LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 105/12

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

(2016/C 105/10)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

ΚΟΛΟΚΑΣΙ ΣΩΤΗΡΑΣ/ΚΟΛΟΚΑΣΙ-ΠΟΥΛΛΕΣ ΣΩΤΗΡΑΣ (KOLOKASI SOTIRAS/KOLOKASI-POULLES SOTIRAS)

ES Nr.: CY-PDO-0005-01309 – 3.2.2015.

ACVN ( X ) AĢIN ( )

1. Nosaukums vai nosaukumi

Κολοκάσι Σωτήρας/Κολοκάσι-Πούλλες Σωτήρας (Kolokasi Sotiras/Kolokasi-Poulles Sotiras)

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Kipra

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.6. grupa. Svaigi vai pārstrādāti augļi, dārzeņi un labība

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Pēc botāniskās klasifikācijas augs pieder pie Araceae [kallu] dzimtas Colocasia ģints. Ģintī ir suga Colocasia esculenta, kas sastopama vairākās pasaules daļās, tostarp Kiprā. Tas ir galvenokārt tropu augs, kas pielāgojies Kipras apstākļiem un kam vajadzīga intensīva apūdeņošana.

Kolokāziju jeb taro kultivē ēdamo bumbuļu dēļ – augam attīstās galvenie bumbuļi, ko vietējā izloksnē sauc mappes, un sānu bumbuļi – pulles. Galvenais bumbulis attīstās auga centrālajā daļā un izaug zem augsnes virsas; to sauc par kolokasi [taro]. Pulles ir sekundārie bumbuļi un attīstās kā mazi sānu bumbuļi, ko sauc arī par kolokasi–pulles [mazie taro].

Liela daļa ražas tiek iegūta Sotiras reģionā ierīkotos laukos, kur sastopamas sarkanzemju augsnes; šo īpatnību dēļ no kultūrauga iegūstos produktus plašsaziņas valodā sauc par Kolokasi Sotiras (no galvenā bumbuļa) un Kolokasi-Poulles Sotiras (no sānu bumbuļiem).

Produkta atšķirības pazīmes

Fizikālās īpašības

Kolokasi Sotiras forma: cilindriska; lielākais diametrs ir tuvu bumbuļa vidum, bet gali ir ieapaļi līdz smaili.

Kolokasi-Poulles Sotiras forma: to raksturīgākās īpašības ir a) to izliekums, b) to izmērs, kas ir mazāks, un tas, ka tie ir izsmalcinātāki salīdzinājumā ar centrālo bumbuli, c) to smailais augšējais gals.

Izmēri: Kolokasi Sotiras maksimālais garums ir 30 cm, bet minimālais garums 10 cm, savukārt tā maksimālais diametrs ir 15 cm, bet minimālais diametrs 5 cm. Kolokasi-Poulles Sotiras nav noteiktu maksimālo vai minimālo izmēru.

Organoleptiskās īpašības

Tās attiecas gan uz Kolokasi Sotiras, gan uz Kolokasi-Poulles Sotiras.

Izskats: virsa gluda, ar ļoti maziem neregulāras formas izaugumiem.

Ārējā krāsa: galvenais/sānu bumbulis ir gaiši brūns, acu tuvumā tumšākos toņos; nokasot tas kļūst nevienādi balts. Tā sauktā “pēda” galvenā/sānu bumbuļa pamatnē, ko vietējie audzētāji sauc arī par musulos, ir baltā krāsā, gandrīz vienāda ar bumbuļa iekšējo krāsu.

Mīkstuma krāsa: balta līdz gaiši dzeltena (okera) ar nelieliem brūniem punktiņiem, kuri klāj visu virsu, kas kalcija oksalāta sāļu dēļ ir salīdzinoši mitra; šo savienojumu dēļ produktu Kolokasi Sotiras ir jācep vai jāvāra, lai tas kļūtu piemērots pārtikai. Mīkstuma virsa ir gluda, un tajā ir ļoti mazi cietes graudiņi.

Smarža: neitrāla vai bez smaržas.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

—

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visi ražošanas posmi no augu pavairojamā materiāla sagatavošanas līdz bumbuļu nokasīšanai noris noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

—

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

—

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Noteikto ģeogrāfisko apgabalu veido zemes platības ar sarkanzemju augsni, kuras atrodas Famagusta eparhijas Sotira dimes Avgoru, Frenaros un Liopetri pašvaldībā.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Produkta specifika

Produktiem Kolokasi Sotiras un Kolokasi-Poulles Sotiras ir raksturīgas šādas īpatnības:

a) galvenais bumbulis pēc formas atgādina augstu un šauru cilindru, bet sānu bumbuļi ar izliekumu;

b) bumbuļa virsa (pēc nokasīšanas) viendabīga, izaugumu pavisam nedaudz vai to nav nemaz;

c) pēc tam kad bumbulis atbrīvots no augsnes paliekām un nokasīts ar nazi, tā epiderma un liela daļa mizas kļūst balta.

Pateicoties šīm īpašībām, patērētāji produktus Kolokasi Sotiras un Kolokasi-Poulles Sotiras viegli var atšķirt no līdzīgiem produktiem, ko audzē citos reģionos, un noteiktajā apgabalā no iepriekšējās sezonas augiem iegūta pavairojamā materiāla izmantošana garantē šo īpatnību saglabāšanu.

Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN)

Kopumā var sacīt, ka taro audzēšana Kiprā nozīmē tā audzēšanu noteiktajā apgabalā, un iegūtā produkcija ir galvenokārt ražotāju amatprasmes rezultāts apvienojumā ar labvēlīgiem augsnes un klimatiskajiem apstākļiem.

Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Augstums virs jūras līmeņa Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals atrodas Kipras austrumu puses zemienēs mazāk par 14 km no jūras krasta; apgabala augstums virs jūras līmeņa nepārsniedz 80 m; augsne ir samērā dziļa, un zemes platības ir līdzenas un izvietotas uz lēzenas, salīdzinoši vienmērīgas nogāzes, kas vērsta no iekšzemes uz jūru.

Sarkanzemju raksturīgās īpašības Lielākā daļa Kipras raksturīgo sarkanzemju augšņu atrodas Sotiras reģionā. Šīs augsnes ir līdzenā reljefā vai nelielā slīpumā, tās ir smagas, ar augstu māla saturu, to ūdensietilpība ir 30–35 %, bet apmaiņas kapacitāte 28–33 %. Šīm augsnēm parasti ir normāli mitruma apstākļi, tās ir irdenas un tām ir lielāka porainība un labāka ūdenscaurlaidība un drenāža nekā smagajām aluviālajām augsnēm. Augšņu pH ir aptuveni 7,5–8,0, bet katjonu apmaiņas kapacitāte ir 28–33 mekv. uz 100 g augsnes. Organiskā viela aramzemes kārtā parasti ir 0,5–2 %, bet augsnes apakškārtā tās ir mazāk par 1 %. Visi iepriekš minētie faktori būtiski veicina auga attīstību un augšanas sparu, kā arī vairo izaudzēto bumbuļu kvalitāti un daudzumu, jo kolokāzija prasa smagas, dziļas, labi drenētas, irdenas augsnes ar augstu ūdensietilpību. Papildus iepriekš minētajam jāatgādina, ka taro audzēšanai par īpaši svarīgu faktoru tiek uzskatīta augsnes auglība, jo tā palīdz attīstīt veselīgu sakņu sistēmu, kas veicina un uzlabo barības vielu uzņemšanu, un līdz ar to augs dod lielākas ražas.

Klimatiskie apstākļi Noteiktā ģeogrāfiskā apgabala klimatiskajiem apstākļiem raksturīgas:

— salīdzinoši maigas ziemas (novembris līdz februāris), vidējās temperatūras 16–18 °C, bet vidējās minimālas temperatūras nenoslīd zemāk par 8 °C,

— vasarā (maijā līdz septembrī) temperatūras ir salīdzinoši zemas, vidēji 21–29 °C,

— relatīvais gaisa mitrums ir augsts, gadā vidēji 58–79 %.

Šādi klimatiskie apstākļi veido noteiktā apgabala klimatisko profilu, kas atbilst kolokāzijas kultūras vajadzībām, jo parasti tas ir siltummīlis augs ar attiecīgām prasībām – tam piemēroti ir apstākļi, kad dienas vidējā temperatūra ir augstāka par 21 °C, un augs ir ļoti jutīgs pret salnām. Siltumprasīguma dēļ taro ir augs, kas labi attīstās zemienēs, kādas ir ģeogrāfiskajā apgabalā, kur jūras tuvuma ietekmē diennakts temperatūras svārstības ir nelielas.

Cilvēkfaktori Laika gaitā cilvēki ir izraudzījušies un izkopuši piemērotu agrotehnisko praksi, kas ietekmē un veicina produkta īpašību veidošanos. Šāda prakse ietver turpmāk uzskaitītās darbības.

a) augu pavairojamā materiāla izvēle. Ražotāji ir pieņēmuši pasākumu kopumu attiecībā uz tāda pavairojamā materiāla izvēli, kurš iegūts no iepriekšējās plantācijas. Šo pavairojamo materiālu audzētāji sauc par “augu”. Kā “augu” ražotāji izvēlas nelielus, veselīgus un labi veidotus, mazattīstītus galvenos un/vai sānu bumbuļus un/vai galveno bumbuļu gabalus, taču iepriekš pārliecinoties, ka tiem ir pietiekami daudz acu. Pavairošanas materiālu audzētāji glabā ēnainā vietā, pārklājot to ar augsni un skaidām, līdz pienāk stādīšanas diena, vai arī noteiktu daudzumu taro augu atstāj zemē līdz nākamajai sezonai, lai stādīšanas dienā (nākamajā plantācijā) tos izceltu no zemes un tūlīt pat pārstādītu; tādējādi tas kļūst par jauno pavairošanas materiālu. Turklāt dažus zemesgabalus apstāda, vienīgi lai veidotu pavairojamo materiālu nākamajam gadam, un šim nolūkam priekšroku parasti dod zemesgabaliem, kas bijuši papuvē vai kas iepriekš bijuši atvēlēti tauriņziežu kultūrām.

b) apraušanas paņēmieni. Kad kolokāzijas sasniedz 70–80 cm augstumu, augus aprauš mehanizēti ar īpašām mašīnām, ņemot zemi no rindstarpām un pārklājot ar to auga stumbru aptuveni 30–40 cm augstumā. Apraušanu var veikt arī ar rokām, izmantojot lāpstu. To veic vismaz reizi augu veģetācijas periodā, un pēc apraušanas tūlīt seko laistīšana. Apraušana ir agrotehniska prakse, ko noteiktajā apgabalā atvieglo sarkanzemju augsnes sakārta, sastāvs un it īpaši struktūra. Konkrētāk, augsnes struktūras stabilitāte, ko apūdeņošanas vai lietus ūdens izraisītie erozijas procesi tik viegli nebojā, atvieglo zemes pienesi pie auga pamatnes un veicina tās viendabīgu sablīvēšanos ap augu. Šādi apstākļi, apvienojumā ar porainību, veicina labu augsnes aerāciju, radot tādus priekšnoteikumus augu augšanai, kuru rezultātā veidojas liela izmēra un iegarenas formas bumbuļi, kādi raksturīgi Kolokasi Sotiras. Citādos apstākļos bumbuļi izaugtu mazi un apaļi.

c) nokasīšanas paņēmieni. Pēc ražas novākšanas galvenie un sekundārie bumbuļi tiek nogādāti uz lauksaimniecības noliktavu, improvizētu telpu vai ražotāja iepakošanas centru, kur veic to nokasīšanu. Šī procedūra prasa īpašas vietējā ražotāja un/vai viņa ģimenes locekļu zināšanas, un tā tiek veikta noteiktajā apgabalā blakus kultivējamajām zemes platībām, lai būtu to tuvumā un lai būtu pieejama pietiekama telpa. Nokasīšanu veic tā, lai ar nazi pilnībā notīrītu galveno/sekundāro bumbuli no zemes un netīrumiem, līdz tas kļūst balts. Pats par sevi saprotams, ka kasīšanas procesa laikā bumbuļa epidermas lielākā daļa tiek noņemta, lai atbrīvotu to no pielipušās zemes. Nokasīšanu veic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, jo tas ir viens no iedzīvotāju un audzētāju amatprasmes elementiem šajā lauksaimniecības reģionā un tiek nodots no paaudzes paaudzē. Jāņem vērā, ka bumbuļu nokasīšanas praksi ievēro tikai noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, un nevienā citā Kipras reģionā, kur audzē taro, šādu darbību neveic.

d) nogatavojušos bumbuļu saglabāšana zemē un bumbuļu pakāpeniska novākšana. Tā kā taro pēc pilnīgas ienākšanās ilgu laiku var saglabāt augsnē, audzētāji organizē ražas novākšanu saskaņā ar ikdienas tirgus vajadzībām. Auga fizioloģiskās īpašības un ražotāju pieredze liecina, ka bumbuļi var bojāties tikai tad, ja iestājas ilgstošs sals, bet tas šajā reģionā nenotiek gandrīz nekad. Ražotāji pēc pieredzes zina, cik daudz taro var pārdot katru dienu, un atbilstoši regulēt novāktās ražas daudzumu. Šīs īpatnības dēļ taro ir iesaukts par “naudas lādīti”, jo ražotāju rīcībā ir “saglabājams” produkts, kas var nodrošināt stabilu ienākumu, ko viņi zina uz priekšu. Nobriedušu bumbuļu saglabāšana zemē ir daļa no noteiktā ģeogrāfiskā apgabalā ražotāju amatprasmes, un tā nav piemērojama nevienā citā Kipras reģionā, kur audzē taro.

Vēsturiskie faktori

Ir ziņas par to, ka taro Sotiras reģionā esot ievests no Karpas pussalas 20. gadsimta sākumā. Sākotnēji taro audzēts kultūrā tikai zemesgabalos, kas atrodas netālu no jūras un kur nav sastopamas reģionam raksturīgās sarkanzemju augsnes. Pakāpeniski tomēr kultūra izplatījās dziļāk iekšzemē (Sotiras kinotitā), kur augsnes tiek sauktas par “sarkanzemēm” un kur izrādījās, ka augšņu sastāvā esošā sarkanā māla dēļ tām piemīt lielāks ūdens aiztures potenciāls, kas būtiski uzlabo produkta kvalitāti – tas izaug lielāks, pēc formas viendabīgāks un dod augstākas ražas ar labāku konsistenci.

Taro kultūras ieviešana Sotiras reģionā norisinājās lēnām, bet pakāpeniski 20. gadsimta gaitā, taču pastiprinājās pēc 1974. gada, kad bija jāaizpilda tukšums, kas radās pēc lauksaimniecības kultūrām nodarītajiem zaudējumiem Kipras ziemeļu daļā. Lai gan Kolokasi Sotiras nekad nav bijusi reģiona galvenā kultūra, Famagusta eparhijas Lauksaimniecības dienests pagājušā gadsimta 90. gados tur kārtoja atsevišķu dokumentāciju, lai uzlabotu apūdeņošanas sistēmas un reģistrētu Kolokasi Sotiras ražotājus. Iepriekš minēto apstiprina arī nesens (2013) Famagusta eparhijas Lauksaimniecības dienesta dokuments, kurā teikts, ka 139 no 179 taro ražotājiem (77 %) atrodas Sotiras reģionā. Saskaņā ar 1990. gadā notikušo tautas skaitīšanu, kuru veica tas pats eparhijas dienests un kuras rezultāti reģistrēti dokumentācijā par taro, tai atvēlētā kopējā platība Sotirā bija 100 hektāri no kopējiem 130 hektāriem Famagusta eparhijā (77 %); tādējādi šie dati apstiprina šīs kultūras augsto koncentrāciju reģionā. Jānorāda arī tas, ka pārējie lauksaimnieki nāk no citiem noteiktā ģeogrāfiskā apgabala kinotitiem. Turklāt, salīdzinot datus par taro produkciju noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā ar datiem par tā produkciju visas Kipras salas mērogā, Statistikas birojs apstiprina, ka taro ražošanas koncentrācija Sotiras reģionā pārsniedz 90 %.

Kultūras elements

Kolokasi Sotiras ir galvenā sastāvdaļa kādā tradicionālā un slavenā receptē, kas pazīstama kā taro “kapama” – reģiona apmeklētāju pieprasīts pārtikas produkts. Tas ir arī nozīmīgs reģiona kultūras un civilizācijas elements; sacīto apstiprina tradicionālā taro festivāla organizēšana. Pagājušā gadsimta 70. gados festivāls tika organizēts nesistemātiski, taču nesen kāda Sotiras reģiona apvienība atsāka to organizēt ik gadu, saņemot pašvaldības iestāžu atbalstu. Kolokasi Sotiras un Kolokasi-Poulles Sotiras kā raksturīgiem unikāliem un ar reģionu cieši saistītiem produktiem tiek veltīti arī dažādi pasākumi, kuros organizēti iesaistās pašvaldības struktūras.

Fakts, ka kolokāzijas lapām neuzbrūk kaitēkļi un slimības, ir raksturīga īpatnība, kas radusi atspoguļojumu vietējā teicienā “tu esi kā kolokāzijas lapa”, ko attiecina uz cilvēku, kuru nekas netraucē un kam nav nekādu problēmu.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

http://www.moa.gov.cy/moa/da/da.nsf/All/F3FF567F4E8FF1C5C2257B970039D8EF/$file/Προδιαγραφές%20Κολοκάσι%20Σωτήρας%20_%20Κολοκάσι%20Πούλλες%20Σωτήρας.pdf

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.