PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Šis priekšlikums attiecas uz grozījumiem Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 14. aprīļa Direktīvā 2003/25/EK par īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem. Saistībā ar Komisijas Normatīvās atbilstības un izpildes programmu (REFIT) un labāka regulējuma programmu un veicot tūlītēju turpmāku pasākumu pēc ES pasažieru kuģu drošības jomā pieņemto tiesību aktu atbilstības pārbaudes, Komisija 2017. gadā iesniedza trīs priekšlikumus, ar kuriem groza šādus tiesību aktus. 2017. gada 15. novembrī Eiropas Parlaments un Padome pieņēma Direktīvu (ES) 2017/2108, Direktīvu (ES) 2017/2109 un Direktīvu (ES) 2017/2110. Atbilstības pārbaudē tika iekļauta arī Direktīva 2003/25/EK, kas reglamentē īpašas stabilitātes prasības ro-ro pasažieru kuģiem. Tomēr Komisija neiesniedza priekšlikumu par tās grozījumiem, jo tobrīd Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā (SJO) norisinājās diskusijas par noturības standartiem kuģiem bojātā stāvoklī. Pēc pārskatīto starptautisko noteikumu pieņemšanas Komisija tagad ir gatava ierosināt grozījumus ES prasībās attiecībā uz noturību avārijas stāvoklī jeb avārijnoturības prasībās.

ES pasažieru kuģu drošības jomā pieņemto tiesību aktu pārskatīšanas vispārējais mērķis ir vienkāršot un standartizēt esošo tiesisko regulējumu, lai i) saglabātu ES noteikumus, ja tie ir nepieciešami un samērīgi; ii) nodrošinātu to pareizu īstenošanu un iii) novērstu pienākumu iespējamo pārklāšanos un nekonsekvenci starp saistītiem tiesību aktiem. Visaptverošais mērķis ir nodrošināt skaidru, vienkāršu un mūsdienīgu tiesisko regulējumu, kuru ir vieglāk īstenot, uzraudzīt un izpildīt, tādējādi paaugstinot vispārējo drošības līmeni.

Kuģiem, kuri veic starptautiskos reisus, kas ietver reisus starp divām dalībvalstīm, piemēro starptautiskas konvencijas (SJO pārraudzībā) un noteiktus ES noteikumus. Visatbilstošākā konvencija attiecībā uz drošību ir 1974. gada Starptautiskā konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS) un tās 1988. gada protokols. SOLAS 90 ietvertās vispārējās stabilitātes prasības (kā definētas direktīvas tekstā ar visiem piemērojamiem grozījumiem) tika noteiktas uz determinēšanas pamata un tika iekļautas SOLAS konvencijas II-1./B/8. noteikumā. Tā kā SOLAS konvencija ir tieši piemērojama starptautiskiem reisiem un Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Direktīva 2009/45/EK par pasažieru kuģu drošības noteikumiem un standartiem (pārstrādātā redakcija) ir piemērojama vietējiem reisiem, šīs prasības ir piemērojamas visā Savienībā.

Papildus starptautiskajām prasībām pasažieru kuģiem, ro-ro pasažieru kuģiem un ātrgaitas kuģiem piemēro īpašus ES noteikumus. Direktīvā 2003/25/EK izklāstītas stabilitātes prasības ro-ro pasažieru kuģiem bojātā stāvoklī, kas piemērojamas visiem ro-ro pasažieru kuģiem, kas neatkarīgi no to karoga nodrošina regulāru satiksmi starptautiskos reisos uz kādas dalībvalsts ostu vai no tās. Mērķis ir nodrošināt to noturību jeb stabilitāti pēc bojājumu gūšanas, uzlabojot šāda tipa kuģu ilgizturību pēc bojājumu gūšanas sadursmē. Pēc MS Estonia avārijas 1994. gada 28. septembrī astoņas Eiropas valstis (tostarp septiņas dalībvalstis) uzsāka iniciatīvu (1996. gada 28. februārī Stokholmā) nolūkā ieviest augstāku avārijnoturības standartu ro-ro pasažieru kuģiem bojātā stāvoklī, lai ņemtu vērā iespaidu, ko rada ūdens sakrāšanās uz ro-ro klāja, un lai kuģi spētu izturēt bīstamākus jūras apstākļus nekā paredzēts SOLAS 90 standartā, t. i., līdz pat 4 m nozīmīgo viļņu augstumu. Šīs iniciatīvas rezultātā Komisija iesniedza priekšlikumu direktīvai un pēc tam Eiropas Parlamentā un Padomē tika pieņemta Direktīva 2003/25/EK.

ES īpašās stabilitātes prasības papildina SOLAS avārijnoturības prasībām, lai ņemtu vērā ūdens sakrāšanos uz ro-ro klāja kuģa bojājumu gadījumā, kura apjoms ir atkarīgs no brīvsāniem bojātā stāvoklī un nozīmīgā viļņu augstuma darbības zonā. Direktīvā 2003/25/EK noteiktās prasības attiecas arī uz ro-ro pasažieru kuģiem, kas tirgojas iekšzemē Eiropas Savienībā, izmantojot Direktīvā 2009/45/EK izklāstītos nosacījumus. Šajā direktīvā kuģi un jūras rajoni sadalīti četrās kategorijās (A, B C un D), pamatojoties uz attālumu no krasta un kritisko viļņu augstumu. A, B un C klases ro-ro pasažieru kuģiem piemēro Direktīvā 2003/25/EK noteiktās prasības.

Pasažieru kuģu drošības jomā pieņemto tiesību aktu REFIT rezultātā tika izstrādāts ieteikums izvērtēt iespēju saskaņot ES regulatīvo pieeju attiecībā uz īpašām stabilitātes prasībām ro-ro pasažieru kuģiem ar starptautiskajiem tiesību aktiem, paredzot, ka tiek uzturēts vismaz Direktīvā 2003/25/EK noteiktais spēkā esošais drošības līmenis.

Ņemot vērā atšķirības starp pārskatīto SOLAS konvenciju (kopš 2020. gada piemērojamā redakcija) un īpašajām ES avārijnoturības prasībām ro-ro pasažieru kuģiem, Direktīvas 2003/25/EK nepieciešamība un tās pievienotā vērtība tika novērtēta, pamatojoties uz to, vai SOLAS konvencijas prasības nodrošina tādu pašu drošības līmeni.

Atbilstoši Komisijas REFIT secinājumiem un atspoguļojot norises starptautiskā līmenī, Komisijai tika uzticēts uzdevums izvērtēt iespēju ierosināt grozīt vai atcelt īpašās ES avārijnoturības prasības, pamatojoties uz starptautiskajiem standartiem, ar nosacījumu, ka tie modernizēti (no 2020. gada) Savienībai pieņemamā veidā. Ar šādu mērķi tika īstenots ekspertu pētījums, analizējot tehniskās un politikas iespējas, proti, dažādas iespējas attiecībā uz nepieciešamo sadalījuma indeksu R, viļņu augstuma ierobežojumiem, kas noteikti Direktīvā 2009/45/EK, ņemot vērā varbūtības koncepciju, kā arī alternatīvas iespējas papildu deterministiskajām prasībām. Tika arī novērtēts, vai Direktīvā 2003/25/EK ietvertās prasības būs joprojām aktuālas, kamēr nav pierādīts, ka atbilstošais starptautiski noteiktais drošības līmenis ir līdzvērtīgs vai augstāks.

Papildus tehniskajiem risinājumiem dažāda tipa kuģu avārijnoturības aprēķiniem ekspertu pētījumu rezultātā ir sniegts ieteikums varbūtības koncepcijā neņemt vērā viļņu augstuma ierobežojumus. Kuģa parauga aprēķinos netika gūts apliecinājums, ka viļņu augstuma ierobežojumi, ko nosaka normalizētais s-faktors vai paredzamais kritiskais viļņu augstums, būtiski ietekmētu kopējo ilgizturību, kas izteikta ar A indeksu. Tāpēc nav lietderīgi ieviest atsevišķas prasības attiecībā uz darbības viļņu augstuma ierobežojumiem avārijnoturībai varbūtības koncepcijā.

Ņemot vērā pētījuma rezultātus un paturot prātā vispārējo mērķi vienkāršot un standartizēt ES tiesisko regulējumu attiecībā uz pasažieru kuģu drošību, ir sagatavots priekšlikums grozīt Direktīvu 2003/25/EK. Tās pārskatīšanas konkrētie mērķi ir šādi:

–pēc iespējas nodrošināt atbilstību nesen atjauninātajiem starptautiskajiem avārijnoturības standartiem attiecībā uz pasažieru kuģiem, par ko panākta vienošanās SJO;

–mazināt sarežģītību, kā arī tehnisko un administratīvo slogu, kam par iemeslu galvenokārt ir divi dažādie režīmi bojātā stāvoklī esošu ro-ro pasažieru kuģu ilgizturības izvērtēšanai;

–ja iespējams, mazināt definīciju un prasību neviennozīmīgumu, ņemot vērā grozīto Direktīvu 2009/45/EK; un

–likvidēt novecojušos noteikumus par starptautiskajiem instrumentiem, kuri vairs nav aktuāli vai nav spēkā.