Īpašais ziņojums Nr. 14/2009 - Vai piena un piena produktu tirgus pārvaldības instrumenti ir sasnieguši galvenos mērķus?





Akronīmi COPA-COGECA : Eiropas līmeņa profesionālo lauksaimnieku organizāciju komiteja (COPA) un Eiropas līmeņa lauksaimniecības kooperācijas komiteja (COGECA), Brisele EDA : Eiropas Piena ražotāju asociācija (European Dairy Association) ESAO : Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija, Parīze EUROSTAT : Eiropas Kopienu Statistikas birojs KLP : Kopējā lauksaimniecības politika PTO : Pasaules Tirdzniecības organizācija (Ženēva) TKO : tirgus kopīgā organizācija USDA : United States Department of Agriculture, ASV Lauksaimniecības departaments ZMP : Zentrale Markt- und Preisberichtstelle GmbH (Bonn), Centrālais tirgus un cenu informācijas dienests (Bonna) Galveno piena nozares politikā lietoto terminu glosārijs Piena ekvivalents ir piena daudzums, kas izmantots kāda piena produkta ražošanai. Mērķa cena ir Padomes noteiktā cena, kas atbilst ražotāju vēlamajam ienākumu līmenim. 2003. gadā notikusī KLP reforma atcēla mērķa cenu pienam un, lai atbalstītu ražotāju ienākumus, ieviesa tiešo maksājumu, kas nav savstarpēji saistīts ar ražošanu. Intervences (jeb salīdzināmo) cenu sviestam un sausajam vājpienam nosaka Padome. Kopš 2007. gada 1. jūlija tā ir EUR 246,39 par 100 kg sviesta un EUR 174,69 par 100 kg sausā vājpiena. Kad tirgū zūd līdzsvars, intervences aģentūras var veikt intervenci (uzglabāšana valsts rezerves krājumos), iepērkot sviestu un/vai sauso vājpienu intervences periodā (no 1. marta līdz 31. augustam), ja tirgus cenas ir zemākas par noteikto līmeni (92 % un 100 % no intervences cenām attiecīgi sviestam un sausajam vājpienam). Šos produktus iepērk par 90 % un 100 % no salīdzināmās cenas attiecīgi sviestam un sausajam vājpienam. Intervenci pārtrauc, kad tirgus cenas izlīdzinās vai kad krājumi sasniedz Padomes noteikto daudzumu (30000 t sviestam un 109000 t sausajam vājpienam). Tomēr Komisija var atļaut papildu daudzumu iepirkšanu izsolē. Piegādes kvota attiecas uz pienu, ko piensaimnieki piegādā licencētiem pircējiem; parasti tas ir pienotavu savāktais piens. Tiešās tirdzniecības kvota attiecas uz pienu vai citiem piena produktiem, ko ražotāji tieši pārdod vai nodod patērētājiem. 2003. gada reforma ir KLP reforma, kuru īstenoja saskaņā ar 2003. gada 26. jūlijā noslēgto Luksemburgas līgumu un kura intensificēja procesu, kas sākās 1992. gadā (Makšerija (McSharry) reforma) un tika apstiprināts 1999. gadā ("Darba kārtība 2000" ["Agenda 2000"]). Šā procesa mērķis bija samazināt cenu atbalstu un šo samazinājumu kompensēt ar tiešo atbalstu ienākumiem. 2003. gada reforma ieviesa atbalsta savstarpēju nesaistīšanu ar nosacījumiem un palielināja atbalstu lauku attīstībai. Kopsavilkums I. I. Eiropas Savienības lauksaimniecībā piena rūpniecība ieņem nozīmīgu vietu. Vairāk nekā miljons piensaimnieku katru gadu saražo 148 miljonus tonnu piena, kura vērtība ir 41 miljards EUR (tiešā ražotāja cenās). Piena pārstrādē ir nodarbināti apmēram 400000 cilvēku, un šīs nozares apgrozījums ir 120 miljardi EUR. Piena taukus un proteīnus izmanto siera, sviesta un dzeramā piena ražošanā. II. II. ES īsteno tādu piena nozares politiku, kas galvenokārt vērsta uz tirgus līdzsvarošanu, cenu stabilizēšanu, pietiekami augsta dzīves līmeņa nodrošināšanu piena ražotājiem un viņu konkurētspējas uzlabošanu. Piena tirgus kopīgā organizācija darbojas kopš 1968. gada, un to būtiski ietekmēja piena kvotu ieviešana 1984. gadā. 2003. gadā veiktā reforma bija turpinājums "Darba kārtībai 2000" ["Agenda 2000"] un iesāka nozares liberalizāciju, pavājinot cenu atbalsta sistēmu un ieviešot tiešo atbalstu ienākumiem. 2008. gadā veica nozares "veselības pārbaudi", kuras rezultāti apstiprināja, ka nozares liberalizācija turpinās, un tas nozīmē, ka līdz 2015. gadam kvotas varētu atcelt. Nozarei veiktie maksājumi ir palielinājušies no 2750 miljoniem EUR 2005. gadā līdz apmēram 4500 miljoniem 2007. gadā. Šajā summā iekļauts arī aplēstais finansējums, ko veido tiešais atbalsts, kuru integrēja vienotajā saimniecības maksājumā. III. Revīzijas laikā Palāta pārbaudīja, cik efektīvi Komisija pārvaldīja piena un tā produktu tirgu attiecībā uz galvenajiem mērķiem, kas noteikti ES piena nozares politikā. IV. Attiecībā uz tirgus līdzsvaru Palāta secina, ka piena kvotas radīja stingrus ražošanas ierobežojumus, taču ilgu laiku tās bija pārāk augstas salīdzinājumā ar tirgus absorbcijas spēju. Piena produktu (sviesta un piena pulvera) pārprodukciju finansēja Kopiena. Daudzus gadus Kopienas noteiktā piegādes kvota tika pārsniegta tikai nedaudz, taču kopš 2004. gada tā nav pietiekami izlietota. 2007.–2008. kvotas gadā tās izmantošana atpalika par 1 % no ES-27 kopējās kvotas. Pašreizējā kvotu sistēma ierobežo piena ražošanu tikai dažās dalībvalstīs. Pasākumiem, kas bija paredzēti taukvielu (sviests) vai proteīnu (piena pulveris) patēriņa veicināšanai Eiropas tirgū, bija visai maza nozīme pēdējos gados. V. Attiecībā uz mērķi stabilizēt cenas Palāta konstatēja, ka no 1984. līdz 2006. gadam, salīdzinot ar periodu pirms kvotu ieviešanas, nominālā piena ražotāju noteiktā cena ir maz mainījusies. Savukārt reālā izteiksmē tā pakāpeniski kritās kopš 1984. gada. Ražotāja cenai un patēriņa cenai ir katrai sava dinamika, jo tās ietekmē atšķirīgi parametri. No 2000. gada sākuma līdz 2007. gada vidum nominālās patēriņa cenas piena produktiem palielinājās par 17 %, lai gan nominālā ražotājam maksātā cena samazinājās par 6 %. VI. Attiecībā uz mērķi nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni Palāta norāda, ka piena ražotāju ienākumi ir nedaudz augstāki nekā vidēji lauksaimniekiem, kuru ienākumiem ir tendence samazināties reālā izteiksmē. Atbalsts veido nozīmīgu un arvien pieaugošu daļu no piensaimnieku ienākumiem, taču tas ievērojami atšķiras dažādās dalībvalstīs. Tā kā noris piena nozares restrukturizācija un piensaimniecību skaits pastāvīgi samazinās, piensaimnieku vidējie statistiskie ienākumi ir saglabājušies stabili. No 1995. līdz 2007. gadam ES-15 valstīs izzuda puse no piensaimniecībām, un vairāk nekā 500000 piensaimnieku pārtrauca ražošanu. VII. Attiecībā uz mērķi uzlabot konkurētspēju Palāta konstatē, ka kopš 1984. gada ES daļa piena produktu tirgū pasaulē arvien samazinās. Pēdējos gados ir ievērojami krities ES atbalsts piena produktu eksportam. Faktiski Eiropas piena pamatproduktu (sviesta un piena pulvera) ražotāji bija konkurētspējīgi pasaules tirgū tikai tad, kad cenas bija augstas. Pārējā laikā eksportu atbalstīja no Kopienas budžeta. Cenas pasaules tirgū mazāk ietekmē to produktu eksportu, kuriem ir lielāka pievienotā vērtība, piemēram, siera eksportu. VIII. Saistībā ar pakāpenisku piena nozares liberalizāciju Eiropā Palāta uzver trīs faktorus un aicina Komisiju un dalībvalstis pievērst tiem uzmanību: tirgu nestabilitāte, kas var drīzumā atkal izraisīt pārprodukciju; restrukturizācijas paātrināšanās, kas var izraisīt daudzu piensaimniecību izzušanu mazāk labvēlīgajos apvidos un piena ražotāju koncentrēšanos kādā noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā; visbeidzot, Eiropas piena nozares konkurētspēja, kura ir atkarīga no tās spējas pielāgoties pasaules tirgus prasībām cenu un produktu kvalitātes ziņā. IX. Ņemot vērā šos faktorus, Palāta iesaka: arī turpmāk pārraudzīt piena un piena produktu tirgus attīstību, lai pēc nozares liberalizācijas atkal nerastos pārprodukcija; Komisijai regulāri uzraudzīt cenu veidošanās procesu pārtikas rūpniecības nozarē. Pārstrādes un realizācijas uzņēmumu koncentrēšanās nedrīkst radīt tādu situāciju, kad piensaimnieki ir cenas pieņēmēji (price-takers) un kad tiek ierobežotas galapatērētāju iespējas pamatoti izmantot cenu samazināšanos; nopietni pievērsties tādas stratēģijas izstrādei, ko varētu piemērot gan to reģionu specifisko problēmu risināšanai, kuros piena ražošana ir apdraudēta, tostarp kalnu apgabalos, gan lai novērstu ietekmi uz vidi apvidos, kuros koncentrējusies piena rūpniecība; turpmāk galveno uzmanību veltīt tam, lai piena nozare apmierinātu Eiropas iekšējā tirgus vajadzības, un papildus pievērsties siera un citu izstrādājumu ražošanai, kuriem ir augsta pievienotā vērtība un kurus var eksportēt pasaules tirgū bez budžeta atbalsta. Ievads Piena un piena produktu tirgus 1. Piens ir viens no galvenajiem Eiropas Savienībā ražotajiem lauksaimniecības produktiem. Vairāk nekā miljons piensaimniecību gadā saražo 148 miljonus tonnu piena, kura vērtība ir apmēram 41 miljards EUR jeb 14 % no ES lauksaimniecības produkcijas (2006. gada dati par ES-25) [1]. Vairāk nekā 60 % no liellopu gaļas saražo piensaimniecībās [2]. Eiropas Savienība ir pasaulē lielākā piena ražotāja (27 %), tā saražo vairāk nekā Indija (20 %), ASV (16 %) un daudzkārt apsteidz Okeāniju (5 %) [3]. 2. Eiropā piena pārstrādes uzņēmumos ir nodarbināti aptuveni 400000 cilvēku, un šīs nozares apgrozījums ir apmēram 120 miljardi EUR [4]. Pienotavām piegādāto svaigpienu izmanto daudzu un dažādu produktu ražošanai, kuri paredzēti gan cilvēku pārtikai, gan dzīvnieku barībai, gan rūpnieciskai izmantošanai (1. attēls un I pielikums). Govs piens galvenokārt sastāv no ūdens, laktozes, taukvielām un proteīniem. Atdalot taukvielas no proteīniem, iegūst sviestu un vājpienu, kuru galvenokārt izmanto sausā vājpiena un kazeīna ražošanai. Sierā, svaiga piena produktos, iebiezinātā pienā un sausajā pilnpienā ir gan taukvielas, gan proteīni. Svaigpienu izmanto galvenokārt siera ražošanai, vairāk nekā sviesta vai dzeramā piena ražošanai. 2008. gadā siera ražošanai patērēja 46 % piena proteīnu un 34 % piena tauku no ES-27 valstīs savāktā piena; dzeramā piena ražošanai izmantoja 23 % proteīnu un 13 % piena tauku, bet sviesta ražošanai — 32 % piena tauku, taču gandrīz nemaz piena proteīna. Jāpiemin, ka sviesta ražošanai nepieciešams lielāks daudzums piena nekā dzeramā piena ražošanai, tomēr dzeramais piens ir izdevīgāks tirgus produkts, jo tajā izmantoti gan piena proteīni, gan tauki. 1. attēls Pienotavām nodotā piena galapatēriņa veidi +++++ TIFF +++++ Kopienas piena nozares politikas mērķi 3. Kopienas piena nozares politika, tāpat kā citas lauksaimniecības nozaru politikas, pamatojas uz KLP vispārējiem mērķiem, kuri definēti Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 33. pantā [5]. Tā kā ir grūti vienlaikus sasniegt visus šos mērķus, tirgus kopīgām organizācijām noteikto prioritāšu secība laika gaitā var mainīties [6]. Tiesību akti, kas attiecas uz piena tirgus kopīgo organizāciju, nepārprotami atsaucas uz šādiem četriem mērķiem: - līdzsvarot piena tirgu. Līdzsvarošana nozīmē pielāgot piedāvājumu pieprasījumam piena tirgū un strukturālo pārpalikumu samazināšanu [7]; - stabilizēt piena un piena produktu cenu. Par stabilitāti var spriest, novērtējot ražotāja cenu dinamiku [8]. Patēriņa cenu dinamika arī sniedz zināmas norādes par to, kā TKO ietekmē patērētājus; - panākt pietiekami augstu lauku iedzīvotāju dzīves līmeni [9]. Individuālo ienākumu palielināšanās ir atkarīga no lauku saimniecību produktivitātes pieauguma. Strukturālie pielāgojumi ir piena tirgus kopīgās organizācijas neatņemama sastāvdaļa, lai gan kopējas lauksaimniecības politikas izstrādē ir jāņem vērā, ka vajadzīgie pielāgojumi jāveic pakāpeniski [10]; - uzlabot piena produktu konkurētspēju starptautiskajā tirgū [11]. Konkurētspēja ir jāpanāk, tostarp arī samazinot ES cenas līdz pasaules tirgus cenām, kuras strukturāli ir zemākas. Konkurētspēja ir kļuvusi par vienu no galvenajiem Komisijas pasākumu mērķiem, kopš 2003. gadā tika pieņemts lēmums samazināt tirgus atbalsta pasākumus un ieviest tiešo atbalstu piensaimniekiem [12]. Pārvaldības instrumenti 4. Piena un piena produktu tirgus kopīgā organizācija (TKO) stājās spēkā 1968. gadā, un tā bija viena no pirmajām TKO kopējā lauksaimniecības politikā (KLP). Tā ir piedzīvojusi daudzas reformas, no kurām pati radikālākā notika 1984. gadā, kad ieviesa piena kvotu sistēmu, lai novērstu strukturālos pārpalikumus, kurus bija radījusi piena un tā produktu tirgus pieprasījuma un piedāvājuma neatbilstība [13]. Saskaņā ar "Darba kārtībā 2000" ["Agenda 2000"] ietvertajiem lēmumiem 2003. gada reforma uzsāka piena nozares liberalizāciju, samazinot cenu atbalsta pasākumus [14] un izveidojot tiešo atbalstu ienākumiem. 2007. gadā saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vienkāršošanu Padome iekļāva uz piena nozari attiecīgos noteikumus vienotā tirgus kopīgas organizācijas sistēmā, kura attiecas uz visiem reglamentētajiem lauksaimniecības produktiem [15]. 5. Reforma, ko īstenoja 2003. gadā, paralēli ražošanas ierobežošanai ar kvotu palīdzību piena nozares pārvaldībā saglabāja arī vairākumu parasto instrumentu, proti, iekšējo atbalstu, aizsardzības pasākumus pie Kopienas ārējām robežām un eksporta atbalstu (skatīt 1. izcēlumu). 1. izcēlums Tirgus pārvaldības instrumenti Pēc 2003. gada reformas tiesību aktos ir paredzēti šādi pārvaldības instrumenti: piena kvotu sistēma, kuras darbību Padome pagarināja līdz 2015. gada 31. martam. Saskaņā ar šo sistēmu katrai dalībvalstij ir piešķirta piegādes kvota pienam, ko piegādā iepircējiem (galvenokārt pienotavām), un kvota piena un citu piena produktu tiešai tirdzniecībai un nodošanai patērētājiem. Piensaimniekiem piešķir individuālās kvotas piegādēm un/vai tiešajai tirdzniecībai valsts kvotu ietvaros. Ja ir pārsniegta viena vai otra valstij noteiktā kvota, Kopiena no dalībvalsts iekasē "maksājumu". 2003. gada reforma izraisīja valstu kvotas palielināšanos par 1,5 % (vienpadsmit ES-15 dalībvalstīm) un paredzēja, ka šis maksājums pakāpeniski samazināsies līdz EUR 27,83 par 100 kg (2007.–2008. kvotas gads) proporcionāli intervences cenu samazinājumam; sviesta un sausā vājpiena uzglabāšana valsts noliktavās ir tiešās intervences pasākums, kuru izmanto, lai tirgus cenas noturētu intervences cenu līmenī. Tomēr iepirkumus var veikt tikai noteiktu laiku (no 1. marta līdz 31. augustam); atbalsts krējuma un sausā vājpiena (šo atbalsta veidu atcēla 2007. gadā), kā arī dažu sviesta un siera produktu uzglabāšanai privātās noliktavās, lai regulētu tirgū nonākošo produktu daudzumu; atbalsts realizācijai iekšējā tirgū (galvenokārt atbalsts attiecībā uz lopbarībai paredzēto sauso vājpienu, atbalsts vājpiena pārstrādei kazeīnā, atbalsts mīklas izstrādājumiem paredzētajam sviestam un atbalsts piena nodošanai skolām). Šā atbalsta mērķis ir ierobežot intervences izmantošanu; ārējās tirdzniecības regulēšana ar ievedmuitas nodokļu palīdzību [16] un, ja cenas Eiropā ir augstākas nekā citur pasaulē, ar eksporta kompensācijām dažiem produktiem; atbalsts piensaimnieku ienākumiem 2004.–2007. g. (piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumi), kas bija paredzēts, lai daļēji kompensētu piena cenas samazināšanos sakarā ar pakāpenisku intervences cenas samazināšanos [17]. Kopš 2007. gada piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumi obligāti ir jānošķir no ražošanas un jāiekļauj vienotā maksājuma shēmā [18]. Pēc 2008. gadā īstenotās "veselības pārbaudes" tika veikti šādi tehniski pielāgojumi: jauna ražošanas kvotu paaugstināšana (skatīt 48. punktu), dažu siera veidu sezonālās glabāšanas atbalsta atcelšana, atbalsta atcelšana sviestam, ko paredzēts lietot mīklas izstrādājumos, piena ražošanas nozares restrukturizācijas atbalsta pasākumu iekļaušana to prioritāšu sarakstā, kuras ir atļauts dalībvalstīm ietvert valsts un reģionālajās lauku attīstības programmās, un atļauja dalībvalstīm piešķirt ražotājiem īpašu atbalstu, nepārsniedzot 3,5 % no tiešā atbalsta summas. Budžeta izdevumi 6. Kopš piena kvotu ieviešanas budžeta izdevumi piena un piena produktu tirgus atbalstam ir ievērojami samazinājušies, un tie samazinājās vēl vairāk laikā, kad pasaules tirgus cenas ļāva uz laiku apturēt intervences mehānisma izmantošanu, kā arī realizācijas atbalsta un eksporta kompensāciju izmaksas (2. attēls). 2. attēls ES izdevumi piena nozarē (1981.–2007. g.) +++++ TIFF +++++ 7. 2003. gada reforma ietekmēja budžeta veidošanu un interpretāciju. Izdevumus saistībā ar tirgiem nošķīra no tiešā atbalsta lauksaimniekiem, jo pakāpeniski ieviesa izdevumu nodalīšanu. Tāpēc budžeta izdevumi piena nozarē atspoguļo tikai tās izmaksas, kas attiecas uz tirgus atbalstu. Piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumus iekļāva tiešā atbalsta budžetā, kurš kopš 2005. gada ir nodalīts atsevišķi Dānijai, Vācijai, Īrijai, Luksemburgai un Apvienotajai Karalistei, kopš 2006. gada — Beļģijai, Spānijai, Francijai, Somijai un Itālijai, bet kopš 2007. gada — visām ES-15 dalībvalstīm. Jaunajās dalībvalstīs [19] atbalstu piena ražotājiem iekļāva vienotās likmes atbalstā par hektāru, kuru izmaksā saskaņā ar vienkāršotu pārejas posma vienotā platību maksājuma shēmu. Sākot ar 2008. gada budžetu, tiešais atbalsts piensaimniekiem ir pilnībā iekļauts vienotajā maksājumā. 8. Komisija 2001. gadā vēl nebija izšķīrusies par piena nozares liberalizāciju pēc aramzemju kultūru nozares parauga, jo šim modelim bija pārāk lieli budžeta izdevumi [20]. Pēdējā laikā Komisija ir izteikusies pozitīvi par liberalizāciju, kaut arī tas ir saistīts ar izdevumiem. Pieejamā informācija apstiprina, ka piena TKO pārorientācija patiešām neveidos papildu ietaupījumus budžetā (skatīt skaidrojumu turpmāk). 9. Tīrie izdevumi piena nozarei 2005. gadā bija vairāk nekā 2750 miljoni EUR, no tiem 50 % (1370 miljoni EUR) veidoja piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumi [21]. 10. Kaut arī 2004. gadā bija notikusi ES paplašināšanās, 2007. gadā tīrie izdevumi, kas iegrāmatoti budžeta pozīcijās, kuras attiecas uz piena nozari, nepārsniedza 912 miljonus EUR, no tiem 637 miljoni EUR tika izmaksāti par atsevišķi nenodalītajām piena ražošanas piemaksām un papildmaksājumiem. Tajā pašā gadā, saskaņā ar aplēsēm, nošķirtās piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumi bija 3600 miljoni EUR. Tādējādi 2007. gadā kopējais finansējums piena nozarē nodokļu maksātājiem izmaksāja vairāk nekā 4500 miljonus EUR jeb par 64 % vairāk nekā 2005. gada budžetā paredzētā summa [22]. 11. Kad jaunās dalībvalstis saņems maksājumu pilnībā (2014. g.), nošķirtās piena ražošanas piemaksas un papildmaksājumi vien varētu būt 4700 miljoni EUR. Šai summai vēl būs jāpieskaita izdevumi par intervenci, realizācijas pasākumiem vai eksporta kompensācijas, ja vien ES nebūs pilnībā atteikusies no šiem tirgus instrumentiem. Tomēr arī jāpiebilst, ka pāriešana uz nošķirtiem atbalsta maksājumiem varētu pamudināt dažus maksājumu saņēmējus pamest piensaimniecības nozari. Revīzijas mērķi un pieeja 12. Revīzijā pārbaudīja, cik efektīvi Komisija pārvalda piena un piena produktu tirgu. Tāpēc šā ziņojuma uzmanības centrā galvenais jautājums ir — Vai piena un piena produktu tirgus pārvaldības instrumenti ir sasnieguši galvenos mērķus? Revīzijas laikā Palāta pievērsās šādiem specifiskiem jautājumiem: - Vai tika panākts līdzsvars tirgū? - Vai tika stabilizēta piena cena? - Kāda ir ietekme uz piensaimnieku ienākumiem? - Vai ES ražotie piena produkti ir kļuvuši konkurētspējīgāki pasaules tirgū? Palāta ir norādījusi arī uz jautājumiem, kam jāpievērš īpaša uzmanība tirgus liberalizācijas gaitā, kad cita starpā tiks atcelta piena kvotu sistēma. 13. Revīzijas konstatējumi balstās uz pieejamo dokumentu analīzi, kā arī uz intervijām ar dažādiem nozares pārstāvjiem. Palāta ir izskatījusi statistikas datus, rakstus, pētījumus, darbības pārskatus, kā arī iepriekšējo novērtējumu un revīziju rezultātus. Palāta veica darbinieku intervijas Komisijā (Eurostat un ĢD AGRI C un D direkcijā); lai papildinātu veiktās analīzes un pārbaudītu, cik pamatoti ir sākotnējie secinājumi par stāvokli piena nozarē un tās perspektīvām, kā arī par TKO pārvaldību, Palāta apmeklēja organizācijas un apvienības, kuras darbojas šajā nozarē vai kurām ir pieredze piensaimniecībā [23]. Apsvērumi Vai tika panākts līdzsvars tirgū? Kvotu sistēma ļāva ierobežot piena ražošanu… 14. Sākot ar 1984. gadu, vairākumam dalībvalstu visai ātri izdevās pielāgot piena realizāciju saskaņā ar tām piešķirtajām kvotām vai nu piegāžu, vai tiešās pārdošanas veidā. Kad bija pārvarēta sākotnējā pretestība, lielākā daļa nozares pārstāvju atzina, ka kvotu sistēma ir spēcīgs un politiski pieņemams tirgus regulēšanas līdzeklis. Kopš ieviešanas šī sistēma darbojas efektīvi tādā nozīmē, ka ražošanas apjomi Kopienā nepārsniedz noteikto maksimālo daudzumu. Ilgu laiku Padomes noteiktais ražošanas maksimālais apjoms bija lielāks par pieprasījumu iekšējā tirgū, un tas, bez šaubām, veicināja pozitīvu attieksmi pret šo sistēmu. 15. Pārskats par dalībvalstīm pēdējos gados piešķirtajām kvotām un to faktisko izlietojumu ir sniegts 3. attēlā. Pārskata periodā ES-15 dalībvalstis bieži vien pārsniedza piegādes kvotu, taču limita pārsniegšana nebija liela, proti, mazāka par 1 % periodā no 1995.–1996. līdz 2004.–2005. kvotas gadam. Savukārt, sākot ar 2004.–2005. kvotas gadu, piegādes kvota netika izlietota pilnībā ES-25 un ES-27 dalībvalstīs (2. izcēlums). 3. attēls Piegādes kvotas izlietojums Kopienā (no 1993.–1994. līdz 2006.–2007. kvotas gadam) +++++ TIFF +++++ 2. izcēlums Jauna parādība — piegādes kvotas nepilnīga izlietošana Kopš 2004.–2005. kvotas gada dažās valstīs novērotā piegādes kvotas pārsniegšana vairs nekompensēja citās valstīs konstatēto kvotas nepilnīgu izlietojumu. ES-25 valstīs nepilnīgais izlietojums neto izteiksmē 2004.–2005. kvotas gadā bija 0,613 miljoni tonnu (0,5 % no kvotas), 2005.–2006. kvotas gadā — 0,524 miljoni tonnu (0,4 % no kvotas), bet 2006.–2007. kvotas gadā — 1,919 miljoni tonnu (1,4 % no kvotas). 2007.–2008. kvotas gadā nepilnīgais izlietojums jau sasniedza 1,682 miljonus tonnu (1,2 % no kvotas) ES-25 valstīs un 2,222 miljonus tonnu (1,0 % no kvotas) ES-27 valstīs. Iemesli, kāpēc kvotas netika pilnībā izlietotas, protams, bija atkarīgi no katras valsts īpašajiem apstākļiem. Līdz šim vēl nav veikts neviens pētījums par to, kā atbalsta maksājumu nošķiršana ir ietekmējusi atsacīšanos no piena ražošanas. 16. Valsts līmenī ir vērojamas konstantas tendences. Nesenā periodā (no 2002.–2003. līdz 2007.–2008. kvotas gadam) noteikto kvotu visbiežāk pārsniedza (dilstošā secībā) Itālija, Vācija, Nīderlande, Austrija, Dānija [24], Kipra un Luksemburga. No pārsniegtā daudzuma kopsummas lielākā daļa (2006.–2007. kvotas gadā apmēram 80 %) atkārtoti attiecās uz Itāliju. Jau sākotnēji stāvokli Itālijā ietekmēja tas, ka tai, tāpat kā citām valstīm, piešķirto kvotu noteica, pamatojoties uz iepriekš saražoto piena daudzumu, bet tas bija zemāks par iekšējo patēriņu. Itālijas piensaimniecību stimulēja tas, ka tā bija piena un piena produktu neto importētāja, un tādējādi ir izskaidrojama pastāvīgā piegādes kvotas pārsniegšana. Apvienotā Karaliste, Zviedrija un pēdējos gados arī Francija arvien mazāk izlieto tām piešķirto kvotu (4. attēls). 4. attēls Valstīm piešķirto kvotu izlietojums (piegāde tūkstošos tonnu) +++++ TIFF +++++ …taču pārprodukcija nav novērsta 17. Piena kvotu sistēma radīja stingrus piena ražošanas ierobežojumus Eiropā, taču visus 20 gadus nācās ķerties pie intervences pasākumiem, subsidēt eksportu un atbalstīt patēriņu, lai regulētu tirgu kopumā un realizētu saražoto produktu strukturālos pārpalikumus [25]. No 1984. līdz 2004. gadam kvotu sistēmai neizdevās novērst pārprodukciju (5. attēls). Netika uzskatīts, ka saskaņā ar kvotu sistēmu nodokļu maksātāju subsidētie lielie strukturālie pārpalikumi būtu pretrunā ar mērķi panākt līdzsvaru. 5. attēls Piedāvājums, patēriņš un subsidētie piena produkti, izteikti piena ekvivalentā (1986.–2008. g.) +++++ TIFF +++++ 18. Īpašajā ziņojumā Nr. 6/2001 Palāta konstatēja, ka ir noteiktas pārāk augstas kvotas. Eiropā radās piena ražošanas pārpalikumi tāpēc, ka ražošanas apjomi nebija pielāgoti patēriņam un nesubsidētam eksportam, un tas vedināja Palātu ieteikt piena kvotu sistēmas likvidēšanu [26]. Kvotu līmeni koriģēja vairākas reizes, lai to pielāgotu pieprasījumam, taču šie pielāgojumi nebija pietiekami. Komisija 2002. gadā ierosināja pagarināt piena kvotu sistēmu līdz 2015. gada 31. martam, uzskatot, ka "kvotas vēl arvien ir nepieciešamas, lai saglabātu pienācīgu tirgus līdzsvaru" [27]. Papildu arguments bija tas, ka, saglabājot ražošanas struktūras, kvotas veicina piena ražošanas teritoriālu sadalījumu, īpaši mazāk labvēlīgos lauku apgabalos [28]. 19. Kopš 2004. gada un pēc 2003. gadā veiktās reformas pārpalikumi sāka sarukt, jo samazinājās piena pulvera un sviesta ražošana par labu siera ražošanai, turklāt palielinājās iekšējais patēriņš, īpaši jaunajās dalībvalstīs. Tomēr 2006. gadā subsidētie piena produkti vēl arvien bija 15 % no ES saražotajiem piena produktiem, taču atbalsta līmenis bija zemāks, jo bija samazinājušās intervences cenas sviestam un sausajam vājpienam. Tikai 2006. gada beigās un 2007. gadā, kad strauji palielinājās cenas pasaules tirgū un pastāvīgi pieauga siera patēriņš, pārpalikumi uz laiku pazuda, tāpēc nebija vajadzības atbalstīt realizāciju vai maksāt eksporta kompensācijas. Realizācijas pasākumiem bija ierobežota ietekme uz tirgus līdzsvaru 20. Lai veicinātu piena tirgus līdzsvarošanu un stabilizētu tirgus cenas, piena TKO bija paredzējusi dažādus realizācijas pasākumus [29]: - atbalstu krējuma, dažu sviesta produktu un dažu siera veidu uzglabāšanai privātās noliktavās; - piena izdali skolās; - piena pulvera izmantošanu dzīvnieku barībai; - vājpiena pārstrādi kazeīnā un kazeinātos; - atbalsta piešķiršanu par sviestu, ko paredzēts izmantot mīklas izstrādājumu un saldējumu ražošanai. 21. Kad 2006. un 2007. gadā realizācijas atbalstam tika piemērota nulles likme, pieauga piena tauku (sviests, 6. attēls) un piena proteīnu (sausais vājpiens, 7. attēls) iekšējais patēriņš; tas norāda, ka papildu pieprasījums, ko izraisīja realizācijas atbalsta pasākumi, tirgus līdzsvaru ietekmēja nedaudz. Par tirgus cenām realizēto produktu patēriņa pieaugums gandrīz pilnībā (sviestam) vai lielā mērā (piena pulverim) kompensēja samazināto vai atcelto atbalstu patēriņam. 6. attēls Sviesta patēriņš, uz kuru attiecās atbalsta pasākumi 2006. gadā, un patēriņš 2007. un 2008. gadā pēc atbalsta atcelšanas +++++ TIFF +++++ 7. attēls Sausā vājpiena patēriņš, uz kuru attiecās atbalsta pasākumi 2006. gadā, un patēriņš 2007. un 2008. gadā pēc atbalsta atcelšanas +++++ TIFF +++++ Vai tika stabilizēta piena cena? Ražotāja cenas: nominālās cenas ir stabilas, taču krītas reālā izteiksmē [30] Piena kvotas stabilizēja nominālo cenu 22. Piena TKO darbības pirmā posma beigās radās nepieļaujama situācija. Līdz 1984. gadam piena TKO darbojās kā mehānisms, kas mudina piensaimniekus ieguldīt ražošanā un palielināt produkciju. Piensaimnieki rēķinājās ar pastāvīgi pieaugošajām nominālajām cenām, lai paplašinātu ražošanu, un ik gadus paaugstinātā mērķa cena šo tendenci veicināja. Tirgus situācija, kādu bija izraisījusi TKO līdz 1984. gadam, nebija ne stabila, ne līdzsvarota, jo vienlaikus cēlās ražotāja nominālās cenas un izveidojās liela pārprodukcija. Taču ražotāji varēja iepriekš paredzēt tirgus attīstību, un visām gaidāmajām cenu izmaiņām bija tendence paaugstināties. 23. Tikai tad, kad 1984. gadā ieviesa piena kvotas, TKO sāka ņemt vērā gan mērķi panākt stabilitāti, gan līdzsvaru. Piena kvotas ierobežoja piedāvājumu un noturēja nominālās cenas relatīvi augstas un stabilas [31]. Ņemot vērā gadalaiku izraisītās atšķirības, svaigpiena cenas ES bija visai nemainīgas no 1984. līdz 2007. gadam, salīdzinot ar periodu pirms kvotu ieviešanas. Komisijas aplēstā vidējā nominālā cena 2006. gadā bija EUR 29 par 100 kg, un tā atbilst cenu amplitūdai no EUR 20,1 par 100 kg Lietuvā līdz EUR 40,4 par 100 kg Kiprā [32]. 24. Ražotāja vidējās cenas dinamika piecās lielākajās piena ražotājās valstīs no 1971. gada līdz pat nesenai pagātnei ir redzama 8. attēlā [33] Šīs dalībvalstis nodrošina aptuveni 75 % (ES-15) vai 65 % (ES-25) no piena piegādēm. 25. Tāpēc cenu stabilitātes mērķi kopumā sasniedza pēc 1984. gada. Šajā periodā prioritāte bija panākt nominālo cenu stabilitāti, un par to liecina arī mērķa cenu gandrīz pilnīga stagnācija, līdz 2004. gadā mērķa cenas atcēla. 8. attēls Piena nominālā cena Vācijā, Francijā, Itālijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē (1971.–2007. g.) (Gada vidējie svērtie indeksu rādītāji) +++++ TIFF +++++ 9. attēls Piensaimniekiem maksātā nominālā cena Eiropā, Amerikas Savienotajās Valstīs un Jaunzēlandē (2000.–2008. g.) +++++ TIFF +++++ 26. Eiropas piena ražotāji parasti varēja pārdot pienu par augstākām cenā nekā Jaunzēlandes piensaimnieki, taču par zemākām nekā Šveices piensaimnieki. Eiropas cenas ir gandrīz tādas pašas kā ASV, tikai stabilākas (9. attēls). Reālā izteiksmē ražotāja cenas pienam pastāvīgi samazinājās 27. Piena cenu pastāvīgā celšanās 1970. gados un līdz 1984. gadam notika vispārējas inflācijas laikā. Uzreiz pēc kvotu sistēmas ieviešanas ražotāja nominālo cenu uzturēšana faktiski maskēja to, ka reālā izteiksmē cenas kritās. Ilgu laiku piena ražotāji nevarēja paļauties uz stabilām cenām reālā izteiksmē. 10. attēlā ar koriģēto cenu indeksa palīdzību ir shematiski atspoguļota šī samazināšanās. 10. attēls Koriģētā cena, ko maksāja Vācijas, Francijas, Itālijas, Nīderlandes un Apvienotās Karalistes piena ražotājiem (1985.–2007. g.) (Gada vidējie svērtie koriģēto cenu indeksu rādītāji) +++++ TIFF +++++ Patēriņa cenas lielākoties nav saistītas ar ražotāja cenām 28. Saskaņā ar Komisijas veikto pētījumu patēriņa cenas pienam gandrīz nemaz nebija saistītas ar ražotāja cenām; no 2000. gada sākuma līdz 2007. gada vidum nominālās patēriņa cenas piena produktiem palielinājās par 17 %, turpretī nominālā ražotājam maksātā cena samazinājās par 6 % [34]. 29. Saskaņā ar Eurostat rīcībā esošajiem datiem patēriņa cenu dinamika atšķiras no ražotāja cenu dinamikas [35]. No 1996. līdz 2000. ga- dam Eurostat patēriņa cenu indekss, kas attiecas uz pienu, sieru un olām, praktiski ir nemainīgs (11. attēls), turpretī piensaimniekiem maksātās cenas par pienu kritās, bet pēc kāda laika atkal palielinājās (8. attēls). No 2000. līdz 2007. gadam patēriņa cenas cēlās gandrīz lineāri par aptuveni 15 %. Tajā pašā periodā piensaimniekiem maksātās cenas piecus gadus pēc kārtas kritās, bet pēc tam atkal pieauga. 30. Piena nozarē, tāpat kā visā pārtikas piegādes ķēdē [36], patēriņa cenu veidošanās ir sarežģīts process. Cena, ko pienotavas maksā ražotājiem, ir tieši atkarīga no stāvokļa pasaules tirgū, turpretī patēriņa cenu ietekmē ne tikai izejvielas cena, bet arī tādi faktori kā energoresursu cena un darbaspēka izmaksas. Piena kā izejvielas cena patiešām veido relatīvi nelielu daļu no piena produktu patēriņa cenas — no 30 % līdz 50 % atkarībā no produkta veida [37]. 31. Otra Eiropas piena nozarei raksturīga parādība ir liela pārstrādes un realizācijas uzņēmumu koncentrācija [38], kas tiem ļauj ieņemt dominējošu stāvokli cenu noteikšanā. Paziņojumā par pārtikas preču cenām [39] Komisija uzsver, ka visā pārtikas piegādes ķēdē notiek konsolidācija, īpaši attiecībā uz piena produktiem, un atgādina, ka "konkurences iestādēm jāpārliecinās, ka pašreizējais konsolidācijas process nepasliktina piegādes un pārstrādes konkurences apstākļus vietējā mērogā, kaitējot patērētājiem un uzņēmumiem". 32. Jaunzēlande un Austrālija sāka piena nozares liberalizāciju attiecīgi 1985. un 2000. gadā. Ierobežojumu atcelšanai sekoja ievērojama patēriņa cenu celšanās Jaunzēlandē, turpretī Austrālijā bija pavisam neliels cenu kritums [40]. 11. attēls ES tirgus. Saskaņotais patēriņa cenu indekss pienam, sieram un olām (1996.–2007. g.) +++++ TIFF +++++ Kāda ir ietekme uz piensaimnieku ienākumiem? Ražotāju tīro ienākumu paaugstināšanās nav vienmērīga, un atbalsta maksājumi veido nozīmīgu un arvien lielāku ienākumu daļu 33. Lauku saimniecību vidējiem tīrajiem ienākumiem reālā izteiksmē ir tendence samazināties (12. attēls). Saskaņā ar Lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla (FADN) savāktajiem datiem [41] piena lopkopībā specializējušos saimniecību ienākumi pašreizējās cenās vidēji ir augstāki nekā lauksaimniekiem kopumā. To lauku saimniecību tīrie ienākumi pašreizējās cenās, kuras specializējušās piena ražošanā [42], ir palielinājušies tādā pašā tempā kā visu lauku saimniecību ienākumi kopumā no 1989. līdz 2006. gadam (13. attēls). Piensaimnieku ienākumu palielināšanās iemesli ir vairāki: - nozares reorganizācija. Pēdējos gados ir pārtraukuši darbību vairāk nekā 50 % piensaimnieku (skatīt 34. punktu); - piensaimniecību palielināšanās un pastāvīga produktivitātes paaugstināšanās. Efektīvās piensaimniecības kompensē cenu krišanos, pastāvīgi palielinot produktivitāti; - atbalsta maksājumu palielināšanās (piena ražošanas piemaksas, vienotā maksājuma shēma, atbalsts lauku attīstībai). Saskaņā ar Lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla datiem piens veido apmēram 60 % no piensaimniecību ienākumiem, taču šai proporcijai ir tendence samazināties. Lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla sniegtās ziņas liecina arī par to, ka subsīdiju daļa [43] piensaimniecību bruto ienākumos ievērojami atšķiras katrā dalībvalstī; šī daļa strauji palielinājās no 2000. līdz 2006. gadam, taču amplitūda katrā valstī bija citāda (1. tabula). 12. attēls Lauku saimniecību tīrie ienākumi reālā izteiksmē (visi ražošanas veidi, 1993.–2008. g.) +++++ TIFF +++++ 13. attēls Tīro ienākumu dinamika pašreizējās cenās lauku saimniecībām, kuras specializējušās piena ražošanā (1989.–2006. g.) +++++ TIFF +++++ 1. tabula Subsīdiju daļa piensaimniecību bruto ienākumos pirms nodokļu un nodevu nomaksas (2000., 2004. un 2006. g.) Avots: Lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla datu bāze. Piensaimniecības bruto ienākumi pirms nodokļu, nodevu un PVN nomaksas = piensaimniecību bruto ienākumi (SE 410) – atlikums no lauku saimniecību subsīdijām un nodevām (SE 600) + lauku saimniecību subsīdijas kopā (SE 605). | 2000 | 2004 | 2006 | Beļģija | 11 % | 19 % | 28 % | Čehijas Republika | | 44 % | 60 % | Dānija | 18 % | 28 % | 31 % | Vācija | 18 % | 31 % | 36 % | Grieķija | 14 % | | 46 % | Spānija | 5 % | 12 % | 17 % | Igaunija | | 32 % | 43 % | Francija | 22 % | 33 % | 40 % | Ungārija | | 42 % | 41 % | Īrija | 15 % | 22 % | 36 % | Itālija | 10 % | 11 % | 16 % | Lietuva | | 35 % | 37 % | Luksemburga | 31 % | 43 % | 46 % | Latvija | | 58 % | 63 % | Nīderlande | 4 % | 12 % | 23 % | Austrija | 32 % | 44 % | 42 % | Polija | | 22 % | 35 % | Portugāle | 18 % | 27 % | 37 % | Somija | 72 % | 73 % | 77 % | Zviedrija | 36 % | 41 % | 56 % | Slovākija | | 43 % | 65 % | Slovēnija | | 37 % | 37 % | Apvienotā Karaliste | 16 % | 23 % | 34 % | Pēc restrukturizācijas ļoti sarūk piensaimniecību skaits 34. Mērķi panākt pietiekami augstu dzīves līmeni piensaimniekiem, tostarp palielinot viņu individuālos ienākumus, sasniedza galvenokārt uz piensaimniecību produktivitātes paaugstināšanas rēķina. Sakarā ar piena nozares restrukturizāciju un piensaimniecību skaita pastāvīgu samazināšanos piensaimnieku vidējie statistiskie ienākumi var saglabāties stabili vai pat palielināties. No 1995. līdz 2007. gadam ES-15 valstīs puse no piensaimniecībām beidza darbību jeb, citiem vārdiem sakot, šajā periodā vairāk nekā 500000 piensaimnieku pārtrauca ražošanu. Restrukturizācijas sekas ir sevišķi jūtamas Dānijā, Grieķijā, Spānijā, Itālijā un Portugālē. 35. Visās dalībvalstīs restrukturizācija izpaužas vienādi: pastāvīgi palielinās piensaimniecību vidējais lielums, vidējā piegādes kvota un ganāmpulka ražība (II pielikums). 36. Gan starp dalībvalstīm, gan pašās dalībvalstīs pastāv liela ražošanas struktūru daudzveidība: - Dānijā, Nīderlandē un Apvienotajā Karalistē ganāmpulka vidējais lielums un piegādes kvotas ir krietni augstākas nekā citās ES-15 dalībvalstīs; - stāvoklis jaunajās dalībvalstīs ir ļoti neviendabīgs. Čehijas Republikā, Igaunijā, Ungārijā un Slovākijā vidējā piegādes kvota ir visai augsta, jo nozarē dominē vairākas lielas piensaimniecības. Tām līdzās pastāv liels skaits sīksaimniecību, daudzām no tām piegādes kvota nav piešķirta. Savukārt Latvijā, Lietuvā un Polijā kvotas īpašnieces lielākoties ir ļoti mazas ģimeņu saimniecības; - dalībvalstīs no Centrāleiropas un Austrumeiropas vairākums piensaimniecību nodarbojas ar daļēji naturālo saimniecību; 2005. gadā 67 % saimniecību bija ne vairāk par divām govīm. 37. Ievērojamas mēroga atšķirības pastāv starp Eiropas piensaimniecībām un to galvenajām konkurentēm pasaules tirgū (2. tabula). Mazās piensaimniecības (1–29 govis) vēl arvien nodrošina 30 % no kopējās piena produkcijas ES, taču tikai 1,2 % Amerikā, kur 23 % no piena produkcijas saražo vairāk nekā 2000 govju lieli ganāmpulki. Lielāko daļu piena Eiropā saražo piensaimniecības, kurās ir 30 līdz 49 govis (20 %) vai vairāk nekā 50 govis (50 %) [44]. 2. tabula Ražošanas struktūra Eiropā (2005. g.), ASV un Jaunzēlandē (2006. g.) Avoti: (1) Saskaņā ar datiem, ko sniedza Eurostat (vidējais ganāmpulka lielums = govju skaits/piensaimniecību skaits 2005. g.). (2) Saskaņā ar datiem, ko sniedza Livestock Improvement Corporation (LIC), New Zealand Dairy statistics 2005/2006 [Statistika par Jaunzēlandes piena nozari 2005.–2006. g.]. (3) USDA, Profits, costs and the changing structure of the dairy farming [Piena nozares peļņa, izmaksas un mainīgā struktūra], 2007. gada septembris un USDA, World markets and trade [Pasaules tirgi un tirdzniecība], 2008. gada jūlijs. | Vidējais ganāmpulka lielums | ES-25 (1) | 15 | ES-15 (1) | 35 | ES-10 (1) | 5 | Jaunzēlande (2) | 322 | ASV (3) | 120 | Vai ES ražotie piena produkti ir kļuvuši konkurētspējīgāki pasaules tirgū? Piena pamatproduktu eksportam no ES ir tendence samazināties 38. Piena produktu pasaules tirgus ir ļoti ierobežots: tas veido tikai 6 % no pasaules piena tirgus (2007. g.), un cenas ir ļoti svārstīgas [45]. Šis tirgus galvenokārt attiecas uz pārstrādes produktiem ar zemu ūdens saturu, piemēram, piena pulveri, sviestu vai sieru. 2007. gadā ES eksportēja apmēram 9 % no kopējās produkcijas, kas izteikta piena ekvivalentā [46], tādējādi ierindojoties otrajā vietā aiz Jaunzēlandes. 39. Pasaules cenas piena pulverim un sviestam gandrīz vienmēr ir zemākas nekā cenas ES iekšējā tirgū. Tāpēc pasaules tirgu, kas nav tik ienesīgs, izmanto tikai tad, ja saražotos produktus nav iespējams realizēt iekšējā tirgū. Cenas pasaules tirgū mazāk ietekmē to produktu eksportu, kuriem ir lielāka pievienotā vērtība, piemēram, siera eksportu. 3. tabula ES daļa dažu piena produktu pasaules tirgū (%) Avots: Eiropas Komisija, Lauksaimniecības un lauku attīstības ĢD. | 1984 | 1995 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | ES-10 | ES-15 | ES-25 | ES-27 | Sviests/sviesta eļļa | 48,4 | 27 | 20,8 | 19,6 | 21,8 | 30 | 41,4 | 39,7 | 29,9 | 29,1 | Sausais vājpiens | 30 | 31,6 | 29,1 | 12,7 | 13,3 | 19,4 | 27,4 | 17,4 | 7,2 | 19,7 | Siers | 52 | 48,6 | 28,6 | 30 | 32,3 | 30,3 | 38,8 | 34,8 | 34,1 | 35,9 | Pilnpiena pulveris | 70,2 | 48,1 | 37,6 | 29,8 | 28,3 | 27,6 | 28,3 | 27,2 | 23,9 | 22 | Kondensēts piens | 67,7 | 61,7 | 51,6 | 44,4 | 45,5 | 38,9 | 30,7 | 28,5 | 29 | 36,1 | 40. Pēc piena kvotu sistēmas ieviešanas ES pozīcijas pasaules tirgū pasliktinājās, un šis stāvoklis bija labvēlīgs galvenokārt Jaunzēlandei un Austrālijai. ES tirgus daļa pasaules piena produktu tirgū arvien vairāk sarūk (3. tabula) [47], un šo produktu eksportam ir tendence samazināties (14. attēls). 41. Izņemot sauso pilnpienu, 2008. gadā eksports strauji kritās. Tomēr līdz 2007. gada jūnijam tā eksporta apjomi ir lielāki nekā nesubsidētajam eksportam. 14. attēls Sviesta, piena pulvera, siera un sausā vājpiena eksports ES (1995.–2008. g.) +++++ TIFF +++++ Eiropas Savienība ir ievērojami samazinājusi atbalstu piena produktu eksportam 42. Eksporta atbalsta mērķis ir nodrošināt Kopienas dalību piena un tā produktu starptautiskajā tirdzniecībā [48]. Kompensācijas par piena produktu eksportu balstās uz starpību starp cenām iekšējā un pasaules tirgū. Tomēr subsidēto eksportu ierobežo vērtības un daudzuma robežlielumi, ko nosaka GATT kvotas četriem produktu veidiem: sviestam un sviesta eļļai, sausajam vājpienam, sieram un citiem piena produktiem [49]. 43. Sākot ar 2004. gadu, kompensācijas likmi pakāpeniski samazināja, lai ņemtu vērā sviesta un sausā vājpiena intervences cenu paredzēto samazināšanos. Eksportu no ES turpināja subsidēt atbilstoši starpībai starp Eiropas un pasaules tirgus cenām pēc intervences cenu samazināšanas. No 2007. gada jūnija līdz 2008. gada decembrim Komisija noteica nulles likmi visiem produktiem. Bez budžeta atbalsta ir grūti piekļūt pasaules tirgum 44. Eiropas piensaimniekiem pasaules tirgus nav prioritārs tādu pamatproduktu realizācijai kā sviests un sausais vājpiens. Kādreiz tas viņiem bija pieejams tikai ar Kopienas budžeta atbalstu — izņemot periodus, kad pasaules cenas bija augstas. Tiklīdz pasaules tirgū cenas ievērojami kritās, Eiropā ražotie pamatprodukti vairs nebija pietiekami konkurētspējīgi. 45. Tā kā Eiropas tirgū pieprasījums pēc piena produktiem ir neelastīgs, ražošanas apjomu palielināšanās pēc piena kvotu atcelšanas izraisīs ES ražoto piena produktu eksporta nozīmīgu palielināšanos. Pēc nozares "veselības pārbaudes" Komisija prognozē, ka 70 % no papildus saražotās produkcijas nāksies eksportēt [50]. Komisija ir iecerējusi attīstīt eksportu, neizmantojot eksporta kompensācijas, kuras ir paredzēts atcelt līdz 2013. gadam. Šā mērķa sasniegšana ir atkarīga ne tikai no ES rūpniecības spējām atsaukties uz pasaules tirgus prasībām, bet arī no monetārajiem faktoriem. 2009. gada sākumā cenas pasaules tirgū kritās, turklāt ASV dolāra vērtība pret eiro samazinājās, un jautājums par Eiropas ražotāju konkurētspēju kļuva aktuāls, tāpēc Komisija atkal sāka izmantot eksporta kompensāciju sistēmas. Jautājumi, kuriem jāpievērš īpaša uzmanība piena nozares liberalizācijā Iepriekšēja piezīme. 2003. Gada reforma sagatavoja augsni piena kvotu sistēmas atcelšanai 46. Reforma, kuru Padome apstiprināja 2003. gadā saskaņā ar "Darba kārtībā 2000" ["Agenda 2000"] norādītajām iespējām, nepārprotami virzīja piena nozari uz kvotu sistēmas atcelšanu. Tā ir paredzēta 2015. gadā. Komisija regulāri informēja nozares pārstāvjus par stāvokli tirgos un par piena nozares politikas liberalizācijas norisi [51]. 47. Paturot prātā virzību uz pakāpenisku liberalizāciju, lēmumi par mērķa cenas atcelšanu, intervences cenas samazināšanu [52] un intervences kvantitatīvajiem ierobežojumiem jau ir krietni pavājinājuši cenu atbalsta mehānismu, kurš darbojās kā atsvars ražošanas maksimālā apjoma piemērošanai. Šie lēmumi bija Komisijas brīdinājums nozares pārstāvjiem, ka sviesta un sausā vājpiena ražošana vairs nebūs tik izdevīga un ka ir vēlams pievērsties produktiem ar lielāku pievienoto vērtību, piemēram, sieram [53]. 48. Īpaša apspriežu procedūra, kurā bija iesaistītas visas ieinteresētās personas, 2008. gadā pievērsās galvenokārt tam, kā pārvaldīt pāreju uz kvotu atcelšanu. Padome apstiprināja lēmumu paaugstināt dalībvalstu kvotas pa posmiem, lai sistēmas atcelšana notiku pēc iespējas nesāpīgāk [54]. No 2009.–2010. kvotas gada līdz 2013.–2014. kvotas gadam dalībvalstu kvotas paaugstinās piecas reizes par 1 % gadā, līdz 2015. gada 31. martā kvotu sistēma tiks atcelta. Atkāpjoties no šā lēmuma, Itālijas kvota ir paaugstināta par 5 % jau no 2009.–2010. kvotas gada. Šis paaugstinājums jāpieskaita pie vispārējā kvotas palielinājuma par 2 % kopš 2008. gada 1. aprīļa (tas attiecas uz vienpadsmit ES-15 dalībvalstīm [55]. Turklāt kopš 2009.–2010. kvotas gada piegādātā piena daudzuma korekciju, kuru aprēķināja, pamatojoties uz starpību starp faktisko tauku saturu un katram piensaimniekam piešķirto references tauku saturu, piemēros par labu piensaimniekam [56]. Šie pasākumi ļaus uzreiz pilnībā vai lielā mērā atrisināt to dalībvalstu problēmas, kurām nav pietiekami lielas kvotas; pirmām kārtam tas attiecas uz Itāliju. 49. Komisija uzskata, ka pēc piena kvotu atcelšanas [57]: - vairākums profesionālo piensaimniecību varēs turpināt darbību; - piena produktu patēriņa cenas nedaudz samazināsies. 50. Saskaņā ar dažādiem pētījumiem kvotu atcelšanas gaidāmās sekas varētu būt šādas [58]: - palielināsies piena ražošana, tāpēc tirgus cenām būtu jākrītas [59]; - samazināsies piensaimnieku ienākumi, kaut gan saražotie daudzumi būs palielinājušies; - "labklājība" pārbīdīsies no piensaimnieka uz patērētāju; - ES eksports kļūs aktīvāks, un tas varētu izraisīt cenu kritumu pasaules tirgū. 51. Atzīstot, ka šo prognožu vērtība ir ierobežota [60], Palāta vēlas norādīt uz jautājumiem, kuriem jāpievērš īpaša uzmanība piena nozares liberalizācijā. Tirgus līdzsvars: tirgu nestabilitāte var drīzumā atkal izraisīt pārprodukciju 52. Komisija uzskata, ka lauksaimniecības produktu tirgū "(..) paredzams, ka cenu svārstības būs lielākas, nekā novērots pēdējās desmitgadēs (..). No tā izriet, ka jebkādas būtiskas izmaiņas piegādē vai pieprasījumā varētu īsā laikposmā izraisīt lielāku cenu nestabilitāti. Uzlabota spēja pielāgot ražošanu, izmantojot lielāku orientāciju uz tirgu un izveidojot atbilstīgus drošības tīklus, ir būtiska, lai palīdzētu lauksaimniekiem reaģēt uz svārstīgākiem tirgus apstākļiem." [61] 53. Ņemot vērā "veselības pārbaudes" secinājumus, Padome pēc Komisijas ieteikuma nolēma saglabāt intervenci kā "drošības tīklu", lai varētu veikt sviesta un sausā vājpiena intervences iepirkšanu. Maksimālais par fiksēto cenu iepirktais daudzums sviestam ir 30000 tonnu, bet sausajam vājpienam — 109000 tonnu. Komisija var iepirkt papildu daudzumus, organizējot izsoli. Ja ir sasniegti robežlielumi, Komisija lemj, cik daudz un par kādu cenu veiks intervenci atkarībā no stāvokļa tirgos. 54. ES saražo apmēram 2 miljonus t sviesta un 900000 t sausā vājpiena; ja pārprodukcija ir 1,5 % sviestam vai 12,11 % sausajam vājpienam, tiek sasniegts intervencei noteiktais robežlielums. Citiem vārdiem sakot, abi robežlielumi atbilst apmēram 1,8 miljoniem t piena ekvivalenta jeb 1 % no 148 miljoniem t, kas saražotas ES [62]. Tā kā šī rezerve ir diezgan maza, "drošības tīkla" lietderība ir visai ierobežota, un tā nav proporcionāla pārprodukcijas riskam, ar kuru būs jātiek galā Eiropas Savienībai krīzes gadījumā. 2008. gada beigās, finanšu un ekonomikas krīzes apstākļos, tirgus nestabilitāte atkal izpaudās kā sviesta un sausā vājpiena pārprodukcija. 2007. un 2008. gadā intervences krājumi neveidojās, taču 2009. gada pirmajā ceturksnī tie bija 36700 t sviestam un 67500 t sausajam vājpienam. Trijos mēnešos Komisija pārsniedza iepirkumu robežlielumu sviestam, bet sausā vājpiena iepirkšanai tā izlietoja vairāk nekā 60 % no maksimāli noteiktā daudzuma. Piena ražošanas restrukturizācija var izraisīt nozīmīgu ražošanas samazināšanos mazāk labvēlīgajos apvidos un piena ražotāju koncentrēšanos kādā noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā 55. Komisija uzskata, ka nozares restrukturizācija turpināsies. Saskaņā ar tās aplēsēm no 2003. līdz 2013. gadam ik gadus beidz darbību 2,8 %–3,7 % lauku saimniecību [63]. 56. Lauku saimniecību un īpaši piensaimniecību straujā izzušana izraisa sociāli ekonomiskas problēmas mazāk labvēlīgos reģionos, tostarp kalnu apgabalos, kur lauksaimniekiem ir ierobežotas restrukturizācijas un konversijas iespējas [64]. 57. Turklāt piena kvotas tiek piešķirtas visai valstij kopumā, lai tostarp novērstu iespēju novirzīt piensaimniecības uz apgabaliem, kas ir labvēlīgāki piena liellopu audzēšanai. Tomēr 2005. gadā lielākā daļa jeb aptuveni 50 % no visas piena ražošanas bija koncentrēta 11 % ES teritorijas [65]. Neapšaubāmi, būs jārisina ar vidi saistītās problēmas: paredzams, ka liberalizācija un cenu krišanās veicinās ražošanas intensificēšanu piensaimniecībai labvēlīgajos reģionos, kur ietekme uz vidi jau tagad ir stipri jūtama, un daudzi piensaimnieki būs spiesti pārtraukt darbību mazāk labvēlīgos apgabalos, īpaši kalnu apgabalos [66]. 58. Komisija 2001. gadā netieši atzina, ka nozares liberalizācija var būt saistīta ar sociāli ekonomiskām un vides problēmām, un viena no svarīgākajām ir noturēt ražošanu "Kopienas mazāk labvēlīgajos reģionos, pirmām kārtām kalnu apgabalos, kur ražošanas izmaksas ir augstākas un kur piensaimniecība bieži vien ir vienīgais iespējamais lauksaimniecības veids". Tā uzskatīja arī, ka "piensaimniecību koncentrācija vienā vietā varētu izraisīt nopietnas problēmas vides aizsardzībā" un ka šāda koncentrēšanās savukārt varētu novest pie "pārāk lielas produktu standartizācijas un līdz ar to — kvalitātes samazināšanās" [67]. 59. Komisija ir atzinusi, ka nelabvēlīgākajos rajonos (24 % no ES teritorijas jeb 57 % no lauksaimniecībā izmantojamās zemes), tostarp kalnu apgabalos, ir nepieciešami specifiski pasākumi. Pēc 2008. gadā veiktās "veselības pārbaudes" piena nozares restrukturizācija ir viens no jaunajiem uzdevumiem, kuru dalībvalstis var iekļaut lauku attīstības programmās [68]. Konkurētspēja pasaules tirgū: šā mērķa sasniegšanai būs nozīmīga ietekme gan uz piensaimniekiem, gan pārstrādātājiem 60. Reformas centrā ir mērķis padarīt konkurētspējīgus Eiropas piensaimniekus. Šā mērķa sasniegšana ir atkarīga no piena nozares spējas pielāgoties pasaules tirgus prasībām cenu un produktu kvalitātes ziņā. 61. Lai Eiropas cenas kļūtu konkurētspējīgas, tām jātuvinās strukturāli zemākam cenu līmenim pasaules tirgū, ņemot vērā to, ka kopš 2003. gada tiešais atbalsts un papildmaksājumi daļēji kompensē cenu kritumu. Liberalizācijas rezultātā kļūst acīmredzama nepieciešamība uzsvērt pasaules tirgus ietekmi uz sviesta un piena pulvera ražotāja cenām Eiropas Savienībā. Cenu izlīdzināšanās neizbēgami liek turpināt restrukturizāciju, jo Eiropai tradicionālās ražošanas struktūras vēl arvien ļoti atšķiras no struktūrām ārpus Kopienas (skatīt 37. punktu). Tomēr ES-15 valstīs piensaimniecību peļņas norma nav tieši saistīta ar ganāmpulka lielumu [69]. Ar peļņu strādā nevis pašas lielākās piensaimniecības, bet gan tās, kurām ir lielāks ganāmpulka blīvums, augstāka ražība un mazāka gada darba vienība. 62. Kaut arī ES ir lielākā sieru eksportētāja, pasaules tirgū tā vēl arvien pārdod galvenokārt pamatproduktus, proti, piena pulveri un sviestu (2008. gada dati). Pirms kāda laika šie Eiropā ražotie produkti bija konkurētspējīgi tikai tad, kad cenas pasaules tirgū bija augstas. Lai saglabātu nozīmīgu daļu pasaules tirgū, siera un citu ar augstu pievienoto vērtību apveltītu produktu ražotājiem jādarbojas aktīvāk saskaņā ar liberalizācijas mērķiem un jāpanāk piena nozares orientēšanās uz šo tirgu. Secinājumi un ieteikumi 63. ES piena nozares politiku izstrādāja, lai sasniegtu kompleksu mērķu kopumu, tostarp lai līdzsvarotu tirgu, stabilizētu piena un piena produktu cenas, nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni piena ražotājiem un uzlabotu viņu konkurētspēju. Palātas ziņojumā ir sniegta analīze par to, cik lielā mērā šie mērķi ir sasniegti, un uzskaitīti tie jautājumi, kuriem jāpievērš īpaša uzmanība Eiropas piena nozares liberalizācijas procesā. Tirgus līdzsvars 64. Kopš 1984. gada piena kvotu sistēma ir Eiropas piena nozares politikas pamats. Kad šo sistēmu ieviesa, piena kvotas radīja stingrus ražošanas ierobežojumus, taču ilgu laiku tās bija pārāk augstas, salīdzinot ar tirgus absorbcijas spēju. Turklāt valsts kvotas noteica, pamatojoties uz ziņām par ražošanas apjomiem iepriekšējos gados, un tāpēc dažas valstis, tostarp Itālija, tās regulāri pārsniedza. 65. Daudzus gadus piena kvotu sistēmas blakusparādība bija subsidēti strukturāli pārpalikumi. Kad 2006. gada beigās un 2007. gadā tirgus cenas strauji cēlās, pirmo reizi šie pārpalikumi gandrīz pilnībā izzuda. Taču nevarēja uzskatīt, ka stāvoklis ir ilgtermiņā nostabilizējies, jo 2008. un 2009. gadā pārpalikumi atkal bija uzkrājušies. 66. Kad līdz ar kvotu sistēmas atcelšanu tirgus būs liberalizēts, ražošanas jaudas saglabāsies relatīvi neelastīgas, un piensaimniekiem, iespējams, būs grūti ātri pielāgoties pieprasījuma svārstībām. Tāpēc Padome pieņēma lēmumu saglabāt intervences pasākumus kā "drošības tīklu". Tomēr, tā kā šī drošības rezerve ir visai maza, "drošības tīkla" lietderība ir visai ierobežota, un tā nav proporcionāla pārprodukcijas riskam, ar kuru būs jātiek galā Eiropas Savienībai krīzes gadījumā. 1. ieteikums Komisijai arī turpmāk jāuzrauga piena un piena produktu tirgus attīstība un jāīsteno vajadzīgie pasākumi, lai novērstu varbūtību, ka piena nozares liberalizācija atkal izraisa pārprodukciju. Ja Komisija to nedarīs, tad tās mērķis aprobežoties tikai ar minimālu tirgus regulēšanu, izmantojot "drošības tīklu", drīz vien var izrādīties neizpildāms. Piena cena 67. Salīdzināmo cenu noteikšana un kvotu sistēma nodrošināja nominālo cenu stabilitāti pēdējos divdesmit gados. Šajā pašā laikposmā inflācijas dēļ reālās cenas tomēr ievērojami kritās, tāpēc ražotāju peļņa arī krietni samazinājās. Tās samazinājās tāpēc, ka pastāvīgi bija jānodrošina efektivitātes un produktivitātes paaugstināšana, mazāk produktīvie piensaimnieki tika izspiesti no tirgus, lai gan dažos gadījumos varēja līdzēt ar kvotu kapitalizāciju. Piena un piena produktu patēriņa cenu izmaiņas ne vienmēr atspoguļo ražotājam maksāto cenu izmaiņas. 2. ieteikums Atzīstot, ka cenu veidošanās mehānisms pārtikas nozarē ir sevišķi komplicēts, Palāta tomēr uzskata, ka Komisijai tas ir regulāri jāuzrauga. Komisijas un dalībvalstu uzdevums ir nodrošināt, lai pārstrādes un realizācijas uzņēmumu koncentrēšanās neradītu tādu situāciju, kad piena ražotāji ir cenas pieņēmēji (price-takers) un kad tiek ierobežotas galapatērētāju iespējas pamatoti izmantot cenu samazināšanos. Piensaimnieku ienākumi 68. Laikā, kad lauksaimniecībā nodarbināto ienākumi kopumā samazinās, piensaimnieku ienākumi vidēji ir nedaudz augstāki nekā citiem lauksaimniekiem. Piensaimnieku vidēji statistisko ienākumu noturēšana faktiski ir notikusi ar strukturālo pielāgojumu palīdzību. No 1995. līdz 2007. gadam ES-15 valstīs puse no piensaimniecībām beidza darbību. 69. Virzība uz ražošanas konsolidāciju droši vien turpināsies vai pat paātrināsies, ja mazāk labvēlīgajos reģionos ražošana samazināsies vai izzudīs un ja tā koncentrēsies intensīvas lauksaimniecības reģionos. Šāda notikumu attīstība var atstāt negatīvu ietekmi uz vidi un sociāliem apstākļiem mazāk labvēlīgos reģionos, jo piensaimniecība ir viena no nedaudzajām tur iespējamām lauksaimnieciskajām darbībām. 3. ieteikums Piena nozarē gan iepriekšējai cenu atbalsta politikai, gan pašreizējai tiešā atbalsta politikai faktiski trūkst precīzas teritoriālas vai sociālas virzības [70]. Tā kā piena ražošana ir ļoti svarīga lauksaimniecībā un tā kā tai ir liela ietekme uz lauku vides veidošanu, Palāta iesaka Komisijai ļoti nopietni pievērsties īstenojamām stratēģijām, lai: - risinātu to reģionu specifiskās problēmas, kuros piena ražošana ir apdraudēta, tostarp kalnu apgabalos; - novērstu ietekmi uz vidi apvidos, kur koncentrējusies piena rūpniecība. Konkurētspēja pasaules tirgū 70. ES tirgus daļa pasaules piena produktu tirgū kopš 1984. gada arvien vairāk sarūk. Pašlaik uzsāktā virzība uz nozares liberalizāciju ir noteikusi mērķi padarīt konkurētspējīgus Eiropas piensaimniekus. Saskaņā ar PTO nolīgumiem pēdējos gados ir ievērojami krities ES atbalsts piena produktu eksportam. 71. Faktiski pasaules tirgū galvenokārt notiek tirdzniecība ar pamatproduktiem, proti, piena pulveri un sviestu. Eiropas ražotāji šajā tirgū bija konkurētspējīgi tikai tad, kad cenas bija augstas. Pārējā laikā eksportu atbalstīja no Kopienas budžeta. 72. Pēdējos gados pieprasījums pasaules tirgū bija stipri pieaudzis, taču tagad tas ir krities. Tāpēc Komisija 2009. gadā atkal sāka izmaksāt eksporta kompensācijas, kurām 2007. gadā bija piemērojusi nulles likmi. Tomēr šāds risinājums vidējā termiņā vairs nebūs iespējams, ja starptautiskās tirdzniecības līgumi, par kuriem pašlaik notiek sarunas, paredzēs eksporta kompensāciju atcelšanu. Eksporta turpmākā attīstība ir atkarīga no pieprasījuma pasaules tirgū un ES ražotāju spējas to apmierināt. 4. ieteikums Eiropas piensaimniekiem pasaules tirgus nav prioritārs, jo tam viņi varēs piekļūt tikai tajos periodos, kad pasaules cenas ir augstas. Vienīgi siera un citu ar augstu pievienoto vērtību apveltītu produktu ražotāji varēs ilgtermiņā pretendēt uz savu daļu pasaules tirgū. Tāpēc Komisijai un dalībvalstīm arī turpmāk galvenā uzmanība jāvelta tam, lai piena nozare pirmām kārtām apmierinātu Eiropas iekšējā tirgus vajadzības un papildus pievērstos siera un citu izstrādājumu ražošanai, kuriem ir augsta pievienotā vērtība un kurus var eksportēt pasaules tirgū bez budžeta atbalsta. Šo ziņojumu Revīzijas palāta pieņēma 2009. gada 23. jūlija sēdē Luksemburgā. Revīzijas palātas vārdā — +++++ TIFF +++++ priekšsēdētājs Vítor Manuel da Silva Caldeira [1] Starptautiskā Piensaimnieku federācija, "Production of cow milk" ["Govs piena ražošana"] 2007, http://www.fil-idf.org. Eiropas Komisija, "Agriculture in the European Union - Statistical and economic information 2008" ["Lauksaimniecība Eiropas Savienībā. Statistiskā un ekonomiskā informācija par 2008. gadu"]. [2] "Tirgus pasākumu novērtējums liellopu un teļa gaļas nozarē", Ernst and Young, galīgais ziņojums, 2007. gada decembris. [3] Starptautiskā Piensaimnieku federācija, "Production of cow milk" ["Govs piena ražošana"], 2007. g., http://www.fil-idf.org. [4] Eurostat, 2006. gada dati. [5] Saskaņā ar EK līguma 33. pantu kopējās lauksaimniecības politikas mērķi ir:a)celt lauksaimniecības ražīgumu, veicinot tehnikas attīstību un panākot lauksaimniecības ražošanas racionālu attīstību un ražošanas faktoru, jo īpaši darbaspēka, optimālu izmantojumu;b)šādi panākt pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, jo īpaši palielinot lauksaimniecībā nodarbināto personu individuālos ienākumus;c)stabilizēt tirgus;d)nodrošināt piedāvāto produktu pieejamību tirgū;e)panākt, ka patērētāji piedāvātos produktus saņem par samērīgām cenām. [6] Šim jautājumam Palāta pievērsās Īpašajā ziņojumā Nr. 2/99 par KLP reformas ietekmi uz graudaugu nozari (OV C 192, 8.7.1999.). Turklāt saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas praksi "Kopienas iestāžu pienākums ir nodrošināt pastāvīgu [KLP mērķu] saskaņošanu, kas var būt nepieciešama, ja katrs atsevišķi šie mērķi nonāk pretrunā, un vajadzības gadījumā jebkuram no tiem uz laiku piešķirt prioritāti atkarībā no ekonomiskajiem faktoriem vai apstākļiem". Spriedums 1992. gada 19. marta lietā C-311/90, Jozef Hierl pret Hauptzollamt Regensburg, 13. punkts, Krāj. 1992. g., I-02061. lpp. [7] Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1255/1999 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 160, 26.6.1999., 48. lpp.) 3. un 9. apsvērums un Padomes 2007. gada 22. oktobra Regulas (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem ("Vienotā TKO regula") (OV L 299, 16.11.2007., 1. lpp.) 19., 36., 43. un 60. apsvērums. [8] Regulas (EK) Nr. 1255/1999 2., 5., 9. un 25 apsvērums un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 10., 19., 43. un 60. apsvērums. [9] Regulas (EK) Nr. 1255/1999 2. apsvērums un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 10. apsvērums. [10] EK līguma 33. panta 2 punkta b) apakšpunkts. [11] Regulas (EK) Nr. 1255/1999 4. apsvērums un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 16. apsvērums. [12] Regulas (EK) Nr. 1255/1999 4. apsvērums un Regulas (EK) Nr. 1234/2007 10. apsvērums. [13] Padomes 1984. gada 31. marta Regula (EEK) Nr. 856/84, ar kuru groza Regulu (EEK) Nr. 804/68 par piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju (OV L 9, 1.4.1984., 10. lpp.). [14] Cenu atbalsta mehānismu vājināja mērķa cenas atcelšana pienam, intervences cenu samazināšana, valstu kvotu palielināšana par 1,5 %, kā arī par kvotas pārsniegšanu aprēķinātā maksājuma (to maksā piensaimnieks) pakāpeniska samazināšana. [15] Regula (EK) Nr. 1234/2007. [16] Piena un piena produktu TKO sākumā ietvēra ievedmuitas nodokļu sistēmu, kas balstīta "sliekšņa cenās". 1995. gadā šo sistēmu atcēla ( 1993. gada 15. decembra GATT (Vispārējā vienošanās par tarifiem un tirdzniecību) un aizstāja ar fiksētiem muitas nodokļiem. [17] Padomes Regulas (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 270, 21.10.2003., 1. lpp.) 95.–97. pants. [18] Regulas (EK) Nr. 1782/2003, 47. panta 2. punkts. [19] Izņemot Maltu un Slovēniju, kuras izvēlējās piemērot reģionālā līmenī parasto vienotā maksājuma shēmu, sākot ar 2007. gadu. [20] Komisijas atbildes uz Revīzijas palātas Īpašo ziņojumu Nr. 6/2001 par piena kvotām. [21] Izdevumi budžeta pozīcijās 050212, 05030216 un 05030217. [22] 2004. gadā ESAO konstatēja, ka piena produktu ražošanas piemaksas var tikai samazināt nodokļu maksātāju "labklājību". Skatīt "Analysis of the 2003 CAP reform", ["2003. gada KLP reformas analīze"], ESAO, Parīze, 2004. g. [23] Palātas revidenti apmeklēja šādas organizācijas: - Eiropas Piena ražotāju asociāciju (EDA, European Dairy Industry), kura pārstāv Eiropas piensaimnieku intereses ES iestādēs, kā arī tādās starptautiskās organizācijās kā PTO vai Pārtikas likumdošanas komisiju (Codex Alimentarius Commission); - COPA-COGECA. Eiropas līmeņa profesionālo lauksaimnieku organizāciju komiteja (COPA) un Eiropas līmeņa lauksaimniecības kooperācijas komiteja (COGECA) pārstāv kooperatīvu un lauksaimnieku politiskās intereses Eiropas Savienībā; - Pārtikas rūpniecības uzņēmumu ekonomikas institūtu (Institut für Ökonomie der Ernährungswirtschaft); - Lauksaimniecību salīdzināmības starptautisko sadarbības tīklu (IFCN, International Farm Comparison Network); - Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizāciju (ESAO).Revidenti piedalījās arī divos semināros, kas veltīti piensaimniecības nozares nākotnei, proti, Rīgā notikušajā Starptautiskajā piena vadības forumā un Dublinā notikušajā Piena ražotāju augstākā līmeņa sanāksmē (2007. g.), kā arī informatīvos un konsultatīvos pasākumos, kurus Komisija organizēja saskaņā ar 2008. gadā veikto "veselības pārbaudi". [24] Taču 2007.–2008. gadā Dānija kvotu neizmantoja pilnībā. [25] Eiropas Komisija, ĢD VI, "Situation and Outlook: Dairy Sector. PAC 2000" ["Pašreizējā situācija un piena nozares perspektīvas. KLP 2000"], Darba dokuments, 1997. gada aprīlis. AND-International/ABTQ, "Evaluation of the CMO in "Milk and milk products" and of the "Quota" regulation" ["Piena un piena produktu TKO un "Kvotu regulas" novērtējums"], galīgais ziņojums, 2002. gada marts. [26] Eiropas Revīzijas palātas Īpašais ziņojums Nr 6/2001 par piena kvotām (OV C 305, 30.10.2001.). [27] Eiropas Komisijas 2002. gada 10. jūlija ziņojums par piena kvotām, SEC(2002) 789 galīgā redakcija. [28] Komisijas atbildes uz Revīzijas Palātas Īpašo ziņojumu Nr. 6/2001 par piena kvotām. [29] Regulas (EK) Nr. 1234/2007 19., 43. un 60. apsvērums. [30] Nominālās un pašreizējās cenās ir iekļauta monetārā inflācija, no faktiskās cenas monetārā inflācija ir atskaitīta. [31] Cenu svārstība samazinās tādā sistēmā, kuru regulē ar kvotu palīdzību. Sk. Boussard J. M., "Price risk management instruments in agricultural and other unstable markets", FEA Thursday seminar, ["Cenu riska pārvaldības instrumenti lauksaimniecības un citos nestabilos tirgos", Sanpaulu Universitātes Ekonomikas un administrācijas fakultātes "Ceturtdienas fakultāte"], Sanpaulu, 2003. g. oktobris. [32] Eiropas Komisija, Piena un piena produktu pārvaldības komiteja, dalībvalstu iesniegtie dati ( 2009. gada 22. janvāris). [33] Tā kā piena ražošanā īslaicīgas cenu svārstības ir atkarīgas no gadalaiku maiņas, par stabilitātes rādītāju dalībvalstīs izmanto gada vidējās ražotāja cenas izmaiņas. Tomēr absolūtos skaitļos izteiktās cenas, kuras Eurostat saņem no dalībvalstīm, ne vienmēr ir ticamas, tāpēc nav iespējams aprēķināt statistiski korektu svērto vidējo cenu. Tāpēc, lai attēlotu cenu dinamiku ES, šajā gadījumā ir izmantoti svērtie indeksi lielākajās piena ražošanas dalībvalstīs. [34] Eiropas Komisija, ĢD AGRI, "The impact of the developments in agricultural producer prices on consumers" ["Lauksaimniecības produktu cenu celšanās ietekme uz patērētājiem"], dokuments CM/WM/PB D(2007) 34703, 13.11.2007. [35] Dati nav pilnībā salīdzināmi: 8. attēlā ir sniegta to cenu dinamika, kuras maksāja piensaimniekiem piecās lielākajās ES–15 piena ražotājās valstīs. Dati 11. attēlā (tajos ir ietvertas ziņas arī par olu ražošanu) attiecas uz patēriņu visā ES, un dalībvalstu skaits un struktūra revidējamajā periodā ir ievērojami mainījusies. [36] Pārtikas piegādes ķēde ietver trīs tautsaimniecības nozares: lauksaimniecību, pārtikas rūpniecību un realizāciju. [37] Saskaņā ar kādu Beļģijā veiktu pētījumu "lauksaimnieciskā vērtība ir tikai 30 %–40 % no piena produktu patēriņa cenas". ("Évolution récente des prix et des coûts dans la filière du lait" ["Cenu un izmaksu dinamika pēdējos gados piena ražošanas nozarē"], Federālais ekonomikas dienests, Brisele, 2008. g. Saskaņā ar citiem avotiem tās īpatsvars ir tuvu 50 % Gaudas vai Čedaras tipa sieriem (skatīt Eiropas Komisijas dokumentu "The impact of the developments in agricultural producer prices on consumers" ["Lauksaimniecības produktu cenu celšanās ietekme uz patērētājiem"], 22. lpp.). [38] Eiropas 15 nozīmīgāko lielveikalu tīklu kopējais apgrozījums ir aptuveni 77 % no Eiropas pārtikas preču tirgus. Avots: Eiropas Komisija, "Rural Development in the European Union – Statistical and Economic Information – Report 2008" ["Lauku attīstība Eiropas Savienībā. Statistiskā un ekonomiskā informācija. Ziņojums par 2008. gadu"]. [39] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai "Pārtikas cenas Eiropā", COM(2008) 821 galīgā redakcija, 9.12.2008. [40] Gouin D.-M., "La gestion de l’offre dans le secteur laitier, un mode de régulation toujours pertinent" ["Piedāvājuma pārvaldība piena nozarē — vēl arvien aktuāla tirgus regulēšanas metode"], Lavalas universitāte, 2006. gada maijs. [41] Šie dati tomēr neatspoguļo visu nozarē strādājošo ienākumus, jo tīklā ir reģistrēti tikai 60 % un 25 % profesionālo piensaimniecību ar vismaz vienu govi attiecīgi ES-15 un ES-25 valstīs. Saskaņā ar Eurostat piensaimniecību struktūras pētījumu [Farm Structure Survey], 2007. gads, 2006. gadā FADN bija reģistrēti 78 % no profesionālajām piensaimniecībām ES-25 valstīs. [42] Lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkls, OTEX 41 (piena liellopi). Skatīt arī "Milk margins in the European Union" ["Peļņas norma pienam Eiropas Savienībā"], Eiropas Komisija, ĢD AGRI, G3, 2004. g. [43] Atbalsts, kurš reģistrēts lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla pozīcijā SE 605, ietver visu veidu atbalstu — ES un dalībvalsts sniegto, atbalstu, kas attiecas uz KLP pirmo un otro pīlāru, uz savstarpēji saistītu vai nesaistītu atbalstu —, taču tajā neietilpst subsīdijas un ieguldījumi. [44] Eurostat, "Dairy cows: Number of farms and heads by size of farm (UAA) and size of herd in 2005" ["Piena govis. Piensaimniecību skaits un ganāmpulku lielums atkarībā no izmantotajām lauksaimniecības zemes platībām un ganāmpulku lielums 2005. gadā"]. [45] ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija, "Food Outlook" ["Pārtikas perspektīvas"], 2008. gada jūnijs un novembris. [46] Avots: ZMP. [47] Eiropas Komisija, dati no dažādiem ziņojumiem, kuri apvienoti dokumentā "The agricultural situation in the European Union" ["Lauksaimniecības stāvoklis Eiropas Savienībā"]. Saistībā ar 3. tabulā ietvertajiem datiem jāmin, ka ES daļas pieaugumu pasaules piena produktu tirgū ir ietekmējušas secīgās ES paplašināšanās kārtas. Ikviena paplašināšanās ir mehāniski palielinājusi Kopienas iekšējo tirdzniecību un samazinājusi eksportu. [48] Regulas (EK) Nr. 1234/2007 77. apsvērums. [49] Šajā kategorijā ietilpst galvenokārt sausais pilnpiens, iebiezinātais piens, dzeramais piens un svaiga piena produkti. [50] Ražošanas ekonomikas institūts (Institut d’économie industrielle, Tulūzas Universitāte), "Analyse économique des impacts de la sortie du système de quotas laitiers dans l’UE" ["ES piena kvotu sistēmas atcelšanas ietekmes ekonomiskā analīze"], 2008. gada marts, 5. lpp. [51] Saskaņā ar "komitoloģijas" politiku Komisija pārvalda piena nozares politiku saziņā ar dalībvalstīm Piena un piena produktu pārvaldības komitejas ietvaros. [52] Sviestam tās kritās 2004. g. jūlijā par 7 %, 2005. g. jūlijā — par 7,5 %, 2006. g. jūlijā — par 8,1 % un 2007. g. jūlijā — par 5,1 %.Cenu kritums piena pulverim: 2004. g. jūlijā par 5 %, 2005. g. jūlijā — par 5,3 % un 2006. g. jūlijā — par 5,5 %. [53] Komisijas paziņojums Padomei "Piena nozares tirgus perspektīvas", COM(2007) 800 galīgā redakcija. [54] Vienošanās par "veselības pārbaudi", 2008. gada 20. novembris, http://ec.europa.eu/agriculture/healthcheck. [55] Padomes 2008. gada 17. marta Regula (EK) Nr. 248/2008, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz valstu piena kvotu. (OV L 76, 19.3.2008., 6. lpp.). [56] Tauku satura parametru maiņa par labu references tauku saturam nozīmētu, ka Kopienas piena kvota palielinās par 1,5 %–1,7 % (piemēram, + 0,9 % Francijai, + 2,2 % Dānijai, + 3,4 % Nīderlandei). Saskaņā ar Normandijas Lauksaimniecības kameru datiem, "Bilan de santé de la PAC – Expertise technique" ["KLP veselības pārbaude. Tehniskais ziņojums."], 2008. gada novembris. [57] Eiropas Komisija, "CAP Health Check, Impact Assessment Note no 6" ["KLP veselības pārbaude. 6. ietekmes novērtējums"], dokuments D(2008) MK/15332, 2008. gada 20. maijs. [58] Rūpniecības ekonomikas institūts (Institut d’économie industrielle), "Analyse économique des impacts de la sortie du système de quotas laitiers dans l’UE" ["ES piena kvotu sistēmas atcelšanas ietekmes ekonomiskā analīze"], 2008. gada marts.ESAO, Pārtikas, lauksaimniecības un zivsaimniecības direktorāts un Tirdzniecības direktorāts, "An analysis of dairy policy reform and trade liberalisation. Trade and economic effects of milk quota systems" ["Piena nozares politikas reformas un piena produktu tirgus liberalizācijas analīze. Piena kvotu sistēmas ietekme uz tirdzniecību un ekonomiku"].COM/AGR/TD/WP(2004)19/FINAL. http://ww.oecd.org/dataoecd/1/37/34456378.pdf. Langley, S., Somwaru, A., et Normile, M.A., USDA, "Trade liberalization in international dairy markets. Estimated impacts", Economic report research number 16, ["Tirdzniecības liberizācija starptautiskajā piensaimniecības tirgū. Aplēstā ietekme", Ziņojums par ekonomikas pētījumiem, Nr. 16, 2006. gada februāris.INRA (Francijas Lauksaimniecības pētījumu institūts) un Vageningenas universitātes konsorcijs, "Study on the impact of future options for the Milk Quota system and the common market organisation for milk and milk products" ["Pētījums par nākotnē pieņemto lēmumu ietekmi uz piena kvotu sistēmas un piena un piena produktu tirgus kopīgo organizāciju"], 2002. g. jūnijs.INRA-ESR, "Quelle politique laitière pour l’Europe? Sortir du régime des quotas laitiers? Paramètres à considérer et illustration dans le cas français" ["Kādai jābūt Eiropas piena nozares politikai? Vērā ņemamie faktori un piemēri no Francijas piensaimniecības prakses"], INRA Lauku ekonomikas un socioloģijas nodaļas organizētā "Piena diena", Parīze, 2001. gada 8. oktobris. [59] Eiropas Savienībā piena ražošanas palielināšanās par 1 % samazina ražotāja cenas par 3 %–4 %. (Skatīt: Ražošanas ekonomikas institūts, "Analyse économique des impacts de la sortie du système de quotas laitiers dans l’UE" ["ES piena kvotu sistēmas atcelšanas ietekmes ekonomiskā analīze"], 47. lpp.) [60] Eiropas piena nozare ir sevišķi sarežģīta, un tās attīstība ir atkarīga no daudziem un dažādiem parametriem, kuru kopējo ietekmi ir grūti paredzēt. Pat attiecībā uz galvenajām tendencēm var izrādīties, ka modeļi ir izveidoti kļūdaini; viens no piemēriem — pēc 2003. gada reformas cenu dinamika neatbilda prognozētajai. [61] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai "Pārtikas cenas Eiropā", COM(2008) 821 galīgā redakcija, 9.12.2008. [62] Ekvivalences koeficienti: 1 kg atbilst 20,5 l piena (sviests) vai 11 l piena (sausais vājpiens). [63] Eiropas Komisija, "Development in the structure of the agricultural sector" ["Lauksaimniecības nozares strukturālā attīstība"], TV D(2007), 2007. gada 27. marts. [64] Chatellier, V., et Delattre, F. "Les soutiens directs et le découplage dans les exploitations agricoles de montagne" ["Tiešais atbalsts un izdevumu nodalīšana kalnu apgabalu lauku saimniecībās"], "Économie rurale" Nr. 288, 2005. gada jūlijs–augusts. [65] Eiropas Komisija, ĢD AGRI, "Rural Development in the European Union – Statistical and Economic Information – Report 2008" ["Lauku attīstība Eiropas Savienībā. Statistiskā un ekonomiskā informācija. Ziņojums par 2008. gadu"], 2008. gada decembris. [66] Jaunajās dalībvalstīs, kur sīksaimniecībām piešķirtās kvotas palīdzēja tām iekļauties tirgū, visvairāk izjutīs cenu krišanos. [67] Komisijas atbildes uz Revīzijas Palātas Īpašo ziņojumu Nr. 6/2001 par piena kvotām. [68] Padomes 2009. gada 19. janvāra Lēmums 2009/61/EK, ar ko groza Lēmumu 2006/144/EK par Kopienas lauku attīstības stratēģiskajām pamatnostādnēm (2007.–2013. gada plānošanas laikposmam) (OV L 30, 31.1.2009., 112. lpp.). [69] Apjomradīts zudums rodas, ja ražošanas apjoms pieaug, bet ražošanas vidējās izmaksas nesamazinās. Tā notiek tad, kad dažu izejvielu piedāvājums ir fiksēts un to ir grūti pielāgot līdz tādam līmenim, lai panāktu produktivitāti. To var izskaidrot ar ražošanai nelabvēlīgu vidi (klimats un ģeogrāfiskās īpatnības) vai kāda ražotāja zemāku produktivitāti. Skatīt MacDonald, James M., O’Donoghue, Erik J., McBride, William D., Nehring, Richard F., Sandretto, Carmen L. et Mosheim, Roberto, "Profits, costs and the changing structure of dairy farming" ["Peļņa, izmaksas un piensaimniecību mainīgā struktūra"]. USDA, Ekonomikas pētījumu nodaļa, Economic Research Report ["Ziņojums par ekonomikas pētījumiem"] Nr. 47, 2007. g. septembris. [70] Kad 2005. gadā ieviesa vienotā maksājuma shēmu, dalībvalstīm radās lielākas iespējas novirzīt tiešo atbalstu konkrētām teritorijām, piemērojot reģionālo modeli. Tomēr piena ražošanas piemaksu un papildmaksājumu nošķiršana praksē nenozīmēja atbalsta pārorientēšanu tiem piensaimniekiem, kuri darbojās mazāk labvēlīgajos reģionos. Visās ES–15 dalībvalstīs nošķiršana izpaudās kā īpašu tiesību piešķiršana piena kvotu īpašniekiem vai kā jau esošo maksājumtiesību vienības vērtības palielināšana kvotu īpašniekiem. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS PIENA RAŽOŠANA UN PATĒRIŅŠ ES Avoti: (1) Cronos, (2) Komisija: dalībvalstu atbildes uz reizi ceturksnī aizpildāmo anketu un (3) Komisija: Piensaimniecības mēneša pārskats, 2009. gada janvāris. (tūkst. t) | | 1984 ES-15 (1) | 1994 ES-15 (1) | 2004 ES-25 (2) | 2008 ES-27 (2) | Govs piena ražošana ES | 136247 | 120179 | 136752 | 150647 | Piegādes | 123588 (91 %) | 111515 (93 %) | 124928 (91 %) | 134346 (89 %) | Dzeramā piena ražošana | 26449 | 30320 | 31942 | 32120 | Sviesta ražošana | | | | | Rūpnieciskā ražošana | 2622 | 1799 | 1979 | 2072 | Kopā | 2657 | 1817 | 2015 | 2167 | Sviesta patēriņš | 1893 | n.d. | 1973 | 1882 | Siera ražošana | | | | | Rūpnieciskā ražošana (govs piena) | 4508 | 5650 | 7399 | 8163 | Kopā | 4882 | 6168 | 8341 | 9547 | Siera patēriņš | 4201 | n.d. | 8024 | 7748 | Piena pulvera ražošana | | | | | Sausais vājpiens | 2364 | 1232 | 891 | 928 | Piens ar samazinātu tauku saturu un pilnpiens | 867 | 1001 | 870 | 864 | Sausās paniņas | 52 | 52 | 73 | 70 | Kopā | 3283 | 2285 | 1834 | 1862 | Sausā vājpiena patēriņš | n.d. | n.d. | n.d. | 660 (3) | Kondensēta un iebiezināta piena ražošana | 1645 | 1284 | 1188 | 1138 | Kazeīna un kazeināta ražošana | 127 | 111 | 122 | 137 | -------------------------------------------------- II PIELIKUMS GALVENIE DATI PAR PIENSAIMNIECĪBĀM ES Avots: Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties uz Eurostat sniegtajiem datiem. | Govju skaits (tūkst.) | Piensaimnieku skaits (tūkst.) | | Ganāmpulka vidējais lielums (govju skaits lauku saimniecībā) | Izslaukums (kg) | 1985 | 1995 | 2005 | 2007 | 1985 | 1995 | 2005 | 2007 | | 1985 | 1995 | 2005 | 2007 | 1985 | 1995 | 2005 | 2007 | Beļģija | 951,19 | 683,80 | 549,33 | 523,70 | 44,58 | 22,05 | 15,18 | 13,32 | | 21,34 | 31,02 | 36,19 | 39,32 | 3990,79 | 4935,65 | 5622,55 | 5490,44 | Dānija | 913,00 | 714,00 | 564,27 | 545,42 | 31,77 | 16,39 | 6,51 | 5,38 | | 28,74 | 43,56 | 86,73 | 101,38 | 5584,88 | 6544,82 | 8218,64 | 8137,21 | Vācija | n.d. | 5229,40 | 4235,96 | 4076,38 | 369,00 | 209,42 | 110,37 | 101,07 | | n.d. | 24,97 | 38,38 | 40,33 | n.d. | 5470,42 | 6833,09 | 6721,96 | Grieķija | 218,91 | 185,00 | 167,92 | 150,00 | 73,42 | 28,00 | 9,78 | n.d. | | 2,98 | 6,61 | 17,17 | n.d. | 3499,34 | 4127,03 | 5000,00 | 4819,40 | Spānija | 1880,20 | 1281,00 | 1001,92 | 903,00 | n.d. | 114,60 | 42,39 | 37,29 | | n.d. | 11,18 | 23,64 | 24,22 | n.d. | 4800,62 | 6445,73 | n.d. | Francija | 6506,10 | 4700,40 | 3883,84 | 3758,50 | 328,70 | 158,57 | 103,85 | 93,12 | | 19,79 | 29,64 | 37,40 | 40,36 | n.d. | 5406,56 | 6334,43 | 6344,43 | Īrija | 1495,20 | 1220,79 | 1081,96 | 1058,21 | 76,70 | 42,10 | 23,82 | 21,32 | | 19,49 | 29,00 | 45,42 | 49,63 | 3894,13 | 4380,03 | 4631,79 | 6111,47 | Itālija | 2804,00 | 2080,00 | 1860,18 | 1890,91 | 337,69 | 113,19 | 61,02 | 62,79 | | 8,30 | 18,38 | 30,48 | 30,11 | n.d. | 5046,73 | 5958,20 | 5581,96 | Luksemburga | 70,29 | 47,75 | 39,34 | 40,04 | 2,31 | 1,42 | 0,97 | 1,09 | | 30,42 | 33,63 | 40,72 | 36,73 | 4278,84 | 5625,13 | 6567,08 | 6450,25 | Nīderlande | 2333,00 | 1777,00 | 1433,20 | 1468,30 | 61,31 | 40,06 | 23,53 | 24,51 | | 38,06 | 44,36 | 60,91 | 59,91 | 5379,34 | 6356,22 | 7298,47 | 7247,40 | Austrija | n.d. | 706,49 | 535,79 | 521,68 | n.d. | 90,73 | 54,58 | 49,45 | | n.d. | 7,79 | 9,82 | 10,55 | n.d. | 4173,02 | 5826,32 | 5074,15 | Portugāle | n.d. | 384,00 | 287,29 | 272,66 | n.d. | 86,00 | 15,86 | 13,50 | | n.d. | 4,47 | 18,11 | 20,20 | n.d. | 4583,33 | 6361,56 | n.d. | Somija | n.d. | 402,30 | 318,76 | 296,07 | n.d. | 32,36 | 16,94 | 14,39 | | n.d. | 12,43 | 18,82 | 20,57 | n.d. | 8212,78 | 7775,04 | 7744,07 | Zviedrija | n.d. | 481,70 | 393,26 | 369,65 | n.d. | 17,74 | 8,55 | 7,10 | | n.d. | 27,15 | 46,01 | 52,06 | n.d. | 6859,04 | 8206,20 | 8163,25 | Apvienotā Karaliste | 3256,47 | 2631,93 | 2065,07 | 1978,00 | 52,88 | 36,68 | 26,31 | 28,14 | | 61,58 | 71,76 | 78,49 | 70,29 | 4956,41 | 5578,63 | 7073,20 | 6899,29 | ES-15 | | 22525,56 | 18418,09 | 17852,52 | | 1009,32 | 519,65 | 472,47 | | | 22,32 | 35,44 | 35,24 | 4486,21 | 5396,16 | 6549,51 | n.d. | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Čehijas Republika | n.d. | 713,00 | 440,50 | 416,52 | n.d. | n.d. | 6,78 | 5,62 | | n.d. | n.d. | 64,97 | 74,11 | n.d. | 4378,58 | 6434,91 | 6002,75 | Igaunija | n.d. | 185,40 | 115,23 | 107,84 | n.d. | n.d. | 9,21 | 6,08 | | n.d. | n.d. | 12,51 | 17,74 | n.d. | 3812,84 | 5927,50 | 5705,22 | Kipra | n.d. | 29,50 | 24,25 | 23,70 | n.d. | n.d. | 0,24 | 0,24 | | n.d. | n.d. | n.d. | 98,75 | n.d. | 4711,86 | 5990,65 | 6079,32 | Latvija | n.d. | 291,90 | 172,36 | 182,32 | n.d. | n.d. | 50,90 | 43,69 | | n.d. | n.d. | 3,39 | 4,17 | n.d. | 3233,64 | 4356,37 | 3496,12 | Lietuva | n.d. | 586,00 | 493,89 | 398,37 | n.d. | n.d. | 170,79 | 123,17 | | n.d. | n.d. | 2,89 | 3,23 | n.d. | 3087,88 | 4450,42 | 3330,36 | Ungārija | n.d. | 390,00 | 286,83 | 265,43 | n.d. | n.d. | 16,25 | 12,17 | | n.d. | n.d. | 17,65 | 21,81 | n.d. | 5054,95 | 6767,51 | 5442,59 | Malta | n.d. | n.d. | 7,27 | 8,08 | n.d. | n.d. | 0,15 | 0,19 | | n.d. | n.d. | 49,12 | 42,53 | n.d. | n.d. | 5296,30 | 5340,79 | Polija | n.d. | n.d. | 2853,74 | 2767,78 | n.d. | n.d. | 727,10 | 651,05 | | n.d. | n.d. | 3,92 | 4,25 | n.d. | n.d. | 4328,07 | 3266,12 | Slovēnija | n.d. | n.d. | 130,68 | 124,19 | n.d. | n.d. | 19,71 | 19,20 | | n.d. | n.d. | 6,63 | 6,47 | n.d. | n.d. | 5479,59 | 4525,34 | Slovākija | n.d. | n.d. | 193,20 | 177,22 | n.d. | n.d. | 13,46 | 11,54 | | n.d. | n.d. | 14,35 | 15,36 | n.d. | n.d. | 5538,47 | 5350,83 | ES-10 | | | 4717,95 | 4471,45 | | | 1014,58 | 872,95 | | | | 4,63 | 5,10 | | 3958,77 | 4830,06 | 3866,06 | | | | | | | | | | | | | | | | | | | Bulgārija | n.d. | n.d. | n.d. | 335,90 | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | n.d. | 2219,41 | Rumānija | n.d. | n.d. | n.d. | 1572,90 | n.d. | n.d. | n.d. | 1012,40 | | n.d. | n.d. | n.d. | 1,55 | n.d. | n.d. | n.d. | 1168,03 | ES-2 | | | | 1908,80 | | | | | | | | | | | | | 1353,04 | --------------------------------------------------