68. pants Vispārīgie noteikumi 1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2009. gada 1. augustam var pieņemt lēmumu no 2010. gada izmantot līdz 10 % no valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts 41. pantā, lai piešķirtu lauksaimniekiem atbalstu a) par: i) īpašiem lauksaimnieciskās darbības veidiem, kas ir svarīgi vides aizsardzībai vai uzlabošanai, ii) lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu, iii) lauksaimniecības produktu tirdznie–cības uzlabošanu; b) lai palīdzētu risināt īpašas grūtības, kas skar lauksaimniekus piena, liellopu, aitas un kazas gaļas un rīsa nozarē ekonomiski vājos vai ekoloģiski jutīgos apgabalos; c) apgabalos, uz kuriem attiecas pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas, lai novērstu zemes pamešanu un/vai, lai risinātu īpašās šo apgabalu lauksaimnieku problēmas; d) ieguldot ražas apdrošināšanas prēmijās saskaņā ar 69. pantā izklāstītajiem nosacījumiem; e) kopfondos dzīvnieku un augu slimībām saskaņā ar 70. pantā izklāstītajiem nosacījumiem. 2. Atbalstu par 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem pasākumiem var piešķirt tikai: a) ja i) attiecībā uz atbalstu par i) apakšpunktā minētajiem īpašajiem lauksaimnieciskās darbības veidiem tiek ievērotas agrovides maksājumu prasības, kas izklāstītas Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 3. punkta pirmajā daļā, ii) attiecībā uz atbalstu par ii) apakšpunktā minēto lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu tas ir saderīgs ar Padomes Regulu (EK) Nr. 509/2006, Padomes Regulu (EK) Nr. 510/2006, Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 II daļas II sadaļas I nodaļu un iii) attiecībā uz atbalstu par iii) apakšpunktā minēto lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzlabošanu tiek ievēroti Padomes Regulas (EK) Nr. 3/2008 2.-5. pantā noteiktie kritēriji, un b) tikai, lai segtu faktiskās papildu izmaksas un negūtos ienākumus attiecīgā mērķa sasniegšanai. 3. Atbalstu par 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem pasākumiem var piešķirt tikai: a) ja pilnībā īstenota vienotā maksājuma shēmu attiecīgajā nozarē saskaņā ar 54., 55. un 71. pantu; b) apjomā, kas vajadzīgs, lai stimulētu ražošanas pašreizējā līmeņa saglabāšanu. 4. Atbalsts saistībā ar 1. punkta a), b) un e) apakšpunktā minētajiem pasākumiem nepārsniedz 2,5 % no 41. pantā minētā valstij noteiktā maksimālā apjoma; dalībvalstis var noteikt katram pasākumam mazāku apjomu. 5. Atbalsts, kas minēts: a) 1. punkta a) un d) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā, b) 1. punkta b) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā, piemēram, maksājums par katru dzīvnieku vai piemaksa par zālaugu platībām, c) 1. punkta c) apakšpunktā, tiek sniegts kā vienības vērtības palielinājums un/vai palielinot lauksaimnieka tiesību uz maksājumu skaitu, d) 1. punkta e) apakšpunktā, tiek sniegts kompensācijas maksājumu veidā, kā precizēts 70. pantā. 6. To tiesību uz maksājumu nodošanu, kam ir palielināta vienības vērtība un 5. punkta c) apakšpunktā minētās tiesības uz papildu maksājumu, var atļaut tikai tad, ja kopā ar nodotajām tiesībām nodod līdzvērtīgu hektāru skaitu. 7. Atbalstam par 1. punktā minētajiem pasākumiem jābūt saskanīgam ar citiem Kopienas pasākumiem un politikas jomām. 8. Dalībvalstis piesaista papildu līdzekļus, kas vajadzīgi, lai segtu atbalstu, kas minēts a) 1. punkta a), b), c) un d) apakšpunktā, veicot lineāru lauksaimniekiem piešķirto tiesību samazinājumu un/vai veicot samazinājumu valsts rezervē, b) 1. punkta e) apakšpunktā, vajadzības gadījumā veicot viena vai vairāku attiecīgo maksājumu saņēmējiem izmaksājamu maksājumu lineāru samazinājumu saskaņā ar šo sadaļu un 1. un 3. punktā noteiktajā apjomā. 9. Komisija saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru paredz nosacījumus šajā iedaļā minētā atbalsta piešķiršanai jo īpaši, lai nodrošinātu saskanību ar citiem Kopienas pasākumiem un politikas jomām un novērstu atbalsta uzkrāšanos.

68. pants Vispārīgie noteikumi 1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2009., 2010. vai 2011. gada 1. augustam var pieņemt lēmumu no 2010., 2011. vai 2012. gada izmantot līdz 10 % no valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts 41. pantā, lai piešķirtu lauksaimniekiem atbalstu a) par: i) īpašiem lauksaimnieciskās darbības veidiem, kas ir svarīgi vides aizsardzībai vai uzlabošanai, ieskaitot dzīvnieku labturību, ii) lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu, iii) lauksaimniecības produktu tirdznie–cības uzlabošanu; b) lai palīdzētu risināt īpašas grūtības, kas skar lauksaimniekus piena, liellopu, aitas un kazas gaļas, kā arī kartupeļu cietes, linu un rīsa nozarē ekonomiski vājos vai ekoloģiski jutīgos apgabalos; c) apgabalos, uz kuriem attiecas pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas, lai novērstu zemes pamešanu un/vai, lai risinātu īpašās šo apgabalu lauksaimnieku problēmas; d) ieguldot ražas apdrošināšanas prēmijās saskaņā ar 69. pantā izklāstītajiem nosacījumiem; e) kopfondos dzīvnieku un augu slimībām saskaņā ar 70. pantā izklāstītajiem nosacījumiem. 2. Atbalstu par 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem pasākumiem var piešķirt tikai: a) ja i) attiecībā uz atbalstu par i) apakšpunktā minētajiem īpašajiem lauksaimnieciskās darbības veidiem tiek ievērotas agrovides maksājumu prasības, kas izklāstītas Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 3. punkta pirmajā daļā, ii) attiecībā uz atbalstu par ii) apakšpunktā minēto lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu tas ir saderīgs ar Padomes Regulu (EK) Nr. 509/2006, Padomes Regulu (EK) Nr. 510/2006, Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 II daļas II sadaļas I nodaļu un iii) attiecībā uz atbalstu par iii) apakšpunktā minēto lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzlabošanu tiek ievēroti Padomes Regulas (EK) Nr. 3/2008 2.-5. pantā noteiktie kritēriji, un b) tikai, lai segtu faktiskās papildu izmaksas un negūtos ienākumus attiecīgā mērķa sasniegšanai. 3. Atbalstu par 1. punkta b) apakšpunktā minētajiem pasākumiem var piešķirt tikai: a) ja pilnībā īstenota vai trīs gadu laikā pilnībā tiks īstenota vienotā maksājuma shēmu attiecīgajā nozarē saskaņā ar 54., 55. un 71. pantu; b) apjomā, kas vajadzīgs, lai stimulētu ražošanas pašreizējā līmeņa saglabāšanu. 4. Atbalsts saistībā ar 1. punkta a), b) un e) apakšpunktā minētajiem pasākumiem nepārsniedz 2,5 % no 41. pantā minētā valstij noteiktā maksimālā apjoma; dalībvalstis var noteikt katram pasākumam mazāku apjomu. 5. Atbalsts, kas minēts: a) 1. punkta a) un d) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā, b) 1. punkta b) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā, piemēram, maksājums par katru dzīvnieku vai piemaksa par zālaugu platībām, c) 1. punkta c) apakšpunktā, tiek sniegts kā vienības vērtības palielinājums un/vai palielinot lauksaimnieka tiesību uz maksājumu skaitu, d) 1. punkta e) apakšpunktā, tiek sniegts kompensācijas maksājumu veidā, kā precizēts 70. pantā. 6. To tiesību uz maksājumu nodošanu, kam ir palielināta vienības vērtība un 5. punkta c) apakšpunktā minētās tiesības uz papildu maksājumu, var atļaut tikai tad, ja kopā ar nodotajām tiesībām nodod līdzvērtīgu hektāru skaitu. 7. Atbalstam par 1. punktā minētajiem pasākumiem jābūt saskanīgam ar citiem Kopienas pasākumiem un politikas jomām. 8. Dalībvalstis piesaista papildu līdzekļus, kas vajadzīgi, lai segtu atbalstu, kas minēts a) 1. punkta a), b), c) un d) apakšpunktā, veicot lineāru lauksaimniekiem piešķirto tiesību samazinājumu un/vai veicot samazinājumu valsts rezervē, b) 1. punkta e) apakšpunktā, vajadzības gadījumā veicot viena vai vairāku attiecīgo maksājumu saņēmējiem izmaksājamu maksājumu lineāru samazinājumu saskaņā ar šo sadaļu un 1. un 3. punktā noteiktajā apjomā. 9. Komisija saskaņā ar 128. panta 2. punktā minēto procedūru paredz nosacījumus šajā iedaļā minētā atbalsta piešķiršanai jo īpaši, lai nodrošinātu saskanību ar citiem Kopienas pasākumiem un politikas jomām un novērstu atbalsta uzkrāšanos. 10. Ja dalībvalstis lemj no 2010. gada izmantot līdz 1 0 % no valstij noteiktā maksimāli pieļaujama apjoma, dalībvalstīm jāapspriežas ar valsts pārvaldes zemākajiem līmeņiem.