Šī iniciatīva papildina pārējos likumīgas migrācijas jomā pieņemtos instrumentus. It sevišķi tā papildina direktīvu par pārcelšanu uzņēmuma ietvaros, kas atvieglo tādu augstprasmīgu darbinieku (vadītāju, speciālistu) ieceļošanu un mobilitāti ES iekšienē, kurus nodarbina ārpuskopienas uzņēmumi un kuri uz laiku tiek norīkoti darbam meitasuzņēmumos, kas atrodas ES. Tāpat tā papildina Direktīvu (ES) 2016/801, kas reglamentē uzņemšanu un tiesības attiecībā uz studentiem un pētniekiem, kā arī, piemēram, stažieriem un brīvprātīgajiem Eiropas brīvprātīgo sistēmas ietvaros. Šis priekšlikums arī papildina Padomes 2003. gada 22. septembra Direktīvu 2003/86/EK, kas paredz nosacījumus tiesību uz ģimenes atkalapvienošanos izmantošanai, un 2003. gada 25. novembra Direktīvu 2003/109/EK par to trešo valstu pilsoņu statusu, kuri ir kādas dalībvalsts pastāvīgie iedzīvotāji, un arī atkāpjas no šīm direktīvām. Šis priekšlikumus ir plašāks par minētajām direktīvām, jo paredz labvēlīgākus nosacījumus ģimenes atkalapvienošanai un vieglāku piekļuvi pastāvīgā iedzīvotāja statusam. Turklāt tas papildina Direktīvu 2011/95/ES (Kvalifikāciju direktīva), ciktāl šā priekšlikuma darbības joma ir paplašināta, lai ietvertu augstprasmīgus starptautiskās aizsardzības saņēmējus. Šādas personas varēs dalībvalstīs ieņemt darbvietas atbilstīgi savām prasmēm un izglītībai un novērst profesionāļu trūkumu konkrētos reģionos. Saskaņā ar šo priekšlikumu minētās personas varēs ienākt darba tirgū arī gadījumos, kad dalībvalstī, kas viņiem piešķīrusi aizsardzību, nebūs vakanču viņu konkrētajā jomā.

ES pašreizējā imigrācijas sistēma, kas paredzēta augstprasmīgiem darba ņēmējiem, nav pietiekami piemērota pašreizējo un turpmāko problēmu risināšanai. Augstprasmīgu trešo valstu valstspiederīgo kopējā plūsma uz iesaistītajām dalībvalstīm gan saskaņā ar ES zilās kartes shēmu, gan valstu shēmām augstprasmīgiem darba ņēmējiem bija 23 419 cilvēki 2012. gadā, 34 904 cilvēki 2013. gadā un 38 774 cilvēki 2014. gadā. Salīdzinot ar prognozētajām vajadzībām pēc augstprasmīgiem darba ņēmējiem konkrētās nozarēs, šie skaitļi ir izteikti nepietiekami, lai novērstu pašreizējo un nākotnē prognozēto darbaspēka un prasmju trūkumu augstprasmes profesijās ES. Turklāt, lai gan apsekojumi par augsti izglītotu potenciālo migrantu nolūkiem parāda, ka ES tiek uzskatīta par salīdzinoši ļoti pievilcīgu galamērķi, ES, salīdzinot ar citām attīstītajām tautsaimniecībām, to efektīvi neizmanto, lai piesaistītu lielāku skaitu augstprasmīgu darba ņēmēju vai lai paturētu ES izglītību ieguvušos talantus. Dati liecina, ka no visiem ārpuskopienas migrantiem, kas ierodas Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) valstīs, ES par galamērķi izvēlas 48 % migrantu ar zemu izglītības līmeni un 31 % migrantu ar augstu izglītības līmeni.

Priekšlikums, no vienas puses, nodrošina līdzsvaru starp pilnveidotām tiesībām, tostarp mobilitāti ES iekšienē, pateicoties plašākai saskaņotībai, un, no otras puses, iekļaujošāku shēmu ar atvieglotākām uzņemšanas procedūrām (tostarp zemākiem algu sliekšņiem, tādējādi palielinot mērķa grupu), nodrošinot dalībvalstīm konkrētu elastīgumu, proti, iespēju pielāgot šo shēmu konkrētajai situācijai valstī.

Pat ar saskaņotāku ES mēroga shēmu un paralēlu valstu shēmu atcelšanu dalībvalstu kompetences jomā paliks konkrēti aspekti, piemēram, to uz Līgumu pamatotā privilēģija noteikt uzņemto trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kas no trešām valstīm ierodas to teritorijā, lai meklētu darbu. Dalībvalstīm arī būs iespēja ieviest darba tirgus pārbaudes gadījumā, ja to darba tirgus saskaras ar nopietniem traucējumiem, piemēram, augstu bezdarba līmeni konkrētā profesijā vai nozarē. Turklāt dalībvalstis pašas varēs kontrolēt algas slieksni (pat ja tas būs saskaņotāks un ar zemāko un augstāko robežvērtību), ko aprēķinās, pamatojoties uz vidējo algu valstī, un trūkstošās profesijas, uz kurām attieksies zemākais slieksnis.

Aizvien aktuālāks ir kļuvis jautājums par to, kā uzlabot spēju piesaistīt un paturēt talantīgus darba ņēmējus no ārpuskopienas valstīm, un tas ir kopīgs jautājums visām dalībvalstīm. Lai gan katra dalībvalsts varētu saglabāt pati savu augstprasmīgu darba ņēmēju sistēmu, tas nepalielinātu ES pievilcību kopumā. Īpaši, ja salīdzina ES ar citiem lieliem galamērķiem, kam ir vienotāka pieeja, individuālu rīcību īstenojošo dalībvalstu, it sevišķi mazāku dalībvalstu, rīcībā nav pietiekamu instrumentu, lai starptautiski sacenstos par augstprasmīgiem darba ņēmējiem.

Ekonomisko migrantu uzņemšana ietilpst ES un tās dalībvalstu kopējā kompetences jomā. It sevišķi neviens likumīgas migrācijas jomā ierosināts pasākums „neietekmē dalībvalstu tiesības noteikt uzņemšanas apjomu trešo valstu pilsoņiem, kuri to teritorijā ierodas no trešām valstīm, lai meklētu darbu, neatkarīgi no tā, vai viņi ir algoti vai pašnodarbināti” (LESD 79. panta 5. punkts).

Saskaņā ar Līgumiem pievienoto Protokolu Nr. 21 Apvienotā Karaliste un Īrija var trīs mēnešu laikā pēc priekšlikuma vai iniciatīvas iesniegšanas vai jebkurā laikā pēc to pieņemšanas informēt Padomi, ka tās vēlas piedalīties šāda ierosināta pasākuma pieņemšanā un piemērošanā. Neviena no šīm dalībvalstīm nav izmantojusi savas tiesības piemērot ES zilās kartes direktīvu. Saskaņā ar Līgumiem pievienoto Protokolu Nr. 22 Dānija nepiedalās uz šo pantu balstītos pieņemšanas pasākumos.

Laikposmā no 2015. gada 27. maija līdz 30. septembrim tika veikta tiešsaistes sabiedriskā apspriešana par ES zilo karti un ES darbaspēka migrācijas politikas jomām. Kopā uz anketu tika saņemtas 610 atbildes un 15 rakstiski komentāri no ļoti dažādiem dalībniekiem, kas pārstāvēja visas attiecīgās ieinteresētās personas. Komentāri tika lūgti un saņemti no ES iedzīvotājiem, organizācijām un trešo valstu valstspiederīgajiem (kas dzīvo ES vai ārpus tās), kā arī no darba devējiem (starptautiskiem uzņēmumiem, kā arī MVU), to asociācijām, privātām un valsts nodarbinātības organizācijām, arodbiedrībām, ministrijām, reģionālajām un vietējām iestādēm, plašsaziņas līdzekļu darbiniekiem, akadēmiķiem, starptautiskām organizācijām, izcelsmes valstu organizācijām vai iestādēm, sociālajiem partneriem un citiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem. Tāpat ar galvenajām dalībvalstīm, uzņēmējdarbības pārstāvjiem, praktiķiem, sociālajiem partneriem un starptautiskajām organizācijām (ESAO, Apvienoto Nāciju Organizācijas Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroju (UNHCR), Starptautiskā Migrācijas organizāciju (IOM)) notika dažādas divpusējas un grupu sanāksmes. Sociālajiem partneriem 2015. gada 3. decembrī tika rīkots īpašs seminārs sadarbībā ar Darba tirgus novērošanas centru (LMO) un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas Pastāvīgo izpētes grupu imigrācijas un integrācijas jautājumos (IMI). Ārējs līgumslēdzējs īstenoja vairākus papildu pasākumus, lai apspriestos ar ieinteresētajām personām, iesaistot konkrētas valstu iestādes, darba devēju organizācijas, arodbiedrības un organizācijas izcelsmes valstīs.

Arī sociālā ietekme būs pozitīva, ja ES iedzīvotāji gūtu labumu no pozitīvās ietekmes uz vispārējo ekonomikas izaugsmi, pateicoties darbaspēka un prasmju trūkuma novēršanai, kas var netieši veicināt uz zināšanām balstītas ekonomikas un darbvietu radīšanas nostiprināšanu ES. Tā kā šī shēma ir paredzēta augstprasmīgiem darba ņēmējiem, to nosaka pieprasījums un tā ir samērā selektīva, kā arī ir iestrādāti atbilstīgi aizsardzības pasākumi, sagaidāms, ka būs maza ietekme uz ES darba ņēmēju pārvietošanu. Zilās kartes turētāji gūtu labumu no pozitīvas ietekmes, ko nodrošinātu pilnveidotas ģimenes atkalapvienošanas tiesības, piekļuve ilgtermiņa statusam un mobilitāte ES iekšienē. Tāpat var prognozēt pozitīvu sociālo ietekmi, pateicoties starptautiskās aizsardzības saņēmēju iekļaušanai, jo šādi augstprasmīgi saņēmēji, saņemot ES zilo karti, būtu pamanāmāki darba devējiem savā uzņēmējvalstī un varētu piekļūt darba tirgiem arī citās dalībvalstīs, nevis tikai tajā, kas piešķīrusi aizsardzību. Tas atvieglo viņu dalību darba tirgū, veicinot viņu integrāciju un spēju pašiem nodrošināt sev iztiku.

Tiek lēsts, ka šā varianta rezultātā tiktu izdotas papildu atļaujas ne mazāk kā 32 484 un ne vairāk kā 137 690 augstprasmīgiem darba ņēmējiem (gadā, iesaistīto dalībvalstu kopējais skaits, novirzes atkarībā no atsevišķu dalībvalstu noteiktā algas sliekšņa). Izrietošā pozitīvā ekonomiskā ietekme gadā tiek lēsta no 1,4 miljardu līdz 6,2 miljardu euro apmērā, ko nodrošinātu papildu augstprasmīgu darba ņēmēju ieceļošana un nodarbinātība ES. Uzņemto augstprasmīgo darba ņēmēju kopējā skaita pieaugums un lielāks potenciāls paturēt ES apmācību saņēmušos jaunos talantus nodrošinās lielāku skaitu augstprasmīgu darba ņēmēju, ko darba devēji varēs izmantot, lai aizpildītu vakances, un tam būtu pozitīva ietekme uz izaugsmi un ES konkurētspēju. Kopā ar plašākām iespējām attiecībā uz profesionālo mobilitāti starp darbvietām un mobilitāti ES iekšienē tas atvieglotu darbinieku pieņemšanu un samazinātu tās izmaksas MVU, kā arī palīdzētu MVU novērst darbaspēka trūkumu un sekmēt savas izaugsmes perspektīvas. Tāpat tiktu pozitīvi ietekmēta uzņēmumu spēja nodarboties ar pētniecību un izstrādi, un labumu gūtu ES inovācijas, pētniecības un uzņēmējdarbības vispārējā spēja. Šā varianta augstā efektivitāte un lietderība samazinātu arī ar tā piemērošanu saistīto administratīvo slogu.

Izraudzītais variants panāk līdzsvarotu kompromisu, no vienas puses, starp augsta līmeņa iekļautību, ievērojamu elastību dalībvalstīm ar iespēju pielāgoties situācijai konkrētajā valstī un augstu aizstāšanas potenciālu paralēlām valstu shēmām, no otras puses, procedūru papildu atvieglošanu, augstāku tiesību līmeni, mobilitātes ES iekšienē papildu veicināšanu un augsta līmeņa saskaņošanu. Tādējādi šis izraudzītais variants ir (augstas) efektivitātes un lietderības, kā arī pozitīvas ekonomiskās un sociālās ietekmes līdzsvarots apvienojums. Šo pozitīvo ietekmi varētu palielināt, ja to apvienotu ar neleģislatīviem pasākumiem, piemēram, shēmas aktīvu popularizēšanu un labāku saskaņošanu starp darba devējiem un potenciālajiem migrantiem.

Pēc saglabāto variantu ietekmes, efektivitātes un lietderības, kā arī to iespējamības novērtēšanas, izraudzītais variants ir 2a) kopā ar a) horizontālo variantu (neleģislatīvi pasākumi) un c) horizontālā varianta i) apakšvariantu (darbības jomā tiek ietverti tikai starptautiskās aizsardzības saņēmēji). Tādējādi izraudzītais variants ietver šādus galvenos elementus: uzņemšanas nosacījumu grozījumus un ES zilās kartes pieejamību plašākai grupai augstprasmīgu darba ņēmēju; ar ES zilo karti saistīto tiesību pilnveidošanu, ietverot mobilitāti ES iekšienē; un darbības jomas nepaplašināšanu, atstājot tajā tikai un vienīgi augstprasmīgus darba ņēmējus. Turklāt vairs nebūs atļautas valstu shēmas attiecībā uz trešo valstu valstspiederīgajiem, uz ko attiecas šīs direktīvas piemērošanas joma. Likumdošanas pasākumus papildinātu ar neleģislatīviem pasākumiem un, iespējams, ar ES zilās kartes pieejamību augstprasmīgiem starptautiskās aizsardzības saņēmējiem.

Priekšlikuma mērķis ir paredzēt ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumus trešo valstu valstspiederīgajiem, kas iesniedz uzturēšanās pieteikumus ES, lai iegūtu augstprasmes nodarbinātību, vai nu no valstīm ārpus ES, vai, likumīgi dzīvojot ES citā statusā, un viņu ģimenes locekļiem, kā arī noteikt šo personu tiesības. Priekšlikumā arī ir paredzēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem dalībvalstī likumīgi dzīvojoši trešo valstu valstspiederīgie atbilstīgi šā priekšlikuma noteikumiem var pārcelties un ar saviem ģimenes locekļiem dzīvot citā dalībvalstī. Šis noteikums būtībā ir līdzīgs attiecīgajam noteikumam Direktīvā 2009/50/EK, bet ir pielāgots, lai ņemtu vērā to, ka zilā karte kļūs par vienīgo iespēju, kā uzņemt augstprasmīgus trešo valstu valstspiederīgos.

Šī iniciatīva pilnībā atbilst Pamattiesību hartai un pilnveido dažas no tajā paredzētajām tiesībām. It sevišķi šī iniciatīva palīdz nodrošināt tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību (7. pants), pateicoties atvieglotiem noteikumiem attiecībā uz ģimenes atkalapvienošanos augstprasmīgiem darba ņēmējiem, un tiesības strādāt un iesaistīties brīvi izraudzītā vai akceptētā profesijā (15. panta 1. punkts). Tāpat iniciatīva pilnībā atbilst tiesībām saistībā ar darba apstākļiem (15. panta 3 punkts) un darba ņēmēju tiesībām (27.–36. pants), jo saglabā tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi augstprasmīgiem darba ņēmējiem attiecībā uz darba apstākļiem, piekļuvi sociālajam nodrošinājumam, izglītībai un arodmācībām, kā arī piekļuvi precēm un pakalpojumiem. Ir pilnībā nodrošināta atbilstība 47. pantam (tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu), jo ir saglabāti ES zilās kartes pašreizējie noteikumi, kas attiecas uz apelācijas tiesībām pieteikuma noraidīšanas gadījumā, kā arī par tiesībām tikt informētam par noraidījuma iemesliem.

Ir nostiprināta ietekmes novērtējuma ziņojuma analīze par pašreizējo un gaidāmo darbaspēka trūkumu ES un to, kā to varētu efektīvi risināt ar pārskatīto zilās kartes shēmu un sevišķi ar augstprasmīgu darba ņēmēju no trešām valstīm uzlabotu mobilitāti ES iekšienē. Tāpat ir precizēta mijiedarbība starp ES iedzīvotāju mobilitāti ES iekšienē un augstprasmīgu darba ņēmēju mobilitāti un tas, kādā apjomā abi šie mobilitātes veidi palīdz risināt prasmju un darbaspēka trūkumu. Ir pievienoti dati un papildu analīze, lai labāk parādītu ES līmeņa rīcības nepieciešamību, piesaistot augstprasmīgus darba ņēmējus no trešām valstīm, un pievienoto vērtību ES, salīdzinot ar valstu shēmām. Ir sīkāk iztirzāta mijiedarbība starp ES zilās kartes pārskatīšanu un citām migrantu kategorijām, piemēram, starptautiskās aizsardzības saņēmējiem/patvēruma meklētājiem, pakalpojumu sniedzējiem un uzņēmējiem, kā arī nepieciešamība tos potenciāli iekļaut zilās kartes darbības jomā.

Tomēr dalībvalstis joprojām drīkst paredzēt labvēlīgākus nosacījumus attiecībā uz šo darba ņēmēju tiesībām, it sevišķi saistībā ar vienlīdzīgu attieksmi (15. pants) un ģimenes locekļu tiesībām (16. pants). Dalībvalstis var arī paredzēt labvēlīgākus nosacījumus pagaidu bezdarba situācijās (14. pants) un atļaut izceļošanu no teritorijas pēc tam, kad ir saņemts pastāvīgā iedzīvotāja statuss (17. panta 5. punkts). Turklāt dalībvalstis var ieviest labvēlīgākus noteikumus attiecībā uz procesuālām garantijām (10. pants).

Ierosinātā direktīva joprojām neattiecas uz personām, kas piesakās uz starptautisko aizsardzību un gaida lēmumu par savu statusu, vai uz personām, kuras ir pagaidu aizsardzības saņēmējas vai uzturas dalībvalstī tikai uz pagaidu laiku. Tomēr jaunums ir tas, ka direktīva tagad ir piemērojama personām, kas ir starptautiskās aizsardzības saņēmēji saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES (Kvalifikāciju direktīva). Šīs personas varēs iesniegt pieteikumu uz ES zilo karti kā jebkurš cits trešās valsts valstspiederīgais, vienlaikus saglabājot visas tiesības, kas tām pienākas kā aizsardzības saņēmējiem (sk. arī komentārus par 15. un 16. pantu). Tāpat piekļuvi ES zilajai kartei nodrošinās trešo valstu valstspiederīgajiem, kas uz dalībvalstīm pārcelsies saskaņā ar nākotnē pieņemtām ES shēmām un kam piešķirs līdzīgas tiesības tām, kādas noteikts Kvalifikāciju direktīvā. Tādējādi augstprasmīgi starptautiskās aizsardzības saņēmēji būs pieejamāki darba devējiem un varēs mērķtiecīgāk iesaistīties nodarbinātībā atbilstīgi savām prasmēm un izglītībai, novēršot trūkumus nozarēs un profesijās jebkurā no dalībvalstīm. Tas viņiem ļaus aktīvi iesaistīties darba tirgū, kas savukārt atbalstīs viņu integrāciju, un vieglāk nodrošināt sev iztiku. Turklāt tas palīdz izvairīties no šo personu prasmju izniekošanas gadījumā, ja viņu konkrētajā jomā nav vakanču tajā dalībvalstī, kas piešķīra aizsardzību, kā rezultātā būs iespējams lietderīgāks darba tirgus sadalījums. Kvalifikāciju direktīvas gaidāmās pārskatīšanas gaitā tiks ieviestas vajadzīgās atsauces un grozījumi, lai nodrošinātu konsekvenci.

Direktīva 2009/50/EK paredz daudzpusīgu noteikumu kopumu, kas reglamentē piekļuvi darba tirgum un ar to saistītās procedūras. Priekšlikumā šī piekļuve ir vienkāršota, proti, ES zilās kartes turētājiem ir piešķirta pilna piekļuve augstprasmes nodarbinātībai. Dalībvalstis var vienīgi pieprasīt, lai šādi zilās kartes turētāji informē par darba devēja maiņu vai par izmaiņām, kas var ietekmēt atbilstību ES zilās kartes uzņemšanas nosacījumiem. Šo noteikumu mērķis ir nodrošināt skaidru juridisko situāciju dalībvalstīs un izvairīties no nevajadzīga administratīvā sloga. Tas neskars dalībvalstu iespēju atsaukt vai neatjaunot ES zilo karti gadījumā, ja vairs nebūtu atbilstības nosacījumiem. Turklāt paralēli savai zilās kartes profesijai ES zilās kartes turētājiem ir atļauts iesaistīties pašnodarbinātībā, lai to izmantotu kā iespējamu pakāpenisku ceļu uz inovatīvu uzņēmējdarbību. Šīs tiesības nemaina to, ka ir nemitīgi jānodrošina atbilstība ES zilās kartes uzņemšanas nosacījumiem, tāpēc ES zilās kartes turētājam ir jāpaliek iesaistītam augstprasmes nodarbinātībā.

Pieteikumus uz ES zilo karti var iesniegt, atrodoties ārpus dalībvalsts teritorijas vai tajā. Ja pieteikuma iesniedzējs atrodas dalībvalstī, viņam dalībvalsts teritorijā ir jāatrodas likumīgi neatkarīgi no tā, uz kāda pamata persona tur atrodas (tomēr jāpatur prātā no darbības jomas izslēgtās kategorijas saskaņā ar 3. panta 2. punktu). Tas ir brīvāks nosacījums salīdzinājumā ar Direktīvas 2009/50/EK noteikumiem, kas dalībvalstīm paredz vienīgi iespēju atļaut visiem savā teritorijā likumīgi esošiem trešo valstu valstspiederīgajiem iesniegt pieteikumus.

Salīdzinājumā ar Direktīvu 2009/50/EK ir papildus atvieglota mobilitāte starp dalībvalstīm, lai ES zilo karti padarītu par patiesu ES mēroga shēmu, kas ir labāk piemērota nolūkā Eiropai piesaistīt vajadzīgās prasmes. Pirmajā dalībvalstī paredzētais uzturēšanās periods ir saīsināts no 18 līdz 12 mēnešiem, un saskaņā ar ilgtermiņa mobilitātes shēmu, kas izstrādāta saistībā ar Direktīvu 2014/66/ES, piesakoties uz ES zilo karti otrā dalībvalstī, vairāki nosacījumi netiek piemēroti. It sevišķi nav atļauta darba tirgus pārbaude attiecībā uz mobiliem ES zilās kartes turētājiem, ja tāda nav veikta arī attiecībā uz pirmās ieceļošanas pieteikumiem; nav pieļaujamas nekādas kvotas; un otrā dalībvalsts nevar atkārtoti pārbaudīt kvalifikācijas nereglamentētām profesijām. Attiecīgā procedūra ir vienkāršota un paātrināta, un persona var uzsākt darbu tūlīt pēc ES zilās kartes pieteikuma iesniegšanas. Ģimenes locekļi var nekavējoties pievienoties ES zilās kartes turētājam, un daži nosacījumi netiek piemēroti attiecībā uz viņu uzturēšanos otrā dalībvalstī.

Šie panti paredz atkāpes no Direktīvas 2003/109/EK, tādējādi nodrošinot ES zilās kartes turētajiem atvieglotu piekļuvi ES pastāvīgā iedzīvotāja statusam. Salīdzinājumā ar Direktīvu 2009/50/EK ir paredzēti papildu atvieglojumi, kas balstās uz pašreizējo modeli. Lai nodrošinātu pietiekamu integrācijas līmeni uzņēmējvalstī, piekļuvi vispirms var iegūt ar trīs gadu nepārtrauktu uzturēšanās periodu vienā dalībvalstī, esot ES zilās kartes turētajam. Ja ES zilās kartes turētājs ir pārcēlies uz citu dalībvalsti saskaņā ar ES zilās kartes mobilitātes noteikumiem, šo statusu var iegūt ar piecu gadu kopēju nepārtrauktu uzturēšanos dažādās dalībvalstīs (ņems vērā arī uzturēšanos, esot citas uzturēšanās atļaujas turētājam, kas nav ES zilā karte). Lai nostiprinātu saikni ar valsti, kas piešķir ES pastāvīgā iedzīvotāja statusu, ES zilās kartes turētāja uzturēšanās periodam pirms pieteikuma iesniegšanas statusa saņemšanai attiecīgajā dalībvalstī ir jābūt vismaz diviem gadiem. Ja tiek piemērots trīs gadu periods, ES pastāvīgā iedzīvotāja statusu var atsaukt pirms likumīgas un nepārtrauktas piecu gadu uzturēšanās perioda dalībvalstu teritorijā pabeigšanas gadījumā, ja trešās valsts valstspiederīgais kļūst par bezdarbnieku un ja tam nav pietiekamu resursu, lai uzturētu sevi un — attiecīgos gadījumos — savus ģimenes locekļus, neizmantojot attiecīgās dalībvalsts sociālās palīdzības sistēmu, izņemot slimības, negadījuma, piespiedu bezdarba vai arodmācību dēļ. Ja tiek piemērots piecu gadu periods, ir pieļaujami ilgāki prombūtnes laiki no dalībvalstu teritorijas nekā saskaņā ar Direktīvā 2003/109/EK paredzēto vispārējo režīmu.

(6)Augstprasmīga darba ņēmēja jēdzienam būtu jāaizstāj jēdziens „augsti kvalificēts darba ņēmējs”, lai uzsvērtu, ka gan oficiālas izglītības kvalifikācija, gan līdzvērtīga profesionālā pieredze būtu vienlīdz jāņem vērā kā uzņemšanas kritērijs. Saskaņā ar Padomes 2012. gada 20. decembra ieteikumu apmācības rezultātu, proti, kompetences (zināšanu, prasmju un attieksmju), kas iegūta neformālas un ikdienējas mācīšanās ietvaros, validēšanai var būt būtiska nozīme nodarbināmības un mobilitātes uzlabošanā. Padome dalībvalstīm iesaka ne vēlāk kā 2018. gadā ieviest pasākumus neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanai. Tā kā ne visās dalībvalstīs ir pieejami gatavi mehānismi un pasākumi profesionālās pieredzes izvērtēšanai un validēšanai, noteikumiem, kas attiecas uz profesionālās pieredzes atzīšanu, būtu jāparedz divu gadu papildu transponēšanas periods pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā, lai ļautu dalībvalstīm nepieciešamības gadījumā izstrādāt šādus mehānismus un pasākumus. Dalībvalstu ES zilās kartes kontaktpunktiem būtu efektīvi jāsadarbojas ar ieinteresētajām personām un tīkliem izglītības, mācību, nodarbinātības un jaunatnes jomās, kā arī citās saistītās politikas jomās, lai atzītu profesionālo pieredzi saskaņā ar šo direktīvu.

(7)Šai direktīvai nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt uzņemto trešo valstu valstspiederīgo skaitu, kas no trešām valstīm ieceļo to teritorijā, lai meklētu darbu saskaņā ar Līguma 79. panta 5. punktu. Uz šāda pamata dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai vai nu ES zilās kartes pieteikumu uzskatīt par nepieņemamu, vai to noraidīt. Tā kā LESD 79. panta 5. punktā ir minēti vienīgi tie trešo valstu valstspiederīgie, kas ierodas no trešām valstīm, tiesības noteikt uzņemšanas apjomu nav piemērojamas situācijās, kad trešās valsts valstspiederīgais jau ir uzņemts dalībvalstu teritorijā saskaņā ar šo direktīvu un vēlas turpināt uzturēšanās periodu tajā pašā vai citā dalībvalstī.

(8)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/95/ES 2. panta a) apakšpunktā noteiktajiem starptautiskās aizsardzības saņēmējiem ir plašas tiesības, tostarp piekļuve darba tirgum dalībvalstī, kas piešķīrusi aizsardzību. Lai vēl vairāk veicinātu šo personu sociālo iekļaušanu un uzlabotu viņu iespējas Savienības darba tirgū, augstprasmīgām personām vajadzētu būt tiesībām pieteikties uz ES zilo karti. Viņiem būtu jāpiemēro tādi paši noteikumi kā jebkuram citam trešās valsts valstspiederīgajam, uz ko attiecas šīs direktīvas darbības joma, vienlaikus esot starptautiskās aizsardzības saņēmēja statusā un paralēli esot ES zilās kartes turētājam. Tomēr juridiskās skaidrības un saskaņotības labad šīs direktīvas noteikumus par vienlīdzīgu attieksmi un ģimenes atkalapvienošanos nevajadzētu piemērot šai ES zilās kartes turētāju grupai dalībvalstī, kas piešķīra starptautisko aizsardzību. Šīs tiesības arī turpmāk būtu nepieciešams reglamentēt saskaņā ar patvēruma acquis un attiecīgos gadījumos ar Padomes Direktīvu 2003/86/EK.

(9)Atbildības nodošana saistībā ar starptautiskās aizsardzības saņēmēju aizsardzību neietilpst šīs direktīvas darbības jomā: aizsardzības statusu un ar to saistītās tiesības nevajadzētu uz ES zilās kartes izdošanas pamata nodot citai dalībvalstij.

(10)Lai atvieglotu neatkarīgu mobilitāti ES iekšienē un saimniecisko darbību augstprasmīgiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kam piešķirtas brīvas pārvietošanās tiesības, šīm personām būtu jāpiešķir piekļuve ES zilajai kartei saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem kā jebkuram citam trešās valsts valstspiederīgajam, uz kuru attiecas šīs direktīvas darbības joma. Tas būtu jāpiemēro neatkarīgo no tā, vai attiecīgais Savienības pilsonis, uz kuru varētu atsaukties, ir izmantojis pamattiesības brīvi pārvietoties un uzturēties saskaņā ar LESD 21. pantu un vai attiecīgais trešās valsts valstspiederīgais vispirms bija ES zilās kartes turētājs vai izmantoja tiesības uz brīvu pārvietošanos. Tiesībām, ko šie trešo valstu valstspiederīgie iegūst kā ES zilās kartes turētāji, nevajadzētu skart tiesības, kuras viņiem pienākas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/38/EK. Juridiskās skaidrības un saskaņotības labad saistībā ar ģimenes atkalapvienošanos un vienlīdzīgu attieksmi par prioritāriem būtu jāuzskata Direktīvas 2004/38/EK noteikumi. Visi šīs direktīvas noteikumi par tiesību uz brīvu pārvietošanos saņēmējiem būtu jāpiemēro arī gadījumos, kad šīs tiesības izriet no to trešo valstu valstspiederīgo tiesībām, kuru tiesības uz brīvu pārvietošanos ir vienlīdzīgas Savienības pilsoņu tiesībām, ko paredz nolīgumi vai nu starp Savienību un tās dalībvalstīm un trešām valstīm, vai starp Savienību un trešām valstīm.

(11)Šo direktīvu nevajadzētu piemērot trešo valstu valstspiederīgo kategorijām, uz ko attiecas kāda īpaša shēma saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, paredzot konkrētus ieceļošanas nosacījumus un tiesību kopumu, ja šo kategoriju ietveršana minētajā direktīvā būtu pretrunā konkrētās shēmas pamatojumam, radītu nevajadzīgus juridiskos sarežģījumus vai būtu saistīta ar ļaunprātīgas izmantošanas risku. Šo direktīvu nevajadzētu piemērot trešo valstu valstspiederīgajiem, kas piesakās uz uzturēšanos dalībvalstī kā pētnieki, lai īstenotu pētniecības projektu, jo uz šādām personām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2016/801 darbības joma, ar ko ievieš īpašu procedūru trešo valstu valstspiederīgo uzņemšanai zinātnisku pētījumu veikšanas nolūkā. Tomēr pēc uzņemšanas saskaņā ar Direktīvu (ES) 2016/801 pētniekiem, kas valstī uzturas likumīgi, vajadzētu būt tiesībām iesniegt pieteikumu uz ES zilo karti saskaņā ar šo direktīvu citiem nolūkiem, nevis tiem, uz kuriem attiecas Direktīva (ES) 2016/801.

(12)Turklāt šai direktīvai nevajadzētu ierobežot ES zilās kartes turētāju iespējas izmantot papildu tiesības un labumus, kas var būt paredzēti attiecīgās valsts tiesību aktos un ir saderīgi ar šo direktīvu.

(13)Ir jāparedz elastīga, pieprasījuma virzīta uzņemšanas sistēma, kas pamatojas uz objektīviem kritērijiem, piemēram, darba līgumu vai saistošu darba piedāvājumu uz vismaz 6 mēnešiem, algas slieksni, kuru dalībvalstis var pielāgot situācijai savā darba tirgū, un augstāku profesionālo kvalifikāciju.

(14)Šī direktīva neskar valsts diplomu atzīšanas procedūras. Lai izvērtētu, vai attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam ir augstākā izglītība vai līdzvērtīga kvalifikācija, būtu jāatsaucas vai nu uz ISCED (Starptautiskā standartizētā izglītības klasifikācija) 2011 6., 7. un 8. līmeni, vai uz daudzējādā ziņā līdzvērtīgās EKI (Eiropas kvalifikāciju ietvarsturktūra) 6., 7. un 8. līmeni pēc attiecīgās dalībvalsts izvēles.

(15)Lai nodrošinātu uzņemšanas nosacījumu pietiekamu saskaņošanu visā Savienībā, būtu jānosaka gan algas sliekšņa aprēķināšanas minimālie, gan maksimālie faktori. Dalībvalstīm savs slieksnis būtu jānosaka atbilstīgi to darba tirgus situācijai un organizācijai un vispārīgajai imigrācijas politikai.

(16)Zemāku algas slieksni vajadzētu noteikt īpašām profesijām, ja attiecīgā dalībvalsts uzskata, ka pastāv darbaspēka trūkums un ja šīs profesijas ietilpst ISCO (Starptautiskā standartizētā profesiju klasifikācija) 1. vai 2. pamatgrupā.

(17)Tāpat zemāku algas slieksni vajadzētu noteikt, lai atbalstītu trešo valstu valstspiederīgos konkrētā periodā pēc absolvēšanas. Šādu periodu vajadzētu piešķirt ikreiz, kad trešās valsts valstspiederīgais sasniedz izglītības līmeni, kas ir aktuāls šīs direktīvas kontekstā, proti, ISCED 2011 6., 7. vai 8. līmeni vai EKI 6., 7. vai 8. līmeni saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem. Šis periods būtu jāpiemēro vienmēr, kad trešās valsts valstspiederīgais piesakās uz pirmo vai atjaunotu ES zilo karti trīs gadu laikā no kvalifikācijas iegūšanas datuma, kā arī tad, kad minētais trešās valsts valstspiederīgais piesakās uz ES zilās kartes pirmo atjaunošanu un pirmā ES zilā karte izdota uz laikposmu, kas bijis īsāks par 24 mēnešiem. Pēc tam, kad šie labvēlības periodi, kas var ilgt paralēli, ir beigušies, var pamatoti sagaidīt, ka jaunie profesionāļi ir uzkrājuši pietiekamu profesionālo pieredzi, lai atbilstu parastajam algas slieksnim.

(18)Būtu jāparedz nosacījumi, ar kādiem trešo valstu valstspiederīgie ieceļo un uzturas augstprasmes nodarbinātības nolūkā, tostarp ar algas slieksni saistītie atbilstības kritēriji. Direktīvas mērķim nevajadzētu būt algu noteikšanai, tāpēc tai nevajadzētu atkāpties no noteikumiem vai prakses dalībvalstu līmenī vai no koplīgumiem, un to nevajadzētu izmantot kā līdzekli jebkādai saskaņošanai šajā jomā. Šai direktīvai būtu pilnībā jāievēro dalībvalstu kompetence, jo īpaši nodarbinātības, darbaspēka un sociālajā jomā.

(19)No trešās valsts valstspiederīgā nevajadzētu prasīt, lai tā rīcībā ir ceļošanas dokuments, kura derīguma termiņš aptver visu pirmās ES zilās kartes derīgumu. Trešo valstu valstspiederīgajiem būtu jāļauj atjaunot savi ceļošanas dokumenti laikā, kad viņi ir ES zilās kartes turētāji.

(20)Ja tiek apdraudēta sabiedriskā kārtība, sabiedriskā drošība un sabiedrības veselība, dalībvalstīm būtu jānoraida pieteikumi uz ES zilo karti un jābūt pilnvarotām atsaukt vai attiekties atjaunot ES zilo karti. Ja noraidījuma pamatā ir sabiedriskās kārtības vai sabiedriskās drošības apsvērumi, šādam noraidījumam būtu jābalstās uz attiecīgās personas konkrēto rīcību saskaņā ar proporcionalitātes principu. Slimībai vai invaliditātei, kas iegūta pēc tam, kad trešās valsts valstspiederīgais ir uzņemts pirmās dalībvalsts teritorijā, nevajadzētu būt vienīgajam iemeslam, kāpēc tiek atsaukta ES zilā karte vai noraidīta tās atjaunošana vai kāpēc ES zilā karte netiek izdota otrā dalībvalstī.

(21)Dalībvalstīm vajadzētu būt pilnvarotām atsaukt vai atteikties atjaunot ES zilo karti, ja ES zilās kartes turētājs vai nu neievēro mobilitātes nosacījumus saskaņā ar šo direktīvu, vai ir vairākkārt ļaunprātīgi izmantojis mobilitātes tiesības, piemēram, piesakoties uz ES zilo karti otrā dalībvalstī un nekavējoties uzsākot nodarbinātību, lai gan ir skaidrs, ka atbilstība nosacījumiem netiks nodrošināta un ka pieteikums tiks noraidīts.

(22)Pieņemot jebkuru lēmumu par ES zilās kartes pieteikuma noraidīšanu vai par ES zilās kartes atsaukšanu vai neatjaunošanu, būtu jāņem vērā attiecīgā gadījuma konkrētie apstākļi un jāievēro proporcionalitātes princips. It sevišķi, ja noraidījuma iemesls ir saistīts ar darba devēja rīcību, nebūtiskam pārkāpumam nekādā gadījumā nevajadzētu būt vienīgajam pieteikuma noraidīšanas vai atļaujas atsaukšanas vai neatjaunošanas iemeslam.

(23)Līdzko ir nodrošināta atbilstība visiem uzņemšanas nosacījumiem, dalībvalstīm būtu noteiktajā termiņā jāizdod ES zilā karte. Ja dalībvalsts izdod uzturēšanas atļaujas tikai attiecībā uz savu teritoriju un ir atbilstība visiem šīs direktīvas nosacījumiem saistībā ar uzņemšanu, dalībvalstij būtu attiecīgajam trešās valsts valstspiederīgajam jāpiešķir vajadzīgā vīza. Būtu jānodrošina kompetento iestāžu efektīva sadarbība, lai nekavējoties izdotu vīzu.

(24)ES zilās kartes pieteikumu izskatīšanas termiņu noteikumiem būtu jānodrošina atļauju ātra izdošana visos gadījumos. ES zilās kartes pieteikuma izskatīšanas termiņā nebūtu jāietver laiks, kas vajadzīgs profesionālās kvalifikācijas atzīšanai vai — attiecīgā gadījumā — vīzas izsniegšanai, ja tāda ir vajadzīga.

(25)ES zilās kartes formai būtu jāatbilst Regulai (EK) Nr. 1030/2002, tādējādi ļaujot dalībvalstīm it sevišķi atsaukties uz informāciju par nosacījumiem, saskaņā ar kuriem personai ir atļauts strādāt.