Priekšlikums Padomes regulaI, ar ko definē Eiropas Reģionālās attīstības fonda, Eiropas Sociālā fonda un Kohēzijas fonda galvenos noteikumus {SEC(2004) 924} /* COM/2004/0492 galīgā redakcija - AVC 2004/0163 */





Briselē, 14.7.2004 COM(2004) 492 galīgā redakcija 2004/0163 (AVC) Priekšlikums PADOMES REGULAI, ar ko definē Eiropas Reģionālās attīstības fonda, Eiropas Sociālā fonda un Kohēzijas fonda galvenos noteikumus (iesniegusi Komisija){SEC(2004) 924} PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Ievads: Nepieciešamība pārskatīt regulas 2004. gada 10. februārī Komisija pieņēma priekšlikumu par finanšu iespējām paplašinātā Eiropas Savienībā, kas sastāv no 27 dalībvalstīm, plānošanas periodam no 2007. līdz 2013. gadam [COM(2004) 101]. Saistībā ar šo Komisija pieņēma, ka Eiropas Savienībai pastiprināti jāiejaucas vairākās svarīgās politikas jomās. Īpaši Komisija nolēma, ka noteiktai kohēzijas politikai ir jābūt finanšu jomas būtiskai daļai. Lēmums atspoguļoja darbu, kas bija veikts kopš otrā kohēzijas ziņojuma publicēšanas 2001. gadā; 2004. gada 18. februārī ar šī lēmuma palīdzību tika sāktas pārrunas par kohēzijas politikas nākotni paplašinātā Eiropas Savienībā [COM(2001) 24]. Komisija pieņēma trešo kohēzijas ziņojumu [COM(2004) 107], kurā aizstāvēts priekšlikums par jaunās paaudzes kohēzijas politikas programmu prioritāšu un piegādes sistēmu ieviešanu no 2007. līdz 2013. gadam. Priekšlikums ir saskaņā ar plašajām vadlīnijām, kas ir izvirzītas Komisijas paziņojumā par turpmāko finanšu iespējamību. Trešajā kohēzijas ziņojumā secināts, ka Eiropas Savienības paplašināšana līdz 25 dalībvalstīm un vēlāk līdz 27 vai vairāk ir vēl nepiedzīvots pārbaudījums Eiropas Savienības konkurētspējai un iekšējai vienotībai. Eiropas Savienības paplašināšanās ir palielinājusi ekonomiskās attīstības plaisu ģeogrāfisku problēmu pāreju neatbilstību virzienā uz austrumiem un arvien sarežģītāku nodarbinātības situāciju: - plaisa IKP uz vienu iedzīvotāju starp 10 % no iedzīvotājiem, kas dzīvo pārticīgākos reģionos un tāds pats skaits iedzīvotāju, kas dzīvo vistrūcīgākajos reģionos, ir dubultojusies salīdzinājumā ar situāciju ES15. - ES25, 123 miljoni cilvēku, kas veido aptuveni 27 % no kopējā iedzīvotāju skaita, dzīvo reģionos ar IKP uz vienu iedzīvotāju zem 75 % no ES vidējā IKP uz vienu iedzīvotāju pret 72 miljoniem iedzīvotāju vai 19 % no kopējā ES15. No šiem četri no desmit pilsoņiem dzīvo piecpadsmit „veco” dalībvalstu reģionos, kamēr pārējie seši ir desmit „jauno” dalībvalstu pavalstnieki. - Desmit jauno dalībvalstu vidējais nodarbinātības līmenis ir jāpieskaņo pārējam ES līmenim, ir jāizveido četri miljoni darbavietu. Paplašinātās ES nodarbinātības plaisas ir jūtamas arī attiecībā uz vecumu un dzimumu. Tai pat laikā visai Eiropas Savienībai jāiztur pārbaudījums, kas rodas no iespējamā paātrinājuma ekonomiskās pārkārtošanās laikā, kuras rezultātā radusies globalizācija, tirgus atvērtība, tehnoloģiskā attīstība, jaunas zināšanas par ekonomiku un sabiedrību, novecojusi populācija un imigrācijas pieaugums. Visbeidzot, ekonomiskā izaugsme ES kopš 2001. gada ir jūtami palēninājusies. Tā rezultātā daudzās Eiropas Savienības daļās atkal ir paaugstinājies bezdarba līmenis ar visām no tām izrietošajām sociālajām sekām. Sabiedrībai pilnībā būtu jāizmanto iespējas, ko sniedz šī brīža atveseļošanās tiecība. Lai uzlabotu ES ekonomikas rezultātus, 2000. gada martā Eiropas Savienības valstu un valdību vadītāji satikās Lisabonā, kur izklāstīja stratēģiju, kas izveidota, lai līdz 2010. gadam padarītu Eiropas ekonomiku par visveiksmīgāko un konkurētspējīgāko uz zināšanām balstīto ekonomiku pasaulē. 2000. gada decembrī Nicas Padome pārveidoja Lisabonas nabadzības samazināšanas mērķus par koordinētu ES sociālās integrācijas stratēģiju. 2001.gada jūnijā Gēteborgas Padomē tika paplašināta Lisabonas stratēģija, kurā lielāka uzmanība tika pievērsta vides aizsardzībai un piemērotākai attīstības modeļa sasniegšanai. Kohēzijas politika veic svarīgu ieguldījumu šo mērķu īstenošanā. Darbība, izaugsme un vienotība ir savstarpēji atbalstīta. Samazinot neatbilstības, Eiropas Savienība palīdz nodrošināt to, lai visi reģioni un sociālās grupas varētu veikt ieguldījumus un gūt labumu no Eiropas Savienības kopējās ekonomiskās attīstības. Līguma 3. un 158. pants atspoguļo šo vīziju, kas pastiprināta Līguma projektā, kas veidoja Konstitūciju, ieviešot skaidrāku atsauci uz teritorijas vienotību. Kohēzijas politika ir nepieciešama arī situācijās, kur citām Kopienas politikām ir būtiski labumi apvienojumā ar ierobežotām, bet vietējām izmaksām. Kohēzijas politika palīdz izplatīt labumus. Paredzot izmaiņas un atvieglojot pielāgošanos, kohēzijas politika var palīdzēt ierobežot negatīvo ietekmi. Šī iemesla dēļ kohēzijas politikai visā tās apjomā ir jābūt pārskatāmai kā Lisabonas stratēģijas neatņemamai sastāvdaļai pat ja šodien, kā Komisija norādīja priekšlikumos par turpmākajām finanšu iespējām, politikas projekts, kas ir Lisabonas pamatā, ir jābeidz un jādara zināms plašākai sabiedrībai. Citiem vārdiem, kohēzijas politikā ir jāiekļauj Lisabonas un Gēteborgas mērķi, un tai jākļūst par galveno līdzekli to īstenošanā, izmantojot nacionālās un reģionālās attīstības programmas. Stiprinot reģionālo konkurētspēju, balstoties uz izdevīgiem ieguldījumiem visā Eiropas Savienībā un nodrošinot ekonomisko izdevīgumu, kas palīdz cilvēkiem īstenot savas iespējas, tiks likti pamati ES ekonomijas izaugsmei kopumā, lai visi no tās gūtu labumu. Nodrošinot līdzsvarotākus ekonomiskos pasākumus visā Eiropas Savienībā, reģionālā politika palīdz samazināt pārliecīgu koncentrāciju, sablīvējumu un sastrēgumu radīto spiedienu. Kohēzijas politikas reformai tāpat būtu jānodrošina lielāka efektivitāte, caurspīdība un politiskā atbildība. Lai to īstenotu, nepieciešama stratēģiskās pieejas definēšana, lai politika izvirzītu savas prioritātes, nodrošinātu koordināciju ar ekonomiskās un sociālās pārvaldes sistēmu un atļautu regulāru, atklātu sasniegto panākumu pārskatīšanu. Tas prasa vadības sistēmas papildu vienkāršošanu, ieviešot diferenciāciju un proporcionalitāti pamatotā finanšu vadības kontekstā. Turklāt papildus ir jādecentralizē atbildība uz partneriem dalībvalstīs, reģionos un pašvaldībās. Pašreizējais regulas projekts ir Komisijas priekšlikums nākamās paaudzes kohēzijas politikas programmām. Tas rada pamatu, uz kura, 1999. gada 21. jūnijā saskaņā ar Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulas (EEK) Nr. 1260/1999 55. punktu, kas noteica struktūrfondu galvenos noteikumus, Padome pārskatīs minēto regulu vēlākais līdz 2006. gada 31. decembrim. Padome atzīmē nepieciešamību pieņemt regulas 2005. gada laikā, lai 2006. gadu veltītu 2007. līdz 2013. gada plānošanai. 2. Jaunā ES Kohēzijas politika pēc 2006. gada Komisija ierosina, ka pasākumiem, kas atbalsta kohēzijas politiku, ir jābalstās uz ieguldījumiem ierobežotu skaitu Kopienas prioritāro pasākumu, kas atspoguļo Lisabonas un Gēteborgas dienas kārtību, kur Kopienas iejaukšanās var radīt sviras efektu un būtisku pievienoto vērtību. Attiecīgi operatīvajām programmām Kopiena ierosina šādu ierobežota skaita galveno tēmu pamata sarakstu: jauninājumu un zināšanu ekonomika, vides un briesmu novēršana, pieejamība un vispārīgas ekonomiskas intereses pakalpojumi. Ar nodarbinātību saistītās programmas pievērsīsies reformu ieviešanai, kas nepieciešamas, lai sekmētu pilnīgu nodarbinātību, uzlabotu darba kvalitāti un produktivitāti, veicinātu sociālo integrāciju un vienotību saskaņā ar Eiropas nodarbinātības stratēģijas (ENS) vadlīnijām un ieteikumiem. Koncentrēšanās uz trim Kopienas mērķiem Prioritāro tēmu nākotnes paaudzes programmas tiks iedalītas trijās grupās: konverģence; reģionālā konkurētspēja un nodarbinātība; teritoriālā sadarbība. 2.1. Konverģence „Konverģences” mērķi attiecas uz mazāk attīstītām dalībvalstīm un reģioniem, kas saskaņā ar līgumu ir Kopienas kohēzijas politikas augstākā prioritāte. Līgumā pieprasīta neatbilstības samazināšana starp „dažādu reģionu attīstības līmeņiem un mazāk priviliģētu reģionu vai salu, ieskaitot lauku teritoriju, atpalicību” (158. punkts). Eiropas Savienības paplašināšanās radīs vēl nebijušu neatbilstību palielināšanos, kuru samazināšana prasīs ilgstošus pūliņus. Šis mērķis attiecas pirmām kārtām uz tiem reģioniem, kur iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu cilvēku ir mazāks kā 75 % no Kopienas vidējā IKP uz vienu cilvēku. Galvenais kohēzijas politikas mērķis saistībā ar šo ir veicināt izaugsmi, uzlabojot apstākļus, kas nepieciešami konverģences sasniegšanai. Jāplāno ilgtermiņa konkurētspējas un nodarbinātības attīstības stratēģijas. Komisija ierosina, ka saskaņā ar šo prioritāti pagaidu atbalsts jāpiemēro arī tiem reģioniem, kur IKP uz vienu cilvēku ir zem 75 % no Kopienas vidējā IKP uz vienu iedzīvotāju, kas aprēķināts, izmantojot piecpadsmit Eiropas Savienības dalībvalstu datus (tā sauktais statistiskais paplašināšanās efekts). Tie ir reģioni, kur objektīvie apstākļi nav mainījušies, lai gan to IKP uz cilvēku paplašinātā Eiropas Savienībā būs salīdzinoši augstāks. Taisnīguma interesēs un, lai atļautu attiecīgajiem reģioniem pabeigt konverģences procesu, tā sauktajiem pašreizējās paaudzes „pakāpeniskās pārejas” reģioniem tiks sniegts lielāks atbalsts nekā 1999. gadā tika nolemts Berlīnē. Saskaņā ar līgumā izklāstītajiem principiem programmas tiks atbalstītas ar finanšu līdzekļiem no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Eiropas Sociālā fonda (ESF) un Kohēzijas fonda. Kohēzijas fonds tiks piemērots dalībvalstīm ar valsts nacionālo kopproduktu (VNK) zem 90 % no Kopienas vidējā kopprodukta. Kohēzijas fona palīdzībai tiks izvirzīti noteikumi ekonomiskās konverģences stāvokļa izpildei, kā arī nepieciešamībai izvairīties no pārmērīga valsts deficīta saskaņā ar līguma 104. punktu. Saskaņā ar finanšu iespēju noteiktajām prioritātēm Kohēzijas fonds stiprinās tā ieguldījumu ilgtspējīgā attīstībā. Attiecībā uz Eiropas transporta tīkliem Eiropas nozīmes projekti un vides infrastruktūra joprojām paliks galvenās prioritātes. Lai sasniegtu atbilstošu līdzsvaru, atspoguļojot jauno dalībvalstu īpašās vajadzības, paredzēts atbalstīt dažādus projektus, piemēram, dzelzceļa, jūras, iekšējo ūdens ceļu un multimodālās transporta programmas ārpus TEN-T, ilgtspējīga pilsētas transporta programmas un videi svarīgus ieguldījumus galvenajos enerģijas efektivitātes vai atjaunojamās enerģijas jomā. Uzsvars tiks likts arī uz organizatoriskās kapacitātes un sabiedrības pārvaldes efektivitātes stiprināšanu, ieskaitot struktūrfondu un Kohēzijas fonda administrēšanu. 2.2. Reģionālā konkurētspēja un nodarbinātība: gaidot un veicinot pārmaiņas Kaut arī iejaukšanās mazāk attīstītās dalībvalstīs un reģionos joprojām ir kohēzijas politikas prioritāte, pastāv svarīgi pārbaudījumi, kas attiecas uz visām ES dalībvalstīm, piemēram, straujās ekonomiskās un sociālās pārmaiņas un pārkārtošanās, tirgus globalizācija, virzība uz zināšanās balstītu ekonomiku un sabiedrību, novecojusi sabiedrība, pieaugoša imigrācija, darba vietu trūkums pamatnozarēs un sociālās integrācijas problēmas. Saistībā ar šo Eiropas Savienībai jāuzņemas svarīga loma. Kohēzijas politikai ārpus mazāk attīstītām dalībvalstīm un reģioniem Komisija ierosina divējādu pieeju: - pirmkārt, ar reģionālajām programmām, kuras finansē ERAF, kohēzijas politika palīdzēs reģioniem un reģionālām valdībām paredzēt un veicināt ekonomiskās pārmaiņas rūpniecības, pilsētas un lauku rajonos, stiprinot to konkurētspēju un pievilcīgumu, ņemot vērā pašreizējās ekonomiskās, sociālās un teritoriālās neatbilstības; - otrkārt, ar programmām, kuras finansē ESF, kohēzijas politika palīdzēs cilvēkiem paredzēt un pielāgoties ekonomiskajām pārmaiņām saskaņā ar EES politikas prioritātēm, atbalstot politiku, kas virzīta uz pilnīgu nodarbinātību, darba kvalitāti un produktivitāti un sociālo integrāciju. Saskaņā ar jaunajām reģionālajām programmām, kuras finansē no ERAF, Komisija ierosina vairāk iejaukties trijās prioritārajās jomās: jauninājumu un zināšanu ekonomikā, vides un briesmu novēršanā, pieejamībā un vispārīgas ekonomiskas nozīmes pakalpojumos. Vienīgais finansējuma avots jaunajām programmām būs ERAF. No līdzekļu sadales viedokļa jāizdala divas reģionu grupas: - reģioni, kam šobrīd ir tiesības uz pirmo mērķi, jo tie neatbilst konverģences prioritātes kritērijiem pat bez paplašināšanās statiskā efekta. Šādi reģioni gūs labumu no pārejas perioda atbalsta (saskaņā ar nodaļu "pakāpeniska ieviešana”) un turpinās iesākto līdzīgi kā reģioni, kas no 2000. līdz 2006. gadam vairs neatbilst pirmajam mērķim; - visi citi Eiropas Savienības reģioni, uz kuriem neattiecas ne konverģences programmas, ne pakāpeniskās ieviešanas atbalsts, kas aprakstīts iepriekš. Saskaņā ar EES mērķiem un norādījumiem attiecībā uz operatīvajām programmām, kuras finansē ESF, Komisija ierosina likt pamatus nodarbinātības ieteikumu ieviešanai un sociālās integrācijas stiprināšanai. Šo atbalstu jāsadala uz četrām politikas prioritātēm, kas pašreiz ir izšķirošas EES ieviešanai un kur Kopienas finansējums var nodrošināt pievienoto vērtību: paaugstināt darbinieku un uzņēmumu pielāgošanās spējas; palielināt nodarbinātību un paaugstināt līdzdalību darba tirgū; pastiprināt sociālo iekļaušanos un apkarot diskrimināciju, veicināt nodarbinātības un integrācijas jomu. 2.3. Eiropas teritoriālā sadarbība Paļaujoties uz pašreizējās INTERREG iniciatīvas pieredzi, Komisija ierosina radīt jaunu mērķi, kas būtu veltīts harmoniskas un līdzsvarotas Eiropas Savienības teritorijas integrācijas sekmēšanai, atbalstot sadarbību starp tās atšķirīgām daļām Kopienas mēroga nozīmes jautājumos pārrobežu, starptautiskā un starpreģionālā līmenī. Pasākumu finansēs ERAF, un tas balstīsies uz integrētām programmām, kuras vadīs viena administrācija, apmierinot Kopienas galveno prioritāšu izpildi, šīs prioritātes saistītas ar Lisabonas un Gēteborgas dienaskārtību. Visi iekšzemes reģioni un atsevišķi reģioni pie ārējām robežām, kā arī atsevišķi tuvējie reģioni pie jūras robežām būs piemēroti pārrobežu sadarbībai. Mērķis būs starp kaimiņu varas institūcijām sekmēt kopīgu problēmu kopīgus risinājumus, piemēram, pilsētas, lauku un piejūras attīstību un ekonomisko attīstību un SMEs tīklošanos. Ciktāl tas attiecas uz vispārīgām darbībām sekmēt starptautisku sadarbību, dalībvalstis un reģioni tiek aicināti novērtēt 13 starptautiskās sadarbības zonu lietderību un efektivitāti (noteiktas saskaņā ar INTERREG III. B), ņemot vērā paplašināšanos. Mērķis būs kopīgi ar Komisiju izlemt par starptautiskās sadarbības zonu skaitu, kas ir pietiekami saskanīgas un, kur ir kopīgas intereses un iespējas, kuras var attīstīt. Paredzēts, ka šāda sadarbība balstīsies uz stratēģiskām prioritātēm ar starptautisku raksturu, piemēram, izpēte, vide, briesmu novēršana un saskaņota ūdens pārvalde. Visbeidzot, Komisija ierosina, ka reģioniem nākotnē jāiekļauj pasākumi starpreģionālajā sadarbības jomā. Lai varētu veikt apmaiņu, sadarbību un tīklošanu ar reģioniem citās dalībvalstīs, reģionālajām programmām vajadzēs veltīt noteiktu līdzekļu summu. 3. Integrēta reakcija uz teritorijas īpatnībām Efektīvai kohēzijas politikai ir jāņem vērā īpašās teritoriju vajadzības un īpatnības, piemēram, tās, kas raksturīgas visattālākajiem Eiropas Savienības reģioniem, salām, kalnu apvidiem, mazapdzīvotām daļām tālajos Eiropas Savienības ziemeļos un atsevišķās Eiropas Savienības robežzonās. Tai pienācīgā veidā jāatbalsta arī pilsētu atjaunošana, lauku apvidi un apvidi, kas ir atkarīgi no zvejniecības, savstarpēji papildinot un saskaņojot īpašus lauksaimniecības un zvejniecības finanšu līdzekļus. Tā rezultātā Komisija ir iecerējusi ar konverģences mērķi nodibināt īpašu sadalījumu, kas kompensētu specifiskos ierobežojumus visattālākajos reģionos, kā atzīts Līguma 299. panta 2. punktā un kā 2002. gada 21. līdz 22. jūnijā Seviļā pieprasījusi Eiropas Padome. Papildus pasākums, kas balstīts uz sadarbības veicināšanu ar kaimiņu valstīm, tiks iekļauts jaunajā „Eiropas teritoriālās sadarbības” programmā. Tā kā lielo tirgu pieejamības un tāluma problēma ir īpaši liela daudzās salās, kalnu apvidos un mazapdzīvotos reģionos, īpaši tālajos Eiropas Savienības ziemeļos, šis apstāklis tiks ņemts vērā, sadalot līdzekļus reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības prioritāšu jomām, lietojot „teritoriālo” kritēriju un atspoguļojot ģeogrāfisko traucējumu reģionu samērā neizdevīgo stāvokli. Dalībvalstīm ir jānodrošina, lai šo reģionu īpatnības tiktu ņemtas vērā, kad saskaņā ar reģionālajām programmām būs jāsadala līdzekļi. Cenšoties sekmēt lielāku darbību šajos dažkārt aizmirstajos reģionos un, lai ņemtu vērā sabiedriskā finansējuma lielākas izmaksas uz vienu iedzīvotāju, nākamajam plānošanas periodam tiek ierosināts, ka teritorijas ar pastāvīgiem ģeogrāfiskiem traucējumiem gūs lielāku labumu no Kopienas ieguldījuma palielinājuma. Paļaujoties uz URBAN iniciatīvu, Komisija ir iecerējusi apspriest pilsētu jautājumu, reģionālās programmās pilnībā saskaņojot šīs jomas pasākumus. Reģionālajās programmās būs jānorāda, kā tiek apskatīti pasākumi pilsētās un kā pilsētu valdībās tiek organizēta šo pasākumu pienākumu turpmāka sadale. 4. Labāka līdzeļu sadale lauku apvidos un zvejniecības pārstrukturēšanas labā Komisija ierosina vienkāršot un precizēt dažādu līdzekļu lomu lauku attīstības un zvejniecības atbalstam. Pašreizējie līdzekļi, kas saistīti ar lauku attīstības politiku, jāsagrupē vienotā instrumentā saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku, kas ir plānota, lai: - ar pārstrukturēšanas atbalstu palielinātu lauksaimniecības konkurētspēju; - ar zemes apsaimniekošanas atbalstu uzlabotu vidi un laukus, ieskaitot lauku attīstības pasākumus, kas saistīti ar Natura 2000 dabas aizsardzības teritoriju līdzfinansēšanu; - ar līdzekļiem, kas novirzīti lauksaimniecībai un citiem lauku pasākumiem, uzlabotu dzīves kvalitāti lauku apvidos un sekmētu ekonomisko pasākumu dažādošanu. Pašreizējā Kopienas iniciatīva LEADER+ tiks ieviesta galvenajā programmēšanas virzienā. Līdzīgi vienotā instrumentā tiks sagrupēti zvejniecības pārstrukturēšanas pasākumi, ar kuru palīdzību tiks īstenotas zvejsaimniecības pārstrukturēšanās vajadzības un uzlaboti darba un dzīves apstākļi apvidos, kuros zvejsaimniecībai, ieskaitot dzīvnieku audzēšanu ūdenī, ir būtiska loma. Šo ierosinājumu būtiska daļa ir tā, ka finanšu līdzekļi, kas pārcelti no kohēzijas politikas uz šiem jaunajiem pasākumiem, arī turpmāk tiks sadalīti tā, lai, palīdzot mazāk attīstītiem reģioniem un valstīm, ko pašreiz nosedz konverģences programmas, tiktu sasniegts tāds pats līdzekļu koncentrācijas līmenis kā šodien. Bez šīs iejaukšanās kohēzijas politika atbalstīs lauku ekonomiku un apgabalus, kas ir atkarīgi no zvejsaimniecības pasākumu dažādošanas. 5. Vienkāršošana un decentralizācija: pārveidota īstenošanas sistēma Lai arī kohēzijas politikas īstenošanas mehānisms spēj ieviest kvalitātes programmas un Eiropas nozīmes projektus, ir nācies sastapties ar vairākām pašreizējo programmu vadības problēmām. Tādēļ Komisija ir iecerējusi saglabāt kohēzijas politikas galvenos principus - programmēšana, partnerība, līdzfinansēšana un novērtēšana. Tomēr tā ierosina uzlabot politikas efektivitāti, ieviešot vairākas reformas, kas noteiktas, pirmkārt, lai iedrošinātu stratēģiskāku pieeju programmēšanai, otrkārt, lai ieviestu turpmāku atbildības decentralizāciju partnerībām dalībvalstīs, reģionos un pašvaldībās, treškārt, lai veicinātu programmu izpildi un kvalitāti ar pastiprinātu un caurspīdīgāku partnerību un skaidriem un stingrākiem pārraudzības mehānismiem un, ceturtkārt, lai vienkāršotu pārvaldības sistēmu, ieviešot lielāku caurspīdīgumu, diferenciāciju un proporcionalitāti, garantējot pamatīgu finanšu vadību. 5.1. Stratēģiskāka nostāja pret Eiropas Savienības prioritātēm Komisija ierosina, ka pirms jaunā plānošanas perioda vispārējo kohēzijas politikas stratēģisko dokumentu, pamatojoties uz Komisijas ierosinājumu, saskaņā ar Eiropas Parlamenta viedokli pieņemtu Padome, definējot dalībvalstīm un reģioniem skaidras prioritātes. Šāda stratēģiska pieeja vadītu politiku tās ieviešanā un padarītu to politiski atbildīgāku. Tas palīdzētu precizēt vēlamo sinerģijas līmeni, ko vēlas sasniegt starp kohēzijas politiku un Lisabonas un Gēteborgas dienaskārtības jautājumiem, un palielinātu saskaņu ar plašajām ekonomiskās politikas vadlīnijām un Eiropas nodarbinātības stratēģiju. Ik gadu Eiropas institūcijas veiktu progresa novērtējumu par stratēģiskajām prioritātēm un sasniegtajiem rezultātiem, balstoties uz Komisijas ziņojumu, kas apkopotu dalībvalstu progresa pārskatus. Papildus Komisija ierosina vienkāršot sistēmu vairākās galvenajās jomās. 5.2. Programmēšana Programmēšanas sistēma jāvienkāršo šādi: Politiskajā līmenī: balstoties uz Padomes pieņemtajām stratēģiskajām vadlīnijām, katra dalībvalsts sagatavo nacionālo pamatdokumentu par tās attīstības stratēģiju, kas tiktu apspriesta ar Komisiju un veidotu pamatu tematisko un reģionālo programmu gatavošanai, bet tam kā esošajam Kopienas atbalsta dokumentam nebūtu vadības līdzekļa loma; Operatīvajā līmenī: balstoties uz politikas dokumentu, Komisija pieņemtu katras dalībvalsts nacionālās un reģionālās programmas. Programmas būtu noteiktas vienīgi apkopotā prioritātes līmenī, izceļot to svarīgākās darbības. Papildus detaļas, kuras šodien ir atspoguļotas tā saucamajā "papildinājuma programmā", tiktu atmestas tāpat kā vadība ar līdzekļu palīdzību. Fondu skaits tiktu ierobežots līdz trim (ERAF, ESF un Kohēzijas fonds) pašreizējo sešu fondu vietā. Pretēji pašreizējām vairāku fondu programmām, nākotnes ERAF un ESF starpniecība tiks mērķēta uz darbošanos ar tikai vienu fondu katrai programmai. Attiecībā uz katra fonda aktivitātēm, tās būtu saskanīgākas, ļaujot ERAF un ESF finansēt, atlikušos pasākumus, kas saistīti ar cilvēku un fizisko kapitālu. Šo pasākumu finansēšana tiktu ierobežota un tieši piesaistīta katra fonda galvenajām starpniecības jomām. Tas ļautu gan vienkāršot programmēšanu, gan palielināt tās efektivitāti. Kohēzijas fonds un ERAF darbosies ar vienotu programmēšanas sistēmu, kas ir saistīta ar transporta un vides infrastruktūru. Lielus projektus atsevišķi pieņemtu Komisija, bet tie tiktu pārvaldīti saskaņā ar saistītajām programmām. 5.3. Finanšu vadība un kontrole Viens no nākotnes kopīgās pārvaldes 2007. līdz 2013. gada plānošanas perioda salikto noteikumu galvenajiem mērķiem ir, balstoties uz pašreizējo likumu kopuma iegūtās pieredzes, skaidri noteikt dažādu darbinieku, kas ir ieinteresēti Kopienas budžeta izpildē, atbildības robežas, veidu un sadalījumu. Tās ir dalībvalstis un ieviešanas institūcijas no vienas puses un Komisija no otras puses. Šajā ziņā izskaidrojums veicinās efektivitātes un iedarbīguma uzlabošanu un vispārējās sistēmas līdzsvaru. Pārvaldes un kontroles sistēma Regulas projekts, kas nosaka vispārīgus nosacījumus ERAF, ESF un Kohēzijas fondam, uzlabo vispārējās fondu pārvaldes arhitektūras un kontroles sistēmas saskaņotību un caurspīdīgumu: - saskaņotība skaidri nosaka minimālos nosacījumus, kas piemērojami kontroles un revīzijas sistēmām visos procesa līmeņos, tāpat kā attiecīgie dažādu darbinieku uzdevumi un pienākumi; - caurspīdīgums ir nepieciešams, lai dažādi ar kontroli saistītie darbinieki uzzinātu par katras puses kontroles rezultātiem, lai varētu veicināt efektivitātes un iedarbīguma uzlabošanu un vispārējās sistēmas līdzsvaru. Regulas projekts nosaka kopējo pamatu nosacījumu minimālajam komplektam, kuram jāatbilst visām pārvaldes un starptautiskās kontroles sistēmām, kas saistīta ar fondu pārvaldi, un dalībvalstu un Komisijas atbildībai par principu ievērošanas un pamatotas finanšu vadības nodrošināšanu. Šim nolūkam dalībvalstīm ir jāsniedz garantija saistībā ar pārvaldes un kontroles sistēmām: - perioda sākumā, balstoties uz neatkarīgas revīzijas viedokli par sistēmu; - katru gadu, balstoties uz revīzijas institūcijas viedokli, ko atbalsta ikgadējs kontroles ziņojums, un - perioda beigās, balstoties uz garantiju uzdevumu finanšu pārskatu. Ja Komisija atbrīvojas no garantijas valsts pārvaldes un kontroles sistēmas pastāvēšanas un stabilas darbības gadījumā – garantijas, kas balstīta uz tās pašas revīziju un valsts revīziju – tā varēs balstīt tās garantijas attiecībā uz deklarēto izdevumu par nacionālās kontroles rezultātu likumību un regularitāti. Attiecīgi, tā varēs ierobežot pati savas revīzijas uz tikai izņēmuma gadījumos. Turklāt, noteikumos ierosināts, ka Komisijas iejaukšanās pakāpe pārvaldē, novērtēšanā un kontrolē cita starpā ir funkcija, kas ir svarīga ieguldījuma daļa. Vispārīgās regulas projekts atļauj dalībvalstīm piemērot pašām savus noteikumus un pārvaldes un kontroles struktūras, ja nacionālais ieguldījums ievērojamā mērā dominē. Šāda iespēja ir attiecināma tikai, ja Komisija ir saņēmusi garantiju par valsts pārvaldes un kontroles sistēmu uzticamību. Papildināšanas princips, t.i., ES līdzekļiem jāpapildina, nevis jāaizvieto valsts līdzekļi, joprojām būs kohēzijas politikas galvenais princips. Tomēr saistībā ar proporcionalitātes principu, Komisija piešķirs savus līdzekļus vienīgi saistībā ar “konverģences” mērķi. Par savstarpējās papildināšanas principa piemērošanu “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” un “Eiropas teritoriālās sadarbības” programmām atbild dalībvalstis. Finanšu vadība Attiecībā uz finanšu pārvaldi sistēmas vienkāršošanai tiek ieviesti divi svarīgi aspekti. Patiesi, maksājumi tiks veikti prioritāšu līmenī un ne vairs līdzekļu līmenī, kā tas ir tagad. Papildus tam, Komisijas ieguldījums tiks aprēķināts, vadoties tikai no sabiedriskajām izmaksām. Maksājumu sistēma (maksājums uz kontu un atlīdzināšana) tāpat kā automātiskais saistību pārtraukšanas princips tiek saglabāts. Regulas projekts ierosina arī pārtraukšanas procedūras ieviešanu, maksājumu nepiešķiršanu un atlikšanu nopietnu problēmu gadījumos pagaidu maksājuma pieprasījuma brīdī. Vēloties vienkāršot finanšu pārvaldi, Komisija ierosina atļaut daļēju pabeigto programmu un pasākumu atklāšanu. Par slēgšanas grafiku lemj katra dalībvalsts. Valsts likumi lielā mērā noteiktu maksājumu atbilstību, izņemot noteiktu skaitu jomu, piemēram PVN, uz kurām turpinās attiekties Kopienas noteikumi. 5.4. Līdzekļu koncentrācija Lielākajai daļai līdzekļu jāpaliek nabadzīgākajās dalībvalstīs un reģionos, īpaši dalībvalstīs. Atsevišķo attīstības programmu līmenī, līdzekļu koncentrācija tiks sasniegta, pievēršoties Lisabonas un Gēteborgas prioritātēm tāpat kā “konverģences” reģionos, stiprinot organizatorisko kapacitāti. Attiecībā uz reģionālām konkurētspējas programmām pašreizējais uzsvars (saskaņā ar 2. mērķi) uz atbilstošo apgabalu zonēšanu kopienu, pašvaldību un administratīvo rajonu līmeni nozīmēja, ka ar koncentrāciju tika saprasta gandrīz vienīgi mikroģeogrāfiska izteiksme. Kamēr ģeogrāfiskajai līdzekļu koncentrācijai vissliktāk ietekmētajos rajonos vai apgabalos joprojām jāpaliek par nākotnes pūliņu būtisku daļu, jāatzīst arī, ka šādu apgabalu izredzes ir cieši saistītas ar reģiona panākumiem kopumā. Kā daudzi reģioni ir atzinuši, lai apmierinātu reģionu mazāk attīstīto daļu vajadzības, nepieciešama saskaņotas stratēģijas attīstīšana visā reģionā. Tādēļ nākotnē ieteikts atteikties no pašreizējās mikrozonējuma sistēmas, ļaujot noteikt atbilstošu līdzsvaru starp ģeogrāfiskām un citām koncentrācijas formām, sadarbībai ar Komisiju izstrādājot reģionālās konkurētspējas programmas. Tas nenozīmē pūliņu samazināšanu, sadalot ES finanšu līdzekļus. Attiecībā uz “reģionālās konkurētspējas” virzienu ir jāpamato katras operacionālajās programmas ģeogrāfiskā, tematiskā un finansiālā koncentrācija. Sadarbības kontekstā reģioniem piemīt pirmā līmeņa atbildība par finanšu līdzekļu sadali jomām, kas ir nepieciešamas ekonomisko, sociālo un teritoriālo neatbilstību risināšanai reģionālā līmenī. Komisija apstiprinās un apliecinās konsekvenci programmu īstenošanas brīdī. Visbeidzot, pārtraucot neizlietoto līdzekļu saistību principu (“N+2 likums”) disciplīnu, kas ir vienreizēja reģionālajai un kohēzijas politikai, paliks spēcīgs pamudinājums efektīvai un ātrai programmu realizācijai. 5.5. Spēcīgāks uzsvars uz izpildījumu un kvalitāti Efektivitāte pieprasa lielāku koncentrēšanos uz ietekmi un izpildījumu, kā arī precizitāti labāka rezultāta iegūšanai. Kopumā kohēzijas politikas efektivitāte tiktu uzlabota, veidojot ikgadēju dialogu ar Eiropas institūcijām, pamatojoties uz Komisijas gada ziņojumu, lai uzlabotu caurspīdīgumu un atbildību pret institūcijām un pilsoņiem, tiks apspriesta nacionālo un reģionālo programmu attīstība un rezultāti. Programmu novērtējums pirms to īstenošanas, īstenošanas laikā un pēc īstenošanas joprojām paliks būtisks kvalitātes saglabāšanas vispārējo centienu rādītājs. Papildus Komisija ierosina nodibināt Kopienas izpildes fondu, kura galvenais mērķis būtu apbalvot tās dalībvalstis un reģionus, kas ir vistuvāk vienotā mērķa sasniegšanai. Visbeidzot, Komisija ierosina, ka dalībvalstis to valsts sadalījumā izveido nelielu līdzekļu rezervi, kas ļauj tām tikt galā ar neparedzamiem rūpnieciskās pārveidošanas vai tirgus sektoriālajiem vai vietējiem triecieniem. Šos līdzekļus lietotu, lai sniegtu īpašu atbalstu ietekmētajiem darbiniekiem un cietušo apgabalu ekonomikas dažādošanai, kā arī tie būs nacionālo vai reģionālo gaidāmo ekonomisko pārmaiņu pārkārtošanas programmu papildinājums. Šīm ierosinātajām izmaiņām politikas īstenošanā ir jārada lielāks caurspīdīgums, atvieglojot pilsoņu un uzņēmumu pieeju un tādējādi palielinot izvirzīto projektu skaitu un palīdzot veikt izdevīgākus līdzekļu ieguldījumus palielinātas konkurences apstākļos. 6. Finanšu līdzekļi Finanšu līdzekļi, kas ir veltīti kohēzijas politikai, atspoguļo paplašinātas Eiropas Savienības centienus veicināt izaugsmi un darbavietu radīšanu mazāk priviliģētos apgabalos. Laika periodam no 2007. līdz 2013. gadam Komisija ierosina reformētās kohēzijas politikas trīs prioritāšu atbalstam piešķirt 336.1 miljardu eiro (kas pielīdzināms 373.9 miljardiem eiro pirms vienoto lauksaimniecības un zvejsaimniecības instrumentu pārcelšanas). Šīs summas indikatīvais izlīdzinājums starp trim reformētās kohēzijas politikas mērķiem būtu šāds: - Aptuveni 78 % “konverģences” mērķim (mazāk attīstītiem reģioniem, kohēzijas fondam un “statistiskā efekta” reģioniem), īpaši palīdzība divpadsmit jaunajām dalībvalstīm. Saskaņā ar kohēzijas politiku finanšu pārskaitījumu uzsūkšanas limits (“augšējā robeža”) jebkurai no minētajām dalībvalstīm tiks uzturēts tā pašreizējā 4 % līmenī no nacionālā IKP, ņemot vērā summas, kas iekļautas lauksaimniecības attīstības un zvejsaimniecības līdzekļos. Saskaņā ar konverģences mērķi atvieglot ar tā saukto statistisko efektu saistīto reģionu “pakāpenisko pāreju” šie reģioni gūs labumu no īpaša, samazinoša sadalījuma. - Apmēram 18 % “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķim. Bez pakāpeniskās ieviešanas reģioniem sadalījums starp reģionālajām programmām, ko finansē ERAF un nacionālajām programmām, ko finansē no ESF, būs 50 pret 50. - Aptuveni 4 % “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķim. Sadalot finanšu līdzekļus starp dalībvalstīm, ievērojot taisnīguma principu pret statiskās paplašināšanās ietekmētajiem reģioniem, Komisija ierosina piemērot uz objektīviem kritērijiem balstītu, Berlīnes Padomes laikā (1999. gadā) lietotu „konverģences” prioritātes metodi. Līdzekļus “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķim Komisija sadalīs starp dalībvalstīm, balstoties uz Komisijas ekonomiskajiem, sociālajiem un teritoriālajiem kritērijiem. Visbeidzot, iedzīvotāji, kas dzīvo atbilstošos reģionos tāpat kā saistīto dalībvalstu iedzīvotāji, vadīs līdzekļu sadalījumu saskaņā ar “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķi. 2004/0163 (AVC) Priekšlikums PADOMES REGULAI, ar ko definē Eiropas Reģionālās attīstības fonda, Eiropas Sociālā fonda un Kohēzijas fonda galvenos noteikumus EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 161. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2], ņemot vērā Eiropas Ekonomisko un sociālo lietu komitejas atzinumu[3], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[4], ņemot vērā Revīzijas palātas atzinumu, tā kā (1) Līguma 158. pants nosaka, ka saskaņā ar ekonomiskās un sociālās vienotības stiprināšanu Kopienai ir jāizvirza mērķis mazināt atšķirības starp dažādu reģionu attīstības līmeņiem, mazinot mazāk priviliģētu reģionu, salu un lauku rajonu atpalicību. 159. pants pieprasa, lai šīs darbības tiktu stiprinātas ar strukturālo fondu, Eiropas investīciju bankas (EIB) un citu finansiālajiem līdzekļiem. (2) Vienotības politikai ir jāveicina izaugsme, konkurētspēja un nodarbinātība, iekļaujot Kopienas prioritātēs ilgtspējīgu attīstību, vadoties pēc Gēteborgas un Lisabonas Eiropas Padomju definīcijām. (3) Ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības gan reģionālajā, gan nacionālajā līmenī paplašinātās Kopienas teritorijā ir palielinājušās. Tāpēc konkurētspēju un nodarbinātību ir jāpalielina visā Kopienā. (4) Kopienas valstu un jūras robežu palielināšanās, kā arī to teritoriju palielināšanās nozīmē, ka pārobežu, starpvalstu un iekšējo reģionu sadarbības vērtībai ir jāpieaug. (5) Lai veicinātu lielāku saistību starp dažādiem fondiem, strukturālā atbalsta programmu veidošanā jāiesaista Kohēzijas fonda darbs. (6) Nosakot galvenos strukturālo fondu noteikumus[5], 1999. gada 21. jūnija Padomes Regulas (EK) Nr. 1260/99 55. punktā Padome ir konstatē, ka šī regula, uz kuras bāzes tika izstrādāts priekšlikums, ir spēkā līdz 2006. gada 31. decembrim. Taču, vadoties pēc fondu reformu īstenošanas nepieciešamības, kas ir noteiktas Regulā (EK) Nr. 1260/99, regulu ir jāatceļ. (7) Dažādu instrumentu lomai, kas piedāvā atbalstu lauku attīstībai (skatīt regulu (EC) No) un zivsaimniecības sektoram (skatīt regulu (EC) No)[6], ir jābūt konkretizētai un integrētai kopīgās lauksaimniecības un kopīgās zivsaimniecības politikas instrumentu ietvaros; šiem instrumentiem ir jābūt koordinētiem ar tiem, kas ir noteikti vienotības politikas sektorā. (8) Fondu skaits, kas piedāvā atbalstu vienotības politikai, ir ierobežots ar Eiropas reģionālās attīstības fondu (ERAF), Eiropas sociālo fondu (ESF) un Kohēzijas fondu. Noteikumi, kas ir piemērojami katram no fondiem, ir jānosaka īstenošanas regulās, un jāīsteno, ievērojot Līguma 148., 161. un 162. pantu. (9) Lai palielinātu Kopienas vienotības politikas atbilstošo vērtību, jāvienkāršo un jāatbalsta darbs ar strukturālajiem fondiem un Kohēzijas fondu, tas nozīmē, ka Regulas (EK) Nr. 1260/99 izvirzītie mērķi ir jāpārdefinē. Lai veicinātu reģionālās konkurētspējas, nodarbinātības un Eiropas teritoriālo sadarbību, mērķiem ir jābūt atbilstoši definētiem kā konverģences meklējumiem dalībvalstīs un reģionos. (10) Saskaņā ar šiem trim mērķiem atbilstošā veidā ir jāņem vērā gan ekonomiskās un sociālās, gan teritoriālās iezīmes. (11) Lai izlīdzinātu atšķirības, atsaucoties uz Līguma 299. panta 2. punktu, visattālākajiem reģioniem ir jāgūst labums no īpašajiem pasākumiem un papildus fondu līdzekļiem. (12) Lai izlīdzinātu atšķirības Eiropas Savienības ziemeļu daļā, kurā ir zems apdzīvotības blīvums, ir nepieciešama atbilstoša finansiālā palīdzība. (13) Ņemot vērā urbanizācijas nozīmīgumu, īpaši vidēja lieluma pilsētu un lielpilsētu ieguldījumu reģionālajā attīstībā, būtu jāattīsta to loma pilsētu atjaunošanas programmu veidošanā. (14) Lai uzlabotu ekonomisko diversifikāciju gan lauku rajonos, gan rajonos, kas ir atkarīgi no zivsaimniecības, ir jāpiemēro gan iepriekš, gan turpmāk minētās specifiskās un papildus darbības Eiropas Lauksaimniecības fondam lauku attīstībai (ELFLA) un Eiropas zivsaimniecības fondam (EZF). Turklāt reģioniem, kas ir atpalikuši attīstībā, no fondu līdzekļiem ir jāturpina gūt tikpat liels finansiālais atbalsts kā 2000. līdz 2006. gada periodā. (15) Rajonos, kuros ir dabiskās atšķirības, piemēram, noteiktas salas, kalnaini apvidi, rajoni ar zemu apdzīvojuma blīvumu, darbībām ir jābūt vērstām uz to, lai tiktu pārvarētas attiecīgās attīstības problēmas līdzīgi kā robežu rajonos pēc Kopienas paplašināšanās. (16) Lai noteiktu, kuri reģioni būtu darboties spējīgi, kuriem būtu nepieciešama palīdzība, svarīgi ir objektīvie kritēriji. Saistībā ar šo, lai noteiktu prioritāros reģionus un Kopienas rajonus, ir jāizmanto kopīgā reģionu klasifikācijas sistēma, kas ir atrunāta Eiropas Parlamenta Regulā (EK) Nr. 1059/2003 un Padomes 2003. gada 26. maija kopīgās teritoriālo vienību statistiskās klasifikācijas (NUTS)[7] novērtējumā. (17) “Konverģences” mērķis attiecas uz dalībvalstīm un reģioniem, kas attīstībā ir atpalikuši. Reģioni, kas ietilpst “konverģences” mērķa grupā, ir tie, kam iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju, mērot pirktspējas vienībās, ir zemāks nekā 75 % no Kopienas vidējā iekšzemes kopprodukta. Lai tiktu pabeigts konverģences process, reģioni, kas statistiskās ietekmes rezultātā būs zaudētāji, jo samazināsies Eiropas Savienības vidējie rādītāji, saņems īpašu pārējas palīdzību. Palīdzības beigu termiņš ir 2013. gads, kam nav paredzēts vēl viens termiņa pagarinājums. Dalībvalstis, kas ir iekļautas konverģences mērķu grupā un kuru nacionālais kopienākums uz vienu iedzīvotāju ir mazāks nekā 90 % no Kopienas vidējā iekšzemes kopprodukta radītāja, saņems līdzekļus no Kohēzijas fonda. (18) “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķis ir nodrošināt teritorijas, kas atrodas ārpus “konverģences” kritērijiem. Atbilstošie reģioni ir tie, kas ir piemēroti 1. mērķim 2000. līdz 2006. gada programmā, kas neatbilst “konverģences” reģionu mērķa kritērijiem un kam tiek piesaistītas pārejas palīdzības shēmas tāpat kā visiem citiem Kopienas reģioniem. (19) “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķis ir nodrošināt reģionus, kuriem ir zemes vai jūras robežas, kā arī starptautiskās sadarbības rajonus, kas ir noteikti, vadoties pēc integrētās teritoriālās attīstības, vadoties pēc starpreģionālās sadarbības tīkliem un pieredzes apmaiņas. Sadarbības uzlabošana un vienkāršošana kopā ar Kopienas ārējām robežām nosaka Eiropas kaimiņu un partnerības līdzekļu izmantošanu saskaņā ar Regulu (EK) Nr. un pirmsiestāšanās līdzekļu izmantošanu saskaņā ar Regulu (EK) Nr . (20) Fondu darbībām, ar kurām tiek sniegta palīdzība finansēšanā, ir jābūt vienotām un savietojamām ar citām Kopienas politikām, un tām ir jāsaskan ar Kopienas likumdošanu. (21) Kopienas darbībām jāpapildina dalībvalstu padarītais. Partnerības stiprināšanu kā līdzekli ir jāizmanto ar vienošanos par dažādu partneru iesaisti, īpaši atsaucoties uz reģioniem, kuros starp dalībvalstīm ir institucionālās vienošanās. (22) Lai īstenotu fondu mērķus, garantējot nepieciešamo finansiālo līdzekļu pieejamību, kā arī Kopienas un dalībvalstu kopīgo darbību pakāpeniskumu un pēctecību, ir jāattīsta multimanuālās programmas. (23) Lai veicinātu “konverģences”, “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” un “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķu īstenošanu, Kopiena var veikt darbības, vadoties pēc subsidaritātes principa, kas ir noteikts Līguma 5. pantā. Šos mērķus nav iespējams īstenot adekvāti no dalībvalstu puses, jo pastāv dalībvalstu atšķirību pakāpes, finansiālo līdzekļu ierobežojumi un reģioni, kas ir piemēroti “konverģences” mērķim. Tai pat laikā mērķus vieglāk ir īstenot Kopienas līmenī ar multimanuālajām Kopienas finansiālajām garantijām, kas atļauj vienotības politiku uzskatīt par vienu no Kopienas prioritātēm. Attiecībā uz proporcionalitātes principu, kas tika pieminēts iepriekš minētajā punktā, šis punkts neparedz citas darbības mērķu sasniegšanai . (24) Atbilstoši ir jāstiprina subsidaritātes un proporcionālā iejaukšanās strukturālajos fondos un Kohēzijas fondā. (25) Jāprecizē Līguma 274. panta nosacījumi, kas attiecas uz dalīto vadību, kas atļauj Komisijai īstenot tās pienākumus Eiropas Kopienas galvenā budžeta īstenošanā un kas attiecas uz dalībvalstu pienākumiem. Šo nosacījumu pieņemšana atļaus Komisijai pārliecināties, ka dalībvalstis izmanto fondu līdzekļus likumīgi un korektā veidā, ņemot vērā pareizos finanšu vadības principus, kas ir noteikti Finanšu regulā. (26) Saskaņā ar šo regulu, lai garantētu ilgtermiņa ekonomisko ietekmi, maksājumi no strukturālajiem fondiem nedrīkst aizstāt dalībvalstu budžeta izdevumus. Izmantojot partnerību, papildināmības principa pārbaudei, ir jābalstās uz reģioniem, kas pieder pie “konverģences” mērķa kritērijiem, jo var rasties nepieciešamība koriģēt finansiālos resursus, kas attiecīgajiem reģioniem ir pieejami, ja papildināmības princips netiek pietiekami respektēts. (27) Lai ekonomisko un sociālo vienotību padarītu efektīvāku, Kopiena samazina nevienlīdzību, kā arī palielina vienlīdzību starp vīriešiem un sievietēm, kā tas ir minēts līguma 2. un 3. pantā. (28) “Konverģences” mērķa finansiālajiem līdzekļiem ir jāpalielinās tāpēc, ka paplašinātajā Eiropā ir lielākas atšķirības. Jāsaglabā mērķis uzlabot “reģionālo konkurētspēju un nodarbinātību”, un to ir jāpiedāvā arī pārējā Eiropas Savienības daļā. Lai palielinātu specifisko vērtību, jāpalielina līdzekļi “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķim. (29) Lai varētu iegūt līdzekļus, ir jāizveido nosacījumi. Līdzekļi tiek sadalīti reizi gadā, un būtiska ir to koncentrācija reģionos, kuru attīstība ir atpalikusi, iekļaujot tos reģionus, kas iegūst pārejas posma labumus, jo vērā ir jāņem arī statistiskās īpatnības. (30) Katru gadu dalībvalstij piešķiramie fondu resursu līdzekļi pēc iespējas ir jāierobežo, robežu tiek nosaka, vadoties pēc apgūšanas kapacitātes. (31) Komisijai ir jāizveido norādošā klasifikācija pieejamajiem saistību asignējumiem, izmantojot objektīvo un caurspīdīgo metodi. 3 % strukturālo fondu asignējumu, kas tiek piešķirti dalībvalstīm, izmantojot “konverģences” un “reģionālās attīstības un nodarbinātības” mērķus, ir jānoglabā Kopienas rezerves fondos, lai ar tiem varētu apbalvot viskvalitatīvāko izpildījumu. (32) Asignējumus, kas ir pieejami fondos, ir jāindeksē, balstoties pēc programmu vienotajām likmēm. (33) Lai uzlabotu vienotības politikas stratēģiskās daļas, izmantojot integrāciju Kopienas prioritāšu vidū un tādējādi palielinot tās caurspīdīgumu, Kopienai ir jāpārņem Komisijas priekšlikuma stratēģiskās vadlīnijas. Padomei ir jāvērtē to īstenošanu no dalībvalstu puses, izmantojot ziņojumus, kurus sniedz Komisija. (34) Balstoties uz Padomes stratēģiskajām vadlīnijām, katrai dalībvalstij ir jāizstrādā nacionālais atsauksmes dokuments un attīstības stratēģija, kas tiek apspriesta kopā ar Komisiju. Komisija pieņem lēmumu, nosakot operacionālās programmas. (35) Strukturālo fondu vadībai un programmu veidošanai ir jābūt vienkāršotai, atsaucoties uz īpašajām iezīmēm, kas piedāvā operacionālās programmas, finansētas ar ERAF vai ESF, un katram ir jābūt gatavam finansēt papildus un ierobežotos darbības veidus, kas izriet no citu fondu darbības. (36) Saistībā ar nepieciešamību uzlabot mijiedarbību un vienkāršot īstenošanu Kohēzijas fonda un ERAF atbalstam ir jābūt kopīgi iestrādātam operacionālajās vides un transporta programmās. (37) Programmu veidošanai ir jāgarantē sadarbība gan fondu, gan arī citu darbojošos finansiālo instrumentu starpā, arī ar EIB un Eiropas investīciju fondu. Tāda veida sadarbībai ir sarežģīta finansiālo shēmu izveide un valsts un privātā partnerība. (38) Lai varētu saglabāt vadības sistēmas vienkāršošanu, kā tas ir definēts Regulā (EK) Nr. 1260/1999, programmu veidošanas vienam ciklam ir jābūt septiņus gadus garam. (39) Dalībvalstīm un vadošajām institūcijām ir jāorganizē operacionālās programmas, kas tiek līdzfinansētas no ERAF nosacījumiem attiecībā uz starpreģionālo sadarbību, ņemot vērā specifiskās iezīmes rajonos, kuros ir izveidojušās dabiskās atšķirības. (40) Lai noteiktu vienkāršošanas un decentralizācijas vajadzību, programmu veidošanas un finansiālajai vadība ir jāpilda vienīgi prioritāšu līmenī, un Kopienas atbalsts un programmas papildinājums, kas ir paredzēts Regulā (EK) Nr. 1260/99, tiek izbeigts. (41) Dalībvalstu, reģionu un vadošajām institūcijām saistībā ar līdzfinansēto operacionālo “konverģences”, “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” ERAF programmu ir jāorganizē pilsētu institūciju starpdelegācijas prioritātēm, kas attiecas uz pilsētu un lielpilsētu atjaunošanu. (42) Lai kompensētu papildus izmaksas, kas ir radušās visattālākajos reģionos, ERAF operacionālajās programmās, kas tiek finansētas attiecīgajos reģionos, jāievieš papildu atlīdzināšana. (43) Lai īstenotu “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķi, kas tiek finansēts no ERAF fonda, ir jābūt atsevišķiem nosacījumiem. (44) Komisijai ir jāspēj apstiprināt galvenos projektus, kas ir iekļauti operacionālajās programmās. Ja nepieciešams, ir jāsadarbojas ar EIB, lai novērtētu to mērķi, ietekmi un darbības, kas ir plānotas Kopienas līdzekļu izmantošanas procesā. (45) Tehniskās palīdzības jomā fondiem ir jāpiedāvā atbalsts novērtējumiem, administratīvas kapacitātes palielināšanas, kas attiecas uz fondu vadību, mācībām, pilotprojektiem un pieredzes apmaiņai, kurā, galvenokārt, ietilpst novatoriskās pieejas un metodes. (46) Fondu sniegtās palīdzības efektivitāte ir atkarīga arī no uzticama vērtējuma iekļaušanas programmu veidošanā un pārraudzībā; Saistībā ar šo jānosaka Komisijas un dalībvalstu atbildības jomas. (47) Lai varētu ātri reaģēt uz negaidītiem sektorāliem vai lokāliem satricinājumiem, kas rodas no sociālekonomiskās pārstrukturizācijas vai tirdzniecisko vienošanos rezultātā, dalībvalstīm ir jāparedz “konverģences” un “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķus, kā arī mazās rezerves. (48) Ir jānosaka elementi, kas būtu vajadzīgi, lai varētu modulēt fondu iesaisti operacionālajās programmās. Lai vairākkārtīgi palielinātu Kopienas līdzekļu efektivitāti, ir jāņem vērā problēmu nopietnību attiecīgajos rajonos, Kopienas prioritāšu īstenošanu, ieskaitot vides aizsardzību un uzlabošanu, kā arī privāto avotu mobilizāciju, izmantojot valsts un privāto partnerību. Lai varētu izrēķināt, cik liels finansiālais ieguldījums ir nepieciešams no fondu puses, ir jānoskaidro viedoklis par ienākumus radošajiem projektiem. (49) Attiecībā uz subsidaritātes principu, kā arī paredzamajiem izņēmumiem no Eiropas reģionālās attīstības fonda, Eiropas sociālā fonda un Kohēzijas fonda Regulās (EK) Nr. , ir jābūt izveidotai nacionālajai likumdošanai par izdevumu piemērošanu. (50) Lai garantētu efektīvu, taisnīgu un ilgstošu fondu intervences ietekmi, ir jābūt noteikumiem, kas garantē, ka uzņēmējdarbības ieguldījumi ir ilgtermiņa un ka šie fondi novērš negodīgas konkurences rašanos. Ir jāgarantē, ka ieguldījumi, kas gūst labumus no fondu palīdzības, var norakstīt samērā ilgstošā periodā. (51) Dalībvalstīm ir jāpiemēro adekvātus pasākumus, lai garantētu, ka pareizi funkcionē vadības un kontroles sistēmas. Ir jānosaka galvenie principi un nepieciešamās funkcijas, kas visa veida operacionālo programmu sistēmām ir jāīsteno, vadoties saskaņā ar spēkā esošajiem Kopienas likumiem programmu veidošanai 2000. līdz 2006. gadam. (52) Ir svarīgi, lai tiktu saglabāta vienīgās vadošās institūcijas noteikšana katrai intervencei, lai tiktu noteiktas institūcijas atbildības jomas, kā arī revīzijas institūcijas funkcijas. Attiecībā uz izdevumu apstiprinājumu un maksājumu pieprasījumu pirms to pārsūtīšanas uz Komisiju ir jāgarantē unificētos kvalitātes standartus; ir jānoskaidro informācijas, uz kuras bāzes šie pieprasījumi tiek veidoti, raksturs un kvalitāte. Saistībā ar šo ir jāizveido apliecināšanas institūcijas funkcija. (53) Operacionālo programmu pārraudzības mērķis ir garantēt to izpildes kvalitāti. Saistībā ar šo pārraudzības komiteju atbildības definīcijā ir jāiekļauj vajadzību ziņojums, kas ir jāpārsūta uz Komisiju, un šīs informācijas pārbaudes noteikumi. (54) Saskaņā ar subsidaritātes un proporcionalitātes principiem dalībvalstu primārā atbildība ir intervences īstenošana un kontrolēšana. (55) Attiecībā uz vadības un kontroles sistēmām dalībvalstu pienākums ir apliecināt izdevumus, konstatēt, novērst un labot noteikumu pārkāpumus. Lai garantētu efektīvu un precīzu operacionālo programmu īstenošanu, Kopienas likumu pārkāpumi ir jāprecizē. It sevišķi attiecībā uz vadību kontroli ir svarīgi izveidot metodes, ar kurām dalībvalstis sniedz garantijas, ka sistēmas atrodas savā vietā un atbilstoši darbojas. (56) Bez aizspiedumiem attiecībā uz Komisijas varu finansiālās nozares kontrolē ir jāuzlabo sadarbība starp dalībvalstīm un Komisiju. Ir jāizveido kritēriji, kas kontroles stratēģiju kontekstā attiecībā pret nacionālajām sistēmām ļauj Komisijai noteikt garantijas līmeni, kādu ir spējīgas piedāvāt nacionālās revīzijas institūcijas. (57) Kopienas kontroles apjomam un intensitātei ir jābūt proporcionālai tās ieguldījumam. Situācijās, kurās dalībvalstis būtībā ir galvenais programmas finansiālo resursu piegādātājs, ir atbilstoši, ka dalībvalstīm tiek dota iespēja organizēt noteiktas kontroles elementu sistēmas attiecībā uz nacionālo likumdošanu. Šo pašu apstākļu kontekstā ir jānosaka, ka Komisija šķir metodes, ar kurām dalībvalstīm ir jāizpilda budžeta izdevumu funkcija un jāpārbauda vadības un kontroles sistēmas, izveidojot noteikumus, uz kuriem balstoties, Komisija ir pilnvarota ierobežot pašas revīziju, pilnvarojot tās garantijas, kuras piedāvā nacionālo valstu institūcijas. (58) Apmaksa rēķinā operacionālo programmu sākumā garantē regulāro naudas plūsmu, kas atvieglo maksājumus operacionālo programmu īstenošanas saņēmējiem. Tāpēc 7 % strukturālo fondu un 10.5 % Kohēzijas fonda iemaksu attiecīgajā kontā palīdzēs paātrināt operacionālo programmu īstenošanu. (59) Lai atliktu tos papildus maksājumus, kuros ir konstatētas kļūdas vadības un kontroles sistēmās, ir jābūt metodēm, kas atļauj pilnvarot delegācijas amatpersonas apturēt maksājumus, par kuriem ir šaubas attiecībā šo sistēmu operāciju pareizību; vai arī Komisijai jābūt ir pilnvarotai atskaitīt līdzekļus no maksājumiem, ja attiecīgā dalībvalsts nav īstenojusi visus attiecīgos pasākumus labojamajā darbību plānā. (60) Automātiskais neuzticēšanās likums palīdzēs paātrināt programmu īstenošanu, uzlabojot pareizo finansiālo vadību. Saistībā ar šo atbilstoši ir jādefinē tā piemērošanas metodes un budžeta saistību sadaļas, kuras var izslēgt situācijās, kad īstenošanas aizkavēšanos izraisa apstākļi, kas nav atkarīgi no mērķa grupas darbības, kas neiederas ikdienas situācijās, nav paredzami un kuru sekas nav iespējams novērst, neskatoties uz uzrādīto strādīgumu. (61) Slēgšanas procedūras ir jāvienkāršo atkarībā no izvēlētā grafika, piedāvājot iespējas tām dalībvalstīm, kas to vēlas, daļēji slēgt operacionālās programmas, vadoties saskaņā ar pabeigtajām darbībām; lai šīs darbības varētu veikt, jābūt atbilstošiem apstākļiem. (62) Lai realizētu Komisijai piešķirtās īstenošanas pilnvaras, saskaņā ar 1999. gada 28. jūnija Padomes Lēmumu 1999/468/EC ir jāpiemēro metodes, kas ir nepieciešamas šīs regulas īstenošanai, nosakot atbilstošās procedūras,.[8] IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU: I SADAĻA PALīDZīBAS MēRķI UN VISPāRīGIE NOTEIKUMI I NODAĻA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 1. pants Temats Šajā regulā formulēti Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Eiropas Sociālā fonda (ESF) (turpmāk tekstā „Struktūrfondi”) un Kohēzijas fonda darbības vispārīgie noteikumi, neierobežojot saistības, kas noteiktas ERAF, ESF un Kohēzijas fondu nolikumā. Šajā regulā formulēti struktūrfondu un Kohēzijas fonda (turpmāk tekstā „fondi”) ieguldījumu mērķi, dalībvalstu un reģionu atbilstības kritēriji finansējuma saņemšanai no fondiem, pieejamie finanšu līdzekļi un to piešķiršanas kritēriji. Šajā regulā formulēts kohēzijas (izlīdzināšanas) politikas konteksts, tai skaitā Kopienas kohēzijas politikas stratēģisko vadlīniju īstenošanas metodes, vispārējā nacionālā stratēģiskā plāna izstrādāšana un Kopienas līmeņa ikgadēju pārbaužu veikšana. Šajā regulā formulēti sadarbības, plānošanas, vērtēšanas, vadības, ieskaitot finanšu vadības, uzraudzības un kontroles principi un noteikumi, balstoties uz dalībvalstu un Komisijas savstarpējo atbildības sadalījumu. 2. pants Definīcijas Šeit izskaidrota šīs regulas terminu nozīme: 1) ‘darbības programma’ : dokuments, ko dalībvalsts iesniedz un Komisija apstiprina kā vispārējā nacionālā stratēģiskā plāna daļu attīstības stratēģijas kontekstā, kurā ietilpst secīga to prioritāšu kopa, kuras var īstenot ar fondu palīdzību vai ar Kohēzijas fonda un ERAF palīdzību konverģences” mērķim. 2) ‘prioritāte’ : viena no darbības programmas stratēģijas prioritātēm, kurā ietilpst pasākumi ar konkrēti noteiktu mērķi. 3) ‘pasākumi’ : projekts vai projektu grupa, ko izvēlas attiecīgās darbības programmas vadošā institūcija vai izvēle tiek veikta tās vadībā saskaņā ar uzraudzības komitejas formulētiem kritērijiem un ko attiecīgās prioritātes mērķu sasniegšanai īsteno viens vai vairāki saņēmēji; 4) ‘ saņēmējs ’: valsts vai privāts uzņēmums vai institūcija, kas atbildīga par pasākumu sākšanu un/ vai īstenošanu. Līguma 87. pantā minēto palīdzības shēmu kontekstā saņēmējs ir sabiedriskas vai privātas institūcijas, kas veic individuālu darbību un saņem sabiedrisku atbalstu; 5) ‘sabiedriskie izdevumi’ : jebkāds sabiedrisks ieguldījums pasākumu finansēšanai, ko piešķir no valsts, reģionālo un vietējo pašvaldību budžeta, no Eiropas Kopienām saistībā ar struktūrfondiem vai Kohēzijas fondu, un jebkādi līdzīgi izdevumi. Jebkāds ieguldījums pasākumu finansēšanai, ko piešķir no sabiedrisko juridisko personu vai vienas vai vairāku reģionālo vai vietējo pašvaldību asociāciju budžeta vai no sabiedriskas juridiskas personas, tādā nozīmē, kā to no 2004. gada 31. marta nosaka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/18/EC par sabiedrisko darbu līgumu, sabiedriskās piegādes līgumu un sabiedrisko pakalpojumu[9] līgumu slēgšanas koordināciju, jāuzskata par sabiedrisku ieguldījumu. 6) ‘starpnieks’ : jebkura institūcija vai sabiedrisks vai privāts pakalpojums, par ko atbildīga ir vadošā institūcija vai apliecinātājinstitūcija, vai, kas darbojas šo iestāžu vārdā attiecībā pret saņēmējiem, kas īsteno pasākumus. II NODAĻAMĒRĶI UN UZDEVUMI 3. pants Mērķi 1. Lai veicinātu harmonisku, līdzsvarotu un ilgspējīgu Kopienas attīstību, Kopienas Līguma 158. pantā formulētie pasākumi nostiprina paplašinātās Kopienas ekonomisko un sociālo izlīdzināšanos. Šie pasākumi tiek īstenoti ar fondu, Eiropas Investīciju bankas (EIB) un citu pašreizējo finansiālo ieguldītāju palīdzību. Lai paātrinātu ekonomisko un sociālo pārstrukturizēšanos un risinātu iedzīvotāju novecošanas jautājumus, to mērķis ir pārvarēt ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības, īpaši valstīs un reģionos, kuru attīstība atpaliek. Fondu atbalstītajos pasākumos ietilpst Kopienas ilgtspējīgas attīstības prioritātes nacionālā un reģionālā līmenī, veicinot izaugsmes nostiprināšanu, konkurētspēju un nodarbinātību, sociālo iekļaušanu, kā arī vides aizsardzību un kvalitāti. 2. Tādā nolūkā ERAF, ESF, Kohēzijas fonds, Eiropas Investīciju banka (EIB) un citi pastāvošie Kopienas finanšu ieguldītāji sniedz attiecīgu ieguldījumu šādu trīs mērķu sasniegšanai: a) “Konverģences” mērķa nolūks ir paātrināt konverģences procesus vismazāk attīstītajās dalībvalstīs un reģionos, uzlabojot izaugsmes un nodarbinātības nosacījumus, ieguldījumu kvalitāti fiziskajā kapitālā un cilvēku resursos, veicinot inovāciju un informētas sabiedrības attīstību, paaugstinot pielāgošanās spēju ekonomiskām un sociālām pārmaiņām un uzlabojot vidi un administratīvo efektivitāti. Šis mērķis ir fondu prioritāte. b) “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķa nolūks, izņemot vismazāk attīstītos reģionus, ir stiprināt reģionu konkurētspēju, pievilcību un nodarbinātību, paredzot ekonomiskas un sociālas pārmaiņas, ieskaitot tās, kas saistītas ar tirdzniecības liberalizāciju, inovāciju un informētas sabiedrības attīstību, uzņēmējdarbības, vides aizsardzības attīstību un pieejamības uzlabošanu, strādājošo un uzņēmumu piemērošanās spēju uzlabošanu, kā arī visaptveroša darba tirgus attīstību. c) “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķa nolūks ir stiprināt pārrobežu sadarbību ar kopēju vietēju iniciatīvu palīdzību transnacionālā līmenī ar integrētu teritoriālu attīstību veicinošiem pasākumiem saistībā ar Kopienas prioritātēm un ar sadarbības un pieredzes apmaiņas palīdzību attiecīgā teritoriālā līmenī. 3. Piešķirot finansējumu, fondi, atbilstoši to mērķprogrammai, ņem vērā, no vienas puses, īpašos ekonomiskos un sociālos apstākļus un, no otras puses, teritoriālās īpatnības. Finansējums, atbilstoši apstākļiem, jāparedz pilsētu būvniecībai reģionālās attīstības kontekstā un lauku rajonu un zvejniecības teritoriju atjaunošanai ar ekonomikas diversifikācijas palīdzību. Palīdzība jāparedz arī apgabaliem, ko ietekmē nelabvēlīgi ģeogrāfiski vai dabas faktori, kas pasliktina attīstības iespējas, īpaši visattālākos reģionos (Gvadelupa, Franču Gvajāna, Martinika, Reinona, Azoru salas, Madeira un Kanāriju salas), kā arī ziemeļu teritorijās, kur ir zems iedzīvotāju blīvums, dažās salās un salu dalībvalstīs, kalnu apvidos. 4. pants Līdzekļi un uzdevumi 1. Fondi, atbilstoši īpašiem noteikumiem, kas regulē katra fonda darbību, palīdz sasniegt plānotos trīs mērķus šādā kārtībā: a) “Konverģences” mērķis: ERAF, ESF un Kohēzijas fonds; b) “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķis: ERAF un ESF; c) “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķis: ERAF. 2. Ar dalībvalstu un Komisijas iniciatīvu fondi palīdz finansēt un atbalsta tehnisko palīdzību. III NODAĻA ĢEOGRĀFISKĀ ATBILSTĪBA 5. pants Konverģence 1. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1059/2003 no 2003. gada 26. maija reģioni, kas atbilst “konverģences” mērķim un kas ir tiesīgi saņemt finansējumu no struktūrfondiem, atbilst teritoriālo statistikas vienību nomenklatūras II līmenim (turpmāk tekstā „NUTS II līmenis”), kuru iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju ( per capita ), vērtējot pēc pirktspējas paritātes un rēķinot pēc Kopienas pēdējo trīs gadu datiem, kas pieejami […], ir mazāks nekā 75 % no Kopienas vidējā iekšzemes kopprodukta rādītāja. 2. NUTS II līmeņa reģioni, kuru iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju ( per capita ), vērtējot pēc pirktspējas paritātes un rēķinot pēc Kopienas pēdējo trīs gadu datiem, kas pieejami […], ir starp 75 % un […] % no Kopienas vidējā rādītāja, būs tiesīgi saņemt īslaicīgu un speciālu finansējumu no struktūrfondiem. 3. Finansējumu no Kohēzijas fonda tiesīgas saņemt ir tās dalībvalstis, kuru iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju ( per capita ), vērtējot pēc pirktspējas paritātes un rēķinot pēc Kopienas pēdējo trīs gadu datiem, kas pieejami […], ir mazāks kā 90 % no Kopienas vidējā rādītāja, un kurām ir izstrādāta darbības programma ekonomiskās konverģences apstākļiem, kas definēti Līguma 104.pantā. 4. Neskatoties uz šī panta 1. un 2. punktu un 6. pantu, visattālākie reģioni (Gvadelupa, Franču Gvajāna, Martinika, Reinona, Azoru salas, Madeira un Kanāriju salas), ir tiesīgi saņemt speciālu finansējumu no ERAF, lai veicinātu to integrāciju iekšējā tirgū un kompensētu specifiskos piespiedu apstākļus. 5. Tiklīdz šī regula stājas spēkā, saskaņā ar 104. panta 2. punktā norādīto procedūru, Komisija apstiprina šī panta 1. un 2. punktā noteiktajiem kritērijiem atbilstīgu reģionu un 5. panta 3. punktā noteiktajiem kritērijiem atbilstīgu dalībvalstu sarakstu. Sarakstam jābūt spēkā no 2007. gada janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. 6. pants Reģionālā konkurētspēja un nodarbinātība 1. “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķim atbilst un ir tiesīgas pretendēt uz struktūrfondu finansējumu tās teritorijas, kas nav norādītas 5. panta 1. punktā un 2. punktā. Izstrādājot 25. pantā minēto vispārējo nacionālo stratēģisko plānu, katra dalībvalsts norāda NUTS I vai NUTS II reģionus, par kuriem tā iesniegs programmas finansēšanai no ERAF. 2. NUTS II līmeņa reģioni, kas atbilst 1. mērķim 2006. gadā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1260/1999 un kas nav minēti 5. panta 1. punktā un 2. punktā, var saņemt īpašu un īslaicīgu finansējumu no struktūrfondiem. 3. Saskaņā ar 104. panta 2. punktā noteikto procedūru, stājoties spēkā nolikumam, Komisija apstiprina šī panta 2. punktā formulētiem kritērijiem atbilstošu reģionu sarakstu. Saraksts ir spēkā no 2007. gada janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. 7. pants Eiropas teritoriālā sadarbība 1. Pārrobežu sadarbības nolūkā finansējums paredzēts Kopienas NUTS III līmeņa reģioniem gar iekšējo un ārējo sauszemes zemes robežu un Kopienas NUTS III līmeņa reģioniem gar atdalītu jūras robežu, lielākais 150 km, ņemot vērā nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu sadarbības aktivitāšu secību un ilglaicīgumu. Saskaņā ar 104. panta 2. punktā noteikto procedūru, stājoties spēkā nolikumam, Komisija apstiprina šī panta 2. punktā formulētiem kritērijiem atbilstošu reģionu sarakstu. Saraksts ir spēkā no 2007. gada janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. 2. Saskaņā ar 104. panta 2. punktā noteikto procedūru starpvalstu sadarbības nolūkā, pamatojoties uz 23. un 24. pantā norādītām Kopienas stratēģiskām vadlīnijām, Komisija apstiprina starpvalstu teritoriju sarakstu. Šis saraksts ir spēkā no 2007. gada janvāra līdz 2013. gada decembrim. 3. Kopienas teritorija ir piemērota sadarbības tīkla izveidei un pieredzes apmaiņas organizēšanai. IV NODAĻA PALĪDZĪBAS PRINCIPI 8. pants Papildināmība, konsekvence un atbilstība 1. Fondi nodrošina palīdzību, kas atbilst nacionālām, reģionālām un vietējām iespējām, saskaņojot tās ar Kopienas prioritātēm. 2. Komisija un dalībvalstis garantē fondu un dalībvalstu palīdzības atbilstību Kopienas aktivitātēm, politikai un prioritātēm. Īpaši to norāda Kopienas stratēģiskajās vadlīnijās, vispārējā nacionālajā stratēģiskajā plānā un darbības programmās. 3. Fondu finansētie pasākumi atbilst Līguma dokumentu noteikumiem. 9. pants Plānošana Fondu mērķi ietilpst ilggadējā plānošanas sistēmā, kas ietver prioritātes, vadības procesu, lēmumu pieņemšanu un finansēšanu vairākos posmos. 10. pants Sadarbība 1. Lēmumu par finansējuma piešķiršanu no fondiem pieņem Komisija ciešā sadarbībā, turpmāk tekstā „sadarbība”, starp Komisiju un dalībvalsti. Saskaņā ar pašreizējiem nacionāliem likumiem un pieredzi dalībvalsts norāda pārvaldes institūcijas un institūcijas, ar kurām tā sadarbojas, proti: a) kompetentās reģionālās, vietējās, pilsētas un citas valsts institūcijas; b) ekonomiskos un sociālos partnerus; c) jebkuras citas attiecīgas kompetentas institūcijas, kas pārstāv pilsonisku sabiedrību, vides partnerus, nevalstiskās organizācijas un institūcijas, kas atbildīgas par vīriešu un sieviešu līdztiesības jautājumiem. Katra dalībvalsts norāda nozīmīgākos nacionālā, reģionālā un vietējā līmeņa partnerus ekonomiskā, sociālā vai kādā citā jomā, turpmāk tekstā “partneri”. Saskaņā ar nacionāliem likumiem dalībvalsts veido plašas un efektīvas saiknes starp visām iesaistītām institūcijām, ņemot vērā prasību veicināt vīriešu un sieviešu līdztiesību un nodrošināt ilgspējīgu attīstību, ievērojot prasības par apkārtējās vides aizsardzību un uzlabošanu. 2. Sadarbība tiek īstenota saskaņā ar katras partneru kategorijas attiecīgo institucionālo, likumīgo un finansiālo jurisdikciju. Sadarbība skar vispārējā nacionālā stratēģiskā plāna izstrādi un pārraudzību, kā arī darbības programmas sagatavošanu, īstenošanu, pārraudzību un novērtēšanu. Dalībvalstis nodrošina piesaistīto partneru līdzdalību, īpaši reģionus, dažādās plānošanas stadijās, ņemot vērā katras stadijas laika ierobežojumus. 3. Katru gadu Komisija sniedz konsultācijas par fondu palīdzību organizācijām, kas pārstāv sociālos partnerus Eiropas līmenī. 11. pants Papildu pasākumi un to sadalījums 1. Par 23. pantā minētās darbības programmas īstenošanu atbild attiecīga teritoriālā līmeņa dalībvalstis saskaņā ar katras dalībvalsts institucionālo sistēmu. Atbildība tiek īstenota saskaņā ar šo regulu. 2. Komisijas un dalībvalstu izmantotie līdzekļi atšķiras atkarībā no Kopienas ieguldījuma kontroles nodrošināšanā. Atšķirības attiecas arī uz novērtēšanas procesu un Komisijas piedalīšanos pārraudzības komitejās, kā norādīts 62. pantā, un darbības programmu ikgadējo ziņojumu sagatavošanu. 12. pants Kopīgā pārvaldība 1. Saskaņā ar Padomes Regulas (EK, Euratom) Nr. 1605/2002[10] 53. panta, 1. punkta b) apakšpunktu, izņemot tehnisko palīdzību, kas definēta 43. pantā, fondiem piešķirtais Kopienas budžets tiek īstenots dalībvalsts un Komisijas kopīgā pārvaldībā. Dalībvalstis un Komisija nodrošina saprātīgu finanšu vadības principu ievērošanu. 2. Komisijas atbildība Eiropas Kopienu vispārīgā budžeta īstenošanā izpaužas šādi: a) Saskaņā ar 69. un 70. pantā aprakstītajām procedūrām Komisija pārbauda dalībvalsts vadības un kontroles sistēmu darbību. b) Saskaņā ar 89., 90. un 91. pantu Komisija pārtrauc vai uz laiku aptur visus maksājumus vai to daļu, ja nacionālās vadības un kontroles sistēmas cieš neveiksmi, un saskaņā ar 101. un 102. pantā aprakstītajām procedūrām veic jebkādas nepieciešamās finanšu korekcijas. c) Komisija pārbauda maksājumu atmaksu kontā un saskaņā ar 81. panta 2. punktu, 93. un 96. pantu automātiski pārtrauc budžeta saistības. 13. pants Papildināmība 1. Struktūrfondu asignējumi nedrīkst aizstāt valsts vai citus līdzvērtīgus struktūras izdevumus, ko veic dalībvalsts. 2. „Konverģences” mērķa reģioniem Komisija un attiecīgā dalībvalsts nosaka valsts vai līdzvērtīgu struktūras izdevumu apjomu, ko dalībvalsts nodrošina savos reģionos plānošanas periodā. Šos izdevumus nosaka dalībvalsts un Komisija saskaņā ar 25. pantā noteiktajiem nacionālajiem stratēģiskajiem dokumentiem. 3. Šī panta 2. punktā minētais izdevumu apjoms ir vismaz vienāds ar vidējiem gada izdevumiem, kas sasniegti iepriekšējā plānošanas periodā. Izdevumu apjomu nosaka, ņemot vērā vispārējos makroekonomikas apstākļus, kādos noris finansēšana un, ņemot vērā konkrēto ekonomisko situāciju, proti, privatizāciju, kā arī vērienīga apjoma sabiedriskos vai ekvivalentus strukturālos izdevumus dalībvalstī iepriekšējā plānošanas periodā. 4. Komisija un dalībvalsts 2016. gada 30. jūnijā veic „konverģences” mērķa papildināmības starpposma pārbaudi 2011. gadā un nobeiguma pārbaudi. Ja 2016. gada 30. jūnijā dalībvalsts nevar pierādīt, ka nacionālajos stratēģiskajos dokumentos noteiktā papildināmība ir ievērota, saskaņā ar 101. pantā aprakstīto procedūru Komisija veic finanšu korekcijas. 14. pants Vīriešu un sieviešu līdztiesība Dalībvalstis un Komisija nodrošina vīriešu un sieviešu līdztiesību un veicina dzimumu līdztiesības iespēju fondu palīdzības īstenošanu dažādās stadijās. V NODAĻA FINANŠU STRUKTŪRA 15. pants Globālie resursi 1. Saskaņā ar ikgadējā sadalījuma shēmu, kas norādīta 1. pielikumā, fondu paredzētie līdzekļi 2007. līdz 2013. gadam ir 336.1 biljons eiro 2004. Līdzekļu sadalījuma plānošanai un pakāpeniskai iekļaušanai Eiropas Kopienu vispārējā budžetā 1. apakšpunktā minētā summa tiek indeksēta līdz 2 % gadā. Budžeta līdzekļu sadalījums 3. panta 2. punktā noteiktajiem mērķiem paredzēts galvenokārt “konverģences” mērķu reģioniem. 2. Saskaņā ar 16., 17. un 18. pantu un, neierobežojot saistības, kas definētas 20. un 21. pantā, Komisija izstrādā ikgadējo indikatīvo sadalījumu katrai dalībvalstij. 16. pants “Konverģences” mērķa līdzekļi 1. “Konverģences” mērķim paredzētie līdzekļi kopumā veido līdz 78,54 % no 15. panta pirmajā punktā noteiktajiem līdzekļiem (t.i., 264.0 biljonus eiro), un to sadalījums ir šāds: a) 67.34 % - 5. panta 1. punktā noteiktajam finansējumam, kā kritērijus dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu, reģionālo labklājību, nacionālo labklājību un bezdarba līmeni; b) 8.38 % - 5. panta 2. punktā noteiktajam īslaicīgam un speciālam atbalstam, kā kritērijus dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu, reģionālo labklājību, nacionālo labklājību un bezdarba līmeni; c) 23.86 % - 5. panta 3. punktā noteiktajam finansējumam, kā kritērijus dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot iedzīvotāju skaitu, IKP uz vienu iedzīvotāju ( per capita ), nacionālās labklājības uzlabošanos iepriekšējā periodā, un sauszemes teritoriju; d) 0.42 % - 5. panta 4. punktā noteiktajam finansējumam, kā kritēriju dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu. 2. Šī panta 1. punkta b) apakšpunktā norādīto ikgadējo asignējumu sadalījums samazināsies no 2007. gada janvāra. Asignējumi 2007. gadā būs mazāki nekā 2006. gadā, izņemot reģionus, kas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1260/1999 2000. gada janvārī neatbilst 1. mērķim; 2007. gada asignējumi būs reāli un taisnīgi. 17. pants “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķa līdzekļi 1. “Reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķim paredzētie līdzekļi kopumā veido līdz 17.22 % no 15. panta noteiktajiem līdzekļiem (t.i., 57.9 biljonus eiro), un to sadalījums ir šāds: a) 83.44 % - 6. panta 1. punktā noteiktajam finansējumam, kā kritērijus dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot reģionālo labklājību, bezdarba līmeni, nodarbinātības rādītājus un iedzīvotāju blīvumu; b) 16.56 % - 6. panta 2. punktā norādītajam īslaicīgajam un īpašajam atbalstam, kā kritērijus dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu, reģionālo labklājību, nacionālo labklājību un bezdarba līmeni. 2. Šī panta 1. punkta a) apakšpunktā minētie asignējumi vienlīdzīgi tiek sadalīti ERAF finansētām programmām un ESF finansētām programmām. 3. ESF finansētās darbības programmas saņem līdz 50 % no 1. punkta b) apakšpunktā norādītajiem pieejamajiem kredītiem. Tāpēc ESF finansētās darbības programmas paredz īpašas prioritātes. 4. Šī panta 1. punkta b) apakšpunktā noteiktais ikgadējais asignējumu sadalījums samazināsies no 2007. gada janvāra. Asignējumi 2007. gadā būs mazāki nekā 2006. gadā, izņemot reģionus, kas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1260/1999 atbilst 1. mērķim ar 2004. gadu; 2007. gada asignējumi būs reāli un taisnīgi. 18. pants „Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķa līdzekļi „Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķim paredzētie līdzekļi kopumā veido līdz 3.94 % no 15. panta 1. punktā noteiktajiem līdzekļiem (t.i., 13.2 biljonus eiro), un to sadalījums ir šāds: a) 35.61 % - 7. panta 1. punktā norādītās pārrobežu sadarbības finansēšanai, kā kritēriju dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu; 12.12 % - ERAF ieguldījumam Eiropas kaimiņattiecību un sadarbības līdzekļu pārrobežu līnijas (angl. strand ) finansēšanai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […], un no pirmsiestāšanās finanšu līdzekļiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […]. Šī regula norāda, ka kopējais ieguldījums pārrobežu sadarbībai ar dalībvalsti ir vienlīdzīgs ERDF ieguldījumam. b) 47.73 % - 7. panta 2. punktā norādītās starpvalstu sadarbības finansēšanai, kā kritēriju dalībvalstu indikatīvās sadales aprēķiniem izmantojot atbilstošu iedzīvotāju skaitu; c) 4.54 % - 7. panta 3. punktā norādīto sadarbības tīklu izveides un pieredzes apmaiņas finansēšanai. 19. pants Līdzekļu nemainība Kopējos dalībvalsts asignējumus konkrētiem fondu mērķiem un sadaļām nedrīkst pārdalīt un mainīt. Izņēmuma gadījumos „Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķim piešķirto finansējumu var mainīt 10 % apmērā no pārrobežu un transnacionālām sadaļām paredzētās summas. 20. pants Ar izpildi un kvalitāti saistītā rezerve 0,30 % līdzekļu, kas minēti 16. pantā 1. punkta a) un b) apakšpunktos un 17. pantā 1. punktā, tiek piešķirti saskaņā ar 48. pantu. 21. pants Tehniskās palīdzības līdzekļi 0,30 % līdzekļu, kas minēti 15. panta 1. punktā, tiek piešķirti tehniskai palīdzībai Komisijas vajadzībām, kas noteiktas 43. pantā. 22. pants Līdzekļu piešķiršana Saskaņā ar šo regulu Komisija nodrošina, lai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […] no fondiem dalībvalstīm piešķirto ikgadējo asignējumu kopsumma, ieskaitot ERAF ieguldījumus Eiropas kaimiņattiecību un sadarbības pārrobežu līnijas (angl. strand ) finansēšanai, saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […] no pirmsiestāšanās finanšu līdzekļiem, saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […], kas ietilpst ELVGF vadlīniju nodaļā, no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), saskaņā ar Regulu (EK) Nr. […], kas paredz līdzekļus „konverģences” mērķim no Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF), nepārsniedz 4 % no dalībvalstu IKP, kas aprēķināts starpinstitucionālā līguma apstiprināšanas laikā. Iepriekšējā punktā minēto un fondos neiekļauto finansējumu noteikumi paredz līdzīgu nodrošinājumu. II SADAĻA IZLīDZINāšANAS STRATēģIJA I NODAĻA KOPIENAS STRATĒĢIJAS VADLĪNIJAS ATTIECĪBĀ UZ IZLĪDZINĀŠANU 23. pants Saturs Kopienas līmenī Padome izstrādā stratēģijas vadlīnijas ekonomikas, sociālajai un teritoriālajai izlīdzināšanai, nosakot fondu piesaisti. Vadlīniju norādījumi, kas attiecas uz katru fondu piesaistes objektu, vērsti uz Kopienas prioritāšu ievērošanu, lai veicinātu līdzsvarotu, harmonisku un noturīgu attīstību. Vadlīnijas izstrādā, ņemot vērā vidēja termiņa ekonomikas un politikas stratēģiju, kas noteikta izvērstās ekonomikas politikas vadlīnijās (Broad Economic Policy Guidelines (BEPG)) . Nodarbinātības un cilvēku resursu jomā prioritātēm jāatbilst Eiropas nodarbinātības stratēģijai ( European Strategy for Employment) , kā arī jāievēro reģionālās un vietējās īpatnības. 24. pants Pieņemšana un pārskatīšana Vēlākais trīs mēnešu laikā pēc šo noteikumu pieņemšanas, saskaņā ar kārtību, kas noteikta Līguma ( Treaty )161. pantā, jāpieņem Kopienas stratēģijas vadlīnijas, kas minētas 23. pantā. Šis lēmums publicējams Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Nepieciešamības gadījumā tiek veikta Kopienas stratēģijas vadlīniju vidēja termiņa pārskatīšana saskaņā ar kārtību, kas noteikta Līguma 161. pantā, kam par iemeslu varētu būt izmaiņas Kopienas prioritātēs. II NODAĻA NACIONĀLĀS STRATĒĢIJAS RAKSTUROJUMS 25. pants Saturs 1. Dalībvalstij jāiesniedz nacionālās stratēģijas raksturojums, kas garantē, ka Kopienas strukturālā palīdzība tiek sniegta saskaņā ar Kopienas stratēģijas vadlīnijām un saistīta ar Kopienas prioritātēm no vienas puses un nacionālājām un reģionālajām prioritātēm, kas vērstas uz pastāvīgas attīstības nodrošināšanu, kā arī nacionālo rīcības plānu nodarbinātības jautājumiem, no otras puses. Raksturojumā jāiekļauj ieteikumi fondu programmēšanai. 2. Katrā nacionālās stratēģijas raksturojumā iekļaujams dalībvalsts stratēģijas un tās praktiskās realizācijas apraksts un kopsavilkums. 3. Nacionālās stratēģijas raksturojuma stratēģijas nodaļā aprakstāma izvēlētā stratēģija “izlīdzināšanas“, kā arī “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķu īstenošanai, ilustrējot to, kā izdarītā izvēle saskan ar Kopienas stratēģiskajām vadlīnijām, kas attiecas uz sagaidāmajām pārmaiņām Eiropas un pasaules ekonomikā un, pamatojoties uz attīstības atšķirību analīzi, vājajām vietām un iespējām. Aprakstā jāiekļauj: a) tematiskās un teritoriālās prioritātes, ieskaitot pilsētu reģenerāciju, ka arī lauku ekonomikas un rajonu, kas atkarīgi no zivsaimniecības, diversifikācija; b) tikai “izlīdzināšanas“ mērķim – pasākumi, kuru nolūks ir uzlabot dalībvalsts administratīvo efektivitāti, ieskaitot fondu izlietojumu, kā arī novērtēšanas plānu, kas noteikts 46. panta 1. punktā; c) tikai “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķim – reģionu saraksts, kas izvēlēti reģionālajai konkurencei, kā minēts 6. panta 1. punkta 2. apakšpunktā. Monitoringa nolūkiem galvenos prioritāšu mērķus, kas aprakstīti a) apakšpunktā, jāsniedz no kvantitatīvā viedokļa, raksturojot arī pasākumus un rezultātus. 4. “Izlīdzināšanas“ mērķim un “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķu apraksta pasākumu sadaļā jāiekļauj: a) darbības programmu saraksts un indikatīvs katra fonda iedalījums programmām, nodrošinot līdzsvaru starp reģionālajiem un tematiskajiem (vispārējiem) pasākumiem. Sarakstā jāiekļauj nacionālās rezerves fonds, kas aprakstīts 49. pantā; b) mehānismi, kas nodrošina darbības programmu un fondu koordinēšanu; c) citu finanšu līdzekļu izmantošana, ieskaitot EIB un to koordināciju ar fondu izmantošanu. 5. “Izlīdzināšanas“ mērķa pasākumu aprakstā jāiekļauj arī: a) ikgadējo asignējumu apjoms no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF); b) informācija, kas nepieciešama, lai pārbaudītu atbilstību papildināšanas (papildu piešķiršanas) principam, kas aprakstīts 13. pantā. 6. Nacionālās stratēģijas raksturojumā iekļautajā informācijā jāņem vērā katras dalībvalsts institucionālās kārtības īpatnības. 26. pants Sagatavošana un pieņemšana 1. Dalībvalsts sagatavo nacionālās stratēģijas raksturojumu saskaņā ar tās institucionālo struktūru un ciešā sadarbībā ar partneriem, kā aprakstīts 10. pantā, par laika periodu no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. 2. Katra dalībvalsts nosūta Komisijai nacionālās stratēģijas raksturojuma priekšlikumu iespējami ātrākā laikā pēc Kopienas stratēģisko vadlīniju pieņemšanas. Dalībvalstis vienlaicīgi var iesniegt arī darbības programmas, kas aprakstītas 31. pantā. Komisija apspriež šo priekšlikumu partnerattiecību līmenī. 3. Pirms darbības programmas, kas aprakstīta 36. pantā, pieņemšanas, Komisija pēc konsultācijas ar Komiteju, kā minēts 105. pantā, un saskaņā ar kārtību, kas aprakstīta 104. panta 2. punktā, pieņem lēmumu par šādiem jautājumiem: a) stratēģiju un prioritātēm pasākumiem, kas izvēlēti fondu palīdzībai un to monitoringu; b) darbības programmu sarakstu un programmu līdzekļu sadalījumu katram fondu mērķim, ieskaitot nacionālā rezerves fonda apjomu, kas aprakstīts 49. pantā; c) kā arī - tikai “izlīdzināšanas” mērķim – izlietojumu saskaņā ar papildināšanas (papildu piešķiršanas) principu, kas aprakstīts 13. pantā un pasākumiem, kas paredzēti, lai stiprinātu administratīvo efektivitāti un nodrošinātu pareizu fondu līdzekļu izlietojumu. Lēmums neietekmē darbības programmas, kas aprakstītas 32. pantā. III NODAĻA STARTĒĢIJAS TURPMĀKA ĪSTENOŠANA UN IKGADĒJĀS DEBATES 27. pants Dalībvalstu ikgadējais ziņojums 1. Sākot ar 2008. gadu vēlākais katra gada 1. oktobrī katrai Dalībvalstij jāiesniedz Komisijai ziņojums par sasniegumiem, kas gūti stratēģijas īstenošanā un tās mērķu sasniegšanā, ņemot vērā norādījumus un to lomu Kopienas stratēģisko vadlīniju, kas attiecas uz izlīdzināšanu, īstenošanā, kā arī pieejamo novērtējumu. Ziņojums attiecas uz nodarbinātības nacionālo darbības plānu. 2. Ikgadējais nacionālo pasākumu plāns attiecībā uz nodarbinātību raksturo to, kā dalībvalstīs tiek īstenotas Eiropas stratēģijas vadlīnijas. 28. pants Komisijas ikgadējais ziņojums 1. Sākot ar 2009. gadu, katra gada sākumā Komisijai jāpieņem ikgadējais ziņojums, kurā apkopoti galvenie sasniegumi attīstībā, tendences un pārbaudes, kas attiecas uz Kopienas stratēģijas vadlīniju īstenošanu un nacionālās stratēģijas raksturojumu. 2. Komisija sagatavo ziņojumu, pamatojoties uz dalībvalstu gadskārtējo ziņojumu izpēti un novērtējumu, kā minēts 27. pantā, un, izmantojot jebkuru citu pieejamu informāciju. Ziņojumā jānorāda turpmākie pasākumi, kas jāveic dalībvalstīm un Komisijai, ņemot vērā Komisijas secinājumus. 29. pants Ikgadējā pārbaude 1. Komisijas ikgadējais ziņojums, kas aprakstīts 28. pantā, nosūtāms Padomei kopā ar BEPG ziņojumu, apvienoto ziņojumu par nodarbinātību un iekšējā tirgus stratēģijas ( Internal Market Strategy ) īstenošanu, adresējot to Eiropas Padomei. Tas nosūtāms izvērtēšanai Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālajai komitejai un Reģionālajai komitejai. 2. Padome pārbauda ikgadējo Komisijas ziņojumu kopā ar BEPG ziņojumu, apvienoto ziņojumu par nodarbinātību un iekšējā tirgus stratēģijas ( Internal Market Strategy ) īstenošanu. 3. Pamatojoties uz Komisijas ikgadējo ziņojumu, kas aprakstīts 28. pantā, kā arī, ņemot vērā Komisijas priekšlikumus, Padome pieņem lēmumus attiecībā uz Kopienas stratēģijas vadlīniju ieviešanu. Komisija uzrauga, lai lēmumi tiktu izpildīti. 30. pants Izlīdzināšanas ziņojums Komisijas ziņojumā, kas aprakstīts Līguma ( Treaty ) 159. panta otrajā punktā, iekļaujami šādi apraksti (raksturojumi): a) sasniegtā attīstība ekonomiskajā un sociālajā izlīdzināšanā, ieskaitot sociāli ekonomisko situāciju un reģionu attīstību, kā arī Kopienas prioritāšu ievērošanas raksturojums; b) fondu, EIB un citu finanšu līdzekļu, kā arī Kopienas un nacionālās politikas loma sasniegtajā attīstībā. Nepieciešamības gadījumā ziņojumā jāiekļauj priekšlikumi par Komisijas pasākumiem un politiku, kas būtu jāpieņem, lai stiprinātu un veicinātu ekonomisko un sociālo izlīdzināšanu, kā arī vajadzības gadījumā priekšlikumi attiecībā uz jaunajām Kopienas politikas iniciatīvām stratēģiskajās vadlīnijās, kas attiecas uz izlīdzināšanu. Gadā, kad tiek iesniegts šis ziņojums, tas aizvieto 28. pantā aprakstīto Komisijas ikgadējo ziņojumu. Ziņojums apspriežams gadskārtējās debatēs saskaņā ar 29. panta kārtību. III SADAĻA PROGRAMMēšANA I NODAĻA VISPĀRĒJIE NORĀDĪJUMI ATTIECĪBĀ UZ STRUKTURĀLAJIEM FONDIEM UN IZLĪDZINĀŠANAS FONDU 31. pants Darbības programmu sagatavošana un apstiprināšana 1. Fondu darbība dalībvalstīs izpaužas darbības programmās, kas izstrādātas saskaņā ar nacionālās stratēģijas raksturojumu. Katrā darbības programmā jāiekļauj laika periods no 2007. gada 1. janvāra līdz 2013. gada 31. decembrim. Ja nepastāv cita vienošanās starp Komisiju un dalībvalsti, darbības programma attiecas tikai uz vienu no trim mērķiem, kas minēti 3. pantā. 2. Katru darbības programmu izstrādā dalībvalsts vai tās pilnvarots pārstāvis ciešā sadarbībā ar partneriem, kā minēts 10. pantā. 3. Dalībvalsts iespējami īsākā laikā pēc Komisijas lēmuma, kas aprakstīts 26. pantā, pieņemšanas, iesniedz Komisijai darbības programmas 36. pantā uzskaitītās informācijas priekšlikumu. Priekšlikumu var iesniegt arī kopā ar nacionālās stratēģijas raksturojumu, kas aprakstīts tajā pašā - 26. pantā. 4. Komisija izvērtē darbības programmu, lai noteiktu, vai tā atbilst nacionālās stratēģijas raksturojuma mērķiem un prioritātēm, kā arī Kopienas stratēģiskajām vadlīnijām. Ja Komisija uzskata, ka darbības programma neatbilst Kopienas stratēģijas vadlīnijām vai nacionālās stratēģijas raksturojumam, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt iesniegto programmu. 5. Dalībvalsts iesniegtā darbības programma Komisijai jāpieņem iespējami īsākā laikā. 32. pants Darbības programmu pārskatīšana 1. Saskaņā ar dalībvalsts vai Komisijas iniciatīvu un Monitoringa komitejas apstiprinājumu darbības programmas tiek vēlreiz caurskatītas un, ja nepieciešams, labotas atlikušajam programmas periodam, ņemot vērā nozīmīgas sociāli ekonomiskās izmaiņas, vai arī ar nolūku pievērst lielāku vai citādu uzmanību Kopienas prioritātēm saskaņā ar Padomes lēmumiem. Darbības programmas var vēlreiz caurskatīt pēc to izvērtēšanas, kā arī, ņemot vērā grūtības to realizēšanā. Saskaņā ar 48. un 49. pantu vajadzības gadījumā darbības programmas var mainīt, atbilstoši rezerves līdzekļu sadalījumam, kas aprakstīts 48. un 49. pantā. 2. Lēmums par darbības programmu pārskatīšanu un rediģēšanu Komisijai jāpieņem iespējami īsākā laikā, kad dalībvalsts iesniegusi formālu pieprasījumu. 33. pants Fondu īpašais raksturs 1. Ja netiek noteikts citādi, darbības programmas saņem finansējumu tikai no viena fonda, skatīt 3. punktu. 2. Neievērojot ierobežojumus, kas definēti fondu noteikumos, ERDF un ESF 5 % robežās papildus var finansēt katru darbības programmas prioritāti, pasākumus, kas tiek finansēti no cita fonda ar noteikumu, ka līdzekļi nepieciešami programmas īstenošanai. 3. Dalībvalstīs, kas saņem atbalstu no Izlīdzināšanas fonda, ERDF un Izlīdzināšanas fonds sniedz vienotu palīdzību darbības programmām, kā arī galvenajiem projektiem, kas attiecas uz transporta infrastruktūru un vides jautājumiem. 34. pants Ģeogrāfiskais mērogs 1. Darbības programmas, kas definētas ar „izlīdzināšanas“ mērķi, tiek izstrādātas konkrētā ģeogrāfiskā līmenī, vismaz reģionālā NUTS II līmenī. Darbības programmas, kas definētas ar „izlīdzināšanas“ mērķi, lai saņemtu palīdzību no Izlīdzināšanas fonda, izstrādājamas nacionālā līmenī. 2. Ja nepastāv cita Komisijas un dalībvalsts vienošanās, darbības programmas, kas definētas ar “reģionālās konkurences un nodarbinātības” mērķi, jāizstrādā reģionālā NUTS I un NUTS II līmenī, atbilstoši katras valsts institucionālo sistēmu reģioniem, kurus finansē ERDF. Ja tiek saņemts ESF finansējums, dalībvalsts izstrādā darbības programmas attiecīgajā līmenī. 3. Darbības programmas sadarbībai to robežu šķērsošanas jautājumos, kas tiek definētas ar „Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķi, jāizstrādā attiecīgajā NUTS III līmenī katrai robežai vai robežu grupai, ieskaitot svešas valsts apņemtās teritorijas. Darbības programmas starpnacionālajai sadarbībai, kas tiek definētas ar „Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķi, jāizstrādā attiecīgajā starpnacionālās sadarbības reģiona līmenī. Tīkla programmas attiecas uz visu Kopienas teritoriju. 35. pants Eiropas Investīciju bankas ( European Investment Bank) un Eiropas Investīciju fonda (European Investment Fund) dalība 1. Saskaņā ar statūtiem EIB un EIF var piedalīties fondu atbalsta saņemšanas programmēšanā. 2. Saskaņā ar dalībvalstu lūgumu EIB un EIF var piedalīties nacionālās stratēģijas raksturojuma un darbības programmu sagatavošanā, kā arī pasākumos, kas saistīti ar lielu projektu sagatavošanu, finanšu līdzekļu saskaņošanu un sadarbību publiskajā un individuālajā jomā. Vienojoties ar EIB un EIF, dalībvalsts var koncentrēt aizdevumus, kas paredzēti vienai vai vairākām darbības programmas prioritātēm, šādās jomās: izgudrojumi, jaunievedumi un ekonomikas zināšanas, cilvēku kapitāls, vide un infrastruktūras pamatprojekti. 3. Pirms nacionālās stratēģijas raksturojuma un darbības programmu pieņemšanas Komisija var konsultēties ar EIB un EIF par darbības programmām, kurās uzrādīti galvenie projekti, vai programmām, kuras, atbilstoši to noteiktajām prioritātēm, ir piemērotas aizdevumu koncentrēšanai vai cita veida tirgus finansējumam. 4. Ja pirms galveno projektu atbalsta apstiprināšanas Komisija uzskata par nepieciešamu, tā var lūgt EIB pārbaudīt šo projektu tehnisko kvalitāti, kā arī ekonomisko un finansiālo dzīvotspēju attiecībā uz finansu instrumentiem, kurus plānots izmantot vai attīstīt. II NODAĻA PROGRAMMĒŠANAS SATURS 1. IEDAļA DARBĪBAS PROGRAMMAS 36. PANTS Darbības programmas “konverģences” un “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķiem 1. Darbības programmās, kas attiecas uz “ izlīdzināšanas” un “reģionālās konkurētspējas” mērķiem, jāiekļauj: a) situācijas analīze: stiprās un vājās puses, atbilstoši izvēlētā stratēģija; b) paskaidrojums, kāpēc izvirzītas prioritātes saskaņā ar Kopienas stratēģijas vadlīnijām, nacionālās stratēģijas raksturojumu un darbības programmas attiecīgajām prioritātēm, kā arī sagaidāmais rezultāts pēc izvērtēšanas saskaņā ar 46. pantu; c) informācija par prioritātēm un to mērķiem. Jāuzrāda mērķu skaits un apjoms ar norādēm to realizācijai, rezultāti un ietekme, ņemot vērā proporcionalitātes principu. Norādes dos iespēju novērtēt sasniegto salīdzinājumā ar esošo situāciju, kā arī prioritāšu realizācijas mērķu efektivitāti; d) palīdzības jomu sadalījums kategorijās saskaņā ar šīs regulas īstenošanas detalizētajiem norādījumiem. e) finansēšanas plāns, kas sastāv no divām tabulām: i) tabulas, kurā saskaņā ar 50. līdz 53. pantu pa gadiem sadalīts kopējā finansējuma apjoms no katra fonda. Finanšu plānā kopējā strukturālo fondu atbalsta apjomā atsevišķi jāuzrāda asignējumi reģioniem, kas saņem pagaidu, pārejas palīdzību. Kopējam fondu atbalsta apjomam gadā jāatbilst finanšu iespējām, ņemot vērā fāžu samazinājumu, kā noteikts 16. panta 2. punktā un 17. panta 4. punktā. ii) tabula, kurā norādīts Kopienas kopējais finanšu asignējuma apjoms un sabiedriskās nacionālās daļas, kā arī atvēlētie fondu līdzekļi visam programmas periodam un katrai prioritātei atsevišķi. Informācijas nolūkiem tabulā jāuzrāda EIB un citu finansētāju ieguldījums. f) informācija par papildus piešķirtajiem līdzekļiem no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) un Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF); g) nosacījumus darbības programmas realizēšanai, ieskaitot: i) visu dalībvalsts saskaņā ar 58. pantu deleģēto subjektu uzskaitījums, ja dalībvalsts izmanto 73. pantā aprakstīto iespēju norīkot citus subjektus vai procedūru, atbilstoši 73. pantā noteiktajai kārtībai; ii) monitoringa un vērtēšanas sistēmu apraksts, kā arī monitoringa komitejas sastāvs; iii) finanšu plūsmas mobilizācijas un cirkulācijas procedūru definējums ar nolūku nodrošināt to caurskatāmību; iv) paredzētās darbības, lai nodrošinātu darbības programmas publicitāti (sabiedrisko raksturu); v) Komisijas un dalībvalsts saskaņoto procedūru apraksts, kas nodrošina elektronisko datu apmaiņu saskaņā ar maksājumu, monitoringa un novērtējuma prasībām, kuras nosaka šī regula. h) 70. pantā aprakstītā “atbilstības novērtētāja” ievēlēšana; i) to galveno projektu saraksts saskaņā ar 38. pantu, kas jāiesniedz programmas periodā, iekļaujot informāciju par katru gadu. Komisija pieņem noteikumus par d) apakšpunkta īstenošanu saskaņā ar kārtību, kas aprakstīta 104. panta 2. punktā. 2. Programmas, kas saņem ERDF un Izlīdzināšanas fonda kopfinansējumu, kas attiecas uz transporta un vides jautājumiem, tiek noteiktas kā prioritātes katram fondam īpaša atbalsta saņemšanai. 3. Katrā darbības programmā, uz kuru attiecas “reģionālās konkurences un nodarbinātības” mērķis, definēts tematisks (vispārējs), ģeogrāfisks un finansiāls pamatojums. Darbības programmu, kuras finansē ERDF, pamatojumam jābalstās uz: a) pierādāmu saistību starp mērķi, kas saistīts ar līdzsvarotu reģiona attīstību un izvēlētajām prioritātēm; b) pamata prioritāšu līdzsvarojumu, kas attiecas uz apskatāmā reģiona attīstību un jaunievedumiem, ko ietekmē kritiskais finanšu apjoms un lielais skaits līdzekļu iespējamo saņēmēju. Darbības programmu, kuras finansē ESF, pamatojumam jābalstās uz: a) izvēlēto prioritāšu atbilstību Padomes ieteikumiem par nodarbinātības politikas realizēšanu dalībvalstīs; b) līdzsvaru starp pamata prioritātēm un Eiropas nodarbinātības stratēģiju, kā arī Kopienas mērķiem sociālajos jautājumos. 4. Darbības programmām, kuras finansē ERDF, līdztekus „izlīdzināšanas“ un „reģionālās konkurences un nodarbinātības” mērķos jāiekļauj arī: a) pasākumi starpreģionālajai sadarbībai ar vismaz vienu reģionu no citas dalībvalsts katrā reģionālajā programmā; b) informācija par jautājumiem, kas saistīti ar pilsētvidi, ieskaitot izvēlēto pilsētu sarakstu un deleģēšanas kārtību pilsētu amatpersonām, iespējams, piešķirot valsts piemaksas; c) preventīvi pasākumi reģionālās ekonomikas pieņemšanai, atbilstoši izmaiņām Eiropas un starptautiskajā ekonomikā; d) prioritātes pasākumiem darbības programmās, kas finansēti, piešķirot papildus līdzekļus, atbilstoši 16. panta 1. punkta d) apakšpunktam ar mērķi sniegt atbalstu visattālākajiem reģioniem; 5. Neņemot vērā 1. punktā noteikto, darbības programmās, ko iesniedz katra dalībvalsts saistībā ar nacionālās rezerves fondu (skatīt 49. pantu), saskaņā ar 31. pantu, jāiekļauj tikai tā informācija, kas attiecas uz 1. punkta e), i), h) un g) apakšpunktu, kā arī: a) situācijas analīze par vājajiem reģioniem un reģioniem, kurus var ietekmēt tirdzniecības sākšana; b) norāde uz prioritātēm, kas attiecas uz darba spēka pieņemšanu un reģionālās ekonomikas diversifikāciju; 6. Iestājoties neparedzētiem apstākļiem, kas minēti 49. pantā, dalībvalsts lūdz Komisiju pārskatīt darbības programmu saskaņā ar 32. pantu, ieskaitot informāciju, kas attiecas uz 1. punkta c) un e) apakšpunkta ii) daļu. 37. pants “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķa darbības programmas Līdztekus 36. pantam, Eiropas Parlamenta un Eiropas Reģionālās attīstības fonda Padomes Regulā (EK) Nr. definēti noteikumi, kas attiecas uz “Eiropas teritoriālās sadarbības” mērķa darbības programmām. 2. IEDAļA GALVENIE PROJEKTI 38. PANTS Saturs Kā daļu no darbības programmas ERDF un izlīdzināšanas fondi var finansēt izdevumus, kas attiecas uz darbībām, saistītām ar secīgiem pasākumiem vai pakalpojumiem, kuru mērķis ir nodrošināt precīzu ekonomiskas vai tehniskas dabas jautājumu atrisināšanu, kuriem ir skaidri definēti mērķi un kuru kopējās izmaksas pārsniedz 25 miljonus eiro, ja tie attiecas uz vides jautājumiem, un 50 miljonus eiro, ja tie saistīti ar citām jomām, turpmāk tekstā “galvenie projekti”. 39. pants Komisijai iesniegtā informācija Vadošajām amatpersonām jāiesniedz Komisijai šāda informācija par galvenajiem projektiem: a) informācija par personu, kas atbild par projektu īstenošanu; b) informācija par investīciju dabu un to apraksts, finanšu apjoms un sadalījums; c) piemērotības, īstenošanas iespēju novērtējums; d) projekta īstenošanas plāns, un, kad attiecīgās darbības paredzamais realizēšanas periods ir garāks nekā izstrādātais īstenojamās programmas laiks, jāuzrāda laika posmi, kuros nepieciešams Kopienas līdzfinansējums laikā no 2007. līdz 2013. gadam. e) izmaksu un ieguvumu analīze, ieskaitot riska novērtējumu un paredzamo ietekmi uz attiecīgo jomu un sociāli ekonomisko situāciju dalībvalstī un/ vai reģionā un, ja iespējams, citos Kopienas reģionos; f) Kopienas likuma atbilstības garantija; g) analīze par ietekmi uz vidi; h) sabiedriskās kontribūcijas pamatojums; i) finanšu plāns, kas parāda kopējos plānotos finanšu līdzekļus un plānoto palīdzību no fondiem, EIB, EIF un citiem Kopienas finansēšanas avotiem, ietkļaujot projekta gada plānojumu. 40. pants Komisijas lēmums 1. Nepieciešamības gadījumā konsultējoties ar neatkarīgiem ekspertiem, ieskaitot EIB, saskaņā ar 39. pantā aprakstītajiem nosacījumiem, Komisija izvērtē galvenā projekta atbilstību darbības programmas prioritātēm, sasniedzamajiem mērķiem un to saistību ar citiem Kopienas politikas virzieniem. 2. Komisija piedāvā Dalībvalstīm metodoloģisku palīdzību, kā arī saskaņo piešķiramo izmaksu principiālos parametrus. 3. Kad dalībvalsts vai vadošā amatpersona iesniegusi visu informāciju, kas aprakstīta 39. pantā, Komisija iespējami īsā laikā pieņem lēmumu. Šis lēmums nosaka fizisku objektu, uz kuru attieksies prioritātes līdzfinansējums, kā arī finansēšanas apjomu un gada plānojumu. 4. Ja Komisija atsakās sniegt finansiālu atbalstu galvenajam projektam, tā paziņo dalībvalstij šī atteikuma iemeslus. 3. IEDAļA VISPĀRĒJĀS DOTĀCIJAS 41. PANTS Vispārējie noteikumi 1. Vadošā amatpersona var uzticēt darbības programmas daļas vadību un ieviešanu vienam vai vairākiem starpniekiem, kurus nosaka pati vadošā amatpersona, tai skaitā pašvaldībām, reģionālās attīstības iestādēm vai nevalstiskām organizācijām, kas nodrošina vienas vai vairāku pasākumu īstenošanu saskaņā ar noteikumiem, par kuriem vienojušies vadošā amatpersona un izvēlētais starpnieks. Šāda deleģēšana neietekmē vadošās amatpersonas un dalībvalsts finansiālo atbildību. 2. Starpniekorganizācija, kas ir atbildīga par vispārējās subsīdijas izmantošanu, iesniedz garantijas par savu maksātspēju un kompetenci administratīvā un finansiālā menedžmenta jautājumos. Deliģēšanas periodā starpniekorganizācijai jābūt dibinātai vai pārstāvētai reģionā vai reģionos, uz kuriem attiecas darbības programma. 42. pants Īstenošanas noteikumi Līgumā, kas noslēgts starp vadošo amatpersonu un starpniekorganizāciju, jādefinē: a) īstenojamās darbības (pasākumi); b) palīdzības saņēmēju izvēles kritēriji; c) no fondiem saņemto līdzekļu apjoms un to saņemšanas noteikumi, ņemot vērā attiecīgo ieinteresētību; d) vispārējo dotāciju, kas aprakstītas 58. panta 1. punktā, monitoringa, novērtēšanas un finanšu kontroles nodrošināšanas pasākumi, kas attiecas uz vadošo amatpersonu, ieskaitot informāciju par nepareizi maksātiem palīdzības līdzekļiem un atskaišu iesniegšanu. e) finanšu garantijas izmantošana vai līdzvērtīga iespēja. 4. IEDAļA TEHNISKā PALīDZīBA 43. PANTS Tehniskā palīdzība saskaņā ar Komisijas ierosinājumu 1. Saskaņā ar Komisijas ierosinājumu un/ vai Komisijas vārdā, fondi, apjomā līdz 0,30 % no gada piešķirtajiem līdzekļiem, var finansēt sagatavošanas, monitoringa, administratīvo un tehnisko palīdzību, novērtēšanas, audita un pārbaudes pasākumus, kas nepieciešami šīs regulas īstenošanai. Šie pasākumi tiek veikti saskaņā ar (EK, Euratom) Regulas Nr. 1605/2002 53. panta 2. punktu un citiem šīs regulas norādījumiem, kā arī ar attiecīgo budžeta izmantošanas veidu. Šajos pasākumos ietilpst: a) pētījumi, kas saistīti ar stratēģiskajām Kopienas vadlīnijām, Komisijas ikgadējais ziņojums un trīs gadu izlīdzināšanas ziņojums; b) novērtējumi, speciālistu ziņojumi, statistiku un pētījumus, ieskaitot vispārēja rakstura ziņojumus, kas attiecas uz Fondu izmantošanu; c) pasākumi, kas saistīti ar partneriem, fonda līdzekļu saņēmējiem (beneficiāriem) un sabiedrību vispār, ieskaitot informatīvos pasākumus; d) pasākumi, kas nodrošina informācijas izplatīšanu, darbu tīklā, zināšanu, sadarbības veicināšanu un informācijas apmaiņu Eiropas Savienībā; e) datorsistēmu instalēšana, darbības un menedžmenta, monitoringa, pārbaudes un novērtēšanas nolūku saistība; f) novērtēšanas metožu un informācijas apmaiņas par sasniegtajiem rezultātiem uzlabojumi. 2. Komisija pieņem lēmumu par pasākumiem, kas uzskaitīti pirmajā punktā saskaņā ar kārtību, kas noteikta 104. panta 2. punktā, ja plānota palīdzība no Eiropas Reģionālā attīstības fonda (ERDF) vai izlīdzināšanas fonda. 3. Komisija pieņem lēmumu par pasākumiem, kas uzskaitīti pirmajā punktā pēc konsultācijas ar Komiteju, kā aprakstīts 105. pantā, saskaņā ar kārtību, kas noteikta 104. panta 2. punktā, ja paredzama palīdzība no ESF. 44. pants Tehniskā palīdzība dalībvalstīm 1. Saskaņā ar dalībvalsts ierosinājumu katrai darbības programmai fondi var finansēt sagatavošanas, menedžmenta, monitoringa, novērtēšanas, informatīvos un kontroles pasākumus, kā arī pasākumus, kas palielina administratīvo kapacitāti fondu izmantošanai, ievērojot šādas robežas: a) 4 % no kopējā apjoma, kas piešķirts katrai programmai ar “izlīdzināšanas” un “reģionālās konkurētspējas un nodarbinātības” mērķiem; b) 6 % no kopējā apjoma, kas piešķirts katrai programmai ar “Eiropas teritoriālās izlīdzināšanas” mērķi; 2. “Izlīdzināšanas” mērķa īstenošanai tehnisko palīdzību var sniegt apjomā līdz 4 % no kopējās piešķirtās summas atsevišķām darbības programmām. IV SADAĻA EFEKTIVITāTE I NODAĻA NOVĒRTĒŠANA 45. pants Vispārīgie noteikumi 1. Novērtēšanas objekti ir Kopienas stratēģiskās vadlīnijas, nacionālās stratēģiskās vadlīnijas un rīcības programmas. Novērtējumu mērķis ir uzlabot fondu atbalsta un ieviešamo rīcības programmu kvalitāti, efektivitāti un līdzekļu piešķiršanas atbilstību un pamatotību. Novērtējumiem jānosaka to ietekme uz stratēģiskajiem Kopienas mērķiem, Līguma 158. pantu un raksturīgajām strukturālajām problēmām, kas ietekmē iesaistītās dalībvalstis un to reģionus, tajā pašā laikā rēķinoties ar vajadzībām, kas rodas, pastāvīgi attīstoties, un atbilstošo Kopienas likumdošanu, kas attiecas uz vides ietekmi un stratēģisku vides novērtējumu. 2. Lai varētu pārbaudīt programmas vai programmu grupas attīstību un saskaņu ar Kopienas un nacionālajām prioritātēm, novērtēšana var būt stratēģiska. Lai atbalstītu rīcības programmas uzraudzību, tā var būt arī operatīva. Novērtēšana tiek veikta pirms, pēc, kā arī programmas norises laikā. 3. Par to novērtēšanas darbību, kas minētas 1. punktā, organizēšanu ir atbildīga dalībvalsts vai arī Komisija saskaņā ar proporcionalitātes principu un, balstoties uz partnerattiecībām starp dalībvalsti un Komisiju. Novērtēšanu veic neatkarīgi eksperti. Iegūtie rezultāti ir publiski pieejami, izņemot tos, pret kuru publicēšanu ir skaidri iebildusi par novērtēšanu atbildīgā iestāde saskaņā ar Eiropas Komisijas Regulu Nr. 1049/2001 par pieeju dokumentiem[11]. 4. Novērtēšanu finansē no tehniskā atbalsta budžeta līdzekļiem. 5. Komisija nosaka izmantojamās novērtēšanas metodes un izmantojamos standartus saskaņā ar procedūru, kas noteikta 104 panta 2. punktā. 46. pants Dalībvalstu pienākumi 1. Dalībvalstis nodrošina cilvēku un finanšu resursus, kas nepieciešami, lai veiktu novērtēšanu, organizētu darba gaitu un iegūtu nepieciešamo informāciju, izmantojot dažādus informācijas avotus, kurus nodrošina uzraudzības sistēma. Dalībvalstis, balstoties uz „konverģences” mērķiem, izstrādā novērtēšanas plānu par rīcības programmu vadības uzlabošanu un to novērtēšanas spēju objektivitāti. Šīm plānam skaidri jāparāda novērtēšanas darbības, ko dalībvalsts ir iecerējusi veikt dažādos ievi