Tā kā regula tika pieņemta pēc tam, kad dalībvalstis jau bija iesniegušas informāciju par pirmajiem pieciem direktīvas darbības gadiem, t. i., laikposmu no 2013. līdz 2017. gadam, Eiropas Komisija uzskata, ka ir lietderīgi sniegt konsolidētu ES ziņojumu par direktīvas īstenošanu, jo īpaši ņemot vērā, ka uzlabota pārredzamība ir viens no direktīvas pamatmērķiem.

Uzdevumu sadalījums visbiežāk ir tāds, ka atļauju piešķiršana audzētājiem, piegādātājiem un izmantotājiem un to inspekcija ir nošķirtas no projektu izvērtēšanas un atļauju piešķiršanas, un retrospektīvas izvērtēšanas. Inspekciju bieži veic veterinārās iestādes.

Nav jēgas salīdzināt atļauto projektu skaitu starp dalībvalstīm, jo atšķiras interpretācija par to, kas ir “projekts”. Tomēr starp dalībvalstīm ievērojami atšķiras to lēmumu īpatsvars, kuri pieņemti pēc 40 dienu termiņa. Trīs dalībvalstis nesniedza datus par šo jautājumu.

Sākot no 2021. gada, projektu netehniskie kopsavilkumi būs jāpublicē ar centralizētas ES datubāzes starpniecību sešu mēnešu laikā no atļaujas piešķiršanas projektam.

Jāpiemin, ka, ņemot vērā, cik apjomīgi un plaši bija izņēmumi turēšanas un kopšanas prasību variēšanai, lai būtu iespējams turpināt zinātniskos projektus, 10 dalībvalstis nebija ziņojušas par pieprasītiem izņēmumiem no šīm prasībām.

3.9. Dzīvnieku labturības struktūra

Katrai iestādei, kura audzē, izmanto vai piegādā dzīvniekus, ir vajadzīga dzīvnieku labturības struktūra, kas darbiniekus konsultē par jautājumiem saistībā ar dzīvnieku labturību un kopšanu un par “trīs R” aspektiem, kā arī ievieš un pārskata iekšējos darbības procesus attiecībā uz izmitināto vai izmantoto dzīvnieku labturību un seko projektu attīstībai un rezultātiem un konsultē par programmām izmitināšanai jaunā mājvietā.

Daudzās dalībvalstīs dzīvnieku labturības struktūru sastāvs ir plašāks nekā direktīvā noteiktais minimums. Gandrīz trešdaļa dalībvalstu savos tiesību aktos ir pilnvarojušas papildu locekļus, bet citas ar administratīvu dokumentu/ vadlīniju starpniecību ir veicinājušas plašāku dalību. Kopīga iezīme ir norīkotā veterinārārsta iekļaušana struktūru sastāvā, lai gan dažas dalībvalstis ir iekļāvušas nespeciālistus. Lielos uzņēmumos sanāksmes notika biežāk (pat reizi mēnesī), bet dažās iestādēs funkcijas bija sadalītas apakšgrupās, lai nodrošinātu visu uzdevumu efektīvu un lietpratīgu izpildi.

Direktīvā ir paredzēta iespēja, ka mazos uzņēmumos dzīvnieku labturības struktūras uzdevumus veic, izmantojot citus līdzekļus. Nedaudz mazāk nekā puse dalībvalstu ir iekļāvušas šo iespēju savos tiesību aktos. Tomēr praksē šī iespēja netiek bieži izmantota.

Ir atzīts, ka dzīvnieku labturības struktūras ir ļoti pozitīvs solis ceļā uz labturības un zinātnes uzlabošanu. To ieguldījums ir palielinājis informētību par to, cik svarīgi ir piemērot “trīs R” attiecībā uz dzīvniekiem neatkarīgi no tā, vai tos izmanto, audzē vai tur krājumos. Dzīvnieku labturības struktūras ir uzlabojušas saziņu starp procedūru veicējiem un dzīvnieku kopējiem.

3.10. Aizstāšanas, samazināšanas un pilnveides principi

Direktīvā ir noteikta “trīs R” sistemātiska piemērošana visās darbībās ar dzīvniekiem. Veidi, kā sekmīgi tiek nodrošināta “trīs R” ņemšana vērā atļautajos projektos un dzīvnieku turēšanas un kopšanas laikā, cita starpā ir šādi:

·projektu pieteikumu veidlapās ir īpašas sadaļas par “trīs R”, kurās prasīts, piemēram, veikt literatūras izpēti un meklēšanu par “trīs R”;

·dzīvnieku labturības struktūras konsultē projektu pieteikumu iesniedzējus par “trīs R” un nodrošina, ka “trīs R” īstenošana tiek pastāvīgi pārskatīta un atjaunināta projekta laikā;

·eksperti projektu izvērtēšanas laikā aktīvi izvaicā par “trīs R” piemērošanu, un “trīs R” ievērošanu pārbauda inspekcijas procesā.

3.11. Ģenētiski pārveidotu dzīvnieku audu paraugu ņemšana

Dalībvalstīm bija jāiesniedz reprezentatīvi dati par metodēm, kas izmantotas genotipēšanai (dzīvnieka ģenētiskai raksturošanai) ģenētiski pārveidotu dzīvnieku radīšanas, uzturēšanas un izmantošanas laikā.

Tomēr ziņojumos pieļauto daudzo kļūdu dēļ bija grūti izdarīt secinājumus, tāpēc tika analizēti tikai dati par peļu audu paraugu ņemšanas metodēm.

Vairāk nekā pusei peļu, no kurām paņemti paraugi, dzīvnieka identificēšanai ņemtie audi izmantoti genotipēšanai, tādējādi nenodarot papildu kaitējumu dzīvnieka labturībai. 89 % no paraugiem nogriezti no auss, un 11 % nogriezti no pirksta.

Visbiežāk izmantotās metodes saskaņā ar projekta atļauju ir astes biopsija, kā arī ausu biopsija. Paziņotais smaguma līmenis bija atšķirīgs (“viegls” vai “mērens”). Atšķirību iemesli nav paziņoti, tomēr tie varētu būt pilnveides metodes, piemēram, anestēzija (lokāla vai vispārēja) un atsāpināšana.

No paziņotajām metodēm mazāk nekā 2 % ir “neinvazīvas” (zem sāpju, ciešanu, distresa vai ilgstoša kaitējuma sliekšņa, kuru pārsniedzot, ir vajadzīga projekta atļauja). Tas attiecas galvenokārt uz materiālu, kas ņemts pēc nāves, vai novērošanas izmantošanu, pakļaušanu īpašiem apgaismojuma apstākļiem vai apmatojuma paraugu ņemšanu.

Šī informācija tiks izmantota par pamatu turpmākiem ziņojumiem. Sistemātiski būtu jāpievēršas pienākumam pilnveidot paraugu ņemšanas metodes. Ja identifikācijai izmanto invazīvas metodes, tām būtu jānodrošina lieki audi genotipēšanai. Kad kļūst pieejamas neinvazīvas metodes, tās būtu jāizmanto, ja tas ir tehniski iespējams.

3.12. Izpilde

3.12.1. Atļaujas audzētājiem, piegādātājiem un izmantotājiem