(3)Horvātija 2016. gada 28. aprīlī iesniedza savu 2016. gada valsts reformu programmu un 2016. gada konverģences programmu. Ņemot vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās tika novērtētas vienlaikus. Valsts reformu programma ir visnotaļ vērienīga reformu programma, kas, ja tā tiks pilnīgi īstenota norādītajā termiņā, palīdzēs risināt tās makroekonomikas nelīdzsvarotību. Tajā ir ieskicēti nozīmīgi pasākumi, ar kuriem paredzēts uzlabot publisko finanšu vadību, veselības aprūpes sektoru un komercdarbības vidi; valdība arī apņemas īstenot vērienīgas reformas valsts pārvaldē, pensiju sistēmā un sociālajā aizsardzībā un uzlabot valsts kapitālsabiedrību pārvaldību. Balstoties uz Horvātijas politikas apņemšanos novērtējumu, var konstatēt, ka šajā stadijā nav nepieciešams pastiprināt makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru.

(4)Attiecīgie konkrētai valstij adresētie ieteikumi tika aplūkoti, veicot Eiropas strukturālo un investīciju fondu programmu plānošanu 2014.–2020. gadam. Kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1303/2013 23. pantā, ja ir nepieciešams atbalsts attiecīgo Padomes ieteikumu īstenošanā, Komisija var lūgt attiecīgo dalībvalsti, lai tā pārskata savu partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosina tajos veicamus grozījumus. Komisija ir papildus sniegusi detalizētu informāciju par to, kā tā šo normu izmantos norādēs [pamatnostādnēs] par to, kā piemērot pasākumus, kas saista Eiropas strukturālo un investīciju fondu efektivitāti [iedarbīgumu] un pareizu ekonomikas pārvaldību.

(5)Horvātijai pašlaik tiek piemērota Stabilitātes un izaugsmes pakta korektīvā daļa. Kā teikts valdības 2016. gada konverģences programmā, tā plāno, ka nominālais deficīts 2016. gadā būs zemāks par 3 % no IKP, proti, 2,6 % no IKP, un pēc tam turpinās kristies, līdz 2019. gadam sasniedzot 1,0 % no IKP. Turklāt valdība plāno, ka visā programmas laikā tiks sasniegts tās vidēja termiņa budžeta mērķis – strukturālais deficīts 1,75 % apmērā no IKP. Valsts parādsaistību attiecība pret IKP 2015. gadā sasniedza maksimālo apmēru (86,7 %), tomēr, kā teikts konverģences programmā, tiek prognozēts, ka tas pakāpeniski samazināsies līdz 80,0 % (2019. gadā). Nominālā izteiksmē parādsaistību un IKP attiecības prognoze programmā atbilst parādsaistību samazinājuma etalonrādītājam. Tomēr, lai arī makroekonomikas scenārijs, kas ir šo budžeta prognožu pamatā, reālā izteiksmē ir ticams, nominālais IKP pieaugums ir lielāks nekā Komisijas prognozē minētais, it īpaši attiecībā uz 2016. gadu. Tādēļ prognozētais parādsaistību attiecības samazinājums ir atkarīgs no labvēlīgām nominālā pieauguma prognozēm; turklāt tā aprēķinā ir ņemtas vērā arī nozīmīgas, parādsaistības samazinošas atlikumu un plūsmu korekcijas no finanšu aktīvu pārdošanas, kas gan nav pietiekami konkretizētas. Turklāt pasākumi, kas nepieciešami, lai atbalstītu plānotos deficīta mērķus 2017. gadam un nākamajiem gadiem, pārsvarā nav konkretizēti. Balstoties uz Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, tiek prognozēts, ka vispārējās valdības deficīts 2016. gadā sasniegs 2,7 % no IKP, kas atbilst nominālā deficīta mērķim, kas minēts Padomes ieteikumā, kas sniegts saskaņā ar LESD 126. panta 7. punktu. Tiek prognozēts, ka pārmērīga deficīta novēršanas procedūras ietvaros tiks sasniegts ieteiktais fiskālā stimula apjoms. Pretstatā tam Komisijas prognozē nav minēta atbilstība uz nākotni vērstam parādsaistību samazināšanas etalonrādītājam. Lai gan strukturāla korekcija 0,2 % apmērā no IKP 2017. gadā būtu pietiekama, lai sasniegtu vidēja termiņa budžeta mērķi, lielāka strukturāla korekcija būtu nepieciešama, lai nodrošinātu atbilstību parādsaistību samazināšanas etalonrādītājam. Konkrētāk, ņemot vērā augstās parādsaistības un pašreizējos konjunktūras apstākļus Horvātijā, šķiet, ka atbilstoša būtu korekcija virs etalonrādītāja (0,5 % no IKP). Pašlaik tiek prognozēts, ka strukturālā bilance 2017. gadā pasliktināsies par 0,2 % no IKP. Balstoties uz savu konverģences programmas novērtējumu un ņemot vērā Komisijas 2016. gada pavasara prognozi, Padome uzskata, ka pastāv risks, ka Horvātija neievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus. Tādēļ, lai 2017. gadā nodrošinātu atbilstību, būs nepieciešami papildu pasākumi.

(6)Horvātijas budžeta plānošanu joprojām apgrūtina lieli trūkumi, lai arī ar 2015. gada grozījumu Budžeta likumā ir panākti daži uzlabojumi. Saikne starp daudzgadu budžeta ietvaru un gada budžetu joprojām ir vāja, un nepastāv skaidri noteikumi par budžeta plānu mainīšanu viena gada ietvaros. Atsevišķu budžeta vienību stratēģiskā plānošana nav pakļauta sistemātiskām pārbaudēm un nesniedz pietiekamu atbalstu politikas prioritāšu pielāgošanu vidēja termiņa fiskālajiem mērķiem. Budžeta procesā maz tiek apsvērti apjomīgi ārpusbudžeta darījumi un grāmatvedības korekcijas, kas ietekmē vispārējās valdības deficītu un parādsaistības. Pašlaik tiek pārskatīti skaitliskie fiskālie noteikumi. Viena no galvenajām problēmām ir tos padarīt vairāk darbībspējīgus un labāk pielāgotus Stabilitātes un izaugsmes paktam. Ir nepieciešami arī centieni uzlabot budžeta plānošanas pamatu statistikas izteiksmē.

(7)Fiskālās politikas komisija, kas ir atbildīga par fiskālo noteikumu atbilstības uzraudzīšanu valsts mērogā, ir cieši saistīta ar valsts nodokļu iestādēm, un tās personāls nav pietiekami liels. Šādos apstākļos nav nodrošināta tās politiskā un funkcionālā neatkarība. Fiskālās politikas komisijas institucionālās uzbūves un pilnvaru pārskatīšana ir paredzēta 2016. gada trešajā ceturksnī.

(8)Horvātija ir sākusi reformēt pašvaldību nodevu sistēmu; tas notiek plašākas nekustamo īpašumu nodokļa reformas ietvaros. Ieņēmumi no regulāri maksājamiem nekustamā īpašuma nodokļiem un pašvaldību nodevām kopā veido salīdzinoši mazu daļu no IKP.

(9)Galvenās problēmas ir augsts vēl nedzēstu nodokļu saistību līmenis, krāpšana PVN jomā un ēnu ekonomika. Tiek veikti pasākumi, lai uzlabotu gatavību maksāt nodokļus, tai skaitā atbilstības riska pārvaldības sistēmas izstrādāšana. Tomēr pierādījumi par veikto pasākumu iedarbīgumu joprojām ir ierobežoti.

(10)Valsts parādsaistību apjoms ir liels, un tas joprojām palielinās, un līdz ar to nenovēršami ir jāpieņem uz nākotni orientēta, proaktīva pieeja valsts parādsaistību pārvaldībai. Tiek plānots, ka drīzumā tiks pieņemta parādsaistību pārvaldības stratēģija 2016.–2018. gadam. Tomēr Horvātijai joprojām trūkst vispusīgākas pieejas parādsaistību pārvaldībai, kas citstarp ietvertu ikgadēju pārskatīšanu, kas ņemtu vērā tirgus norises, atbilstošu riska pārvaldības stratēģiju un nostiprinātas saistīto uzdevumu veikšanas funkcijas.

(11)Liela daļa darbspējīgā vecuma iedzīvotāju nepiedalās darba tirgū. Viens no galvenajiem tā iemesliem ir priekšlaicīga pensionēšanās, arī to vīriešu vidū, kuri ir labākajos spēka gados. Priekšlaicīga pensionēšanās ir iespējama pilnus piecus gadus pirms likumiskā pensionēšanās vecuma, un finansiālie stimuli strādāt līdz šim vecumam (un pēc tā) ir vāji. Turklāt pensiju sistēmai ir raksturīgas vairākas speciālas normas attiecībā uz konkrētām strādājošo personu kategorijām un dāsnas priekšlaicīgas pensionēšanās iespējas dažās profesijās. Likumiskais pensionēšanās vecums vīriešiem un sievietēm tiek vienādots un palielināts līdz 67, tomēr tas notiek lēni. Gan pašreizējais, gan nākotnē sagaidāmais pensiju adekvātums ir neliels un rada ievērojamu nabadzības risku lielā vecumā, it īpaši personām ar īsu darba stāžu.

(12)Augstās neaktivitātes problēmu vēl vairāk pastiprina augstais bezdarba līmenis; darbaspēka resursu potenciāla nepietiekama izmantošana attur. Jauniešu bezdarbs joprojām ir viena no galvenajām rūpēm, kas liecina par trūkumiem izglītības sistēmā, un joprojām ir nepieciešams uzlabot garantijas jauniešiem iedarbīgumu, uzraudzīšanu un izvērtēšanu. Ilgtermiņa bezdarba līmenis nesen nokritās, tomēr tas joprojām ir apmēram divreiz lielāks par ES vidējo rādītāju. Dalība mūžizglītībā joprojām ir ļoti mazaktīva; tā iemesls ir nepietiekami attīstītā pieaugušo izglītības sistēma. Dalība mūžizglītībā joprojām ir ļoti neaktīva, kas izskaidrojams ar pieaugušo izglītības sistēmas nepietiekamo attīstības līmeni.

(13)Pastāv reģionālas atšķirības sociālajai aizsardzībai izlietoto naudas līdzekļu ziņā (uz vienu personu) un nekonsekvence starp kritērijiem iekļaušanai vispārīgā sociālās aizsardzības plānā un kritērijiem attiecībā uz speciālām personu kategorijām. Turklāt tikai maza daļa no sociālās aizsardzības budžeta tiek izlietota valsts mēroga ienākumu minimuma plānam. Tas izraisa neefektivitāti un nenodrošina pietiekamu aizsardzību nabadzīgākajām personām. Sociālās aizsardzības sistēmas reforma ir aizkavējusies dažādu pabalstu konsolidēšanas ziņā un jautājumā par vienas pieturas administratīva kontaktpunkta izveidošanu sociālās aizsardzības pakalpojumu sniegšanai.

(14)Valsts pārvaldes iestāžu kompetenču funkcionālais sadalījums starp centrālo un vietējo līmeni ir sarežģīts, un sistēma ir sadrumstalota. Decentralizēto administratīvo funkciju sadalījums neatbilst vietējo atbildīgo struktūrvienību fiskālajām spējām. Tas rada vietējo struktūrvienību lielu atkarību no centrālās valdības pārskaitījumiem, un vienlaikus veidojas ievērojamas reģionālās atšķirības sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas jomā. Valsts pārvaldes iestāžu sadrumstalotība ietekmē sniegto pakalpojumu kvalitāti, komercdarbības vidi un publisko izdevumu efektivitāti. Valsts pārvaldes reforma būtībā nav pavirzījusies uz priekšu. Ir ieviests tiesiskais regulējums par pašvaldību teritoriālo vienību brīvprātīgu apvienošanos, taču nav sniegts stimuls šādas iespējas izmantošanai. Valsts aģentūru sistēmas racionalizācija norit lēni.

(15)Darba samaksu publiskajā sektorā reglamentē normas, kas ne visās valsts iestādēs ir konsekventas attiecībā uz amata sarežģītību, pabalstiem un piemaksām. Tas ierobežo valdības kontroli pār darba samaksas izdevumiem un ietekmē publiskā sektora efektivitāti. Salīdzinoši augstā īpatsvara dēļ, kāds publiskajam sektoram ir attiecībā pret visu nodarbināto personu kopskaitu, darba samaksas izmaiņas, kas notiek publiskajā sektorā, ir nozīmīgas arī ekonomikai kopumā.

(16)Ekonomikā ļoti izteikta un jūtama ir valsts līdzdalība komercsabiedrību pamatkapitālā. Trūkumi pārvaldībā, tai skaitā atbilstošas darbības rezultātu uzraudzīšanas trūkums, joprojām noved pie tā, ka valsts kapitālsabiedrību rentabilitāte ir ievērojami zemāka nekā salīdzināmām privātā sektora sabiedrībām, kas negatīvi ietekmē publiskās finanses. Valsts kapitālsabiedrību akciju iekļaušana biržas sarakstā var palīdzēt uzlabot to korporatīvo pārvaldību, it īpaši veicinot ziņojumu sagatavošanu un iekšējās kontroles mehānismus. Pagājušajā gadā notikumu attīstība virzienā uz valsts kapitālsabiedrību atvēršanu privātā sektora ieguldītājiem bija lēna.

(17)Horvātijas ekonomikas atlabšanā izšķiroša nozīme varētu būt valstij piederošajai Horvātijas Rekonstrukcijas un attīstības bankai (HBOR). Tās darbībai kreditēšanas jomā varētu būt būtiska ietekme uz ieguldījumu veicināšanu, vienlaikus risinot tirgus nepilnības. Ir nepieciešams atbilstošs normatīvais regulējums un pareiza korporatīvā pārvaldība, lai ierobežotu ar tās darbību saistīto risku, it īpaši tādēļ, ka HBOR arvien vairāk iesaistās tiešo aizdevumu izsniegšanā.

(18)Neatkarīgā HBOR kredītportfelī ietilpstošo aktīvu kvalitātes pārbaude, ko iestādes plāno veikt 2017. gadā, ir solis virzienā uz šo sarežģījumu atrisināšanu. Starplaikā ir nepieciešams stiprināt HBOR piemērojamos uzraudzīšanas un pārskatatbildības mehānismus.

(19)Eiropas strukturālo un investīciju fondu apgūšanas pakāpe līdz šim ir bijusi zema – tādu faktoru dēļ kā nepietiekamas administratīvās spējas, apgrūtinošas procedūras un ierobežots skaits īstenojamu projektu.

(20)Horvātijas komercdarbības videi joprojām kaitē ievērojamās nepilnības, kas ietekmē ieguldīšanas apstākļus. Daudzas parafiskālās nodevas, kas tiek uzliktas komercsabiedrībām, joprojām apgrūtina komercdarbības vidi. Pakalpojumu sniedzējiem un reglamentētajām profesijām aktuālā regulējuma vide joprojām ir ierobežojoša. Pastāv ierobežojumi attiecībā uz pieeju atsevišķām reglamentētajām profesijām, tostarp juristu un nodokļu konsultantu profesijām, un attiecīgo praksi. Horvātija ir izskatījusi jautājumu par nepieciešamību pēc šiem ierobežojumiem un to samērīgumu, tomēr konkrēta rīcība ir aizkavējusies. Turklāt reglamentētās profesijas un uzņēmumus negatīvi ietekmē augsts administratīvais slogs.

(21)Komercdarbības vidi ietekmē arī regulējuma nestabilitāte un priekšstats par zemu likumdošanas kvalitāti. Tiesu sistēmā, it īpaši komerctiesās, pastāv sarežģījumi saistībā ar kvalitāti un efektivitāti, par ko liecina ilga tiesvedība, ievērojams vēl neizskatīto lietu skaits un nekonsekventa judikatūra. IKT sistēmas ir nepietiekami attīstītas, it īpaši attiecībā uz saziņu ar tiesvedības dalībniekiem un procesuālo dokumentu elektronisko piegādi.

(22)Noregulējums attiecībā uz ieņēmumus nenesošiem aizdevumiem ir izšķiroši svarīgs pārmērīgo parādsaistību problēmas risināšanai ekonomikā. Šajā ziņā ir veikti svarīgi pasākumi – ir pastiprināts pirmsmaksātnespējas un maksātnespējas regulējums attiecībā uz uzņēmumiem un pieņemta fizisko personu maksātnespējas procedūra. Lai jaunajam regulējumam būtu ietekme, ir nepieciešams veikt detalizētu uzraudzīšanu. Tomēr tiesiskā nenoteiktība attiecībā uz norakstīšanas nodokļu režīmu joprojām ir uzskatāma par šķērsli, kas bankām liedz raiti atbrīvoties no ieņēmumus nenesošiem aizdevumiem.