Enerģētikas savienība pašlaik vairāk nekā jebkad agrāk ir uzskatāma par vienu no Zaļā kursa mērķu sasniegšanas stūrakmeņiem. Pārvaldības regulā izklāstītais integrētais plānošanas satvars kopumā ir īstenots labi. Ir pierādījies, ka enerģētikas savienības satvars spēj labi izturēt lielo spriedzi, ko radījusi Covid-19 krīze, kuras dēļ vērojamas lielas atkāpes no ierastajām patēriņa tendencēm, kas ir pārbaudījumus mūsu energosistēmas noturībai. Kopumā tas var palīdzēt ES līdz 2050. gadam kļūt klimatneitrālai.

Ēkas izmanto aptuveni 40 % no visas patērētās enerģijas un rada 36 % no visām siltumnīcefekta gāzu emisijām ES. Visticamāk, vairumu pašreizējo ēku izmantos vēl arī 2050. gadā. Tāpēc mēs nedrīkstam zaudēt laiku, un ir nekavējoties jāsāk tās renovēt un padarīt energoefektīvākas, lai līdz 2050. gadam panāktu klimatneitralitāti. Tāpēc Komisija ir pieņēmusi paziņojumu par renovācijas vilni Eiropai ar mērķi līdz 2030. gadam vismaz divkāršot dzīvojamo un nedzīvojamo ēku ikgadējās energorenovācijas tempu un kāpināt pamatīgu energorenovāciju. Investējot energoefektīvās ēkās, tiks mazināta enerģētiskā nabadzība un vairota labklājība. Tādējādi tiks arī radīts tik ļoti vajadzīgais stimuls būvniecības un renovācijas ekosistēmai, kuru ir smagi skārusi Covid-19 krīze.

To darot, dalībvalstīm būtu jāpamatojas uz saviem nacionālajiem enerģētikas un klimata plāniem. Tām savos atveseļošanas un noturības plānos būtu jāsniedz agrīnas norādes par to, kā tās nodrošinās saskaņotību un papildināmību un kā, izmantojot atveseļošanas un noturības plānus, varētu paātrināt nacionālajos enerģētikas un klimata plānos minētus konkrētus ieguldījumus, politiku un pasākumus.

Covid-19 krīze ir būtiski ietekmējusi ES ekonomiku. Tomēr tā strukturāli nav mainījusi ieguldījumus un reformas, kas ir vajadzīgi, lai sasniegtu mūsu vērienīgākās klimatiskās ieceres. Mobilizēt lielus papildu ieguldījumus un veicināt taisnīgu pārkārtošanos ir patiešām liels izaicinājums. Eiropai ir unikāla iespēja saistībā ar atgūšanos no Covid-19 veikt tādus ieguldījumus, kas var palīdzēt atveseļot ES ekonomiku, vienlaikus paātrinot zaļo un digitālo pārkārtošanos. Nav pieļaujams atveseļojot ievirzīt mūsu ekonomikas kādā citā gultnē, kā rezultātā nostiprinātos to atkarība no neilgtspējīgām praksēm.

Līdz šim ilgtermiņa stratēģiju ir iesniegušas tikai 16 dalībvalstu . 13 no minētajām stratēģijām ir skaidras vai izsecināmas atsauces uz klimatneitralitāti , bet pārējās 3 ir noteikts mērķis dalībvalsts emisijas samazināt par 80–95 % salīdzinājumā ar 1990. gadu. Tomēr bieži vien vispārējam mērķim izmantotais termins nav skaidri definēts, un nereti nav skaidrs, vai dalībvalstu noteiktās mērķvērtības ir juridiski saistošas. Arī sniegtā obligātā informācija pa dalībvalstīm atšķiras. Tāpēc Komisija vēl nevar detalizēti izvērtēt, vai ar nacionālajām ilgtermiņa stratēģijām pietiks, lai visi kopā sasniegtu ES klimatneitralitātes mērķi, ne arī sniegt informāciju par to, vai kopējā virzībā ir kādi trūkumi.

Lai visas ekonomikas nozares tiktu pamatīgi dekarbonizētas, ES ir jāpanāk, ka tās energosistēma tiek fundamentāli pārveidota. Šajā nolūkā Komisija 2020. gada jūlijā pieņēma ES Energosistēmas integrācijas stratēģiju. Tajā ir izklāstīts Komisijas redzējums, kā varētu paātrināt pāreju uz labāk integrētu energosistēmu un nodrošināt saskaņotu sistēmas plānošanu un ekspluatāciju. 2020. gada jūlijā Komisija pieņēma arī ūdeņraža stratēģiju, kurā ir izklāstīts tās redzējums, kā varētu būtiski palielināt tīra ūdeņraža kā energonesēja nozīmi. Lai to panāktu, ir jāveic arī tādi pasākumi, kas nodrošina, ka atjaunīgais un mazoglekļa ūdeņradis un no ūdeņraža iegūtas sintētiskās degvielas kļūst izmaksu ziņā konkurētspējīgi. Kopā ar ūdeņraža stratēģiju Komisija izveidoja arī Eiropas Tīra ūdeņraža aliansi.

1. karte. Eiropas Vides aģentūra, 2018, “Unequal exposure and unequal impacts: social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe”, ziņojums Nr. 22/2018

Gaisa kvalitāte turpina uzlaboties, tomēr joprojām raisa bažas vairākos reģionos un pilsētās. ES un dalībvalstu kopīgā darba rezultātā pēdējās desmitgadēs gaisu piesārņojošo vielu emisijas ES ir samazinājušās, ja neskaita vienu vērā ņemamu izņēmumu — amonjaka emisijas. Tādējādi ir samazinājies to gaisa kvalitātes zonu skaits, kurās ir pārsniegtas ES daļiņu robežvērtības, un saskaņā ar jaunākajām aplēsēm no aptuveni 1 miljona gadā 1990. gadā līdz aptuveni 400 000 gadā ir sarucis aplēstais to cilvēku skaits, ko piemeklējusi priekšlaicīga nāve gaisa piesārņojuma dēļ.

Teritoriālajiem taisnīgas pārkārtošanās plāniem ir nozīme arī Atveseļošanas un noturības mehānisma kontekstā. Lai palīdzētu ieinteresētajām personām, Komisija ir izveidojusi Taisnīgas pārkārtošanās platformu, kurā sniegs informāciju par finansējuma saņemšanas iespējām, jaunumus par noteikumiem un atvieglos paraugprakses apmaiņu un nozaru iniciatīvas. Tā pamatosies uz darbu, kas veikts pašreizējās iniciatīvas “Ogļu ieguves reģionu pārkārtošanās” ietvaros, un paplašinās to, piedāvājot pielāgotu, vajadzībās balstītu palīdzību un spēju veidošanu. Iniciatīva “Ogļu ieguves reģionu pārkārtošanās” saglabāsies kā viena no divām minētās platformas darbplūsmām, un tās ietvaros tiks turpinātas konsultācijas fosilā kurināmā ieguves reģioniem.

Kā sīkāk paskaidrots pielikumā par enerģijas subsīdijām, fosilā kurināmā subsīdijas ES 2018. gadā pieauga līdz 50 miljardiem EUR (kas ir trešdaļa no visām ES enerģijas subsīdijām) un pēdējā desmitgadē ir saglabājušās relatīvi stabilas, augstāko punktu sasniedzot 2012. gadā, kad to apjoms bija 53 miljardi EUR. 2015. gadā tās atkal sāka augt, līdz 2018. gadam palielinādamās par 6 %. Tomēr dažās dalībvalstīs, piemēram, Austrijā, Dānijā, Igaunijā un Ungārijā, bija vērojama šai vispārējai tendencei pretēja tendence — šīs valstis ievērojami samazināja savas fosilā kurināmā subsīdijas.

Ir pastāvīgi jāvelta pūles, lai panāktu priekšgalā esošos un iegūtu konkurences priekšrocību arī tajās jomās, kur ES nav iniciatora priekšrocības (vai kur ES to ir zaudējusi). Īpaši būtu jāpievēršas saules un litija jonu baterijām, ņemot vērā paredzēto to pieprasījuma pieaugumu, modularitāti un potenciālu tikt izmantotām arī citiem mērķiem, piemēram, saules enerģijas sistēmām piemītošo potenciālu tikt integrētām ēkās, transportlīdzekļos un citu veidu infrastruktūrā.

Pietiekama apkure, dzesēšana, apgaismojums un enerģija ierīču darbināšanai ir ļoti svarīgi pienācīga dzīves un veselības līmeņa nodrošināšanai. ES politiskie centieni šajā jomā turpināsies, jo Covid-19 ietekme uz ekonomiku var situāciju pasliktināt, jo īpaši visnabadzīgākajiem cilvēkiem. Vairums dalībvalstu ir sniegušas pārskatu par enerģētisko nabadzību savos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos, kuros daudzas ir minējušas arī rādītājus, pēc kuriem tiek analizēta tās ietekme. Tomēr lielākā daļa no šīm dalībvalstīm vēl nav sākušas izmantot sistēmisku pieeju enerģētiskās nabadzības novēršanai. Lai atbalstītu to centienus, Komisija kopā ar šo paziņojumu ir izdevusi ieteikumu par enerģētisko nabadzību. Tā arī turpina atbalstīt ES Enerģētiskās nabadzības observatoriju, kas vāc datus, izstrādā rādītājus un izplata paraugpraksi enerģētiskās nabadzības apkarošanas jomā.

Kopš 2016. gada kopējās elektroenerģijas mazumtirdzniecības cenas dalībvalstīs izlīdzinās, lai gan joprojām pastāv lielas atšķirības. Elektroenerģijas cenas mājsaimniecību patērētājiem 2019. gadā bija robežās no 98 EUR/MWh Bulgārijā līdz 295 EUR/MWh Dānijā. Vidējā cena ES bija 216 EUR/MWh. Kopumā mazumtirdzniecību cenās joprojām dominē komponenti, kas nevis izriet no konkurences, bet gan ir regulatoru noteikti (piem., regulētas tīkla maksas un nodokļi/nodevas).

Tāpēc, lai sasniegtu 2030. gada mērķvērtības energoefektivitātes jomā, ir ārkārtīgi svarīgi veikt papildu pasākumus ar noturīgiem rezultātiem, tostarp 2021. gada ilgtspējīgas attīstības stratēģijas un ar to saistītās Eiropas pamatiniciatīvas “Renovācija” kontekstā. Pamatiniciatīvas mērķis ir uzlabot publiskā un privātā sektora ēku energoefektivitāti un resursefektivitāti un ar vieddzīvi un viedo uzskaiti veicināt digitālo attīstību, tādējādi palīdzot atgūties no Covid-19 krīzes. Komisija izstrādā papildu norādījumus un iestrādā principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” visos attiecīgajos politikas priekšlikumos, piemēram, priekšlikumos par ES Energosistēmas integrācijas stratēģiju, Renovācijas viļņa iniciatīvu un gaidāmo Eiropas enerģētikas tīkla pārskatīšanu. Dalībvalstīm arī jāapsver energoefektivitātes pasākumi plānošanas, politikas un ieguldījumu lēmumos visās ekonomikas nozarēs.

Pēc 2020. gada visas pūles būtu jāvelta, lai panāktu nacionālos devumus, kas vajadzīgi 2030. gada mērķrādītāja sasniegšanai. Tas arī nozīmē, ka, cenšoties atgūties no Covid-19 krīzes ietekmes, cita starpā ir jāīsteno 2021. gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģija un tās Eiropas pamatiniciatīva “Enerģētikas uzlabošana”, lai pēc iespējas drīz sāktu intensīvāk izmantot nākotnes prasībām atbilstošas tehnoloģijas un paātrinātu atjaunojamo energoresursu attīstību un izmantošanu. Atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošana rada daudzus ieguvumus: mazina emisijas, vairo neatkarību enerģētikas jomā, rada darbvietas un izaugsmi un mazina piesārņojumu, kā arī saglabā ES vadošo lomu šajā nozarē visā pasaulē. Lai palīdzētu sasniegt nacionālos devumus, nesen pieņemtais ES atjaunojamo energoresursu enerģijas finansēšanas mehānisms dalībvalstīm dod iespēju ieguldīt līdzekļus ar atjaunojamo energoresursu enerģiju saistītos projektos, pretī kā iesaistītās dalībvalstis saņemot statistisko piešķīrumu. Atjaunojamo energoresursu paātrinātu izvēršanu veicinās attiecīgo valsts atbalsta pamatnostādņu pārskatīšana, kuras mērķis ir pamatnostādnēs atspoguļot Zaļā kursa mērķus, jo īpaši to pamatnostādņu pārskatīšana, kuras attiecas uz valsts atbalstu videi un enerģētikai.

Oglekļa cena 2019. gada janvārī līdz 2020. gada jūnijā saglabājās stabila (vidēji 24 EUR), ja neņem vērā īslaicīgo cenu kritumu Covid-19 krīzes dēļ 2020. gada sākumā. Kopējie ES ETS ieņēmumi no izsolēm laikposmā no 2012. gada līdz 2020. gada 30. jūnijam pārsniedz 57 miljardus EUR.

Pēdējos piecos gados ir būtiski samazinājušās emisijas no stacionārām iekārtām, kas veic darbības, uz kurām attiecas ES ETS. Šī notikumu attīstība atspoguļo jo īpaši elektroenerģijas ražošanā izmantoto degvielu izmaiņas, tostarp to, ka aizvien pieaug atjaunojamo energoresursu izmantojums. 2019. gadā kopējais emisiju daudzums rūpniecībā un enerģijas ražošanā, ko aptver ES ETS, turpināja samazināties (par 9,1 % salīdzinājumā ar 2018. gadu). Enerģijas ražošanas nozare bija galvenā šīs tendences virzītāja, kurā bija panākts ievērojams siltumnīcefekta gāzu emisiju daudzuma samazinājums — gandrīz 15 %. Rūpniecībā emisijas saruka par 2 %, kas ir līdz šim lielākais samazinājums ES ETS 3. posmā (2013.–2020. gadā) šajā nozarē. Eiropas Ekonomikas zonas iekšējās aviācijas emisijas nedaudz palielinājās — gandrīz par 1 %.

Šajā 2020. gada enerģētikas savienības stāvokļa apskatā ir iepazīstināts ar tām daudzajām iniciatīvām, ko ES un tās dalībvalstis ir īstenojušas pēdējos mēnešos, lai uzlabotu Eiropu. Tas ir pirmais apskats, kas tiek izdots saskaņā ar enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldības satvaru. To papildina vairāki tematiskie ziņojumi (sk. 1. izcēlumu) un Komisijas ieteikums par enerģētisko nabadzību; tajā ir arī sniegts pārskats par to, kādi panākumi gūti enerģētikas savienībā plašākā kontekstā, proti, saistībā ar mērķiem, kas noteikti ES rīcībai klimata jomā un ilgtspējības jomā.

EIROPAS KOMISIJA Briselē, 14.10.2020 COM(2020) 950 final PIELIKUMS

dokumentam ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI 2020. gada ziņojums par enerģētikas savienības stāvokli saskaņā ar Regulu (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību

















Progresa ziņojums par iekšējo enerģijas tirgu 1. Ievads 2. Elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgi 2.1. Galvenie rādītāji 2.1.1. Vairumtirdzniecības cenas — apliecinājums, ka tirgi darbojas, kā nākas 2.1.2. Elektroenerģijas tirgu ģeogrāfiskais tvērums — vēl ir daudz darāmā, lai novērstu sadrumstalotību 2.1.3. Tirgus koncentrācija — daudzās valstīs problēma joprojām ir vēsturisko operatoru dominējošais stāvoklis 2.2. Būtiskākās regulatīvās norises 2.2.1. Unikāls projekts — ES tirgu sasaiste 2.2.2. Tirdzniecības un sistēmu darbības noteikumu visaptveroša saskaņošana, izmantojot tīkla kodeksus — jauns veids, kā panākt kolektīvu enerģētikas saskaņošanu ES mērogā 2.2.3. Pakete “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” — gūtais progress jauna elektroenerģijas tirgus modeļa ieviešanā 2.2.3.1. Elektroenerģijas robežu atbloķēšana — “70 % noteikums” 2.2.3.2. Koordinētāki un mazkaitīgāki jaudas mehānismi 2.2.3.3. Nodalīšanas noteikumu pienācīga īstenošana attiecībā uz uzkrāšanu 3. Gāzes vairumtirdzniecības tirgi 3.1. Galvenie rādītāji — koncentrācija, likviditāte un konverģence 3.2. Būtiskākās regulatīvās norises 3.2.1. Tirgu apvienošanās 3.2.2. Gāzes tīkla kodeksi

3.3. Gāzes sektora dekarbonizācija 3.3.1. Biometāna un mazo ražotāju integrēšana 3.3.2. Gāzes kvalitātes jautājumi 3.3.3. Tirgus un infrastruktūras sagatavošana ūdeņradim 4. Mazumtirdzniecības tirgi 4.1. Tirgus koncentrācija 4.1.1. Elektroenerģija 4.1.2. Gāze 4.2. Mazumtirdzniecības cenas (tostarp cenu komponenti) 4.2.1. Elektroenerģijas cenas 4.2.2. Gāzes cenas 4.3. Valsts intervences pasākumi attiecībā uz elektroenerģijas un gāzes mazumtirdzniecības cenām 4.3.1. Mājsaimniecību segments 4.3.2. Nemājsaimniecību segments 4.4. Patērētāju aizsardzība un iespēcināšana 1.Ievads Lai gan iekšējais tirgus bieži ir ticis uzskatīts par instrumentu, ar kura palīdzību var ierobežot cenas patērētājiem un dot efektīvus investīciju signālus investoriem, pēdējos gados ir kļuvis skaidrs, ka tam ir arī svarīga nozīme ES vērienīgo klimata mērķrādītāju sasniegšanā. 27 nacionālo energosistēmu integrēšana vienā ES mēroga tirgū ir priekšnosacījums efektīvai dekarbonizācijai, jo tā dos iespēju atjaunojamo energoresursu enerģiju tirgot pāri robežām, gūstot labumu no ražošanas potenciāla dažādības un komplementaritātes dažādajos ES reģionos. Pārrobežu tirgi var aiztaupīt ievērojamas CO2 emisijas, kuras rodas, ražojot enerģiju no fosilajiem enerģijas avotiem rezerves kārtā, kas būtu neizbēgams sadrumstalotās nacionālajās energosistēmās. Labi savienoti tirgi arī uzlabo energoapgādes drošību. Neraugoties uz visiem centieniem, kam atvēlēti publiskā sektora līdzekļi, ar tiem vien nevarēs segt apjomīgās investīcijas, kas vajadzīgas enerģētikas pārkārtošanai. Tikai labi organizēti un labi regulēti tirgi spēs mobilizēt privātās investīcijas, kas vajadzīgas, lai pārietu uz bezoglekļa ekonomiku. Pilnībā integrēts un labi funkcionējošs iekšējais enerģijas tirgus ir visefektīvākais veids, kā nodrošināt i) vajadzīgos cenu signālus investīcijām zaļajā enerģijā un tehnoloģijās, ii) pieņemamas enerģijas cenas un iii) enerģijas piegādes drošību pārejā uz klimatneitralitāti ar minimālām izmaksām. Ar paketi “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, jo īpaši jaunajiem 2019. gadā pieņemtajiem elektroenerģijas tirgus modeļa noteikumiem, tika pavērts ceļš uz to, lai labāk pielāgotos jaunajai enerģijas tirgus realitātei, kurā arvien vairāk dominē enerģijas ražošana no atjaunojamajiem energoresursiem, un veicinātu patērētāju iesaistīšanos enerģijas tirgos. Tā ļauj atjaunojamajiem energoresursiem kļūt par jauno elektroenerģijas sistēmas “mugurkaulu”. Ar paketi “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” arī tika radīts pamats starpsavienotāju labākai izmantošanai starp dalībvalstīm (sīkāku informāciju sk. 2.2.3.1. iedaļā). Skaidri noteikumi, kas dod iespēju maksimāli palielināt starpsavienojumu jaudas izmantošanu, sekmēs pārrobežu tirdzniecību, ļaujot efektīvāk izmantot energoresursus visā ES. ES tehnisko noteikumu (tīkla kodeksu) visaptverošā kopuma īstenošana norit ar labiem rezultātiem, par ko liecina ES elektroenerģijas tirgu sasaistīšanas veiksmīgā izvēršana vai panākumi gāzes piegādes dažādošanā un gāzes tirgu likviditātes palielināšanā (sīkāku informāciju sk. 2.2.1. iedaļā).

Tomēr enerģijas tirgū joprojām pastāv trūkumi — gan mazumtirdzniecības, gan vairumtirdzniecības līmenī —, kas nevajadzīgi palielina izmaksas patērētājiem un nozarei. Tāpēc šo trūkumu novēršana ir būtisks aspekts sekmīgā ekonomikas atveseļošanā un pamats ekonomikas pārejā uz klimatneitralitāti. Vajadzība dekarbonizēt energosistēmu ir izvirzījusi jaunus sarežģītus uzdevumus, piemēram, izstrādāt valsts intervences pasākumus, kuri ir nepieciešami, lai atbalstītu enerģētikas pārkārtošanu, kas nerada nepamatotus traucējumus vai sadrumstalotību iekšējā tirgū. Pēdējos gados augoša ietekme uz tirgus darbību ir bijusi jautājumiem par tādām shēmām, kas ir saderīgas ar tirgu un ir paredzētas atjaunojamo energoresursu enerģijas vai tradicionālās ražošanas atbalstam (jaudas mehānismi). Šī problēma tika aplūkota paketē “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, kurā ir ietverti speciāli noteikumi šādu valsts intervences pasākumu optimizēšanai. 2020. gads bija lielu izaicinājumu gads Covid krīzes dēļ. Enerģijas tirgiem nācās tikt galā ar ietekmi, ko radīja sociālās distancēšanās pasākumi, kuru iespaidā pēkšņi samazinājās enerģijas pieprasījums un krasi mainījās simtiem miljonu eiropiešu paradumi. Neraugoties uz palielinātu nepastāvīgumu un svārstīgu likviditāti, iekšējais enerģijas tirgus izturēja šo satricinājumu un apliecināja savu noturīgumu krīzes apstākļos, savukārt elektroenerģijas sistēmas sekmīgi tika galā ar rekordaugstu atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas līmeni. Atbilstoši Pārvaldības regulas un piemērojamo nozares tiesību aktu prasībām šajā ziņojumā ir analizēts vispārējais progress pilnīga un funkcionējoša enerģijas tirgus radīšanā un jo īpaši Gāzes direktīvas un Elektroenerģijas direktīvas īstenošanā. 2.Elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgi 2.1. Galvenie rādītāji 2.1.1. Vairumtirdzniecības cenas — apliecinājums, ka tirgi darbojas, kā nākas Ir konstatēts, ka nesenie novērojumi par vairumtirdzniecības cenām, kas vidējā termiņā pazeminās kopš 2009. gada , atspoguļo patieso situāciju pēdējos divos gados. Lai gan šo cenu attīstību veicina arī citi faktori, piemēram, straujais atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošanas pieaugums, vairumtirdzniecības cenu pastāvīgā pazemināšanās ir pierādījums tam, ka konkurencei ir taustāma ietekme vairumtirdzniecības līmenī . Pēc vairumtirdzniecības cenu kāpuma no 2016. līdz 2018. gadam tās 2019. gadā strauji pazeminājās, jo atjaunojamo energoresursu izmantošana sasniedza jaunu rekordlīmeni, pazeminājās akmeņogļu un gāzes cenas un pieprasījums saglabājās zems. Cenu pazeminājums visā Eiropā bija nevienmērīgs, kā rezultātā pieauga cenu atšķirības starp dažādiem reģionālajiem tirgiem. 2020. gada pirmajā pusē salīdzinājumā ar to pašu periodu 2019. gadā cenas kritās diapazonā no 30 % dažos Eiropas reģionālajos dienvidu tirgos līdz 70 % dažos ziemeļu reģionos. Šīs augošās atšķirības varētu būt skaidrojamas ar nepietiekamām starpsavienojumu jaudām, atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanas nevienādo pieaugumu dažādos tirgos un ievērojami paaugstinātu CO2 cenu, kas īpaši ietekmēja dalībvalstis, kuru ražošanas struktūrā lielāku daļu aizņem fosilais kurināmais. Visas šīs tendences 2020. gadā pastiprināja Covid radītā negatīvā ietekme uz saimniecisko darbību, kas izraisīja būtisku elektroenerģijas pieprasījuma kritumu, kurš apvienojumā ar atjaunojamo energoresursu izmantošanas kāpumu un gāzes cenu kritumu ir nospiedis vairumtirdzniecības cenas līdz ļoti zemam līmenim . 1. attēls. Elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas — viszemākās un visaugstākās reģionālās cenas Avots: Platts, European Power Exchange. Piezīme. Ar pelēku krāsu norādīta atšķirība starp maksimālo un minimālo cenu. 2.1.2. Elektroenerģijas tirgu ģeogrāfiskais tvērums — vēl ir daudz darāmā, lai novērstu sadrumstalotību Tirgu sasaistes turpmāka īstenošana ir palīdzējusi būtiski uzlabot pārrobežu piegādes izdevības(sīkāku informāciju sk. 2.2.1. sadaļā tālāk tekstā). Ir pazīmes, ka palielinās pārrobežu konkurence noteiktos reģionos, piemēram, Ziemeļvalstu reģionā, un elektroenerģijas imports un eksports pēdējos gados ir pastāvīgi audzis. 2. attēls. Importa/eksporta kopsumma gadā ES 28 valstīs Avots: “ EUROSTAT [NRG_CB_E]”. Tomēr ES elektroenerģijas tirgu struktūras analīze liecina, ka piedāvājuma un pieprasījuma nosacījumi joprojām būtiski atšķiras starp vairumu dalībvalstu un ka ir nepieciešami pastāvīgi centieni likvidēt pārrobežu šķēršļus. Svarīga nozīme atlikušās ES tirgu sadrumstalotības novēršanā būs tirgu sasaistes izvēršanai ES mērogā un pastāvošo tehnisko šķēršļu mazināšanai paredzēto ES tīkla kodeksu un pamatnostādņu pilnīgai īstenošanai. 2.1.3. Tirgus koncentrācija — daudzās valstīs problēma joprojām ir vēsturisko operatoru dominējošais stāvoklis

Enerģijas tirgu funkcionēšanai ir vajadzīgs vismaz minimāls konkurences līmenis. Jo mazāka ir tirgus koncentrācija, jo augstāka ir potenciālās konkurences pakāpe. Parasti tirgos ar augstāku konkurences līmeni (t. i., mazāku koncentrāciju) ir zemāks cenu līmenis nekā tirgos, kuros dominē viens vai daži tirgus dalībnieki. Analīze par konkurences attīstību Eiropas elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgū liecina, ka vairāk nekā 20 gadu pēc tirgus liberalizācijas sākšanās vēsturiskajiem uzņēmumiem joprojām ir dominējošais stāvoklis lielākajā daļā dalībvalstu. Dažās valstīs vēsturisko uzņēmumu tirgus daļa pat pārsniedz 80 %, tuvojoties monopola stāvoklim. Būtu jāatzīmē, ka tirgus koncentrācijas līmeni būtiski ietekmē valsts lielums. Mazos un nesavienotos tirgi, visticamāk, nav iespējams liels piegādātāju skaits. Turklāt bieži ir pierādījies, ka tendence regulēt cenas šajās valstīs ir vēl viens šķērslis jaunpienācējiem, kuri vēlas konkurēt ar vēsturiskajiem uzņēmumiem, kas savu pozīciju jau nostiprinājuši. 3. attēls. Lielāko elektroenerģijas ražošanas uzņēmumu tirgus daļa 2018. gadā Avots: ENER ĢD valstu datu lapas, kuru pamatā ir Eurostat apsekojumi par elektroenerģijas tirgu rādītājiem. 3. attēlā ir redzams, ka, neraugoties uz tirgus liberalizāciju, galvenā ražotāja tirgus daļa nacionālajā ražošanā joprojām ir liela daudzās valstīs. Tāpēc valstu un ES enerģētikas politikā vienai no prioritātēm joprojām ir jābūt konkurences iespējošanai ražošanas un piegādes līmenī, un viens no līdzekļiem tās panākšanai ir konkurences tiesību aktu izpildes nodrošināšana. 3. attēlā ir arī parādīti ieguvumi, ko sniedz tirgu savienošana pāri robežām, jo vairāk fizisku starpsavienojumu un vairāk efektīvu elektroenerģijas tirdzniecības sistēmu, piemēram, tirgu sasaiste, var vismaz daļēji aizstāt piedāvājuma alternatīvas, kuru trūkst valstu līmenī, par labu patērētājiem. Tirgū dzīvotspējīga atjaunojamo energoresursu elektroenerģija ir arī veicinājusi jaunu tirgus dalībnieku ienākšanu un sekmējusi tirgus koncentrācijas samazināšanos. 2.2. Būtiskākās regulatīvās norises 2.2.1. Unikāls projekts — ES tirgu sasaiste Tika paveikts ievērojams darbs saistībā ar ES projektu, kas paredz savienot valstu tirgus, tos sasaistot. Iepriekšējā gadā šis projekts ir pavirzījies vēl uz priekšu, un ievērojams progress tika gūts jo īpaši tekošās dienas tirgu sasaistē. Fakts, ka ES elektroenerģijas tirgi darbojās lielā mērā nekoordinēti un elektroenerģija netika novirzīta tur, kur tā bija visvairāk vajadzīga, aptuveni pirms 10 gadiem lika dažām dalībvalstīm sākt brīvprātīgus tirgu sasaistes projektus. Tirgu sasaiste ļauj elektroenerģijas pirkšanas un pārdošanas piedāvājumus agregēt pa vairākām dalībvalstīm, lai nodrošinātu, ka elektroenerģija tiek novirzīta tur, kur tā attiecīgajā reģionā ir visvairāk vajadzīga. Tirgu sasaistes pakāpeniska ieviešana kļuva juridiski saistoša 2015. gadā. Tirgus sasaistes ieviešana vairāk nekā 20 valstīs, kas nāk par labu 380 miljoniem klientu, joprojām ir vienīgais šāda veida projekts visā pasaulē. Neraugoties uz tehnisko sarežģītību, tas 2019. gadā tika gandrīz pabeigts. Tālāk norādītajās diagrammās ir parādīts, kā vērsies plašumā ES tekošās dienas (t. i., īstermiņa) un nākamās dienas (t. i., 24 stundu ietvaros) tirgu sasaistes projekts. 2018. un 2019. bija īpaši veiksmīgi gadi, jo tajos tika sākta un paplašināta vienotā tekošās dienas tirgus sasaiste, aptverot lielāko daļu ES valstu, un nākamās dienas tirgus sasaistes projektā tika ietvertas jaunas teritorijas. 4. attēls. Tekošās dienas tirgus sasaistes ģeogrāfiskā paplašināšana Avots: ENER ĢD. 5. attēls. Nākamās dienas tirgus sasaistes ģeogrāfiskā paplašināšana Avots: ENER ĢD. Paplašinot nākamās dienas un tekošās dienas tirgus sasaisti, Eiropas tirgi un elektroenerģijas sistēmas ir padarītas arvien noturīgākas, efektīvākas un likvīdākas un labāk spēj integrēt atjaunojamos energoresursus par zemākām izmaksām. 2.2.2. Tirdzniecības un sistēmu darbības noteikumu visaptveroša saskaņošana, izmantojot tīkla kodeksus — jauns veids, kā panākt kolektīvu enerģētikas saskaņošanu ES mērogā

Tirgu sasaistes izvēršana ir visskaidrākais pierādījums tam, ka elektroenerģijas tīkla kodeksu īstenošana ir sākusies sekmīgi. Visi astoņi elektroenerģijas tīkla kodeksi tika pieņemti laikposmā no 2015. līdz 2018. gadam, lai likvidētu atlikušos tehniskos šķēršļus elektroenerģijas tirdzniecībai un koordinētai tīklu ekspluatācijai, īstenojot pakāpenisku saskaņošanas procesu. Šajā nolūkā tīkla kodeksi nodrošina visaptverošu satvaru vienotu saskaņošanas metožu kopīgai attīstīšanai. Pārvades sistēmas operatoriem un elektroenerģijas biržām saskaņā ar tīkla kodeksiem ir pienākums izstrādāt kopējus saskaņošanas priekšlikumus konkrētā jomā (piemēram, tirgu sasaistes vai koordinētas sistēmu ekspluatācijas jomā). Valstu regulatoriem tad ir jāpārskata un nepieciešamības gadījumā jāpārstrādā šīs kopējās saskaņošanas metodes un tās kopīgi jāapstiprina. Ja viedokļi atšķiras, tie var pieņemt lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu. Tīkla kodeksu īstenošanā un nepieciešamo metodiku izstrādē gūtā pieredze liecina, ka jaunais instruments un iespēja pieņemt lēmumu ar kvalificētu balsu vairākumu ir palīdzējuši sasniegt būtisku progresu tirgū un tīklu ekspluatācijā pastāvošās sadrumstalotības pārvarēšanā. Kopš 2015. gada regulatori atbilstoši jaunajam kopējās saskaņošanas satvaram ir kopīgi apstiprinājuši jau vairāk nekā 100 metožu. Tomēr dažās jomās vajadzīgo metožu nodrošināšana ir aizkavējusies. Tas jo īpaši attiecas uz kopīgas jaudas aprēķināšanas jomu, kur daži priekšlikumi par kopējām metodēm netika iesniegti vajadzīgajā termiņā un kur koordinācija starp regulatoriem izrādījās īpaši sarežģīta. Tā kā ieguvumi, ko sniedz to šķēršļu likvidēšana, kuri izriet no nekoordinētas jaudas aprēķināšanas, ir īpaši svarīgi progresam iekšējā elektroenerģijas tirgū, Komisija, cieši sadarbojoties ar valstu regulatoriem un Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (ACER), turpinās modri raudzīties, lai tiktu izmantoti visi pieejamie izpildes panākšanas rīki nolūkā nodrošināt progresu vajadzīgo koordinēto metožu pieņemšanā. 2.2.3. Pakete “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” — gūtais progress jauna elektroenerģijas tirgus modeļa ieviešanā Jaunais elektroenerģijas tirgus modelis, kas pieņemts kā daļa no paketes “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, ir ievērojams solis uz priekšu iekšējā elektroenerģijas tirgus veidošanā. Tomēr tagad, kad šie tiesību akti ir pieņemti, to panākumi būs atkarīgi no tā, vai tie tiks īstenoti ātri un efektīvi. Daudzi no tirgus modeļa noteikumiem ir ietverti pārstrādātajā Elektroenerģijas regulā, kas stājās spēkā 2020. gada janvārī. Konkrētāk, tagad ir spēkā noteikumi, kuru mērķis ir panākt, ka tirgus ir piemērots lielākam atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvaram, izkliedētai ražošanai un pieprasījumreakcijai (īsāka termiņa tirgi, pilnīga iesaistīšanās tirgū attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju un uzkrāšanu utt.) un ka atjaunojamo energoresursu enerģija ir piemērota tirgum (prioritāras dispečēšanas pakāpeniska izbeigšana jaunām, lielām iekārtām un pilnas atbildības par balansēšanu ieviešana). Turklāt pārstrādātajā Elektroenerģijas regulā ir ietverti daži svarīgi, bet sarežģīti elementi attiecībā uz pārrobežu tirdzniecību un jaudas atlīdzināšanas mehānismiem. 2.2.3.1. Elektroenerģijas robežu atbloķēšana — “70 % noteikums” Pēdējos gados vienotais elektroenerģijas tirgus ir kļuvis aizvien integrētāks, starp dalībvalstīm arvien palielinoties starpsavienojumu jaudai. Starpsavienojumi uzlabo konkurenci patērētāju labā, veicina drošāku elektroenerģijas piegādi un sekmē dekarbonizāciju, jo to elastīgums ļauj pilnībā izmantot komplementaritāti starp dažādām ražošanas struktūrām Eiropā, piemēram, starp siltuma ražošanu un variablu atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanu, kā arī ļauj dažādām teritorijām kopīgot sistēmu pakalpojumus un rezerves ražošanu. Tomēr, kā savos tirgus uzraudzības ziņojumos ir regulāri norādījusi ACER, jauda, kas ir fiziski pieejama starpsavienotājos, dažos reģionos ir regulāri ierobežota. Nepietiekami izmantotie starpsavienotāji liedz šo projektu sniegtos ieguvumus pilnībā nodot patērētājiem. Galvenais šo ierobežojumu iemesls ir saistīts ar iekšēju strukturālu pārslodzi. Strukturāla tīklu pārslodze notiek, kad tirdzniecības zonas (jeb cenu zonas) iekšējais tīkls nav pietiekams, lai elektroenerģiju novadītu no vietas, kur tā tiek saražota, uz vietu, kur tā tiek patērēta. Rezultātā, lai nodrošinātu elektroenerģijas plūsmu, var tikt izmantoti starpsavienojumi un blakus esoši elektroenerģijas tīkli. Kad tas notiek, iekšējā tirdzniecība būtībā ir prioritāra pār pārrobežu tirdzniecību, bet vienotajā tirgū tam tā nevajadzētu būt. Tas turklāt ir pretrunā vairākiem ES līgumu pantiem, tostarp Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 18. pantam, kas aizliedz diskrimināciju. Šāda pārvades sistēmas operatora rīcība var arī tikt uzskatīta par neatbilstīgu LESD 102. pantam, kas aizliedz dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. Līdz šim potenciālus šo noteikumu pārkāpumus Konkurences ĢD ir izmeklējis galvenokārt pretmonopola lietās, jo īpaši lietā 39351 par Zviedrijas starpsavienotājiem (2010. gads) un lietā 40461 par Vācijas un Dānijas starpsavienotāju (2019. gads). Pārstrādātā Elektroenerģijas regula, kas apspriesta kā daļa no paketes “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, apstiprina pamatprincipus, uz kuriem atbilstoši ES līgumam ir balstīti noteikumi par elektroenerģijas tirdzniecību, un tie ir maksimalizācija un nediskriminācija. Šie principi, kas jau bija ietverti gan Regulas (EK) Nr. 714/2009 1. pielikumā, gan CACM vadlīnijās, ir saglabāti 16. pantā un papildināti ar dažiem papildu elementiem. Pārstrādātajā Elektroenerģijas regulā ir atkārtoti apstiprināts, cik svarīgi ir samazināt iekšējo strukturālo pārslodzi, taču ar to arī tiek ieviests jauns vismaz 70 % mērķrādītājs attiecībā uz starpsavienotāju jaudu, kam jābūt pieejamai elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā, vienlaikus ļaujot dalībvalstīm izvēlēties, kādā veidā sasniegt šo mērķrādītāju. Dalībvalstis var spēt paplašināt savu tīklu, izvēlēties pārkonfigurēt savas tirdzniecības zonas, lai labāk atspoguļotu strukturālo pārslodzi, vai pieņemt rīcības plānu, kurā paredzētas investīcijas tīklā, lai mazinātu šo strukturālo pārslodzi līdz 2025. gada beigām. Lai gan, pamatojoties uz ES līgumu un nozaru elektroenerģijas noteikumiem, pārvades sistēmu operatoriem jau tagad ir pienākums pilnībā maksimalizēt starpsavienojumu jaudu, pakete “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” ir paredzēta, lai garantētu, ka vēlākais 2025. gada beigās katram atsevišķam ES starpsavienotājam ir pieejami vismaz 70 % jaudas. Ar šiem jaunajiem tiesību aktiem tiek panākts līdzsvars starp mērķi palielināt tirdzniecību, ieviešot mērķrādītāju, un nepieciešamību nodrošināt, ka pārvades sistēmu operatoru (“PSO”) rīcībā ir sistēmas drošas darbības uzturēšanai vajadzīgie rīki. 2.2.3.2. Koordinētāki un mazkaitīgāki jaudas mehānismi Pēdējos gados Eiropas elektroenerģijas tirgus ir ātri pārveidojies, strauji pieaugot variablai elektroenerģijas ražošanai apvienojumā ar elektroenerģijas pieprasījuma samazināšanos pēc 2008. un 2009. gada finanšu un ekonomiskās krīzes. Variablu atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotāji ar zemām robežizmaksām ir aizstājuši vai būtiski saīsinājuši termoelektrostaciju darbināšanas laiku. Tajā pašā laikā termoelektrostacijas, piemēram, gāzes elektrostacijas, var nodrošināt būtisku elastīgumu sistēmā. Šī notikumu attīstība dažām ieinteresētajām personām un valdībām ir radījusi bažas par to, vai elektroenerģijas sistēma spēs apmierināt pieprasījumu ilgtermiņā. Reaģējot uz to, daudzas dalībvalstis ir ieviesušas jaudas mehānismus, lai atbalstītu ražošanas pietiekamību. Jaudas mehānismi atbalsta elektrostacijas, lai tās vajadzības gadījumā būtu pieejamas elektroenerģijas ražošanai. Apmaiņā pret to mehānismi nodrošina maksājumus šīm elektrostacijām. Šie jaudas maksājumi papildina ienākumus, ko elektrostacijas gūst, pārdodot elektroenerģiju elektroenerģijas tirgū. Neatbilstoši veidoti jaudas mehānismi var būtiski izkropļot iekšējo tirgu. Pārstrādātajā Elektroenerģijas regulā ir noteikts jauns satvars jaudas mehānismu ieviešanai un izstrādei, lai atvieglotu Eiropas Komisijas veikto darbu valsts atbalsta noteikumu izpildes panākšanā un papildinātu jau spēkā esošos noteikumus, kas reglamentē jaudas mehānismus. Saskaņā ar jaunajiem noteikumiem dalībvalstīm, kurās pastāv pietiekamības problēmas un kuras tika identificētas, pamatojoties uz pietiekamības novērtējumu, kas veikts atbilstoši ES mēroga pietiekamības novērtēšanas metodikai, ir jāizstrādā un jāizpilda īstenošanas plāns (tirgus reformu plāns), kurā izklāstīts, kā tās plāno ar tirgus reformām novērst nepietiekamības problēmas paamatcēloņus. Tām minētais plāns ir jāiesniedz Komisijai, lai tā sniegtu atzinumu par to, vai ierosinātās tirgus reformas ir atbilstošas mērķim. Tika ieviests process, lai uzraudzītu, kā šīs reformas tiek piemērotas. Jaunie noteikumi nodrošina, ka izvēlētie jaudas mehānismu modeļi mazina to ietekmi uz tirgus darbību. Tas nozīmē, ka tiem vajadzētu būt: ·atvērtiem ražotāju dalībai pāri robežām; ·ierobežotiem laikā un ·pakāpeniski izbeigtiem, kad attiecīgās nepietiekamības problēmas ir atrisinātas. Jaudas mehānismiem arī vajadzētu būt atvērtiem visām tehnoloģijām, tostarp atjaunojamajiem energoresursiem. Tomēr pastāv viens svarīgs nosacījums, proti, elektrostacijas, kas piedalās jaudas mehānismos, nedrīkst pārsniegt emisijas robežvērtību 550 g CO2/kWh. Tas nodrošina, ka īpaši piesārņojošas elektrostacijas, piemēram, ogļu elektrostacijas, tiek faktiski izslēgtas no mehānismiem. Līdz šim Komisija ir sniegusi atzinumus par sešiem tirgus reformu plāniem. Daži no šiem pasākumiem ir samērā konkrēti. Piemēram, noteikumos ir ieteikts pakāpeniski izbeigt regulētu tiešo patērētāju cenu režīmus (vai vismaz mīkstināt cenu regulējumu), likvidēt cenu ierobežojumus vairumtirdzniecības tirgos, sistēmu rezervju vērtību atspoguļot balansēšanas enerģijas cenās (“iztrūkuma cenu noteikšanas funkcija”) un palielināt starpsavienojumu ar kaimiņvalstīm. Vēl viena pasākumu grupa ir salīdzinoši atvērta, piemēram, visu regulatīvo izkropļojumu likvidēšana vai patēriņa puses iesaistīšanās, pašražošanas un energoefektivitātes iespējošana.

ACER, valstu regulatīvās iestādes (VRI) un PSO patlaban veic papildu darbu, lai īstenotu jaunos tiesību aktus. ACER ir pieņēmusi metodikas attiecībā uz mūsdienīgu ES pietiekamības novērtējumu, zudušās slodzes vērtības aprēķinu un uzticamības standartu. Turklāt ACER un pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkls (ENTSO-E) izstrādā arī metodiku kopumu, lai būtu iespējama pārrobežu līdzdalība jaudas mehānismos. Tāpat ACER ir izdevusi norādījumus par to, kā aprēķināt CO2 emisijas robežvērtību. Jauno tiesību aktu mērķis ir ieviest koordinētu pieeju attiecībā uz jaudas mehānismiem, nodrošinot, ka tie neizkropļo ES iekšējo elektroenerģijas tirgu vairāk, nekā nepieciešams, un ka tos neizmanto, lai aizstātu nepieciešamās reformas dalībvalstīs. Jaunie tiesību akti arī papildinās Eiropas Komisijas darbu pie ar valsts atbalsta noteikumu izpildes panākšanas, jo tas arī turpmāk būs ES galvenais instruments, ar ko nodrošina, ka individuāli jaudas mehānismi atbilst iekšējā tirgus noteikumiem. Visbeidzot, tie palīdzēs saskaņot enerģijas piegādes drošības mērķus ar nepieciešamo pāreju uz tīru enerģiju. 2.2.3.3. Nodalīšanas noteikumu pienācīga īstenošana attiecībā uz uzkrāšanu Elektroenerģijas uzkrāšana, kam izmanto dažādas tehnoloģijas (piemēram, hidroakumulāciju, ķīmisku uzkrāšanu akumulatoros vai gaisa saspiešanu), ir svarīgs elektrosistēmas aspekts. Augot variablu atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvaram kopējā elektroenerģijas ražošanas apjomā un attīstoties dažādām uzkrāšanas tehnoloģijām, ir paredzams, ka uzkrāšanai būs arvien svarīgāka nozīme iekšējā tirgū. Papildus tradicionālajām (hidroakumulācijas) krātuvēm, kas joprojām ir galvenais rezervuāra veids elektroenerģijas uzkrāšanai ES , ir ievērojami izvērsta ķīmiskā uzkrāšana akumulatoros, kas ir kļuvusi par būtisku tirgus faktoru, jo īpaši attiecībā uz sistēmu pakalpojumiem, piemēram, balansēšanas jaudas nodrošināšanu. ES stingri atbalsta enerģijas uzkrāšanas tehnoloģiju attīstību, lai tās kļūtu par nozīmīgu tehnoloģiju sekmīgai enerģētikas pārkārtošanai. Visaptverošais enerģētikas savienības pārvaldības satvars un stratēģiskais rīcības plāns akumulatoru jomā bija būtiski soļi, lai palīdzētu izveidot globāli integrētu, ilgtspējīgu un konkurētspējīgu rūpniecisko pamatu akumulatoriem. Gūtais progress tika izvērtēts un tā kopsavilkums sniegts Komisijas ziņojumā . Lai enerģijas uzkrāšana sasniegtu maksimālu potenciālu pakalpojumu klāsta un tehnoloģiju dažādības ziņā, ir svarīgi nodrošināt atvērtus enerģijas uzkrāšanas pakalpojumu tirgus, kuros valda konkurence. Paketē “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” ir noteikti svarīgi principi attiecībā uz uzkrāšanas nediskrimināciju, pieprasījumreakciju un izkliedētu ražošanu, izslēdzot, piemēram, tirgus noteikumus, kas varētu patvaļīgi dot priekšroku tradicionālajai elektroenerģijas ražošanai. Svarīga izšķiršanās pārstrādātajā Elektroenerģijas direktīvā bija visā visumā paredzēt, ka pārvades vai sadales sistēmu operatoriem nevar piederēt elektroenerģijas uzkrāšanas sistēmas un tie nevar tās ekspluatēt. Prasība pilnībā nodalīt uzkrāšanas aktīvus ir noteikta, lai mazinātu sistēmu operatoru sistēmiskās priekšrocības, jo citādi tie varētu piekopt diskrimināciju, dodot priekšroku saviem, nevis konkurentu aktīviem, piemēram, iepērkot sistēmu pakalpojumus galvenokārt no saviem aktīviem. Šis risks ir pat vēl lielāks nekā attiecībā uz lielāko daļu tradicionālo ražošanas aktīvu, jo enerģijas uzkrāšana (tās augstā elastīguma, bet ierobežotās uzkrāšanas jaudas dēļ) bieži gūs lielāku ieņēmumu daļu no sistēmu pakalpojumiem nekā no elektroenerģijas tiešas pārdošanas tirgū. Turklāt sistēmu operatori varētu ietekmēt sistēmas attīstību un darbību tā, lai radītu vai samazinātu vajadzību pēc konkrētiem sistēmu pakalpojumiem. Tādējādi, ja sistēmu operatoriem būtu savtīgas intereses enerģijas uzkrāšanas tirgu attīstībā, tas varētu kļūt par būtisku šķērsli šā tirgus attīstīšanai un enerģētikas savienības mērķu sasniegšanai. Ņemot vērā minētos apstākļus, pārstrādātās Elektroenerģijas direktīvas 36. un 54. pants vispārīgi nosaka, ka sadales un pārvades sistēmu operatoriem nepieder enerģijas uzkrātuves un tie šādas uzkrātuves neattīsta, nepārvalda un neekspluatē. Tomēr pārstrādātajā Elektroenerģijas direktīvā ir atzītas iespējamas atkāpes no šīs operatoru izslēgšanas divos gadījumos. Pirmkārt, sistēmu operatoriem var piederēt pilnībā integrēti tīkla komponenti un tie var ekspluatēt šādus komponentus, ja ir saņemts regulatīvs apstiprinājums. Šī atkāpe ir vērsta uz sistēmu komponentiem, kas tradicionāli ir bijuši daļa no elektroenerģijas pārvades vai sadales sistēmām, piemēram, kondensatoriem, kas integrēti apakšstacijās. Otrkārt, ja enerģijas uzkrātuve tiek atzīta par nepieciešamu, lai nodrošinātu sistēmas darbības efektivitāti, uzticamību un drošību, bet šī uzkrātuve netiek izmantota, lai pirktu vai pārdotu elektroenerģiju, var rīkot konkursa procedūru. Ja atklātā, pārredzamā un nediskriminējošā konkursa procedūrā tiek pierādīts, ka citas puses nevēlas vai nespēj sniegt attiecīgos pakalpojumus par saprātīgām izmaksām un laikus, valsts regulatīvā iestāde var piešķirt sistēmas operatoram apstiprinājumu, lai tam varētu piederēt enerģijas uzkrātuve un lai tas varētu to ekspluatēt. Ja ir piešķirta atkāpe, regulāri tiek izvērtēta tirgus spēja nodrošināt minētos pakalpojumus, lai pakāpeniski izbeigtu sistēmas operatora darbību attiecīgajā jomā. Šī atkāpes iespēja palielina valsts regulatīvo iestāžu lomu, jo tām ir stingri jāizvērtē visi atkāpju piešķiršanas pieprasījumi. Ir svarīgi nepadarīt atkāpes par normu un tās piešķirt tikai izņēmuma apstākļos, lai inovatīvi un efektīvi enerģijas uzkrāšanas pakalpojumi varētu attīstīties konkurenciālā tirgū. Komisija atbalstīs regulatīvās iestādes šā uzdevuma izpildē un cieši uzraudzīs īstenošanu. 3.Gāzes vairumtirdzniecības tirgi Patlaban ES katru gadu tiek patērēti aptuveni 5000 TWh dabasgāzes, kas ir aptuveni 95 % no pašreizējā gāzveida kurināmā kopējā pieprasījuma. Tā veido apmēram 25 % no ES kopējā enerģijas patēriņa, tostarp aptuveni 20 % elektroenerģijas ražošanā un 39 % siltuma ražošanā. Gāzveida kurināmais ir viena no galvenajām izejvielām rūpnieciskajos procesos — gan kā enerģijas nesējs, gan kā ievadmateriāls. Gāzes ir viens no elastīguma avotiem energosistēmā, kas arvien vairāk ir balstīta uz enerģijas ražošanu no variabliem atjaunojamajiem energoresursiem, un kopā ar atjaunojamajiem energoresursiem pakāpeniski aizstāj akmeņogles un naftu. Labi funkcionējošiem un likvīdiem gāzveida kurināmā tirgiem ir būtiska nozīme Eiropas zaļā kursa vērienīgo vides mērķu sasniegšanā. Eiropas zaļais kurss paredz gāzes sektora dekarbonizāciju, piedāvājot uz nākotni vērstu modeli dekarbonizētiem un konkurenciāliem gāzes tirgiem. Labi funkcionējoši tirgi ir arī priekšnosacījums cenas ziņā pieejamas enerģijas nodrošināšanai patērētājiem, nozaru konkurētspējai un piegādes drošībai. 3.1. Galvenie rādītāji — koncentrācija, likviditāte un konverģence Gāzes vairumtirdzniecības tirgi pēdējos gados ir labi attīstījušies. Tirgotie daudzumi dabasgāzes mezglos 2019. gadā sasniedza rekordaugstu līmeni. Šī tendence turpinājās 2020. gadā, tirgotajiem apjomiem Eiropas gāzes mezglos 2020. gada 1. ceturksnī sasniedzot rekordlielu pieaugumu par 32 % salīdzinājumā ar šo pašu periodu iepriekšējā gadā (pieaugums līdz 5010 TWh). Palielinājums 2020. gadā ir galvenokārt saistāms ar palielinātu riska ierobežošanas aktivitāti tirgos, jo cenas kļuva nepastāvīgākas un Covid-19 krīzes iespaidā arī palielinājās līgumcenu atšķirības. Nīderlandes dabasgāzes tirdzniecības birža jeb Title Transfer Facility (TTF) kļūst par etalonu arī attiecībā uz starptautiski tirgotu sašķidrinātu dabasgāzi (LNG) . Arī savienojamība un piekļuve dažādiem gāzes avotiem turpina uzlaboties. Tikai trīs tirgiem bija piekļuve mazāk nekā trīs piegādes avotiem. Tomēr divi no tiem (Īrija, Dānija–Zviedrija) ir savienoti ar daudzveidīgu mezglu, un tiem ir arī labs tirgus koncentrācijas indekss (HHI) un atlikušā piedāvājuma indekss (RSI). Tādējādi tikai Latvijas–Igaunijas un Somijas tirgi nesasniedz minimālo gāzes mērķmodeļa rādītāju. 6. attēls. DV pārskats pēc AGTM tirgus stāvokļa rādītājiem (augšupējo uzņēmumu RSI, HHI un piegādes avotu skaits) — 2019. gads Avots: ACER aprēķins, kā pamatā ir gāzes pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīkla (ENTSOG) jaudas dati, Eurostat un VRI dati. Cenu konverģence pēdējos gados uzlabojās, un vislielākā tā bija Eiropas ziemeļrietumos. Tomēr Eiropas mērogā tā 2019. gadā samazinājās, proti, gada laikā bija lielāks to dienu skaits, kad pastāvēja lielākas cenu atšķirības starp tirgiem. To varētu saistīt ar kopumā lielo gāzes cenu dinamiku 2019. gadā .

7. attēls. Nākamās dienas cenu konverģence starp TTF un atsevišķiem ES mezgliem, 2017.–2019. gads, % no tirdzniecības dienām konkrētā cenu starpības diapazonā Avots: ACER aprēķins, kura pamatā ir Platts un ICIS Heren cenu dati. Piezīmes. Starpības, kas izteiktas EUR/MWh, aprēķinātas kā absolūtā cenu atšķirība starp mezglu pāriem neatkarīgi no atlaides vai uzcenojuma. Ieguves izmaksas gāzes piegādei 2019. gadā ievērojami pazeminājās lielākajā daļā dalībvalstu. Rezultātā ES ievērojami pazeminājās gāzes importēšanas izmaksas. Aplēses par 2019. gadu liecina, ka ES kopējās gāzes importēšanas izmaksas ir 69 miljardi EUR, kas ir pazeminājums par gandrīz 30 % un atspoguļo rūkošo importa cenu ietekmi. 8. attēls. 2019. gada aplēstās vidējās piegādātāju gāzes ieguves izmaksas dalījumā pa ES dalībvalstīm un Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm un delta koeficients ar TTF mezgla riska nodroses cenām — EUR/MWh Avots: ACER aprēķins, kura pamatā ir Eurostat Comext, ICIS un VRI dati gan no ES dalībvalstīm, gan Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm. Piezīme. Importa cenas par Austriju, Nīderlandi, Franciju un Poliju nevarēja novērtēt. 3.2. Būtiskākās regulatīvās norises 3.2.1. Tirgu apvienošanās Gāzes mērķmodelis paredz pārvarēt iekšējā tirgus segmentāciju, ko cita starpā izraisa piemērojamie ievešanas/izvešanas tarifi un saistītā tarifu uzkrāšanās (pancaking), ar pakāpenisku, brīvprātīgu un augšupēju tirgus teritoriju apvienošanu. Pieredze liecina, ka pārrobežu tirgu apvienošana nav viegli īstenojama. Jo dziļāka ir integrācija, jo lielāka ir vajadzība vienoties par saskaņotu noteikumu kopumu, kā rezultātā pilnīga tirgu apvienošana kļūst par sarežģītu uzdevumu. Līdz šim nav bijis neviena piemēra, kad ES būtu notikusi pilnīga tirgu apvienošana starp valstīm. Tomēr notiek vairāki centieni to izdarīt. Tiesiskais regulējums attiecībā uz reģionālo sadarbību un integrāciju gāzes tirgū ir samērā vājš salīdzinājumā ar elektroenerģijas tirgu. Patlaban nav noteikumu, kas sistemātiski virzītu vai pieprasītu tirgu apvienošanas procesu un veicinātu reģionālo tirgu integrāciju. 3.2.2. Gāzes tīkla kodeksi Trešā enerģētikas pakete ir juridiskais pamats detalizētu kopējiem Eiropas noteikumiem, proti, gāzes tīkla kodeksiem un pamatvadlīnijām, nolūkā saskaņot un koordinēt dažādos enerģijas tirgu un sistēmu procesus. Kopš Regulas (EK) Nr. 715/2009 stāšanās spēkā 2011. gadā ir pieņemti pieci tīkla kodeksi un vadlīnijas, kas aptver jaudas sadales mehānismus (CAM NC), gāzes balansēšanas noteikumus (BAL NC), pārslodzes pārvaldības procedūras (CMP vadlīnijas), gāzes sistēmu sadarbspēju (IO NC) un pārvades tarifu struktūras (TAR NC). Šo tehnisko noteikumu saskaņošana ir gan uzlabojusi tirgu darbību valstu līmenī (jo īpaši BAL NC), gan sekmējusi valstu gāzes tirgu turpmāko savstarpējo savienošanu. Jo īpaši ar CAM NC tika pilnībā saskaņota procedūra un laika grafiks attiecībā uz pārvades jaudas rezervēšanu, kas veicina konkurenci un nacionālo tirgu pieejamību. Ar visnesenāk pieņemto TAR NC tika ieviestas plašas publicēšanas prasības attiecībā uz gāzes tarifu parametriem un aprēķiniem, kas sniedz papildu pārredzamību un tarifu prognozējamību tīklu lietotājiem visā ES un uzskatāmi parāda potenciāli stipri atšķirīgos tarifus. Lai gan tīkla kodeksu īstenošana dalībvalstīs ir tālu progresējusi, iekšējā enerģijas tirgus pabeigšanai joprojām ir svarīgi, lai Komisija pastāvīgi nodrošinātu šo noteikumu izpildi. 3.3. Gāzes sektora dekarbonizācija ES Energosistēmas integrācijas stratēģijā un Ūdeņraža stratēģijā, ko Komisija pieņēma 2020. gada vasarā, ir izklāstīts, kā enerģijas tirgi varētu veicināt Eiropas zaļā kursa mērķu sasniegšanu, tostarp gāzes ražošanas un patēriņa dekarbonizāciju, kas vajadzīga pārejā uz klimatneitralitāti. Lai būtu iespējama izmaksu ziņā lietderīga dekarbonizācija, Energosistēmas integrācijas stratēģijā ir noteikts, ka “gāzes tirgus regulatīvais satvars būtu jāpārskata, lai veicinātu atjaunīgo gāzu plašāku izmantošanu un patērētāju iespēcināšanu, vienlaikus nodrošinot integrētu, likvīdu un sadarbspējīgu ES iekšējo gāzes tirgu”. Lai gan atjaunīgais un mazoglekļa ūdeņradis pašlaik ir galvenais temats energosistēmas integrācijas jomā, citām atjaunīgām un mazoglekļa gāzēm, piemēram, biometānam, jau tagad ir svarīga loma enerģētikā. 3.3.1. Biometāna un mazo ražotāju integrēšana

Patlaban visvairāk ražotās atjaunīgās gāzes ES ir biogāze un biometāns — katru gadu tās saražo aptuveni 17 miljardu kubikmetru apjomā. 2015. gadā bija vairāk nekā 17 000 biogāzes ražošanas iekārtu, un aptuveni 500 biometāna iekārtu ES ir savienotas ar gāzes tīklu. Biogāzi pārsvarā izmanto elektroenerģijas un siltuma ražošanai, bieži saskaņā ar atbalsta shēmām. Kad atbalsta shēmas būs beigušas pastāvēt, esošās biogāzes iekārtas var nolemt veikt ieguldījumus biogāzes pārveidošanā par biometānu, lai to ievadītu gāzes tīklā. Sagaidāms, ka investīcijas jaunās iekārtās būtiski palielinās biogāzes un biometāna ražošanu. Lielākā daļa no pašreizējām 500 biometāna iekārtām ir pievienotas sadales līmenī. Praksē, lai ievadītu gāzi sadales līmenī, ir vajadzīgs patēriņš, ko nodrošina patērētāji, kuri ir pievienoti vietējam tīklam. Ja ir pārāk liels piedāvājums sadales līmenī un nav iespējas gāzi ievadīt no sadales līmeņa pārvades līmenī, biometāna ražotājiem ir liegta piekļuve vairumtirdzniecības tirgiem un pārrobežu tirdzniecībai. Tas varētu izkropļot vienlīdzīgus konkurences apstākļus attiecībā pret citiem gāzes ražotājiem un var būt šķērslis atjaunīgās gāzes ražošanas izvēršanai nākotnē. 9. attēls. Biogāzes un biometāna ražošanas dinamika ES, 2010.–2018. gads, TWh/gadā Avots: ACER aprēķins, kura pamatā ir Eurostat dati. 3.3.2. Gāzes kvalitātes jautājumi Aizvien lielāku biometāna, LNG apjomu integrēšana un zināma interese dalībvalstīs dabasgāzes tīklā gāzi samaisīt ar ūdeņradi izvirza jaunus uzdevumus gāzes tīklu ekspluatācijā. Rodas jautājumi par gāzes kvalitāti — gan pārvades, gan sadales līmenī —, kas var ietekmēt gāzes infrastruktūras konstrukciju, tiešos lietojumus un sistēmu pārrobežu sadarbspēju. Noteikumi par gāzes kvalitāti, t. i., par gāzu ķīmiskajām un fizikālajām īpašībām, nodrošina gan gāzes infrastruktūras, gan gala iekārtu (piemēram, gāzes turbīnu elektroenerģijas ražošanā, krāšņu rūpnieciskajā procesā) integritāti un drošumu. Tajā pašā laikā ir svarīgi, lai gāzes kvalitātes specifikācijas netraucētu atjaunīgo un dekarbonizēto gāzu ražošanai un transportēšanai līdz patērētājiem. Iepriekš dalībvalstis izstrādāja nacionālos gāzes kvalitātes standartus, pamatojoties uz to vēsturisko gāzes avotu salīdzinoši stabilo kvalitāti. Attiecībā uz gadījumiem, kad problēmas pārrobežu tirdzniecībā rodas gāzes kvalitātes dēļ vai tāpēc, ka dalībvalstīs atšķiras tās specifikācija, Sadarbspējas un datu apmaiņas tīkla kodeksā ir noteikta strīdu izšķiršanas procedūra. Tomēr šī procedūra attiecas tikai uz pārrobežu starpsavienojuma punktiem un ir balstīta uz vispārīgiem ACER strīdu izšķiršanas augsta līmeņa principiem. Papildus atšķirīgiem nacionālajiem gāzes kvalitātes standartiem pastāv Eiropas Standartizācijas komitejas (“CEN”) standarts attiecībā uz H gāzes kvalitāti (EN 16726:2015), kas nosaka vairāku būtisku parametru pieņemamo diapazonu. Tomēr minētais CEN gāzes kvalitātes standarts nav saistošs un neietver Vobbes skaitli, kas ir svarīgs dažādu gāzu savstarpējās aizstājamības rādītājs. Lai nodrošinātu, ka šis svarīgais parametrs ir iekļauts H gāzes standartā, Komisija aicināja CEN ierosināt pieņemamu diapazonu un izmaiņu ātrumu Vobbes skaitlim ES. Šis CEN process joprojām notiek. 3.3.3. Tirgus un infrastruktūras sagatavošana ūdeņradim Interese par ūdeņradi ir atjaunojusies un vēršas plašumā, jo tas ir viens no risinājumiem, kā dekarbonizēt rūpnieciskos procesus un ekonomikas sektorus, kur oglekļa emisiju samazināšana ir gan steidzams, gan grūts uzdevums. Lai gan trešā enerģētikas pakete attiecas uz visām gāzēm, ko var droši ievadīt gāzes tīklā, tā neattiecas uz tīkliem, kas transportē tīru ūdeņradi. Ūdeņraža stratēģijā ir izklāstīts Komisijas redzējums, kas paredz atbalstīt vairāk uz ūdeņradi balstītas ES ekonomikas pakāpenisku attīstību un arī pārskatīt pašreizējos ES tiesību aktus par gāzes tirgiem. Infrastruktūras izmantošana ir īpaši palielinājusies attiecībā uz LNG termināļiem. Lielāks LNG termināļu izmantojums atspoguļo LNG konkurences stāvokli attiecībā pret cauruļvadu gāzi. 10. attēls. Dienas izsūtīšanas jaudas izmantošanas rādītāji ES valstīs, kurās darbojas LNG termināļi Avots: Trinomics Study on Gas market upgrading and modernisation – Regulatory framework for LNG terminals, 2020. gada maijs , 6. attēls. Saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 347/2013 (TEN-E regula) gāzes un elektroenerģijas ENTSO ir jāizmanto kopīgi scenāriji to attiecīgajiem tīkla attīstības desmit gadu plāniem (TYNDP). ENTSO ir sadarbojušies, lai kopīgi izstrādātu šos scenārijus 2020. gada tīkla attīstības desmit gadu plānam. Darbs ar scenārijiem tiek veikts ne tikai, lai noskaidrotu elektroenerģijas un gāzes infrastruktūras nākotnes vajadzības un projektus; tas aptver arī gāzes un elektroenerģijas sistēmu mijiedarbību, lai novērtētu hibrīdas energosistēmas infrastruktūru. Energosistēmas integrācijas stratēģijā bija paredzēts pārskatīt tīkla attīstības desmit gadu plānu tvērumu un pārvaldību, lai nodrošinātu pilnīgu saskanību ar ES dekarbonizācijas mērķiem un sektorāli transversālu infrastruktūras plānošanu TEN-E regulas pārskatīšanas (2020. gads) un citu attiecīgu tiesību aktu pārskatīšanas (2021. gads) ietvaros.

4.Mazumtirdzniecības tirgi 4.1. Tirgus koncentrācija 4.1.1. Elektroenerģija Elektroenerģijas tirgū galvenie mazumtirgotāji visā ES ir zaudējuši tirgus daļas. Lielāko mazumtirgotāju tirgus daļa 2018. gadā samazinājās 16 dalībvalstīs salīdzinājumā ar 2017. gadu. Savukārt mazumtirgotāju skaits samazinājās 13 dalībvalstīs un palielinājās tikai 9, un tirgus koncentrācija palielinājās 6 dalībvalstīs. Čehijā, Grieķijā, Portugālē, Slovākijā un Spānijā mazumtirgotāju skaits palielinājās, savukārt galvenie tirgus dalībnieki zaudēja tirgus daļas. Tas liecina par lielākām patērētāju izvēles iespējām un konkurenci. Turpretī Beļģijā, Igaunijā, Lietuvā, Somijā un Zviedrijā mazumtirgotāju skaits samazinājās un galveno tirgus dalībnieku tirgus daļa palielinājās. Grieķijā, Kiprā un Maltā tirgū joprojām ir tikai viens mazumtirgotājs. Horvātijā diviem galvenajiem tirgus dalībniekiem kopā ir 88 procentu tirgus daļa. 11. attēls. Galvenie elektroenerģijas mazumtirgotāji un to kopējās tirgus daļas 2018. gadā Avots: ENER ĢD valstu datu lapas, kuru pamatā ir Eurostat apsekojumi par elektroenerģijas tirgu rādītājiem. 4.1.2. Gāze Gāzes tirgos 2018. gadā galvenie mazumtirgotāji zaudēja tirgus daļas 13 dalībvalstīs, bet palielināja tirgus daļas tikai 9 dalībvalstīs. Savukārt mazumtirgotāju skaits samazinājās 14 dalībvalstīs un palielinājās tikai 6. Austrijā, Latvijā un Lietuvā mazumtirgotāju skaits palielinājās, savukārt galvenie tirgus dalībnieki zaudēja tirgus daļas. Arī Ungārijā dominējošie tirgus dalībnieki zaudēja tirgus daļas, bet dalībnieku skaits palika nemainīgs. Igaunijā galvenajam mazumtirgotājam joprojām bija 90 procentu tirgus daļa. Itālijā, Polijā un Apvienotajā Karalistē tirgus koncentrācija palielinājās, jo mazumtirgotāju skaits samazinājās, bet galvenie tirgus dalībnieki ieguva tirgus daļas. Bulgārijā, Latvijā, Lietuvā un Polijā tikai diviem uzņēmumiem pieder lielākā daļa mazumtirdzniecības tirgus. Turpretī Austrijā, Beļģijā, Čehijā, Grieķijā, Īrijā, Portugālē, Rumānijā un Slovēnijā ir vismaz seši galvenie mazumtirgotāji. 12. attēls. Galvenie gāzes mazumtirgotāji un to kopējās tirgus daļas 2018. gadā Avots: ENER ĢD valstu datu lapas, kuru pamatā ir Eurostat apsekojumi par dabasgāzes tirgu rādītājiem . Igaunijā un nošķirtajā Somijas tirgū joprojām dominē tikai viens mazumtirgotājs. Lielākajiem mazumtirgotājiem pieder lielākā daļa tirgus arī Latvijā un Lietuvā. Turpretī Beļģijā, Čehijā, Itālijā un Rumānijā lielākajam uzņēmumam nepieder vairāk par 30 procentiem no tirgus.

13. attēls. Lielākā dabasgāzes mazumtirgotāja tirgus daļa 2018. gadā Avots: ENER ĢD valstu datu lapas, kuru pamatā ir Eurostat apsekojumi par dabasgāzes tirgu rādītājiem . 4.2. Mazumtirdzniecības cenas (tostarp cenu komponenti) 4.2.1. Elektroenerģijas cenas Progress vienotajā enerģētikas tirgū turpinājās, ciktāl atšķirības starp enerģijas komponentiem atsevišķās dalībvalstīs kļūst mazākas nekā iepriekš. Kopš 2010. gada tās ir samazinājušās par 14 % un 9 % attiecīgi mājsaimniecībām un rūpnieciskajiem patērētājiem . Tas veicināja kopējo mazumtirdzniecības cenu konverģences palielināšanos, ko var novērot kopš 2016. gada. Tomēr konverģence notika vienlaikus ar ilgtermiņa elektroenerģijas mazumtirdzniecības cenu paaugstināšanos. Laikposmā no 2017. līdz 2019. gadam 27 ES dalībvalstu vidējā mazumtirdzniecības cena mājsaimniecībām paaugstinājās par 4 procentiem, tādējādi turpinot augšupvērsto tendenci, kas vērojama kopš 2010. gada . Elektroenerģijas cenas mājsaimniecību patērētājiem bija diapazonā no 98 EUR/MWh Bulgārijā līdz 295 EUR/MWh Dānijā. Vidējā cena 28 ES dalībvalstīs bija 217 EUR/MWh . Dānija un Vācija ziņoja par vislielākajiem nodokļu komponentiem (attiecīgi gandrīz 190 EUR/MWh un 156 EUR/MWh), kas veidoja vairāk nekā pusi kopējās mazumtirdzniecības cenas 2019. gadā. Kopumā mazumtirdzniecības cenā joprojām dominē cenu komponenti, kas nav konkurences rezultāts, bet ko ir noteikuši regulatori (piemēram, regulētas tīkla maksas, nodokļi un nodevas). Tas kavē centienus nodrošināt patērētājiem iespēju aktīvi iesaistīties elektroenerģijas tirgū, piemēram, koriģējot savu pieprasījumu vai aktivizējot pašražošanu, gūstot labumu no pieprasījuma un piedāvājuma atšķirībām. Vismazākie nodokļi elektroenerģijai gan absolūtā, gan relatīvā izteiksmē bija Maltā (8 EUR/MWh) . Beļģijā 2019. gadā reģistrēts vislielākais tīkla komponents — 109 EUR/MWh. Turpretī Maltā un Bulgārijā bija viszemākās tīkla maksas (25 EUR/MWh) . Vislielākie reģistrētie enerģijas komponenti bija salu sistēmās Īrijā (125 EUR/MWh), Kiprā (124 EUR/MWh) un Maltā (97 EUR/MWh). Vismazākās enerģijas komponentu vērtības tika reģistrētas Ungārijā (42 EUR/MWh) un Polijā (43 EUR/MWh) — tirgos, kur pastāv stingrāks cenu regulējums . 14. attēls. Mājsaimniecību elektroenerģijas cenas ES 2019. gadā (DC grupa) Avots: Ziņojums par elektroenerģijas cenām un izmaksām Eiropā, COM(2020) 951. 4.2.2. Gāzes cenas Arī cenu dinamika gāzes tirgū apliecina, ka notiek progress iekšējā tirgus īstenošanā. Laikposmā no 2010. līdz 2019. gadam gāzes mazumtirdzniecības cenas mājsaimniecību patērētājiem paaugstinājās par 2,1 % gadā, savukārt vidējā līmeņa rūpnieciskajiem klientiem cenas pieauga tikai nedaudz, proti, par 0,1 %, un lieliem rūpnieciskajiem klientiem tās pazeminājās par 1,3 % . Gāzes cenas mājsaimniecību patērētājiem bija diapazonā no 33 EUR/MWh Ungārijā līdz 116 EUR/MWh Zviedrijā . Dānijā enerģijas komponenta daļa bija vismazākā (tikai 26 % 2019. gadā), savukārt nodokļa daļa bija vislielākā (41 EUR/MWh) . Patērētājiem Luksemburgā bija jāmaksā vismazāk nodokļos un nodevās. Vislielākie tīkla komponenti mājsaimniecību dabasgāzes cenās 2019. gadā tika ziņoti Portugālē . 15. attēls. Mājsaimniecību gāzes cenas 2019. gadā (DC grupa) Avots: Ziņojums par elektroenerģijas cenām un izmaksām Eiropā, COM(2020) 951.

4.3. Valsts intervences pasākumi attiecībā uz elektroenerģijas un gāzes mazumtirdzniecības cenām 2018. gadā 14 valstis ziņoja par tiešu intervenci elektroenerģijas mazumtirdzniecības cenu noteikšanas mehānismā mājsaimniecību segmentā. Attiecībā uz nemājsaimniecību segmentu par šādiem mehānismiem ziņoja astoņas dalībvalstis. Attiecībā uz gāzes cenām 11 valstis ziņoja par intervenci mājsaimniecību segmentā un 5 ziņoja par intervenci nemājsaimniecību segmentā . Bija acīmredzams progress enerģijas tirgus nemājsaimniecību segmentā, jo gan gāzes, gan elektroenerģijas apjoms, ko ietekmēja regulētas cenas, ir samazinājies. Turpretī progress mājsaimniecību segmentā bija ļoti ierobežots. 4.3.1. Mājsaimniecību segments Tiešo lietotāju elektroenerģijas cenu regulējums mājsaimniecībām tika piemērots deviņās valstīs (Bulgārijā, Francijā, Kiprā, Lietuvā, Maltā, Spānijā, Polijā, Portugālē un Ungārijā) un gāzes cenu regulējums — astoņās valstīs (Bulgārijā, Francijā, Horvātijā, Latvijā, Polijā, Portugālē, Spānijā un Ungārijā). Apvienotajā Karalistē un Beļģijā cenu intervence attiecās tikai uz īpašajiem cenu mehānismiem, ko piemēro neaizsargātiem klientiem. Bulgārijā, Lietuvā un Maltā elektroenerģijas tirgū un Bulgārijā un Polijā gāzes tirgū 100 % mājsaimniecību tiek apgādātas atbilstoši cenu intervences mehānismam. Ungārijā un Polijā to mājsaimniecību īpatsvars, kuras ietekmē cenu intervence, valstī ir lielāks par 90 % elektroenerģijas tirgū, bet Horvātijā un Ungārijā šāds īpatsvars ir gāzes tirgū. 16. attēls. Cenu intervence elektroenerģijas un gāzes tirgū 2018. gadā (mājsaimniecību segments) Avots: Monitoring Report on the Performance of European Retail Markets in 2018, CEER ziņojums. 4.3.2. Nemājsaimniecību segments Tiešo lietotāju cenu regulējums elektroenerģijas tirgū pastāvēja sešās valstīs (Bulgārijā, Francijā, Kiprā, Maltā, Portugālē un Ungārijā), un gāzes tirgū — četrās valstīs (Bulgārijā, Francijā, Portugālē un Ungārijā) . Kiprā un Maltā visi nemājsaimniecību elektroenerģijas patērētāji tika apgādāti par regulētām cenām. Pārējās četrās valstīs mazāk nekā 10 procenti (no patēriņa viedokļa) nemājsaimniecību klientu maksāja regulētas cenas . Visās valstīs ir konstatēts to nemājsaimniecību klientu īpatsvara samazinājums, kuri maksāja regulētas cenas. Attiecībā uz gāzes cenām — Bulgārijā visi nemājsaimniecību patērētāji tika apgādāti par regulētām cenām. Turpretī regulēts patēriņš bija niecīgs Portugālē un Francijā . Attiecībā uz elektroenerģiju — atbilstoši regulētām cenām patērētās gāzes īpatsvars nemājsaimniecību tarifu grupā ir samazinājies. 17. attēls. Cenu intervence elektroenerģijas un gāzes tirgū 2018. gadā (nemājsaimniecību segments) Avots: Monitoring Report on the Performance of European Retail Markets in 2018, CEER ziņojums. 4.4. Patērētāju aizsardzība un iespēcināšana Pārstrādātajai Elektroenerģijas direktīvai, kas pieņemta 2019. gadā kā daļa no paketes “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā”, mērķis ir nodrošināt konkurētspējīgu, uz patērētājiem vērstu, elastīgu un nediskriminējošu ES elektroenerģijas tirgu. Tā nostāda patērētāju enerģētikas pārkārtošanas centrā un vēl vairāk nostiprina patērētāju tiesības, paredzot to aktīvu iesaistīšanos enerģijas tirgū, īsākus piegādātāja maiņas laikus, piekļuvi cenu salīdzināšanas rīkiem un viedajiem skaitītājiem, kā arī labāk saprotamus un biežākus enerģijas rēķinus. Pārstrādātā Elektroenerģijas direktīva arī sniedz patērētājiem iespēju aktīvi iesaistīties enerģijas tirgū, ražojot savu enerģiju mājās un to pārdodot. Tas var krasi mainīt elektroenerģijas sistēmu, lai gan mājsaimniecību patērētāji, kas ražo un patērē elektroenerģiju savās mājās, galvenokārt izmantojot fotoelementu (PV) paneļus, dažās dalībvalstīs jau ir bijuši iepriekš . Tomēr, neraugoties uz to, ka PV paneļu izmantošana palielinās, patērētāju iesaistīšanās enerģijas tirgū pirms pārstrādātās Elektroenerģijas direktīvas pieņemšanas joprojām bija maza . Pārstrādātās Elektroenerģijas direktīvas mērķis ir veicināt un paātrināt iespējas manīt piegādātāju. Tā ļauj patērētājiem nomainīt elektroenerģijas piegādātāju trīs nedēļu laikā. 2026. gadā to būs iespējams izdarīt 24 stundās. Piegādātāju maiņa ir bez maksas, izņemot terminētu līgumu priekšlaicīgas laušanas gadījumus. Lielākajā daļā dalībvalstu likumā noteiktais maksimālais elektroenerģijas un gāzes piegādātāju maiņas laiks bija 3 nedēļas vai 15/18 darbdienas (saskaņā ar 2018. gada datiem). Tomēr dažās valstīs faktiskais maiņas laiks joprojām bija ilgāks . Piegādātāju maiņa 24 stundās bija iespējama tikai Itālijā . Kopumā gāzes un elektroenerģijas piegādātāju maiņas gadījumu īpatsvars mājsaimniecību sektorā 2018. gadā palielinājās lielākajā daļā dalībvalstu. Attiecībā uz elektroenerģiju trīs valstis ziņoja, ka tajās piegādātāju maiņa nenotika vai tikpat kā nenotika, savukārt divās dalībvalstīs bija tikai viens piegādātājs un tā maiņa nebija iespējama .