Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Kopējā zivsaimniecības politika un ekosistēmas pieejas īstenošana jūras vides pārvaldībā [SEC(2008) 449] /* COM/2008/0187 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 11.4.2008 COM(2008) 187 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Kopējā zivsaimniecības politika un ekosistēmas pieejas īstenošana jūras vides pārvaldībā [SEC(2008) 449] Ievads un piemērošanas joma Līguma 6. pantā paredzēts pienākums iestrādāt vides aizsardzības prasības tādā Kopienas politikā kā, piemēram, kopējā zivsaimniecības politika (KZP)[1]. Padomes regulā par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar KZP[2] noteikts, ka viens no KZP mērķiem ir ekosistēmas pieejas pakāpeniska īstenošana zivsaimniecības pārvaldībā. Ekosistēmas pieeja kā vispārējs mērķis ir iekļauta arī dažādos dalībvalstu parakstītos starptautiskos nolīgumos, piemēram, Konvencijā par bioloģisko daudzveidību ( CBD ) un deklarācijā, kuru 2002. gadā Johannesburgā pieņēma pasaules augstākā līmeņa sanāksmē par ilgtspējīgu attīstību ( WSSD ). 2002. gadā tika publicēts Komisijas dienestu darba dokuments par starptautiskās sadarbības iespējām un prioritātēm, īstenojot ekosistēmas pieeju zivsaimniecības pārvaldībā[3], un šā dokumenta pamatā ir Reikjavīkas deklarācija[4], kuru ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija ( FAO ) bija pieņēmusi neilgi pirms tam. Ir svarīgi ekosistēmas pieeju ar KZP starpniecību īstenot ne tikai Kopienas ūdeņos, bet arī visos pasaules okeānos. Tāpēc pašu ūdeņos Kopiena izmantos KZP instrumentus, bet citur rīkosies saskaņā ar reģionālo zivsaimniecības pārvaldības organizāciju (RZPO), ANO un FAO noteikto kārtību vai, attiecīgā gadījumā, saskaņā ar divpusējo nolīgumu noteikumiem. Ekosistēmas pieeju jūras vides pārvaldībā nevar un nedrīkst īstenot tikai atsevišķās konkrētās jomās, tai jākļūst par starpnozaru pieeju. Integrētā jūrniecības politika[5] ir vispārēja integrētas rīcības sistēma jūrniecībā, un vides aspektā ar Jūras vides stratēģijas pamatdirektīvas[6] palīdzību tā veido kopēju pamatu ekosistēmas pieejas īstenošanai jūras vides jomā. Dzīvotņu [biotopu] direktīva[7], kurā prasīts izveidot aizsargājamu jūras vides teritoriju tīklu, paredz vairākus nozīmīgus līdzekļus ekosistēmas pieejas īstenošanai. Vispārīgo politikas mērķi — ekosistēmas pieejas īstenošanu jūras vides pārvaldībā — nav iespējams sasniegt ar kādas vienas nozares līmeņa politiku, piemēram, ar KZP. Dažādu jomu politikā paredzētā rīcība jāapvieno šajā integrētajā sistēmā, izstrādājot un īstenojot tādus nozaru pasākumus, kas palīdz tuvināties kopējo mērķu sasniegšanai. KZP jau līdz šim ir bijusi pamats dažādām iniciatīvām, kuras, lai gan palīdz tuvināties šim mērķim, tomēr nav kopējas īstenošanas stratēģijas elementi. Šā paziņojuma mērķi ir: - ziņot par tiem KZP aspektiem, kuri līdz šim palīdzējuši īstenot ekosistēmas pieeju, - parādīt saistību starp KZP un integrējošā, pārnozaru veidā veiktu ekosistēmas pieejas īstenošanu jūras vides pārvaldībā, - parādīt, kādā veidā turpmākos KZP pasākumus ietekmēs ekosistēmas pieejas kā vispārēja principa izmantošana. 1. Kas ir ekosistēmas pieeja? Konkrēti attiecībā uz zivsaimniecību FAO [8] formulējusi, ka šādas pieejas mērķis ir „plānot, attīstīt un pārvaldīt zivsaimniecību tādā veidā, kas atbilst daudzajām sabiedrības vajadzībām un vēlmēm, vienlaikus nemazinot nākamo paaudžu izredzes izmantot jūras ekosistēmu nodrošināto preču un pakalpojumu pilnīgu klāstu”. Pati pieeja definēta kā tāda, kas „tiecas līdzsvarot daudzveidīgos sociālos mērķus, ņemot vērā mūsdienu zināšanas un neskaidrības par ekosistēmu biotiskajiem, abiotiskajiem un cilvēciskajiem faktoriem un to mijiedarbību un zivsaimniecībā piemērojot integrētu pieeju ekoloģiski jēgpilnās robežās”. Šo definīciju pamatā ir vispārīgākas, CBD [9] un Starptautiskās Jūras pētniecības padomes ( ICES ) formulētas definīcijas, un tajās skaidri pateikts, ka ekosistēmas pieeja ir instruments, ar kura palīdzību panākama virzība uz ilgtspējīgu attīstību tās trijās galvenajās izpausmēs (vides aizsardzība, sociālais taisnīgums un kohēzija un ekonomiskā labklājība), kas minētas arī ES ilgtspējīgas attīstības stratēģijas mērķu vidū un ir īpaši uzsvērtas KZP pamatregulā[10]. Pamatojoties uz iepriekš minēto, Komisijas izpratnē ekosistēmas pieeja zivsaimniecības pārvaldībā nozīmē to, ka ūdeņu dzīvo resursu nodrošinātās preces un pakalpojumi ekoloģiski jēgpilnās robežās ir pieejami mūslaiku un nākamajām paaudzēm. Šāda zivsaimniecības pārvaldība būs virzīta uz to, lai labums no ūdeņu dzīvajiem resursiem būtu liels, bet zvejas darbību tiešā un netiešā ietekme uz jūras ekosistēmām — maza un šo ekosistēmu turpmāko funkcionēšanu, daudzveidību un viengabalainību neapdraudoša. Tādā veidā ar ekosistēmas pieeju tiek tālāk attīstīta līdzšinējā „robežu paradigma”, kas raksturo tradicionālo zivsaimniecības pārvaldību, kuras uzmanības centrā ir mērķresursi. Tomēr ar „robežu” jēdzienu vairs nesaprot tikai ietekmi uz mērķpopulāciju, drīzāk gan to, ka jebkurai ekosistēmai piemīt sava elastības robeža, kuru pārsniedzot ekosistēma var ļoti būtiski mainīties. Zvejas ietekmes „robežas” par ekoloģiski jēgpilnām uzskata tad, ja zvejotās populācijas saglabā ekoloģisko dzīvotspēju, ja saglabājas to bioloģiskā daudzveidība un ja ietekme uz ekosistēmu struktūru, procesiem un funkcijām paliek pieņemamā līmenī[11]. Turklāt jāņem vērā arī mijiedarbība starp zveju un pārējām ar jūru saistītajām cilvēka darbībām un to sekām. 2. Zivsaimniecības pārvaldības integrēšana jūras vides pārvaldībā izmantotajā ekosistēmas pieejā Zivsaimniecības pārvaldība var palīdzēt īstenot ekosistēmas pieeju kā tādu, bet tieši jūras vides pārvaldībā izmantotajai ekosistēmas pieejai jābūt visu to ekonomikas nozaru apvienotājai, kas ietekmē jūras ekosistēmu. Dažas valstis, piemēram, Austrālija, izmanto pieeju, kurā zivsaimniecības pārvaldība ir galvenais faktors, kas daudzveidīgās cilvēka intereses integrē jūras ekosistēmā un nodrošina vispārēju integrētu riska pārvaldību cilvēka mijiedarbībā ar jūras vidi. ES kontekstā šāda pieeja nešķiet lietderīga, jo teritorijā ir daudz reģionālu jūru, un katra no tām atrodas vairāku dalībvalstu interešu lokā, turklāt vairumā gadījumu jūras ekosistēmas aptver arī trešu valstu jurisdikcijā esošus ūdeņus. Šādos sarežģītākos apstākļos, lai jūras vides pārvaldība iegūtu pārnozaru raksturu, vajadzīga īpaša integrējoša politika, kāda ir, piemēram, Jūras vides stratēģija[12]. KZP šādā pārvaldības sistēmā iekļausies, nodrošinot pasākumus saistībā ar zivsaimniecības dotajiem labumiem un tās radīto ietekmi. Jūras vides stratēģijā paredzētajā laba vides stāvokļa novērtējumā svarīgi elementi būs zivju krājumu stāvoklis un zivju biotopi. Tiks izstrādāti un īstenoti zivsaimniecības pārvaldības pasākumi, kas sekmēs laba vides stāvokļa sasniegšanu. Ekosistēmas pieejā nozīmīgs līdzeklis jutīgu biotopu un sugu aizsardzībai ir aizsargājamās teritorijas. Biotopu direktīvā[13] paredzēts izveidot reprezentatīvu aizsargājamu teritoriju tīklu, arī jūras vides jomā. KZP nodrošina instrumentus, kas vajadzīgi zivsaimniecības normatīvās vides veidošanai, lai sasniegtu šādu aizsargājamu teritoriju izveides mērķus. Tādējādi ar ekosistēmas pieeju īstenotas zivsaimniecības pārvaldības uzdevumi ES kontekstā ir šādi: 1. zivsaimniecības tiešo un netiešo ietekmi uz jūras ekosistēmām noturēt pieņemamības robežās attiecībā uz jūras ekosistēmu veselīgumu un zivju populāciju ekoloģisko dzīvotspēju, KZP satvarā pieņemtajos lēmumos ievērojot visas pieejamās zināšanas par zivsaimniecības un jūras ekosistēmu mijiedarbību; 2. nodrošināt zivsaimniecības nozares pasākumu saskanību un savstarpēju papildināmību ar pārnozaru jūras vides stratēģijas un Biotopu direktīvas pasākumiem. Saskaņā ar jūrniecības politiku un tās vides atzaru — jūras vides stratēģiju — īstenotā integrētā pieeja būs pilnībā labvēlīga ilgtspējīgai zivsaimniecībai, jo nodrošinās integrētu visu cilvēka, vides un ekonomisko mijiedarbību pārvaldību. Jūras vides pārvaldībā īstenotas ekosistēmas pieejas labvēlīgā ietekme uz zivsaimniecību ir ļoti izteikta. No visām jūrniecības jomām zvejniecība, iespējams, ir vistiešākajā veidā atkarīga no jūras ekosistēmu veselīguma un tāpēc visvairāk iegūst no integrētas šo ekosistēmu aizsardzības. Ar jūras vides pārvaldībā īstenotu ekosistēmas pieeju tiks atbildēts uz zvejniecības pārstāvju itin bieži pausto viedokli, ka jūras ekosistēmas un tajās esošos zivju krājumus negatīvi ietekmē daudzas cilvēka darbības, ne tikai zveja, un tāpēc, lai aizsargātu jūras ekosistēmas un zivju krājumus, pārvaldība jānodrošina attiecībā uz visu veidu ietekmi. Integrēta ekosistēmas pieeja paveiks to, ko nav iespējams panākt ar zivsaimniecības pārvaldību vien, proti, nodrošinās, ka atjaunojas un saglabājas jūras ekosistēmu veselīgums un vienlaikus tiek garantēta zivju krājumu turpmākā produktivitāte. 3. Risināmie pamatjautājumi Tiecoties sasniegt vispārīgo mērķi jeb ekosistēmas pieeju, jānosaka konkrēti mērķi par ekosistēmu pakalpojumiem (t.i., par zivsaimniecības sociālo un ekonomisko labumu) un par jēgpilnām zivsaimniecības ietekmes ekoloģiskajām robežām (t.i., par populāciju dzīvotspējas un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ekosistēmas struktūru, procesus un funkcijas ietekmējošo faktoru noturēšanu pieņemamības robežās[14]). Jāsāk ar ekosistēmu un to struktūras, procesu un funkciju apraksta izveidošanu, ņemot vērā visas pieejamās zināšanas. Svarīgi ir arī turpināt un izvērst patlaban notiekošo novērtējumu par zivju krājumu stāvokli un tā izmaiņām un par zvejas ietekmi uz ekosistēmām. Šo novērtējumu rezultāti jāatjaunina ikreiz, kad parādās jauna informācija. Zivsaimniecības pārvaldības pasākumu izstrādē par konsultantēm pieaicināto zinātnisko organizāciju ieteikumu pamatā ir ilggadējas datu virknes, kas ļauj spriest par krājumu stāvokļa dinamiku un pārvaldības pasākumu ietekmi, un šīs organizācijas jau tagad novērtējumus veic, ņemot vērā ar ekosistēmām saistītos aspektus. Nozīmīgākā zvejas ietekme uz jūras ekosistēmu ir jūras dzīvnieku nogalināšana. Zivis, vēžveidīgos un citus jūras ekosistēmas organismus nozvejo un izkrauj, taču tos mēdz nogalināt arī netīši, kā nevēlamu piezveju izmetot atpakaļ jūrā vai nenozvejotus traumējot ar zvejas rīkiem. Zveja var ietekmēt arī biotopus, ja, grunts zvejas rīkiem saskaroties ar jūras dibenu, tiek bojāts jūras dibena substrāts un cieš tajā vai uz tā mītošie organismi. Gan jūras dzīvnieku nogalināšanas tiešā ietekme, gan ietekme uz biotopiem vislielākajā mērā ir atkarīga no faktiskā zvejas darbību apjoma. Patlaban četrās piektdaļās Eiropas zivju krājumu zvejas radītā slodze ir lielāka, nekā ilgtspējības dēļ būtu pieļaujams. Tas nozīmē, ka vairums Eiropas zvejas flotu zvejo intensīvāk, nekā pieļaujams ilgtspējīgā zvejniecībā, pat ja ilgtspējības kontekstu sašaurina līdz individuāliem zivju krājumiem, no kuriem flotes zvejo. Tāpēc pirmais un galvenais zivsaimniecības pārvaldības uzdevums ir samazināt zvejas radīto kopējo slodzi līdz ilgtspējībai atbilstošiem apjomiem. Zvejojot mazāk, sarūk zvejas dēļ nogalināto dzīvnieku skaits, un samazinās zvejas ietekme uz jūras ekosistēmas struktūru un funkcionēšanu. Tā kā zvejas darbību rezultātā tiek netīši nogalināts mazāk zivju, vēžveidīgo, jūras putnu un jūras zīdītāju, ietekme uz šo sugu populācijām ir mazāka, ar piezveju iegūst mazāku skaitu jutīgo sugu īpatņu, un samazinās ietekme uz biotopiem. Galvenais zvejas radītās kopējās slodzes regulēšanas instruments ir ilgtermiņa pārvaldības plāni, ar kuriem pilda WSSD prasību atjaunot zivju krājumus līdz „maksimālajam ilgtspējīgas ieguves apjomam” ( MSY ). Kopš 2002. gada saskaņā ar KZP ir pieņemti vairāki krājumu atjaunošanas plāni un ilgtermiņa pārvaldības plāni, kā arī publicēti paziņojumi par MSY pieejas īstenošanu un par jaunu politiku nevēlamo piezveju apjoma samazināšanai (sk. 6. punktu). Papildus šādai vispārīgai zivsaimniecības ietekmes samazināšanai jārisina vairāki konkrēti jautājumi saistībā ar jūras ekosistēmu. Jāaizsargā jutīgie jūras biotopi . Tas attiecas uz visiem biotopiem, kuri fiziski saskaras ar zvejas rīkiem. Kaut arī atsevišķu veidu biotopus un tiem piederīgos organismus raksturo liela noturība pret zvejas rīku radītu fizisku ietekmi, citos turpretim tā var būt visai nozīmīga un ilgstoša. Aukstūdeņu koraļļu, piemēram, Lophelia pertusa , rifiem vajadzīgi daudzi gadu desmiti, lai atjaunotos pēc vienas vienīgas saskares ar grunts trali. Reprezentatīvus biotopus aizsargās ar Natura 2000 aizsargājamo jūras teritoriju tīkla palīdzību. Lai sasniegtu konkrētajai Natura 2000 teritorijai izvirzītos mērķus, pēc vajadzības tiks saskaņotā veidā piemēroti KZP instrumenti, piemēram, konkrētu apgabalu slēgšana zvejai vai tādu zonu noteikšana, kurās aizliegts gūt nozveju. Papildus minētajam ir veikti īpaši pasākumi, lai zvejas rīku mehānisko ietekmi samazinātu arī ārpus šādām aizsargājamām teritorijām, un paredzēti turpmāki pasākumi, lai aizsargātu jutīgus biotopus, tiklīdz tie un tiem draudošās briesmas kļūst zināmas. Šajā jomā jau ir īstenotas vairākas iniciatīvas (sk. 6. punktu). Jāaizsargā jutīgās sugas , kuru īpatņus netīši nogalina zvejas darbību laikā, un sugas, kuru nozveja vairs neiekļaujas drošās bioloģiskās robežās. Galvenais tādu krājumu atjaunošanas instruments, kuru nozveja vairs neiekļaujas drošās bioloģiskās robežās, ir atjaunošanas plāni, un jaunā izmetumu politika palīdzēs aizsargāt jutīgo sugu īpatņus no nejaušas piezvejošanas. Citi jutīgo sugu aizsardzības instrumenti ir noteikumi par zvejas rīku formu un lietojumu, kas samazinātu nejaušas šo sugu piezvejas, un zvejas aizliegšana apgabalos, kuros iespējamas šādas piezvejas. Zvejas radītās slodzes samazināšana un īpaši pasākumi jutīgo sugu un biotopu aizsardzībai samazinās zivsaimniecības ietekmi uz ekosistēmu struktūru, daudzveidību un funkcionēšanu. Tomēr dažos gadījumos var būt jāveic īpaši pasākumi, lai novērstu traucējumus barības ķēdē un nodrošinātu ekosistēmas dabīgo procesu nepārtrauktību . Piemēram var minēt to, kā tūbīšu skaits ietekmē vairošanos dažās jūras putnu kolonijās Britu salu rietumu piekrastē (sk. 6. punktu). Jūras ekosistēmas un zivju krājumus ietekmē dažādi vides virzītājspēki. Zvejošana dažkārt var saasināt šādu virzītājspēku negatīvo ietekmi. Kā uzskata Klimata pārmaiņu starpvaldību padome, iespējams, dažos klimata ietekmes gadījumos tā ir noticis ar zivju krājumiem. Būtisks piesardzības pieejas aspekts ir tas, ka jāzvejo pret vides ietekmi noturīgā veidā, tādējādi zivju krājumus nekad nenoplicinot tiktāl, ka tie nespēj elastīgi reaģēt uz vides pārmaiņām. Komisija ir īpaši lūgusi, lai Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komiteja (ZZTEK) un ICES ekosistēmu un zvejas novērtējumos un ieteikumos ņemtu vērā visas pieejamās zināšanas par vides virzītājspēkiem. 4. Pasākumu darbināmība un vadība Ekosistēmas pieeja jūras vides pārvaldībā nozīmē to, ka procesa gaitā jāsaskaņo daudzveidīgas un bieži vien konfliktējošas intereses. Lai gan īstermiņā var būt novērojamas pretrunas starp sociālajiem mērķiem un prasību zvejojot nepārkāpt ekoloģiski jēgpilnas robežas, ilgtermiņā šādas pretrunas lielā mērā izzūd, jo veselīgas ekosistēmas ir priekšnoteikums zvejniecības pastāvēšanai. Iepriekš minēti vispārīgi mērķi, taču tie vēl „jāpārtulko” piemērošanai konkrētās ekosistēmās un konkrētu veidu zvejā. Tam jānotiek, sadarbojoties Eiropas institūcijām, dalībvalstu valdībām un ieinteresētajām personām. Galvenais mehānisms, kas KZP paredzēts sadarbībai ar ieinteresētajām personām, ir reģionālās konsultatīvās padomes ( RAC ). Ekosistēmas pieejas piemērošanas jomu vispārīgā nozīmē definēs, Jūras vides stratēģijas direktīvas īstenošanas gaitā nosakot labu vides stāvokli. Konkrēti zivsaimniecībai paredzētus mērķus formulēs ilgtermiņa pārvaldības plānos, kuru pamatā ir MSY jēdziens un kuros turpmāk iestrādās arī apsvērumus par konkrētā veida zvejas ietekmi uz ekosistēmām. Mērķi jāizsaka konkrētu darbību veidā. Iepriekš ir ticis argumentēts, ka ekosistēmas pieejas īstenošanai vajadzīga holistiska un integrēta pārvaldības sistēma, kuras pamatā ir prognozes par zivsaimniecības un pārvaldības pasākumu dažādo ietekmi uz ekosistēmām. Tomēr zināšanas par ekosistēmu un zivsaimniecības mijiedarbību vienmēr būs nepilnīgas, un tāpēc zivsaimniecības un pārvaldības pasākumu ietekme daudzējādā ziņā nav precīzi paredzama. Var būt arī tā, ka zināšanas ir, bet tās piemēro nepilnīgi vai pārāk lēni. Tāpēc zināšanu nepilnīgumam un politikas instrumentu nepietiekamībai nevajadzētu kļūt par kavēkli konkrētai rīcībai. Virzību uz priekšu var un vajag panākt arī ar esošajām zināšanām un politikas instrumentiem. Šābrīža zināšanas ļauj pārvaldības pasākumus orientēt pareizajā virzienā. Pēc tam jāiedarbina rezultātu uzraudzības un korektīvo pasākumu mehānismi. Kā CBD [15], tā ICES [16] vadlīnijās teikts, ka ekosistēmas pieeja prasa adaptīvu pārvaldību, lai pielāgotos ekosistēmu sarežģītībai un dinamismam un nepilnībām zināšanās un izpratnē par šo ekosistēmu funkcionēšanu. Tāpēc pārvaldībai jāspēj reaģēt uz šādām nenoteiktībām un jāietver elementi, kas paredz mācīšanos darba gaitā un atgriezenisko saiti ar pētniecību. Var gadīties, ka pasākumi jāveic, pirms kādas konkrētas cēloņsakarības ir zinātniski pierādītas. Pārvaldības pasākumu rezultāti jāuzrauga, lai tiem pielāgotu turpmāko pārvaldību. No struktūrām, kuras Komisijai sniedz ar pētniecības datiem pamatotus ieteikumus (galvenokārt ZZTEK, kura bieži sīkāk izstrādā ICES ieteikumus), tiek gaidīta rezultātu analīze un ieteikumi par pārvaldības pielāgojumu iespējām. Lai panāktu virzību uz priekšu un atbalstītu ekosistēmas pieejas īstenošanu, pēc iespējas vairāk jāizmanto Kopienas finansiālie instrumenti. Zivsaimniecības jomā tas jau tiek darīts ar pētniecībai un datu vākšanai pieejamā finansējuma starpniecību. Dalībvalstīm pēc iespējas pilnīgāk jāizmanto Eiropas Zivsaimniecības fonda (EZF) piedāvātās iespējas, lai veicinātu ekosistēmas pieejas īstenošanu, piemēram, atbalstot tādas zvejas prakses un tehnoloģijas izstrādi, kuru ietekme uz ekosistēmām ir neliela, un izpratnes veidošanas pasākumus. 5. Kas padarīts? Saskaņā ar KZP jau patlaban ir izvirzītas dažādas iniciatīvas, kas palīdzēs sasniegt integrētas un ar ekosistēmas pieeju pamatotas jūras vides pārvaldības mērķus. - Tā kā Eiropas pašreizējā situācijā pirmais un galvenais solis ekosistēmas pieejas īstenošanā ir ievērojami samazināt zvejas radīto kopējo slodzi jūras ekosistēmām, ir izstrādāta politika, lai jūras zivju populāciju izmantojumu samazinātu līdz MSY līmenim, kā paredzēts paziņojumā par MSY [17]. - Papildus zvejas radītās slodzes samazināšanai līdz MSY līmenim piemēros arī jaunu politiku nevēlamu piezveju samazināšanai un vēlākai izskaušanai (izmetumu politika). Šo izmetumu politiku[18] īstenos pakāpeniski viena veida zvejā pēc otras. - Saskaņā ar KZP ir izvirzītas tādas iniciatīvas jutīgo biotopu aizsargāšanai pret zvejošanas kaitīgo ietekmi kā zvejas aizliegšana pie aukstūdeņu koraļļu rifiem uz rietumiem no Īrijas[19]. Šādas rīcības nolūks ir sasniegt saglabāšanas mērķus, kas noteikti ar Biotopu direktīvu izveidotā Natura 2000 ekoloģiskā tīkla teritorijām. Vidusjūrā, lai aizsargātu jutīgos dziļjūras biotopus, tostarp koraļļu rifus, dziļumā, kas pārsniedz 1000 metrus, ir aizliegts zvejot ar dragām un velkamajiem zvejas rīkiem, un saskaņā ar Kopienas tiesību aktos pārņemtajiem Vidusjūras Vispārējās zivsaimniecības komisijas ( GFCM ) lēmumiem zvejai slēgti trīs apgabali starptautiskajos ūdeņos. Turklāt Vidusjūras regulā paredzēts nodrošināt augstu aizsardzības standartu tādiem jutīgiem biotopiem kā posidoniju un pārkaļķojušos sarkano jūraszāļu audzes (minētas arī Biotopu direktīvā) un prasīts dalībvalstīm izveidot aizsargājamu zivsaimniecības teritoriju tīklu, lai aizsargātu zivju mazuļu atrašanās vietas, nārsta vietas vai jūras ekosistēmas kopumā. - Lai novērstu nejaušas jūras zīdītāju piezvejas , ar attiecīgiem tiesību aktiem skaņu eholotes uz žaunu tīkliem ir noteiktas par obligātām, un tiek gatavoti rīcības plāni par jūras putnu un skrimšļzivju piezvejas samazināšanu. - Zivsaimniecība var ietekmēt ekosistēmu funkcionēšanu, pārmērīgi atņemot barību plēsējiem (izmetumu gadījumā — pārmērīgi apgādājot ar barību maitēdājus) un tādā veidā kaitējot, piemēram, jūras putnu populācijām. Lai risinātu šo jautājumu, aizliegta tūbīšu zveja apgabalos, kas atrodas ar tām barojošos jūras putnu lidojuma attālumā no šo jūras putnu kolonijām. - Nesen veikti vairāki pasākumi, lai ierobežotu zvejas negatīvo ietekmi, piemēram, noteiktos apgabalos aizliegts izmantot zvejas rīkus dziļumā, kas pārsniedz 200 metrus, aizliegts izmantot kaitīgas zvejas metodes un veikti pasākumi nelegālas, nereģistrētas un neregulētas (NNN) zvejas apkarošanai Eiropas un starptautiskajos ūdeņos[20]. - KZP aizvien biežāk izmanto adaptīvu pieeju , lai risinātu neskaidras situācijas un ( MSY politikas kontekstā) situācijas, kad vienlaikus nozvejo vairāku tādu sugu zivis, kuras raksturo atšķirīga dinamika un mijiedarbība ar citām sugām, un tāpēc politikas pasākumu vispārējā ietekme nav nosakāma. - Lai zivsaimniecības pārvaldība labāk sekmētu ekosistēmas pieejas īstenošanu, lēmumu pieņemšanā uzsvars jāpārvieto no ad hoc lēmumiem uz atjaunošanas un ilgtermiņa pārvaldības plāniem , kuru pamatā ir ekoloģiskās ilgtspējības principi. Pēdējos gados šādi plāni ir izstrādāti vairākiem krājumiem ES ūdeņos un ar citiem partneriem kopīgajiem krājumiem (piemēram, atjaunošanas vai pārvaldības plāni Atlantijas siļķei Ziemeļjūrā, ziemeļu hekam, visiem mencas krājumiem Kopienas ūdeņos un zilajai tunzivij ICCAT pārvaldības apgabalā). - Ekosistēmas pieeja jāīsteno, pamatojoties uz pētniecisku informāciju . Komisija ar pētniecības pamatprogrammu starpniecību ir aizsākusi un finansējusi vairākus pētnieciskus projektus, kuru mērķis ir izprast jūras ekosistēmas un izveidot shēmu šādu zināšanu iekļaušanai ekosistēmas pieejā. - Lai, turpinot virzību uz ekosistēmas pieeju, uzmanības lokā iekļautu jaunu informāciju, kas nepieciešama zivsaimniecības ietekmes novērtēšanai plašā ekoloģiskā nozīmē, ir pabeigta Datu vākšanas regulas pārskatīšana. Sagaidāms, ka jaunā regula stāsies spēkā ar 2009. gadu un aptvers to datu vākšanu, kuri var būt zivsaimniecības ekoloģiskās ietekmes indikatoru pamatā un tādējādi noderēt, īstenojot ekosistēmas pieeju pārvaldībā[21]. - Lai uzraudzītu zivsaimniecības ietekmi uz ekosistēmu, ir izvēlēta pirmā indikatoru kopa, kuru kā Komisijas dienestu darba dokumentu publicē vienlaikus ar šo paziņojumu. Lai samazinātu vai izskaustu zivsaimniecības ekoloģisko ietekmi, Komisija turpinās šādu pasākumu izstrādi ikreiz, kad zināšanas par šo ietekmi kļūs pilnīgākas. Tālab Komisija ir lūgusi ICES un ZZTEK sniegt ieteikumus attiecībā uz jebkādu jaunu informāciju par zivsaimniecības un jūras ekosistēmas mijiedarbību. No 2009. gada dalībvalstu datu vākšanas programmās tiks paredzēta to datu vākšana, pēc kuriem iespējams noteikt zivsaimniecības ekoloģiskās ietekmes indikatorus. 6. Turpmākie soļi Ar KZP tiks atbalstīta politika, kuras mērķis ir ekosistēmas pieejas izmantošana jūras vides pārvaldībā. - Īstermiņā un vidēji ilgā termiņā tiks turpināti pasākumi, lai samazinātu kopējo zvejas radīto slodzi jūras ekosistēmām, tostarp MSY pieejas īstenošana ilgtermiņa pārvaldības plānos un gadskārtējos vai vairākgadu priekšlikumos par nozvejas limitēšanu. - Tiks izstrādāti tiesību akti, lai ar izmetumu politikas palīdzību samazinātu nevēlamas piezvejas, un tehniskie pasākumi, kuros ņemti vērā apsvērumi par kaitējumu biotopiem un par piezveju. - Par konkrētām jutīgo sugu grupām tiek gatavoti rīcības plāni, kuros paredzēts politikas instrumentu kopums, kas nodrošina īpašu aizsardzību. 2008. gadā publicēs rīcības plānu haizivju un skrimšļzivju aizsardzībai, bet 2009. gadā — rīcības plānu jūras putnu aizsardzībai. - Zvejas rīku selektivitātes uzlabošanu veicinās vienkāršoti tehniskie pasākumi, kas paredzēti jaunā, 2008. gadā ierosinātā regulā. - Nosakot labu vides stāvokli saskaņā ar jūras vides pārvaldības stratēģiju, tiks ņemts vērā zivju populāciju stāvoklis, un tiks izmantoti KZP instrumenti, lai sasniegtu mērķus, kas saistīti ar zivju populācijām un zivsaimniecības ietekmi uz biotopiem un jutīgajām sugām. - Pirmā atlasīto indikatoru kopa kļūs par praktisku pamatu ekosistēmas pieejas ieviešanai zivsaimniecības pārvaldībā. Notiks šīs pieejas turpmāka izstrāde un ieviešanas pabeigšana, un saskaņā ar pārskatīto Datu vākšanas regulu, kurai jāstājas spēkā no 2009. gada, risināsies papilddatu vākšana. - Lai pienācīgi pārvaldītu ar Kopienas tiesību aktiem aizsargātos apgabalos (piemēram, Natura 2000 teritorijās vai citos aizsargājamos apgabalos, arī tajos, kas paredzēti Jūras vides pārvaldības pamatdirektīvā) notiekošās zvejas darbības, tiks izmantoti KZP instrumenti. - Kopiena atbalstīs ekosistēmas pieeju veicinošas iniciatīvas reģionālajās zivsaimniecības pārvaldības organizācijās, ANO struktūrās un citos starptautiskajos forumos un, attiecīgā gadījumā, divpusējos nolīgumos. - Ekosistēmas pieeju turklāt uzskatīs par vadošo principu to KZP lēmumu pieņemšanā, ar kuriem papildus tiks risināti tādi jautājumi kā pārmērīga zvejas radīta slodze populācijām un ekosistēmām, jutīgu biotopu un sugu ietekmējuma samazināšana un ekosistēmu struktūras un funkcionēšanas kropļojumu novēršana. - Ar ekosistēmas pieeju saistītais pētnieciskais darbs joprojām būs viena no Septītās pētniecības pamatprogrammas prioritātēm, un arī turpmāk tiks veicināta visu šīs pieejas aspektu pētniecība, lai padziļinātu un paplašinātu zināšanas par jūras ekosistēmām, tādā veidā sekmējot adaptīvu ekosistēmas pieejas īstenošanu. Turklāt jāpastiprina zinātnieku un pārvaldības īstenotāju dialogs, lai pārvaldības rīku uzlabošanas process būtu pastāvīgs. - Dalībvalstis tiek aicinātas izmantot EZF piedāvātās finansēšanas iespējas, lai panāktu virzību ekosistēmas pieejas piemērošanā, atbalstot tādus pasākumus kā zinātības un zivsaimniecības pārvaldības uzlabošana, mācības zvejniekiem par ekosistēmas mazietekmējošu zvejas praksi un tādas prakses un tehnoloģijas izstrāde, kuru ietekme uz vidi ir neliela. [1] Eiropas Kopienas dibināšanas līguma konsolidētā redakcija (OV C 325, 24.12.2002., 42. lpp.). [2] Regula (EK) Nr. 2371/2002 (OV L 358, 31.12.2002., 59. lpp.). [3] SEC(2001) 1696. [4] http://www.fao.org/docrep/meeting/004/Y2211e.htm [5] COM (2007) 575, galīgā redakcija, un SEC (2007) 1278. [6] Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai jūras vides politikas jomā (Jūras vides stratēģijas pamatdirektīva) ( vēl nav publicēta ). [7] Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.). [8] FAO 2003. The Ecosystem Approach to Fisheries [Ekosistēmas pieeja zivsaimniecībā]. FAO Technical Guidelines for Responsible Fisheries. No 4, Suppl. 2. Rome, FAO. 112 lpp. [9] CBD Līgumslēdzēju pušu piektās konferences lēmums V/6 (http://www.cbd.int/convention/cop-5-dec.shtml?m=COP-05&id=7148&lg=0). [10] Regula (EK) Nr. 2371/2002. [11] FAO , 2003. [12] Jūras vides stratēģijas pamatdirektīva ( vēl nav publicēta ). [13] Padomes Direktīva 92/43/EEK. [14] FAO , 2003. [15] CBD Lēmums V/6 (10. punkts). [16] ICES kooperatīvās pētniecības ziņojums Nr. 273 (6.1. nodaļa). [17] COM(2006) 360, galīgā redakcija. [18] COM(2007) 136, galīgā redakcija. [19] COM(2007) 570, galīgā redakcija. [20] COM(2007) 604 un 605, galīgā redakcija. [21] Regula (EK) Nr. 199/2008.