[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 21.12.2010 COM(2010) 799 galīgā redakcija 2010/0385 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Regula par vienotu TKO”) PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS - Priekšlikuma pamatojums un mērķi Priekšlikuma mērķis ir panākt, lai Padomes Regula (EK) Nr. 1234/2007[1] par vienotu tirgus kopīgo organizāciju būtu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 290. un 291. pantā noteikto atšķirību starp Komisijas deleģētajām pilnvarām un īstenošanas pilnvarām. Turklāt, lai panāktu pilnīgumu, šis priekšlikums ietver Padomes Regulas (EK) Nr. 1234/2007 grozījumu priekšlikumus, ko Komisija jau atsevišķi iesniegusi Eiropas Parlamentam un Padomei, tādējādi vienotu tirgus kopīgo organizāciju padarot saprotamāku un pieejamāku visām ieinteresētajām personām. - Vispārīgais konteksts Deleģētās un īstenošanas pilnvaras LESD 290. un 291. pantā ir skaidri nošķirtas Komisijai deleģētās pilnvaras pieņemt neleģislatīvus aktus, no vienas puses, un Komisijai piešķirtās pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, no otras puses. - LESD 290. pants ļauj likumdevējam deleģēt Komisijai pilnvaras pieņemt vispārēji piemērojamus neleģislatīvus aktus, lai papildinātu vai grozītu dažus nebūtiskus leģislatīvu aktu elementus. Tiesību akti, ko Komisija pieņēmusi šādā veidā, Līgumā lietotajā terminoloģijā ir minēti kā “deleģētie akti” (290. panta 3. punkts). - LESD 291. pantā noteikts, ka dalībvalstis pieņem visus tiesību aktus, kas vajadzīgi, lai īstenotu juridiski saistošos Savienības aktus. Minētie akti piešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras, ja to īstenošanai ir nepieciešami vienādi nosacījumi. Tiesību akti, ko Komisija pieņēmusi šādā veidā, Līgumā lietotajā terminoloģijā ir minēti kā “īstenošanas akti” (291. panta 4. punkts). Ierosinātā Regulas (EK) Nr. 1234/2007 pielāgošana jaunajām prasībām, kas izriet no LESD 290. un 291. panta, pamatojas uz pašreizējo — saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1234/2007 piešķirto — Komisijas pilnvaru rūpīgu kvalificēšanu “deleģētajās” un “īstenošanas” pilnvarās, ņemot vērā īstenošanas pasākumus, ko Komisija paredzējusi saskaņā ar savām pašreizējām pilnvarām. Pēc šīs pielāgošanas tika sagatavots priekšlikuma projekts Regulas (EK) Nr. 1234/2007 pārskatīšanai. Šis projekts piešķir likumdevējam pilnvaras noteikt lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas pamatelementus. Likumdevējs nosaka tirgus kopīgās organizācijas vispārējās pamatnostādnes un to pamatā esošos vispārējos principus. Tā, piemēram, likumdevējs ir noteicis tirgus intervences pasākumu mērķus, ražošanas ierobežošanas sistēmas un atbalsta shēmas. Līdzīgā veidā likumdevējs nosaka principu par importa un eksporta atļauju sistēmas izveidošanu, tirdzniecības un ražošanas noteikumu pamatelementus un sankciju, samazinājumu un izslēgšanas piemērošanas principus. Likumdevējs paredz arī īpašus noteikumus atsevišķām nozarēm. Atbilstīgi LESD 290. pantam likumdevējs dod Komisijai pilnvaras pilnīgot vai grozīt dažus nebūtiskus shēmas elementus. Tāpēc ar Komisijas deleģētu aktu var noteikt papildu elementus, kas vajadzīgi likumdevēja izveidotās tirgus kopīgās organizācijas pareizai darbībai. Komisija, piemēram, pieņem deleģētos aktus, lai paredzētu nosacījumus, ar kādiem tirgus dalībnieki var piedalīties shēmā, saistības, kas izriet no atļaujas izdošanas, un vajadzības gadījumā — atkarībā no ekonomiskās situācijas — to, vai atļaujas izdošanai vajadzīgs nodrošinājums. Līdzīgā veidā likumdevējs deleģē Komisijai pilnvaras paredzēt pasākumus, lai izveidotu produktu atbilstības kritērijus tirgus intervences vajadzībām. Turklāt Komisija var pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz definīcijām. Saskaņā ar LESD 291. pantu dalībvalstis ir atbildīgas par likumdevēja izveidotā režīma īstenošanu. Tomēr dalībvalstīs jānodrošina vienāda shēmas īstenošana. Tādēļ likumdevējs saskaņā ar LESD 291. panta 2. punktu piešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras attiecībā uz vienādiem nosacījumiem tirgus kopīgās organizācijas piemērošanai un pārbaužu pamatsistēmu, kas jāievieš dalībvalstīm. Padomes pilnvaras saskaņā ar LESD 43. panta 3. punktu LESD 43. panta 3. punktā noteikts, ka “Padome pēc Komisijas priekšlikuma paredz pasākumus par cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšanu (..)”. Šis noteikums ir izņēmums no LESD 43. panta 2. punkta, kurā noteikts, ka jāizmanto parastā likumdošanas procedūra, lai “izveidotu lauksaimniecības tirgu kopīgo organizāciju (..), kā arī citus noteikumus, kas vajadzīgi kopējās lauksaimniecības politikas mērķu sasniegšanai”. Šis uzstādījums atspoguļo galveno tendenci Lisabonas līgumā, kurā parastā likumdošanas procedūra kļuvusi par ES tiesību aktu pieņemšanas standarta procedūru. Tāpēc LESD 43. panta 3. punkts kā izņēmums jāinterpretē restriktīvi, lai nodrošinātu to, ka likumdevējs var īstenot savas likumdošanas prerogatīvas saskaņā ar LESD 43. panta 2. punktu. Tas nozīmē, ka likumdevējs regulē kopējās lauksaimniecības politikas pamatelementus un pieņem politiskos lēmumus, kuri veido tās struktūru, instrumentus un ietekmi. Ņemot vērā iepriekš minēto, LESD 43. panta 3. punktā izklāstītā īpašā procedūra jāpiemēro tikai tad, ja kāds minētajā noteikumā norādīts elements neveido daļu no politiskajiem pamatlēmumiem, kas saskaņā ar LESD 43. panta 2. punktu jāpieņem likumdevējam. Tāpēc, ja šāds elements ir nesaraujami saistīts ar to lēmumu politisko būtību, kas jāpieņem likumdevējam, LESD 43. panta 3. punkts nav jāpiemēro. Tātad priekšlikuma pamatā ir šādi principi. - Par KLP strukturālajiem parametriem un pamatelementiem var lemt tikai likumdevējs (Eiropas Parlaments un Padome). Piemēram, valsts intervencei (ieskaitot pamatsistēmu, kā Komisija nosaka konkrētas intervences cenas, izmantojot konkursa procedūru) un piena un cukura kvotu shēmām, kas izveidotas ar Regulu (EK) Nr. 1234/2007, jāpaliek likumdevēja ziņā, jo šie elementi ir nesaraujami saistīti ar likumdevēja izveidotās shēmas satura un šā režīma robežu noteikšanu. - Padome paredz 43. panta 3. punktā minētos pasākumus par cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšanu, kas neietilpst LESD 43. panta 2. punkta darbības jomā. Komisija, pamatojoties uz LESD 43. panta 3. punktu, iesniegs priekšlikumu regulai attiecībā uz 21. pantu par obligāto atbalstu sviesta uzglabāšanai privātā noliktavā, attiecībā uz 99. pantu par ražošanas kompensāciju cukura nozarē, attiecībā uz 101. un 102. pantu par atbalstu piena un piena produktu nozarē, attiecībā uz 108. pantu par piena produktu piegādi skolēniem, attiecībā uz 155. pantu par atbalstu zīdtārpiņu nozarei, attiecībā uz 273. pantu par eksporta kompensācijām un attiecībā uz 281. pantu par dzīvu augu minimālajām eksporta cenām. Attiecībā uz šiem noteikumiem ierosinātā regula paredzēs, ka nosacījumi, lai noteiktu atbalsta summu, eksporta kompensācijas un minimālās eksporta cenas, jānosaka Padomei saskaņā ar LESD 43. panta 3. punktu, un šā atbalsta, kompensāciju un cenu līmenis jānosaka Komisijai, pieņemot īstenošanas aktus. LESD 43. panta 3. punkts ir autonoma bāze, lai Padome pieņemtu tiesību aktus. Tomēr, ja piemēro LESD 43. panta 3. punktu, skaidrības labad ( à titre déclaratoire ) priekšlikumā visos attiecīgajos TKO noteikumos ietver skaidru norādi uz minēto klauzulu. Komisija noteiktā laikā iesniegs Padomei priekšlikumus, kas vajadzīgi attiecībā uz LESD 43. panta 3. punktu. - Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma jomā Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 290. un 291. pants. - Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Neattiecas. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS - Apspriešanās ar ieinteresētajām personām - Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Apspriešanās ar ieinteresētajām personām vai ekspertu atzinums nebija vajadzīgs, jo priekšlikums saskaņot Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 ar Lisabonas līgumu ir starpiestāžu jautājums, kas skars visas Padomes regulas. - Ietekmes novērtējums Ietekmes novērtējums nebija vajadzīgs, jo priekšlikums saskaņot Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 ar Lisabonas līgumu ir starpiestāžu jautājums, kas skars visas Padomes regulas. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI - Ierosināto pasākumu kopsavilkums Noteikt Komisijas deleģētās pilnvaras un īstenošanas pilnvaras Padomes Regulā (EK) Nr. 1234/2007 un izveidot atbilstošu procedūru attiecīgo aktu pieņemšanai. Šajā priekšlikumā ir iekļauts šādu priekšlikumu saturs: i) Eiropas Parlamenta 23. novembra normatīvā rezolūcija par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 (Vienoto TKO regulu) attiecībā uz atbalstu, kas piešķirts Vācijas Alkohola monopola ietvaros ((COM(2010) 336 galīgā redakcija); ii) priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 un Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz pārtikas izdalīšanu vistrūcīgākajām personām Eiropas Savienībā (COM(2010) 486 galīgā redakcija); iii) priekšlikums grozīt Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz tirdzniecības standartiem [programmas plāns 2010/AGRI/010]; iv) priekšlikums grozīt Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz līgumattiecībām piena un piena produktu nozarē [programmas plāns 2010/AGRI/026]. - Juridiskais pamats LESD 42. panta pirmā daļa un 43. panta 2. punkts. - Subsidiaritātes princips Kompetenci lauksaimniecības politikas jomā dala ES un dalībvalstis. Tas nozīmē, ka dalībvalstu kompetence saglabājas, kamēr vien ES šajā nozarē neizdod tiesību aktus. Šis priekšlikums ietver tikai vienotas tirgus kopīgās organizācijas pielāgošanu ar Lisabonas līgumu ieviestajām jaunajām prasībām. Tātad šis priekšlikums neskar pašreizējo Savienības pieeju. - Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu. - Juridisko instrumentu izvēle Ierosinātais juridiskais instruments: Eiropas Parlamenta un Padomes regula. Citi instrumenti nebūtu piemēroti šādu iemeslu dēļ. Ņemot vērā KLP būtību un tās pārvaldības prasības, tieša piemērošana ir KLP tiesību aktu raksturīga iezīme. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Šis pasākums Savienībai nerada papildu izdevumus. 5. PAPILDU INFORMĀCIJA - Vienkāršošana Tā kā Padomes Regula (EK) Nr. 1234/2007 ir būtiski grozīta, šis priekšlikums vienoto tirgus kopīgo organizāciju padarīs saprotamāku un pieejamāku. 2010/0385 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Regula par vienotu TKO”) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 42. panta pirmo daļu un 43. panta 2. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[2], pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru[4], tā kā: 1. Padomes 2007. gada 22. oktobra Regula (EK) Nr. 1234/2007, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Vienotā TKO regula”)[5], ir vairākkārt grozīta. Tā kā ir stājies spēkā Lisabonas līgums, ir vajadzīgi turpmāki grozījumi, lai saskaņotu Eiropas Parlamentam un Padomei piešķirtās pilnvaras un jo īpaši pilnvaras, kas Komisijai piešķirtas ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “Līgums”) 290. un 291. pantu. Ņemot vērā šādu grozījumu piemērošanas jomu, ir lietderīgi atcelt Regulu (EK) Nr. 1234/2007 un aizstāt to ar jaunu Regulu par vienotu TKO. Tehniskās vienkāršošanas labad ir lietderīgi šajā regulā iekļaut Padomes 1972. gada 2. maija Regulu (EEK) Nr. 922/72, ar ko nosaka vispārīgus noteikumus atbalsta piešķiršanai par zīdtārpiņiem 1972./73. audzēšanas gadā[6]. Tāpēc jāatceļ arī Regula (EEK) Nr. 922/72. 2. Pamatojoties uz Līguma 43. panta 3. punktu, Padome paredz pasākumus par cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšanu. Kad piemēro Līguma 43. panta 3. punktu, skaidrības labad šajā regulā ir nepārprotami jānorāda fakts, ka Padome pieņem minētos pasākumus, pamatojoties uz minēto pantu. 3. Šajā regulā jāietver visi vienotās TKO pamatelementi. Cenu, nodevu, atbalsta un kvantitatīvo ierobežojumu noteikšana atsevišķos gadījumos ir nesaraujami saistīta ar šiem pamatelementiem. 4. Komisijai ir jābūt pilnvarām pieņemt deleģētos aktu saskaņā ar Līguma 290. pantu, lai papildinātu vai grozītu atsevišķus nebūtiskus šīs regulas elementus. Jānosaka elementi, attiecībā uz kuriem šīs pilnvaras drīkst īstenot, kā arī nepieciešamie deleģēšanas nosacījumi. 5. Steidzamības procedūras izmantošana jāparedz izņēmuma gadījumiem, kur tas ir nepieciešams, lai efektīvi un lietpratīgi reaģētu uz tirgus traucējumu draudiem vai gadījumos, kad radušies tirgus traucējumi. Steidzamības procedūras izvēlei jābūt pamatotai, un ir jāprecizē gadījumi, kuros izmantojama steidzamības procedūra. 6. Saskaņā ar Līguma 291. pantu dalībvalstis ir atbildīgas par šajā regulā izveidotās lauksaimniecības tirgu kopīgās organizācijas (turpmāk “TKO”) īstenošanu. Lai nodrošinātu to, ka dalībvalstīs TKO īsteno vienādi, un novērstu tirgus dalībnieku negodīgu konkurenci vai diskrimināciju, Komisijai jābūt iespējai pieņemt īstenošanas aktus saskaņā ar Līguma 291. panta 2. punktu. Tādēļ Komisijai jāpiešķir īstenošanas pilnvaras saskaņā ar minēto noteikumu, jo īpaši attiecībā uz vienādiem nosacījumiem, saskaņā ar kuriem piemēro tirgus intervences pasākumus, attiecībā uz vienādiem nosacījumiem atbalsta shēmu īstenošanai un noteikumu piemērošanai tirdzniecībā un ražošanā un attiecībā uz noteikumiem par tirdzniecību ar trešām valstīm. Komisijai jānosaka arī pārbaužu prasību minimums, kas dalībvalstīm jāpiemēro. 7. Turklāt, lai nodrošinātu vienotajā TKO izveidoto shēmu efektivitāti, jāpiešķir Komisijai pilnvaras, kas vajadzīgas tirgus pārvaldības pasākumu un ikdienas pārvaldības uzdevumu veikšanai. Lai nodrošinātu vienotās TKO netraucētu darbību, jāpiešķir Komisijai arī pilnvaras regulēt konkrētus tehniskus jautājumus un pieņemt noteikumus par paziņojumiem, informēšanu un ziņošanu, procedūrām un tehniskiem kritērijiem saistībā ar produktiem un tirgus dalībniekiem, kuri var pretendēt uz tirgus atbalstu. Turklāt, lai nodrošinātu TKO pareizu darbību, Komisijai jānosaka arī datumi, termiņi, noteicošā diena valūtas maiņas kursam, reprezentatīvie laikposmi un procentu likmes, un attiecībā uz atbalsta shēmām jānodrošina Komisijai juridiskais pamats noteikt atbalstu un pieņemt programmu pārvaldības, uzraudzības un novērtēšanas noteikumus, publiskot izmaksāto atbalstu un noteikumus saistībā ar sociālo shēmu plānu īstenošanu. Komisija jāpilnvaro noteikt procedūras, kas saistītas ar atbalsta izmaksu un atbalsta avansa maksājuma izmaksu. 8. Turklāt, lai sasniegtu vienotās TKO mērķus un ievērotu tās principus, jāpiešķir Komisijai pilnvaras pieņemt noteikumus, tostarp noteikumus par piena, cukura un vīna ražošanas ierobežošanai paredzēto shēmu pārvaldību, inspekcijām un pārbaudēm, un arī pilnvaras noteikt nodrošinājuma apjomu, paredzēt noteikumus un procedūras attiecībā uz nepamatotu maksājumu atgūšanu un pieņemt noteikumus par līgumiem, kas saistīti ar tirgus atbalstu. 9. Turklāt arī vīna nozarē jāpiešķir Komisijai pilnvaras nodrošināt, ka pieteikumi cilmes vietu nosaukumiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kā arī tradicionālajiem apzīmējumiem atbilst šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem, lai visā Savienībā nodrošinātu vienādu piemērošanu. Attiecībā uz vīna nozares produktu noformēšanu un marķēšanu jāpiešķir Komisijai kompetence pieņemt visus vajadzīgos noteikumus, kas saistīti ar procedūrām, paziņojumiem un tehniskajiem kritērijiem. 10. Lai sasniegtu ar šo regulu izveidotā tiesiskā regulējuma mērķus, Komisijai jābūt arī pastāvīgām uzraudzības pilnvarām attiecībā uz dažām ražotāju organizāciju, ražotāju grupu, starpnozaru organizāciju un tirgus dalībnieku organizāciju darbībām. Turklāt, lai saglabātu vienotās TKO struktūru un tās būtiskos parametrus, jāpiešķir Komisijai kompetence pieņemt visus vajadzīgos noteikumus, kas saistīti ar tirgus ārkārtas pasākumiem un pārvaldības ārkārtas pasākumiem, kas paredzēti, lai risinātu steidzamas un neparedzētas problēmas, kuras radušās vienā vai vairākās dalībvalstīs. 11. Ja vien skaidri nav paredzēts citādi, Komisijai minētie īstenošanas akti jāpieņem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. XX/XXXX par [ regulas nosaukums ]. 12. Attiecībā uz dažiem šajā regulā paredzētiem pasākumiem, kuri prasa ātru rīcību vai kuri ietver tikai vispārīgu noteikumu piemērošanu konkrētās situācijās, bet neietver rīcības brīvību, Komisija jāpilnvaro pieņemt īstenošanas aktus bez komitejas palīdzības. 13. Turklāt Komisija jāpilnvaro veikt dažus administratīvus vai pārvaldības uzdevumus, kuri nav saistīti ar deleģētu aktu vai īstenošanas aktu pieņemšanu. 14. Aizstāšanai ar jaunu Regulu par vienotu TKO nevajadzētu likt apšaubīt politikas lēmumus, kas gadu gaitā ir pieņemti kopējā lauksaimniecības politikā (turpmāk “KLP”). Tādēļ šīs regulas mērķim galvenokārt jābūt Komisijai piešķirto pilnvaru saskaņošanai ar Līgumu. Tāpēc ar to nevajadzētu ne atcelt, ne grozīt spēkā esošos noteikumus, kuru pašreizējais pamatojums paliek spēkā, ja vien minētie noteikumi nav novecojuši, un ar to nevajadzētu paredzēt jaunus noteikumus vai pasākumus. Izņēmumi no šādas pieejas attiecas uz pārtikas izdalīšanu vistrūcīgākajām personām Savienībā un atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Vācijas alkohola monopolu. Noteikumi par tirdzniecības standartiem atspoguļo priekšlikumus, kas izstrādāti visaptverošas kvalitātes politikas pārskatīšanas sakarā. 15. Ir jānosaka labības, rīsu, cukura, sausās lopbarības, sēklu, olīveļļas un galda olīvu, šķiedras linu un kaņepju, augļu un dārzeņu, banānu, piena un piena produktu un zīdtārpiņu tirdzniecības gadi, kas galvenokārt pielāgoti šo produktu bioloģiskās ražošanas cikliem. 16. Lai stabilizētu tirgus un nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, paralēli tiešā atbalsta shēmu ieviešanai ir izveidota diferencēta cenu atbalsta sistēma dažādām nozarēm, ņemot vērā, no vienas puses, dažādas vajadzības katrā nozarē un, no otras puses, dažādu nozaru savstarpējo atkarību. Šo pasākumu veids ir valsts intervence vai attiecīgā gadījumā atbalsta maksājumi labības, rīsu, cukura, olīveļļas un galda olīvu, liellopu un teļa gaļas, piena un piena produktu, cūkgaļas un aitas un kazas gaļas nozaru produktu uzglabāšanai privātās noliktavās. Tādēļ, ņemot vērā Regulas (EK) Nr. 1234/2007 turpmāko grozījumu mērķus, jo īpaši to grozījumu mērķus, kas izdarīti ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 72/2009 par izmaiņām kopējā lauksaimniecības politikā, izdarot grozījumus Regulās (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 320/2006, (EK) Nr. 1405/2006, (EK) Nr. 1234/2007, (EK) Nr. 3/2008 un (EK) Nr. 479/2008 un atceļot Regulas (EEK) Nr. 1883/78, (EEK) Nr. 1254/89, (EEK) Nr. 2247/89, (EEK) Nr. 2055/93, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 2596/97, (EK) Nr. 1182/2005 un (EK) Nr. 315/2007[7], un ievērojot tajos ietverto pamatojumu, ir jāsaglabā cenu atbalsta pasākumi, ja tādi ir paredzēti agrāk izveidotajos instrumentos, neveicot būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar iepriekšējo juridisko situāciju. 17. Skaidrības un pārredzamības labad šo pasākumu noteikumiem jāatbilst kopējai struktūrai, līdztekus saglabājot katras nozares politiku. Šādā nolūkā ir lietderīgi nošķirt salīdzināmās cenas un intervences cenas. 18. Labības, liellopu un teļa gaļas un piena un piena produktu TKO bija paredzēti noteikumi, saskaņā ar kuriem Padome atbilstīgi Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 37. panta 2. punktā noteiktajai procedūrai var mainīt cenu līmeņus. Ņemot vērā cenu sistēmu jutīgumu, skaidri jānosaka, ka iespēja saskaņā ar 43. panta 2. punktu mainīt cenu līmeņus pastāv attiecībā uz visām nozarēm, uz ko attiecas šī regula. 19. Jānosaka standarta kvalitātes baltā cukura un jēlcukura salīdzināmās cenas. Šādai standarta kvalitātei ir jābūt vidējai kvalitātei, kas ir reprezentatīva Savienībā ražotam cukuram un noteikta, pamatojoties uz cukura nozarē izmantotiem kritērijiem. Turklāt ir jāparedz iespēja pārskatīt šo standarta kvalitāti, lai jo īpaši ņemtu vērā tirdzniecības prasības un tehniskās analīzes attīstību. 20. Lai iegūtu uzticamu informāciju par Savienības tirgus cenām cukuram, šajā regulā jāparedz cenu paziņošanas sistēma, pamatojoties uz kuru būtu jānosaka baltā cukura tirgus cenas līmenis. 21. Pamatojoties uz grozījumiem, kas izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 72/2009, dažos gada laikposmos ir atvērta labības, rīsu, sviesta un sausā vājpiena intervences sistēma. Attiecībā uz liellopu un teļa gaļas nozari valsts intervences sākumam un beigām jābūt atkarīgām no tirgus cenu līmeņiem attiecīgajā laikposmā. 22. Iepirkšanas cena valsts intervencē labības, rīsu un liellopu un teļa gaļas TKO agrāk bija pazemināta un noteikta līdz ar tiešā atbalsta shēmu ieviešanu šajās nozarēs. Tādējādi atbalsts saskaņā ar šīm shēmām, no vienas puses, un intervences cenas, no otras puses, ir tieši saistīti. Piena un piena produktu nozares produktiem minētais cenas līmenis bija noteikts, lai veicinātu attiecīgo produktu patēriņu un uzlabotu to konkurētspēju. Minētie politikas lēmumi joprojām ir spēkā. 23. Ar šo regulu jānodrošina iespēja laist apgrozībā produktus, kas iepirkti valsts intervencē. Veicot šos pasākumus, jāizvairās no tirgus traucējumiem un jānodrošina vienāda piekļuve precēm un vienādi noteikumi pircējiem. 24. KLP mērķos, kas definēti Līguma 39. panta 1. punktā, paredzēts stabilizēt tirgus, kā arī nodrošināt, lai piegādes patērētājus sasniegtu par saprātīgām cenām. Gadu gaitā pārtikas izplatīšanas shēma ir palīdzējusi sasniegt abus mērķus. Shēmai jāturpina nodrošināt KLP mērķus un jāpalīdz sasniegt kohēzijas mērķus. Taču secīgu KLP reformu rezultātā ir pakāpeniski samazinājušies intervences krājumi un pieejamo produktu klāsts. Līdz ar to arī iepirkumi tirgū jāpadara par pastāvīgu piegādes avotu shēmā. 25. Lai nodrošinātu pareizu budžeta pārvaldību un pilnībā izmantotu Savienības shēmas kohēzijas mērogu, ir jānosaka Savienības atbalsta maksimālais apjoms un jāparedz noteikums dalībvalstīm līdzfinansēt pārtikas izplatīšanas programmu. Turklāt pieredze ir parādījusi, ka shēmai vajadzīga ilgāka termiņa perspektīva. Tāpēc Komisijai jāizveido trīsgadu plāni shēmas īstenošanai, un dalībvalstīm jāsagatavo valsts pārtikas izplatīšanas programmas un jāizklāsta to mērķi un prioritātes attiecībā uz shēmu, tostarp ar uzturvērtību saistīti aspekti. Turklāt dalībvalstīm jāuzņemas pienācīgas administratīvās un fiziskās pārbaudes un jāparedz sankcijas pārkāpumu gadījumos, lai nodrošinātu, ka trīsgadu plāns tiek īstenots saskaņā ar piemērojamajiem noteikumiem. 26. Lai nodrošinātu vistrūcīgākajām personām paredzētās shēmas pārredzamu, saskanīgu un efektīvu darbību, Komisijai jāparedz trīsgadu plānu pieņemšanas un pārskatīšanas procedūras un jāsāk minēto plānu pieņemšana un vajadzības gadījumā pārskatīšana. Komisijai jāpieņem arī noteikumi par papildu trīsgadu plānos iekļaujamajiem elementiem, produktu piegādes noteikumi, kā arī procedūras un termiņi, kas piemērojami intervences produktu izņemšanai no tirgus, tostarp pārvešanai starp dalībvalstīm, un noteikumi par valsts pārtikas izplatīšanas programmu un gada īstenošanas ziņojumu formu. Turklāt, lai nodrošinātu dalībvalstu trīsgadu plānu vienādu īstenošanu, Komisijai jāparedz procedūras, lai atlīdzinātu labdarības organizāciju izmaksas, kuras dalībvalstis uzskata par attiecināmām, tostarp termiņi un maksimālais finansējuma apjoms, nosacījumi saistībā ar uzaicinājumu uz konkursu, kā arī nosacījumi, kas piemērojami pārtikas produktiem un to piegādei. Turklāt jāpieņem noteikumi, ar kuriem nosaka dalībvalstu pienākumus attiecībā uz pārbaudēm, maksājumu procedūrām un termiņiem, samazinājumiem neizpildes gadījumā, kā arī grāmatvedības noteikumus un uzdevumus, kas jāveic valstu intervences aģentūrām, tostarp attiecībā uz pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz citu. 27. Lai palīdzētu līdzsvarot piena tirgu un stabilizēt tirgus cenas, šajā regulā ir paredzēts atbalsts par dažu sviesta produktu uzglabāšanu privātās noliktavās. Turklāt Komisijai ir piešķirtas pilnvaras pieņemt lēmumu par atbalsta piešķiršanu baltā cukura, dažu olīveļļas veidu un dažu liellopu un teļa gaļas produktu, cūkgaļas un aitas un kazas gaļas uzglabāšanai privātās noliktavās. 28. Savienības skalas liemeņu klasificēšanai liellopu un teļa gaļas, cūkgaļas, aitas un kazas gaļas nozarē ir būtiskas cenu reģistrēšanā un intervences pasākumu piemērošanā šajās nozarēs. Turklāt to mērķis ir uzlabot tirgus pārredzamību. 29. Brīvās aprites ierobežojumi, ko rada tādu pasākumu piemērošana, kuru mērķis ir novērst dzīvnieku slimību izplatīšanos, var izraisīt sarežģījumus dažu produktu tirgū vienā vai vairākās dalībvalstīs. Pieredze rāda, ka nopietnus tirgus traucējumus, piemēram, ievērojamu patēriņa vai cenu samazināšanos, var izraisīt patērētāju uzticības zaudēšana sabiedrības veselības un dzīvnieku veselības draudu dēļ. 30. Ārkārtas tirgus atbalsta pasākumiem liellopu un teļa gaļas, piena un piena produktu, cūkgaļas, aitas un kazas gaļas, olu un mājputnu gaļas nozarē vajadzētu būt tieši saistītiem ar veselības un veterināriem pasākumiem, kas pieņemti, lai apkarotu slimību izplatīšanos, vai jāizriet no šādiem pasākumiem. Tie jāveic pēc dalībvalstu pieprasījuma, lai izvairītos no ievērojamiem traucējumiem attiecīgajos tirgos. 31. Jāparedz iespēja Komisijai pieņemt īpašus intervences pasākumus, ja tas ir nepieciešams, lai efektīvi un lietišķi reaģētu uz tirgus traucējumu draudiem labības nozarē un lai izvairītos no liela mēroga valsts intervences piemērošanas rīsu nozarē dažos Savienības reģionos, vai lai kompensētu nelobīto rīsu trūkumu pēc dabas katastrofām. 32. Lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni Savienības cukurbiešu un cukurniedru audzētājiem, ir jānosaka minimālā kvotas cukurbiešu cena atbilstīgi standarta kvalitātei, kas vēl jādefinē. 33. Lai nodrošinātu cukura ražošanas uzņēmumu un cukurbiešu audzētāju tiesību un pienākumu taisnīgu sadalījumu, ir vajadzīgi īpaši instrumenti. Tādēļ jāizstrādā standarta noteikumi, ar ko reglamentē starpnozaru nolīgumus. 34. Dabas apstākļu, ekonomisko un tehnisko apstākļu dažādība apgrūtina vienotu cukurbiešu iepirkšanas noteikumu ieviešanu visā Savienībā. Jau patlaban pastāv nozares nolīgumi starp cukurbiešu audzētāju asociācijām un cukura ražošanas uzņēmumiem. Tādējādi ar vispārīgajiem noteikumiem jānosaka vienīgi minimālās garantijas, kas nepieciešamas gan cukurbiešu audzētājiem, gan cukura ražotājiem, lai nodrošinātu cukura tirgus vienmērīgu darbību, un jāparedz iespēja nozares nolīgumos atkāpties no dažiem šiem noteikumiem. 35. Cukura nozarē paredzētā ražošanas nodeva, lai palīdzētu segt radušos izdevumus, jāiekļauj šajā regulā. 36. Lai saglabātu cukura tirgu strukturālo līdzsvaru cenu līmenī, kas maz atšķiras no salīdzināmās cenas, jāsaglabā iespēja Komisijai pieņemt lēmumu par cukura izņemšanu no tirgus uz tik ilgu laiku, kamēr tirgus atkal nonāk līdzsvarā. 37. Attiecībā uz dzīviem augiem, liellopu un teļa gaļu, cūkgaļu, aitas un kazas gaļu, olu un mājputnu gaļu jāparedz iespēja pieņemt attiecīgus pasākumus, lai atvieglotu piedāvājuma pielāgošanu tirgus prasībām. Šie pasākumi var palīdzēt stabilizēt tirgus un nodrošināt pietiekami augstu dzīves līmeni attiecīgajā nozarē nodarbinātajiem lauku iedzīvotājiem. 38. Cukura un piena un piena produktu nozarē kvantitatīvie ražošanas ierobežojumi ir bijuši būtiski tirgus politikas instrumenti. Joprojām pastāv iemesli, kas reiz Kopienai lika pieņemt ražošanas kvotu sistēmu cukura nozarē. 39. Cukura kvotu shēmai saskaņā ar šo regulu jo īpaši jāsaglabā kvotu normatīvais statuss, ciktāl saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru kvotu sistēma veido cukura tirgus regulēšanas mehānismu, lai nodrošinātu sabiedrības interesēs esošu mērķu sasniegšanu. 40. Šai regulai jānodrošina iespēja koriģēt cukura kvotas, lai atspoguļotu dalībvalstu lēmumus par valsts kvotu pārdali. 41. Ņemot vērā vajadzību pēc zināma elastīguma valsts līmenī attiecībā uz strukturāliem pielāgojumiem pārstrādes rūpniecībā un cukurbiešu un cukurniedru audzēšanā laikposmā, kurā tiks piemērotas kvotas, jāsaglabā iespēja dalībvalstīm noteiktās robežās mainīt uzņēmumiem piešķirtās kvotas, tomēr neierobežojot restrukturizācijas fonda kā instrumenta darbību. 42. Lai izvairītos no tā, ka cukura pārpalikums kropļo cukura tirgu, Komisijai jābūt iespējai saskaņā ar konkrētiem kritērijiem paredzēt cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa pārpalikumu pārnešanu uz nākamo tirdzniecības gadu, tos uzskatot par nākamā gada kvotas produkciju. Turklāt, ja attiecībā uz noteiktiem daudzumiem netiek izpildīti spēkā esošie nosacījumi, ir paredzēts noteikums arī par pārpalikuma nodevu, lai novērstu šādu daudzumu uzkrāšanos, kas varētu apdraudēt tirgus situāciju. 43. Piena kvotu sistēma jāsaglabā līdz tās darbības beigām 2015. gadā, tostarp jāsaglabā nodevas piemērošana piena daudzumam, kas savākts vai pārdots tiešajam patēriņam un pārsniedz noteiktu garantijas robežlielumu. 44. Jāsaglabā nošķīrums starp piegādi un tiešo tirdzniecību, un shēma jāpiemēro, pamatojoties uz individuālu reprezentatīvu tauku saturu un attiecīgās valsts salīdzināmo tauku saturu. Lauksaimniekiem konkrētos apstākļos jābūt tiesīgiem uz laiku nodot savu individuālo kvotu. Turklāt jāsaglabā princips, ka, pārdodot, iznomājot vai nododot mantojumā lauku saimniecību, attiecīgā kvota tiek nodota pircējam, nomniekam vai mantiniekam kopā ar attiecīgo zemi, vienlaikus saglabājot izņēmumus no principa, ka kvotas ir piesaistītas lauku saimniecībām, lai turpinātu piena ražošanas pārstrukturēšanu un uzlabotu vidi. Saskaņā ar kvotu nodošanas dažādajiem veidiem un izmantojot objektīvus kritērijus, jāparedz noteikumi, kas ļauj dalībvalstīm daļu nodotā daudzuma ieskaitīt valsts rezervē. 45. Papildu nodeva par pienu un citiem piena produktiem jānosaka preventīvā līmenī, un dalībvalstīm tā jāmaksā, tiklīdz tiek pārsniegta valsts kvota. Tādā gadījumā dalībvalstij jāsadala maksājums starp ražotājiem, kas saistīti ar robežlieluma pārsniegšanu. Minētajiem ražotājiem jābūt atbildīgiem dalībvalstij par savas iemaksas veikšanu aprēķinātajai papildu nodevai sakarā ar to, ka viņi pārsnieguši savu pieejamo kvotu. Dalībvalstīm jāmaksā Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondam (ELGF) nodeva atbilstīgi attiecīgas valsts kvotas pārsniegumam, kas samazināts par 1 % pēc vienotas likmes, lai ņemtu vērā bankrota gadījumus vai dažu ražotāju pilnīgu nespēju veikt savu iemaksu attiecīgās nodevas maksājumā. 46. Galvenais piena kvotu sistēmas mērķis, proti, samazināt piedāvājuma un pieprasījuma nelīdzsvarotību attiecīgajā tirgū un šā iemesla dēļ radušos struktūrpārpalikumus, tādējādi panākot lielāku tirgus līdzsvaru, ir mazinājis orientāciju uz tirgu, jo tas neļauj lauksaimniekiem adekvāti reaģēt uz cenu signāliem un kavē efektivitātes pieaugumu nozarē, palēninot pārstrukturēšanu. Ir paredzēta piena kvotu pakāpeniska pārtraukšana, no 2009./2010. gada līdz 2013./2014. gadam tās palielinot par 1 % tirdzniecības gadā. Saistībā ar nozares pārstrukturēšanu dalībvalstīm jāatļauj līdz 2014. gada 31. martam piešķirt papildu valsts atbalstu ar noteiktiem ierobežojumiem. Regulā (EK) Nr. 1234/2007, kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 248/2008[8], noteiktais kvotas palielinājums un ikgadējais palielinājums 1 % apjomā līdztekus ar citām izmaiņām, kas samazina papildu nodevas piemērošanas iespējamību, nozīmē, ka šī nodeva varētu tikt piemērota vienīgi Itālijai, pamatojoties uz tās pašreizējiem ražošanas rādītājiem, ja ikgadējo palielinājumu 1 % apjomā piemērotu no 2009./2010. gada līdz 2013./2014. gadam. Tāpēc, ņemot vērā pašreizējās ražošanas tendences visās dalībvalstīs, Itālijas kvotas palielinājums tika pārnests uz attiecīgā perioda sākumu, lai novērstu minēto risku. 47. Regulā (EK) Nr. 1234/2007 ir paredzētas dažādas atbalsta shēmas. Sausās lopbarības un šķiedras linu un kaņepju shēma paredzēja atbalstu pārstrādei šajās nozarēs, lai pārvaldītu iekšējo tirgu šajās nozarēs. Ar Regulu (EK) Nr. 72/2009 izdarīto grozījumu rezultātā un saskaņā ar Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulu (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003[9], atbalstu par sauso lopbarību piešķirs līdz 2012. gada 1. aprīlim un atbalstu par garo linšķiedru, īso linšķiedru un kaņepju šķiedru — līdz 2011./2012. tirdzniecības gadam. Kartupeļu cietes kvotu sistēma, kas paredzēta Regulā (EK) Nr. 1234/2007, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 72/2009, un attiecīgā minimālā cena ir spēkā tikai līdz 2011./12. tirdzniecības gada beigām. 48. Lai palīdzētu līdzsvarot piena tirgu un stabilizēt piena un piena produktu tirgus cenas, ir vajadzīgi pasākumi piena produktu realizācijas iespējas palielināšanai. Šajā regulā jāparedz piešķirt atbalstu dažu piena produktu tirdzniecībai, lai veicinātu konkrētus lietojumus un galamērķus. Turklāt, lai rosinātu jaunatni dzert pienu, tajā jāparedz, ka Savienībai daļēji jāsedz izdevumi, kas radušies, piešķirot atbalstu par piena piegādi skolēniem skolās. 49. Jāparedz iespēja piešķirt ražošanas kompensāciju gadījumos, kad dažu rūpniecisku, ķīmisku vai farmaceitisku produktu ražošanā rodas vajadzība ieviest pasākumus, lai darītu pieejamus dažus cukura produktus. 50. Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 73/2009 no 2010. gada 1. janvāra platībatkarīgie maksājumi par apiņiem tika atsaistīti. Lai apiņu ražotāju organizācijas turpinātu savu darbību tāpat kā līdz šim, jāparedz īpašs noteikums par līdzvērtīgām summām, kas tām pašām darbībām jāizmanto attiecīgajā dalībvalstī. 51. Savienības līdzekļi — proti, tiešā atbalsta procentuālā daļa, ko dalībvalstis var ieturēt saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 73/2009, — ir vajadzīgi, lai mudinātu apstiprinātas tirgus dalībnieku organizācijas izveidot darba programmas olīveļļas un galda olīvu ražošanas kvalitātes uzlabošanai. Šajā sakarā šajā regulā jāparedz piešķirt Savienības atbalstu saskaņā ar attiecīgās darba programmas darbību prioritātēm. 52. Šajā regulā ir noteikta atšķirība starp augļiem un dārzeņiem, tostarp tirdzniecībai paredzētiem augļiem un dārzeņiem un pārstrādei paredzētiem augļiem un dārzeņiem, no vienas puses, un augļu un dārzeņu pārstrādes produktiem, no otras puses. Noteikumi par ražotāju organizācijām, darbības programmām un Savienības finansiālo palīdzību attiecas tikai uz augļiem un dārzeņiem un vienīgi pārstrādei paredzētiem augļiem un dārzeņiem. 53. Ražotāju organizācijas ir galvenie dalībnieki augļiem un dārzeņiem piemērojamajā režīmā. Palielinoties pieprasījuma koncentrācijai, piedāvājuma apvienošana ar šo organizāciju starpniecību joprojām ir ekonomiska nepieciešamība, lai nostiprinātu ražotāju pozīcijas tirgū. Šādai apvienošanai jānotiek brīvprātīgi, un tās lietderība jāpierāda ar to pakalpojumu klāstu un efektivitāti, ko ražotāju organizācijas piedāvā saviem biedriem. Tā kā ražotāju organizācijas darbojas vienīgi savu biedru interesēs, jāuzskata, ka saimnieciskos jautājumos tās darbojas biedru vārdā un uzdevumā. 54. Augļu un dārzeņu ražošana nav prognozējama, un šie produkti ātri bojājas. Pat nelieli pārpalikumi var radīt ievērojamus tirgus traucējumus. Tādēļ jāparedz krīzes pārvarēšanas pasākumi. Lai radītu lielāku ieinteresētību iesaistīties ražotāju organizācijās, šādi pasākumi jāiekļauj darbības programmās. 55. Augļu un dārzeņu ražošanā un tirdzniecībā pilnībā jāņem vērā vides apsvērumi, ieskaitot audzēšanas paņēmienus, atkritumu apsaimniekošanu un no tirgus izņemto produktu iznīcināšanu, jo īpaši attiecībā uz ūdens kvalitātes aizsardzību, bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un lauku ainavas saglabāšanu. 56. Augļu un dārzeņu nozares ražotāju grupām, kuras izveidotas dalībvalstīs, kas Eiropas Savienībai pievienojušās 2004. gada 1. maijā vai pēc minētās dienas, noteiktos Savienības attālākajos reģionos vai Egejas jūras nelielajās salās un kuras vēlas iegūt ražotāju organizāciju statusu saskaņā ar šo regulu, jādod iespēja izmantot pārejas periodu, kura laikā tās var saņemt valsts vai Savienības finansiālo atbalstu apmaiņā pret konkrētām ražotāju grupas saistībām. 57. Lai ražotāju organizācijām augļu un dārzeņu nozarē uzliktu lielāku atbildību, jo īpaši par to finansiālajiem lēmumiem, un tām piešķirtie valsts resursi atbilstu turpmākajām vajadzībām, jānosaka šo resursu izmantošanas nosacījumi. Piemērots risinājums ir ražotāju organizāciju izveidoto darbības fondu kopīga finansēšana. Konkrētos gadījumos būtu jādod iespējas paplašināt finansējamo jomu. Darbības fondi jāizmanto tikai darbības programmu finansēšanai augļu un dārzeņu nozarē. Lai kontrolētu Savienības izdevumus, jānosaka ierobežojumi palīdzībai, ko piešķir ražotāju organizācijām, kuras izveido darbības fondus. 58. Reģionos, kur ražošanas organizācija augļu un dārzeņu nozarē ir vāji attīstīta, jāatļauj veikt valsts papildu finanšu ieguldījumus. Dalībvalstīm, kurās struktūru ziņā ir īpaši nelabvēlīga situācija, šie ieguldījumi jākompensē no Savienības līdzekļiem. 59. Lai shēmas vienkāršotu un samazinātu to izmaksas, procedūras un noteikumi par tiesībām pretendēt uz atbalstu par darbības fondu izdevumiem visos iespējamos gadījumos jāpielāgo attiecīgajiem lauku attīstības programmu noteikumiem un procedūrām, prasot dalībvalstīm paredzēt darbības programmu valsts stratēģiju. 60. Ir vēlams pievērsties tam, ka bērni uzturā lieto maz augļu un dārzeņu, pastāvīgi palielinot augļu un dārzeņu īpatsvaru bērnu uzturā tajā vecumā, kad veidojas viņu ēšanas paradumi. Tāpēc ir jāparedz Savienības atbalsts, lai līdzfinansētu mācību iestāžu audzēkņu apgādi ar augļu un dārzeņu, augļu un dārzeņu pārstrādes un banānu nozares produktiem, kā arī dažas saistītās loģistikas un izplatīšanas, aprīkojuma, reklāmas, uzraudzības un novērtēšanas izmaksas. Lai nodrošinātu pareizu īstenošanu, dalībvalstīm, kas vēlas izmantot programmu “Skolu apgāde ar augļiem”, iepriekš jāizstrādā stratēģija, tostarp atbilstīgo produktu saraksts, kuri izvēlēti, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, arī sezonalitāti, pieejamību vai vides apsvērumiem. 61. Lai nodrošinātu programmas “Skolu apgāde ar augļiem” budžeta pareizu pārvaldību, jāparedz Savienības atbalsta maksimālais apjoms un līdzfinansējuma maksimālās likmes. Savienības atbalstu nedrīkstētu izmantot, lai aizstātu skolu apgādei ar augļiem izveidotas valsts programmas finansējumu. Ņemot vērā budžeta ierobežojumus, dalībvalstīm tomēr jāspēj savu finansiālo ieguldījumu skolu apgādei ar augļiem izveidotā programmā aizstāt ar privātā sektora ieguldījumiem. Lai programmu padarītu efektīvāku, dalībvalstīm jāparedz papildu pasākumi, par kuriem dalībvalstis drīkst piešķirt valsts atbalstu. 62. Ir svarīgi paredzēt atbalsta pasākumus vīna nozarē, kuri varētu stiprināt konkurētspējīgas struktūras. Šie pasākumi jāfinansē un jānosaka Savienībai, bet dalībvalstis varētu izvēlēties piemēroto pasākumu kopumu, kas atbilstu to reģionālo struktūru vajadzībām, vajadzības gadījumā ņemot vērā to īpatnības, kā arī iekļautu tos valsts atbalsta programmās. Dalībvalstīm jābūt atbildīgām par šādu programmu īstenošanu. 63. Svarīgam pasākumam, ko varētu iekļaut valsts atbalsta programmās, jābūt Savienības vīnu noieta veicināšanai un tirdzniecībai trešās valstīs. Pārstrukturēšanas un pārveidošanas darbības jāturpina, ņemot vērā to pozitīvo strukturālo ietekmi uz vīna nozari. Atbalstam jābūt pieejamam arī tiem ieguldījumiem vīna nozarē, kas paredzēti, lai uzlabotu uzņēmumu saimnieciskās darbības rādītājus. Atbalstam blakusproduktu destilācijai jābūt pasākumam, kas pieejams dalībvalstīm, kuras vēlas izmantot šādu instrumentu, lai nodrošinātu vīna kvalitāti, vienlaikus saglabājot vidi. 64. Preventīviem instrumentiem, piemēram, ražas apdrošināšanai, kopējiem fondiem un priekšlaicīgai ražas novākšanai, jābūt pasākumiem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu atbilstīgi vīna nozares atbalsta programmām, lai veicinātu atbildīgu pieeju krīzes situācijām. 65. Dalībvalstis dažādu iemeslu dēļ var atzīt par labāku piešķirt lauksaimniekiem atsaistītu atbalstu saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu. Šī iespēja jāatstāj dalībvalstu ziņā, un vienotā maksājuma shēmas specifikas dēļ šādiem pārvietojumiem jābūt neatgriezeniskiem, un to rezultātā attiecīgi turpmākajos gados jāsamazina valsts vīna nozares atbalsta programmām paredzētais budžets. 66. Atbalsts vīna nozarei jāsaņem arī no strukturāliem pasākumiem saskaņā ar Padomes 2005. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[10]. Lai palielinātu finansiālos līdzekļus, kas pieejami saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005, kad attiecīgās summas ir pietiekami svarīgas, līdzekļi pakāpeniski būtu jāpārvieto uz budžetu, kas pieejams saskaņā ar minēto regulu. 67. Lai uzlabotu tirgus darbību attiecībā uz vīniem, dalībvalstīm jāspēj īstenot lēmumus, ko pieņēmušas starpnozaru organizācijas. No šo lēmumu darbības jomas tomēr jāizslēdz metodes, kas varētu radīt konkurences kropļojumus. 68. Vīna pārprodukcija Savienībā ir palielinājusies, jo tika pārkāpts jauno stādījumu pagaidu aizliegums. Savienībā ir daudz nelikumīgu stādījumu, kas rada negodīgu konkurenci, saasina vīna nozares problēmas, un tās ir jārisina. 69. Lai gan jaunu stādījumu ierīkošanas pagaidu aizliegumam bija zināma ietekme uz piedāvājuma un pieprasījuma līdzsvaru vīna tirgū, vienlaikus tas radīja šķēršļus konkurētspējīgiem ražotājiem, kuri vēlas elastīgi reaģēt uz pieaugošo pieprasījumu. Tā kā joprojām nav panākts tirgus līdzsvars un papildpasākumu, piemēram, izaršanas shēmas, iedarbībai ir vajadzīgs laiks, ir lietderīgi saglabāt jaunu stādījumu ierīkošanas aizliegumu līdz 2015. gada 31. decembrim, tomēr tad tas ir galīgi jāatceļ, lai konkurētspējīgiem ražotājiem ļautu brīvi piemēroties tirgus apstākļiem. Tomēr dalībvalstīm jādod iespēja to teritorijā pagarināt aizliegumu līdz 2018. gada 31. decembrim, ja tās uzskata to par vajadzīgu. 70. Lai uzlabotu vīnogu audzēšanas potenciāla pārvaldību un veicinātu stādīšanas tiesību efektīvu izmantošanu, un tādējādi turpinātu mazināt stādījumu ierīkošanas pagaidu ierobežojuma ietekmi, ir jāsaglabā zināms elastīgums, piemēram, valsts vai reģionālo rezervju sistēma. 71. Valsts atbalsta piešķiršana apdraudētu vienotā tirgus pareizu darbību. Līguma noteikumi, kas reglamentē valsts atbalstu, principā jāpiemēro vīna nozares produktiem, uz kuriem attiecas vīna TKO. Tomēr izaršanas piemaksu piešķiršanas noteikumi un konkrēti atbalsta programmu pasākumi paši par sevi nevar būt šķērslis valsts atbalsta piešķiršanai šim pašam mērķim. 72. Lai vīna nozari varētu iekļaut vienotā maksājuma shēmā, jāparedz, ka par visām aktīvi apsaimniekotajām vīnogulāju platībām ir tiesības pretendēt uz vienotā maksājuma shēmu, kas minēta Regulā (EK) Nr. 73/2009. 73. Biškopību kā lauksaimniecības nozari raksturo ražošanas apstākļu un ienesuma dažādība, kā arī ekonomikas dalībnieku izkliedētība un dažādība gan ražošanas, gan tirdzniecības posmā. Turklāt, ņemot vērā varroatozes izplatīšanos vairākās dalībvalstīs pēdējos gados un problēmas, ko šī slimība rada medus ražošanā, joprojām vajadzīga Savienības rīcība, jo varroatozi nevar pilnībā izskaust un tā jāapkaro ar apstiprinātiem līdzekļiem. Ņemot vērā šos apstākļus un vajadzību uzlabot biškopības produktu ražošanu un tirdzniecību Savienībā, reizi trīs gados jāizstrādā valstu programmas, kas ietver tehnisko palīdzību, varroatozes kontroli, ceļojošās dravniecības racionalizāciju, stropos esošā bišu skaita atjaunināšanas pārvaldību Savienībā un sadarbību pētniecības programmās par biškopību un biškopības produktiem, lai uzlabotu vispārējos biškopības produktu ražošanas un tirdzniecības apstākļus. Šīs valstu programmas daļēji jāfinansē Savienībai. 74. Savienības atbalsts par zīdtārpiņu audzēšanu jāpiešķir par izmantoto zīdtārpiņu oliņu kastīti. 75. Standartu piemērošana lauksaimniecības produktu tirdzniecībā var palīdzēt uzlabot šo produktu ražošanas un tirdzniecības ekonomiskos apstākļus, kā arī produktu kvalitāti. Tāpēc šo standartu piemērošana ir ražotāju, tirgotāju un patērētāju interesēs. 76. Ņemot vērā Komisijas paziņojumu par lauksaimniecības produktu kvalitātes politiku[11] un turpmākās diskusijas, uzskata, ka ir lietderīgi saglabāt tirdzniecības standartus pa nozarēm vai produktiem, lai ņemtu vērā patērētāju priekšstatus un veicinātu produktu ražošanas un tirdzniecības ekonomisko apstākļu uzlabošanos, kā arī uzlabotu produktu kvalitāti. 77. Lai garantētu to, ka visiem produktiem ir laba, tirdzniecībai atbilstīga kvalitāte un neskarot pārtikas nozarē pieņemtos noteikumus, jo īpaši vispārīgus pārtikas aprites tiesību aktus, ko ietver Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu[12], kā arī to principus un prasības, ir lietderīgi produktiem, uz kuriem neattiecas tirdzniecības standarti pa nozarēm vai produktiem, noteikt vispārēju tirdzniecības pamatstandartu, kā paredzēts iepriekš minētajā Komisijas paziņojumā. Ja šādi produkti atbilst piemērojamajam starptautiskajam standartam, attiecīgā gadījumā šie produkti jāuzskata par produktiem, kas atbilst vispārējam tirdzniecības pamatstandartam. 78. Dažās nozarēs un/vai dažiem produktiem definīcijas, apzīmējumi un/vai tirdzniecības nosaukumi ir svarīgs elements konkurences nosacījumu noteikšanai. Tāpēc ir lietderīgi noteikt definīcijas, apzīmējumus un tirdzniecības nosaukumus šīm nozarēm un/vai produktiem, kuri izmantojami vienīgi Savienībā to produktu tirdzniecībā, kuri atbilst attiecīgajām prasībām. 79. Regulā (EK) Nr. 1234/2007 ir saglabāta iepriekšējās TKO paredzētā nozaru pieeja tirdzniecības standartiem. Ir lietderīgi ieviest horizontālus noteikumus. 80. Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1234/2007 Komisijai līdz šim bija uzticētas pilnvaras pieņemt tirdzniecības standartu noteikumus dažām nozarēm. Ņemot vērā noteikumu tehnisko raksturu un nepieciešamību pastāvīgi uzlabot to efektivitāti un pielāgot tos tirdzniecības prakses attīstībai, ir lietderīgi šo pieeju attiecināt uz visiem tirdzniecības standartiem, precizējot kritērijus, kas jāņem vērā attiecīgo noteikumu izstrādē. 81. Tirdzniecības standarti jāpiemēro, lai varētu apgādāt tirgu ar standartizētas un apmierinošas kvalitātes produktiem. Tiem jo īpaši jāattiecas uz definīcijām, šķirošanu, noformējumu un marķējumu, iepakojumu, ražošanas metodi, sagatavošanu uzglabāšanai, transportu, informāciju par ražotāju, noteiktu vielu saturu, saistītajiem administratīvajiem dokumentiem, uzglabāšanu, sertifikāciju un termiņiem. 82. Jo īpaši ņemot vērā patērētāju ieinteresētību piemērotā un pārskatāmā informācijā par produktu, jābūt iespējai piemērotā ģeogrāfiskā līmenī katrā gadījumā atsevišķi noteikt piemērotas lauksaimnieciskās ražošanas vietas norādes, ņemot vērā dažu nozaru specifiku, it sevišķi attiecībā uz pārstrādātiem lauksaimniecības produktiem. 83. Nosakot tirdzniecības standartus pa nozarēm vai produktiem, Komisijai jāņem vērā patērētāju cerības, katras nozares specifika un starptautisko institūciju ieteikumi. 84. Turklāt jāizstrādā noteikums, lai vajadzības gadījumā pieņemtu īpašus pasākumus, jo īpaši attiecībā uz analīzes metodēm, lai izvairītos no nelikumībām attiecībā uz pircējiem piedāvāto produktu kvalitāti un autentiskumu. 85. Lai garantētu tirdzniecības standartu ievērošanu, jāparedz pārbaudes un sodu piemērošana gadījumos, kad šādas saistības netiek ievērotas. Dalībvalstīm jāuzņemas atbildība par šādām pārbaudēm. 86. Principā tirdzniecības standartiem jāattiecas uz visiem Savienībā tirgotajiem produktiem. 87. Ir lietderīgi paredzēt īpašus noteikumus par produktiem, kas importēti no trešām valstīm, saskaņā ar kuriem dažās trešās valstīs spēkā esoši īpaši noteikumi var attaisnot atkāpes no tirdzniecības standartiem, ja ir garantēta to līdzvērtība Savienības tiesību aktiem. 88. Attiecībā uz ziežamajiem taukiem ir lietderīgi paredzēt iespēju dalībvalstīm saglabāt vai pieņemt konkrētus valsts noteikumus par kvalitātes pakāpēm. 89. Noteikumi par vīnu jāpiemēro, ņemot vērā nolīgumus, kas noslēgti saskaņā ar Līguma 218. pantu. 90. Ir lietderīgi izstrādāt noteikumus par vīna vīnogu šķirņu klasifikāciju, saskaņā ar kuru dalībvalstīm, kas ražo vairāk par 50 000 hektolitru gadā, joprojām jābūt atbildīgām par to vīna vīnogu šķirņu klasifikāciju, no kurām to teritorijā drīkst ražot vīnu. Noteiktas vīna vīnogu šķirnes jāsvītro. 91. Ir lietderīgi noteikt konkrētas vīndarības metodes un ierobežojumus vīna ražošanā, jo īpaši attiecībā uz trešo valstu izcelsmes noteikta veida vīnogu misas, vīnogu sulas un svaigu vīnogu sajaukšanu un izmantošanu. Lai izpildītu turpmākās starptautisko standartu prasības vīndarības metožu jomā, Komisijai parasti jāņem vērā vīndarības metodes, ko ieteikusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija ( OIV ). 92. Vīna nozarē jāatļauj dalībvalstīm savā teritorijā ierobežot vai neatļaut dažas vīndarības metodes un saglabāt stingrākus ierobežojumus to teritorijā ražotajiem vīniem, kā arī atļaut eksperimentāli izmantot neatļautas vīndarības metodes saskaņā ar nosacījumiem, kas jānosaka. 93. Kvalitatīvu vīnu jēdziens Savienībā, inter alia pamatojas uz specifiskām īpašībām, kas saistītas ar vīna ģeogrāfisko izcelsmi. Lai patērētāji varētu identificēt šos vīnus, tos marķē ar aizsargātiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Lai varētu izveidot pārredzamu un sīkāk izstrādātu sistēmu, kas pamatotu attiecīgo produktu kvalitāti, jānosaka kārtība, kādā izskata cilmes vietu nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pieteikumus atbilstīgi pieejai, ko ievēro saskaņā ar Savienības horizontālo kvalitātes politiku, kuru piemēro pārtikas produktiem, izņemot vīnu un stipros alkoholiskos dzērienus, Padomes 2006. gada 20. marta Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību[13]. 94. Lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, dalībvalstīm jāatļauj šajā ziņā piemērot stingrākus noteikumus. 95. Lai būtu tiesības pretendēt uz aizsardzību Savienībā, cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm jābūt atzītām un reģistrētām Savienības līmenī. Lai nodrošinātu attiecīgo nosaukumu atbilstību šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem, pieteikumi jāpārbauda attiecīgo dalībvalstu valsts iestādēm, turklāt jāievēro kopējo noteikumu minimums, tostarp valsts iebildumu izteikšanas procedūra. Pēc tam Komisijai rūpīgi jāpārbauda pieteikumi, lai nodrošinātu to, ka tajos nav acīmredzamu kļūdu un ir ņemti vērā Savienības tiesību akti un to ieinteresēto personu intereses, kas atrodas ārpus dalībvalsts, kura iesniegts pieteikums. 96. Aizsardzībai jābūt pieejamai arī trešo valstu cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ja tās ir aizsargātas savā izcelsmes valstī. 97. Ar reģistrācijas procedūru jādod iespēja katrai fiziskai vai juridiskai personai, kurai ir likumīgas intereses dalībvalstī vai trešā valstī, īstenot savas tiesības, paziņojot savus iebildumus. 98. Reģistrētiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm jānodrošina aizsardzība pret lietojumu, kad nepamatoti izmanto priekšrocības, ko dod atbilstīgo produktu labā slava. Lai veicinātu godīgu konkurenci un lai nemaldinātu patērētājus, šai aizsardzībai jāskar arī produkti un pakalpojumi, uz ko neattiecas šī regula, tostarp produkti, kas nav minēti Līguma I pielikumā. 99. Savienībā tradicionāli lieto dažus apzīmējumus, ar ko pircēju informē par vīna īpatnībām un kvalitāti, un šī informācija papildina informāciju, ko sniedz ar cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Tādēļ, lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un godīgu konkurenci un lai izvairītos no pircēju maldināšanas, šiem tradicionālajiem apzīmējumiem jābūt tiesīgiem uz aizsardzību Savienībā. 100. To vīna nozares produktu nosaukums, apzīmējums un noformējums, uz ko attiecas šī regula, var būtiski ietekmēt to pārdošanas iespējas. Atšķirības dalībvalstu vīna nozares produktu marķēšanas noteikumos var traucēt iekšējā tirgus sekmīgu darbību. Tāpēc jāparedz noteikumi, kuros ņemtas vērā patērētāju un ražotāju likumīgās intereses. Tādēļ ir lietderīgi paredzēt Savienības noteikumus par marķējumu. 101. Ja veidojas piena produktu pārpalikums vai pastāv draudi par tā veidošanos, kas rada vai var radīt ievērojamu tirgus nelīdzsvarotību, jāpiešķir atbalsts par Savienībā ražotu vājpienu un vājpiena pulveri, kas paredzēts izmantošanai dzīvnieku barībā. Noteikumi par kazeīna un kazeinātu izmantošanu siera ražošanā paredzēti, lai izvairītos no negatīvās ietekmes, ko var radīt minētā atbalsta shēma, ņemot vērā siera neaizsargātību pret aizstāšanu ar kazeīnu un kazeinātiem, un tādējādi palīdzētu stabilizēt tirgu. 102. Šajā regulā galvenā uzmanība ir pievērsta uz dažādiem organizāciju veidiem, lai sasniegtu politikas mērķus, jo īpaši nolūkā ar kopīgu rīcību stabilizēt attiecīgo produktu tirgus un uzlabot un garantēt produktu kvalitāti. Regulas (EK) Nr. 1234/2007 attiecīgie noteikumi balstās uz organizācijām, ko atzinušas dalībvalstis vai — noteiktos apstākļos — Komisija. Šie noteikumi jāsaglabā. 103. Lai augļu un dārzeņu nozarē palielinātu ražotāju organizāciju un to apvienību ietekmi un nodrošinātu vēlamo tirgus stabilitāti, dalībvalstīm to reģionos noteiktos apstākļos jāatļauj attiecībā uz ražotājiem, kas nav organizāciju vai apvienību biedri, piemērot noteikumus, jo īpaši attiecībā uz ražošanu, tirdzniecību un vides aizsardzību, ko attiecīgā reģiona organizācija vai asociācija pieņēmusi saviem biedriem. 104. Augļu un dārzeņu nozarē jo īpaši jābūt iespējai piešķirt īpašu atzīšanu organizācijām, kuras pierāda pietiekamu pārstāvību un veic praktisku darbību, lai sasniegtu Līguma 39. pantā minētos mērķus. Nosacījumi par ražotāju organizāciju un to apvienību pieņemto noteikumu piemērošanas paplašināšanu un no šādas paplašināšanas izrietošo izmaksu dalīšanu jāpiemēro arī starpnozaru organizācijām, ņemot vērā izvirzīto mērķu līdzību. Līdzīga pieeja jāpiemēro starpnozaru organizācijām tabakas nozarē. 105. [Lai nodrošinātu ražošanas racionālu attīstību un arī lai nodrošinātu pietiekami augstu dzīves līmeni piena ražotājiem, ir jāpastiprina viņu spējas aizstāvēt savas intereses sarunās ar pārstrādātājiem, kas nodrošinātu taisnīgāku pievienotās vērtības sadali visā piegādes ķēdē. Tāpēc, lai īstenotu šos kopējās lauksaimniecības politikas mērķus, ir jāpieņem noteikums saskaņā ar Līguma 42. pantu un 43. panta 2. punktu, lai ražotāju organizācijām, kuras veido piensaimnieki, vai to apvienībām ļautu ar piena pārstrādes uzņēmumu kolektīvi apspriest līguma noteikumus, tostarp cenu, attiecībā uz tās biedru visu ražošanas apjomu vai daļu no tā. Lai saglabātu efektīvu konkurenci piena produktu tirgū, ir jānosaka, ka šādai iespējai ir jāpiemēro attiecīgi kvantitatīvie ierobežojumi. Tāpēc šādām ražotāju organizācijām jāparedz tiesības tikt atzītām saskaņā ar TKO. 106. Dažās nozarēs starpnozaru organizācijām ir ieviesti noteikumi ES līmenī. Šīm organizācijām var būt lietderīga loma dialoga veicināšanā starp piegādes ķēdes dalībniekiem un labākās prakses un tirgus pārredzamības sekmēšanā. Šādi noteikumi jāpiemēro arī piena un piena produktu nozarē, vienlaikus paredzot noteikumus, kas precizē šādu organizāciju statusu saskaņā ar konkurences tiesībām, vienlaikus nodrošinot, ka tie neizkropļo konkurenci vai iekšējo tirgu, vai neietekmē tirgus kopīgās organizācijas pienācīgu darbību.] 107. Dažās nozarēs, kas nav nozares, attiecībā uz kurām spēkā esošajos noteikumos paredzēta ražotāju un starpnozaru organizāciju atzīšana, dalībvalstis varētu vēlēties atzīt šādu veidu organizācijas, pamatojoties uz attiecīgās valsts tiesību aktiem, ciktāl tas atbilst Savienības tiesību aktiem. 108. Vienots tirgus ietver tirdzniecības sistēmu pie Savienības ārējām robežām. Šajā tirdzniecības sistēmā jābūt ietvertai ievedmuitai un eksporta kompensācijām, un principā tai būtu jāstabilizē Savienības tirgus. Tirdzniecības sistēmai jābalstās uz saistībām, kas pieņemtas daudzpusējo tirdzniecības sarunu Urugvajas kārtā. 109. Tirdzniecības plūsmas uzraudzībā galvenā nozīme ir pārvaldībai, kurai jābūt elastīgai. Jāpieņem lēmums par atļauju prasību ieviešanu, ņemot vērā importa atļauju nepieciešamību attiecīgo tirgu pārvaldībai un īpaši attiecīgo produktu importa uzraudzībai. 110. Muitas nodokļi, kas piemērojami lauksaimniecības produktiem saskaņā ar Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) nolīgumiem, lielākoties ir noteikti kopējā muitas tarifā. Tomēr attiecībā uz dažiem produktiem labības un rīsu nozarē papildu mehānismu ieviešana rada vajadzību nodrošināt iespēju pieņemt atkāpes. 111. Lai novērstu vai neitralizētu tādu kaitīgu ietekmi uz Savienības tirgu, ko varētu izraisīt dažu lauksaimniecības produktu imports, šādu produktu importam jāuzliek papildu ievedmuita, ja ir ievēroti konkrēti nosacījumi. 112. Noteiktos apstākļos ir lietderīgi atvērt un pārvaldīt importa tarifu kvotas, kas izriet no starptautiskiem nolīgumiem, kuri noslēgti saskaņā ar Līgumu, vai no citiem aktiem. 113. Apliekot maisījumus ar ievedmuitas nodokli, tiecas nodrošināt nodokļu sistēmas pareizu darbību attiecībā uz labības, rīsu un šķelto rīsu maisījumu importu. 114. Šajā regulā ir noteiktas ierastās patēriņa vajadzības cukura rafinēšanai tirdzniecības gadā. Lai nodrošinātu piegādes rafinēšanas nozarei Savienībā, rafinēšanai paredzētā cukura importa atļaujas izdod vienīgi pilnas slodzes rafinēšanas uzņēmumiem katra tirdzniecības gada pirmajos trīs mēnešos, nepārsniedzot ierasto patēriņa vajadzību limitus. 115. Lai novērstu nelikumīgu kultūru radītos traucējumus šķiedras kaņepju TKO, šajā regulā jāparedz kaņepju un kaņepju sēklu importa pārbaudes, kas šo produktu sakarā nodrošinātu konkrētas garantijas attiecībā uz tetrahidrokanabinola saturu. Turklāt tādu kaņepju sēklu importam, kuras nav paredzētas sēšanai, joprojām jāpiemēro kontroles sistēma, kas paredz atļauju piešķiršanas sistēmu attiecīgajiem importētājiem. 116. Muitas nodokļu sistēma ļauj iztikt bez visiem citiem aizsardzības pasākumiem pie Savienības ārējām robežām. Ārkārtējos apstākļos iekšējā tirgus un nodokļu mehānisms var izrādīties nepiemērots. Šādos gadījumos, lai Savienības tirgu neatstātu neaizsargātu pret iespējamiem traucējumiem, Savienībai jāspēj bez kavēšanās veikt visus vajadzīgos pasākumus. Šiem pasākumiem jābūt saskaņā ar Savienības starptautiskajām saistībām. 117. Jāparedz iespēja aizliegt izmantot ievešanas pārstrādei un izvešanas pārstrādei procedūras. Tādēļ ir lietderīgi šādos apstākļos nodrošināt iespēju pārtraukt ievešanas pārstrādei un izvešanas pārstrādei procedūru izmantošanu. 118. Noteikumiem kompensāciju piešķiršanai par eksportu uz trešām valstīm, kuri pamatoti uz cenu starpību Savienības un pasaules tirgū un atbilst PTO pieņemto saistību paredzētajiem robežlielumiem, jāsekmē Savienības dalība dažu šajā regulā minēto produktu starptautiskajā tirdzniecībā. Veicot subsidētu eksportu, jāievēro vērtības un daudzuma robežlielumi. 119. Nosakot eksporta kompensācijas, jānodrošina atbilstība minētajiem vērtības robežlielumiem, uzraugot maksājumus saskaņā ar noteikumiem, kas attiecas uz ELGF. Uzraudzību var atvieglot, uzliekot par pienākumu iepriekš obligāti noteikt eksporta kompensācijas, vienlaikus pieļaujot iespēju attiecībā uz diferencētām kompensācijām mainīt noteikto galamērķi ģeogrāfiskajā apgabalā, kam piemēro vienotu eksporta kompensācijas likmi. Par galamērķa maiņu jāmaksā eksporta kompensācija, ko piemēro faktiskajam galamērķim, nepārsniedzot attiecīgajam galamērķim iepriekš noteikto maksimālo summu. 120. Lai nodrošinātu daudzuma robežlielumu ievērošanu, jāievieš uzticama un efektīva uzraudzības sistēma. Šajā nolūkā eksporta kompensācijas jāpiešķir ar nosacījumu, ka tiek uzrādīta eksporta atļauja. Eksporta kompensācijas jāpiešķir līdz pieejamajam robežlielumam atkarībā no katra attiecīgā produkta konkrētās situācijas. Izņēmumi ir pieļaujami vienīgi pārstrādes produktiem, kas nav minēti Līguma I pielikumā un uz ko neattiecas daudzuma robežlielumi. Jāparedz atkāpe no pārvaldības noteikumu stingras ievērošanas, ja preču eksports, par kuru pienākas kompensācija, visticamāk, nepārsniegs noteiktos kvantitatīvos robežlielumus. 121. Dzīvu liellopu eksporta gadījumā jāparedz, ka kompensāciju piešķir un izmaksā vienīgi tad, ja ir ievēroti noteikumi, kas paredzēti Savienības tiesību aktos par dzīvnieku labturību un jo īpaši par dzīvnieku aizsardzību transportēšanas laikā. 122. Dažos gadījumos, ja lauksaimniecības produkti atbilst konkrētai specifikācijai un/vai cenas nosacījumiem, tiem var izmantot īpašu importa režīmu trešās valstīs. Lai nodrošinātu šīs sistēmas pareizu piemērošanu, vajadzīga administratīva sadarbība starp importētājas trešās valsts iestādēm un Savienību. Šim nolūkam produktiem jāpievieno Savienībā izdots sertifikāts. 123. Puķu sīpolu eksports uz trešām valstīm Savienībai ekonomiski ir ļoti svarīgs. Šāda eksporta turpināšanu un attīstību var nodrošināt cenu stabilizēšana šajā tirdzniecības nozarē. Tādēļ šajā regulā attiecīgajiem produktiem jāparedz vismazākās eksporta cenas. 124. Saskaņā ar Līguma 42. pantu Līguma konkurences noteikumu nodaļa attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību vienīgi tādā apjomā, kāds noteikts Savienības tiesību aktos atbilstīgi Līguma 43. panta 2. un 3. punktam un saskaņā ar tajos noteikto procedūru. Lielākoties ir noteikta valsts atbalsta noteikumu piemērojamība. Turklāt Līguma noteikumu piemērošana uzņēmumiem tika noteikta ar Padomes 2006. gada 24. jūlija Regulu (EK) Nr. 1184/2006, ar ko piemēro konkrētus konkurences noteikumus lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai[14]. Saskaņā ar mērķi izveidot vienu vispārīgu tirgus politikas noteikumu kopumu ir lietderīgi minētos noteikumus iekļaut šajā regulā. 125. Konkurences noteikumi, kas attiecas uz Līguma 101. pantā minētajiem nolīgumiem, lēmumiem un darbībām un uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, jāattiecina uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tiktāl, ciktāl to piemērošana nekavē valstu lauksaimniecības tirgu organizāciju darbību vai neapdraud kopējās lauksaimniecības politikas mērķu sasniegšanu. 126. Īpaša pieeja ir vajadzīga lauksaimnieku organizācijām, kuru īpašs mērķis ir kopīga lauksaimniecības produktu ražošana vai tirdzniecība vai kopīga iekārtu izmantošana, ja vien šāda kopīga darbība neizslēdz konkurenci vai neapdraud Līguma 39. panta mērķu sasniegšanu. 127. Lai izvairītos no kaitējuma kopējās lauksaimniecības politikas attīstībai, nodrošinātu tiesisko noteiktību un nediskriminētu attiecīgos uzņēmumus, Komisijai jābūt ekskluzīvām pilnvarām, ko pārbauda Tiesa, izlemt, vai Līguma 101. pantā minētie nolīgumi, lēmumi un saskaņotās darbības ir saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem. 128. Valsts atbalsta piešķiršana apdraudētu tā vienotā tirgus pareizu darbību, kura pamatā ir kopējas cenas. Tāpēc Līguma noteikumi par valsts atbalstu parasti jāpiemēro šajā regulā minētajiem produktiem. Dažos gadījumos būtu jāpieļauj izņēmumi. Ja tiek piemēroti izņēmumi, Komisijai tomēr būtu jāpārzina esošais, jaunais un ierosinātais valsts atbalsts, lai dotu attiecīgus norādījumus dalībvalstīm un ieteiktu tām attiecīgus pasākumus. 129. Somija un Zviedrija kopš to pievienošanās var piešķirt atbalstu ziemeļbriežu gaļas un ziemeļbriežu gaļas produktu ražošanai un tirdzniecībai sakarā ar īpašo ekonomisko situāciju. Turklāt Somija ar Komisijas atļauju īpašo klimatisko apstākļu dēļ var piešķirt valsts atbalstu par noteiktu daudzumu sēklu un labības sēklu, kas audzētas vienīgi Somijā. 130. Lai risinātu pamatotus krīzes gadījumus pat pēc tam, kad beidzies termiņš 2012. gada atbalsta programmās paredzētajiem pārejas posma atbalsta pasākumiem par destilāciju krīzes situācijā, dalībvalstīm jābūt iespējai sniegt atbalstu par destilāciju krīzes situācijā, nepārsniedzot dalībvalsts valsts atbalsta programmā paredzēto attiecīgā gada budžeta maksimālo apjomu par 15 %. Par jebkādu šādu atbalstu jāpaziņo Komisijai, un saskaņā ar šo regulu pirms tā piešķiršanas ir jāsaņem apstiprinājums. 131. Dalībvalstīs, kurās gaidāms būtisks cukura kvotu samazinājums, cukurbiešu ražotāji saskarsies ar īpaši lielām pielāgošanās problēmām. Šādos gadījumos Savienības pārejas posma atbalsts cukurbiešu audzētājiem, kas noteikts Regulā (EK) Nr. 73/2009, nebūs pietiekams, lai pilnībā risinātu cukurbiešu audzētāju grūtības. Tādēļ dalībvalstīm, kuras kvotu samazinājušas par vairāk nekā 50 % no cukura kvotas, kas 2006. gada 20. februārī noteikta III pielikumā Padomes 2006. gada 20. februāra Regulai (EK) Nr. 318/2006 par cukura tirgu kopīgu organizāciju[15], jāatļauj cukurbiešu ražotājiem sniegt valsts atbalstu laikposmā, kamēr piemēro Savienības pārejas posma atbalstu. Lai nodrošinātu to, ka dalībvalstis nepiešķir valsts atbalstu apjomā, kas pārsniedz cukurbiešu audzētāju vajadzības, attiecīgā valsts atbalsta noteikšana joprojām jāapstiprina Komisijai, izņemot attiecībā uz Itāliju, kur maksimālā vajadzība, lai visproduktīvākie cukurbiešu audzētāji pielāgotos tirgus apstākļiem pēc reformas, ir novērtēta EUR 11 apjomā par katru izaudzēto cukurbiešu tonnu. Turklāt, ņemot vērā Itālijā gaidāmās īpašās problēmas, jāsaglabā kārtība, kā cukurbiešu audzētāji var tieši vai netieši gūt labumu no piešķirtā valsts atbalsta. 132. Somijā cukurbiešu audzēšana notiek īpašos ģeogrāfiskos un klimatiskos apstākļos, kas negatīvi ietekmēs nozari papildus cukura nozares reformas vispārējai ietekmei. Tāpēc minētajai dalībvalstij jāatļauj pastāvīgi piešķirt saviem cukurbiešu audzētājiem piemērotu valsts atbalsta summu. 133. Īpašajiem noteikumiem, kas piemērojami valsts atbalstam, kuru Vācija piešķīrusi saskaņā ar Vācijas alkohola monopolu, bija jāzaudē spēks 2010. gada 31. decembrī. Monopola pārdotie apjomi kopš 2003. gada ir samazinājušies, un destilācijas uzņēmumi un mazās un vidējās saimniecības, kas tiem piegādāja izejvielas, ir centušies sagatavoties darbībai brīvajā tirgū. Tomēr, tā kā ir vajadzīgs ilgāks laiks, lai atvieglotu šo pielāgošanos, monopola pakāpeniskās atcelšanas laiks un laikposms, kurā minētajiem saņēmējiem piešķir atbalstu, ir jāpagarina līdz 2013. gada 31. decembrim. Dažām mazapjoma vienota nodokļa likmes spirta rūpnīcām, destilācijas rūpnīcu izmantotājiem un augļkopības kooperatīvu spirta rūpnīcām, kas, izmantojot vietējās izejvielas, īpaši veicina tradicionālo ainavu un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu, jāļauj turpināt saņemt atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar monopolu, līdz 2017. gada 31. decembrim, kad monopols jālikvidē. Tādēļ Vācijai jāiesniedz ikgadējs pakāpeniskas atcelšanas plāns no 2013. gada. 134. Ja dalībvalsts savā teritorijā vēlas atbalstīt pasākumus piena un piena produktu patēriņa veicināšanai Savienībā, jāparedz iespēja finansēt šādus pasākumus, uzliekot piena ražotājiem veicināšanas nodokli valsts līmenī. 135. [Ņemot vērā to, ka nav ES tiesību aktu par standartizētiem, rakstiskiem līgumiem, dalībvalstis var savās saistību tiesību sistēmās noteikt šādu līgumu izmantošanu par obligātu ar nosacījumu, ka, to darot, ievēro ES tiesību aktus, un jo īpaši, ka nodrošina iekšējā tirgus un tirgus kopīgās organizācijas pienācīgu darbību Ņemot vērā šajā sakarā dažādās situācijas ES, ievērojot subsidiaritātes principu, šāda lēmuma pieņemšana ir jāatstāj dalībvalstu ziņā. Tomēr, lai panāktu, ka šādi līgumi atbilst pienācīgiem minimāliem standartiem, un lai nodrošinātu labu iekšējā tirgus un tirgus kopīgās organizācijas darbību, ES līmenī ir jānosaka daži pamatnosacījumi šādu līgumu izmantošanai. Ņemot vērā, ka dažu piensaimniecības kooperatīvu statūtos varētu būtu paredzēti līdzīgi noteikumi, vienkāršības apsvērumu dēļ tādā gadījumā tie būtu jāizslēdz no prasības par līgumu noslēgšanu. Lai šāda sistēma darbotos arī gadījumā, kad pārstrādātājiem piegādājamo pienu no lauksaimniekiem pieņem starpnieki, tā būtu analoģiski jāpiemēro arī minētajā situācijā.] 136. Ir vajadzīga pietiekama informācija par pašreizējo apiņu tirgus stāvokli un tā attīstības perspektīvām Savienībā. Tādēļ jāparedz noteikums reģistrēt visus piegādes līgumus attiecībā uz Savienībā izaudzētajiem apiņiem. 137. Lai varētu labāk pārvaldīt vīnogu audzēšanas potenciālu, dalībvalstīm, pamatojoties uz vīna dārzu reģistru, jānosūta Komisijai pārskats par savu ražošanas potenciālu. Lai veicinātu to, ka dalībvalstis dara zināmus inventarizācijas rezultātus, atbalsts par pārstrukturēšanu un pārveidošanu jāpiešķir tikai tām dalībvalstīm, kas būs paziņojušas inventarizācijas rezultātus. Lai iegūtu attiecīgo politisko un administratīvo lēmumu pieņemšanai vajadzīgo informāciju, audzētājiem, kas audzē vīna vīnogas, ražo vīnogu misu un vīnu, jāiesniedz ražas deklarācijas. Dalībvalstīm jābūt iespējai pieprasīt, lai vīna ražošanai paredzēto vīnogu tirgotāji katru gadu deklarē daudzumus, kas pārdoti no pēdējās ražas. Vīnogu misas un vīna ražotājiem un tirgotājiem, izņemot mazumtirgotājus, jādeklarē vīnogu misas un vīna krājumi. 138. Lai nodrošinātu attiecīgo produktu apmierinošu izsekojamības pakāpi jo īpaši patērētāju aizsardzības interesēs, jāparedz noteikums, ka visiem vīna nozares produktiem, uz kuriem attiecas šī regula un kuri ir apgrozībā Savienībā, ir jāpievieno pavaddokuments. 139. Noteiktiem produktiem konkrētos apstākļos ir lietderīgi nodrošināt pasākumus, kas veicami traucējumu gadījumos, kā arī tad, ja šādi traucējumi ir paredzami ievērojamu cenu izmaiņu dēļ iekšējā tirgū vai kotāciju un cenu izmaiņu dēļ pasaules tirgū. 140. Dalībvalstu iestādēm jābūt atbildīgām par šīs regulas prasību izpildes nodrošināšanu un jāveic priekšdarbi, lai Komisija varētu uzraudzīt un nodrošināt šo prasību ievērošanu vīna nozarē. 141. Ir jāizveido īpaši pasākumi attiecībā uz lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtu, lai tirgus uzraudzības nolūkā varētu savākt ekonomikas datus un analizēt statistikas informāciju. Tiktāl, ciktāl lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirta tirgus ir saistīts ar etilspirta tirgu vispār, jāpadara pieejama arī informācija par tā etilspirta tirgu, kas nav lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirts. 142. Izdevumi, kas dalībvalstīm radušies to saistību rezultātā, kas izriet no šīs regulas piemērošanas, jāfinansē Savienībai saskaņā ar Padomes 2005. gada 21. jūnija Regulu (EK) Nr. 1290/2005 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu[16]. 143. Lai palielinātu finansiālos līdzekļus, kas vīna nozarei pieejami saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005, kad attiecīgās summas ir pietiekami svarīgas, līdzekļi pakāpeniski jāpārvieto uz budžetu, kas pieejams saskaņā ar minēto regulu. 144. Komisijai jābūt pilnvarotai ieviest vajadzīgos pasākumus, lai neparedzētos gadījumos atrisinātu konkrētas praktiskas problēmas. 145. Tā kā lauksaimniecības produktu kopējais tirgus turpina attīstīties, dalībvalstīm un Komisijai savstarpēji jāsniedz informācija par attiecīgajām attīstības tendencēm un jāparedz līdzekļi attiecīgo pārmaiņu paziņošanai un līdzekļi attiecīgās informācijas paziņošanai. 146. Lai izvairītos no šajā regulā paredzēto priekšrocību ļaunprātīgas izmantošanas, šīs priekšrocības nevajadzētu piešķirt vai attiecīgā gadījumā vajadzētu atņemt, ja ir konstatēts, ka apstākļi šo priekšrocību iegūšanai ir radīti mākslīgi — pretēji šīs regulas mērķiem. 147. Lai garantētu atbilstību šajā regulā noteiktajām saistībām, ir jāveic pārbaudes un jāpiemēro administratīvi pasākumi un administratīvas sankcijas, ja saistības netiek pildītas, un jāparedz noteikumi par nodrošinājuma iesniegšanu un atbrīvošanu, lai garantētu vienotā kopējā tirgus pareizu pārvaldību saskaņā ar KLP. Šādos noteikumos jāiekļauj nepamatoto maksājumu atgūšana un dalībvalstu ziņošanas pienākums, kas izriet no šīs regulas piemērošanas. 148. Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1234/2007 vairāku nozaru tirgus pārvaldības pasākumu termiņš beigsies 2012. gadā. Pēc Regulas (EK) Nr. 1234/2007 atcelšanas līdz attiecīgo shēmu darbības beigām joprojām jāpiemēro attiecīgie noteikumi. 149. Lai tirdzniecības noteikumu piemērošanā nodrošinātu tiesisko noteiktību, Komisijai jānosaka datums, kurā konkrēti Regulas (EK) Nr. 1234/2007 noteikumi attiecīgajā nozarē vairs nav spēkā. 150. Lai nodrošinātu netraucētu pāreju no Regulā (EK) Nr. 1234/2007 paredzētajiem noteikumiem augļu un dārzeņu nozarē uz šajā regulā paredzētajiem noteikumiem, Komisija jāpilnvaro paredzēt pārejas pasākumus. 151. Šī regula jāpiemēro no tās spēkā stāšanās dienas. Tomēr noteikums, ar ko izveido vispārējo tirdzniecības standartu, jāpiemēro tikai no [viens gads pēc regulas stāšanās spēkā]. 152. [Attiecībā uz līgumattiecībām un ražotāju un starpnozaru organizācijām piena un piena produktu nozarē šajā regulā noteiktos pasākumus pamato piena produktu tirgus pašreizējie ekonomiskie apstākļi un piegādes ķēdes struktūra. Tāpēc tie jāpiemēro pietiekami ilgu periodu (gan pirms, gan pēc piena kvotu atcelšanas), lai ļautu tiem būt pilnībā efektīviem. Tomēr, ņemot vērā to plašo mērogu, tiem ir jābūt pagaidu pasākumiem, un tie ir jāpārskata, lai izvērtētu to darbību un nepieciešamību tos turpināt. Šis jautājums jāaplūko līdz 2014. gada 30. jūnijam un 2018. gada 31. decembrim iesniedzamajos Komisijas ziņojumos par piena tirgus attīstību, īpaši ietverot iespējamās iniciatīvas, lai lauksaimniekus rosinātu noslēgt kopīgas ražošanas nolīgumus,] IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. SATURS PASKAIDROJUMA RAKSTS 2 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS 2 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS 4 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 5 4. IETEKME UZ BUDŽETU 6 5. PAPILDU INFORMĀCIJA 6 EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA, ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“Regula par vienotu TKO”) 7 I DAĻA IEVADA NOTEIKUMI 37 II DAĻA IEKŠĒJAIS TIRGUS 40 I SADAĻA TIRGUS INTERVENCE 40 I NODAĻA Valsts intervence un uzglabāšana privātās noliktavās 40 I iedaļa Ievada noteikumi par valsts intervenci un uzglabāšanu privātās noliktavās 40 II iedaļa Valsts intervence 42 I apakšiedaļa Vispārīgi noteikumi 42 II apakšiedaļa Iepirkšanas sākšana 43 III apakšiedaļa Intervences cenas 44 IV apakšiedaļa Intervences produktu realizācija 46 [V apakšiedaļa Izplatīšana vistrūcīgākajām personām Savienībā 47 III iedaļa Uzglabāšana privātās noliktavās 50 I apakšiedaļa Obligātais atbalsts 50 II apakšiedaļa Fakultatīvais atbalsts 51 IV iedaļa Kopīgi noteikumi par valsts intervenci un uzglabāšanu privātās noliktavās 53 I apakšiedaļa Vispārīgi noteikumi 53 II apakšiedaļa Īpaši noteikumi par liemeņu klasifikāciju 57 II NODAĻA Īpaši intervences pasākumi 60 I iedaļa Ārkārtas tirgus atbalsta pasākumi 60 II iedaļa Pasākumi labības un rīsu nozarēs 61 III iedaļa Pasākumi cukura nozarē 62 IV iedaļa Piegādes pielāgošana 65 III NODAĻA Ražošanas ierobežošanas sistēmas 67 I iedaļa Vispārīgi noteikumi 67 II iedaļa Cukurs 67 I apakšiedaļa Kvotu piešķiršana un pārvaldība 67 II apakšiedaļa Kvotas pārsniegšana 69 III iedaļa Piens 71 I apakšiedaļa Vispārīgi noteikumi 71 II apakšiedaļa Kvotu piešķiršana un pārvaldība 73 III apakšiedaļa Kvotas pārsniegšana 78 IV iedaļa Procedūras noteikumi attiecībā uz cukura un piena kvotām 81 I apakšiedaļa Procedūras noteikumi attiecībā uz cukura kvotām 81 II apakšiedaļa Procedūras noteikumi attiecībā uz piena kvotām 83 V iedaļa Ražošanas potenciāls vīna nozarē 84 I apakšiedaļa Nelikumīgi stādījumi 84 II apakšiedaļa Stādīšanas tiesību pārejas režīms 87 III apakšiedaļa Tirdzniecības noteikumi vīna kopējā tirgus darbības uzlabošanai un stabilizēšanai 92 IV NODAĻA Atbalsta shēmas 93 I iedaļa Ražošanas kompensācija cukura nozarē 93 II iedaļa Atbalsts piena un piena produktu nozarei 93 I apakšiedaļa Atbalsts par īpašu izmantojumu 93 II apakšiedaļa Nosacījumi siera ražošanai 95 III apakšiedaļa Atbalsts par piena produktu piegādi skolēniem 96 IV iedaļa Atbalsts apiņu nozarē 98 V iedaļa Atbalsts olīveļļas un galda olīvu nozarei 99 VI iedaļa Atbalsts augļu un dārzeņu nozarei 101 I apakšiedaļa Ražotāju grupas 101 II apakšiedaļa Darbības fondi un darbības programmas 102 III apakšiedaļa Programma skolu apgādei ar augļiem 110 VII iedaļa Atbalsta programmas vīna nozarē 113 I apakšiedaļa Ievada noteikumi 113 II apakšiedaļa Atbalsta programmu iesniegšana un saturs 114 III apakšiedaļa Īpašie atbalsta pasākumi 116 IV apakšiedaļa Procedūras noteikumi 121 VIII iedaļa Īpaši noteikumi biškopības nozarei 123 IX iedaļa Atbalsts zīdtārpiņu nozarei 125 II SADAĻA NOTEIKUMI PAR TIRDZNIECĪBU UN RAŽOTĀJU ORGANIZĀCIJĀM 127 [I NODAĻA Tirdzniecības noteikumi 127 I iedaļa Tirdzniecības standarti 127 I apakšiedaļa Ievada noteikumi 127 II apakšiedaļa Vispārējais tirdzniecības standarts 127 III apakšiedaļa Tirdzniecības standarti pa nozarēm vai produktiem 128 IV apakšiedaļa Ar importu un eksportu saistīti tirdzniecības standarti 134 V apakšiedaļa Kopīgi noteikumi 135 II iedaļa Cilmes vietas nosaukumi, ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un tradicionālie apzīmējumi vīna nozarē 136 I apakšiedaļa Ievada noteikumi 136 II apakšiedaļa Cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes 136 III apakšiedaļa Tradicionālie apzīmējumi 149 III iedaļa Marķēšana un noformēšana vīna nozarē 151 II NODAĻA Ražotāju organizācijas, ražotāju grupas, starpnozaru organizācijas, tirgus dalībnieku organizācijas 155 I iedaļa Vispārīgi principi 155 II iedaļa Noteikumi attiecībā uz ražotāju un starpnozaru organizācijām un ražotāju grupām augļu un dārzeņu nozarē 159 I apakšiedaļa Ražotāju organizāciju statūti un atzīšana 160 II apakšiedaļa Ražotāju organizāciju apvienības un ražotāju grupas 162 III apakšiedaļa Noteikumu attiecināšana uz ekonomiskās zonas ražotājiem 163 IV apakšiedaļa Starpnozaru organizācijas augļu un dārzeņu nozarē 166 III iedaļa Noteikumi attiecībā uz ražotāju un starpnozaru organizācijām vīna nozarē 169 IV iedaļa Noteikumi par starpnozaru organizācijām tabakas nozarē 170 [V iedaļa 171 Ražotāju organizācijas piena un piena produktu nozarē 171 VI iedaļa Procedūras noteikumi 172 III DAĻA TIRDZNIECĪBA AR TREŠĀM VALSTĪM 174 I NODAĻA Vispārīgi noteikumi 174 II NODAĻA Imports 175 I iedaļa Importa atļaujas 175 II iedaļa Ievedmuita un maksājumi 178 III iedaļa Importa kvotu pārvaldība 182 IV iedaļa Īpaši noteikumi atsevišķiem produktiem 185 I apakšiedaļa Īpaši importa noteikumi labības un rīsu nozarē 185 II apakšiedaļa Cukura importa režīms 186 III apakšiedaļa Īpaši noteikumi kaņepju importam 187 IV apakšiedaļa Īpaši noteikumi apiņu importam 188 V iedaļa Aizsardzība un ievešana pārstrādei 188 III NODAĻA Eksports 190 I iedaļa Eksporta atļaujas 190 II iedaļa Eksporta kompensācijas 192 III iedaļa Eksporta kvotu pārvaldība piena un piena produktu nozarē 197 IV iedaļa Īpaša importa procedūra, ko piemēro trešās valstīs 198 V iedaļa Īpaši noteikumi dzīviem augiem 198 VI iedaļa Izvešana pārstrādei 199 IV DAĻA KONKURENCES NOTEIKUMI 200 I NODAĻA Noteikumi, ko piemēro uzņēmumiem 200 II NODAĻA Noteikumi par valsts atbalstu 205 V DAĻA ĪPAŠI NOTEIKUMI VAIRĀKĀS VAI ATSEVIŠĶĀS NOZARĒS 209 I NODAĻA Īpaši noteikumi vairākās nozarēs 209 I iedaļa Traucējumi tirgos 209 II iedaļa Ziņošana 210 II NODAĻA ĪPAŠI NOTEIKUMI ATSEVIŠĶĀS NOZARĒS 211 I iedaļa Apiņi 211 II iedaļa Vīns 212 III iedaļa Piens un piena produkti 215 IV iedaļa Etilspirts 217 VI DAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 218 VII DAĻA PILNVARU DELEĢĒŠANA, ĪSTENOŠANAS NOTEIKUMI, PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI 222 I NODAĻA Pilnvaru deleģēšana un īstenošanas noteikumi 222 II NODAĻA Pārejas un nobeiguma noteikumi 224 I PIELIKUMS 1. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTO PRODUKTU SARAKSTS I daļa. Labība 227 II daļa. Rīsi 230 III daļa. Cukurs 231 IV daļa. Sausā lopbarība 231 V daļa. Sēklas 232 VI daļa. Apiņi 234 VII daļa. Olīveļļa un galda olīvas 234 VIII daļa. Šķiedras lini un kaņepes 234 IX daļa. Augļi un dārzeņi 235 X daļa. Augļu un dārzeņu pārstrādes produkti 235 XI daļa. Banāni 238 XII daļa. Vīns 238 XIII daļa. Dzīvi koki un citi augi, sīpoli, saknes un tamlīdzīgas augu daļas, griezti ziedi un dekoratīvi zaļumi 239 XIV daļa. Jēltabaka 239 XV daļa. Liellopu un teļa gaļa 239 XVI daļa. Piens un piena produkti 240 XVII daļa. Cūkgaļa 240 XVIII daļa. Aitas un kazas gaļa 241 XIX daļa. Olas 241 XX daļa. Mājputnu gaļa 242 XXI daļa. Citi produkti 242 II PIELIKUMS SARAKSTS AR PRODUKTIEM, KURIEM NOTEIKTI ĪPAŠI PASĀKUMI, KĀ MINĒTS 1. PANTA 2. PUNKTĀ I daļa. Lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirts 249 II daļa. Biškopības produkti 249 III daļa. Zīdtārpiņi 249 III PIELIKUMS 2. PANTA 1. PUNKTĀ MINĒTĀS DEFINĪCIJAS I daļa. Definīcijas, kas attiecas uz rīsu nozari 250 II daļa. Definīcijas, kas attiecas uz cukura nozari 253 III daļa. Definīcijas, kas attiecas uz apiņu nozari 254 IV daļa. Definīcijas attiecībā uz vīna nozari 254 V daļa. Definīcijas, kas attiecas uz liellopu un jaunlopu gaļas nozari 257 VI daļa. Definīcijas, kas attiecas uz piena un piena produktu nozari 257 VII daļa. Definīcijas, kas attiecas uz olu nozari 257 VIII daļa. Definīcijas, kas attiecas uz mājputnu gaļas nozari 257 IX daļa. Definīcijas, kas attiecas uz biškopības nozari 259 IV PIELIKUMS STANDARTA KVALITĀTES RĪSI UN CUKURS, KĀ MINĒTS 8. PANTA 1. UN 3. PUNKTĀ 260 V PIELIKUMS SAVIENĪBAS SKALAS LIEMEŅU KLASIFICĒŠANAI, KAS MINĒTAS 34. PANTĀ 262 VI PIELIKUMS 50. PANTĀ MINĒTĀS VALSTU UN REĢIONU KVOTAS CUKURA, IZOGLIKOZES UN INULĪNA SĪRUPA RAŽOŠANAI no 2010./2011. tirdzniecības gada 266 VII PIELIKUMS SĪKI IZSTRĀDĀTI NOTEIKUMI PAR CUKURA VAI IZOGLIKOZES KVOTU NODOŠANU SASKAŅĀ AR 53. PANTU I 268 VIII PIELIKUMS VALSTU KVOTAS PIENA UN CITU PIENA PRODUKTU RAŽOŠANAI, KĀ MINĒTS 59. PANTĀ 271 IX PIELIKUMS SALĪDZINĀMAIS TAUKU SATURS, KĀ MINĒTS 63. PANTĀ 273 X PIELIKUMS BUDŽETS ATBALSTA PROGRAMMĀM, KĀ MINĒTS 136. PANTA 1. PUNKTĀ 274 XI PIELIKUMS STARPTAUTISKĀS ORGANIZĀCIJAS, KAS MINĒTAS 159. PANTA 3. PUNKTĀ 275 XII PIELIKUMS 163. PANTĀ MINĒTO PRODUKTU DEFINĪCIJAS, APZĪMĒJUMI UN TIRDZNIECĪBAS NOSAUKUMI 276 I daļa. To liellopu gaļa, kuru vecums nepārsniedz 12 mēnešus 276 I. Definīcija 276 II. TIRDZNIECĪBAS NOSAUKUMI 276 II daļa. Vīnkopības produkti 279 III daļa. Piens un piena produkti 286 IV daļa. Cilvēku patēriņam paredzēts piens, uz kuru attiecas KN kods 0401 287 V daļa. Mājputnu gaļas nozaru produkti 290 VI daļa. Ziežamie tauki 292 VII daļa. Olīveļļas un olīvu izspaidu eļļu nosaukumi un definīcijas 295 XII pielikuma papildinājums (minēts II daļā) Vīnogu audzēšanas zonas 296 XIII PIELIKUMS I daļa Stiprināšana, paskābināšana un atskābināšana dažās vīnogu audzēšanas zonās 302 II daļa Ierobežojumi 306 XIV PIELIKUMS PILNĪGS TO NOTEIKUMU SARAKSTS, KURUS SASKAŅĀ AR 218. UN 224. PANTU VAR ATTIECINĀT UZ RAŽOTĀJIEM, KAS NAV ORGANIZĀCIJU BIEDRI 308 XV PIELIKUMS RĪSU IEVEDMUITA, KĀ MINĒTS 242. UN 244. PANTĀ 310 XVI PIELIKUMS BASMATI RĪSU ŠĶIRNES, KĀ MINĒTS 243. PANTĀ 312 XVII PIELIKUMS LABĪBAS, RĪSU, CUKURA, PIENA UN OLU NOZARES PREČU SARAKSTS SAISTĪBĀ AR 16. PANTA a) PUNKTA ii) APAKŠPUNKTA PIEMĒROŠANU UN III DAĻAS III NODAĻAS II IEDAĻĀ PAREDZĒTĀS EKSPORTA KOMPENSĀCIJAS PIEŠĶIRŠANU I daļa. Labība 313 II daļa. Rīsi 316 III daļa. Cukurs 318 IV daļa. Piens 321 V daļa. Olas 324 XVIII PIELIKUMS DAŽU TO PRODUKTU SARAKSTS, KAS SATUR CUKURU, SAISTĪBĀ AR III DAĻAS III NODAĻAS II IEDAĻĀ PAREDZĒTĀS EKSPORTA KOMPENSĀCIJAS PIEŠĶIRŠANU 325 XIX PIELIKUMS LAUKU ATTĪSTĪBAI VĪNA RAŽOŠANAS REĢIONOS ATVĒLĒTAIS BUDŽETS, KAS MINĒTS 314. PANTA 3. PUNKTĀ 326 XX PIELIKUMS ATBILSTĪBAS TABULA, KAS MINĒTA 325. PANTA 3. PUNKTĀ 327 I DAĻAIEVADA NOTEIKUMI 1. pants Darbības joma 1. Ar šo regulu izveido tirgus kopīgo organizāciju šādu nozaru produktiem, kā turpmāk noteikts I pielikumā: a) labība, I pielikuma I daļa; b) rīsi, I pielikuma II daļa; c) cukurs, I pielikuma III daļa; d) sausā lopbarība, I pielikuma IV daļa; e) sēklas, I pielikuma V daļa; f) apiņi, I pielikuma VI daļa; g) olīveļļa un galda olīvas, I pielikuma VII daļa; h) šķiedras lini un kaņepes, I pielikuma VIII daļa; i) augļi un dārzeņi, I pielikuma IX daļa; j) augļu un dārzeņu pārstrādes produkti, I pielikuma X daļa; k) banāni, I pielikuma XI daļa; l) vīns, I pielikuma XII daļa; m) dzīvi augi un puķkopības produkti, I pielikuma XIII daļa (turpmāk “dzīvu augu nozare”); n) jēltabaka, I pielikuma XIV daļa; o) liellopu un teļa gaļa, I pielikuma XV daļa; p) piens un piena produkti, I pielikuma XVI daļa; q) cūkgaļa, I pielikuma XVII daļa; r) aitas un kazas gaļa, I pielikuma XVIII daļa; s) olas, I pielikuma XIX daļa; t) mājputnu gaļa, I pielikuma XX daļa; u) citi produkti, I pielikuma XXI daļa. 2. Šajā regulā nosaka īpašus pasākumus nozarēm, kas uzskaitītas un dažos gadījumos sīkāk definētas II pielikumā: a) lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirtam, II pielikuma I daļa (turpmāk “lauksaimnieciskas izcelsmes etilspirta nozare”); b) biškopības produktiem, II pielikuma II daļa (turpmāk “biškopības nozare”); c) zīdtārpiņiem, II pielikuma III daļa. 3. Attiecībā uz svaigiem vai atdzesētiem kartupeļiem ar KN kodu 0701 piemēro IV daļas II nodaļu. 2. pants Definīcijas 1. Šajā regulā piemēro III pielikumā izklāstītās definīcijas attiecībā uz dažām nozarēm. 2. Šajā regulā: a) “lauksaimnieks” ir lauksaimnieks, kā definēts Regulas (EK) Nr. 73/2009 2. panta a) punktā; b) “maksātājs” ir struktūra vai struktūras, ko dalībvalstis norīkojušas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1290/2005; c) “intervences cena” ir cena, par ko produktus iepērk valsts intervencē. 3. pants Tirdzniecības gadi Nosaka šādus tirdzniecības gadus: a) no attiecīgā gada 1. janvāra līdz 31. decembrim — banānu nozarei; b) no 1. aprīļa līdz nākamā gada 31. martam: i) sausās lopbarības nozarei, ii) zīdtārpiņu nozarei; c) no 1. jūlija līdz nākamā gada 30. jūnijam: i) labības nozarei, ii) sēklu nozarei, iii) olīveļļas un galda olīvu nozarei, iv) šķiedras linu un kaņepju nozarei, v) piena un piena produktu nozarei; d) no 1. augusta līdz nākamā gada 31. jūlijam — vīna nozarei; e) no 1. septembra līdz nākamā gada 31. augustam — rīsu nozarei; f) no 1. oktobra līdz nākamā gada 30. septembrim — cukura nozarei. Lai ņemtu vērā augļu un dārzeņu un augļu un dārzeņu pārstrādes produktu nozares specifiku, Komisija vajadzības gadījumā ar deleģētajiem aktiem nosaka tirdzniecības gadus minētajiem produktiem. 4. pants Deleģētās pilnvaras Lai ņemtu vērā katras nozares specifiku un reaģētu uz tirgus stāvokļa izmaiņām, Komisija ar deleģētajiem aktiem var atjaunināt III pielikuma I daļā izklāstītās definīcijas. 5. pants Īstenošanas pilnvaras Komisija ar īstenošanas aktiem var: a) noteikt konversijas likmes rīsiem dažādās pārstrādes stadijās, pārstrādes izmaksas un blakusproduktu vērtību; b) paredzēt visus vajadzīgos pasākumus attiecībā uz konversijas likmju piemērošanu. II DAĻA IEKŠĒJAIS TIRGUS I SADAĻA TIRGUS INTERVENCE I NODAĻAValsts intervence un uzglabāšana privātās noliktavās I iedaļaIevada noteikumi par valsts intervenci un uzglabāšanu privātās noliktavās 6. PANTS Darbības joma 1. Šajā nodaļā ir paredzēti noteikumi par — attiecīgā gadījumā — iepirkšanu valsts intervencē un atbalsta sniegšanu uzglabāšanai privātās noliktavās attiecībā uz šādām nozarēm: a) labības nozare; b) rīsu nozare; c) cukura nozare; d) olīveļļas un galda olīvu nozare; e) liellopu un teļa gaļas nozare; f) piena un piena produktu nozare; g) cūkgaļas nozare; h) aitas un kazas gaļas nozare. 2. Šajā nodaļā: a) “labība” ir labība, kas novākta Savienībā; b) “piens” ir govs piens, kas ražots Savienībā; c) “krējums” ir krējums, kas iegūts tieši un vienīgi no piena. 7. pants ES izcelsme Neskarot 6. panta 2. punktu, vienīgi Savienības izcelsmes produktus var iepirkt valsts intervencē un vienīgi tiem var piešķirt atbalstu par to uzglabāšanu privātās noliktavās. 8. pants Salīdzināmās cenas 1. Produktiem, uz kuriem attiecas 6. panta 1. punktā minētie intervences pasākumi, nosaka šādas salīdzināmās cenas: a) attiecībā uz labības nozari — EUR 101,31 par tonnu; b) attiecībā uz nelobītiem rīsiem — EUR 150 par tonnu standarta kvalitātes produktu, kā noteikts IV pielikuma A punktā; c) attiecībā uz cukuru: i) par balto cukuru: EUR 404,4 par tonnu no 2009./2010. tirdzniecības gada, ii) par jēlcukuru: EUR 335,2 par tonnu no 2009./2010. tirdzniecības gada; d) attiecībā uz liellopu un teļa gaļas nozari — EUR 2224 par tonnu R3 kategorijas vīriešu kārtas liellopu liemeņu, kā noteikts Savienības skalā pieaugušu liellopu liemeņu klasifikācijai, kas minēta 34. panta 1. punkta a) apakšpunktā; e) attiecībā uz piena un piena produktu nozari: i) EUR 246,39 par 100 kg sviesta, ii) EUR 169,80 par 100 kg sausā vājpiena; f) attiecībā uz cūkgaļas nozari — EUR 1509,39 par tonnu tās standarta kvalitātes cūku liemeņu, kas noteikta pēc svara un liesās gaļas satura saskaņā ar Savienības skalu cūku liemeņu klasifikācijai, kas minēta 34. panta 1. punkta b) apakšpunktā: i) liemeņi, kuru svars nav mazāks par 60 kg, bet nepārsniedz 120 kg: E kategorija, kā noteikts V pielikuma B punkta II daļā, ii) liemeņi, kuri sver no 120 kg līdz 180 kg: R kategorija, kā noteikts V pielikuma B punkta II daļā. 2. Salīdzināmās cenas labībai un rīsiem, kas noteiktas attiecīgi 1. punkta a) un b) apakšpunktā, attiecas uz noliktavā piegādāto preču vairumtirdzniecības posmu pirms to izkraušanas. Minētās salīdzināmās cenas ir spēkā visos Savienības intervences centros, kas minēti 30. pantā. 3. Šā panta 1. punkta c) apakšpunkta i) un ii) punktā noteiktās salīdzināmās cenas piemēro no rūpnīcas izvestam neiepakotam standarta kvalitātes cukuram, kā noteikts IV pielikuma B punktā. 4. Šā panta 1. punktā noteiktās salīdzināmās cenas var mainīt saskaņā ar Līguma 43. panta 2. punktā noteikto procedūru, ņemot vērā ražošanas un tirgu attīstību. 9. pants Cenu paziņošana cukura tirgū Komisija ar īstenošanas aktiem izveido informācijas sistēmu par cenām cukura tirgū, tostarp sistēmu cukura tirgus cenu līmeņa publicēšanai. Minētās sistēmas pamatā ir informācija, ko iesniedz baltā cukura ražošanas uzņēmumi vai citi tirgus dalībnieki, kuri darbojas cukura tirdzniecībā. Šī informācija ir konfidenciāla. Komisija nodrošina, ka publicētā informācija neļauj identificēt atsevišķu uzņēmumu vai tirgus dalībnieku cenas. II iedaļaValsts intervence I APAKšIEDAļA VISPāRīGI NOTEIKUMI 10. PANTS Valsts intervencei atbilstīgi produkti Ievērojot šajā iedaļā paredzētos nosacījumus un turpmākās prasības un nosacījumus, kas Komisijai ar deleģētajiem aktiem un īstenošanas aktiem jānosaka atbilstīgi 31. un 32. pantam, valsts intervenci piemēro šādiem produktiem: a) kviešiem, cietajiem kviešiem, miežiem, kukurūzai un sorgo; b) nelobītiem rīsiem; c) svaigai vai atdzesētai liellopu un teļa gaļai, uz ko attiecas KN kods 0201 10 00 un kodi no 0201 20 20 līdz 0201 20 50; d) sviestam, kas ražots tieši un vienīgi no pasterizēta krējuma apstiprinātā uzņēmumā Savienībā un kurā piena tauku minimālais saturs ir 82 % no svara un maksimālais ūdens saturs ir 16 % no svara; e) visaugstākās kvalitātes sausajam vājpienam, kas ir ražots no piena ar izsmidzināšanas metodi apstiprinātā uzņēmumā Savienībā, ar minimālo olbaltumvielu saturu 34,0 % no svara beztauku sausnā. II apakšiedaļaIepirkšanas sākšana 11. PANTS Valsts intervences periodi Valsts intervence ir pieejama: a) labībai no 1. novembra līdz 31. maijam; b) nelobītiem rīsiem no 1. aprīļa līdz 31. jūlijam; c) liellopu un teļa gaļai jebkurā tirdzniecības gadā visu gadu; d) sviestam un sausajam vājpienam no 1. marta līdz 31. augustam. 12. pants Valsts intervences sākšana 1. Laikposmos, kas minēti 11. pantā, valsts intervenci: a) veic attiecībā uz kviešiem; b) veic attiecībā uz cietajiem kviešiem, miežiem, kukurūzu, sorgo, nelobītiem rīsiem, cukuru, sviestu un sauso vājpienu, nepārsniedzot 13. panta 1. punktā norādītos intervences ierobežojumus; c) Komisija ar īstenošanas aktiem bez 323. panta 1. punktā minētās komitejas palīdzības uzsāk attiecībā uz liellopu un teļa gaļu, ja reprezentatīvā laikposmā kādā dalībvalstī vai kādas dalībvalsts reģionā liellopu un teļa gaļas vidējā tirgus cena, kas reģistrēta, pamatojoties uz 34. panta 1. punktā minēto Savienības skalu liemeņu klasificēšanai, ir zemāka nekā EUR 1560 par tonnu. 2. Komisija ar īstenošanas aktiem bez 323. panta 1. punktā minētās komitejas palīdzības pārtrauc 1. punkta c) apakšpunktā minēto valsts intervenci liellopu un teļa gaļai, ja minētajā apakšpunktā paredzētie nosacījumi reprezentatīvā laikposmā vairs nav spēkā. 13. pants Intervences ierobežojumi 1. Iepirkumus valsts intervencei veic, nepārsniedzot šādus ierobežojumus: a) cietajiem kviešiem, miežiem, kukurūzai, sorgo un nelobītajiem rīsiem — 0 tonnas attiecīgi 11. panta a) un b) punktā minētajos laikposmos; b) sviestam — 30 000 tonnas katrā 11. panta d) punktā minētajā laikposmā; c) sausajam vājpienam — 109 000 tonnas katrā no 11. panta d) punktā minētajiem laikposmiem. 2. Attiecībā uz 1. punktā minētajiem produktiem Komisija ar īstenošanas aktiem var nolemt turpināt valsts intervenci, pārsniedzot minētajā punktā norādītos apjomus, ja tas vajadzīgs, ņemot vērā tirgus situāciju un jo īpaši tirgus cenu attīstību. III apakšiedaļaIntervences cenas 14. PANTS Intervences cenas 1. Intervences cena: a) kviešiem ir vienāda ar salīdzināmo cenu par maksimālo piedāvāto daudzumu 3 miljoniem tonnu katrā intervences periodā, kā noteikts 11. panta a) punktā; b) sviestam ir vienāda ar 90 % no salīdzināmās cenas par piedāvātajiem daudzumiem, kas nepārsniedz 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto ierobežojumu; c) sausajam vājpienam ir vienāda ar salīdzināmo cenu par piedāvātajiem daudzumiem, kas nepārsniedz 13. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto ierobežojumu. 2. Komisija, pieņemot īstenošanas aktus, konkursa kārtībā nosaka intervences cenas un intervences daudzumus šādiem produktiem: a) kviešiem par daudzumiem, kas pārsniedz maksimālo piedāvāto daudzumu 3 miljonus tonnu katrā intervences periodā, kā noteikts 11. panta a) punktā; b) cietajiem kviešiem, miežiem, kukurūzai, sorgo un nelobītiem rīsiem, piemērojot 13. panta 2. punktu; c) liellopu un teļa gaļai; d) sviestam par daudzumiem, kas piedāvāti, pārsniedzot 13. panta 1. punkta b) apakšpunktā minēto ierobežojumu, piemērojot 13. panta 2. punktu, un e) sausajam vājpienam par daudzumiem, kas piedāvāti, pārsniedzot 13. panta 1. punkta c) apakšpunktā minēto ierobežojumu, piemērojot 13. panta 2. punktu. Īpašos apstākļos Komisija ar īstenošanas aktiem var attiecināt konkursa procedūras vai noteikt intervences cenas un intervences daudzumus tikai attiecībā uz kādu dalībvalsti vai kādas dalībvalsts reģionu, pamatojoties uz reģistrētajām vidējām tirgus cenām. 3. Saskaņā ar 2. punktā minētajām konkursa procedūrām noteiktā maksimālā iepirkšanas cena nedrīkst pārsniegt: a) labībai un nelobītiem rīsiem — attiecīgās salīdzināmās cenas; b) liellopu un teļa gaļai — vidējo tirgus cenu, kas reģistrēta kādā dalībvalstī vai kādas dalībvalsts reģionā un palielināta par summu, kas ar īstenošanas aktiem jānosaka Komisija, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem; c) sviestam — 90 % no salīdzināmās cenas; d) sausajam vājpienam — salīdzināmo cenu. 4. Šā panta 1., 2. un 3. punktā minētās intervences cenas: a) labībai neskar cenas pieaugumu vai samazinājumu kvalitātes apsvērumu dēļ, un b) nelobītiem rīsiem paaugstina vai samazina, atkarībā no tā, vai maksātājam piedāvāto produktu kvalitāte atšķiras no IV pielikuma A punktā noteiktās standarta kvalitātes. Turklāt Komisija ar deleģētajiem aktiem var noteikt intervences cenas paaugstināšanu un pazemināšanu, lai nodrošinātu to, ka ražošana ir orientēta uz konkrētām šķirnēm. IV apakšiedaļaIntervences produktu realizācija 15. PANTS Vispārīgi principi Valsts intervencē iepirkto produktu realizāciju veic, neradot traucējumus tirgū, nodrošinot vienādu piekļuvi precēm un vienādus noteikumus pircējiem un ievērojot saistības, kas izriet no nolīgumiem, kuri noslēgti atbilstīgi Līguma 218. pantam. 16. pants Cukura realizācija Valsts intervencē iepirkto cukuru maksātāji var pārdot vienīgi par cenu, kas ir augstāka par noteikto salīdzināmo cenu tirdzniecības gadam, kurā notiek pārdošana. Tomēr, lai izmantotu īpašu izdevību realizēt intervences krājumus, neradot traucējumus tirgū, Komisija ar deleģētajiem aktiem var nolemt, ka maksātāji: a) var pārdot cukuru par cenu, kas ir vienāda ar pirmajā daļā minēto salīdzināmo cenu vai zemāka par to, ja cukuru paredzēts: i) izmantot dzīvnieku barībai vai ii) eksportēt vai nu bez turpmākas pārstrādes, vai pēc pārstrādāšanas produktos, kas uzskaitīti Līguma I pielikumā, vai precēs, kuras uzskaitītas šīs regulas XVII pielikuma III daļā, vai iii) izmantot rūpnieciskām vajadzībām, kā norādīts 55. pantā; b) dara to rīcībā esošo nepārstrādāto pārtikā lietojamo cukuru pieejamu Savienības iekšējā tirgū tām labdarības organizācijām, ko atzīst attiecīgā dalībvalsts vai Komisija, ja dalībvalsts nav atzinusi nevienu šādu organizāciju, par cenu, kas ir zemāka par esošo salīdzināmo cenu, vai par brīvu, lai to izdalītu ārkārtēju situāciju individuālās palīdzības operācijās. [V apakšiedaļaIzplatīšana vistrūcīgākajām personām Savienībā 17. PANTS Pārtikas izplatīšanas shēma vistrūcīgākajām personām Savienībā 1. Tiek izveidota shēma pārtikas produktu izplatīšanai vistrūcīgākajām personām Savienībā ar dalībvalstu izraudzīto organizāciju starpniecību. Šim nolūkam dara pieejamus intervences krājumos esošus produktus vai, ja pārtikas izplatīšanai piemēroti intervences krājumi nav pieejami, pārtikas produktus iepērk tirgū. Pirmajā daļā minētās shēmas nolūkā “vistrūcīgākās personas” ir fiziskas personas — atsevišķas personas, ģimenes vai grupas, ko veido šādas personas, — kuru sociālā un finansiālā atkarība ir reģistrēta vai atzīta, pamatojoties uz atbilstības kritērijiem, kurus pieņēmušas valsts kompetentās iestādes, vai tiek uzskatītas par tādām, pamatojoties uz izraudzīto organizāciju izmantotajiem kritērijiem, kurus šīs kompetentās iestādes ir apstiprinājušas. 2. Dalībvalstis, kas vēlas piedalīties 1. pantā paredzētajā shēmā, iesniedz Komisijai pārtikas izplatīšanas programmas, kurās ir ietvertas: a) galvenās pazīmes un mērķi; b) izraudzītās organizācijas; c) pieprasītie pārtikas produktu daudzumi, kuri jāizdala trīs gadu laikposmā, un cita atbilstīga informācija. Dalībvalstis izvēlas pārtikas produktus, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, tostarp uzturvērtību un piemērotību izplatīšanai. Šim nolūkam dalībvalstis var piešķirt priekšrocību pārtikas produktiem, kuru izcelsme ir ES. 3. Pamatojoties uz dalībvalstu paziņotajiem pieprasījumiem saskaņā ar 2. punkta pirmo daļu un citu par atbilstīgu uzskatītu informāciju, Komisija pieņem trīsgadu plānus. Katrā trīsgadu plānā nosaka ikgadējos finanšu piešķīrumus, kurus Savienība piešķir katrai dalībvalstij, un dalībvalstu minimālo gada finansiālo ieguldījumu. Piešķīrumi programmas otrajā un trešajā gadā ir orientējoši. Dalībvalstis, kas piedalās shēmā, katru gadu apstiprina 2. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā minētos pieprasījumus. Pēc šiem apstiprinājumiem Komisija katru nākamo gadu lemj par galīgajiem piešķīrumiem budžetā pieejamo apropriāciju ietvaros. Kad trīsgadu plānā iekļautie produkti nav pieejami intervences krājumos dalībvalstī, kurā šādi produkti ir vajadzīgi, trīsgadu plānā paredz šādu produktu pārvešanu no dalībvalstīm, kuru intervences krājumos tie ir pieejami. Trīsgadu plānu var pārskatīt, ņemot vērā visas atbilstīgās izmaiņas, kas ietekmē tā izpildi. 4. Dalībvalstu saskaņā ar 1. punktu izraudzītās organizācijas nedrīkst būt komerciāli uzņēmumi. Pārtikas produktus šīm organizācijām izsniedz bez maksas. Pārtikas produktu izplatīšana vistrūcīgākajām personām ir: a) bez maksas vai b) par cenu, kas nekādā gadījumā nav lielāka nekā tā, ko attaisno izmaksas, kuras rodas izraudzītajām organizācijām, izpildot operāciju, izņemot izmaksas, kuras var segt saskaņā ar 7. punkta otrās daļas a) un b) apakšpunktu. 5. Dalībvalstis, kas piedalās shēmā: a) iesniedz Komisijai gada pārskatu par shēmas īstenošanu; b) laikus informē Komisiju par notikumiem, kas ietekmē pārtikas izplatīšanas programmu īstenošanu. 6. Savienība līdzfinansē attiecinām