EIROPAS KOMISIJA Briselē, 5.11.2021. COM(2021) 676 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI



par finanšu instrumentiem, budžeta garantijām, finansiālo palīdzību un iespējamām saistībām

















Situācija 2020. gada 31. decembrī

































Satura rādītājs 1.Ievads 2.Kas ir iespējamās saistības? 3.No uzkrājuma instrumentiem izrietošās iespējamās saistības: budžeta garantijas un finansiālā palīdzība trešām valstīm 3.1.Pārskats par ES kopējo riska darījumu vērtību 2020. gada beigās 3.2.ES riska pārvaldības sistēma attiecībā uz uzkrājumu iespējamām saistībām 3.2.1.Budžeta garantijas 3.2.2.Finansiālā palīdzība trešām valstīm 3.3.Eiropas Komisijas kopējā sistēma uzkrājumu iespējamo saistību pārvaldībai un uzraudzībai 4.Iespējamās saistības, kas izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm 4.1.Pārskats par ES kopējo riska darījumu vērtību 2020. gada beigās 4.2.ES riska pārvaldības sistēma iespējamām saistībām, kas izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm 5. ES iespējamo saistību ilgtspējas novērtēšana 5.1. Novērtējuma tvērums 5.2. Uzkrājumu iespējamo saistību ilgtspējas novērtējums 5.3. Iespējamo saistību ilgtspējas novērtējums attiecībā uz pašu resursu maksimālā apjoma ierobežojumiem 6.Secinājumi Pielikums. Ilgtspēja un ieņēmumu rezerve attiecībā uz pastāvīgo pašu resursu maksimālo apjomu

1.Ievads Šis ir pirmais ziņojums, kas izdots saskaņā ar Finanšu regulas 250. pantā izvirzītajām prasībām. Tas sagatavots saistībā ar: -X un XI darba dokumentu, kas pievienoti 2022. gada budžeta projektam un kur sniegta detalizēta informācija par Eiropas Savienības (ES) finanšu instrumentiem un budžeta garantijām, un -ES budžetā ienākošo un izejošo nākotnes plūsmu ilgtermiņa prognozi, kurā pēc tam, kad ņemti vērā plānotie budžeta izdevumi, sniegtas prognozes par pieejamām ES finansiālajām spējām 2021.–2027. gadā. Šā dokumenta mērķis ir sniegt pārskatu par ES budžeta iespējamām saistībām 2020. gada 31. decembrī un par to pasākumu un garantiju kopumu, kas ir Komisijas rīcībā, lai pilnībā aizsargātu ES budžetu pret iespējamiem zaudējumiem, ko rada minētās saistības. Pēc vispārīga ievada par iespējamo saistību definīciju un avotiem ziņojumā ir izklāstītas abu iespējamo saistību kategoriju (uzkrājumu iespējamo saistību un iespējamo saistību, kurām nav paredzēti uzkrājumi) galvenās iezīmes, īpašu uzmanību pievēršot no iespējamām saistībām izrietošo risku uzraudzības un pārvaldības ES satvara analīzei. Visbeidzot, ziņojumā, pamatojoties uz kvalitatīviem un kvantitatīviem faktoriem, ir sniegts novērtējums par Savienības iespējamo saistību ilgtspēju ilgtermiņā. Novērtējumu veic: -salīdzinājumā ar pašreizējo uzkrājumu summu garantiju fondos, ko Komisija noteikusi budžeta garantijām un finansiālajai palīdzībai trešām valstīm, -salīdzinājumā ar pašu resursu maksimālā apjoma ierobežojumiem un pieejamo ieņēmumu rezervi iespējamām saistībām, kurām nav paredzēti uzkrājumi un kuras izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm. Ilgtspējas analīzes galvenais secinājums ir tāds, ka ES budžetam principā ir pietiekami resursi, lai tiktu galā ar iespējamo saistību potenciālo īstenošanos. Jo īpaši: -attiecībā uz iespējamām saistībām, kas izriet no budžeta garantijām un finansiālās palīdzības trešām valstīm, nav konstatētas problēmas, kas saistītas ar nepietiekamu uzkrājumu veidošanu, -ES finansiālās spējas saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu (t. i., Lēmumu par pašu resursiem un Regulu par daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2021.–2027. gadam) ir pietiekamas, lai segtu Savienības pašreizējās saistības gan attiecībā uz izdevumu programmām, gan finanšu tirgiem (attiecībā uz parādu, kas emitēts saskaņā ar finansiālās palīdzības programmām dalībvalstīm) pat galēji nelabvēlīgos apstākļos. Šajā ziņojumā ir aplūkotas iespējamās saistības, kas radušās pirms 2020. gada beigām, un novērtēts, kā tās tiek nodrošinātas saskaņā ar DFS 2021.–2027. gadam. Tāpēc tajā netiek aplūkotas iespējamās saistības, kas izriet no instrumenta NextGenerationEU (NGEU), kuru sāka īstenot tikai 2021. gadā un kuram ir noteiktas papildu finansiālās spējas, īslaicīgi palielinot pašu resursu maksimālo apjomu. 2.Kas ir iespējamās saistības? Iespējamās saistības ir iespējamas ES finanšu saistības, kas izriet no spēkā esošām saistībām vai pagātnes notikumiem. Tas, vai šīs iespējamās saistības radīs faktiskus zaudējumus, būs atkarīgs no turpmākiem notikumiem, kurus ES pilnībā nekontrolē. ES ir trīs galvenie iespējamo saistību avoti: -budžeta garantijas, kas ir garantijas, kuras tiek sniegtas Eiropas Investīciju bankas (EIB) grupai vai citiem īstenošanas partneriem saskaņā ar Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) pilnvarām, Eiropas Fonda ilgtspējīgai attīstībai (EFIA) pilnvarām un ārējo aizdevumu pilnvarām (ĀAP). Saskaņā ar visiem šiem instrumentiem ES (daļēji) garantē īstenošanas partneriem segt zaudējumus, ko rada to garantētie finansēšanas un investīciju darījumi (t. i., parāda vai pašu kapitāla darījumi). Saskaņā ar 2021.–2027. gada DFS programma InvestEU vienotā ES garantijā apvieno darbības, kas iepriekš veiktas saskaņā ar ESIF un vairākiem citiem finanšu instrumentiem, un ir pavērusi piekļuvi ES garantijas daļai tiem atbilstīgi pīlāriem novērtētiem īstenošanas partneriem, kas nav EIB grupa . Līdzīgi EFIA ir aizstāts ar EFIA+, kas izveidots ar regulu par Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumentu (NDICI) “Eiropa pasaulē” un kas tagad darbojas kā uzlabota ārējo investīciju plāna finansēšanas mehānisms, -aizdevumi un ar tiem saistīti aizņēmumi, kas paredzēti, lai sniegtu finansiālu palīdzību trešām valstīm (t. i., makrofinansiālās palīdzības (MFP) aizdevumi un Euratom aizdevumi trešām valstīm), kurus principā finansē, izmantojot kompensējošus aizņēmumu darījumus. Konkrēti tas nozīmē, ka katru aizdevumu finansē ar atbilstošu ES obligāciju, kas pilnībā atbilst ES aizdevuma termiņam, procentu likmei un atmaksāšanas grafikam. Tādējādi investori, kas iegulda ES obligācijās, ir pakļauti tikai ES, nevis katras saņēmējvalsts kredītriskam. ES gadījumā saistības ir iespējamas, jo ES parāda nokārtošanai principā nav nepieciešama ES līdzekļu aizplūde, un saņēmējvalstij ir līgumisks pienākums nodrošināt ieņēmumu plūsmu, -aizdevumi un ar tiem saistītie aizņēmumi, kas paredzēti, lai sniegtu finansiālu palīdzību ES dalībvalstīm, t. i., maksājumu bilances aizdevumi, Eiropas finanšu stabilizācijas mehānisma (EFSM) aizdevumi, Euratom aizdevumi un aizdevumi saskaņā ar Eiropas pagaidu atbalsta instrumentu bezdarba risku mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE). Šos aizdevumus ES dalībvalstīm piešķir saskaņā ar to pašu kompensēšanas metodi, ko piemēro trešām valstīm sniegtajai finansiālajai palīdzībai . Ieņēmumi no saņēmēju dalībvalstu atmaksājumiem tiek novirzīti ES parāda apkalpošanai. Tos neuzskata par pašu resursiem saskaņā ar attiecīgo pašu resursu maksimālo apjomu.

Iespējamās saistības, kas izriet no budžeta garantijām un finansiālās palīdzības trešām valstīm, ir daļēji nodrošinātas, un uzkrājumu aprēķinu pamatā ir piesardzīgi novērtējumi par paredzamajiem zaudējumiem katram instrumentam, kā arī papildu drošības rezerve, ar ko segt neparedzēto zaudējumu daļu. Turpretī iespējamās saistības, kas izriet no finansiālās palīdzības ES dalībvalstīm, nav nodrošinātas. ES aizņēmumi ir ES tiešas un bezierunu saistības. Tāpēc gadījumā, ja saņēmēja dalībvalsts nepildītu savas saistības pret ES un ES kā galējo līdzekli būtu izsmēlusi visas pārējās iespējas rast risinājumus pašreizējā budžeta struktūrā, tai ir tiesības iegūt nepieciešamo likviditāti no pārējām dalībvalstīm. Šādi ieņēmumu pieprasījumi tiktu veikti papildus DFS maksimālajiem apjomiem, vienlaikus ievērojot pašu resursu maksimālo apjomu. 2020. gada beigās ES budžetā bija iekļautas iespējamās saistības vairāk nekā 93 miljardu EUR apmērā attiecībā uz aizdevumiem, kas piešķirti dalībvalstīm un trešām valstīm, un aptuveni 63 miljardu EUR apmērā attiecībā uz garantijām, kas sniegtas saistībā ar ESIF, EFIA un ĀAP. Lielāko risku ES budžetam rada finansiālās palīdzības programmas, kas paredzētas dalībvalstīm (sk. turpmāk 1. attēlu). Paredzams, ka saskaņā ar 2021.–2027. gada DFS budžeta garantiju izmantošana turpinās pieaugt, cita starpā izmantojot programmu InvestEU, kas ietver garantiju 26,2 miljardu EUR apmērā, lai atbalstītu investīciju darījumus četrās politikas sadaļās (ilgtspējīga infrastruktūra, pētniecība, inovācija un digitalizācija, MVU, kā arī sociālie ieguldījumi un prasmes). Paredzams, ka līdz 2021. gada beigām Savienība ievērojami palielinās savas iespējamās saistības arī attiecībā uz aizņēmumiem, kas veikti, lai finansētu NGEU Atveseļošanas un noturības mehānisma aizdevumus dalībvalstīm. Šo darījumu rezultāti tiks iekļauti nākamajā šā ziņojuma izdevumā.



(*) Pamatā ir “ar darījuma partneriem parakstītās pieejamās garantijas” kopējā summa (sk. turpmāk 1. tabulu). Saskaņā ar ES grāmatvedības noteikumiem finanšu instrumentus garantiju veidā klasificē kā iespējamās saistības , tomēr no budžeta viedokļa tie nav iespējamo saistību avots, jo tos vienmēr pilnībā nodrošina no budžeta, t. i., budžetā ir paredzētas saistības, lai pilnībā segtu iespējamās saistības, kas izriet no finanšu instrumenta. Ir pilnīga pārliecība, ka ārkārtas scenārija gadījumā var izpildīt visas saistības, jo tās jau ir daļa no Savienības neizpildītajām saistībām. No ES budžeta tiek finansēti daudzi un dažādi finanšu instrumenti (pašu kapitāls, parāds, aizdevumu garantijas, riska kapitāls, spēju veidošana un riska dalīšanas mehānismi). Tos iedala divās galvenajās kategorijās: instrumenti, kas saistīti ar iekšpolitikas darbībām, un instrumenti, kas saistīti ar ārpolitikas darbībām (atkarībā no tā, vai saņēmēji galvenokārt atrodas ES vai ārpus tās). Finanšu instrumentu piemēri ir instrumenti, kas izveidoti saskaņā ar pamatprogrammu “Apvārsnis 2020”, lai uzlabotu pētniecības un inovācijas jomā iesaistīto struktūru piekļuvi finansējumam, Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta parāda instruments, kas izveidots, lai veicinātu infrastruktūras projektus (transporta, telekomunikāciju un enerģētikas nozarēs), un ES MVU kapitāla mehānismi, kas atbalsta ES MVU izveidi un finansēšanu to agrīnajā un izaugsmes posmā. X darba dokumentā, kas pievienots 2022. gada budžeta projektam, ir sīki aprakstīti visi trīsdesmit seši pašreizējie finanšu instrumenti. 3. No uzkrājuma instrumentiem izrietošās iespējamās saistības: budžeta garantijas un finansiālā palīdzība trešām valstīm 3.1. Pārskats par ES kopējo riska darījumu vērtību 2020. gada beigās ESIF tika izveidots 2015. gadā, lai pēc finanšu krīzes novērstu ieilgušo ierobežoto privāto investīciju problēmu. Tā ir 26 miljardus EUR liela budžeta garantija, kas EIB grupai piešķirta no ES budžeta. To papildina EIB pašu resursu piešķīrums 7,5 miljardu EUR apmērā. EFIA garantija tika ieviesta, lai atbalstītu investīcijas un uzlabotu piekļuvi finansējumam galvenokārt Āfrikā un kaimiņreģiona valstīs un palīdzētu šīm valstīm sasniegt Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) ilgtspējīgas attīstības mērķus.



Ar partneriem parakstītā pieejamā garantija Pieejamā garantija saistībā ar partneru parakstītajiem darījumiem Pieejamā garantija saistībā ar partneru parakstītajiem darījumiem un izmaksātajām summām ESIF 25 833,27 24 121,52 18 880,06 EFIA 1370,7 438,56 34,52 ĀAP 35 574,71 32 732,34 20 252,21 Kopā 62 778,68 57 292,42 39 166,78

Neatmaksātie aizdevumi Uzkrātie procenti Kopā MFP 5786,80 26,17 5812,97 Euratom 200 0,5 200,5 Kopā 5986,80 26,67 6013,47 3.2. ES riska pārvaldības sistēma attiecībā uz uzkrājumu iespējamām saistībām Finanšu regulas X sadaļa nodrošina pamatu ES regulējumam par iespējamo saistību pārvaldību, jo tajā ir iekļauti vairāki būtiski noteikumi, kas garantē to, ka ES budžets ir pienācīgi aizsargāts pret riskiem, kas saistīti ar šīm saistībām. Lai nodrošinātu, ka ES jebkurā laikā spēj pilnībā un savlaicīgi izpildīt īstenošanas partneru budžeta garantiju pieprasījumus vai atmaksāt obligācijas, ja aizdevuma saņēmējs nav izpildījis saistības, ir ieviesti vairāki riska pārvaldības mehānismi un instrumenti. Daži no tiem ir horizontāli un attiecas uz visām iespējamo saistību kategorijām, citi ir konkrētāki un attiecas vai nu uz budžeta garantijām, vai finansiālās palīdzības programmām. 3.2.1. Budžeta garantijas Šajā iedaļā ir aprakstīti aizsardzības pasākumi, kas ieviesti, lai nodrošinātu, ka iespējamās saistības, kas izriet no budžeta garantijām, nepārsniedz budžeta spēju absorbēt tās. Pasākumi iespējamo saistību apjoma ierobežošanai Pirmkārt, ES garantijas apjoms vienmēr ir ierobežots skaidri noteiktā veidā. Finanšu regulā ir noteikts, ka finanšu saistības un kopējie neto maksājumi no budžeta nedrīkst pārsniegt budžeta garantijas apjomu, kas apstiprināts ar tās pamataktu. Iespējamās saistības, ko rada budžeta garantija, var pārsniegt finanšu aktīvus, kas paredzēti ES finanšu saistību segšanai, tikai tad, ja tas ir paredzēts attiecīgajā pamataktā saskaņā ar tajā izklāstītajiem īpašajiem nosacījumiem. Otrkārt, ES garantēto darījumu / finanšu produktu riska profilu nosaka ex ante, t. i., garantiju nolīgumu parakstīšanas brīdī. Tam pilnībā jāatbilst uzkrājumu likmei, kas noteikta regulā, ar kuru reglamentē attiecīgo garantiju un vēlmi uzņemties risku , kas paredzēta programmai. Attiecīgos gadījumos, lai izvairītos no pārmērīgas riska koncentrācijas, daudzveidību (ģeogrāfisko tvērumu, nozares u. c.) centīsies panākt ar darījumiem. Īstenošanas partneru atlases pasākumi Pirms kandidātiestādes kļūst par īstenošanas partneri pašreizējās garantiju programmas kontekstā, tām veic “pīlāru novērtējumu”, t. i., rūpīgi pārskata to iekšējos procesus un piemērojamās procedūras, lai novērtētu to spēju garantēt tādu ES finanšu interešu aizsardzības līmeni, kas ir līdzvērtīgs Finanšu regulā prasītajam . Turklāt spēkā esošajos garantiju nolīgumos ir iekļauti noteikumi, lai nodrošinātu, ka: (I)īstenošanas partneri iegulda pašu resursus tajos darījumos, kas segti ar budžeta garantiju; un (II)tiek ieviesti atbilstoši mehānismi, kas garantē, ka daļu no zaudējumu riska uzņemas īstenošanas partneri (riska dalīšana), vai ka tiek ieviesti citi finansiāli stimuli , kas nodrošina interešu pietiekamu saskaņošanu. Īstenošanas partneri tiek arī aicināti ieviest atbilstīgus pasākumus, lai novērstu jebkādu iespējamu interešu konfliktu ar citām darbībām, ko tie varētu veikt savas parastās darījumdarbības ietvaros. Pasākumi, kas nodrošina pietiekamu ex ante budžeta spēju absorbēt garantijas pieprasījumus Attiecībā uz budžeta garantijām Finanšu regula paredz avansa uzkrājumu veidošanu, pamatojoties uz uzkrājumu likmi, ko nosaka tādā veidā, ka tā sedz garantijas pieprasījumus līdz paredzamo zaudējumu līmenim plus “drošības” rezervi, lai segtu neparedzēto zaudējumu daļu . Uzkrājumu likme ir noteikta pamataktā un izteikta procentos no ES garantijas kopējās summas. Šo likmi programmu īstenošanas laikā regulāri uzrauga un vajadzības gadījumā pārskata, lai nodrošinātu nepārtrauktu saskaņošanu ar nenokārtoto saistību riska profila izmaiņām.

Komisijas rīcībā ir īpaši pasākumi, kas garantē nepārtrauktu pienācīgu nodrošinājuma līmeni. To pamatā ir agrīnās brīdināšanas sistēma, kas palīdz izvairīties no iespējamas uzkrājumu izsmelšanas un kas vajadzības gadījumā var izraisīt uzkrājumu papildināšanu un/vai uzkrājumu likmes palielināšanu, kā paredzēts juridiskajā pamatā . Papildinājumus, kad un ja nepieciešams, īsteno, izmantojot parasto ikgadējo budžeta procedūru. Atšķirībā no iespējamiem atmaksājumiem saistībā ar finansiālo palīdzību dalībvalstīm, budžeta garantiju papildinājumi iekļaujas DFS saistību un maksājumu apropriāciju maksimālā apjoma robežās. Lai mazinātu risku, ka garantiju pieprasījumi no īstenošanas partneriem varētu ietekmēt ES budžetu, ES vēsturiski ir izveidojusi īpašus garantiju fondus, ko finansē no ES budžeta. 2020. gada 31. decembrī šajos trīs fondos turēto finanšu aktīvu kopsumma bija šāda: -ESIF galvojuma fondā — 8,0 miljardi EUR, -Garantiju fondā ārējai darbībai (GFĀD), kurā tur uzkrājumus ĀAP, MFP un Euratom programmām, — 2,8 miljardi EUR, -EFIA garantiju fondā — 0,8 miljardi EUR. Kopš 2021. gada janvāra trīs uzkrājumu fondos turētie aktīvi ir apvienoti vienā kopējā uzkrājumu fondā (KUF) , kurā tagad uzkrājumi, ar ko segt iespējamās finanšu saistības, kuras izriet no budžeta garantijām un trešām valstīm paredzētām finansiālās palīdzības programmām, tiek turēti vienā investīciju portfelī (kas sastāv no atsevišķiem nodalījumiem, lai reaģētu uz garantiju pieprasījumiem no attiecīgajām garantiju programmām). Pēc 2021.–2027. gada DFS stāšanās spēkā KUF saņēma ESIF galvojuma fonda aktīvus, kam 2021. gada vasarā sekoja GFĀD un EFIA garantiju fonda neto aktīvu pārvešana, kā noteikts regulā, ar ko izveido programmu NDICI “Eiropa pasaulē”. Turpmāk, izmantojot KUF, tiks pārvaldīti arī 2021.–2027. gada DFS jauno instrumentu (t. i., programmas InvestEU un NDICI “Eiropa pasaulē”) uzkrājumi. Pasākumi to realizēto zaudējumu novēršanai, kas pārsniedz pieejamos uzkrājumus Ja kādā programmas īstenošanas brīdī uzkrājumi izrādītos nepietiekami, lai segtu faktiskos zaudējumus, var tikt aktivizēti šādi pasākumi: -ārkārtas pagaidu pārvedumi starp uzkrājumu nodalījumiem, kas ir pamatā dažādām KUF budžeta garantijām, t. i., lai novērstu līdzekļu trūkumu un samaksātu garantijas pieprasījumus saskaņā ar budžeta garantiju, var uz laiku darīt pieejamus aktīvus, kas nodrošināti saskaņā ar citu budžeta garantiju, -ārkārtas papildu izdevumi, kas jāapstiprina: ·pārvietojot izdevumus (saistību un maksājumu apropriācijas) no citiem ES budžeta posteņiem un/vai ·grozot ES budžetu, lai pieļautu papildu izdevumus (saskaņā ar DFS maksimālajiem apjomiem un elastības mehānismiem), — centrālās kases izmantošana, t. i., izņēmuma gadījumos, lai samaksātu budžeta garantijas pieprasījumus, var īslaicīgi izmantot centrālās kases likviditāti, līdz tiek apstiprināti papildu budžeta līdzekļi. 3.2.2. Finansiālā palīdzība trešām valstīm Pasākumi iespējamo saistību apjoma ierobežošanai Līdzīgi kā budžeta garantiju gadījumā Finanšu regula ierobežo arī ES budžeta kopējo riska darījumu vērtību saistībā ar finansiālās palīdzības programmām. Iespējamās saistības pārsniedz finanšu aktīvus, kas paredzēti Savienības finanšu saistību segšanai, tikai tad, ja tas paredzēts attiecīgajā pamataktā saskaņā ar tajā izklāstītajiem nosacījumiem. Turklāt finanšu saistības un kopējie neto maksājumi no budžeta nekad nepārsniedz to līdzekļu maksimālo apjomu, ko Komisija ir pilnvarota aizņemties finansiālās palīdzības un attiecīgo procentu finansēšanai. Katrai programmai attiecīgajā tiesību aktā ir noteikta kopējā piešķirtā summa, izmaksājamo daļu skaits un aizdevuma paketes maksimālais termiņš. Maksājumi parasti ir atkarīgi no atbilstības vairākiem politikas nosacījumiem, tostarp atsevišķos gadījumos (piemēram, MFP aizdevumu gadījumā) no apmierinošiem rezultātiem Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) programmu reformu īstenošanā.

Pasākumi, kas nodrošina aizņēmumu atmaksāšanu aizdevuma saistību neizpildes gadījumā ES aizņēmumi finansiālās palīdzības aizdevumu piešķiršanai trešām valstīm ir ES tiešas un bezierunu saistības. Aizņēmumus, lai finansētu MFP un Euratom aizdevumus trešām valstīm, sedz no GFĀD, ko nodrošina no ES budžeta, lai segtu 9 % no garantētajiem aizdevumiem, kas nav atmaksāti gada beigās. Procedūras, lai novērstu nepietiekamos uzkrājumus un varētu izpildīt ES saistības, ir līdzīgas tām, kas izklāstītas 3.2.1. iedaļas beigās attiecībā uz budžeta garantijām, kuras piemēro uzkrājumiem, kas GFĀD nodalījumā rezervēti MFP, ĀAP un Euratom aizdevumiem. 3.3. Eiropas Komisijas kopējā sistēma uzkrājumu iespējamo saistību pārvaldībai un uzraudzībai Ņemot vērā budžeta garantiju un finansiālās palīdzības programmu pieaugošo nozīmi ES politikas īstenošanā, Komisija ir uzlabojusi riska pārvaldības instrumentus, ar ko risināt iespējamo saistību jautājumus, Komisijas ietvaros izveidojot horizontālu sistēmu šo programmu īstenošanai un uzraudzībai. Šīs sistēmas mērķis, ņemot vērā atšķirības starp programmām, ir iespēju robežās izstrādāt kopējas metodoloģijas budžeta garantiju un finansiālās palīdzības plānošanai, apspriešanai un īstenošanai un ļaut cieši uzraudzīt iespējamo saistību attīstību. Galīgais mērķis ir pilnībā aizsargāt ES budžetu pret tādiem neparedzētiem zaudējumiem, ko rada budžeta garantijas vai uzkrājumu aizdevumu programmas. Iespējamo saistību koordinācijas komiteja Šīs sistēmas pamatā ir Iespējamo saistību koordinācijas komiteja , kas pievēršas transversāliem jautājumiem, piemēram, tādu kopīgu instrumentu izstrādei, kas paredzēti efektīvai riska pārvaldībai, ziņošanai par iespējamo saistību vispārējo ilgtspēju un kopējas pieejas koordinēšanai attiecībā uz būtiskiem horizontālajiem noteikumiem garantijas nolīgumos ar īstenošanas partneriem. Uzraudzība Lai Komisija varētu pastāvīgi uzraudzīt no iespējamām saistībām izrietošos iespējamos zaudējumus, īstenošanas partneriem un saņēmējvalstīm ir pienākums regulāri sniegt Komisijai ziņojumus par garantiju programmas darbības un finanšu stāvokli vai progresu, kas panākts attiecībā uz ES finansiālās palīdzības pamatā esošajiem nosacījumiem. Īstenošanas partneru sniegto finanšu informāciju pārbauda ārējs revidents. Ziņojumu sniegšana Detalizēts ziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un citām ieinteresētajām personām par iespējamo saistību uzkrāšanos un grafiku ir būtisks elements ES iespējamo saistību pārvaldības pieejā. Finanšu regulā ir paredzēta integrēta sistēma ziņošanai par iespējamām saistībām ar mērķi sniegt visaptverošu un savlaicīgu informāciju par dažādiem iespējamo saistību avotiem gan individuālā, gan konsolidētā līmenī. Šis ziņojums un Finanšu regulas 41. panta 4. punktā un 41. panta 5. punktā paredzētie ziņojumi ir iespējamo saistību ziņošanas sistēmas galvenie elementi. 4. Iespējamās saistības, kas izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm 4.1. Pārskats par ES kopējo riska darījumu vērtību 2020. gada beigās Komisija 2020. gadā, darbodamās ES vārdā, vadīja šādas četras programmas, saskaņā ar kurām tā var piešķirt aizdevumus dalībvalstīm: -maksājumu bilances palīdzība, kas paredzēta, lai atbalstītu tās ES valstis ārpus eurozonas, kuras saskaras vai riskē saskarties ar maksājumu bilances grūtībām, -EFSM, kas izveidots, reaģējot uz finanšu krīzi, lai sniegtu finansiālu atbalstu ES dalībvalstīm, kurās ir vai kuras apdraud lielas finansiālas grūtības, ko izraisījuši ārkārtēji notikumi, kurus tās nevar ietekmēt, -SURE programma, par kuru vienojās 2020. gada jūnijā, lai palīdzētu finansēt pēkšņus un būtiskus valsts publisko izdevumu pieaugumus saistībā ar valstu saīsināta darba laika shēmām un līdzīgiem pasākumiem, reaģējot uz Covid-19 krīzi, -Euratom aizdevumu mehānisms, kas palīdz dalībvalstīm finansēt investīcijas kodolelektrostacijās un rūpnieciskās kodoldegvielas cikla iekārtās. 2020. gada beigās neatmaksātās aizdevumu summas četrās dažādās programmās ir norādītas 3. tabulā.





Neatmaksātie aizdevumi Uzkrātie procenti Kopā Maksājumu bilance 200 1,15 201,15 Euratom 78,26 0,16 78,43 EFSM 46 800 596,02 47 396,02 SURE 39 500 3,48 39 503,48 Kopā 86 578,26 600,81 87 179,08 Piemērots rādītājs attiecībā uz kopējo gada risku, ko ES budžetam rada iespējamās saistības, kuras izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm, ir parāds, kura dzēšanas termiņš beidzas katru gadu, t. i., kopējā gada maksājumu summa, kas saņēmējām dalībvalstīm jāatmaksā attiecīgajā gadā (pamatsumma un procenti) saskaņā ar dažādām programmām (4. tabula). 4. tabula. Neatmaksāto aizdevumu (pamatsummas + procentu) gada atmaksas grafiks saskaņā ar 2021.–2027. gadā spēkā esošajām programmām 2020. gada 31. decembrī (miljonos EUR) Gads Euratom MB EFSM SURE Visas programmas 2021 29,05 5,75 10 849,88 23,92 10 908,59 2022 23,24 5,75 3 496,13 25 3 550,11 2023 13,22 5,75 4 221,88 25 4 265,84 2024 13,11 5,75 3 300 25 3 343,86 2025 0 205,75 3 051,25 8 025 11 282 2026 0 0 4 639,25 25 4 664,25 2027 0 0 3 519,25 25 3 544,25 Kopā 78,61 228,75 33 077,63 8 173,92 41 558,90 4.2. ES riska pārvaldības sistēma iespējamām saistībām, kas izriet no finansiālās palīdzības dalībvalstīm Pasākumi iespējamo saistību apjoma ierobežošanai Attiecībā uz finansiālo palīdzību trešām valstīm Finanšu regula ierobežo kopējo ES riska darījumu vērtību saistībā ar dalībvalstīm piešķirtajiem aizdevumiem. Finanšu saistības un kopējie neto maksājumi no budžeta nepārsniedz maksimālo summu, ko Komisija ir pilnvarota aizņemties finansiālās palīdzības finansēšanai (kā atļauts ar attiecīgo pamataktu), pieskaitot attiecīgos procentus. Pasākumi, kas nodrošina aizņēmumu atmaksāšanu aizdevuma saistību neizpildes gadījumā Atšķirībā no finansiālās palīdzības trešām valstīm budžetā nav paredzēti nekādi uzkrājumi, lai ņemtu vērā nepieredzēto situāciju, kad ES dalībvalsts nepilda saistības par aizdevumu atmaksu ES. Šādā ārkārtas gadījumā, ja saņēmēja dalībvalsts nepilda savas saistības pret Savienību, Komisija saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem par pašu resursiem pielietos aktīvu likviditātes pārvaldību (t. i., iegūs likviditāti no pieejamā kases atlikuma) un vajadzības gadījumā aktivizēs citus pasākumus, kas paredzēti aizdevumam piemērojamajos finanšu mehānismos. Galu galā Komisija var pieprasīt visām dalībvalstīm provizoriski nodrošināt starpību starp pieejamajiem aktīviem un skaidras naudas vajadzībām. Ja dalībvalsts laikus neizpilda šādu pieprasījumu, Komisijai provizoriski ir tiesības veikt papildu pieprasījumus no pārējām dalībvalstīm. Šādu naudas līdzekļu nodrošināšana nekavējoties tiks kompensēta no ES budžeta. SURE instruments ir īpašs gadījums, jo visas dalībvalstis ir vienojušās sniegt neatsaucamas, beznosacījumu un pieprasījuma garantijas 25 % apmērā no finansiālās palīdzības maksimālās summas . Katra dalībvalsts veic iemaksas garantijas kopējā summā proporcionāli tās relatīvajai daļai ES kopējā nacionālajā kopienākumā (pamatojoties uz ES 2020. gada budžetu). 5. ES iespējamo saistību ilgtspējas novērtēšana 5.1. Novērtējuma tvērums Saskaņā ar Finanšu regulas 210. panta 3. punktu “iespējamās saistības, kas rodas no budžeta garantijām vai finansiālās palīdzības, ko sedz no budžeta, tiek uzskatītas par ilgtspējīgām, ja to prognozētā daudzgadu attīstība ir savienojama ar LESD 312. panta 2. punktā paredzētajā regulā, ar ko izveidota daudzgadu finanšu shēma, noteiktajām robežām un ar gada maksājumu apropriāciju maksimālo robežu, kas paredzēta Lēmuma 2014/335/ES, Euratom 3. panta 1. punktā” (t. i., DFS maksimālais apjoms un pašu resursu maksimālais apjoms). Citiem vārdiem sakot, pašu resursiem, ko ES spēj izmantot vienā gadā, vajadzētu būt pietiekamiem, lai finansētu no DFS izrietošos izdevumus, kā arī visas radušās iespējamās saistības. Katru gadu Komisija sagatavo ilgtermiņa prognozes par šiem izdevumiem un pašu resursiem, kas vajadzīgi to finansēšanai. Starpība starp pašu resursu maksimālo apjomu un ES budžeta finansēšanai nepieciešamajiem pašu resursiem, kura tiek dēvēta par ieņēmumu rezervi, atspoguļo ES finansiālo spēju segt papildu līdzekļu aizplūdes saistībā ar iespējamo saistību īstenošanos. Lai iespējamās saistības uzskatītu par ilgtspējīgām, jābūt izpildītam šādam vienādojumam. Kur: Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jānošķir uzkrājumu iespējamās saistības un iespējamās saistības, kurām nav paredzēti uzkrājumi: 1)attiecībā uz iespējamām saistībām, kurām ir daļēji paredzēti uzkrājumi, gada zaudējumi vispirms jāsedz no resursiem, kas pieejami attiecīgajā KUF nodalījumā. Tikai tad, ja zaudējumi būtu lielāki, nekā paredzēts, būtu vajadzīgi papildu resursi, lai turpmākajos gados papildinātu attiecīgo KUF nodalījumu, kas tad varētu ietekmēt ES gada budžeta papildu izdevumus (ievērojot DFS maksimālos apjomus (sk. iepriekš 3.2. punktu)). Tāpēc attiecībā uz uzkrājumu instrumentiem gada novērtējums par to iespējamo saistību ilgtspēju vispirms un galvenokārt ietver pārbaudi par to, vai uzkrājumi ir pietiekami, lai ar pietiekami augstu ticamības līmeni segtu aplēstos visa darbības laika zaudējumus pēc ienākumu atskaitīšanas;

2)attiecībā uz iespējamām saistībām, kas izriet no aizņēmumiem un aizdevumiem dalībvalstīm, uzkrājumi netiek rezervēti. Ja šīs iespējamās saistības īstenotos, tās varētu radīt pamatu papildu ieņēmumu pieprasījumiem no dalībvalstīm. Saistītie izdevumi nepārsniedz DFS maksimālos apjomus. Tomēr attiecībā uz ieņēmumiem ir jānodrošina gada kopējā pašu resursu maksimālā apjoma ievērošana. 5.2. Uzkrājumu iespējamo saistību ilgtspējas novērtējums Vispirms jānorāda, ka ES budžeta garantijas var būtiski atšķirties politikas mērķu un līdz ar to pamatā esošo darījumu riska profila ziņā, kas savukārt var novest pie atšķirīgas vēlmes uzņemties risku attiecībā uz katru no tām. Vēlmi uzņemties risku parasti izsaka kā visā darbības laikā riskam pakļauto vērtību (RPV), kas ir konkrēta (iepriekš noteikta) procentuālā daļa no ticamības līmeņa. Pamatojoties uz 2020. gada 31. decembrī pieejamajiem datiem par aplēstajiem visa darbība laika neto zaudējumiem attiecībā uz minētajā datumā spēkā esošajām budžeta garantijām, ir iespējams izdarīt šādus secinājumus: -piemērojamā uzkrājumu likme 35 % apmērā no ESIF kopējās garantijas ir pietiekama, lai ar 95 % ticamības līmeni segtu aplēstos zaudējumus no darījumiem, kas garantēti dažādās ESIF daļās, atbilstīgi programmas ex ante vēlmei uzņemties risku, -attiecībā uz EFIA uzkrājumu likme 50 % apmērā atbilst aplēstajiem zaudējumiem ar mērķa ticamības līmeni 90 % atbilstīgi programmas ex ante vēlmei uzņemties risku, -GFĀD turētie ĀAP uzkrājumi ir pietiekami, lai ar 86 % ticamību segtu aplēstos zaudējumus. Attiecībā uz pašreizējiem riska darījumiem, kas izriet no finansiālās palīdzības trešām valstīm, 9 % mērķa uzkrājumu likmes pietiekamību apstiprina šādi faktori: -līdz 2020. gada beigām nekonstatēta maksājuma saistību neizpilde, -Komisijas 2020. gada vērtības samazināšanās novērtējums, kurā secināts, ka šiem aizdevumiem nav jāgrāmato grāmatvedības vērtības samazināšanās, -attiecībā uz MFP aizdevumiem — to saikne ar spēkā esošu SVF programmu, kas ir pamatā trešās valsts finansiālajai dzīvotspējai un tādējādi iespējamai Savienības līdzekļu atmaksāšanai, kā arī to neparedzētie izdevumi, kas saistīti ar minēto programmu. 5.3. Iespējamo saistību ilgtspējas novērtējums attiecībā uz pašu resursu maksimālā apjoma ierobežojumiem Lai novērtētu, cik stabila ir ES budžeta spēja ņemt vērā situāciju, kad īstenojas arī riska darījumi attiecībā uz iespējamām saistībām, kurām nav paredzēti uzkrājumi, ir veikta precīza jutīguma analīze. Pirmajā posmā ir izstrādāts centrālais scenārijs (pamatscenārijs), kas atbilst gaidāmajai ES izdevumu un finanšu spēju attīstībai laikposmā līdz 2027. gadam saskaņā ar ilgtermiņa prognozi par budžeta izdevumu un ieņēmumu vajadzībām (2. attēls). Izņemot kārtējo budžeta gadu, 2022.–2027. gada periodā ieņēmumu rezerve, kas pieejama (pašreizējo un jauno) iespējamo saistību segšanai, ir aptuveni 64 miljardi EUR gadā tikai attiecībā uz pašu resursu maksimālā apjoma pastāvīgo daļu 1,40 % apmērā no nacionālā kopienākuma (NKI). Ieņēmumu rezerve attiecībā uz pašu resursu maksimālā apjoma atlikušo daļu 0,6 % apmērā no NKI, kura ir īslaicīgi pieejama tikai NGEU saistībām, šā gada ziņojumā vēl nav īpaši analizēta, jo iespējamās saistības, kas saistītas ar NGEU, sāka īstenoties pēc 2020. gada beigām. Tiklīdz bija izstrādāts centrālais scenārijs, kā nākamais pasākums tika veikta papildu analīze, kas atbilst jutīguma pārbaudēm, kuras paredzētas, lai ārkārtas scenārijos novērtētu pašreizējo iespējamo saistību ilgtspēju laikposmā no 2022. gada līdz 2027. gadam. Minētie scenāriji ir šādi: 1)ekonomikas jutīguma pārbaude. Centrālajā scenārijā NKI atbilst iekšzemes kopprodukta (IKP) prognozēm par reālo izaugsmi un inflāciju saskaņā ar Komisijas 2021. gada pavasara ekonomikas prognozi. Jutīguma pārbaudē prognozētie nominālā pieauguma tempi ir par –0,5 procentpunktiem zemāki nekā pamatscenārija rādītāji katrā pārskata perioda gadā. Ņemot vērā pastāvīgo pašu resursu maksimālo apjomu, proti, 1,40 % no NKI, tas samazina tā nominālvērtību un līdz ar to pieejamo ieņēmumu rezervi vidēji par 2,9 miljardiem EUR gadā; 2)budžeta ieņēmumu daļas jutīguma pārbaude. Šajā ārkārtas scenārijā tiek novērtēts, vai pieejamā ieņēmumu rezerve ir pietiekami liela, lai varētu likumīgi iekasēt papildu pašu resursus, ja visas dalībvalstis, kas saņem finansiālo palīdzību, vienlaikus neatmaksās summas, kurām pienācis maksājuma termiņš. Attiecīgās summas atspoguļo atmaksas grafikus 2020. gada beigās (sk. iepriekš 4. tabulu). Simulācija tiek īstenota, izslēdzot iespēju pārdalīt resursus budžetā un uz laiku atlikt citus izdevumus, kas pastiprina tās nošķirtību. Tas samazinātu pieejamo ieņēmumu rezervi vidēji par 3,8 miljardiem EUR; 3)budžeta izdevumu daļas satricinājums. Saskaņā ar šo scenāriju izdevumi tiek prognozēti teorētiskajā maksimumā. Ir svarīgi uzsvērt, ka tas neatspoguļo augšupēju prognozi un nav saistīts ar faktiskajām prognozēm par ES maksājumu attīstību. Turklāt atšķirībā no ieņēmumu satricinājuma attiecībā uz izdevumiem lēmums ierosināt papildu izdevumus ir atkarīgs no Komisijas priekšlikuma un Eiropas Parlamenta un Padomes apstiprinājuma. Ja šāds lēmums nebūtu savienojams ar Savienības finansiālajām spējām attiecīgajā gadā, nebūtu reāli uzskatīt, ka tas būtu ierosināts. Vidējais ieņēmumu rezerves samazinājums saskaņā ar šo simulāciju būtu aptuveni 12,6 miljardi EUR, kas atbilst DFS maksājumu un atsevišķu īpašo instrumentu maksimālajiem iespējamajiem apjomiem;