LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 276/9

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

2013/C 276/06

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (2)

“ACEITE DE LA COMUNITAT VALENCIANA”

EK Nr.: ES-PDO-0005-0720-23.09.2008

AĢIN ( ) ACVN ( X )

1. Nosaukums

“Aceite de la Comunitat Valenciana”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Spānija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.5. grupa. Eļļas un tauki (sviests, margarīns, eļļa u. c.)

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas nosaukums (1)

Produkts ir neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, kas iegūta no olīvkoka augļiem (Olea europea L.), izmantojot vienīgi šādas Valensijas apgabala vietējās šķirnes: ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’. Katra no tām eļļā ir šādā procentuālā attiecībā: ‘Serrana’: 20–40 %, ‘Villalonga’: 20–40 %, ‘Farga’: 10–25 %, ‘Blanqueta’: 10–25 % un ‘Morrudas’: 5–10 %.

Ar aizsargāto cilmes vietas nosaukumu (ACVN) apzīmētā eļļa ir neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, kam ir šādas īpašības.

Neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa

— skābums: < 0,5°,

— peroksīda skaitlis: < 15 O2 mekv./kg,

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K270 < 0,15,

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K232 < 2,50,

— vaski ≤ 250,

— ekstinkcijas koeficienta izmaiņa delta K ≤ 0,01,

— oleīnskābes saturs no 70 līdz 82 % no kopējā taukskābju satura,

— linolskābes saturs vairāk par 8 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitīnskābes saturs no 9,5 līdz 12 % no kopējā taukskābju satura,

— linolēnskābes saturs mazāks par 1 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitoleīnskābes saturs starp 0,6 un 2,5 % no kopējā taukskābju satura,

— arahīnskābes saturs mazāks par 0,6 % no kopējā taukskābju satura,

— lignocerīnskābes saturs mazāks par 0,2 % no kopējā taukskābju satura,

— defektu mediāna = 0,

— augļainuma mediāna > 3 un < 6,

— pikantuma mediāna > 1 un < 3,

— rūgtenuma mediāna > 1 un < 3,

— attiecībai starp augļainuma mediānu un rūgtenuma un pikantuma mediānu ir jābūt tādai, lai eļļu raksturotu kā līdzsvarotu.

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

Olīvu šķirņu apraksts.

‘SERRANA’

Nogatavojušies augļi ir olveida formas, purpura vai melnā krāsā, ar porām. Šķirne ir vidēji ražīga, vienkārša, izturīga pret sausumu un salnām, bet jutīga pret olīvu mušām un lapu plankumainību.

Šīs šķirnes olīvas nogatavojas agri, un augļiem ir augsts tauku saturs; šķirne audzē galvenokārt Alto Palancia komarkā, Calderona un Espadán Sierras dabas liegumos un to apkārtnē, bet nedaudzi koki aug arī kaimiņu komarkās.

‘FARGA’

Tā ir ļoti veca šķirne, kuras izcelsme ir Castellón provinces ziemeļos. Augļi ir vidēji līdz mazi, un to forma ir garena un asimetriska.

Šīs šķirnes olīvas nogatavojas agri, un šķirne ir vidēji ražīga, bet ražas ir neregulāras. Šo olīvu tauku daudzums ir ievērojams, un šķirne tiek audzēta visās Maestrazgo komarkās uz ziemeļiem no Castellón provinces, kā arī – gan mazāk – pierobežas komarkās La Plana Alta un Alcalatén.

‘BLANQUETA’

Šīs šķirnes izcelsmes vieta ir Muro de Alcoy. Augļi ir sfēriski un nogatavojušies kļūst vīnsarkani līdz melnā krāsā.

Tos novāc agri, un tauku saturs tajos ir vidējs.

‘VILLALONGA’

Šķirnes izcelsmes vieta ir Valensijas provinces dienvidi. Augļi ir sfēriski un lieli, un tiem ir liels tauku iznākums. Nogatavojušies augļi ir melnā krāsā.

Šķirne ir jutīga pret salnām un sausumu, tā aug gandrīz visā Valensijas provincē, lielākā daļā Alikantes provinces, un vietvietām – Castellón provincē.

‘MORRUDA’

Augļi ir vidēja lieluma, purpura vai melnā krāsā un nedaudz asimetriskas formas. To tauku iznākums ir vidēji liels.

Tā ir izturīga šķirne ar zemu ražību un ir vienmērīgi atrodama visā Valensijas apgabalā. Šī šķirne nav īpaši izplatīta, bet dažās vietās tā ir sastopama ievērojamā daudzumā.

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem)

—

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Olīvas audzē un gala produktu sagatavo ģeogrāfiskajā apgabalā, kas noteikts 4. punktā.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai u. c.

“Aceite de la Comunitat Valenciana” iepakošanu var veikt jebkurā uzņēmumā, bez jebkādiem ģeogrāfiskiem ierobežojumiem.

Eļļu iepako traukos, kas garantē atbilstošu produkta saglabāšanos, un var būt izgatavoti no PET, stikla, pārklāta metāla vai keramikas, kuru kvalitāte ir atbilstoša lietošanai pārtikas produktiem. Priekšroka dodama iepakojumam, kas vislabāk aizsargā produktu no gaismas, siltuma, u. c.

Maksimālais iepakojuma apjoms ir 5 litri, kas pieļauj 100 ml, 250 ml, 500 ml, 750 ml 1,0 l, 2,0 l, 2,5 l, 3 l un 5 l tilpuma iepakojumu.

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai

Uzraksti, marķējums un etiķetes identificē eļļu, kas aprakstīta šajā specifikācijā, un tajos noteikti jābūt vārdiem “Denominación de Origen Protegida” [aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde] un “Aceite de la Comunitat Valenciana” [Valensijas apgabala eļļa].

Uz visiem iepakojumiem jābūt garantijas zīmogam un numurētām kontretiķetēm, ko uzlīmē noliktavā vai iepakošanas uzņēmumā tādā veidā, lai tās nevarētu izmantot atkārtoti, un tās nodrošina produkta izsekojamību. Uz kontretiķetēm jābūt vārdiem “Denominación de Origen Protegida Aceite de la Comunitat Valenciana” un logotipam.

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija

“Aceite de la Comunitat Valenciana” ražošanā izmantoto olīvu audzēšanas teritorijā ietilpst sešdesmit piecas Valensijas apgabala apdzīvotas vietas. Tās ir: Albocàsser, Tirig, La Salzadella, Sant Mateu, Les Coves de Vinromà, Figueroles, Les Useres, San Juan de Moró, Serra Engarzeran, Torre Endomenech, Vall d'Alba, Vilafamés, Ayódar, Fanzara, Almedijar, Altura, Azuébar, Chóvar, Geldo, Navajas, Segorbe, Soneja, Castellnovo, Teresa, Vall d'Almonacid, Viver, Alcudia de Veo, Alfondeguilla, Artana, Tales, Gátova, Casinos, Alcublas, Gestalgar, Sot de Chera, Villar del Arzobispo, Requena, Utiel, Venta del Moro, Ayora, Cortes de Pallas, Anna, Bicorp, Bolbaite, Chella, Enguera, Millares, Navarrés, Font de la Figuera, Moixent, Vallada, Albaida, Beniatjar, Ontinyent, Alfafara, Alqueria d'Aznar, Cocentaina, Millena, Muro d'Alcoi, Alcoi, Biar, Cañada de Biar, Sax, Villena, Banyeres de Mariola un Onil.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Dabas faktori

Attiecīgajā teritorijā ir tipisks Vidusjūras klimats, ko raksturo maigas ziemas, maz nokrišņu, kuri ir pārsvarā rudenī un pavasarī, un ļoti sausas vasaras. Vidusjūras ietekme, pussalas sauszemes masa un Atlantijas laika apstākļi ģeogrāfiskajā apgabalā rada vienmērīgu klimatu. Turklāt klimatiskie faktori ir īpaši vienmērīgi galveno audzēšanas ciklu laikā, t. i., ziedēšanas laikā, augļu nobriešanas pēdējos posmos un eļļas veidošanās laikā. Attiecīgi:

— gada vidējās temperatūras olīvu ražošanas zonā ir starp 12 un 16 °C, ar ievērojamām atšķirībām starp ziemas (vidēji no 6 līdz 10 °C) un vasaras temperatūru (vidēji augstākas, starp 22 un 26 °C). Šādas temperatūras veicina olīvkoku fenoloģisko attīstību,

— vidējais nokrišņu daudzums ir no 500 līdz 600 milimetriem gadā, ar dažām svārstībām, kad īpaši sausos gados var būt 200–300 mm gadā, līdz 700–800 mm gadā.

Augsnes cilmiezis galvenokārt ir kaļķakmens, lai gan atrodamas arī atsevišķas smilšakmens, merģeļa un krīta joslas. Kopumā zemākais slānis ir galvenokārt mezozoja ēras veidojumi, kas sastāv no krīta perioda un juras perioda kaļķakmens klintīm (kuras mijas ar merģeli un smilšakmeni). Kultivētās augsnes audzēšanas apgabalā veidojušās uz nesenāku ģeoloģisko periodu nogulumiežiem, kas sastāv galvenokārt no terciāra un kvartāra perioda materiāliem, kuri veido Vidusjūras sarkanzemes augsnes “Terra Rossa”, kam ir labs mehāniskais sastāvs un struktūra, tās ir labi drenētas un īpaši piemērotas olīvu audzēšanai.

Ģeogrāfiskā apgabala reljefs ietver kalnu teritorijas un ielejas, kas saista Ibērijas un Betijas grēdas, kuras kļūst nolaidenākas virzienā uz austrumiem un jūras krastu. Olīvu audzēšana ir ierobežota 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, jo no jūras krasta virzienā uz rietumiem izplešas intensīva augļkopība, it īpaši citrusaugļu audzēšana apūdeņotajās zemēs, kā rezultātā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā olīvu audzēm ir ļoti vienmērīgi vides un ekoloģiskie apstākļi. Olīvas kopā ar mandelēm un ceratoniju dominē Ibērijas pussalas austrumu lauksaimnieciskajā ainavā, kas tiek dēvēta par arbolado de secano (koku audzēšana nemeliorētās zemēs).

Cilvēkfaktori

Olīvu audzes Valensijas apgabalā pieminētas jau romiešu laikos vairāk nekā pirms diviem tūkstošiem gadu. Ir pierādījumi par olīvu audzēšanu Maestrazgo de Castellón komarkās, Via Augusta ceļa apkārtnē, kas savienoja Romas impērijas galvaspilsētu ar Kadisu (Cadiz). Arī tagad attiecīgajā rajonā daudzi koki ir vairāk nekā 1 000 gadu veci, un tos var apskatīt, pateicoties Maestrazgo kooperatīvu iniciatīvai, kas piedāvā vairākus tūrisma maršrutus “Tūkstošgadīgā olīveļļas nozare”.

Ir vērts pieminēt arī botāniķa Cavanilles darbu Observaciones sobre la Historia Natural, Geografía, Agricultura, población y frutos del Reino de Valencia (Piezīmes par Valensijas karalistes dabas vēsturi, ģeogrāfiju, lauksaimniecību, cilvēkiem un produktiem) (1795–1797). Piezīmes par lauksaimniecību un jo īpaši par olīvu audzēšanu un olīveļļas ražošanu ir ļoti interesantas un attiecas uz visu ražošanas platību Valensijas apgabalā. Olīveļļa un olīvu audzēšana tiek pieminēta daudzkārt.

Olīvu audzēšana ir saimnieciska darbība, kam visos ražošanas apgabalos ir dziļas saknes, kas galvenokārt saistītas ar šīs šķirnes audzēšanas nepārtraukto raksturu. Olīvkoku audzēšanas vietu apkaimē izveidojusies agrārās rūpniecības un ekonomikas sistēma, kas veicināja sociālo un ekonomisko progresu lauku rajonos, tajā pašā laikā dodot iespēju turpināt iegūt ekoloģiski ilgtspējīgas ražas apgabalos, kur klimata un augsnes apstākļi nebūtu piemēroti nevienai citai kultūrai.

Zemes gabalu sadalījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā ir raksturīgs šim reģionam: stādījumu platības ir ļoti mazas, zemes gabaliem ir stāvas nogāzes, pieeja ir ierobežota, terases ir ar sausām akmens sienām, ir liels augsnes pārtuksnešošanās un meža ugunsgrēku risks, augsne ir salīdzinoši nabadzīga ar organiskajām vielām, un tās ūdensietilpība ir zema. Tas viss padara noteiktā apgabala olīvkokus par ekosistēmas būtisku ekoloģisko faktoru.

Tā rezultātā zemes gabalu pārvaldība attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā pamatojas uz ģimenes ekonomiku, kuras sausajos apvidos nodarbojas ar sīksaimniecību, kur olīveļļas ražošana notiek, izmantojot kooperatīvu sistēmu, un pašpatēriņa līmenis ir augsts. Lauksaimnieka prasmes darbā ar attiecīgo kultūru tiek nodotas no vienas paaudzes uz nākamo.

Klimata, augsnes, vides un sociālo apstākļu pētījums ģeogrāfiskajā apgabalā kopā ar olīvu fenoloģiskās attīstības analīzi liecina, ka ģeogrāfiskais apgabals nodrošina vienmērīgus apstākļus olīvu audzēšanai. Pētījumā secināts, ka olīvu stādījumu ekoloģija ir vienmērīga visā ģeogrāfiskajā apgabalā.

5.2. Produkta specifika

Eļļas “Aceite de la Comunitat Valenciana” raksturīgās īpašības galvenokārt veido tajā izmantotās olīvu šķirnes. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ šķirnes izcelsmes vieta. Tās dod eļļu ar tādām īpašībām, kas padara to unikālu gan taukskābju sastāva, gan organoleptisko īpašību ziņā.

Tādējādi eļļai, kas ražota noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, ir ļoti līdzsvarots taukskābju saturs, ar salīdzinoši augstu oleīnskābes, linolskābes un linolēnskābes līmeni. Tā rezultātā “Aceite de la Comunitat Valenciana” ir augsta piesātināto un nepiesātināto taukskābju attiecība.

No organoleptiskā viedokļa šai eļļai ir viens no vislielākajiem aromātu klāstiem un to dažādība. Augļainuma līmenis ir lielāks par 5; eļļai ir zaļās olīvas, mandeles, zaļu lapu, citrusaugļu, banānu un zāles aromāti. Pikantuma un rūgtenuma līmenis ir no 1 līdz 3. Tādējādi attiecības starp “augļainuma”, “rūgtenuma” un “pikantuma” intensitāti rada līdzsvarotu eļļas garšu.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN)

Galvenie faktori, kas piešķir “Aceite de la Comunitat Valenciana” tās unikālās īpašības un kas pierāda produkta kvalitātes saistību ar ģeogrāfisko vidi, ir šādi:

Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ šķirnes izcelsmes vieta. Tās noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā simbolizē Ibērijas pussalas austrumu daļas šķirņu seniskumu, bagātību un daudzveidību. Tās ir šķirnes, kas ir lieliski piemērotas mūsu apstākļiem, jo tās mūsu lauksaimnieki ir selekcionējuši un pavairo ļoti ilgu laiku.

Noteiktā ģeogrāfiskā apgabala šķirņu profils un reljefs nosaka ļoti ilgu ražas novākšanas posmu no oktobra līdz februārim. Ražošana ir ierobežota, jo saimniecībām raksturīgs neliels apjoms. Lauksaimnieks plāno audzēšanu, ražas vākšanas sākumu katrā zemes gabalā nosakot atkarībā no mazajā apjomā ražoto augļu gatavības pakāpes, kas ļauj precīzāk plānot ražas vākšanu. Tas nodrošina nepārtrauktu augļu plūsmu no ražas vākšanas līdz malšanai, gatavības pakāpes ziņā tie ir viendabīgi un tiem nav vajadzīga pagaidu uzglabāšana, tādējādi tiek nodrošināta eļļas ražošanas izejvielu kvalitāte, kas dod eļļai raksturīgās organoleptiskās un fizikāli ķīmiskās īpašības.

Stādījumu atrašanās 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, nozīmē, ka temperatūras svārstības starp dienu un nakti ir labvēlīgas tādu augļu sastāvdaļu izveidei, kas rada augļaino, rūgteno un pikanto garšu. Augsne, kurā parasti audzē olīvas, nav auglīga, un tai ir ļoti augsts aktīvā kaļķa saturs, kas ir viens no faktoriem, kas dod augļiem to sevišķās organoleptiskās īpašības.

Ražošanas apgabalā ir īpaši klimatiskie apstākļi gan temperatūras, gan nokrišņu daudzuma ziņā. Lietus koncentrācija rudenī un pavasarī ir ļoti izdevīga olīvu audzēšanai – tā veicina olīvu kvalitāti un lielā mērā mīkstina eļļas aromātisko un garšas profilu. Pavasara lietus nodrošina labu ražas augšanu un nosaka ražas līmeni vairākus gadus pēc kārtas. Visbeidzot, Vidusjūras mērenā temperatūra ziemā un vasarā rada lielāku aromātisko daudzveidību, kas dod “Aceite de la Comunitat Valenciana” tai piemītošās unikālās īpašības.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 (3) 5. panta 7. punkts)

http://www.agricultura.gva.es/pc_aceitecomunitatvalenciana

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.

(2) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp. Aizstāta ar Regulu (ES) Nr. 1151/2012.

(3) Skat. 2. atsauci.