Īstenot Kopienas Lisabonas programmu - Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regula ar ko nosaka Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais Muitas kodekss) {SEC(2005) 1543} /* COM/2005/0608 galīgā redakcija - COD 2005/0246 */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 30.11.2005 COM(2005) 608 galīgā redakcija 2005/0246 (COD) Īstenot Kopienas Lisabonas programmu Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko nosaka Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais Muitas kodekss) (iesniegusi Komisija) {SEC(2005) 1543} PASKAIDROJUMA RAKSTS PRIEKšLIKUMA KONTEKSTS | Priekšlikuma pamatojums un mērķi Pašreizējais Kopienas Muitas kodekss, Padomes Regula (EEK) Nr. 2913/92, ir novecojis. Tajā nav ņemtas vērā ne radikālās pārmaiņas vidē, kurā notiek starptautiskā tirdzniecība, it īpaši straujais un neatgriezeniskais informācijas tehnoloģiju izmantošanas un elektronisko datu apmaiņas pieaugums, ne pārmaiņas muitas darbības mērķos. Tas apdraud muitošanas efektivitāti un uz risku balstītās pārbaudes iekšējā tirgū. Ir jāņem arī vērā Padomes tirdzniecības sekmēšanas programma saistībā ar Dohas Attīstības programmu, kā arī prasības, kas izriet no nepieciešamības izvērtēt aizvien lielākos draudus drošībai un drošumam, nodrošinot kontroli pie Kopienas ārējās robežas. Muitas kodeksa modernizēšana, muitas procedūru un procesu racionalizācija un noteikumu pieņemšana par kopīgiem IT sistēmu standartiem: īstenos elektroniskās pārvaldības iniciatīvu muitas jomā; izpildīs apņemšanos ieviest „labāka regulējuma” iniciatīvu šajā jomā, izveidojot vienkāršākus, labāk strukturētus noteikumus un pārgrupējot vairākas regulas; veicinās to uzņēmumu konkurētspēju, kas darbojas Kopienā vai sadarbojas ar to, tādējādi nodrošinot ekonomisko izaugsmi; palielinās drošību un drošumu pie ārējās robežas, kad, izmantojot kopīgu IT struktūru, tiks ieviesti un pārvaldīti kopīgi standarti (tostarp riska analīzes standarti); mazinās krāpšanas iespējamību; veicinās labāku saskanību ar citām Kopienas politikās jomām, piemēram, netiešo nodokļu, lauksaimniecības, tirdzniecības, vides, veselības un patērētāju aizsardzības politiku un nodrošinās efektīvu lēmumu pieņemšanas procesu attiecībā uz īstenošanas noteikumiem, norādēm un paskaidrojumiem, kā arī paredzēs to, ka Komisija pieprasīs valsts pārvaldes iestādēm atsaukt lēmumu. Šādas plašas pārmaiņas nevar panākt, turpmāk grozot pašreizējo Kopienas Muitas kodeksu, bet gan veicot tā pamatīgu pārbaudi, t.i., aizstājot to ar modernizētu Kopienas Muitas kodeksu. | Vispārējs konteksts Šis priekšlikums jāskata saistībā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju, kuras mērķi ir padarīt Eiropu par ieguldījumiem un darbam pievilcīgāku vietu, kur izaugsmi virza zināšanas un jauninājumi, un politika ļauj komersantiem ES radīt vairāk un labākas darba vietas. Šis priekšlikums tika izstrādāts, arī lai sasniegtu elektroniskās pārvaldības mērķus, ļaujot uzņēmumiem ar elektroniskās muitas starpniecību izmantot priekšrocības, ko sniedz modernās tehnoloģijas, un tādejādi atvieglojot tirdzniecību. Komisijas priekšlikumi izveidot vienkāršu un datorizētu muitas un tirdzniecības vidi tika pozitīvi vērtēti un atbalstīti Padomes 2003. gada decembra rezolūcijā, kas apstiprināja Komisijas priekšlikumus par muitas noteikumu un procedūru modernizēšanu un reglamentējošo noteikumu izstrādi, kas atbalstītu pārveidotās muitas procedūras datorizētā sistēmā. Kopš 1992. gada, kad tika pieņemts pašreizējais kodekss, tas kopumā nav pārskatīts, izdarītas tikai nelielas izmaiņas, kas attiecas uz konkrētām problēmām. Tajā procedūras joprojām balstās uz darījumiem, kuros izmanto papīra dokumentus, un, kaut arī elektroniskā muitošana, izmantojot valsts datorizēto sistēmu, tagad drīzāk ir prasība, nevis izņēmums, Kopienas tiesību aktos nav paredzēts, ka šādas sistēmas lietojamas obligāti. Kopienas mērogā IT muitošanas lietojumprogrammu nemaz nav, tomēr jaunā datorizētā tranzīta kontroles sistēma JDTS ir veiksmīgs piemērs, kas liecina, ka šādas sistēmas var ieviest, un paver jaunas iespējas izveidot līdzīgas lietojumprogrammas citos muitas režīmos. Turklāt muitas uzdevums vairs nav tik daudz muitas nodokļu iekasēšana, kas pēdējos 20 gados ir ievērojami samazinājušies, bet vairāk ir beztarifu pasākumu piemērošana, tostarp jo īpaši tādu pasākumu piemērošana, kas saistīti ar drošību un drošumu, lai cīnītos pret viltotām precēm, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un narkotikām, un sanitāro, veselības, vides un patērētāju aizsardzības pasākumu piemērošanu, kā arī PVN un akcīzes nodokļu iekasēšanu, preces ievedot, vai atbrīvošanu no šiem nodokļiem, preces izvedot. Muitas kodekss jāpielāgo, lai tas gan atbilstu muitas un tirdzniecības elektroniskajai videi, gan reglamentētu to. Turklāt gan komersanti, gan muitas pārvaldes atbalstīja iespēju veikt pamatīgu muitas noteikumu reorganizāciju, lai padarītu tos vienkāršākus un labāk strukturētus. Tāpat paplašinātajā Kopienā un elektroniskās tirdzniecības vidē vajadzīgas krasas pārmaiņas Kodeksā, lai nodrošinātu, ka nodokļus iekasē visatbilstošākajā vietā, tas ir, vietā, kur reģistrēts komersants (centralizēta muitošana). Vienlaikus ir svarīgi nodrošināt vienotus standartus, tostarp attiecībā uz riska analīzi un naudas sodiem, ko uzliek muitas iestādes. Pēdējo no minētā var sasniegt, vienīgi izmantojot vienotu Kopienas sistēmu, attiecībā uz kuru Komisija drīzumā apspriešanai iesniegs priekšlikumu. Ir arī jāuzlabo to saskanība ar citām Kopienas politikas jomām, piemēram, netiešo nodokļu, lauksaimniecības, tirdzniecības, vides, veselības un patērētāju aizsardzības politiku. Ja šīs pārmaiņas kodeksā netiks izdarītas, uzņēmumi Eiropā tiks kavēti pilnībā izmantot priekšrocības, kuras sniedz mūsdienīgāki starptautiskās tirdzniecības nosacījumi, tas savukārt ietekmēs to darbību aizvien lielākas konkurences vidē. Novecojušas procedūras, procesi un citi muitas noteikumi, kas tika izstrādāti videi, kurā izmanto papīra dokumentus, palielinās arī krāpšanas iespējamību, apdraudēs drošumu un drošību pie ārējās robežas un vājinās muitas kā galvenās robežu aizsardzības un uzraudzības iestādes lomu starptautiskajā preču apritē. | Spēkā esošie noteikumi šā priekšlikuma jomā Padomes 1992 gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi un Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regula (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi. Ar priekšlikumu un tā īstenošanas noteikumiem tiks aizstātas iepriekš minētās regulas, kā arī turpmāk minētās regulas un to īstenošanas noteikumi, kas ir iekļauti jaunajā kodeksā: Padomes 1983. gada 28. marta Regula (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, Padomes 1991. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 3925/91 par pārbaužu un formalitāšu atcelšanu personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai Kopienas iekšējos lidojumos un personu bagāžai Kopienas iekšējos jūras braucienos, Padomes 2000. gada 5. decembra Regula (EK) Nr. 82/2001 par noteiktas izcelsmes izstrādājumu jēdziena definīciju un par administratīvās sadarbības metodēm tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu, Padomes 2001. gada 11. jūnija Regula (EK) Nr. 1207/2001 par procedūru, kas vienkāršo preču pārvadājuma sertifikātu EUR 1 izdošanu, deklarāciju faktūrā un EUR 2 veidlapu aizpildīšanu un atļauju izdošanu atzītiem eksportētājiem saskaņā ar noteikumiem, kuri regulē Eiropas Kopienas un atsevišķu valstu tirdzniecības atvieglojumus. | Saskanība ar citām Eiropas Savienības politikas jomām un mērķiem Priekšlikums ir saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju un elektroniskās pārvaldības iniciatīvu. | APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM UN IETEKMES NOVēRTēJUMS | Apspriešanās ar ieinteresētajām personām | Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Modernizētā Muitas kodeksa projekta jaunās versijas kopš 2004. gada maija tika apspriestas ar dalībvalstu muitas pārvaldēm, Muitas kodeksa komitejā un ar Eiropas nozaru organizācijām, Tirdzniecības kontaktu grupas sanāksmēs. 2004. gada vasarā notika atklāta apspriede internetā. Sagatavojot kodeksa pārskatīto versiju, ar ko ieinteresētās personas tika iepazīstinātas plašā seminārā Budapeštā 2005. gada aprīlī, ņēma vērā daudzos komentārus, ko saņēma no dažādiem komersantiem, dalībvalstīm un trešām valstīm. Turklāt Eiropas nozaru organizācijām un muitas pārvaldēm tika nosūtītas anketas, lai saņemtu atbildes par iespējamajām izmaksām un ienākumiem, īstenojot modernizēto Muitas kodeksu. | Atbilžu kopsavilkums un kā tās ir ņemtas vērā Reakcija uz Komisijas priekšlikumu apspriedēs un Budapeštas konferencē bija galvenokārt labvēlīga; tomēr, izstrādājot priekšlikuma galīgo projektu, tika ņemti vērā daži īpaši komentāri. Uz anketu par ietekmi saņemtās atbildes un rezultāti ir apkopoti ietekmes novērtējumā, kas pievienots šim priekšlikuma projektam. | Atklāta apspriede internetā notika no 2004. gada 1. jūlija līdz 2004. gada 15. septembrim. Komisija saņēma 56 atbildes. Rezultāti, tostarp Komisijas atbildes par to, kā ņemti vērā izteikumi, ir pieejami http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/resources/documents/CustomsCode_table pdf. | Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana | Neatkarīgs ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. | Ietekmes novērtējums Tiesību aktus nemaina. Izmantojot šo iespēju, turpinātu piemērot pašreizējo Muitas kodeksu, kas nesen grozīts, taču tas izstrādāts astoņdesmitajos gados un stājies spēkā deviņdesmitajos gados. Darījumus, kuros izmanto papīra dokumentus, arī turpmāk uzskatītu par standarta procedūru. Muitas procedūras un procesi arī turpmāk būtu nevajadzīgi sarežģīti, un noteikumi neatspoguļotu ekonomisko realitāti, kas muitas pārvaldēm un komersantiem aizvien vairāk sarežģītu novecojušo noteikumu piemērošanu modernā vidē. Nesen publicētie ar drošību saistītie Muitas kodeksa grozījumi varētu palielināt izpildes izmaksas līdz apmēram 1200 miljoniem euro, ko varētu daļēji samazināt ar dažām valstu IT iniciatīvām; tas arī varētu palielināt Komisijas un dalībvalstu ieguldījumus no 50 līdz 60 miljoniem euro gadā nepieciešamās IT infrastruktūras īstenošanai. Dalībvalstis, nepārveidojot muitas darbību, joprojām varētu apņemties datorizēt muitas noteikumus un procedūras pašreizējā tiesiskajā regulējumā un izveidot sadarbspējīgas muitas sistēmas gan pašā dalībvalstī, gan attiecībā uz citām dalībvalstīm. Taču tas neļautu pilnīgi pāriet uz elektronisku vidi, jo komersantiem saglabātos iespēja iesniegt papīra, nevis elektroniskās muitas deklarācijas. Visticamāk savstarpējā sadarbība attiektos tikai uz muitas pārvaldēm, jo Muitas kodeksā nebūtu juridisku saistību par vienotas nodokļu deklarācijas īstenošanu. Komersantiem pieeja būtu tikpat ierobežota kā šobrīd, kad pastāv tikai atsevišķu valstu nesaskaņotas saskarnes. Pakalpojumu sniedzējus un pārvaldes varētu mudināt izveidot vienotus pieejas punktus, kur komersanti varētu iesniegt deklarācijas kompetentajām muitas iestādēm, izmatojot pašreizējo saskarni, tādejādi izvairoties no daudzkārtējiem lieliem ieguldījumiem, taču dalībvalstīm nebūtu juridiski saistoši veikt ieguldījumus šādās sistēmās. Tas ierobežotu komersantu iespējas izmantot vienkāršošanas sniegtās priekšrocības, piemēram, centralizētu muitošanu un vienotu nodokļu deklarāciju, kā arī lēmumus, kas attiecas uz visu Kopienu. Vienīgi turpmāk harmonizējot noteikumus un procedūras Eiropas Kopienas līmenī, mēs varēsim pilnībā izmantot jaunā elektroniskā muitas režīma sniegtās priekšrocības jaunās darījumdarbības un komerciālās realitātes kontekstā. Ar šādiem noteikumiem tiktu kavēta arī Eiropas mēroga stratēģiju un procesu, tostarp kopējo programmatūru, attīstība. Starptautiskiem uzņēmumiem bieži nāktos vēl aizvien izmantot vietējo pārstāvju pakalpojumus vai dibināt filiāles visās dalībvalstīs, kurās tie darbojas, pat tad, ja būtu iespējams izmantot elektroniskas muitas procedūras. Tas varētu samazināt iepriekš minētās ar drošību saistītās atbilstības izmaksas par aptuveni 15 %; tomēr var rasties papildu izdevumi no aptuveni 40 līdz 50 miljoniem euro gadā. Muitas kodeksu modernizē. Izmantojot šo iespēju, tiktu izveidots atbilstīgs tiesisks regulējums un darbs elektroniskas muitas izveidē kļūtu daudz vienkāršāks. Izmantojot šo iespēju, elektroniskā muita galvenokārt nozīmē „efektīvu muitu”, tajā pamatīgi pārveidota muitas darbība, kas kļūst par saskaņotu pakalpojumu kopumu. IT ziņā šī stratēģija saistīta ar nelielu risku, jo visām nozīmīgajām darbībām un ieguldījumiem Kopienas vai valsts līmenī ir stabils tiesisks pamats. Šī iespēja ļautu mazināt juridisko sarežģītību, nodrošināt godīgas konkurences nosacījumus komersantiem, atcelt ierobežojumus muitas aģentiem, attīstīt muitas informācijas portālu, nodrošinātu sadarbspējīgas un pieejamas automatizētas muitas sistēmas, vienotus pieejas punktus, vienotas nodokļu deklarācijas pakalpojumus un pilna apjoma apkalpošanas preču kontroli, ko veic visas iestādes, kuras iesaistītas preču apritē pāri Kopienas robežām. Šī iespēja ne tikai ievērojami mazinātu krāpšanas iespējamību, bet arī atvieglotu tirdzniecību. Var sasniegt visus modernizēšanas un racionalizēšanas mērķus un izveidot pilnīgi elektronizētu muitas un tirdzniecības vidi. Uzņēmumi varētu izmantot priekšrocības, ko sniedz uzlabotā autorizācijas programma, atvieglojot un vienkāršojot procesus. Ar zināmiem nosacījumiem tie varēs izmantot centralizētu muitošanu, kas nodrošina iespēju izmantot vienu muitas iestādi ES. Informācija būtu vieglāk pieejama, izmantojot kopīgus muitas informācijas portālus, un sadarbība ar dažādām kompetentajām iestādēm notiktu ar vienotas iestādes starpniecību. Šāda „efektīvas muitas” risinājuma izmaksas acīmredzami būtu lielākas nekā iepriekšējā variantā, un tas prasītu papildu ieguldījumus no 40 līdz 50 miljoniem euro gadā līdz 2013. gadam Komisijai un dalībvalstīm kopā. Tomēr, kad sistēma pilnībā darbosies, ieņēmumi var sasniegt 2500 miljonus euro gadā — tas var notikt ne agrāk kā 2009. gadā. Šīs iespējas peļņas un zaudējumu slieksnis tiks sasniegts 2010. gadā. | Komisija veica ietekmes novērtējumu, kas iekļauts darba programmā, attiecīgais ziņojums pieejams: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/common/consultations/customs/index_en htm. | PRIEKšLIKUMA JURIDISKIE ELEMENTI | Ierosinātās rīcības kopsavilkums Aizstāt pašreizējo Kopienas Muitas kodeksu un 1. punktā minētās saistītās regulas ar modernizēto Muitas kodeksu, kas racionalizē muitas procedūras un nosaka pamatu pieejamām, sadarbspējīgām muitošanas sistēmām ES līmenī. | Juridiskais pamats Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 26., 95., 133. un 135. pants | Subsidiaritātes princips Šis priekšlikums ir ekskluzīvā Kopienas kompetencē. Tādēļ subsidiaritātes princips nav piemērojams. | Proporcionalitātes princips Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam, pamatojoties uz šādu(-iem) apsvērumu(-iem). | Modernizētais Muitas kodekss, kas ietverts priekšlikumā, ir izveidots cik iespējams vienkāršs, lai saistībā ar tā īstenošanas noteikumiem, norādījumiem un paskaidrojumiem nodrošinātu tā vienādu piemērošanu visā Kopienā. Šo mērķi nevarētu sasniegt ar direktīvu. | Vienkāršot procedūras ir ļoti svarīgi, lai veiksmīgi pārietu uz elektronisku muitas vidi. Tā arī mazinās apgrūtinājumu muitas pārvaldēm un komersantiem, kam pašreizējā kodeksa jaunāko grozījumu dēļ jau ir jāiegulda līdzekļi elektroniskajās sistēmās drošības apsvērumu dēļ. | Instrumentu izvēle | Ierosinātie instrumenti: regula. | Citi līdzekļi nebūtu piemēroti šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. Tā kā Kopienai ir ekskluzīva kompetence attiecībā uz ārējo tirdzniecību, tikai regula var nodrošināt muitas tiesību aktu vienādu piemērošanu. | IETEKME UZ BUDžETU | Dalībvalstīm un komersantiem būs jāiegulda līdzekļi pieejamu, sadarbspējīgu muitošanas sistēmu izveidē. | PAPILDU INFORMāCIJA | Vienkāršošana | Priekšlikums paredz tiesību aktu vienkāršošanu, administratīvo procedūru vienkāršošanu publiskām iestādēm (ES vai valsts), administratīvo procedūru vienkāršošanu privātpersonām. | Papildus vienkāršākai struktūrai un saskaņotākai terminoloģijai jauno Kodeksu, kurā ir mazāk pantu un vienkāršāki noteikumi, raksturo uz klientu vērsta pieeja, tajā izmantotas vispār saprotamas tādu darbību definīcijas kā ievešana, izvešana, aprite, uzglabāšana, preču apstrāde vai izmantošana. Ar to pieņemta uz procesu vērsta pieeja, uz līdzīgām procedūrām attiecinot kopīgus noteikumus, kuros ir mazāk izņēmumu; dažas procedūras tiks atceltas, citas apvienotas vai saskaņotas, trīspadsmit dažādo muitas apstiprināto režīmu vai lietojumu vietā atstājot tikai trīs galvenās procedūras — ievešanu, izvešanu un īpašās procedūras — visas ar saskaņotiem noteikumiem, proti, attiecībā uz pilnvarām, garantijām un muitas parādu. Tādējādi vairāk nekā divas trešdaļas no pašreizējā kodeksa 258 pantiem ir grozītas, saskaņotas vai pārnestas uz īstenošanas noteikumiem. Šis modernizētais kodekss, ko papildinās konsolidēti un vienkāršāki īstenošanas noteikumi, kā arī paskaidrojuma raksti un pamatnostādnes, ļaus dalībvalstīm labāk un saskanīgāk interpretēt un piemērot muitas noteikumus, kas būs ļoti izdevīgi komersantiem. | Ja saistītas procedūras apvienos vai saskaņos, vajadzēs mazāk speciālistu; mazāk vajadzēs arī apmācību, mazāk pūļu būs jāvelta muitas noteikumu īstenošanas programmu izstrādei, un tas ļaus nodrošināt pietiekamus cilvēkresursus riska zonās, tādejādi palielinot drošību un mazinot pārkāpumu iespējamību. Pārvaldes, kuras ir uzsākušas personāla samazināšanu vai ir jau to izdarījušas, varēs izmantot šādas pieejas priekšrocības. | Vienkāršāka struktūra un maksimāli daudz kopīgu elementu dažādos procesos nozīmē pieejamākus noteikumus un to, ka būs vajadzīgs mazāk pūļu programmu izstrādei, kas nodrošinātu atbilstību muitas noteikumiem. Komersanti varēs izmantot priekšrocības, ko sniedz labāka un skaidrāka muitas noteikumu interpretācija un piemērošana. | Priekšlikums ir iekļauts Komisijas Darba un likumdošanas programmā ar numuru 2004/TAXUD-015. | Spēkā esošu tiesību aktu atcelšana Pieņemot priekšlikumu, būs jāatceļ spēkā esošie tiesību akti. | Priekšlikuma detalizēts skaidrojums I SADAĻA. VISPĀRĪGI NOTEIKUMI Jaunajā dokumentā noteikts pamatuzdevums, kurā raksturota muitas pārvalžu loma un mērķi un norādīts, ka muitas tiesību aktos ieļauts muitas tarifs, kas netika iekļauts iepriekšējā kodeksā, ko vajadzēja labot. Ir ieviests princips par elektronisko deklarāciju un elektronisko datu apmaiņu starp muitas pārvaldēm, pilnībā ievērojot datu aizsardzības noteikumus, kā arī tiesiskais pamats brīvprātīgai papildu informācijas apmaiņai starp komersantiem un muitas iestādēm. Ir mainīti noteikumi par pārstāvjiem, atceļot iepriekšējos ierobežojumus, jo tie nav saderīgi ne ar elektronisko vidi, ne ar vienotā tirgus principiem. Kodeksa pārskatīšana atbilst arī vispārējai pieejai, saskaņā ar kuru visi pilnvarojumi pieņemt īpašus valsts noteikumus tiek izslēgti no kodeksa, izņemot tos, kas attiecas uz muitas kontroles organizēšanu. Ir paplašināta Atzīto komersantu programmas sistēma, kas iekļauta kodeksā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 648/2005. Kodeksa noteikumi ir saskaņā ar Pamattiesību hartu, kas paredz, ka ikvienai personai ir tiesības tikt uzklausītai pirms tiek pieņemts kāds lēmums, kas to varētu nelabvēlīgi ietekmēt, ieskaitot lēmumus par pēcmuitošanas piedziņu un atmaksāšanas atteikumiem vai maksājumu atvieglojumiem. Ir precizēts, ka dažu personu prasības var apstiprināt ar lēmumu, un šie lēmumi ir spēkā visā Kopienā, ja nav noteikts citādi, un noteikumus par lēmumiem piemēro arī tad, ja muitas iestādes pieņem lēmumu par pārsūdzībām. Ir ieviests arī princips, kas paredz katras personas tiesības tikt uzklausītai pirms visiem individuālajiem pasākumiem, kas personu var ietekmēt negatīvi. Ar priekšlikumu paredzēts, ka dalībvalstis nodrošina efektīvus, proporcionālus un samērīgus muitas sodus. Lai pastiprinātu atbilstību visā iekšējā tirgū, vēlākā posmā Padomei un Eiropas Parlamentam tiks iesniegts priekšlikums par vienotu sodu sistēmu attiecībā uz muitas noteikumu pārkāpumiem. Iekļaujot kontroles vai formalitāšu izņēmumus šajā sadaļā, var atcelt Padomes 1991. gada 19. decembra Regulu (EEK) Nr. 3925/91. Visas situācijas, kad muitas pārvaldes var atgūt izdevumus vai iekasēt maksas, ir apkopotas vienā pantā, nevis vairākos. Maksas par iespēju veikt atliktos maksājumus ir atceltas. Valūtas maiņas noteikumi ir konsolidēti un saskaņoti ar Regulu (EEK, Euratom) Nr. 1182/71; noteikumu sīkāks apraksts jāparedz Muitas Kodeksa īstenošanas noteikumos (MKĪN). II SADAĻA. FAKTORI, KAS NOSAKA IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻU, KĀ ARĪ CITU PAREDZĒTO PASĀKUMU PIEMĒROŠANU ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU Jaunie noteikumi ir saskaņoti ar 1994. gada Marrākešas Nolīguma 3. pantu par izcelsmes noteikumiem. Kad starptautiskā saskaņošana būs pabeigta, jaunos izcelsmes noteikumus varēs iekļaut MKĪN. Papildus ir norādīts, ka nepreferenciālie izcelsmes noteikumi attiecas arī uz to Kopienas pasākumu piemērošanu, kas nav saistīti ar tarifiem vai tirdzniecību. Saskaņā ar komitejas procedūru ir jāpieņem arī visi autonomie izcelsmes noteikumi, kas ir piemērojami visos preferenciālajos režīmos, ieskaitot Seūtu un Meliļu, kā arī piemērojami aizjūras zemēm un teritorijām, kas uzskaitītas EK līguma II pielikumā. Panti, kas vispār attiecas uz vērtēšanas jautājumiem, ir sagrupēti kopā, nodrošinot vispārēju tiesisku pamatu īstenošanas noteikumu pieņemšanai, proti, kad ES pieņems saistības un pienākumus attiecībā uz PTO Nolīgumu par muitas vērtējumu, tostarp PTO Muitas vērtēšanas komitejas lēmumus. III SADAĻA. MUITAS PARĀDS UN GARANTIJAS Lai modernizētu un vienkāršotu muitas parāda noteikumus, ir vajadzīgas būtiskas pārmaiņas, jo muitas parādam ir jābūt atkarīgam no objektīviem apstākļiem, nevis no iesaistīto personu nevērības. Tas ir saskaņā ar Kioto Konvenciju, kas paredz atmaksāt nodokļus, ja konstatē pārmaksu to kļūdaina novērtējuma dēļ (Vispārīgais pielikums, 4. nodaļa, 18. standarts). Administratīvie sodi ir piemērotāka reakcija uz muitas noteikumu pārkāpumu gadījumos, kad muitas iestādes var noteikt, ka muitas procedūra izbeigta vai atcelta saskaņā ar muitas noteikumiem. Saistībā ar ierosināto jauno pienākumu sadali starp muitas punktiem un muitas iestādēm, tiek ierosināts, ka muitas parāds parasti rodas vietā, kur reģistrēts procedūras veicējs vai pilnvara, izņemot gadījumus, kad procedūras veicējs nav reģistrēts Kopienas muitas teritorijā vai ir izdarīts pārkāpums — tad, tāpat kā pašreiz, jāpiemēro atlikušie noteikumi. Kioto Konvencijas Vispārīgā pielikuma 4. nodaļa nodokļu noteikšanas faktorus, apstākļus un noteikšanas laiku atstāj valsts vai Kopienas tiesību aktu kompetencē, tāpēc nav prasības saglabāt pašreizējos sarežģītos muitas parāda noteikšanas noteikumus, kas saistīti ar atlikšanas procedūrām, brīvajām zonām un brīvajām noliktavām. Projekta III sadaļas noteikumi, kas attiecas uz „muitas parādu un garantijām”, paredz līdzsvarotu pieeju starp tirdzniecības interesēm, īpaši vispārīgo iespēju mazināt garantijas summu iespējamu parādu gadījumā un paplašināt to gadījumu loku, kuros muitas parādu var dzēst, un Kopienas un dalībvalstu finansiālo interešu aizsardzību, ko uzlabojis garantijas seguma paplašinājums, kurš paredzēts, lai nodrošinātu muitas parāda summu. Iekšējā tirgus darbību uzlabos tādu pasākumu saskaņošana kā termiņi paziņošanai par muitas parāda summu, ja par rīcību, kuras dēļ izveidojies muitas parāds, paredzēta kriminālatbildība, kā arī noteikumi par nokavējuma procentu iekasēšanu. IV SADAĻA. PREČU IEVEŠANA KOPIENAS MUITAS TERITORIJĀ Šajā sadaļā iekļautas ar drošību saistītās pārmaiņas Muitas kodeksā, kas ieviestas ar Regulu (EK) Nr. 648/2005, un šīs pārmaiņas vēl vairāk integrētas un konsolidētās, ņemot vērā vispārējo elektronisko deklarāciju ieviešanu, elektronisko datu apmaiņas ieviešanu starp muitas iestādēm, īpaši ievešanas kontroles sistēmu, un kopīgu portālu un vienotas nodokļu deklarācijas ieviešanu. Brīvo zonu atbrīvošana no muitas uzraudzības, kas ir drošības vājā vieta, ir atcelta; brīvās zonas kļūst par muitas procedūru, un uz tām, preces ievedot un saskaņā ar protokoliem attiecas muitas kontrole. Noteikumi par preču uzrādīšanu ir pārstrādāti, lai precizētu pienākumus un personu/-as, kas atbild par muitas informēšanu par preču ievešanu un nodošanu kontrolei. Termiņi, kad preces nododamas muitas procedūrām, ir atcelti, jo pagaidu glabāšana būs īpaša procedūra. V SADAĻA. MUITAS STATUSA UN PROCEDŪRU VISPĀRĪGI NOTEIKUMI Būtiskas pārmaiņas attiecas uz elektronisko deklarāciju, kas ir parasts muitas deklarācijas veids, un iepriekšējo vienkāršoto deklarāciju procedūru saskaņošanu, ieskaitot vietējo muitošanu. Pamatprincipi Kopienas preču statusa pieņemšanai un zaudēšanai no MKĪN ir pārnesti uz kodeksu. Sīki izstrādāti noteikumi arī turpmāk būs noteikti MKĪN. Ar dažiem izņēmumiem, piemēram, attiecībā uz TIR vai ATA karnetēm, kam vajadzīga muitas deklarācija, elektroniskās deklarācijas kļūst par normu. Tā kā ir precizēts, ka nākotnē brīvās zonas kļūs par muitas procedūru, jāsaglabā pašreizējais atbrīvojums no prasības iesniegt muitas deklarāciju. Ja atļauts, piekļuvi elektroniskajai sistēmai var aizstāt elektroniskās deklarācijas nosūtīšanu. Arī pavaddokumentus var iesniegt elektroniski; dokumenti nav „jāpievieno” deklarācijai, ja tie ir pieejami muitai. Saskaņā ar Kioto Konvencijas principiem jaunais kodekss paredz, ka preču deklarāciju iesniedz, reģistrē un pārbauda pirms preču ievešanas un vieta, kurā iesniedz deklarāciju, jānošķir no vietas, kurā preces faktiski atrodas. Tāpat ir paredzēts noteikums par preču laišanu apgrozībā citur, nevis vietā, kur pieņemta muitas deklarācija, kas kopā ar iepriekšējo, vienkāršoto deklarācijas apvienošanu ar vietējo muitošanas procedūru, paredz „centralizētas muitošanas” īstenošanu. Saskaņā ar šo sistēmu atzīts komersants kopsavilkumu un/vai muitas deklarāciju var iesniegt elektroniski no savām telpām neatkarīgi no tā, kurā dalībvalstī preces ieved vai izved no Kopienas, tādejādi ļaujot komersantiem veikt visus darījumus ar ES vienā muitas iestādē. VI SADAĻA. LAIŠANA BRĪVĀ APGROZĪBĀ UN ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻIEM Tā kā laišana brīvā apgrozībā ir viena no vissvarīgākajām muitas procedūrām, ir lietderīgi šai procedūrai veltīt atsevišķu, kaut arī īsu sadaļu. Šī sadaļa attiecas arī uz precēm, ko laiž brīvā apgrozībā īpašos apstākļos, izņemot preces, uz kurām attiecas noteikumi par galapatēriņu, kas ietverti VII sadaļā (Īpašas procedūras), un tajā ietverts juridisks pamats noteikumiem no bijušās Padomes Regulas (EEK) Nr. 918/83, ar ko izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem, kas nosakāmi MKĪN. Šī ir pārredzamāka pieeja nekā dažu noteikumu noteikšana atsevišķā Padomes/Parlamenta regulā. VII SADAĻA. ĪPAŠAS PROCEDŪRAS Iepriekšējās atlikšanas procedūras ir sagrupētas un saskaņotas ar citiem līdzīgiem muitas apstiprinātiem režīmiem un lietojumiem četrās īpašās procedūrās: tranzīts (ārējais tranzīts, iekšējais tranzīts); uzglabāšana (pagaidu uzglabāšana, uzglabāšana muitas noliktavā, brīvās zonas); īpaša izmantošana (pagaidu atļauja, galapatēriņš); pārstrāde (ievešana un izvešana pārstrādei). Šīs saskaņošanas dēļ var apvienot atlikšanas režīmu attiecībā uz aktīvo pārstrādi ar apstrādi muitas kontrolē un atcelt atmaksāšanas sistēmu attiecībā uz ievešanu pārstrādei, jo atpakaļizvešana vairs nav nepieciešama. Kopīgi noteikumi reglamentēs visas īpašās procedūras, piemēram, tās, kas attiecas uz garantiju, piemērošanu un pilnvarošanu, līdzvērtīgu preču izmantošanu, īpaši noteikumi par individuālām procedūrām saglabāti tikai tad, ja bijuši pienācīgi pamatoti ekonomiski iemesli. Ir iekļauti precizējumi attiecībā uz PVN atlikšanu, preces ievedot, un akcīzes nodokli, kā paredzēts Sestās PVN direktīvas 7. panta 3. punktā un 10. panta 3. punktā un Direktīvas 92/12/EEK 5. panta 2. punktā. Īpaši noteikumi par lauksaimniecības produktiem ir paredzēti tiesību aktos par lauksaimniecību, nevis MKĪN, un atsauce uz šiem īpašajiem noteikumiem vairs nav vajadzīga, jo tie ir tieši piemērojami. VIII SADAĻA. PREČU IZVEŠANA NO KOPIENAS MUITAS TERITORIJAS Papildu grozījumi ir izdarīti prasībās par pirmsizvešanas deklarācijām, kas ieviestas ar Regulu Nr. 648/2005, ņemot vērā elektronisko deklarāciju vispārējo ieviešanu, elektroniskās datu apmaiņas vispārējo ieviešanu starp muitas iestādēm, īpaši Eksporta kontroles sistēmu (EKS), un kopīgu portālu/ vienotas nodokļu deklarācijas ieviešanu nākotnē. Ir iekļauts īpašs noteikums par tādu ārpuskopienas preču atpakaļizvešanu, ko paredzēts izvest no Kopienas, kaut arī uz tām attieksies tādi paši noteikumi kā uz Kopienas preču izvešanu, papildus tam, ka muitas deklarācijas vietā būs vajadzīgs paziņojums par atpakaļizvešanu. Kopsavilkuma deklarācijas būs vajadzīgas tikai tad, ja nebūs vajadzīga ne muitas deklarācija, ne atpakaļizvešanas deklarācija, piemēram, attiecībā uz tranzītkravām un atpakaļizvešanu no brīvajām zonām un no pagaidu uzglabāšanas ostās/lidostās utt. Šajā sadaļā ir iekļauti arī noteikumi par izvešanu un atbrīvošanu no izvedmuitas nodokļa īpašos apstākļos, kas, tāpat kā ievedmuitas nodoklis, ir jānosaka saskaņā ar komitejas procedūru, nevis ar atsevišķu regulu. Noteikumi, kas attiecas uz izvešanu pārstrādei, tagad ir ietverti VII sadaļā. Jauns pants attiecas uz konkrētiem pagaidu izvešanas gadījumiem (konkrēti saskaņā ar ATA karnetes sistēmu), kas aplūkoti MKĪN, bet kam pašreizējais kodekss neparedzēja oficiālu pamatu. IX SADAĻA. NOBEIGUMA NOTEIKUMI Komitejas procedūra (konsultatīvā komiteja) ir paplašināta līdz paskaidrojumu un norādījumu pieņemšanai, kas ļaus kopumā aizstāt valstu norādījumus, kuri interpretē Kopienas muitas noteikumus. Lai uzlabotu Muitas kodeksa komitejas darba efektivitāti gadījumos, kad ir jāpieņem īstenošanas noteikumi, šī regulatīvā komiteja ir pārveidota par pārvaldības komiteju, un laikposms, kas vajadzīgs, lai Padome pieņemtu MKĪN, ir samazināts no trīs mēnešiem līdz vienam mēnesim. Iepriekš minētās atceltās regulas ir iekļautas Muitas kodeksā. Nosakot jaunā Kopienas muitas kodeksa piemērošanas datumu, ir jāņem vērā, ka jāgroza pašreizējie MKĪN. Tam būs vajadzīgs aptuveni viens gads, sākot no laika, kad vairāk vai mazāk zināma jaunā Muitas kodeksa galīgā versija. Tiklīdz šis posms būs sācies, varēs konkrēti noteikt piemērošanas datumu. | 1. SATURS IZKLĀSTS 1 SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 22 1. nodaļa: MUITAS TIESĪBU AKTU DARBĪBAS JOMA, MUITAS MISIJA UN DEFINĪCIJAS 22 2. nodaļa : PERSONU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ MUITAS TIESĪBU AKTIEM 27 1. iedaļa: Informācijas sniegšana 27 2. iedaļa: Muitas pārstāvība 30 3. iedaļa: Atzītais komersants 31 4. iedaļa: Lēmumi, kas saistīti ar muitas tiesību aktu piemērošanu 32 5. iedaļa: Muitas sodi 36 6. iedaļa: Pārsūdzība 37 7. iedaļa: Preču kontrole 38 8. iedaļa: Dokumentu un citas informācijas uzglabāšana; maksas un izmaksas 40 3. nodaļa: VALŪTAS KONVERTĀCIJA, TERMIŅI UN VIENKĀRŠOŠANA 41 II SADAĻA: FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻUS, KĀ ARĪ CITUS PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU 43 1. nodaļa: KOPĒJAIS MUITAS TARIFS UN PREČU TARIFA KLASIFIKĀCIJA 43 2. nodaļa: PREČU IZCELSME 44 1. iedaļa: Nepreferenciāla izcelsme 44 2. iedaļa: Preferenciāla izcelsme 45 3. nodaļa: PREČU MUITAS VĒRTĪBA 46 III SADAĻA: MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI 50 1. nodaļa: MUITAS PARĀDA RAŠANĀS 50 1. iedaļa: Vispārīgi noteikumi 50 2. iedaļa: Ievedmuitas parāds 50 3. iedaļa: Izvedmuitas parāds 53 4. iedaļa: Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar ievešanu un izvešanu 54 2. nodaļa: GALVOJUMI IESPĒJAMAM VAI PAŠREIZĒJAM MUITAS PARĀDAM 56 3. nodaļa: NODOKĻA PIEDZIŅA UN SAMAKSA UN NODOKĻA ATMAKSA VAI ATLAIŠANA 61 1. iedaļa: Nolēmums, paziņošana parādniekam un muitas nodokļa summas iegrāmatošana 61 2. iedaļa: Muitas nodokļa summas samaksas termiņi un procedūras 63 3. iedaļa: Muitas nodokļa atmaksāšana un atlaišana 66 4. nodaļa: MUITAS PARĀDA DZĒŠANA 70 IV SADAĻA: PREČU PIEGĀDE KOPIENAS MUITAS TERITORIJĀ 72 1. nodaļa: MUITAS TERITORIJĀ NONĀKUŠAS PRECES 72 2. nodaļa: PREČU PIEGĀDE 74 1. iedaļa: PREČU IEVEŠANA KOPIENAS MUITAS TERITORIJĀ 74 2. iedaļa: Preču uzrādīšana, izkraušana un pārbaude 76 3. iedaļa: Formalitātes pēc uzrādīšanas 77 4. iedaļa: Preces, kas ir pārvietotas saskaņā ar tranzīta procedūru 78 V SADAĻA: VISPĀRĒJI NOTEIKUMI PAR STATUSU MUITĀ UN MUITAS PROCEDŪRU 79 1. nodaļa: PREČU STATUSS 79 2. nodaļa: MUITAS DEKLARĀCIJA 80 1. iedaļa: Vispārīgi noteikumi 80 2. iedaļa: Standarta deklarācijas 81 3. iedaļa: Pārbaude 83 4. iedaļa: Izlaišana 85 3. nodaļa: MUITAS DEKLARĀCIJU VIENKĀRŠOŠANA 86 1. iedaļa: Vienkāršotas deklarācijas 86 2. iedaļa: Citi vienkāršošanas veidi 87 4. nodaļa: PREČU REALIZĀCIJA 88 VI SADAĻA: IZLAIŠANA BRĪVAM APGROZĪJUMAM UN ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻIEM 90 1. nodaļa: IZLAIŠANA BRĪVAM APGROZĪJUMAM 90 2. nodaļa: ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻIEM 90 1. iedaļa: Atpakaļ nosūtītās preces 90 2. iedaļa: Jūras zvejas produkti un citi no jūras izcelti produkti 92 3. iedaļa: Īpaši apstākļi 92 VII SADAĻA: ĪPAŠAS PROCEDŪRAS 93 1. nodaļa: VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 93 2. nodaļa: TRANZĪTS 97 1. iedaļa: Ārējais un iekšējais tranzīts 99 2. iedaļa: Kopienas tranzīts 100 3. nodaļa: UZGLABĀŠANA 100 1. iedaļa: Kopēji noteikumi 101 2. iedaļa: Pagaidu uzglabāšana 101 3. iedaļa: Uzglabāšana muitas noliktavā 102 4. iedaļa: Brīvās zonas 103 4. nodaļa: ĪPAŠA IZMANTOŠANA 106 1. iedaļa: Ievešana uz laiku 106 2. iedaļa: Galapatēriņš 107 5. nodaļa: PĀRSTRĀDE 108 1. iedaļa: Vispārīgi noteikumi 108 2. iedaļa: Ievešana pārstrādei 108 3. iedaļa: Izvešana pārstrādei 109 VIII SADAĻA: PREČU IZVEŠANA NO KOPIENAS MUITAS TERITORIJAS 112 1. nodaļa: PRECES, KAS ATSTĀJ MUITAS TERITORIJU 112 2. nodaļa: IZVEŠANA 113 3. nodaļa: ATBRĪVOJUMS NO NODOKĻIEM 115 IX SADAĻA: MUITAS KODEKSA KOMITEJA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI 117 1. nodaļa: MUITAS KODEKSA KOMITEJA 117 2. nodaļa: NOBEIGUMA NOTEIKUMI 118 PIELIKUMS : 120 1. korelācijas tabula : jaunā regula > Regula (EEK) 2913/92 120 2. korelācijas tabula: iepriekšējā Regula (EEK) 2913/92 > jaunā regula 123 3. korelācijas tabula: atceltā regula > jaunā regula 125 2005/0246 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko nosaka Kopienas Muitas kodeksu (Modernizētais Muitas kodekss) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 26., 95., 133. un 135. pantu, ņemot vērā Spānijas un Portugāles Pievienošanās akta 2. protokolu par Kanāriju salām un Seūtu, un Meliļu un jo īpaši tā 9. panta 1. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[2], rīkojoties saskaņā ar Līguma 251. pantā noteikto procedūru[3], tā kā: (1) Kopienas pamats ir muitas savienība. Gan Kopienas komersantu, gan muitas iestāžu interesēs ir ieteicams apkopot pašreizējos muitas tiesību aktus Kopienas Muitas kodeksā (turpmāk tekstā — „kodekss”). Kodeksā, kura pamatā ir iekšējā tirgus princips, ir jābūt iekļautiem vispārīgiem noteikumiem un procedūrām, kas nodrošina Kopienas līmenī pieņemto tarifa un citu kopējās politikas pasākumu īstenošanu saistībā ar preču tirdzniecību starp Kopienu un valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ņemot vērā šo kopējo politiku prasības. Tās nedrīkst ierobežot citās jomās paredzētos īpašos noteikumus, kuri var būt vai kurus var ieviest, cita starpā, lauksaimniecību, vidi, kopējo tirdzniecības politiku, statistiku vai pašu resursus regulējošo tiesību aktu kontekstā. Tiesību aktiem muitas jomā jābūt labāk saskaņotiem ar noteikumiem par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) un akcīzes nodokļa iekasēšanu, atlikšanu vai atmaksu, nemainot spēkā esošo nodokļu noteikumu darbības jomu. (2) Saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par Kopienas finanšu interešu aizsardzību un rīcības plānu 2004. līdz 2005. gadam[4] ir jāpieņem likumīgs regulējums Kopienas finanšu interešu aizsardzībai. (3) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regula (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi[5] tika pamatota ar tādu muitas procedūru integrāciju, kuras dalībvalstīs atsevišķi piemēroja 80. gados. Minētā regula kopš tās ieviešanas ir vairākkārt un būtiski grozīta, lai risinātu tādas īpašas problēmas kā, piemēram, labticības aizsardzība vai drošības prasību ievērošana. Turpmāki kodeksa grozījumi ir vajadzīgi, jo pēdējos gados ir notikušas nozīmīgas juridiskas pārmaiņas gan Kopienas, gan starptautiskajā līmenī, piemēram, Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibināšanas līguma termiņa izbeigšanās un Pievienošanās akta stāšanās spēkā 2004. gada 1. maijā, kā arī grozījumi Starptautiskajā muitas procedūru vienkāršošanas un saskaņošanas konvencijā (turpmāk tekstā — „Kioto konvencija”), un Eiropas Kopienas pievienošanās šo grozījumu protokolam apstiprināta ar Padomes Lēmumu 2003/231/EK.[6] Patlaban ir īstais laiks pilnveidot muitas procedūras un ņemt vērā to, ka elektroniskas deklarācijas un to elektroniska apstrāde ir norma un ka izņēmums ir deklarācijas papīra formātā un to apstrāde. Tāpēc nepietiek ar turpmākiem grozījumiem šajā kodeksā; ir vajadzīga pilnīga un pamatīga pārbaude. (4) Likumīgas tirdzniecības veicināšanai un krāpšanas apkarošanai ir vajadzīgas vienkāršas, ātras un standartizētas muitas procedūras un darbības. Tāpēc saskaņā ar Komisijas Paziņojumu par vienkāršu un elektronisku muitas un tirdzniecības vidi[7] ir lietderīgi vienkāršot muitas tiesību aktus, lai varētu izmantot mūsdienīgus rīkus un tehnoloģijas, turpmāk sekmēt vienotu muitas tiesību aktu piemērošanu, tādējādi veicinot pamatu efektīvu un vienkāršu muitošanas procedūru nodrošināšanai. Muitas procedūras ir jāapvieno vai jāsaskaņo, kā arī jāatstāj tikai ekonomiski pamatotas procedūras, lai kāpinātu komercdarbības konkurētspēju. (5) Iekšējā tirgus izveide, šķēršļu mazināšana starptautiskajai tirdzniecībai un ieguldījumiem, kā arī pastiprināta vajadzība nodrošināt drošību un drošumu pie Kopienas ārējām robežām ir pārveidojusi muitas lomu, piešķirot tai galveno nozīmi globalizācijas procesā un starptautiskās tirdzniecības uzraudzībā un pārvaldībā, kā arī sekmējot valstu un uzņēmumu konkurētspēju. Tāpēc muitas tiesību aktiem ir jāatspoguļo jaunā ekonomiskā realitāte un jaunā muitas loma un misija. (6) Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (turpmāk tekstā - „IT”) izmantošana ir galvenais faktors tirdzniecības sekmēšanai un vienlaikus arī muitas kontroles efektivitātei, tādējādi mazinot izmaksas komercdarbībai un risku sabiedrībai.. Tāpēc ir jārada tāds tiesību princips, ka visi muitas un tirdzniecības darījumi veicami elektroniski un ka IT sistēmas muitas darbībām visās dalībvalstīs komersantiem piedāvā vienas un tās pašas iespējas. (7) Komercdarbības vienkāršošanas interesēs, vienlaikus paredzot atbilstīgus kontroles līmeņus attiecībā uz precēm, kas ievestas Kopienas muitas teritorijā vai izvestas no tās, ievērojot atbilstošos datu aizsardzības noteikumus, ir lietderīgi, ka muitas iestādes un citi dienesti, kuri ir iesaistīti minētajā kontrolē, piemēram, policija, robežsardze, veterinārā un vides pārvalde, koplieto komersantu sniegto informāciju, lai komersantam informācija būtu jāsniedz tikai vienreiz („vienota nodokļu deklarācija”) un lai minētās iestādes preces kontrolētu vienlaikus un tajā pašā vietā („pilna apjoma apkalpošana”). (8) Komercdarbības vienkāršošanas interesēs komersantiem jābūt tiesīgiem iecelt sev pārstāvi attiecībās ar muitas dienestiem. (9) Atbilstīgiem un uzticamiem komersantiem, piemēram, „atzītajiem komersantiem” ir jābūt iespējai maksimāli plaši izmantot muitas noteikumu vienkāršojumu un, ņemot vērā drošības un drošuma aspektus, gūt labumu no muitas kontroles, kas samazināta līdz minimumam. (10) Attiecībā uz visiem lēmumiem, kas ir oficiāli muitas iestāžu dokumenti, tostarp saistošā informācija, ko ir sagatavojušas minētās iestādes, un kas skar muitas tiesību aktus, un kam ir vienāds juridiskais spēks attiecībā uz vienu vai vairākām personām, jāparedz vieni un tie paši noteikumi. Visi šādi lēmumi ir spēkā visā Kopienā, un ir jābūt iespējai katru šādu lēmumu anulēt, grozīt, izņemot, ja atrunāts citādi vai tie atcelti, jo neatbilst muitas tiesību aktiem vai to interpretācijai. (11) Saskaņā ar Pamattiesību hartu bez tiesībām pārsūdzēt jebkuru muitas iestāžu lēmumu jāparedz arī ikvienas personas tiesības tikt uzklausītai, pirms tiek pieņemts jebkāds lēmums, kas personu varētu nelabvēlīgi ietekmēt. Šādu kodeksa noteikumu jāpiemēro arī pēcmuitošanas piedziņas gadījumos un pieņemot lēmumus, kas saistīti ar muitas nodokļa atmaksas vai atlaišanas prasībām. (12) Muitas procedūru vienkāršošana elektroniskā vidē paredz pienākumu sadali starp dažādu dalībvalstu muitas iestādēm. Visā iekšējā tirgū ir jānodrošina atbilstīgs līmenis efektīvām, samērīgām un tādām sankcijām, kas attur no noteikumu pārkāpšanas, lai apkarotu jebkuru muitas noteikumu pārkāpumu un tādējādi mazinātu krāpšanas risku, draudus drošībai un drošumam un nodrošinātu Kopienas finanšu intereses. To var sasniegt, vienīgi izmantojot kopēju Kopienas sistēmu, kas piešķir tiesību uzlikt sodus un noteikt minēto sodu apmēra robežas, pilnībā ievērojot Pamattiesību hartu. (13) Lai nodrošinātu līdzsvaru starp muitas iestāžu vajadzībām attiecībā uz muitas tiesību aktu pareizu piemērošanu, no vienas puses, un vienlīdzīgu attieksmi pret komersantiem, no otras puses, ir jāpiešķir plašas kontroles pilnvaras minētajām iestādēm un pārsūdzības tiesības — komersantiem. (14) Lai līdz minimumam samazinātu riska iespējamību Kopienai, tās pilsoņiem un tirdzniecības partneriem, saskaņotu muitas kontroles pasākumu pamatā jābūt vienotai riska pārvaldības sistēmai un elektroniskām sistēmām tās īstenošanai. Visās dalībvalstīs izveidojot vienotu riska pārvaldības sistēmu, vajadzētu tām atļaut veikt muitas kontroles pasākumus pēc izlases veida pārbaudes principa. (15) Ir jānosaka faktori, uz kuru pamata tiek piemēroti ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļi un citi pasākumi saistībā ar preču tirdzniecību. Tāpat arī būtu jānosaka skaidri noteikumi attiecībā uz izcelsmes apliecinājumu izsniegšanu Kopienā, ja to pieprasa īpaši tirdzniecības nosacījumi. (16) Attiecībā uz noteikumiem par preferenciālu izcelsmi nolūkā paātrināt lēmumu pieņemšanas procesu Kopienā ir lietderīgi Komisijai piešķirt šo noteikumu pieņemšanas pilnvaras, ja ar precēm gūst labumu no tādiem tarifa preferenču pasākumiem, kas ir piemērojami tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu. (17) Vēlams apkopot visus ievedmuitas parāda rašanās gadījumus, izņemot tos, kas radušies pēc tam, kad iesniegta muitas deklarācija par preču izlaišanu brīvam apgrozījumam vai preču ievešanu uz laiku, piemērojot daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, lai izvairītos no grūtībām, kas rodas, nosakot parāda rašanās tiesisko pamatu. Tas pats jāpiemēro izvedmuitas parāda rašanās gadījumā. (18) Tā kā muitas iestāžu jaunā loma paredz atbildības jomu dalīšanu un sadarbību starp muitas iestādēm un muitas punktiem, muitas parādam vairumā gadījumu ir jārodas tajā vietā, kur parādnieks ir reģistrēts, jo par šo vietu atbildīgā muitas iestāde var vislabāk pārzināt attiecīgās personas darbības. (19) Turklāt saskaņā ar Kioto konvenciju ir lietderīgi paredzēt ierobežotu tādu gadījumu skaitu, kad ir vajadzīga administratīvā sadarbība starp dalībvalstīm, lai reģistrētu muitas parāda rašanās vietu un piedzītu muitas nodokļus. (20) Noteikumi saistībā ar īpašām procedūrām pieļauj vienu vispārēju galvojumu visām īpašu procedūru kategorijām un to, ka minētais galvojums ir vispārējs un attiecas uz daudzām muitas darbībām. (21) Lai nodrošinātu Kopienas un dalībvalstu finanšu interešu labāku aizsardzību, galvojumam jāattiecas uz nedeklarētām vai nepareizi deklarētām precēm, kuras ir iekļautas sūtījumā vai attiecībā uz kurām ir iesniegta deklarācija. Šā paša iemesla dēļ galvotāja uzņēmumam jāsedz arī nodokļu summas, kas jāmaksā pēc preču kontroles, kas notiek pēc to izlaišanas. (22) Lai pasargātu Kopienas un dalībvalstu finanšu intereses un ierobežotu krāpšanas mēģinājumus, ir ieteicams vienoties par pasākumiem, kas iekļauj diferencētus pasākumus vispārēja galvojuma piemērošanai. Ja ir paaugstināts krāpšanas risks, jābūt iespējai uz laiku aizliegt vispārēja galvojuma piemērošanu, ņemot vērā komersantu konkrētos apstākļus. (23) Tāpat arī ir jāņem vērā attiecīgās personas laba ticība gadījumos, kad muitas parāds ir radies sakarā ar neatbilstību muitas tiesību aktiem, kā arī lai mazinātu parādnieka nolaidības ietekmi. (24) Jāievieš princips, pēc kura nosaka Kopienas preču statusu, apstākļus, kas saistīti ar šāda veida statusa zaudēšanu, kā arī jānosaka pamats, kad šis statuss paliek negrozīts, ja preces uz laiku atstāj Kopienas muitas teritoriju. (25) Ja komersants jau iepriekš ir iesniedzis informāciju, kas vajadzīga preču atbilstības kontrolēm, kuras saistītas ar risku, ir lietderīgi nodrošināt, ka ātra preču izlaišana arī ir noteikums. Fiskālās un tirdzniecības politikas kontroli galvenokārt veic tā muitas iestāde, kura ir atbildīga par komersanta telpām. (26) Noteikumi attiecībā uz muitas deklarācijām ir jāmodernizē un jāvienkāršo, jo īpaši pieprasot, lai muitas deklarācijas parasti tiktu sagatavotas elektroniski, un nodrošinot tikai vienu vienkāršotas deklarācijas veidu. (27) Tā kā Kioto konvencija atbalsta muitas deklarāciju iesniegšanu, reģistrēšanu un pārbaudi pirms preču piegādes, turklāt vietas, kur deklarācija ir iesniegta, nodalīšanu no vietas, kur preces atrodas fiziski, ir lietderīgi veikt centralizētu muitošanu tajā vietā, kur komersants ir reģistrēts. Centralizētā muitošanā jāiekļauj iespēja izmantot vienkāršotas deklarācijas, atlikt aizpildītu deklarāciju un pieprasīto dokumentu, iesniegšanas termiņu, periodiskas deklarācijas un atliktu maksājumu. (28) Lai visā Kopienā sekmētu neitrālu konkurences nosacījumu nodrošināšanu, Kopienas līmenī ir jānosaka noteikumi, kas reglamentē, ka muitas dienesti var citādi iznīcināt vai realizēt preces, un kurus iepriekš noteica valsts tiesību akti. (29) Īpašām procedūrām (tranzītam, uzglabāšanai, īpašai izmantošanai un pārstrādei) ir jānodrošina kopēji un vienkārši noteikumi, kurus papildina neliels noteikumu kopums katrai īpašās procedūras kategorijai, lai komersants varētu viegli izvēlēties pareizo procedūru, izvairīties no kļūdām un mazināt piedziņu un nodokļa atmaksu skaitu pēc preču izlaišanas kontroles. (30) Ir jāsekmē atļauju izsniegšana vairākām īpašām procedūrām ar vienu galvojumu un vienu pārraugošo muitas iestādi, kā arī šādos gadījumos ir jābūt vienkāršiem noteikumiem par muitas parāda rašanos. Pamatprincips ir šāds: preces, kuras ir nodotas īpašai procedūrai vai no kurām izgatavoti produkti jānovērtē tad, kad ir radies muitas parāds. Tomēr, ja tas ir ekonomiski pamatoti, preces ir jāvar novērtēt tad, kad tās ir nodotas īpašai procedūrai. Tos pašus principus piemēro attiecībā uz parastajām apstrādes metodēm. (31) Ņemot vērā pastiprinātos ar drošību saistītus pasākumus, kas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 648/2005 iekļauti kodeksā, preču izvietošanai brīvajās zonās jākļūst par muitas procedūru, un, precēm nonākot muitas teritorijā, uz precēm un preču uzskaiti jāattiecina muitas kontrole. (32) Attiecībā uz precēm, kas nodotas izmantošanai īpašam nolūkam, jāpieņem tiesisks regulējums, kas saistīts ar akcīzes nodokļa atlikšanu, kā paredzēts Padomes 1992. gada 25. februāra Direktīvā 92/12/EEK par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību[8], PVN, ievedot preces, kā paredzēts 7. panta 3. punkta un 10. panta 3. punktā Padomes 1977. gada 17. maija Direktīvā 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem — Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze[9], kā arī ar tirdzniecības politikas pasākumiem. (33) Ņemot vērā, ka paredzētā atpakaļizvešana vairs nav aktuāla, apturēšanas procedūra, ko piemēro muitas procedūrai „ievešanai pārstrādei”, jāapvieno ar „pārstrādi muitas kontrolē”, un jāatsakās no nodokļu atmaksāšanas procedūras, ko piemēro muitas procedūrai „ievešana pārstrādei”. Šai procedūrai „ievešana pārstrādei” jāattiecas arī uz preču iznīcināšanu, izņemot, ja notiek preču iznīcināšana muitas uzraudzībā vai muitā. (34) Drošības pasākumi, ko piemēro attiecībā uz Kopienas precēm, kas ir izvestas no Kopienas muitas teritorijas, tāpat arī jāpiemēro, atpakaļizvedot ārpuskopienas preces. Tie paši pamatnoteikumi jāpiemēro attiecībā uz visiem preču veidiem, vajadzības gadījumā pieļaujot izņēmuma iespēju, piemēram, ja preces transportē caur Kopienas muitas teritoriju vienīgi tranzītā. (35) Lai nodrošinātu efektīvu lēmumu pieņemšanas procesu un vienotību, ir lietderīgi vienkāršot īstenošanas pasākumu, paskaidrojumu, vadlīniju un tādu Komisijas lēmumu pieņemšanas mehānismu, pamatojoties uz kuriem pieprasa atsaukt muitas dienestu pieņemtu lēmumu, kā arī kopējas nostājas sagatavošanas mehānismu komitejās, darba grupās un speciālistu grupās, kuras ir izveidotas ar starptautiskajiem nolīgumiem muitas tiesību aktu jomā vai saskaņā ar tiem. Pārvaldības procedūra ir visatbilstošākā īstenošanas noteikumu pieņemšanai, un konsultāciju procedūra — vadlīniju un paskaidrojumu pieņemšanai. (36) Īstenošanai vajadzīgie pasākumi jāpieņem saskaņā Padomes 1999. gada 28. janvāra Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību.[10] (37) Ir lietderīgi paredzēt iespējas īstenošanas noteikumu pieņemšanai, jo īpaši, ja Kopiena atzīst saistības un pienākumus saistībā ar starptautiskajiem nolīgumiem, kuri prasa Kodeksa noteikumu pieņemšanu. (38) Lai vienkāršotu un racionalizētu muitas tiesību aktus, daudzi noteikumi, kurus pašlaik ietver autonomi Kopienas akti, pārredzamības dēļ ir iekļauti kodeksā. Tāpēc tālāk uzskaitītās regulas kopā ar Regulu (EEK) Nr. 2913/92 ir jāatceļ: - Padomes 1983. gada 28. marta Regula (EEK) Nr. 918/83, ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem[11]; - Padomes 1991. gada 19. decembra Regula (EEK) Nr. 3925/91 par pārbaužu un formalitāšu atcelšanu personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai Kopienas iekšējos lidojumos un personu bagāžai Kopienas iekšējos jūras braucienos[12]; - Padomes 2000. gada 5. decembra Regula (EK) Nr. 82/2001 par noteiktas izcelsmes izstrādājumu jēdziena definīciju un par administratīvās sadarbības metodēm tirdzniecībā starp Kopienas muitas teritoriju un Seūtu un Meliļu[13]; - Padomes 2001. gada 11. jūnija Regulas (EK) Nr. 1207/2001 par procedūru, kas vienkāršo preču pārvadājuma sertifikātu EUR 1 izdošanu, deklarāciju faktūrā un EUR 2 veidlapu aizpildīšanu un atļauju izdošanu atzītiem eksportētājiem saskaņā ar noteikumiem, kuri regulē Eiropas Kopienas un atsevišķu valstu tirdzniecības atvieglojumus.[14] (39) Saskaņā ar proporcionalitātes principu Muitas savienības kā starptautiskā tirgus galvenā pīlāra efektīvai funkcionēšanai ir jānosaka noteikumi un procedūras, kas ir piemērojamas precēm, kuras tiek vai nu ievestas, vai izvestas no Kopienas muitas teritorijas. Šajā regulā ir paredzēti tikai tādi noteikumi, kas vajadzīgi, lai sasniegtu noteiktos mērķus saskaņā ar līguma 5. panta trešo daļu, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. I SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. NODAĻA MUITAS TIESĪBU AKTU DARBĪBAS JOMA, MUITAS MISIJA UN DEFINĪCIJAS 1. pants Priekšmets un darbības joma Ar šo regulu izveido Kopienas Muitas kodeksu (turpmāk tekstā — „kodekss”), ar kuru nosaka vispārīgus noteikumus un procedūras, kas ir piemērojamas precēm, kuras ir ievestas Kopienas muitas teritorijā vai izvestas no tās. Kodeksu vienoti piemēro visā Kopienas muitas teritorijā, neskarot tiesību aktus citās jomās attiecībā uz šādu tirdzniecību. 2. pants Muitas dienestu misija Muitas dienesti ir atbildīgi par starptautiskās tirdzniecības pārvaldību pie Kopienas ārējām robežām, tādējādi sekmējot brīvu tirdzniecību, iekšējā tirgus ārējo aspektu un kopējās Kopienas politikas, kam ir ietekme uz tirdzniecību, īstenošanu, kā arī vispārējas piegādes ķēdes drošību. Šie uzdevumi ir šādi: a) Kopienas un tās dalībvalstu finanšu interešu aizsardzība; b) Kopienas aizsardzība pret negodīgu un nelikumīgu tirdzniecību, tajā pašā laikā atbalstot likumīgu komercdarbību; c) pilsoņu un vides drošības un drošuma nodrošināšana, ja vajadzīgs, ciešā sadarbībā ar citām iestādēm; d) starptautiskās tirdzniecības veicināšana. 3. pants Muitas teritorija 1. Kopienas muitas teritoriju veido tālāk uzskaitītās teritorijas, tostarp to teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa: - Beļģijas Karalistes teritorija; - Čehijas Republikas teritorija; - Dānijas Karalistes teritorija, izņemot Farēru salas un Grenlandi; - Vācijas Federālās Republikas teritorija, izņemot Helgolandes salu un Bīzingenes teritoriju (Vācijas Federatīvās Republikas un Šveices Konfederācijas 1964. gada 23. novembra Līgums); - Igaunijas Republikas teritorija; - Grieķijas Republikas teritorija; - Spānijas Karalistes teritorija, izņemot Seūtu un Meliļu; - Francijas Republikas teritorija, izņemot Jaunkaledoniju, Majotu, Senpjēru un Mikelonu, Volisa un Futūnas salu un Franču Polinēziju; - Īrijas teritorija; - Itālijas Republikas teritorija, izņemot Liviņjo un Campione d'Italia pašvaldības un Itālijas teritoriālos Lugāno ezera ūdeņus starp krastu un apgabala no Pontetrēzas līdz Porto Čerezio politisko robežu; - Kipras Republikas teritorija saskaņā ar Pievienošanās akta noteikumiem; - Latvijas Republikas teritorija; - Lietuvas Republikas teritorija; - Luksemburgas Lielhercogistes teritorija; - Ungārijas Republikas teritorija; - Maltas Republikas teritorija; - Nīderlandes Karalistes teritorija Eiropā; - Austrijas Republikas teritorija; - Polijas Republikas teritorija; - Portugāles Republikas teritorija; - Slovēnijas Republikas teritorija; - Slovākijas Republikas teritorija; - Somijas Republikas teritorija; - Zviedrijas Karalistes teritorija; - Lielbritānijas un Ziemeļīrijas, un Normandijas salu, Menas salas Apvienotās Karalistes teritorija. 2. Šādas teritorijas, tostarp teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa, kuras atrodas ārpus dalībvalstu teritorijas, ņemot vērā konvencijas un līgumus, kas uz tām attiecas, jāuzskata par Kopienas muitas teritorijas daļu: a) FRANCIJA Monako teritorija, kā noteikts Muitas konvencijā, kas 1963. gada 18. maijā parakstīta Parīzē (Francijas Republikas 1963. gada 27. septembra Oficiālais Vēstnesis , 8679. lpp.); b) KIPRA Apvienotās Karalistes Akrotiri un Dhekelia Suverēnās bāzu teritorijas, kā noteikts Līgumā par Kipras Republikas izveidi, kas 1960. gada 16. augustā parakstīts Nikosijā (Apvienotās Karalistes Līgumu sērija Nr. 4 (1961. gads) Cmnd . 1252). 3. Dažus muitas tiesību aktu noteikumus var piemērot ārpus Kopienas muitas teritorijas tādu tiesību aktu sistēmā, kuri reglamentē īpašas jomas vai starptautiskas konvencijas. 4. pants Definīcijas Kodeksā piemēro šādas definīcijas: 1) „Muitas dienesti” ir dalībvalstu muitas pārvaldes, kuras ir atbildīgas par muitas tiesību aktu piemērošanu, un citas iestādes, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtas pilnvaras piemērot dažus muitas tiesību aktus. 2) „Muitas tiesību akti” ir tiesību aktu kopums, ko veido: a) kodekss un tā īstenošanas noteikumi, kas pieņemti Kopienas līmenī un attiecīgos gadījumos valsts līmenī; b) Kopējais muitas tarifs; c) starptautiski nolīgumi, kuros ietverti muitas noteikumi, ciktāl tie ir piemērojami Kopienā. 3) „Persona” ir fiziskas personas, juridiskas personas un jebkura personu apvienība, kas nav juridiska persona, bet kas saskaņā ar Kopienas vai valsts tiesību aktiem ir tiesīga veikt tiesiskus darījumus. 4) „Komersants” ir persona, kuras profesionālā darbība ir saistīta ar preču ievešanu Kopienas muitas teritorijā un izvešanu no tās. 5) „Risks” ir tāda gadījuma iespējamība, kas var rasties saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras ir pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus minētās teritorijas, un ar tādu preču esību, kurām nav Kopienas preču statusa, un kam būtu šādas sekas: a) Kopienas vai valsts līmeņa pasākumu pareiza piemērošana ir traucēta; b) Kopienas un tās dalībvalstu finanšu intereses ir apdraudētas; c) Kopienas un tās pilsoņu, cilvēka, dzīvnieku vai augu veselība, vides vai patērētāju drošība un drošums ir apdraudēti. 6) „Muitas kontrole” ir īpašas darbības, kuras saskaņā ar 27. līdz 30. pantu veic muitas dienesti. 7) „Kopējā deklarācija” ir deklarācija, kas jāaizpilda pirms preču ievešanas Kopienas muitas teritorijā vai izvešanas no tās. 8) „Muitas deklarācija” ir dokuments, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā paziņo par savu vēlmi precēm piemērot konkrētu muitas procedūru, ja vajadzīgs, norādot, ka jāpiemēro īpaši noteikumi. 9) „Muitas procedūra” ir jebkura no šādām procedūrām, ko saskaņā ar šo kodeksu piemēro precēm: a) izlaišana brīvam apgrozījumam; b) īpašas procedūras; c) izvešana. 10) „Ievedmuitas nodokļi” ir muitas nodokļi, kas noteikti Kopējā muitas tarifā un kas jāmaksā, preces ievedot. 11) „Izvedmuitas nodokļi” ir muitas nodokļi, kas noteikti Kopējā muitas tarifā un kas, kas jāmaksā, preces izvedot. 12) „Ārpuskopienas preces” ir preces, kas nav minētas 20) punktā vai kas ir zaudējušas Kopienas preču statusu. 13) „Riska pārvaldība” ir sistemātiska riska identificēšana un visu to pasākumu īstenošana, kuri ir vajadzīgi, lai ierobežotu riska izpausmes. 14) „Preču izlaišana” ir darbība, ar kuru muitas dienesti atļauj preces izmantot tādiem nolūkiem, kas norādīti muitas procedūrā, kuru tām piemēro. 15) „Muitas uzraudzība” ir darbība, ko veic muitas dienesti, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti muitas tiesību akti un, ja vajadzīgs, citi noteikumi, kas piemērojami precēm, uz kurām attiecina šo darbību. 16) „Nodokļu atmaksa” ir tādu ievedmuitas nodokļu atmaksa vai atlaišana, kuri jāmaksā par brīvam apgrozījumam izlaistām precēm, ja no Kopienas muitas teritorijas tiek izvestas preces nemainītā veidā vai pārstrādātu produktu veidā. 17) „Pārstrādāti produkti” ir preces, kas tiek nodotas pārstrādes procedūrai un kuras tiek pakļautas pārstrādes darbībām. 18) „Kopienas muitas teritorijā reģistrēta persona ir: a) fiziskas personas gadījumā — ikviena persona, kam Kopienas muitas teritorijā ir pastāvīga dzīvesvieta; b) juridiskas personas vai personu apvienību gadījumā — ikviena persona, kurai Kopienas muitas teritorijā ir juridiskā adrese, galvenā pārvalde vai pastāvīga komercdarbības veikšanas vieta. 19) „Statuss muitā” ir preces kā Kopienas vai ārpuskopienas preces statuss. 20) „Kopienas preces” ir preces, kas iekļautas jebkurā no šādām kategorijām: a) preces, kas ir pilnīgi iegūtas Kopienas muitas teritorijā, atskaitot preces, kas ievestas no valstīm vai teritorijām, kuras nav Kopienas muitas teritorijā; b) preces, kas ievestas no valstīm vai teritorijām, kuras nav Kopienas muitas teritorijā, un ir izlaistas brīvam apgrozījumam; c) preces, kas ir iegūtas vai saražotas Kopienas muitas teritorijā tikai no tādām precēm, kuras minētas b) apakšpunktā, vai no tādām precēm, kas minētas a) un b) apakšpunktā. 21) „Preču uzrādīšana muitai” ir paziņošana muitas dienestiem par preču piegādi muitas iestādē vai citā muitas dienestu paredzētā vai apstiprinātā vietā un šo preču pakļaušana muitas kontrolei. 22) „Preču valdītājs” ir persona, kas ir preču īpašnieks vai kurai ir līdzīgas tiesības rīkoties ar tām, vai kura tās fiziski kontrolē. 23) „Procedūras izmantotājs” ir persona, kas aizpilda deklarāciju vai kuras uzdevumā tiek aizpildīta muitas deklarācija, vai persona, kurai ir nodotas minētās personas tiesības un pienākumi attiecībā uz muitas procedūru. 24) „Tirdzniecības politikas pasākumi” ir ārpustarifu pasākumi, kas kā kopējās tirdzniecības politikas daļa noteikti tādu Kopienas noteikumu formā, kuri reglamentē preču ievešanu un izvešanu. 25) „Pārstrādes darbības” ir jebkura no šādām darbībām: a) darbības ar precēm, tostarp to uzstādīšana, montāža vai pierīkošana citām precēm; b) preču pārstrāde; c) preču iznīcināšana; d) preču labošana, ieskaitot to atjaunošanu un sakārtošanu; e) tādu preču izmantošana, kuru nav kompensācijas produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu ražošanai vai sekmē to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnīgi vai daļēji izlietotas (ražošanas piederumi). 26) „Ieguves norma” ir pārstrādātu produktu daudzums vai procentuāla daļa, ko iegūst, pārstrādājot konkrētu daudzumu preču, kas pakļautas pārstrādes procedūrai. 2. NODAĻA PERSONU TIESĪBAS UN PIENĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ MUITAS TIESĪBU AKTIEM 1. iedaļa Informācijas sniegšana 5. pants Datu apmaiņa, datu aizsardzība 1. Visu vajadzīgo datu, klātpievienoto dokumentu, lēmumu un apstiprinājumu apmaiņa starp muitas dienestiem, ka arī starp komersantiem un muitas dienestiem jāveic, izmantojot elektroniskas datu apstrādes iekārtas. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, kas nosaka izņēmumus šā punkta pirmajai daļai. 2. Ja vien nav īpaši noteikts citādi, Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko paredz: a) noteikumus, kas nosaka un reglamentē ziņojumus, ar kuriem apmainās muitas iestādes, cik tas nepieciešams muitas tiesību aktu piemērošanai; b) kopējo datu kopu un ziņojumu formātu, ar ko apmainās saskaņā ar muitas tiesību aktiem. Pirmās daļas b) apakšpunktā minētie dati ietver sīkas ziņas, kas ir vajadzīgas riska analīzei, un atbilstošu muitas kontroles piemērošanu, ja vajadzīgs, izmantojot starptautiskus standartus un komercpraksi. Sistēmas, kas saskaņā ar 1. punktu ir vajadzīgas elektroniskai datu apmaiņai starp muitas iestādēm, ir jāievieš vēlākais līdz 2009. gada 30. jūnijam. 6. pants Datu aizsardzība 1. Uz visiem datiem, kurus muitas dienesti, veicot savus pienākumus ir ieguvuši, un kuri ir konfidenciāli vai ir sniegti konfidenciāli, attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Izņemot 28. panta 2. punktā paredzētajiem muitas kontroles mērķiem, kompetentās iestādes nedrīkst izpaust šādus datus bez tās personas vai iestādes īpašas atļaujas, kas tos ir sniegusi. Tomēr šādus datus var izpaust bez atļaujas, ja kompetentajām iestādēm ir pienākums vai pilnvarojums to veikt saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem, īpaši attiecībā uz datu aizsardzību vai saistībā ar tiesvedību. 2. Konfidenciālu datu paziņošana tādu valstu vai teritoriju muitas pārvaldēm un citām iestādēm, kuras atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, ir atļauta vienīgi saskaņa ar starptautisku nolīgumu, nodrošinot līdzvērtīgu datu aizsardzības līmeni. Paziņojot vai izpaužot datus, pilnībā ievēro spēkā esošos datu aizsardzības noteikumus. 7. pants Papildu informācijas apmaiņa starp muitas dienestiem un komersantiem 1. Muitas dienesti un komersanti var apmainīties ar visiem datiem, kas nav īpaši prasīti muitas tiesību aktos, lai savstarpēji sadarbotos riska identificēšanā un neitralizēšanā. Minēto datu apmaiņa var notikt saskaņā ar rakstisku nolīgumu un var ietvert muitas dienestu piekļuvi komersantu datorsistēmām. 2. Visi dati, kurus 1. punktā minētās sadarbības laikā viena puse sniedz otrai pusei, ir konfidenciāli, ja vien abas puses nevienojas citādi. 8. pants Muitas dienestu sniegtā informācija 1. Ikviena persona drīkst pieprasīt no muitas dienestiem informāciju par tiesību aktu piemērošanu muitas jomā. Šādu pieprasījumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz faktiski paredzētu ievešanas vai izvešanas darbību. 2. Muitas pārvaldes regulāri sazinās ar komersantiem un citām iestādēm, kuras ir iesaistītas starptautiskajā preču tirdzniecībā. Tās sekmē caurskatāmību, attiecībā uz starptautisko preču tirdzniecību izstrādājot tiesību aktus, administratīvos noteikumus un pieteikuma veidlapas, kas komersantiem ir pieejamas bez maksas un, ja vien praktiski iespējams, arī internetā. 9. pants Informācijas sniegšana muitas dienestiem 1. Ikviena persona, kas tieši vai netieši ir iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā, pēc muitas dienestu pieprasījuma un to norādītajā termiņā sniedz tiem visus vajadzīgos dokumentus un informāciju neatkarīgi no tās veida, un visu nepieciešamo palīdzību. 2. Neskarot iespējamo administratīvo sodu un kriminālsodu piemērošanu, iesniedzot kopējo deklarāciju vai muitas deklarāciju, ieskaitot vienkāršotu deklarāciju vai paziņojumu, vai iesniedzot pieprasījumu atļaujas vai jebkāda cita lēmuma saņemšanai, attiecīgā persona ir atbildīga par: a) deklarācijā, paziņojumā vai pieprasījumā, vai jebkurā citā atbilstīgā veidā iesniegto datu pareizību; b) jebkādu iesniegto vai izmantošanai pieejamo dokumentu īstumu; c) attiecīgā gadījumā — par visu pienākumu izpildi saistībā ar attiecīgās muitas procedūras piemērošanu konkrētajām precēm vai atļautu darbību veikšanu. Pirmo daļu piemēro arī, pēc muitas dienestu pieprasījuma sniedzot visu informāciju. Ja deklarāciju vai paziņojumu, pieprasījumu vai pieprasīto informāciju iesniedz attiecīgās personas pārstāvis, tad pārstāvim ir saistoši pirmajā daļā noteiktie pienākumi. 10. pants Kopēja datu sistēma Dalībvalstis sadarbojas ar Komisiju, lai izveidotu, uzturētu un izmantotu elektronisku sistēmu kopējai šādu ierakstu reģistrēšanai un saglabāšanai: a) visās personas, kas ir tieši vai netieši ir iesaistītas muitas formalitāšu kārtošanā; b) visas atļaujas attiecībā uz muitas procedūru vai atzītā komersanta statusu. Dalībvalstu muitas pārvaldēm pienākumu veikšanas laikā un saskaņā ar trešajā rindkopā minētajiem noteikumiem arī komersantiem jābūt piekļuvei šiem datiem. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka reģistrējamo datu standarta formu un saturu, kā arī noteikumus attiecībā uz piekļuvi minētajiem datiem. 2. iedaļa Muitas pārstāvība 11. pants Muitas pārstāvis 1. Ikviena persona drīkst iecelt sev pārstāvi attiecībām ar muitas dienestiem, lai veiktu un kārtotu muitas noteikumos paredzētās darbības un formalitātes (turpmāk tekstā —„muitas pārstāvis”). Šāda muitas pārstāvība var būt tieša, ja muitas pārstāvis darbojas citas personas vārdā un tās uzdevumā, vai netieša, ja muitas pārstāvis darbojas savā vārdā, bet citas personas uzdevumā. 2. Pārstāvim ir jābūt Kopienas muitas teritorijā reģistrētai personai. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka nosacījumus, atbilstīgi kuriem šā punkta pirmajā daļā minēto prasību var neizvirzīt. 12. pants Pilnvarojums 1. Sadarbojoties ar muitas dienestiem, muitas pārstāvis paziņo, ka darbojas pārstāvētās personas uzdevumā, un norāda, vai muitas pārstāvība ir tieša vai netieša. Persona, kas nepaziņo, ka darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā, vai kas paziņo, ka darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā un tai nav attiecīga pilnvarojuma, jāuzskata par tādu personu, kura darbojas savā vārdā un savā uzdevumā. 2. Muitas dienesti var pieprasīt ikvienai personai, kas paziņo, ka tā darbojas citas personas vārdā vai uzdevumā, uzrādīt savas pārstāvja pilnvaras apliecinošus pierādījumus, izņemot, ja persona pieder pie tādu personu kategorijas, kuras ir tiesīgas darboties citas personas vārdā. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko identificē šā punkta pirmajā daļā minēto personu kategorijas. 13. pants Pārstāvība īpašos gadījumos 1. Ja persona regulāri un uz komercnoteikumu pamata darbojas kā muitas pārstāvis, šai personai saskaņā ar 14. pantu var piešķirt „atzītā komersanta” statusu. 2. Muitas pārstāvis var darboties kā fiskālais pārstāvis atbilstoši spēkā esošajiem noteikumiem par pievienotās vērtības nodokli, turpmāk tekstā – „PVN”, un akcīzes nodokli. 3. iedaļa Atzīts komersants 14. pants Piemērošana un atzīšana 1. Persona, kura ir reģistrēta Kopienas muitas teritorijā un atbilst 15. un 16. pantā noteiktajiem nosacījumiem, var pieprasīt atzītā komersanta statusu. Muitas dienesti, ja vajadzīgs, apspriedušies ar citām kompetentām iestādēm, piešķir minēto statusu, periodiski veicot tā pārskatīšanu. 2. Atzītais komersants var izmantot atvieglojumu priekšrocības attiecībā uz muitas kontroli saistībā ar drošību un drošumu vai vienkāršojumiem, kas paredzēti šajā kodeksā vai tā īstenošanas noteikumos. 3. Muitas dienesti, ievērojot 15. un 16. pantu, visās dalībvalstīs atzīst atzītā komersanta statusu, neskarot nosacījumus, kas attiecas uz muitas kontroli. Tomēr, pieprasījuma iesniedzējs, ievērojot 16. panta g) apakšpunkta nosacījumus, var pieprasīt, ka šā panta 1. punktā minētais statuss var tikt ierobežots attiecībā uz vienu vai vairākām norādītām dalībvalstīm. 4. Muitas dienesti, ievērojot atzītā komersanta statusu, kā arī ar nosacījumu, ka ir izpildītas prasības saistībā ar īpaša veida vienkāršojumiem, kas noteikti Kopienas muitas tiesību aktos, ļauj komersantam izmantot minētos vienkāršojumus. 5. Atzītā komersanta statusu var apturēt vai atcelt saskaņā ar 16. panta h) apakšpunkta nosacījumiem. 6. Atzītais komersants paziņo muitas dienestiem par visiem apstākļiem, kas iestājas pēc tam, kad ir piešķirts minētais statuss piešķiršanas un kuri var ietekmēt tā turpmāku esību vai saturu. 15. pants Statusa piešķiršana Atzītā komersanta statusa piešķiršanai ir vismaz šādi kritēriji: 2. atbilstošs dokuments, kas apstiprina atbilstību muitas prasībām; 3. apmierinoša komerciālās un, ja vajadzīgs, transporta uzskaites sistēmu, kas ļauj veikt attiecīgu muitas kontroli; 4. ja vajadzīgs, pierādīta maksātspēja; 5. ja vajadzīgs, praktiski kompetences vai profesionālo kvalifikāciju standarti, kas tieši saistīti ar veikto darbību; 6. ja vajadzīgs, atbilstoši drošības un drošuma standarti. 16. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko reglamentē šādus jautājumus: a) atzītā komersanta statusa piešķiršana; b) atzītā komersanta statusa pārskatīšanas biežums; c) atļauju piešķiršana vienkāršojumu izmantošanai; d) muitas dienesta identificēšana, kurš ir kompetents piešķirt šādu statusu un atļaujas; e) atvieglojumu veids un apjoms, ko var piešķirt attiecībā uz muitas kontroli saistībā ar drošību un drošumu, ņemot vērā noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar 27. panta 3. punktu; f) apspriedes ar citiem muitas dienestiem un informācijas sniegšana tiem; g) nosacījumi, saskaņā ar kuriem pilnvarojuma pieprasījums, ko pieprasa pieprasījuma iesniedzējs, var ierobežot attiecībā uz vienu vai vairākām dalībvalstīm; h) nosacījumi, saskaņā ar kuriem atzītā komersanta statusu var apturēt vai atcelt; i) nosacījumi, saskaņā ar kuriem konkrētām atzīto komersantu kategorijām var neizvirzīt prasību būt reģistrētam Kopienā, jo īpaši ņemot vērā starptautiskus nolīgumus. 4. iedaļa Lēmumi, kas saistīti ar muitas tiesību aktu piemērošanu 17. pants Vispārīgi noteikumi 1. Ja persona pieprasa muitas dienestiem pieņemt lēmumu, minētā persona sniedz šiem dienestiem visu informāciju, ko minētie dienesti pieprasa, lai tie varētu pieņemt attiecīgu lēmumu. Lēmumu var pieprasīt arī vairākas personas, un to var pieņemt attiecībā uz vairākām personām. 2. Lēmumu, kas minēts 1. punktā, pieņem un par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam vēlākais divu mēnešu laikā no dienas, kad pieprasījums ir saņemts muitas dienestos, izņemot, ja muitas tiesību aktos ir paredzēts citādi. Tomēr, ja muitas dienesti nespēj ievērot minēto termiņu, šie dienesti pirms minētā termiņa beigām par to paziņo pieprasījuma iesniedzējam, izklāstot iemeslus un norādot turpmāko laikposmu, kuru tie uzskata par vajadzīgu, lai pieprasītā lēmuma pieņemšanai. 3. Ja vien lēmumā vai muitas tiesību aktos nav noteikts citādi, lēmums stājas spēkā no dienas, kad pieteikuma iesniedzējs saņem lēmumu, vai tiek uzskatīts, ka tas ir saņemts. Izņemot 25. panta 2. punktā noteiktajos gadījumos, muitas dienesti pieņemtos lēmumus pasludina par spēkā esošiem no minētās dienas. 4. Pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas varētu nelabvēlīgi ietekmēt personu vai personas, kam tas ir adresēts, muitas dienesti šīm personām paziņo savus iebildumus, norādot iemeslus, ar ko pamato minētos iebildumus. Iespēja attiecīgajai personai izteikt savu viedokli ir jāsniedz [tam paredzētā] laikposmā no dienas, kad iebildumi tika nosūtīti. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka šā punkta pirmajā daļā minēto laikposmu. Pēc šā laikposma beigām, attiecīgajai personai atbilstošā veidā paziņo par lēmumu, norādot tā pamatojumu. Prasību paziņot iebildumus pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas varētu nelabvēlīgi ietekmēt personu, kurai tas ir adresēts, piemēro arī attiecībā uz muitas dienestu lēmumiem bez iepriekšēja pieprasījuma no attiecīgās personas un jo īpaši attiecībā uz 72. panta 3. punktā paredzēto paziņojumu par muitas parādu. Lēmumā ir jābūt norādei uz pārsūdzības tiesībām, kas paredzētas 24. pantā. 5. Neskarot citās jomās noteiktos noteikumus, kas konkretizē gadījumus, kuros, kā arī nosacījumus, ar kuriem lēmumi nav spēkā vai zaudē spēku, muitas dienesti, kas ir izdevuši lēmumu, var anulēt, grozīt vai atcelt to, ja attiecīgais lēmums neatbilst muitas tiesību aktiem vai norādēm vai paskaidrojumiem to interpretācijai. 18. pants Lēmumu spēkā esība Kopienā Ja vien nav pieprasīts vai norādīts citādi, muitas dienestu pieņemtie lēmumi ir spēkā visā Kopienas muitas teritorijā. 19. pants Labvēlīgu lēmumu atzīšana par spēkā neesošiem 1. Attiecīgajai personai adresētu labvēlīgu lēmumu muitas dienesti atzīst par spēka neesošu ja ir izpildīti visi šādi nosacījumi: a) lēmums tika izdots, pamatojoties uz nepareizu vai nepilnīgu informāciju; b) pieprasījuma iesniedzējs ir zinājis vai viņam būtu bijis jāzina, ka informācija ir nepareiza vai nepilnīga; c) ja informācija būtu bijusi pareiza vai pilnīga, lēmums būtu citāds. 2. Par lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu ir jāpaziņo personai, kurai tas adresēts. 3. Lēmums ir spēkā neesošs no dienas, kad ir stājies spēkā sākotnējais lēmums, ja vien nav norādīts citādi. 4. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā panta 1., 2. un 3. punkta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz vairākām personām adresētiem lēmumiem. 20. pants Labvēlīgu lēmumu atcelšana un grozīšana 1. Labvēlīgu lēmumu atceļ vai groza, izņemot 19. pantā minētos gadījumus, kad netika izpildīti vai vairs netiek izpildīti viens vai vairāki tā pieņemšanas nosacījumi. 2. Ja vien muitas tiesību aktos nav noteikts citādi, labvēlīgu lēmumu, kas ir adresēts vairākās personām, var atcelt vienīgi attiecībā uz personu, kura neizpilda kādu no pienākumiem, ko minētais lēmums tai uzliek. 3. Par lēmuma atcelšanu vai grozīšanu ir jāpaziņo personai, uz kuru tas attiecas. 4. Lēmumu atceļ vai tā grozījumi stājas spēkā dienā, kad persona, kurai tas adresēts, saņem vai tiek uzskatīts, ka tā būtu saņēmusi paziņojumu par tā atcelšanu vai grozīšanu. Tomēr izņēmuma gadījumos, ja to prasa tās personas likumīgās intereses, kurai lēmums tika adresēts, muitas dienesti var atlikt termiņu, kad atceļ lēmumu vai stājas spēkā tā grozījumi. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus šā panta 1. līdz 4. punkta īstenošanai, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas ir adresēti vairākām personām. 21. pants Īpaši lēmumi 1. Muitas dienesti pēc pieprasījuma pieņem lēmumus par klasifikāciju (turpmāk tekstā — „SIT lēmumi”), vai lēmumus par izcelsmi (turpmāk tekstā — „SII lēmumi”). Šādu pieprasījumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz kādu faktiski paredzētu muitas procedūru. 2. SIT vai SII lēmumi ir saistoši vienīgi attiecībā uz preču tarifa klasifikāciju vai preču izcelsmes noteikšanu. Tie ir saistoši muitas dienestiem attiecībā uz personu, kurai lēmums tika adresēts, un tikai attiecībā uz precēm, par kurām muitas formalitātes ir pabeigtas pēc lēmuma pieņemšanas dienas. Tie ir saistoši personai, kurai lēmums tika adresēts, attiecībā uz muitas dienestiem un stājas spēkā tikai no dienas, kad tā saņem vai tiek uzskatīts, ka tā ir saņēmusi paziņojumu par lēmumu. 3. SIT vai SII lēmums ir spēkā trīs gadus no lēmumā norādītā datuma. 4. Lai piemērotu SIT vai SII lēmumu konkrētas muitas procedūras kontekstā, personai, kurai šis lēmums ir adresēts, jāspēj pierādīt, ka: a) SIT lēmuma gadījumā deklarētās preces visādā ziņā atbilst lēmuma aprakstītajām precēm; b) SII lēmuma gadījumā attiecīgās preces un apstākļi, kas nosaka izcelsmes iegūšanu, visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm un apstākļiem. 5. Atkāpjoties no 17. panta 5. punkta un 19. panta, SIT un SII lēmumus atzīst par spēkā neesošiem, ja to pamatā ir neprecīza vai nepilnīga informācija, ko sniedzis pieprasījuma iesniedzējs. 6. SIT vai SII lēmumus atceļ saskaņā ar 17. panta 5. punktu un 20. pantu. Šos lēmumus nevar grozīt. 7. Neskarot 20. pantu, Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka: a) nosacījumus, saskaņā ar kuriem, un dienu, kad SIT lēmums vai SII lēmums vairs nav spēkā; b) nosacījumos, saskaņā ar kuriem, un laikposmu, kurā a) apakšpunktā minēto lēmumu var joprojām izmantot attiecībā uz saistošiem līgumiem, kuru pamatā šis lēmums un kuri ir noslēgti pirms tā darbības beigu termiņa. 8. Komisija, saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko paredz nosacījumus, saskaņā ar kuriem jāpieņem citi īpaši lēmumi. 5. iedaļa Muitas sodi 22. pants Muitas sodi 1. Katra dalībvalsts nosaka administratīvos sodus un kriminālsodus par Kopienas muitas tiesību aktu pārkāpumiem. Šādi sodi ir efektīvi, samērīgi un tādi, kas attur no noteikumu pārkāpšanas. 2. Administratīviem sodiem ir šādi veidi: a) naudas sods, ko uzliek muitas dienesti, ieskaitot izlīgumu, ko piemēro kriminālsoda vietā; b) attiecīgajai personai izsniegtās atļaujas anulēšana, apturēšana vai grozīšana. Ja, pamatojoties uz vieniem un tiem pašiem faktiem, piemēro gan administratīvos sodus, gan kriminālsodus, šādu sodu apvienošanai ir jābūt samērīgai. 6. iedaļa Pārsūdzība 23. pants Krimināllikums Šīs regulas 24., 25. un 26. pants neattiecas uz pārsūdzībām, kas ir iesniegtas sakarā tādu lēmumu par spēkā neesošu, atcelšanu vai grozīšanu, kurus ir pieņēmušas tiesu varas iestādes. 24. pants Pārsūdzības tiesības 1. Ikvienai personai ir tiesības pārsūdzēt muitas dienestu lēmumu, kas viņu skar tieši un individuāli. Pārsūdzības tiesības ir arī ikvienai personai, kura ir pieprasījusi muitas dienestiem lēmumu un pēc minētā pieprasījuma nav to saņēmusi 17. panta 2. punkta noteiktajā termiņā. 2. Pārsūdzības tiesības var izmantot vismaz divos posmos: a) vispirms iesniedzot sūdzību muitas dienestiem vai citai iestādei, kas var būt tiesu varas iestāde vai līdzvērtīga specializēta iestāde, kuras dalībvalsts ir izraudzījušās šim nolūkam; b) pēc tam iesniedzot sūdzību augstākai neatkarīgai iestādei, kas saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem var būt tiesu varas iestāde vai līdzvērtīga specializēta iestāde. 3. Pārsūdzība ir jāiesniedz elektroniskā vai rakstiskā veidā tajā dalībvalstī, kurā lēmums ir pieņemts vai pieprasīts. 25. pants Lēmuma izpildes atlikšana 1. Pārsūdzības iesniegšana neaptur no apstrīdētā lēmuma izpildes. 2. Atkāpjoties no 1. punkta, muitas dienesti pilnīgi vai daļēji atliek apstrīdētā lēmuma izpildi, ja personai, kas ir iesniegusi pārsūdzību, varētu tikt nodarīts neatgūstams zaudējums. Muitas dienesti pilnīgi vai daļēji var atlikt apstrīdētā lēmuma izpildi, ja tām ir pietiekams pamats uzskatīt, ka tas neatbilst muitas tiesību aktiem. 3. Ja ar apstrīdēto lēmumu uzliek ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļu maksājumu, minētā lēmuma izpilde ir atkarīga no galvojuma nodrošinājuma, ja vien šāds galvojums iespējami neradītu parādniekam nopietnus ekonomiskus vai sociālus sarežģījumus. Saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija var pieņemt pasākumus šā punkta pirmās daļas īstenošanai. 26. pants Lēmums par pārsūdzību Attiecībā uz muitas dienestu pieņemtajiem lēmumiem par pārsūdzībām piemēro 17. pantu. Dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē savlaicīgu muitas dienestu pieņemto lēmumu labošanu. 7. iedaļa Preču kontrole 27. pants Muitas kontrole 1. Muitas dienesti drīkst veikt visa veida kontroli, ko tās uzskata par vajadzīgu, lai nodrošinātu muitas tiesību aktu un citu tiesību aktu pareizu piemērošanu, kas reglamentē tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām, kā arī reglamentē ārpuskopienas preču esību. Šī kontroles (turpmāk tekstā — „muitas kontrole”) var būt preču pārbaude, deklarācijas datu un elektronisku vai rakstveida dokumentu esības un īstuma pārbaude, uzņēmumu pārskatu un citu ierakstu pārbaude, transporta līdzekļu apskates, personu nestās vai vestās bagāžas un citu mantu pārbaude. Muitas kontroli var veikt ārpus Kopienas muitas teritorijas, ja to paredz starptautisks nolīgums. 2. Muitas kontroles, izņemot izlases veida pārbaudes, pamatā ir riska analīze, izmantojot elektroniskas datu apstrādes metodes, lai, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti valsts, Kopienas un, ja iespējams, starptautiskajā līmenī, identificētu un novērtētu riskus un pilnveidotu vajadzīgos pasākumus risku novēršanai. Dalībvalstis sadarbībā ar Komisiju vēlākais līdz 2009. gada jūnijam 30 eido, saglabā un izmanto elektronisku sistēmu riska pārvaldības īstenošanai. 3. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka: a) Kopienas riska pārvaldības sistēmas noteikumus; b) kopēju kritēriju un prioritāru kontroles jomu izveides kritērijus; c) noteikumus, kas reglamentē informācijas apmaiņu starp muitas pārvaldēm attiecībā uz risku un tā analīzi. 28. pants Sadarbība starp iestādēm 1. Ja attiecībā uz vienām un tām pašām precēm kompetentās iestādes veic kontroli, izņemot muitas kontroli, tad šādu kontroli veic ciešā sadarbībā ar muitas dienestiem pēc iespējas vienlaikus un tajā pašā vietā (pilna apjoma apkalpošana). 2. Saskaņā ar šajā iedaļā minēto kontroles sistēmu muitas dienesti un citas kompetentās iestādes riska mazināšanas nolūkā, ja vajadzīgs, savstarpēji, ar citu dalībvalstu muitas dienestiem un ar Komisiju var apmainīties ar saņemtajiem datiem saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu un galapatēriņu, kuras ir pārvietotas starp Kopienas muitas teritoriju un citām teritorijām, kā arī saistībā ar ārpuskopienas preču esību. 29. pants Pārbaude pēc preču izlaišanas Lai pārliecinātos par kopējās deklarācijas vai muitas deklarācijas datu pareizību, muitas dienesti pēc preču izlaišanas, var pārbaudīt komercdokumentus un datus par darbībām saistībā ar attiecīgajām precēm vai turpmākajiem tirdzniecības darījumiem ar minētajām precēm. Šādas pārbaudes var izdarīt deklarētāja vai viņa pārstāvja, vai jebkuras citas tādas personas telpās, kura tieši vai netieši ir iesaistīta minētajos darījumos, kas attiecināmi uz komercdarbību, vai jebkuras citas personas telpās, pie kuras atrodas komercdarbības vajadzībām minētie dokumenti un dati. Minētie dienesti var arī pārbaudīt preces, ja tās joprojām ir iespējams uzrādīt. 30. pants Izņēmumi 1. Muitas kontroli un formalitātes neveic attiecībā uz: a) personu rokas bagāžu un reģistrēto bagāžu Kopienas iekšējos lidojumos; b) personu bagāžu Kopienas iekšējos jūras braucienos. 2. Šā panta 1. punktu piemēro, neierobežojot: a) drošības un drošuma pārbaudes, ko attiecībā uz bagāžu veic dalībvalstu iestādes, ostu vai lidostu iestādes vai pārvadātāji; b) pārbaudes saistībā ar dalībvalstu noteiktajiem aizliegumiem vai ierobežojumiem, ja šādi aizliegumi vai ierobežojumi ir saderīgi ar Līgumu. 8. iedaļa Dokumentu un citas informācijas uzglabāšana, nodevas un izmaksas 31. pants Dokumentu un citas informācijas uzglabāšana 1. Attiecīgā persona glabā muitas kontroles vajadzībām 9. panta 1. punktā minētos dokumentus un informāciju neatkarīgi no tās veida tik ilgi, cik norādīts spēkā esošajos noteikumos, un ne mazāk kā trīs kalendāros gadus. Minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā pieņemtas deklarācijas preču izlaišanai brīvam apgrozījumam vai izvešanai — ja izlaišana brīvam apgrozījumam izdarīta ar nosacījumiem, kas atšķiras no trešajā daļā minētajiem, vai ja preces deklarētas izvešanai. Ja preces ir izlaistas brīvam apgrozījumam ar pazeminātu ievedmuitas nodokļa likmi vai nulles likmi sakarā ar to galapatēriņu, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā uz precēm vairs nav attiecināma muitas uzraudzība. Ja preces nodod citā muitas procedūrā, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā ir pabeigta attiecīgā muitas procedūra. 2. Neskarot 73. panta 4. punktu, ja muitas dienestu veiktajā pārbaudē attiecībā uz muitas parādu tiek konstatēts, ka attiecīgais iegrāmatojums ir jāizlabo un attiecīgai personai par to ir paziņots, tad dokumentus glabā trīs gadus pēc šā panta 1. punktā noteiktā termiņa. Pārsūdzības gadījumā dokumenti ir jāglabā, līdz procedūra tiek izbeigta. 32. pants Nodevas un izmaksas 1. Muitas dienesti bez atlīdzības veic muitas kontroli vai piemēro jebkādus citus muitas tiesību aktus savas kompetento muitas iestāžu normālajā darba laikā. Tomēr muitas dienesti var ņemt maksu vai atgūt izmaksas, ja tiek sniegti īpaši pakalpojumi. 2. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus 1. punkta otrās daļas īstenošanai un jo īpaši: a) vajadzības gadījumā muitas personāla ierašanās ārpus normālā darba laika vai telpās, kas nav muitas dienestu telpas; b) preču analīze vai ekspertīze un pasta izdevumi par preču atdošanu pieprasītājam, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, kas pieņemti saskaņā ar 21. pantu, vai informācijas sniegšanu saskaņā ar 8. panta 1. punktu; c) preču pārbaude vai paraugu ņemšana pārbaudes nolūkā vai preču iznīcināšana, ja rodas citas izmaksas, kas nav saistītas ar muitas personāla iesaistīšanu; d) ārkārtas kontroles pasākumi, ja tie ir vajadzīgi sakarā ar preču veidu vai iespējamu risku. 3. NODAĻA VALŪTAS KONVERTĀCIJA, TERMIŅI UN VIENKĀRŠOŠANA 33. pants Valūtas konvertācija 1. Kompetentās iestādes publicē valūtas maiņas kursu vai padara to pieejamu internetā, ja ir jāveic valūtas konvertācija viena no šādu iemeslu dēļ: a) preču muitas vērtības noteikšanai izmantotie koeficienti ir izteikti valūtā, kas nav tās dalībvalsts valūta, kurā tiek noteikta muitas vērtība; b) lai noteiktu preču tarifa klasifikāciju, vērtības robežas un izvedmuitas un ievedmuitas nodokļu summu, euro vērtība jāizsaka valsts valūtās. Maiņas kurss iespējami efektīvi atspoguļo konvertētās valūtas pašreizējo vērtību dalībvalsts valūtas nozīmē. 2. Ja valūtas maiņa ir jāveic citu tādu iemeslu dēļ, kas nav minēti 1. punktā, euro vērtību valsts valūtās, ko piemēro saskaņā ar muitas tiesību aktu pamatnoteikumiem, nosaka vienreiz gadā. 3. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus šā panta 1. un 2. punkta īstenošanai. 34. pants Termiņi 1. Ja muitas tiesību aktos ir noteikts laikposms, datums vai termiņš, to nedrīkst pagarināt vai atlikt, izņemot gadījumus, kad tas atrunāts īpašos noteikumos. 2. Noteikumus, kas piemērojami attiecībā uz Padomes Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1182/71[15] noteiktajiem laikposmiem, datumiem vai termiņiem , piemēro attiecībā uz muitas tiesību aktos noteiktajiem termiņiem, izņemot gadījumus, kad piemēro citus īpašus noteikumus. 35. pants Vienkāršošana Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā noteikto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka, kuros gadījumos un ar kādiem nosacījumiem var vienkāršot šā kodeksa piemērošanu. II SADAĻA FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKĻUS, KĀ ARĪ CITUS PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU 1. NODAĻA KOPĒJAIS MUITAS TARIFS UN PREČU TARIFA KLASIFIKĀCIJA 36. pants Kopējais muitas tarifs 1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļus pamato ar Kopējo muitas tarifu. Citi Kopienas noteikumos paredzētie pasākumi, kas regulē preču tirdzniecību īpašās jomās, attiecīgos gadījumos jāpiemēro saskaņā ar šo preču tarifu klasifikāciju. 2. Kopējais muitas tarifs ietver: a) preču kombinēto nomenklatūru, kas ir noteikta Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87[16]; b) jebkuru citu nomenklatūru, kas pilnībā vai daļēji balstīta uz kombinēto nomenklatūru vai kas papildina to ar turpmākām apakšnodaļām un kas ieviesta ar Kopienas noteikumiem, kuri reglamentē īpašas jomas attiecībā uz tarifa pasākumu piemērošanu preču tirdzniecībā; c) konvencionālie vai autonomie ievedmuitas nodokļi, ko parasti piemēro kombinētajā nomenklatūrā iekļautajām precēm; d) tarifa atvieglojumu pasākumi, kas iekļauti nolīgumos, kurus Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām; e) tarifa atvieglojumu pasākumi, kurus Kopiena attiecībā uz atsevišķām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai šādu valstu grupām vai teritoriju ir noteikusi vienpusēji; f) autonomi pasākumi, ar ko atsevišķām precēm paredz ievedmuitas nodokļu likmju pazemināšanu vai atbrīvojumu no tiem; g) labvēlīgs tarifa režīms, kas noteikts dažām precēm to veida vai galapatēriņa dēļ saistībā ar c) līdz f) vai h) apakšpunktā minētajiem pasākumiem; h) citi tarifa pasākumi, kurus nosaka lauksaimniecības, tirdzniecības vai citi Kopienas tiesību akti. 3. Ja attiecīgās preces atbilst noteikumiem, kas minēti 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā, pēc deklarētāja pieprasījuma šā punkta c) apakšpunktā minēto pasākumu vietā piemēro šajos noteikumos minētos pasākumus. Šādu pieprasījumu var iesniegt ar atpakaļejošu datumu (retrospektīvi), ja saskaņā ar attiecīgo pasākumu vai kodeksu ir ievēroti termiņi un izpildīti nosacījumi. 4. Ja 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā minēto pasākumu piemērošana vai h) apakšpunktā minētā atbrīvošana no pasākumiem ir ierobežota attiecībā uz konkrētu ieveduma vai izveduma apjomu, šādu piemērošanu vai atbrīvošanu tarifa kvotu gadījumos pārtrauc, tiklīdz sasniegts noteiktais ieveduma vai izveduma apjoms. Tarifu maksimālās likmes gadījumos šādu piemērošanu pārtrauc, pamatojoties uz Kopienas tiesību aktiem. 37. pants Preču tarifa klasifikācija Saistībā ar Kopējā muitas tarifa piemērošanu „preču tarifa klasifikācija” ir vienas Kombinētajā nomenklatūrā paredzētās apakšpozīcijas vai sīkāku apakšgrupu noteikšana, kurām atbilstīgi jāklasificē minētās preces. Saistībā ar ārpustarifa pasākumu piemērošanu „preču tarifa klasifikācija” ir vienas Kombinētajā nomenklatūrā paredzētās apakšpozīcijas vai sīkāku apakšgrupu noteikšana vai tās noteikšana pēc jebkuras citas nomenklatūras, kas ir izveidota ar Kopienas noteikumiem un ir pilnīgi vai daļēji pamatota ar Kombinēto nomenklatūru, vai tādas sīkākas apakšgrupas noteikšana, kurai atbilstīgi jāklasificē minētās preces. Saskaņā ar pirmo vai otro daļu noteiktā apakšpozīcija vai sīkāka apakšgrupa jāmanto, lai piemērotu pasākumus, kas ir piesaistīti minētajai apakšpozīcijai. 2. NODAĻA PREČU IZCELSME 1. iedaļa Nepreferenciāla izcelsme 38. pants Piemērošanas joma Ar 39., 40. un 41. pantu nosaka nepreferenciālas preču izcelsmes noteikumus, lai piemērotu: a) Kopēju muitas tarifu, izņemot pasākumus, kas minēti 36. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktā; b) pasākumus, kas nav tarifu pasākumi un ko paredz Kopienas noteikumi, kuri reglamentē īpašas jomas attiecībā uz preču tirdzniecību; c) citus Kopienas pasākumus attiecībā uz preču izcelsmi. 39. pants Izcelsmes iegūšana 1 Precēm, kas pilnībā iegūtas vienā valstī vai teritorijā, ir minētās valsts vai teritorijas izcelsme. 2. Par izcelsmes valsti precēm, kuru ražošanā iesaistīta vairāk nekā viena valsts vai teritorija, uzskata valsti vai teritoriju, kurā ir notikusi to pēdējā pietiekamā pārstrāde. 40. pants Izcelsmes apliecinājums 1. Ja saskaņā ar muitas tiesību aktiem muitas deklarācijā ir norādīta preču izcelsme, muitas dienesti var pieprasīt deklarētājam pierādīt preču izcelsmi. 2. Ja preču izcelsmes apliecinājums ir iesniegts saskaņā ar muitas tiesību aktiem vai citiem Kopienas tiesību aktiem, kuri reglamentē īpašas jomas, muitas dienesti pamatotu šaubu gadījumā var pieprasīt jebkādus papildu pierādījumus, lai nodrošinātu norādītās izcelsmes atbilstību attiecīgajos Kopienas tiesību aktos izklāstītajiem noteikumiem. 3. Izcelsmi apliecinošu dokumentu Kopienā var izsniegt, ja tas vajadzīgs kritiska tirdzniecības stāvokļa dēļ. 41. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus 39. un 40. panta īstenošanai. 2. iedaļa Preferenciāla izcelsme 42. pants Preferenciāla preču izcelsme 1. Lai saņemtu priekšrocības no pasākumiem, kas minēti 36. panta 2. punkta d) vai e) apakšpunktā vai no ārpustarifu preferenciāliem pasākumiem, precēm jāatbilst preferenciālas izcelsmes noteikumiem, kas ir minēti šā panta 2., 3. un 4. punktā. 2 Gadījumā, ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri ir iekļauti nolīgumos, ko Kopiena ir noslēgusi ar dažām valstīm un teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus nosaka minētajos nolīgumos. 3 Ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus Kopiena ir pieņēmusi vienpusēji attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Kopienas muitas teritorijas, vai ar šādu valstu grupām vai teritorijām, kas nav minētas 5. punktā, Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka preferenciālas izcelsmes noteikumus. 4. Ja preces atbilst tarifa atvieglojumu saņemšanai, kas ir piemērojami tirdzniecībai Kopienas muitas teritorijā un Seūtā, un Meliļā un kas ir ietverti Spānijas un Portugāles iestāšanās akta 2. protokolā, Komisija pieņem pasākumus, kas nosaka noteikumus par preferenciālu izcelsmi saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru. 5. Ja preces saņem priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kas ir iekļauti nolīgumos par atvieglojumiem Kopienas asociētajām aizjūras valstīm un teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar Līguma 187. pantu. 6. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem šā panta 2. līdz 5. punktā minēto noteikumu īstenošanai vajadzīgos pasākumus. 3. NODAĻA PREČU MUITAS VĒRTĪBA 43. pants Piemērošanas joma Saskaņā ar šās nodaļas 44. līdz 47. pantu nosaka muitas vērtību Kopējā muitas tarifa un ārpustarifa pasākumu piemērošanai, ko paredz Kopienas noteikumi, kas reglamentē īpašas preču tirdzniecības jomās. 44. pants Darījuma vērtība 1. Ievestu preču muitas vērtība ir faktiski samaksātā vai ko maksājamā cena, tās pārdodot izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju, kas, ja vajadzīgs, ir koriģēta saskaņā ar pasākumiem, kas ir pieņemti atbilstīgi 4. punktam, turpmāk tekstā —„darījuma vērtība”. Faktiski samaksātā vai ko maksājamā cena ir kopējā summa, ko pircējs ir samaksājis vai maksā pārdevējam vai tā labā par ievestajām precēm, un tā ietver visus maksājumus, ko pircējs saskaņā ar ievesto preču pārdošanas noteikumiem ir samaksājis vai maksā pārdevējam vai trešai pusei, lai izpildītu pārdevēja saistības. Maksājumam nav obligāti jābūt naudas pārskaitījuma formā. Maksājumu var izdarīt akreditīvu vai apgrozāmo vērtspapīru veidā un var veikt tieši vai netieši. 2. Darījuma vērtību piemēro, ja tiek izpildīti šādi nosacījumi: a) pircējam nav nekādu ierobežojumu attiecībā uz tiesībām izmantot preces un šo preču izmantošanu, izņemot: i) ierobežojumus, ko Kopienā uzliek vai nosaka likums vai valsts iestādes, ii) ierobežojumus attiecībā uz ģeogrāfisko telpu, kurā preces var tālākpārdot; iii) ierobežojumus, kas būtiski neietekmē preču vērtību; b) uz pārdošanu vai cenu nav attiecināti nosacījumi vai apstākļi, kuru vērtību attiecībā uz novērtējamām precēm nevar noteikt; c) pēc tam, kad pircējs tālākpārdod, nodod vai izmanto preces, pārdevējs tieši vai netieši nesaņem nekādu ienākumu daļu, izņemot gadījumus, kad saskaņā ar pasākumiem, kas pieņemti atbilstīgi 4. punktam, var veikt attiecīgu pārskatīšanu; d) pircējs un pārdevējs nav saistīti vai, ja pircējs un pārdevējs ir saistīti, saskaņā ar 3. punktu darījuma vērtību pieņem par muitas vērtību. 3. Lai piemērotu 2. punkta d) apakšpunktu, fakts, ka pircējs un pārdevējs ir saistīti, pats par sevi nav pietiekams pamats, lai darījuma vērtību uzskatītu par nepieņemamu. Ja vajadzīgs, pārbauda pārdošanas apstākļus, un darījuma vērtību pieņem ar noteikumu, ka pušu saistība nav ietekmējusi cenu. Ja saskaņā ar deklarētāja sniegto informāciju vai citādi muitas dienestiem ir pamats uzskatīt, ka pušu saistība ir ietekmējusi cenu, tie paziņo deklarētājam motīvus un nodrošina tam pienācīgas iespējas sniegt paskaidrojumu. 4. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka elementus, kuri, nosakot muitas vērību, ir jāpievieno faktiski samaksātai vai maksājamai cenai, vai kurus var neiekļaut tajā. 45. pants Muitas novērtēšanas palīgmetodes 1. Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 44. pantu, to nosaka, secīgi piemērojot šā panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktu līdz pirmajam apakšpunktam, pēc kura muitas vērtību var noteikt. Ja deklarētājs pieprasa, c) un d) apakšpunktus piemēro apgrieztā secībā. 2. Muitas vērtība saskaņā ar 1. punktu ir: a) vienādu preču darījuma vērtība, kas ir pārdotas izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju un izvestas vienlaikus vai aptuveni tajā pašā laikā, kad preces novērtētas; b) līdzīgu preču darījuma vērtība, kas pārdotas izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju un izvestas vienlaikus aptuveni tajā pašā laikā, kad preces novērtētas; c) vērtība, kas balstās uz vienas vienības cenu, par kādu ievestās preces vai vienādas, vai līdzīgas tiek pārdotas vislielākajā kopapjomā tādām personām Kopienas muitas teritorijā, kuras nav saistītas ar pārdevēju; d) aprēķinātā vērtība, ko veido šādu lielumu summa: i) materiālu un ražošanas vai citu pārstrādes darbību, kas izmantotas ievesto precu ražošanā, izmaksas vai vērtība; ii) peļņas un vispārīgo izdevumu summa, kas vienāda ar summu, kas parasti tiek atspoguļota, pārdodot vienas kategorijas vai viena veida preces, kuras tiek novērtētas un ražotāji izgatavo izvešanas valstī izvešanai uz Kopienas muitas teritoriju; iii) ievesto preču transportēšanas izmaksas vai vērtība līdz ieveduma vietai Kopienas muitas teritorijā, iekraušanas maksa un kravas apstrādes izmaksas saistībā ar minēto preču transportēšanu un apdrošināšanu. 3. Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem pasākumus, ar ko nosaka visus turpmākos nosacījumus un noteikumus saistībā ar šā panta 2. punkta piemērošanu. 46. pants Atkāpšanās metode Ja ievestu preču muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 44. vai 45. pantu, to nosaka, pamatojoties uz datiem, kas pieejami Kopienas muitas teritorijā, un izmantojot pieņemamus līdzekļus, kuri atbilst šādiem principiem un vispārīgiem noteikumiem, kas ietverti: a) nolīgumā par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta piemērošanu; b) Vispārējā vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII pants; c) šajā nodaļā. Tomēr par pamatu muitas vērtības noteikšanai saskaņā ar pirmo daļu nevar būt: a) Kopienas muitas teritorijā ražotu preču pārdošanas cena minētajā teritorijā; b) sistēma, kas paredz muitas vajadzībām pieņemt augstāko no divām alternatīvām vērtībām; c) preču cena izvešanas valsts vietējā tirgū; d) ražošanas izmaksas, izņemot aprēķinātās vērtības, kas saskaņā ar 45. panta 2. punkta d) apakšpunktu ir noteiktas vienādam vai līdzīgām precēm; e) preču cenas izvešanai uz valsti, kas neatrodas Kopienas muitas teritorijā; f) viszemākās muitas vērtības; g) brīvi noteiktas vai fiktīvas vērtības. 47. pants Īstenošanas pasākumi Komisija saskaņā ar 196. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt pasākumus, ar ko nosaka noteikumus muitas vērtības noteikšanai īpašos gadījumos un attiecībā uz precēm, kurām muitas parāds ir radies pēc īpašas procedūras izmantošanas. III SADAĻA MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI 1. NODAĻA MUITAS PARĀDA RAŠANĀS 1. iedaļa Vispārīgi noteikumi 48. pants Muitas parāds Ievedmuitas un izvedmuitas nodokli maksā attiecībā uz īpašām precēm saskaņā ar Kopēju muitas tarifu un maksājamā summa veido muitas parādu. 2. iedaļa Ievedmuitas parāds 49. pants Preču izlaišana brīvam apgrozījumam, ievešana uz laiku 1. Ievedmuitas parāds rodas, ārpuskopienas precēm piemērojot vienu no šādām procedūrām: a) izlaišana brīvam apgrozījumam; b) ievešana uz laiku ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļiem. 2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas laikā. 3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kur