Jaunais Eiropas sadarbspējas satvars ir izveidots, cieši sadarbojoties ar dalībvalstīm un pēc plašām apspriedēm ar citām ieinteresētajām personām. Sadarbspējas satvara veiksmīgai īstenošanai būs nepieciešama visu dalībnieku un jo īpaši publiskās pārvaldes iestāžu iesaistīšanās. Plānotās darbības nodrošinās to, ka jaunais Eiropas sadarbspējas satvars varēs sasniegt savu mērķi — sadarbspējīgus un uz lietotāju vērstus publiskos pakalpojumus ES.

Pastāv plaša vienprātība ieinteresēto personu vidū par vajadzību atjaunināt esošo Eiropas sadarbspējas satvaru. Ja nekas netiks darīts, dalībvalstis savos centienos ātri atrisināt esošās problēmas var izvēlēties individuālas un no sadarbspējas atšķirīgas pieejas. Rezultātā veidotos nesaderīgi risinājumi, kas varētu palielināt digitālo sadrumstalotību visā ES un kavēt digitālā vienotā tirgus izveidi.

“IT risinājumu koplietošanas un atkārtotas izmantošanas satvars”, kas izstrādāts ISA2 programmas ietvaros, lai veicinātu un uzlabotu IT risinājumu (tostarp atklātā pirmkoda) koplietošanu, kopīgu izstrādi un atkārtotu izmantošanu starp publiskās pārvaldes iestādēm.

Patlaban publiskās pārvaldes iestādes pārvalda lielu datu apjomu dažādos formātos, izmantojot dažādas datu pārvaldības metodes, izvietojot vairākas kopijas daudzos dažādos repozitorijos un nereti publicējot tos portālos visā Eiropā bez saskaņošanas attiecībā uz saturu un pasniegšanas veidu. Tas izskaidro to, kādēļ esošās informācijas atkārtota izmantošana par iedzīvotājiem un uzņēmumiem tiek veikta tikai 48 % gadījumu. Šāda prakse nereti padara publisko pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem un uzņēmumiem sarežģītu un laikietilpīgu. Turklāt tā var radīt šaubas par uzticamību attiecībā uz datu aizsardzību.

Visu sadarbspējas iniciatīvu pamatā jābūt konkrētam darbības aspektam, kas pierāda to, ka sadarbspēja ir vērtīgs ieguldījums un ka lietotāju vajadzības tiek labāk apmierinātas tad, ja informācijas sistēmas var savstarpēji sazināties.

Uzņēmumiem un iedzīvotājiem jāspēj gūt labums no sadarbspējīgiem publiskajiem pakalpojumiem, pamatojoties uz labāku darbības procesu integrēšanu un informācijas apmaiņu starp publiskās pārvaldes iestādēm Savienībā.

I.pārvaldīt, koordinēt un koplietot sadarbspējas iniciatīvas dalībvalstu un Savienības līmenī ar mērķi nodrošināt to, ka publiskās pārvaldes iestādes ievēro Eiropas sadarbspējas satvara principus un ieteikumus;

Paziņojumam ir pievienots sadarbspējas rīcības plāns (1. pielikumā), kam ir piecas stratēģiskās prioritārajās jomas. Tā pamatā ir sadarbspējas prioritātes, kurām jāatbalsta Eiropas sadarbspējas satvara ieviešana laikposmā no 2016. līdz 2020. gadam.

Jaunajā Eiropas sadarbspējas satvarā vairāk akcentēts tas, kā sadarbspējas principus un modeļus piemērot praksē, un iztirzātas jaunākās ar politiku un tehnoloģijām saistītās vajadzības. Ieteikumu skaits ir pieaudzis no 25 līdz 47. Ieteikumi ir konkrētāki, lai atvieglotu to īstenošanu. Tiek vairāk akcentēta atklātība un informācijas pārvaldība, datu pārnesamība, sadarbspējas pārvaldība un integrēto pakalpojumu sniegšana.

Tiek ņemtas vērā jaunās ES iniciatīvas, piemēram, Eiropas mākoņdatošanas iniciatīva, ES e-pārvaldes rīcības plāns 2016.–2020. gadam, un plānotās iniciatīvas, piemēram, Vienotā digitālā vārteja, lai atjauninātie sadarbspējas ieteikumi veicinātu to īstenošanu.

pārvaldītu savā īpašumā esošos datus kopīgos semantiskajos un sintaktiskajos formātos, lai atvieglotu to publiskošanu portālos un lai tos apkopotu, koplietotu un izmantotu atkārtoti.

Publiskās pārvaldes iestādēm ir vajadzīgi konkrētāki norādījumi par to, kā uzlabot savu sadarbspējas pasākumu pārvaldību, izveidot starporganizāciju attiecības, racionalizēt procesus, kas atbalsta savienotus digitālos pakalpojumus, kā arī nodrošināt to, lai esošie un jaunie tiesību akti nebūtu pretrunā sadarbspējas centieniem. Šādi norādījumi ir iekļauti atjauninātajā sadarbspējas ieteikumu izdevumā, kas saskaņā ar šā paziņojuma 2. pielikumu iekļauts Eiropas sadarbspējas satvarā.

Komisija apzināja vajadzību pēc sadarbspējas starp publiskās pārvaldes iestādēm jau 1999. gadā un kopš tā laika ir atbalstījusi programmas, lai izstrādātu, popularizētu un izmantotu sadarbspējas risinājumus ES. Komisija 2010. gadā pieņēma paziņojumu “Virzība uz Eiropas publisko pakalpojumu sadarbspēju”, kura pielikumā iekļāva Eiropas sadarbspējas stratēģiju (EIS) un Eiropas sadarbspējas satvaru (EIF). Kopš tā laika Eiropas sadarbspējas satvars ir bijis kā atskaites punkts visā Savienībā un ārpus tās un ir kļuvis par pamatu lielākajai daļai valsts sadarbspējas satvaru (NIF) un stratēģiju. Pamatojoties uz šiem panākumiem, tagad ir pienācis laiks atjaunināt un paplašināt esošo Eiropas sadarbspējas satvaru, ieviešot jaunas vai pārskatītas sadarbspējas prasības, kas izriet no Savienības politikas un programmām, kā arī no publiskās pārvaldes iestādēm, vienlaikus ņemot vērā tehnoloģiju attīstību un tendences.

tiesiskajiem jautājumiem, piemēram, nodrošinot to, ka tiesību akti neuzspiež nepamatotus šķēršļus datu atkārtotai izmantošanai dažādās politikas jomās;

Sadarbspēja ir galvenais aspekts, kas ļautu īstenot digitālu transformāciju. Tā ļauj pārvaldes struktūrām gan savā starpā, gan ar iedzīvotājiem un uzņēmumiem elektroniski apmainīties ar jēgpilnu informāciju tādā veidā, lai to saprastu visas iesaistītās puses. Sadarbspēja attiecas uz visiem līmeņiem, kas ietekmē digitālo publisko pakalpojumu sniegšanu ES, tostarp:

Joprojām pastāv plašas iespējas uzlabot publiskos pakalpojumus, īstenojot savienoto integrāciju un automatizāciju, labāk izmantojot uzticamus informācijas avotus un atklāti publiskojot publiskos datus, vienlaikus nodrošinot to, ka iedzīvotāju un uzņēmumu reģistri tiek apstrādāti saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem, lai vairotu uzticēšanos un ticamību. Dalībvalstu publiskajiem pakalpojumiem jābūt savienotiem un jāsniedzas pāri valstu robežām, lai veidotu savienojumus ar līdzīgiem pakalpojumiem ES līmenī, tādējādi veicinot digitālā vienotā tirgus izveidi. Lai tas varētu notikt, jāizveido koordinēta pieeja visos līmeņos, sagatavojot tiesību aktus, publiskās pārvaldes iestādēm organizējot savus darbības procesus, pārvaldot informāciju un izstrādājot IT sistēmas, lai īstenotu publiskos pakalpojumus. Pretējā gadījumā pastāvošā digitālā sadrumstalotība tikai palielināsies, un tas apdraudēs savienotu publisko pakalpojumu piedāvāšanu ES.

Dalībvalstis digitalizē savas publiskās pārvaldes iestādes, lai ietaupītu laiku, samazinātu izmaksas, uzlabotu pārredzamību, datu kvalitāti un publisko pakalpojumu sniegšanu. Tomēr digitālie publiskie pakalpojumi Eiropas Savienībā pagaidām vēl nav realitāte, kā to apliecina 2016. gada digitālās ekonomikas un sabiedrības indekss attiecībā uz e-pārvaldi. Saistībā ar pārrobežu pakalpojumiem Savienībā situācija ir vēl problemātiskāka, jo joprojām pastāv šķēršļi piekļuvei pārrobežu pakalpojumiem.

Viena no Komisijas desmit prioritātēm, kuras izvirzījis priekšsēdētājs Junkers, ir likvidēt šķēršļus digitālajam vienotajam tirgum Eiropā. Publiskais sektors, kas veido vairāk nekā ceturtdaļu no kopējā darba tirgus un aptuveni piekto daļu ES IKP ar publiskajiem iepirkumiem, ir ļoti būtisks dalībnieks digitālajā vienotajā tirgū kā regulators, pakalpojumu sniedzējs un darba devējs.

Paplašināt esošo risinājumu kartogrāfiju, attiecinot to arī uz bāzes reģistriem.

7.Apzināt svarīgākos pārrobežu uzņēmējdarbības procesus, kas saistīti ar administratīvās informācijas apmaiņu (tostarp dokumentu apmaiņu) un tās īstenošanu dažādās dalībvalstīs, kā arī izstrādāt pamatnostādnes par to, kā labāk tos pielāgot un vienkāršot.

5.Sniegt ad hoc atbalstu un apmācību dalībvalstu publiskās pārvaldes iestādēm, lai nodrošinātu EIF īstenošanu visos to valsts pārvaldes līmeņos.

3.Nodrošināt to, ka sadarbspēja tiek ņemta vērā, izstrādājot tiesību aktus, un ka attiecīgajos gadījumos tajos tiek iekļautas nepieciešamās atsauces.

1.Apzināt un uzturēt saikni ar citām atbilstošām politikas jomām un to pārvaldības struktūrām ES un valstu līmenī (tostarp nozaru komitejām).

EIROPAS KOMISIJA Briselē, 23.3.2017 COM(2017) 134 final PIELIKUMS

dokumentam

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Eiropas sadarbspējas satvars - Īstenošanas stratēģija {SWD(2017) 112 final}

{SWD(2017) 113 final}





Saturs 1 Ievads 1.1 Definīcijas 1.2 EIF mērķis un tiesiskais regulējums 1.3 EIF darbības joma, auditorija un lietošana 2 Eiropas publisko pakalpojumu pamatprincipi 2.1 Ievads 2.2 1. pamatprincips. Subsidiaritāte un proporcionalitāte 2.3 2. pamatprincips. Atklātība 2.4 3. pamatprincips. Pārredzamība 2.5 4. pamatprincips. Atkārtota izmantojamība 2.6 5. pamatprincips. Tehnoloģiskā neitralitāte un datu pārnesamība 2.7 6. pamatprincips. Uzsvars uz lietotāju 2.8 7. pamatprincips. Iekļautība un piekļūstamība 2.9 8. pamatprincips. Drošība un privātums 2.10 9. pamatprincips. Daudzvalodība 2.11 10. pamatprincips. Pārvaldes vienkāršošana 2.12 11. pamatprincips. Informācijas saglabāšana

2.13 12. pamatprincips. Efektivitātes un rezultativitātes novērtēšana 3 Sadarbspējas līmeņi 3.1 Sadarbspējas pārvaldība 3.2 Integrēto publisko pakalpojumu pārvaldība 3.3 Tiesiskā sadarbspēja 3.4 Organizatoriskā sadarbspēja 3.5 Semantiskā sadarbspēja 3.6 Tehniskā sadarbspēja 4 Integrēto publisko pakalpojumu sniegšanas konceptuālais modelis 4.1 Ievads 4.2 Modeļa pārskats 4.3 Pamatkomponenti 5 Secinājumi 6 Pielikums 6.1 Saīsinājumi Attēlu rādītājs

1. attēls. Attiecības starp EIF, NIF un DIF 2. attēls. Sadarbspējas principi 3. attēls. Sadarbspējas modelis 4. attēls. Integrēto publisko pakalpojumu konceptuālais modelis 5. attēls. EIF konceptuālā modeļa attiecības



1Ievads Līgumos par Eiropas Savienību (ES) ir noteikts, ka ES iekšējais tirgus nodrošina četras “pamatbrīvības” — preču, kapitāla, pakalpojumu brīvu apriti un personu brīvu pārvietošanos Eiropas Savienības 28 dalībvalstīs. Šīs pamatbrīvības nodrošina ar kopīgām politikas jomām, kuras atbalsta savstarpēji savienoti un sadarbspējīgi tīkli un sistēmas. Cilvēki var brīvi strādāt un pārcelties, bet uzņēmumi — brīvi tirgoties un darboties visās ES dalībvalstīs. Īstenojot šīs pamattiesības, tiem neizbēgami nākas elektroniski sazināties ar dalībvalstu publiskās pārvaldes iestādēm. Lai šo sazināšanos padarītu efektīvu, savlaicīgu un kvalitatīvu un lai palīdzētu mazināt birokrātiju un ietaupīt līdzekļus un cilvēkresursus, dalībvalstis modernizē savas publiskās pārvaldes iestādes, ieviešot digitālus publiskos pakalpojumus. Tomēr, to darot, pastāv risks izveidot izolētas digitālās vides, kas var kļūt par elektroniskiem šķēršļiem, neļaujot publiskās pārvaldes iestādēm savstarpēji sazināties, bet iedzīvotājiem un uzņēmumiem — apzināt un izmantot pieejamos digitālos publiskos pakalpojumus citās valstīs. Tādēļ publiskā sektora digitalizēšanas darbībām jābūt labi koordinētām gan Eiropas, gan valstu līmenī, lai nepieļautu digitālo pakalpojumu un datu sadrumstalotību un palīdzētu ES digitālajam vienotajam tirgum darboties nevainojami. Tai pat laikā Savienībai ir jārisina arī tādas problēmas, kam nepieciešami kopīgi dalībvalstu un Komisijas politikas pasākumi, pieņemot tādus ES tiesību aktus, kas paredz mijiedarbību pāri robežām un starp politikas nozarēm. Tas paredz arī sadarbspējīgu sistēmu izveidošanu un izmantošanu. Šādas sistēmas saskaņā ar digitālā vienotā tirgus stratēģiju ir paredzētas tam, lai nodrošinātu efektīvu komunikāciju starp digitālajiem komponentiem, piemēram, ierīcēm, tīkliem un datu repozitorijiem. Turklāt tās nodrošina daudz efektīvākus pārrobežu sakarus starp kopienām un starp valstu dienestiem un iestādēm. EIF ieteikumos ir sniegti norādījumi publiskās pārvaldes iestādēm par to, kā uzlabot savu sadarbspējas darbību pārvaldību, izveidot starporganizāciju attiecības, racionalizēt procesus, kas atbalsta savienotus digitālos pakalpojumus, kā arī nodrošināt to, lai esošie un jaunie tiesību akti nebūtu pretrunā sadarbspējas centieniem. 1.1Definīcijas 1.1.1Sadarbspēja EIF kontekstā jēdziens “sadarbspēja” ir organizāciju spēja mijiedarboties savstarpēji izdevīgu un saskaņotu kopīgu mērķu sasniegšanā, un tā ietver informācijas un zināšanu apmaiņu starp organizācijām atbilstīgi to darbības procesiem, veicot datu apmaiņu starp to attiecīgām IKT sistēmām. 1.1.2Eiropas publiskais pakalpojums “Eiropas publiskais pakalpojums” ir jebkurš publiskā sektora pakalpojums, uz kuru attiecas pārrobežu dimensija un kuru sniedz publiskās pārvaldes iestādes vai nu savstarpēji, vai arī Savienības uzņēmumiem un iedzīvotājiem. 1.1.3Eiropas sadarbspējas satvars 1.2EIF mērķis un tiesiskais regulējums

EIF ir šādi mērķi: iedvesmot Eiropas publiskās pārvaldes iestādes centienos izstrādāt un sniegt tādus vienotus Eiropas publiskos pakalpojumus citām publiskās pārvaldes iestādēm, iedzīvotājiem un uzņēmumiem, kas pēc iespējas lielākā mērā ir “digitāls pēc noklusējuma” (proti, pārsvarā pa digitāliem kanāliem sniegti pakalpojumi un dati), “pārrobežu pēc noklusējuma” (proti, pieejami visiem ES iedzīvotājiem) un “atklāti pēc noklusējuma” (proti, nodrošina atkārtotu izmantošanu, līdzdalību/piekļuvi un pārredzamību); sniegt norādījumus publiskās pārvaldes iestādēm attiecībā uz valsts sadarbspējas satvaru (NIF), valsts politiku, stratēģiju un pamatnostādņu izstrādi un atjaunināšanu; palīdzēt veidot digitālo vienoto tirgu, veicinot pārrobežu un starpnozaru sadarbspēju Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanai. Sadarbspējas trūkums ir liels šķērslis ceļā uz digitālo vienoto tirgu. Izmantojot EIF, lai vadītu Eiropas sadarbspējas iniciatīvas, tiek veicināta saskaņota Eiropas sadarbspējas vide un atvieglota tādu pakalpojumu sniegšana, kuri darbojas gan organizāciju un nozaru iekšienē, gan starp tām. EIF galvenokārt popularizē un uztur ar programmu ISA2, dalībvalstīm cieši sadarbojoties ar Komisiju, ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienības darbību 26., 170. un 171. pantu, kuros aicināts veidot sadarbspējīgus Eiropas tīklus, kas iedzīvotājiem ļautu gūt maksimālu labumu no Eiropas iekšējā tirgus. 1.3EIF darbības joma, auditorija un lietošana EIF ir paredzēts kā vispārīgs satvars, kuru piemēro visām publiskās pārvaldes iestādēm ES. Tajā paredzēti pamatnosacījumi sadarbspējas sasniegšanai, un tas darbojas kā kopsaucējs piemērotām iniciatīvām visos līmeņos, tai skaitā Eiropas, valstu, reģionālajā un vietējā līmenī, aptverot gan publiskās pārvaldes iestādes, gan iedzīvotājus un uzņēmumus. Šis dokuments ir paredzēts visiem, kas ir iesaistīti Eiropas publisko pakalpojumu definēšanā, plānošanā, izstrādāšanā un sniegšanā. Tā kā dalībvalstīm ir atšķirīgas administratīvās un politiskās sistēmas, transponējot EIF valstu kontekstos, jāņem vērā attiecīgās valsts īpatnības. ES un valstu politika (piemēram, NIF) jāveido, balstoties uz EIF, pievienojot tam jaunus vai uzlabojot esošos elementus. Līdzīgi arī nozares sadarbspējas satvariem (DIF) jābūt saderīgiem ar EIF, attiecīgos gadījumos šo satvaru paplašinot, lai ietvertu īpašas sadarbspējas prasības, kas attiecas uz konkrēto nozari. Tas nozīmē, ka dažus no EIF elementiem var tieši pārcelt NIF vai DIF, bet citi, iespējams, jāpiemēro konkrētajām vajadzībām. Attiecības starp EIF, NIF un DIF ir atspoguļotas 1. attēlā. EIF nodrošina sadarbspējas elementu kodolu Eiropas NIF un DIF. Atbilstība EIF garantē to, ka NIF un DIF tiek izstrādātas koordinētā un saskaņotā veidā, vienlaikus nodrošinot nepieciešamo elastību, lai risinātu īpašas prasības, kas saistītas ar attiecīgās valsts vai nozares vajadzībām. Kopumā EIF rada vērtību divos virzienos: no apakšas uz augšu: ja NIF, kas ir saskaņota ar EIF, tiek izmantota, lai ieviestu publiskos pakalpojumus visos valsts pārvaldes līmeņos, tā rada sadarbspējas nosacījumus šo pakalpojumu darbības jomas paplašināšanai pāri robežām; no augšas uz apakšu: ja EIF ņem vērā ES tiesību aktos un politikas jomās vai nu ar ad hoc atsaucēm, vai arī strukturālākā veidā, izmantojot DIF, šis satvars paaugstina sadarbspējas potenciālu valsts turpmākajai rīcībai pēc transponēšanas. Abos gadījumos galarezultāts ir Eiropas publisko pakalpojumu ekosistēmas veidošana, kurā sistēmu un publisko pakalpojumu īpašnieki un izstrādātāji apzinās sadarbspējas prasības, publiskās pārvaldes iestādes ir gatavas sadarboties gan savstarpēji, gan ar iedzīvotājiem un uzņēmumiem, turklāt informācija netraucēti plūst pāri robežām, stiprinot Eiropas digitālo vienoto tirgu. 1.3.1Sadarbspējas jomas EIF darbības joma aptver trīs veidu sadarbību: A2A (pārvaldes iestāde — pārvaldes iestāde), kas apzīmē sadarbību starp publiskās pārvaldes iestādēm (piemēram, dalībvalsts vai ES iestādēm);

A2B (pārvaldes iestāde — uzņēmums), kas apzīmē sadarbību starp publiskās pārvaldes iestādēm (dalībvalsts vai ES iestādēm) un uzņēmumiem; A2C (pārvaldes iestāde — iedzīvotājs), kas apzīmē sadarbību starp publiskās pārvaldes iestādēm (dalībvalsts vai ES iestādēm) un iedzīvotājiem. 1.3.2Saturs un struktūra Tālāk aprakstīts EIF saturs un struktūra: 2. nodaļā ir izklāstīti principi, kuru mērķis ir noteikt sadarbspējas vispārējās darbības; 3. nodaļā izklāstīts daudzlīmeņu sadarbspējas modelis, kurā vairākos līmeņos izkārtoti dažādie sadarbspējas aspekti, kas jāņem vērā, izstrādājot Eiropas publiskos pakalpojumus; 4. nodaļā izklāstīts sadarbspējīgu publisko pakalpojumu konceptuālais modelis. Modelis ir saskaņots ar sadarbspējas principiem un rosina ieviest koncepciju “integrēti sadarbspējīgs” kā pamatpieeju Eiropas publisko pakalpojumu izstādei un darbībai; 5. nodaļa noslēdz dokumentu, sniedzot pārskatu un rezumējot galvenos EIF elementus; dažādās nodaļās ir izklāstīti 47 ieteikumi, kas kalpo kā praktiski norādījumi publiskās pārvaldes iestādēm. 2Eiropas publisko pakalpojumu pamatprincipi 2.1Ievads Sadarbspējas principi ir pamataspekti, kas nosaka sadarbspējas darbības. Šajā nodaļā ir izklāstīti vispārīgi sadarbspējas principi, kas attiecas uz sadarbspējīgu Eiropas publisko pakalpojumu izveides procesu. Tie raksturo kontekstu, kādā izstrādā un īsteno Eiropas publiskos pakalpojumus. EIF divpadsmit pamatprincipus var iedalīt četrās kategorijās: 1.princips, kas nosaka kontekstu ES rīcībai saistībā ar sadarbspēju (Nr. 1); 2.sadarbspējas pamatprincipi (Nr. 2–5); 3.principi, kas atspoguļo vispārējo lietotāju vajadzības un vēlmes (Nr. 6–9); 4.pamatprincipi publiskās pārvaldes iestāžu sadarbībai (Nr. 10–12). 2. attēls. Sadarbspējas principi 2.21. pamatprincips. Subsidiaritāte un proporcionalitāte

Subsidiaritātes princips prasa, lai ES lēmumu pieņemšana būtu cik iespējams tuvināta iedzīvotājiem. Citiem vārdiem sakot, ES pieņem tikai tādus lēmumus, kas ir efektīvāki par valsts līmenī pieņemtajiem lēmumiem. Proporcionalitātes princips ļauj pieņemt tikai tādus ES lēmumus, kas ir nepieciešami līgumos noteikto mērķu sasniegšanai. Attiecībā uz sadarbspēju Eiropas satvara izmantošana ir pamatota gadījumos, kad jāpārvar politiskās atšķirības, kuru rezultātā veidojas neviendabīgums un sadarbspējas trūkums, kas apdraud digitālo vienoto tirgu. EIF ir iecerēts kā dalībvalstu sadarbspējas politiku “kopsaucējs”. Dalībvalstīm jānodrošina pietiekama brīvība veidot savas NIF, ievērojot EIF ieteikumus. Paredzams, ka NIF tiks veidotas un paplašinātas tādā veidā, lai pienācīgi ņemtu vērā valstu īpatnības. 1. ieteikums Nodrošināt, lai valstu sadarbspējas satvari un sadarbspējas stratēģijas būtu saskaņotas ar EIF, un, ja nepieciešams, pielāgot un paplašināt tos, lai ņemtu vērā valstu apstākļus un vajadzības. 2.32. pamatprincips. Atklātība Sadarbspējīgu publisko pakalpojumu kontekstā jēdziens atklātība pārsvarā attiecas uz datiem, specifikācijām un programmatūru. Jēdziens “atklāti pārvaldes dati” (turpmāk — “atklāti dati”) apzīmē ideju, ka visiem publiskajiem datiem jābūt ikvienam brīvi pieejamiem izmantošanai un atkārtotai izmantošanai, ja vien netiek piemēroti ierobežojumi, piemēram, aizsargājot personas datus, konfidencialitāti vai intelektuālā īpašuma tiesības. Publiskās pārvaldes iestādes apkopo un ģenerē lielu datu apjomu. Direktīvā par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu (turpmāk — “PSI”) dalībvalstis tiek aicinātas padarīt publisku informāciju pieejamu piekļuvei un atkārtotai izmantošanai atklātu datu veidā. INSPIRE direktīvā noteikta papildu prasība — koplietot telpisko datu kopas un pakalpojumus starp publiskās pārvaldes iestādēm bez ierobežojumiem vai praktiskiem šķēršļiem to atkārtotai izmantošanai. Šie dati jāpublisko ar pēc iespējas mazākiem ierobežojumiem un skaidrām lietošanas licencēm, lai būtu iespējams labāk izpētīt pārvaldes iestāžu lēmumu pieņemšanas procesus un praktiski īstenot pārredzamību. Atklātie dati sīkāk iztirzāti 4.3.4. punktā. 2. ieteikums Publiskot īpašumā esošos datus kā atklātus datus, ja uz tiem neattiecas īpaši ierobežojumi. Atklātā pirmkoda programmatūras tehnoloģiju un produktu izmantošana var palīdzēt samazināt izstrādes izmaksas, izvairīties no dalības ierobežošanas un ātri pielāgoties īpašām darbības vajadzībām, jo izstrādātāju kopienas, kuras atbalsta šīs tehnoloģijas un produktus, tos nepārtraukti pielāgo. Publiskās pārvaldes iestādēm ne tikai vajadzētu izmantot atklātā pirmkoda programmatūru, bet arī iespēju robežās atbalstīt atzītas izstrādātāju kopienas. Atklātais pirmkods ļauj īstenot EIF pamatprincipu — atkārtotu izmantojamību. 3. ieteikums Nodrošināt vienlīdzīgus apstākļus atklātā pirmkoda programmatūrai, kā arī aktīvi un godīgi izvērtēt iespējas lietot atklātā pirmkoda programmatūru, ņemot vērā šādu risinājumu izmantošanas kopējās izmaksas. Specifikācijas/standarta atklātības līmenim ir izšķiroša nozīme attiecībā uz to programmatūras komponentu atkārtotu izmantošanu, ar kuriem īsteno attiecīgo specifikāciju. Tas attiecas arī uz šādu komponentu izmantošanu jaunu Eiropas publisko pakalpojumu ieviešanā. Ja atklātības principu piemēro pilnā mērā: visām ieinteresētajām personām ir iespēja veicināt specifikāciju izstrādi, un daļa no lēmuma pieņemšanas procesa ir publiska pārskatīšana; specifikācija ir visiem pieejama pētīšanai; intelektuālā īpašuma tiesības, kas saistītas ar specifikāciju, licencē saskaņā ar FRAND noteikumiem tā, ka ir iespējama īstenošana gan ar īpašumtiesībām aizsargātā programmatūrā, gan atklātā pirmkoda programmatūrā, vēlams, bez atlīdzības. Tā kā šīs atklātās specifikācijas pozitīvi ietekmē sadarbspēju, to izmantošana tiek ieteikta daudzos politiskos paziņojumos un to iesaka izmantot Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanā. Atklāto specifikāciju pozitīvo ietekmi pierāda arī interneta ekosistēma. Tomēr publiskās pārvaldes iestādes var pieņemt lēmumu izmantot mazāk atklāto specifikāciju, ja atklāto specifikāciju nav vai tās neatbilst funkcionālajām vajadzībām. Katrā gadījumā specifikācijām ir jābūt labi izstrādātām un pietiekami atbalstītām tirgū, izņemot gadījumus, kad tās izmanto novatorisku risinājumu radīšanai. 4. ieteikums Dot priekšroku atklātām specifikācijām, pienācīgi izvērtējot funkcionālo vajadzību nodrošinājumu, izstrādes līmeni, tirgus atbalstu un inovāciju. Visbeidzot, atklātība dod iespējas arī iedzīvotājiem un uzņēmumiem iesaistīties jaunu pakalpojumu izstrādē, veicināt pakalpojumu uzlabošanu un sniegt atsauksmes par esošo publisko pakalpojumu kvalitāti. 2.43. pamatprincips. Pārredzamība Pārredzamība EIF kontekstā nozīmē:

I.spēju ielūkoties publiskās pārvaldes iestāžu pārvaldības vidē. Šī koncepcija ļauj citām publiskās pārvaldes iestādēm, iedzīvotājiem un uzņēmumiem izskatīt un izprast administratīvos noteikumus, procesus, datus, pakalpojumus un lēmumu pieņemšanas procesus; II.nodrošināt pieejamas saskarnes iekšējām informācijas sistēmām. Publiskās pārvaldes iestādes savu iekšējo procesu vajadzībām izmanto daudzas nereti neviendabīgas un nesavienojamas informācijas sistēmas. Sadarbspēja ir atkarīga no tā, vai tiek nodrošinātas pieejamas saskarnes šīm sistēmām un tajās esošajiem datiem. Turklāt sadarbspēja atvieglo sistēmu un datu atkārtotu izmantošanu un ļauj tos integrēt lielākās sistēmās; III.nodrošināt tiesības uz personas datu aizsardzību, ievērojot piemērojamo tiesisko regulējumu attiecībā uz iedzīvotāju personas datu lielo apjomu, kko glabā un pārvalda publiskās pārvaldes iestādes. 5. ieteikums Nodrošināt iekšēju redzamību un izveidot ārējas saskarnes Eiropas publiskajiem pakalpojumiem. 2.54. pamatprincips. Atkārtota izmantojamība Atkārtota izmantojamība nozīmē to, ka publiskās pārvaldes iestādes, kuras saskaras ar konkrētu problēmu, cenšas izmantot citu iestāžu paveikto, pārlūkojot visu pieejamo, izvērtējot tā lietderību vai atbilstību konkrētajai problēmai un attiecīgā gadījumā pieņemot lēmumu izmantot risinājumus, kas jau iepriekš ir sevi pierādījuši. Tas nozīmē, ka publiskās pārvaldes iestādēm jābūt gatavām koplietot ar citiem savus risinājumus, koncepcijas, satvarus, specifikācijas, rīkus un komponentus. Atkārtota izmantojamība attiecībā uz IT risinājumiem (piemēram, programmatūras komponentiem, lietojumprogrammu saskarnēm, standartiem), informāciju un datiem nodrošina sadarbspēju un uzlabo kvalitāti, jo paplašina to praktisko pielietojumu, kā arī ietaupa līdzekļus un laiku. Tieši tādēļ šis princips ļoti veicina digitālā vienotā tirgus attīstību ES. Daži ES standarti un specifikācijas pastāv arī DIF ietvaros, un tie būtu jāpiemēro daudz plašāk. Piemēram, INSPIRE direktīvā noteikti sadarbspējas standarti attiecībā uz adresēm, kadastriem, ceļiem un daudziem citiem datiem, kas ir svarīgi daudzām publiskās pārvaldes iestādēm. Šos esošos standartus un specifikācijas var izmantot un vajadzētu izmantot daudz plašāk arī ārpus tās jomas, kurai tie sākotnēji izstrādāti. Vairākas publiskās ES pārvaldes iestādes un valdības jau veicina IT risinājumu koplietošanu un atkārtotu izmantošanu, pieņemot jaunus darbības modeļus, veicinot atklātā pirmkoda programmatūras lietošanu svarīgākajos IKT pakalpojumos un veidojot digitālo pakalpojumu infrastruktūru. Ir vairāki svarīgi šķēršļi, kas ierobežo IT risinājumu koplietošanu un atkārtotu izmantošanu un kas pastāv tehniskajā, organizatoriskajā, tiesiskajā un saziņas līmenī. ISA2 koplietošanas un atkārtotas izmantošanas satvarā IT risinājumiem sniegti ieteikumi publiskās pārvaldes iestādēm, lai palīdzētu tām tikt galā ar šīm grūtībām un koplietot/atkārtoti izmantot kopīgus IT risinājumus. Koplietošanu un atkārtotu izmantošanu var efektīvi atbalstīt ar sadarbības platformu palīdzību. 6. ieteikums Īstenojot Eiropas publiskos pakalpojumus, atkārtoti izmantot un koplietot risinājumus un sadarboties kopīgu risinājumu izstrādē. 7. ieteikums Īstenojot Eiropas publiskos pakalpojumus, atkārtoti izmantot un koplietot informāciju un datus, ja vien uz tiem neattiecas īpaši privātuma vai konfidencialitātes ierobežojumi. 2.65. pamatprincips. Tehnoloģiskā neitralitāte un datu pārnesamība Veidojot Eiropas publiskos pakalpojumus, publiskās pārvaldes iestādēm jākoncentrējas uz funkcionālajām vajadzībām un iespējami ilgāk jāatliek lēmumi par tehnoloģijām, lai mazinātu tehnoloģisko atkarību, izvairītos no īpašu tehnoloģiju vai produktu uzspiešanas partneriem un spētu pielāgoties tehnoloģiju videi, kas strauji attīstās. Publiskās pārvaldes iestādēm jānodrošina piekļuve saviem publiskajiem pakalpojumiem un datiem un to atkārtota izmantošana neatkarīgi no specifiskām tehnoloģijām vai produktiem. 8. ieteikums Neuzspiest iedzīvotājiem, uzņēmumiem un citām pārvaldes iestādēm tādus tehnoloģiskos risinājumus, kas ir piesaistīti konkrētai tehnoloģijai vai neproporcionāli to patiesajām vajadzībām. Lai digitālais vienotais tirgus patiešām darbotos, datiem jābūt viegli pārnesamiem starp dažādām sistēmām, lai izvairītos no dalības ierobežošanas, un ir jāatbalsta brīva datu aprite. Šī prasība attiecas uz datu pārnesamību — spēju viegli pārvietot un atkārtoti izmantot datus starp dažādām lietojumprogrammām un sistēmām, kas kļūst vēl sarežģītāka pārrobežu scenārijos. 9. ieteikums Nodrošināt datu pārnesamību, proti, to, ka datus var viegli pārcelt starp sistēmām un lietojumprogrammām, tādējādi atbalstot Eiropas publisko pakalpojumu īstenošanu un attīstību bez nepamatotiem ierobežojumiem (ja tas ir juridiski iespējams). 2.76. pamatprincips. Uzsvars uz lietotāju Eiropas publisko pakalpojumu lietotājs var būt jebkura publiskās pārvaldes iestāde, iedzīvotājs vai uzņēmums, kurš piekļūst šiem pakalpojumiem un izmanto tos. Nosakot, kādi publiskie pakalpojumi būtu jāsniedz un kā tie būtu jāsniedz, jāizvērtē lietotāju vajadzības.

Tādēļ, cik vien tas iespējams, publisko pakalpojumu izstrāde un attīstīšana būtu jāveic, ņemot vērā lietotāju vajadzības un prasības, kā arī šādas vēlmes: pakalpojuma daudzkanālu sniegšanas pieeja, proti, alternatīvu pakalpojuma saņemšanas kanālu (fizisku un digitālu) pieejamība, ir svarīga publiskā pakalpojuma struktūras daļa, jo atkarībā no apstākļiem un vajadzībām lietotāji var dot priekšroku dažādiem kanāliem; lietotāju ērtībām jāizveido vienots kontaktpunkts, lai apslēptu iekšējo administratīvo sarežģītību un atvieglotu piekļuvi publiskajiem pakalpojumiem, piemēram, kad, sniedzot publisku pakalpojumu, jāsadarbojas vairākām struktūrām; izstrādājot jaunus publiskos pakalpojumus un uzlabojot esošos, sistemātiski un regulāri jāapkopo, jāizvērtē un jāizmanto lietotāju atsauksmes; ciktāl to atļauj spēkā esošie tiesību akti, lietotājiem jānodrošina iespēja sniegt datus tikai vienreiz, un pārvaldes iestādēm jāspēj izgūt un koplietot šos datus, lai apkalpotu lietotāju saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem; iestādēm jālūdz lietotājiem sniegt tikai to informāciju, kas ir absolūti nepieciešama, lai saņemtu attiecīgo publisko pakalpojumu. 10. ieteikums Sniegt Eiropas publiskos pakalpojumus, izmantojot vairākus kanālus, lai lietotāji varētu izvēlēties to kanālu, kurš vislabāk atbilst viņu vajadzībām. 11. ieteikums Izveidot vienotu kontaktpunktu, lai apslēptu iekšējo administratīvo sarežģītību un atvieglotu lietotājam piekļuvi Eiropas publiskajiem pakalpojumiem. 12. ieteikums Ieviest mehānismus lietotāju iesaistīšanai Eiropas publisko pakalpojumu analīzē, izveidē, novērtēšanā un turpmākā izstrādē. 13. ieteikums Ciktāl to atļauj spēkā esošie tiesību akti, lūgt Eiropas publisko pakalpojumu lietotājiem sniegt tikai nepieciešamo informāciju un tikai vienreiz. 2.87. pamatprincips. Iekļautība un piekļūstamība Iekļautība apzīmē ikviena cilvēka spēju pilnībā izmantot jaunāko tehnoloģiju sniegtās iespējas, lai piekļūtu Eiropas publiskajiem pakalpojumiem un lietotu tos, pārvarot sociālās un ekonomiskās atšķirības un atstumtību. Piekļūstamība nodrošina to, ka cilvēki ar invaliditāti, veci cilvēki un citas nelabvēlīgā situācijā esošu iedzīvotāju grupas var izmantot publiskos pakalpojumus tādā pašā līmenī, kādā tie ir pieejami citiem iedzīvotājiem. Iekļautībai un piekļūstamībai jākļūst par daļu no Eiropas publisko pakalpojumu attīstības cikla tādos aspektos kā projektēšana, informācijas saturs un pakalpojumu sniegšana. Tai būtu jāatbilst e-piekļūstamības specifikācijām, kuras plaši atzītas gan Eiropas, gan starptautiskā līmenī. Iekļautība un piekļūstamība parasti ir saistītas ar pakalpojumu daudzkanālu sniegšanu. Iespējams, ka tradicionālajai uz papīru balstītajai jeb klātienes pakalpojumu sniegšanai būs jāpastāv līdzās elektroniskai pakalpojumu sniegšanai. Iekļautību un piekļūstamību var uzlabot arī informācijas sistēmas spēja ļaut trešām personām rīkoties to iedzīvotāju uzdevumā, kuriem pastāvīgi vai īslaicīgi nav iespējams tieši izmantot publiskos pakalpojumus. 14. ieteikums Nodrošināt to, lai visi Eiropas publiskie pakalpojumi būtu pieejami visiem iedzīvotājiem, tostarp cilvēkiem ar invaliditāti, veciem cilvēkiem un citām nelabvēlīgā situācijā esošu iedzīvotāju grupām. Attiecībā uz digitālajiem publiskajiem pakalpojumiem publiskās pārvaldes iestādēm jāievēro e-piekļūstamības specifikācijas, kuras plaši atzīst gan Eiropas, gan starptautiskā līmenī. 2.98. pamatprincips. Drošība un privātums Iedzīvotājiem un uzņēmumiem jābūt pārliecinātiem par to, ka viņu mijiedarbība ar publiskās pārvaldes iestādēm notiek drošā un uzticamā vidē, kas pilnībā atbilst attiecīgajiem noteikumiem, piemēram, regulai un direktīvai par datu aizsardzību, kā arī regulai par elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumiem . Publiskās pārvaldes iestādēm jānodrošina iedzīvotāju privātums un iedzīvotāju un uzņēmumu sniegtās informācijas konfidencialitāte, autentiskums, integritāte un neatsaucamība. Drošība un privātums ir sīkāk iztirzāti 4.3.7. punktā. 15. ieteikums. Definēt kopīgu drošības un privātuma satvaru un ieviest procesus, kas publiskajos pakalpojumos ļautu nodrošināt drošu un uzticamu datu apmaiņu starp publiskās pārvaldes iestādēm un mijiedarbībā ar iedzīvotājiem un uzņēmumiem.

2.109. pamatprincips. Daudzvalodība Eiropas publiskos pakalpojumus potenciāli var izmantot ikviens jebkurā dalībvalstī. Plānojot Eiropas publiskos pakalpojumus, ir rūpīgi jāņem vērā daudzvalodība. Iedzīvotājiem visā Eiropā nereti rodas grūtības piekļūt digitālajiem publiskajiem pakalpojumiem vai tos lietot, ja šie pakalpojumi nav pieejami valodās, kurās tie runā. Ir jāatrod līdzsvars starp iedzīvotāju un uzņēmumu vēlmēm saņemt pakalpojumu savā valodā un dalībvalstu publiskās pārvaldes iestāžu spēju piedāvāt pakalpojumus visās ES oficiālajās valodās. Piemērots līdzsvars varētu būt tāds, ka Eiropas publiskie pakalpojumi ir pieejami paredzamo galalietotāju valodās, proti, lēmumu par valodu skaitu pieņem, pamatojoties uz lietotāju vajadzībām, piemēram, ņemot vērā, cik svarīgs ir pakalpojums attiecībā uz digitālā vienotā tirgus vai valsts politikas īstenošanu vai cik liela ir attiecīgā auditorija. Izstrādājot Eiropas publiskos pakalpojumus, daudzvalodība ir svarīgs aspekts ne tikai lietotāju saskarnes līmenī, bet visos līmeņos. Piemēram, izvēles, ko izdara attiecībā uz datu attēlojumu elektroniskā datubāzē, nedrīkst ierobežot tās spēju nodrošināt atbalstu dažādās valodās. Sadarbspējas daudzvalodības aspekts kļūst aktuāls arī tad, kad Eiropas publiskajiem pakalpojumiem ir vajadzīga datu apmaiņa starp informācijas sistēmām, pārsniedzot valodu robežas, jo ir jāsaglabā nodotās informācijas jēga. 16. ieteikums Veidojot Eiropas publisko pakalpojumu, lietot informācijas sistēmas un tehniskās arhitektūras, kurās ņemta vērā daudzvalodību. Pieņemt lēmumu par daudzvalodības atbalsta apjomu, pamatojoties uz paredzamo lietotāju vajadzībām. 2.1110. pamatprincips. Pārvaldes vienkāršošana Ja iespējams, publiskās pārvaldes iestādēm jāmēģina racionalizēt savi administratīvie procesi, uzlabojot tos vai atsakoties no tādiem procesiem, kuri nerada vērtību sabiedrībai. Pārvaldes vienkāršošana var palīdzēt uzņēmumiem un iedzīvotājiem samazināt administratīvo slogu attiecībā uz ES tiesību aktu ievērošanu vai valstu saistību izpildi. Arī publiskās pārvaldes iestādēm jāievieš Eiropas publiskie pakalpojumi, kas tiek atbalstīti ar elektroniskajiem līdzekļiem, tostarp mijiedarbībai ar citām publiskās pārvaldes iestādēm, iedzīvotājiem un uzņēmumiem. Publisko pakalpojumu digitalizācija jāveic saskaņā ar šādām koncepcijām: “digitāls pēc noklusējuma”, lai piekļūšanai Eiropas publiskam pakalpojumam un tā lietošanai visos iespējamos gadījumos būtu pieejams vismaz viens digitālais kanāls; “vispirms digitāls”, kas nozīmē, ka prioritāte ir publisko pakalpojumu lietošana pa digitālajiem kanāliem, vienlaikus piemērojot daudzkanālu pakalpojuma sniegšanas koncepciju un “atvērto durvju” politiku, proti, fiziskie un digitālie kanāli pastāv paralēli. 17. ieteikums Vienkāršot procesus un, kad vien iespējams, Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanai lietot digitālos kanālus , lai ātri un kvalitatīvi reaģētu uz lietotāju pieprasījumiem un samazinātu administratīvo slogu publiskās pārvaldes iestādēm, uzņēmumiem un iedzīvotājiem. 2.1211. pamatprincips. Informācijas saglabāšana Tiesību aktos ir noteikta prasība, ka lēmumi un dati tiek saglabāti un tiem var piekļūt noteiktu laiku. Tas nozīmē, ka ieraksti un informācija elektroniskā formā, kuru glabā publiskās pārvaldes iestādes ar mērķi dokumentēt procedūras un lēmumus, jāglabā un attiecīgajos gadījumos jāpārnes uz jauniem datu nesējiem, kad vecie nesēji ir novecojuši. Mērķis ir nodrošināt to, ka saglabājas ierakstu un citu informācijas veidu salasāmība, ticamība un veselums un tie ir piekļūstami tik ilgi, cik vajadzīgs, ņemot vērā drošības un privātuma prasības. Lai nodrošinātu elektronisko ierakstu un cita veida informācijas ilgtermiņa saglabāšanu, jāizvēlas tādi formāti, kas nodrošina ilgtermiņa piekļūstamību, tostarp ar ierakstiem saistīto elektronisko parakstu un zīmogu saglabāšanu. Šajā ziņā kvalificētu saglabāšanas pakalpojumu izmantošana saskaņā ar Regulu (ES) 910/2014 var nodrošināt informācijas ilgtermiņa saglabāšanu. Attiecībā uz informācijas avotiem, kas pieder publiskās pārvaldes iestādēm un ko tās pārvalda, saglabāšana ir valsts līmeņa jautājums. Tādas informācijas saglabāšana, kas nav tikai valsts informācija, kļūst par Eiropas līmeņa jautājumu. Šādos gadījumos attiecīgajām dalībvalstīm jāpiemēro atbilstoša “saglabāšanas politika”, lai risinātu jebkādas grūtības, kas rodas, ja attiecīgā informācija tiek izmantota citās jurisdikcijās. 18. ieteikums Formulēt ilgtermiņa saglabāšanas politiku ar Eiropas publiskajiem pakalpojumiem saistītajai informācijai un jo īpaši informācijai, ar kuru notiek pārrobežu apmaiņa. 2.1312. pamatprincips. Efektivitātes un rezultativitātes novērtēšana Ir daudzi veidi, kā noteikt sadarbspējīgu Eiropas publisko pakalpojumu vērtību, ieskaitot tādus apsvērumus kā ienākums no ieguldījumiem, īpašuma kopējās izmaksas, elastības un piemērošanās spējas līmenis, administratīvā sloga samazinājums, efektivitātes pieaugums, riska samazinājums, pārredzamība, vienkāršošana, uzlabotas darba metodes un lietotāju apmierinātība.

Lai nodrošinātu Eiropas publisko pakalpojumu efektivitāti un rezultativitāti, jāizvērtē dažādi tehnoloģiskie risinājumi. 19. ieteikums Izvērtēt dažādu sadarbspējas risinājumu un tehnoloģisko iespēju efektivitāti un rezultativitāti, ņemot vērā lietotāju vajadzības, proporcionalitāti un līdzsvaru starp izmaksām un ieguvumiem. 3Sadarbspējas līmeņi Šajā nodaļā aprakstīts sadarbspējas modelis, kuru var piemērot visiem digitālajiem publiskajiem pakalpojumiem un kuru var uzskatīt par paradigmas “sadarbspējīgs pēc noklusējuma” neatņemamu elementu. Tas ietver: četrus sadarbspējas līmeņus: tiesisko, organizatorisko, semantisko un tehnisko; visus četrus līmeņus caurvij “integrēto publisko pakalpojumu pārvaldība”; fona līmenis ir “sadarbspējas pārvaldība”. Tālāk attēlots šis modelis: 3.1Sadarbspējas pārvaldība Sadarbspējas pārvaldība apzīmē lēmumus par sadarbspējas satvariem, institucionālo kārtību, organizatorisko struktūru, uzdevumiem un pienākumiem, politiku, nolīgumiem un citiem aspektiem, kas saistīti ar sadarbspējas nodrošināšanu un uzraudzību valstu un ES līmenī. Eiropas sadarbspējas satvars, Sadarbspējas rīcības plāns (šā paziņojuma 1. pielikums) un Eiropas sadarbspējas arhitektūra (EIRA) ir svarīgi sadarbspējas pārvaldības elementi ES līmenī. INSPIRE direktīva ir svarīgs piemērs, kas atspoguļo konkrētas jomas sadarbspējas satvaru, tostarp tiesisko sadarbspēju, koordinācijas struktūras un tehniskos sadarbspējas mehānismus. Eiropas publiskie pakalpojumi darbojas kompleksā un mainīgā vidē. Starpnozaru un/vai pārrobežu sadarbspējas pasākumiem ir nepieciešams politiskais atbalsts, lai veicinātu sadarbību starp publiskās pārvaldes iestādēm. Lai sadarbība būtu efektīva, visām ieinteresētajām personām ir jābūt vienādam redzējumam, ir jāvienojas par mērķiem un termiņiem, kā arī jāsaskaņo prioritātes. Sadarbspēja starp publiskās pārvaldes iestādēm dažādos pārvaldes līmeņos izdosies vienīgi tad, ja attiecīgos sadarbspējas pasākumus uzskatīs par prioritāriem un piešķirs tiem nepieciešamos resursus. Vēl viens šķērslis sadarbspējas politikas īstenošanai ir nepieciešamo prasmju trūkums vietējā līmenī. Dalībvalstīm jāiekļauj sadarbspējas prasmes savās sadarbspējas stratēģijās, atzīstot, ka sadarbspēja ir daudzdimensiju jautājums, kura risināšanai nepieciešama izpratne un prasmes tiesiskajos, organizatoriskajos, semantiskajos un tehniskajos jautājumos. Kāda konkrēta Eiropas publiskā pakalpojuma īstenošana un sniegšana bieži vien ir atkarīga no komponentiem, kuri ir kopīgi daudziem Eiropas publiskajiem pakalpojumiem. Arī to komponentu ilgtspējība, par kuriem noslēgtie sadarbspējas nolīgumi neietilpst attiecīgā Eiropas publiskā pakalpojuma darbības jomā, būtu jānodrošina ilgākā laika posmā. Tas ir ārkārtīgi svarīgi, jo sadarbspēja ir jānodrošina ilgtspējīgā veidā, nevis kā vienreizējs mērķis vai projekts. Tā kā kopīgie komponenti un nolīgumi par sadarbspēju ir publiskās pārvaldes iestāžu dažādos līmeņos (pašvaldības, reģiona, valsts, ES) veiktā darba rezultāts, šā darba koordinācija un uzraudzība jārisina ar visaptverošu pieeju. Visaptverošu pieeju attiecībā uz sadarbspēju iespējams īstenot ar sadarbspējas pārvaldību, kas apvieno visus šādai pieejai nepieciešamos instrumentus. 20. ieteikums Nodrošināt sadarbspējas pasākumu visaptverošu pārvaldību visos pārvaldes līmeņos un sektoros. Veiksmīgai pārvaldībai ārkārtīgi svarīga ir koordinācija, komunikācija un uzraudzība. Eiropas Komisija ar programmas ISA2 starpniecību atbalsta Valsts sadarbspējas satvaru novērošanas centru (NIFO). Novērošanas centra galvenais uzdevums ir sniegt informāciju par NIF un ar tām saistītajām sadarbspējas un digitālajām stratēģijām/politiku, lai palīdzētu publiskās pārvaldes iestādēm koplietot un atkārtoti izmantot pieredzi un atbalstīt EIF “transponēšanu” valstu līmenī. NIF var būt viens vai vairāki dokumenti, kuros definēti satvari, politika, stratēģijas, pamatnostādnes un rīcības plāni attiecībā uz sadarbspēju dalībvalstī.

3.1.1Standartu un specifikāciju apzināšana un atlasīšana Standarti un specifikācijas ir sadarbspējas stūrakmeņi. To pareizai pārvaldībai ir seši posmi: potenciālo standartu un specifikāciju apzināšana, pamatojoties uz konkrētām vajadzībām un prasībām; potenciālo standartu un specifikāciju novērtēšana, izmantojot standartizētas, pārredzamas, godīgas un nediskriminējošas metodes; standartu un specifikāciju īstenošana saskaņā ar plāniem un praktiskajām pamatnostādnēm; uzraudzība attiecībā uz atbilstību standartiem un specifikācijām; pārmaiņu pārvaldība ar piemērotām procedūrām; standartu un specifikāciju dokumentēšana atklātos katalogos, izmantojot standartizētus aprakstus. 21. ieteikums Ieviest procesus atbilstošu standartu un specifikāciju atlasei, novērtēšanai, īstenošanas uzraudzībai, atbilstības pārbaudēm un sadarbspējas testēšanai. 22. ieteikums Izmantot strukturētu, pārredzamu, objektīvu un kopīgu pieeju standartu un specifikāciju novērtēšanai un atlasei. Ņemt vērā attiecīgos ES ieteikumus un censties pielāgot pieeju citu dalībvalstu pieredzei. 23. ieteikums Veicot iepirkumus un izstrādājot IKT risinājumus, meklēt informāciju atbilstošos standartu, specifikāciju un pamatnostādņu katalogos valsts un ES līmenī saskaņā ar savu NIF un attiecīgajiem DIF. Standartus un specifikācijas var veidot saskaņā ar EIRA un kataloģizēt Eiropas sadarbspējas kartogrāfijā (EIC). Dažkārt publiskās pārvaldes iestādes var konstatēt, ka kādām konkrētām vajadzībām kādā konkrētā jomā nav pieejami piemēroti standarti/specifikācijas. Aktīva līdzdalība standartizācijas procesā mazina problēmas ar kavēšanos, uzlabo standartu un specifikāciju pielāgošanu publiskā sektora vajadzībām un var palīdzēt valdībām iet kopsolī ar tehnoloģiju jauninājumiem. 24. ieteikums Aktīvi piedalīties standartizācijas darbā attiecībā uz savām vajadzībām, lai nodrošinātu šo vajadzību apmierināšanu. 3.2Integrēto publisko pakalpojumu pārvaldība Sniedzot Eiropas publiskos pakalpojumus, nereti nākas sadarboties dažādām publiskās pārvaldes iestādēm, lai nodrošinātu galalietotāju vajadzības un publiskos pakalpojumus sniegtu integrētā veidā. Kad iesaistītas vairākas organizācijas, iestādēm ir nepieciešama koordinēšana un pārvaldīšana ar tiesībām plānot, īstenot un sniegt Eiropas publiskos pakalpojumus. Pakalpojumi ir jāpārvalda, lai nodrošinātu: integrēšanu, vienotu īstenošanu, pakalpojumu un datu atkārtotu izmantošanu, kā arī jaunu pakalpojumu un “pamatelementu” izstrādi. Vairāk informācijas par “integrēto publisko pakalpojumu sniegšanu” skatīt 4.3.1. punktā. Runājot par pārvaldības aspektu, pamatelementam būtu jāietver visi līmeņi: tiesiskais, organizatoriskais, semantiskais un tehniskais. Sadarbspējas nodrošināšana, sagatavojot tiesību instrumentus, organizāciju darbības procesus, informācijas apmaiņas sistēmas, pakalpojumus un komponentus, kas atbalsta Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanu, ir nepārtraukts darbs, jo sadarbspēju regulāri traucē vides pārmaiņas, proti, izmaiņas tiesību aktos, uzņēmumu vai iedzīvotāju vajadzībās, publiskās pārvaldes iestāžu organizācijā un biznesa procesos, kā arī parādoties jaunām tehnoloģijām. Cita starpā sadarbspējas nodrošināšanai nepieciešamas organizatoriskās struktūras, uzdevumi un pienākumi publisko pakalpojumu sniegšanai un darbības nodrošināšanai, pakalpojuma līmeņa līgumi, sadarbspējas nolīgumu noslēgšana un pārvaldīšana, pārmaiņu pārvaldības procedūras un plāni attiecībā uz darbības nepārtrauktību un datu kvalitāti. Integrēto publisko pakalpojumu pārvaldībai jāietver vismaz šādi elementi: organizatorisko struktūru, uzdevumu un pienākumu definēšana, kā arī ieinteresēto personu lēmumu pieņemšanas procesa definēšana; prasību noteikšana attiecībā uz:

osadarbspējas aspektiem, tostarp atkārtoti izmantojamo pamatelementu — tai skaitā informācijas avotu (bāzes reģistru, atklāto datu portālu u. c.) un citu savstarpēji savienoto pakalpojumu — kvalitāti, mērogojamību un piekļūstamību; oārējo informāciju/pakalpojumiem, kas iekļauti skaidros pakalpojuma līmeņa līgumos (tostarp attiecībā uz sadarbspēju); pārmaiņu pārvaldības plāns, lai definētu procedūras un procesus, kas nepieciešami, lai pārvaldītu un kontrolētu pārmaiņas; darbības nepārtrauktību/negadījumu plāns, lai nodrošinātu to, ka digitālie publiskie pakalpojumi un to pamatelementi turpina darboties dažādās situācijās, piemēram, kiberuzbrukumu vai pamatelementu atteices gadījumos. 25. ieteikums Ieviest nepieciešamo pārvaldības struktūru, lai, pārvaldot un sniedzot integrētos publiskos pakalpojumus, nodrošinātu ilgtermiņa sadarbspēju un koordinēšanu. 3.2.1Nolīgumi par sadarbspēju Organizācijām, kuras ir iesaistītas Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanā, jāpanāk oficiālas vienošanās par sadarbību, noslēdzot nolīgumus par sadarbspēju. Šo nolīgumu noslēgšana un pārvaldīšana ir viena no publisko pakalpojumu pārvaldības funkcijām. Nolīgumiem jābūt pietiekami detalizētiem, lai sasniegtu mērķi, t. i., sniegt Eiropas publiskos pakalpojumus, vienlaikus paredzot katrai organizācijai pēc iespējas plašāku iekšējo un ārējo autonomiju. Semantiskajā un tehniskajā līmenī, bet dažos gadījumos arī organizatoriskajā līmenī, nolīgumos par sadarbspēju parasti ietver arī standartus un specifikācijas. Tiesiskajā līmenī nolīgumi par sadarbspēju tiek padarīti konkrēti un saistoši ar tiesību aktu palīdzību ES un/vai valstu līmenī, vai arī uz divpusēju un daudzpusēju nolīgumu pamata. Nolīgumus par sadarbspēju var papildināt ar cita veida nolīgumiem, kuros risināti ar darbību saistīti jautājumi. Piemēram, saprašanās memorandi (SM), pakalpojumu līmeņa līgumi (SLA), atbalsta/eskalācijas procedūras un kontaktinformācija, vajadzības gadījumā atsaucoties uz pamata nolīgumiem semantiskajā un tehniskajā līmenī. Tā kā Eiropas publisko pakalpojumu sniegšana ir kolektīva darba rezultāts ar citām pusēm, kuras rada vai lieto pakalpojuma daļas, nolīgumos par sadarbspēju ir būtiski iekļaut atbilstošus pārmaiņu pārvaldības procesus, lai nodrošinātu citām publiskās pārvaldes iestādēm, uzņēmumiem un iedzīvotājiem sniegtā pakalpojuma precizitāti, uzticamību, nepārtrauktību un attīstību. 26. ieteikums Noslēgt nolīgumus par sadarbspēju visos līmeņos, papildinot tos ar darbības nolīgumiem un pārmaiņu pārvaldības procedūrām. 3.3Tiesiskā sadarbspēja Katra publiskās pārvaldes iestāde, kas dod ieguldījumu Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanā, darbojas savas valsts tiesiskā regulējuma robežās. Tiesiskā sadarbspēja nozīmē to, ka organizācijas, kuras darbojas saskaņā ar atšķirīgu tiesisko regulējumu, politiku un stratēģijām, spēj sadarboties. Lai to panāktu, iespējams, jāpieņem tiesību akti, kuri nebloķē Eiropas publisko pakalpojumu izveidošanu dalībvalstīs un starp tām, un skaidri nolīgumi par to, kā risināt atšķirības dažādu valstu tiesību aktos, tostarp, paredzot iespēju izdot jaunus tiesību aktus. Pirmais solis ceļā uz tiesisko sadarbspēju ir “sadarbspējas pārbaudes”, pārskatot esošos tiesību aktus, lai apzinātu sadarbspējas šķēršļus: nozares vai ģeogrāfiski ierobežojumi attiecībā uz datu lietošanu un glabāšanu, atšķirīgi vai neskaidri licencēšanas modeļi, pārmērīgi ierobežojoši pienākumi izmantot konkrētas digitālās tehnoloģijas vai pakalpojumu sniegšanas režīmus, pretrunīgas prasības attiecībā uz vienādiem vai līdzīgiem darbības procesiem, novecojušas drošības un datu aizsardzības vajadzības u. c. Saskaņotība starp tiesību aktiem, ņemot vērā sadarbspējas nodrošināšanu, jānovērtē gan pirms to pieņemšanas, gan arī veiktspējas novērtēšanas procesā, tiklīdz sākta minēto tiesību aktu piemērošana. Paturot prātā to, ka Eiropas publiskos pakalpojumus viennozīmīgi paredzēts sniegt, cita starpā, pa digitāliem kanāliem, likumdošanas procesā pēc iespējas agrāk jāsāk domāt par iespējamajām IKT. Jo īpaši — ierosinātajiem tiesību aktiem jāveic “digitālā pārbaude”: lai nodrošinātu to, ka tiesību akti atbilst ne tikai fiziskajai, bet arī digitālajai pasaulei (piemēram, internetam); lai apzinātu jebkādus šķēršļus digitālajai datu apmaiņai; lai apzinātu un novērtētu pakalpojuma IKT ietekmi uz ieinteresētajām personām.

Tas veicinās sadarbspēju starp publiskajiem pakalpojumiem arī zemākajos līmeņos (semantiskajā un tehniskajā) un palielinās esošo IKT risinājumu atkārtotas izmantošanas potenciālu, tādējādi samazinot izmaksas un īstenošanas laiku. Tiesiskā vērtība jebkurai informācijas apmaiņai starp dalībvalstīm jāuztur arī pāri robežām, ievērojot datu aizsardzības tiesību aktus gan izcelsmes, gan mērķa valstī. Šīs prasības īstenošanai var būt nepieciešami papildu nolīgumi, lai ņemtu vērā iespējamās atšķirības piemērojamo tiesību aktu īstenošanā. 27. ieteikums Nodrošināt to, ka tiesību aktiem tiek veiktas “sadarbspējas pārbaudes”, lai apzinātu jebkādus šķēršļus sadarbspējai. Izstrādājot tiesību aktus, ar kuriem izveido Eiropas publiskos pakalpojumus, mēģināt tos saskaņot ar attiecīgajiem tiesību aktiem, veikt “digitālo pārbaudi” un ņemt vērā datu aizsardzības prasības. 3.4Organizatoriskā sadarbspēja Šis sadarbspējas līmenis apzīmē veidu, kādā publiskās pārvaldes iestādes pielāgo savus darbības procesus, pienākumus un vēlmes, lai sasniegtu kopīgi noteiktos un savstarpēji izdevīgos mērķus. Praksē organizatoriskā sadarbspēja nozīmē darbības procesu dokumentēšanu un integrēšanu vai pielāgošanu un apmaiņu ar attiecīgo informāciju. Organizatoriskās sadarbspējas mērķis ir arī apmierināt lietotāju kopienas prasības, padarot pakalpojumus pieejamus, viegli identificējamus, piekļūstamus un orientētus uz lietotāju. 3.4.1Darbības procesu pielāgošana Lai dažādas administratīvās struktūras varētu efektīvi un rezultatīvi sadarboties Eiropas publisko pakalpojumu nodrošināšanā, tām var būt savstarpēji jāpielāgo esošie darbības procesi vai pat jādefinē un jāveido jauni. Pielāgot darbības procesus nozīmē tos dokumentēt saskaņotā veidā un ar kopīgi pieņemtām modelēšanas metodēm, tostarp, apmainoties ar saistīto informāciju, lai visas publiskās pārvaldes iestādes, kas piedalās Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanā, varētu izprast vispārējo (savienoto) darbības procesu un savu lomu tajā. 28. ieteikums Dokumentēt savus darbības procesus, izmantojot vispārpieņemtas modelēšanas metodes, un vienoties par to, kā šie procesi jāpielāgo, lai sniegtu Eiropas publisko pakalpojumu. 3.4.2Organizatoriskās attiecības Orientācija uz pakalpojumu, kas ir publisko pakalpojumu konceptuālā modeļa pamatā, nozīmē to, ka attiecībām starp pakalpojumu sniedzējiem un pakalpojumu lietotājiem ir jābūt skaidri definētām. Lai to panāktu, jāatrod instrumenti savstarpējās palīdzības, kopīgas rīcības un savstarpēji saistīto darbības procesu formalizēšanai, piemēram, SM un SLA starp iesaistītajām publiskās pārvaldes iestādēm. Attiecībā uz pārrobežu pasākumiem vēlams nodrošināt, lai tie būtu daudzpusēji vai globāli Eiropas nolīgumi. 29. ieteikums Precizēt un formalizēt organizatoriskās attiecības Eiropas publisko pakalpojumu izveidošanai un sniegšanai. 3.5Semantiskā sadarbspēja Semantiskā sadarbspēja nodrošina to, ka visās datu un informācijas apmaiņas procedūrās starp pusēm tiek saglabāts precīzs formāts un nozīme, citiem vārdiem sakot “tas, kas tiek nosūtīts, tiek arī uztverts”. EIF satvarā semantiskā sadarbspēja aptver gan semantiskos, gan sintaktiskos aspektus: semantiskais aspekts attiecas uz datu elementu nozīmi un attiecībām starp tiem. Tas ietver vārdnīcu un shēmu izstrādāšanu, lai aprakstītu datu apmaiņu, un nodrošina to, ka datu elementus uztver vienādi visas saziņā iesaistītās puses; sintaktiskais aspekts attiecas uz apmaiņai paredzētās informācijas precīza formāta aprakstīšanu gramatikas un formāta izteiksmē. Semantiskās sadarbspējas uzlabošanas sākumpunkts ir izpratne, ka dati un informācija ir vērtīgs publiskais aktīvs. 30. ieteikums Uztvert datus un informāciju kā vērtīgu publisko aktīvu, kuru nepieciešams atbilstoši ģenerēt, apkopot, pārvaldīt, koplietot, aizsargāt un saglabāt. Informācijas pārvaldības stratēģija ir jāizstrādā un jākoordinē visaugstākajā iespējamā līmenī (korporatīvajā vai uzņēmuma), lai nepieļautu sadrumstalotību un noteiktu prioritātes.

Piemēram, nolīgumi par atsauces datiem dažādu taksonomiju, kontrolētu vārdnīcu, tēzauru, kodu sarakstu un atkārtoti izmantojamu datu struktūru/modeļu veidā ir semantiskās sadarbspējas nodrošināšanas pamatnosacījums. Tādas pieejas kā ap datiem strukturēts dizains kopā ar saistīto datu tehnoloģijām ir inovatīvi veidi, kā būtiski uzlabot semantisko sadarbspēju. 31. ieteikums Ieviest informācijas pārvaldības stratēģiju visaugstākajā iespējamā līmenī, lai nepieļautu sadrumstalotību un dublēšanu. Metadatu, pamatdatu un atsauces datu pārvaldībai jābūt prioritārai. Līdzīgi kā tehniskie standarti jau desmitiem gadu ir veicinājuši tehnisko sadarbspēju (piemēram, tīklu savienojamību), stingri, saskaņoti un vispārīgi piemērojami standarti un specifikācijas informācijas jomā ir nepieciešami, lai nodrošinātu jēgpilnu informācijas apmaiņu starp Eiropas publiskajām organizācijām. Ņemot vērā dalībvalstu valodas, kultūras, tiesiskās un administratīvās vides atšķirības, šis sadarbspējas līmenis rada ievērojamas grūtības. Tomēr, ja standartizācijas darbības briedumu nesasniedz semantiskās sadarbspējas līmenī, ir grūti nodrošināt netraucētu informācijas apmaiņu, brīvu datu apriti un datu pārnesamību starp dalībvalstīm, lai stiprinātu ES digitālo vienoto tirgu. 32. ieteikums Atbalstīt nozaru un starpnozaru kopienu izveidi ar mērķi veidot atklātas informācijas specifikācijas un iedrošināt attiecīgās kopienas dalīties ar saviem rezultātiem valstu un Eiropas platformās. 3.6Tehniskā sadarbspēja Tā attiecas uz lietojumprogrammām un infrastruktūru, kas savieno sistēmas un pakalpojumus. Tehniskā sadarbspēja aptver tādus aspektus kā saskarnes specifikācijas, savienojuma pakalpojumi, datu integrācijas pakalpojumi, datu pasniegšana un apmaiņa, kā arī droši sakaru protokoli. Būtisks šķērslis sadarbspējai ir mantotās sistēmas. Vēsturiski lietojumprogrammas un informācijas sistēmas publiskās pārvaldes iestādēs tika izstrādātas “no apakšas uz augšu”, mēģinot atrisināt konkrētajai nozarei raksturīgas, lokālas problēmas. Rezultātā veidojās sadrumstalotas IKT “salas”, kurām ir grūti savstarpēji sadarboties. Publiskās pārvaldes iestāžu izmēra un IKT risinājumu sadrumstalotības dēļ mantoto sistēmu daudzveidība rada papildu šķērsli sadarbspējai tehniskajā līmenī. Tehniskā sadarbspēja jānodrošina pēc iespējas lielākā mērā, izmantojot oficiālas tehniskās specifikācijas. 33. ieteikums Veidojot Eiropas publiskos pakalpojumus, ja iespējams, lietot atklātas specifikācijas, lai nodrošinātu tehnisko sadarbspēju. 4Integrēto publisko pakalpojumu sniegšanas konceptuālais modelis 4.1Ievads Šajā nodaļā izklāstīts integrēto publisko pakalpojumu konceptuāls modelis attiecībā uz to plānošanu, izstrādi, darbību un uzturēšanu dalībvalstīs. Tas ir piemērots visiem valdības līmeņiem no vietējā līdz ES līmenim. Šis modelis ir modulārs, un to veido brīvi savienoti pakalpojumu komponenti, kas savstarpēji saistīti kopīgā infrastruktūrā. 34. ieteikums Izmantot Eiropas publisko pakalpojumu konceptuālo modeli, lai izstrādātu jaunus pakalpojumus vai pārveidotu esošos un pēc iespējas atkārtoti izmantotu esošo pakalpojumu un datu komponentus. Publiskās pārvaldes iestādēm jāapzina, jāpārrunā un jāvienojas par kopīgu pieeju pakalpojumu komponentu savstarpējai savienošanai. Tas jāveic dažādos valsts pārvaldes līmeņos atbilstoši katras valsts organizatoriskajai struktūrai. Piekļuves robežas pakalpojumiem un informācijai jānosaka, izmantojot saskarnes un piemērojot piekļuves nosacījumus. 35. ieteikums Veidojot un uzturot Eiropas publiskos pakalpojumus, jāvienojas par kopīgu shēmu, lai savstarpēji savienotu brīvi saistītos pakalpojumu komponentus, kā arī izveidotu un uzturētu nepieciešamo infrastruktūru. Šim mērķim ir labi zināmi un plaši izmantoti tehniski risinājumi, piemēram, tīmekļa pakalpojumi, bet to īstenošanai ES līmenī ir vajadzīgi publiskās pārvaldes iestāžu saskaņoti centieni, tostarp jāizstrādā kopīgi vai saderīgi modeļi, standarti un nolīgumi par kopīgu infrastruktūru. 4.2Modeļa pārskats Konceptuālais modelis atbalsta koncepciju “integrēti sadarbspējīgs”. Tas nozīmē, ka, lai Eiropas publiskie pakalpojumi būtu sadarbspējīgi, tie jāizstrādā saskaņā ar ierosināto modeli un paturot prātā zināmas sadarbspējas un atkārtotas izmantojamības prasības. Modelis atbalsta atkārtotu izmantojamību kā sadarbspējas veicinātāju, atzīstot, ka Eiropas publiskajiem pakalpojumiem būtu atkārtoti jālieto jau esošā informācija un pakalpojumi, un tie var būt pieejami no dažādiem avotiem publiskās pārvaldes iestāžu organizatoriskajā struktūrā un ārpus tās. Informācijai un pakalpojumiem jābūt atgūstamiem un piekļūstamiem sadarbspējīgos formātos. Tālāk attēloti konceptuālā modeļa pamatelementi.





Modeļa struktūru veido: “integrēta pakalpojumu sniegšana”, pamatojoties uz “koordinācijas funkciju”, lai samazinātu sarežģītību galalietotājam; “atvērto durvju” pakalpojumu sniegšanas politika, lai nodrošinātu alternatīvas pakalpojuma sniegšanas iespējas un kanālus, vienlaicīgi nodrošinot digitālo kanālu pieejamību (digitāls pēc noklusējuma); datu un pakalpojumu atkārtota izmantošana, lai samazinātu izmaksas un uzlabotu gan pakalpojuma kvalitāti, gan sadarbspēju; katalogi, kuros aprakstīti atkārtoti izmantojami pakalpojumi un citi aktīvi, lai atvieglotu to atrašanu un lietošanu; integrēto publisko pakalpojumu pārvaldība; drošība un privātums. 4.3Pamatkomponenti 4.3.1Koordinācijas funkcija Koordinācijas funkcija nodrošina to, ka tiek apzinātas vajadzības un pieprasīti vai organizēti attiecīgie pakalpojumi, lai sniegtu Eiropas publisko pakalpojumu. Šai funkcijai jāizvēlas piemēroti avoti un pakalpojumi, kā arī jāintegrē tie. Koordinēšana var būt automatizēta vai manuāla. Turpmāk minētie procesa posmi ir “integrēto publisko pakalpojumu sniegšanas” daļas, kas tiek īstenotas ar koordinēšanas funkciju: I.vajadzību apzināšana: uz to mudina iedzīvotāji vai uzņēmumi, pieprasot publisko pakalpojumu; II.plānošana: ietver nepieciešamo pakalpojumu un informācijas avotu apzināšanu, izmantojot pieejamos katalogus un apkopojot tos vienā procesā, ņemot vērā konkrētas lietotāju vajadzības (piemēram, personalizēšanu); III.izpilde: ietver informācijas apkopošanu un apmaiņu, piemērojot darbības noteikumus (ko pieprasa attiecīgie tiesību akti un politika), lai piešķirtu vai liegtu piekļuvi pakalpojumam un tad sniegtu pieprasīto pakalpojumu iedzīvotājiem vai uzņēmumiem; IV.izvērtēšana: pēc pakalpojuma sniegšanas tiek apkopotas un izvērtētas lietotāju atsauksmes. 4.3.2Iekšējie informācijas avoti un pakalpojumi Publiskās pārvaldes iestādes veido un dara pieejamus ļoti daudzus pakalpojumus, vienlaicīgi uzturot un pārvaldot lielu skaitu dažādu informācijas avotu. Šie informācijas avoti nereti nav zināmi ārpus attiecīgās pārvaldes iestādes (un dažkārt pat iestādes robežās). Rezultātā darbs tiek veikts atkārtoti, bet pieejamie resursi un risinājumi netiek izmantoti pilnvērtīgi. Informācijas avotus (bāzes reģistrus, atklāto datu portālus un citus autoritatīvos informācijas avotus) un pakalpojumus, kas ir pieejami ne tikai administratīvajā sistēmā, bet arī ārējā vidē, var izmantot kā pamatelementus, lai izveidotu integrētos publiskos pakalpojumus. Pamatelementiem (informācijas avotiem un pakalpojumiem) jāpadara savi dati vai funkcionalitāte pieejama, izmantojot uz pakalpojumu vērstas pieejas.

36. ieteikums Izstrādāt atkārtoti izmantojamu pakalpojumu un informācijas avotu kopīgu infrastruktūru, kuru var izmantot visas publiskās pārvaldes iestādes. Publiskās pārvaldes iestādēm jāveicina politikas pakalpojumu un informācijas avotu koplietošana trīs galvenajos veidos: I.atkārtota izmantošana: izstrādājot jaunus pakalpojumus vai uzlabojot esošos, pirmkārt, jāizpēta, vai ir iespējams atkārtoti izmantot esošos pakalpojumus un informācijas avotus; II.publiskošana: izstrādājot jaunus pakalpojumus un informācijas avotus vai uzlabojot esošos, atkārtoti izmantojami pakalpojumi un informācijas avoti jādara pieejami citiem atkārtotai izmantošanai; III.apkopošana: kad apzināti piemēroti pakalpojumi un informācijas avoti, tie jāapkopo, veidojot integrētu pakalpojumu sniegšanas procesu. Pamatelementiem jābūt viegli kombinējamiem (“integrēti sadarbspējīgiem”), lai tos varētu savienot dažādās vidēs, veicot tikai minimālus pielāgojumus. Šī apkopošana attiecas uz informāciju, pakalpojumiem un citiem sadarbspējas risinājumiem (piemēram, programmatūru). Atkārtoti izmantojamu pamatelementu pieeja ir piemērota, kartējot risinājumus atbilstoši atsauces arhitektūras konceptuālajiem pamatelementiem, kas ļauj apzināt atkārtoti izmantojamos komponentus — tas veicina arī racionalizāciju. Šādas kartēšanas rezultāts ir risinājumu kartogrāfija, kas ietver atkārtoti izmantojamus pamatelementus, kalpojot kopīgajām darbības vajadzībām un sadarbspējas nodrošināšanai. Precīzāk, lai neveiktu dubultu darbu, ietaupītu izmaksas un neradītu jaunas sadarbspējas problēmas, vienlaikus uzlabojot piedāvāto pakalpojumu kvalitāti, konceptuālajā modelī paredzēti divi atkārtotas izmantošanas veidi: pakalpojumu atkārtota izmantošana: dažāda veida pakalpojumus iespējams izmantot atkārtoti. Piemēri: publiskie pamatpakalpojumi, piemēram, dzimšanas apliecību izdošana, un koplietojamie pakalpojumi, piemēram, elektroniskā identifikācija un elektroniskais paraksts. Koplietojamos pakalpojumus var sniegt publiskais sektors, privātais sektors vai publiskās-privātās partnerības (PPP) modeļi; informācijas atkārtota izmantošana: publiskās pārvaldes iestādes jau glabā lielu informācijas daudzumu, kuru iespējams izmantot atkārtoti. Piemēri: bāzes reģistru pamatdati kā autoritatīvi dati, kurus izmanto daudzas lietojumprogrammas un sistēmas; atklātie dati saskaņā ar brīvas lietošanas licencēm, kurus publicē publiskās organizācijas; cita veida autoritatīvie dati, kurus apstiprina un pārvalda publisko iestāžu vadībā. Bāzes reģistri un atklātie dati sīkāk iztirzāti nākamajā punktā. 4.3.3Bāzes reģistri Bāzes reģistri ir Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanas stūrakmens. Bāzes reģistrs ir uzticams un autoritatīvs informācijas avots, kuru var un vajag digitāli izmantot atkārtoti arī citiem un kurā viena organizācija atbild par informācijas apkopošanu, lietošanu, atjaunināšanu un saglabāšanu. Bāzes reģistri ir uzticami pamatinformācijas avoti tādiem datiem kā personas, uzņēmumu, transportlīdzekļu, licenču, ēku, apdzīvotu vietu un ceļu dati. Šis informācijas veids veido “pamatdatus” publiskās pārvaldes iestādēm un Eiropas publisko pakalpojumu sniegšanai. “Autoritatīvie” šajā gadījumos nozīmē to, ka bāzes reģistru uzskata par informācijas “avotu”, proti, tas atspoguļo pareizo statusu, ir atjaunināts, un tam piemīt visaugstākā iespējamā kvalitāte un integritāte. Attiecībā uz centralizētajiem reģistriem viena organizatoriska struktūra atbild par datu kvalitātes nodrošināšanu un par pasākumu īstenošanu ar mērķi nodrošināt datu pareizību. Šādi reģistri ir publiskās pārvaldes iestāžu juridiskā kontrolē, savukārt, pārvaldīšanu un uzturēšanu, ja nepieciešams, var uzticēt citām organizācijām kā ārpakalpojumu. Ir vairāki bāzes reģistru veidi, piemēram, iedzīvotājiem, uzņēmumiem, transportlīdzekļiem, kadastriem. Pārvaldes iestādēm ir svarīgi iegūt vispārīgu pārskatu par bāzes reģistru darbību un tajos saglabātajiem datiem (reģistru reģistri). Decentralizētajiem reģistriem jābūt vienai organizatoriskajai struktūrai, kas atbild par visām reģistra daļām. Turklāt vienai struktūrai jāatbild par visu decentralizētā reģistra daļu koordinēšanu. Bāzes reģistru satvarā “apraksta nolīgumus un infrastruktūru bāzes reģistru darbībai un attiecībām ar citām struktūrām”. Piekļuve bāzes reģistriem jāregulē, lai tā atbilstu privātuma un citiem noteikumiem; bāzes reģistrus pārvalda saskaņā ar informācijas pārvaldības principiem. Informācijas pārvaldnieks ir struktūra (vai, iespējams, persona), kura atbild par informācijas apkopošanu, lietošanu, atjaunināšanu, uzturēšanu un dzēšanu. Tas ietver atļauto informācijas izmantošanas veidu definēšanu, kas atbilst privātuma noteikumiem un drošības politikai, kas nodrošina to, ka informācija ir aktuāla un ka dati ir piekļūstami pilnvarotiem lietotājiem. Lai nodrošinātu savu datu kvalitāti, bāzes reģistriem jāizstrādā un jāīsteno datu kvalitātes nodrošināšanas plāns. Iedzīvotājiem un uzņēmumiem jāspēj pārbaudīt visu savu bāzes reģistros iekļauto datu pareizību un pilnīgumu. Katrā bāzes reģistrā izmantotās terminoloģijas un/vai attiecīgo terminu glosārijam informatīvā nolūkā jābūt pieejamam gan cilvēkiem lasāmā, gan mašīnlasāmā formātā. 37. ieteikums Padarīt citiem pieejamus savus autoritatīvos informācijas avotus, vienlaikus īstenojot piekļuves un kontroles mehānismus, lai nodrošinātu drošību un privātumu saskaņā ar attiecīgajiem tiesību aktiem. 38. ieteikums Izstrādāt saskarnes ar bāzes reģistriem un autoritatīvajiem informācijas avotiem, publicēt semantiskos un tehniskos līdzekļus un dokumentāciju, kas citiem nepieciešama, lai savienotu un atkārtoti izmantotu pieejamo informāciju.

39. ieteikums Saskaņot katru bāzes reģistru ar atbilstošiem metadatiem, tostarp tā satura, pakalpojuma nodrošinājuma un pienākumu aprakstu, saglabāto pamatdatu veidu, piekļuves nosacījumiem un attiecīgajām licencēm, terminoloģiju, glosāriju un informāciju par jebkādiem pamatdatiem, ko tas izmanto no citiem bāzes reģistriem. 40. ieteikums Izveidot un ievērot datu kvalitātes nodrošināšanas plānus bāzes reģistriem un ar tiem saistītajiem pamatdatiem. 4.3.4Atklātie dati Direktīva par valsts sektora informācijas atkalizmantošanu sniedz kopīgu tiesisko regulējumu valsts sektora datu atkārtotai izmantošanai. Tajā uzmanība galvenokārt pievērsta mašīnlasāmu datu izdošanai citu lietošanai, lai stimulētu pārredzamību, godīgu konkurenci, inovācijas un uz datiem balstītu ekonomiku. Lai nodrošinātu vienlīdzīgus apstākļus, datu atklāšana un atkārtota izmantošana nedrīkst būt diskriminējoša, proti, datiem jābūt sadarbspējīgiem, lai tos varētu atrast, atklāt un apstrādāt. 41. ieteikums Izveidot procedūras un procesus, lai integrētu datu atvēršanu kopīgos darbības procesos, darba kārtībā un jaunu informācijas sistēmu izstrādē. Pašlaik pastāv daudz šķēršļu atklāto datu lietošanai. Tie nereti tiek publiskoti dažādos formātos vai formātos, kas kavē to vieglu lietošanu, tiem trūkst nepieciešamo metadatu, paši dati var būt nekvalitatīvi u. tml. Vislabāk pamata metadatus un atklāto datu kopu semantiku būtu jāapraksta mašīnlasāmā standarta formātā. 42. ieteikums Publicēt atklātos datus mašīnlasāmos, ar īpašumtiesībām neaizsargātos formātos. Nodrošināt to, lai atklātajiem datiem ir pievienoti kvalitatīvi mašīnlasāmi metadati ar īpašumtiesībām neaizsargātos formātos, tostarp to satura apraksts, datu apkopošanas veids, to kvalitātes līmenis un licences nosacījumi, saskaņā ar kuriem tie publiskoti. Formulējot metadatus, ieteicams lietot kopīgas vārdnīcas. Datus var izmantot dažādos veidos un dažādiem mērķiem, un to vajadzētu nodrošināt ar atklāto datu publiskošanu. Tomēr lietotāji var atklāt datu kopu problēmas un var izteikt piezīmes par datu kopu kvalitāti vai izvēlēties citu publiskošanas veidu. Atgriezeniskā saite var palīdzēt uzzināt vairāk par to, kā datu kopas tiek izmantotas un kā uzlabot to publiskošanu. Lai atklātie dati tiktu pilnvērtīgi izmantoti atkārtoti, svarīga ir tiesiskā sadarbspēja un juridiskā noteiktība. Šā iemesla dēļ visās dalībvalstīs būtu skaidri jāinformē par ikvienas personas tiesībām atkārtoti izmantot atklātos datus, un tiesiskie režīmi, kas veicina datu atkārtotu izmantošanu, piemēram, licences — pēc iespējas jāstandartizē. 43. ieteikums Skaidri informēt par tiesībām piekļūt atklātiem datiem un tos izmantot atkārtoti. Pēc iespējas standartizēt tiesiskos režīmus, kas atvieglo piekļuvi un atkārtotu izmantošanu, piemēram, licences. 4.3.5Katalogi Katalogi palīdz citiem atrast atkārtoti izmantojamus resursus (piemēram, pakalpojumus, datus, programmatūru, datu modeļus). Pastāv dažāda veida katalogi, piemēram, pakalpojumu direktoriji, programmatūras komponentu bibliotēkas, atklāto datu portāli, bāzes reģistru reģistri, metadatu katalogi un standartu, specifikāciju un pamatnostādņu katalogi. Lai nodrošinātu sadarbspēju starp katalogiem, ir nepieciešami vispārpieņemti pakalpojumu, datu, reģistru un sadarbspējīgu risinājumu apraksti, kas publicēti katalogos. Īpaša veida katalogs ir atkārtotai izmantošanai un koplietošanai pieejamo sadarbspējas risinājumu Eiropas sadarbspējas kartogrāfija (EIC). 44. ieteikums Ieviest publisko pakalpojumu, publisko datu un sadarbspējas risinājumu katalogus un to aprakstīšanai izmantot kopīgus modeļus. 4.3.6Ārējie informācijas avoti un pakalpojumi Publiskās pārvaldes iestādēm jāizmanto pakalpojumi, kurus ārpus to organizatoriskajām robežām nodrošina trešās puses, piemēram, maksājumu pakalpojumi, kurus nodrošina finanšu iestādes, vai savienojamības pakalpojumi, kurus sniedz telekomunikāciju operatori. Iestādēm jāizmanto arī ārējie informācijas avoti, piemēram, atklātie dati un dati no starptautiskajām organizācijām, tirdzniecības kamerām u. c. Turklāt vērtīgus datus var arī iegūt, izmantojot lietu internetu (proti, sensoriem) un sociālās tīmekļa lietotnes. 45. ieteikums Izstrādājot Eiropas publiskos pakalpojumus, izmantot ārējos informācijas avotus un pakalpojumus, ja tas ir lietderīgi un iespējami. 4.3.7Drošība un privātums Drošība un privātums publisko pakalpojumu sniegšanas kontekstā rada vislielākās bažas. Publiskās pārvaldes iestādēm jānodrošina, lai: tās ievērotu koncepcijas “integrēts privātums” un “integrēta drošība”, lai aizsargātu visu savu infrastruktūru un pamatelementus; pakalpojumi nebūtu neaizsargāti pret uzbrukumiem, kas varētu pārtraukt to darbību un radīt datu zādzības vai datu bojājumus;

pakalpojumi atbilstu juridiskajām prasībām un pienākumiem attiecībā uz datu aizsardzību un privātumu, apzinoties riskus privātumam, ko rada uzlabotas datu apstrādes un analīzes tehnoloģijas. Turklāt iestādēm jānodrošina tas, lai par datu apstrādi atbildīgās personas ievērotu datu aizsardzības tiesību aktus šādās jomās: “riska pārvaldības plāni” risku apzināšanai, to potenciālās ietekmes novērtēšanai un reaģēšanas plāniem ar piemērotiem tehniskajiem un organizatoriskajiem pasākumiem. Ar minētajiem pasākumiem sasniedz tādu drošības līmeni, kas ir samērīgs ar riska pakāpi, ņemot vērā jaunākos tehnoloģiskos sasniegumus; “darbības nepārtrauktības plāni” un “dublēšanas un atkopšanas plāni” tādu procedūru ieviešanai, kas nepieciešamas, lai pēc postoša notikuma pēc iespējas ātrāk varētu atjaunot funkcijas; “datu piekļuves un autorizācijas plāns”, kas nosaka, kam ir piekļuve attiecīgiem datiem un ar kādiem nosacījumiem, lai nodrošinātu privātumu. Neatļauta piekļuve un drošības pārkāpumi jāuzrauga, un jāveic attiecīgi pasākumi, lai novērstu atkārtotus pārkāpumus; kvalificētu uzticamības pakalpojumu izmantošana saskaņā ar eIDAS regulu, lai nodrošinātu integritāti, autentiskumu, konfidencialitāti un datu neatsaucamību. Ja publiskās pārvaldes iestādes un citas struktūras apmainās ar oficiālu informāciju, šī informācija atkarībā no drošības prasībām jāpārsūta, izmantojot drošu, saskaņotu, pārvaldītu un kontrolētu tīklu. Pārsūtīšanas mehānismiem jāatvieglo tāda informācijas apmaiņa starp pārvaldes iestādēm, uzņēmumiem un iedzīvotājiem, kas ir: pārbaudīta un reģistrēta, lai gan sūtītājs, gan saņēmējs ir identificēts un autentificēts ar saskaņotām procedūrām un mehānismiem; šifrēta, lai nodrošinātu pārsūtīto datu konfidencialitāti; apzīmogota ar laika zīmogu, lai saglabātu precīzu elektronisko ierakstu pārsūtīšanas un piekļuves laiku; žurnalēta, lai elektroniskie ieraksti tiktu arhivēti, tādējādi nodrošinot juridiskas revīzijas liecības. Piemērotiem mehānismiem būtu jāļauj droši apmainīties ar elektroniski pārbaudītiem ziņojumiem, ierakstiem, veidlapām un cita veida informāciju starp dažādām sistēmām; būtu jāspēj nodrošināt īpašas drošības prasības, elektronisko identifikāciju un uzticamības pakalpojumus, piemēram, elektronisko parakstu/zīmogu izveidošanu un pārbaudi; būtu jāuzrauga datplūsma, lai atklātu ielaušanos, datu sagrozīšanu un cita veida uzbrukumus. Informācijai jābūt atbilstoši aizsargātai pārraides, apstrādes un glabāšanas laikā ar dažādu drošības procesu palīdzību, piemēram: definējot un piemērojot drošības politikas; veicot drošības apmācības un informētības uzlabošanu; īstenojot fizisko drošību (tostarp piekļuves kontroli); īstenojot drošību izstrādes laikā; īstenojot drošību darbības laikā (tostarp drošības uzraudzību, rīcību incidentu gadījumos, ievainojamības pārvaldību); veicot drošības pārskatus (tostarp revīzijas un tehniskās pārbaudes). Tā kā datiem no dažādām dalībvalstīm var piemērot atšķirīgas datu aizsardzības īstenošanas pieejas, būtu jāvienojas par kopīgām prasībām attiecībā uz datu aizsardzību, lai īstenotu apvienotus pakalpojumus.