LV    LV  
 EIROPAS KOMISIJA 
Briselē, 15.12.2011. 
SEC(2011) 1488 final 
  
KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS 
Nediskrimin ējošas mantojuma nodok ļa sistēmas. No ES judikat ūras izrietošie principi 
Pavaddokuments dokumentam 
KOMISIJAS IETEIKUMS 
par mantojuma nodok ļa dubultās uzlikšanas mazin āšanu 
{C(2011) 8819 final} 
{SEC(2011) 1489 final} 
{SEC(2011 ) 1490 final }  
 
LV  LV Šis ir Eiropas Komisijas dien estu darba dokuments, kas dom āts vienīgi inform ācijai. Tajā nav 
pausta Komisijas pašreiz ējā vai topoš ā oficiālā nostāja risināmajos jaut ājumos. 
1. IEVADS UN PAMATINFORM ĀCIJA 
 
Astoņpadsmit ES dal ībvalstis iekas ē nodokļus personas n āves gadījumā, bet deviņās (Austrija, 
Igaunija, Kipra, Latvija, Malta, Portug āle, Rumānija, Slov ākija un Zviedrija) nav ne īpašuma 
nodokļa, ne mantojuma nodok ļa; dažas gan nodokli mantojumam uzliek saska ņā ar citiem 
nodokļu likumiem. 
 Dažas dal ībvalstis piem ēro mantojuma nodokli mantiniekiem, t ā ka nodok ļa objekts ir 
saņēmēja iedzīvošanās, bet citas piem ēro nodokli mantai, un šaj ā gadījumā nodokļa objekts ir 
īpašuma p ārņemšana. Šaj ā dokument ā termins "mantojuma nodoklis" apz īmē nodokli gan 
mantai, gan sa ņēmējam personas n āves gadījumā. 
 Vienkāršības labad termins "mantojuma nodoklis" šaj ā dokument ā aptver ar ī
 dāvinājuma 
nodokļus. Dāvinājumi bieži tiek izdar īti ar nolūku izvair īties no v ēlākas mantošanas, un 
daudzās dalībvalstīs šādus dāvinājumus apliek ar nodokli p ēc tādiem pašiem noteikumiem k ā 
mantojumu. Bez tam Eiropas Savien ības Tiesas ("Tiesa") jurisprudenc ē mantojuma un 
dāvinājuma nodok ļi tiek trakt ēti pēc tiem pašiem krit ērijiem. 
 Komisijas Ietekmes nov ērtējumā par pārrobežu mantojuma nodok ļu problēmu risinājumiem
1 
konstatēts, ka arvien vair āk ES pilso ņu dzīves laikā pārceļas no vienas Eiropas Savien ības 
valsts uz otru, lai tur dz īvotu, strādātu un pavad ītu pensijas gadus, un ieg ādājas īpašumu un 
iegulda līdzekļus valstīs, kas nav vi ņu mītnes valsts. 
 Komisijas ietekmes nov ērtējumā arī norādīts, ka pārrobežu situ ācijās pilsoņi un uzņēmumi var 
būt pakļauti divu veidu mantojuma nodok ļu problēmām: dalībvalsts mantojuma nodok ļa 
noteikumi tiek piem ēroti diskrimin ējot, un vienam un tam pašam mantojumam nodoklis tiek 
uzlikts dubult īgi vai pat vair ākkārt, bez atvieglojumiem. Š īs problēmas var trauc ēt ES 
pilso
ņiem pilnībā izlietot ties ības pārcelties un br īvi darboties, š ķērsojot Eiropas Savien ības 
iekšējās robežas, un var rad īt grūtības mazo uz ņēmumu nodošanai īpašnieka n āves gadījumā. 
 Šajā dokument ā aplūkota diskrimin ācijas probl ēma. Nodok ļa dubultās uzlikšanas probl ēma ir 
risināta ieteikum ā, ko Komisija ir pie ņēmusi šā dokumenta public ēšanas dien ā
2. 
 Pašreizējā ES tiesību aktu att īstības posm ā dalībvalstīm un to politisk ā iedalījuma subjektiem 
ir plaša br īvība veidot savas nodok ļu sistēmas un sav ā starpā pārdalīt nodokļu uzlikšanas 
pilnvaras.   Tomēr šī kompetence ir j āīsteno saska ņā ar ES ties ībām. Tas noz īmē, ka dalībvalstu nodok ļu 
sistēmām ir jārespektē pamatbr īvības, it seviš ķi tiesību normas, kas attiecas uz personu, 
darbinieku, pakalpojumu un kapit āla brīvu pārvietošanos un uz ņēmējdarbības brīvību 
                                                
 
1  Ietekmes nov ērtējums par p ārrobežu mantojuma nodok ļu problēmu risinājumiem — jāpievieno atsauce, 
ja tāda pieejama . 
2  Sk. Komisijas Ieteikumu par mantojuma nodok ļa dubultās uzlikšanas mazin āšanu — jāpievieno 
atsauce, ja t āda pieejama.  
 
LV  LV (attiecīgi Līguma par Eiropas Savien ības darbību ("LESD") 21., 45., 56., 63. un 49. pants), k ā 
arī vispārīgais princips nediskrimin ēt pilsonības dēļ (LESD 18. pants)3.  
 Saskaņā ar LESD 21. pantu ES pilso ņiem ir ties ības brīvi pārvietoties un apmesties uz dz īvi 
dalībvalstu teritorij ā. Plašākā izpratnē šī brīvība ļauj vienas dal ībvalsts pilso ņiem (neatkar īgi 
no tā, vai viņi ir vai nav ekonomiski akt īvi) doties uz otru dal ībvalsti un tur uztur ēties 
pastāvīgi vai uz laiku. LESD 18. pants garant ē, ka pilso ņus, kuri izlieto šo br īvas 
pārvietošanās tiesību, nevar diskrimin ēt, pamatojoties vien īgi uz viņu valstspieder ību.  
 Uzņēmējdarbības brīvības principa pamati ir noteikti LESD 49.–55. pant ā. Šie noteikumi ļauj 
ekonomikas dal ībniekam — gan priv ātpersonai, gan uz ņēmumam — stabili un nep ārtraukti 
veikt saimniecisku darb
ību vienā vai vairākās dalībvalstīs. Šie noteikumi ir piem ērojami ar ī 
tad, ja akcion āram pieder iev ērojams akciju skaits, kas tam ļauj kontrol ēt uzņēmuma darb ību. 
 Brīva kapitāla aprite, kas ie tverta LESD 63. pant ā, ir pati b ūtiskākā brīvība mantojuma 
nodokļu jomā, jo Tiesas l ēmumi mantojuma nodok ļu jomā lielākoties ir balst īti uz šo br īvību. 
Tiesa ir vair ākkārt apstiprin ājusi, ka mantojums, kas ietver miruš ā atstātās mantas nodošanu 
vienai vai vair ākām personām, ir kapit āla aprite LESD 63. panta noz īmē, izņemot gadījumus, 
kad tā sastāvda
ļas atrodas vienas dal ībvalsts teritorij ā. 
 Iekšējā tirgū ir ārkārtīgi svarīgi, lai pamatbr īvību izlietošanai dal ībvalstis neliktu š ķēršļus, 
diskrimin ējot pārrobežu mantojuma gad ījumos pretstat ā iekšzemes gad ījumiem. 
Nediskrimin ācijas princips ir viens no L īguma noteikto br īvību centrālajiem elementiem. 
Saskaņā ar Tiesas iedibin āto judikat ūru diskrimin āciju var rad īt salīdzināmu situāciju atšķirīgs 
traktējums vai atš ķirīgu situāciju vienāds traktējums. Lai valsts iekš ējā shēma, kas paredz 
atšķirīgu režīmu, bū
tu saderīga ar Līgumā noteiktaj ām brīvībām, tai jāattiecas uz situ ācijām, 
kas objekt īvi nav sal īdzināmas, vai ar ī tai par attaisnojumu j ābūt imperat īvām vispārības 
interesēm. Pie tam š ī valsts iekš ējā shēma nekādā ziņā nedrīkst ierobežot vair āk, nekā 
nepieciešams, lai pan āktu nodom āto mērķi; citiem v ārdiem sakot, tai j ābūt samērīgai.  
 Pēdējos gados nodok ļu jomā arvien vair āk ir saasin ājušās diskrimin ācijas probl
ēmas, kas 
saistītas ar pārrobežu mantojumiem; Komisija, balstoties uz sa ņemtajām sūdzībām un tās 
veikto izmekl ēšanu, ir bijusi spiesta ierosin āt saistību neizpildes proced ūras pret vair ākām 
dalībvalstīm sakarā ar dažiem to likumu aspektiem.  
 Bez tam kopš 2003. gada Tiesa ir izskat ījusi dalībvalstu mantojuma nodok ļu tiesību normas 
desmit liet ās, kuras tai nodevušas valstu tiesas. Asto ņās no desmit liet ām Tiesa l ēma, ka 
attiecīgās dalībvalsts mantojuma nodok ļa un dāvinājuma nodok ļa tiesību normas p ārkāpj ES 
noteikumus par br īvu kapitāla apriti un/vai uz ņēmējdarbības brīvību. 
 Tiesa arī risināja jautājumu par mantojuma nodok
ļa tiesību normām kādā citā lietā, kas 
attiecās uz augst āku mantojuma nodokli leg ātiem labdar ības organiz ācijām citās dalībvalstīs.  
 Šie Tiesas spriedumi šaj ā jautājumā ir ieviesuši zin āmu skaidr ību un noteikt ību. Tomēr 
daudzos gad ījumos trūkst pilnīgas skaidr ības par to, k ā nolēmums par vienas dal ībvalsts 
tiesību aktiem ietekm ē citas dalībvalsts ties ību aktus. Turkl āt pat tad, ja nol ēmuma rezult ātā 
dalībvalstis ievieš jaunus nodok ļu noteikumus, t ās to dara visai atš ķirīgi. 
 
                                                
 
3  Turkl āt jebkādai selekt īvai priekšroc ībai diferenc ēta nodokļu režīma formā uzņēmējdarbības aktīviem, 
kas ietilpst mantojum ā, ir jābūt saskaņā ar ES konkurences noteikumiem. 
 
LV  LV Bez tam Tiesas spriedumi atseviš ķās lietās reizēm neizskaidro ES pilso ņiem, kuri principi 
dalībvalstīm ir jārespektē, uzliekot nodokli p ārrobežu mantojumam.  
 Tāpēc liekas lietder īgi izklāstīt no judikat ūras izrietošos nediskrimin ācijas principus, kam 
būtu jāvieš skaidr ība mantojuma nodok ļa sistēmās. Tas uzlabotu pamatbr īvību darbību, 
vairojot ES pilso ņu izpratni par norm ām, kas dal ībvalstīm jārespektē, uzliekot nodokli 
pārrobežu mantojumiem. Tas var ētu arī palīdzēt dalībvalstīm to mantojuma nodok ļa tiesību 
normas saska ņot ar ES ties ību aktiem. 
 Nākamajās iedaļās dots pārskats par galvenajiem spriedumiem, kas saist ī
ti ar mantojuma un 
dāvinājuma nodok ļiem, un principi, kas izriet no š ās judikatūras. 
 Ievadā varētu piebilst, ka rezident us un nerezidentus saist ībā ar tiešajiem nodok ļiem parasti 
šķiro, ja tam par attaisnojumu ir atš ķirīgi apstākļi, taču mantojuma nodok ļa lietās lielākajā 
daļā nolēmumu Tiesa ir konstat ējusi, ka rezidenti un nerezidenti ir j ātraktē vienlīdzīgi.  
 
2. A
TTIECĪGĀS JUDIKAT ŪRAS VISP ĀRĪGA ANAL ĪZE  
 
2.1  Lietas, kur ās Tiesa konstat ējusi dalībvalstu mantojuma un d āvinājuma nodok ļu 
tiesību normu nesader ību ar ES ties ībām  
 
 
2.1.1. Lieta Barbier (C-364/01) 
 
Šajā lietā Tiesa noteica, ka dal ībvalsts nevar piem ērot mantojuma nodok ļus, kas nodok ļu 
aprēķina vajadz ībām ļautu izdar īt zināmu atskait ījumu no īpašuma v ērtības, ja mirušais 
dzīvojis min ētajā dalībvalstī nāves brīdī, bet neļautu to izdar īt, ja mirušais pirms n āves 
dzīvojis citā dalībvalstī. 
 
Šajā lietā Tiesa atzina, ka "mantojums" ietilpst br īvas kapit āla aprites noteikumu darb ības 
sfērā, kad tā sastāvdaļām ir pārrobežu raksturs. Var piebilst, ka nol ūkā mantojumiem piem ērot 
noteikumus par br īvu kapitāla apriti nav nepieciešams ņemt vērā to, vai personas pašas 
faktiski iesaist ītas pārrobežu saimnieciskaj ā darbībā.  
 Šajā lietā Tiesa nol ēma, ka ES ties ībām runā pretī stāvoklis, kad attiec īgajā dalībvalstī esoša 
nekustam ā īpašuma v ērtības noteikšanas nol ūkā ir atšķirība nodok ļu režīmā atkar
ā no tā, vai 
mirušais n āves brīdī ir vai nav bijis min ētās dalībvalsts rezidents. T ādā gadījumā nodokļa 
aprēķināšanas vajadz ībām uz īpašumu guloš ā pienākuma vērtība ir jāņem vērā neatkarīgi no 
tā, kura ir miruš ā dzīvesvietas dal ībvalsts.  
 Tiesa arī formulēja būtisku noteikumu, kura m ērķis ir izpētīt, vai valsts noteikumi var ētu 
prasīt kapitāla brīvas aprites ierobežo jumu mantojuma nodok ļa jomā. Šajā aspektā dalībvalstij 
ir aizliegts piem ērot t
ādu pasākumu, kura sekas ir citas dal ībvalsts rezidentam piederoša 
īpašuma v ērtības mazin āšanās lielākā mērā nekā tās pašas dal ībvalsts rezidentam piederošam 
īpašumam. Š ādu domu g ājienu Tiesa ir izmantojusi visos turpm ākajos spriedumos mantojuma 
un dāvinājuma nodok ļa jomā. 
 
 
LV  LV Tiesa arī paskaidroja, ka nol ūkā novērtēt iekšzemes nodok ļu tiesību aktu sader ību ar ES 
tiesībām nav vajadz īgs, lai past āvētu nodokļu priekšroc ība, ko vienpus īgi piešķir dalībvalsts, 
kura nav dz īvesvietas valsts. Šis domu g ājiens tika iev ērots arī turpmākajos spriedumos. 
 Tiesa īpaši neizmekl ēja šo lietu saist ībā ar Līgumā ietvertajām personu br īvas pārvietošanās 
tiesībām. Tomēr tā noteica, ka mantojuma nodok ļi ir viens no apsv ērumiem, ar ko dal ībvalsts 
piederīgais varētu rēķināties, lemjot par to, vai izmantot L īgumā paredzēto pā
rvietošanās 
brīvību.  
  
2.1.2. Lieta Maria Geurts (C-464/05) 
  
Šajā lietā Tiesa konstat ēja, ka ir diskrimin ējoši atšķirīgi traktēt ģimenes uz ņēmuma īpašnieku 
un pēc viņa nāves viņa mantiniekus atbilst īgi tam, vai min ētais uzņēmums ir nodarbin ājis 
darbiniekus attiec īgajā dalībvalstī vai citā dalībvalstī.  
 
Attiecīgie iekšzemes ties ību akti garant ēja mantojuma nodok ļa atbrīvojumu akcij ām šauram 
lokam piederošos uz ņēmumos ar nosac ījumu, ka š āds uzņēmums min ētajā valstī nodarbina 
minimālu skaitu darbinieku.  
 Šajā lietā attiecīgās tiesību normas Tiesa izskat īja tikai no uz ņēmējdarbības brīvības principa 
viedokļa. Tam par iemeslu bija tas, ka ties ību normas bija piem ērojamas tikai tad, ja vismaz 
50 % no uz ņēmuma akciju kapit āla trīs gadus pirms n āves ir pieder ējuši mirušajam vienam 
vai kopā ar tuvākajiem ģimenes locek ļiem. Tiesa konstat ēja, ka tāda apmēra akciju īpašums 
šīm person ām nodrošina ietekmi uz attiec īgā uzņēmuma l
ēmumiem un ļauj lemt par t ā 
darbībām. Tiesa ar ī atzina, ka min ēto tiesību normu ierobežojoša ietekme uz br īvu kapitāla 
apriti būtu tikai nenov ēršamas sekas, ko rada to ietekme uz p ārrobežu uz ņēmējdarbību.  
 Tiesa konstat ēja, ka dal ībvalsts nevar liegt izmantot atbr īvojumu t āda ģimenes uz ņēmuma 
mantošanai, kurš nodarbina vismaz piecus darbiniekus cit ā dalībvalstī, ja tā ļautu izmantot 
šādu atbrīvojumu no mantojuma nodok ļa, ja šie pieci darbinieki b ūtu bijuši nodarbin āti tajā 
pašā dalībvalstī. 
 
 2.1.3.  Lieta Jäger  (C-256/06)  
 
Šajā lietā Tiesa nol ēma, ka īpašumu, kas atrodas ārzemēs, nedrīkst nov
ērtēt mazāk labvēlīgi 
par īpašumu, kas atrodas pašu zem ē. 
 
Lieta Jäger  attiecās uz mazāk labvēlīgu nodok ļa režīmu, ko dz īvesvietas dal ībvalsts piem ēro 
mantai, kura atrodas cit ā dalībvalstī. 
 Tiesa nol ēma, ka noteikumi par kapit āla brīvu apriti nepie ļauj tādas dalībvalstu ties ību 
normas, kas īpaši labvēlīgu novērtēšanas sist ēmu un da ļēju atbrīvojumu piem ēro mantai, kura 
atrodas min ētajā dalībvalstī, pretstatā mantai, kura atrodas cit ās dalībvalstīs un tiek nov ērtēta 
pēc parastiem taisn īga tirgus v ērtības noteikšanas noteikumiem. T ā kā nodokļa aprēķin
āšana 
bija tieši saist īta ar mantas v ērtību, objekt īvi nebija nek ādas situācijas atšķirības, kas 
attaisnotu nevienl īdzīgu nodokļa režīmu.  
 
 
LV  LV  
2.1.4. Lieta Eckelkamp (C-11/07)  un lieta Arens-Sikken (C-43/07) 
 
Šajās lietās Tiesa konstat ēja, ka ar ES ties ībām nav sader īga atšķirīgu nodok ļu noteikumu 
piemērošana, nov ērtējot mantojuma un īpašuma ties ību pāriešanas nodok ļus, kas maks ājami 
par mantu, atkar ā no tā, vai mirušais n āves brīdī ir dzīvojis attiec īgajā dalībvalstī vai ārzemēs.  
 
Lietā Eckelkamp  Tiesa nol ēma, ka ir pretlikum īgi dalībvalstij neat ļaut no īpašuma v ērtības 
atskaitīt ar hipot ēku saistītas maksas tikai t āpēc, ka nāves brīdī persona, kuras īpašums tika 
pārvaldīts, dzīvojusi citā dalībvalstī. 
 
Lietā Arens-Sikken  Tiesa noteica, ka pretrun ā ES tiesībām ir tas, ka mantiniekam tiek at ļauts 
atskaitīt uz mantojamo īpašumu gulošus par ādus tikai tad, ja persona, kuras īpašums tiek 
pārvaldīts, nāves brīdī dzīvojusi tajā dalībvalstī, kurā atrodas īpašums.  
 
Abās lietās tika apl ūkota mantojuma nodevu nov ērtēšanas metode, un runa bija par 
situācijām, kas līdzīgas lietā Barbier aplūkotajai situ ācijai.  
 Lietā Eckelkamp Tiesa nolēma, ka atteikums izdar īt atskaitījumus no par ādiem un saist ībām ir 
brīvas kapit āla aprites noteikumu p ārkāpums. Attiec īgā dalībvalsts atteic ās maksājamā 
mantojuma nodok ļa noteikšanas vajadz ībām ņemt vērā uz mantojumu gulošos par ādus un 
saistības, ja testators n āves brīdī nedzīvo minētajā dalībvalstī. Tom
ēr tā būtu atļāvusi 
atskaitījumu no šiem par ādiem un saist ībām, ja testators n āves brīdī būtu tajā dzīvojis. Tiesa 
noteica, ka t ā iemesla d ēļ, ka mantojuma nodok ļa un nodok ļa par īpašuma ties ību pāriešanu 
novērtēšana saska ņā ar attiec īgajām tiesību normām ir tieši saist īta ar nekustam ā īpašuma 
vērtību, nav situ ācijas atšķirības, kas attaisnotu nevienl īdzīgu nodok ļa režīmu attiec ībā uz 
nekustamo īpašumu, kas atrodas attiec īgajā dalībvalstī, atkarā no tā, kurā vietā mirušais n āves 
brīdī dzīvojis.   
 Lietā Arens-Sikken  īpašums p ārgāja uz pārdzīvojušo laul āto, kurai saska ņā ar testament āro 
mantojuma sadal ījumu inter vivos  bija pien ākums katram no b ērniem izmaks āt viņu īpašuma 
daļas vērtību naudā. Pārdzīvojušās laulātās "mantojuma da ļu pārsniedzošie par ādi" viņas 
bērniem netika ņemti vērā, nosakot vi ņas nodokli par īpašuma ties ību pāriešanu. Ja testators 
nāves brīdī
 būtu bijis attiec īgās dalībvalsts rezidents, š āds atskait ījums būtu bijis iesp ējams. 
Tiesa nolēma, ka šāds atšķirīgs režīms nav sader īgs ar brīvu kapitāla apriti. 
 
2.1.5. Lieta Mattner  (C-510/08)  
 
Tiesa pazi ņoja, ka ar br īvu kapitāla apriti nav sader īgi dāvinājuma (un mantojuma) nodok ļu 
noteikumi, p ēc kuriem nodok ļa atlaide d āvinātāja bērniem gad ījumā, kad visas iesaist ītās 
personas nav rezidenti, ir zem āka nekā gadījumā, kad viena no vi ņām ir rezidents. 
 Šajā gadījumā Tiesa uz dal ībvalsts d āvinājuma nodok ļ
a noteikumiem attiecin āja 
jurisprudenci, ko t ā bija izstrādājusi mantojuma nodok ļu jomā.  
 Aplūkojamā lieta attiec ās uz tāda zemes gabala d āvinājumu, kas atrodas nodok ļa uzlicējā 
dalībvalstī. Gan dāvinātājs, gan apd āvinātais — dāvinātāja bērns — dzīvoja citā dalībvalstī. 
 Attiecīgās valsts ties ību aktos bija noteikta atš ķirība starp gad ījumiem, kad tiek uzskat īts, ka 
nodokļa maksātājam ir ierobežotas  nodokļa saistības, t. i., ja d āvinājuma brīdī gan dā
vinātājs, 
 
LV  LV gan apdāvinātais dzīvo citā dalībvalstī, un gad ījumiem, kad tiek uzskat īts, ka nodok ļa 
maksātājam ir neierobežotas  nodokļa saistības, t. i., ja vismaz viens no vi ņiem dzīvo nodok ļa 
uzlicējā dalībvalstī. Otrajā gadījumā tiesību aktos bija paredz ēta relatīvi augsta nodok ļa 
atlaide dāvinājumiem vec āka un bērna starpā, toties pirmaj ā gadījumā atlaide bija daudz 
zemāka.  
 Tiesa konstat ēja, ka abu situ āciju starp ā nav objekt īvas atšķirības, kas atta isnotu rež īma 
atšķirību. Turkl
āt Tiesa iztirz āja vairākus iesniegtos attais nojumus, proti, vajadz ību novērst to, 
ka viens un tas pats nodok ļa maksātājs divreiz sa ņem vienu un to pašu nodok ļa priekšroc ību, 
un novērst robežv ērtību apiešanu ar vair ākkārtīgiem dāvinājumiem, k ā arī valsts nodok ļu 
sistēmas iekšējo saskanību. Tomēr Tiesa nepie ņēma nevienu no šiem attaisnojumiem. 
  
2.1.6. Lieta Halley  (C-132/10) 
 
Šajā lietā Tiesa konstat ēja, ka diskrimin ējoši ir mantojuma nodok ļa aprēķinā noteikt atš ķirīgus 
noilguma termi ņus reģistrēto akciju nov ērtēšanai atkar ā no tā, vai emitenta uz ņēmumam, kur ā 
mirušais bijis akcion ārs, faktiskais vad ības centrs ir atradies nodok ļa uzlicējā dalībvalstī vai 
citā valstī. 
 
Šajā lietā īpašumā ietilpa re ģistrētas akcijas uz ņēmumā, kura faktiskais vad ības centrs atrad ās 
dalībvalstī, kura nav nodok ļa uzlicēja valsts, un t ās mantojuma veid ā pārgāja uz mantinieku 
nodokļa uzlicējā valstī.  
 Nodokļa uzlicējas dalībvalsts ties ību aktos bija noteikts, ka par daž ām lietām, kas atrodas 
minētajā dalībvalstī, tās nodokļu pārvalde dr īkst piepras īt eksperta nov ērtējumu, lai 
konstatētu, vai mantojuma nodok ļa deklarācijā tās nav nov ērtētas pār
āk zemu. Noilguma 
periods, kur ā nodokļu pārvalde var celt pras ību par šādu eksperta nov ērtējumu un iesp ējamu 
sekojošu maks ājamās mantojuma nodok ļa summas palielin āšanu, bija noteikts 2 gadi no 
dienas, kur ā tiek iesniegta mantojuma nodok ļa deklarācija.   
 Toties tādu akciju gad ījumā, kuras pieder uz ņēmumā, kura faktisk ās vadības centrs atrodas 
ārpus nodok ļa uzlicējas dalībvalsts teritorijas, eksperta v ērtējums nebija iesp ējams un nodok ļu 
iestādes varēja celt pras ību par pārāk zemu nov ērtējumu ar sekojošu mantojuma nodok ļa 
paaugstin ājumu, kā arī procentiem un soda naudu daudz ilg ākā laikā, t. i., līdz 10 gadiem. 
 Tiesa atzina, ka š ādas ties
ību normas ir pretrun ā noteikumiem par br īvu kapitāla apriti, jo 
ilgāka noilguma perioda piem ērošanai mantiniekiem, kuriem pieder akcijas uz ņēmumā, kura 
faktiskā vadība ir ārzemēs, var būt tādas sekas, ka nodok ļa uzlicējas dalībvalsts rezidenti var 
kavēties ieguld īt vai uztur ēt ieguldījumus akt īvos, kas atrodas ārpus minētās dalībvalsts. Š ādu 
rezidentu mantiniekiem b ūs jāpiedzīvo ilgāks neskaidr ības periods sakar ā ar iespēju, ka 
nodoklis var tikt paaugstin āts.  
 
Tiesa neatrada nek ādu attaisnojumu š ādam brīvas kapitāla aprites ierobežojumam, it seviš ķi 
tāpēc, ka 10 gadu termi ņa pamatā nebija laiks, kas vajadz īgs, lai var ētu faktiski izmantot 
nodokļu iestāžu savstarp ējās palīdzības mehānismus vai citus alternat īvus līdzekļus, ar kuriem 
noskaidrot attiec īgo akciju v ērtību. 
  
 
LV  LV 2.2  Lietas, kur ās Tiesa konstat ējusi dalībvalstu mantojuma nodok ļu tiesību normu 
saderību ar ES ties ībām  
 
 
2.2.1. Lieta Van Hilten-van Der Heijden (C-513/03) 
 
 
Šajā lietā Tiesa nol ēma, ka noteikumi par br īvu kapitāla apriti neaizliedz izmantot ties ību 
normu, p ēc kuras t āda dalībvalsts pieder īgā īpašumam, kurš miris 10 gadu laik ā pēc 
dzīvesvietas pamešanas min ētajā dalībvalstī, nodoklis ir uzliekams t ā, it kā minētais 
dalībvalsts pieder īgais būtu turpinājis dzīvot minētajā dalībvalstī.  Būtiskais šās normas 
elements bija tas, ka t ā nešķiroja rezidentus un nerezidentus. 
 
Saskaņā ar divu attiec īgo valstu savstarp ējo konvenciju par nodok ļu dubultu neuzlikšanu t āda 
dalībvalsts pieder īgā īpašumam, kurš miris 10 gadu laik ā pēc dzīvesvietas pamešanas 
minētajā dalībvalstī, nodoklis ir uzliekams t ā, it kā minētais dalībvalsts pieder īgais būtu 
turpinājis dzīvot minētajā dalībvalstī. Konvencij ā par nodok ļu dubultu neuzlikšanu bija ar ī 
noteikts, ka nodok ļa uzlicēja valsts samazina t ādējādi maksājamo nodokli par summu, kas 
jāmaksā otrā valstī sakarā ar dzīvesvietu taj ā.  
 Aplūkojamie noteikumi netika atz īti par diskrimin ē
jošiem, jo tie — cit ādi nekā lietā Barbier  
— nešķiroja nodok ļa maksātājus pēc dzīvesvietas. Gluži pret ēji — tie paredz ēja identisku 
režīmu tādu valstspieder īgo īpašumiem, kas bija p ārcēlušies uz ārzemēm, un t ādu 
valstspieder īgo īpašumiem, kas bija palikuši attiec īgajā dalībvalstī.  
 Pēc Tiesas atzinuma š ādi noteikumi neattur ētu no ieguld ījumiem nodok ļa uzlicējā dalībvalstī 
valstspieder īgo, kurš p ārcēlies uz ārzemēm, un neattur ētu no ieguld ījumiem cit ā dalībvalstī 
valstspieder īgo, kurš palicis nodok
ļa uzlicējā valstī. Šādi noteikumi ar ī nemazin ātu tāda 
valstspieder īgā īpašuma v ērtību, kurš p ārcēlies uz ārzemēm. Tiesa nor ādīja: kamēr šajā jomā 
nav harmoniz ācijas, dal ībvalstis var br īvi noteikt krit ērijus, pēc kuriem tiek p ārdalītas to 
nodokļu uzlikšanas pilnvaras. Šaj ā sakarā, vēršoties pret noteikumu ļaunprātīgu izmantošanu, 
tās var paredz ēt paplašin ātu dzīvesvietas koncepciju, k ā aplūkojamajā gadījumā.  
  
 2.2.2. Lieta Block  (C-67/08)  
 
Šaj
ā lietā Tiesa secin āja, ka dal ībvalstij nav pien ākuma izvair īties no nodok ļa dubultas 
uzlikšanas mantojumam, kas radusies t āpēc, ka dal ībvalstis l īdztekus īsteno fisk ālo 
suverenitāti, — piem ēram, atzīstot ārzemēs samaks āto mantojuma nodokli t āpat kā savu 
mantojuma nodokli. 
 
Lietā Block  Tiesai bija j āpieņem nolēmums par dal ībvalsts ties ību normu sader ību ar brīvas 
kapitāla aprites noteikumiem, ja taj ās nav paredz ēts citā dalībvalstī samaksātu mantojuma 
nodokli ieskait īt kā mantojuma nodokli, kas mantiniekam j āmaksā savā dzīvesvietas 
dalībvalstī.  
 Šī lieta atšķiras no jau iztirz ātajām tādā ziņā, ka attiecas nevis uz mantojuma nodok ļa sistēmu 
vienā dalībvalstī, bet sekām, ko rada divu dal ībvalstu līdztekus īstenotas nodok ļa uzlikšanas 
pilnvaras.  
 
LV  LV  
Gan mantinieks, gan mirušais bija vienas dal ībvalsts rezidenti, bet kustamais īpašums atrad ās 
citā dalībvalstī, un tam tika uzlikts nodoklis gan tur, gan mantinieka dz īvesvietas valst ī. 
 Tiesa nol ēma, ka atš ķirīgu piesaistes krit ēriju izmantošana mantojuma nodok ļa uzlikšanai 
prasījumiem saist ībā ar kapitālu nav pretrun ā ES tiesībām, jo pašreiz ējā ES tiesību attīstības 
stadijā ES līmenī nav vispārīgu kritēriju kompetences sadal īšanai dalībvalstu starp ā saistībā ar 
nodokļu dubultās uzlikšanas izskaušanu Eiropas Savien ībā.  
 Tāpēc dalībvalstis var br īvi lemt par saviem tiešo nodok ļu noteikumiem, ieskaitot piesaistes 
faktorus, p ēc kuriem personai vai ien
ākumam tās teritorijā uzliek nodokli.  
 Turklāt tām nav pien ākuma piel āgot savu nodok ļu sistēmu dažādajām citu valstu nodok ļu 
sistēmām, lai izskaustu nodok ļu dubultu uzlikšanu, kas rodas t āpēc, ka dalībvalstis līdztekus 
īsteno fisk ālo suverenit āti. Konkr ēti, tām nav ārzemēs samaks āts mantojuma nodoklis 
jāieskaita k ā pašmāju mantojuma nodoklis.  
 
 2.3.  Citas attiec īgas lietas. Nodok ļu režīms ārvalstu labdar ības organiz ācijām
 
  
Lietā Missionswerk Werner Heukelbach (C-25/10) Tiesa nol ēma, ka dal ībvalstij, kura pieš ķir 
zināmas mantojuma nodok ļa priekšroc ības pašm āju labdarības organiz ācijām, ir jāpiemēro 
tāds pats nodok ļu režīms ārzemju labdar ības organiz ācijām, ja ārzemju labdar ības 
organizācijas atbilst min ētās dalībvalsts nosac ījumiem nodok ļu priekšroc ību piešķiršanai. 
 
Iepriekš Tiesa bija izskat ījusi nodok ļu režīmu, ko dal ībvalstis piem ēro citās dalībvalstīs 
reģistrētām labdarības organiz ācijām un dāvinājumiem š ādām vienībām. Lietā Stauffer (C-
386/04) tika apl ūkota pirm ā, bet lietā Persche  (C-318/07) — otr ā hipotēze. Abās lietās Tiesa 
nolēma, ka iekšzemes nodok ļu noteikumi, kas diskrimin ē ārvalstu labdar ības organiz ācijas, 
nav sader īgi ar noteikumiem par br īvu kapitāla apriti.  
 Lietā Missionswerk Werner Heukelbach Tiesa min ētajos agrākajos spriedumos izkl āstītos 
nediskrimin ācijas principus attiecin ā
ja uz dalībvalstu mantojuma ties ību aktiem. Lieta attiec ās 
uz mantojuma nodevas pazemin ātas likmes piem ērošanu mantojumam, kas nov ēlēts 
bezpeļņas apvien ībai. Konkr ētā dalībvalsts ties ību norma noteica, ka pazemin ātā likme ir 
piemērojama tikai tad, ja apvien ības darbības centrs ir vai nu nodok ļa uzlicējā dalībvalstī, vai 
tajā dalībvalstī, kur mirušajam n āves brīdī ir bijusi faktisk ā dzīvesvieta vai darba vieta vai kur 
viņam agrāk ir bijusi faktisk ā dzīvesvieta vai darba vieta.  
 Tiesa noteica, ka 63. pants nepie ļauj tādas tiesību normas, ja bezpe ļņas organiz ācija, kas par 
tādu atzīta savā reģistrācijas dalībvalstī
, atbilst ar ī nodokļa uzlicējas dalībvalsts nosac ījumiem, 
kas regulē analoģiskas organiz ācijas. Fakts, ka ārzemju labdar ības iestādei nav darb ības centra 
minētajā dalībvalstī vai tajā dalībvalstī, kur mirušais bija str ādājis vai dz īvojis, tika uzskat īts 
par nebūtisku. 
3. NO JUDIKAT ŪRAS IZRIETOŠIE PRINCIPI  
 
No attiec īgās judikat ūras var izsecin āt šādus principus, kas grup ējami zem š ādiem 
virsrakstiem. 
 
LV  LV  
Pārrobežu mantojumos ietilpstoš ās mantas ģeogrāfiskā saikne  
 
1. Dalībvalstu mantojuma nodok ļa tiesību normas p ārkāpj brīvas kapit āla aprites 
noteikumus, ja t ās nosaka atš ķirīgu nodok ļu režīmu mantai, kas ietilpst mantojum ā, 
atkarā no tā, vai šai mantai ir saikne ar valsts teritoriju, it seviš ķi — vai tā tur atrodas. 
Tas cita starp ā nozīmē to, ka: 
 
a. novērtēšanas metodes nedr īkst būt mazāk labvēlīgas ārzemēs esošai mantai;  
 
b. nebūtu jābūt ierobežojumiem atskait īt parādus/saistības, kas attiecas uz 
ārzemēs esošu mantu, ja viet ējai mantai nav ierobežojumu; 
 c. dalībvalstu mantojuma nodok ļa tiesību normas nevar noteikt augst
āku 
mantojuma nodok ļa likmi attiec ībā uz mantojamu mantu, kas atrodas ārzemēs; 
 d. dalībvalstis nevar mantojuma nodok ļa noteikšanas nol ūkā noteikt atš ķirīgus 
noilguma termi ņus reģistrēto akciju nov ērtēšanai atkar ā no emitenta 
uzņēmuma faktisk ās vadības centra atrašan ās vietas.  
 
2. Šiem pamatprincipiem b ūtu cita starp ā arī jāaizliedz t āds mantojuma nodok ļa 
režīms, kas: 
 a. ir maz āk labvēlīgs gadījumā, kad mantot ās akcijas ir re ģistrētas ārvalstu birž ās 
vai pieder uz ņēmumā, kas atrodas ārzemēs, nekā gadījum
ā, kad akcijas ir 
reģistrētas iekšzemes birž ās vai pieder iekšzemes uz ņēmumos;  
 
b. rada privil ēģijas iekšzemes pensiju apdrošin ātāju maksājumiem, kas ietilpst 
mantojum ā, pretstatā ārvalstu apdrošin ātāju maksājumiem tādā pašā situācijā;  
 
c. ir maz āk labvēlīgs attiecībā uz citu dal ībvalstu emit ētiem valsts par āda 
vērtspapīriem nek ā uz nodok ļa uzlicējas dalībvalsts emit ētiem līdzīgiem 
vērtspapīriem.  
  
Pārrobežu mantošan ā iesaistīto personu dz īvesvieta
 
 
 
2. Dalībvalstu mantojuma nodok ļa tiesību normas ir pretrun ā ES tiesībām, ja tās saistībā 
ar dāvinājumiem vai mantojumiem nosaka rezidentiem augst ākas nodok ļa atlaides 
nekā nerezidentiem gad ījumos, kad rezidenti un nerezidenti ir sal īdzināmā situācijā.  
 
Ir gadījumi, kuros tas cita starp ā var nozīmēt, ka dalībvalstis nevar noteikt zem āku 
mantojuma nodok ļa atlaidi tikai t āda iemesla d ēļ, ka mirušais un mantinieks nav bijis / 
nav tās dalībvalsts rezidents, kura pieš ķir šādu atlaidi. 
 
3. Saistībā ar mantot ās mantas v ērtības noteikšanu pretrun ā ES tiesībām ir pie ļaut 
atskaitījumus tikai tad, kad mirušais ir bijis nodok ļa uzlicējas dalībvalsts rezidents. 
 
Tas cita starp ā varētu arī nozīmēt, ka dalībvalstu mantojuma nodok ļa tiesību normas 
nav saska ņā ar ES ties ībām, ja tās ierobežo t ādu parādu un saist ību atskait āmību, kuri 
 
LV  LV attiecas uz nerezidenta mantotu mantu, bet nepiem ēro šādu ierobežojumu rezidentu 
mantotai mantai.  
 
4. Plašākā nozīmē un gadījumā, ja nav objekt īva attaisnojuma, dal ībvalstu ties ību normas 
nav sader īgas ar br īvu kapitāla apriti, ja t ās nosaka maz āk labvēlīgu mantojuma 
nodokļa režīmu mantiniekiem un miruša jiem, kuri nav rezidenti. 
 
 
Mantojuma nodok ļa režīms tādiem uzņēmumiem k ā MVU  
 
5. Dalībvalstis nevar noteikt preferenci ālu nodok ļa režīmu uzņēmuma mantošanai ar 
nosacījumu, ka uz ņēmējdarbība notiek / tiek turpin āta iekšzem ē. 
 6. Dalībvalstis nevar noteikt maz āk labvēlīgu nodok ļa režīmu mantotam uz ņēmumam 
tikai tāda iemesla d ēļ, ka tā darbinieki atrodas ārzemēs. 
 7. Mantojuma nodok ļa atvieglojumi uz ņēmumiem, k ā atbrīvojumi vai īpaši atvieglojumi 
ģimenes uz ņēmumu vai šauram lokam piederošu uz ņēmumu pārņemšanai n āves 
gadījumā, ir jānosaka tādā pašā veidā mantiniekiem, kuri nav t ās dalībvalsts rezidenti, 
kura nosaka atvieglojumu, k
ā rezidentiem. 
 
 
Mantojuma nodok ļa režīms labdar ības organiz ācijām 
 
8. Dalībvalstu mantojuma nodok ļa tiesību normas nevar piem ērot mazāk labvēlīgu 
mantojuma nodok ļa režīmu legātiem labdar ības organiz ācijām tikai tāda iemesla d ēļ, 
ka labdar ības organiz ācija ir re ģistrēta citā dalībvalstī, nevis nodok ļa uzlicējā 
dalībvalstī. 
  
4. S
ECINĀJUMI  
Jurisprudence jau ir apzin ājusi daudzus principus, ka s attiecas uz nediskrimin ēšanu 
mantojuma nodok ļu jomā. Nākotnē Tiesa var tikt l ūgta izskat īt citas, līdz šim nerisin ātas 
situācijas, kur ās piemērojamās tiesību normas noš ķir iekšzemes situ ācijas no situ ācijām ar 
pārrobežu elementu. Tom ēr jau tagad ir skaidrs, ka iekšzemes un p ārrobežu situ āciju 
nošķiršana nav sader īg a  a r  E S  t i e s ībām, ja nav nek ādas objekt īvas atšķirības starp š īm 
situācijām vai ar imperat īvām vispārības interes ēm saistīta attaisnojuma. 
 ES pilsoņiem ir ties ības prasīt tiesisko aizsardz ību, ja viņi konstatē nesader
ību starp k ādas 
dalībvalsts mantojuma nodok ļa tiesību normām un ES ties ībām.   
 Savukārt Komisijai k ā ES līgumu aizbildnei ir ties ības veikt piem ērotus pas ākumus, ja t ā 
konstatē ES tiesību pārkāpumus mantojuma un d āvinājuma nodok ļu jomā.