LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 213/62

Komisijas paziņojums “Energopārvades infrastruktūra un ES dabas aizsardzības tiesību akti”

(2018/C 213/02)

SATURS

Lappuse

PAR ŠO DOKUMENTU 65

Nolūks 65

Struktūra un saturs 65

Dokumenta veids 65

1. ATJAUNOTA ENERGOINFRASTRUKTŪRA EIROPAI 67

1.1. Vajadzība atjaunot energoinfrastruktūru Eiropā 67

1.2. Infrastruktūras problēmas 68

1.2.1. Elektroenerģijas tīkli un tās uzkrāšana 68

1.2.2. Dabasgāzes tīkli un tās glabāšana 69

1.2.3. Naftas un olefīna transportēšanas un pārstrādes infrastruktūra 69

1.2.4. CO 2 uztveršana, transportēšana un uzglabāšana ( CCS ) 69

1.3. Izmantojamo pārvades un sadales iekārtu veidi 69

1.3.1. Gāzes un naftas pārvades un sadales iekārtas 69

1.3.2. Elektroenerģijas pārvades un sadales iekārtas 70

1.4. Kopīgu interešu projekti (KIP) 70

2. ES VIDES AIZSARDZĪBAS TIESĪBU AKTI 72

2.1. Ievads 72

2.2. Putnu direktīva un Dzīvotņu direktīva 72

2.3. Natura 2000 teritoriju apsaimniekošana un aizsardzība 73

2.3.1. Pozitīvu aizsardzības pasākumu veikšana un noplicināšanās novēršana 73

2.3.2. Atļauju piešķiršanas procedūra plāniem un projektiem, kas ietekmē Natura 2000 teritorijas 74

2.4. Noteikumi par sugu aizsardzību 75

3. ENERGOPĀRVADES IEKĀRTU IESPĒJAMĀ IETEKME UZ NATURA 2000 UN ES AIZSARGĀTAJĀM SUGĀM 76

3.1. Ievads 76

3.2. Individuālas pieejas nepieciešamība 76

3.3. Pārskats par iespējamo ietekmi uz ES aizsargātajām sugām un dzīvotnēm 77

3.3.1. Dzīvotņu izzušana, noplicināšanās vai sadrumstalošanās 77

3.3.2. Traucēšana un pārvietošanās 77

3.3.3. Sadursmes un nāvējošas elektrotraumas risks 77

3.3.4. Šķēršļi 77

3.4. Atšķirība starp būtisku un nebūtisku ietekmi 78

3.5. Kumulatīva ietekme 78

4. ELEKTROTĪKLU INFRASTRUKTŪRAS IESPĒJAMĀ IETEKME UZ SAVVAĻAS PUTNIEM 79

4.1. Ievads 79

4.2. Elektrotīkla infrastruktūra 79

4.3. Elektroenerģijas infrastruktūras iespējamā negatīvā ietekme uz savvaļas putniem 80

4.3.1. Nāvējoša elektrotrauma 80

4.3.2. Sadursme 83

4.3.3. Dzīvotnes izzušana un sadrumstalošanās 84

4.3.4. Traucēšana/pārvietošanās 84

4.3.5. Elektromagnētiskie lauki 84

4.4. Elektroenerģijas infrastruktūras iespējamā pozitīvā ietekme uz savvaļas putniem 84

5. ELEKTROTĪKLU INFRASTRUKTŪRAS, KAS SKAR SAVVAĻAS PUTNUS, IESPĒJAMIE IETEKMES MAZINĀŠANAS PASĀKUMI 86

5.1. Kas ir ietekmes mazināšanas pasākumi? 86

5.2. Iespējamie pasākumi, lai mazinātu elektroenerģētikas plānu vai projektu negatīvo ietekmi uz savvaļas putnu sugām 88

5.2.1. Proaktīvu pasākumu ieviešana plānošanas līmenī 88

5.2.2. Iespējamo mazināšanas un profilakses pasākumu izpēte projekta līmenī 90

5.3. Izvērsti tehniski ieteikumi par korektīviem un mazināšanas pasākumiem 91

5.3.1. Nāvējošas elektrotraumas mazināšana 91

5.3.2. Sadursmju mazināšana 92

6. STRATĒĢISKĀ PIEEJA PLĀNOŠANAI UN TĀS NOZĪME 93

6.1. Integrētas plānošanas priekšrocības 93

6.2. Energopārvades iekārtām piemērotu atrašanās vietu noteikšana 94

6.3. Energopārvades iekārtu atļauju piešķiršanas procedūras un to racionalizēšana 96

6.3.1. Agrīna plānošana, “ceļveža” izveide un novērtējumu darbības jomas noteikšana 96

6.3.2. Agrīna un efektīva vidisko novērtējumu un citu vidisko prasību integrācija 97

6.3.3. Procesuālā koordinēšana un laika grafiks 98

6.3.4. Pārskatu kvalitāte 98

6.3.5. Pārrobežu sadarbība 98

6.3.6. Agrīna un efektīva sabiedrības līdzdalība 99

7. ATĻAUJU PIEŠĶIRŠANAS PROCEDŪRA ATBILSTĪGI DZĪVOTŅU DIREKTĪVAS 6. PANTAM 99

7.1. Ievads 99

7.2. 6. pantā noteiktās atļauju piešķiršanas procedūras darbības joma 100

7.3. Procedūra secīgai pienācīgā novērtējuma veikšanai 102

7.3.1. 1. solis. Caurskatīšana 102

7.3.2. 2. solis. Pienācīgais novērtējums 102

7.3.3. 3. solis. Plāna vai projekta apstiprināšana vai noraidīšana, ņemot vērā pienācīgā novērtējuma secinājumus 109

7.4. Izņēmuma procedūra atbilstīgi 6. panta 4. punktam 109

8. ENERGOPĀRVADES INFRASTRUKTŪRA JŪRAS VIDĒ 113

8.1. Pārskats par esošo energoinfrastruktūru ES jūras ūdeņos 114

8.1.1. Nafta un gāze 114

8.1.2. Atkrastes vēja, viļņu un plūdmaiņu straumju enerģija 115

8.1.3. Oglekļa dioksīda uztveršana un uzglabāšana 117

8.1.4. Pārvades energotīkli 117

8.1.5. Nākotnes prognozes 117

8.2. Natura 2000 teritorijas jūras vidē 119

8.2.1. Jūras vides, dzīvotņu un sugu aizsardzība 119

8.2.2. Atbalsta pasākumi un noderīgi uzziņu avoti 123

8.3. Potenciālā ietekme un pieejas tās mazināšanai 124

8.3.1. Likšana 126

8.3.2. Infrastruktūras ekspluatācija 129

8.3.3. Ekspluatācijas izbeigšana 131

8.3.4. Kumulatīvā ietekme 131

8.3.5. Iespējamie mazināšanas pasākumi 132

8.4. Stratēģiskās plānošanas nozīmīgums 133

ATSAUCES 136

1. PIELIKUMS. NACIONĀLĀS UN STARPTAUTISKĀS INICIATĪVAS 150

2. PIELIKUMS. SISTEMĀTISKS, PĒC PRIORITĀTES SAKĀRTOTS PUTNU/ELEKTROLĪNIJU MIJIEDARBĪBAS IETEKMJU SARAKSTS ( BIRDLIFE , 2013. G.) 157

3. PIELIKUMS. PIERĀDĪJUMU APKOPOJUMS PAR ELEKTROLĪNIJU IETEKMI UZ PASAULES LĪMENĪ APDRAUDĒTU ( IUCN , 2012. G.) PUTNU SUGU POPULĀCIJĀM 159

4. PIELIKUMS. ELEKTROLĪNIJU IETEKME UZ PUTNU DIREKTĪVAS I PIELIKUMĀ UZSKAITĪTO SUGU METAPOPULĀCIJĀM. PIEMĒRI 161

5. PIELIKUMS. IEROSINĀTAIS SARAKSTS AR PRIORITĀRAJĀM SUGĀM SAISTĪBĀ AR ELEKTROLĪNIJU IETEKMES NOVĒRŠANU UN MAZINĀŠANU ES 163

6. PIELIKUMS. PROCEDŪRU SALĪDZINĀJUMS PIENĀCĪGAJĀ NOVĒRTĒJUMĀ (PN), IVN UN SVN 168

PAR ŠO DOKUMENTU

Nolūks

2010. gada novembrī Eiropas Komisija publicēja paziņojumu “Enerģētikas infrastruktūras prioritātes 2020. gadam un pēc tam – projekts integrētam Eiropas enerģētikas tīklam”. Tajā aicināts būtiski paplašināt energopārvades infrastruktūru, lai nodrošinātu ilgtspējīgu, pieejamu un drošu energoapgādi visā Eiropā, vienlaikus samazinot CO2 emisijas.

Jaunā TEN-E Regula (ES) Nr. 347/2013 nosaka ES satvaru energoinfrastruktūras plānošanai un īstenošanai Eiropas Savienībā. Ar to izveido deviņus stratēģiskus un prioritārus infrastruktūras koridorus elektroenerģijas, gāzes un naftas nozarē un trīs ES mēroga prioritārās tematiskās elektromaģistrāļu, viedo elektrotīklu un oglekļa dioksīda transportēšanas tīklu jomas. Ar to arī ievieš pārredzamu un ietverošu procesu konkrētu kopīgu interešu projektu (KIP) noteikšanai un atlasei, kas ir vajadzīgi prioritāro koridoru izveidei.

Tāpat kā citām attīstības darbībām ES, arī energopārvades infrastruktūrai pilnībā jāatbilst ES vides politikai, tostarp Dzīvotņu direktīvai un Putnu direktīvai (ES dabas aizsardzības direktīvas). Šajā dokumentā ir sniegti norādījumi, kā to vislabāk panākt praksē. Īpaša uzmanība ir pievērsta atļauju piešķiršanas procedūras pareizai piemērošanai atbilstīgi Dzīvotņu direktīvas 6. pantam, kurā ir noteikts, ka visiem plāniem un projektiem, kam varētu būt būtiska negatīva ietekme uz Natura 2000 teritoriju, pirms atļaujas izsniegšanas jāveic pienācīgs novērtējums (PN). Tas arī ļauj izpildīt prasības par sugu aizsardzību plašākā ainavā.

Natura 2000 teritorijas nav “slēgtas” teritorijas, kur nav iespējama jauna attīstība. Tomēr attīstībai jānoris tādā veidā, kas aizsargā retās un apdraudētās sugas un dzīvotņu veidus, kuru dēļ attiecīgā teritorija ir noteikta. Bieži to var sasniegt ar rūpīgu plānošanu, labu un iekļaujošu dialogu un vajadzības gadījumā arī piemērotu mazināšanas pasākumu izmantošanu, lai jau pašā sākumā novērstu jebkādu atsevišķu projektu iespējamo negatīvo ietekmi, kā arī kumulatīvo ietekmi uz teritorijas aizsardzības mērķiem.

Šis dokuments pamatā ir domāts projektu ierīkotājiem, pārvades sistēmu operatoriem (PSO) un iestādēm, kas ir atbildīgas par energopārvades plāniem un projektiem, lai gan tas var noderēt arī ietekmes novērtēšanas konsultantiem, Natura 2000 teritoriju apsaimniekotājiem, NVO un visiem praktiķiem, kuri ir saistīti ar energopārvades infrastruktūras plānu un projektu izstrādi, projektēšanu, īstenošanu vai apstiprināšanu vai ir iesaistīti šajos procesos. Tas ir paredzēts, lai sniegtu pārskatu par energoinfrastruktūras priekšlikumu ietekmi uz Natura 2000 un ES aizsargātajām sugām un dzīvotnēm, kā arī pievēršas negatīvās ietekmes mazināšanai.

Šis dokuments arī varētu noderēt novērtēšanas procedūrās, ko veic saskaņā ar Vides ietekmējuma novērtējuma direktīvu un Direktīvu par stratēģisko vides ietekmējuma novērtējumu attiecībā uz energopārvades iekārtu plāniem un projektiem, ja ir noteikts, ka šiem plāniem un projektiem nevajag veikt pienācīgu novērtējumu par to ietekmi uz Natura 2000 teritorijām.

Darbības joma

Šajā dokumentā ir ietvertas norādes un paraugprakse attiecībā uz elektroenerģijas, gāzes un naftas pārvades un sadales iekārtu uzstādīšanu, ekspluatāciju un tās pārtraukšanu saistībā ar Natura 2000 teritorijām un sugām, ko plašākā ainavā aizsargā saskaņā ar ES Dzīvotņu direktīvu un Putnu direktīvu. Tas pievēršas tikai energopārvades infrastruktūrai, bet ne enerģijas ražošanas iekārtām, piemēram, naftas ieguves platformām, hidroelektrostaciju dambjiem, vēja turbīnām, spēkstacijām utt.

Dokumentā apskatītā energopārvades infrastruktūra ietver gāzes un naftas cauruļvadus, kā arī augstsprieguma un vidēja sprieguma elektroenergopārvades kabeļus un sadales iekārtas, pēdējā gadījumā pievēršoties tieši sauszemes iekārtām. Dokumentā ir iekļauta arī atsevišķa nodaļa par energopārvades infrastruktūru jūras vidē.

Struktūra un saturs

Šajā dokumentā ir astoņas nodaļas:

— 1. un 2. nodaļa. Šajās nodaļās sniegts pārskats par ES politikas kontekstu attiecībā uz energoinfrastruktūru un vajadzību izveidot modernu, savstarpēji savienotu energotīklu visā Eiropā atbilstīgi TEN-E regulai. Tajās ir izcelti Putnu direktīvas un Dzīvotņu direktīvas juridiskie noteikumi, par kuriem jābūt informētiem energopārvades ierīkotājiem, operatoriem un iestādēm, un īpaša uzmanība ir jāpievērš 6. pantā noteiktajai atļauju piešķiršanas procedūrai attiecībā uz plāniem vai projektiem, kam varētu būt būtiska ietekme uz Natura 2000 teritorijām, kā arī prasībām par ES aizsargātajām sugām plašākā ainavā.

— 3. nodaļa. Šajā nodaļā sniegts vispārējs pārskats par dažādiem iespējamās ietekmes veidiem, kādi var būt energopārvades infrastruktūrai uz dzīvotņu veidiem un sugām, ko aizsargā saskaņā ar divām ES dabas aizsardzības direktīvām. Zināšanas par šādu iespējamo ietekmi ne tikai nodrošinās, ka Dzīvotņu direktīvas 6. pantā noteiktais pienācīgais novērtējums tiek veikts pareizi, bet tām arī būtu jāpalīdz identificēt piemērotus mazināšanas pasākumus, ko var izmantot, lai jau sākotnēji izvairītos no būtiskas negatīvas ietekmes vai to samazinātu.

— 4. un 5. nodaļa. Šīs nodaļas konkrēti pievēršas elektroenerģijas tīkla infrastruktūras iespējamajai ietekmei un piemērotu mazināšanas pasākumu noteikšanai dažādos plāna vai projekta cikla posmos. Attiecībā uz korektīvajiem un mazināšanas pasākumiem pēc iespējas tiek sniegti sīki tehniski ieteikumi, kas pamatojas uz paraugpraksi un jaunākajiem pētījumiem visā Eiropā.

— 6. nodaļa. Šajā nodaļā ir izklāstīti ieguvumi, ko sniedz stratēģiskāka un integrētāka pieeja energopārvades infrastruktūras plānošanai veidā, kas ļauj novērst vai samazināt iespējamās pretrunas ar ES dabas aizsardzības tiesību aktiem plānošanas procesa vēlākā posmā, kad pieejamo iespēju ir daudz mazāk. Tajā ir iekļauta arī informācija par to, kā dažādus ietekmes novērtējumus, kas jāveic saskaņā ar ES vides tiesību aktiem, tostarp Dzīvotņu direktīvu, var efektīvi racionalizēt KIP vajadzībām, jo īpaši ņemot vērā saīsinātos KIP atļauju piešķiršanas procedūru grafikus atbilstīgi TEN-E regulai.

— 7. nodaļa. Šajā nodaļā ir aprakstīta atļauju piešķiršanas procedūra saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. pantu. Tās mērķis ir sniegt praktiskus ieteikumus par to, kā piemērot šo atļauju piešķiršanas procedūru jo īpaši energopārvades infrastruktūras kontekstā.

— 8. nodaļa. Šajā nodaļā analizēta energopārvades infrastruktūras ietekme uz jūras vidi. No sākuma ir sniegts pārskats par esošo energoinfrastruktūru ES jūras ūdeņos un paredzamo nākotnes attīstību. Tad seko informācija par ietekmi uz jūras Natura 2000 teritorijām un aizsargātajām sugām, atsaucoties uz Dzīvotņu direktīvas un Putnu direktīvas noteikumiem, kā arī attiecīgajiem atbalsta pasākumiem, ES norādījumiem un citiem avotiem. Treškārt, šajā nodaļā apskatīts. kā pārvades infrastruktūra (kabeļi un cauruļvadi), kas saistīta ar naftu, gāzi, vēja, viļņu un plūdmaiņu enerģiju, kā arī oglekļa uztveršanas, transportēšanas un uzglabāšanas (CCS) infrastruktūra varētu ietekmēt jūras sugas un dzīvotnes, kas aizsargātas saskaņā ar ES Dzīvotņu direktīvu un Putnu direktīvu. Diskusijā par šādas ietekmes mazināšanu ir ietverti paraugprakses piemēri. Ceturtkārt, šajā nodaļā pētīts, kā energopārvades infrastruktūras stratēģiskā plānošana nāktu par labu jūras videi, tostarp tas, cik nozīmīga ir šāda plānošana citu ES tiesību aktu un politikas, piemēram, Jūras stratēģijas pamatdirektīvas un jūras teritoriālās plānošanas, kontekstā.

Visā dokumentā pēc iespējas ir iekļauti paraugprakses piemēri, lai parādītu, kā praksē var rast līdzsvaru starp nepieciešamību pēc energopārvades iekārtām un ES dabas aizsardzības tiesību aktu ievērošanu. Tie ir noderīgs ideju avots par dažādām iespējamajām tehnikām un pieejām.

Dokumenta veids

Šā norāžu dokumenta mērķis ir skaidrot Dzīvotņu direktīvas un Putnu direktīvas noteikumus energopārvades attīstības un ekspluatācijas kontekstā. Dokuments nav leģislatīvs, bet sniedz praktiskus norādījumus un informāciju par esošo noteikumu piemērošanas paraugpraksi. Tāpēc tas ataino tikai Komisijas dienestu viedokli. Eiropas Savienības direktīvu galīgā interpretācija ir ES Tiesas kompetencē.

Šis dokuments papildina Komisijas vispārējos norāžu dokumentus par interpretēšanu un metodiskiem norādījumiem attiecībā uz Dzīvotņu direktīvas (1) 6. pantu. Lasītājam ir ieteicams iepazīties ar minētajām rokasgrāmatām kopsakarā ar šo dokumentu.

Visbeidzot, dokumentā pilnībā atzīts, ka abu dabas aizsardzības direktīvu gadījumā ievērots subsidiaritātes princips un ka dalībvalstīm ir jāizlemj, kā vislabāk īstenot no tām izrietošās procesuālās prasības. Tāpēc nav paredzēts, ka šajā dokumentā iekļautās paraugprakses procedūras un rosinātās metodikas varētu būt preskriptīvas; to mērķis ir sniegt noderīgus padomus, idejas un ieteikumus, pamatojoties uz komentāriem un informāciju no kompetentajām iestādēm, enerģētikas uzņēmumu pārstāvjiem, NVO un citiem ekspertiem un ieinteresētajām personām.

Komisija izsaka pateicību par vērtīgo ieguldījumu un viedokļiem visiem, kas piedalījās šā norāžu dokumenta izstrādē.

1. ATJAUNOTA ENERGOINFRASTRUKTŪRA EIROPAI

1.1. Vajadzība atjaunot energoinfrastruktūru Eiropā

ES dalībvalstis ir vienojušās par jaunu klimata un enerģētikas politikas satvaru laikposmam līdz 2030. gadam, tostarp Eiropas mēroga mērķrādītājiem un mērķiem attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju, atjaunojamo energoresursu enerģiju, energoefektivitāti un elektroenerģijas starpsavienojumiem. Šo mērķrādītāju un mērķu nolūks ir palīdzēt ES izveidot konkurētspējīgāku, drošāku un ilgtspējīgāku energosistēmu un izpildīt savus ilgtermiņa mērķus siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanai līdz 2050. gadam.

1. attēls

Enerģētikas politikas un klimata satvars 2030. gadam – saskaņotie pamatmērķrādītāji

≥ - 40 %SEGemisija

10 %starp-savienojumu

-20 %SEGemisija

20 %atjaun.energores.enerģija

15 %starp-savienojumu

≥ 30 %energo-efektivitāte

≥27 %atjaun.energores.enerģija

20 %energo-efektivitāte

Komisija ir norādījusi, ka viena no tās galvenajām prioritātēm ir “Pamatstratēģija spēcīgai Enerģētikas savienībai ar tālredzīgu klimata pārmaiņu politiku” (2). Pamatstratēģijas uzdevums ir palīdzēt ES izpildīt mērķrādītājus, kas izvirzīti periodam līdz 2030. gadam, un sniegt Eiropas patērētājiem piekļuvi drošai, ilgtspējīgai, konkurētspējīgai un pieejamai enerģijai, kā arī ļaut tiem gūt labumu no Eiropas energosistēmas fundamentālas pārveides.

Lai līdz 2030. gadam sasniegtu plānotos mērķrādītājus un mērķus, ir būtiski svarīgi modernizēt Eiropas enerģijas pārvades un uzkrāšanas iekārtas (3). Novecojusi infrastruktūra ar sliktiem savstarpējiem savienojumiem būtiski kavē Eiropas ekonomisko attīstību. Vēja elektroenerģijas ražošanas strauju attīstību Ziemeļjūras un Baltijas jūras reģionā kavē, piemēram, nepietiekami tīkla pieslēgumi gan jūrā, gan uz sauszemes. Tiek paredzēts, ka pieaugs arī traucējumu un noplūžu risks un izmaksas, ja vien ES neieguldīs līdzekļus viedos, efektīvos un konkurētspējīgos energotīklos un neizmantos savu potenciālu energoefektivitātes uzlabošanai.

Jaunā ES energoinfrastruktūras politika palīdzēs koordinēt un optimizēt tīkla attīstību visā kontinentā, ļaujot ES pilnībā gūt labumu no integrētā Eiropas tīkla, kas ir daudz lielāks nekā tā atsevišķo komponentu vērtības summa.

Pateicoties apjomradītiem ietaupījumiem, Eiropas stratēģija pilnībā integrētai energoinfrastruktūrai, kuras pamatā ir viedās un mazoglekļa tehnoloģijas, samazinās atsevišķu dalībvalstu izmaksas, tām pārejot uz mazoglekļa ekonomiku. Tas arī uzlabos energoapgādes drošību un palīdzēs stabilizēt cenas patērētājiem, nodrošinot, ka elektroenerģija un gāze tiek piegādāta vajadzīgajā vietā. Eiropas tīkli arī veicinās konkurenci Eiropas iekšējā enerģijas tirgū, uzlabos dalībvalstu solidaritāti un nodrošinās, ka Eiropas pilsoņiem un uzņēmumiem ir piekļuve nedārgiem enerģijas avotiem.

Lai palīdzētu īstenot šīs nozīmīgās izmaiņas energopārvadē, 2013. gadā ES pieņēma jauno TEN-E Regulu (ES) Nr. 347/2013 (4). Tajā ir noteikts visaptverošs Eiropas mēroga satvars energoinfrastruktūras plānošanai un īstenošanai.

Ar šo dokumentu izveido deviņus stratēģiskus un prioritārus infrastruktūras koridorus elektroenerģijas, gāzes un naftas nozarē un trīs ES mēroga prioritārās tematiskās elektromaģistrāļu, viedo elektrotīklu un oglekļa dioksīda transportēšanas tīklu jomas, lai optimizētu tīkla attīstību Eiropas mērogā līdz 2020. gadam un pēc tam.

2. attēls

Elektroenerģijas, gāzes un naftas prioritārie koridori

1.2. Infrastruktūras problēmas

Eiropas energoinfrastruktūras savstarpēja savienošana un pielāgošana jaunām vajadzībām attiecas uz visām nozarēm un visiem energopārvades iekārtu veidiem.

1.2.1. Elektroenerģijas tīkli un tās uzkrāšana

Elektroenerģijas tīkli būs jāuzlabo un jāmodernizē, lai apmierinātu aizvien pieaugošo pieprasījumu, jo ir būtiski mainījusies kopējā enerģētikas vērtību ķēde un energoresursu sadalījums, kā arī ievērojami audzis tādu tehnoloģiju un lietojumu skaits, kas kā enerģijas avotu izmanto elektroenerģiju. Tīkli ir arī jāpaplašina un jāuzlabo, lai veicinātu tirgus integrāciju un uzturētu esošo sistēmas drošības līmeni, kā arī lai pārvadītu un balansētu no atjaunojamiem enerģijas avotiem saražotu elektroenerģiju, jo gaidāms, ka tās apjoms laikposmā no 2007. līdz 2020. gadam kļūs vairāk nekā divas reizes lielāks.

Būtiskas ražošanas jaudas daļa koncentrēsies vietās, kas atrodas tālāk no lielākajiem patēriņa vai uzkrāšanas centriem. Būtisku daļu nodrošinās atkrastes iekārtas, uz zemes ierīkoti saules paneļu parki un vējparki Dienvideiropā vai biomasas iekārtas Centrāleiropā un Austrumeiropā. Paredzams, ka ražošana kļūs vēl decentralizētāka.

Līdztekus šīm īstermiņa vajadzībām elektroenerģijas tīkli būs daudz vairāk jāattīsta, lai būtu iespējams līdz 2050. gadam pāriet uz dekarbonizētu elektroenerģijas sistēmu, kuras pamatā ir jaunas augstsprieguma pārvades līnijas elektropārvadei lielā attālumā un jaunas elektroenerģijas uzkrāšanas tehnoloģijas, kas ļauj pielāgoties tam, ka aizvien lielāks īpatsvars energobilancē ir atjaunojamo resursu enerģijai, kas ražota gan ES, gan ārpus tās.

Vienlaikus tīkli jāpadara arī viedāki. Stratēģijā “Eiropa 2020” minētos mērķrādītājus energoefektivitātes un atjaunojamo resursu enerģijas jomā neizdosies sasniegt, ja neveidosim inovatīvākus un viedākus tīklus gan pārvades, gan sadales līmenī, jo īpaši izmantojot informācijas un sakaru tehnoloģijas. Tām ir svarīga nozīme pieprasījuma vadībā un citos ar viediem tīkliem saistītos pakalpojumos.

1.2.2. Dabasgāzes tīkli un tās glabāšana

Tiek paredzēts, ka dabasgāzei arī turpmākajās desmitgadēs būs galvenā loma ES energoresursu struktūrā un tā kļūs nozīmīgāka kā rezerves kurināmais variablajā elektroenerģijas ražošanā. Tomēr gāzes tīkliem pašlaik tiek izvirzītas jaunas prasības gan attiecībā uz sistēmas elastību, gan pēc divvirzienu cauruļvadiem, lielākām glabāšanas jaudām un elastīgu piegādi, tostarp sašķidrinātās (LNG) un saspiestās dabasgāzes (CNG) piegādi.

1.2.3. Naftas un olefīna transportēšanas un pārstrādes infrastruktūra

Ja pašreizējā klimata, transporta un energoefektivitātes politika nemainīsies, gaidāms, ka vēl 2030. gadā nafta veidos 30 % no primārās enerģijas un ka arī transporta nozarē lielākā daļa degvielu būs uz naftas bāzes. Energoapgādes drošība ir atkarīga no visas piegādes ķēdes integritātes un elastīguma, sākot ar jēlnaftu, kas piegādāta pārstrādes rūpnīcām, un beidzot ar gala produktu, ko piedāvā patērētājiem. Vienlaikus turpmāku jēlnaftas un naftas produktu transportēšanas infrastruktūras attīstību noteiks arī norises Eiropas naftas pārstrādes nozarē, kas pašlaik saskaras ar vairākām problēmām.

1.2.4. CO2 uztveršana, transportēšana un uzglabāšana (CCS)

CCS tehnoloģijas var būtiski samazināt CO2 emisijas, tomēr tās vēl ir sākotnējās izstrādes stadijā. Paredzams, ka komerciāla CCS izmantošana elektroenerģijas ražošanā un rūpniecībā sāksies pēc 2020. gada. Tā kā iespējamo CO2 uzglabāšanas vietu sadalījums Eiropā nav vienmērīgs un dažām dalībvalstīm ir ierobežota spēja uzglabāt CO2 savā teritorijā, varētu būt vajadzīgs būvēt Eiropas pārrobežu un jūras cauruļvadu infrastruktūru.

1.3. Izmantojamo pārvades un sadales iekārtu veidi

Dažādu enerģijas formu transportēšanas, sadales un uzglabāšanas veids, protams, būs atšķirīgs atkarībā no attiecīgā enerģijas veida un vides – jūras vai sauszemes. Piemēram, elektropārvade parasti notiek pa elektrolīnijām vai kabeļiem, bet gāzes un naftas pārvade notiek pa cauruļvadiem.

Šajā dokumentā iztirzātas šādas iekārtas (5):

— sauszemes gāzes un naftas pārvades iekārtas: pazemes cauruļvadi, virszemes cauruļvadi, tostarp cauruļvadi, kas šķērso ūdenstilpnes, kā arī saistītie komponenti (sākotnējās iesūknēšanas stacijas, sūkņu (naftai) un kompresoru (gāzei) stacijas, daļējas piegādes stacijas, noslēgvārstu stacijas, regulatoru stacijas un gala piegādes stacijas),

— sauszemes elektroenerģijas pārvades iekārtas: ieraktas/pazemes elektrolīnijas, gaisvadu elektrolīnijas un saistītie komponenti (torņi, apakšstacijas un pārveidotāju stacijas).

1.3.1. Gāzes un naftas pārvades un sadales iekārtas

Cauruļvadus parasti izmanto liela daudzuma jēlnaftas, pārstrādātu naftas produktu un dabasgāzes transportēšanai pa sauszemi. Naftas cauruļvadi tiek izgatavoti no tērauda vai plastmasas caurulēm, kuru iekšējais diametrs parasti ir no 100 līdz 1 200 mm. Vairums cauruļvadu parasti tiek ierakti no 1 līdz 2 metru dziļumā. Naftas kustību nodrošina, izmantojot sūkņu stacijas. Dabasgāzes cauruļvadus būvē no oglekļa tērauda, un to diametrs ir no 51 līdz 1 500 mm. Gāzes spiedienu nodrošina kompresoru stacijās.

Cauruļvada trase tiek veidota teritorijā, kam šajā nolūkā ir uzlikts apgrūtinājums. Cauruļvada būvniecības darbības ietver trases izvēli, kas jāapseko, lai pārliecinātos, ka tiek ņemti vērā un novērsti fiziski šķēršļi. Vajadzības gadījumā tiek raktas tranšejas, jo īpaši maģistrālajai trasei un krustošanās vietām. Tad tiek uzstādīta caurule ar vajadzīgajiem komponentiem (vārsti, krustpunkti utt.). Vajadzības gadījumā tranšejas un caurules pārklāj.

1.3.2. Elektroenerģijas pārvades un sadales iekārtas

Tā kā joprojām nav iespējams uzglabāt lielu daudzumu elektroenerģijas, tā ir jāražo reāllaika režīmā. Tas nozīmē, ka pastāvīgai transportēšana līdz lietotājiem jābūt pēc iespējas efektīvākai. Uz sauszemes elektropārvade ir elektroenerģijas transportēšana no ražošanas spēkstacijām līdz augstsprieguma apakšstacijām, kas atrodas netālu no pieprasījuma centriem. Lai pārvadē lielos attālumos samazinātu enerģijas zudumus, lielu daudzumu elektroenerģijas pārvada augstsprieguma tīklā (110-750 kV Eiropā, ENTSO, 2012. g.).

Pārvades līnijās galvenokārt tiek izmantota augstsprieguma trīsfāzu maiņstrāva (AC), kas nodrošina liela daudzuma enerģijas piegādi lielā attālumā (APLIC, 2006. g.) Augstsprieguma līdzstrāvas (HVDC) tehnoloģija nodrošina augstāku efektivitāti ļoti lielā attālumā (parasti vairāk nekā 600 km). Elektroenerģiju var pārvadīt pa gaisvadu vai pazemes kabeļiem. Jebkurā gadījumā spriegums ir liels, jo ar pašreizējām tehnoloģijām lielu enerģijas daudzumu var efektīvi pārvadīt, tikai izmantojot augstu spriegumu.

Elektroenerģijas sadales sistēmā elektroenerģija tiek vidējā spriegumā (bieži mazāk par 33 kV) transportēta no pārvades sistēmas līdz gala patērētājiem. No dabas aizsardzības viedokļa atšķirība starp augstsprieguma un vidēja sprieguma līnijām ir nozīmīga, jo nāvējošas elektrotraumas risks pastāv tikai vidēja sprieguma sadales elektrolīnijās, bet sadursmes risks – abu veidu elektrolīnijās (6) (skatiet 4. nodaļu).

Elektroenerģiju parasti pārvada pa gaisvadu elektrolīnijām, kas ir iekārtas torņos vai balstos, lai gan dažkārt tiek izmantotas arī ieraktas/pazemes elektrolīnijas (jo īpaši pilsētās vai jutīgās teritorijās). Gaisvadu elektrolīnijām ir specifiska ietekme uz bioloģisko daudzveidību, veselību un ainavu, kas atšķiras no pazemes elektrolīniju iedarbības. Tomēr sākotnējās pazemes elektrolīniju izmaksas bieži var būt daudz augstākas nekā gaisvadu elektrolīnijām.

1.4. Kopīgu interešu projekti (KIP) (7)

TEN-E regulā, kas stājās spēkā 2013. gada 15. maijā, ir noteikts tiesiskais regulējums un politikas satvars tīkla attīstības optimizēšanai Eiropas mērogā līdz 2020. gadam un pēc tam. Tajā ir minēti 12 stratēģiski un prioritāri koridori un Eiropas/pārrobežu energoinfrastruktūras tematiskās jomas. Regulā ir izklāstīts process, kā reizi divos gados sagatavot sarakstu ar Eiropas kopīgu interešu projektiem (t. s. KIP) (8), kas sekmē energoinfrastruktūras tīklu attīstību katrā no 12 prioritārajiem koridoriem un tematiskajām jomām.

Lai projektu iekļautu Savienības sarakstā, tam jānodrošina būtisks ieguvums vismaz divām dalībvalstīm, jāveicina tirgus integrācija un konkurence, jāvairo energoapgādes drošība un jāmazina CO2 emisija. Projektu identificēšanas procesa pamatā ir reģionālā sadarbība, kurā iesaistītas dalībvalstis un dažādas ieinteresētās personas, kas sniedz savas zināšanas un pieredzi saistībā ar tehnisko īstenojamību un tirgus apstākļiem, raugoties gan no valsts, gan Eiropas skatupunkta.

Trešais Savienības saraksts ar 173 energoinfrastruktūras KIP (9) tika pieņemts 2017. gada novembrī. Tajā ir iekļauti 106 elektroenerģijas projekti, tostarp elektropārvades līnijas un elektroenerģijas uzkrāšanas vietas, 4 viedtīkla projekti un 53 gāzes projekti. Pirmo reizi KIP sarakstā ir iekļauti arī 4 oglekļa dioksīda tīkla projekti. KIP saraksts tiek atjaunināts reizi divos gados, lai ietvertu jaunus vajadzīgos projektus un izslēgtu pabeigtos projektus.

Šo projektu īstenošanai tagad ir iespējams saņemt finansiālu atbalstu no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI). Laika posmam no 2014. līdz 2020. gadam šajā jaunajā instrumentā Eiropas energoinfrastruktūrai tika paredzēti 5,35 miljardi EUR. 2016. gadā pēc otrā un trešā uzaicinājuma iesniegt priekšlikumus 27 KIP tika piešķirtas dotācijas par 707 miljoniem EUR. Vienpadsmit no šiem projektiem tika īstenoti elektroenerģijas nozarē un 15 – gāzes nozarē; viens projekts bija viedtīkla projekts. Astoņas dotācijas tika piešķirtas būvdarbiem un 19 – pētījumiem. 2017. gadā KIP tika atvēlētas EISI dotācijas par 800 miljoniem EUR.

Tā kā KIP ir stratēģiski nozīmīgi ES, tie var izmantot racionalizētas plānošanas un atļauju piešķiršanas procedūru. Piemēram, šī pieeja nozīmē, ka tiek iecelta viena valsts kompetentā iestāde, kas rīkojas kā vienas pieturas aģentūra attiecībā uz visām atļaujām, un ka projekta atļauja ir obligāti jāsaņem trīs ar pusi gados. Mērķis ir saīsināt procedūras, nodrošināt atļauju ātru piešķiršanu un to projektu darbības uzsākšanu, kas tiek uzskatīti par vajadzīgiem enerģētiskajai drošībai un ES klimata un enerģētikas politikas mērķrādītāju sasniegšanai, vienlaikus ievērojot visaugstākos Savienības vides aizsardzības tiesību aktos noteiktos standartus, kā arī palielināt caurredzamību un uzlabot sabiedrības līdzdalību. Pateicoties labākam tiesiskajam regulējumam, tam savukārt būtu jāuzlabo KIP pievilcība investoriem.

Kopīgu interešu projekti enerģētikas jomā – interaktīva karte Eiropas Komisija ir izstrādājusi pārredzamības platformu (10), kas ļauj lietotājam atrast un izpētīt katru no 2017. gadā pieņemtajiem 173 KIP, izmantojot tiešsaistes kartes skatītāju. Projektus kartē var redzēt pēc enerģijas veida (elektroenerģija, gāze, nafta vai cits), infrastruktūras veida, valsts un/vai prioritārā koridora. Par katru projektu īsi pēc tā pieņemšanas ir pieejams arī tehnisks kopsavilkums.

Tomēr jānorāda, ka Savienības sarakstā ir iekļauti KIP dažādā izstrādes stadijā. Daži no tiem joprojām ir agrīnā posmā, un ir jāveic pētījumi, lai pierādītu, ka projekts ir īstenojams.

Šādu projektu iekļaušana Savienības KIP sarakstā neskar attiecīgo vides novērtējumu un atļauju piešķiršanas procedūru iznākumu. Ja projekts, kas iekļauts Savienības KIP sarakstā, izrādās neatbilstošs ES acquis, tas tiks izslēgts no šā saraksta.

Lai sniegtu atbalstu dalībvalstīm atbilstošu leģislatīvu un neleģislatīvu pasākumu noteikšanā, racionalizētu dažādas vides novērtējuma procedūras un nodrošinātu saskanīgu to procedūru piemērošanu, kas noteiktas Savienības tiesību aktos attiecībā uz KIP, 2013. gada jūlijā Komisija izdeva norāžu dokumentu (11).

Kas ir “racionalizēšana”? Racionalizēšana ir vidiskā novērtējuma procedūru uzlabošana un labāka koordinēšana , lai samazinātu nevajadzīgo administratīvo slogu , veidotu sinerģijas un tādējādi saīsinātu laiku , kas vajadzīgs novērtējuma procesa pabeigšanai, vienlaikus nodrošinot augstu vides aizsardzības līmeni , izmantojot visaptverošus vidiskus novērtējumus atbilstīgi ES vides acquis. Avots: norāžu dokuments “Vidiskā novērtējuma procedūru racionalizēšana kopīgu interešu energoinfrastruktūras projektiem (KIP)”, 2013. gada jūlijs.

Norāžu dokumentā ir ietverti seši galvenie ieteikumi procedūru racionalizēšanai. Tie ir ne tikai pamatoti uz dalībvalstīs līdz šim apzināto paraugpraksi un īstenošanas pieredzi, bet pat sniedzas tālāk par to (sīkāku informāciju skatiet 4. nodaļā).

Ieteikumi jo īpaši attiecas uz šādiem aspektiem:

— savlaicīga plānošana, “ceļu kartes” izveide un novērtējumu darbības jomas definēšana,

— savlaicīga un efektīva vidisko novērtējumu un citu vidisko prasību integrācija,

— procesuāla koordinēšana un termiņi,

— datu apkopošana, koplietošana un kvalitātes kontrole,

— pārrobežu sadarbība,

— savlaicīga un efektīva sabiedrības līdzdalība.

Turpmākās šīs rokasgrāmatas nodaļās iztirzāta atļauju piešķiršanas procedūra, ko atbilstīgi Dzīvotņu direktīvai veic enerģijas pārvades plānu vai projektu kontekstā. Par citām vidisko atļauju piešķiršanas procedūrām netiek sniegta sīka informācija, lai gan atbilstīgās vietās tās ir pieminētas.

Tāpēc šis dokuments papildina minēto racionalizēšanas rokasgrāmatu attiecībā uz KIP, tomēr tam ir plašāka darbības joma, jo tas aptver visa veida naftas, gāzes un elektroenerģijas pārvades infrastruktūru neatkarīgi to tā, vai šī infrastruktūra ir KIP.

2. ES VIDES AIZSARDZĪBAS TIESĪBU AKTI

2.1. Ievads

Daži energopārvades infrastruktūras plāni un projekti var ietekmēt vienu vai vairākas Natura 2000 teritorijas, kas iekļautas ES Natura 2000 tīklā, vai noteiktas retas un apdraudētas sugas, ko aizsargā saskaņā ar ES tiesību aktiem. Šādos gadījumos jāievēro Dzīvotņu direktīvas un Putnu direktīvas noteikumi. Šajā nodaļā ir iekļauts šo noteikumu apskats. Turpmākās nodaļās ir apskatīti noteikti atļauju piešķiršanas procedūras elementi atbilstīgi Dzīvotņu direktīvas 6. pantam (jo īpaši energopārvades plānu vai projektu kontekstā).

2.2. Putnu direktīva un Dzīvotņu direktīva

ES bioloģiskās daudzveidības izzušanas apturēšana ir atzīta par nozīmīgu stratēģijas “Eiropa 2020” daļu, un tāpēc ir vajadzīga vieda, ietveroša un ilgtspējīga izaugsmes politika, kurā ņemti vērā tie nozīmīgie sociālie un ekonomiskie ieguvumi, ko sabiedrībai sniedz daba.

ES valstu un valdību vadītāji 2010. gada martā izvirzīja vērienīgu mērķrādītāju līdz 2020. gadam apturēt un apvērst bioloģiskās daudzveidības izzušanu Eiropā. Eiropas Komisija 2011. gada maijā pieņēma jaunu ES bioloģiskās daudzveidības stratēģiju laikposmam līdz 2020. gadam (COM(2011) 244) (12), kurā izklāstīts politikas satvars šā mērķa sasniegšanai.

Putnu direktīva (13) un Dzīvotņu direktīva (14) ir ES bioloģiskās daudzveidības politikas stūrakmeņi. Tās ļauj visām ES dalībvalstīm strādāt kopā saskaņā ar vienotu tiesisko regulējumu, lai saglabātu Eiropas apdraudētākās un vērtīgākās sugas un dzīvotnes visā to dabiskajā izplatības areālā ES neatkarīgi no politiskajām vai administratīvajām robežām

Abas direktīvas neaptver visas augu un dzīvnieku sugas Eiropā (t. i., ne visu Eiropas bioloģisko daudzveidību). Tā vietā tās pievēršas aptuveni 2000 sugu apakškopai, kas ir jāaizsargā, lai novērstu to noplicināšanos un īpatņu skaita samazināšanos. Tās bieži sauc par Kopienā nozīmīgām vai ES aizsargātām sugām. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu ir aizsargāti arī aptuveni 230 retu un apdraudētu dzīvotņu veidi.

Šo direktīvu vispārējais mērķis ir nodrošināt, ka visā dabiskajā izplatības areālā ES tiek uzturēts vai atjaunots kā labvēlīgs to sugu un dzīvotņu aizsardzības status (15), ko aizsargā saskaņā ar abām direktīvām. Šis mērķrādītājs ir definēts pozitīvā izteiksmē, orientējoties uz labvēlīgu stāvokli, kas jāsasniedz un jāuztur. Tāpēc tas nozīmē vairāk nekā tikai stāvokļa pasliktināšanās novēršanu.

Lai sasniegtu šo mērķi, atbilstīgi ES dabas aizsardzības direktīvām dalībvalstīm ir jāveic šādas darbības:

— noteikt un saglabāt svarīgākās teritorijas nolūkā aizsargāt Dzīvotņu direktīvas I un II pielikumā un Putnu direktīvas I pielikumā uzskaitītās sugas un dzīvotņu veidus, kā arī migrējošos putnus. Kopā šīs teritorijas veido daļu no ES Natura 2000 tīkla,

— izveidot sugu aizsardzības režīmu visām Eiropas savvaļas putnu sugām un citām apdraudētām sugām, kas iekļautas Dzīvotņu direktīvas IV un V pielikumā. Šo aizsardzības režīmu piemēro visā sugas dabiskajā izplatības areālā ES, t. i., plašākā ainavā (gan Natura 2000 teritorijās, gan ārpus tām).

2.3. Natura 2000 teritoriju apsaimniekošana un aizsardzība

Pašlaik vairāk nekā 27 000 teritoriju ir atzītas par Natura 2000 teritorijām. Kopumā tās aizņem aptuveni 18 % Eiropas sauszemes platības, kā arī lielas jūras teritorijas.

Natura 2000 pārlūks – nozīmīgs rīks attīstītājiem Natura 2000 pārlūks ir tiešsaistes ģeogrāfiskās informācijas sistēmas (ĢIS) kartēšanas rīks, kas ļauj attīstītājiem atrast un izpētīt katru Natura 2000 teritoriju, kas atrodas ES tīklā. Šīs teritorijas var izpētīt ļoti sīki (1:500) – robežas un ainavas galvenās iezīmes ir redzamas ļoti augstā izšķirtspējā. Par katru teritoriju ir pieejama standarta datu veidlapa (SDV), kurā uzskaitītas tās sugas un dzīvotņu veidi, kuru dēļ šī teritorija tika izveidota, kā arī tajā esošo populāciju lēstais lielums un aizsardzības statuss un šīs teritorijas nozīmība attiecīgajām sugām vai dzīvotņu veidiem ES. http://natura2000.eea.europa.eu/

Natura 2000 teritoriju aizsardzību un saglabāšanu regulē Dzīvotņu direktīvas 6. panta noteikumi. Pastāv divu veidu pasākumi – pirmā grupa (ko regulē 6. panta 1. un 2. punkts) (16) attiecas uz visu Natura 2000 teritoriju apsaimniekošanu aizsardzības nolūkā jebkurā laikā, bet otrā grupa (ko regulē 6. panta 3. un 4. punkts) nosaka atļauju piešķiršanas procedūru plāniem un projektiem, kam varētu būt nozīmīga būtiska ietekme uz Natura 2000 teritoriju.

No šā panta izriet, ka Natura 2000 nav attīstībai “slēgtas” zonas. Jaunus plānus un projektus ir iespējams īstenot, ja tiek ievēroti noteikti procesuāli un materiāli piesardzības pasākumi. Atļauju piešķiršanas procedūra ir noteikta, lai pārliecinātos, ka šādi plāni un projekti tiek īstenoti ar Natura 2000 teritorijas aizsardzības mērķiem saderīgā veidā.

2.3.1. Pozitīvu aizsardzības pasākumu veikšana un noplicināšanās novēršana

Dzīvotņu direktīvas 6. pants 6.1. Attiecībā uz īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dalībvalstis nosaka vajadzīgos aizsardzības pasākumus, attiecīgā gadījumā tajos iekļaujot atbilstīgus apsaimniekošanas plānus, kas izstrādāti īpaši šīm teritorijām vai iekļauti citos attīstības plānos, kā arī atbilstīgus normatīvus, administratīvus vai līgumiskus pasākumus, kuri atbilst šajās teritorijās sastopamo I pielikuma dabisko dzīvotņu veidu un II pielikuma sugu ekoloģiskajām prasībām. 6.2. Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums varētu būt būtisks attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem.

Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 1. un 2. punktu dalībvalstīm ir:

— jāveic pozitīvi aizsardzības pasākumi, kas vajadzīgi, lai uzturētu vai atjaunotu dzīvotņu veidus un sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija (6. panta 1. punkts),

— jāveic pasākumi, lai novērstu dzīvotņu noplicināšanos vai citus būtiskus traucējumus, kas skar teritorijā esošās sugas (6. panta 2. punkts).

Pirmajā gadījumā dalībvalstīm ir jānosaka skaidri aizsardzības mērķi katrai Natura 2000 teritorijai, pamatojoties uz tajā esošo dzīvotņu veidu un ES nozīmīgu sugu aizsardzības statusu un ekoloģiskajām prasībām. Aizsardzības mērķim būtu vismaz jātiecas uzturēt to sugu un dzīvotņu aizsardzības stāvokli, kuru dēļ tas noteikts, un neļaut tam pasliktināties.

Tomēr dabas aizsardzību direktīvu vispārējais mērķis ir nodrošināt, ka sugu un dzīvotņu veidu aizsardzības statuss ir labvēlīgs visā to dabiskajā izplatības areālā. Tāpēc var būt vajadzīgi vērienīgāki aizsardzības mērķi, lai uzlabotu šo sugu vai dzīvotņu veidu aizsardzības statusu atsevišķās teritorijās. Energopārvades projektu ierīkotājiem, plānotājiem un iestādēm ir jo īpaši svarīgi apzināties Natura 2000 teritorijas aizsardzības mērķus, jo plāna vai projekta iespējamā negatīvā ietekme būs jānovērtē sakarā ar šiem aizsardzības mērķiem (17).

Lai gan šī prasība nav obligāta, Dzīvotņu direktīvā dabas aizsardzības iestādes tiek aicinātas izstrādāt Natura 2000 apsaimniekošanas plānus ciešā sadarbībā ar vietējām ieinteresētām personām (18). Šie plāni var būt ļoti noderīgs informācijas avots, jo tajos parasti ir iekļauta sīka informācija par sugām un dzīvotņu veidiem, kuru dēļ ir noteikta aizsargājamā teritorija, kā arī skaidroti teritorijas aizsardzības mērķi un vajadzības gadījumā arī saikne ar citiem zemes izmantošanas veidiem tajā pašā teritorijā. Šajos plānos ir arī izklāstīti praktiski aizsardzības pasākumi, kas ir vajadzīgi, lai izpildītu teritorijas aizsardzības mērķus.

2.3.2. Atļauju piešķiršanas procedūra plāniem un projektiem, kas ietekmē Natura 2000 teritorijas

Dzīvotņu direktīvas 6. pants 6.3. Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ņemot vērā novērtējuma atzinumus par ietekmi uz minēto teritoriju, un saskaņā ar 4. punkta noteikumiem, kompetentā valsts iestāde piekrīt plāna vai projekta īstenošanai tikai tad, ja tā ir pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, un vajadzības gadījumā noskaidrojusi plašas sabiedrības viedokli. 6.4. Ja, neņemot vērā negatīvu vērtējumu saistībā ar ietekmi uz teritoriju, alternatīvu risinājumu trūkuma dēļ plāns vai projekts tomēr ir jāīsteno sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā, kas ietver arī sociāla un ekonomiska rakstura intereses, tad dalībvalsts veic visus vajadzīgos kompensācijas pasākumus, lai nodrošinātu Natura 2000 tīkla kopējās vienotības aizsardzību. Dalībvalsts informē Komisiju par pieņemtajiem kompensācijas pasākumiem. Ja attiecīgajā teritorijā sastopams prioritārs dabiskās dzīvotnes veids un/vai prioritāra suga, tad vienīgie pieņemamie argumenti ir tie, kas saistīti ar veselības aizsardzību vai sabiedrības drošību, videi primāri svarīgām labvēlīgām pārveidēm vai, pēc Komisijas atzinuma, citām sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm.

Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. un 4. punkts nosaka atļauju piešķiršanas procedūru, kas jāievēro gadījumos, kad tiek rosināts tāds plāns vai projekts, kas varētu ietekmēt vienu vai vairākas Natura 2000 teritorijas (19). Atļauju piešķiršanas procedūra attiecas ne tikai uz plāniem vai projektiem Natura 2000 teritorijā, bet arī ārpus tās, ja šiem plāniem vai projektiem varētu būt būtiska ietekme uz teritorijā esošo sugu un dzīvotņu aizsardzību.

Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktu visiem plāniem vai projektiem, kas var būtiski negatīvi ietekmēt Natura 2000 teritoriju, jāveic pienācīgs novērtējums (PN), lai sīki izpētītu šo ietekmi, ņemot vērā konkrētās teritorijas aizsardzības mērķus. Kompetentā iestāde plānu vai projektu drīkst apstiprināt tikai pēc tam, kad, pamatojoties uz pienācīgu novērtējumu, tā ir pārliecinājusies, ka šis plāns vai projekts nekaitēs attiecīgās teritorijas viengabalainībai. Ir svarīgi norādīt, ka ir pienākums pierādīt šādas negatīvas ietekmes neesamību (nevis esamību).

Atkarībā no apzinātās ietekmes veida un smaguma pakāpes dažkārt plānu vai projektu var pielāgot un/vai ieviest noteiktus mazināšanas pasākumus, lai izvairītos no šīs ietekmes vai samazinātu to līdz nebūtiskam līmenim tā, lai plānu vai projektu varētu apstiprināt.

Ja tas nav iespējams, plāns vai projekts ir jānoraida un tā vietā jāizpēta citi mazāk kaitējoši risinājumi. Īpašos gadījumos var izmantot 6. panta 4. punktā noteikto izņēmuma procedūru, lai apstiprinātu plānu vai projektu, kam ir negatīva ietekme uz vienas vai vairāku Natura 2000 teritoriju viengabalainību, ja var pierādīt, ka nav citu alternatīvu un ja plāns vai projekts tiek uzskatīts par vajadzīgu sevišķi svarīgu sabiedrības interešu labā. Šādos gadījumos jāīsteno atbilstīgi kompensācijas pasākumi, lai nodrošinātu, ka tiek aizsargāta Natura 2000 tīkla kopējā vienotība.

Visbeidzot, ir svarīgi norādīt, ka Dzīvotņu direktīvā noteiktā atļauju piešķiršanas procedūra nav tā pati procedūra, kas minēta Vides ietekmējuma novērtējuma direktīvā (VIN) un direktīvā par stratēģisko ietekmes novērtējumu (SVN), pat tad, ja šīs procedūras ir integrētas (sīkāku informāciju skatiet 7. nodaļā). Atšķirībā no IVN/SVN, kuru rezultāts jāņem vērā, lemjot par plāna vai projekta apstiprināšanu, pienācīgā novērtējuma secinājumi ir galīgi un nosaka, vai plānu vai projektu var apstiprināt.

2.4. Noteikumi par sugu aizsardzību

Otrs noteikumu kopums abās ES dabas aizsardzības direktīvās attiecas uz konkrētu sugu aizsardzību visā to izplatības areālā ES, t. i., gan Natura 2000 teritorijās, gan ārpus tām.

Dažas aizsargātās sugas var būt jutīgas pret noteiktiem energoinfrastruktūras projektiem, piemēram, gaisvadu elektroenerģijas kabeļiem. Tāpēc saistībā ar IVN/SVN procedūrām šie noteikumi ir jāņem vērā, arī apsverot šādus plānus vai projektus iespējami jutīgās zonās ārpus Natura 2000 teritorijām.

Sugu aizsardzības noteikumi aptver visas dabā sastopamās savvaļas putnu sugas ES, kā arī citas sugas, kas iekļautas Dzīvotņu direktīvas IV un V pielikumā.

Būtībā direktīvas prasa dalībvalstīm aizliegt:

— minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrācijas laikā,

— vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu,

— apzinātu ligzdu vai olu iznīcināšanu vai aizsargāto augu izraušanu ar saknēm vai iznīcināšanu.

Konkrēti nosacījumi ir izklāstīti Putnu direktīvas 5. pantā un Dzīvotņu direktīvas 12. pantā (attiecībā uz dzīvniekiem) un 13. pantā (attiecībā uz augiem) (20).

Putnu direktīvas 5. pants Neskarot 7. un 9. pantu, dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai izveidotu vispārēju aizsardzības sistēmu visām 1. pantā minētajām putnu sugām, jo īpaši aizliedzot: a) jebkādā veidā apzināti nonāvēt vai sagūstīt putnus; b) apzināti iznīcināt vai bojāt putnu ligzdas un olas vai pārvietot to ligzdas; c) lasīt putnu olas dabā un paturēt tās pat tad, ja olas ir tukšas; d) apzināti traucēt putnus, jo īpaši vairošanās un ligzdošanas laikā, ja šādi traucējumi būtiski skar šīs direktīvas mērķus; e) turēt to sugu putnus, kuras aizliegts medīt un sagūstīt. Dzīvotņu direktīvas 12. pants 1. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma a) daļā uzskaitītajām dzīvnieku sugām to dabiskās izplatības areālā izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot: a) minēto sugu īpatņu visu veidu apzinātu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā; b) minēto sugu īpatņu apzinātu traucēšanu, jo īpaši to vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā; c) apzinātu postīšanu vai olu vākšanu savvaļā; d) vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu. 2. Attiecībā uz minētajām sugām dalībvalstis aizliedz savvaļā iegūtu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu, un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas. 3. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 2. punktā minētos aizliegumus piemēro visā to dzīvnieku dzīves ciklā, uz kuriem attiecas šis pants. Dzīvotņu direktīvas 13. pants 1. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai IV pielikuma b) daļā uzskaitītajām augu sugām izveidotu stingras aizsardzības sistēmu, aizliedzot: a) šādu augu apzinātu plūkšanu, vākšanu, griešanu, izraušanu ar saknēm vai iznīcināšanu to dabiskās izplatības areālā savvaļā; b) savvaļā iegūtu šādu sugu īpatņu turēšanu, transportēšanu un pārdošanu vai apmaiņu, un to piedāvāšanu pārdošanai vai apmaiņai, izņemot gadījumus, kad īpatnis likumīgi iegūts pirms šīs direktīvas ieviešanas. 2. Šā panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētos aizliegumus piemēro visā to augu bioloģiskajā ciklā, uz kuriem attiecas šis pants.

Dažos gadījumos (piemēram, lai novērstu nopietnu kaitējumu lauksaimniecības kultūrām, lauksaimniecības dzīvniekiem, mežiem, zvejniecībai un ūdeņiem) ir pieļaujami izņēmumi no šiem noteikumiem, ja nav pieejams neviens cits apmierinošs risinājums un šo izņēmumu sekas nav uzskatāmas par nesaderīgām ar minēto direktīvu vispārējiem mērķiem.

Izņēmumu piemērošanas nosacījumi ir izklāstīti Putnu direktīvas 9. pantā un Dzīvotņu direktīvas 16. pantā. Energopārvades infrastruktūras gadījumā tie galvenokārt ir iemesli, kas saistīti ar “veselības aizsardzību un sabiedrības drošību” vai “sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm” (skatiet 16. panta 1. punkta c) apakšpunktu).

3. ENERGOPĀRVADES IEKĀRTU IESPĒJAMĀ IETEKME UZ NATURA 2000 UN ES AIZSARGĀTAJĀM SUGĀM

3.1. Ievads

Energoinfrastruktūras projekti parasti nerada būtiski apdraudējumu bioloģiskajai daudzveidībai. Daudzos gadījumos pareizi projektētiem un izvietotiem projektiem nav nekādas ietekmes vai tā ir ierobežota. Dažos gadījumos projekti ir radījuši neto ieguvumu dabai, jo īpaši teritorijās, kur dabiskā vide jau ir lielā mērā noplicināta. Tomēr atbilstīgi dažādām spēkā esošām juridiskām vidiskā novērtējuma procedūrām, (piemēram, IVN/SVN un pienācīgs novērtējums (sīkāku informāciju skatiet 7. nodaļā)), joprojām pastāv pienākums izpētīt atsevišķu plānu vai projektu iespējamo ietekmi uz dabisku vidi.

Šajā nodaļā ir apskatīta energoinfrastruktūras iespējamā ietekme uz dzīvotnēm un sugām, ko aizsargā saskaņā ar Putnu direktīvu un Dzīvotņu direktīvu. Tās mērķis ir sniegt ierīkotājiem, energopārvades operatoriem un attiecīgajām iestādēm pārskatu par iespējamās ietekmes veidiem, kas būtu jāizvērtē, sagatavojot energopārvades infrastruktūras plānus vai projektus un veicot pienācīgu novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. pantā noteikto atļauju piešķiršanas procedūru vai citu novērtējumu atbilstīgi IVN/SVN direktīvām.

3.2. Individuālas pieejas nepieciešamība

Jāuzsver, ka iespējamā ietekme ir lielā mērā atkarīga no konkrētā energoinfrastruktūras projekta plāna un atrašanās vietas un šajā vietā esošo ES aizsargāto dzīvotņu un sugu jutības. Tāpēc ir ļoti svarīgi pārbaudīt katru plānu vai projektu atsevišķi.

Energopārvades iekārtu projektu plāni, tostarp KIP, protams, būs atkarīgi no dažādiem faktoriem – pārvadāmās enerģijas veida un daudzuma, saņemšanas vides (piemēram, uz sauszemes vai jūrā), vajadzīgā pārvades attāluma un saņemšanai vai uzkrāšanai vajadzīgās jaudas. Projekti var attiekties ne tikai uz tādu iekārtu vai infrastruktūras būvniecību, kas vajadzīga enerģijas pārvadei, saņemšanai vai uzkrāšanai uz sauszemes, bet arī uz tās renovāciju un/vai ekspluatācijas pārtraukšanu.

Novērtējot iespējamo ietekmi uz dabu un savvaļas floru un faunu, ir svarīgi ņemt vērā ne tikai pamata infrastruktūru, bet arī visas saistītās ietaises un iekārtas, piemēram, pagaidu piekļuves ceļus, darbuzņēmēju iekārtas un aprīkojuma glabātavas, iežogotas būvniecības teritorijas, betona pamatus, pagaidu kabeļus, izrakto augsni, teritorijas, kur augsne paliek pāri, utt. Ietekme var būt īslaicīga vai pastāvīga, konkrētajā teritorijā vai ārpus tās, kumulatīva, parādīties dažādos projekta cikla brīžos (piemēram, būvniecības, renovācijas, apkopes un/vai ekspluatācijas pārtraukšanas posmā). Visi šie faktori ir jāņem vērā.

Ja pastāv risks, ka energoinfrastruktūras plāns vai projekts var izraisīt ar ES dabas aizsardzības direktīvām aizsargātu sugu (piemēram, ērgļi un jūras zīdītāji) nāvi vai traumas vai šo sugu vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu, vai apzināti traucēt tās vairošanās, mazuļu attīstības, ziemas guļas un migrāciju laikā, ir jāņem vērā šo direktīvu sugu aizsardzības noteikumi. Šo stingro aizsardzības režīmu piemēro plašākā apgabalā, t. i., gan Natura 2000 teritorijās, gan ārpus tām.

Mazinoši pasākumi Šajā nodaļā minēto negatīvo ietekmi dažkārt var efektīvi mazināt. Mazināšana nozīmē, ka plānā vai projektā iekļauj pasākumus, ar ko var novērst šo negatīvo ietekmi vai to samazināt līdz nebūtiskam līmenim. Tas nozīmē, ka šiem pasākumiem ir jābūt tieši saistītiem ar iespējamo ietekmi un jāpamatojas uz labu attiecīgo sugu/dzīvotņu izpratni. Mazināšanas pasākumi var ietvert projekta īstenošanas vietas maiņu, kā arī energoinfrastruktūras dažādo aspektu izmēra, konstrukcijas un konfigurācijas izmaiņas. Tāpat šie pasākumi var ietvert īslaicīgus pielāgojumus būvniecības un ekspluatācijas fāzēs. Sīkāku informāciju un iespējamo mazināšanas pasākumu piemērus skatiet nākamajā nodaļā.

3.3. Pārskats par iespējamo ietekmi uz ES aizsargātajām sugām un dzīvotnēm

Ietekmes veids un mērogs ir lielā mērā atkarīgs no teritorijā esošajām ES aizsargātajām sugām vai dzīvotņu veida, to ekoloģijas, izvietojuma un aizsardzības stāvokļa. Tāpēc katrs plāns vai projekts ir jāizvērtē atsevišķi. Turpmāk tekstā ir sniegts pārskats par visbiežāk konstatētajiem ietekmes veidiem.

3.3.1. Dzīvotņu izzušana, noplicināšanās vai sadrumstalošanās

Lai īstenotu energopārvades infrastruktūras projektus, var nākties attīrīt teritoriju un zemes virsmu no veģetācijas (bieži sauc par tiešu zemes aizņemšanu). Šā procesa laikā teritorijā esošās dzīvotnes var tikt mainītas, bojātas, sadrumstalotas vai iznīcinātas. Dzīvotņu izzušanas un noplicināšanās mērogs ir atkarīgs no projekta lieluma, atrašanās vietas un plāna, kā arī no skartās dzīvotnes jutības.

Ir svarīgi norādīt, ka, lai gan var šķist, ka faktiski tiek aizņemts ierobežots zemes gabals, netiešā ietekme var būt daudz plašāka – jo īpaši gadījumos, kad darbi maina hidroloģisko režīmu vai ģeomorfoloģiskos procesus, kā arī ūdens vai augsnes kvalitāti. Šāda netieša ietekme var izraisīt smagu dzīvotnes noplicināšanos, sadrumstalošanos vai izzušanu dažkārt pat salīdzinoši lielā attālumā no projekta īstenošanas vietas.

Zuduma būtiskums ir arī atkarīga no tā, cik retas un jutīgas ir skartās dzīvotnes un/vai cik būtiskas tās ir kā sugu barošanās, vairošanās un ziemas guļas vietas. Novērtējot dzīvotnes izzušanas vai noplicināšanās būtiskumu, ir arī jāņem vērā, cik lielā mērā dažas dzīvotnes kalpo par izplatīšanās un migrācijas koridoru (piemēram, starp barošanās un ligzdošanas vietām) elementiem vai atspēriena punktiem.

3.3.2. Traucēšana un pārvietošanās

Sugu traucēšana to parastajās vairošanās, barošanās vai atpūtas teritorijās, kā arī migrācijas ceļos var izraisīt sugu pārvietošanos un izspiešanu, kā rezultāta sugas attiecīgo dzīvotni vairs neizmanto. Sugas var pārvietoties no projekta īstenošanas zonas un apkārtējām teritorijām intensīvākas satiksmes dēļ, cilvēku klātbūtnes un trokšņa dēļ, putekļu, piesārņojuma, mākslīgā apgaismojuma vai vibrācijas dēļ būvdarbu laikā vai pēc tiem.

Ietekmes būtiskumu nosaka traucējumu mērogs un pakāpe, kā arī skarto sugu jutība un citu netālu esošu to dzīvotņu pieejamība un kvalitāte, uz kurieni var pārvietoties iztraucētie dzīvnieki. Retu un apdraudētu sugu gadījumā pat neliela vai īslaicīga traucēšana var būtiski negatīvi ietekmēt šo sugu ilgtermiņa pastāvēšanu attiecīgajā reģionā.

3.3.3. Sadursmes un nāvējošas elektrotraumas risks

Putni un, iespējams, sikspārņi var sadurties ar dažādām gaisvadu elektrolīniju un citu virszemes elektroenerģijas iekārtu daļām. Sadursmes riska pakāpe lielā mērā ir atkarīga no teritorijas atrašanās vietas un tajā esošajām sugām, kā arī no laikapstākļiem, redzamības un attiecīgo elektrolīniju konstrukcijas (jo īpaši nāvējošas elektrotraumas gadījumā). Sugas, kuru īpatņi ir ilgdzīvotāji, ir ar mazu vairošanās spēju un/vai retas sugas/sugas, kuru aizsardzības statuss noteikts kā “jutīgs” (piemēram, ērgļi, lijas un stārķi), var būt īpaši pakļautas riskam.

Putnu sadursmes un nāvējošas elektrotraumas risks ir turpmāk apskatīts 4. un 5. nodaļā. Sikspārņu gadījumā diemžēl trūkst pētījumu par iespējamo sadursmes risku ar gaisvadu elektrolīnijām un tās sekām, jo ir grūti uzraudzīt mazu dzīvnieku nāvi gar šādu garu un lineāru infrastruktūru.

3.3.4. Šķēršļi

Apjomīga elektroenerģijas pārvades, saņemšanas un uzkrāšanas infrastruktūra var piespiest sugas vispār izvairīties no teritorijas gan migrācijas, gan regulārās barības meklēšanas laikā attiecīgajā vietā. Tas, vai šis uzskatāms par problēmu, ir atkarīgs no dažādiem faktoriem, piemēram, no apakšstacijas lieluma, attāluma starp elektroenerģijas kabeļiem un to novietojuma, no sugu pārvietošanās pakāpes un spējas kompensēt lielāku enerģijas patēriņu, kā arī no tā, kādā pakāpē tiek traucēta saikne starp barošanās, atpūtas un vairošanās vietām.

Vairākas zinātnieku grupas ir ziņojušas par jauniem pierādījumiem, ka elektrolīniju kabeļi var atbaidīt dzīvniekus, jo tie rada UV staru zibšņus, kas nav redzami cilvēkam. Starptautiska pētnieku komanda veica pētījumu (21), kura ideja tika aizgūta no novērojumiem, ka ziemeļbrieži, skrienot pa tundru, izvairās no elektrolīniju kabeļiem. Lai gan zināšanu joprojām ir ļoti maz, dažos konkrētos gadījumos šāda veida izvairīšanās un sadrumstalošanās ir svarīga, kad tiek noskaidrots, cik būtiska ir ietekme.

3.4. Atšķirība starp būtisku un nebūtisku ietekmi

Jebkura ietekmes novērtējuma pirmais solis ir to sugu un dzīvotņu identificēšana, ko varētu ietekmēt energopārvades infrastruktūras plāns vai projekts, neatkarīgi no tā, saskaņā ar kādu tiesību aktu novērtējumu veic – saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. pantu, ja projekts ietekmē Natura 2000 teritoriju, un IVN vai SVN direktīvu, ja tas ietekmē sugas ārpus Natura 2000 tīkla. Pēc tam ir jānosaka, vai ietekme ir būtiska. Juridiskā procedūra tāda plāna vai projekta “būtiskuma” noteikšanai, kas ietekmē Natura 2000 teritorijas, ir aprakstīta 7. nodaļā. Lai palīdzētu kopumā izprast “būtiskuma” jēdzienu, šeit īsi skaidroti daži no vispārējiem principiem, kas iesaistīti “būtiskuma” noteikšanā attiecībā uz savvaļas floru un faunu (neatkarīgi no tā, vai tā atrodas Natura 2000 teritorijā).

Būtiskuma novērtēšana jāveic katrā gadījumā atsevišķi, ņemot vērā iespējami skartās sugas un dzīvotnes. Dažu īpatņu zaudēšana dažām sugām var būt nebūtiska, bet radīt nopietnas sekas citām. Ietekmes būtiskumu ietekmē populācijas lielums, sadalījums, izplatības areāls, vairošanās stratēģija un dzīves ilgums. Visticamāk, šie faktori dažādās teritorijās atšķirsies.

Ir arī jāņem vērā saikne starp dažāda veida ietekmi, piemēram, zemes aizņemšana kā tāda konkrētai sugai var nebūt būtiska, bet kopā ar lieliem traucēšanas vai pārvietošanās riskiem tā var būtiski pasliktināt minētās sugas stāvokli un galu galā arī ietekmēt tās izdzīvošanu.

Būtiskuma novērtējums jāveic arī atbilstošā ģeogrāfiskā mērogā. Attiecībā uz migrējošām sugām, kas pārvietojas lielā attālumā, ietekme kādā konkrētā teritorijā var radīt sekas sugai daudz plašākā ģeogrāfiskā apgabalā. Arī attiecībā uz nometnieku sugām, kam ir liela teritorija vai mainīgi dzīvotņu lietošanas paradumi, varētu būt jāņem vērā ietekme reģionālā (nevis vietējā) mērogā.

Visbeidzot, visam iepriekš minētajam ir jāpamatojas uz labākajiem pieejamajiem datiem. Lai šādus datus iegūtu, noteiktu laiku pirms projekta uzsākšanas var būt vajadzīgs veikt lauka apsekojumus vai īstenot monitoringa programmas.

3.5. Kumulatīva ietekme

Nosakot ietekmi uz Natura 2000 teritorijām, jāņem vērā arī kumulatīvo ietekmju novērtējums, kā minēts Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punktā. Plāna vai projekta kumulatīvā ietekme bieži var būt ļoti nozīmīga un ir rūpīgi jāizvērtē. Tā var rasties tad, kad teritorijā vai pārlidošanas koridorā atrodas vairāki energoinfrastruktūras objekti vai ja energoinfrastruktūras projekts tiek īstenots tajā pašā teritorijā kā cita veida plāns vai projekts (piemēram, cita rūpnieciskā attīstība). Kumulatīvā iedarbība ir visu šo darbību apvienotā ietekme. Varētu būt tā, ka energoinfrastruktūras projektam kā tādam nav būtiskas ietekmes, bet, ja tā ietekmei pievienojas vēl citu attiecīgajā teritorijā īstenoto plānu vai projektu ietekme, kombinētā iedarbība var kļūt būtiska.

Piemēram, naftas cauruļvada projekts, kas šķērso mitraines daļu, var nedaudz, lai gan pieņemami un īslaicīgi, palielināt dzīvotnes noplicināšanos, ar ko tā spēj tikt galā. Taču ja mitrainē vēl arī īsteno ūdens līmeņa pazemināšanas un/vai ceļu būvniecības projektu, visu šo projektu kopējā hidroloģiskā ietekme var izraisīt pastāvīgu izzušanu, sadrumstalošanos vai izžūšanu. Šajā gadījumā katra atsevišķā projekta ietekme nav būtiska, bet to kopējā ietekme varētu būt būtiska. Tas ietekmē plānošanas lēmumu abu rosināto projektu gadījumā.

Kumulatīvā iedarbība ir jāņem vērā, izpildot arī IVN/SVN procedūras.

Tā kā visā ES teritorijā notiek ļoti strauja energoinfrastruktūras attīstība, ir svarīgi kumulatīvo ietekmi novērtēt vidiskā novērtējuma agrīnā posmā, nevis tikai procesa beigās, jo tas kavē lēmumu pieņemšanu par rosināto projektu atbilstību ES tiesību aktiem.

4. ELEKTROTĪKLU INFRASTRUKTŪRAS IESPĒJAMĀ IETEKME UZ SAVVAĻAS PUTNIEM

4.1. Ievads

Iepriekšējā nodaļā tika sniegts vispārējs pārskats par dažādiem iespējamās ietekmes veidiem, kam jāpievērš uzmanība, izstrādājot energoinfrastruktūras projektus, jo īpaši Natura 2000 teritorijās un to apkaimē, kā arī netālu no citām jutīgām teritorijām, ko izmanto sugas, kuras aizsargātas ar abām ES vides aizsardzības direktīvām.

Šajā nodaļā analizēta tieši energoinfrastruktūras iespējamā ietekme uz Eiropas savvaļas putniem. Šim jautājumam pēdējo gadu laikā ir pievērsta liela uzmanība, jo šajā gadījumā ietekme var rasties biežāk un būt būtiskāka nekā tā, ko rada cita veida sauszemes energoinfrastruktūra.

4.2. Elektrotīkla infrastruktūra

Atšķirībā no citām precēm elektroenerģiju nevar uzglabāt, un tāpēc tā ir jāražo un jānogādā lietotājiem reāllaika režīmā. Tāpēc elektropārvades sistēma ir sarežģītāka un dinamiskāka nekā citas komunālās saimniecības sistēmas, piemēram, ūdensapgādes vai dabasgāzes sistēma. Pēc tam, kad elektroenerģija ir saražota spēkstacijā, liels tās daudzums pa augstsprieguma pārvades līnijām tiek pārvadīts ievērojamā attālumā uz apakšstacijām (110-750 kV Eiropā, ENTSO, 2012. g.). No apakšstacijām elektroenerģija tiek pievadīta mājsaimniecībām un uzņēmumiem pa vidsprieguma (1-60 kV) un zemsprieguma (1 kV) sadales līnijām.

3. attēls

(USDA, 2009. g.).

Elektroenerģijas sistēma ir izteikta tīkla sistēma. Pārvades tīkls ietver ne tikai pārvades līnijas no spēkstacijām līdz patēriņa centriem, bet arī no vienas pārvades līnijas uz citu, tā veidojot sistēmu, kas palīdz nodrošināt netraucētu elektroenerģijas plūsmu. Ja tiek pārtraukta pārvades līnijas darbība vienā elektrotīkla daļā, elektroenerģiju novirza uz citām elektrolīnijām, lai to varētu turpināt piegādāt klientiem (PSCW, 2009. g.).

Elektroenerģiju var pārvadīt pa gaisvadu vai pazemes kabeļiem, izmantojot gan maiņstrāvu, gan līdzstrāvu. Visos gadījumos spriegums ir augsts, jo lielā attālumā (parasti vairāk nekā 600 km) tas nodrošina labāku efektivitāti. Parasti elektroenerģija tiek pārvadīta pa maiņstrāvas (AC) gaisvadu līnijām (EASAC, 2009. g.).

Salīdzinājumā ar pazemes līnijām gaisvadu līniju būvniecības izmaksas līdz šim ir bijušas daudz mazākas nekā pazemes kabeļu vilkšana, un to jauda ir bijusi lielāka. Gaisvadu līniju paredzētas kalpošanas laiks ir liels un var sasniegt pat 70 vai 80 gadus. Galvenie gaisvadu līniju trūkumi ir zemes aizņemšana, vizuālais izskats un dažāda veida ietekme uz vidi (EASAC, 2009. g.) (22).

Pārvades līniju iekārtās ir iespējama vismaz viena trīsfāžu ķēde. Tām ir trīs aktīvi vadi (vairāk, ja tie ir kūļvadi) un var būt viens vai divi sazemēti vadi (parasti sauc par zibensaizsardzības trosēm), kas virs fāzes vadiem uzstādīti zibensaizsardzībai. Sadales līniju iekārtās var izmantot dažādas vadu konfigurācijas (APLIC, 2006. g.).

Vairumā komerciāli izmantojamu AC gaisvadu elektrolīniju tiek lietota kāda veida balsta konstrukcija, kam piestiprina izolatorus un elektriskos vadus. Balsta konstrukcijas var būt koka balsti, dobas vai režģveida tērauda konstrukcijas, dzelzsbetona balsti vai kompozītmateriālu balsti no stiklašķiedras vai citiem materiāliem. Izolatorus izgatavo no porcelāna vai polimēru materiāliem, kas parasti nevada elektrību. Elektriskos vadus parasti ražo no vara vai alumīnija (Bayle, 1999. g., Janss, 2000. g., APLIC, 2006. g.).

Trīsfāžu sistēmas izmanto gan sadales, gan pārvades līnijās. Viens no galvenajiem trīsfāžu sistēmu ieguvumiem ir to spēja piegādāt lielu daudzumu elektroenerģijas lielā attālumā (APLIC, 2006. g.).

4.3. Elektroenerģijas infrastruktūras iespējamā negatīvā ietekme uz savvaļas putniem

Turpmāk tekstā iztirzāti galvenie ietekmes veidi uz savvaļas putnu sugām. Sava izmēra, morfoloģijas, uzvedības un telpiskā sadalījuma dēļ dažas aizsargātās Eiropas sugas nepārprotami ir jutīgākas pret noteiktiem ietekmes veidiem.

Tabulā 2. pielikumā ir sniegts sistemātisks, pēc prioritātes sakārtots putnu populāciju un elektrolīniju mijiedarbības izraisīto ietekmju saraksts (Birdlife, 2013. g.) Tabulā norādītā informācija nenozīmē, ka visos apstākļos šī ietekme radīsies tā, kā aprakstīts. Liela nozīme būs konkrētai sugai un konkrētiem apstākļiem katrā atsevišķā gadījumā, kā arī korektīvo pasākumu pieejamībai ietekmes mazināšanai.

Kāpēc dažas putnu sugas ir jutīgākas pret elektrolīnijām nekā citas? Tas bieži notiek šādu fizioloģisku, uzvedības un ekoloģisku īpatnību dēļ: — liels izmērs, — slikta frontālā redze, — dod priekšroku aktivitātei nakts laikā, — slikti lido, mazāka manevrēšanas spēja (sadursme), — nepieredzējuši lidotāji, jauni putni (nāvējoša elektrotrauma un sadursme), — labprātāk guļ, tup vai ligzdo augstākās vietās, — dod priekšroku atklātām dzīvotnēm bez kokiem (nāvējoša elektrotrauma), — pulcējas baros, bara dzīvniekiem raksturīga uzvedība, — sugas, kas ir jutīgas pret traucēšanu, — dod priekšroku dzīvotnēm mazā augstumā (t. i., attiecībā pret lielāku elektrotīkla blīvumu), — retas un apdraudētas sugas (kombinācijā ar mazu blīvumu, mazu potenciālo auglību utt. Skatiet turpmāk tekstā), — sugas ar mazu blīvumu (mazāku aizstāšanas iespēju), — sugas ar mazu reproduktīvo potenciālu (palielinoties pieaugušo īpatņu mirstībai, ir vajadzīgs vairāk laika, lai atgūtos no populācijas lieluma samazināšanās), — sugas ar mazu potenciālo auglību, zemu mirstību, garu paredzamo mūža ilgumu (samazinoties populācijas papildināšanas potenciālam pastāvīga īpatņu skaita samazinājuma dēļ), — lielā attālumā starp kontinentiem migrējoši putni (liels teritoriālais mērogs un ļoti dažāds elektrolīniju radītās ietekmes mazināšanas līmenis).

4.3.1. Nāvējoša elektrotrauma

Nāvējošai elektrotraumai var būt būtiska ietekme uz vairākām putnu sugām, un tā var izraisīt vairāku tūkstošu putnu bojāeju katru gadu (23). Nāvējoša elektrotrauma var rasties tad, kad putns vienlaikus pieskaras diviem fāzes vadiem vai vienam vadam un sazemētai ierīcei, jo īpaši tad, kad spalvas ir mitras (Bevanger, 1998. g.). Nāvējoša elektrotrauma īpaši bieži rodas šādām sugām: stārķveidīgie, piekūnveidīgie, pūčveidīgie un zvirbuļveidīgie (Bevanger, 1998. g.) – skatīt tabulu turpmāk tekstā.

Pastāv liela vienprātība, ka putniem radītais risks ir atkarīgs no elektroenerģijas iekārtu tehniskās konstrukcijas un detalizēta projekta. Nāvējošas elektrotraumas risku īpaši rada “neatbilstoši konstruēti” vidēja sprieguma elektrolīniju balsti (“slepkavnieciskie balsti”) (BirdLife International, 2007. g.).

Putnu bojāejas iespēju dēļ nāvējošas elektrotraumas ietekmē tālāk minētie faktori.

— Putnu morfoloģija: lieli putni ir ievainojamāki, jo pastāv lielāka iespēja pieskarties elektrokomponentiem ar izplestiem spārniem vai citām ķermeņa daļām (Olendorff et al., 1981. g.; APLIC, 2006. g.).

— Putnu uzvedība: jutīgāki ir tie putni, kas uz elektrolīniju balstiem guļ, tup un ligzdo (Bevanger, 1998. g.). Šķiet, ka sugām, kas ligzdo uz zemes (lijas un dažas pūces), reti rodas nāvējoša elektrotrauma, jo tās parasti medī lidojumā un atpūšas vai pārlaiž nakti uz zemes vai nelielā augstumā virs zemes (Benson, 1981. g.).

— Balstu veids un konfigurācija: — vairums negadījumu notiek pie vidēja sprieguma sadales līniju stabiem (no 1 kV līdz 60 kV), jo starp dažādām to daļām ir neliels pārlaidums (Haas & Nipkow, 2006. g.), — speciālas nozīmes balstu (enkurbalsti, transpozīcijas balsti, nozarbalsti, krustbalsti, transformatori) dēļ iet bojā vairāk putnu nekā vienkāršu konstrukciju dēļ (Demeter et al., 2004. g.), — López-López un viņa kolēģi 2011. gadā pierādīja, ka putnu bojāejas gadījumu skaitu varētu būtiski samazināt, modernizējot bīstamus balstus ar neatbilstošu konstrukciju.

— Vides faktori: — daudz medījamu dzīvnieku: palielinoties medījamo dzīvnieku skatam, pieaug arī nāvējošu elektrotraumu dēļ bojāgājušo plēsīgo putnu skaits (Benson, 1981. g.; Guil et al., 2011. g.), — veģetācijas struktūra un segums: veģetācijas struktūra var ietekmēt medījuma pieejamību un plēsīgo putnu spēju atrast barību (Guil et al., 2011. g.), — dzīvotne: elektrolīniju balstus putni biežāk izmanto (un arī iet bojā nāvējošu elektrotraumu dēļ) tur, kur ir maz vietu tupēšanai, piemēram, zālājos, mitrājos (Haas et al., 2005. g.; Lehman et al., 2007. g.), — topogrāfija: nāvējošas elektrotraumas gadījumā topogrāfija ietekmē to, kur putni tup un guļ, bet veģetācija nosaka šādu dabisku vietu pieejamību attiecīgajā teritorijā. Ērgļu mirstība palielinājās nogāzēs un to, iespējams, ietekmēja pieradums medīt no sēdposteņa. Pētījumos ir pierādīts, ka torņbalstiem, kas atrodas pamata teritorijā un ko ietver augstas nogāzes, ir tendence izraisīt vairāk nāvējošu elektrotraumu (Guil et al., 2011. g.).

— Dzimums: vienas un tās pašas sugas izmērā lielākas mātītes nāvējoša elektrotrauma apdraud vairāk (Ferrer & Hiraldo, 1992. g.).

— Vecums: jauni un nepieauguši putni ir vairāk pakļauti nāvējošas elektrotraumas riskam nekā pieauguši īpatņi. Visticamāk, tas ir tāpēc, ka tiem trūkst pieredzes ar nolaišanos un pacelšanos (Benson, 1981. g.; Harness, 1997. g.; Bevanger, 1998. g.; Harness & Wilson, 2001. g.; Janss & Ferrer, 2001. g.; González et al., 2007. g.).

— Teritoriālais sadalījums: noteiktās putniem būtiskās zonās (piemēram, ligzdošanas vietās ar lielu blīvumu, izkliedes, pulcēšanās vai sastrēguma zonās) nāvējošas elektrotraumas risks ir lielāks nekā teritorijās ar zemu blīvumu (González et al., 2006. g.. Cadahia et al., 2010. g.);

— Sezonalitāte: vairums negadījumu notiek vasaras beigās – apspalvošanās periodā vai pēc tā. Lielie ērgļi ir vairāk apdraudēti rudenī un ziemā – iespējams, tāpēc, ka mitrā laikā (lietus, sniegs) tiem samirkst apspalvojums, kas ir ārkārtīgi svarīgi attiecībā uz nāvējošas elektrotraumas risku (Benson, 1981. g.; Bevanger, 1998. g.; Lasch et al., 2010. g.; Manville, 2005. g.; Lehman et al., 2007. g.).

— Valdošā vēja virziens attiecībā pret traversu arī var palielināt plēsīgo putnu bojāeju nāvējošas elektrotraumas dēļ. Ir aizdomas, ka balsti, kuru traversas atrodas perpendikulāri valdošajiem vējiem, izraisa mazāka skaita ērgļu bojāeju nekā tie, kuru traversas atrodas pa diagonāli vai paralēli vēja virzienam, jo nav viegli pacelties un nolaisties sānvējā (Nelson un Nelson (1976. g.)).

Tabulā sniegts pārskats par Eiropas putnu dzimtām, kas atzītas par jutīgām attiecībā uz nāvējošu elektrotraumu un/vai sadursmi (Birdlife, 2013. g.)

1. tabula

Ietekmes smaguma pakāpe uz dažādu Eirāzijas putnu dzimtu populāciju mirstību, ko izraisījusi nāvējoša elektrotrauma un sadursme ar elektrolīnijām

Putnu dzimtas Eirāzijā, kas starptautiskā mērogā atzītas par jutīgām attiecībā uz nāvējošu elektrotraumu un sadursmi Negadījumu skaits nāvējošas elektrotraumas dēļ Negadījumu skaits sadursmes dēļ Gārgales (Gaviidae) un dūkuri (Podicipedidae) 0 II Vētrasputni (Procellariidae) 0 II Sullas (Sulidae) 0 I Pelikāni (Pelicanidae) I II–III Jūras kraukļi (Phalacrocoracidae) I I Gārņi, dumpji (Ardeidae) I II Stārķi (Ciconidae) III II Ibisi (Threskiornithidae) I II Flamingo (Phoenicopteridae) 0 II Pīles, zosis, gulbji, gauras (Anatidae) 0 II Plēsīgie putni (Accipitriformes un Falconiformes) II–III I–II Irbes, paipalas, rubeņi (Galliformes) 0 II–III Raļļi, ūdensvistiņas, lauči (Rallidae) 0 II Dzērves (Gruidae) 0 III Sīgas (Otidae) 0 III Tārtiņi/slokas (Charadriidae + Scolopacidae) I II–III Klijkaijas (Sterkorariidae) un kaijas (Laridae) I II Zīriņi (Sternidae) 0–I I–II Alki (Alcidae) 0 I Smilšvistiņas (Pteroclididae) 0 II Baloži (Columbidae) I–II II Dzeguzes (Cuculidae) 0 I–II Pūčveidīgie (Strigiformes) II–III II Lēļi (Caprimulgidae) un svīres (Apodidae) 0 I–II Pupuķi (Upudidae) un zivju dzenīši (Alcedinidae) I I–II Bišu dzeņi (Meropidae) 0–I I–II Zaļās vārnas (Coraciidae) I–II I–II Dzilnas (Picidae) I I–II Vārnas (Corvidae) II I–II Zvirbuļveidīgie (Passeriformes) I I–II 0= par negadījumiem nav ziņots vai tie ir mazticami. I= par negadījumiem ziņots, bet nav acīmredzama apdraudējuma putnu populācijai. II= liels negadījumu skaits reģionā vai teritorijā, bet nav būtiskas ietekmes uz kopējo sugas populāciju. III= negadījumi ir nozīmīgs mirstības faktors, kas var izraisīt sugas izmiršanu reģionā vai plašākā mērogā.

4.3.2. Sadursme

Sadursmes ar elektrolīnijām izraisa vairāku miljonu putnu bojāeju visā pasaulē, kā arī var būt augstas mirstības cēlonis dažām putnu sugām (Bevanger 1994. g., 1998. g.; Janss 2000. g.; APLIC, 2006. g.; Drewitt & Langston, 2008. g.; Jenkins et. al., 2010. g.; Martin, 2011. g.; Prinsen et al., 2011. g.). Empīriski dati un teorētiski aprēķini liecina, ka sugām ar lielu spārna laukuma attiecību pret ķermeņa masu un mazu spārnu garuma attiecību pret to platumu ir liels risks sadurties ar elektrolīnijām. Šie putni parasti lido ātri, un smagā ķermeņa un mazo spārnu dēļ tiem ir ierobežota iespēja reaģēt uz negaidītiem šķēršļiem (Bevanger, 1998. g.). Izvērtējot attiecību starp sadursmju upuru skaitu, par ko saņemta informācija, un attiecīgās sugas putnu skaitu un populācijas lielumu, šķiet, ka ietekme uz dažām vistveidīgo, dzērvjveidīgo, pelikānveidīgo un stārķveidīgo sugām ir neproporcionāli liela (Bevanger, 1998. g.) – skatiet 1. tabulu.

Sadursmes rašanās iespēju ietekmē šādi faktori:

— putnu morfoloģija: putniem ar lielāku ķermeņa masu un relatīvi īsiem spārniem un astēm, ko apraksta kā “sliktus lidotājus”, ir lielāks sadursmes risks (Bevanger, 1998.g.; Janss, 2000. g.),

— putnu fizioloģija: noteiktu sugu putni vismaz īslaicīgi ir akli lidošanas virzienā (Martin, 2011. g.),

— putnu uzvedība: — pulcēšanās baros – īpaši ievainojamas ir sugas, kuru īpatņi ikdienā šādi pārlido elektrolīnijas no/uz barošanās, ligzdošanas un guļas vietām (Janss, 2000. g.), — putnu sugas, kuru īpatņi regulāri lido nakts laikā vai puskrēslā, ir vairāk pakļautas sadursmes riskam nekā sugas, kas pamatā lido dienā,

— ir jāņem vērā arī citi faktori, piemēram, laikapstākļi, līniju konfigurācija, līniju trases, dzīvotnes izmantošana, veģetācija pie līnijām, topogrāfija, traucēšana, migrācijas ceļu izvēle un atpūtas vietas.

Nāvējošas elektrotraumas un sadursmes izraisa ekonomiskus zaudējumus Putnu izraisītas pārtrauces mazina elektrolīniju uzticamību un palielina elektroenerģijas piegādes izmaksas. Dažas pārtrauces var īslaicīgi ietekmēt tikai dažus klientus, lai gan tām var būt arī ietekme uz komunālā pakalpojuma uzticamību un garantijām klientiem. Nozīmīgākām pārtraucēm var būt smagas sekas, un tās var izraisīt lielus ekonomiskus zaudējumus komunālo pakalpojumu uzņēmumiem un patērētājiem (APLIC, 2006. g.). Ar putniem saistīto elektroenerģijas pārtrauču izmaksas ietver: — zaudētus ieņēmumus, — elektroapgādes atjaunošanu, — iekārtu labošanu, — ligzdu noņemšanu un citus dzīvnieku radītā kaitējuma kontroles pasākumus, — administrācijas un vadības darbinieku laiku, — klientiem nesniegtus pakalpojumus un negatīvu sabiedrības viedokli, — mazāku elektrosistēmas uzticamību (APLIC, 2006. g.).

4.3.3. Dzīvotnes izzušana un sadrumstalošanās

Apgrūtinātie elektrolīniju trašu koridori var izraisīt mežu un citu dabisko dzīvotņu sadrumstalošanos. Elektrolīniju izbūves rezultātā var izzust dzīvotnes, jo šādas līnijas var nejauši izraisīt meža ugunsgrēku (Rich et al., 1994. g.). Lai gan energoinfrastruktūras aizņemtā zemes platība ir relatīvi maza, tā tomēr var būt būtiska, ja izzušana novērojama noteiktas sugas pamata dzīvotnē vai ja šajā pašā zonā vairāku citu projektu dēļ veidojas kumulatīva iedarbība. Tāpēc tā ir jāizvērtē katrā individuālā gadījumā.

4.3.4. Traucēšana/pārvietošanās

Elektrolīniju būvniecības un apkopes laikā nenovēršami notiek dzīvotnes daļas iznīcināšana vai izmaiņas (van Rooyen, 2004. g.; McCann, 2005. g.). Gaisvadu elektrolīnijas var izraisīt izmantojamu barošanās zonu izzušanu vairošanās vietās, kā arī atpūtas un ziemošanas dzīvotnēs. Piemēram, nesen veikti pētījumi liecina, ka elektrolīnija ietekmē lielās sīgas lidošanas virzienu un ierobežo piemērotu dzīvotņu izmantošanu (Raab et al., 2010. g.) un ka mazās sīgas izvairās no pārvades elektrolīnijām, kas ir svarīgākais faktors, kurš nosaka vairošanās blīvumu teritorijās ar sugām piemērotu dzīvotni (Silva, 2010. g.; Silva et al., 2010. g.).

4.3.5. Elektromagnētiskie lauki

Visas elektriskās plūsmas, tostarp plūsmas pa elektrolīnijām, rada elektromagnētiskos laukus (EML). Tāpēc daudzas putnu sugas ir pakļautas EML iedarbībai visas savas dzīves laikā līdzīgi kā cilvēki (Fernie un Reynolds, 2005. g.). Ir veikti daudzi pētījumi un pastāv pretrunīgi viedokļi par to, vai EML ietekmē mugurkaulnieku šūnas, endokrīno un reproduktīvo sistēmu, kā arī imūnsistēmu. Pētījumi par EML ietekmi uz putniem liecina, ka EML parasti (lai gan ne vienmēr) maina putnu uzvedību, augšanu, attīstību, fizioloģiju un endokrīno sistēmu, mazina sekmīgas vairošanās iespēju, kā arī rada oksidatīvo stresu (Fernie, 2000. g.; Fernie un Reynolds, 2005. g.).

4.4. Elektroenerģijas infrastruktūras iespējamā pozitīvā ietekme uz savvaļas putniem

Elektrolīnijām, torņiem un sadales balstiem var būt arī pozitīva ietekme uz savvaļas putnu sugām. Piemēram, tās/tie var nodrošināt šādus ieguvumus:

— ligzdu pamatne, ligzdošanas vieta: ir vairāki iemesli, kāpēc putni dažkārt veido ligzdas uz elektroenerģijas konstrukcijām, piemēram, tādu alternatīvu ligzdošanas vietu kā koku un klinšu trūkums; elektroenerģijas konstrukcijas nodrošina no plēsīgajiem zīdītājiem drošu un izturīgu pamatni, uz kuras putniem veidot savas ligzdas (van Rooyen, 2004. g., McCann, 2005. g.). Inženiertehniskās konstrukcijas var kalpot par ligzdas pamatni dzīvotnēs, kur dabisku elementu ir ļoti maz, kā arī sniegt zināmu aizsardzību, tā veicinot dažu sugu izplatību vai palielinot šo sugu īpatņu blīvumu noteiktā vietā (APLIC, 2006. g.),

— tupēšanas, guļas un medību vieta: plēsīgie putni un stārķi bieži izmanto elektrolīniju konstrukcijas guļai, jo tās ir labāk aizsargātas pret sliktiem laikapstākļiem un uz zemes esošajiem plēsējiem. Elektrolīniju balstu izvietošana atklātās dzīvotnēs dod labumu dažiem plēsīgajiem putniem, nodrošinot vietu, no kuras labi pārraudzīt medību zonu. Elektrolīniju konstrukcijas zonās, kur ir relatīvi maz koku, ir nodrošinājušas miljoniem kilometru garas dzīvotnes plēsīgajiem putniem, kas medī no sēdposteņa (Olendoff et. al., 1980. g.),

— dzīvotņu pārvaldība: elektrolīnijas var arī nodrošināt nepārtrauktu dzīvotni sugām, kurām vajadzīga neliela veģetācija. ASV veiktie pētījumi ir pierādījuši, ka atklātās apgrūtinātās teritorijas gar elektrolīnijām nodrošina dzīvotni tādām putnu sugām, kuru īpatņu skaits samazinās (Confer & Pascoe, 2003. g.; Askins, 2012. g.).

ELIA/RTE LIFE+ projekts. Dodot labumu dabai (24) ELIA (augstsprieguma elektroenerģijas pārvades sistēmu operators Beļģijā) un RTE (elektroenerģijas pārvades sistēmu operators Francijā) vadīja piecus gadus ilgu projektu (2011.–2017. g.), kura mērķis bija apsaimniekot un atjaunot vairāk nekā 300 hektārus zemes zem vidsprieguma un augstsprieguma gaisvadu elektrolīnijām Valonijā un Francijā. Šis projekts ilustrē dabas aizsardzības pasākumus un parāda, kā enerģētikas nozares ieinteresētās personas infrastruktūras attīstību var izmantot kā iespēju uzlabot bioloģisko daudzveidību. Dīķi (mērķis: 100 dīķu 130 km projekta teritorijas) Vietās, kur augsne ir piemērota (necaurlaidīgs slānis – kūdra, baltie māli un mālainas augsnes), un galvenokārt vietās, kur ir laba iespēja dzīvot noteiktām retām sugām, tika izrakti dīķi vai izveidoti notekgrāvju dambji, lai appludinātu vismaz 25 m2 teritorijas (minimālais lielums, lai novērstu sanesu veidošanos, t. i., dīķu piepildīšanos ar lapām). Mežā esošu dīķu tīkls ļaus tos kolonizēt abiniekiem, spārēm, airvabolēm un mitraiņu putniem un novērsīs populāciju izolāciju. Augļu dārzi (mērķis: 20 ha ar 8 000 koku) Zem gaisvadu elektrolīnijām tika iestādīti vairāku ļoti retu un autohtonu sugu augļu koki – galvenokārt meža bumbieres (Pyrus pyraster), meža ābeles (Malus sylvestris) un parastie mespili (Mespilus germanica), kas ir neliela auguma koku sugas. Šo koku klātbūtne rada daudzveidību mežaudzēs un arī nodrošina patvērumu un barību dažādiem vietējiem dzīvniekiem (lieliem dzīvniekiem, putniem un kukaiņiem). Vienkāršas ziedošas pļavas (mērķis: 20 ha) Pie augstsprieguma elektrolīniju pievadceļiem tika atjaunotas vienkāršas ziedošas pļavas, kas sniedz patvērumu retiem augiem, kukaiņiem, putniem un nelieliem zīdītājiem. Regulāra pļaušana un nopļautās veģetācijas novākšana noplicinās augsni un ļaus atkal parādīties retiem vai izzudušiem augiem. Ekstremālos gadījumos ziedošas pļavas tiek atjaunotas, iesējot vietējo augu šķirņu sēklas. Kūdrāji un tīreļi (mērķis: atjaunot vai atbilstīgi apsaimniekot 20 papildu hektārus) Mitrāju un tīreļu atjaunošana zem elektrolīnijām ir iespējama, noņemot augsnes virskārtu un veicinot pioniersugu augšanu no augsnē esošās neaktīvās sēklas. Dažās teritorijās tika arī vietējā mērogā atjaunots ūdens līmenis, nosprostojot notekgrāvjus un atjaunojot tīreļus un kūdrājus. Mērķis ir uzturēt un uzlabot augu un dzīvnieku apmaiņu starp esošajiem un arī nesen atjaunotajiem kūdrājiem un tīreļiem. Noganīšana (mērķis: apsaimniekot 20 ha noganot un 20 ha nopļaujot) Noganīšana palīdzēja atjaunot bojātos kūdrājus, tīreļus, pļavas ar retu veģetāciju un ieleju dibenus, tā palīdzot risināt dominējošo sugu, piemēram, zālaugu, problēmu. Citos gadījumos (siena ieguvei paredzētas pļavas, sausi tīreļi, pļavas ar retu veģetāciju) pļaušana (noslēdzot līgumu ar vietējiem zemniekiem), kas pielāgota atbilstoši sezonai un ritmam, palīdzēja uzturēt atbilstīgu augu, kukaiņu un reptiļu sugu daudzveidību veģetācijā. Invazīvas sugas (mērķis: apstrādāt no 20 līdz 30 ha) Projekta laikā vairākas augu sugas, kas iekļautas Valonijas invazīvo sugu sarakstā, tika iznīdētas vai to izplatība tika pakļauta kontrolei – tas jo īpaši attiecas uz melno ķirsi (Prunus serotina), Dāvida budleju (Buddleja davidii), Mantegaca latvāni (Heracleum mantegazzianum), puķu sprigani (Impatiens glandulifera), Japānas sūreni (Fallopia japonica), krustaini (Senecio inaequidens) un noteiktā mērā arī balto robīniju (Robinia pseudoacacia). Sadrumstalošanās (mērķis: izveidot mežmalas 30 km garumā (90 ha) un tās atjaunot – 40 km garumā (120 ha)) Pašlaik projekta zonās mežā izveidotie elektrolīniju koridori galvenokārt ir U-veida – centrā ir īsi zālaugi, ko regulāri nopļauj, un tad ir strauja pāreja uz mežu ar lieliem kokiem abās pusēs. Projekta laikā starp koridoru un mežu tika izveidotas V-veida mežmalu zonas. Kā ekotoni šīs mežmalas, kurās aug dažādu sugu koki, var nodrošināt barības ieguves un patvēruma dzīvotni dažādām kukaiņu, zīdītāju un putnu sugām, kas nav sastopamas koridoros, kur apkārt esošās teritorijas ir “tīras” un tiek regulāri apkoptas. Mežs tika bagātināts ar sekundārām koku sugām, kuru tur bieži nav. Mežmalas arī samazina bojājumus, ko vējš var nodarīt mežaudzei, veidojot slīpu pāreju. Šajās zonās var būt ļoti daudz nokaltušu koku, kas nodrošina patvērumu milzīgam skaitam kukaiņu un piedāvā dzīvotnes putniem un sikspārņiem. Palielinoties mežmalu blīvumam, palēninās arī elektrolīnijas apdraudošo lielo koku (bērzu, egļu, dižskābaržu) augšana. Sākotnējā situācija un situācija pēc projekta

5. ELEKTROTĪKLU INFRASTRUKTŪRAS, KAS SKAR SAVVAĻAS PUTNUS, IESPĒJAMIE IETEKMES MAZINĀŠANAS PASĀKUMI

5.1. Kas ir ietekmes mazināšanas pasākumi?

Ja, veicot energoinfrastruktūras plāna vai projekta novērtējumu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. pantu, tiek atklāta negatīva ietekme uz Natura 2000 teritoriju, šis plāns vai projekts netiek automātiski noraidīts. Atkarībā no iespējamās ietekmes smaguma pakāpes var būt iespējams ieviest ietekmes mazināšanas pasākumus, kas ļaus pilnībā novērst vai samazināt plāna vai projekta iespējamo ietekmi līdz nebūtiskam līmenim.

Lai gan šajā nodaļā skatītas Natura 2000 teritorijas, negatīvo ietekmi mazinošie pasākumi ir jāparedz arī IVN/SVN attiecībā uz plāniem un projektiem, kuriem nav vajadzīgs veikt pienācīgo novērtējumu, lai gan tiem varētu būt negatīva ietekme uz aizsargātām sugām.

Lai izlemtu, kādi ietekmes mazināšanas pasākumi ir vajadzīgi, no sākuma ir būtiski novērtēt plāna vai projekta ietekmi uz ES aizsargātajām sugām un dzīvotņu veidiem Natura 2000 teritorijā (atsevišķi vai kombinācijā ar citiem projektiem vai plāniem). Tas ļaus apzināt negatīvās ietekmes raksturu un apmēru un nodrošinās atskaites punktu, pēc kura noteiks, kāda veida mazināšanas pasākumi vajadzīgi.

Rezumējot, efektīva negatīvās ietekmes mazināšana Natura 2000 teritorijās ir iespējama tikai tad, kad ir gūta pilnīga izpratne par šādu ietekmi, tā ir novērtēta un par to ir ziņots. Mazinošo pasākumu apzināšanā, tāpat kā ietekmes novērtējuma sagatavošanā, ir jābalstās uz labu izpratni par attiecīgajām sugām/dzīvotnēm.

Mazināšanas pasākumi var ietvert dažādu energoinfrastruktūras plāna vai projekta aspektu lieluma, atrašanās vietas, konstrukcijas un konfigurācijas izmaiņas (piemēram, izolēt vadus, lai izvairītos no nāvējošas elektrotraumas). Tāpat arī šie pasākumi var būt īslaicīgi pielāgojumi būvniecības un ekspluatācijas posmos (piemēram, izvairīties no būvdarbiem vairošanās sezonas laikā).

Kad ir apzināti un sīki izstrādāti piemēroti mazināšanas pasākumi, plānu vai projektu var apstiprināt saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 6. pantā noteikto procedūru, ja šie mazināšanas pasākumi tiek īstenoti saskaņā ar kompetentās iestādes norādēm.

4. attēls

Hierarhiska pieeja mazināšanas pasākumu pieņemšanai. Ietekmes mazināšanai vienmēr jānotiek pēc iespējas ātrāk (piemēram, izvairoties no ietekmes jau pirmsākumos)

Pieeja ietekmes mazināšanai Priekšroka Izvairīties no ietekmes pirmsākumā Vislielākā Samazināt ietekmi pie avota Mazināt ietekmi teritorijā Mazināt ietekmi pie uztvērēja Vismazākā

Ja pat pēc mazināšanas pasākumu īstenošanas joprojām ir novērojama būtiska ietekme uz teritoriju, jāizvērtē alternatīvi risinājumi (piemēram, projekta atrašanās vietas maiņa, cits attīstības mērogs vai konstrukcija vai alternatīvs process). Ja tādu nav, izņēmuma gadījumā projektu vai plānu joprojām var atļaut, ja tiek ievēroti 6. panta 4. punkta nosacījumi un ir apstiprināti piemēroti kompensācijas pasākumi, kas kompensēs atlikušo negatīvo ietekmi (sīkāku informāciju skatiet 7. nodaļā), lai Natura 2000 tīkls netiktu apdraudēts.

Attiecībā uz katru mazināšanas pasākumu ir svarīgi:

— paskaidrot, kā pasākums ļaus izvairīties no apzinātās negatīvās ietekmes uz teritoriju vai samazināt to līdz nebūtiskam līmenim,

— sniegt pierādījumus par to, kā pasākumu nodrošinās un īstenos un kas to darīs,

— sniegt pierādījumus par to, cik iespējams ir sekmīgs rezultāts,

— norādīt projekta vai plāna īstenošanas grafiku,

— sniegt pierādījumus par to, kā pasākumi tiks uzraudzīti un kā tiks ieviesti papildu pasākumi, ja mazināšanas pasākumi izrādīsies nepietiekami.

EcoMOL projekts (Gaisvadu līniju ekoloģiska pārvaldība) (25) Vācijas projekta “Dienvidrietumu starpsavienojuma līnija/Tīringenes elektrosavienojums” laikā veica pētījumu (Erfurt University of Applied Sciences et al., 2010. g.), kurā tika iekļauta starpnozaru koncepcija par gaisvadu elektrolīniju koridoru ekoloģisku apsaimniekošanu (EcoMOL). To var pielāgot un piemērot dažādos Eiropas reģionos. Pētījumā ir atzīts, ka operatoriem ir tehniskas prasības, piemēram, attiecībā uz drošu attālumu un būvdarbiem, lai garantētu gaisvadu augstsprieguma elektrolīniju koridora pārvades uzticamību. Tajā ir arī iekļautas metodes tādas ietekmes mazināšanai kā, piemēram, dzīvotņu izzušana un noplicināšanās būvniecības laikā, kā arī kompensācijas pasākumu īstenošanai. Koridora biotopu veidi pētījumā ir klasificēti atbilstīgi auguma klasēm, kas noteiktas, izmantojot sugu dabiskās augšanas raksturiezīmes, ko, iespējams, ir mainījusi apsaimniekošana. Tāpēc, veidojot līniju trases, koridors pētījumā ir sadalīts nākotnē ar mežu nepārklātās teritorijās, pašlaik ar mežu pārklātās teritorijās un teritorijās, uz ko neattiecas ciršanas prasības. To, kādā mērā iespējams īstenot iespējamos dzīvotņu veidošanas vai atjaunošanas pasākumus, nosaka ciršanas prioritātes kombinācijā ar esošā un potenciālā apauguma auguma klasēm. Sīki plāno katru no trīs meža malas elementiem (mežmalas ārjosla, aizsargstādījumu josla un skraja vējlauzējjosla), ko nodala pēc augstuma klases. 5. attēls Nevainojams meža ārējās malas elementu izvietojums pie gaisvadu līnijas koridora, kas redzams shematiskajā pilotprojektā ((FVA, 1996., ar grozījumiem)

5.2. Iespējamie pasākumi, lai mazinātu elektroenerģētikas plānu vai projektu negatīvo ietekmi uz savvaļas putnu sugām

Turpmākajā šajā nodaļā ir apskatīti iespējamie ietekmes mazināšanas pasākumi, ko var izmantot elektroenerģijas infrastruktūras plānos un projektos, īpaši attiecībā uz savvaļas putnu sugām. Mazināšanas pasākumus var ieviest plāna līmenī vai dažādos projekta cikla posmos.

5.2.1. Proaktīvu pasākumu ieviešana plānošanas līmenī

Lēmumu pieņemšanas procesa agrīnā posmā, jo īpaši sākotnējās plānošanas posmā, var ieviest dažādus pasākumus, lai novērstu, samazinātu vai izvairītos no iespējamās ietekmes uz Natura 2000 teritorijām un savvaļas putnu sugām. Šo pasākumu klāstā var būt iekļauti turpmāk norādītie aspekti.

Tiesību akti

Izveidot un apstiprināt specifiskus nacionālos normatīvos aktus vai mainīt esošos, lai nodrošinātu, ka:

— putni ir aizsargāti no negatīvās elektrolīniju ietekmes (piemēram, nosakot pienākumu jutīgās zonās izmantot pazemes kabeļus),

— jauno un pilnībā rekonstruēto elektrolīniju konstrukcija ir droša putniem un tā vairs nav jāmaina vai jāmodernizē,

— paredzamā laikposmā tiek modernizētās esošās elektrolīnijas, jo īpaši “slepkavnieciskie balsti”.

Plānošana

— Izmantot elektrolīniju infrastruktūras attīstības nacionālo plānu pienācīgo novērtējumu/SVN, lai nodrošinātu, ka Natura 2000 un savvaļas putnu aizsardzības apsvērumi un prioritātes tiek pilnībā ņemtas vērā lēmumu pieņemšanas procesa sākotnējā posmā.

— Pēc iespējas pielāgot plānus tā, lai izvairītos no jutīgām Natura 2000 un citām teritorijām, kas ir nozīmīgas 4. nodaļā norādītajām putnu sugām.

— Identificēt īpaši jutīgas putnu sugas, pamatojoties uz to vārīgumu pret elektrolīniju pastāvēšanu, aizsardzības statusu, populācijas lielumu un sadalījumu valstī.

— Identificēt prioritārās zonas un teritorijas, pamatojoties uz tādiem faktoriem kā prioritāro putnu sugu izplatība, blīvums un skaitliskums, kā arī esošā un plānotā infrastruktūra, un sagatavot nacionālo jutības karti, lai identificētu konfliktpunktus un citas prioritāras (augsta riska) teritorijas, kurās īstenojami profilakses un mazināšanas pasākumi.

— Pamatojoties uz datiem par par putnu mirstību un sadalījumu, noteikt prioritārās elektrolīnijas mazināšanas pasākumu īstenošanai.

— Infrastruktūras plānošanas/trašu nospraušanas laikā pēc iespējas izvairīties no prioritārajām zonām un teritorijām (vairošanās un pārziemošanas zonas, migrācijas sastrēguma punkti, vairošanās kolonijas, pulcēšanās vietas, piekrastes teritorijas, mitraines).

— Sagatavot vadlīnijas par tehniskiem risinājumiem, kā mazināt sadursmes un nāvējošas elektrotraumas radīto apdraudējumu putniem (piemēram, Haas et al. 2005. g., Haas & Nikow, 2006. g., Prinsen et al., 2011. g.).

— Veikt plānoto profilakses un reaģēšanas stratēģiju iespējamās efektivitātes iepriekšēju novērtējumu, lai nodrošinātu, ka iejaukšanās pasākumi pamatojas uz pierādījumiem.

— Izveidot ietekmes mazināšanas pasākumu īstenošanas plānu.

— Izveidot nacionālo datubāzi un ĢIS, lai pārvaldītu datus par mijiedarbību starp putniem un elektrolīnijām un veiktu atbilstošu teritorijas plānošanu, ietverot optimālu elektrolīniju trašu izvietojumu, pamatojoties uz ekoloģiskiem, tehniskiem un ekonomiskiem kritērijiem.

Īstenošanas progresa uzraudzība, pētniecība, novērtēšana un ziņošana

— Izvērtēt progresa atbilstību stratēģisko plānu mērķiem, starpposma mērķiem un laika grafikam.

— Novērtēt apgūto, lai uzlabotu turpmāko darbību.

— Sagatavot īstenošanas ziņojumus galvenajām ieinteresētajām personām.

— Sniegt atbalstu pieredzes apmaiņai starptautiskā mērogā.

— Sadarboties centienos novērst elektrolīniju negatīvo ietekmi uz apdraudētiem putniem, kas migrē lielos attālumos.

— Ierosināt un atbalstīt relevantus pētniecības projektus, kas veltīti profilakses un ietekmes mazināšanas pasākumiem un putnu drošībai paredzētu produktu izstrādei un ražošanai.

— Izstrādāt uzraudzības standarta protokolu kopumu dažādiem apstākļiem.

Rosinātā prioritāro zonu un teritoriju noteikšanas vispārējā koncepcija Ir vairākas darbības, ko nacionālās iestādes var izpildīt, lai noteiktu prioritārās zonas, kur elektrolīniju drošības pasākumiem ir jābūt noteicošajiem. Saskaņā ar šīs pieejas vispārējo principu zonām, kurās atrodas vai kuras uztur lielāku skaitu prioritāro sugu, kā arī nozīmīgu šādu sugu populāciju daļu, jādod priekšroka, izraugoties nacionālās prioritātes novēršanas un mazināšanas pasākumu īstenošanai. Teritorijas un zonas, kam gan ir, gan nav piešķirts statuss, jāsarindo prioritārā kārtībā kā augstas, vidējas un zemas prioritātes teritorijas atkarībā no tā, cik nozīmīgas tās ir prioritārajām sugām (pagaidu vai pastāvīgs blīvums un skaitliskums).

Zonas prioritātes līmenis Teritorijas veids AUGSTAS PRIORITĀTES ZONAS Nozīme: starptautiska (piemēram, — īpaši aizsargājamās teritorijas (ĪAT, kuru īpašā funkcija ir nodrošināt atpūtas iespēju starptautiski nozīmīgam dilstošu sugu skaitam) — teritorijas atbilstīgi IBA kategorijām – globālas: A1, A4i-iv; Eiropas: B1i-iv,B2; ES: C1, C2, C3, C4, C5, C6) Konflikta vietas vairākām prioritārām sugām ar augstu dzīvnieku blīvumu, piemēram: — galvenās vairošanās teritorijas vairāku prioritāro sugu sākotnējām (“avota”) populācijām, — sapulcējušies bari, — galvenās pieturvietas, — galvenās guļas teritorijas, — galvenās ziemošanas teritorijas, — sastrēguma teritorijas, — galvenie migrācijas ceļi, — galvenie pārlidošanas ceļi starp guļas un barošanās teritorijām. VIDĒJAS PRIORITĀTES ZONAS Nozīme: nacionāla — Nacionālā mērogā nozīmīgas teritorijas vienai vai vairākām prioritārām sugām. — Pamata vairošanās teritorijas un vairāku prioritāro sugu sākotnējās populācijas. — Svarīgākās īslaicīgas apmešanās teritorijas. — Nacionālā mērogā nozīmīgas pulcēšanās teritorijas. ZEMAS PRIORITĀTES ZONAS Nozīme: reģionāla vai vietēja — Reģionālā un vietējā mērogā nozīmīgas teritorijas prioritārām un neprioritārām sugām.

Nolīguma par Āfrikas–Eirāzijas migrējošo ūdensputnu aizsardzību (AEWA) vadlīnijas par elektrotīklu ietekmes novēršanu vai mazināšanu “Vadlīnijās par to, kā mazināt vai novērst elektrotīklu ietekmi uz migrējošiem putniem Āfrikas–Eirāzijas reģionā”, ko AEWA pieņēma 2012. gadā, ir ieteikts izpildīt septiņus būtiskus soļus (Prinsen et al., 2012. g.): 1. solis. Izstrādāt un atbalstīt stratēģiskus valsts elektrotīklu ilgtermiņa plānus, tostarp zemsprieguma un vidsprieguma elektrolīniju izveidi zem zemes. Piemērot atbilstīgas SVN procedūras lēmumiem par vajadzīgajām valsts mēroga elektrolīnijām, kā arī līdzīgas atbilstīgas IVN procedūras elektrolīniju būvniecībai, kad ir izlemts, ka šāda elektrolīnija ir vajadzīga. Sadursmes un nāvējošas elektrotraumas riska aspekti putniem ir jāintegrē IVN procedūrās. 2. solis. Attīstīt un atbalstīt sadarbību starp visām ieinteresētajām personām (komunālo pakalpojumu uzņēmumiem, dabas aizsardzības darbiniekiem, valstiskām organizācijām), piemēram, sekmējot, ka tās brīvprātīgi pieņem saprašanās memorandus, vai vajadzības gadījumā tiesību aktos nosakot pienākumu komunālo pakalpojumu uzņēmumiem sadarboties stratēģiskās plānošanas labad un nolūkā mazināt negatīvo ietekmi uz putniem. 3. solis. Izstrādāt zinātniski pamatotas datubāzes un teritoriālās datu kopas par aizsargātām un citām putniem nozīmīgām teritorijām, kā arī jutīgām putnu sugām, tostarp šo sugu pārlidošanas maršrutiem starp vairošanās, barošanās un atpūtas zonām, kā arī nozīmīgiem migrācijas koridoriem. Šīs datu kopas uzlabo stratēģisko plānošanu 1. un 2. solī un nosaka prioritātes 4. solī. Ja nav pieejami dati, piemēram, no regulāriem nacionāliem putnu monitoringa projektiem, vismaz par vienu gadu ir jāapkopo laukdati. 4. solis. Novirzīt jaunas gaisvadu elektrolīnijas no putnu galvenajām teritorijām, ņemot vērā aizsargātās teritorijas (starptautiska vai nacionāla mēroga), abiotiskus faktorus, kas ietekmē putnu un elektrolīniju konfliktus, un attiecīgo putnu sugu uzņēmību. 5. solis. Izstrādāt galveno aizsardzības teritoriju un sugu sarakstus, lai noskaidrotu, kuri jaunbūvējamo vai modernizējamo elektrolīniju posmi ir tie, kur prioritārā kārtā nepieciešami mazināšanas pasākumi. 6. solis. Elektrolīniju (gan esošo, gan plānoto) problemātiskajos posmos īstenot mazināšanas pasākumus, lai, izmantojot jaunākos paņēmienus, līdz minimumam samazinātu putnu nāvējošas elektrotraumas un sadursmes. 7. solis. Izstrādāt un atbalstīt novērtēšanas programmas, kurās izmanto standartizētus protokolus, lai uzraudzītu mazināšanas pasākumu efektivitāti un uzlabotu mazināšanas paņēmienus; te ietilpst incidentu (nāvējoša elektrotrauma un sadursme) monitorings un putnu klātbūtnes un pārvietošanās monitorings ar mērķi novērtēt (sugai specifisko) ietekmes pakāpi.

5.2.2. Iespējamo mazināšanas un profilakses pasākumu izpēte projekta līmenī

Projekta līmenī: veicot pienācīgu vai ietekmes novērtējumu atbilstīgi IVN tiem projektiem, kas var ietekmēt aizsargātas sugas ārpus Natura 2000 teritorijām (skatiet Putnu direktīvas 5. pantu un Dzīvotņu direktīvas 12. pantu), ieteicams ņemt vērā turpmāk norādītos aspektus.

I. posms. Pirms būvniecības

— Jaunu un rekonstruējamu elektrolīniju IVN/PN izpētīt dažādas putnu/elektrolīniju konflikta mazināšanas iespējas.

— Plānot putniem drošus risinājumus (pazemes kabeļi, ar plastmasu pārklāti dzīslu kabeļi (PAS kabeļi) pārvades un sadales līnijās, kur tas tehniski un finansiāli ir iespējams, bet jo īpaši zonās, kas ir īpaši būtiskas putniem.

— Pārliecināties, ka jauno gaisvadu elektrolīniju konstrukcija ir droša putniem.

— Līnijas apvienot grupās.

— Neplānot līnijas acīmredzamos putnu pārlidošanas ceļos, guļas zonās vai citās zonās, kur iespējama putnu koncentrēšanās.

— Veģetāciju, topogrāfiju un mākslīgi veidotas struktūras plānot tā, lai pasargātu elektrolīnijas.

— Plānot BACI novērtējumu (Before-After Control-Impact; metode “pirms un pēc, kontrolzona–ietekmētā zona”) un attiecīgo monitoringu.

— Reaģējošas pieejas vietā (balstus modernizē vai gaisvadus modificē pēc tam, kad jau konstatēti putnu bojāejas gadījumi) izmantot strukturētu, proaktīvu programmu, lai vairumu bojāejas gadījumu novērstu vēl pirms to iestāšanās.

II. posms. Jaunu līniju būvniecība

— Pārliecināties, ka pilnībā rekonstruētas līnijas ir drošas putniem (piemēram, pazemes kabeļi, kabeļi ar plastmasas uzmavām (PAS kabeļi), drošas konstrukcijas balstu gali).

— Jaunās gaisvadu līnijās izvairīties no balstu konstrukcijām ar tapizolatoriem.

— Izmantot balstus ar piekarizolatoriem.

— Pēc iespējas izvairīties no nulles (zemējuma) kabeļa lietošanas virs dzīslu kabeļiem.

III. posms. Esošu līniju ekspluatācija – apkope, modernizācija, rekonstrukcija

— Pārliecināties, ka pilnībā rekonstruētas līnijas ir drošas putniem (piemēram, pazemes kabeļi, ar plastmasu pārklāti PAS kabeļi, drošas konstrukcijas balstu gali).

— Pārliecināties, ka tās elektrolīnijas, kas putnu aizsardzības/telpiskā sadalījuma kontekstā noteiktas par prioritārām, un bīstamākie balstu veidi visās līnijās tiek modernizēti/aizstāti ar putniem draudzīgām līnijām un balstu veidiem, piemērojot modernākos putnu drošības tehniskos standartus.

— Organizēt standartizētu monitoringu attiecībā uz elektrolīniju ietekmi uz putniem, kā arī mazināšanas pasākumu efektivitātes novērtēšanas monitoringu.

— Bagātināt dzīvotnes, lai mazinātu elektrolīniju ietekmi uz bioloģisko daudzveidību.

— Dzīvotnes veidot vienā elektrolīnijas pusē, lai pēc iespējas ierobežotu tās šķērsošanu.

— Līdz minimumam samazināt cilvēka darbību/radītos traucējumus pie līnijas (izglītošanas process).

— Regulāri sagatavot ziņojumu par monitoringa un mazināšanas darbību rezultātiem un nodot to galvenajām ieinteresētajām personām.

IV. posms. Ekspluatācijas pārtraukšana

— Pārliecināties, ka elektrolīniju trasēs nav palikusi infrastruktūra.

— Nodrošināt dzīvotnes viengabalainību bijušajās elektrolīniju trasēs.

5.3. Izvērsti tehniski ieteikumi par korektīviem un mazināšanas pasākumiem

Lai nodrošinātu, ka elektroenerģijas pārvades un sadales iekārtas ir putniem drošas, ieteicams veikt turpmāk aprakstītos mazināšanas pasākumus un ievērot tehniskos parametrus.

5.3.1. Nāvējošas elektrotraumas mazināšana

Mazināšanas principi

1. Aizstāt tērauda balstus ar mazāk bīstamiem betona vai koka balstiem.

2. Tā kā pagaidu izolācijas materiāli ir pakļauti erozijai un modernizētie torņbalsti laika gaitā var kļūt par nāvējošām struktūrām, jādod priekšroka drošāku torņbalstu konstrukciju izmantošanai (piemēram, ar piekarizolatoriem un ievērojot attālumus, kas pārsniedz minimālos drošības attālumus).

3. Aizstāt tapizolatorus ar piekarizolatoriem vai modernizēt tapizolatorus, izmantojot mūsdienīgus pietiekama garuma izolējošus uzliktņus.

4. Pārliecināties, ka starp dažādiem vadiem, kā arī starp vadiem un sazemētajiem vadiem vai armatūru ir pietiekams attālums.

5. Pārliecināties, ka attālums starp vadiem ir ne mazāks par 1 400 mm.

6. Pārliecināties, ka attālums starp vietām, ko putni var izmantot par laktu (tra