[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 2.3.2006

COM(2006) 88 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

NOSTIPRINĀT EIROPAS IETEKMI: VALSTS STRATĒĢIJAS DOKUMENTU UN KOPĒJĀS DAUDZGADU PROGRAMMAS IZSTRĀDES VIENOTA SISTĒMA

SATURS

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

NOSTIPRINĀT EIROPAS IETEKMI: VALSTS STRATĒĢIJAS DOKUMENTU UN KOPĒJAS DAUDZGADU PROGRAMMAS IZSTRĀDES VIENOTA SISTĒMA

1. Preambula 4

1.1. Vienota sistēma un kopēja daudzgadu programmas izstrāde: Eiropas Savienības ieguldījuma elementi 4

1.2. Valsts stratēģijas dokumentu un kopējās daudzgadu programmas izstrādes sistēmas konteksts 4

1.3. Ievada piezīmes 6

2. Pārskatīta sistēma programmas izstrādes nostiprināšanai 7

2.1 Efektīvas programmas izstrādes principi 7

2.2 Valsts stratēģijas dokumenta deviņas būtiskās sastāvdaļas 8

2.3. Valsts stratēģijas dokumenta izstrādes procedūra, lai izveidotu kopēju daudzgadu programmu 9

2.3.1. Pamatprincipi 9

2.3.2. Kopējās programmas izstrādes dažādi posmi 10

Pirmais posms: Kopēja analīze 10

Otrais posms: Pēc kopējas analīzes – kopēja stratēģiska atbilde 11

ANNEX: Common format for country strategy papers (CPSs) 12

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER 12

CHAPTER 1: FRAMEWORK FOR RELATIONS BETWEEN THE DONOR AND THE PARTNER COUNTRY 12

1.1. General objectives of the donor’s external policy 12

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country 12

1.3. Main bilateral agreements 12

CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS 12

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country 12

2.1.1 Political situation 12

2.1.2 Economic and social situation 14

2.1.3 Social situation, including decent work and employment 16

2.1.4 The country in the international context 16

2.1.5 Environmental situation 17

2.2. Development strategy of the partner country 17

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges 18

CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY 18

3.1 Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned) 18

3.2 Information on the programmes of other donors (complementarity) 19

3.3 Description of the political dialogue between the donor and the partner country 19

3.4 Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation 19

3.5 Analysis of consistency with the donor’s other policies 19

CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY 20

PART 2: WORK PROGRAMME 21

ANNEXES. 21

1. Summary table for the country 21

2. Country environmental profile 21

3. Prospective financial matrix of donors 22

4. Country migration profile (where necessary) 22

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities 22

6. Harmonisation road map (where there is one) 22

1. PREAMBULA

Viens no Eiropas Savienības (ES) darba kartības galvenajiem mērķiem ir palielināt atbalsta efektivitāti. Monterejas starptautiskā konference (2002. gada 18. - 22. marts) radīja starptautisku aktivitāti, kuras rezultātā pieņēma Parīzes deklarāciju par atbalsta saskaņošanu un pielīdzināšanu (2005. gada 2. marts). Šajā sakarā Eiropas Savienība ir turpinājusi uzsvērt, no vienas puses, efektivitātes un ietekmes kolektīvā progresa nepieciešamību, un, no otras puses – savu virzītājspēka pienākumu šajā jomā.

Šajā sakarā, lai nodrošinātu konsekvenci un palielinātu atbalsta efektivitāti, ir būtiski ņemt vērā visus ārējās politikas mērķus un citus ES instrumentus. Attīstības politika ir viena no jomām, kas sekmē ES ārējo politiku mērķu sasniegšanu papildus citiem instrumentiem, piemēram, aizsardzības un drošības politikām, tirdzniecības, vides vai citām politikām.

1.1. Kopējās daudzgadu programmas izstrādes vienota sistēma: Eiropas Savienības ieguldījuma elementi

Parīzes 2005. gada februāra/marta augsta līmeņa forumā ES iepazīstināja ar darba plānu, kurā apkopotas konkrētas saistības ātrai un kopīgai Parīzes deklarācijas principu īstenošanai. Viens no šā brīvprātīgā ieguldījuma pīlāriem ir apņemšanās pakāpeniski ieviest kopēju daudzgadu programmas izstrādi, pārskatot 2000. gada valsts stratēģiju dokumentu (VSD) sistēmu. Tā ir viena no sastāvdaļām ES rīcības plānā atbalsta efektivitātei.

VLĀAP Padome 2004. gada novembrī un pēc tam 2005. gada aprīlī un novembrī attiecīgi izstrādāja šā procesa principu, veidu un plānu.

Pirms veidot šīs kopējās daudzgadu programmas izstrādes pamatu, bija būtiski papildināt pieejamo informāciju, lai labi izprastu dalībvalstu (un citu līdzekļu devēju) dažādās programmu izstrādes sistēmas, iepazīties ar esošajiem labas prakses piemēriem (kurus ir atzinusi ESAO) un pilnībā integrēt šo rīcības veidu praksē uz vietas.

Šajā nolūkā 2005. gadā Ugandā, Tanzānijā un Zambijā tika veikti trīs padziļināti pētījumi. Tika ņemta vērā ES saskaņošanas programmas kontekstā gūtā pieredze un pārskati, kas eksperimentāli veikti četrās valstīs: Vjetnamā, Nikaragvā, Marokā un Mozambikā.

Šie trīs pētījumi, kuru rezultāti tika analizēti ar dalībvalstu palīdzību, ir labs papildu pamats, lai pārskatītu VSD sistēmu, uz kuru attiecas šis dokuments.

1.2. Valsts stratēģijas dokumentu un kopējas daudzgadu programmas izstrādes sistēmas konteksts

Kopienas VSD programmas izstrādes sistēmu (kuru parasti sauc par „VSD sistēmu”) pieņēma 2000. gadā RELEX programmas kontekstā kā daudzgadu programmas izstrādes instrumentu. Tai vajadzēja būt par pamatu, lai orientētu visu Kopienas VSD struktūru, un būt par informācijas avotu dalībvalstu stratēģijas dokumentu izstrādē[1]. Tās mērķis bija uzlabot ārējā atbalsta programmu izstrādes konsekvenci un kvalitāti, padarīt to paredzamāku un efektīvāku un veicināt papildināmību ar dalībvalstīm attīstības sadarbības jomā atbilstoši EK Līguma 177. līdz 181. pantam.

Šo sistēmu Komisija nekavējoties piemēroja VSD un Reģionālās stratēģijas dokumentu (RSD) programmu izstrādes pirmajai paaudzei (2002. – 2006. gads), un termiņa vidusposma pārskatiem (2004. gads) attiecībā uz visām jaunattīstības valstīm, kuras saņem Eiropas Attīstības fonda atbalstu, un ALA, MEDA, TACIS un CARDS valstu programmām.

VSD sistēmas īstenojuma pārskati, kurus Komisija sagatavoja pēc Padomes pieprasījuma 2001., 2002. un 2005. gadā, ES ļāva konstatēt, ka VSD un RSD precīza piemērošana ir efektīvs un atbilstošs līdzeklis, lai uzlabotu šo programmas izstrādes procesu kvalitātes līmeni.

Padome 2003. gadā secināja[2], ka VSD sistēma tiešām efektīvi veicina daudzgadu programmas izstrādes mērķu īstenošanu un ES ārējā atbalsta efektivitātes un kvalitātes nostiprināšanu. Tā atzīmē, ka šis uzdevums uzlaboja Kopienas atbalsta un divpusējā atbalsta koordināciju un papildināmību, jo īpaši attiecībā uz atbalstu, ko sniedza dalībvalstis[3], kuras aktīvi darbojās attiecīgajās valstīs. Vairumā gadījumu partnervalstu iestādes bija cieši iesaistītas programmas izstrādes procesā, kas palielināja iesaistīšanos un konsekvenci starp Komisijas stratēģiju un valsts attīstības procesu.

Termiņa vidusposma pārskati 2004. gadā vēl vairāk labāk nostiprināt VSD kvalitāti un efektivitāti, jo īpaši, uzlabojot konsekvenci attīstības politikas un citu ES un EK iekšējo un ārējo politiku starpā vai nostiprinot uz rezultātiem balstītu pieeju, pateicoties stingrākai darbības rādītāju integrācijai, kas ļauj novērtēt partnervalstu sasniegumus, jo īpaši attiecībā uz Tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) īstenošanu.

VSD sistēma jāuzskata par nepārtrauktu procesu, kas pastāvīgi jāuzlabo un jāpiemēro, lai tā atbilstu atbalsta efektivitātes darba kārtības attīstībai. Šajā kontekstā kļuva aizvien skaidrāks, ka koordinēti un kopējā Eiropas līmenī izstrādāti programmas izstrādes uzdevumi var sniegt vēl nozīmīgāku ieguldījumu atbalsta efektivitātē un TAM mērķu īstenošanā.

Īpašā saskaņošanas grupa, kuras uzdevums ir piedāvāt ES ieguldījuma iespējas koordinācijas, saskaņošanas un pielīdzināšanas pastiprināšanai, 2004. gadā uzsvēra, ka kopējai daudzgadu programmas izstrādei jāatvieglina politiku koordinācija, jāvirza procedūru saskaņošana un jāsniedz iespēja pieņemt lēmumu attiecībā uz papildināmību. Tai jāļauj līdzekļu devējiem pakāpeniski piemēroties partnervalstu daudzgadu programmu izstrādes cikliem (nabadzības samazināšanas stratēģijas un budžeta procesi) un jāpalielina iespējas sinhronizēt dalībvalstu un Komisijas programmu izstrādes procesu, ilgtermiņā palīdzot būtiski samazināt darījumu izmaksas.

Kopējā daudzgadu programmas izstrāde savu izrāvienu Kopienas līmenī pateicoties guva Padomes 2004. gada novembra secinājumiem, kuros Komisija tika īpaši aicināta pārskatīt 2000. gada VSD sistēmu, iekļaujot tajā šādas programmas izstrādes iespējas.

Kopējās daudzgadu programmas izstrādes princips tika no jauna apstiprināts un nostiprināts jaunajā „Eiropas konsensā par attīstību” 2005. gada decembra jaunajā deklarācijā par ES attīstības politiku.

1.3. Ievada piezīmes

Saskaņā ar Padomes 2004. gada novembra secinājumiem „pārskatītajai VSD sistēmai ir jābūt vienam no daudzgadu programmas izstrādes īstenošanas instrumentiem attiecībā uz visu dalībvalstu un Komisijas sniegto atbalstu. […] [Tai] jāsniedz, [cita starpā], vadlīnijas, lai valsts līmenī īstenotu kopējās daudzgadu programmas izstrādi[4].”

Tas, ka visā ES ir pieņemtas deviņas būtiskās VSD sastāvdaļas, kuras precizētas 2.2. iedaļā un kuras ir pamatā pielikumā sniegtajam kopējam formātam, ir pirmais galvenais posms, lai nostiprinātu ārējā atbalsta efektivitāti. Tas ir būtisks atbalsta punkts šī atbalsta saskaņošanas un koordinēšanas virzībai.

Kopējā daudzgadu programmas izstrāde ir elastīgs process, kuru jāīsteno atbilstoši atsevišķās situācijas attīstībai partnervalstī. Procesa forma un struktūra katrā valstī ir atšķirīga. Tā ir aprakstīta 2.3. iedaļā.

2. PāRSKATīTA SISTēMA PROGRAMMAS IZSTRāDES NOSTIPRINāšANAI

Šis dokuments atjaunina 2000. gada VSD sistēmu, kurā noteikti sistēmā iekļaujamie pamatelementi un tās formulējuma sagatavošanas posmi.

Šī pārskatītā sistēma ir sadalīta trijās iedaļās.

- Pirmajā (2.1. iedaļa) atgādināti principi, pēc kuriem jāvadās programmas izstrādē.

- Otrajā (2.2. iedaļa) apkopotas tos deviņas galvenās turpmāko VSD sastāvdaļas. Kopējā formāta priekšlikums ir sniegts šā dokumenta pielikumā.

- Trešajā (2.3. iedaļa) ieskicēti procedūras galvenie posmi turpmāko VSD formulēšanā un noteikumi, kas jāparedz kopējai daudzgadu programmas izstrādei.

2.1. Efektīvas programmas izstrādes principi

Programmas izstrādē jāvadās un jārīkojas saskaņā ar noteiktiem principiem. Pēdējos gados Eiropas līmenī formulēto un izstrādāto principu liela daļa sastopama arī Parīzes deklarācijā kā partnerattiecību saistības (pielāgošana, saskaņošana, pielīdzināšana, pārvalde, kas balstās uz rezultātiem un savstarpēju atbildību). Tie orientē VSD struktūru un tās galvenās sastāvdaļas, kā tās aprakstītas nākamajā iedaļā.

- Partnerattiecības . Stratēģijām jābūt pamatotām ar partnerību un sadarbības līgumiem un jāatbilst reģionālajām stratēģijām.

- Atbilstība Eiropas konsensa mērķiem. Attīstības politikas galvenie mērķi ir nabadzības izskaušana ilgstošas attīstības kontekstā, jo īpaši TAM īstenošana, kā arī demokrātijas veicināšana, laba pārvalde un cilvēktiesību ievērošana. Šie mērķi jāievēro visās jaunattīstības valstīs un jāpiemēro kā „attīstības atbalsta” sastāvdaļa visās Kopienas stratēģijās attiecībā uz sadarbību ar trešām valstīm .

- Konsekvence . Stratēģijai un programmas izstrādes dokumentiem jābūt izsmeļošiem, un tajos jāņem vērā attīstības politikas un citu politiku, kas nosaka attiecības ar partnervalstīm, mērķi.

- Ņemot vērā partneru un uzdevumu dažādību, diferenciācija ir nepieciešamība. Tā tiek piemērota gan vispārējai politikai, gan sadarbības programmām.

- Transversāli jautājumi jāņem vērā atbilstoši Eiropas konsensam (demokrātija, laba pārvalde, cilvēktiesības, bērnu tiesības un pamatiedzīvotāju tiesības, dzimumu vienlīdzība, ilgtspējīga vide, HIV/AIDS).

- Atbalsta efektivitāte ietver arī citus svarīgus elementus, piemēram, darba sadali, papildināmību un saskaņošanu . Visiem pūliņiem jābūt virzītiem uz informācijas apmaiņu visu attiecīgo dalībnieku starpā un uz papildināmību dalībvalstu atbalsta un citu līdzekļu devēju un daudzpusēju aģentūru darbību starpā. Priekšroka jādod koordinācijai attiecīgajā partnervalstī.

- Vispārēja un/vai nozares budžeta atbalsta izmantošana mērķu īstenojumam, ja tas ir iespējams, ir pamatnosacījums atbalsta efektivitātes palielināšanai un tas ir jānostiprina.

- Koncentrācija (saglabājot elastīgumu) nozīmē izvēlēties ierobežotu jomu skaitu Kopienas atbalsta programmas izstrādes procesā.

- Pielāgošana partnervalstīs un pielīdzināšana. Partnervalsts darba kārtība ir stratēģijas sagatavošanas un programmas izstrādes centrā, kurai tās pakāpeniski tiks pielīdzināta.

- Uz rezultātiem balstīta pieeja . Programmas izstrādei, īstenošanai un novērtēšanas procesam sistemātiski jāietver noteikto rezultātu pamatrādītāji, lai ilgtermiņā varētu novērtēt atbalsta ietekmi.

- Pilsoniskās sabiedrības un citu dalībnieku iesaistīšanās : ir jāpaplašina partnerattiecības, lai ietvertu nevalstiskos dalībniekus, privāto sektoru, kuri jāiesaista dialogā par politiku, sadarbības stratēģijas izstrādē un programmu īstenošanā. Jānodrošina citu attīstības dalībnieku, jo īpaši vietējo iestāžu un parlamenta, iesaistīšanās.

- Pagātnes mācība un pārskata princips . Partnervalsts, līdzekļu devēju vietējo pārstāvniecību un līdzekļu devēju pārvaldes dienestu iepriekš gūtā pieredze un ārējo un iekšējo attiecīgo novērtējumu rezultāti sistemātiski jāņem vērā, un tiem jānosaka programmas izstrādes laikā veiktās izvēles. Turklāt VSD līdzekļi ir efektīvi tikai tad, ja to rezultātus regulāri izvērtē un stratēģiju pārorientē atkarībā no rezultātiem.

2.2. Valsts stratēģijas dokumenta deviņas būtiskās sastāvdaļas

VSD jaunā sistēma piedāvā saglabāt jau 2000. gada sistēmā attīstīto loģisko pieeju kopumā, kas ir pierādījusi savu efektivitāti. Tā ir atjaunināta, ņemot vērā starptautiska līmeņa jauno praksi un jaunās ES saistības, kas tika izklāstītas iepriekšējā iedaļā. Sistēma ievieš būtiskus elementus, lai visās valstīs varētu izveidot kopēju daudzgadu programmas.

VSD detalizēts formāts ir sniegts pielikumā. Tajā ietvertas šādas būtiskas sastāvdaļas, kuras, kā to apliecina gūtā pieredze, nodrošina kvalitatīvu programmas izstrādi[5].

1. Attiecības līdzekļu devēja un partnervalsts starpā.

2. Partnervalsts politiskās situācijas (iekšējā un ārējā), ekonomiskās un tirdzniecības, sociālās un vides situācijas analīze.

3. Partnervalsts darba kārtība, tostarp attīstības stratēģija.

4. Analīze par pašreizējo politiku noturību un vidēja termiņa uzdevumiem, pamatojoties uz valsts situācijas un tās darba kartības analīzi.

5. Kopējs iepriekšējās un pašreizējās līdzekļu devēja sadarbības pārskats (mācība un pieredze), ņemot vērā visus ārējā atbalsta instrumentus, papildināmību ar citu līdzekļu devēju programmām un konsekvenci starp šiem citiem ārējā atbalsta instrumentiem un politikām.

6. Apraksts par partnerattiecībām ar partnervalsti, tostarp par politisko dialogu un saskaņošanas procesa attīstību.

7. Līdzekļu devēja sadarbības stratēģija, tās īpašie mērķi, tās konsekvence ar citiem ārējā atbalsta instrumentiem un politikām, tās papildināmība ar citiem līdzekļu devējiem.

8. Pamatojoties uz iepriekš minētajiem elementiem, darba programma vai nacionālā indikatīvā programma (NIP), kurā noteikti ar darbības rādītājiem izmērāmi mērķi, līdzekļu devēja ieguldījums un vispiemērotākais atbalsta veids un mehānismi.

9. Pielikumi: valsts kopsavilkuma tabula, vides raksturojuma kopsavilkums, perspektīvā līdzekļu devēju finanšu matrica, migrācijas raksturojums (ja piemērojams), tostarp starptautiskās aizsardzības aspekts, apraksts par apspriešanos ar nevalstiskiem dalībniekiem un, ja ir – plāns par saskaņošanu.

Komisija šos VSD vēlas izstrādāt, pamatojoties uz šīm deviņām būtiskām sastāvdaļām un uz pielikumā sniegto formātu, kas tās izvērš. Komisija to veiks pakāpeniski: nekavējoties ĀKK valstīs, vēlāk (termiņa vidusposma pārskats) Āzijas un Latīņamerikas reģionu valstīs, valstīs, uz kurām attiecas Eiropas kaimiņattiecību politika, un Krievijā, kur otrās paaudzes VSD (un RSD) izstrādes process balstās uz veco formātu un ir jau gandrīz pabeigts.

Komisija konstatē, ka liela daļa šo sastāvdaļu jau ir iekļautas stratēģijas dokumentos, kurus dalībvalstis izstrādājušas divpusējā līmenī. Tādēļ tā uzskata, ka VSD jauno sistēmu, kurā ietvertas būtiskākās sastāvdaļas, dalībvalstis tāpat varētu izmantot divpusējā atbalstā, neveicot būtiskas izmaiņas procedūrās, un saglabājot ir pietiekošu elastību, lai to varētu piemērot attiecīgās valsts īpašajā kontekstā. Turklāt dalībvalstis, kuras pašlaik ievieš programmas izstrādes instrumentus, savos VSD varētu tieši piemērot jauno sistēmu.

Komisija uzskata, ka dalībvalstis var ne tikai balstīt savas divpusējās stratēģijas uz šīm deviņām būtiskajām sastāvdaļām un jauno VSD sistēmu, bet tā arī uzskata, ka pielikumā sniegtais formāts neapšaubāmi ir vispiemērotākais atbalsts, lai virzītos uz kopēju daudzgadu programmas izstrādi, jo īpaši attiecībā uz noteiktu programmas izstrādes aspektu sadalījumu (2.3.2. iedaļa). Tātad, iespēju robežās, to jāizmanto arī dalībvalstīm.

Visbeidzot, ir svarīgi programmas izstrādes mehānismus padarīt pēc iespējas elastīgus, lai tos pakāpeniski varētu sinhronizēt savā starpā un pielīdzināt partnervalsts politiskajai un budžeta darba kartībai.

2.3. Valsts stratēģijas dokumenta izstrādes procedūra, lai izveidotu kopēju daudzgadu programmu

VSD jaunajai sistēmai ir jāļauj vienkāršot kopējās daudzgadu programmas izstrādi Komisijas, dalībvalstu un, iespējams, citu partneru starpā.

EK un ES uzdevums ir vienkāršot šo procesu, mudināt uz pēc iespējas plašāku dalību un veicināt partnervalstu dalību.

2.3.1. Pamatprincipi

Kopējai programmas izstrādei ir jābūt elastīgam, pakāpeniskam un atvērtam procesam, kurā partnervalstij ir vadošā loma un kas izriet no attiecīgās vietējās situācijas.

- Elastīgs , jo tam var būt dažādas formas, kuras ir piemērotas partnervalsts situācijai [īpaši institucionālajai spējai un tātad valsts attīstības politikas kvalitātei (Nabadzības mazināšanas stratēģija, u.c.)] un līdzekļu devējiem, kas var būt vairāk vai mazāk gatavi saskaņošanai politiski un/vai procedūras ziņā.

- Pakāpenisks , jo paredz „integrācijas” pakāpeniskus posmus atkarībā no situācijas attīstības. Tas var aptvert visas vai daļu dalībvalstu.

- Atvērts , jo tas neaprobežojas vienīgi ar dalībvalstīm. Kopējā programmu izstrāde iekļaujas starptautiskā kustībā, kuru tā vēlas padarīt dinamiskāku. Ja kopējās programmas izveides ieviešanas process jau ir uzsākts, Eiropas kopējai programmas izstrādei jāiekļaujas tajā un jāsniedz impulsu, veicot koordināciju un piedāvājot kopēju Eiropas skatījumu tai .

- Partnervalsts vadošā loma ir izšķirīga kopējas programmas izstrādes sagatavošanā un koordinācijā, jo tai jābalstās uz nabadzības mazināšanas stratēģiju un citām līdzvērtīgām stratēģijām, kā arī uz attiecīgās valsts budžeta ciklu. Pamatojoties uz šo partneri varēs patiesi pielīdzināties un virzīties uz labāku papildināmību (darba sadale) un ilgtermiņā samazinās darījumu izmaksas. Ja valsts nespēj nodrošināt vadošo lomu, tai jāsniedz nepieciešamais atbalsts, lai tā būtu spējīga to veikt. Tikmēr līdzekļu devēji paši var attīstīt kopēju programmu izstrādi atbilstoši jaunajām programmas izstrādes prioritātēm un cikliem, vadoties pēc oficioza pielīdzinājuma („shadow alignment”) valstīs ar zemu ienākumu līmeni, nestabilās valstīs vai valstīs ar vidēju ienākumu līmeni.

- Katrai valstij lēmums par tālāku kopējas programmas izstrādi un tās formu un virzieniem ir attiecīgās Komisijas delegācijas un citu vietējo attīstības partneru ziņā. Koordinācija un saskaņošana šajā posmā ir jāorganizē šajā līmenī. Vajadzības gadījumā dalībvalsts izstrādātajā koordinācijas un saskaņošanas plānā ir jāiekļauj kopējā programmas izstrāde. Ir nepieciešamas bieža apmaiņa starp galveno biroju un vietējām pārstāvniecībām, kā arī regulāra uzraudzība, lai nodrošinātu procesa nomaiņu augstākajā politiskajā līmenī.

2.3.2. Kopējās programmas izstrādes dažādi posmi

Kopējās programmas izstrādes elastīgajam un pakāpeniskajam raksturam jāaizpaužas tās posmu pakāpeniskumā, sākot ar kopēju vai saskaņotu VSD koncepciju, t.i., dalībvalstis ar nepieciešamo elastību izmanto VSD deviņas būtiskās sastāvdaļas, kuras ir pielikumā sniegtajā pārskatītajā formātā.

Pirmais posms: Kopēja analīze

Pieredze un veiktās analīzes rāda, ka, lai kāds ir izmantotais modelis, ir virkne tādu elementu, kas tiek uzskatīti par būtiskiem, lai definētu sadarbības stratēģiju, un kas ir kopīgi dažādiem līdzekļu devējiem, kuri darbojas kādā valstī. Partnervalstu darījumu izmaksu samazināšanai acīmredzami nepieciešams dalīties ar šiem elementiem un tos apvienot.

Šie elementi atbilst kopējā formāta I daļas 1., 2. un 3. nodaļai (skatīt pielikumu), un tie ir: vispārējās politiskās situācijas novērtējums, valsts makroekonomiskā, sociālā un vides konteksta novērtējums (ar makroekonomikas un nabadzības rādītāji, kas saskaņoti, pamatojoties uz valdības darba kārtību), partnervalsts prioritāšu izklāsts, no iepriekšējas sadarbības gūtās pieredzes analīze, analīze par partnervalsts citu politiku konsekvenci, analīze par papildināmību dažādu līdzekļu devēju darbību starpā un saskaņošanas darba kārtības izklāsts.

Otrais posms: Pēc kopējas analīzes – kopēja stratēģiska atbilde

Pat, ja kopējai programmas izstrādei tiek apkopoti visi analīzes rezultāti (skatīt 1. posmu), tas neizslēdz vēl augstāka mērķa sasniegšanu, izstrādājot kopēju stratēģijas atbildi kopā ar visām vai daļai dalībvalstu, kas pārstāvētas valsts līmenī.

Tā ietver pielikumā sniegtā kopējā formāta I daļas 4. nodaļas elementus: kopīga mērķu definīcija sadarbībai ar partneri, koncentrācijas jomu noteikšana ar darba sadali starp partneriem (līdzekļu devēju finanšu matrica), norādes par finanšu piešķīrumiem un riska analīzi un partnervalstu saistības, kuras uzņemas, kopīgi vienojoties. Īstenojuma rādītājus noteiks kopīgi, balstoties, ja iespējams, uz attiecīgo valstu stratēģijas dokumentiem, un tos apspriedīs sarunās ar valdību. Tiks ieviesta kopēja pieeja jautājumos par uzraudzību un novērtējumu, kopīgu ikgadēju rezultātu pārbaudi un nabadzības mazināšanas stratēģijas īstenojumu.

ANNEX: Common format for country strategy papers (CSPs)

PART 1: COUNTRY STRATEGY PAPER

1. CHAPTER 1: framework for relations between the donor and the partner country

For the EC/EU

1.1. General objectives of the donor’s external policy

1.2. Strategic objectives for cooperation with the partner country

Strategy papers must reflect the policy guidelines set out in the “European Consensus on Development”. They must also reflect the EU’s commitments with regard to the effectiveness of aid (Paris Declaration, additional EU commitments).

They will also set out the donor’s main objectives in its dealings with the partner country in the regional context (in the case of the EU, these include the European Neighbourhood Policy, the Cotonou Agreement, the Asia, Latin America and Africa Strategies and the European Programme for Reconstruction and Development in South Africa).

1.3. Main bilateral agreements

Describe the association and partnership agreements (e.g. the Economic Partnership Agreements – EPAs) binding the donor and the partner country, stating the fields covered and the objectives pursued.

2. CHAPTER 2: COUNTRY DIAGNOSIS

2.1. Analysis of the political, economic, social and environmental situation in the partner country

This analysis should include all major domestic policy developments and issues and all significant external factors.

2.1.1 Political situation

The CSP must analyse the country’s political, institutional and security situation in a broad context, including governance, progress towards democracy, the rule of law and observance of human rights. The regional context must be specifically addressed here. This section should therefore examine the following aspects:

- The main obstacles at national level to progress towards a situation in which human rights are respected, protected and promoted. The analysis will identify the priorities and objectives permitting progress towards respect for fundamental human rights in all circumstances.

- The content and any shortcomings of the partner country’s plans/policies concerning social cohesion, employment and gender equality; the gender representativeness of the administration and the position with regard to international commitments on gender equality. Commitments and compliance under international conventions concerning children’s rights must also be described. Special attention must be paid to child labour and to trafficking and violence against women and children. The protection afforded for the rights of minorities and indigenous peoples must also be examined.

- Observance of democratic principles, including in particular an assessment of the electoral process and public participation in the democratic process (free elections by universal suffrage, multiparty system, equal access to political activity, participatory decision-making process, the role of the media, civil society and other non-state actors, etc.), the possibility of changing the government without violence, etc.

- The organisation of government, the authorities’ decision-making procedures. Particular attention must be paid to examining the various levels of power and the division of powers between central, regional and local tiers of government and the effectiveness of their interaction (decentralisation and devolution). The main constraints faced by “key institutions” in fulfilling their respective mandates (including the capacities the national statistical system to provide statistics and indicators in the different domains), institutional transparency and accountability for the management of public resources and affairs; the institutional capacity to draw up and implement measures against corruption money laundering, fraud and tax avoidance; the rule of law and the independence of the judiciary. The role of parliaments in their dual function of making law and overseeing the executive must be examined, as must the degree to which civil society is involved in the political and social debate.

- The government’s position with regard to the key international conventions, especially those concerning the environment, human rights, gender equality, refugees, labour law, the International Criminal Court, terrorism, organised crime and corruption.

- Potential factors for conflict, the risk of national or regional conflict breaking out, continuing or flaring up again, and key cultural and social factors directly influencing the political process (e.g. ethnic tensions or migratory flows).

- The security system, including the division of powers between the difference agencies,[6] and the decision-making procedure and democratic and civilian oversight over the security system.

- The overall security situation. The following questions must be posed: Are there signs of violent conflict in the country and/or region? Is the country’s stability threatened by armed violence? What is the influence of neighbouring countries? Is there a national small-arms manufacturing industry? Does the level of crime in the country threaten its development? What is the situation with regard to the various forms of organised crime and illegal drugs? Is there a threat of terrorism in the country or region?

- Any evidence pointing to a fragile state, e.g. the incapacity to perform the basic functions of government (security, basic social services, human rights); identify support measures, such as government reform.

- The regional context of the country, its relations with its neighbours and the impact of these factors on the political, institutional and security situation in the country.

This analysis should serve to identify the type of partnership: efficient, difficult/fragile state, post-conflict.

Accordingly, in fragile states, post-conflict countries and specific cases of countries that have yet to achieve “structural stability” or are showing signs of increasing instability, greater attention should be given to analysing measures taken to ensure security and stability, including conflict prevention and management, post-conflict intervention strategies (demobilisation, disarmament, re-integration (in particular of women and child soldiers), rebuilding, humanitarian mine clearance, support for action against illegal arms trafficking and dissemination of small arms and light weapons, etc.), and the introduction of the rule of law and democracy (including broader participation of civil society and a more equitable distribution of power). The issues of transition and LRRD will have to be taken into account.

A chronology of recent events and the national and regional agenda will be annexed as basic information.

2.1.2. Economic and social situation

The CSP must include an analysis of macroeconomic performance, covering both the public and the private sectors, an analysis of structural change and of important sectoral changes. It must also include an analysis of the structure of the country’s trade at bilateral, regional and multilateral levels, including the foreseeable impact of economic partnership agreements.

It must analyse issues of good governance in the financial, tax and legal fields. The aim is to gauge the extent to which the country is implementing international recommendations on transparency and the effective exchange of information to prevent and counter financial and corporate malpractice, including in the tax field.

Economic situation, structure and performance

This part must analyse the partner country’s economic performance in a manner permitting comparison with other countries. It will identify the principal economic sectors contributing to gross domestic product and assess trends in their competitiveness, especially in the light of the prospects for the liberalisation of bilateral, regional and multilateral trade. Particular attention should be given to analysing the respective roles of the public and private sectors and the state of infrastructure, especially as regards transport, water, energy and information and communications technologies. The analysis must also address variations in the terms of trade, the external debt burden, the degree of diversification of export earnings and dependency on public and private external transfers, including remittances from migrants. The importance of service activities, especially financial services, and in particular those specifically offered to non-residents (offshore centres), will also be addressed. The employment situation will be studied with particular attention to equal economic opportunities for men and women.

The analysis should also highlight the potential sources of macro-economic and social instability in order to make the EC/EU planning process flexible enough to deal with such instability if and when it occurs.

A table with key macroeconomic indicators will be annexed to facilitate and structure the overview of the situation and any forecasts for the years ahead.

Structure and management of public finances

This section will examine the state of public finances and the external debt, analyse the quality of public finances and the structure of budget revenue and expenditure, point out any imbalances and indicate whether measures have been taken to remedy them.

Assessment of the reform process

As a general rule, the objectives of economic reform programmes, and in particular economic stabilisation and structural adjustment programmes, are to balance the economy, eliminate distortions, introduce appropriate incentives and create favourable conditions for the development of the private sector, while allowing and guaranteeing the effective and efficient working of the public sector. A key aspect of such programmes is the need to ensure that markets are open and that the economy is able to profit from, and manage successfully, external competitive forces (including those generated by regional integration initiatives).

The analysis must check the overall consistency of the policy pursued and identify possible weaknesses and inconsistencies. It is important to analyse the impact and viability (including the issue of institutional capacities) of the main sectoral reforms and to consider how these reforms might influence growth and development. In this context, the impact of reforms aimed at increasing transparency, effective information exchange and international administrative and judicial cooperation in the field of services, especially financial services, will also be examined, among others, in relation to the fight against money laundering, fraud and tax avoidance and corruption.

Particular attention must be given to reforms in the fields of political, administrative and fiscal decentralisation and issues relating to regional planning, given their potential impact on poverty, especially in rural areas.

Trade policy and external environment, in particular regional cooperation agreements

The country’s trade policy must be analysed, especially the country’s openness (tariff and non-tariff) and the regulatory framework’s consistency with the country’s commitments. Consistency with the country’s development aims and foreign trade agreements, especially regional integration schemes involving the country, the impact of such schemes on the economy and actual progress towards the creation of a regional market will also be examined.

This analysis could, where relevant, use the results of trade-policy reviews by the World Trade Organisation (WTO).

Particular attention must be paid to the demands of economic transition, regional convergence and trade opening. The assessment of reform must take such undertakings or obligations into account. It must include an analysis of the country’s economic performance in the framework of the regional integration process to which it belongs (e.g. macroeconomic convergence criteria) and its influence on the country’s economy. This section also includes an analysis of the scope for integration, ways of increasing the benefits, and related issues such as infrastructure, regional markets and financial and economic structures.

2.1.3. Social situation, including decent work and employment

CSPs must analyse the situation, trends and progress or delays in the social sectors and in terms of food security. They must therefore cover demographic factors (population growth, breakdown by age, relationship between rural and urban population and trends, the existence and nature of migratory flows) and such sectors/fields as education, research, health (including sexual and reproductive health, HIV/AIDS, malaria and tuberculosis), social protection, including social security networks, support programmes for disadvantaged and vulnerable groups, including the disabled, employment opportunities and working conditions and housing, rural development and access to agricultural markets. All these aspects, and in particular employment policy and the fairness of the tax system, are crucial to achieving a satisfactory level of social cohesion.

A major part of the analysis will involve reviewing the fairness of access to services and their use for disadvantaged and vulnerable groups, such as children, women and indigenous peoples, and determining whether the policies pursued address the concerns of these groups, gender equality or HIV/AIDS issues and the needs of indigenous communities.

The strategy papers will examine the country’s progress towards eradicating poverty in terms of the MDGs, analyse the reasons for the trends observed, in particular gender differences, and review the main challenges and issues, their magnitude and their breakdown (by age, sex and geography).

To facilitate and structure this overview, a table setting out the key social development indicators will be annexed. This table will include at least the 10 key indicators chosen for monitoring the MDGs, which gauge the country’s performance and progress in the matter of poverty reduction and social development. Where possible, it will provide data for the reference year 1990, data for the most recent years, estimates for the years ahead and intermediate and final objectives for 2015. These indicators can be supplemented by other indicators monitored in the PRSP.

Comments must be made on the quality of data and the frequency with which it is updated. To ensure comparability in time, data sources must be used as consistently as possible and any change in indicators and/or sources accounted for.

2.1.4. The country in the international context

Where relevant, this section will refer to any regional or international developments that might affect cooperation between the donor and the country concerned.

These include the country’s political relations in the region, and in particular international and/or regional agreements, regional policies and any progress towards regional integration, or the existence of armed conflicts in the region.

It is also important to highlight the role actually or potentially played by the country in the regional and multilateral context (beacon, pole of stability), its capacity to play a leading role in the provision of public goods (e.g. peacekeeping, managing water resources in cross-border water basins to protect the environment, etc.) and its capacity to take part in international cooperation on such issues as terrorism, non-proliferation of weapons of mass destruction and their means of delivery, trafficking and dissemination of small arms and light weapons, people trafficking, illegal migration, etc., which have a tendency to spill over.

2.1.5. Environmental situation

This chapter will be based on an analysis of the environmental conditions in the country and the recommendations made in the “Country Environmental Profile”, a summary of which will be annexed.

This section will give an overview of trends in the availability and use of environmental/natural resources and in pollution in the country and, possibly, the region that directly affect or influence poverty reduction (link with MDG 7) and food security. It will show clearly the main environmental challenges facing the country and the main obstacles to be overcome. Particular attention will be given to problems and needs arising from climate change.

The country’s institutional situation and its specific capacities in the area of managing the environment and natural resources will be described along with the legislative framework. The CSP will also examine the existence or lack of regulatory reforms in the area. Lastly, the environmental impact, if any, of national sectoral policies will be described.

Achievements in the area of the environment and the management of natural resources will be examined, either as cross-cutting issues in major cooperation programmes (including their environmental impact) or as specific projects or programmes.

Stock will be taken of the country’s accession to international agreements in the different domains (climate change, biodiversity, desertification, chemical products, etc.) and the measures actually taken to apply them. The country’s specific needs in the matter will also be indicated. The “Country Environmental Profile” will take account of vulnerability to natural disasters (risk profile) accompanied, where appropriate, by a specific analysis identifying needs and measures in relation to prevention and preparedness, etc.

2.2. Development strategy of the partner country

This section must provide a summary of the aims and objectives of the government of the country concerned, as defined (a) in the official documents presenting the range of policies implemented, (b) in any national plan, reform strategy or medium- or long-term development programme and (c) in any sectoral development programme. This statement should be supplemented by an indication of how the government proposes to achieve these objectives.

This section must review the country’s commitments under the framework of the regional integration process of which it is a member (e.g. creation of a customs union, economic convergence, common market, sectoral policies, including those relating to security matters, partnership with the EU) and multilaterally (e.g. African Union, WTO, etc.).

Particular attention must be given, where relevant, to the policies pursued by the country to develop ties with the diaspora and foster its involvement, to channel remittances, to promote economic emigration or to limit the impact of the brain drain.

2.3. Analysis of the viability of current policies and the medium-term challenges

In the light of the analysis of the country’s situation and political agenda, and especially its poverty reduction strategy (PRSP), a critical summary will be provided of the viability of the country’s current policies and medium-term prospects, showing both strengths and weaknesses.

This section will help clearly identify future challenges facing the government and the budgets it will be making available to tackle them, with due regard for complementarity. The most promising fields for future cooperation between the partner country and the donor will be chosen with a view to reducing poverty, i.e. fields in which national priorities realistically and viably match the objectives of the donor and the donor’s specific comparative advantages compared to other donors.

In the case of low-income countries, e.g. those eligible for IDA, especially the HIPC initiative, the national agenda will be linked to, or treated as, a poverty reduction strategy paper (PRSP). Under the principle of ownership, the CSP will support the partner country’s PRSP and its strategy of development or reforms in pursuit of the MDGs and align itself as far as possible on the systems and procedures of the country’s other partners. This principle of ownership must be adapted in the event of difficult partnerships or post-crisis situations in particular, and alternative approaches must be sought (shadow alignment, work with civil society, etc). Where this foundation exists, the EC, Member States and, possibly, other donors will harmonise their cooperation aid as far as possible.

3. CHAPTER 3: OVERVIEW OF COOPERATION AND POLITICAL DIALOGUE, COMPLEMENTARITY AND CONSISTENCY

3.1. Overview of the donor’s past and present cooperation (lessons learned)

In the event of joint programming, each donor will draw up a separate chapter providing an overview of its cooperation with the partner country.

The CSP must contain a summary of the results of the donor’s past and present cooperation with the partner country and of the lessons learned in order to update knowledge and incorporate best practices. It is important that this statement should cover all external aid instruments for the country, including regional cooperation, issue-based programmes, global initiatives and humanitarian aid.

The previous CSP’s sectors of intervention must be evaluated in the light of the results obtained so far on the basis of progressive qualitative and quantitative performance indicators, with due regard for the requisite flexibility.

Account will be taken of general recommendations specifically made in evaluations of strategies by the partner country, if there are any, evaluations of specific sectors and projects and annual reports.

3.2. Information on the programmes of other donors (complementarity)

This section must provide as accurate and comprehensive a picture as possible of the programmes of the Member States and other donors, indicating how they complement each other. Specify as far as possible the amounts involved and their breakdown by intervention sector. Where they exist, the partner country’s analytical instruments (PRSP, etc.) will be used.

This section should also discuss what type of instruments the donors are using in their cooperation and whether there is a sectoral or regional focus to their efforts.

A prospective financial matrix of donors will be annexed for detailed information.

3.3. Description of the political dialogue between the donor and the partner country

This section will cover the development of the political dialogue between the government and the donor, in particular concerning aspects such as the human rights situation, governance, the rule of law, etc.

3.4. Description of the state of the partnership with the partner country and progress towards harmonisation

The CSP must describe progress towards improving the coordination of policies, the harmonisation of procedures for programming rounds and the alignment on the partner country’s budget cycles. This analysis will be based inter alia on the progress indicators laid down in the Paris Declaration.

More specifically, this section will report on the progress of any coordination/harmonisation process in the country at European level, and in particular on the dialogue between the Commission and the Member States and the existing coordination system, briefly describe the guidelines in the “road map” on the EU’s harmonisation and alignment in the partner country, describe the application of the common framework at European level and explain the stage/type of joint programming chosen for the country. It will state the future guidelines and implementation plan for joint programming. Where relevant, it will describe the other harmonisation processes under way in the country and the donors’ position on these initiatives, and their complementarity and links with the harmonisation process at European level.

This section will provide information on the donors’ initiatives to align on the partner country’s multiannual programming rounds (poverty reduction strategies and budget processes).

It will describe the role, attitude and position of the partner country in the harmonisation and alignment process and its capacity/willingness to play a leading role.

3.5. Analysis of consistency with the donor’s other policies

It is widely recognised that development policy alone will not enable the developing countries to progress.

Policies other than aid policy are at least as important in so far as they contribute or affect developing countries in their efforts to achieve the Millennium Development Goals.

The principle of consistency with other EU policies requires special attention. This section must, where relevant, address the following areas: trade, the environment, climate change, security, agriculture, fish, the social dimension of globalisation, employment and decent work, migration, research and innovation, the information society, transport and energy.

The objective is to promote the possible synergies between other EU policies and development policy in the response strategy.

4. CHAPTER 4: THE DONOR’S RESPONSE STRATEGY

This section should set out the strategic choices for cooperation in the partner country on the basis of its needs, strategies, priorities and resources and according to the evaluation of:

- the partner country’s development strategy and the viability of interventions in the light of the country’s political and institutional, economic, trade, social and environmental situation;

- the objectives of the donor’s development policy, other aspects of external action and other policies;

- the country’s needs and progress towards the MDGs and its commitment to achieving them, referring where possible to indicators and statistics delivered by the national statistical system;

- the relative magnitude of the financial and administrative resources to be made available and their potential impact (for example, in terms of improved country economic performance and poverty reduction);

- the comparative advantages of the donor in relation to complementarity/the division of labour between development partners, especially vis-à-vis the Member States and/or the Commission;

- where relevant, the results of the analysis of the consistency between the donors’ other policies and the development objectives;

- any risks associated with the strategy that could jeopardise its success (political, economic, security, environmental impact).

The programming process must be guided by the principle of concentration. This means selecting a limited number of sectors of intervention rather than scattering efforts across too many different sectors. This is crucial to the effectiveness of aid.

The choice of implementation method must also be explained, given the principle of switching from a project-based to a programme-based approach, accompanied, wherever possible, by structural/sectoral aid.

For each selected focal area, the CSP should define overall and specific objectives.

If there is a joint response strategy, this section must contain a division of labour between development partners. If not, it must provide a specific justification of the value added by the EC as compared to other donors.

Cross-cutting issues must be mainstreamed in each priority area: i) democracy, good governance, human rights, the rights of the child and the rights of indigenous peoples; ii) gender equality; iii) environmental sustainability; iv) HIV/AIDS.

The partner country’s commitments, drawn up in cooperation with the government, will be listed and the risks of the response strategy analysed.

In order to determine whether the priority sectors have a potential environmental impact, a reference will be made to a clear commitment to carry out a strategic environmental assessment.

PART 2: WORK PROGRAMME

All the aspects examined in the CSP feed into a work programme or NIP.

The NIP is essentially a management tool covering a period of several years to identify and define, in a transparent manner, the selected areas/sectors of cooperation for financing and appropriate measures and actions for attaining the objectives set down. More specifically, it must set out the overall and specific objectives, the target groups, the expected results, the programmes to be implemented to achieve the objectives, the type of assistance to be provided and a calendar. The commitments agreed with the partner country will be reiterated.

In this connection, performance indicators must be fixed for each sector in partnership with the partner country and the other partners. These indicators must be confined to a few essential indicators of different types (inputs, direct achievements, results and impact). There should be a particular emphasis on results-based indicators, which have the advantage of increasing the partner country’s ownership of the policies to be applied to achieve the objectives. The indicators must also be clearly defined and measurable. In this connection, the donors need to agree to use common indicators to assess performance in each sector against the objectives. In the countries concerned, this should be done using the monitoring system laid down in the PRSP, which should be incorporated into the national budget cycle.

Where appropriate, the work programme should also give an approximate idea of the resources allocated, the financing method (aid, projects, budget support) and the financial legal basis.

ANNEXES

1. Summary table for the country

This table provides basic information on the country concerned. The tables showing the macroeconomic indicators and the 10 key poverty indicators will be included in it.

2. Country environmental profile

This analysis of the environmental conditions in a country or sector includes the following information: a description of the natural and human environment, including the profile of vulnerability and exposure to the risk of natural disaster, the legislative and institutional framework, information on the links between the social, economic and environmental situations, key data on areas where environmental action is needed and recommendations for the future, an analysis of the cooperation from an environmental point of view as to its integration in programs and projects in other areas and/or as to its integration as focal sector.

3. Prospective financial matrix of donors

This annex summarises the known interventions of other donors, including the Member States and multilateral donors. It will transparently reflect at least the results of the local coordination/harmonisation referred to above. It will highlight, where relevant, the division of labour and/or complementarity. The matrix will be both retrospective and prospective, covering both the past and the period 2006-2013.

This matrix will also be a useful contribution to the CDF/PRSP exercise if that is being developed in the partner country.

4. Country migration profile (where necessary)

A migration profile must be drawn up for every country in which migration (South/North or South/South) and/or asylum issues could influence development prospects.

It contains any information relevant to the design and management of a common migration and development policy. It includes information on migratory flows (refugees and economic migrants), taking in gender issues and the situation of children. It also provides information on the country’s skills needs, skills available in the diaspora and remittances to the country. Where relevant, the profile will analyse the routes taken by illegal migrants and the activities of people-trafficking networks.

5. Description of the CSP drafting process, stressing the involvement of non-state actors and local authorities

This involves, in particular, explaining how non-state actors and local authorities were involved in the programming discussions and, more generally, assessing the progress made and to be made towards consolidating the involvement of these actors in the development process (discussion of the country’s development priorities in the framework of the PRSP, the participatory nature of the budgetary processes, the capacities, potential and constraints of different types of actors, etc.).

6. Harmonisation road map (where there is one)

[1] Padomes 2000. gada 10. novembra secinājumu par valsts stratēģijas dokumentu saskaņotu sistēmu III punkts, SEC(2000)/1049.

[2] VLĀAP Padomes 2003. gada 18. martā pieņemtie secinājumi, dok. 6941/03.

[3] Atbilstoši Padomes 2001. gada janvārī pieņemtajām vadlīnijām, lai stiprinātu darbības koordināciju starp EK un dalībvalstīm.

[4] Īpašās saskaņošanas grupas ziņojums „Nostiprināt koordināciju, saskaņošanu un pielīdzināšanu: ES ieguldījums” 14670/04, 2004. gada 15. novembris, 37. lpp.

[5] Katru virsrakstu piemēro atkarībā no VSD autora un partnervalsts. Citiem vārdiem sakot, vārdu „līdzekļu devējs” aizvietos ar autora nosaukumu un „partnervalsts” – ar partnervalsts nosaukumu.

[6] The OECD-DAC defines the security system as the body of institutions and other agencies involved in maintaining the security of the state and its citizens. Security System Reform and Governance, Policy and Practice , DAC Guidelines and Reference Series (Paris: OECD 2004).