Kopumā 2019. gadam plānotais deficīts saglabājas tuvu Līguma atsauces vērtībai (3 % no IKP), tomēr pārsniedz to. Tiek uzskatīts, ka pārsniegumam nav izņēmuma kārtas raksturs, kaut arī tas ir īslaicīgs Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta izpratnē. Līdz ar to analīzes secinājumi, pamatojoties uz stabilitātes programmu un Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, ir tādi, ka deficīta kritērijs Līguma un Regulas (EK) Nr. 1467/97 vajadzībām pirmšķietami nav izpildīts, tomēr vēl pienācīgi jāņem vērā visi turpmāk izklāstītie būtiskie faktori.

Līguma atsauces vērtības (3% no IKP) pārsniegšana ir īslaicīga Līguma un Stabilitātes un izaugsmes pakta izpratnē. Gan stabilitātes programmā, gan Komisijas 2019. gada pavasara prognozē tiek paredzēts, ka 2020. gadā deficīts atkal būs zemāks par atsauces vērtību. 2020. gadā stabilitātes programmā tiek plānots deficīts 2,0 % apmērā no IKP, bet saskaņā ar Komisijas prognozi tas sasniegs 2,2 % no IKP. Atšķirība starp abiem prognožu kopumiem ir saistīta galvenokārt ar to, ka Komisijas prognoze ir balstīta uz ierasto pieņēmumu par nemainīgu politiku. Konkrēti, Komisijas prognozē par 2020. gadu nav ņemti vērā ietaupījumi, kas izriet no pensiju indeksācijas uz leju, jo Francijas Konstitucionālā padome 2018. gada beigās šo pasākumu atcēla. Turpmākajos gados, uz kuriem attiecas stabilitātes programma, – 2021. un 2022. gadā, – deficīts ir plānots attiecīgi 1,6 % un 1,2 % apmērā no IKP.

Francijā 2018. gadā tika reģistrēts nominālais deficīts 2,5 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi un stabilitātes programmas plāniem, sagaidāms, ka Francijas nominālais vispārējās valdības budžeta deficīts 2019. gadā pieaugs līdz 3,1 % no IKP, pārsniedzot Līguma atsauces vērtību (3% no IKP). Lai gan vispārējās valdības budžeta deficīts pārsniedz 3 % no IKP, tiek plānots, ka tas saglabāsies tuvu Līguma atsauces vērtībai.

Tāpēc Komisija ir sagatavojusi šo ziņojumu, lai sniegtu visaptverošu novērtējumu par nepietiekamo virzību uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam un plānoto novirzi no Līguma atsauces vērtības 3 % no IKP un pārbaudītu, vai pārmērīgā budžeta deficīta novēršanas procedūras uzsākšana ir pamatota, ņemot vērā visus būtiskos faktorus. Ziņojuma 2. iedaļā ir analizēts deficīta kritērijs. 3. iedaļa attiecas uz parāda kritēriju. 4. iedaļa attiecas uz publiskajiem ieguldījumiem un citiem būtiskiem faktoriem, tostarp tajā novērtēta atbilstība vajadzīgajai korekcijas virzībai uz vidēja termiņa budžeta mērķi (VTM). Ziņojumā ir ņemta vērā Komisijas 2019. gada pavasara prognoze.

Regulas (EK) Nr. 1467/97 2. panta 1.a punktā noteikts, ka uz dalībvalstīm, kurām 2011. gada 8. novembrī piemēroja pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru, attiecas trīs gadus ilgs pārejas periods, kurš sākas gadā pēc pārmērīgā deficīta novēršanas un kura laikā no tām tiek sagaidīta pietiekama virzība uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam. Francijas gadījumā pārejas periods aptver 2018.-2020. gadu (t.i., trīs gadus pēc pārmērīgā deficīta novēršanas). 2017. gada 15. maija dokumentā “Specifikācijas par Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanu un pamatnostādnes par stabilitātes un konverģences programmu formu un saturu” sīki izklāstīts, kā tiek noteikta strukturālās bilances prasība un kā tiek novērtēta atbilstība tai. Tajā jo īpaši noteikta strukturālās bilances vajadzīgā minimālā lineārā strukturālā korekcija (MLSA), kas nodrošina, ka līdz pārejas perioda beigām tiek izpildīts parāda samazināšanas kritērijs. Paziņotie dati liecina par to, ka Francija 2018. gadā nav panākusi pietiekamu virzību uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam (skatīt 1. tabulu), jo atšķirība no prasītās MLSA ir 0,5 procentpunkti no IKP. Saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi nav sagaidāms, ka Francija 2019. un 2020. gadā panāks pietiekamu virzību uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam, jo tiek prognozēts, ka strukturālie pasākumi abos gados joprojām būs 0,0 % apmērā no IKP, lai gan prasītā MLSA ir attiecīgi 0,9 % un 1,8 % no IKP.

Dati, kurus Francijas iestādes paziņoja 2019. gada 29. martā un kurus pēc tam apstiprināja Eurostat , rāda, ka valdības budžeta deficīts Francijā 2018. gadā sasniedza 2,5 % no IKP, bet parāda līmenis bija 98,4% no IKP, pārsniedzot Līguma atsauces vērtību 60 % no IKP. Saskaņā ar ziņojumu 2019. gadā plānots deficīts 3,1 % apmērā no IKP un parāda attiecība 98,9% apmērā no IKP. Francijas 2019. gada stabilitātes programmā, kuru Komisija saņēma 2019. gada 26. aprīlī, šie plāni tika apstiprināti. Saskaņā ar stabilitātes programmas plāniem deficīts 2020. gadā būs samazinājies zem 3 %. Komisijas 2019. gada pavasara prognoze, kas ir pieejama kopš 2019. gada 7. maija, šīs izredzes apstiprina.

Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD vai Līgums) 126. pantā paredzēta pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra. Minētā procedūra ir izklāstīta sīkāk Regulā (EK) Nr. 1467/97 par to, kā paātrināt un precizēt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras īstenošanu , kas ir daļa no Stabilitātes un izaugsmes pakta. Īpaši noteikumi eurozonas dalībvalstīm, uz kurām attiecas pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, ir paredzēti Regulā (ES) Nr. 473/2013 .

Līdzīgi – tas, ka 2020. gadam Komisija prognozē fiskālo centienu apjoma samazināšanos par 0,1 procentpunktiem, ir saistīts ar to, ka Komisijas prognoze ir balstīta uz ierasto pieņēmumu par nemainīgu politiku. Konkrēti, Komisijas 2019. gada pavasara prognozē nav ņemti vērā ietaupījumi 3,4 miljardu apmērā, kas izriet no pensiju indeksācijas uz leju, jo Francijas Konstitucionālā padome šo pasākumu 2018. gada beigās atcēla. Lai gan valdība ir paziņojusi, ka šie ietaupījumi tiks panākti, to pamatā esošie pasākumi šajā posmā nav pietiekami detalizēti izstrādāti.

Pamatojoties uz stabilitātes programmā iekļauto scenāriju, pietiekama virzība uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam netiktu nodrošināta arī no 2019. gada, jo saskaņā ar plānoto pārrēķinātie strukturālie pasākumi neatbildīs saskaņā ar MLSA prasītajiem uzlabojumiem par 0,6 % no IKP 2019. gadā un par 1,3 % no IKP 2020. gadā. Tas, ka saskaņā ar Komisijas prognozēm 2019. gadam tiek lēsts mazāks strukturālo pasākumu apjoms, skaidrojams galvenokārt ar atšķirīgu pieeju diviem pasākumiem attiecībā uz to, vai tie ir vienreizēji pasākumi, – kopējās ietekmes apmērs ir aptuveni 0,1 % no IKP. Konkrēti, Komisijas 2019. gada pavasara prognozē uzņēmumu ienākuma nodokļa piektā maksājuma palielinājums tiek uzskatīts par vienreizēju pasākumu, savukārt par tādu netiek uzskatītas izmaiņas radiofrekvenču izmantošanas licenču pārdošanas reģistrēšanā.

Paziņotie dati liecina par to, ka Francija 2018. gadā nav panākusi pietiekamu virzību uz atbilstību parāda samazināšanas kritērijam (skatīt 1. tabulu), jo atšķirība no prasītās MLSA bija 0,5 procentpunkti no IKP. Nav paredzams, ka Francija 2019. un 2020. gadā nodrošinās pietiekamu virzību. Saskaņā ar Komisijas prognozi paredzams, ka strukturālā bilance 2019. gadā gandrīz vai nemainīsies un tādējādi netiks panākts saskaņā ar MLSA prasītais uzlabojums 0,9 % apmērā no IKP. Arī par 2020. gadu tiek prognozēts, ka strukturālā bilance saglabāsies relatīvi stabilā līmenī, kas varētu nozīmēt ievērojamu novirzi no saskaņā ar MLSA prasītā uzlabojuma 1,8 % apmērā no IKP. Prognozētās novirzes visos gados pārsniedz ¼ % no IKP, un atlikusī gada strukturālā korekcija pārejas periodā vienmēr pārsniedz ¾ % no IKP. Tādējādi Francija pārsniegtu attiecīgajā noteikumā paredzētās manevrēšanas iespējas.

b.otrkārt, jebkurā pārejas perioda brīdī atlikušajai gada strukturālajai korekcijai nevajadzētu pārsniegt ¾ % no IKP (ja vien pirmais nosacījums neietver tādu ikgadējo centienu apmēru, kas pārsniedz ¾ % no IKP);

a.pirmkārt, gada strukturālā korekcijai nebūtu jānovirzās no MLSA vairāk kā par ¼ % no IKP, nodrošinot, ka līdz pārejas perioda beigām tiek izpildīts parāda samazināšanas kritērijs;

Stabilitātes programmā ietvertās parāda prognozes kopumā saskan ar Komisijas prognozēm. Sagaidāms, ka parāda attiecība 2019. gada beigās pieaugs līdz 98,9 % no IKP un pēc tam 2020. gadā samazināsies līdz 98,7 % no IKP. Atšķirība no Komisijas prognozes, kuras pamatā ir nemainīgas politikas pieņēmums, ir saistīta galvenokārt ar to, ka stabilitātes programmā 2020. gadam plānots zemāks nominālais deficīts; nominālā IKP pieauguma pieņēmumi kopumā ir līdzīgi.

Saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka valsts parāda attiecība 2020. gadā nedaudz samazināsies līdz 98,9 % no IKP, kas skaidrojams ar lavīnas efekta izraisīto nepārtraukto parādu samazinošo ietekmi. To gandrīz pilnībā kompensēs augšupējs spiediens no primārās bilances – lai arī vājāks nekā iepriekšējos gados – un atlikumu un plūsmu korekcijas.

Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākajās apakšiedaļās ir runa par 1) budžeta vidēja termiņa stāvokli, tostarp novērtējumu par atbilstību VTM sasniegšanai vajadzīgajām korekcijām un publisko ieguldījumu attīstību; 2) vidēja termiņa valsts parāda stāvokļa izmaiņām, tā dinamiku un atmaksājamību; 3) vidēja termiņa ekonomikas stāvokli; 4) citiem faktoriem, ko Komisija uzskata par būtiskiem; un 5) citiem dalībvalsts ierosinātiem faktoriem.

4.1. Budžeta vidēja termiņa stāvoklis

Pamatojoties uz ex post novērtējumu, Francija 2018. gadā kopumā panāca atbilstību VTM sasniegšanai vajadzīgajai virzībai. Ņemot vērā to, ka pastāv būtiskas novirzes risks no VTM sasniegšanai vajadzīgajām korekcijām, attiecībā uz 2019. un 2020. gadu nav sagaidāms, ka fiskālā korekcija būs pietiekama, lai atbilstu Francijai noteiktajām preventīvās daļas prasībām.

Nominālā un strukturālā bilance un VTM sasniegšanai nepieciešamās korekcijas

Nominālā bilance

Francijas nominālais deficīts saruka no 2,8 % no IKP 2017. gadā līdz 2,5% 2018. gadā. Ieņēmumu attiecība pret IKP samazinājās par 0,1 procentpunktu no IKP, savukārt izdevumu attiecība pret IKP – par 0,4 procentpunktiem no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi un stabilitātes programmas plāniem, sagaidāms, ka 2019. gadā Francijas deficīts pieaugs līdz 3,1 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas pavasara prognozi 2020. gadā deficīts samazināsies līdz 2,2 % no IKP.

Prognozētais nominālā deficīta pieaugums 2019. gadā salīdzinājumā ar 2018. gadu skaidrojams ar statistisko ietekmi, ko rada nodokļu kredīta nodarbinātībai un konkurētspējai (CICE) pārveidošana par darba devēju sociālo iemaksu vispārēju samazinājumu aptuveni 0,9 % apmērā no IKP (skatīt 4.4. iedaļu). Uzskata, ka šai ietekmei ir vienreizējs raksturs un tādējādi tā pati par sevi negatīvi neietekmē prognozēto fiskālo nostāju. Bez šīs ietekmes nominālais deficīts tiktu prognozēts 2,2 % apmērā no IKP.

VTM un strukturālā bilance

Stabilitātes programmā Francija kā savu VTM apstiprināja -0,4 % no IKP. Situācijā, kas uzskatāma par parastiem ekonomikas apstākļiem, šis VTM šķiet pietiekami stingrs, lai vidējā un ilgtermiņā nodrošinātu atbilstību parāda noteikumam. Saskaņā ar stabilitātes programmu Francija neplāno sasniegt savu VTM līdz 2022. gadam. Pamatojoties uz stabilitātes programmā sniegto informāciju, Francijas plānoto pārrēķināto strukturālo pasākumu apmērs 2019., 2020., 2021. un 2022. gadā ir attiecīgi 0,2%, 0,1%, 0,2% un 0,3 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka strukturālā bilance 2019. un 2020. gadā gandrīz vai nemainīsies.

Atbilstība VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām

Attiecībā uz 2017. gadu Francijai tika ieteikts nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2018. gadā nepārsniegtu 1,2 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Pamatojoties uz budžeta izlietojuma datiem un Komisijas prognozi, valdības primāro izdevumu pieaugums, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējus pasākumus, pārsniedza izdevumu kritēriju, radot novirzi no pamatā esošā fiskālā stāvokļa 0,3 % apmērā no IKP, un tas norāda uz zināmu novirzi no VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām 2018. gadā. Savukārt strukturālā bilance 2018. gadā uzlabojās par 0,2 procentpunktiem no IKP, tādējādi arī norādot uz zināmu novirzi (0,4 % apmērā no IKP) no VTM sasniegšanai ieteiktajām strukturālajām korekcijām 0,6 % apmērā no IKP. Tāpēc ir jāveic vispārīgs novērtējums.

Vispārīgā novērtējuma rezultāti neliecina par ievērojamu neatbilstību starp abiem rādītājiem. Novērotie neplānotie papildu ieņēmumi (0,1 procentpunkta apmērā no IKP) un to aprēķinā izmantotā iespējamā izaugsme, kas pārsniedz vidējo (arī 0,1 % apmērā no IKP), veicināja fiskālās korekcijas, ko mēra ar strukturālās bilances izmaiņām. Tomēr izmaiņas strukturālajā bilancē negatīvi ietekmēja publisko ieguldījumu pieaugums (par 0,1 % no IKP) saistībā ar vietējo vēlēšanu ciklu. Tādējādi vispārīgais novērtējums liecina par zināmu novirzi no VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām 2018. gadā.

Attiecībā uz 2018. gadu Francijai tika ieteikts nodrošināt, lai valdības neto primāro izdevumu nominālā pieauguma temps 2019. gadā nepārsniegtu 1,4 %, kas atbilst gada strukturālajai korekcijai 0,6 % apmērā no IKP. Saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka nominālo valdības primāro izdevumu pieaugums, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējus pasākumus, 2019. gadā par 0,8 % no IKP pārsniegs piemērojamo izdevumu kritēriju 1,4%, tādējādi norādot uz būtiskas novirzes risku no VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām. Izmaiņas strukturālajā bilancē tiek lēstas 0,0 % apmērā no IKP – tādējādi novirze no vajadzīgajām korekcijām ir 0,6 % no IKP un arī tas norāda uz būtiskas novirzes risku. Tāpēc ir jāveic vispārīgs novērtējums.

Vispārīgais novērtējums liecina, ka fiskālo konsolidāciju, ko mēra kā izmaiņas strukturālajā bilancē, galvenokārt veicina prognozētie neplānotie papildu ieņēmumi 0,2 % apmērā no IKP, procentu maksājumu prognozētā samazināšanās un iespējamā izaugsme, kas pārsniedz vidēja termiņa vidējo rādītāju. Šos faktorus daļēji kompensē tikai paredzamais publisko ieguldījumu pieaugums 2019. gadā saistībā ar vēlēšanu ciklu. Tāpēc tiek uzskatīts, ka nominālo valdības primāro izdevumu pieaugums, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējos izdevumus, sniedz precīzāku priekšstatu par pamatā esošajiem fiskālajiem pasākumiem.

Tādējādi vispārīgais novērtējums liecina par to, ka pastāv būtiskas novirzes risks no VTM sasniegšanai nepieciešamajām korekcijām 2019. gadā. 2018. un 2019. gadā kopā ņemot, vidējā novirze no izdevumu kritērija pīlāra ir 0,6 % no IKP, savukārt strukturālās bilances uzkrātās izmaiņas atpaliktu vidēji par 0,5 % no IKP, tādējādi apstiprinot būtiskas novirzes risku 2019. gadā.

Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, attiecībā uz 2020. gadu sagaidāms, ka nominālo valdības primāro izdevumu pieaugums, atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un vienreizējus pasākumus, pārsniegs piemērojamo izdevumu kritēriju 1,2 %, kā rezultāts būs novirze no pamatā esošā fiskālā stāvokļa 0,7 % apmērā no IKP, tādējādi norādot uz būtiskas novirzes risku no VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām. Izmaiņas strukturālajā bilancē tiek lēstas 0,0 % apmērā no IKP – tādējādi novirze no vajadzīgajām korekcijām ir 0,6 % no IKP un arī tas norāda uz būtiskas novirzes risku. Vispārīgā novērtējuma rezultāti neliecina par ievērojamām atšķirībām starp abiem rādītājiem. 2018. un 2019. gadā kopā ņemot, vidējā novirze no izdevumu kritērija pīlāra ir 0,7 % no IKP, savukārt strukturālās bilances uzkrātās izmaiņas atpaliktu vidēji par 0,6 % no IKP, kas arī norāda uz būtiskas novirzes risku no VTM sasniegšanai ieteiktajām korekcijām 2020. gadā.

Publiskie ieguldījumi

Saskaņā ar Komisijas 2019. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka publiskie ieguldījumi palielināsies no 3,4 % no IKP 2018. gadā līdz 3,5% 2019. gadā – tas saistīts ar pašvaldību veikto ieguldījumu paātrināšanu, gatavojoties 2020. gadā gaidāmajām pašvaldību vēlēšanām. Tomēr tiek prognozēts, ka 2020. gadā publiskie ieguldījumi samazināsies līdz 3,4 % no IKP, kas arī saistīts ar vietējo ieguldījumu projektu palēnināšanos pašvaldību vēlēšanu gadā. 2017. un 2018. gadā publiskie ieguldījumi bija zemāki nekā vispārējās valdības budžeta deficīts, un saskaņā ar prognozēm līdz 2020. gadam šāda situācija saglabāsies.

Francijas valdība 2017. gada otrajā pusē uzsāka vērienīgu investīciju plānu (Grand Plan d'Investissement 2018-2022). Plāna galvenais mērķis bija stimulēt Francijas ekonomikas struktūras pārorientēšanu, nodrošinot ekoloģisko pārveidi, uzlabot individuālās un sociālās prasmes, veicinot izglītību, palielinot konkurētspēju ar inovācijas palīdzību un veicinot digitalizāciju. Investīciju plāna mērķis bija, sadalot pa pieciem gadiem, mobilizēt papildu publiskos līdzekļus ieguldījumiem 30 miljardu EUR apmērā (1,3 % apmērā no IKP). Tomēr kopējā galīgā ietekme būs atkarīga no publiskā finansējuma palielinošās ietekmes uz privātā sektora resursiem un no tā spējas efektīvi palielināt kopējo faktoru produktivitāti.