1.

iesaka Padomei: Pilnvērtīga un droša piekļuve internetam visiem a) piedalīties pasākumos, lai panāktu, ka internets kļūst par svarīgu lietotāju iespēju paplašināšanas instrumentu, par vidi, kas ļauj attīstīties “augšupejošām” nostājām un e-demokrātijai, vienlaikus nodrošinot būtiskas garantijas, jo šajā jomā var rasties jaunas kontroles un cenzūras formas; interneta lietotāju brīvībai un privātās dzīves aizsardzībai jābūt patiesai, nevis šķietamai; b) atzīt, ka internets var būt lieliska iespēja veicināt aktīvu pilsonisko apziņu un ka šajā ziņā piekļuve tīkliem un saturam ir viens no svarīgākajiem elementiem; ieteikt turpināt šī jautājuma izpēti, pamatojoties uz pieņēmumu, ka ikvienam ir tiesības piedalīties informācijas sabiedrībā un ka visu līmeņu iestāžu un ieinteresēto pušu vispārējs pienākums ir atbalstīt šo attīstību, tādējādi vēršoties pret elektronikas laikmeta divām jaunajām problēmām, proti, e-analfabētismu un demokrātisko atstumtību (12); c) mudināt ES dalībvalstis reaģēt uz aizvien informētākās sabiedrības vajadzībām un rast veidus, kā nodrošināt lielāku pārredzamību lēmumu pieņemšanas procesā, sniedzot iedzīvotajiem plašāku piekļuvi valdību uzglabātajai informācijai, tādējādi ļaujot pilsoņiem izmantot informācijas sniegtās priekšrocības; piemērot šo pašu principu Padomes informācijai; d) kopā ar citām iesaistītām pusēm nodrošināt, ka drošība, vārda brīvība un privātās dzīves aizsardzība, kā arī atklātums internetā netiek uztverti kā savstarpēji konkurējoši mērķi, bet gan kā mērķi, kas jāsasniedz vienlaicīgi saskaņā ar visaptverošu redzējumu, kas sniedz atbilstošas atbildes uz visām šīm prasībām; e) nodrošināt, ka visos attiecīgajos pasākumos, instrumentos vai lēmumos, kas attiecas uz drošības sekmēšanu un brīvību internetā, pilnībā ir atspoguļotas nepilngadīgo personu likumīgās tiesības uz aizsardzību pret kaitējumu, kā to paredz ANO Konvencija par bērnu tiesībām un kā tas atspoguļots ES tiesību aktos; Cieša apņemšanās apkarot kibernoziedzību f) aicina Padomes prezidentvalsti un Komisiju apdomāt jautājumu par kibernoziedzības apkarošanu un izstrādāt visaptverošu stratēģiju, cita starpā ievērojot Eiropas Padomes Konvenciju par kibernoziedzību, izpētot arī veidus, kā risināt identitātes zādzību un krāpšanas problēmu ES līmenī, sadarbojoties gan ar interneta pakalpojumu sniedzējiem, gan lietotāju organizācijām, kā arī policijas iestādēm, kuru darbs saistīts ar IT noziegumu izmeklēšanu, un izstrādāt priekšlikumu par to, kā noorganizēt informēšanas kampaņas un novērst šādus noziegumus, vienlaikus visiem nodrošinot drošu un bezmaksas piekļuvi internetam; aicina izveidot ES biroju, lai sniegtu palīdzību tiem cilvēkiem, kas kļuvuši par identitātes zādzību vai identitātes krāpšanas upuriem; g) rosināt pārdomas par privātā un publiskā sektora dalībnieku nepieciešamo sadarbību šajā jomā un par sadarbības palielināšanu tiesībaizsardzības jomā, vienlaikus nodrošinot piemērotu apmācību tiesībaizsardzības un tiesu iestādām, tostarp apmācību par pamattiesību aizsardzības jautājumiem; atzīt, ka jāuzņemas kopīga atbildība un kopīgi jāizmanto priekšrocības, ko sniedz kopregulējums vai pašregulējums, kas ir efektīva alternatīva tradicionālajiem tiesību aktiem vai šos tradicionālos tiesību aktus papildinoši instrumenti; h) nodrošināt, ka projektā “Check the Web” (“Pārbaudi internetu”) sāktais darbs un nesenās iniciatīvas, kuru mērķis ir uzlabot informācijas izplatīšanu par kibernoziedzību, cita starpā izveidojot valsts brīdināšanas platformas un Eiropas brīdināšanas platformu internetā veiktu noziedzīgu nodarījumu paziņošanai (Eiropola izveidota Eiropas platforma kibernoziedzības jomā), ir nepieciešamas, samērīgas un atbilstīgas, turklāt tās papildina visas nepieciešamās garantijas; i) mudināt dalībvalstis atjaunināt tiesību aktus, lai aizsargātu bērnus, kas izmanto internetu, un jo īpaši lai par krimināli sodāmu padarītu iepazīšanos ar bērniem tiešsaistē seksuālos nolūkos, kā tas noteikts Eiropas Padomes 2007. gada 25. oktobra Konvencijā par bērnu aizsardzību pret seksuālo izmantošanu un seksuālo vardarbību; j) atbalstīt ES tiesību aktos paredzētas bērnu aizsardzībai un vecāku izglītošanai paredzētās programmas, ņemot vērā jaunos apdraudējumus elektroniskajā vidē, un veikt ietekmes novērtējumu par līdz šim īstenoto programmu efektivitāti; šajā sakarībā īpaši ņemt vērā tiešsaistes spēles, kuru mērķauditorija galvenokārt ir bērni un jaunieši; k) mudināt visus ES datoru ražotājus jau sākumā instalēt viegli aktivizējamu programmatūru bērnu aizsardzībai; l) pieņemt direktīvu par kriminālsankcijām, lai nodrošinātu intelektuālā īpašuma tiesību ievērošanu, pirms tam izvērtējot (ņemot vērā mūsdienu jauninājumu izpēti), cik lielā mērā tās ir nepieciešamas un samērīgas, un šajā nolūkā vienlaikus aizliegt sistemātiski uzraudzīt un novērot visu lietotāju darbības internetā un nodrošināt, lai sodi būtu proporcionāli pārkāpumiem; šajā sakarībā arī ievērot atsevišķu lietotāju vārda un biedrošanās brīvību un vērsties pret pamudinājumiem kibervidē pārkāpt intelektuālā īpašuma tiesības, tostarp pret dažiem pārmērīgiem piekļuves ierobežojumiem, ko nosaka paši intelektuālā īpašuma tiesību turētāji; m) nodrošināt, ka kriminālvajāšanai netiek pakļauta strīdīgu politisko uzskatu paušana ar interneta starpniecību; n) nodrošināt, ka nav tādu tiesību aktu vai prakses, kas ierobežo vai padara par kriminālsodāmām žurnālistu un plašsaziņas līdzekļu tiesības apkopot un izplatīt informāciju ziņu sniegšanas nolūkos; Pastāvīga uzmanības veltīšana absolūtai pamatbrīvību aizsardzībai un pastiprinātai to veicināšanai internetā o) ņemt vērā, ka “digitālā identitāte” arvien vairāk kļūst par personības neatņemamu daļu un ka tādēļ tā ir atbilstoši un efektīvi jāaizsargā no privātu un valsts pušu iejaukšanās — ir jānosaka un jāaizsargā īpašs datu kopums, kas ir cieši saistīts ar indivīda “digitālo identitāti”, turklāt visi šie elementi ir uzskatāmi par neatņemamām personas tiesībām, kurām nav ekonomiska rakstura un kuras nevar pārdot; pienācīgi ņemt vērā anonimitātes un pseidonimitātes nozīmi un vajadzību privātuma nolūkā kontrolēt informācijas plūsmas, kā arī to, ka lietotāju rīcībā vajadzētu būt efektīviem privātās dzīves aizsardzības līdzekļiem, piemēram, dažādām pieejamām privātumu nodrošinošām tehnoloģijām, un ka lietotājiem vajadzētu būt attiecīgi izglītotiem; p) nodrošināt, ka dalībvalstis, pārtverot un uzraugot datu plūsmas neatkarīgi no tā, vai šie dati attiecas uz attiecīgo dalībvalstu pilsoņiem vai tie nāk no ārvalstīm, ievēro stingrus nosacījumus un garantijas, kas paredzētas tiesību aktos; aicina dalībvalstis nodrošināt, ka attālinātā meklēšana, ja to paredz valsts tiesību akti, notiek, pamatojoties uz spēkā esošu meklēšanas orderi, ko izsniegušas kompetentās tiesu iestādes; atzīmē, ka vienkāršotas procedūras attālinātās meklēšanas gadījumā salīdzinājumā ar tiešajiem meklējumiem nav pieņemamas, jo tās pārkāpj tiesiskumu un tiesības uz privātās dzīves neaizskaramību; q) atzīt, cik bīstami var būt noteikti interneta novērošanas un kontroles veidi, kuru mērķis ir izsekot arī ikvienu personas “digitālo” soli, lai radītu lietotāja profilu un piešķirtu “punktus”; precizēt, ka šādi paņēmieni vienmēr jāvērtē, ņemot vērā to nepieciešamību un samērīgumu salīdzinājumā ar mērķiem, kurus ar tiem iecerēts sasniegt; uzsvērt arī, ka lietotāji vairāk jāinformē un jāsaņem viņu apzināta piekrišana attiecībā uz e-darbībām, kas ietver personas datu publiskošanu (piemēram, sociālo tīklu gadījumā); r) mudina dalībvalstis noteikt visas struktūras, kuras izmanto interneta novērošanu, un sagatavot publiski pieejamu gada pārskatu par interneta novērošanu, tādējādi nodrošinot likumīgumu, samērīgumu un pārredzamību; s) pētīt un noteikt, cik lielā mērā valdība vai privāti uzņēmumi var prasīt un saņemt no lietotājiem “piekrišanu” daļēji atteikties no privātuma, jo atsevišķus lietotājus un šādas iestādes acīmredzami nevar uzskatīt par līdzvērtīgiem un vienādi informētiem sarunu partneriem; t) stingri ierobežot, noteikt un regulēt gadījumus, kad no privātiem interneta uzņēmumiem var prasīt, lai tie izpauž datus valsts iestādēm, kā arī nodrošināt, ka valdības šos datus izmanto atbilstīgi stingrākajiem datu aizsardzības standartiem; izstrādāt šī procesa efektīvu kontroli un novērtēšanu; u) uzsvērt, cik svarīgi ir, lai interneta lietotāji varētu stiprināt savas tiesības panākt, ka viņu personas dati, kas uzglabāti tīmekļa vietnēs vai kādā trešās puses datu glabāšanas medijā, tiek neatgriezeniski dzēsti; nodrošināt, ka interneta pakalpojumu sniedzēji, elektroniskās tirdzniecības pakalpojumu sniedzēji un informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzēji ievēro šādu lietotāju lēmumu; nodrošināt, ka dalībvalstis garantē pilsoņu tiesību piekļūt saviem personas datiem efektīvu piemērošanu, tostarp, šādu datu dzēšanu vai izņemšanu no tīmekļa vietnēm nepieciešamības gadījumā; v) nosodīt valdības uzspiestu interneta vietnēs meklējamā satura cenzūru, jo īpaši tad, ja šādiem ierobežojumiem ir atturoša ietekme uz politisko vārda brīvību; w) aicināt dalībvalstis nodrošināt, lai vārda brīvība netiktu pakļauta patvaļīgiem valsts un/vai privātā sektora ierobežojumiem, un nepieļaut jebkurus likumdošanas vai administratīvos pasākumus, kas varētu atstāt atturošu ietekmi uz visiem vārda brīvības aspektiem; x) atgādina, ka personas datu nodošanai trešām valstīm jānotiek atbilstoši, cita starpā, Direktīvas 95/46/EK un Pamatlēmuma 2008/977/TI noteikumiem; y) vērst uzmanību uz to, ka, aizbildinoties ar “lietiskā interneta” attīstību un radiofrekvenču identifikācijas (RFID) sistēmu izmantošanu, nedrīkst atstāt novārtā datu un pilsoņu tiesību aizsardzību; z) aicina dalībvalstis pareizi piemērot Direktīvu 95/46/EK par personas datiem saistībā ar internetu; atgādina dalībvalstīm, ka šī direktīva, īpaši tās 8. pants, jāpiemēro neatkarīgi no tā, kādas tehnoloģijas ir izmantotas personas datu apstrādē, un ka tās noteikumi aicina dalībvalstis nodrošināt tiesības uz tiesiskas aizsardzības līdzekli un kompensāciju noteikumu pārkāpšanas gadījumā (22., 23. un 24. pants); aa) rosināt interneta vides tiesību hartas pamatprincipu iekļaušanu ar internetu saistīto instrumentu un lietojumprogrammu izpētē un attīstībā un “integrētas privātās dzīves aizsardzības” principa veicināšanu, saskaņā ar kuru jauno tehnoloģiju dzīves ciklā pēc iespējas drīzāk būtu jāievieš privātās dzīves un datu aizsardzības prasības, pilsoņiem nodrošinot lietotājiem draudzīgu vidi; ab) atbalstīt un pieprasīt Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāja un 29. panta darba grupas aktīvu iesaistīšanos to Eiropas tiesību aktu izstrādē, kuri attiecas uz tām darbībām interneta vidē, kuras var ietekmēt personas datu aizsardzību; Starptautiski pasākumi ac) aicināt visas interneta jomas ieinteresētās puses iesaistīties pašreiz notiekošajā interneta vides tiesību hartas izstrādes procesā — hartas, kas pamatojas uz pastāvošajām pamattiesībām, veicina to ievērošanu un sekmē jaunu principu atzīšanu; šajā ziņā dinamiskajai interneta vides tiesību hartas koalīcijai jāieņem vadoša loma; ad) nodrošināt, lai šajā sakarībā tiek apsvērta vairāku līmeņu un uz procesu orientēta iniciatīva ar daudzu ieinteresēto pušu iesaisti, kā arī globālu un vietēja mēroga iniciatīvu kombinācija, lai precizētu un aizsargātu interneta lietotāju tiesības un tādējādi nodrošinātu šā procesa likumīgumu, atbildību un atzīšanu; ae) atzīt, ka interneta globālais un atvērtais raksturs pieprasa ieviest vispārējus standartus attiecībā uz datu aizsardzību, drošību un vārda brīvību; šajā sakarībā aicināt dalībvalstis un Komisiju uzņemties iniciatīvu izveidot vispārēju platformu šādu standartu izstrādāšanai; atzinīgi vērtē rezolūciju par steidzamo vajadzību pasaulē bez robežām aizsargāt privāto dzīvi un kopīgo priekšlikumu attiecībā uz privātās dzīves un personas datu aizsardzības starptautisko standartu izstrādi, par ko vienojās 30. Starptautiskajā personas datu un privātās dzīves aizsardzības komisāru konferencē, kura notika Strasbūrā 2008. gada 15. līdz 17. oktobrī; aicina visas ES ieinteresētās puses (gan valsts, gan privātās) iesaistītie šajā procesā; af) uzsvērt, cik svarīgi ir izveidot īstu tīmekļa e-forumu, kur ES pilsoņi varētu risināt interaktīvākas apspriedes ar politikas veidotājiem un citām iestāžu ieinteresētajām pusēm; ag) rosināt ES aktīvu piedalīšanos dažādos starptautiskos forumos par globāliem un vietēja mēroga interneta aspektiem, piemēram, Interneta pārvaldības forumā (IGF); ah) kopā ar visām ES ieinteresētajām pusēm piedalīties Eiropas IGF izveidē — forumā, kurā tiktu analizēta valstu interneta pārvaldības forumu pieredze, kurš darbotos kā reģionāls centrs un kurš efektīvāk informētu turpmākos starptautiskos interneta pārvaldības forumus par Eiropas mēroga problēmām, viedokļiem un bažām;