(3)Krievijas iebrukums Ukrainā globālās pandēmijas izskaņā ir būtiski mainījis ģeopolitisko un ekonomisko kontekstu. Iebrukuma ietekme uz dalībvalstu tautsaimniecībām izpaužas, piemēram, kā augstākas enerģijas un pārtikas cenas un vājākas izaugsmes izredzes. Enerģijas cenu pieaugums īpaši smagi skar visneaizsargātākās mājsaimniecības, kuras ir nonākušas enerģētiskajā nabadzībā vai kurām tā draud. Turklāt Eiropas Savienībā ierodas nepieredzēti daudz cilvēku, kuri bēg no Ukrainas. Šajā sakarā 2022. gada 4. martā pirmo reizi tika piemērota Pagaidu aizsardzības direktīva, pārvietotajām personām no Ukrainas piešķirot likumīgas uzturēšanās tiesības Eiropas Savienībā, kā arī piekļuvi izglītībai un apmācībai, darba tirgum, veselības aprūpei, mājoklim un sociālajai palīdzībai.

(5)Vispārējā izņēmuma klauzula darbojas kopš 2020. gada marta. Komisija savā 2021. gada 3. marta paziņojumā izklāstīja viedokli, ka lēmums par vispārējās izņēmuma klauzulas deaktivēšanu vai turpmāku piemērošanu būtu jāpieņem vispārēja ekonomikas stāvokļa novērtējuma ietvaros, kurā būtisks kvantitatīvais kritērijs ir ekonomiskās aktivitātes līmenis ES vai eurozonā salīdzinājumā ar pirmskrīzes līmeni (2019. gada beigās). Paaugstināta nenoteiktība un spēcīgi lejupvērsti riski, kas skar ekonomikas perspektīvu saistībā ar karu Eiropā, nepieredzēts enerģijas cenu kāpums un ieilguši piegādes ķēdes darbības traucējumi rada apstākļus, kuru dēļ ir attaisnojami Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas darbību pagarināt arī attiecībā uz 2023. gadu.

(6)Ievērojot pieeju, kas izklāstīta Padomes 2021. gada 18. jūnija atzinumā par 2021. gada stabilitātes programmu, fiskālo nostāju pašlaik vislabāk var izmērīt kā izmaiņas primārajos izdevumos (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus), neierēķinot ar Covid-19 krīzi saistītos pagaidu ārkārtas pasākumus, bet ietverot no Atveseļošanas un noturības mehānisma un citu ES fondu neatmaksājamā atbalsta (dotācijām) finansētos izdevumus, attiecībā pret vidēja termiņa potenciālo izaugsmi. Papildus atzinumam par vispārējo fiskālo nostāju, novērtējot, vai valsts fiskālā politika ir piesardzīga un vai tās struktūra spēs nodrošināt ilgtspējīgu atveseļošanu, kas būtu saskanīga ar zaļo un digitālo pārkārtošanos, uzmanība tiek pievērsta arī valsts finansētajiem primārajiem kārtējiem izdevumiem (atskaitot diskrecionāros ieņēmumu pasākumus un ar Covid-19 krīzi saistītos pagaidu ārkārtas pasākumus) un investīcijām.

(7)Komisija 2022. gada 2. martā pieņēma paziņojumu, kurā sniegtas plašas norādes par fiskālo politiku 2023. gadā un kura mērķis ir atbalstīt dalībvalstu stabilitātes un konverģences programmu sagatavošanu un tādējādi stiprināt politikas koordināciju. Pamatojoties uz 2022. gada ziemas prognozes makroekonomisko perspektīvu, Komisija atzīmēja, ka piemērota šķistu pāreja no kopējās atbalstošās fiskālās nostājas 2020.–2022. gadā uz kopumā neitrālu kopējo fiskālo nostāju 2023. gadā, vienlaikus saglabājot gatavību reaģēt uz mainīgo ekonomisko situāciju. Komisija paziņoja, ka fiskālie ieteikumi 2023. gadam arī turpmāk būtu jādiferencē starp dalībvalstīm un tajos būtu jāņem vērā iespējamā pārrobežu blakusietekme. Komisija aicināja dalībvalstis atspoguļot norādes savās stabilitātes un konverģences programmās. Komisija apņēmās cieši uzraudzīt ekonomikas norises un pielāgot savas politikas norādes pēc vajadzības un ne vēlāk kā savā pusgada pavasara paketē, kas sagatavota 2022. gada maija beigās.

(8)Attiecībā uz 2022. gada 2. martā sniegtajām fiskālajām norādēm fiskālajos ieteikumos 2023. gadam ir ņemta vērā ekonomikas perspektīvas pasliktināšanās, paaugstinātā nenoteiktība un papildu lejupvērstie riski, kā arī augstāka inflācija salīdzinājumā ar ziemas prognozi. Ņemot vērā šos apsvērumus, fiskālajai reakcijai ir jāpalielina publiskās investīcijas, kas sekmēs zaļo un digitālo pārkārtošanos un enerģētisko drošību, un jāsaglabā visneaizsargātāko mājsaimniecību pirktspēja, lai mīkstinātu enerģijas cenu kāpuma ietekmi un palīdzētu ierobežot inflācijas otrreizējās ietekmes spiedienu, izmantojot mērķtiecīgus un pagaidu pasākumus; fiskālajai politikai arī turpmāk jābūt dinamiskai, lai pielāgotos strauji mainīgajiem apstākļiem, un dažādās valstīs tā ir jādiferencē atkarībā no to fiskālā un ekonomiskā stāvokļa, tostarp ņemot vērā krīzes ietekmi uz tām un pārvietoto personu pieplūdumu no Ukrainas.

(9)Nīderlande savu 2022. gada stabilitātes programmu iesniedza 2022. gada 29. aprīlī, ievērojot Regulas (EK) Nr. 1466/97 4. pantu. Nīderlande vēl nav iesniegusi valsts reformu programmu, jo programma tiks integrēta atveseļošanas un noturības plānā.

(10)Komisija 2022. gada ziņojumu par Nīderlandi publicēja 2022. gada 23. maijā. Tajā novērtēts, kā Nīderlande ir īstenojusi tai adresētos ieteikumus, ko Padome pieņēma 2019., 2020. un 2021. gadā, kā arī, ka tā risina jaunas problēmas, tostarp tās, kas izriet no Krievijas iebrukuma Ukrainā. Tajā bija arī novērtēts Nīderlandes progress Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanā un ES pamatmērķu sasniegšanā nodarbinātības, prasmju un nabadzības mazināšanas jomā, kā arī progress ANO ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanā.

(11)Komisija saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pantu izstrādāja padziļināto pārskatu par Nīderlandi un rezultātus publicēja 2022. gada 23. maijā. Komisija secināja, ka Nīderlandē pastāv makroekonomikas nelīdzsvarotība. Neaizsargātība jo īpaši ir saistīta ar lielu privātā sektora parādu un lielu tekošā konta pārpalikumu, kam ir pārrobežu nozīme.

(12)2020. gada 20. jūlijā Padome ieteica Nīderlandei, ievērojot vispārējo izņēmuma klauzulu, 2020. un 2021. gadā veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai efektīvi vērstos pret pandēmiju, stiprinātu ekonomiku un atbalstītu tās turpmāko atveseļošanu. Tā arī ieteica Nīderlandei, kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt parāda atmaksājamību, vienlaikus veicinot investīcijas. Saskaņā ar Eurostat validētajiem datiem 2021. gadā Nīderlandes vispārējās valdības budžeta deficīts samazinājās no 3,7 % no IKP 2020. gadā līdz 2,5 % no IKP 2021. gadā. Nīderlandes fiskālās politikas reakcija atbalstīja ekonomikas atveseļošanu 2021. gadā, savukārt pagaidu ārkārtas atbalsta pasākumu apmērs 2020. un 2021. gadā sasniedza 3,3 % no IKP. Nīderlandes 2021. gadā veiktie pasākumi atbilst Padomes 2020. gada 20. jūlija ieteikumam. Valdības 2020. un 2021. gadā noteiktie diskrecionārie budžeta pasākumi ir pagaidu pasākumi vai atsvērti ar kompensējošiem pasākumiem. Pēc Eurostat validētajiem datiem, vispārējās valdības parāds 2021. gadā bija 52,1 % no IKP.

(13)2022. gada stabilitātes programmas budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir piesardzīgs. Valdība prognozē, ka reālais IKP 2022. gadā pieaugs par 3,6 % un 2023. gadā – par 1,7 %. Komisijas 2022. gada pavasara prognozē plānots līdzīgs reālā IKP pieaugums: 2022. gadā (3,3 %) un 2023. gadā (1,6 %). Valdība savā 2022. gada stabilitātes programmā plāno, ka nominālais deficīts saglabāsies 2,5 % no IKP 2022. gadā un samazināsies līdz 2,3 % 2023. gadā. Saskaņā ar programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP 2022. gadā samazināsies līdz 53,1 % un 2023. gadā – līdz 52,7 %. Pamatojoties uz prognozes termiņa datumā zināmajiem politikas pasākumiem, Komisijas 2022. gada pavasara prognozē paredzēts, ka valdības budžeta deficīts 2022. un 2023. gadā būs attiecīgi 2,7 % un 2,1 % no IKP. Tas ir lielāks nekā 2022. gada stabilitātes programmā prognozētais deficīts 2022. gadam, galvenokārt tāpēc, ka programmā tikai daļēji bija iekļauti pasākumi, kas veikti, reaģējot uz augstajām enerģijas cenām, un nedaudz zemāks nekā prognozēts 2023. gadam, galvenokārt tāpēc, ka bruto pamatkapitāla veidošanas līmenis un citi Komisijas gaidāmie izdevumi bija zemāki. Komisijas 2022. gada pavasara prognozē plānota zemāka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP: 51,4 % 2022. gadā un 50,9 % 2023. gadā. Šādas atšķirības iemesls ir atšķirīga nominālā IKP prognoze.

Pamatojoties uz Komisijas 2022. gada pavasara prognozi, potenciālās izlaides vidēja termiņa pieauguma aplēse ir 1,5 % (10 gadu vidējais rādītājs).

(14)Valdība 2022. gadā pakāpeniski atcēla lielāko daļu pasākumu, kas veikti, reaģējot uz Covid-19 krīzi, – tiek prognozēts, ka pagaidu ārkārtas atbalsta pasākumu apmērs samazināsies no 3,4 % no IKP 2021. gadā līdz 0,9 % 2022. gadā. Valdības budžeta deficītu ietekmē pasākumi, kuri pieņemti, lai novērstu enerģijas cenu pieauguma ekonomisko un sociālo ietekmi, un kuri Komisijas 2022. gada pavasara prognozē lēsti 0,7 % apmērā no IKP 2022. gadā, bet kuri 2023. gadā tiks izbeigti. Šie pasākumi galvenokārt ietver sociālos pārvedumus trūcīgākajām mājsaimniecībām un netiešo nodokļu samazinājumus enerģijas patēriņam. Par šiem pasākumiem tika paziņots, ka tiem ir pagaidu raksturs. Tomēr, ja enerģijas cenas saglabāsies augstas arī 2023. gadā, dažus no šiem pasākumiem varētu turpināt. Viens no šiem pasākumiem nav mērķorientēts, proti, netiešo nodokļu samazinājums enerģijas patēriņam. Valdības budžeta deficītu ietekmē arī izmaksas, kuras saistītas ar pagaidu aizsardzības piedāvāšanu pārvietotajām personām no Ukrainas un kuras Komisijas 2022. gada pavasara prognozē tiek prognozētas 0,1 % apmērā no IKP 2022. un 2023. gadā, kā arī lielākas izmaksas aizsardzības izdevumiem, kuru pieaugums paredzēts 0,1 % apmērā no IKP 2023. gadā.

(15)Padome 2021. gada 18. jūnijā ieteica Nīderlandei 2022. gadā īstenot atbalstošu fiskālo nostāju, kas ietver stimulējošo iedarbību, kuru nodrošina Atveseļošanas un noturības mehānisms, un saglabāt valsts finansētās investīcijas. Tā arī ieteica Nīderlandei, kad to pieļaus ekonomiskie apstākļi, īstenot fiskālo politiku, kuras mērķis ir panākt piesardzīgu vidēja termiņa fiskālo stāvokli un nodrošināt fiskālo ilgtspēju vidējā termiņā, un vienlaikus veicināt investīcijas, lai vairotu izaugsmes potenciālu.

(16)Pamatojoties uz Komisijas 2022. gada pavasara prognozi un ņemot vērā Nīderlandes 2022. gada stabilitātes programmā iekļauto informāciju, tiek prognozēta atbalstoša fiskālā nostāja –2,6 % apmērā no IKP, kā ieteikusi Padome. Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme uz ekonomisko aktivitāti saglabāsies stabila salīdzinājumā ar 2021. gadu. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām 2022. gadā būs neitrāla ietekme uz fiskālo nostāju, kas atbilst 0,0 procentpunktiem no IKP. Tādējādi Nīderlande plāno saglabāt valsts finansētās investīcijas, kā ieteikusi Padome. Vienlaikus plānots, ka valsts finansēto primāro kārtējo izdevumu (atskaitot jaunos ieņēmumu pasākumus) pieaugumam 2022. gadā būs ekspansīva ietekme uz fiskālo nostāju, kas atbilst 2,0 procentpunktiem no IKP. Šī ievērojamā ekspansīvā ietekme ietver papildu ietekmi (0,7 % apmērā no IKP), ko rada pasākumi ar mērķi novērst enerģijas cenu pieauguma ekonomisko un sociālo ietekmi, kā arī izmaksas (0,1 % apmērā no IKP), kas saistītas ar pagaidu aizsardzības piedāvāšanu pārvietotajām personām no Ukrainas, un cita starpā tiek prognozēts, ka papildu pasākumi klimata jomā (ar mērķi samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas un veicināt ilgtspējīgu enerģiju) un pasākumi izglītības jomā (pārkvalifikācija un skolotāju apmācība) veicinās (0,3 % un attiecīgi 0,2 % apmērā no IKP) neto kārtējo izdevumu pieaugumu.

(17)Komisijas 2022. gada pavasara prognozē fiskālā nostāja 2023. gadā tiek prognozēta +0,5 % apmērā no IKP, pieņemot, ka politika nemainīsies. Tiek prognozēts, ka no Atveseļošanas un noturības mehānisma dotācijām un citiem ES fondiem finansēto izdevumu pozitīvā ietekme uz ekonomisko aktivitāti saglabāsies nemainīga salīdzinājumā ar 2022. gadu. Tiek prognozēts, ka valsts finansētajām investīcijām 2023. gadā būs ekspansīva ietekme uz fiskālo nostāju, kas atbilst 0,1 procentpunktam no IKP. Vienlaikus plānots, ka valsts finansēto primāro kārtējo izdevumu (atskaitot jaunos ieņēmumu pasākumus) pieaugumam 2023. gadā būs bremzējoša ietekme uz vispārējo fiskālo nostāju, kas atbilst 1,0 procentpunktam no IKP. Tas ietver ietekmi, ko rada ar enerģijas cenu pieaugumu saistīto pasākumu pakāpeniska atcelšana (0,7 % apmērā no IKP).

(18)2022. gada stabilitātes programmā tiek prognozēts, ka vispārējās valdības budžeta deficīts vispirms pakāpeniski samazināsies, sasniedzot 2,5 % no IKP 2024. gadā, bet pēc tam līdz 2025. gadam palielināsies līdz 2,9 %. Līdz ar to tiek plānots, ka vispārējās valdības budžeta deficīts saglabāsies zem 3 % no IKP visā programmas aptvertajā laikā. Šajās prognozēs tiek pieņemts, ka tiks īstenoti vēl daži fiskālās konsolidācijas pasākumi, kuri vēl nav precizēti. Saskaņā ar programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP līdz 2025. gadam palielināsies, proti, 2024. gadā pieaugs līdz 53,1 % un 2025. gadā palielināsies vēl – līdz 54,4 %. Pamatojoties uz Komisijas analīzi, parāda atmaksājamības riski vidējā termiņā šķiet vidēji.

(19)Izkropļojumi mājokļu tirgū veicina mājokļu cenu strauju pieaugumu un lielas mājsaimniecību parādsaistības, un tas padara mājsaimniecības neaizsargātas pret ekonomiskiem satricinājumiem. Mājokļu cenu pieaugums 2021. gadā strauji palielinājās, gada pieauguma tempam sasniedzot 15 %, un arvien vairāk pazīmju liecina par pārāk augstu novērtēšanu mājokļu tirgū, un tas palielina riskus un neaizsargātību. Lai gan nodokļu atskaitījumi par hipotekāro kredītu procentu maksājumiem tiek pakāpeniski samazināti, samazinājums ir tikai daļējs, un nodokļu atvieglojumi, ko tie nodrošina hipotekārajiem maksājumiem, joprojām ir dāsni. Tas kopā ar salīdzinoši augstiem aizņēmumu limitiem (aizdevuma un ķīlas vērtības attiecība) joprojām veicina spēcīgu stimulu mājsaimniecībām aizņemties. Tajā pašā laikā privātais īres tirgus joprojām ir mazs un nav pietiekami attīstīts. Tā kā īres tirgū nav labi funkcionējoša vidējā segmenta, mājsaimniecībām ir lielāks stimuls pirkt nekā īrēt, kas veicina lielas parāda attiecības pret ienākumiem un arī finansiālo neaizsargātību. Piedāvājuma neelastība palielina izkropļojumus mājokļu tirgū. Salīdzinoši neelastīgais mājokļu piedāvājums palielina risku, ka politika, kas vērsta uz to, lai mājokļus padarītu pieejamākus, varētu stimulēt pieprasījumu un galu galā vēl vairāk paaugstināt mājokļu cenas, tādējādi apdraudot politikas sākotnējo mērķi.

(20)Pensiju sistēmas darbības rādītāji pensiju adekvātuma un fiskālās ilgstpējas ziņā ir labi, taču aroda (otrā līmeņa) pensiju sistēmai piemīt trūkumi tādās jomās kā starppaaudžu taisnīgums, pensiju tiesību pārredzamība un elastība. Otrā līmeņa pensiju iemaksas ir lielas, un, lai absorbētu pensiju fondu bilanču nelīdzsvarotību, varētu būt vajadzīgas, iespējams, lielas korekcijas attiecībā uz iemaksām. Lielie obligātie uzkrājumi arī veicina tekošā konta pārpalikumu. Pensiju sistēmas reforma varētu padarīt pensiju fondus noturīgākus pret satricinājumiem. Pēc tam, kad 2019. gadā tika noslēgts pamatnolīgums par pensiju reformas vispārējiem principiem, valdība un sociālie partneri 2020. gada jūnijā vienojās par jaunu līguma struktūru otrajam līmenim. Kopumā plānotās reformas mērķis ir novērst pensiju sistēmas galvenās vājās vietas. Nīderlandes parlaments 2022. gadā plāno apspriest un pieņemt likumdošanas pasākumus ar mērķi īstenot pensiju reformu, par kuru panākta vienošanās. Pēc tam galvenais uzdevums būs reformas pilnīga īstenošana, kas būs rūpīgi jāuzrauga.

(21)Nīderlande kohēzijas politikas plānošanas dokumentus iesniedza 2021. gada 22. decembrī, 2021. gada 23. decembrī un 2022. gada 22. martā. Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2021. gada 24. jūnija Regulu (ES) 2021/1060 Nīderlandei ir jāņem vērā attiecīgie tai adresētie ieteikumi 2021.–2027. gada kohēzijas politikas fondu plānošanā. Tas ir priekšnoteikums no kohēzijas politikas fondiem paredzētā finansiālā atbalsta efektivitātes uzlabošanai un tā pievienotās vērtības maksimalizēšanai un vienlaikus veicina koordināciju, savstarpējo papildināmību un saskaņotību starp šiem fondiem un citiem Savienības instrumentiem un fondiem. Kohēzijas politikas programmu sekmīga īstenošana ir atkarīga arī no to šķēršļu novēršanas, kas kavē investīcijas zaļās un digitālās pārkārtošanās un sabalansētas teritoriālās attīstības atbalstam.

(22)Elastīgās nodarbinātības īpatsvars joprojām ir augsts un veido būtisku Nīderlandes darba tirgus daļu. Tas norāda uz pieaugošu darba tirgus segmentācijas risku. Šo nodarbinātības veidu izmantošanu lielā mērā ietekmē institucionālie faktori un valsts izvēlētā politika, piemēram, atšķirīgais nodokļu režīms (pašnodarbinātām personām, kurām nav darbinieku), sociālā nodrošinājuma segums un darba aizsardzības noteikumi. Šie atšķirīgie virzītājspēki un institucionālie faktori lielā mērā ir finansiāli (ne)stimulējoši un rada īpaši kropļojošu ietekmi uz marģinalizētajām personām. Covid-19 pandēmija arī izgaismoja riskus, ko rada segmentēts darba tirgus un dažu grupu nelabvēlīgā nodarbinātības un sociālā situācija, kā arī būtiskās problēmas saistībā ar to pašnodarbināto personu piekļuvi pienācīgai sociālajai aizsardzībai, kuras biežāk ir nepietiekami apdrošinātas pret slimībām, invaliditāti, bezdarbu un vecumu. Turklāt turpmāki pasākumi, kuru mērķis ir kvalificēt pašnodarbinātu personu darba attiecības un izpildīt piemērojamos noteikumus, varētu palīdzēt samazināt fiktīvu pašnodarbinātību.

(23)Darbaspēka trūkums ir palielinājies vēl vairāk un līdz ar vispārējās ekonomikas atlabšanu un pieprasījuma pēc darbaspēka pieaugumi ir ķļuvis izplatītāks visās nozarēs. Darba tirgus prognozes, jo īpaši attiecībā uz izglītības un veselības aprūpes nozari, tehniskajām profesijām un IKT nozari, liecina, ka darba tirgus nākotnē ilgstoši būs saspringts. Arī būvniecības nozarē tuvākajā nākotnē būs ļoti liels darbaspēka trūkums. Saspringtais darba tirgus var kavēt apjomīgās investīcijas, kas vajadzīgas zaļās un digitālās pārkārtošanās īstenošanai. Tajā pašā laikā ir arī neizmantots vai nepietiekami izmantots darbaspēks, par ko jo īpaši liecina zemāks nodarbinātības līmenis personām ar migrantu izcelsmi un augsts nepilnas slodzes nodarbinātības īpatsvars. Stimulējot nostrādāto stundu skaita pieaugumu nepilna darba laika darba ņēmējiem, no kuriem daudzi ir sievietes (62,5 % no nodarbinātajām sievietēm 2021. gadā strādāja nepilnu darba laiku), varētu vēl vairāk samazināt pašreizējo darbaspēka trūkumu darba tirgū un samazināt vīriešu un sieviešu caurmēra darba samaksas un pensiju atšķirību. Neaktīvo personu (personu, kas nestrādā un nemeklē darbu), ilgtermiņa bezdarbnieku un to personu, kurām ir mazas izredzes darba tirgū, aktivizēšana un kvalifikācijas celšana vai pārkvalificēšana, izmantojot mērķtiecīgas un pielāgotas darbības, varētu palīdzēt mazināt darbaspēka un prasmju trūkumu, un vienlaikus veicinātu vienlīdzīgas iespējas un aktīvu iekļaušanu.