KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS, IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS Pavaddokuments dokumentam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Rīcības plāns par to, kā samazināt zvejas rīkos netīši sagūstīto jūrasputnu skaitu /* SWD/2012/0370 final */





1. PROBLĒMAS IZKLĀSTS ICES piesardzīgi vērtē, ka ES zvejas flotes ik gadu izraisa aptuveni 200 000 jūrasputnu bojāeju ES ūdeņos un ūdeņos, kas nav ES ūdeņi[1], taču norāda, ka trūkst precīzu datu par jūrasputnu netīšas sagūstīšanas gadījumiem. Tas neļauj adekvāti novērtēt zvejniecību radīto ietekmi uz jūrasputniem un atspoguļo attiecīga monitoringa un sistemātiskas ziņošanas prasību trūkumu. Tomēr ICES ieteikums un konsultantu firmas MRAG veiktā izpēte[2], kas pieprasīta šā ietekmes novērtējuma vajadzībām, liecina, ka jūrasputnu mirstība netīšas sagūstīšanas rezultātā sasniedz ievērojamus apjomus vairākās ES un citās zvejniecībās un skar virkni sugu, no kurām vairākas ir lielākā vai mazākā mērā apdraudētas, un konkrēti: · zināms, ka no 346 jūrasputnu sugām vismaz 60 sugu putni var tikt netīši sagūstīti zvejas rīkos ES ūdeņos un ūdeņos, kas nav ES ūdeņi. No tām vismaz 49 sugas (25 sugas ES ūdeņos un 24 sugas ūdeņos, kas nav ES ūdeņi) ir klasificētas kā tādas, kuru saglabāšanās stāvoklis pasaules vai vietējo populāciju mērogā izraisa bažas; · netīši sagūstīto jūrasputnu vidū ir tādu sugu putni, kuru saglabāšanās stāvoklis rada bažas un kuras IUCN klasificējusi kā apdraudētas vai ļoti apdraudētas: zvejniecībās ES ūdeņos tādu sugu ir sešas, bet zvejniecībās ūdeņos, kas nav ES ūdeņi, tādu sugu ir 22. Problēmas, ko rada jūrasputnu netīša sagūstīšana, un šādu situāciju izraisošos faktorus var raksturot šādi. · Zvejniecībās bieža saskare ar jūrasputniem ir neizbēgama, un rezultāts ir zvejas rīkos netīši sagūstīti jūrasputni, jo cīņā par izdzīvošanu un sekmīgu vairošanos tie kļūst aizvien atkarīgāki no iespējas atrasties zvejas darbību norises tuvumā. Turklāt āķu jedas[3] un stacionārie zvejas rīki[4], kuros atrod visvairāk netīši sagūstītu jūrasputnu, noteiktu augstvērtīgu zivju sugu zvejniecībās ir atzīti par visefektīvākajiem un kā tādi tiek plaši lietoti. · Pašreizējie ES zivsaimniecības pārvaldības pasākumi (KZP) un vides tiesību akti (Putnu direktīva, Biotopu direktīva un Jūras stratēģijas pamatdirektīva) un starptautiskajās konvencijās un nolīgumos paredzētie pasākumi ir mazefektīvi, jo tie ir izkliedēti un nekonsekventi. · Tiklab ES, kā starptautiskā mērogā jūrasputnu netīšas sagūstīšanas jautājums netiek uzskatīts par steidzamu, spēkā esošo pasākumu izpilde ir nekonsekventa, un zvejniekiem nav stimula pildīt esošās prasības vai brīvprātīgi uzņemties jaunas saistības. · Jūrasputnu netīšas sagūstīšanas monitorings ES ūdeņos ir fragmentārs un neobligāts, tāpēc trūkst zināšanu par šīs parādības apmēru, un pārāk maz ir datu par populācijām. Ārējos ūdeņos vairumā zvejniecību monitorings ir nekonsekvents un drīzāk brīvprātīgs nekā obligāts. · Ietekmes mazināšanas pasākumi ir izstrādāti āķu jedu zvejniecībās, tomēr, tā kā nav reglamentējošu prasību, šo pasākumu īstenošana ES ūdeņos notiek lēni, bet ūdeņos, kas nav ES ūdeņi, tā ir sporādiska. Mazāk uzmanības tiek pievērsts jūrasputnu netīšas sagūstīšanas parādībai citos (galvenokārt stacionārajos) zvejas rīkos, un pieņemamu ietekmes mazināšanas pasākumu esība attiecībā uz šiem rīkiem ir ierobežota. · Zvejnieki slikti izprot un nevēlas atzīt to, ka jūrasputnu netīša sagūstīšana zvejas rīkos būtu uzskatāma par problēmu un ka ietekmes mazināšanas pasākumi varētu viņiem nest jelkādu labumu. Pasākumi, kas ieteikti netīšās sagūstīšanas ietekmes mazināšanai, atsevišķa kuģa līmenī tiek uzskatīti par nesamērīgiem ar ietekmi uz jūrasputnu populācijām. · Pētniecības darbs pārsvarā ir vērsts uz āķu jedu zvejniecībām, jo tajās netīšas sagūstīšanas gadījumu skaits ir vislielākais. Attiecībā uz citiem zvejas rīkiem (piemēram, stacionārajiem zvejas rīkiem, traļiem un riņķvadiem) paveiktā nav daudz, un risinājumu izstrāde ir tehniski sarežģītāka. Jūrasputnu netīšas sagūstīšanas jautājums ir aktuāls zvejā un tās palīgjomās, iesaistītas ir valsts un ES iestādes, RZPO (attiecībā uz ārējiem ūdeņiem), pētniecības nozare, NVO un plaša sabiedrība. Pasākumu īstenošanas sekmes būs atkarīgas galvenokārt no 54 000 kuģu lielās grupas, kuri ES zvejo ar āķu jedām un stacionārajiem zvejas rīkiem. 2. NEPIECIEŠAMĪBA UN SUBSIDIARITĀTE Šis priekšlikums attiecas uz jomu, kura ir ekskluzīvā Savienības kompetencē, un tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. Saskaņā ar Līgumu ES ir ekskluzīva kompetence pārvaldīt zvejas darbības, kuru mērķis ir sugu aizsardzība, un tas ietver netīšas sagūstīšanas gadījumu skaita samazināšanu bioloģiski jutīgām sugām, piemēram, jūrasputniem un vaļveidīgajiem. 3. MĒRĶI Šīs iniciatīvas mērķis ir samazināt un, ja iespējams, izskaust vismaz 49 apdraudētajām sugām piederīgo jūrasputnu netīšu sagūstīšanu to ES kuģu zvejas rīkos, kas darbojas ES ūdeņos un ūdeņos, kas nav ES ūdeņi, un samazināt to jūrasputnu netīšās sagūstīšanas apjomus, kuru populācijas ir stabilas, taču minētās sagūstīšanas apjomi dod pamatu satraukumam. Vispārīgo mērķi palīdzēs sasniegt šādi konkrētie mērķi: (1) identificēt un novērst to pašreizējo pārvaldības pasākumu trūkumus un nepilnības, kurus īsteno ES ūdeņos un ūdeņos, kas nav ES ūdeņi; (2) vākt un apkopot datus, kas nepieciešami, lai noteiktu, kādu un cik lielu apdraudējumu jūrasputnu netīša sagūstīšana rada to sugu populācijām, kas atzītas par tādām, kuru saglabāšanās stāvoklis rada bažas; (3) īstenojot atbilstīgus ietekmes mazināšanas pasākumus, samazināt no saglabāšanās viedokļa apdraudēto sugu jūrasputnu netīšas sagūstīšanas gadījumu skaitu tiktāl, lai šo sugu populācijas vairs nebūtu apdraudētas. Tā kā ir svarīgi labāk izprast šo problēmu un piedāvāt praktiskus risinājumus, ir paredzēti divi papildu mērķi: (4) risināt situāciju, kuru raksturo zvejnieku nevēlēšanās atzīt to, ka jūrasputnu netīša sagūstīšana būtu uzskatāma par problēmu, un stimula neesība zvejniekiem īstenot ietekmes mazināšanas pasākumus; (5) novērst atlikušās grūtības ar pašreizējiem ietekmes mazināšanas pasākumiem, kurus izmanto āķu jedu zvejniecībās, un risināt ar reālu ietekmes mazināšanas pasākumu trūkumu saistīto situāciju citus zvejas rīkus izmantojošajās zvejniecībās, jo īpaši stacionāro zvejas rīkus zvejniecībās. Apspriešanas posmā esošā KZP reforma ir vajadzīgais pamats, lai sasniegtu mērķus, kuri izvirzīti ar šo iniciatīvu, kas ir daļa no ekosistēmiskas pieejas zvejniecību pārvaldībā. Neatkarīgi no tā, kādi pasākumi tiks īstenoti izvirzīto mērķu sasniegšanai, būs jāuzlabo reglamentējošo instrumentu savstarpējā saskaņotība un zvejniecību pārvaldībā jāizmanto plašāka pieeja, kurā ņem vērā zvejniecību reģionālās īpatnības. Attiecībā uz piezvejas problēmām, tostarp arī jūrasputnu netīšas sagūstīšanas problēmām, svarīga nozīme būs šādiem elementiem: · jauna reģionalizēta pieeja tehniskajiem pasākumiem, kas ļaus ietekmes mazināšanas pasākumus piemērot konkrētām zvejniecībām un ko plānots ieviest līdz 2016. gadam; · jauna ES daudzgadu datu vākšanas programma (DCMAP), ko plānots ieviest 2014. gadā un kurā varētu iekļaut jūrasputnu netīšas sagūstīšanas monitoringu; · finansiāls atbalsts jaunajiem pasākumiem, ko atvēl no pašreizējā Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF) un no jaunā Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda (EJZF) līdzekļiem un ko plānots ieviest 2014. gadā; · proaktīva Komisijas nostāja RZPO, lai novērstu pašreizējo situāciju, kurā RZPO noteiktie saglabāšanas un pārvaldības pasākumi netiek pietiekami ievēroti. 4. POLITIKAS RISINĀJUMI Trīs galvenie iespējamie risinājumi esošajā situācijā varētu būt šādi. 1. risinājums: status quo. Turpinās pašreizējā situācija, netiek veikti nekādi pasākumi, kas paredzētu vairāk nekā to, kas jau ir prasīts ES zivsaimniecības un vides rīcībpolitikā. 2. risinājums: ES rīcības plāna (ES-RP) izstrāde. Brīvprātīgi pasākumi, ko papildina reglamentējoši instrumenti, kurus paredz reformētā KZP, vides tiesību akti (Putnu un Biotopu direktīva), starptautiskie zvejniecības tiesību akti, kā arī konvencijas un nolīgumi. ES-RP dod visaptverošu pamatu, kas ietver monitoringa un ietekmes samazināšanas pasākumus visās zvejniecībās, pievienojot papildu pasākumus, kas paredz finansiālu atbalstu (no EZF un EJZF). Laika gaitā ietekmes mazināšanas pasākumus iekļauj jaunajā tehnisko pasākumu sistēmā, kura paredz konkrētu pasākumu izstrādi reģionālā līmenī. Netīšas sagūstīšanas monitoringu iekļauj jaunajā datu vākšanas sistēmā. ES-RP turklāt iesaka īstenot izglītības un mācību programmas zvejniekiem, lai palielinātu izpratni par problēmu un pierādītu ietekmes mazināšanas pasākumu lietderību un izdevīgumu. Atbalsta pētniecību, lai izstrādātu un testētu praktiskus ietekmes mazināšanas pasākumus, jo īpaši stacionāro zvejas rīku zvejniecībās. 3. risinājums: atsevišķa regula. Šis risinājums paredz stingrāk nekā 2. risinājumā ievērot piesardzīgo pieeju. Tā mērķis ir normatīvu pasākumu pieņemšana saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Piemēro galvenokārt ES ūdeņos, kamēr noteikumus attiecībā uz ES kuģiem, kas darbojas ārējos ūdeņos, turpina noteikt RZPO saskaņā ar līdzšinējo praksi. Pieņem, ka tehnisko pasākumu reģionalizācija netiks ieviesta pirms 2016. gada un jaunā datu vākšanas sistēma pirms 2014. gada, un tāpēc jau agrāk ir jāievieš reglamentējoši pasākumi, lai ES ūdeņos aizsargātu tās (kopā vismaz 25) jūrasputnu sugas, kuru pašreizējais saglabāšanās stāvoklis ir satraucošs. Šim risinājumam ir paredzēti divi varianti: · 3.a risinājums: paredzēt gan monitoringu, gan ietekmes mazināšanas pasākumus; · 3.b risinājums: paredzēt tikai ietekmes mazināšanas pasākumus, bet monitorings paliek kā 2. risinājumā. Nebūtu netiešas vajadzības pēc papildu pasākumiem pētniecības, apmācības vai informētības palielināšanas jomā. Finansiālā atbalsta iespējas šādiem pasākumiem joprojām būtu pieejamas no EZF/EJZF. 5. Ietekmes kopsavilkums Katra politikas risinājuma ietekme ir novērtēta tik sīki, cik bija iespējams. Ņemot vērā to, ka nebija pieejami visi vajadzīgie dati, jo īpaši ekonomikas jomā, dažos gadījumos ietekmes novērtējums tomēr var nebūt precīzs. Ekonomiskā ietekme Atbilstīgi 1. risinājumam āķu jedu zvejniecībās saglabātos negatīvā ietekme tiešo izmaksu veidā, ko rada ēsmas zaudējums un jūrasputnu nodarītais kaitējums nozvejām un zvejas rīkiem. Būtu arī netiešās izmaksas negūto nozveju veidā, kas netiks gūtas tāpēc, ka zvejas rīkos nokļūst vai ēsmu nolasa jūrasputni. Pieredze rāda, ka kopumā šīs izmaksas var būt ievērojamas. Ietekme būtu daudz mazāka stacionāro zvejas rīku un citās (proti, traļu un riņķvadu) zvejniecībās, jo šīs tiešās un netiešās izmaksas būtu zemākas. Saskaņā ar 2. risinājumu un 3.a un 3.b variantu īstermiņā rastos tiešās izmaksas, lai ieviestu ietekmes mazināšanas pasākumus, lai gan āķu jedu zvejniecībā tos varētu kompensēt ēsmas zaudējuma un nozveju un zvejas rīku bojājuma samazināšanās, kas ir ietekmes mazināšanas pasākumu rezultāts. Ietekme stacionāro zvejas rīku zvejniecībās abos variantos ir grūtāk paredzama, jo pieejamie ietekmes mazināšanas pasākumi attiecas tikai uz slēgtām vai ierobežotas piekļuves zonām. Atkarībā no atrašanās vietas, platības un pieejamajām zvejas iespēju alternatīvām apgabala slēgšana zvejai var radīt ieņēmumu zaudējumus. Izteiktāk tas izpaužas 3.a un 3.b risinājumā, kur pasākumi būtu obligāti. Saskaņā ar 2. risinājumu ārpus Savienības ūdeņiem sagaidāma tikai neliela ietekme, jo galvenā uzmanība būtu vērsta uz esošo pasākumu konsolidēšanu un īstenošanas uzlabošanu, nevis uz jaunu pasākumu ieviešanu. Atbilstīgi 3.a un 3.b risinājumam nebūtu papildu ietekmes ārējos ūdeņos, jo attiecīgās zvejniecības joprojām tiktu reglamentētas saskaņā ar RZPO jau pieņemto tiesību aktu sistēmu, nevis ar jauniem noteikumiem. Potenciāli 2. un 3. risinājums varētu dot labumu, palīdzot zvejniekiem izpildīt zvejas resursu saglabāšanas priekšnosacījumus sertifikācijas shēmu satvarā. Saskaņā ar šiem risinājumiem labumu gūt varētu arī ekotūrisma operatori, kuriem pavērtos jaunas iespējas putnu vērošanas piedāvājumu ziņā, jo jūrasputnu populācijas kļūtu daudzgalvainākas. Ietekme uz vidi Atbilstīgi 1. risinājumam jūrasputnu netīšas sagūstīšanas apmērs, visticamāk, saglabātos pašreizējā neilgtspējīgajā līmenī, un tas var ietekmēt vismaz 49 jūrasputnu sugu populāciju stāvokli. Saskaņā ar ES-RP īstermiņā āķu jedu zvejniecībās ir sasniedzams 20–30 % samazinājums, un to apstiprina pasaules pieredze. Ilgtermiņā ir iespējams pilnībā novērst jūrasputnu netīšu sagūstīšanu zvejas rīkos. Stacionāro zvejas rīku zvejniecībās samazinājumu ir grūtāk prognozēt, jo pieejamie ietekmes mazināšanas pasākumi attiecas tikai uz slēgtām vai ierobežotas piekļuves zonām. Ir daži piemēri, kas liecina, ka būtisku netīšas sagūstīšanas apjomu samazinājumu stacionāro zvejas rīku zvejniecībās var panākt ar sezonālajiem liegumiem. Jūrasputnu netīšas sagūstīšanas monitoringa iekļaušana jaunajā datu vākšanas sistēmā nodrošinātu pilnīgāku kopainu par attiecīgajām zvejniecībām un aptvertu arī traļu un riņķvadu zvejniecības, kurās ir aizdomas par netīšas sagūstīšanas esību. Ārējos ūdeņos ES-RP kalpotu kā esošo pasākumu izpildes uzlabošanas mehānisms. Šajā risinājumā paredzētā informētības palielināšana, apmācība un pētniecība zvejas jomā strādājošajiem veidotu labāku izpratni par problēmu un iespējamajiem risinājumiem. 3.a un 3.b risinājuma ietekme ir līdzīga kā 2. risinājumā, lai gan, ņemot vērā to, ka pasākumi būs obligāti, netīšas sagūstīšanas apjomu ierobežošana pasākumus ieviesušajās zvejniecībās varētu norisināties straujāk. 3.a risinājumā paredzētais monitorings varētu uzlabot zināšanas par jūrasputnu nejaušu sagūstīšanu, bet tikai tajās zvejniecībās, kurās būtu prasīts veikt monitoringu. 3.b risinājumā monitorings būtu tāds pats kā 2. risinājumā. Tā kā nav paredzēti nekādi īpaši pasākumi ārējos ūdeņos, šajās zvejniecībās ietekme uz vidi, visticamāk, būs līdzīga kā 1. risinājumā. Sociālā ietekme 1. risinājumu varētu nelabvēlīgi uzņemt NVO un plaša sabiedrība, un to uztvertu kā Komisijas nespēju pildīt savas saistības saskaņā ar starptautiskajiem nolīgumiem un konvencijām. 2. un 3. risinājumu NVO un plaša sabiedrība uztvertu labvēlīgi. Turklāt 2. risinājumu atbalstītu zvejas jomā strādājošie un valstu administrācijas, jo tas piedāvā augšupēju pieeju un reģionālus pasākumus. 3.a un 3.b risinājumu zvejas jomā strādājošie un administrācijas neatbalstītu, jo tas tiktu uzskatīts par problēmas nopietnībai neatbilstošu. Apgabalu slēgšana zvejai vai piekļuves ierobežošana, ja tā ir pārspīlēta, var nelabvēlīgi ietekmēt nodarbinātību. Ietekme uz MVU 1. risinājums MVU neietekmē. 2. un 3. risinājuma gadījumā ietekme būtu, taču 2. risinājuma pasākumi lielākoties būtu brīvprātīgi, pielāgoti konkrētām zvejniecībām, iestrādāti citā tiesiskajā regulējumā, un to nestais labums kompensētu saistītos izdevumus, tāpēc ietekme būtu minimāla. 3.a un 3.b risinājumā ietekme būtu līdzīga kā 2. risinājumā, izņemot to, ka pasākumi būtu obligāti, un tas mazinātu iespēju tos pielāgot dažādu zvejniecību specifikai. Ja 2. un 3. risinājuma prasības neattiecinātu uz mikrouzņēmumiem, būtu apdraudēta saglabāšanas mērķu sasniegšana, jo vairāk nekā 90 % mazo kuģu nebūtu iesaistīti, tāpēc no proporcionalitātes viedokļa šis risinājums nav pieņemams. Vienkāršošana un administratīvais slogs 1. risinājuma gadījumā pieņem, ka jaunu administratīvo izmaksu nav. 2. risinājuma administratīvās un monitoringa izmaksas gadā tiek lēstas EUR 5,2 miljonu apmērā. Pēc 2014. gada šīs izmaksas samazināsies, jo netīšās sagūstīšanas monitorings tiks iestrādāts jaunajā datu vākšanas sistēmā. 3.a risinājuma administratīvās izmaksas gadā tiek lēstas EUR 14,4 miljonu apmērā. Izmaksu pieaugums ir papildu monitoringa un kontroles pasākumu rezultāts. 3.b risinājuma izmaksas būtu līdzīgas kā 2. risinājumam, proti, ap EUR 5,2 miljoniem gadā. Visos gadījumos vairāk nekā 90 % izmaksu ir saistītas ar monitoringu un inspekcijām. Lielākais slogs gulstas uz valstu administrācijām. 6. RISINĀJUMU SALĪDZINĀJUMS Pamatojoties uz veikto analīzi, ieteicamākais ir 2. risinājums (ES-RP), jo tā rezultātā netīšās sagūstīšanas apjomiem būtu jāsamazinās virknē zvejniecību un šo samazinājumu varētu panākt ar mazākām izmaksām zvejniecības nozarei un valstu administrācijām, nekā to paredz pārējie risinājumi. Otrais ieteicamākais risinājums ir 3.b (obligāti ietekmes mazināšanas pasākumi), kura priekšrocība ir tā, ka apdraudētāko sugu jūrasputnu netīšas sagūstīšanas apjomi samazinātos straujāk nekā 2. risinājuma gadījumā, ja ņem vērā jauno tehnisko pasākumu sistēmas ieviešanai paredzēto termiņu. Tomēr tādā veidā pastāv risks ieviest nepiemērotus vai nepietiekami testētus ietekmes mazināšanas pasākumus, un šim risinājumam trūkst elastīguma, lai, laika gaitā parādoties jaunai informācijai, šos pasākumus pielāgotu konkrētiem apgabaliem vai zvejniecībām. Trešais ieteicamākais risinājums ir 3.a (obligāti monitoringa un ietekmes mazināšanas pasākumi), kuram piemīt līdzīgi trūkumi attiecībā uz prasību izmantot ietekmes mazināšanas pasākumus konkrētās zvejniecībās. Konkrētu monitoringa prasību noteikšana šos trūkumus pastiprina, un pastāv risks, ka monitoringu varētu īstenot neīstajos apgabalos vai attiecībā uz neīstajiem zvejas rīku veidiem. Nedz 3.a, nedz 3.b risinājums neparedz izpratnes veicināšanu vai pētniecību. Vismazāk vēlamais ir 1. risinājums (status quo). Īstermiņā tam piemīt ekonomiskas priekšrocības, bet tas nepalīdzēs sasniegt izvirzītos konkrētos mērķus. Pašreizējie jūrasputnu netīšas sagūstīšanas apjomi saglabātos nepieņemami augstā līmenī, kamēr zināšanas par šādas sagūstīšanas apjoma ietekmi uz jūrasputnu populācijām un radīto saglabāšanās apdraudējumu būtu vājas. 7. UZRAUDZĪBA UN NOVĒRTĒŠANA Saskaņā ar ieteicamāko risinājumu — rīcības plāna pieņemšanu — dalībvalstīm reizi divos gados būtu jāziņo Komisijai par jūrasputnu netīšas sagūstīšanas apjomiem noteiktās zvejniecībās un ar noteiktu veidu zvejas rīkiem, par veiktajiem ietekmes mazināšanas pasākumiem un par to iedarbīgumu. Komisija sadarbībā ar ICES un ZZTEK izstrādās ziņošanas standartformātu, lai dalībvalstīm atvieglotu informācijas sniegšanu Komisijai, un šo formātu varēs izmantot arī, lai uzlabotu datu pieejamību plašai sabiedrībai. Pamatojoties uz šiem ziņojumiem, Komisija pēc ziņošanas otrās kārtas veiks ES-RP starpposma novērtējumu un sagatavos paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par rīcības plāna īstenošanu. Pēc vajadzības šajā procesā tiks lūgtas iesaistīties ICES, ZZTEK un citas specializētās organizācijas. Lai varētu konkrēti izanalizēt problēmas apmēru, ICES būtu jānovērtē attiecīgo sugu populācijas lielums un netīšās sagūstīšanas apjomi. Komisija pēc ziņošanas ceturtās kārtas (t. i., pēc astoņiem īstenošanas gadiem) veiks ES-RP pilnīgu pārskatīšanu un plānu attiecīgi atjauninās. Šī pārskatīšana notiktu tajā pašā laikā, kad saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu līdz 2020. gadam jūras ekosistēmās jāsasniedz labs vides stāvoklis. Vienlaikus saskaņā ar Putnu direktīvas 12. pantu dalībvalstīm reizi trijos gados jāziņo par to valsts tiesību aktu izpildi, kas pieņemti saskaņā ar minēto direktīvu un var kalpot par papildu informācijas avotu. [1] ICES Advice 2008, Book 1, 1.5.1.3. Interactions between fisheries and seabirds in EU waters [Zvejniecība un jūrasputni ES ūdeņos]. [2] MRAG, 2011. Jūrasputnu rīcības plāna sagatavošanas palīgmateriāls. http://ec.europa.eu/fisheries/documentation/studies/index_en.htm. [3] Āķu jedas ir zvejas rīks, kas sastāv no virves (jedas), pie kuras piestiprinātas daudzas īsākas virves ar āķiem un ēsmu. Āķu jedas var būt nostiprinātas uz grunts vai dreifējošas. [4] Stacionārs zvejas rīks ir tāds, kura izmantošanai zvejas darbībā nav vajadzīga zvejas rīka aktīva kustība. Šādi zvejas rīki sastāv no viena vai vairākiem atsevišķiem tīkla linuma gabaliem, kas savienoti ar augšējo, apakšējo virvi un savienotājvirvi un var būt aprīkoti ar gremdējošu un peldspēju nodrošinošu aprīkojumu un navigācijas zīmēm.