eiropas Investīciju banku.

3.INSTITUCIONĀLIE ASPEKTI — DEMOKRĀTISKĀ PĀRSKATATBILDĪBA UN LEĢITIMITĀTE

Jaunais Eiropas ekonomikas un finanšu ministra amats var veicināt ES pārvaldības sistēmas turpmāku racionalizēšanu un nostiprināt ekonomikas politikas veidošanas Eiropas dimensiju. Faktiski plānotā amatu apvienošana — Komisijas loceklis un Eurogrupas priekšsēdētājs — jau ir iespējama saskaņā ar spēkā esošajiem Līgumiem. 14. protokola par Eurogrupu 2. pantā noteikts, ka “to dalībvalstu ministri, kuru naudas vienība ir euro, ar šo dalībvalstu vairākumu uz divarpus gadiem ievēl priekšsēdētāju”. Ar ministra amatu netiktu izveidots jauns pārvalstisks birokrātisks slānis un ministrs neskartu valstu kompetenci. Apvienojot pašreizējās funkcijas un pieejamās zināšanas ES līmenī, ministrs palīdzētu radīt sinerģijas un tādējādi veicināt efektīvāku pārvaldības sistēmu.

Ministrs kā Komisijas priekšsēdētāja vietnieks

Ņemot vērā Komisijas kā vispārējo interešu veicinātājas institucionālo nozīmi, Komisijas priekšsēdētāja vietnieks varētu uzņemties Eiropas ekonomikas un finanšu ministra pienākumus. Tas ļautu izveidot uzskatāmi pilnvarota un vienota visas ES un eurozonas ekonomisko un fiskālo interešu pārstāvja amatu, kas būs arī galvenais atsauces punkts Komisijas iekšienē un ārpus tās.

Ministrs varētu vadīt un koordinēt vairāku politikas jomu un dienestu darbu Komisijā. Šī persona bez tiesībām balsot pārstāvētu Komisiju Eiropas Centrālās bankas Padomes sanāksmēs, kā tas ir paredzēts Līguma par Eiropas Savienības darbību 284. panta 1. punktā. Tā būtu atbildīga arī par ES līmeņa sociālo dialogu un mijiedarbību ar galvenajām ieinteresētajām personām.

Ministrs kā Eurogrupas priekšsēdētājs

Ņemot vērā eurozonas kā kopuma intereses, Eiropas ekonomikas un finanšu ministru varētu ievēlēt par Eurogrupas priekšsēdētāju. Eurogrupas priekšsēdētājs līdz šim bija eurozonas dalībvalsts finanšu ministrs. Kā Eurogrupas priekšsēdētājs ministrs piedāvātu un tiektos pēc vienprātības par vispārējo eurozonas politikas virzienu un kopējo stratēģiju, palīdzot līdzsvarot un saskaņot valstu ministru viedokli ar kopīgajām prioritātēm, kas ir izvirzītas eurozonas un ES līmenī. Ministrs arī nodrošinātu Eurosamita sanāksmju saskaņotu sagatavošanu.