I.Paplašināšanās programma – sasniegumi un problēmas

Šajā paziņojumā ir izklāstīta ES paplašināšanās politikas vidēja termiņa stratēģija, kas aptver Komisijas pilnvaru laikposmu. Tajā sniegtas skaidras norādes un paredzēta sistēma un instrumenti, kuru mērķis ir atbalstīt attiecīgās valstis pievienošanās procesa pamatproblēmu risināšanā un prasību ievērošanā. Šī ir nepārprotama iespēja nākamajām dalībvalstīm panākt būtisku virzību uz pievienošanos ES, kā arī izmantot priekšrocības, ko sniedz ciešāka integrācija jau pirms pievienošanās.

ES paplašināšanās politika ir ieguldījums miera, drošības un stabilitātes nodrošināšanā Eiropā. Tā nodrošina labākas ekonomikas un tirdzniecības iespējas, kas ir savstarpēji izdevīgi gan ES, gan nākamajām dalībvalstīm. Izredzēm kļūt par ES dalībvalsti ir spēcīga transformējoša ietekme uz attiecīgajām valstīm, radot pozitīvas demokrātiskas, politiskas, ekonomiskas un sociālas pārmaiņas.

Pēdējās paplašināšanās kārtas Eiropas centrālajā un austrumu daļā sniedza daudzas jaunas iespējas ES iedzīvotājiem, uzņēmumiem, ieguldītājiem, patērētājiem un studentiem gan no jaunajām, gan sākotnējām dalībvalstīm. Tirdzniecības un investīciju apjoms ir palielinājies. ES vienotais tirgus ir lielākais pasaulē, tas apkalpo 500 miljonus iedzīvotāju un rada 23 % no pasaules IKP.

Paplašināšanās ir stingrs, bet taisnīgs process, kas izstrādāts, pamatojoties uz iedibinātiem kritērijiem un pieredzi, kas gūta iepriekšējos gados. Ir izšķiroši svarīgi nodrošināt, lai nākamās dalībvalstis būtu labi sagatavotas, jo tas veicina gan paplašināšanās politikas ticamību, gan arī sabiedrības atbalstu gan pašreizējās, gan topošajās dalībvalstīs. Lai stimulētu tālejošu reformu veikšanu, katras valsts nopelni tiek vērtēti atsevišķi.

Pašreizējā paplašināšanās programma aptver Rietumbalkānu valstis un Turciju. Pievienošanās sarunas ar Turciju tika sāktas 2005. gadā, bet virzās uz priekšu lēni. Pievienošanās sarunas ar Melnkalni notiek kopš 2012. gada un ar Serbiju – kopš 2014. gada. Pievienošanās process ES ar bijušo Dienvidslāvijas Maķedonijas Republiku, kas ir kandidātvalsts kopš 2005. gada, ir strupceļā. Albānijai kandidātvalsts statuss tika piešķirts 2014. gadā, un tā risina vairākus galvenos jautājumus, lai Komisija varētu ieteikt sākt pievienošanās sarunas. Stabilizācijas un asociācijas nolīgums (SAN) ar Bosniju un Hercegovinu stājās spēkā jūnijā. SAN ar Kosovu* tika parakstīts oktobrī.

Lai gan pagājušajā gadā daudzās valstīs ir panākts ievērojams progress daudzās jomās, šīs valstis saskaras ar tādām problēmām, ka neviena no valstīm nebūs gatava pievienoties ES pašreizējās Komisijas pilnvaru laikā, kuru termiņš beigsies 2019. gada beigās. Visas valstis saskaras ar būtiskām problēmām attiecībā uz tiesiskumu. Tiesu sistēmas nav pietiekami neatkarīgas, efektīvas un atbildīgas. Joprojām ir vajadzīgi nopietni centieni, lai apkarotu organizēto noziedzību un korupciju.

Kaut gan pamattiesības bieži ir nostiprinātas likumos, praksē saglabājas nepilnības. Īpaša problēma ir vārda brīvības nodrošināšana, un vairākās valstīs situācija attīstījusies negatīvi. Enerģiski jāturpina valsts pārvaldes reforma, lai nodrošinātu vajadzīgo administratīvo spēju, kā arī cīnītos ar augsto politizācijas līmeni un pārredzamības trūkumu. Uzmanība jāpievērš arī demokrātijas institūciju darbībai. Attiecībā uz demokrātisko pārveidi galvenā loma reformu procesā katrā paplašināšanās procesā iesaistītajā valstī jāieņem valstu parlamentiem, lai nodrošinātu demokrātisko pārskatatbildību un iekļaušanu, kas ir veiksmīga reformu procesa priekšnoteikumi. Lai nostiprinātu reformas sabiedrībā, ir nepieciešams vēl ciešāk sadarboties ar vietējiem pilsoniskās sabiedrības dalībniekiem.

Rietumbalkānu valstis un Turciju ir nopietni skārusi bēgļu krīze. Tādu konfliktu kā, piemēram, pilsoņu karš Sīrijā un Irākā rezultātā ievērojami ir pieaugusi bēgļu plūsma caur Turciju un Rietumbalkānu valstīm. Turcija sniedz būtisku atbalstu vairāk nekā 2 miljoniem Sīrijas bēgļu, kuri atrodas tās teritorijā. Rietumbalkānu valstis, jo īpaši bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika un Serbija, kopš gada sākuma ir saskārušās ar vairāk nekā divsimt tūkstošu trešo valstu valstspiederīgo pieplūdumu, kas tranzītā šķērso minētās valstis.

Lai risinātu šā fenomena radītās problēmas, nekavējoties jāpastiprina sadarbība plašākā reģiona ietvaros, lai identificētu cilvēkus, kuriem vajadzīga aizsardzība, sniegtu palīdzību, aizsargātu ES ārējās robežas un likvidētu noziedzības tīklus, kas nodarbojas ar cilvēku kontrabandu. ES sniedz būtisku atbalstu šā mērķa sasniegšanai. Turklāt Komisija ir ierosinājusi, ka ES sarakstā ar drošām izcelsmes valstīm būtu jāiekļauj arī visas paplašināšanās procesā iesaistītās valstis. Oktobrī Eiropadome pauda gandarījumu par kopīgu ES un Turcijas rīcības plānu attiecībā uz bēgļu un migrācijas pārvaldību kā daļu no visaptverošas sadarbības programmas, kuras pamatā ir dalīta atbildība, savstarpējas saistības un to pildīšana. Reakcija uz pašreizējo bēgļu krīzi tika apspriesta augsta līmeņa konferencē par Vidusjūras austrumdaļas – Rietumbalkānu maršrutu, kas notika 8. oktobrī Luksemburgā, kā arī 25. oktobra sanāksmē par Rietumbalkānu migrācijas maršrutu, kur valstu un valdību vadītāji no Albānijas, Austrijas, bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas, Bulgārijas, Grieķijas, Horvātijas, Rumānijas, Serbijas, Slovēnijas, Ungārijas un Vācijas vienojās par 17 punktu rīcības plānu.

Lielākā daļa valstu saskaras ar ievērojamām grūtībām attiecībā uz ekonomikas pārvaldību un konkurētspēju, zemu investīciju līmeni un augstu bezdarba līmeni. Ienākumu līmenis salīdzinājumā ar ES joprojām ir ļoti zems, un tuvināšanās ES līmenim notiek lēni. Izņemot Turciju, lielākā daļa šo valstu tautsaimniecību ir mazas un ar ierobežotu eksportu. Ekonomikas reformām ir svarīga nozīme darbvietu radīšanā un izaugsmē, kā arī ieguldītāju ieinteresētības palielināšanā. Šajā paziņojumā īpašs uzsvars tiek likts uz reģionālo sadarbību un reģionālās ekonomikas attīstības un savienotības sekmēšanu. Šajā jomā panākts ievērojams progress, jo īpaši, izmantojot “Berlīnes procesu” un sešu Rietumalkānu valstu (“Western Balkans Six”) formātu, kas apvieno attiecīgā reģiona valstu un valdību vadītājus un stiprina valstu atbildību par reģionālo sadarbību.

Tā kā problēmas, ar kurām saskaras paplašināšanās procesā iesaistītās valstis, ir ilgtermiņa, ir atkārtoti jāapliecina, ka pievienošanās procesā galvenā uzmanība tiks pievērsta principam “pamatjautājumi vispirms”. Ir panākts progress, jo īpaši tiesību aktu ieviešanā un vajadzīgo administratīvo struktūru izveidē. Tomēr kopumā bieži vien pietrūkst efektīvas īstenošanas. Komisija turpinās koncentrēt savus centienus, lai nodrošinātu, ka valstis prioritāri veic reformas tādās svarīgās jomās kā tiesiskums, tostarp tiesu sistēmas reformas un organizētās noziedzības un korupcijas apkarošana, pamattiesības, tostarp vārda brīvība un cīņa pret diskrimināciju, jo īpaši pret LGBTI kopienu un romiem, kā arī demokrātijas institūciju darbība, tostarp valsts pārvaldes reforma. Tā arī strādās, lai veicinātu ekonomikas attīstību un nostiprinātu konkurētspēju. Šīs Komisijas īstenotās paplašināšanās politikas pamatā būs uzsvars uz pamatjautājumiem, kas saistīti ar ES pamatvērtībām.

Paplašināšanās ir jāsaprot kā process, kas veicina reformas un būtiskas pārmaiņas, kuras vajadzīgas, lai izpildītu saistības, kas izriet no dalības ES. Šādām pārmaiņām neapšaubāmi vajadzīgs laiks. Tādēļ ir vēl jo svarīgāk nepārprotami paust Eiropas perspektīvu paplašināšanās procesā iesaistītajām valstīm. Ja izredzes virzīties uz priekšu ceļā uz dalību ES tiek uzskatītas par reālām un ticamām, tiks mazināts risks, ka valstis novērsīsies no ES, vilsies procesā vai pat neīstenos reformas, vai atteiksies no tām. Paplašināšanās process var būt ieguvums ES un partnervalstīm tikai tad, ja tiek veiktas patiesas, ilgtspējīgas reformas. Īstenojot šo procesu, valstis būs pilnībā gatavas pievienoties ES un varēs baudīt priekšrocības un uzņemties pienākumus, kas izriet no dalības Eiropas Savienībā.

Komisija šogad izmanto stingrāku pieeju gada ziņojumos iekļauto novērtējumu sniegšanai. Papildus ziņojumam par paveikto daudz lielāka uzmanība tiek pievērsta situācijai šajās valstīs un tam, cik gatavas tās ir uzņemties dalības pienākumus. Vienlaikus ziņojumos sniegti vēl skaidrāki norādījumi par to, kas tiek sagaidīts no valstīm gan īstermiņā, gan ilgtermiņā. Lai novērtētu pašreizējo situāciju un panākto progresu, tiek izmantotas saskaņotas novērtējuma skalas, šādi uzlabojot valstu salīdzināmību. Jaunais pārskata sniegšanas veids nodrošina pievienošanās procesa lielāku pārredzamību. Tam būtu jānodrošina, ka reformas ir vienkāršāk pārskatāmas visām ieinteresētajām personām. Šī jaunā pieeja jo īpaši ir izmantota vairākās izmēģinājuma jomās, kas ir tieši saistītas ar būtiskajām reformām, kuras jāveic, lai pievienotos ES. Sīkāka informācija ir sniegta 2. pielikumā.

Paplašināšanās procesā iesaistītajās valstīs ir jāstiprina pilsoniskās sabiedrības organizāciju loma un ir vajadzīga daudz atbalstošāka un stimulējošāka vide, lai veicinātu to attīstību. Tas ir vajadzīgs, lai uzlabotu politisko pārskatatbildību un veicinātu dziļāku izpratni par reformām, kas saistītas ar pievienošanos. Sabiedrības izpratnei par ieguvumiem, ko ES jau ir devusi un var sniegt reģionam, ir izšķiroša nozīme, lai mudinātu politiskos vadītājus enerģiski turpināt nepieciešamo reformu īstenošanu. Lai nodrošinātu sabiedrības atbalstu, svarīgi ir efektīvi informēt par to, kā paplašināšanās process darbojas, kāda ir tā ietekme uz iedzīvotāju dzīvi. Tam vajadzīgi ES un tās dalībvalstu, kā arī paplašināšanās procesā iesaistīto valstu valdību un pilsoniskās sabiedrības kopīgi centieni.

Rietumbalkānu valstīm skaidrās izredzes uz dalību ES ir nozīmīgs stabilizācijas faktors. Tās atbalsta progresu ceļā uz to, lai izpildītu nepieciešamos, tostarp stabilizācijas un asociācijas procesa, nosacījumus. Ir vitāli svarīgas labas kaimiņattiecības un reģionālā sadarbība. Sadarbība gan divpusējā, gan reģionālā līmenī arī ir sasniegusi līdz šim nepieredzētu līmeni. Tajā pašā laikā ir vajadzīgi nepārtraukti centieni, lai risinātu divpusējus jautājumus paplašināšanās procesā iesaistīto valstu starpā un ar dalībvalstīm, tostarp attiecīgā gadījumā ANO paspārnē. Tam vajadzētu palīdzēt pārvarēt pagātnes atstāto mantojumu, īpaši Rietumbalkānos, kur, neraugoties uz panākto progresu, joprojām vajadzīgs laiks, lai pilnībā sadziedētu neseno konfliktu atstātās rētas. Atbalsts stabilitātei un labklājībai Rietumbalkānos ir ieguldījums ne tikai reģiona nākotnē, bet ir arī pašas ES interesēs.

Attiecībā uz Turciju pozitīvie soļi, kas panākti Kipras izlīguma sarunās, sniedz svarīgu iespēju palielināt sadarbību visās jomās, tostarp pievienošanās sarunās.

Lai atbalstītu reformu centienus visās paplašināšanās procesā iesaistītajās valstīs, Komisijas mērķis ir maksimāli izmantot esošos mehānismus un forumus, izmantojot ES asociācijas nolīgumu/stabilizācijas un asociācijas nolīgumus, pievienošanās sarunas vai Komisijas vadītas, konkrētām valstīm paredzētas iniciatīvas, piemēram, augsta līmeņa dialogu. Komisija turpinās nodrošināt pienācīgi mērķorientētu finanšu atbalstu, izmantojot Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA II). Izmantojot IPA II, ES laikposmā no 2014. līdz 2020. gadam piešķirs 11,7 miljardus euro, lai atbalstītu paplašināšanās procesā iesaistīto valstu gatavošanos pievienošanai, kā arī reģionālo un pārrobežu sadarbību. Ar IPA atbalstu finansēs arī pasākumus, kas veicina ekonomikas attīstību un izaugsmi un palīdz valstīm tikt galā ar pašreizējās bēgļu krīzes radītajām sekām. Eiropas Komisijas tīmekļa vietnē ir pieejams pārskats par ES finansējumu, kas piešķirts Rietumbalkāniem un Turcijai laikposmā no 2007. līdz 2014. gadam paplašināšanās stratēģijas atbalstam, kā arī pārskats par finansējuma rezultātiem un ietekmi.