Turcija turpina pielikt ļoti lielas pūles, lai uzņemtu vairāk nekā četrus miljonus bēgļu un migrantu un risinātu viņu vajadzības, un ir atkārtoti paudusi apņemšanos īstenot ES un Turcijas 2016. gada marta paziņojumu. Pretēji gaidītajam Turcija nesaskārās ar migrantu un bēgļu masveida pieplūdumu, kad pasliktinājās drošības situācija Afganistānā. Tomēr situācija uz Turcijas un Irānas robežas joprojām ir saspringta. 2021. gadā paziņojums turpināja nodrošināt konkrētus rezultātus, samazinot neatbilstīgo un bīstamo robežšķērsošanas gadījumu skaitu un glābjot cilvēku dzīvību Egejas jūrā. Tomēr, salīdzinot ar 2020. gadu, 2021. gadā ieceļojušo neatbilstīgo migrantu skaits lielākajā daļā maršrutu palielinājās; Kiprā ieceļoja 11 865 personas, kas ir pieaugums par 92 %, Itālijā — 12 916 personas, kas ir pieaugums par vairāk nekā 200 %, bet Bulgārijā — 936 personas, kas ir pieaugums par vairāk nekā 300 %. Tomēr Grieķijā ieceļojušo personu skaits samazinājās līdz 7443, kas ir kritums par 47 %. Pieaugums 2021. gadā daļēji varētu būt saistīts ar to pasākumu atcelšanu, kurus šā reģiona valstis 2020. gadā veica, lai ierobežotu pandēmiju. Turklāt, lai gan pēc īsa pārtraukuma, kuru radīja Covid-19 pandēmija, bēgļu pārmitināšana uz ES dalībvalstīm atsākās, Turcija nav atsākusi atgriešanu no Grieķijas salām, kas tika apturēta 2020. gada martā.

Sava ģeogrāfiskā izvietojuma dēļ Turcija ir būtiska uzņemšanas un tranzīta valsts bēgļiem un migrantiem. Valstī ir uzņemti vairāk nekā četri miljoni bēgļu, kas ir lielākais skaits pasaulē. To vidū ir vairāk nekā 3,7 miljoni reģistrētu Sīrijas bēgļu un 330 000 reģistrētu bēgļu un patvēruma meklētāju, kas pārsvarā ieradušies no Afganistānas, Irākas, Irānas un Somālijas . Šis ārkārtīgi lielais skaits cilvēku ir atstājis būtisku ietekmi uz uzņēmējkopienām. Ieilgusī Sīrijas bēgļu pārvietošana un augošais to neatbilstīgo ieceļotāju skaits, kuri no Afganistānas nonāk Turcijā pēc 2021. gada vasaras krīzes, rada arvien lielākas sociālās kohēzijas problēmas starp bēgļiem, migrantiem un uzņēmējkopienām, jo īpaši apstākļos, ko raksturo ekonomiskā lejupslīde un Covid-19 pandēmijas ietekme uz darba tirgu.

Saskaņā ar Eiropadomes locekļu 2021. gada marta paziņojumu un ES vispārējās migrācijas politikas kontekstā Eiropadome 2021. gada jūnijā aicināja Komisiju nekavējoties iesniegt oficiālus priekšlikumus par finansējuma turpināšanu Sīrijas bēgļiem un uzņēmējkopienām Turcijā, Jordānijā, Libānā un citās reģiona daļās. Komisija mobilizēja 3 miljardus EUR no ES 2021.–2023. gada budžeta. 2021. gada beigās tā mobilizēja 860 miljonus EUR, lai sniegtu atbalstu tādās jomās kā pamatvajadzības, izglītība un migrācijas pārvaldība. Tāpat kā attiecībā uz mehānisma otro maksājumu daļu, plānojot 2021.–2023. gada 3 miljardu EUR paketi, būtu jāturpina atspoguļot pāreju no humānās palīdzības uz attīstības palīdzību.

1.2.ES reakcija uz krīzi un mehānisma izveide

2015. gadā Eiropas Savienība un tās dalībvalstis nolēma palielināt savas politiskās un finanšu saistības, lai atbalstītu Turcijas centienus uzņemt bēgļus. Atbildot uz ES dalībvalstu aicinājumu piešķirt būtisku papildu finansējumu bēgļu atbalstam Turcijā, Komisija ar 2015. gada 24. novembra lēmumu, kas grozīts 2016. gada 10. februārī un vēlreiz 2018. gada 14. martā un 24. jūlijā, izveidoja Bēgļu atbalsta mehānismu Turcijā. Mehānisms koordinē to resursu piešķiršanu, kas darīti pieejami no ES budžeta un dalībvalstu papildu iemaksām, kuras ietvertas ES budžetā kā ārējie piešķirtie ieņēmumi. Dalībvalstis uzņēmās politiskas saistības veikt valsts iemaksas saskaņā ar kopējo vienošanos, kas tika noslēgta starp ES dalībvalstīm un Eiropas Komisiju un ko dalībvalstu valdību pārstāvji pieņēma 2016. gada 3. februārī un atjaunināja, kad tika noslēgta vienošanās par mehānisma otro maksājumu daļu. Kopējā vienošanās paredzēja arī nosacījumu sistēmu. Pirmajai mehānisma maksājumu daļai (2016.–2017. gadam) tika piešķirti pavisam 3 miljardi EUR. Šie 3 miljardi EUR tika darīti pieejami papildus 345 miljoniem EUR, ko Komisija jau bija piešķīrusi Turcijai, reaģējot uz Sīrijas bēgļu krīzi pirms mehānisma darbības sākuma, un šī summa papildināja dalībvalstu divpusējo atbalstu. Mehānisma otrajai maksājumu daļai (2018.–2019. gadam) tika darīti pieejami vēl 3 miljardi EUR, tādējādi kopējā mehānisma summa sasniedza 6 miljardus EUR. Mehānisms sāka darboties 2016. gada 17. februārī ar pirmo mehānisma koordinācijas komitejas sanāksmi. Pēc šīs sanāksmes Komisija drīz sāka slēgt līgumus par pirmajiem mehānisma projektiem. Līdz 2020. gada 31. decembrim Komisija bija piešķīrusi visus mehānisma darbības līdzekļus. No pavisam 6 miljardiem EUR līdz šim ir izmaksāti vairāk nekā 4,6 miljardi EUR.

ES un Turcijas valstu un valdību vadītāji 2016. gada 18. martā vēlreiz apliecināja savu apņemšanos īstenot kopīgo rīcības plānu un vienojās par turpmākiem pasākumiem, kuru mērķis ir stiprināt Turcijas un ES attiecības un risināt migrācijas krīzi. Turcija un Eiropas Savienība atzina, ka ir vajadzīgi turpmāki ātri un apņēmīgi pasākumi. Precīzāk, 2016. gada 18. marta ES un Turcijas paziņojumā (turpmāk “paziņojums”) cita starpā bija pausts aicinājums izbeigt neatbilstīgo migrāciju no Turcijas uz ES, proti, izjaukt cilvēku kontrabandistu darbības modeli un piedāvāt migrantiem alternatīvus risinājumus, nevis riskēšanu ar dzīvību, un aicinājums paātrināt mehānisma īstenošanu. 2021. gadā kopējais no Turcijas ieceļojušo personu skaits Grieķijā, Itālijā un Bulgārijā bija 21 295, turpretī 2020. gadā — 18 402 (pieaugums par 16 %). Grieķijā reģistrēto ieceļojušo personu skaits bija 7443, turpretī 2020. gadā — 13 979 (kritums par 47 %), Itālijā — 12 916, turpretī 2020. gadā — 4191 (pieaugums par vairāk nekā 200 %), bet Bulgārijā — 936, turpretī 2020. gadā — 232 (pieaugums par vairāk nekā 300 %). Migrācijas maršruts no Turcijas uz Kipru saglabājās ļoti aktīvs. 2021. gadā kopējais to neatbilstīgo personu skaits, kuras ieceļojušas valdības kontrolētajās Kipras teritorijās, bija 11 685 (10 918 pēc Zaļās līnijas šķērsošanas no valdības nekontrolētajiem rajoniem), kas ir par 92 % vairāk nekā 2020. gadā.

Turcija turpināja saskarties ar ievērojamu migrācijas spiedienu, kas pēc 2020. gadā Covid-19 pandēmijas radītā samazinājuma atkal palielinājās 2021. gadā. Kopš 2021. gada marta ikmēneša aizturēšanas rādītājs Turcijā ir bijis augstāks nekā attiecīgajos pārskata periodos 2020. gadā. Turpinājās “viens pret vienu” pārmitināšanas shēmas īstenošana saskaņā ar paziņojumu. No 2016. gada aprīļa līdz 2022. gada februārim no Turcijas Eiropas Savienībā pārmitināja 32 562 Sīrijas bēgļus. Kopš 2016. gada saskaņā ar paziņojumu no Grieķijas salām uz Turciju atpakaļ nosūtīja 2140 migrantus. Tā kā Turcijas iestādes Covid-19 pandēmijas dēļ nav atsaukušas savu 2020. gada marta lēmumu par paziņojumā paredzēto atgriešanas operāciju apturēšanu, 2021. gadā atgriešanas operācijas netika veiktas. Lai gan 2020. gada jūlijā pārmitināšana no Turcijas atsākās, atgriešana no Grieķijas joprojām ir apturēta. Atbildot uz Grieķijas iestāžu un Eiropas Komisijas vairākkārtējiem lūgumiem atsākt atgriešanas operācijas, Turcija ir paziņojusi, ka atgriešanas operācijas nenotiks, ja netiks apturēta iespējamā personu raidīšana atpakaļ pie Turcijas un Grieķijas robežas un Grieķija neatsauks savu lēmumu uzskatīt Turciju par drošu trešo valsti.

Dalībvalstis vēl nav aktivizējušas brīvprātīgo humanitārās uzņemšanas shēmu, kuru ir paredzēts īstenot, tiklīdz neatbilstīga robežšķērsošana starp Turciju un ES būs beigusies vai vismaz būtiski un ilgtspējīgi samazinājusies.

Covid-19 Covid-19 pandēmija joprojām būtiski ietekmē Turciju. Pēc krīzes uzliesmojuma Turcijā 2020. gada martā Komisija sazinājās ar Turcijas iestādēm, lai noskaidrotu, vai tām ir kāda konkrēta vajadzība pēc ES atbalsta reaģēšanas nolūkā. Tās apliecināja savu nodomu tupināt projektus saskaņā ar mehānismu un regulāro divpusējo Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA), kā sākotnēji plānots. Intensīvi konsultējoties ar Turcijas iestādēm, Komisija piekrita piešķirt ietaupītos mehānisma līdzekļus Covid-19 mērķiem tādā veidā, lai papildinātu jau esošos projektus, nevis izstrādātu jaunus. Komisija arī sazinājās ar mehānisma īstenošanas partneriem, lai iegūtu viņu novērtējumu par Covid-19 seku ietekmi uz mehānisma projektiem. Pēc šīs apspriešanās līdz 2025. gada jūnijam tika pagarināts īstenošanas laikposms tiem projektiem, kas izstrādāti saskaņā ar 2016. gada īpašo pasākumu 1,6 miljardu EUR apmērā, lai būtu iespēja sasniegt visu attiecīgo projektu mērķus. Lai mazinātu Covid-19 ietekmi, saskaņā ar Bēgļu atbalsta mehānismu līdz 2021. gada beigām aptuveni 83 miljonus EUR pārvirzīja veselības aprūpes un sociāli ekonomiskā atbalsta pasākumiem (no kopējiem 133 miljoniem EUR, ko ES pārvirzīja visu ES finanšu instrumentu ietvaros). Pasākumos ietilpa SIHHAT I projekta ārkārtas rezerves aktivizēšana 4,7 miljonu EUR apmērā, lai aprīkotu migrantu veselības centrus ar aizsardzības un dezinfekcijas līdzekļiem. Turklāt saskaņā ar mehānisma humānās palīdzības virzienu vairāk nekā 63 miljonus EUR pārdalīja humānās palīdzības sniegšanai virknē projektu, kas tika īstenoti, iestājoties Covid-19 krīzei. Konkrētāk, Ārkārtas sociālās drošības tīkls (ESSN) un programma “Ar nosacījumiem pamatoti naudas pārvedumi izglītībai” (CCTE) izsniedza papildu naudas pabalstu atbalsta saņēmējiem. Saskaņā ar ESSN 2020. gada jūnijā un jūlijā vairāk nekā 1,75 miljoni atsevišķu bēgļu (308 000 mājsaimniecību) saņēma divus papildu naudas pabalstus, katru 500 Turcijas liru (TL) apmērā, kuru kopsumma bija vairāk nekā 40 miljoni EUR. Saskaņā ar CCTE projektu 2020. gada 30. novembrī visi CCTE tiesīgie atbalsta saņēmēji neatkarīgi no vecuma un klases saņēma papildu naudas pabalstu 85 TL apmērā kā vienreizēju maksājumu. Šo papildu naudas pabalstu kopumā saņēma 518 794 bērni. Turklāt arī aptuveni 88 779 mājsaimniecības (414 459 personas), kas neietilpst ESSN atbalsta saņēmēju grupā, saņēma finansiālo palīdzību, pateicoties valsts mēroga pasākumam, ko ieviesa UNHCR kopā ar Migrācijas pārvaldības ģenerāldirektorātu (DGMM) un kam līdzekļus 16,7 miljonu EUR apmērā piešķīra humānās palīdzības fonds, kurš neietilpst šajā mehānismā. Palīdzībā, ko saistībā ar Covid-19 sniedza no ES Trasta fonda reaģēšanai uz krīzi Sīrijā, galvenā uzmanība bija pievērsta individuālo aizsardzības līdzekļu iepirkšanai, tiešsaistes un attālinātajām mācībām, darbā iekārtošanai un psiholoģiskajam atbalstam.





2.Mehānisma darbība

Mehānisms ir koordinācijas mehānisms, kas ļauj ātri, lietderīgi un efektīvi mobilizēt ES palīdzību bēgļiem Turcijā. Mehānisms nodrošina pašreizējo ES finanšu instrumentu optimālu izmantošanu humānās un/vai attīstības palīdzības sniegšanai, lai visaptveroši un saskaņoti risinātu bēgļu un uzņēmējkopienu vajadzības.

Mehānisma koordinācijas komiteja sniedz stratēģiskas norādes par prioritātēm, atbalstāmo darbību veidu, piešķiramajām summām un izmantojamiem finanšu instrumentiem, kā arī vajadzības gadījumā par nosacījumiem, kas attiecas uz Turcijas saistību izpildi saskaņā ar ES un Turcijas 2015. gada 29. novembra kopīgo rīcības plānu (turpmāk “kopīgais rīcības plāns”). 2021. gadā, kas bija mehānisma īstenošanas sestais gads, notika divas koordinācijas komitejas sanāksmes: 2021. gada 30. jūnijā un 2021. gada 17. decembrī. Covid-19 pandēmijas dēļ šīs sanāksmes noritēja virtuāli.

Mehānisma īstenošanas pamatprincipi ir ātrums, efektivitāte un lietderība, bet tajā pašā laikā arī pareiza finanšu pārvaldība. Ir svarīgi arī, lai mehānisma pasākumi būtu ilgtspējīgi un Turcijas iestādes būtu par tiem līdzatbildīgas. Palīdzības prioritārās jomas bija noteiktas, pamatojoties uz visaptverošu un neatkarīgu vajadzību izvērtējumu, īpašu uzmanību pievēršot neaizsargātām grupām. Vajadzību izvērtējums tika atjaunināts 2018. gadā.

Mehānisms koordinē finansējumu no šādiem ārējās finansēšanas instrumentiem: humānās palīdzības, Eiropas kaimiņattiecību instrumenta, attīstības sadarbības instrumenta, Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta un Stabilitātes un miera veicināšanas instrumenta. Pasākumus, ko finansē no Savienības budžeta, īsteno saskaņā ar tās finanšu noteikumiem, ko piemēro gan tiešajai, gan netiešajai pārvaldībai.

Palīdzības īstenošanas priekšnoteikums ir tāds, ka Turcijai ir stingri jāievēro apņemšanās, kas paredzētas kopīgajā rīcības plānā un paziņojumā.

3.Finansiālās spējas, finansējuma ilgums un veids

Kopējais mehānisma koordinētais budžets ir 6 miljardi EUR, ko piešķir divās maksājumu daļās. Pirmās maksājumu daļas un otrās maksājumu daļas projekti tiek īstenoti līdz 2025. gada vidum (daudzi pirmās maksājumu daļas projekti jau ir pabeigti un vairums projektu tiks pabeigti agrāk).

Izņēmuma kārtā Covid-19 pandēmijas dēļ līdz 2025. gada jūnijam tika pagarināts īstenošanas laikposms tiem projektiem, kas izstrādāti saskaņā ar 2016. gada īpašo pasākumu 1,6 miljardu EUR apmērā, lai būtu iespēja sasniegt visu attiecīgo projektu mērķus.

Pirmā maksājumu daļa bija 3 miljardi EUR, no kuriem 1 miljards EUR tika piešķirts no ES budžeta, bet 2 miljardi EUR — no dalībvalstu divpusējā finansējuma. Arī otrā maksājumu daļa bija 3 miljardi EUR, no kuriem ES budžets nodrošināja 2 miljardus EUR, bet dalībvalstis — 1 miljardu EUR.

Runājot par ES budžeta līdzekļiem, no 1 miljarda EUR, kas 2016.–2017. gadam tika piešķirts no ES budžeta, 2016. gadā tika izmantoti 250 miljoni EUR, bet 2017. gadā — 750 miljoni EUR. No 2 miljardiem EUR, kas 2018.–2019. gadam tika piešķirti no ES budžeta, 2018. gadā tika izmantoti 550 miljoni EUR, bet atlikusī daļa tika izmantota 2019. gadā.