attiecībā uz to, kā darbojas Regula (ES) Nr. 912/2014 par finansiālo atbildību, kura saistīta ar ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanu saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem, kuros Eiropas Savienība ir puse

KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

attiecībā uz to, kā darbojas Regula (ES) Nr. 912/2014 par finansiālo atbildību, kura saistīta ar ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanu saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem, kuros Eiropas Savienība ir puse

1.Ievads

Eiropas Parlaments un Padome 2014. gada 23. jūlijā pieņēma Regulu (ES) Nr. 912/2014, ar ko izveido sistēmu tādas finansiālās atbildības noregulējumam, kura saistīta ar ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas šķīrējtiesām, kas izveidotas ar starptautiskiem nolīgumiem, kuros Eiropas Savienība ir puse (“Finansiālās atbildības regula” jeb “FAR”). FAR juridiskais pamats ir LESD 207. pants par kopējo tirdzniecības politiku, kuras sastāvdaļa ir ārvalstu tiešie ieguldījumi.

Komisija ir Savienības iestāde, kas atbild par Finansiālās atbildības regulas administrēšanu. Komisijas atbildīgais dienests ir Tirdzniecības ģenerāldirektorāts; Juridiskais dienests atbild par Savienības pārstāvēšanu strīdu izšķiršanas procesā un iespējamos turpmākos tiesvedības posmos.

Finansiālās atbildības regulā ir izklāstīti kritēriji atbildētāja statusa noteikšanai un finansiālās atbildības sadalīšanai starp Savienību un dalībvalstīm attiecībā uz attieksmi, kuras rezultātā papildus ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas procesam var tikt piespriesta naudas kompensācija.

Parasti finansiālo atbildību attiecina uz to vienību, kas ir atbildīga par attieksmi, kuras dēļ piespriež kompensāciju. Tas nozīmē, ka Savienība uzņemas finansiālo atbildību, ja attiecīgo attieksmi ir pieļāvusi kāda Savienības iestāde vai struktūra, savukārt dalībvalstis uzņemas finansiālo atbildību, ja attiecīgo attieksmi ir pieļāvusi dalībvalsts. Tomēr, ja dalībvalstis rīkojas tā, kā tas prasīts ES tiesību aktos, piemēram, transponējot ES direktīvu, Savienība uzņemas finansiālo atbildību, ciktāl attiecīgā attieksme ir prasīta ES tiesību aktos.

Attiecībā uz atbildētāja statusu noteikums ir tāds, ka parasti puse, kas uzņemas finansiālo atbildību, ir arī atbildētāja strīdā. Tomēr ir īpaši apstākļi, kuros Savienība rīkojas kā atbildētāja pat tad, ja finansiālo atbildību uzņemas dalībvalstis. Tā ir, piemēram, gadījumā, ja dalībvalsts atzīst par labāku to, ka Savienība rīkojas kā atbildētāja (piemēram, ņemot vērā strīdā nepieciešamās īpašās zināšanas un pieredzi); lieta attiecas arī uz dalībvalsts pieļautu attieksmi un šāda attieksme ir prasīta ES tiesību aktos; līdzīgai attieksmei piemēro PTO strīdu izšķiršanas procesu un tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu saskaņotu argumentāciju.

Finansiālās atbildības regulā ir izklāstīti noteikumi, kuru mērķis ir nodrošināt, lai tad, ja Savienība rīkojas kā atbildētāja lietās, kas saistītas ar dalībvalsts pieļautu attieksmi, attiecīgā dalībvalsts un Savienība cieši sadarbojas strīda izšķiršanas procesā atbilstīgi lojālas sadarbības principam, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 4. panta 3. punktā. Tas ietver attiecīgās dalībvalsts interešu aizstāvību un aizsardzību, savlaicīgu apmaiņu ar informāciju un attiecīgiem dokumentiem, regulāras konsultācijas un dalību delegācijā saistībā ar procesu.

Finansiālās atbildības regulā ir izklāstītas arī procedūras, saskaņā ar kurām dalībvalstis un Komisija vienojas par tiesāšanās izmaksu un piespriesto naudas kompensāciju maksāšanu, lai nodrošinātu, ka ES līdzekļi pat īslaicīgi netiek nepamatoti apgrūtināti. Jo īpaši Komisijai un attiecīgajai dalībvalstij ir jāvienojas par izdevumu periodisku maksāšanu un jebkādas kompensācijas samaksu. Ja attiecīgā dalībvalsts nepiekrīt uzņemties finansiālu atbildību, Komisija var pieprasīt minētajai dalībvalstij iemaksāt Savienības budžetā attiecīgās summas kopā ar piemērojamajiem procentiem.

Visbeidzot, FAR ir noteiktas izlīguma panākšanas procedūras un prasības lietās, kurās izlīgums ir Savienības interesēs. Lietās, kuras attiecas vienīgi uz Savienības finansiālo atbildību, lēmumu par izlīgumu pieņem Komisija. Ja lieta attiecas arī uz attieksmi, kuru pieļāvusi dalībvalsts, izlīguma panākšanai vai nu ir nepieciešama dalībvalsts piekrišana, vai lēmumu par izlīgumu var pieņemt Komisija, ja šādam izlīgumam nav nekādas ietekmes uz attiecīgās dalībvalsts finansēm vai budžetu.

Dažādos strīda posmos Finansiālās atbildības regula uzliek Komisijai informācijas sniegšanas pienākumu attiecībā pret Eiropas Parlamentu un Padomi, piemēram, ja tā no prasītāja saņem pieprasījumu sākt apspriešanos vai paziņojumu par nolūku sākt strīda izšķiršanas procesu.

2.Pašreizējā Finansiālās atbildības regulas piemērošanas joma

Finansiālās atbildības regulu piemēro ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas procesos, ko veic saskaņā ar nolīgumiem, kuru puse ir Savienība. Pašlaik, iekam nav ratificēti un stājušies spēkā nolīgumi, kuros iekļauts ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas mehānisms, piemēram, divpusējie nolīgumi ar Kanādu (CETA), Singapūru un Vjetnamu, FAR faktiski tiek piemērota vienīgi ieguldītāja un valsts strīdu izšķiršanas lietām, kas ierosinātas pret ES saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu (EHN). Savienība ir EHN līgumslēdzēja puse kopš tā ratificēšanas 1998. gadā.

3.Lietas, kas ierosinātas pret Savienību saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu

Līdz šim saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu ir ierosināts viens ieguldījumu strīdu izšķiršanas process pret Savienību. Turklāt saskaņā ar EHN 26. pantu Savienība ir saņēmusi dažus pieprasījumus sākt apspriešanos, taču pagaidām tie nav nonākuši līdz oficiālai tiesvedībai. Visi šie procesi ir sīkāk aprakstīti turpmāk.

a.Prosisa un Risteel Corporation prasījumi, kas saistīti ar Spānijas atbalsta shēmu atjaunojamajiem energoresursiem (2015. gads)

Komisija 2015. gadā saskaņā ar EHN 26. pantu saņēma divus pieprasījumus sākt apspriešanos, proti, no Šveices uzņēmuma Prosisa AG un Nīderlandes uzņēmuma Risteel Corporation BV. 2015. gada 7. oktobrī Komisija saskaņā ar Finansiālās atbildības regulas 4. un 7. pantu informēja Eiropas Parlamentu un Padomi.

Abi uzņēmumi bija veikuši ieguldījumus fotoelementu un vēja enerģijas nozarē un atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanā no biomasas Spānijas teritorijā, un to prasījumi bija saistīti ar Spānijas lēmumu veikt grozījumus atjaunojamo energoresursu enerģijas atbalsta shēmā. Vienlaikus uzņēmumi ir vērsušies pret Spāniju. Būtībā tie apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi EHN 10. pantā noteikto vienlīdzīgas un taisnīgas attieksmes principu, vēršoties šķīrējtiesās, kas izveidotas saskaņā ar EHN, un apgalvojot, ka EHN netiek piemērots attiecībām starp vienu ES dalībvalsti un ieguldītāju no citas ES dalībvalsts.