LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 318/12

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas Atzinums par tematu “Rūpniecisko pārmaiņu teritoriālā pārvaldība: sociālo partneru loma un konkurētspējas un inovācijas pamatprogrammas ieguldījums”

(2006/C 318/02)

Saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2006. gada 19. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja nolēma izstrādāt atzinumu par “Rūpniecisko pārmaiņu teritoriālā pārvaldība: sociālo partneru loma un konkurētspējas un inovācijas pamatprogrammas ieguldījums”

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Rūpniecības pārmaiņu konsultatīvā komisija savu atzinumu pieņēma 2006. gada 31. augustā. Ziņotājs: PEZZINI kgs, līdzziņotājs: GIBELLIERI kgs.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 429. plenārajā sesijā, kas notika 2006. gada 13. un 14. septembrī (13. septembra sēdē), ar 181 balsi par, 2 balsīm pret un 8 — atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Sakarā ar jaunajiem globalizācijas izaicinājumiem 2006.gada martā Eiropadome Lisabonas stratēģijas atkārtotas izvēršanas ietvaros koncentrēja uzmanību uz izaugsmi un nodarbinātību — no vienas puses — un uz integrētu pieeju pārvaldībai — no otras puses.

1.2 ES jāuzņemas nodrošināt saviem iedzīvotājiem novatorisku, konkurētspējīgu un ilgtspējīgu attīstību, kā arī panākt uz tās teritorijas lielāku ekonomisko un sociālo kohēziju, radot un attīstot jaunus uzņēmumus, jaunus profesionālās darbības virzienus un lielāku un labāku nodarbinātību, vienlaicīgi saglabājot Eiropas sociālo modeli, kas ir orientēts uz zināšanās balstītu ekonomiku.

1.2.1 Komiteja ir cieši pārliecināta, ka bez “jauna pārvaldības cikla, kas būtu balstīts uz partnerību un pašu atbildību” (1) visi Eiropas konkurētspējas un nodarbinātības palielināšanas pūliņi izrādītos veltīgi un ka ir nepieciešams pieņemt un ātri un plaši īstenot jaunos pārvaldības principus.

1.2.2 Komiteja uzskata, ka gan Septītās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem, gan Konkurētspējas un jauninājumu pamatprogrammas pieeja ir pārāk vērsta “no augšas uz leju” un vēl neļauj sasniegt nepieciešamo integrāciju un valsts un privātā sektora pārstāvju, kas veicina attīstību, atbildīgu līdzdalību vietējā un reģionālā līmenī, uzlabojot sociālo partneru būtisko nozīmi ilgtspējīgas un noturīgas izaugsmes perspektīvā.

1.3 Kopā ar varas iestādēm, ekonomikas dalībniekiem un, jo sevišķi, ar sociālajiem partneriem Eiropas Savienībai vajadzētu sekmēt šo jaunā tipa partnerību vietējā līmenī, izmantojot arī iepriekš minētos divus instrumentus un veicinot jaunu “teritoriālo līgumu attīstībai globalizācijas apstākļos” (2) rašanos.

1.4 EESK ir pārliecināta, ka nepastāv pārvaldības veidi, kas būtu derīgi visiem. Katrā reģionālā/vietējā līmenī jāatrod tam atbilstoši veidi, kas vislabāk apmierina teritoriālās pārvaldības prasībām un kuri būtu saderīgi ar valsts, Eiropas un starptautisko atsauces sistēmu.

1.5 Tomēr Komiteja uzskata, ka šiem veidiem var noteikt kopējos kritērijus: — strukturēts pilsoniskais un sociālais dialogs, — paveiktā kvalitātes un ietekmes regulāra un atklāta izvērtēšana, — attīstības dalībnieku apmācība, — saiknes veidošana starp zinātni, rūpniecību un valdību, — kvalitatīvas izglītības un apmācības struktūras, — zinātniski — tehnisko izcilības centru iekļaušana tīklos, — modernu kompleksu struktūru veidošana/nostiprināšana (augsto tehnoloģiju rajoni, parki, ražošanas un finanšu konglomerāti u.tml.), — aprīkoti, ilgtspējīgi, pievilcīgi un informatizēti reģioni, — efektīvas un atzītas konsensa panākšanas un lēmumu pieņemšanas struktūras, kas balstītos uz iedzīvotāju līdzdalību.

1.5.1 Visbeidzot, ir nepieciešams, ka šīs integrētās teritoriālās politikas neatņemama sastāvdaļa būtu strukturēts sociālais dialogs, kas noris caur esošo teritoriālo ekonomisko un sociālo padomju efektīvu izmantošanu kopā ar sociālajiem partneriem un organizētās pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, kā arī caur ekonomiskās un sociālās partnerības efektīvu veidu radīšanu (3).

1.5.2 Šajā sakarā tiks turpināts EESK norādītais virziens, iesaistot strukturālā dialogā ar EESK atsevišķu valstu ekonomiskās un sociālās padomes vai līdzīgas iestādes.

1.6 Jaunās pārvaldības panākumi būs arvien vairāk atkarīgi no spējas identificēt efektīvāku iedzīvotājiem tuvu esamības līmeni, lai pārvaldītu problēmas un to risinājumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, vienlaicīgi saglabājot saistību un kopīgu redzējumu ar citiem darbības līmeņiem (4).

1.7 Komiteja ir pārliecināta, ka veidu, darbību un iespēju izpēte vidējā termiņā, vienlaicīgi veidojot prognozes (Foresigh), var sniegt reālu, augšup vērstu ieguldījumu sabiedrības kultūras izaugsmei un var bagātināt politisko un administratīvo lēmēju izvēles, kā arī un jo īpaši veicināt mijiedarbības starp tehnoloģijas, ekonomikas, sociālajām, politiskajām un kultūras jomām parādīšanos un nostiprināšanos reģionā, kas ir būtiskas ilgtspējīgas un konkurētspējīgas attīstības pārvaldībai.

1.8 Tā galvenais priekšnoteikums ir sociālo partneru un organizētās pilsoniskās sabiedrības pārstāvju līdzdalība, lai nonāktu pie skaidras stipro un vājo pušu izpratnes un lai varētu noteikt iekšējā un starptautiskā tirgus jaunās iespējas.

1.9 Ja — no vienas puses — globalizācija izraisa konkurences spiedienu, lai modernizētu, jauninātu un celtu uz augšu vērtību skalu, un dod iespēju efektīvāk un ekonomiskāk ražot un sadalīt preces un pakalpojumus, tad — no otras puses — pastāv risks, ka, ja nekas netiks darīts, tā izraisīs jaunu ekonomikas un sociālās struktūras sadrumstalotību, īpaši teritoriālajā līmenī.

1.9.1 No šejienes Komitejai izriet nepieciešamība ķerties pēc iespējas ātrāk pie jaunu prasmju radīšanas, kas būtu spējīgas orientēt iedzīvotājus uz pārmaiņām. Jāorganizē kopēji apmācību pasākumi rajonu, uzņēmumu, finanšu un kredīta sistēmu vadītājiem, kas īstenojami kopīgi ar politisko lēmumu pieņēmējiem un valsts sektora ierēdņiem, vietējo un teritoriālo kopienu amatpersonām.

1.10 Komiteja uzskata, ka vienīgi integrēta teritoriāla pieeja un līdzdalība var nodrošināt, ka zināšanas, kas iegūtas pateicoties investīcijām pētniecībā un izstrādē, jauninājumos un izglītībā, var radīt Eiropas rūpniecības bāzei inovācijas spējas un konkurences priekšrocības, tādejādi piesaistot attiecīgajam reģionam cilvēku un finanšu kapitālu.

1.10.1 Šajos apstākļos būtiski svarīgi ir izpētīt jaunus veidus, lai piesaistītu reģionam cilvēku kapitālu, arī piedāvājot lielāku līdzsvaru starp privāto dzīvi un darbu, ieviešot stimulus, īpaši intelektuālām un augsti kvalificētām profesijām, kā uzņēmumu vadītāji, pētnieki, rūpniecības speciālisti, nodrošinot pietiekami pievilcīgus profesionālās darbības noteikumus un priekšrocības.

1.11 Komiteja uzskata, ka jauno KJP 2007. — 2013. gadam nevar skatīt atrauti no citām politikām un Kopienas reģionālās darbības programmām, jo tā vēlas risināt šīs problēmas trijos darbības virzienos: uzņēmējdarbības un jauninājumu programma, informācijas un komunikāciju tehnoloģiju atbalsta programma, programma “Saprātīga enerģija Eiropai”.

1.12 Šajā sakarā Komiteja atbalsta nepieciešamību stingri koordinēt KJP ar reģionālās, kohēzijas un pārrobežu, daudzvalstu un starpreģionu sadarbības politikas pasākumiem, kā arī ar Septīto pamatprogrammu pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem, kas nozīmīgu daļu no savas programmas “Iespējas” velta pētniecības attīstībai MVU vajadzībām, “zināšanu reģioniem”, jauninājumu un inovatīvu pakalpojumu uzņēmumu vajadzībām atbalstam, kā arī nepieciešamai saiknei starp izglītības aprindām un uzņēmējiem.

1.13 Komiteja uzskata, ka bez augstas koordinācijas pakāpes, lai nodrošinātu sinerģijas un izvairītos no pārklāšanās vai pretrunām, reģioniem šīs iniciatīvas ir prioritārā kārtā jāpārformulē un atbilstoši jāpieņem prioritāras partnerības ietvaros kopīgai vietējai attīstībai.

1.14 Visbeidzot Komiteja uzsver to, kas jau tika pateikts dažos iepriekšējos tās atzinumos par modernu rūpniecības politiku: “Pietrūkst skaidras sasaistes starp centieniem ES līmenī un valdību, rūpniecības un ieinteresēto pušu nepieciešamo iesaistīšanos valstiskā un reģionālā līmenī.”

2. Definīcijas.

Atzinums atsaucas uz dažiem jēdzieniem, kuru nozīme ir izskaidrota tālāk.

2.1 Pārvaldība: antropoloģiskā literatūra izšķir trīs pārvaldības veidus (5). Pārvaldība “no pamatiem”, kas paredz visu dalībnieku koordināciju vietējā līmenī, un to raksturo izteikta nosliece uz visām tehnoloģiskām darbībām. “Tīkla” pārvaldība balstās uz visu dalībnieku, jo sevišķi uzņēmumu, pētniecības iestāžu, finanšu organizāciju, augstas koordinācijas pakāpi tīklā. “Vadības” pārvaldība balstās uz augstu koordinācijas pakāpi un uz sevišķi svarīgu aspektu, kā finansējumi un prasmes pētniecības jomā, centralizētu pārvaldi.

2.2 Sociāli atbildīgs reģions (6):

Reģionu var nosaukt par sociāli atbildīgu, ja tas savu attīstību orientē uz ilgtspēju, tas ir, kad tas savā attīstībā ietver ekonomikas, sociālo un vides dimensiju. Reģions sevi var uzskatīt par sociāli atbildīgu, ja tam izdodas:

— ietvert sociālos un vides aspektus saimnieciskos lēmumos,

— lēmumu pieņemšanas procesos izmantot kopīgu vērtību modeli un līdzdalības metodi,

— veicināt labās prakses un visu ieinteresēto pušu pastāvīgu sadardarbību inovācijas un konkurētspējas palielināšanā.

Lai varētu ieplānot sociāli atbildīgu reģionu, ir nepieciešams:

— identificēt sabiedrību, kas tajā dzīvo,

— identificēt vērtības, pēc kuram tā vadās.

2.3 Reģiona sociālais kapitāls.

Sociālajam kapitālam var būt dažādi veidi: sadarbības kultūra vai konkurence; apvienību konsenss vai pretēju interešu grupas; mācīšanās metodes. Kultūras tradīcijas un organizācijas veids var būtiski ietekmēt šķēršļus, kas var rasties, veidojot sociāli atbildīgu reģionu. Reģionā pieejamo sociālo resursu (sociālā kapitāla) padziļināta izpēte ļauj izšķirt: iestāžu kapitālu; kultūras kapitālu; simbolisko kapitālu; psihosociālo kapitālu; izzināšanas kapitālu.

— Iestāžu kapitāls: runa ir par reģiona formālo iestāžu spējām koncentrēties uz problēmu risināšanu, par lēmumu pieņemšanas procesa ātrumu, par organizāciju informētības pakāpi un to elastīgumu un, visbeidzot, par esošo saiknes veidu starp dažādām organizācijām;

— kultūras kapitāls: to veido reģiona tradīciju mantojums, tā vērtības un pārliecības, tā valodas bagātība un, visbeidzot, tā sociālie sakari un izturēšanās veidi (7);

— simboliskais kapitāls: to veido reģiona spēja mobilizēt nepieciešamo enerģiju, lai nodrošinātu pašam savu attīstību, kā arī potenciāls radīt tēlu, uz kuru var atsaukties uzņēmumi, kas darbojas dotajā reģionā;

— psihosociāls kapitāls: šis kapitāla veids balstās galvenokārt uz uzticības jēdziena, uz pārliecības par kopienas esamību un par tās attīstības iespējām un, visbeidzot, uz apziņu, ka ir iespējams organizēt sadarbību ar grupām un apvienībām;

— izzināšanas kapitāls: to pārstāv kolektīvās prasmes un to nedrīkst sajaukt ar katra indivīda cilvēkkapitālu. Izzināšanas kapitāls uzkrājas organizācijās, kas veido zināšanu infrastruktūru, proti, universitātēs, pētniecības centros, kā arī kultūras un profesionālajās organizācijās, uzņēmumos un iestādēs, kas atbildīgas par sociālā dialoga attīstīšanu (8).

2.4 Prognoze ( Foresight ) (9) : nākotne kā sociāla konstrukcija.

Nākotne ir jāveido. To veido cilvēki ar savu brīvprātīgu rīcību un ar tās dažreiz negaidītām sekām. Tātad nākotni nevar vienkārši paredzēt, tā ir jābūvē no sociālā viedokļa. Regulārs varbūtējo vai iespējamo notikumu izvērtējums var dot ieguldījumu šajā nākotnes veidošanā. Kā pētījumu joma, regulāra nākotnes analīze ir instruments, lai meklētu iespēju veidot nākotni, kas daudz vairāk atbilstu mūsu vēlmēm. Līdz ar to prognozes (Foresight) mērķis nav pareģot nākotni, bet iedomāties nākotni, kas atšķirtos no tagadnes, kas ir iespējams, pateicoties tādiem faktoriem kā tehnoloģiju, dzīves un darba stila, regulējošo noteikumu, pasaules ģeopolitiskas maiņa u.tml.

2.4.1 Lai atbalstītu Lisabonas Eiropadomes izvirzītās pamatnostādnes, Komisija radīja apstākļus, lai izveidotu Eiropas pētniecības telpu (EPT) (10), kuras finansējumi tika iekļauti Sestajā pamatprogrammā, īpašu uzmanību veltot teritoriālajām prognozēm (Foresight) (11). Nedaudz vēlāk, 2001. gadā Komisija izveidoja nodaļu “Zinātniskā un tehniskā perspektīva, saikne ar IPTS” (12) ar mērķi izplatīt prognozes (Foresight) kā inovācijas paraugu.

2.5 Iedzīvotājiem tuva demokrātija

2.5.1 Pēdējos gados ir nostiprinājies ne tikai subsidiaritātes princips, bet nozīmi ir ieguvis arī jautājums par tuvuma līmeni, proti, kultūras nostāja, kas izpaužas iedzīvotāju vēlmē piedalīties sabiedrībai svarīgo lēmumu pieņemšanā. Pateicoties jaunajām tehnoloģijām, zināšanas mūsdienās izplatās ātri un tādā apjomā, kā to agrāk nevarēja iedomāties.

3 Pamatojums.

3.1 Trešās tūkstošgades sākumā ES atrodas dziļu strukturālo pārmaiņu priekšā, kuri dažu gadu laikā izdarīja apvērsumu pasaulē, kur darbojas un konkurē Eiropas ekonomika. Starp šīm pārmaiņām jo sevišķi jāpiemin šādas: — darba spēka skaits brīvajā tirgū ir divkāršojies, ienākot vairāk kā diviem miljardiem cilvēku tirgus ekonomikas telpā, kuru regulē STO; — globalizācijas izraisītā ekonomikas revolūcija, izmainīja iesakņojušos ekonomikas modeļus, vienlaicīgi izjaucot līdzsvaru starp pieprasījumu un piedāvājumu; — parādījās jauni, savā starpā apvienojušies ekonomiskie konkurenti, kas pievienojās tradicionālajiem tirgus dalībniekiem; — uzņēmums arvien vairāk tiek uzskatīts kā sistēmā integrēts dalībnieks, kas garantē integrētus zināšanu tīklus; — uzņēmuma panākumus arvien vairāk nosaka jauna, atklāta reģiona pārvaldība, kurai jādarbojas, balstoties uz kopīgu stratēģisku redzējumu; — jaunās valsts un privātās pārvaldības formas, kas ir reģionā, līdzās pastāv ar globāliem apstākļiem, kuros ir izteiktas demogrāfiskas un ekonomiskas atšķirības; — jaunajā, liberalizētā globālajā tirgū ir patvaļīgi ieviesušās jaunas, agresīvas ekonomikas un tirdzniecības iespiešanās stratēģijas, kas galvenokārt nozīmē ārzemju tirgu vājo vietu identificēšanu, lai gūtu no tā konkurētspējīgas priekšrocības.

3.2 Aho ziņojums (13) uzsvēra jaunu pārvaldības paradigmu nepieciešamību, lai izveidotu konkurētspējīgu Eiropu, kas apzinās izaicinājumus, kurus sistēmā izraisa strukturālas pārmaiņas.

3.2.1 Šīs jaunās pārvaldības paradigmas pieņemšanas posmi: — izteiktas pārmaiņas, lai konkrēti īstenotu vienotu Eiropas tirgu, veicinātu inovāciju un laistu tirgū jaunas preces un pakalpojumus kā pretstatu sadrumstalotībai, kas veido galveno šķērsli investīcijām, uzņēmumiem un nodarbinātībai; — mobilitātes ES iekšienē shēmu pārskatīšana saistībā ar cilvēkresursiem. Tai vajadzētu paredzēt savstarpēju mijiedarbību un mobilitāti gan zinātnes, rūpniecības un valdību aprindu starpā, gan dažādu valstu starpā, kā arī jaunus dialoga instrumentus, lai veicinātu zināšanās balstītu Eiropas sociālo modeli un lai atbalstītu jaunus zināšanās balstītus rajonus, jaunu tehnoloģisko un rūpniecisko parku un kompetences centru, tehnoloģiju platformu un lielu uzņēmumu (cluster) rašanos; — jauns, kopīgs stratēģisks redzējums, kurā iekļauts līdzdalībā balstītas prognozes (foresight) instruments, lai stātos pretī iekšējiem sociālajiem izaicinājumiem un ārējiem ekonomiskiem izaicinājumiem un lai aizpildītu plaisu starp politiskajām iecerēm un konkrētām visu to reģionu līdzdalības vajadzībām, kuri grib piedalīties zināšanās balstītā ekonomikā; — augsti kvalificētu “attīstības integrētāju” (14) amata pilnveidošana reģiona ietvaros; — atbalsts Eiropas tehnoloģiju institūta (15) izveidei, lai novērstu intelektuālā darbaspēka aizplūšanu un lai aicinātu viņus atpakaļ no citām pasaules malām ar mērķi dot impulsu un attīstīt pētniecību un inovāciju ES teritorijā; — intensīvs Eiropas atbalsts profesionālai pārkvalifikācijai un vairākās jomās kvalificētu darbinieku izglītošana.

3.3 Pētniecība un izstrāde, dizains, ražošanas sistēmas, loģistikas sistēmas (16), tirgvedība un pakalpojumi klientiem ir arvien vairāk integrēti elementi, kas līdzdarbojas kā viens veselums, kas veido saikni starp klientiem un jaunu preču izgudrotājiem.

3.4 Jaunā uzņēmumu struktūra ir arvien mazāk saistīta ar materiālā aprīkojuma pieejamību, bet arvien vairāk ar nemateriālo vērtību īpašumu. Tai ir nepieciešama “aprīkota teritorija” — ar teritoriālās pārvaldības struktūrām, kas var uzturēt preču un pakalpojumu ražošanas un sadales spējas, kā arī nodrošināt pēc iespējas labākus garantijas apkalpošanas pakalpojumus.

3.5 Izteiktas teritoriālās identitātes attīstībai, kas izpaužas sociālajā kapitālā, ir būtiska nozīme ne tikai, lai izvairītos no uzņēmumu pārvietošanas, bet arī tāpēc, ka no jauniem uzņēmumiem reģionā tiek prasīti savdabīgums un augsti pakalpojumu kvalitātes standarti. Šos standartus var sasniegt vienīgi pateicoties ieinteresētiem un sagatavotiem darbiniekiem.

3.6 Iedzīvotāju, politisko lēmumu pieņēmēju un sociālo partneru reģionālās/vietējās identitātes apziņa ļauj veikt integrētu pieeju vides un sociālajai ilgtspējai, kas ir papildu nosacījums jaunu investīciju piesaistei.

3.7 Teritoriālās identitātes apgūšana balstās uz pievienošanos kopējām vērtībām, to atzīšanas un empātijas pret tām kopīga nākotnes redzējuma ietvaros. Teritoriālās identitātes veicināšanu ietekmē: — līdzdalībā balstītas un pārredzamas pārvaldības modeļi, kas darbojas, pateicoties varas sadalei starp dažādiem dalībniekiem un dažādiem valsts un privātiem lēmumu pieņemšanas centriem; veiktspējas celšanas pasākumi, lai nodrošinātu organizatoriskās, pārvaldes un darbības struktūras uzlabošanu, kā arī ilgtspējīgu reģiona resursu, tai skaitā arī transporta, veselības pakalpojumu, materiālo resursu, infrastruktūru un IKT pakalpojumu izmantošana; — reģiona “pievilcīga” tēla radīšana; — SWOT analīzes (17); — līdzdalībā balstīta prognoze (foresight), lai iegūtu kopīgā redzējuma/pieredzes apziņu; — tīklu veidošana un apmaiņa ar paraugpraksi starp reģioniem; — salīdzinošā novērtēšana (benchmarking), lai nodrošinātu salīdzinošas teritoriālās priekšrocības.

4. Integrēta teritoriālā pieeja (ITP) un prognozēšanas (foresight) sistēmas inovācijai un pētniecībai reģionos.

4.1 ITP un vietējie cilvēkresursi.

4.1.1 Pastāv dažādi prioritārās darbības veidi, lai efektīvāk izmantotu reģionā esošo cilvēkresursu kapitālu: — reģiona tehnoloģiskās un jauninājumu attīstības perspektīvu kopīgs un vispārpieņemts stratēģisks redzējums (Foresight) vidēja un ilgtermiņā; — strukturēts sociālais dialogs reģiona līmenī. Šajā ziņā ir svarīgi, lai tiktu pilnībā ievēroti esošie tiesību akti par informāciju un konsultāciju (18); — kvalitatīva apmācība, kuru sniedz iestādes, kuru uzdevums ir pastāvīgi kvalificēt cilvēkresursus profesionālajās jomās, kas nepieciešamas reģiona attīstības jaunajām perspektīvām globālās konkurences ietvaros; — daudzu sociālo līdzekļu izmantošana, kas ir paredzēti cilvēkresursiem, kurus skar vai nu pēkšņas tirgus pārmaiņas, kas viņus izslēdz no attīstības iespējām, vai arī teritoriāls pagrimums krīžu reģionos; — politika, kas vērsta uz sociālo integrāciju un etnisko minoritāšu tiesību ievērošanu; — elastīguma saprātīga un atbildīga pārvalde, lai radītu plašākas profesionālās darbības iespējas (elastīgums un sociālā drošība — flexisecurity (19)); — iedzīvotāju plaša iesaiste.

4.2 ITP un jaunas, spēcīgākas uzņēmējdarbības attīstība.

4.2.1 Integrēta teritoriāla pieeja var iedrošināt un veicināt uzņēmumu, īpaši MVU, dibināšanu un attīstību, veidojot tiem labvēlīgu vidi: — administratīvā sloga vienkāršošana un birokrātisko šķēršļu novēršana uzņēmumu dibināšanai un attīstībai, tai skaitā ņemot vērā to lielumu; — izglītības iestādes, profesionālā apmācība, mācekļa prakse pēc shēmas apmācība — darbs, mūžizglītība, ko pārvalda sociālie partneri ar divpusējo struktūru starpniecību saskaņā ar nākotnē vērstiem plāniem; — universitāšu, uzņēmumu un pētniecības centru integrācija tīklos ar saskaņotiem darba plāniem, darbības metodoloģiju un struktūrām, kuri ir orientēti uz tehnoloģijas nodošanu; — jaunu zināšanās balstītu rūpniecisko un tehnoloģisko rajonu un integrētu rūpniecisku platformu veidošana un atjaunošana. Tajos tehnoloģiskās nozares dalībnieki paplašinās, lai uzņemtu jaunus zināšanu izstrādes un lietišķās pētniecības centrus un, izejot ārpus teritoriālas piederības jēdziena, izstrādā ražošanas un sadales sistēmas, kuras balstās uz learning communities kopīgām vērtībām un stratēģijām; — tehnoloģisko un rūpniecisko parku veidošana tīklā, tai skaitā ar reģionālās attīstības aģentūru starpniecību, lai attīstītu aprīkotus teritoriālus apgabalus, kuru rīcībā ir pakalpojumi, kas palīdzētu jauniem uzņēmumiem attīstīties; — pieejas uzlabošana finansējuma un kreditēšanas avotiem, tai skaitā ieviešot visā ES teritorijā tādus mehānismus kā iniciatīva JEREMIE (Joint European Resources. for Micro-to-Medium Enterprises) maziem un ļoti maziem uzņēmumiem; — uzņēmuma sociālās atbildības mehānismu attīstīšana un izplatīšana; — sadarbības veidu veicināšana un nostiprināšana starp sociālajiem partneriem un vietējiem ekonomikas un sociālajiem dalībniekiem, attīstot to institucionālās spējas un sociālo dialogu; — vietējās digitālās komunikāciju sistēmas modernizācija starp visiem reģionā esošajiem politiskajiem, ekonomiskajiem un sociālajiem dalībniekiem un atbilstošajām valsts un privātajām iestādēm. Īpaši būtu jākoncentrējas uz tādiem instrumentiem kā i-pārvaldība, i-bizness, i-tirdzniecība, teledarbs, kā arī platjoslas un liela potenciāla komunikāciju tīkli, kā, piemēram, datu pārraides tīkls GEANT (20) un GRID (21) sistēmas; — programmas JESSICA atbalstīto vērtību nostiprināšana, kas vērsti uz lielpilsētu perifērijas rajonu integrāciju; — apstākļu radīšana iedzīvotāju, uzņēmēju un strādājošo fiziskai, ekonomiskai un sociālai drošībai; — integrētās teritoriālās pieejas ilgtspēja reģionālās un vietējās rūpniecības politikas jomā, vienlaicīgi uzlabojot vides aizsardzību ekonomisko un rūpniecisko pārmaiņu apstākļos.

4.3 ITP, KJP un Septītā pamatprogramma — saikne ar citām Kopienas politikām.

2005. gadā valstu un valdību vadītāji deva papildu politisku impulsu atjaunotajai Lisabonas stratēģijai, īpaši uzsverot veidu, kādā Eiropas vērtības var ietekmēt ekonomikas un sabiedrības modernizāciju globalizācijas apstākļos.

4.3.1 Eiropadomes 2006. gada marta sanāksmē tika norādītas prioritātes, uz kurām jātiecas atjaunotās izaugsmes un nodarbinātības partnerības apstākļos: — ieguldīt vairāk zināšanās un inovācijā; — atbrīvot uzņēmumu, īpaši MVU, potenciālu; — palielināt jaunas un stabilas nodarbinātības iespējas prioritārajām kategorijām, īpaši jauniešiem (22), sievietēm, gados vecākiem strādniekiem, invalīdiem, legālajiem imigrantiem un minoritātēm.

4.4 Uzņēmējdarbības un jauninājumu programma (KJP) veido saskaņotu ietvaru daudzām darbībām, kas vērstas uz būtisku problēmu risināšanu, lai panāktu ES ekonomiskās un sociālās struktūras konkurētspēju un inovāciju, orientējot attīstību uz novatoriskām un ražīgām darbībām, kas sekmē vides aizsardzību un resursu efektīvu izmantošanu, kā arī ir sociāli noderīgas.

4.5 Savukārt minētās Septītās pamatprogrammas īpašās programmas “Iespējas” nolūks ir stiprināt pētniecības un inovācijas iespējas, bet jo sevišķi: — atbalstīt MVU prasības izmantot ārējus pētniecības pakalpojumus; — veicināt “zināšanu reģionu” daudzvalstu tīklus, lai atvieglotu apvienību (cluster), metarajonu un tehnoloģisko un rūpniecisko parku rašanos, kuri apvieno universitātes, pētniecības centrus, uzņēmumus un reģionālās varas iestādes; — atbrīvot konverģences un visattālāko reģionu pētniecības un inovācijas potenciālu sinerģijā ar strukturālo un kohēzijas fondu pasākumiem.

4.5.1 MVU līdzdalības uzlabošana pētniecībā un inovācijā jāīsteno arī citās Septītās pamatprogrammas īpašajās programmās (runa ir par programmām “Sadarbība”, “Idejas”, “Cilvēki”).

4.5.2 Cita būtiska iezīme, kas kopīga visām programmām, ir pienākums veicināt rezultātu efektīvāku izmantošanu, kas galvenokārt tiek īstenots reģionālā līmenī. No šī viedokļa EESK uzskata, ka ir nepieciešama augstāka koordinācijas, saistības un sinerģijas pakāpe ar Kopienas reģionālās un kohēzijas politikas pasākumiem un citiem Kopienas teritoriālās sadarbības, izglītības un apmācības atbalsta instrumentiem.

4.5.3 Turklāt pastāv nepieciešamība koordinēt iepriekš aprakstītās darbības ar reģionālās politikas programmām, kuras atsaucas uz reformētiem Eiropas struktūrfondiem.

4.6 Šīs iniciatīvas pieprasa ne tikai augstu koordinācijas pakāpi, lai nodrošinātu sinerģijas un izvairītos no pārklāšanās vai pretrunām, bet, lai būtu atbilstoši pieņemtas reģionā, tās pieprasa arī: — aprīkotu un atsaucīgu to izmantošanas vidi, kas spēj veicināt sinerģijas ar attiecīgām reģionālām un vietējām programmām, kā arī attīstīt starptautiskus pētniecības partneru tīklus. Mērķis ir pievienoties Eiropas projektu daudzvalstu kritērijiem, kā arī īstenot pētniecības rezultātus konkurētspējas un nodarbinātības izaugsmē, kas tieši vērsta uz notiekošām rūpnieciskām pārmaiņām ar pastāvīgu teritoriālo universitāšu, rūpniecības un pētniecības centru mijiedarbības tīklu starpniecību; — modernas izglītības un apmācības struktūras, kuru uzdevums ir sniegt funkcionālus risinājumus ekonomiskās un rūpnieciskās zināšanās balstītas attīstības prasībām. Šīm struktūrām jābalstās uz apmācības programmām, kas orientētas uz jaunajām tehnoloģiskām, ražošanas, sadales un patēriņa paradigmām, kā arī uz mūžizglītības sistēmām, kuras spējīgas laikus reaģēt uz rūpniecības un tirgus pārmaiņām; — iestāžu, asociāciju un sociālā dialoga veiktspējas celšanas pasākumus, lai efektīvi pārvaldītu projektus un uzlabotu pētniecību un tehnoloģijas nodošanu. Visām šīm darbībām vajadzētu ierakstīties visu ekonomisko un sociālo dalībnieku, kas aktīvi iesaistījušies reģionā, kopīgā redzējumā un censties radīt jaunas iespējas cilvēkresursiem uzņēmējdarbībā un apmācībā, kā arī jaunas, mūsdienīgas kvalifikācijas un profesionālās darbības; — integrētu teritoriālo politiku, kas spēj izmantot vietējās attīstības potenciālu, kurš palielinās jauninājumu pielāgošanas un paredzēšanas spējas, lai gūtu labumu no priekšrocībām, ko dod jaunās preču un pakalpojumu plūsmas, cilvēkresursi un globalizācijas radītais kapitāls; — konsolidētu sociālo dialogu reģionālā/vietējā līmenī, kas ir galvenais instruments, lai gūtu iespējami lielu labumu no rūpniecības un tirgus pārmaiņu paredzēšanas, kā arī no cilvēkresursu izglītības un apmācības tendencēm; dialogu, kurš turklāt ir spējīgs garantēt jauna veida profesionālās karjeras drošību un jaunu ražošanas, sadales un pakalpojumu organizācijas elastību.

4.6.1 Komiteja uzskata, ka gan Septītās pamatprogramma pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem, gan Konkurētspējas un jauninājumu pamatprogramma, par kurām EESK jau ir izteikusies, ir pārāk vērsta “no augšas uz leju” un vēl neļauj sasniegt, kas būtu vēlams, nepieciešamo integrāciju un valsts un privātā sektora pārstāvju, kas vicina attīstību, atbildīgu līdzdalību vietējā un reģionālā līmenī. Saskaņā ar šo pieeju faktiski netiek atzīta vietējo dalībnieku nozīme ciktāl viņi ir līdzatbildīgi Eiropas pārvaldībā.

4.6.2 Kopā ar varas iestādēm, ekonomikas dalībniekiem un, jo sevišķi, ar sociālajiem partneriem Eiropas Savienībai vajadzētu veicināt, izmantojot arī iepriekš minētos divus instrumentus, šo jaunā tipa partnerību vietējā līmenī, attīstot “teritoriālo līgumu attīstībai globalizācijas apstākļos” (23) jauno paaudzi. Tiem vajadzētu apvienot visas ekonomikas un nodarbinātības attīstībā ieinteresētās puses (stakeholders), lai atbilstoši rastu risinājumus tirgus un konkurētspējas izaicinājumiem, izejot no “vietējā” domāšanas veida, kas arvien vairāk kļūst par bīstamu robežu iepretim savstarpēji sasaistītām pasaules parādībām.

4.7 ITP, līdzdalībā balstīta pārvaldība, sociālie partneri un pilsoniskā sabiedrība.

4.7.1 Nozīmīga daļa pasākumu ilgtspējīgas konkurētspējas labā ir vietējā un reģionālā līmeņa kompetencē. Šiem pasākumiem par prioritāti kļūst pārvaldības sistēmas un sadarbība starp dažādām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, dažādām varas institūcijām un iestādēm, sociālajiem partneriem, uzņēmumiem un pilsoniskās sabiedrības ekonomiskajiem un sociālajiem dalībniekiem, kas mijiedarbojas reģiona ietvaros.

4.7.2 Attiecībā uz pārvaldības jēdzienu mēs atsaucamies uz to, ko Komiteja šajā sakarā jau ir paudusi agrāk: “arī privāto sektoru pārstāvošajām ieinteresētajām pusēm ir jārīkojas un jāuzņemas atbildība, ar materiālu ieguldījumu un reālu pasākumu palīdzību. Sociālais un pilsoniskais dialogs ir nozīmīgs līdzeklis” (24).

4.7.3 Attiecībā uz sociālā dialoga paplašināšanu: “Komiteja piekrīt viedoklim, ka sociālajiem partneriem, pateicoties viņu zināšanām par attiecīgo nozari, var būt liela nozīme iestāžu brīdināšanā.”

4.7.4 Komiteja uzskata, ka runa ir par spēju īstenot līdzdalībā balstītas sociālās un lēmumu pieņemšanas sistēmas, kas būtu elastīgas, proaktīvas un reaktīvas, spējīgas nodrošināt kvalitatīvi augstu politiskās, ekonomiskās un sociālās demokrātijas līmeni, vienlaicīgi nepadarot smagnēju un nepalēninot darbību un iniciatīvu attīstību.

4.7.5 Vidēja un ilgtermiņa kopīga redzējuma attīstība kļūst būtiska, tāpat kā atbildības noteikšana un sadalīšana par kopīgiem starpmērķiem, kā arī mūsdienīgu un pārbaudītu instrumentu izmantošana reģionālā līmenī, piemēram, prognozes ( foresight ).

4.8 ITP un pārvaldības stratēģija sociāli atbildīgu reģionu attīstībai.

4.8.1 Dotajos apstākļos, kas ir atvērti globālai konkurencei, pārvaldības stratēģijai sociāli atbildīgu reģionu attīstībai jānodrošina noturīgus ekonomiskās attīstības un augstas sociālas kvalitātes procesus. Šādai stratēģijai jo sevišķi jāietver: — teritoriālās ražošanas sistēmas izziņas un jauninājumu iemaņu un kvalitātes pastāvīga uzlabošana, regulāri analizējot un kopīgi prognozējot sociālo, ekonomisko un tehnoloģisko attīstību; — globālo tīklu attīstība, uz kuriem var atsaukties valsts un privātais sektors un kuri nodrošina pastāvīgu savstarpēji atbilstīgu mijiedarbības plūsmu ar globālo tirgu; — augsta attīstības vides un sociālās ilgtspējas pakāpe gan no ražošanas, gan no patēriņa aspektiem; — efektīvi un nostiprināti tehnoloģisko dalībnieku, lietotāju un gala patērētāju zināšanu, informācijas un mūžizglītības radīšanas, izplatīšanas un aprites procesi; — “teritoriālās sociālās bilances” sastādīšana, lai izvērtētu, pārraudzītu un novērtētu noderīgas dinamikas, lai sasniegtu kvalitatīvos un kvantitatīvos mērķus Eiropas līmenī, balstoties uz kopīgiem standartiem un metodoloģijas.

Briselē, 2006. gada 13. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētāja Anne-Marie SIGMUND

(1) Skat. 2006. gada Eiropadomes 23. — 24. marta sanāksmes prezidentvalsts secinājumi, 4. punkts.

(2) Skat. Pacte industrial de la regio metropolitana de Barcelona ( http://www.pacteind.org/eng/activities/), kurā tiek apgalvots, ka “reģiona konkurētspēja ir atkarīga no uzņēmumu un to darbinieku kvalitātes …”.

(3) Skat. Eiropas Komisijas kohēzijas politikas pamatnostādnes: Aktīvas horizontālā līmeņa partnerattiecības (sociālie partneri, organizēta pilsoniska sabiedrība, pārvalde); Efektīvas vertikālas partnerattiecības (Eiropas Komisija, valstu valdības, reģionālās un vietējās pašvaldības) V REG.EK/1260/1999, 21.06.1999. un COM (2002) 598, 07.11.2002.

(4) Skat. Iedzīvotājiem tuva demokrātija.

(5) P. Cooke un citi, 1998, Regional Innovation System-The role of governance in a globalised world.

(6) Šis jēdziens ir par pamatu jaunai programmai JESSICA, kuru uzsāka Reģionālās politikas ģenerāldirekcija un kuru finansē EIB, un kas ir vērsta uz sevišķi degradētu lielpilsētu rajonu atjaunošanu.

(7) Antropoloģiskā nozīmē kultūru veido “izturēšanās veidi, kurus apgūst un nodod tālāk ar simbolu, zīmju, garīgu rīcību un darbu starpniecību” (Alberoni, “Patēriņi un sabiedrība” (Consumi e societą)).

(8) F. Alburquerque un citi, Learning to innovate (Mācīties jaunināt), ESAO seminārs 30.09. — 01.10.1999, Malagā, Spānijā.

(9) Prognozes (Foresight) definīcija: sistemātiska un līdzdalībā balstīta pieeja, kura ietver informācijas savākšanu un nākotnes vīziju veidošanu vidējā vai ilgtermiņā ar mērķi ievirzīt lēmumus un mobilizēt līdzekļus kopējām darbībām.

(10) COM(2002) 565 galīgā redakcija, 16.10.2002.

(11) http://www.cordis.lu/rtd2002/foresight/main.htm.

http://www.cordis.lu/rtd2002/foresight/seminar.htm.

http://www.regional-foresight.de/.

http://prospectiva2002.jrc.es/.

(12) Perspektīvo tehnoloģiju pētniecības institūts (IPTS). Tas ir viens no 7 institūtiem, kas atkarīgs no Kopīgā pētniecības centra (KPC).

(13) Ziņojums “Novatoriskas Eiropas izveide” (Creating an Innovative Europe), ko sniegusi neatkarīga Eiropas ekspertu grupa pētniecības un attīstības un jauninājumu jautājumos, priekšsēdētājs Esko Aho, 2006. gada janvāris.

(14) Sociāli un tehnoloģiski sagatavotas personas, kas ar tehnoloģijas centru palīdzību, spēj palīdzēt ļoti maziem un maziem uzņēmumiem inovācijas processos.

(15) Skat. Eiropadomes 2006. gada 15. un 16. jūnija sanāksmes secinājumi.

(16) Skat. “Eiropas politika loģistikas jomā”.

(17) Angļu akronīms SWOT — Strengths, Weaknesses, Opportunities and Threats — proti, priekšrocību, trūkumu, iespēju un draudu analīze.

(18) Skat.: Eiropas arodbiedrību konfederācijas (EAK) dokumentu “Reorganizācija — pasteidzināt un būt klāt reorganizācijā, lai attīstītu nodarbinātību: ES loma” (EAK izpildkomiteja, Brisele, 2005. gada 14. un 15. jūnijā).

(19) “Elastīgums un sociālā drošība — Dānijas piemērs”, ECO/167, ziņotāja Anita VIUM kdze.

(20) GEANT projekts radās no sadarbības starp 30 Eiropas valstu 26 pētniecības un izglītības tīkliem, Eiropas Komisiju un DANTE (Delivery of Advanced Network Technology to Europe). Tā galvenais mērķis bija attīstīt tīklu GEANT, visas Eiropas mēroga vairāku gigabitu datu pārraides tīklu, kas īpaši domāts izmantošanai pētniecības un izglītības jomās.

(21) GRID — sistēma, kas integrē un koordinē resursus un lietotājus atšķirīgās domēnās, piemēram, lietotāju biroja dators un centrālais serveris, dažādas administratīvas nodaļas vienā uzņēmumā vai dažādos uzņēmumos; Turklāt šī sistēma nodarbojas ar drošības politikas, maksājumu, iestāšanās u.c. jautājumus, kas rodas šajā sakarā.

(22) Skat., piem., “Jaunatnes pakta”, kuru izstrādāja Francijas valdība.

(23) Skat. Pacte industrial de la regio metropolitana de Barcelona ( http://www.pacteind.org/eng/activities/), kurā tiek apgalvots, ka “reģiona konkurētspēja ir atkarīga no uzņēmumu un to darbinieku kvalitātes …”.

(24) Skat. “Ceļā uz Eiropas zināšanās balstītu sabiedrību — organizētās pilsoniskās sabiedrības ieguldījums Lisabonas stratēģijas īstenošanā”, ziņotājs — Jan Olsson kgs, līdzziņotāji — Eva Balabeld kdze un Joost van Iersel kgs.