KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Gada ziņojums par Eiropas Savienības politiku humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā un par tās īstenošanu 2013. gadā /* COM/2014/0537 final */





Saturs Svarīgākie fakti 3 Vispārējais konteksts. 4 Ārkārtas situāciju kļūst vairāk. 4 Starptautisko humanitāro tiesību pārkāpumi 5 Ekonomisko grūtību laiks. 5 Humānās palīdzības OPERĀCIJAS. 6 Sagatavotība katastrofām un izturētspēja. 11 ES iniciatīva „Miera bērni”. 12 Saikne ar citiem ES instrumentiem.. 12 Civilās aizsardzības operācijas. 12 Finanšu resursi un cilvēkresursi 14 Politika humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā. 16 Secinājumi 18 Ievads Šajā gada ziņojumā ir izklāstīti Eiropas Komisijas politikas galvenie sasniegumi un pasākumi humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā 2013. gadā, un tā galvenokārt īstenota ar Humānās palīdzības un civilās aizsardzības ĢD (ECHO) starpniecību. Lai gan ziņojumā nav sīki izklāstīti visi paveiktie darbi un pasākumi, tajā ir atspoguļoti „galvenie” pasākumi un nozīmīgākās pārmaiņas. ECHO ĢD pilnvaras aptver gan humāno palīdzību, gan civilo aizsardzību. Tie ir divi galvenie mehānismi, ar kuru palīdzību Eiropas Savienība (ES) var nodrošināt ātru un efektīvu palīdzības sniegšanu cilvēkiem, kas saskaras ar katastrofu tiešajām sekām. Sniedzot humāno palīdzību, ES piedāvā palīdzību cilvēkiem, kam trešās valstīs humānā palīdzība un civilā aizsardzība ir visvairāk nepieciešama. Tā piedāvā izdzīvošanas iespēju tiem, kas cietuši dabas un cilvēka izraisītās katastrofās, un sagatavo vietējo sabiedrību, kas periodiski cieš no krīzēm, turpmāko ārkārtas situāciju radīto seku pārvarēšanai. Papildus humānajai palīdzībai civilās aizsardzības operācijās tiek sniegta tūlītēja palīdzība, ko nodrošina, piedāvājot speciālistu grupas, glābšanas aprīkojumu un reālā laikā veiktu uzraudzību pār ārkārtas situāciju attīstību gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās. Kad katastrofa notiek, palīdzība ir vajadzīga nekavējoties. Šādā situācijā starptautiskās sabiedrības savlaicīga un efektīva iesaistīšanās var būt dzīvības vai nāves jautājums. Vairāk nekā pusi[1] no pasaules kopējā finansējuma, kas tiek nodrošināts to cilvēku vajadzībām, kuri cietuši dabas un cilvēka izraisītās katastrofās, sniedz ES un tās dalībvalstis. Ar humāno darbību starpniecību ES nekavējoties reaģē uz katastrofām, sagatavo vietējo sabiedrību turpmāko problēmu pārvarēšanai un būtiski veicina starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu. Svarīgākie fakti Izmantojot humānās palīdzības un civilās aizsardzības instrumentus, ES 2013. gadā sniedza ievērojamu vajadzībām atbilstīgu ārkārtas palīdzību —saistību veidā piešķirtais finansējums kopumā bija EUR 1353 miljoni[2]. Daži galvenie fakti un skaitļi. · Palīdzību saņēma aptuveni 124 miljoni cilvēku[3], kas bija cietuši dabas, cilvēka izraisītās katastrofās vai ieilgušās krīzēs. · Humānā palīdzība tika nodrošināta vairāk nekā 90 valstīs ārpus ES. · ES un tās dalībvalstis bija pirmās, kas reaģēja uz visām lielākajām globālajām krīzēm, jo īpaši krīzi Sīrijā, un bija lielākā starptautiskās palīdzības līdzekļu devēja. · ES līdz šim nepieredzētā apmērā mobilizēja spēkus sadarbībai megakatastrofā, ko Filipīnās izraisīja taifūns „Haijans”; papildus atbalstam natūrā ES un tās dalībvalstis piešķīra EUR 180 miljonus. · Tika apstiprināta iniciatīva „ES palīdzības brīvprātīgie”[4] laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam tajā tiks piedāvātas 18 000 brīvprātīga darba iespējas. · ES Civilās aizsardzības mehānisms[5] tika iedarbināts 36 reizes (pēc tam, kad bija saņemti lūgumi pēc palīdzības, izsludināts iepriekšējs trauksmes stāvoklis un/vai uzraudzības vajadzībām). Pavērsiens 2013. gadā tika sasniegts, kad maijā atklāja Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centru (ERCC), kurš ļoti atvieglo operāciju vadību — jo īpaši koordinācijas un reaģēšanas jomā — un kurā darbojas pilnīga 24/7 dežūrsistēma (kopš 2013. gada 1. oktobra). ERCC galvenais uzdevums ir nodrošināt atbalstu darbībai, saskaņotu izpratni par situāciju un analīzi darbības koordinācijai gan ar humānās palīdzības, gan civilās aizsardzības metožu starpniecību. Vispārējais konteksts Ārkārtas situāciju kļūst vairāk Visā pasaulē dabas katastrofas notiek aizvien biežāk, tās kļūst sarežģītākas un smagākas, un tās pastiprina tādas problēmas kā klimata pārmaiņas, strauja urbanizācija un nepietiekama attīstība. Uztraucošas tendences rada arī bruņoti konflikti un ieilgušas krīzes visā pasaulē. Kā pasaulē lielākā humānās palīdzības līdzekļu devēja ES un tās dalībvalstis visu 2013. gadu apņēmīgi reaģēja uz šiem izaicinājumiem. Šis 2013. gads bija iezīmīgs ar ļoti lielu humanitāro krīžu un katastrofu skaitu un ievērojamu neaizsargātību. Tendences gadu gaitā norāda, ka vajadzības aizvien vairāk pārsniedz pieejamos resursus. Arī humānās palīdzības nogādāšana un civilās aizsardzības nodrošināšana kļūst sarežģītāka, un, tā kā dabas katastrofas notiek aizvien biežāk, kā arī palielinās to intensitāte un seku apjoms, humanitārās krīzes rodas pēkšņāk nekā iepriekš. Statistika, ko publicējis Sadarbības centrs katastrofu izplatības pētniecībai (CRED)[6] un ANO Starptautiskais birojs katastrofu mazināšanai (UNISDR)[7], liecina, ka 2013. gadā bija 356 dažāda mēroga dabas katastrofas[8]. Šajās katastrofās gāja bojā vairāk nekā 20 000 cilvēku, un tās skāra 99 miljonus cilvēku visā pasaulē. Pasaules līmenī kontinents, ko visvairāk skāra dabas katastrofas, atkal bija Āzija. To atspoguļo gan katastrofu skaits (44 % no katastrofām visā pasaulē), gan cietušo skaits (80 %). Īpaši nozīmīga ir katastrofu ietekme uz mazāk attīstītajām valstīm; piemēram, taifūna „Haijans” nodarītie postījumi Filipīnās un plūdu postījumi Bangladešā un Mozambikā. Āfrika smagi cieta gan no sausuma, gan plūdiem. Lielo katastrofu sekas bija postošas un daudzveidīgas — gāja bojā cilvēki un tika izpostīti mājokļi, sējumi un zaudēti iztikas līdzekļi. Starptautisko humanitāro tiesību pārkāpumi Iekšējie bruņotie konflikti vēl aizvien ir cilvēka izraisīto humanitāro katastrofu galvenais cēlonis, un civiliedzīvotāji tiek aizvien vairāk pakļauti vardarbībai un ciešanām. Šāda veida konflikti bieži vien ir iezīmīgi ar to, ka vainīgie neievēro starptautiskās humanitārās tiesības un to principus. Humanitārajām organizācijām 2013. gadā bija aizvien lielākas problēmas piekļūt cilvēkiem, kam vajadzīga palīdzība. Valdības un paramilitārie grupējumi vai bruņotās grupas bieži sašaurina humanitāro telpu un dažreiz ignorē pat pamataizsardzību, kas garantēta saskaņā ar starptautiskajām humanitārajām tiesībām. Piekļuves ierobežojumi, ar kuriem saskārās humanitārās organizācijas, bija visvairāk izplatīti konfliktu zonās un/vai tur, kur politisko šķēršļu dēļ bija būtiski pārkāpts tiesiskums. Vispārējā situācija un darba vide 2013. gadā ir īpaši pasliktinājusies Sīrijā, Afganistānā un Centrālāfrikas Republikā (CĀR). Citās valstīs nav novēroti uzlabojumi drošības ziņā kopš iepriekšējā gada, jo īpaši Somālijā, Kongo Demokrātiskajā Republikā (KDR) un Jemenā. Daudzās konfliktu zonās (piemēram, Somālijā, Sīrijā un CĀR) humānās palīdzības sniedzēji bija aculiecinieki īpaši brutālām karadarbības metodēm. To starpā bija uzbrukumi civiliedzīvotājiem un seksuālās vardarbības izmantošana karadarbības īstenošanai. Uzbrukumi humānās palīdzības sniedzējiem, tostarp nolaupīšanas, izraidīšanas un nogalināšanas gadījumi, saglabājās 2012. gada līmenī. Humānās palīdzības sniedzējiem pastāvīgi nākas risināt šos apdraudējumus, lai tos mazinātu. Ekonomisko grūtību laiks Pasaules katastrofu radītā ietekme pēdējos gados ir bijis ievērojams slogs starptautiskās humanitārās sabiedrības spējai reaģēt. Apvienoto Nāciju Organizācija 2013. gadā izsludināja lielāko konsolidēto finansējuma pieprasījumu 13 miljardu ASV dolāru apmērā humānās palīdzības vajadzībām 24 valstīs. Aizvien vairāk pieaug atšķirība starp pasaulē augošajām vajadzībām pēc humānās palīdzības, no vienas puses, un aizvien mazākiem finanšu resursiem, kas pieejami reaģēšanai uz šīm vajadzībām, no otras puses. Šāds stāvoklis īpaši saasinājies apstākļos, kad daudzas Rietumu līdzekļu devējas valstis skārusi ekonomikas un finanšu krīze. Hronisko neaizsargātību, kas vērojama daudzās pasaules daļās, sarežģī vispārējā ekonomikas krīze. Tas nozīmē, ka līdzekļu devējiem jāvelta lielākas pūles, lai efektīvāk reaģētu uz katastrofām, vēl optimālāk izmantojot savus ierobežotos resursus. Komisijai tas nozīmē, ka, strādājot ar partneriem, jānosaka, kā panākt lielāku efektivitāti. Humānās palīdzības OPERĀCIJAS ES pilnvaras saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 214. pantu, Humānās palīdzības regulu[9] un Eiropas konsensu par humāno palīdzību[10] ir glābt un saglabāt dzīvības. Eiropas Savienības operāciju mērķis ir arī novērst un mazināt ciešanas un aizsargāt indivīdu neaizskaramību un cieņu, nodrošinot palīdzību un aizsardzību humanitāro krīžu laikā. Komisija arī veicina humanitārās darbības un politikas koordināciju ar ES dalībvalstīm un to starpā, lai vairotu humānās palīdzības pasākumu efektivitāti un papildināmību[11]. Vispārējā prioritāte ir nodrošināt, lai palīdzība tiktu pārvaldīta pēc iespējas efektīvi, tādējādi garantējot, ka ES sniegtā palīdzība cilvēkiem, kuriem tā vajadzīga, būtu maksimāli efektīva un tiktu ievēroti starptautiskā tiesiskuma principi. ES vienmēr ievēro humānās palīdzības pamatprincipus, proti, objektivitāti, neitralitāti, cilvēcību un neatkarību, un sniedz palīdzību, neņemot vērā jebkādus politiskos uzdevumus un neatkarīgi no cietušo valstspiederības, reliģiskās pārliecības, dzimuma, etniskās izcelsmes vai politiskās piederības. ES 2013. gadā finansēja operācijas vairākās ārkārtas situācijās, ko izraisīja dabas katastrofas, tostarp turpmāk minētās. · Tropiskais ciklons „Haijans”, kas 2013. gada novembrī skāra Filipīnas, izraisot līdz šim nebijušu kaitējumu un postījumus. Taifūnā, kas bija viens no stiprākajiem jebkad reģistrētajiem, dzīvību zaudēja tūkstošiem cilvēku, aptuveni 4 miljoni bija spiesti mainīt dzīvesvietu, un kopumā tajā cieta no 14 līdz 16 miljoniem cilvēku. Visvairāk cietušajos apgabalos dažu stundu laikā pēc katastrofas tika izvietoti ES eksperti humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā, lai sniegtu palīdzību un izvērtētu visneatliekamākās vajadzības. ES un tās dalībvalstis nodrošināja ievērojamu humāno palīdzību un palīdzību natūrā vairāk nekā EUR 180 miljonu apmērā. Saskaņā ar Filipīnu valdības lūgumu tika iedarbināts ES Civilās aizsardzības mehānisms, kas ļāva labāk koordinēt Eiropas sniegto palīdzību un atvieglot loģistiku, tostarp ES piedaloties transporta izmaksu segšanā. Komisija arī uzņēmās saistības par palīdzības sniegšanu vidējā termiņa rehabilitācijā, šādi palīdzot iedzīvotājiem cīņā par jaunas dzīves sākšanu. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/philippines_haiyan_en.pdf · Sāhelas reģionā ieilgusī pārtikas un uztura krīze apdraudēja dzīvi miljoniem cilvēku; pārtikas trūkuma dēļ bija apdraudēti gandrīz 16 miljoni cilvēku, aptuveni 8 miljoniem bija vajadzīga neatliekama pārtikas palīdzība. Prioritāte 2013. gadā bija vismazāk aizsargāto kopienu izturētspējas nostiprināšana, lai tās spētu pretoties turpmākajām krīzēm. Neaizsargātās mājsaimniecības mēģināja atgūties no smagās pārtikas un uztura krīzes, kas skāra šo reģionu 2012. gadā. Šajā nolūkā ES kļuva par virzītājspēku AGIR-Sāhelas iniciatīvas sākšanai[12], kas apvieno visas ieinteresētās personas, lai panāktu pilnīgu bada novēršanu („zero hunger”) Sāhelā turpmākajos 20 gados. Atbalsts izturētspējas stiprināšanai ir galvenā politikas prioritāte gan pasaules mērogā, gan Eiropā. Reģiona galvenās organizācijas un līdzekļu devēji, kas atbalstīja Sāhelu, Parīzē 2013. gada aprīlī oficiāli pieņēma AGIR reģionālo ceļvedi izturētspējas prioritāšu jomā, kurā visos sīkumos ir izklāstīti principi, prioritārās darbības un rādītāji. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/sahel_en.pdf · Trīs gadus pēc 2010. gada postošās zemestrīces humānā palīdzība Haiti vēl aizvien bija ļoti vajadzīga. No sākotnējiem 1,5 miljoniem cilvēku 130 000 vēl aizvien bija pārvietoti, valstī valdīja pasaulē lielākā holēras epidēmija, un tajā bija strukturāla nenodrošinātība ar pārtiku. ES pilnīgi ievēroja savas saistības palīdzēt Haiti zemestrīcē izdzīvojušajiem. Turpmākai palīdzībai bez mājvietas palikušajiem cilvēkiem, holeras upuriem, kā arī tiem, ko bija skārusi viesuļvētra „Sendija” un tropiskā vētra „Īzaks”, 2013. gadā piešķīra ES humāno palīdzību par summu EUR 30,5 miljoni. Ar ES finansējuma atbalstu humānās palīdzības organizācijas veica daudzas dažādas ārkārtas operācijas. Kā piemēru konkrētajai ietekmei, ko radījis ES darbs holeras epidēmijas apkarošanā pirmajos gados pēc uzliesmojuma, var minēt ar ES piešķirto finansējumu nodrošināto ārstēšanu 158 814 cilvēkiem, atbalstu 26 veselības aprūpes iestādēm un 42 ārstniecības vienībām, orālo rehidratāciju 122 500 cilvēkiem, piekļuvi uzlabotām kanalizācijas ietaisēm 894 511 cilvēkiem un higiēnas komplektus 1,3 miljoniem cilvēku. ES atsaucība ir palīdzējusi samazināt jauno saslimšanas gadījumu skaitu un izglābusi ievērojamu skaitu dzīvību, un mirstība ir samazinājusies uz pusi —no 2,4 % 2010. gada novembrī līdz 1,2 % 2013. gada decembrī. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/haiti_en.pdf Papildus ES nodrošināja humāno palīdzību cīņai ar sekām, ko izraisīja šādas dabas katastrofas: · sausums Kambodžā, Vjetnamā, Laosā, Meksikā, Džibutijā un Etiopijā; · plūdi Bangladešā, Kambodžā, Vjetnamā, Laosā, Indijā, Etiopijā, Kenijā, Mozambikā, Nigērijā, Sentlūsijā, Sentvinsentā un Grenadīnās; · cikloni/viesuļvētras/tropiskās vētras Filipīnās, Bangladešā, Kambodžā, Vjetnamā, Dominikānas Republikā, Kubā, Haiti, Jamaikā, Klusā okeāna valstīs; · zemestrīces Filipīnās, Indonēzijā; · epidēmijas Afganistānā, Burkinafaso, Somālijā, KDR, Nigērijā, Zimbabvē, Kenijā, Dominikānas Republikā, Meksikā, Laosā, Kirgizstānā. Dabas katastrofu gadījumos Komisija ir pieņēmusi divējādu rīcības stratēģiju: · ātru reaģēšanu, nodrošinot humāno palīdzību un sekmējot un koordinējot atbalstu civilajai aizsardzībai; · sagatavotību katastrofām, nosakot tos ģeogrāfiskos apgabalus un populācijas, kuri ir vismazāk aizsargāti pret dabas katastrofām un kuriem tiek veidotas īpašas katastrofu gadījumiem paredzētas sagatavotības programmas. ES 2013. gadā turpināja atbalstīt DIPECHO[13] programmas Dienvidkaukāzā (Armēnijā, Azerbaidžānā un Gruzijā), Karību jūras reģiona valstīs, Centrālamerikā, Dienvidamerikā, Klusā okeāna valstīs, Dienvidāfrikā un Centrālāzijā. Attiecībā uz cilvēka izraisītām krīzēm ES atbalstīja palīdzības operācijas vairākos konfliktos, no kuriem tagad dažus konfliktus uzskata par ieilgušām un sarežģītām krīzēm. · Tālejošais konflikts un pilsoņu karš Sīrijā, kura dēļ bēgļi no Sīrijas masveidā ieplūda kaimiņvalstīs (tostarp Libānā, Turcijā, Jordānijā un Irākā), kopš paša sākuma ir prasījis plašu humanitāro reakciju no ES puses. Pēc aplēsēm 2013. gada beigās 9,3 miljonus cilvēku, gandrīz pusi no tiem bērnu, skāra pastāvīga vardarbība, un viņiem bija vajadzīga humānā palīdzība pašā Sīrijā. Valsts robežās pārvietoto cilvēku skaits 2013. gada beigās bija aptuveni 6,5 miljoni, turpretim bēgļu skaits kaimiņvalstīs decembrī bija vairāk nekā 2,3 miljoni — tas norāda uz katastrofas sarežģīto reģionālo aspektu. Eiropas sniegtā palīdzība ir nonākusi gan līdz krīzes skartajiem iedzīvotājiem Sīrijā, gan bēgļiem un reģionā esošajām kopienām, kas tos uzņēmušas, un radījusi tūlītēju ietekmi uz cilvēkiem, kam vajadzīga palīdzība. Papildus iepriekšējos gados piešķirtajam finansējumam ES 2013. gadā piesaistīja EUR 350 miljonus humānās palīdzības vajadzībām, un tā rezultātā kopīgais ES un tās dalībvalstu devums kopš 2011. gada pārsniedz EUR 2 miljardus. Turklāt kaimiņvalstīm, kurās tika uzņemti bēgļi no Sīrijas, tika piešķirta materiāla palīdzība (piemēram, neatliekamās palīdzības mašīnas, sildierīces, segas un higiēnas pakas). Šis atbalsts iekļāva citu dalībvalstu palīdzību Bulgārijai, kur gada laikā palielinājās bēgļu plūsma no Sīrijas. Ja Komisijas humānās palīdzības operācijās galvenā prioritāte bija glābt cilvēku dzīvības Sīrijā un kaimiņvalstīs, īpašu uzmanību pievēršot vismazāk aizsargātajiem cilvēkiem, tostarp iekšzemē pārvietotajām personām (IPP), bēgļiem un uzņēmējām kopienām[14], tad citi ES instrumenti (EKPI, ASI, SI, IPA)[15] bija vairāk paredzēti stabilizācijai un vidēja termiņa vai ilgstošākām operācijām, galvenokārt vietējo iestāžu kapacitātes nostiprināšanai un bēgļu uzņēmēju kopienu nodrošināto pamatpakalpojumu (mazgāšanās iespēju, veselības aprūpes, izglītības) uzlabošanai, kā arī iztikas gūšanas iespēju uzlabošanai šajās kopienās. Starp Komisijas dažādajiem dienestiem un Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD) regulāri notika koordinācijas sanāksmes stratēģijas un plānošanas apspriešanai, lai nodrošinātu maksimālu ES reakcijas ietekmi un izvairītos no dublēšanas riska. ES veica ievērojamu darbu papildu finansējuma piesaistīšanā no citiem līdzekļu devējiem, un tā centās nodrošināt, lai palīdzība nonāktu līdz pārvietotajiem iedzīvotājiem visā Sīrijā, ne tikai „karstajos punktos”. ES arī rūpējās par piekļuves iespējām humānās palīdzības sniegšanai, lai palielinātu to humānās palīdzības organizāciju skaitu, kurām bija ļauts nodrošināt palīdzību pašā Sīrijā, lai apmierinātu augošās vajadzības. Prioritāro darbību skaitā bija netraucētas piekļuves nodrošināšana konflikta zonās visā valstī un prasība par civiliedzīvotāju (tostarp humānās palīdzības sniedzēju un mediķu) un ēku pienācīgu aizsardzību. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/syria_en.pdf · ES nodrošināja apjomīgu humāno palīdzību (EUR 77 miljonus) iedzīvotājiem Mali ziemeļos, kas cieta ilgstošā bruņotā konfliktā. Pateicoties ES partneru sniegtajam atbalstam, darbojās gandrīz 70 % veselības aprūpes iestāžu un mērķtiecīga palīdzība ar pārtiku sasniedza aptuveni 900 000 cilvēku. Sākot ar 2013. gadu, Komisija nodrošināja koordinētu ES humānās palīdzības un attīstības sadarbības instrumentu izmantošanu pārejas posmā. Papildus EUR 20 miljoni tika piešķirti no Stabilizācijas instrumenta[16] īstermiņa stabilizācijai un drošībai. Daļu no humānās palīdzības, kas bija paredzēta Mali, apstiprināja ar EAF/LRRD[17] pieņemtu lēmumu par summu EUR 23 miljoni. Šā finansējuma mērķis bija atbalstīt piekļuvi pamatpakalpojumiem pārejas periodā, savukārt Komisija ar DEVCO starpniecību uzņēmās sākotnējās saistības par summu EUR 225 miljoni valsts veidošanas līgumā ar Mali valdību par valsts varas, tiesiskuma, kārtības un demokrātijas atjaunošanu un pamatpakalpojumu nodrošināšanu visā Mali teritorijā. Abās valstīs ES aktīvi palīdzēja bēgļiem, atjaunojot piekļuvi veselības aprūpei, koncentrējot uzmanību palīdzības sniegšanai uztura un pārtikas jomā un nodrošinot aizsardzību. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/mali_en.pdf · Centrālāfrikas Republikā (CĀR) valda katastrofiska humanitārā situācija kopš 2012. gada decembra. Pārāk ilgi plašākas starptautiskās sabiedrības aprindas bija atstājušas krīzi bez pienācīgas uzmanības. Informētības paaugstināšana par situāciju CĀR bija svarīga Komisijas prioritāte 2013. gadā, un komisāre Georgieva divas reizes devās misijā uz valsti, kā arī kopā ar ANO un Franciju piedalījās krīzei veltītas augsta līmeņa sanāksmes organizēšanā ANO Ģenerālajā asamblejā 2013. gadā. ES piešķīra CĀR humāno palīdzību EUR 39 miljonu apmērā, kļūstot par valsts galveno starptautisko līdzekļu devēju. No šīs summas EUR 18,5 miljoni tika piešķirti līdz 2013. gada decembra vidum, kad, vardarbībai starp kopienām dramatiski pastiprinoties pēc 2013. gada 5. decembra, simtiem tūkstoši iedzīvotāju galvaspilsētā Bangi un visā valstī bija spiesti bēgt no mājām. Finansēto pasākumu lielākā daļa bija paredzēta cilvēku dzīvības glābšanai. Finansējumu galvenokārt piešķīra veselības projektiem, lai vismazāk aizsargātie iedzīvotāji varētu gūt primāro un sekundāro veselības aprūpi, jo lielākajā valsts daļā sabiedriskās veselības aprūpes nav vispār. Turklāt ES organizēja vairākus aviopārvadājumus valstī, lai ļoti apgrūtinātas drošības apstākļos palīdzētu transportēt humāno palīdzību un humānās palīdzības sniedzējus. ES organizēja īpašu aviopiegādi no Eiropas, kurā bija 37 tonnas medicīnisko preču, un divus lidojumus no Nairobi, lai piegādātu ārkārtas gadījumiem paredzētas nojumes un preces vairāk nekā 100 000 pārvietotiem cilvēkiem (segas un saimniecības pamatpreces, piemēram, virtuves piederumus, ziepes, moskītu tīklus). Lai iesaistīšanās notiktu ātri, ES tieši iepirka un nosūtīja 20 000 plastmasas plēvju nojumēm pārvietotajiem iedzīvotājiem Bangi, kā arī lauku rajonos. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/car_en.pdf Visu gadu ES turpināja pievērst īpašu uzmanību pasaules „aizmirstajām krīzēm”, piešķirot 15 % no kopējā finansējuma palīdzībai cilvēkiem, kas vēl aizvien cieš no katastrofām, kuras bieži ir ieilgušas un nav nonākušas starptautiskās sabiedrības redzeslokā. ES reakciju uz krīzēm joprojām noteica vajadzības, un tā bija pielāgota katras situācijas konkrētajiem apstākļiem. Palīdzība tika sniegta ar dažādiem līdzekļiem un dažādās jomās, tādās kā veselība (tostarp psiholoģiskais atbalsts, slimnīcu finansēšana), aizsardzība (tostarp pasākumi seksuālās vardarbības novēršanai), pārtikas un nepārtikas preces, pajumte, ūdens/kanalizācija, rekonstrukcija un rehabilitācija. Tabulā ir parādīts palīdzības sadalījums pa pasākumu jomām 2013. gadā[18]. Sagatavotība katastrofām un izturētspēja Neaizsargāto kopienu sagatavotības un izturētspējas nostiprināšanai ir ļoti svarīga nozīme — to pierāda šo faktoru ilgtermiņa ietekme uz cilvēku dzīvību un iztikas līdzekļiem pēc lielām krīzēm, piemēram, 2010. gada zemestrīces Haiti un sausuma, kas laiku pa laikam atkārtojas Āfrikas ragā un Sāhelā. Šīs katastrofas parāda, cik būtiski ir atbilstīgi risināt ilgtermiņa rehabilitācijas un attīstības vajadzības humanitārās reaģēšanas pašā agrākajā posmā. Lai samazinātu periodisko katastrofu postošo ietekmi un tiešām uzlabotu ilgtspējīgas attīstības perspektīvas, humānās palīdzības sniedzējiem un attīstības veicinātājiem ir svarīgi strādāt roku rokā. Komisija ar ECHO un EuropeAid starpniecību ir pastiprinājusi to darbu, kas tiek veikts, lai vairotu izturētspēju valstīs, kurās mēdz būt krīzes. Komisijas Paziņojums par izturētspēju un tās rīcības plāns nodrošina politikas un darba pamatnostādnes, lai paplašinātu ES darbu izturētspējas nostiprināšanā dažādos līmeņos, aptverot plašāku ģeogrāfisko apgabalu. Komisija 2013. gadā turpināja veicināt izturētspējas iniciatīvas, piemēram, vērienīgās AGIR un SHARE[19] iniciatīvas, kuru mērķis ir uzlabot Rietumāfrikas un Austrumāfrikas valstu sagatavotību periodiskajām dabas katastrofām. http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/resilience Papildus tam Komisija kopā ar dalībvalstīm ir izstrādājusi ES nostāju, kas palīdzēs būtiski pārskatīt Hjogo rīcības pamatplānu, par kuru jāpanāk vienošanās starptautiskā konferencē 2015. gadā, izmantojot arī pieredzi un sasniegto Eiropā un nolūkā paplašināt sinerģiju starp katastrofu izraisītā riska mazināšanu un pielāgošanos klimata pārmaiņām. Turklāt starptautiskās humānās palīdzības sniegšanas sistēmā ES ir veikusi lielu darbu, lai motivētu citas valstis un reģionus palielināt līdzdalību humanitārajā sagatavotībā un reaģēšanā. Tas ir arī darbs ar jaunietekmes ekonomikām, lai efektīvāk piesaistītu resursus humānās palīdzības pasākumiem un reaģēšanai uz katastrofām. ES iniciatīva „Miera bērni” Izvirzot iniciatīvu „Miera bērni”, ES īstenoja savu apņemšanos palīdzēt pasaulē dzīvojošajām meitenēm un zēniem, kuriem ir liegta iespēja uzaugt miera apstākļos. Pamatojoties uz iniciatīvu, ko sāka īstenot 2012. gadā pēc tam, kad ES tika piešķirta Nobela Miera prēmija, ir finansētas izglītības iniciatīvas vairāk nekā 28 000 bērnu, kas cietuši konfliktos Pakistānā, Etiopijā, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Kolumbijā, un Sīrijas bēgļiem Irākā. Projekti nodrošina bērniem piekļuvi drošai mācību videi, kā arī psiholoģisko atbalstu kara traumatiskās pieredzes dziedēšanai. ES 2013. gada novembrī apstiprināja lēmumu turpināt un paplašināt iniciatīvu, paziņojot par papildu finansējumu jauniem projektiem 2014. gadā nolūkā sniegt palīdzību 80 000 zēnu un meiteņu. http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/children-of-peace Saikne ar citiem ES instrumentiem ECHO operācijas liecina par vēlmi saskaņot un papildināt darbības, kas finansētas ar citu ES instrumentu starpniecību. Pamatojoties uz iepriekšējiem DIPECHO pasākumiem, Haiti no stabilitātes instrumenta tika finansēti 3000 „brigadieru” reaģēšanas mehānismu nostiprināšanai sabiedriskajās civilās aizsardzības struktūrās. Vēl viens piemērs ir ES finansēto ārkārtas pasākumu ieguldījums ilgtermiņa attīstībā — pret vētrām drošas nojumes kalpo vairāk nekā desmit gadus, nodrošinot izdzīvojušajiem mājvietu arī tad, kad neatliekamā palīdzība vairs nav vajadzīga; ES finansētie pasākumi ienākumu gūšanai kopā ar īres maksas subsīdijām lielākoties palīdz atjaunot izdzīvošanas mehānismus un ilgtspējīgu saimniecisko darbību mazos apmēros. ERCC ir sniedzis atbalstu ES dalībvalstīm un asociētajiem partneriem katastrofu un krīžu laikā gan Savienības teritorijā, gan ārpus tās ar Eiropas Komisijas pārvaldītā Kopernika ārkārtējo situāciju vadības dienesta starpniecību. ERCC ir arī izmantojis analītisko un tehnisko atbalstu, ko sniedz Komisijas iekšējais zinātniskais dienests, proti, Kopīgais pētniecības centrs. Visbeidzot ES tiešā reakcija humānās palīdzības veidā un veiktie kontroles pasākumi saistībā ar holeras epidēmiju tika īstenoti kopā ar nozīmīgiem infrastruktūras un iestāžu nostiprināšanas projektiem, ko finansēja no ES attīstības instrumentu līdzekļiem. Civilās aizsardzības operācijas Komisija cenšas stimulēt un atvieglot sadarbību starp 32 valstīm, kas ir ES Civilās aizsardzības mehānisma dalībnieces, dabas, tehnoloģisko vai cilvēka izraisīto katastrofu labākai novēršanai un sagatavotības un aizsardzības nodrošināšanai gan Eiropā, gan ārpus tās. ES Civilās aizsardzības mehānisms (EUCPM) 2013. gadā tika iedarbināts 36 reizes, tostarp saskaņā ar lūgumiem pēc palīdzības, iepriekšēja trauksmes stāvokļa izsludināšanas gadījumā un uzraudzības vajadzībām. Lielākajā daļā gadījumu mehānisma iedarbināšana bija saistīta ar dabas katastrofām (bargiem laika apstākļiem, vētrām, mežu ugunsgrēkiem, plūdiem, tropiskajām vētrām, zemestrīcēm, cunami) un 10 gadījumos — ar cilvēka izraisītām katastrofām (izveidojot bēgļu nometnes pilsonisko nemieru, ar ķīmiskajām vielām un transporta līdzekļiem saistītu nelaimes gadījumi dēļ). Četri pieprasījumi pēc palīdzības tika saņemti no mehānisma dalībniecēm valstīm un 12 lūgumi — no valstīm ārpus EUCPM. Jaunais Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centrs (ERCC), kas 2013. gada maijā izveidots ECHO sistēmā kā Monitoringa un informācijas centra (MIC) pēctecis, ir EUCPM darbības kodols. Tā galvenās stiprās puses ir spēja vienlaikus risināt vairākas ārkārtas situācijas atšķirīgās laika zonās, uzraudzīt apdraudējumus 24/7 režīmā, vākt un analizēt informāciju par katastrofām reālā laikā, sagatavot plānus ekspertu, cilvēku grupu un aprīkojuma izvietošanai un strādāt ar dalībvalstīm, lai kartētu pieejamos resursus un koordinētu ES reaģēšanu uz katastrofām, saskaņojot piedāvāto palīdzību ar katastrofas skartās valsts vajadzībām. ERCC darbojas kā vienots informācijas centrs un vieta, kurā nonāk lūgumi pēc palīdzības no ES dalībvalstīm. ERCC ir arī ir svarīga nozīme Komisijas, citu iestāžu un dalībvalstu informētības veicināšanā par situācijām, kurās jāreaģē tā, kā to pienākas darīt katastrofu gadījumā. Dabas katastrofu gadījumā 2013. gadā mehānisms tika iedarbināts, lai reaģētu uz tropiskajām vētrām Filipīnās, Mjanmā, Madagaskarā; plūdiem Centrāleiropā un Nigērijā; mežu ugunsgrēkiem Portugālē, Bosnijā un Hercegovinā un bargiem laika apstākļiem Ziemeļeiropā. Valstis, kas piedalījās EUCPM, piedāvāja palīdzību Jordānijai, Libānai un Bulgārijai, lai atbalstītu šo valstu valdības centienus risināt jautājumus, ko radīja bēgļu ieplūšana to teritorijā Sīrijas krīzes rezultātā. Visos šajos gadījumos tika nodrošināts, ka humānā palīdzība un civilās aizsardzības jomā sniegtā palīdzība savstarpēji papildina viena otru. Īstenojot civilās aizsardzības politiku un sadarbojoties ar dalībvalstīm, Komisija arī atbalstīja pasākumus, kas nodrošina gatavību katastrofām un katastrofu novēršanu ES. Tie cita starpā iekļāva civilās aizsardzības personāla mācības un plašas praktiskās mācības, apmaiņu ar ekspertiem un sadarbības projektus novēršanas un sagatavotības nodrošināšanas jomā. Lauka operāciju atbalstam 2013. gadā Komisija ES dalībvalstīm un saistītiem lietotājiem nodrošināja kartes atsaucēm, postījumu apmēra noteikšanai un klasifikācijai ar dienesta „Koperniks” palīdzību (GMES sākotnējās operācijas — ārkārtējo situāciju vadība), kuru var aktivizēt tikai no ERCC. Šajā 2013. gadā dienests tika aktivizēts 42 reizes (no tām 18 reizes plūdu gadījumos un 11 reizes saistībā ar bēgļu un iekšzemē pārvietotu personu krīzēm), un tas nodrošināja satelītattēlu kartes dažādiem katastrofu un krīžu veidiem. Finanšu resursi un cilvēkresursi Otro gadu pēc kārtas ES humānā palīdzība pārsniedza EUR 1,3 miljardus saistību apropriācijās ES budžetā. To panāca, ievērojami palielinot sākotnējo saistību apropriāciju summu un attiecīgi palielinot iesaistīšanās gadījumu un aptverto upuru skaitu. Tomēr, lai gan palielinājums maksājumu apropriācijās bija būtisks, tas pilnā mērā nevarēja apmierināt konstatētās vajadzības, ko radīja iepriekšējās un jaunās juridiskās saistības (līgumi). Tāpēc 2013. gadā Komisija noteica virkni papildu (ad-hoc) pasākumu, galvenokārt pārkārtojot maksājumu grafikus, lai pārvarētu attiecīgos finanšu ierobežojumus. ECHO ĢD (kā deleģētais kredītrīkotājs), pilnīgi ievērojot pareizas finanšu pārvaldības principu, iesniedza lūgumus par budžeta papildinājumiem un veica ad-hoc korekcijas pasākumus nepietiekamā maksājumu apropriāciju līmeņa pārvaldībai, kas iekļāva avansa maksājumu (priekšfinansējuma) samazināšanu un galīgo maksājumu atlikšanu. Tas nodrošināja operāciju turpināšanu un ļāva Komisijai sasniegt darbības mērķus, lai gan šo pasākumu finansiālā ietekme radīja naudas plūsmas problēmas, jo īpaši dažiem mazākajiem NVO partneriem. Aptuveni 98 % no ES 2013. gada humānās palīdzības un civilās aizsardzības budžeta tika izmantoti operatīvajām darbībām, bet aptuveni 2 % —administratīvajiem un politikas aspektiem. Cilvēkresursi ir sadalīti šādi: 53 % operatīvajam personālam, bet pārējie ir sadalīti starp administratīvo un politikas atbalstu. Rekordlīmenis palīdzības sniegšanā tika sasniegts, pateicoties lielākai produktivitātei kopumā, kas panākta, pilnveidojot procedūras un vienkāršojot un racionalizējot procesus. Šāda optimizācija bija 2011. gadā sāktās iekšējās „saimnieciskās darbības procesu pārskatīšanas” rezultāts. Šī pārskatīšana pēdējos gados bija galvenā vadības prioritāte, kuras mērķis bija optimizēt saimnieciskās darbības procesus un atbalsta sistēmas, lai panāktu lielāku efektivitāti un vienlaikus augstāku kvalitāti/produktivitāti visā ECHO. Galīgais mērķis ir uzlabot veidu, kādā katastrofas tiek pārvarētas, šādi samazinot postošo ietekmi uz cietušajiem iedzīvotājiem un viņu turpmāko dzīvi. ES finansējums tika nodrošināts turpmāk minētajiem reģioniem (skaitļi ir noapaļoti miljonos EUR saistību apropriācijās)[20]. Lielākā ES finansējuma daļa 2013. gadā, tāpat kā iepriekšējos gados, tika piešķirta Āfrikai (40 %). Ievērojama palīdzība tika nodrošināta arī Tuvajiem Austrumiem (Sīrijai un tās kaimiņvalstīm) un Centrālajai, kā arī Dienvidaustrumu Āzijai tur notikušo dabas katastrofu dēļ. ES saviem spēkiem humānās palīdzības programmas neīsteno.[21] Kā humānās palīdzības līdzekļu devēja ES izpilda savu uzdevumu, finansējot darbības, ko īsteno partnerorganizācijas, kuras noslēgušas ar ES partnerības pamatnolīgumu (FPA). ES partneri ir visdažādākās profesionālās organizācijas — Eiropas NVO un starptautiskas organizācijas, piemēram, Sarkanais Krusts un dažādas Apvienoto Nāciju Organizācijas aģentūras (ar kurām Komisija ir noslēgusi finanšu un administratīvos pamatnolīgumus (FAFA)). Dalībvalstu specializētās aģentūras arī uzskatāmas par ES humānās palīdzības partneriem. Šis plašais partneru — darbības īstenotāju — loks ļauj ES aptvert aizvien lielāku skaitu vajadzību dažādās pasaules malās, situācijām bieži vien kļūstot sarežģītākām. Dotācijas un ieguldījumi, ko pārvalda Komisija, tiek nodrošināti, izraugoties labākos no saņemtajiem priekšlikumiem. Parakstīto humānās palīdzības nolīgumu sadalījums 2013. gadā bija šāds: · 48 % darbības, ko veikušas NVO (115 partneri); · 42 % — ANO aģentūras (16 partneri); · 9 % — starptautiskas organizācijas (3 partneri); · 1 % — tiešs līgums par ECHO lidojumu (2 partneri). Komisija 2013. gadā ECHO galvenajā mītnē Briselē nodarbināja 321 darbinieku. Papildus, lai spētu reaģēt uz katastrofām valstīs ārpus ES, Komisijai bija unikāls ECHO lauka ekspertu tīkls visā pasaulē. Komisijas 39 ECHO reģionālajos birojos 2013. gada 31. decembrī kopumā bija nodarbināti 464 cilvēki, no tiem 149 lauka eksperti un 315 — vietējie darbinieki. Viņu galvenais uzdevums bija izvērtēt vajadzības tūlīt pēc katastrofas un pārraudzīt ES finansēto humānās palīdzības projektu īstenošanu. Rūpējoties par drošību, Komisija veica papildu pasākumus savas drošības un finanšu pārvaldības sistēmu nostiprināšanai. To veica gan galvenajā mītnē, gan reģionos, uzlabojot koordināciju un sadarbību ar partneriem humānās palīdzības nodrošināšanā, pārraugot un apmeklējot projektus un veicot ex-ante kontroli, revīzijas un izvērtēšanu. Politika humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā Politikas līmenī 2013. gadā tika izstrādātas vairākas stratēģiski svarīgas iniciatīvas. Politikas prioritātes humānās palīdzības sniegšanas jomā bija palīdzības efektivitāte, koncentrēšanās uz rezultātu un ietekme. Šīs prioritātes pārvaldībā bija noteiktas gan ECHO partnerības pamatnolīgumu pārskatīšanai, gan jauno deleģēšanas nolīgumu slēgšanai par netiešo vadību. Viena no galvenajām darbībām bija skaidru pamatnostādņu izstrāde par tematiskajiem un horizontālajiem jautājumiem, piemēram, izturētspēju, katastrofu radītā riska mazināšanu, WASH (ūdens, kanalizācija un higiēna), dzimumu līdztiesības jautājumiem, uzturu un citiem jautājumiem, un mērķtiecīga to izplatīšana, mācību programmu stratēģijas un projektu īstenošanas pārraudzība. Šīs darbības palīdz nodrošināt to, lai vismazāk aizsargāto krīzes skarto iedzīvotāju vajadzības tiktu risinātas bez kavēšanās un efektīvi. Turklāt tika veikts konkrēts darbs, lai vadītu un veicinātu Komisijas Paziņojuma par izturētspēju īstenošanu un sasaisti starp rīcību humānās palīdzības sniegšanai un attīstības nodrošināšanai. Vienošanās par pārskatītajiem tiesību aktiem civilās aizsardzības jomā tika panākta 2013. gadā. Tā vēl vairāk uzlabos Eiropas īstenoto operāciju plānošanu reaģēšanai uz katastrofām un turpmākajos gados nodrošinās katastrofu efektīvāku, prasmīgāku un saskaņotāku vadību. Cita starpā jaunais regulējums ļauj veidot dalībvalstu brīvprātīgi piešķirto resursu kopumu (komandas, aprīkojums), kas ir pieejams tūlītējai izvietošanai Eiropas kopējo iesaistīšanās pasākumu sistēmā. Pārskatītajos tiesību aktos ir iekļauti arī jautājumi par novēršanu un sagatavotību. Politiska vienošanās par regulējumu programmas „ES palīdzības brīvprātīgie” izveidošanai tika panākta 2013. gada nogalē. ES Brīvprātīgo palīdzības sniedzēju iniciatīvas mērķis ir palīdzēt nostiprināt ES spēju saskaņā ar vajadzībām nodrošināt humāno palīdzību, lai glābtu dzīvības, novērstu cilvēku ciešanas un nostiprinātu neaizsargāto un katastrofu skarto kopienu izturētspēju, jo īpaši rūpējoties par sagatavotību katastrofām, katastrofu radītā riska mazināšanu un nostiprinot saikni starp palīdzību, rehabilitāciju un attīstību. Komisijas augstais pārstāvis 2013. gada decembrī izdeva kopīgo paziņojumu par „ES vispārējo pieeju ārējiem konfliktiem un krīzei”, kurā bija izklāstīti vairāki konkrēti pasākumi, kas būtu kopīgi jāveic ES agrīnās brīdināšanas un sagatavotības jomā, konfliktu novēršanā, reaģēšanā uz krīzi un agrīnās atgūšanās, stabilizācijas un miera nostiprināšanas pārvaldībā. Lai gan šajā saistībā Komisijas dienesti, tostarp ECHO, cieši koordinē darbību ar EĀDD, tiek pilnīgi atzīts humānās palīdzības specifiskums (tā pamatojas uz humanitārajiem principiem un skarto iedzīvotāju vajadzībām). Saskaņas un koordinācijas paaugstināšana starp ES un tās dalībvalstīm, reaģējot uz katastrofu vai ieilgušu krīzi, ir galvenais faktors, kas nodrošina, ka kopējā ES palīdzība tiek sniegta bez kavēšanās. Kopš 2009. gada darbības koordinācija ar dalībvalstīm galvenokārt tiek veikta Humānās palīdzības un pārtikas palīdzības jautājumu darba grupā (COHAFA), kurā piedalās Komisija. Stratēģiskā līmenī COHAFA ievērojami palīdz nodrošināt to, ka ES un tās dalībvalstu humānās palīdzības pasākumi ir saskaņoti un papildina cits citu. Tāpat kā iepriekšējos gados, 2013. gadā notika ikgadējā viedokļu apmaiņa par politiku/stratēģiju, informāciju un Komisijas veikto analīzi. Komisija 2013. gadā arī veltīja lielākas pūles tam, lai saņemtu informāciju par Eiropas Parlamenta komiteju darbu un piedalītos tajā. Eiropas Parlamentu informēja par iniciatīvām politikā un prioritātēm, kā arī Komisijas reakciju uz konkrētām krīzēm. Komisija 2012. gada decembrī sāka sabiedrisku apspriešanos, lai uzzinātu ieinteresēto personu viedokļus par problēmām, mērķiem uz iespējām ES humānās palīdzības efektivitātes un ietekmes paaugstināšanai. Tajā tika ņemts vērā mainīgais konteksts pasaulē 21. gadsimta sākumā. Ieinteresēto personu apspriešanās „Piemērots nolūkam” (Fit for Purpose) tika slēgta 2013. gada martā, un tajā tika saņemtas 55 atbildes, kurās bija pārstāvētas vairāk nekā 100 ieinteresētās personas. Pēc apspriešanās 2013. gada jūnijā tika sarīkota ieinteresēto personu konference, kurā piedalījās gandrīz simts dalībnieku. Konferences rezultātus ir plānots ņemt vērā attiecīgajās politikas jomās, piemēram, attiecībā uz izturētspēju, inovāciju un civilo aizsardzību. Starptautiskā sadarbība ir būtiski svarīga humanitārajā kontekstā, kas kļūst aizvien sarežģītāks. ES visu 2013. gadu turpināja uzstāties daudzpusējos forumos. Uzņemoties vadību Pārveidojošajā programmā, ES mērķis bija uzlabot kolektīvo humanitāro reaģēšanu, nodrošinot labāku koordināciju pasaules mērogā, vadību un pārskatatbildību. Ar devīzi „Rīkoties kopā to cilvēku labā, kam vajadzīga palīdzība ” (Acting together for those in need) ES ar Komisijas starpniecību kļuva par OCHA Donoru atbalsta grupas (ODSG) priekšsēdētāju, sākot ar 2013. gada jūliju (pilnvaras ir spēkā līdz 2014. gada jūlijam). ODSG ir svarīgs mehānisms humānās palīdzības līdzekļu devēju konsultēšanai par ANO Humānās palīdzības koordinācijas biroja (OCHA) pasākumiem. Gada laikā tika sākta arī humānās pārtikas palīdzības politikas īstenošana. Pārtikas palīdzības konvencijas (FAC) izstrāde apliecina ES apņemšanos efektīvi īstenot humāno pārtikas palīdzību. Nostiprinot savu centrālo nozīmi sarunās par konvenciju, ES mērķis ir uzņemties vadību tās īstenošanā. Pārtikas palīdzības konvencijas politikā ir mainījies uzsvars, no pārtikas palīdzības pārejot uz atbalsta sniegšanu pārtikas nodrošināšanai un attiecīgos gadījumos atbalsta sniegšanu naudā, turklāt konvencija tiek izmantota kā platforma, lai starptautiskos forumos virzītu politikas programmu un inovatīvas idejas un pieejas. Komisija arī turpināja īstenot savas saistības, lai atbalstītu kolektīvās globālās humanitārās sagatavotības un reaģēšanas spējas attīstīšanu un nostiprināšanu. Paaugstinātās humanitārās reaģēšanas spējas programmām 2013. gadā tika darīts pieejams EUR 21 miljons 18 jaunu kapacitātes nostiprināšanas projektu atbalsta vajadzībām uz laiku līdz 2 gadiem. Tos uzņēmās īstenot ANO aģentūras, NVO un Starptautiskā Sarkanā Krusta un Sarkanā Pusmēness biedrību federācija. Programmu uzmanības centrā bija šādi jautājumi: · uzlabota globālā humanitārā arhitektūra; tika uzsvērta humanitārās reaģēšanas sistēmas nostiprināšana, piemēram, veicinot sinerģiju starp partneriem un apkopojot resursus un instrumentus (piemēram, ātrās reaģēšanas komandas), lai nodrošinātu atbalstu galveno klasteru vadošo aģentūru funkcijām; · pārtikas palīdzība un uzturs; atbalsts tādām iniciatīvām, kas veicina Eiropas humānās pārtikas palīdzības politikas īstenošanu un šajā saistībā veikto koordināciju. Secinājumi Visu 2013. gadu ES efektīvi atsaucās uz augošo vajadzību reaģēt ārkārtas situācijās un sniegt palīdzību visā pasaulē, aptverot vairāk nekā 120 miljonus cilvēku. Saglabājot augsto līmeni, kurā palīdzība tika sniegta 2012. gadā (vairāk nekā EUR 1,3 miljardi[22]), ES reaģēja uz visām lielākajām ārkārtas situācijām (Sīrijā, Centrālāfrikas Republikā, Filipīnās, Sāhelā utt.) un apstiprināja savu pasaulē vadošās humānās palīdzības līdzekļu devējas nozīmi. Katastrofu skaits visā pasaulē aizvien palielinās; šai tendencei ir lemts turpināties, mainoties klimatam. Tāpēc vēl svarīgāk ir tas, lai humānā palīdzība tiktu sniegta bez kavēšanās. Ekonomikas krīzes kontekstā tika veltītas vēl lielākas pūles, lai nodrošinātu, ka katrs euro nav velti iztērēts. Tāpēc bija ne vien jānodrošina, ka atbilstošu palīdzību īstajā laikā saņem tie, kuriem tā visvairāk ir vajadzīga, bet arī jārod veidi, kā panākt lielāku ietekmi ar mazāku ieguldījumu. 2013. gadā ļoti liela uzmanība tika pievērsta ātruma un efektivitātes palielināšanai, kā arī tam, lai izvairītos no procesu un darbību dublēšanās. Nozīmīgs progress tika panākts civilās aizsardzības darbību jomā, ieskaitot Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centra (ERCC) atklāšanu un jaunu ES tiesību aktu pieņemšanu civilās aizsardzības jomā, kas ļoti nostiprina dalībvalstu sadarbību reaģēšanā uz katastrofām. Katastrofa Filipīnās ir īpaši labs piemērs humānās palīdzības apvienošanai ar civilās aizsardzības operāciju veikšanu un ciešajai sadarbībai starp Komisiju un dalībvalstīm. Tūlīt pēc katastrofas visas dalībvalsti pozitīvi reaģēja uz lūgumiem pēc palīdzības, kurus koordinēja ERCC un papildināja tūlītēja humānā un cita veida palīdzība, ko sniedza ES. Vispārēju informāciju par ECHO var atrast šajā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/echo/index_en.htm Finanšu informāciju par Komisijas paveikto humānās palīdzības un civilās aizsardzības jomā 2013. gadā var atrast šajā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/echo/funding/key_figures/echo_en.htm Informāciju par darbību iepriekšējos gados var atrast šajā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/echo/about/annual_reports_en.htm [1] Saskaņā ar jaunākajiem (2013. g.) pieejamiem datiem (Globālā humānā palīdzība - http://www.globalhumanitarianassistance.org). [2] EUR 1326 miljoni humānajai palīdzībai un EUR 27 miljoni civilajai aizsardzībai (EUR 20 miljoni Eiropas Savienībā, EUR 7 miljoni ārpus ES). [3] No tiem 106 miljoni cilvēku saņēma palīdzību humānās palīdzības un pārtikas atbalsta veidā un 18 miljoni cilvēku — ar katastrofu gadījumiem paredzētu sagatavotības programmu palīdzību. [4] Regulu (ES) Nr. 375/2014 par iniciatīvu „ES palīdzības brīvprātīgie” pieņēma 2014. gada 3. aprīlī. Šajā iniciatīvā laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam piedalīsies aptuveni 18 000 cilvēku, izvietojot ES pilsoņus brīvprātīgo statusā, mācot cilvēkus no katastrofās cietušajām valstīm ārpus ES un izveidojot iespējas pieteikties brīvprātīgam darbam tiešsaistē. Plašāka informācija - http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/eu-aid-volunteers [5] ES Civilās aizsardzības mehānismu (EUCPM) 2013. gadā veidoja 32 valstis (28 ES dalībvalstis kopā ar bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, Islandi, Lihtenšteinu un Norvēģiju), kas sadarbojās civilās aizsardzības jomā, un mehānisms tika izveidots, lai atbalstītu šo valstu pūliņus novērst, sagatavoties un reaģēt uz dabas un cilvēka izraisītām katastrofām gan ES, gan ārpus tās robežām. Palīdzība var tikt sniegta natūrā, aprīkojuma vai glābēju veidā, vai arī tā var ietvert ekspertu nosūtīšanu izvērtēšanas veikšanai. Tā tiek nodrošināta no valsts līdzekļiem un, ja palīdzība ir vajadzīga valstīs, kas ir ārpus ES, darbojas paralēli humānajai palīdzībai. EUCPM operatīvais kodols ir Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centrs (ERCC), kas pieejams 24 stundas diennaktī septiņas dienas nedēļā. Jebkura ES vai trešā valsts, kura cietusi katastrofā vai kuru pārsteidzis tās apmērs, var vērsties pēc palīdzības ar ERCC starpniecību. [6] www.cred.be. [7] www.unisdr.org. [8] Saskaņā ar tiem pašiem avotiem 2012. gadā bija 310 dažāda mēroga dabas katastrofu. [9] Padomes 1996. gada 20. jūnija Regula (EK) Nr. 1257/96 par humāno palīdzību. [10] Konsenss ir Eiropas Komisijas, ES Padomes un Eiropas Parlamenta kopīga deklarācija, kur izklāstīts kopīgs redzējums, kura mērķis ir darīt ES humanitāro reaģēšanu saskaņotāku, efektīvāku un kvalitatīvāku. [11] LESD 214. panta 6. punkts. [12] AGIR – Pasaules alianse izturētspējas iniciatīvai [13] DIPECHO (ECHO ĢD darbības, kas nodrošina sagatavotību katastrofām) ir īpaša programma, kas paredzēta sagatavotības nodrošināšanai katastrofu gadījumā. Tā domāta ļoti neaizsargātām kopienām, kas dzīvo pasaules reģionos, kuros visbiežāk notiek katastrofas. [14] Komisija nodrošināja daudzprofilu humāno palīdzību bēgļiem un uzņēmējām kopienām kaimiņos esošajās valstīs, kā arī cietušajiem iedzīvotājiem Sīrijā, nodrošinot patvērumu / nepārtikas preces, pārtiku, galveno nozīmi piešķirot mazgāšanās iespējām, veselībai un aizsardzības līdzekļiem. [15] EKPI — Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instruments; ASI — Attīstības sadarbības un ekonomiskās sadarbības instruments; SI — stabilitātes instruments; IPA — Pirmspievienošanās palīdzības instruments. [16] Eiropas Parlamenta un Padomes 2014. gada 11. marta Regula (ES) Nr. 230/2014, ar ko izveido stabilitātes un miera veicināšanas instrumentu [17] Neatliekamās palīdzības, rehabilitācijas un attīstības sasaiste [18] Šis sadalījums ir vienkāršots tajā ziņā, ka projekti ir piesaistīti vienai konkrētai jomai. Praksē projekti ir saistīti ar vairāk nekā vienu jomu. Piemēram, skaitlis, kas raksturo sagatavotību katastrofām (SK) (5,49 %), attiecas uz tiem ES finansētajiem projektiem, kas galvenokārt saistīti ar SK. Tomēr, ja ņem vērā visus līgumus ar ievērojamu SK elementu, kuros SK tomēr nav galvenā iesaistīšanās joma, kopējais skaitlis būtu 15 %. [19] SHARE — atbalsts Āfrikas raga izturētspējai [20] Skaitļi, kas attiecas uz civilo aizsardzību, tabulā nav sadalīti pa valstīm/reģioniem. [21] Viena operācija tika veikta tieši, proti, ECHO lidojumu programma Kongo Demokrātiskajā Republikā un Kenijā atbalsta sniegšanai loģistikā reģionā, kur bija piekļuves problēmas. [22] Šis skaitlis attiecas tikai uz Komisijas piešķirto summu bez dalībvalstu ieguldījuma.