EIROPAS KOMISIJA Briselē, 15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par Eiropas energoinfrastruktūras vadlīnijām un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 347/2013 {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma sagatavošanas iemesli un mērķi Lai modernizētu un paplašinātu Eiropas energoinfrastruktūru ar mērķi novērst starp dalībvalstīm izveidoto starpsavienojumu sadrumstalotību, izbeigt to izolētību no gāzes tīkliem un elektrotīkliem, nodrošināt un dažādot Savienības enerģijas piegādes, enerģijas avotus un apgādes maršrutus un palielināt atjaunojamo energoresursu integrāciju, 2013. gadā tika izveidots jauns pārrobežu energoinfrastruktūras plānošanas satvars. Eiropas energoinfrastruktūras regula (TEN-E regula) Savienībai ir ļāvusi sasniegt enerģētikas rīcībpolitikas pamatmērķus, jo ar to tika noteikti noteikumi par to, kā apzināt un savlaicīgi izstrādāt kopīgu interešu projektus (KIP), kas nodrošinās Eiropas energotīklu sadarbspēju, iekšējā enerģijas tirgus pienācīgu darbību, piegādes drošību Savienībā, kā arī no atjaunojamiem enerģijas avotiem iegūtas enerģijas veidu integrāciju. Regulā arī tiek prasīts, lai dalībvalstis racionalizētu atļauju piešķiršanas procedūras attiecībā uz KIP, un ir paredzēta regulatīva palīdzība, noteikumi un vadlīnijas attiecībā uz to, kā veikt izmaksu pārrobežu sadali un noteikt ar risku saistītus stimulus, kā arī tiek izklāstīti nosacījumi, kas jāievēro, lai piekļūtu finansējumam, ko piešķir no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) līdzekļiem. Komisijas priekšsēdētāja ir izvirzījusi Eiropas zaļo kursu par galveno politisko prioritāti ar mērķi pārveidot Savienību par taisnīgu un pārtikušu sabiedrību ar modernu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku. Komisijas ierosinātajā klimata mērķrādītāja plānā ir noteikts ilgtspējīgs veids, kā Eiropa varētu īstenot minētos uzdevumus un līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti. Zaļajā kursā ir arī uzsvērts, ka nenovēršamo klimata pārmaiņu ietekme Eiropā būs būtiska, neraugoties uz centieniem šīs pārmaiņas mazināt. Tāpēc ir izšķiroši svarīgi pastiprināt centienus, lai panāktu klimatgatavību, veidotu noturību, novērstu katastrofas un sagatavotos tām. Energoinfrastruktūra ir galvenais virzītājspēks enerģētikas pārkārtošanas procesā, kā norādīts Komisijas paziņojumos “Eiropas zaļais kurss” un “Tīru planētu — visiem!”. Infrastruktūra ir ilgtermiņa aktīvs, un tāpēc tai būs jāatbilst klimatneitralitātes mērķim un citiem mērķiem vides jomā, piemēram, zaļajā kursā dotajam zvērestam nekaitēt, lai nodrošinātu ātru un izmaksefektīvu energosistēmas un plašākā nozīmē ekonomikas dekarbonizāciju. Eiropas enerģētikas tīkls (TEN-E) ir galvenais instruments, kas ļauj nodrošināt iekšējā enerģijas tirgus attīstību, un tas ir nepieciešams, lai sasniegtu Eiropas zaļajā kursā nospraustos mērķus. Pašlaik nospraustie klimata un enerģētikas mērķrādītāji nav pietiekami vērienīgi, lai sasniegtu 2030. gada klimata mērķrādītāju, proti, vismaz par 55 % samazināt siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas, kā to ierosinājusi Komisija savos centienos panākt klimatneitralitāti. Lai panāktu minēto SEG emisiju samazinājumu, ir būtiski jāpārveido Eiropas energosistēma gan piedāvājuma, gan pieprasījuma ziņā. Savienībai būs ievērojami jāpalielina atjaunīgās elektroenerģijas ražošana, lai līdz 2050. gadam no atjaunīgajiem energoresursiem, kuri visbiežāk tiek iegūti atkrastē, tiktu saražoti vairāk nekā 80 % no elektroenerģijas. Lai sasniegtu klimatneitralitāti līdz 2050. gadam, atkrastes vēja elektrostaciju jauda Eiropā būtu jāpalielina līdz 300 GW, bet okeāna enerģijas ražošanas jauda — līdz 40 GW jeb 25 reizes, salīdzinot ar pašreizējo situāciju, un tas rada būtisku vajadzību koordinēt atkrastes un sauszemes elektrotīklu ilgtermiņa plānošanu un attīstību saskaņā ar ES Atkrastes atjaunīgās enerģijas stratēģiju. Atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanas apjoma pieauguma nodrošināšana Eiropā līdz 2050. gadam izmaksās aptuveni 800 miljardus EUR, un divas trešdaļas no šīs summas attiecas uz saistīto tīkla infrastruktūru. Lai šīs izmaksas pēc iespējas samazinātu, pastiprināta uzmanība ir jāpievērš tīkla racionālai attīstībai. Vēl nav sasniegts mērķrādītājs, par ko tika panākta vienošanās Barselonas 2002. gada marta Eiropadomes sanāksmes secinājumos, proti, dalībvalstīs nodrošināt tādu elektrotīklu starpsavienojumu līmeni, kas atbilst vismaz 10 % no tajās uzstādītās ražošanas jaudas. Eiropadome 2014. gada 23. un 24. oktobra secinājumos apstiprināja elektrotīklu starpsavienojumu mērķrādītāju — vismaz 15 %. Komisijas 2017. gada 23. novembra paziņojumā par Eiropas enerģijas tīklu stiprināšanu ir novērtēts progress virzībā uz 10 % starpsavienojumu mērķrādītāja sasniegšanu un ir ieteikti veidi, kā sasniegt 2030. gadam noteikto mērķrādītāju 15 %. Tiek lēsts, ka 2030. gada mērķrādītāju sasniegšanai vien elektroenerģijas pārvades un sadales tīklos gadā ir vajadzīgas vidēji 50,5 miljardu EUR investīcijas. Kā norādīts visos scenārijos, kuros tiek modelēti klimatneitralitātes sasniegšanas veidi, dekarbonizētas enerģijas struktūrā arvien lielāka loma būs elektroenerģijai, kuru papildinās tādi enerģijas veidi kā atjaunīgas un mazoglekļa gāzes, kuru nozīme relatīvi pieaugs. Attiecībā uz ūdeņradi, ņemot vērā to, ka pašlaik tā ražošanas, transportēšanas un patēriņa līmenis ir zems, paredzams, ka 2050. gadā tas veidos aptuveni 46–49 % no visām atjaunīgām un mazoglekļa gāzēm. Tiek lēsts, ka līdz 2030. gadam ūdeņraža elektrolīzeros kopumā būs jāinvestē 24–42 miljardi EUR. Ūdeņraža transportēšanas, izplatīšanas un uzkrāšanas infrastruktūrai būs nepieciešami aptuveni 65 miljardi EUR 47 . Lai gan pašreizējās regulas mērķi joprojām lielā mērā ir spēkā, pašreizējais TEN-E satvars tomēr pilnībā neatspoguļo paredzamās izmaiņas energosistēmā, kuras radīs jaunais politiskais konteksts un jo īpaši atjauninātie 2030. gada mērķrādītāji, kā arī Eiropas zaļajā kursā izvirzītais mērķis līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti. Jo īpaši pašreizējās TEN-E regulas noteiktais pārrobežu infrastruktūras attīstības veids un mērogs ir nepietiekams, jo tas neaptver visas infrastruktūras kategorijas, kuras skar enerģētikas pārkārtošana, un nepietiekami atspoguļo tehnoloģiju attīstību. Tāpēc TEN-E tās pašreizējā formā nav piemērota tam, lai atbalstītu klimatneitralitātes mērķa sasniegšanu. Viedtīklu risinājumi, tostarp pieprasījumreakcija, pēdējos gados ir ievērojami attīstījušies, pateicoties tam, ka ir paātrinājusies elektroenerģijas nozares digitālā pārveide. Viedās sistēmas integrācija starp elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmām, kā arī ar tādām citām nozarēm kā, piemēram, transports un rūpniecība, sniedz papildu iespējas dekarbonizēt gāzes sadales tīklu un efektīvāk pārvaldīt energosistēmu, piemēram, ražojot ūdeņradi un sintētiskās gāzes no atjaunojamiem energoresursiem. Pašreizējās sistēmas tīkla plānošana pārāk daudz ir balstīta uz nozaru pieeju un tādējādi neatbilst nepieciešamībai integrēt viedo sistēmu, jo investīciju vajadzības gāzes un elektrības nozarē tiek novērtētas dažādos procesos. Nākotnes energotīkla plānošanā ir pienācīgi jāņem vērā arī atkrastes energotīkla paredzamā paplašināšanās. Turklāt energoinfrastruktūras plānošanā sadales sistēmas līmenim būs lielāka nozīme arī tāpēc, ka ievērojama daļa no atjaunīgās enerģijas ražošanas jaudām ir pieslēgta zema un vidēja sprieguma tīklam. Turklāt pašreizējā TEN-E satvara izvērtējums ir parādījis, ka ir aizkavējusies to KIP īstenošana, kas ir atzīti par vajadzīgiem, lai sasniegtu Savienības klimata un enerģētikas rīcībpolitikas mērķus. 2020. gadā no visiem KIP, kurus īsteno elektroenerģētikas jomā, 27 % gadījumu nodošana ekspluatācijā kavējās vidēji par 17 mēnešiem salīdzinājumā ar sākotnēji plānoto termiņu. Tādēļ pārskatītā TEN-E regula būs īpaši vērsta uz: ·iespēju identificēt tādus pārrobežu projektus un investīcijas visā Savienībā un sadarbībā ar kaimiņvalstīm, kuri nepieciešami enerģētikas pārkārtošanai un klimata mērķrādītāju sasniegšanai, ·infrastruktūras plānošanas uzlabošanu ar mērķi integrēt energosistēmas un izveidot atkrastes energotīklus, ·atļauju piešķiršanas procedūru saīsināšanu attiecībā uz KIP nolūkā izvairīties no tādu projektu īstenošanas kavēšanās, kuri veicina enerģētikas pārkārtošanu, ·to, lai nodrošinātu izmaksu sadales instrumentu un regulatīvo stimulu pienācīgu izmantošanu. Šajā iniciatīvā tika identificēts un izvērtēts to pasākumu kopums, kurus vajadzētu izmantot, lai vienkāršotu TEN-E regulas piemērošanu un uzlabotu tās efektivitāti, kā arī pēc iespējas samazinātu atbilstības nodrošināšanas un regulatīvās izmaksas. Šī iniciatīva ļaus i) racionalizēt ziņošanas un uzraudzības pienākumus, ii) atteikties no prasības veikt iepriekšēju apspriešanu gadījumos, kad uz projektu jau attiecas valstu noteikumi saskaņā ar tādiem pašiem vai augstākiem standartiem, nekā noteikts TEN-E regulā, un iii) vienkāršot KIP iekļaušanu tīkla attīstības desmit gadu plānā. Vienkāršošanas pasākumi radīs tiešus ieguvumus, samazinot periodiskās tiešās izmaksas, kas saistītas ar administratīvo slogu, jo samazināsies uzraudzības un ziņošanas pienākumi. Šie tiešie ieguvumi galvenokārt ir konkrētu ieinteresēto personu, piemēram, projektu virzītāju, privāti ieguvumi. •Atbilstība spēkā esošajiem noteikumiem šajā politikas jomā

Veicot izvērtējumu par TEN-E regulas līdzšinējo darbību, Komisija secināja, ka pašreizējais satvars nav izrādījies pietiekami elastīgs, lai pielāgotos laika gaitā mainīgajiem Savienības rīcībpolitikas mērķiem. Tas ir īpaši svarīgi, ņemot vērā Savienības enerģētikas un klimata rīcībpolitikas attīstību un jo īpaši to, ka lielāks uzsvars tiek likts uz dekarbonizācijas mērķiem, kā arī šo mērķu vērienīgumu. Saskaņā ar Parīzes nolīgumu un Eiropas zaļo kursu tiek prasīts būtiski pārveidot pašreizējo energoinfrastruktūru, lai līdz 2050. gadam izveidotu pilnībā integrētu oglekļneitrālu energosistēmu. Lai gan TEN-E regulas sākotnējie mērķi — piegādes drošība, tirgus integrācija, konkurence un ilgtspēja — joprojām ir būtiski, ar pārskatīto TEN-E regulu tiek ieviestas izmaiņas, kas nodrošina saskaņotību ar dekarbonizācijas mērķrādītājiem un atbilstību klimatneitralitātes mērķim un principam “nenodari būtisku kaitējumu”, kas definēts Taksonomijas regulā. Pārskatītās TEN-E regulas vispārīgie principi atbilst nepieciešamībai nodrošināt saskaņotību ar dažādiem mērķrādītājiem un mērķiem, kas noteikti tīras enerģijas paketē, sevišķi Elektroenerģijas tirgus direktīvā un regulā, Pārvaldības regulā un Atjaunojamo energoresursu direktīvā, jo īpaši nodrošinot atjaunojamo energoresursu plašu ieviešanu un integrāciju, kā arī veicinot sadales sistēmu operatoru lomas palielināšanu. Zaļajā kursā un attiecīgajos emisiju samazināšanas mērķos ir paredzēts, ka transporta nozares dekarbonizācijai ir jānoris dinamiskāk, nekā bija plānots, nosakot iepriekšējos mērķrādītājus. Tādējādi paredzams, ka pieprasījums pēc naftas krasi samazināsies un naftas patēriņš līdzšinējā līmenī neturpināsies ilgi. Tāpēc saskaņā ar zaļajā kursā noteiktajiem mērķiem uz naftas piegādes infrastruktūru šī regula neattiecas. Lai gan izvērtējumā netika konstatēta tieša neatbilstība starp pašreizējo TEN-E regulu un Energoefektivitātes direktīvā ietvertajiem īpašajiem pasākumiem, ar pārskatītajiem noteikumiem tiek pastiprināta principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” ievērošana turpmākajā starpnozaru infrastruktūras plānošanā. Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments papildina TEN-E regulu, novēršot finansējuma nepietiekamību tādiem KIP, kuriem ir augsta sociāli ekonomiskā un sabiedriskā vērtība, bet kuri nav komerciāli dzīvotspējīgi. Tiesības saņemt finansiālu palīdzību saskaņā ar EISI nosacījumiem ir saistītas ar pārskatītajā TEN-E ietverto infrastruktūras kategoriju tvērumu, ņemot vērā to, ka saskaņā ar TEN-E satvaru KIP statuss ir priekšnoteikums EISI finansējuma piešķiršanai pārrobežu infrastruktūras projektiem. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Nostiprinot pašreizējo KIP ilgtspējības novērtējumu nozīmi pārskatītajā TEN-E satvarā, Komisijas mērķis ir arī uzlabot šīs iniciatīvas saskaņotību ar attiecīgajiem Savienības taksonomijas aspektiem attiecībā uz ilgtspējīgu investīciju satvaru. Ar Taksonomijas regulu izveido satvaru tādu kritēriju definēšanai, ar kuriem nosaka, vai saimnieciskā darbība ir uzskatāma par vidiski ilgtspējīgu, tādējādi uzliekot informācijas atklāšanas pienākumus privātā sektora finanšu un nefinanšu uzņēmumiem, kuri piesaista kapitālu (vairāk) ilgtspējīgai saimnieciskai darbībai, kas definēta saistībā ar sešiem mērķiem vides jomā. Kopīgu interešu projekti tiks īstenoti saskaņā ar principu “nenodari būtisku kaitējumu”, kas izklāstīts zaļajā kursā, un atbilstoši Taksonomijas regulas 17. pantam. Lai ierobežotu ietekmi uz vidi, infrastruktūras plānošana un infrastruktūras nepilnību identificēšana notiks saskaņā ar principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” un prioritāri tiks apsvērti visi attiecīgie ar infrastruktūru nesaistītie risinājumi, kas ļauj novērst konstatētās nepilnības, pamatojoties uz ieinteresēto personu plašu iesaisti. Turklāt projektu īstenošanas laikā projektu virzītājiem vajadzētu ziņot par vides tiesību aktu ievērošanu, lai nodrošinātu, ka projekti nenodara būtisku kaitējumu videi. Šī ziņošana ir svarīgs elements pārraudzības procesā un arī attiecībā uz pieteikumiem iekļaušanai turpmākos Savienības sarakstos. Turklāt ar minēto regulu ievieš prasību integrēt kopīgu interešu projektos pasākumus, kas veicina klimatadaptāciju. Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 171. panta 3. punktā ir paredzēta iespēja, ka Savienība var nolemt sadarboties ar trešām valstīm, lai veicinātu savstarpēju interešu projektu īstenošanu un nodrošinātu tīklu sadarbspēju Savienības kaimiņreģionos. Šāda sadarbība var palīdzēt samazināt SEG emisijas Savienībā un trešās valstīs, tādējādi palīdzot sasniegt zaļajā kursā noteiktos mērķus. Iekļaujot pārskatītajā TEN-E regulā savstarpēju interešu projektus, tiktu ņemts vērā fakts, ka arvien pieaug ar trešām valstīm izveidoto starpsavienojumu nozīme, un tas ļautu paplašināt to ieguvumu tvērumu, kas gūti, īstenojot Savienības tiesisko regulējumu ārpus tās robežām. Pienācīgi tiks ņemts vērā Komisijas paziņojums par ekonomikas un investīciju plānu Rietumbalkāniem. Pārskatītās TEN-E regulas mērķis ir risināt dažas no pastāvīgajām problēmām (piem., kavēšanās projekta īstenošanas gaitā, piekļuve finansējumam saistībā ar pārrobežu infrastruktūras projektiem), kuras pastiprinājusi sabiedrības veselības krīze, atbilstīgi mērķiem, kas izklāstīti Atveseļošanas un noturības mehānismā (ANM). Atkarībā no dalībvalstu mērķiem pārrobežu viedo un ilgtspējīgo energotīklu starpsavienojumu finansēšana tiks veikta tikai nelielā mērā saskaņā ar ANM. Īpašus atbalsta pasākumus, kurus dalībvalstis varētu nolemt piešķirt KIP, varētu kvalificēt par valsts atbalstu. Šādiem pasākumiem būtu vajadzīgs īpašs novērtējums saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem. KIP statuss valsts atbalsta noteikumu satvarā ir relevants gan 2014. gada Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā, gan 2014.–2020. gada Enerģētikas un vides atbalsta pamatnostādnēs. Ir svarīgi atgādināt, ka valstu pasākumi, kas veikti, lai atbalstītu KIP papildus pārrobežu piešķīrumiem un TEN-E regulā minētajiem investīciju stimuliem, varētu būt valsts atbalsts un, iespējams, tos vajadzētu novērtēt saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem. Tas ir jo īpaši svarīgi attiecībā uz elektrolīzeru un uzkrāšanas projektiem, kuriem varētu būt tiešāka ietekme uz enerģijas ražošanas tirgiem. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats LESD 170. pantā ir paredzēts, ka Savienība palīdz izveidot un attīstīt Eiropas komunikāciju tīklus, tostarp energoinfrastruktūru jomā. Savienībai ir jāveicina valstu komunikāciju tīklu savstarpēja savienošana. TEN-E regulas pamatā ir LESD 172. pants, kurā paredzēts juridiskais pamats tādu pamatnostādņu pieņemšanai, kas aptver Eiropas komunikāciju tīklu jomā paredzēto pasākumu mērķus, prioritātes un vispārīgus plānus, kā izklāstīts 171. pantā. Ar vadlīnijām ir jāidentificē kopīgu interešu projekti, kas nepieciešami TEN-E politikas mērķu sasniegšanai. Vadlīnijās ir paredzēti arī nosacījumi, saskaņā ar kuriem Savienība var finansiāli atbalstīt KIP. •Subsidiaritāte (jomā, kas nav Savienības ekskluzīvā kompetencē) Enerģijas pārvades infrastruktūrai (tostarp starpsavienotai atkrastes energotīklu un viedtīklu infrastruktūrai) piemīt Eiropas pievienotā vērtība tās pārrobežu ietekmes dēļ, turklāt tai ir būtiska nozīme klimatneitrālas energosistēmas izveidē. TEN-E regula ir radījusi vērtību un devusi ieguldījumu, lai sasniegtu rezultātus attiecībā uz Savienības enerģijas tirgus integrāciju, konkurenci un piegādes drošību. Lai attīstītu pārrobežu energoinfrastruktūru, ir nepieciešams reģionālās sadarbības satvars, kas aptver visas dalībvalstis. Ar atsevišķu dalībvalstu noteikumiem un pasākumiem vien nepietiek, lai pilnībā īstenotu šos infrastruktūras projektus. Iekšējā enerģijas tirgū ir vajadzīga pārrobežu infrastruktūra, kuras attīstībai ir nepieciešama divu vai vairāku dalībvalstu sadarbība, un visām dalībvalstīm ir jāizveido savs tiesiskais regulējums. TEN-E regula ir nodrošinājusi papildu vērtību salīdzinājumā ar to, ko varētu sasniegt tikai atsevišķu valstu vai reģionu mērogā. Kopš šīs regulas stāšanās spēkā ir īstenoti vairāk nekā 40 svarīgi energoinfrastruktūras projekti, un tas ir palīdzējis lielākajai daļai dalībvalstu sasniegt 2020. gadam noteikto 10 % starpsavienojumu mērķrādītāju, kā arī izveidot savstarpēji labi savienotu un pret satricinājumiem noturīgu gāzes piegādes tīklu. Savienības enerģijas tirgus ir labāk integrēts un konkurētspējīgāks, salīdzinot ar situāciju 2013. gadā, un ir uzlabojusies Savienības energoapgādes drošība. Piekļuve mērķtiecīgam finansējumam no EISI ir ļāvusi īstenot 95 KIP, kuriem citādi būtu bijis grūti piekļūt finansējumam saskaņā ar tirgus noteikumiem. Iepriekš aprakstīto progresu nebūtu bijis iespējams panākt ar dalībvalstu rīcību vien. Vairākas ieinteresētās personas ir apliecinājušas TEN-E regulas pievienoto vērtību, norādot uz reģionālās sadarbības nozīmi pārrobežu projektu īstenošanā, pārskatāmības regulējuma noteiktību un finansējuma pieejamību. •Proporcionalitāte Šī iniciatīva ir izvirzīta, ievērojot proporcionalitātes principu. Tā atbilst LESD 170. pantā definētajam darbības tvērumam Eiropas energotīklu jomā. Politikas pasākumi ir proporcionāli definēto problēmu dimensijai un būtībai un izvirzīto mērķu sasniegšanai. Priekšlikumā ir paredzēts vienīgi tas, kas nepieciešams, lai sasniegtu vispārīgo paredzēto mērķi — veicināt atbilstošas energoinfrastruktūras savlaicīgu attīstību visā Savienībā un tās kaimiņreģionos nolūkā sasniegt Eiropas zaļajā kursā nospraustos Savienības enerģētikas un klimata mērķus, jo īpaši 2030./2050. gadam izvirzītos mērķus, tostarp klimatneitralitātes mērķi un atbilstību principam “nenodari būtisku kaitējumu”, kā arī nodrošināt tirgus integrāciju, konkurētspēju un piegādes drošību.

Balstoties uz izvērtējuma rezultātiem, Komisija ir izvērtējusi vairākus politikas risinājumus, kas pieder pie četrām pašreizējā TEN-E satvara ietekmes jomām, proti, darbības jomu, pārvaldību / infrastruktūras plānošanu, atļauju izsniegšanu un sabiedrības līdzdalību, kā arī regulatīvo režīmu. Risinājumu novērtējums un salīdzinājums (sk. pievienotā ietekmes novērtējuma 7. un 8. iedaļu) liecina, ka nav tāda viena risinājuma, ar kuru varētu sasniegt identificētos mērķus. To rīcībpolitisko risinājumu apzināšana, kuri būtu vispiemērotākie konkrēto mērķu sasniegšanai, ir balstīta uz novērtējumu, kas ietver proporcionalitātes principu. Minētā risinājumu kopuma mērķis ir izstrādāt tādu TEN-E regulu, kas atbilstu nākotnes prasībām. Risinājumi attiecībā uz regulas darbības jomu nākotnē aptver visas tehnoloģijas, kas nepieciešamas enerģētikas pārkārtošanai un klimata mērķrādītāju sasniegšanai. Definīcijas vienlaikus ir gan konkrētas, gan pietiekami plašas, lai pēc iespējas labāk pielāgotos tehnoloģiju attīstībai. KIP atlases sistēma un jaunā pieeja starpnozaru infrastruktūras plānošanai nosaka galvenos elementus mērķu un kritēriju ziņā. Nākotnes sistēma saglabās reģionālo grupu ietekmi atlases procesā, ļaujot sīkāk precizēt šos elementus un pielāgot tos jaunām rīcībpolitikas prioritātēm un tehnoloģiju attīstībai, ņemot vērā arī reģionālo kontekstu. •Tiesību instrumenta izvēle Balstoties uz pašreizējās regulas vispārējo pozitīvo vērtējumu, izvēlētais instruments ir regula — iedarbīgs instruments, kas ir tieši piemērojams un uzliek saistības kopumā, nodrošinot vienādus īstenošanas nosacījumus un juridisko noteiktību.



3. EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes 2019. gada martā tika panākta daļēja politiska vienošanās starp Eiropas Parlamentu un Padomi par Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu 2021.–2027. gada periodam, kurā likumdevēji vienojās, ka līdz 2020. gada 31. decembrim ir jāizvērtē Regulas Nr. 347/2013 par Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnēm (TEN-E regula) iedarbīgums un rīcībpolitiku saskaņotība. 2019. gada decembrī Komisijas paziņojumā par Eiropas zaļo kursu tika skaidri norādīts, ka TEN-E regula ir jāizskata, lai nodrošinātu saskanību ar klimatneitralitātes mērķiem. Ņemot vērā TEN-E regulas izvērtēšanas un pārskatīšanas grafiku, Komisija nolēma izvērtējumu un ietekmes novērtējumu veikt paralēli. TEN-E regulas izvērtēšana ilga no 2019. gada janvāra līdz 2020. gada septembrim. Izvērtējumā tika novērtēts, ciktāl ar TEN-E regulu līdz šim bija iespējams sasniegt tajā izvirzītos mērķus, un tika identificēti faktori, kas to sasniegšanu veicinājuši vai kavējuši. Konkrēti, Komisija vērtēja regulas iedarbīgumu salīdzinājumā ar pamatscenāriju (t. i., situāciju, ja regulas nebūtu bijis), lai novērtētu, vai tai ir bijusi būtiska ietekme un vai tā ir devusi pievienoto vērtību. Īsumā, izvērtējumā tika aplūkoti šādi aspekti: • kā un kāpēc pašreizējā TEN-E regula ir darbojusies labi vai ne tik labi un kādi faktori ir veicinājuši vai kavējuši tās mērķu sasniegšanu; • regulas ietekme, jo īpaši saistībā ar virzību uz tās mērķu sasniegšanu. Paralēlā pieeja nodrošināja, ka no izvērtējuma rezultātiem tiek ņemti formatīvie elementi, kas ļāva secināt, cik lielā mērā regula joprojām būs piemērota mērķim un saglabās relevanci nākotnē, ņemot vērā pieņemtās vai plānotās rīcībpolitiskās iniciatīvas, kas paātrinās dekarbonizāciju vidējā termiņā un ilgtermiņā. Nākotnē vērstajos elementos tika analizēts, kā nodrošināt tādas energoinfrastruktūras izveidi, kas atbilst paaugstinātajiem dekarbonizācijas un atjaunīgās enerģijas izmantošanas mērķiem, kā arī tika norādītas intervences jomas. Saskaņā ar TEN-E regulas darbības jomu un piemērojamību izvērtējums aptvēra visas dalībvalstis. Saskaņā ar labāka regulējuma pamatnostādnēm TEN-E regulas snieguma izvērtēšanai tika piemēroti pieci kritēriji — lietderīgums, efektivitāte, nozīmīgums, saskaņotība un Savienības pievienotā vērtība. Izvērtējums liecina, ka kopš 2013. gada, pateicoties TEN-E regulas un KIP īstenošanai visos reģionos, visā Savienībā ir uzlabojusies energotīklu starpsavienotība. Ciešāka starpsavienotība ir efektīvi uzlabojusi dalībvalstu tīklu integrāciju, un tas savukārt ir padarījis Savienības enerģijas tirgu labāk integrētu un konkurētspējīgāku, nekā tas bija pirms TEN-E regulas īstenošanas. Gandrīz visās dalībvalstīs ir notikusi elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenu konverģence. Ir bijusi vērojama arī gāzes cenu konverģence. Kopš 2013. gada, pateicoties jauniem starpsavienojumiem un sašķidrinātās dabasgāzes (LNG) termināļiem, ir panākts būtisks gāzes piegādes drošības uzlabojums. KIP ir palīdzējuši sasniegt TEN-E regulas pašreizējos mērķus, kas tika noteikti 2013. gadā. Tomēr pašreizējā TEN-E regulā noteiktās infrastruktūras kategorijas neatspoguļo ne jaunos, vērienīgos klimata mērķus, ne klimatneitralitātes mērķi, ne arī jaunākos tehnoloģiju sasniegumus. Šis progress būtu jāņem vērā gan attiecībā uz infrastruktūras kategorijām, kas ietilpst šīs regulas darbības jomā, gan attiecībā uz KIP atlases kritērijiem, kā arī prioritārajiem koridoriem un tematiskajām jomām. Ir konstatēts, ka KIP identificēšanas un atlases process reģionālajās grupās ir efektīvi uzlabojis sadarbību un ļāvis pieņemt lēmumus par pārrobežu projektiem, pamatojoties uz reģionālu un kopīgu Eiropas pieeju. Tīkla attīstības desmit gadu plānošanas process ir izrādījies efektīvs pirmais solis KIP identificēšanā. Tomēr, lai gan pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkliem un pārvades sistēmu operatoriem (PSO) ir svarīga nozīme šajā procesā, ir nepieciešams lielākā mērā iekļaut un pakļaut pārbaudei svarīgākos resursus un pieņēmumus nolūkā palielināt uzticēšanos šim procesam. Pārrobežu izmaksu sadales mehānisms ir svarīgs priekšnoteikums projektu īstenošanas kontekstā. Tomēr daudzos gadījumos pārrobežu izmaksu sadale nav samazinājusi projektu finansējuma nepietiekamību, kā bija paredzēts. Lai gan atļauju izsniegšanas procedūras ir saīsinātas, dažos gadījumos tās joprojām ir ļoti ilgas. Tomēr iemesli, kas ir šā procesa pamatā, galvenokārt ir saistīti ar īstenošanu valstu mērogā un neietilpst TEN-E regulas darbības jomā. EISI finansiālais atbalsts, kas tika piešķirts 95 projektiem, efektīvi veicināja to īstenošanu. Dotācijas pētījumiem ir palīdzējušas mazināt riskus projektu agrīnā attīstības posmā, bet dotācijas darbiem ir veicinājušas tādu projektu izstrādi, kas novērš būtiskākos trūkumus, kurus finansējums no tirgū pieejamiem avotiem nespētu pietiekami efektīvi risināt. Izvērtējumā tika konstatēts, ka šīs regulas sniegtie ieguvumi ir lielāki par izmaksām, un tas pierāda šīs regulas lietderību. TEN-E regula ir radījusi sociāli ekonomiskus ieguvumus, palielinot piegādes drošību un veidojot labāk integrētus un konkurētspējīgākus enerģijas tirgus. Regula arī ir veicinājusi uzlabojumus informācijas pieejamības, koordinācijas un pārredzamības ziņā.

TEN-E regulas sākotnējie mērķi — piegādes drošība, tirgus integrācija, konkurence un ilgtspēja — joprojām ir spēkā. Tomēr šie regulā minētie mērķi ir no jauna jālīdzsvaro saskaņā ar Parīzes nolīgumā un Eiropas zaļajā kursā noteiktajiem vērienīgākajiem klimata mērķiem, lai sasniegtu dekarbonizācijas mērķrādītājus un veicinātu klimatneitralitāti. Izvērtējumā ir maz norāžu par bažām attiecībā uz TEN-E regulas iekšējo saskaņotību, kas nebūtu tikai iespējamas mehānistiskas izmaiņas un elastības trūkums, kurš liedz pielāgoties strauji mainīgajām rīcībpolitikas jomām. TEN-E regula ir devusi rezultātus, kurus citādi nebūtu bijis iespējams sasniegt ar rīcību dalībvalstu mērogā vien, tādējādi pierādot savu Savienības pievienoto vērtību. •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Kopumā ieinteresētās personas pārsvarā uzskatīja, ka KIP process ļauj atlasīt visatbilstošākos KIP, kas sekmē TEN-E mērķu sasniegšanu, izmantojot reģionālu sadarbību reģionālajās grupās. Lai gan principā tika uzskatīts, ka atlases kritēriji ir piemēroti, ieinteresētās personas aicināja nodrošināt atbilstību klimata mērķrādītājiem, veicot rūpīgu ilgtspējas pārbaudi. Tāpat dažu NVO un nozares ieinteresēto personu vērtējumā kritēriji tika uzskatīti par pārāk ierobežojošiem attiecībā uz viedtīklu projektiem. Ieinteresētās personas pauda viedokli, ka TEN-E regulā netiek pilnībā risināti tādi būtiski jautājumi kā, piemēram, atjaunīgās enerģijas dziļāka integrācija, energoefektivitātes uzlabošana un klimata pārmaiņu mazināšana. Atbildēs bija norādīts uz dažām neatbilstībām starp TEN-E regulu un citām Savienības mēroga rīcībpolitikas jomām vai iniciatīvām, piemēram, Eiropas zaļo kursu / ilgtermiņa stratēģiju dekarbonizācijas mērķa sasniegšanai. Reaģējot uz minētajām problēmām, tika pausts viedoklis, ka TEN-E satvarā būtu jāiekļauj šādas infrastruktūras kategorijas: ūdeņraža infrastruktūra un viedie gāzes sadales tīkli, elektrogāzes tehnoloģija, energotīkls, kas nodrošina elektriskās uzlādes / ūdeņraža uzpildes infrastruktūras darbību, kā arī atkrastes vēja enerģijas hibrīdprojektu energotīkls. Tomēr atbalsts specializētai ūdeņraža infrastruktūrai, viedajiem gāzes tīkliem un elektrogāzes tehnoloģijai nebija vienprātīgs, jo īpaši NVO skatījumā. Visai nelielu atbalstu no ieinteresētajām personām, jo īpaši pilsoniskās sabiedrības, NVO un enerģētikas asociācijām, saņēma CO2 tīkli un jo īpaši CO2 uzglabāšanas projekti. Tomēr saņemtās informācijas par CO2 tīklu iekļaušanu infrastruktūras kategoriju sarakstā padziļināta analīze liecināja, ka ir maz pierādījumu, kas atbalsta CO2 tīklu izslēgšanu no TEN-E regulas. Attiecībā uz pārvaldību un dažādu rīcībspēku ietekmi — ieinteresētās personas aicināja vājināt pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīklu ietekmi, vienlaikus stiprinot sadales sistēmu operatoru (SSO) un citu ieinteresēto personu, piemēram, NVO, ietekmi. Lai gan atļauju piešķiršanas procedūras kopš TEN-E regulas stāšanās spēkā ir kļuvušas īsākas, dažādas ieinteresētās personas norāda, ka to efektivitāte lielā mērā ir atkarīga no īstenošanas valsts mērogā. Lai gan viens no iemesliem šajā kontekstā ir nemainīgi sarežģītās valstu procedūras, tomēr atļauju piešķiršanas laika pagarināšanai ir arī citi iemesli, proti, vides problēmas saistībā ar KIP un sabiedrības iebildumi, kas izraisa ilgstošu tiesvedību pret projektiem. Šķiet, ka saskaņā ar TEN-E satvaru noteiktās prasības veikt sabiedrisko apspriešanu ir uzlabojušas informētību par KIP, veicinājušas sabiedrības līdzdalību un uzticēšanos šim procesam. Tomēr šķiet arī, ka noteikumiem ir ierobežota ietekme uz sabiedrības atbalsta palielināšanos galvenokārt tādēļ, ka trūkst (atjauninātas) informācijas par infrastruktūras vajadzībām un atgriezeniskās saites par projektu izstrādi. TEN-E satvarā ieviestā pieeja dalīt izmaksas starp dalībvalstīm, lai ļautu īstenot projektus ar pārrobežu ieguvumiem,— pārrobežu izmaksu sadales mehānisms — lielā mērā tika novērtēta kā tāda, kas novērš iepriekš pastāvējušo izmaksu un ieguvumu asimetriju. Dažos gadījumos pārrobežu izmaksu sadales mehānisms darbojas efektīvi, lai gan ir arī faktori, kas mazina ieinteresēto personu apmierinātību ar šo procesu, proti, tā novērtējums un datu iegūšanas sarežģītība, papildu laiks līdz brīdim, kad iespējams pieņemt lēmumu par investīcijām, kā arī nepārprotamu rezultātu trūkums šāda lēmuma pamatošanai. Plašs ieinteresēto personu loks ir vienisprātis, ka TEN-E regula rada Savienības pievienoto vērtību un ka tās ietekmes rezultātus dalībvalstis nebūtu varējušas sasniegt individuāli. Tomēr līdzīgs skaits respondentu norādīja arī, ka TEN-E regulā risinātās problēmas joprojām prasa rīcību Savienības mērogā. Turklāt lielākā daļa respondentu uzskatīja, ka ieguvumi no TEN-E regulas īstenošanas pārsniedz tās izmaksas. •Ekspertu atzinumu iegūšana un izmantošana Šis priekšlikums un tā pamatā esošais ietekmes novērtējums ir sagatavots, balstoties uz pierādījumiem, kas iegūti, izvērtējot Regulu (EK) Nr. 347/2013, ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes, un ņemot vērā ieinteresēto personu ieguldījumu šajā sakarā veiktajās plašajās apspriešanās, kā arī literatūras pārskatu, KIP portfeļa analīzi un modelēšanu. Literatūras pārskats ietvēra vairāku aktuālu pētījumu rezultātus attiecībā uz TEN-E regulas galvenajiem elementiem, TEN-E regulas starpposma izvērtējuma rezultātus, kā arī izvērtējumus un novērtējumus, kas veikti saistībā ar citām attiecīgajām Komisijas iniciatīvām. Analīzē tika ņemti vērā arī oficiālie secinājumi, kas pieņemti ieinteresēto personu forumos, kuri veltīti energoinfrastruktūrai un ar to saistītajai rīcībpolitikai. Tāpat tika ņemti vērā Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) gada konsolidētie uzraudzības ziņojumi par to, kā tiek īstenoti KIP elektroenerģijas un gāzes jomā, inkrementālās jaudas projekti un virtuālo starpsavienojumu punkti, kā arī cita jaunākā informācija par lēmumiem attiecībā uz pārrobežu izmaksu sadali un stimuliem, kas paredzēti konkrētiem projektiem un balstīti uz riska novērtējumu. •Ietekmes novērtējums

Komisija saskaņā ar labāka regulējuma pamatnostādnēm ir veikusi ietekmes novērtējumu vairākiem rīcībpolitikas risinājumiem. Šā darba atbalstam tika rīkota strukturēta apspriešanās Komisijā, ar Komisijas dienestu koordinācijas grupas starpniecību. Ietekmes novērtējums tika iesniegts Regulējuma kontroles padomei un tika ar to apspriests. Regulējuma kontroles padomes pirmajā (negatīvajā) atzinumā, kas sniegts 2020. gada 25. septembrī, jo īpaši bija iekļauti šādi ieteikumi: i) papildus precizēt pašreizējās TEN-E regulas kontekstu un galvenos elementus, ii) uzsvērt galvenos izvērtējuma secinājumus par pašreizējās TEN-E regulas panākumiem un trūkumiem un sistēmiski sasaistīt tos ar problēmas definīciju, iii) sīkāk precizēt problēmas definīciju nolūkā labāk izskaidrot, kā TEN-E satvars iekļaujas jaunajā politiskajā kontekstā, kāds ir zaļais kurss, un to, kā mērķi un risinājumi ir saistīti ar problēmām un faktoriem, kas tās izraisa, iv) labāk izskaidrot, kāpēc izraudzīto risinājumu kopums ir vislabāk piemērots identificēto problēmu risināšanai (kā arī uzsvērt citus iespējamos risinājumus), un v) precizēt panākumu rādītājus. Otrais atzinums, ko Regulatīvā kontroles padome sniedza 1. decembrī, bija pozitīvs, tomēr ar iebildēm, un tajā jo īpaši bija iekļauti šādi ieteikumi: i) papildus precizēt TEN-E regulas un Taksonomijas regulas atšķirīgo darbības jomu un mērķi, ii) paskaidrot, ka ierosināto izmaiņu kopējā ietekme saskaņos KIP atlasi ar ES rīcībpolitikas mērķiem, tostarp zaļo kursu, iii) sīkāk precizēt, kāpēc izraudzīto risinājumu kopums tiek uzskatīts par nākotnes prasībām atbilstošu, iv) labāk izskaidrot, ka īstenošana un izpildes nodrošināšana valstu mērogā ir galvenā problēma, kas izraisa kavēšanos un ir jānovērš, un kā izraudzītais risinājums var sekmēt KIP savlaicīgu īstenošanu. Ietekmes novērtējuma izstrādes gaitā tika apsvērta iespēja īstenot virkni pasākumu visās jomās ar mērķi risināt identificētās problēmas un novērst to cēloņus, lai sasniegtu šīs iniciatīvas mērķus. Pēc izraudzīto risinājumu lietderības, efektivitātes, saskaņotības un proporcionalitātes novērtēšanas tika atzīts, ka šo risinājumu kopums ir vispiemērotākais tam, lai sekmētu izvirzīto mērķu sasniegšanu. Izraudzīto risinājumu kopumā ir ietverti šādi galvenie uzdevumi: ·atjaunināt viedo elektrotīklu atbilstības kritērijus, ·izslēgt no satvara dabasgāzes infrastruktūru, bet iekļaut tajā ūdeņraža un elektrogāzes tehnoloģijas un viedos gāzes tīklus, ·iekļaut satvarā savstarpēju interešu projektus, ·izstrādāt integrētus atkrastes attīstības plānus, ·stiprināt pārvaldību un ilgtspēju, ·paātrināt projektu īstenošanu, ·izveidot vienotu kontaktpunktu katram jūras baseinam ar mērķi īstenot atkrastes atjaunīgās enerģijas projektus, ·iekļaut visas investīciju izmaksas. Attiecībā uz TEN-E satvara turpmāko darbības jomu svarīgākais jautājums ir par dabasgāzes infrastruktūru, proti, vai to vajadzētu saglabāt kā atbilstošu infrastruktūras kategoriju. Pamatojoties uz ietekmes novērtējuma 6. un 7. iedaļā sniegto analīzi, šķiet, ka visefektīvākā un saskaņotākā pieeja ir izslēgt metāna gāzes infrastruktūru. Taču ūdeņraža infrastruktūras iekļaušana TEN-E satvara darbības jomā šķita pamatota, ņemot vērā tās paredzamo arvien lielāko nozīmi dažu nozaru dekarbonizācijā un pārrobežu apmaiņas potenciālu. Kopumā ņemot, šīs izmaiņas nodrošinātu, ka nākotnē TEN-E satvarā tiktu iekļautas visas tās infrastruktūras kategorijas, kas ir nepieciešamas, lai sasniegtu Savienības enerģētikas un klimata mērķus saskaņā ar Eiropas zaļo kursu, jo īpaši 2030./2050. gadam nospraustos mērķrādītājus. Attiecībā uz turpmāko pieeju infrastruktūras plānošanai šķiet, ka radikālas izmaiņas infrastruktūras plānošanā nav pamatotas, ņemot vērā ierobežotos papildu ieguvumus un darījumu izmaksu ievērojamo pieaugumu, kas samazina lietderību un var padarīt šo instrumentu mazāk efektīvu salīdzinājumā ar rezultātiem, kurus dotu pašreizējās pieejas stiprināšana. Tomēr, ņemot vērā gan pašreizējās situācijas specifiku, gan paredzamo ieguldījumu ilgtermiņa klimata un enerģētikas mērķu sasniegšanā, šķiet, ka ir pamatotas radikālākas pārmaiņas attiecībā uz atkrastes energotīkliem. Risinājumi, kas attiecas uz atkrastes energotīkliem un starpnozaru infrastruktūras plānošanu, uzlabo pārvaldību un infrastruktūras plānošanas satvaru, un tas ļautu identificēt projektus, kuri ir nepieciešami enerģētikas pārkārtošanai un klimata mērķrādītāju sasniegšanai atbilstoši katra jūras baseina atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciālam, vides aizsardzības prasībām, kā arī citiem jūras izmantošanas veidiem. Tiek piedāvāti divi galvenie uzlabojumi: pirmkārt, integrēta atkrastes infrastruktūras tīkla attīstības plāna ieviešana, pamatojoties uz dalībvalstu kopējām saistībām attiecībā uz atjaunojamo atkrastes energoresursu izmantošanas apjomu katrā jūras baseinā (lejupejoša pieeja attiecībā uz atkrastes plānošanu); otrkārt, tīkla attīstības desmit gadu plāna izstrādē iesaistīto galveno rīcībspēku nozīmes pielāgošana, izmantojot pastiprinātu Komisijas un ACER uzraudzību attiecībā uz pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkliem. Rīcībolitikas risinājumi attiecībā uz atļauju piešķiršanu un regulatīvo režīmu papildinās šos uzlabojumus, veicinot identificēto KIP savlaicīgu īstenošanu: a) vienota kontaktpunkta izveide atkrastes infrastruktūrai katrā jūras baseinā, b) piekļuve tiesu procedūrām steidzamības kārtā, ja tāda ir iespējama, un c) investīciju izmaksu pilnīga iekļaušana pārrobežu izmaksu sadalē. Papildus izmaiņām, kas īpaši attiecas uz atkrastes energotīkliem, izmaiņas skars arī pārskatītās TEN-E regulas darbības jomu un visas atbilstīgās infrastruktūras kategorijas. Visbeidzot, iepriekš minētie ieguvumi tiks attiecināti uz projektiem, kas savieno Savienību ar trešām valstīm (savstarpēju interešu projekti), ņemot vērā to paredzamo pieaugošo nozīmi klimata mērķu sasniegšanā. Turklāt daļa no rīcībpolitikas kopuma ir arī vairāki tehniski risinājumi (sk. ietekmes novērtējuma 9. pielikumu): atļauju piešķiršanas procesa paātrināšana, KIP pārredzamības palielināšana, iespēja iekļaut viedtīklu projektus pārrobežu izmaksu sadales mehānismā, pārrobežu izmaksu sadales mehānisma noteikumu precizēšana, investīciju stimulu atjaunināšana. Turklāt kā infrastruktūras kategorijas un tematiskās jomas no satvara tiks izslēgtas elektromaģistrāles un naftas cauruļvadi. Ietekmes novērtējums lielā mērā balstās uz kvalitatīvu pieeju. Nebija iespējams kvantitatīvi novērtēt visu risinājumu ietekmi, jo trūka datu par konkrētiem projektiem, jo īpaši attiecībā uz jaunām infrastruktūras kategorijām. Turklāt ar ierosinātajām izmaiņām galvenokārt ir paredzēts pakāpeniski uzlabot pašreizējo satvaru, kura darbība ir uzskatāma par samērā veiksmīgu. Instrumenta darbības jomas pielāgošana, nodrošinot infrastruktūras kategoriju atbilstību klimatneitralitātes mērķim, samazinās siltumnīcefekta gāzu emisijas; to veicina arī optimāla un efektīva integrēta infrastruktūras plānošana, kas arī mazina iespējamo ietekmi uz vidi. Atļauju piešķiršanas kārtības paātrināšana ļaus arī drīzāk īstenot svarīgākos projektus, tādējādi radot ieguvumus vides, sociālajā un ekonomikas jomā. Ietekmes novērtējumā tika identificētas šādas svarīgākās mērķgrupas, kuras ietekmēs šī iniciatīva: Eiropas iedzīvotāji un patērētāji, nevalstiskās organizācijas, Eiropas Savienības regulējošās iestādes, valsts regulatīvās iestādes, valstu kompetentās iestādes un to vietējie un reģionālie pārstāvji, pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkli (ENTSO-E un ENTSO-G), sadales sistēmas operatoru starpnozaru organizācijas, projektu virzītāji, tostarp pārvades sistēmu operatori, enerģijas ražotāji / enerģētikas nozare, akadēmiskās aprindas un tematisko jomu eksperti. Ieteicamo rīcībpolitikas risinājumu kopuma īstenošanas rezultātā panāktie tiešie ieguvumi galvenokārt ir saistīti ar siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījumiem un efektivitātes uzlabojumiem plašā mērogā, izmantojot labāk saskaņotu pieeju infrastruktūras plānošanai Eiropas mērogā un racionalizējot atkrastes attīstības iespējas. Šie tiešie ieguvumi ietver gan sociālos ieguvumus, piemēram, sabiedrība kopumā gūst labumu no siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas un klimatneitralitātes sasniegšanas, gan privātos ieguvumus, piemēram, samazinās administratīvās izmaksas, kas saistītas ar īsākām atļauju piešķiršanas procedūrām. Vienkāršošanas pasākumi radīs tiešus ieguvumus, samazinot pašreizējās periodiskās tiešās izmaksas, kas saistītas ar administratīvo slogu, jo samazināsies uzraudzības un ziņošanas pienākumi. Šie tiešie ieguvumi galvenokārt ir konkrētu ieinteresēto personu, piemēram, projektu virzītāju, privāti ieguvumi. Netiešie ieguvumi ietver nozares ieguvumus, stimulējot tirgus pieprasījumu pēc konkrētām inovatīvām tehnoloģijām, kas savukārt var izpausties kā iespējami augstāki nodarbinātības rādītāji.

Izraudzīto risinājumu novērtējums parādīja, ka tie labvēlīgi ietekmē dažādu ieinteresēto personu kategoriju sociālo un ekonomisko labklājību. Tomēr izraudzīto rīcībpolitikas risinājumu kopuma ietekmi nevarēja pilnībā izteikt skaitļos vai naudas izteiksmē, jo tam būtu bijusi vajadzīga tāda informācija par turpmāko KIP izvēršanas mērogu vai jaunu vai potenciālu infrastruktūras kategoriju tirgus attīstību, kas nav pieejama un nav aplēšama pietiekami ticami. Ir svarīgi uzsvērt, ka viens vispārīgs atlases kritērijs katram kopīgu interešu projektam ir tas, ka potenciālie kopējie ieguvumi no tā pārsniegs tā izmaksas, tostarp ilgtermiņā. Ar TEN-E regulu netiek ieviestas nekādas regulējošas maksas, piemēram, nodevas, nodokļi u. c. maksājumi. Izraudzītais politikas risinājumu kopums rada tiešas izmaksas, kas izpaužas kā atbilstības nodrošināšanas izmaksas, un administratīvo slogu uzņēmumiem (galvenokārt projektu virzītājiem) un pārvaldes struktūrām (valstu kompetentajām iestādēm, valstu regulatīvajām iestādēm, Komisijai un ACER), lai izpildītu šajā risinājumu kopumā ietvertos pamatpienākumus vai prasības. Izraudzīto risinājumu kopuma piemērošana rada netiešas izmaksas iedzīvotājiem/patērētājiem, uzņēmumiem un pārvaldes struktūrām, palielinot tīkla tarifus ar mērķi iegūt finansējumu investīcijām regulatīvajā aktīvu bāzē (RAB). Tomēr EISI finansiālā palīdzība var mazināt ietekmi uz tīkla tarifiem, ja KIP uzrāda būtiskas eksternalitātes piegādes drošības, solidaritātes vai inovācijas ziņā. Šajā posmā nebija iespējams aplēst šīs izmaksas visām darbībām, taču var uzskatīt, ka tās nav nozīmīgas. Papildu izmaksas būtu niecīgas salīdzinājumā ar pašreizējām izmaksām. Papildu izpildes panākšanas izmaksas valstu un Savienības mērogā būs atkarīgas no īstenošanas. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Pārskatītās TEN-E regulas mērķis būs ziņošanas pienākumu samazināšana, rodot sinerģiju starp kompetentajām iestādēm un projekta virzītāju ziņojumiem. Lai nodrošinātu reģionālo grupu pārredzamību un piekļuvi jaunākajai informācijai par projekta īstenošanas statusu, vienlaikus nodrošinot periodisku izmaksu ietaupījumu, kompetento iestāžu gada pārskatu varētu integrēt projekta virzītāju ziņojumā. Otrkārt, tiks samazināti ACER uzraudzības pienākumi, proti, ziņojumi būs jāsniedz reizi divos gados, lai novērtētu jaunos KIP kandidātus, un tas nozīmē, ka pieaugs efektivitāte, proti, ACER ziņošanai vajadzīgā darba slodze samazināsies par aptuveni 20 %, kas gadā aiztaupīs 60 000 EUR (kas līdzvērtīgi 0,4 PSE gadā). Treškārt, pārskatītā TEN-E regula ļaus fakultatīvi veikt iepriekšēju apspriešanu, pirms tiek sākta atļauju piešķiršanas procedūra KIP — gadījumos, kad uz projektu jau attiecas valstu noteikumi saskaņā ar tādiem pašiem vai augstākiem standartiem, nekā noteikts TEN-E regulā. Tiks nodrošināta sabiedrības līdzdalība un to vietējo kopienu un ieinteresēto personu iesaiste, kuras ietekmē KIP īstenošana, vienlaikus izvairoties no pienākumiem, kas papildina esošās valstu noteiktās procedūras. Ceturtkārt un visbeidzot, jaunajos noteikumos ir ieteikts vienkāršot esošo KIP iekļaušanu desmit gadu tīkla attīstības plānos, lai projekti, kas iekļauti Savienības KIP sarakstā un ir jau snieguši nepieciešamos administratīvos un tehniskos datus tīkla attīstības desmit gadu plāna procesā, var izmantot iespēju tikt automātiski iekļauti turpmākajos plānos, ja dati nav mainījušies. Nav konstatēts, ka pamatnostādņu pārskatīšana varētu tieši ietekmēt MVU saistībā ar atbilstības nodrošināšanu vai administratīvajām izmaksām. MVU varētu gūt labumu no konkurētspējas palielināšanās tehnoloģiju jomās, kuras iekļautas paredzētajā TEN-E satvarā vai kuras tas nostiprinās (piem., atkrastes atjaunīgās enerģijas nozare, digitālie pakalpojumi, ūdeņraža tehnoloģijas). Šī iniciatīva ir saskaņota ar digitālā vienotā tirgus nosacījumiem un atbilst Eiropas Datu stratēģijai. •Pamattiesības Nav paredzams, ka šī iniciatīva ietekmēs pamattiesības. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Ar šo priekšlikumu saistītā ietekme uz budžetu attiecas uz Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) resursiem. ACER uzņemsies papildu pienākumus desmit gadu tīkla attīstības plāna uzraudzībā. Tam ir nepieciešami ierobežoti papildu resursi (1 papildu pilnslodzes ekvivalents, sk. tiesību akta priekšlikuma finanšu pārskatu). 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Pamatojoties uz pastāvošo kārtību, kādā uzrauga datus no regulāriem ziņojumiem, ko sagatavojuši projektu virzītāji un valstu regulējošās iestādes, ir izstrādāti vairāki rādītāji, lai novērtētu katra pārskatītās TEN-E regulas konkrētā mērķa sasniegšanu. Tiesību aktu faktiskā ietekme tiks uzraudzīta un izvērtēta, izmantojot rādītāju kopumu, kas pielāgots konkrētiem rīcībpolitikas mērķiem, kuri ir jāsasniedz ar tiesību aktiem. Turklāt četri darbības mērķi, kas saistīti ar rīcībpolitikas risinājumu kopumu, tiks vērtēti, izmantojot vairāku rādītāju kopumu. Visi dati tiks uzraudzīti, balstoties uz projektu virzītāju un valstu regulējošo iestāžu periodiski sagatavotiem ziņojumiem. Jaunā tiesību akta efektivitātes pārskatīšanai būtu jānotiek 2026. gadā, kad būtu beidzies otrais KIP atlases process saskaņā ar jauno satvaru. •Skaidrojošie dokumenti (attiecībā uz direktīvām) Regula tiks tieši un vienveidīgi īstenota dalībvalstīs, un tāpēc tai nav vajadzīgs skaidrojošs dokuments.

•Konkrētu priekšlikuma noteikumu sīkāks skaidrojums Pārskatītās regulas I nodaļā ir izklāstīti tie vispārīgie noteikumi, jo īpaši jauno infrastruktūras kategoriju priekšmets un darbības joma, kas tika pārskatīti, lai atspoguļotu vispārīgo mērķi veicināt atbilstošas energoinfrastruktūras savlaicīgu attīstību visā Savienībā un tās kaimiņreģionos nolūkā sasniegt Eiropas zaļajā kursā nospraustos Savienības enerģētikas un klimata mērķus, jo īpaši 2030./2050. gadam nospraustos mērķrādītājus, tostarp klimatneitralitātes mērķi, kā arī tirgus integrāciju, konkurētspēju un energoapgādes drošību, radot patērētājiem un uzņēmumiem pēc iespējas mazāk izmaksu. Pašreizējie noteikumi, kas izklāstīti 2. panta 7. punktā, 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā un 4. punktā, kā arī I, II un IV pielikumā, kurā definēti kritēriji attiecībā uz viediem elektrotīkliem, ir atjaunināti, lai atspoguļotu tehnoloģiskās pārmaiņas un ietvertu elementus saistībā ar inovāciju un digitālajiem aspektiem, kurus varētu ņemt vērā, izvēloties viedtīklu aprīkojumu vai iekārtas. Viedo elektroenerģijas tīklu paplašinātā darbības joma izpaužas kā pielāgoti atlases kritēriji. Tāpat ir sīkāk precizēta projektu virzītāju loma. Viedtīkla tehnoloģijām būtu arī jāpalīdz uzlabot ar energotīklu saistītu atbalstu augstas jaudas uzlādei ar mērķi veicināt transporta nozares dekarbonizāciju. Noteikumi par dabasgāzes elementu iekļaušanu TEN-E regulas darbības jomā, jo īpaši tie, kas izklāstīti tās 4. pantā, kā arī I, II un IV pielikumā, tagad atspoguļo būtiskus uzlabojumus piegādes drošības kontekstā, pateicoties TEN-E līdzšinējās politikas īstenošanai. Līdz 21. gadsimta 20. gadu sākumam, kad būs īstenoti gāzes nozares kopīgu interešu projekti, kuru būvniecība notiek pašlaik, Eiropā būtu jāpanāk, ka gāzes piegādes tīkls ir labi savstarpēji savienots un noturīgs pret satricinājumiem un katrai dalībvalstij ir pieejami vismaz trīs gāzes avoti. Tā kā tiek lēsts, ka nākotnē pieprasījums pēc dabasgāzes ievērojami samazināsies, kā paredzēts zaļajā kursā noteiktajos mērķos, dabasgāzes infrastruktūrai TEN-E politikas atbalsts vairs nav vajadzīgs. No otras puses, pārskatītā TEN-E regula, izveidojot jaunu infrastruktūras kategoriju — viedie gāzes tīkli, atspoguļo mainīgo gāzes jomu, kurā saskaņā ar 2. un 4. pantu, kā arī I, II un IV pielikumu lielāka nozīme būs atjaunīgām un mazoglekļa gāzēm. Tas veicinātu investīcijas sadales un/vai pārvades līmenī ar mērķi integrēt tīklā zaļās gāzes (galvenokārt biogāzi un biometānu, taču arī ūdeņradi) un palīdzēt pārvaldīt sarežģītāku sistēmu, par pamatu izmantojot novatoriskas tehnoloģijas. Potenciālie projekti balstītos uz dažādām investīcijām, kas vērstas uz to, lai pašreizējo gāzes tīklu padarītu viedu un dekarbonizētu. Lai apmierinātu to nozaru dekarbonizācijas vajadzības, kurās to ir grūti paveikt, TEN-E satvars attieksies uz specializētiem jauniem un pārprofilētiem ūdeņraža piegādes tīkliem ar pārrobežu nozīmi (tostarp ūdeņraža pārvades cauruļvadiem un ar tiem saistītām iekārtām, piem., kompresoriem, glabātavām un sašķidrināta ūdeņraža iekārtām) un elektrogāzes iekārtām, kuru jauda pārsniedz noteiktu robežvērtību un kurām ir pārrobežu nozīme (proti, mērķis veikt piegādi vismaz divām dalībvalstīm). Ūdeņraža piegādes tīkli tiks pienācīgi atspoguļoti Savienības mēroga tīkla attīstības desmit gadu plānos, ko sagatavojis gāzes pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls. Direktīvas 4. panta 2. punktā ir pievienoti jauni vispārīgi atlases kritēriji, kas saistīti ar savstarpēju interešu projektu iekļaušanu regulas darbības jomā, ja ir iespējams pierādīt, ka tie rada būtiskus neto sociāli ekonomiskus ieguvumus vismaz divām Savienības dalībvalstīm un vismaz vienai trešai valstij. Šādus projektus varētu iekļaut Savienības sarakstā, ja būtu nosacījumi trešās valsts tiesiskā regulējuma tuvināšanai Savienības regulējumam un ja būtu iespējams pierādīt, ka tie veicina Savienības vispārējo mērķu sasniegšanu enerģētikas un klimata jomā attiecībā uz piegādes drošību un dekarbonizāciju. Tā kā naftas pārrobežu cauruļvadi neatbilst ilgtermiņa dekarbonizācijas mērķiem un zaļajam kursam, uz tiem regula vairs neattieksies. Regulas II nodaļā ir izklāstīti noteikumi attiecībā uz Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu sagatavošanas procesu reģionālajās grupās, projektu atlases un īstenošanas uzraudzības kritērijiem. Projektu atlases kritēriji tagad ietver obligātu ilgtspējas kritēriju attiecībā uz visām infrastruktūras kategorijām kopā ar vismaz vēl vienu kritēriju (tirgus integrācija, piegādes drošība, konkurence) projektu atlases posmā, lai nodrošinātu saskaņotību ar Savienības infrastruktūras vajadzību attīstību un mērķiem panākt dekarbonizāciju. Turklāt projekta īstenošanas gaitu, kā arī pārredzamības apliecinājumu un ziņošanas pienākumus reģionālā grupa tagad ņems vērā KIP atlases procesā. Regulas II un IV nodaļā iekļauto jauno noteikumu mērķis ir uzlabot infrastruktūras plānošanu nolūkā panākt energosistēmu integrāciju. Šajā nolūkā pārskatītais TEN-E satvars stiprina Savienības mēroga tīkla attīstības desmit gadu plāna pārvaldību, kas ir pamats kopīgu interešu projektu identificēšanai elektroenerģijas un gāzes pārvades infrastruktūras kategorijās. Lai gan pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkliem un pārvades sistēmu operatoriem šajā procesā ir svarīga nozīme, ir nepieciešamas rūpīgākas pārbaudes, lai palielinātu uzticēšanos procesam, jo īpaši attiecībā uz nākotnes scenāriju noteikšanu, ilgtermiņa infrastruktūras nepilnību un vājo vietu identificēšanu un atsevišķu projektu novērtēšanu. Tāpēc, ņemot vērā vajadzību pēc neatkarīgas apstiprināšanas, Energoregulatoru sadarbības aģentūrai (“aģentūra”) un Komisijai būs lielāka nozīme šajā procesā. Regulas III nodaļā izklāstīto noteikumu mērķis ir atļauju piešķiršanas procedūru saīsināšana attiecībā uz KIP, lai izvairītos no tādu projektu īstenošanas kavēšanās, kuri veicina enerģētikas pārkārtošanu. Pārskatītajā TEN-E satvarā ir paredzēts, ka kompetentajām iestādēm ir jākoordinē un jārod sinerģija ar kaimiņvalstīm, izstrādājot savu procedūru rokasgrāmatu, atļauju piešķiršanas procesā ir jāizvairās no papildu prasībām vai tiesību aktu grozījumiem, kā arī ir jābūt elastīgām, piemērojot atļauju izsniegšanas posmus atkarībā no infrastruktūras kategorijas, lai paātrinātu vispārēju atļauju izsniegšanu vai padarītu šo procesu īsāku. Pārskatītajā TEN-E satvarā ir ieviests “atkrastes vienots kontaktpunkts”, kura uzdevums ir vienkāršot un paātrināt atļauju piešķiršanas procesu attiecībā uz atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkliem, kas darbojas kā jūras baseinu esošo pētījumu un plānu krātuve, kuras mērķis ir atvieglot atļauju piešķiršanas procesu atsevišķiem KIP un pieņemt visaptverošus lēmumus par šādiem projektiem. Lai izvairītos no tā, ka sākumposmā ir vajadzīgas vairākas apspriešanas, iepriekšējai apspriešanai vajadzētu būt fakultatīvai — gadījumos, kad uz projektu jau attiecas valstu noteikumi saskaņā ar tādiem pašiem vai augstākiem standartiem, nekā noteikts TEN-E regulā. Saskaņā ar pārskatīto TEN-E satvaru dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka paātrinātas tiesvedības procedūras (ja tādas ir paredzētas) tiek piemērotas KIP saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem. Ar jaunajiem noteikumiem arī tiek pastiprināts pārskatāmības pienākums projektu virzītājiem, kuru rīcībā ir informācija par KIP īstenošanu, to publicēt un atjaunināt specializētās tīmekļa lapās visu to dalībvalstu valodās, kuras minētie KIP šķērso vai ietekmē. Turklāt projekta virzītājam ir pienākums ņemt vērā sabiedriskajā apspriešanā paustos viedokļus un parādīt, kā tas ir darīts. Projekta virzītājs savā tīmekļa vietnē publicē ziņojumu, kurā norādīts, kā sabiedriskajā apspriešanā paustie viedokļi ir ņemti vērā, parādot, kādi grozījumi ir izdarīti attiecībā uz projekta atrašanās vietu, maršrutu un plānojumu, vai arī pamatojot, kāpēc šādi viedokļi netika ņemti vērā. Ar regulas V nodaļā izklāstītajiem noteikumiem tiek atbalstīta nepieciešamība attīstīt tīklu, kas vajadzīgs, lai ievērojami palielinātu elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem energoresursiem atkrastes energotīklos. TEN-E satvars nodrošinās atkrastes un sauszemes elektrotīklu saskaņotu ilgtermiņa plānošanu un attīstību, tādējādi atsakoties no pieejas izskatīt katru projektu atsevišķi, vienlaikus samazinot ietekmi uz vidi un klimatu. Lai nodrošinātu izmaksu sadales instrumentu un regulatīvo stimulu pienācīgu izmantošanu, VI nodaļā ir pārskatīti spēkā esošie noteikumi ar mērķi uzlabot skaidrību un pārredzamību attiecībā uz pārrobežu izmaksu sadali un paātrināt investīcijas pārrobežu infrastruktūrā. TEN-E satvarā ir paredzēts pienākums investīciju izmaksas pilnībā iekļaut tarifos, un tam seko novērtējums par pieejamību patērētājiem cenas ziņā. Tiesiskajam regulējumam būtu jānodrošina proporcionāli un piemēroti stimuli investīcijām attiecībā uz īpašiem projektiem, kas var radīt lielākus riskus, piemēram, novatoriskām elektroenerģijas pārvades tehnoloģijām, kas ļauj lielā mērogā integrēt atjaunojamos un izkliedētos energoresursus vai pieprasījumreakciju savstarpēji savienotos tīklos, un energotehnoloģiju un digitalizācijas projektiem, kā arī projektiem ar lieliem darbības izdevumiem. Ar jaunajiem noteikumiem VII nodaļā tiek atjaunināti nosacījumi saistībā ar projektu atbilstību Savienības finansiālās palīdzības saņemšanai attiecībā uz jaunajām infrastruktūras kategorijām. Lai gan savstarpēju interešu projekti būs tiesīgi saņemt Savienības finansiālo palīdzību, tikai Savienības teritorijā veiktas investīcijas varēs pretendēt uz Savienības finansiālo palīdzību darbiem dotāciju veidā no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta saskaņā ar īpašiem nosacījumiem.



2020/0360 (COD) Priekšlikums

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par Eiropas energoinfrastruktūras vadlīnijām un ar ko atceļ Regulu (ES) Nr. 347/2013 EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 172. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Komisija savā 2019. gada 11. decembra paziņojumā “Eiropas zaļais kurss” ir izklāstījusi jaunu izaugsmes stratēģiju, kuras mērķis ir ES pārveidot par taisnīgu un pārticīgu sabiedrību ar mūsdienīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku, kurā siltumnīcefekta gāzu neto emisijas 2050. gadā būtu nulle un ekonomiskā izaugsme būtu atsaistīta no resursu patēriņa. Komisijas paziņojums par klimata mērķrādītāja plānu, kurā ierosināts līdz 2030. gadam siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināt vismaz par 55 % (šo ieceri 2020. gada 11. decembrī apstiprināja Eiropadome), un tā pamatā esošais ietekmes novērtējums apstiprina, ka nākotnes energoresursu struktūra ļoti atšķirsies no šodienas energoresursu struktūras un pamato, kāpēc vajadzētu izskatīt un vajadzības gadījumā pārskatīt tiesību aktus enerģētikas jomā. Ir skaidrs, ka pašreizējās investīcijas energoinfrastruktūrā nav pietiekamas, lai to pārveidotu un būvētu nākotnes energoinfrastruktūru. Tas nozīmē arī to, ka ir jāizveido infrastruktūra, kura spētu atbalstīt Eiropas enerģētikas pārkārtošanu, arī strauju elektrifikāciju, atjaunīgo energoresursu elektroenerģijas ražošanu lielākā mērogā, atjaunīgo un mazoglekļa gāzu plašāku apguvi, energosistēmas integrāciju un inovatīvu risinājumu plašāku ieviešanu. (2)Pēc Komisijas priekšlikumiem, kas ir paketes “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” daļa, tika panākta vienošanās par saistoša Savienības līmeņa mērķrādītāja nospraušanu 2030. gadam attiecībā uz atjaunīgo enerģiju – vismaz 32 % no enerģijas galapatēriņa – un Savienības līmeņa virsmērķrādītāju attiecībā uz energoefektivitāti – vismaz 32,5 %. (3)2015. gada Parīzes nolīgumā par klimata pārmaiņām (“Parīzes nolīgums”), kas pieņemts ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 21. sesijā, ir izvirzīts ilgtermiņa mērķis ierobežot globālo vidējās temperatūras pieaugumu krietni zem 2 °C atzīmes salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni un tiekties temperatūras kāpumu iegrožot līdz 1,5 °C salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni, un uzsvērts, cik svarīgi ir pielāgoties klimata pārmaiņu nelabvēlīgajai ietekmei un finanšu plūsmas pieskaņot izvirzītajam kursam uz mazākām siltumnīcefekta gāzu emisijām un klimatnoturīgu attīstību. 2019. gada 12. decembrī Eiropadome apstiprināja mērķi līdz 2050. gadam panākt klimatneitrālu Eiropas Savienību saskaņā ar Parīzes nolīguma mērķiem. (4)Eiropas Parlamenta un Padomes Regula Nr. 347/2013 (pašreizējā TEN-E regula) nosaka noteikumus Eiropas energotīklu savlaicīgai attīstībai un sadarbspējai nolūkā sasniegt Līgumā par Eiropas Savienības darbību nospraustos enerģētikas rīcībpolitikas mērķus: nodrošināt Savienībā iekšējā enerģijas tirgus darbību, piegādes drošību un konkurenciālus enerģijas tirgus, veicināt energoefektivitāti un energotaupību un jaunu un atjaunīgu enerģijas veidu izstrādi un veicināt energotīklu savstarpēju savienotību. Ar Regulu (ES) Nr. 347/2013 ir izveidots satvars, kas dalībvalstīm un relevantajām ieinteresētajām personām ļauj kopīgi strādāt reģionālā kontekstā un izveidot labāk savienotus energotīklus ar mērķi izveidot savienojumus ar reģioniem, kuri pašlaik no Eiropas enerģijas tirgiem ir izolēti, stiprināt esošos pārrobežu starpsavienojumus un palīdzēt integrēt atjaunīgo enerģiju. Tiecoties sasniegt šos mērķus, Regula (EK) Nr. 347/2013 sekmē gudru, ilgtspējīgu un iekļaujīgu izaugsmi un nāk par labu visai Savienībai kā konkurētspējas, tā ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas ziņā. (5)Regulas (ES) Nr. 347/2013 izvērtējums ir skaidri parādījis, ka šis satvars ir sekmīgi uzlabojis dalībvalstu tīklu integrāciju, stimulējis enerģijas tirdzniecību un tādējādi veicinājis Savienības konkurētspēju. Piegādes drošību ir ievērojami veicinājuši kopīgu interešu projekti elektroenerģijas un gāzes jomā. Gāzes infrastruktūra tagad ir labi savienota, un kopš 2013. gada ir ievērojami uzlabojusies piegādes noturība. Svarīgs faktors, kas veicinājis projektu īstenošanu, ir reģionālā sadarbība reģionālajās grupās un izmaksu pārrobežu dalīšana. Tomēr daudzos gadījumos izmaksu pārrobežu dalīšana nedeva trūkstošo projekta finansējumu, kā bija iecerēts. Lai gan lielākā daļa atļauju piešķiršanas procedūru ir saīsinātas, dažos gadījumos process joprojām ir ilgs. Svarīgs faktors bijusi finansiālā palīdzība no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI), jo pētījumiem piešķirtās dotācijas ir palīdzējušas projektos to izstrādes agrīnajos posmos samazināt riskus, savukārt ar darbu dotācijām projekti ir atbalstīti tādējādi, ka atrisināti galvenie nepietiekamības gadījumi, kurus nevarēja pienācīgi risināt ar tirgus finansējumu. (6)TEN-E rīcībpolitika ir galvenais iekšējā enerģijas tirgus izveides instruments, un bez tās nav iespējams sasniegt Eiropas zaļā kursa mērķus. Lai līdz 2050. gadam panāktu klimatneitralitāti un līdz 2030. gadam vēl vairāk samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas, Eiropai būs vajadzīga integrētāka energosistēma, kas balstīta uz augstākiem elektrifikācijas līmeņiem, kuru pamatā ir atjaunīgie energoresursi un gāzes nozares dekarbonizācija. TEN-E rīcībpolitika var nodrošināt, ka Savienības energoinfrastruktūras izveide sekmē nepieciešamo enerģētikas pārkārtošanu, proti, pāreju uz klimatneitralitāti, ievērojot principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”. (7)Lai gan Regulas (ES) Nr. 347/2013 mērķi lielā mērā joprojām ir aktuāli, pašreizējais TEN-E satvars pagaidām vēl pilnībā neatspoguļo gaidāmās izmaiņas energosistēmā, kas izrietēs no jaunā rīcībpolitiskā konteksta un jo īpaši no atjauninātajiem 2030. gada mērķrādītājiem un 2050. gada klimata neitralitātes mērķa, ko paredz Eiropas zaļais kurss. Turklāt papildus jaunajam rīcībpolitiskajam kontekstam un mērķiem pēdējo desmit gadu laikā ir strauji attīstījušās tehnoloģijas. Šī attīstība būtu jāņem vērā infrastruktūras kategorijās, uz kurām attiecas šī regula, kopīgu interešu projektu atlases kritērijos, kā arī prioritārajos koridoros un tematiskajās jomās. (8)Iekšējo enerģijas tirgu reglamentē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/944 un Direktīva 2009/73/EK. Lai gan iekšējā enerģijas tirgus izveides pabeigšanā ir panākts ievērojams progress, ir jāturpina tā uzlabošana, proti, ir labāk jāizmanto esošā energoinfrastruktūra, jāintegrē arvien lielāki atjaunīgās enerģijas apjomi un jāintegrē energosistēma. (9)Būtu jāmodernizē Savienības energoinfrastruktūra, lai novērstu tehniskas kļūmes un palielinātu tās noturību pret šādām kļūmēm, cilvēka vai dabas izraisītām katastrofām, klimata pārmaiņu negatīvajām sekām un tās drošības apdraudējumiem, un tas jo īpaši attiecas uz Eiropas kritisko infrastruktūru saskaņā ar Padomes Direktīvu 2008/114/EK. (10)Savienības energoinfrastruktūrai vajadzētu būt noturīgai pret nenovēršamo ietekmi, ko, neraugoties uz mitigācijas centieniem, Eiropā saskaņā ar aplēsēm radīs klimata pārmaiņas. Tāpēc ir jāpastiprina centieni klimatadaptācijas, noturības veidošanas, katastrofu novēršanas un sagatavotības jomā.

(11)Kopīgu interešu projektu rezultātā ir ievērojami uzlabojusies piegādes drošība, kas ir viens no galvenajiem iemesliem, kāpēc bija vajadzīga Regula (ES) Nr. 347/2013. Turklāt Komisijas klimata mērķrādītāja ietekmes novērtējumā tiek sagaidīts, ka ievērojami samazināsies dabasgāzes patēriņš, jo tās līdzšinējie patēriņa apjomi nav savienojami ar oglekļneitralitāti. No otras puses, periodā līdz 2050. gadam būtiski pieaugs biogāzes, atjaunīgā un mazoglekļa ūdeņraža un sintētisko gāzveida degvielu patēriņš. Tāpēc atbalstīt dabasgāzes infrastruktūru ar TEN-E rīcībpolitiku vairs nav vajadzības. Šīs izmaiņas gāzes nozarē būtu jāatspoguļo energoinfrastruktūras plānošanā. (12)Komisijas paziņojumā par energosistēmas integrāciju ir atzīta viedo elektrotīklu nozīme Savienības enerģētikas un klimata rīcībpolitikas mērķu sasniegšanā. Šīs kategorijas kritērijos būtu jāiekļauj tehnoloģiju attīstība inovācijas un digitālajā aspektā. Turklāt būtu jāprecizē projektu virzītāju loma. Ņemot vērā, ka transporta nozarē ir gaidāms būtisks elektroenerģijas pieprasījuma pieaugums, jo īpaši elektrotransportlīdzekļu vajadzībām gar automaģistrālēm un urbānajās teritorijās, viedo tīklu tehnoloģijām būtu arī jāpalīdz uzlabot ar energotīkliem saistīto atbalstu pārrobežu lieljaudas uzlādei, kas sekmētu transporta nozares dekarbonizāciju. (13)Komisijas paziņojumā par energosistēmas integrāciju uzsvērts, ka ir jāveic integrēta energoinfrastruktūras plānošana enerģijas nesēju, infrastruktūru un patēriņa sektoru līmenī. Šādas sistēmas integrācijas izejas punkts ir principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” piemērošana un holistiska pieeja, kura neaptver tikai atsevišķus sektorus vien. Tā arī risina dekarbonizācijas vajadzības sektoros, kur emisijas samazināt ir grūti, piemēram, atsevišķos rūpniecības sektoros vai konkrētos transporta veidos, kur tieša elektrifikācija pašlaik ir tehniski vai ekonomiski sarežģīta. Šādas investīcijas attiecas uz ūdeņradi un elektrolīzeriem, kas virzās uz komerciālu plaša mēroga ieviešanu. Komisijas Ūdeņraža stratēģijā par prioritāti ir izvirzīta ūdeņraža ražošana no atjaunīgās elektroenerģijas, kas ir tīrākais risinājums, kurš visvairāk atbilst ES klimatneitralitātes mērķim. Tomēr pagaidām, pārejas fāzē, straujākai esošās ūdeņraža ražošanas aizstāšanai un apjomradītu ietaupījumu iekustināšanai vajadzīgs citu veidu mazoglekļa ūdeņradis. (14)Turklāt Komisijas Ūdeņraža stratēģijā secināts, ka svarīgs elements, bez kā nav iespējama ūdeņraža plašāka apguve, ir liela mēroga infrastruktūras tīkls, un to var realizēt tikai ar Savienības un vienotā tirgus palīdzību. Pašlaik infrastruktūra, kas ļautu ūdeņradi transportēt un tirgot pāri robežām, ir ļoti mazattīstīta. To lielā mērā vajadzētu veidot no aktīviem, kas līdz šim izmantoti dabasgāzes vajadzībām, un papildināt ar jauniem aktīviem, kas īpaši paredzēti ūdeņradim. Turklāt Ūdeņraža stratēģijā ir nosprausts stratēģisks mērķis līdz 2030. gadam palielināt uzstādīto elektrolīzeru jaudu līdz 40 GW, kas ļaus kāpināt atjaunīgā ūdeņraža ražošanas mērogu un palīdzēs dekarbonizēt tādus sektorus kā rūpniecība un transports, kuri ir atkarīgi no fosilā kurināmā. Tāpēc TEN-E rīcībpolitikā būtu jāiekļauj jauna un pārprofilēta ūdeņraža pārvades infrastruktūra un uzglabāšanas kompleksi, kā arī elektrolīzeru kompleksi. Lai Savienības vajadzībām izveidotu ūdeņraža pamattīklu, ūdeņraža pārvades un glabāšanas infrastruktūra būtu jāiekļauj arī Savienības tīkla attīstības desmit gadu plānā, kas ļaus vispusīgi un saskaņoti novērtēt izmaksas un ieguvumus energosistēmas griezumā, tostarp devumu sektora integrācijā un dekarbonizācijā. (15)Turklāt, lai atbalstītu investīcijas, kas tīklā integrē atjaunīgas un mazoglekļa gāzes, piemēram, biogāzi, biometānu un ūdeņradi, un palīdzētu pārvaldīt no tā izrietošo sarežģītāko sistēmu, par pamatu izmantojot inovatīvas digitālās tehnoloģijas, būtu jāizveido jauna viedo gāzes tīklu infrastruktūras kategorija. (16)Regulā (ES) Nr. 347/2013 ir noteikts, ka Savienības saraksta izstrādes procesā kopīgu interešu kandidātprojektam ir jāpierāda, ka tas sniedz būtisku devumu vismaz vienā no kritērijiem, un tā var būt (bet ne obligāti) ilgtspēja. Šī prasība atbilstoši tā laika iekšējā enerģijas tirgus specifiskajām vajadzībām ļāva izstrādāt kopīgu interešu projektus, kas pievērsās tikai piegādes drošības riskiem, pat tad, ja netika pierādīts to devums ilgtspējas ziņā. Tomēr, ņemot vērā, kā ir mainījušās Savienības infrastruktūras vajadzības, dekarbonizācijas mērķus un 2020. jūlija Eiropadomes secinājumus, ka “ES izdevumiem vajadzētu būt saskaņā ar Parīzes nolīguma mērķiem un Eiropas zaļā kursa principu “nekaitēt””, lai nodrošinātu, ka TEN-E rīcībpolitika ir saskaņota ar Savienības enerģētikas un klimata rīcībpolitikas mērķiem, būtu jānovērtē ilgtspēja, kas attiecīgā gadījumā var nozīmēt atjaunīgo energoresursu integrēšanu tīklā vai siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu. CO2 transportēšanas tīklu ilgtspēja tiek noteikta pēc nolūka, kādam oglekļa dioksīds tiek transportēts. (17)Savienībai būtu jāsekmē infrastruktūras projekti, kas Savienības energotīklus savieno ar trešo valstu tīkliem un ir savstarpēji izdevīgi un nepieciešami enerģētikas pārkārtošanai un klimata mērķrādītāju sasniegšanai un turklāt atbilst šajā regulā noteikto attiecīgo infrastruktūras kategoriju konkrētajiem kritērijiem; tie it sevišķi ir projekti ar kaimiņvalstīm un valstīm, ar kurām Savienība ir iedibinājusi īpašu sadarbību enerģētikas jomā. Tāpēc šīs regulas darbības jomā būtu jāiekļauj savstarpēju interešu projekti, ja tie ir ilgtspējīgi un ir iespējams pierādīt būtiskus neto sociālekonomiskus ieguvumus vismaz divām dalībvalstīm un vismaz vienai trešai valstij. Šādus projektus varētu iekļaut Savienības sarakstā ar nosacījumiem par regulējuma tuvināšanu Savienības regulējuma un ar nosacījumu, ka tiek pierādīts ieguldījums Savienības vispārējo enerģētikas un klimata mērķu sasniegšanā piegādes drošības un dekarbonizācijas aspektā. Attiecībā uz Eiropas Ekonomikas zonas vai Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm šāda regulējuma saskaņotība vai konverģence būtu jāprezumē. Turklāt trešai valstij, ar kuru Savienība sadarbojas savstarpēju interešu projektu izstrādē, būtu jāsekmē līdzīgs paātrinātas īstenošanas grafiks un citi rīcībpolitiski atbalsta pasākumi, kas noteikti šajā regulā. Tādēļ šajā regulā savstarpēju interešu projekti būtu jāuztver tādā pašā veidā kā kopējas ieinteresētības projekti, un, ja vien nav noteikts citādi, visi noteikumi, kas attiecas uz kopīgu interešu projektiem, jāattiecina arī uz savstarpēju interešu projektiem. (18)Turklāt, lai sasniegtu Savienības 2030. un 2050. gada klimata un enerģētikas mērķrādītājus un klimatneitralitātes mērķi, Eiropai ir ievērojami jākāpina atjaunīgās elektroenerģijas ražošana. Lai elektrotīklā integrētu būtiski lielākus atjaunīgās elektroenerģijas ražošanas apjomus, ļoti svarīgas ir esošās elektroenerģijas pārvades un glabāšanas infrastruktūras kategorijas. Turklāt šajā sakarā ir jākāpina investīcijas atkrastes atjaunīgajā enerģijā. Būtu jāpievēršas arī atkrastes un sauszemes elektrotīklu ilgtermiņa plānošanas un attīstības koordinēšanai. Jo īpaši atkrastes infrastruktūras plānošanā būtu jāatsakās no pieejas, ka katrs projekts tiek apskatīts atsevišķi, un jāpāriet uz koordinētu visaptverošu pieeju, ar kuru tiek nodrošināta integrēta atkrastes energotīklu ilgtspējīga attīstība saskaņā ar katra jūras baseina atkrastes atjaunīgo energoresursu potenciālu, vides aizsardzību un citiem jūras izmantošanas veidiem. (19)Attiecīgajām dalībvalstīm būtu jāspēj novērtēt ieguvumus un izmaksas, ko rada atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkli jūras baseinos, un veikt iepriekšēju izmaksu dalīšanas analīzi jūras baseinu līmenī, kas ļautu likt pamatu kopīgām politiskām saistībām attiecībā uz atkrastes atjaunīgās enerģijas attīstīšanu jūras baseina līmenī. Tāpēc integrēto atkrastes tīklu attīstības plānu ieviešanai Komisijai būtu jāizstrādā vienoti izmaksu un ieguvumu un izmaksu dalīšanas metodikas principi, kam būtu dalībvalstīm jāļauj veikt pienācīgu novērtējumu. (20)Ir pierādījies, ka Savienības tīkla attīstības desmit gadu plāna process ir iedarbīgs instruments, uz kura pamata apzināt kopīgu interešu projektus elektroenerģijas un gāzes kategorijās. Tomēr, lai gan elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīklam (ENTSO) un pārvades sistēmu operatoriem šajā procesā ir svarīga loma, lielāku uzticību šim procesam dotu rūpīgāka pārbaude, jo īpaši attiecībā uz nākotnes scenāriju noteikšanu, ilgtermiņa infrastruktūras nepilnību un nepietiekamības apzināšanu un atsevišķu projektu novērtēšanu. Tāpēc, ņemot vērā vajadzību pēc neatkarīgas validācijas, lielāku lomu šajā procesā, arī Savienības tīkla attīstības desmit gadu plāna izstrādes procesā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/943 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 715/2009, vajadzētu ieņemt Energoregulatoru sadarbības aģentūrai (“Aģentūra”) un Komisijai. (21)Ir svarīgi nodrošināt, ka kopīgu interešu projekta statuss tiek piešķirts tikai tiem infrastruktūras projektiem, kuriem nav saprātīgu alternatīvu risinājumu. Tāpēc infrastruktūras nepilnību apzināšanā tiks piemērots princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” un prioritāri tiks apskatīti visi relevantie ar infrastruktūru nesaistītie risinājumi, kas ļautu novērst konstatētās nepilnības. Turklāt projektu īstenošanas laikā projektu virzītājiem būtu jāziņo par atbilstību vides tiesību aktiem un saskaņā ar Regulas (ES) 2020/852 17. pantu jāpierāda, ka projekti nerada būtisku kaitējumu videi. Attiecībā uz esošajiem kopīgu interešu projektiem, kas ir sasnieguši pietiekamu brieduma pakāpi, iepriekš minētais tiks ņemts vērā, kad reģionālās grupas atlasīs projektus nākamajam Savienības sarakstam. (22)Lai nodrošinātu sprieguma un frekvences stabilitāti, īpaša uzmanība būtu jāpievērš Eiropas elektroenerģijas tīkla stabilitātei šā brīža mainīgajos apstākļos, jo īpaši ņemot vērā augošo atjaunīgās elektroenerģijas īpatsvaru. (23)Pēc intensīvām apspriedēm ar visām dalībvalstīm un ieinteresētajām personām Komisija ir apzinājusi stratēģiskas Eiropas energoinfrastruktūras prioritātes, kuru īstenošana ir būtiska, lai sasniegtu 2030. un 2050. gadam izvirzītos Savienības enerģētikas un klimata rīcībpolitikas mērķrādītājus. Minētās prioritātes aptver dažādus ģeogrāfiskos reģionus vai tematiku tādās jomās kā elektroenerģijas pārvade un glabāšana, atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkli, ūdeņraža pārvade un glabāšana, elektrolīzeri, viedie gāzes tīkli, viedie elektrotīkli un oglekļa dioksīda transportēšana. (24)Ņemot vērā kopīgu interešu projektu devumu enerģētikas rīcībpolitikas mērķu sasniegšanā, tiem būtu jāatbilst kopīgiem, pārredzamiem un objektīviem kritērijiem. Lai elektroenerģijas un ūdeņraža projektus varētu iekļaut Savienības sarakstos, tiem jābūt jaunākā pieejamā Savienības tīkla attīstības desmit gadu plāna daļai. Tā kā ūdeņraža infrastruktūra Savienības tīkla attīstības desmit gadu plānā pašlaik nav iekļauta, šī prasība ūdeņraža projektiem būtu jāpiemēro tikai no 2024. gada 1. janvāra attiecībā uz otro Savienības sarakstu, kas izstrādājams saskaņā ar šo regulu. (25)Kopīgu interešu projektu ierosināšanai un izskatīšanai būtu jāizveido reģionālās grupas, un to rezultātā tiktu sagatavoti reģionālie kopīgu interešu projektu saraksti. Lai nodrošinātu plašu konsensu, šīm reģionālajām grupām būtu jānodrošina cieša sadarbība starp dalībvalstīm, valstu regulatīvajām iestādēm, projektu virzītājiem un relevantajām ieinteresētajām personām. Šīs sadarbības kontekstā valstu regulatīvajām iestādēm vajadzības gadījumā reģionālās grupas būtu jākonsultē, cita starpā par ierosināto projektu regulatīvo aspektu īstenojamību un par regulatīvās apstiprināšanas ierosinātā grafika īstenojamību. (26)Ik pēc diviem gadiem būtu jāizveido jauns Savienības kopīgu interešu projektu saraksts (“Savienības saraksts”). No katra nākamā Savienības saraksta būtu jāsvītro tie kopīgu interešu projekti, kas ir pabeigti vai vairs neatbilst relevantajiem šajā regulā noteiktajiem kritērijiem un prasībām. Šā iemesla dēļ esošajiem kopīgu interešu projektiem, kas iekļaujami nākamajā Savienības sarakstā, būtu jāpiemēro tāda pati atlases procedūra, ko reģionālo sarakstu un Savienības saraksta izveidē izmanto ierosinātajiem projektiem. Tomēr izrietošais administratīvais slogs būtu pēc iespējas jāsamazina, piemēram, pēc iespējas izmantojot iepriekš iesniegto informāciju un ņemot vērā projektu virzītāju gada ziņojumus. Tādēļ attiecībā uz esošajiem kopīgu interešu projektiem, kuros ir panākts būtisks progress, būtu jāveic racionalizēta iekļaušana Savienības tīkla attīstības desmit gadu plānā. (27)Kopīgu interešu projekti būtu jāīsteno pēc iespējas ātrāk un tie būtu cieši jāuzrauga un jāizvērtē, vienlaikus līdz minimumam samazinot administratīvo slogu, ko nes projektu virzītāji. Projektiem, kas sastopas ar sevišķām grūtībām, Komisijai vajadzētu iecelt Eiropas koordinatorus. Attiecībā uz konkrēto projektu atlasi nākamajiem Savienības sarakstiem, būtu jāņem vērā šo attiecīgo projektu īstenošanā panāktais progress, kā arī ar šo regulu saistīto pienākumu izpilde. (28)Atļauju piešķiršanas procesam nevajadzētu radīt ar projekta lielumu vai sarežģītību nesamērīgu administratīvo slogu vai likt šķēršļus Eiropas tīklu attīstībai un piekļuvei tirgum. (29)Savienības kopīgu interešu projektu plānošana un īstenošana enerģētikas, transporta un telesakaru infrastruktūras jomā būtu jākoordinē tā, lai visur tur, kur tas ir iespējams no vispārējā ekonomiskā, tehniskā, vides, klimata vai telpiskās plānošanas viedokļa, tiktu izveidota sinerģija un lai pienācīga uzmanība tiktu pievērsta relevantajiem drošuma aspektiem. Tādējādi dažādo Eiropas tīklu plānošanā vajadzētu būt iespējai priekšroku dot transporta tīklu, sakaru tīklu un energotīklu integrācijai, kas nodrošinātu, ka tiek izmantota pēc iespējas mazāka zemes platība, vienlaikus, ja iespējams, gādājot, ka tiek izmantoti esošie vai agrāk lietotie maršruti, lai pēc iespējas samazinātu jebkādu negatīvu sociālo, ekonomisko, vidisko, klimatisko un finansiālo ietekmi. (30)Kopīgu interešu projektiem būtu valsts līmenī jāpiešķir “prioritārs statuss”, lai nodrošinātu ātru administratīvo izskatīšanu, un kompetentajām iestādēm tie būtu jāuzskata par tādiem, kas ir sabiedrības interesēs. Sevišķi svarīgu sabiedrības interešu vārdā būtu jāatļauj projekti, kuriem ir negatīva ietekme uz vidi, ja ir izpildīti visi Padomes Direktīvā 92/43/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/60/EK noteiktie nosacījumi.

(31)Kopīgu interešu projektiem “prioritārs statuss” valsts līmenī būtu jāpiešķir arī tāpēc, lai nodrošinātu steidzamu izskatīšanu visās ar tiem saistītajās tiesas un strīdu izšķiršanas procedūrās. (32)Lai mazinātu sarežģītību, palielinātu efektivitāti un pārredzamību un palīdzētu uzlabot sadarbību starp dalībvalstīm, vajadzētu būt kompetentajai iestādei vai iestādēm, kas integrē vai koordinē visus atļauju piešķiršanas procesus (“vienotais kontaktpunkts”). (33)Lai vienkāršotu un paātrinātu atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkliem vajadzīgo atļauju piešķiršanas procesu, dalībvalstīm ap konkrētu jūras baseinu būtu jāizveido īpaši kontaktpunkti, t. s. “atkrastes vienotais kontaktpunkts”, ņemot vērā reģionālās īpatnības un ģeogrāfiju, nolūkā atvieglot un koordinēt atļauju piešķiršanas procesu šādiem projektiem. Turklāt ar vienotā kontaktpunkta izveidi katram jūras baseinam atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīklu jautājumos būtu jāpanāk, ka atkrastes pārvades aktīviem, kas bieži vien šķērso vairākas jurisdikcijas, samazinās atļauju piešķiršanas procesa sarežģītība, palielinās efektivitāte un paātrinās procesa gaita. (34)Lai gan pastāv iedibināti standarti, kuri nodrošina sabiedrības līdzdalību tādu lēmumu pieņemšanā, kas skar vidi, un kuri ir pilnībā piemērojami kopīgu interešu projektiem, šajā regulā joprojām ir vajadzīgi papildu pasākumi, ar kuriem tiktu nodrošināti visaugstākie standarti attiecībā uz pārredzamību un sabiedrības līdzdalību visos relevantajos kopīgu interešu projektu atļauju piešķiršanas procesa jautājumos. Ja to jau regulē valsts noteikumi, kuri nodrošina tādus pašus vai augstākus standartus nekā šajā regulā, iepriekšēja apspriešanās pirms atļaujas piešķiršanas procedūras būtu jāuzskata par fakultatīvu un būtu jāizvairās no juridisko prasību dublēšanās. (35)Vidiskās un klimatiskās ietekmes novērtēšanā, arī pārrobežu kontekstā, galveno principu saskaņotība būtu jānodrošina ar to, ka tiek pareizi un koordinēti piemērota Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/92/ES un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2001/42/EK un attiecīgā gadījumā 1998. gada 25. jūnija Orhūsas Konvencija par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un iespēju griezties tiesu iestādēs saistībā ar vides jautājumiem (“Orhūsas konvencija”) un Espo Konvencija par ietekmes uz vidi novērtējumu pārrobežu kontekstā (“Espo konvencija”). Komisija ir izdevusi norādes, kuras dalībvalstīm palīdz noteikt piemērotus leģislatīvus un neleģislatīvus pasākumus ar mērķi racionalizēt energoinfrastruktūras ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras un nodrošināt to ietekmes uz vidi novērtējuma procedūru saskanīgu piemērošanu, kas kopīgu interešu projektiem noteiktas Savienības tiesību aktos. Dalībvalstīm savi kopīgu interešu projektu novērtējumi būtu jākoordinē un, ja iespējams, jāparedz kopīgi novērtējumi. Dalībvalstis būtu jāmudina apmainīties ar paraugpraksi un informāciju par administratīvo spēju attīstīšanu atļauju piešķiršanas procesos. (36)Ir svarīgi racionalizēt un uzlabot atļauju piešķiršanas procesu, vienlaikus pēc iespējas ievērojot valstu kompetenci un procedūras jaunas infrastruktūras būvniecībai, pienācīgi ņemot vērā subsidiaritātes principu. Tā kā energoinfrastruktūras attīstība nedrīkst kavēties, atļauju piešķiršanas procesa vienkāršošanas ietvaros būtu jānosaka skaidrs termiņš, kurā attiecīgajām iestādēm jāpieņem lēmums par projekta būvniecību. Šādam termiņam būtu jāveicina efektīvāka procedūru definēšana un īstenošana, un tam nekādā ziņā nevajadzētu apdraudēt augstos vides aizsardzības standartus, ko paredz vides tiesību akti, un sabiedrības līdzdalību. Ar šo regulu būtu jānosaka maksimālie termiņi, tomēr dalībvalstis var censties panākt īsākus termiņus, ja tas ir iespējams, un tas jo īpaši attiecas uz tādiem projektiem kā viedie tīkli, kuriem var nebūt vajadzības pēc sarežģītiem atļauju piešķiršanas procesiem, kā tas ir pārvades infrastruktūras gadījumā. Atbildība par termiņu ievērošanu būtu jāuzņemas kompetentajām iestādēm. (37)Ja dalībvalstis to uzskata par lietderīgu, tās visaptverošos lēmumos var iekļaut lēmumus, kas pieņemti saistībā ar sarunām ar atsevišķiem zemju īpašniekiem par pieeju īpašumam, īpašumtiesībām uz to vai tiesībām to izmantot, telpisko plānošanu, ar kuru nosaka noteikta reģiona vispārējo zemes izmantošanu, arī citus attīstības plānus, piemēram, automaģistrāles, dzelzceļus, ēkas un dabas aizsardzības zonas, un kura nav veikta konkrētam plānotā projekta mērķim, kā arī darbības atļauju piešķiršanu. Saistībā ar atļauju piešķiršanas procesu kopīgu interešu projekts var ietvert saistīto infrastruktūru, ciktāl tā ir būtiska būvniecībai vai projekta darbībai. Šī regula, jo īpaši noteikumi par atļauju piešķiršanu, sabiedrības līdzdalību un kopīgu interešu projektu īstenošanu, būtu jāpiemēro, neskarot starptautiskās tiesības un Savienības tiesību aktus, tostarp noteikumus par vides un cilvēka veselības aizsardzību un noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar kopējo zivsaimniecības un jūrlietu politiku, proti, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/89/ES. (38)Izmaksas par kopīgu interešu projektu izstrādi, būvniecību, ekspluatāciju un uzturēšanu parasti būtu pilnībā jāsedz infrastruktūras izmantotājiem. Uz kopīgu interešu projektiem būtu jāattiecina izmaksu pārrobežu dalīšana, ja tirgus pieprasījuma novērtējums vai novērtējums par sagaidāmo ietekmi uz tarifiem rāda, ka izmaksas nevarēs atgūt no infrastruktūras izmantotāju maksātajiem tarifiem. (39)Apspriežoties par izmaksu piemērotāko dalījumu, par pamatu būtu jāņem infrastruktūras projekta izmaksu un ieguvumu analīze, kura sagatavota, izmantojot saskaņotu metodiku analīzei energosistēmas mērogā un to pašu scenāriju, kas izmantots laikā, kad projekts tika iekļauts Savienības kopīgu interešu projektu sarakstā, Savienības mēroga tīkla desmit gadu attīstības plānu satvarā, kurus izstrādā pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkli saskaņā ar Regulu (ES) 2019/943 un Regulu (EK) Nr. 715/2009 un kurus pārskata Aģentūra. Minētajā analīzē var ņemt vērā rādītājus un attiecīgās atsauces vērtības investīciju vienības izmaksu salīdzināšanai. (40)Aizvien integrētākā iekšējā enerģijas tirgū ir nepieciešami skaidri un pārredzami noteikumi par izmaksu pārrobežu dalīšanu, kuri paātrinātu investīcijas pārrobežu infrastruktūrā. Ir būtiski kopīgu interešu projektu izstrādei nodrošināt stabilu finansēšanas satvaru, taču vienlaikus līdz minimumam jāsamazina vajadzība pēc finansiāla atbalsta. Pieņemot lēmumu par izmaksu pārrobežu dalīšanu, valstu regulatīvajām iestādēm būtu visas investīciju izmaksas jāsadala pārrobežu līmenī un tās jāiekļauj valstu tarifos, un pēc tam jānosaka, vai to ietekme uz valstu tarifiem varētu radīt nesamērīgu slogu patērētājiem. Valstu regulatīvajām iestādēm būtu jāņem vērā faktiskās vai aplēstās maksas un ieņēmumi un tādējādi jāizvairās no projektiem piešķirtā atbalsta dublēšanas. Šīs maksas un ieņēmumi būtu jāņem vērā tikai tiktāl, ciktāl tie attiecināmi uz projektiem un ir paredzēti attiecīgo izmaksu segšanai. (41)Iekšējam enerģijas tirgum veltītie tiesību akti paredz, ka tīklu piekļuves tarifi ir tādi, kas dod pietiekamu investīciju stimulu. Tomēr vairāki kopīgu interešu projektu tipi varētu radīt eksternalitātes, ko, iespējams, nevarēs pilnībā aptvert un atgūt ar parasto tarifu sistēmu. Piemērojot tiesību aktus par iekšējo enerģijas tirgu, valstu regulatīvajām iestādēm būtu jānodrošina stabils un paredzams regulatīvais un finansiālais satvars ar stimuliem realizēt kopīgu interešu projektus, tostarp ilgtermiņa stimuliem, kas ir samērīgi ar konkrētā projekta riska līmeni. Tas jo īpaši būtu jāpiemēro pārrobežu projektiem, inovatīvām elektroenerģijas pārvades tehnoloģijām, kas ļauj plašā mērogā integrēt atjaunīgo enerģiju, izkliedētus energoresursus vai pieprasījumreakciju savstarpēji savienotos tīklos, un energotehnoloģiju un digitalizācijas projektiem, kas varētu būt pakļauti lielākam riskam nekā līdzīgi projekti, kuri lokalizēti vienā dalībvalstī, vai kas sola lielākus ieguvumus Savienībai. Turklāt arī projektiem ar lieliem darbības izdevumiem vajadzētu būt pieejamiem atbilstošiem investīciju stimuliem. Atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkli, kas pilda gan elektroenerģijas starpsavienotāja funkciju, gan savieno atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanas projektus, varētu jo īpaši būt pakļauti lielākam riskam nekā līdzīgi sauszemes infrastruktūras projekti, jo tie ir cieši saistīti ar ražošanas aktīviem, kas rada regulatīvos riskus, finansēšanas riskus, piemēram, vajadzību veikt apsteidzošās investīcijas, tirgus riskus un riskus, kas saistīti ar jaunu inovatīvu tehnoloģiju izmantošanu. (42)Šī regula būtu jāpiemēro tikai atļauju piešķiršanai kopīgu interešu projektiem, sabiedrības līdzdalībai šajā procesā un to regulēšanai. Tomēr dalībvalstis, var pieņemt valsts noteikumus par to, ka tādus pašus vai līdzīgus noteikumus piemēro citiem projektiem, kuriem nav kopīgu interešu projektu statusa šīs regulas nozīmē. Attiecībā uz regulatīvajiem stimuliem dalībvalstis var pieņemt valsts noteikumus par to, ka tādus pašus vai līdzīgus noteikumus piemēro tiem kopīgu interešu projektiem, kas ietilpst elektroenerģijas uzkrāšanas kategorijā. (43)Dalībvalstis, kas energoinfrastruktūras projektiem pašlaik nepiešķir vislielāko valsts nozīmi attiecībā uz atļauju piešķiršanas procesu, būtu jāmudina apsvērt piešķirt šādu valsts nozīmi, proti, tām vajadzētu izvērtēt, vai tas pasteidzinātu atļauju piešķiršanas procesu. (44)Dalībvalstis, kurās pašlaik nav ieviestas paātrinātas vai steidzamas tiesu procedūras, kas piemērojamas energoinfrastruktūras projektiem, būtu jāmudina apsvērt šādu procedūru ieviešanu, proti, izvērtēt, vai tas pasteidzinātu šādu projektu īstenošanu. (45)Regula (ES) Nr. 347/2013 ir pierādījusi pievienoto vērtību, ko rada privātā finansējuma piesaistīšana ar apjomīgu Savienības finansiālo palīdzību, kas ļauj īstenot Eiropas nozīmes projektus. Ņemot vērā ekonomikas un finanšu situāciju un budžeta ierobežojumus, daudzgadu finanšu shēmā būtu jāturpina sniegt mērķtiecīgu atbalstu dotāciju un finanšu instrumentu veidā, lai energoinfrastruktūras prioritārajiem koridoriem un jomām piesaistītu jaunus investorus, vienlaikus nodrošinot, ka Savienības budžeta ieguldījums ir pēc iespējas mazāks. (46)Lai nodrošinātu, ka tiem kopīgu interešu projektiem, kuri pašreiz spēkā esošajā regulatīvajā satvarā un tirgus apstākļos nav dzīvotspējīgi, var sniegt īpaši pielāgotu atbalstu, kopīgu interešu projektiem vajadzētu būt tiesīgiem dotāciju vai inovatīvu finanšu instrumentu veidā saņemt Savienības finansiālo palīdzību pētījumiem un dažos gadījumos darbiem saskaņā ar Regulu (ES )... [par Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu, kas ierosināta ar COM(2018)438]. Ir svarīgi izvairīties no konkurences izkropļojumiem, jo īpaši starp projektiem, kas nodrošina viena un tā paša Savienības prioritārā koridora izveidi. Šādai finansiālai palīdzībai būtu jānodrošina vajadzīgā sinerģija ar struktūrfondiem, lai finansētu viedos enerģijas sadales tīklus, un ar Savienības atjaunojamās enerģijas finansēšanas mehānismu saskaņā ar Komisijas Īstenošanas regulu (ES) 2020/1294. Investīcijām kopīgu interešu projektos būtu jāpiemēro trīspakāpju prioritāra secība. Pirmkārt, investīcijas prioritāri būtu jāveic tirgum. Otrkārt, ja tirgus dalībnieki investīcijas neveic, būtu jāizskata regulatīvie risinājumi, vajadzības gadījumā jāpielāgo relevantais regulatīvais satvars un jānodrošina relevantā regulatīvā satvara pareiza piemērošana. Treškārt, ja ar pirmajiem diviem posmiem nepietiek, lai nodrošinātu vajadzīgās investīcijas kopīgu interešu projektos, vajadzētu varēt piešķirt Savienības finansiālo palīdzību, ja kopīgu interešu projekts atbilst spēkā esošajiem attiecināmības kritērijiem. Kopīgu interešu projekti var būt tiesīgi saņemt atbalstu arī programmā InvestEU, kas papildina dotāciju finansējumu. (47)Dotācijām par darbiem, kas saistīti ar savstarpēju interešu projektiem, vajadzētu būt pieejamām tikai investīcijām, kas lokalizētas Savienības teritorijā, un tikai tad, ja vismaz divas dalībvalstis sniedz būtisku finansiālu ieguldījumu projekta investīciju izmaksās, ņemot vērā ieguvumus. (48)Tāpēc būtu attiecīgi jāgroza Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 715/2009, Regula (ES) 2019/942 un Regula (ES) 2019/943 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/73/EK un Direktīva (ES) 2019/944. (49)Tāpēc Regula (ES) Nr. 347/2013 būtu jāatceļ. (50)Lai nodrošinātu, ka prioritāro koridoru un tematisko jomu sastāvs pēc iespējas labāk atspoguļo energoinfrastruktūras attīstību un ka kandidātprojektu skaits katrā grupā joprojām ir piemērots un saprātīgs, kas ļautu veikt visaptverošu rūpīgu novērtējumu, un lai nodrošinātu, ka Savienības kopīgo interešu projektu sarakstā ir iekļauti tikai tādi projekti, kas visvairāk veicina stratēģisko energoinfrastruktūras prioritāro koridoru un tematisko jomu īstenošanu, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu nolūkā:

– papildināt šo regulu, pārskatot prioritāro koridoru un tematisko jomu tvērumu un sastāvu un pieņemot jaunus prioritāro koridoru un tematisko jomu sarakstus; – grozīt šīs regulas pielikumus, lai pieņemtu un pārskatītu Savienības kopīgu interešu projektu sarakstu, vienlaikus ievērojot dalībvalstu un trešo valstu tiesības apstiprināt kopīgu interešu projektus vai savstarpēju interešu projektus, kas saistīti ar to teritoriju. Ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt šīs regulas mērķu sasniegšanu, ņemot vērā līdz šim Savienības sarakstos iekļauto projektu skaitu, kopīgo interešu projektu kopējam skaitam arī turpmāk būtu jāpaliek pārvaldāmam, un tādēļ tam nevajadzētu būtiski pārsniegt skaitli 220. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. Ja Eiropas Parlaments un Padome to uzskata par nepieciešamu, katrs no tiem var nosūtīt savus ekspertus uz Komisijas ekspertu grupu sanāksmēm, kurās notiek deleģēto aktu sagatavošana un uz kurām tiek aicināti dalībvalstu eksperti. Diskusijām reģionālajās grupās ir būtiska nozīme, lai Komisija varētu pieņemt deleģētos aktus, ar kuriem izveido kopīgu interešu projektu sarakstus. Tāpēc, ciktāl tas ir iespējams un saderīgi ar šīs regulas satvaru, ir lietderīgi, ka Eiropas Parlaments un Padome tiek informēti par reģionālo grupu sanāksmēm un uz tām var nosūtīt ekspertus saskaņā ar 2016. gada Iestāžu nolīgumu par labāku likumdošanas procesu. (51)Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai attiecībā uz izmaksu pārrobežu dalīšanas procedūrām un ļautu dalībvalstīm novērtēt ieguvumus un izmaksas, ko rada atjaunīgās enerģijas atkrastes energotīkli jūras baseinos, ņemot vērā arī tirgus un finanšu pasākumus enerģijas ģenerēšanas vietām, piemēram, jau piešķirto atbalstu, un veikt iepriekšēju izmaksu dalīšanas analīzi jūras baseina līmenī, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 291. pantu. Minētās pilnvaras būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011. Minēto īstenošanas aktu pieņemšanai būtu jāizmanto konsultēšanās procedūra. (52)Tā kā šīs regulas mērķus, proti, Eiropas energotīklu attīstību un sadarbspēju un pieslēgumus šādiem tīkliem, nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un tāpēc šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu, šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. I NODAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. pants Priekšmets 1. Ar šo regulu nosaka vadlīnijas I pielikumā noteikto Eiropas to energoinfrastruktūras prioritāro koridoru un jomu savlaicīgai attīstībai un sadarbspējai (“energoinfrastruktūras prioritārie koridori un jomas”), kas veicina Savienības 2030. gada klimata un enerģētikas mērķrādītāju un klimatneitralitātes mērķa sasniegšanu līdz 2050. gadam. 2. Šī regula jo īpaši: a) attiecas uz tādu kopīgu interešu projektu apzināšanu, kuri vajadzīgi, lai īstenotu prioritāros koridorus un jomas, kas ietilpst kādā no šādām II pielikumā noteiktām energoinfrastruktūras kategorijām: elektroenerģija, viedie gāzes tīkli, ūdeņradis, elektrolīzeri un oglekļa dioksīds (“energoinfrastruktūras kategorijas”); b) sekmē kopīgu interešu projektu savlaicīgu īstenošanu, racionalizējot, ciešāk koordinējot un paātrinot atļauju piešķiršanas procesus un uzlabojot sabiedrības līdzdalību; c) paredz noteikumus un norādes izmaksu pārrobežu sadalei un ar risku saistītiem stimuliem attiecībā uz kopīgu interešu projektiem; d) paredz nosacījumus, ar kādiem kopīgu interešu projekti ir atbilstīgi Savienības finansiālās palīdzības saņemšanai; e) attiecas uz savstarpēju interešu projektu apzināšanu. 2. pants Definīcijas Papildus definīcijām Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvās 2009/73/EK, (ES) 2018/2001 un (ES) 2019/944 un Regulās (EK) Nr. 715/2009, (ES) 2019/942 un (ES) 2019/943 šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

(1)“energoinfrastruktūra” ir jebkāds materiāls aprīkojums vai objekts, kas ietilpst kādā no energoinfrastruktūras kategorijām un kas atrodas Savienībā vai savieno Savienību ar vienu vai vairākām trešām valstīm; (2)“visaptverošs lēmums” ir galīgais lēmums vai lēmumu kopums, kuru pieņem dalībvalsts iestāde vai iestādes, kas nav tiesu iestādes, un kurā noteikts, vai projekta virzītājam piešķirt vai atteikt atļauju būvēt energoinfrastruktūru kopīgu interešu projekta realizēšanai, paredzot iespēju sākt vai iepirkt un sākt nepieciešamos būvdarbus (statuss “gatavs būvniecībai”), neskarot lēmumus, kuri administratīvā kārtā pieņemti pārsūdzības procedūrā; (3)“projekts” ir viena vai vairākas līnijas, cauruļvadi, objekti, aprīkojums vai iekārtas, kas ietilpst kādā no energoinfrastruktūras kategorijām; (4)“kopīgu interešu projekts” ir projekts, kas nepieciešams, lai īstenotu I pielikumā noteiktos energoinfrastruktūras prioritāros koridorus un jomas, un kas ir iekļauts 3. pantā minētajā Savienības kopīgu interešu projektu sarakstā; (5)“savstarpēju interešu projekts” ir projekts, ko Savienība veicina sadarbībā ar trešām valstīm; (6)“energoinfrastruktūras nepietiekamība” ir fizisko plūsmu ierobežojums energosistēmā, ko rada nepietiekama pārvades jauda, kas cita starpā nozīmē infrastruktūras trūkumu; (7)“projekta virzītājs” ir viens no šiem: (a)pārvades sistēmas operators (PSO), sadales sistēmas operators vai cits operators vai investors, kas realizē kopīgu interešu projektu; (b)ja ir vairāki PSO, sadales sistēmu operatori, citi operatori, investori vai jebkāda to grupa – struktūra, kura ir juridiska persona saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, kura izveidota ar līgumisku vienošanos starp tiem un kurai ir spēja uzņemties juridiskas un finansiālas saistības līgumiskās vienošanās pušu vārdā; (8)“viedais elektrotīkls” ir elektrotīkls, kurā tīkla operators var digitāli uzraudzīt tam pieslēgto lietotāju darbības, un informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (IKT) saziņai ar saistītajiem tīklu operatoriem, ražotājiem, patērētājiem un/vai ražojošiem patērētājiem nolūkā nodrošināt elektroenerģijas pārvadi ilgtspējīgā, rentablā un drošā veidā; (9)“viedais gāzes tīkls” ir gāzes tīkls, kurā izmantoti inovatīvi digitāli risinājumi, lai rentablā veidā integrētu daudzveidīgus mazoglekļa un atjaunīgās gāzes avotus atbilstoši patērētāju vajadzībām un gāzes kvalitātes prasībām nolūkā samazināt saistītā gāzes patēriņa oglekļa pēdu, palielināt atjaunīgo un mazoglekļa gāzu īpatsvaru un izveidot saiknes ar citiem energonesējiem un nozarēm; (10)“attiecīgās iestādes” ir iestādes, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir kompetentas izsniegt dažādas atļaujas un pilnvarojumus, kas attiecas uz nekustamā īpašuma, tostarp energoinfrastruktūras, plānošanu, projektēšanu un būvniecību; (11)“darbi” ir komponentu, sistēmu un pakalpojumu, tostarp programmatūras, iegāde, piegāde un izvēršana, ar projektu saistīto izstrādes, būvniecības un uzstādīšanas darbību veikšana, iekārtu pieņemšana un projekta uzsākšana; (12)“pētījumi” ir darbības, kas nepieciešamas, lai sagatavotu projekta īstenošanu, piemēram, sagatavošanās, priekšizpētes, izvērtējuma, testēšanas un validācijas pētījumi, tostarp programmatūras, un citi tehniskā atbalsta pasākumi, tostarp priekšdarbi ar mērķi definēt un izstrādāt projektu un pieņemt lēmumu par tā finansēšanu, piemēram, attiecīgo objektu izpētes darbi un finansējuma paketes sagatavošana; (13) “valsts regulatīvā iestāde” ir valsts regulatīvā iestāde, kas norīkota atbilstīgi Direktīvas 2009/73/EK 39. panta 1. punktam vai Direktīvas (ES) 2019/944 57. panta 1. punktam; (14) “nodošana ekspluatācijā” ir projekta darbības sākšanas process pēc tā būvniecības pabeigšanas; (15)“valsts relevantās regulatīvās iestādes” ir valsts regulatīvās iestādes dalībvalstīs, kurās projektam ir būtiska pozitīva ietekme; (16) “klimatadaptācija” ir process, kas nodrošina, ka ar klimatiskās neaizsargātības un riska novērtējumu, tostarp ar attiecīgiem adaptācijas pasākumiem, tiek nodrošināta energoinfrastruktūras noturība pret klimata pārmaiņu iespējamo negatīvo ietekmi. II NODAĻA

KOPĪGU INTEREŠU PROJEKTI UN SAVSTARPĒJU INTEREŠU PROJEKTI 3. pants Savienības kopīgu interešu projektu un savstarpēju interešu projektu saraksts 1. Izveido reģionālas grupas (“grupas”), kā noteikts III pielikuma 1. iedaļā. Katras grupas dalība ir balstīta uz katru prioritāro koridoru un jomu un to attiecīgo ģeogrāfisko pārklājumu, kā noteikts I pielikumā. Lēmumu pieņemšanas pilnvaras grupās ir tikai dalībvalstīm un Komisijai, kuras šajā nolūkā dēvē par grupu lēmējstruktūru. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 20. pantu, lai papildinātu šo regulu attiecībā uz prioritāro koridoru un jomu tvērumu un sastāvu. 2. Katra grupa pieņem sa