LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 351/77

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai “Tirdzniecība, izaugsme un attīstība. Tirdzniecības un ieguldījumu politikas pielāgošana valstīm, kurām ir visvairāk vajadzību” ”

COM(2012) 22 final

2012/C 351/17

Ziņotāja: PICHENOT kdze

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2012. gada 27. janvārī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Tirdzniecība, izaugsme un attīstība. Tirdzniecības un ieguldījumu politikas pielāgošana valstīm, kurām ir visvairāk vajadzību”

COM(2012) 22 final.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2012. gada 5. septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 483. plenārajā sesijā, kas notika 2012. gada 18. un 19. septembrī (18. septembra sēdē), ar 127 balsīm par, 1 balsi pret un 6 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Komiteja atgādina

Eiropas Komisijas 2012. gada paziņojumā “Tirdzniecības un ieguldījumu politikas pielāgošana valstīm, kurām ir visvairāk vajadzību” (1) drīzāk atturīgi novērtēti desmit gadus īstenotās mērķtiecīgās, kā arī tirdzniecību un attīstību sasaistošās ES politikas rezultāti pašreizējos pārmaiņu apstākļos. Mūsdienās vairāk nekā 50 % starptautiskās tirdzniecības norisinās jaunattīstības valstīs. Jaunattīstības valstu tirdzniecībai ir vislielākās izaugsmes iespējas nākamajos gados. Tirdzniecību kavējošie šķēršļi ir mainījušies un aizvien biežāk tie ir ar tarifiem nesaistīti šķēršļi — lielākā problēma eksportētājiem no jaunattīstības valstīm.

Šajā sakarā EESK uzsver, ka ir svarīgi plašāk iesaistīt jaunattīstības valstis reģionālajā un starptautiskajā tirdzniecībā. Komiteja atbalsta Savienības centienus, kas virzīti uz daudzpusēju pieeju un ātru tāda nolīguma noslēgšanu PTO ietvaros, kas ir izdevīgs vismazāk attīstītajām valstīm. EESK tomēr atgādina, ka tirdzniecība vēl aizvien ir līdzeklis, nevis pašmērķis. Šajā pārmaiņu laikā, kad uz vidi tiek izdarīts vēl nebijis spiediens un palielinās nevienlīdzība, ir jārisina aktuāls problēmjautājums par to, kā tirdzniecības rīcībpolitiku iesaistīt jaunajā attīstības modelī, kas ir iekļaujošāks un ilgtspējīgāks.

1.2 Komiteja atbalsta

Jaunais paziņojums par tirdzniecību, ieguldījumiem un attīstību ir atzinīgi vērtējams, jo tas ir ģenerāldirektorātu efektīvas sadarbības piemērs. EESK pozitīvi vērtē pilsoniskās sabiedrības līdzdalību sabiedriskajā apspriešanā un atbilstīgo novērtējumu, kas veikts ar nolūku nodrošināt saskaņotību un īstenot ar tirdzniecību saistītos Pārmaiņu programmas (2) aspektus. Komiteja ir īpaši gandarīta par to, ka uzmanība ir pievērsta tirdzniecības politikas pasākumu ietekmei, uzraudzībai un izvērtēšanai, jo šie pasākumi ir labākais pragmatiskas pieejas pamats, kas ļauj veidot saikni starp tirdzniecību un attīstību. EESK kopā ar partneriem iesaistās minētajā uzraudzībā un mudina izvērtēt tirdzniecību un ieguldījumus kavējošos šķēršļus, kas varētu kaitēt atsevišķām jaunattīstības valstīm.

EESK atbalsta to, ka uzmanība ir pievērsta aizdevumu pieejamībai, privātā sektora dalībnieku, it sevišķi mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu, tirdzniecības atbalstam, kā arī atbalstam vietējai un reģionālajai tirdzniecībai starp maziem lauksaimniecības uzņēmumiem. EESK atgādina jaunattīstības valstu vadītājiem, ka valstu teritorijās ir svarīgi radīt drošu ieguldījumu vidi un ka attīstības jomā izšķiroša nozīme ir ražošanas piedāvājumam.

EESK atbalsta Attīstības un sadarbības ĢD iniciatīvu, proti, starpposmā līdz 2013. gadam uzsākt strukturētu dialogu par attīstību jeb politikas forumu attīstības jautājumos (Policy Forum for Development).

1.3 Komiteja kritizē

Ņemot vērā būtiskās pārmaiņas pasaulē, ārkārtas klimatiskos apstākļus un aizvien lielāku plaisu starp jaunietekmes valstīm un tām, kas nav jaunietekmes valstis, paziņojumā ir runa par politikas pasākumu pielāgošanu, tostarp a posteriori pamatota vispārējās preferenču sistēmas reforma. Atjaunināta redzējuma izstrādei jākļūst par prioritāti gan Savienībai, gan tās partnervalstīm, turklāt šajā nolūkā jāstiprina partnervalstu rīcībspēja, lai panāktu iekļaujošu un ilgtspējīgu attīstību. Komiteja aicina plaši apspriesties ar pilsonisko sabiedrību par šāda redzējuma izstrādi.

Tomēr paziņojumā nepietiekama uzmanība pievērsta dažiem svarīgiem jautājumiem. Piemēram, tajā nav ņemti vērā visi secinājumi, kas izdarīti pēc tirdzniecības sadrumstalotības seku izpētes. Paziņojumā apstiprināts, ka pašlaik tirdzniecības jomā izšķir trīs valstu grupas: vismazāk attīstītās valstis, kuru līdzdalība starptautiskajā tirdzniecībā ir ļoti neliela, jaunietekmes valstis ar strauju izaugsmes tempu un starp abām iepriekš minētajām grupām ir tā dēvētās “vidus valstis”. Tā kā paziņojumā uzsvars ir likts uz valstīm, kurām ir visvairāk vajadzību, tajā ir netieši izskatīts tirdzniecības jautājums saistībā ar “vidus valstīm”, kas lielākoties ir jaunattīstības valstis. Vēl stingrāka vispārējā preferenču sistēma nevar aizstāt attīstības stratēģiju.

Visbeidzot, EESK iebilst pret valstu diferencēšanu atkarībā tikai no ienākumu rādītāja (IKP). Atteikšanās no nacionālā kopienākuma kritērija (kā tas ir vismazāk attīstīto valstu gadījumā) jaunattīstības valstu labākas diferencēšanas nolūkā ir daudzsološs pasākums, kas Eiropas Savienībai arī turpmāk būtu jāatbalsta starptautiskajos forumos. Tas ir temats, ko ES varētu pašlaik ierosināt diskusijā par Tūkstošgades attīstības mērķiem pēc 2015. gada un ilgtspējīgas attīstības mērķiem.

1.4 Komiteja iesaka

EESK atgādina, ka ir svarīgi izstrādāt sui generis attīstības stratēģijas, kurās ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes nolūkā būtu apvienotas iekšpolitikas un tirdzniecības politikas jomas. Iekšzemes pasākumi tiesiskas valsts stiprināšanai, tirgus darbības traucējumu novēršanai un ekonomiskās un cilvēku dzīves vides drošībai ir attīstības stratēģijas būtiska sastāvdaļa, un ja to nebūtu, tirdzniecības ieguldījums būtu nenozīmīgs un ierobežots, īpaši lauksaimniecības jomā.

Komiteja atkārtoti iesaka iekļaut ietekmes uz ilgtspējīgu attīstību novērtējumus plašākā tirdzniecības politikas seku novērtējuma ciklā, sākot no ex ante novērtējuma līdz ex post novērtējumam, ņemot vērā arī stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus.

EESK aicina Savienību jaunattīstības valstīm paredzētajā tirdzniecības stratēģijā vairāk ņemt vērā ILO 2012. jūnija secinājumus par sociālās aizsardzības minimumu.

EESK iesaka vispārīgajā brīvās tirdzniecības nolīgumu vērtēšanā, kas notiek, pamatojoties uz pastāvīgas uzraudzības procedūrām un ex post novērtējumu, ņemt vērā ilgtspējīgas attīstības pasākumus un visos tirdzniecības nolīgumos iekļautajos ilgtspējīgas attīstības pasākumos paredzēt īpašas saistības par to, ka jāuzrauga un jāizvērtē nolīguma kopējā ietekme uz ilgtspējīgu attīstību.

EESK mudina Eiropas Savienību daudzpusējos forumos vairāk veicināt no muitas nodokļiem un kvotām brīvu piekļuvi produktiem, kas nāk no vismazāk attīstītajām valstīm. Savienība par vienu no prioritātēm varētu arī izvirzīt vismazāk attīstīto valstu rīcībspējas stiprināšanu sarunās par tirdzniecības nolīgumiem starp jaunattīstības valstīm.

EESK aicina Eiropas Savienību apsvērt Ekonomisko partnerattiecību nolīgumu (EPN) nākotni, ņemot vērā ieilgušo strupceļa situāciju. Komitejai vēlas, lai to iesaistītu šajās pārdomās, cerot, ka šajā procesā tiks labāk ņemtas vērā “vidus valstu” īpatnības.

2. Secinājumi par starptautiskās tirdzniecības sadrumstalotības sekām

2.1 Kopš 2006. gada un pirmo reizi kopš rūpnieciskās revolūcijas lielāko daļu tirdzniecības aprites nodrošina jaunattīstības valstis. Pēdējos desmit gados vērojamas jaunattīstības valstu un attīstīto valstu ienākumu konverģences jeb tā dēvētās “iedzīšanas” pirmās pazīmes. Abi minētie faktori saistīti ar muitas barjeru likvidēšanu pasaulē un jaunietekmes valstu, īpaši Ķīnas, nozīmi starptautiskajā tirdzniecībā. Rūpniecības preču tirdzniecība ģeogrāfiski pārvietojas uz Āziju. Lauksaimniecības preču tirdzniecība ģeogrāfiski pārvietojas uz Brazīliju. Vienlaikus mainās arī tirdzniecības struktūra — līdzās preču tirdzniecībai notiek arī pakalpojumu tirdzniecība; lielāko daļu pasaules tirdzniecības apjoma veido nevis galaprodukti, bet gan starpprodukti. Izšķir trīs valstu grupas. Vismazāk attīstītās valstis, kuru līdzdalība starptautiskajā tirdzniecībā ir ļoti maza, jaunietekmes valstis ar strauju izaugsmes tempu un starp abām iepriekš minētajām grupām ir tā dēvētās “vidus valstis”, kas lielākoties ir jaunattīstības valstis.

2.2 Tomēr nesenie panākumi ekonomiskās “iedzīšanas” jomā slēpj būtiskas atšķirības attiecībā uz dažādu valstu konverģences līmeni; zemākais līmenis ir tām jaunattīstības valstīm, kuras nav jaunietekmes valstis. Šajā aspektā tirdzniecības apjoms starp visnabadzīgākajām valstīm un citām valstīm ir nevienmērīgs. Lai arī katra valsts gūst labumu no tirdzniecības, dažām specializācijām ir lielāka pievienotā vērtība nekā pārējām, un (relatīvi) mazāk rentablas specializācijas joprojām raksturīgas visnabadzīgākajām valstīm. Tirdzniecība tajās orientēta uz to, lai izmantotu ierobežotos kalnrūpniecības resursus un tropiskās lauksaimniecības produktus, kas tām sniedz neapstrīdamas priekšrocības tirdzniecībā, bet laika gaitā to cena pazeminās salīdzinājumā ar rūpniecības ražojumu un pakalpojumu cenu.

2.3 Pastāvīgais kalnrūpniecības un lauksaimniecības izejvielu cenu kāpums, kas izskaidrojams, piemēram, ar jaunietekmes valstu pieprasījuma palielināšanos, sākumā šķiet labvēlīgs šos produktus eksportējošām jaunattīstības valstīm, taču tas var vēl vairāk nostiprināt šo valstu primāro specializāciju un pakļaut tās “izejvielu atkarībai” (zems noturīgums pret satricinājumiem, eksporta ienākumu un valsts budžeta nestabilitāte, tendence veidot rentes un finansēt bruņotus konfliktus), maiņas kursa pārāk augsta novērtējuma (Dutch disease) un zemes piesavināšanās faktoriem. Lai panāktu ekonomikas ilgtspējīgu attīstību, ir jādažādo eksporta preču klāsts. Tomēr tirgus var nostiprināt jaunattīstības valstu ekonomikas vēsturisko atkarību no minētajiem produktiem.

2.4 Ekonomiskā “iedzīšana” palielina nevienlīdzību arī vienas valsts robežās. Valsts uzdevums ir nodrošināt, ka no tirdzniecības gūtos ienākumus taisnīgi pārdala visās ekonomikas nozarēs un visos reģionos. No tirdzniecības un izaugsmes gūtie ienākumi spontāni netiek pārdalīti visiem ekonomikas dalībniekiem, jo īpaši nestabilākajiem ekonomikas sektoriem. Tāpēc ir svarīgi izstrādāt sui generis attīstības stratēģijas, kurās kopīgas izaugsmes nolūkā būtu apvienotas iekšpolitikas un tirdzniecības politikas jomas. Otrs nelabvēlīgs faktors ir jaunattīstības valstu ierobežotā nodokļu bāze un ierobežotās budžeta iespējas.

2.5 Tāpat kā tirdzniecība, kuras ģeogrāfiskajā izkārtojumā un struktūrā notiek izmaiņas, mainās arī rūpniecības un tirdzniecības politika. Pēdējos desmit gados jaunattīstības valstu līdzdalība starptautiskajā tirdzniecībā ir mainījusies gan tādēļ, ka samazinājies tirdzniecības preferenču skaits, gan tādēļ, ka palielinājies reģionālo un daudzpusējo nolīgumu skaits. Komisijas darba dokumentā secināts, ka vismazāk attīstītās valstis aizvien tiek atstumtas no starptautiskās tirdzniecības aprites. 2002. gada paziņojumā izvēlētā pieeja, kuras mērķis bija noslēgt Dohas sarunas par attīstību, izrādījās nepietiekama, lai būtiski palielinātu vismazāk attīstīto valstu iesaisti starptautiskajā tirdzniecībā; gandrīz visa tirdzniecības aprite notiek bez šo valstu līdzdalības.

2.6 Pašlaik konkurence vērojama nevis uz robežām, bet pašā valstī. Izņemot dažas tarifa pozīcijas, tirdzniecību galvenokārt kavē tādi beztarifu šķēršļi kā standarti, kodeksi, subsīdijas un noteikumi. Šajā sakarā BRICS valstu iesaistīšanās starptautiskajā tirdzniecībā ir ne tik daudz tirdzniecības liberalizācijas nopelns, cik skaidru, plānotu, piemērotu un neatkarīgu attīstības stratēģiju, kurās mērķtiecīga valsts politika apvienota ar tirgu stimulēšanas pasākumiem, nopelns. Savukārt attīstības stratēģijas un plānošanas trūkums globalizācijas apstākļos norāda uz trešo nevienlīdzības aspektu, kas skar vismazāk attīstītās valstis.

2.7 Mūsdienu tirdzniecībā vismazāk attīstītās valstis saskaras ar trim šādiem nevienlīdzības aspektiem: nevienlīdzīgi ienākumi tirdzniecības specializācijas dēļ, nevienlīdzība attiecībā uz iespējām finansēt ekoloģisku un iekļaujošu izaugsmi, nevienlīdzība attiecībā uz politisko spēju izstrādāt, plānot un vadīt attīstības stratēģiju. Šie nevienlīdzības aspekti ir savstarpēji saistīti un vērsīsies plašumā, ja nebūs atbilstīgas kopējas rīcības, kurā apvienoti tirdzniecības, ieguldījumu un attīstības sadarbības politikas pasākumi, kā tas ierosināts Tūkstošgades attīstības mērķu astotajā mērķī.

3. Nepieciešamība izstrādāt stratēģijai “Eiropa 2020” atbilstīgu stratēģisku ES redzējumu mainīgā pasaulē

3.1 Komisijas paziņojumā par tirdzniecību, izaugsmi un attīstību apstiprināti 2002. gada paziņojuma galvenie aspekti, taču uzsvērta arī nepieciešamība piemērot diferencētu pieeju jaunattīstības valstīm, lai virzītu palīdzību uz valstīm, kurām tā vajadzīga visvairāk. Ņemot vērā šādu apsvērumu, Komisija šim gadu desmitam izvirzījusi sešas prioritātes: mērķtiecīgākas tirdzniecības preferences, efektīvāks atbalsts tirdzniecībai, ārvalstu tiešo investīciju veicināšana un aizsardzība, katras konkrētās valsts ienākumiem pielāgotas sarunas par visaptverošiem brīvās tirdzniecības nolīgumiem, labas pārvaldības veicināšana (ilgtspējīgu attīstību ieskaitot) un neaizsargātāko valstu noturības stiprināšana pret ārējiem un iekšējiem satricinājumiem.

3.2 EESK atbalsta šādas turpmākās prioritātes, taču uzsver, ka tās tikai daļēji atbilst trim galvenajiem mūsdienu izaicinājumiem attīstības jomā. Jaunais paziņojums par tirdzniecību, izaugsmi un attīstību balstīts uz svarīgiem materiāliem, kas apkopoti 2011. gadā rīkotās vērienīgās publiskās apspriešanās laikā, un uzskatāms par vairāku ģenerāldirektorātu efektīvas sadarbības piemēru. Tas papildina paziņojumu “Tirdzniecība, izaugsme un pasaules norises”, kas vēl aizvien veido pamatu saiknei starp tirdzniecību un stratēģiju “Eiropa 2020”. Lai arī minētajā paziņojumā iekļauti tādi progresīvi jauninājumi kā aizvien izteiktāka diferencēšana starp jaunattīstības valstīm un lielāka interese par privātā sektora dalībniekiem, tomēr tajā trūkst atjaunināta perspektīva redzējuma attiecībā uz saikni starp tirdzniecību un attīstību.

3.3 Kā uzsvērts paziņojumā un pirms tam veiktajā pētījumā, integrācija pasaules tirgū nav ne pašmērķis, ne arī pietiekams attīstību veicinošs faktors. Tirdzniecības liberalizāciju un piekļuvi tirgum nevar uzskatīt par attīstības stratēģiju, tās ir tikai šīs stratēģijas sastāvdaļas. Iekšzemes pasākumi tiesiskas valsts stiprināšanai, tirgus darbības traucējumu novēršanai un ekonomiskās un cilvēku dzīves vides drošībai ir attīstības stratēģijas neatņemama sastāvdaļa un priekšnosacījums tam, lai gūtu labumu no tirdzniecības, īpaši lauksaimniecības jomā.

3.4 Tā kā nebija kopīga redzējuma attīstībai, ar Eiropas Savienības pieņemtajām politiskajām iniciatīvām, kas paredz ārējiem tirgiem nodrošināt priviliģētu piekļuvi (piemēram, vispārēja preferenču sistēma un Ekonomisko partnerattiecību nolīgumi), nav izdevies panākt gaidīto izaugsmes kāpumu. Vislielākā problēma saistīta nevis ar pieticīgo saimniecisko labumu, ko jaunattīstības valstis guvušas no šīm iniciatīvām, bet gan ar šajās iniciatīvās iesaistīto jaunattīstības valstu nepietiekamo politisko gribu. Savienībai vajadzētu skaidrāk norādīt, kādu konkrētu labumu ES un tās partnervalstīm dos tarifu un beztarifu šķēršļu mazināšana. Visbeidzot, attiecībā uz ĀKK valstīm Savienībai jāīsteno saskaņota ārpolitika, kurā par prioritāti noteikta tirdzniecības reģionālā dimensija (3), jo minētajās valstīs attīstības un izaugsmes politika ir valsts kompetencē.

3.5 Tāda pati situācija vērojama arī daudzpusējo attiecību līmenī. Sarunās par klimata pārmaiņām jaunattīstības valstis un, konkrēti, tās jaunattīstības valstis, kuras nav jaunietekmes valstis, ir iesaistījušās attiecīgo problēmjautājumu risināšanā, turpretī minēto valstu politiskā iesaistīšanās Dohas sarunu kārtā ir niecīga vai tās vispār nav iesaistītas sarunās. Tirdzniecības atbalstu saņemošo valstu prioritātes un vajadzības nav precīzi noteiktas, jo šo valstu politiskā rīcībspēja un politiskie apstākļi nav pietiekami, lai izstrādātu efektīvas attīstības stratēģijas.

3.6 Starptautiskā attīstības sadarbība, kurā iesaistīta Eiropas Savienība, ir veidota pēc idejas par suverēnu valstu nolīgumiem. Taču praksē šādu diplomātiju īsteno attiecībās ar vājām valstīm, kuru rīcībspēja ir ierobežota. Tā rezultātā mūsdienās tirdzniecība nav pietiekami ņemta vērā ne attīstības stratēģijās, ne palīdzības programmu plānošanā. Atjaunināta redzējuma izstrādei jākļūst par prioritāti gan Savienībai, gan tās partnervalstīm, turklāt šajā nolūkā jāstiprina partnervalstu rīcībspēja. Valstu politikas pasākumu īstenošanai ir izšķiroša nozīme, lai tirdzniecība kļūtu par vienu no attīstības faktoriem. Īstermiņā ES rīcība tirdzniecības jomā attīstības veicināšanas nolūkā jābalsta uz pragmatismu, izpēti un izmēģinājumiem, veicinot tādējādi stratēģijai “Eiropa 2020” atbilstīga jauna redzējuma izstrādi.

4. Pragmatiska pieeja tirdzniecībai un ieguldījumiem, lai veicinātu jaunu redzējumu attīstībai

4.1 Tirdzniecības ietekmes uzraudzīšanas un vērtēšanas iespēju un sistēmu radīšana

4.1.1 Tā kā tirdzniecību un attīstību vieno empīriska saikne, tirdzniecības politikas jomā jāizstrādā pragmatiska pieeja, kurā būtu paredzēta eksperimentēšana un apmācība. Iepriekš nevar paredzēt, vai attiecīgais tirdzniecības nolīgums veicinās attīstību vai ne. EESK atkārtoti norāda uz iepriekš izstrādātajā atzinumā minēto ieteikumu iekļaut ilgtspējas ietekmes novērtējumus plašākā tirdzniecības politikas seku novērtējumā — no ex ante līdz ex post —, kurā tiktu ņemti vērā ES līmenī izvirzītie stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi.

4.1.2 Uzraudzībai un novērtēšanai ir īpaši svarīga nozīme, lai uzlabotu tirdzniecības nolīgumus papildinošas politikas rezultātus, regulāri to pārskatot. Tikpat svarīga nozīme uzraudzībai un novērtēšanai ir pasākumos saistībā ar ilgtspējīgu attīstību, turklāt EESK vēlreiz norāda, ka šie pasākumi jāiekļauj visos Savienības tirdzniecības nolīgumos. EESK iesaka vispārīgajā brīvās tirdzniecības nolīgumu vērtēšanā, kas notiek, pamatojoties uz pastāvīgas uzraudzības procedūrām un ex post novērtējumu, ņemt vērā ilgtspējīgas attīstības pasākumus un jau saskaņotajos ilgtspējīgas attīstības pasākumos paredzēt īpašas saistības par to, ka jāuzrauga un jāizvērtē nolīguma kopējā ietekme uz ilgtspējīgu attīstību.

4.1.3 Regulāri novērtējot, cik efektīvi ir tirdzniecības atbalsta pasākumi un dažādi tirgus pieejamības noteikumi, kurus ES ierosinājusi jaunattīstības valstīm (īpaša un diferencēta pieeja, Ekonomisko partnerattiecību nolīgumi (EPN), vispārēja preferenču sistēma u. c.), un kāda ir to ietekme, varēs konsolidēt šobrīd svarīgākos Savienības politikas aspektus. Zinātnisks un neatkarīgs ietekmes novērtējums ir pamats, lai pārstrādātu oficiālās attīstības palīdzības politiku. Lai arī 2010. gadā summa pārsniedza 10 miljardus EUR, atbalsts tirdzniecībai būtu efektīvāks un mērķtiecīgāks, ja tiktu izstrādāti rādītāji, kas ļautu izvērtēt tā ietekmi.

4.1.4 Papildus vispārējai preferenču sistēmai netiek izmantotas citas iespējas, no kurām jaunattīstības valstis varētu gūt labumu. Tāpat kā iepriekš izstrādātā atzinumā, EESK atbalsta jebkuru ES iniciatīvu, kuras mērķis ir mudināt jaunattīstības valstis izmantot pārtikas nodrošinājuma sistēmas. Daudzpusējās, reģionālās un divpusējās sadarbības ietvaros ir ārkārtīgi svarīgi atbalstīt šīm valstīm paredzēto tirdzniecības instrumentu izmantošanas iespējas, piemēram, aizsardzības pasākumus, kas tām ļautu gan atbilstoši rīkoties gadījumos, kad ievērojams importa apjoma pieaugums apdraud vietējo pārtikas produktu ražošanu (4), gan arī izvērtēt rezultātus.

4.1.5 EESK vēlreiz atkārto iepriekš izstrādātā atzinumā (5) minēto ieteikumu piešķirt līdzekļus un regulāru atbalstu, lai veicinātu godīgas tirdzniecības labāku uzraudzību, lielāku pārredzamību un uzticamību. EESK mudina regulāri novērtēt kāda konkrēta produkta aspektā ne tikai godīgas tirdzniecības ietekmi uz potenciālajiem labuma ieguvējiem, bet arī uz tiem, kuri attiecīgā produkta ražošanas reģionos negūst nekādu labumu.

4.1.6 Atbilstīgi 2010.–2013. gada darba programmai, kurā paredzēta attīstības veicināšanas politiku saskaņotība, jāizvērtē ES tirdzniecības instrumentu saskaņotība, jo īpaši attiecībā uz medikamentiem, intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzību un pienācīgas kvalitātes nodarbinātību. EESK aicina Savienību jaunattīstības valstīm paredzētajā tirdzniecības stratēģijā vairāk ņemt vērā ILO 2012. jūnija secinājumus par sociālās aizsardzības minimumu.

4.1.7 EESK mudina plašāk uzraudzīt un izvērtēt tirdzniecību un ieguldījumus kavējošos šķēršļus, kas varētu kaitēt arī dažām jaunattīstības valstīm.

4.1.8 Lai apmācība un novērtēšana būtu efektīva un sekmētu attīstībai labvēlīgu tirdzniecības politikas reformu, apmācībā un novērtēšanā plašāk nekā līdz šim jāiesaista pilsoniskā sabiedrība, jo īpaši tirdzniecības nolīgumu uzraudzības un ekonomisko partnerattiecību pasākumos.

4.2 Atbalsts jaunattīstības valstu privātā sektora dalībniekiem

4.2.1 EESK norāda, ka paziņojumā uzsvērta privātā sektora dalībnieku — jo īpaši mazo lauksaimnieku un mazo uzņēmēju, kas veido daudzu jaunattīstības valstu ekonomikas pamatstruktūru — svarīgā nozīme. Komiteja uzsver, ka jāveicina atbildīga uzņēmējdarbība un privātā un publiskā sektora partnerība un jāatzīst dažādi uzņēmējdarbības veidi, piemēram, kooperatīvi, savstarpējās sabiedrības un citi sociālās ekonomikas uzņēmumi (6). Komiteja arī uzskata, ka ir svarīgi izveidot drošu ieguldījumu vidi, stabilas uzņēmējdarbības tiesības, taisnīgu nodokļu sistēmu, efektīvu un prognozējamu juridisko sistēmu, kas garantē valsts un ārvalstu ieguldījumu tiesisko noteiktību. EESK uzsver, ka e-komercijas infrastruktūrai un pakalpojumiem ir liela nozīme stratēģijā, kuras mērķis ir stiprināt un dažādot eksporta piedāvājumu (*** ANO Tirdzniecības un attīstības konference).

4.2.2 EESK atbalsta pasākumus, kuru mērķis ir gan veicināt mazo lauksaimnieku un mazo uzņēmēju piekļuvi tirdzniecības atbalstam, lai viņi varētu gūt labumu no tirdzniecības, gan arī atbalstīt politiku, kas sekmētu neoficiālās uzņēmējdarbības pāreju uz reģistrētu uzņēmējdarbību. Šajā sakarā EESK norāda, ka joprojām aktuāli ir ILO un PTO kopīgi veiktā pētījuma (7) secinājumi, ka nedeklarēta darba lielais īpatsvars jaunattīstības valstīs neļauj tām izmantot liberalizētas tirdzniecības iespējas un pārejas periodā pakļauj darba ņēmējus nabadzībai. Pasākumi sieviešu un vīriešu līdztiesības veicināšanai un atbalsts sieviešu nodarbinātībai sekmēs pāreju no nedeklarētas uzņēmējdarbības uz reģistrētu uzņēmējdarbību. Korupcijas apkarošana un infrastruktūras izveide arī turpmāk būs prioritāri jautājumi. Varētu izmantot pieredzi, kas gūta pilsoniskās sabiedrības un sociālo partneru sadarbībā cīņai ar korupciju EUROMED partnerattiecību ietvaros.

4.2.3 Attiecībā uz atbalstu privātā sektora dalībniekiem, neatkarīgi no uzņēmējdarbības veida, jāuzlabo ES atbalsta priekšrocības salīdzinājumā ar citu valstisko un daudzpusējo struktūru sniegto atbalstu, lai palielinātu Savienības tirdzniecības atbalsta pasākumu efektivitāti, jo īpaši tāpēc, ka palielinās tirdzniecības aprite starp jaunattīstības valstīm. Savienībai jānodrošina cilvēkresursi ES delegācijām trešās valstīs atbilstīgi izvirzītajiem uzdevumiem un plašāk jāiesaista minētās delegācijas vietējās pieredzes uzkrāšanā.

4.2.4 Profesionālās organizācijas, kas ļoti aktīvi darbojas privātajā sektorā, var sniegt būtisku ieguldījumu, lai apzinātu partnervalstu vajadzības sadarbības jomā. Ar EESK starpniecību veiktā tiešāka apspriešanās ar minētajām organizācijām varētu tuvināt sadarbības piedāvājumu un pieprasījumu. Līdz šim paveiktais — sarunas par EPN un Pasaules Bankas vadībā izstrādātie stratēģiskie plāni nabadzības mazināšanai —, ir palīdzējis stiprināt un strukturēt jaunattīstības valstu profesionālās organizācijas.

4.2.5 Komiteja atzinīgi vērtē Komisijas uzsvērto ideju, ka uzņēmumu sociālā atbildība ir viens no faktoriem, kas veicina godīgas konkurences apstākļus pasaules mērogā kā tirdzniecības, tā arī ieguldījumu jomā. Noskaidrots, ka ar starptautiskajiem pamatnolīgumiem, kuri attiecas arī uz apakšuzņēmējiem, Eiropas lielie uzņēmumi ir bijuši pirmie, kas tirdzniecībā ieviesuši sociālos, vides un labas pārvaldības standartus. Tāpēc aicinājums ievērot ESAO pamatnostādnes ir labs priekšlikums, kura priekšrocība ir tā, ka tajā ietverta sūdzību procedūra strīdu gadījumā. Turklāt šajās pamatnostādnēs, kas būtu vispārēji jāpiemēro, ir paredzēts, ka katru gadu jāpublicē atbilstīga, ticama un pārbaudāma informācija par uzņēmumiem.

4.3 Pasaules mēroga pārvaldības reformas sagatavošana

4.3.1 Sadarbības piedāvājumu tirdzniecības un attīstības jomā vajadzētu paplašināt, iekļaujot tajā jaunietekmes valstis līdzās ESAO dalībvalstīm, kas tradicionāli sniedz oficiālo attīstības palīdzību un veicina priviliģētu piekļuvi tirgiem. Mūsdienās visplašākās iespējas ir saistītas ar jaunietekmes valstīm. EESK īpaši rosina Eiropas Savienību gan daudzpusējos forumos (it sevišķi G20 ietvaros), gan divpusējās attiecībās ar jaunietekmes valstīm vairāk sekmēt vismazāk attīstīto valstu produktu reālu piekļuvi tirgum — piekļuvi bez muitas nodokļiem un kvotām. Savienība par vienu no prioritātēm varētu arī izvirzīt vismazāk attīstīto valstu rīcībspējas stiprināšanu sarunās par tirdzniecības nolīgumiem starp jaunattīstības valstīm.

4.3.2 EESK uzsver, ka jādara viss iespējamais, lai pabeigtu Dohas sarunu kārtu, vismaz noslēdzot sākotnēju, vienīgi vismazāk attīstītajām valstīm labvēlīgu nolīgumu, kurā ietvertas plašas līdzekļu devēju saistības neatkarīgi no tā, vai viņi ir vai nav Attīstības palīdzības komitejas (DAC) locekļi. EESK atkārto savu vēlmi, lai 2015. gads — Tūkstošgades attīstības mērķu (TAM) īstenošanas termiņš — būtu noteikts par starptautiskās sadarbības gadu. Līdztekus konsultācijām Komiteja izstrādās atzinumu par TAM mērķu īstenošanas rezultātiem un perspektīvām, ko pavēra Rio+20 augstākā līmeņa sanāksme.

4.3.3 Jāatzīmē, ka ES tirdzniecības un attīstības stratēģija nav orientēta vienīgi uz ciešāku sadarbību ar jaunietekmes valstīm un vismazāk attīstīto valstu ražojumu beznodokļu piekļuvi tirgum. Papildus abām valstu grupām jaunattīstības valstis, kas nav jaunietekmes valstis, vai “vidus valstis”, kuras nav jaunietekmes valstis, ir partneri, ar kurām Eiropas Savienībai varētu veidoties kopīgas intereses. Tās varētu būt nopietni sabiedrotie labākas pārvaldības — svarīgākā Savienības mērķa — veicināšanā. Tā kā galvenā uzmanība ir pievērsta valstīm, kurām palīdzība vajadzīga visvairāk, paziņojumā nav izklāstīta skaidra stratēģija, kas neaprobežotos vienīgi ar stingrāku vispārējo referenču sistēmu.

4.3.4 Atteikšanās no nacionālā kopienākuma kā vienīgā kritērija (kā tas ir vismazāk attīstīto valstu gadījumā) jaunattīstības valstu labākas diferencēšanas nolūkā ir pilnveidojams un daudzsološs pasākums, kas ļauj uzlabot īpašas un diferencētas pieejas efektivitāti un atbalstu tirdzniecībai. Tas ir temats, ko ES varētu ierosināt diskusijā par Tūkstošgades attīstības mērķiem pēc 2015. gada un ilgtspējīgas attīstības mērķiem.

Briselē, 2012. gada 18. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) “Tirdzniecība, izaugsme un attīstība. Tirdzniecības un ieguldījumu politikas pielāgošana valstīm, kurām ir visvairāk vajadzību” (COM(2012) 22 final).

(2) “ES attīstības politikas ietekmes palielināšana: Pārmaiņu programma” COM(2011) 637 final

(3) Sk. Santodomingo deklarāciju, ĀKK un ES valstu ekonomikas un sociālās jomas pārstāvju 12. reģionālā semināra secinājumus, Santodomingo,2012. gada 5. un 6. jūlijā. http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.events-and-activities-acp-eu-twelfth-regional-seminar-fd.24031.

(4) EESK atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Tirdzniecība, izaugsme un pasaules norises. Tirdzniecības politika kā stratēģijas “Eiropa 2020” galvenā sastāvdaļa” ”, COM(2010) 612 final, OV C 043, 15.2.2012.

(5) EESK atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: Ilgtspējīgas attīstības veicināšana — godīgās tirdzniecības un nevalstisku ar tirdzniecību saistītu ilgtspējas nodrošināšanas sistēmu nozīme”, COM(2009) 215 final, OV C 339, 14.12.2010.

(6) EESK atzinums par tematu “Latīņamerikas sociālā ekonomika”, OV C 143, 22.5.2012.

(7) PTO un ILO kopīgs pētījums “Globalizācija un nedeklarēta nodarbinātība jaunattīstības valstīs”, 2009. gads.