LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 68/11

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Jauniešu nodarbinātība, tehniskās prasmes un mobilitāte” (pašiniciatīvas atzinums)

2012/C 68/02

Ziņotāja: ANDERSEN kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 14. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Jauniešu nodarbinātība, tehniskās prasmes un mobilitāte”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 16. decembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 477. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. janvārī (18. janvāra sēdē), ar 173 balsīm par, 1 balsi pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Demogrāfiskās pārmaiņas rada lielas problēmas darba tirgum. Ekonomikas krīzes sekas liecina, ka darba tirgū ir strukturālas problēmas. Sevišķi jauniešiem ir grūti atrast stabilu pirmo darba vietu, lai gan viņiem ir atbilstīgas prasmes. Tāpēc dalībvalstīm jāveic reformas, kas stratēģijā “Eiropa 2020” un valstu reformu programmās paredzētas izaugsmes atjaunošanai.

1.2 Jauniešu bezdarbs rada ekonomiskas un sociālas problēmas gan sabiedrībai, gan pašiem jauniešiem un līdz ar to samazina izaugsmes iespējas. Eiropas konkurētspēja būs lielā mērā atkarīga no kvalificēta darbaspēka, un pastāv risks, ka Eiropa varētu zaudēt cīņā par speciālistiem un kvalificētiem darbiniekiem.

1.3 Neviens nezina, kādas darba vietas būs vajadzīgas nākotnē, taču izglītībai būtu jāorientējas uz darba tirgiem un faktiski risināmajiem uzdevumiem. Jāuzlabo to prasmju atzīšana, kas iegūtas nevis izglītības sistēmas ietvaros, bet citā veidā. Mācību programmās galvenā uzmanība jāpievērš vispārējām prasmēm un novatoriskām spējām.

1.4 Jālikvidē šķēršļi starp izglītības jomu un darba tirgu, un nedrīkst pieļaut finansiālo apsvērumu dominēšanu. Uzņēmumu un izglītības iestāžu partnerība jāpadziļina, ņemot vērā mācību programmu izstrādi un prognozes par vajadzībām nākotnē. Izglītības mērķim jābūt darba vietas nodrošināšanai.

1.5 Duālā apmācība un prakse plašāk jāizmanto izglītības sistēmā, tāpat arī attiecīgas augstākās izglītības un arodizglītības gadījumā. Sinerģija starp praktisko darbību, apmācību darba vietā un teorētiskajām zināšanām uzlabo jauniešu nodarbinātības iespējas, nodrošina labāku karjeras iesākumu un dod ierosmes mācību pilnveidošanai.

1.6 Valstīm, kas vēlas ieviest duālo apmācības sistēmu, vajadzētu saņemt subsīdijas no Eiropas Sociālā fonda, lai tās varētu segt ar šādas sistēmas ieviešanu saistītās iesākuma izmaksas.

1.7 Atvērts un dinamisks darba tirgus var sekmēt mobilitāti un sevišķi jauniešiem radīt nodarbinātības iespējas. Pamatojoties uz stratēģiju “Eiropa 2020” un valstu reformu programmām, dalībvalstīm ir noteikts modernizēt darba tirgus, lai palielinātu to uzņemšanas spēju un uzlabotu to darbību.

1.8 Darba tirgū īstenota aktīva politika, kas darba meklētājus un nodarbinātas personas motivē izglītoties visu mūžu, veicina profesionālās un ģeogrāfiskās mobilitātes palielināšanos un tādā veidā rada vairāk nodarbinātības iespēju.

2. Mērķi un ievads

2.1 Eiropas jaunieši ir Eiropas nākotne. Tomēr daudziem jauniešiem nav darba vai nepieciešamo prasmju. Turklāt daudziem jauniešiem ir grūti atrast pirmo darba vietu, lai gan viņiem ir atbilstīgas prasmes.

2.2 Šajā atzinumā ir apskatītas jauniešu nodarbinātības iespējas, kā arī nākotnē paredzamais pieprasījums pēc speciālistiem un kvalificētiem darbiniekiem, jauniešu iespējas ienākt darba tirgū un piedalīties profesionālajā mobilitātē. Runa ir par darbaspēka “pamata” daļu, par cilvēkiem, kuri ir ieguvuši tehnisko vai speciālo izglītību vai vidējā līmeņa kvalifikāciju un kuru daudzums saskaņā ar Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centra (CEDEFOP) aplēsēm 2020. gadā sasniegs 50 % no aktīvā darbaspēka.

2.3 Atzinuma mērķis ir sniegt konkrētus priekšlikumus jauniešu nodarbinātības iespēju uzlabošanai un panākt to, ka uzņēmumiem ir pieejami cilvēki ar vajadzīgajām prasmēm.

2.4 Jēdziens “prasmes” ietver daudzus aspektus, piemēram, sociālās un vispārīgās prasmes, tehniskās un speciālās prasmes, kā arī prasmes, ko nodrošinājusi vispārējā un profesionālā izglītība un kas iegūtas darbā vai ko sniegušas sociālās un ģimenes attiecības vai pasākumi.

2.5 Šā atzinuma mērķis ir izskatīt divus savstarpēji cieši saistītus jautājumus: pirmkārt, kādas prasmes darba tirgū būs vajadzīgas nākotnē un, otrkārt, kā nodrošināt jauniešu iekļaušanos darba tirgū, kā arī profesionālās mobilitātes iespējas.

2.6 Eiropas Komisija šajā jomā ir aizsākusi vairākas pamatiniciatīvas, no kurām divas jaunākās ir “Jaunatne kustībā” un “Jaunu prasmju un darba vietu programma”. To nozīme ir ļoti liela, un tās ietver dažādas iniciatīvas, kuru mērķis ir uzlabot jauniešu nodarbinātības iespējas. Tās skatītas attiecīgajos Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) atzinumos (1).

3. Pašreizējais stāvoklis Eiropā

3.1 Eiropas Savienībā vērojams darbaspēka sarukums, kura iemesls ir demogrāfiskās pārmaiņas — kādreizējā demogrāfiskā sprādziena paaudze pamazām aiziet no darba tirgus, un tās vietā nāk jaunāki cilvēki, kas dzimuši laikā, kad dzimstības līmenis bija zemāks. Tā kā Eiropas izaugsmes pamatnosacījums ir plašs kvalificēta darbaspēka piedāvājums, darba tirgū rodas būtiskas problēmas.

3.2 Kā minēts Eiropas Komisijas publicētā izdevuma “Quarterly Employment and social situation review” (Ceturkšņa pārskats par nodarbinātību un sociālo stāvokli Eiropā) beidzamajā numurā, ES darba tirgus atlabšana notiek lēnām un nevienmērīgi. Tiek radītas jaunas darba vietas, taču to skaits nav pietiekams, un īpaši jauniešu bezdarbs (20,3 %) liecina, ka ir nepieciešams rīkoties nekavējoties un efektīvi.

3.3 Bezdarbs skar visas jauniešu grupas, tostarp problemātiskās grupas, neatkarīgi no viņu izglītības līmeņa. Jauniešiem, kam ir zemāka kvalifikācija vai nav darba pieredzes, iespēja palikt bez darba tomēr ir lielāka. Turklāt ir palielinājies ilgtermiņa bezdarbs, un 2011. gada martā tā līmenis sasniedza 9,5 %. Tieši daudziem jauniešiem draud risks kļūt par ilgtermiņa bezdarbniekiem.

3.4 Jauniešu bezdarbs un nepietiekama nodarbinātība rada ekonomiskas un sociālas problēmas gan sabiedrībai, gan pašiem jauniešiem un līdz ar to samazina izaugsmes iespējas.

3.5 Pirms krīzes bija periods, kurā tika izveidots salīdzinoši liels skaits darba vietu. Saskaņā ar Eiropas Komisijas datiem laikā no 1995. gada līdz 2006. gadam tika izveidoti 20 miljoni jaunu darba vietu.

3.6 Toties krīzes laikā izzuda aptuveni 5 miljoni darba vietu. Saskaņā ar Eurofound datiem galvenokārt tika zaudētas darba vietas ar mazu atalgojumu, kuras ieņēma darbinieki bez kvalifikācijas. Tomēr šie dati dažādās dalībvalstīs būtiski atšķiras.

3.7 Saskaņā ar CEDEFOP aplēsēm laikā no 2010. gada līdz 2020. gadam izveidos aptuveni 7 miljonus jaunu darba vietu, un aptuveni 73 miljoni darba vietu atbrīvosies demogrāfisko pārmaiņu dēļ. Liela daļa jaunizveidoto darba vietu būs augsti kvalificētas.

3.8 Paradoksālā veidā dažās dalībvalstīs un nozarēs ir vērojams darbaspēka trūkums un tajā pašā laikā augsts bezdarba līmenis, un tas nozīmē, ka Eiropas darba tirgos vēl joprojām pastāv strukturālas problēmas. Piemēram, Nīderlandē 2009. gada beigās bija 118 000 brīvu darba vietu. Vācijā un Polijā to skaits informātikas tehnoloģiju nozarē ir attiecīgi 87 000 un 18 300.

3.9 Jo augstāks būs strādājošo kvalifikācijas līmenis, jo lielāka būs privātā sektora konkurētspēja. Ja privātuzņēmumi nevarēs Eiropā atrast darba ņēmējus ar nepieciešamajām prasmēm, tie varētu būt spiesti meklēt darbiniekus citos pasaules reģionos, kur tādus darba ņēmējus var atrast. Demogrāfiskās pārmaiņas radīs arī lielāku pieprasījumu pēc vecāku cilvēku aprūpei paredzēta darbaspēka un darbiniekiem veselības aprūpes jomā.

4. Darbaspēka nepieciešamība nākotnē

4.1 Darba tirgus sarukums un nepieciešamība steidzami panākt izaugsmes atsākšanos nosaka to, ka jaunajām darba tirgū ienākošo jauniešu paaudzēm ir jābūt augstam izglītības un apmācības līmenim, kas apmierina pašreizējo un turpmāko pieprasījumu. Tas nozīmē, ka ir jāsamazina priekšlaicīga skolas gaitu pārtraukšana un jāpanāk, ka vairāk jauniešu iegūst arodizglītību. Ir ārkārtīgi svarīgi arī, lai tirgus struktūra būtu tāda, kas ļauj jauniešiem atrast pirmo darbu. Šie beidzamie gadi ir parādījuši to, ka pāreja no izglītības uz darba dzīvi ir sarežģīta. Ar izglītību un darba tiesībām saistītie šķēršļi apgrūtina arī darba maiņu.

4.2 ES un dalībvalstis, pamatojoties uz stratēģiju “Eiropa 2020”, labas prakses piemēriem un valstu reformu programmām, jau ir apņēmušās īstenot dažādas reformas. Šajā nolūkā vairākās dalībvalstīs ir ierosinātas reformas, kuru mērķis ir izglītības sistēmu tuvināt darba tirgus vajadzībām.

4.3 Stratēģijā “Eiropa 2020” vispārējās un profesionālās izglītības jomā ir izvirzīti divi pamatmērķi. Tomēr tie ir tikai kvantitatīvi. Ļoti interesants jautājums ir arī izglītības un apmācības sistēmu spēja nodrošināt jauniešiem labas prasmes, respektīvi, tādas prasmes, kas tiek prasītas un ko viņi var izmantot.

4.4 Saskaņā ar aplēsēm Eiropas iedzīvotāju izglītības un prasmju līmenis palielināsies, taču pastāv polarizācijas risks. Daži avoti norāda, ka līdz 2017. gadam tiks sasniegts mērķis, proti, vismaz 40 % personu vecumā no 30 gadiem līdz 34 gadiem būs augstskolu absolventi.

4.5 Toties paredzējumi ir daudz pesimistiskāki attiecībā uz mērķi panākt, lai līdz 2020. gadam skolu priekšlaikus atstājušo jauniešu skaits saruktu zem 10 %. CEDEFOP, piemēram, lēš, ka līdz 2020. gadam vismaz 83 % jauniešu vecumā no 22 gadiem līdz 24 gadiem (salīdzinājumam — 78 % jauniešu 2010. gadā) būs ieguvuši vispārējo vidējo izglītību arodskolās vai vispārizglītojošās skolās. Nodrošināt augsti kvalificēta darbaspēka piedāvājumu būs ļoti grūti, ņemot vērā, ka daudziem jauniešiem nav kvalifikācijas. Darba vietās nākotnē lielākoties būs vajadzīgi augsti kvalificēti darbinieki vai darbinieki ar īpašām zināšanām. Tāpēc pirmām kārtām ir jārūpējas par to, lai pēc iespējas vairāk jauniešu absolvētu izglītības iestādes un iegūtu kvalifikāciju, tostarp profesionālo kvalifikāciju.

4.6 Globalizācija un jaunās tehnoloģijas mainīs darba tirgu, kā arī izraisīs pastāvīgu produkta dzīves cikla saīsināšanos. Jauns spēku samērs starp nozarēm un jauni darba organizācijas veidi rada ne tikai jaunas darba vietas, bet arī vajadzību pēc jaunām prasmēm.

4.7 Tas pastiprinās vajadzību pēc mūžizglītības un pieaugušo izglītības, kā arī nepieciešamību pielāgoties pārmaiņām — vērtības, kas kļūs par neatņemamu darba dzīves sastāvdaļu. Runa ir par kopēju atbildības jomu, kurā it īpaši sociālie partneri un izglītības sniedzēji var kopīgi atrast novatoriskus risinājumus.

4.8 Saskaņā ar CEDEFOP datiem laikā līdz 2020. gadam pieprasījums pēc augsti kvalificētiem darbiniekiem palielināsies par 16 miljoniem un pieprasījums pēc vidēji kvalificētiem darbiniekiem — par aptuveni 3,5 miljoniem. Savukārt pieprasījums pēc mazkvalificētiem darbiniekiem samazināsies par 12 miljoniem.

4.9 Gaidāms, ka laikā no 2010. gada līdz 2020. gadam būtiski samazināsies darba vietu skaits primārajā sektorā, kā arī ražošanas un apstrādes sektorā. Vislielākā izaugsme būs pakalpojumu, īpaši uzņēmumiem paredzēto pakalpojumu, jomā, taču arī izplatīšanas, ēdināšanas, veselības aprūpes un transporta joma paplašināsies. Attīstīsies zināšanu ietilpīgas nozares, kā arī jomas, kas ir mazāk zināšanu ietilpīgas, piemēram, mazumtirdzniecība. Turpinās pāreja uz ekonomiku, kuras pamatā ir zinātnes atziņas, un uz ātri mainīgu pasauli, kas balstīta uz inovāciju. Tāpēc ir svarīgi, lai uzlabotās prasmes pārtaptu zināšanās, kuras paver ceļu inovācijai un jauniem produktiem un pakalpojumiem. Lai indivīdi un izglītības sistēmas atbilstu darba tirgus vajadzībām, viens no pamata parametriem joprojām ir gatavība pielāgoties.

4.10 Inovācija ir pamatelements, ja ir runa par nākotnes nodarbinātības struktūru un turpmāk vajadzīgo prasmju analīzi. Inovācija ir spēja uzlabot procesus un metodes, taču tā ietver arī tādas vispārīgas prasmes kā radošums, spēja atrisināt problēmas, strādāt komandā un vadīt, kā arī vēlme nodarboties ar uzņēmējdarbību. Piemēram, daudziem cilvēkiem, kuri strādā kādā no zināšanu ietilpīgām nozarēm, nav īpaši augsta kvalifikācija, taču viņi veicina inovāciju, piemēram, uzlabojot procesus vai darba organizāciju.

4.11 Daži pētījumi atklāj, ka izaugsmes pamatā esošās inovācijas avots galvenokārt ir uzņēmumi. Uzņēmumi attīstās, pamatojoties uz klientu, piegādātāju un personāla ieguldījumu un pieprasījumu.

4.12 Tomēr inovāciju nevajadzētu uztvert kā disciplīnu. Inovācijas spēja nosaka jaunas prasības izglītības sistēmām, piemēram, ir jāatrod veids, kā attīstīt jauniešu inovācijas prasmes, lai viņi, nonākot darba tirgū, sniegtu nepastarpinātu ieguldījumu mūsu sabiedrības labklājības veidošanā.

5. Pamata darbaspēks un izglītības sistēmas nākotnē

5.1 Nevienam nav īsti zināms, kādas nākotnē būs darba vietas. Drīzumā tiks veikts ES apskats par prasmēm (Skills Panorama), Eiropas Savienībā tiek veidotas nozaru padomes prasmju jautājumos (Sector Skills Councils), un pastāvīgi tiek uzlabota prognozēšana, kas dod iespēju paredzēt, kādas būs vajadzības nākotnē un kādas problēmas sagaidāmas. Globālās konkurences, tehnoloģiju attīstības, kā arī imigrācijas un emigrācijas dēļ pamatnozīmi iegūs izglītības sistēmas elastība un spēja pielāgoties.

5.2 Nepieciešama ir arī daudz spēcīgāka sinerģija un sadarbība starp izglītības iestādēm, valdībām un darba devējiem, piemēram, mācību programmu izstrādē. Kvalifikācija tiek iegūta un celta visas dzīves garumā gan izglītības, gan darba gaitā, kā arī ārpus darba tirgus, un šis fakts būtu rūpīgāk jāņem vērā.

5.3 Jaunā darbaspēka “pamata” daļas izglītošana sākas jau agrīnā vecumā — sākumskolas laikā. Šā izglītības līmeņa kvalitāte ir jāpaaugstina. Skolā bērniem un pusaudžiem ir jāmāca arī mācīties un iegūt jaunas zināšanas. Svarīga ir, piemēram, ievirze sākumskolā un pamatskolā un padomi saistībā ar profesionālo orientāciju. Tāpēc skolotājiem ir nepieciešamas atbilstošas zināšanas.

5.4 Arodizglītības sistēmai ir veltīts cits EESK atzinums (2), tomēr jāatceras, ka arodizglītībai ir būtiska loma nākotnē nepieciešamo prasmju nodrošināšanā.

5.5 Arodizglītības sistēmu šobrīd skar lielas problēmas, kuras citstarp ir saistītas ar pasniegto mācību priekšmetu tēlu un kvalitāti, to atbilstību darba dzīves vajadzībām un nodarbināmības iespēju uzlabošanu. Daudzu arodizglītības programmu apguves pārtraukšanas rādītājs ir augsts, jo pamatskolā jaunieši nav ieguvuši nepieciešamās prasmes, piemēram, lasītprasmi. Turklāt bieži ir grūti pāriet no arodizglītības sistēmas uz augstākās izglītības sistēmu. Visbeidzot, izglītības izvēles ziņā vērojama arī diferenciācija pēc dzimuma.

5.6 Dažas valstis ir izvēlējušās duālu arodizglītības sistēmu. Tas nozīmē, ka līdztekus parasto mācību priekšmetu apguvei skolā notiek apmācība un profesionālā prakse uzņēmumā. Šī saskare ar uzņēmumu dod iespēju izveidot saikni ar darba vidi un lielākajai daļai personu, kuras ir ieguvušas profesionālu kvalifikāciju, nodrošina iespēju ātri atrast darbu. Salīdzinājumam — tādās valstīs kā Zviedrija, Beļģija un Spānija arodizglītības sistēmu raksturo ierobežota saskare ar darba vidi, jo apmācība notiek galvenokārt skolās. Tajā pašā laikā šajās valstīs daudziem jauniešiem ir grūti atrast pirmo darba vietu.

5.7 Daudzi (tostarp Komisija, ESAO, Eiropas Parlaments) uzskata, ka darba, praktiskās apmācības un skolas mācību priekšmetu apguves apvienošana ir lielisks līdzeklis jauniešu nonākšanai darba tirgū. Tāpēc EESK ierosinās konkrētas iniciatīvas, kā visā ES mērogā paplašināt šīs duālās apmācības sistēmas izmantošanu.

6. Darba gaitu sākšana un profesionālā mobilitāte

6.1 Pāreja no apmācības uz darbu jeb no arodizglītības sistēmas uz darba tirgu bieži ietver dažādus finansiālus apsvērumus. Lai gan ES politikas prioritāte ir padziļināt arodizglītības sistēmas un darba tirgus saikni un veicināt jauniešu piekļuvi darba tirgum, beidzamo gadu laikā ir atklājies, ka šajā jomā joprojām ir lielas problēmas.

6.2 Profesionālā un ģeogrāfiskā mobilitāte Eiropā joprojām ir ierobežota, un to nereti apgrūtina ar kvalifikācijas sistēmām saistīti šķēršļi, kvalifikāciju atzīšanas problēmas un orientācijas nepilnības. ES apmaiņas un mobilitātes programmas ir īpaši svarīgas, un tāpēc tās ir jānostiprina. Plašas priekšrocības ir tikušas piešķirtas augstākajai izglītībai, bet nākotnē būtu jārūpējas par tādām mobilitātes iespējām, kuras varētu izmantot arī tehniskās vai profesionālās izglītības jomā (piemēram, stažēšanās pārrobežu uzņēmumos). Piemēram, noteikumi par pārrobežu praksi var uzlabot situāciju pierobežas reģionos, ja vienā no valstīm prakses iespējas nav pietiekamas, bet kaimiņvalstī — plašas.

6.3 Duālā apmācības sistēma varētu kļūt par atspēriena punktu un jauniešiem nodrošināt pozitīvu un pārliecinošu ienākšanu darba dzīvē, un vienlaikus uzņēmumiem nodrošināt nepieciešamo prasmju pieejamību. Vienā no Eirobarometra pētījumiem secināts, ka, piemēram, 87 % darba devēju, izskatot jautājumu par pieņemšanu darbā, pievērš lielu uzmanību profesionālajai pieredzei, kas gūta arī prakses laikā.

6.4 Ir plašāk jāizmanto mijiedarbība starp teorētisko mācību priekšmetu apguvi un apmācību darba vietā. Tomēr tai vajadzētu būt balstītai uz līgumattiecībām, kas rada saistības gan konkrētajam uzņēmumam attiecībā uz jauniešu apmācību, gan māceklim pašam. Šāda sistēma būtu izdevīga visiem. Uzņēmumiem tā paplašinātu iespējas izvēlēties darbiniekus un tādējādi gūt arī jaunas zināšanas un idejas. Izglītības iestādēm tā dotu plašākas iespējas piekļūt zināšanām un sadarbībai ar uzņēmējiem. Māceklis gūtu praktisku pieredzi darba vidē.

6.5 Tā kā duālas apmācības sistēmas ieviešana un izveide ietver iesākuma izmaksas, tad ES fondi, piemēram, Sociālais fonds, un programmas varētu sākumposmā finansiāli atbalstīt valstis vai reģionus, kas vēlas ieviest duālo sistēmu.

6.6 Tomēr, lai nodrošinātu veiksmīgu karjeras iesākumu un profesionālo mobilitāti, kā arī turpmāko profesionālo virzību, ir jāizpilda noteikti priekšnosacījumi. Šajā nolūkā ir gan jāatbalsta jaunu darba vietu radīšana, gan jānodrošina atvērti un dinamiski darba tirgi, kas veicina mobilitāti un nodrošina veiksmīgu darba dzīves sākumu jauniešiem. Darba tirgus ar plašām darba iespējām un brīvprātīga profesionālā mobilitāte, kuras mērķis ir jaunas darba vietas atrašana, sniedz iespējas jauniešiem.

6.7 Pamatojoties uz stratēģiju “Eiropa 2020”, daudzas valstis modernizē savu darba tirgu, lai palielinātu tā uzņemšanas spēju un uzlabotu tā darbību. Lai uzlabotu piekļuves nosacījumus, it īpaši jauniešiem, ir jānovērš šķēršļi, kas mazina darba devēju vēlmi pieņemt darbā jaunieti un viņam piedāvāt stabilas darba attiecības. Pamatprincipam vajadzētu būt tādam, ka nedz darba devēja, nedz darba ņēmēja apsvērumi par izdevīgumu vai neizdevīgumu, bet tikai darba raksturs nosaka darba līguma veida izvēli.

6.8 Tāpēc darba tirgū ir jāīsteno aktīva politika, kas vienlaikus mudina gan darba meklētāju, gan darba ņēmēju izglītoties visu mūžu, piedalīties tālākizglītībā un kvalifikācijas celšanā. Aktīva darba tirgus politika veicina mobilitātes palielināšanos un līdztekus rada it īpaši jauniešiem jaunas nodarbinātības perspektīvas.

6.9 Tajā pašā laikā dažādi individuālo tiesību veidi, kas nav saistīti ar noteiktu uzņēmumu vai darba vietu, bet kas skar konkrēto personu (tostarp darba vietas maiņas gadījumā), var veicināt mobilitāti darba tirgū. Kā piemēru var minēt pensijas tiesības vai izglītības iespējas, kuras finansē fondi.

Briselē, 2012. gada 18. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) EESK atzinums par tematu “Jaunatne kustībā” (OV C 132, 03.05.2011., 55. lpp.) un “Jaunu prasmju un darba vietu programma” (OV C 318, 29.10.2011., 142. lpp).

(2) EESK atzinums par tematu “Pēcvidusskolas profesionālā izglītība un apmācība kā pievilcīga alternatīva augstākajai izglītībai” (Skatīt šā Oficiālā Vēstneša 1. lpp.).