EIROPAS KOMISIJA Briselē, 26.10.2021 COM(2021) 950 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI 2021. gada ziņojums par enerģētikas savienības stāvokli – Ieguldījums Eiropas zaļajā kursā un Savienības atveseļošanā



(saskaņā ar Regulu (ES) 2018/1999 par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību) {COM(2021) 952 final} - {COM(2021) 960 final} - {COM(2021) 961 final} - {COM(2021) 962 final} - {SWD(2021) 298 final} - {SWD(2021) 307 final} - {SWD(2021) 308 final}



1.Ievads un svarīgākie punkti Ziņojums par enerģētikas savienības stāvokli katru gadu iezīmē brīdi, kad jāizvērtē izmaiņas un progress Eiropas Savienības (ES) enerģētikas un klimata rīcībpolitiku, to skaitā enerģētikas savienības un tās piecu pīlāru, īstenošanā ceļā uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam. Šis gads ir priekšvēstnesis desmitgadei, kura tiek plaši uzskatīta par izšķirošu cīņā pret klimata pārmaiņām, bioloģiskās daudzveidības zudumu un piesārņojumu, ko izraisa dabas resursu noplicināšana. Šis gads arī iezīmē svarīgu pāreju no Covid-19 krīzes uz ekonomikas atveseļošanu, kā arī no Eiropas zaļā kursa un to papildinošo stratēģiju izklāstīšanas uz to mērķtiecīgu īstenošanu. Tādējādi šī gada ziņojumā par enerģētikas savienības stāvokli izvērtēts Komisijas intensīvais darbs kopā ar citām Eiropas iestādēm, dalībvalstīm un tās starptautiskajiem partneriem, izstrādājot ES atbildi uz dubulto izaicinājumu sasniegt ātru, ilgtspējīgu atveseļošanos no Covid-19 krīzes un klimata pārmaiņu sekām. Investīcijas energosistēmas pārveidē ir daļa no risinājuma ceļā uz klimatneitralitāti un atbilde uz Covid-19 krīzes sekām. Šī gada ziņojums tiek publicēts, ņemot vērā arī straujo dabasgāzes un elektroenerģijas cenu kāpumu gan Eiropas Savienībā, gan daudz kur citur pasaulē. Šie kāpumi, kurus galvenokārt izraisījis globāli pieaugošais pieprasījums pēc gāzes, ekonomikas atveseļošanas ietvaros lielākam pieprasījumam neatbilstot lielākām piegādēm, rada nopietnas bažas iedzīvotājiem, uzņēmumiem, Eiropas iestādēm un valdībām visā ES. Ar mērķi sniegt palīdzību un atbalstu negatīvās ietekmes uz mājsaimniecībām un uzņēmumiem novēršanā Komisijas nesenais paziņojums “Augošās enerģijas cenas: pretdarbības un atbalsta instrumenti” paredz īstermiņa un ilgtermiņa pasākumus. To mērķis ir nodrošināt ātru un koordinētu pieeju, lai aizsargātu visvairāk apdraudētos, nesadrumstalojot Eiropas vienoto enerģijas tirgu un neapdraudot investīcijas enerģētikas nozarē un pārejā uz zaļo ekonomiku jeb zaļo pārkārtošanos. Vidējā termiņā ierosinātajai politikas atbildei būtu jākoncentrējas uz to, lai ES padarītu efektīvāku enerģijas izmantošanas ziņā, mazāk atkarīgu no fosilajiem kurināmajiem un noturīgāku pret enerģijas cenu kāpumu, tajā pašā laikā nodrošinot tiešos lietotājus ar cenas ziņā pieejamu un tīru enerģiju. Šī ziņojuma konstatējumi palīdz sniegt informāciju diskusijai par to, kā enerģētikas savienība tajā vislabāk sniegs ieguldījumu. Visbeidzot, šis ziņojums tiek arī publicēts tieši pirms 26. Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences (COP 26) Glāzgovā. Tas notiek gadā, kad daudzi reģioni ir cietuši no ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem un Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC) ir norādījusi uz palielinātu šādu notikumu risku nākotnē un skaidri sasaistījusi klimata pārmaiņas ar cilvēka darbībām. Kā parāda Starptautiskās Enerģētikas aģentūras (IEA) 2021. gada Pasaules enerģijas pārskats, cīņa pret klimata pārmaiņām pieprasa steidzamu rīcību šajā desmitgadē un pieprasīs fundamentālu patēriņa un ražošanas modeļu pārveidi, īpaši to, kā enerģija tiek ražota, transportēta un patērēta. Šajā ziņojumā var iepazīties ar šīs pārveides pašreizējo situāciju, un tas palīdz noteikt turpmākas rīcības un pastiprinātu centienu jomas. Dziļāku analīzi par minēto jautājumu ļauj veikt savstarpēji saistītie papildu ziņojumi: -Ziņojums par oglekļa tirgus darbību (emisijas kvotu tirdzniecības sistēma). Enerģētikas savienības stāvoklis: galvenie konstatējumi ·2020. gadā ES siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas (to skaitā no starptautiskās aviācijas) salīdzinājumā ar 1990. gadu samazinājās par 31 % saistībā ar pandēmijas ietekmi uz enerģijas patēriņu, kā arī ilgstošām dekarbonizācijas tendencēm. ·2020. gadā atjaunojamie energoresursi pirmo reizi apsteidza fosilos kurināmos kā ES galvenais enerģijas avots (38 % no ES elektroenerģijas, savukārt fosilie kurināmie — 37 % un kodolenerģija — 25 %). Gaidāms, ka atjaunojamo energoresursu daļa kopējā ES energoresursu struktūrā būs sasniegusi vismaz 22 %, kaut arī dažās dalībvalstīs nacionālā saistošā mērķrādītāja sasniegšana ir apdraudēta. ·Jaunākie pieejamie dati liecina, ka ES primārās enerģijas patēriņš 2019. gadā salīdzinājumā ar 2018. gadu samazinājās par 1,9 % un enerģijas galapatēriņš — par 0,6 %. ·ES atkarība no neto enerģijas importa 2019. gadā sasniedza 60,6 % salīdzinājumā ar 58,2 % 2018. gadā un 56 % 2000. gadā; tas ir augstākais līmenis pēdējo 30 gadu laikā. ·Kaut arī fosilo kurināmo subsīdijas 2020. gadā nedaudz samazinājās — no 56 miljardiem EUR 2019. gadā līdz 52 miljardiem EUR —, tas saistāms ar samazinātu patēriņu ar Covid-19 saistīto ierobežojumu dēļ. Dalībvalstīm nerīkojoties, fosilo kurināmo subsīdijas, visticamāk, atkal pieaugs, pastiprinoties ekonomiskajai aktivitātei. ·Līdz šim deviņas dalībvalstis ir pakāpeniski atteikušās no oglēm, 13 ir uzņēmušās valstu saistības to izdarīt līdz konkrētam datumam, četras apsver iespējamus datumus, un tikai viena vēl nav sākusi diskusijas valsts līmenī par pakāpenisku atteikšanos. ·Enerģijas cenas dramatiski svārstījās, ekonomikai Covid-19 krīzes ietekmē sarūkot un pēc tam sākot atveseļoties. Saistībā ar lētākiem kurināmajiem, samazinātu pieprasījumu un atjaunojamo energoresursu strauji augošu ražošanu enerģijas vairumtirdzniecības cenas 2019. gadā strauji samazinājās. 2020. gadā negatīvas elektroenerģijas cenas kļuva plaši izplatītas. Šī lejupejošā tendence strauji mainījās: elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas gada laikā ir pieaugušas par 230 % ar mērenāku ietekmi uz mazumtirdzniecības cenām līdz 2021. gada septembrim (vidēji +11 % ES). To lielākoties veicināja augošās gāzes cenas, kurām bija deviņreiz lielāka ietekme uz elektroenerģijas cenu nekā tajā pašā laikposmā novērotajam oglekļa cenas pieaugumam. ·Vairāk nekā 98,6 % no ES elektroenerģijas patēriņa notiek sasaistītos tirgos. Tirgotie daudzumi dabasgāzes mezglos 2019. gadā sasniedza rekordaugstu līmeni. Šī tendence turpinājās arī 2020. gadā. ·Publiskie tīrās enerģijas pētniecības un inovācijas izdevumi dalībvalstīs turpina būt zemāki nekā 2010. gadā, bet valstu un ES atveseļošanas finansējums, kas attiecas uz tīrās enerģijas pētniecību un inovāciju, var to daļēji kompensēt. ·Enerģētiskā nabadzība 2019. gadā skāra līdz 31 miljonam cilvēku ES ar noturīgām atšķirībām pa dalībvalstīm un ienākumu grupām. Tas norāda, cik svarīgi ir pasargāt neaizsargātos no pašreizējā cenu lēciena un nodrošināt taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti. ·Līdz ar to vairums tendenču, kaut arī ne visas, ir pozitīvas, bet tās tomēr joprojām atpaliek no tā, kas ir vajadzīgs, lai veicinātu nepieciešamo pārveidi enerģētikas savienības mērķu sasniegšanai. Ir nepieciešams paātrinājums ne tikai, lai sasniegtu sociāli taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam, bet arī lai apdrošinātos pret tādu cenu šoku, ar kuru ES saskaras šobrīd. ·Eiropas Klimata akta un “Eiropas zaļā kursa īstenošanas” paketes pieņemšana, ko Komisija ierosināja 2021. gada vidū, iezīmēja divus lielus soļus uzticama satvara panākšanā, lai nodrošinātu iepriekš minēto. ·Gaidāms, ka dalībvalstu atveseļošanas un noturības plāni stimulēs ar klimatu saistītās investīcijas vismaz 177 miljardu EUR apmērā un sekmēs nepieciešamās reformas klimatiskās pārkārtošanās un enerģētikas pārkārtošanas atbalstam. 2. Klimata pārmaiņu mērķu, atveseļošanas un noturības sasniegšana 2.1.Progress Eiropas zaļā kursa īstenošanā, koncentrējoties uz enerģētikas un klimata rīcībpolitiku 2021. gads iezīmēja pāreju no visaptveroša redzējuma par pārkārtošanos uz klimatneitralitāti un to papildinošo nozaru stratēģiju noteikšanas uz izrietošo iniciatīvu ierosināšanu un īstenošanu. Šajā ziņā svarīgākie notikumi bija Klimata akta pieņemšana jūnijā un iepazīstināšana ar “Eiropas zaļā kursa īstenošanas” (tā saukto “Gatavi mērķrādītājam 55 %”) paketi 2021. gada jūlijā. Līdz ar Eiropas Klimata akta pieņemšanu tika izveidots skaidrs saistošs satvars klimatneitralitātes sasniegšanai līdz 2050. gadam, kurā pilnībā nostiprināts 2030. gada klimata mērķrādītāja plānā izklāstītais 2030. gada mērķis samazināt siltumnīcefekta gāzes par vismaz 55 % un kurš balstās uz dalībvalstu nacionālajiem enerģētikas un klimata plāniem (NEKP). Atbalstot Klimata aktā noteikto virzienu, novatoriskā “Eiropas zaļā kursa īstenošanas” pakete iepazīstināja ar savstarpēji savienotu priekšlikumu kopumu visai ekonomikai, palielinot 2030. gada ieceres, cita starpā ar jaunu mērķrādītāju noteikšanu SEG emisiju samazinājumam, kā arī atjaunojamajiem energoresursiem un energoefektivitātei (3.1. un 3.2. nodaļa). Šādā kontekstā Komisija ierosināja palielināt ES 2030. gada atjaunojamo energoresursu mērķrādītāju no pašreizējiem vismaz 32 % līdz vismaz 40 % no Savienības enerģijas bruto galapatēriņa, tajā paša laikā izveidojot pilnīgu satvaru atjaunīgās enerģijas izvēršanai, kurš attiecas uz visām ekonomikas nozarēm. Komisija arī ierosināja palielināt energoefektivitātes mērķrādītājus ES līmenī un padarīt tos saistošus, lai līdz 2030. gadam nodrošinātu vispārēju enerģijas galapatēriņa samazinājumu par 36 % un primārās enerģijas patēriņa samazinājumu par 39 %.

Centienus palielināt ēku renovācijas līmeni, kā paredzēts Renovācijas viļņa stratēģijā,pastiprināja vairāki notikumi. Atveseļošanas instruments Next Generation EU sniedza papildu finanšu resursus, veidojot renovāciju par instrumentu ekonomikas atveseļošanas atbalstam un energoefektivitātes un resursefektivitātes palielināšanai. Energoefektivitātes direktīvas pārskatīšanas priekšlikuma mērķis ir piešķirt publiskajam sektoram vadošu lomu, ieviešot ikgadējās renovācijas pienākumu 3 % publiskā sektora ēkām. Priekšlikumā ievērots arī princips “energoefektivitāte pirmajā vietā” un pārskatīts primārās enerģijas faktors. Gaidāmā Direktīvas par ēku energoefektivitāti pārskatīšana arī būs svarīga, pielāgojot ES tiesisko regulējumu renovācijas viļņa mērķiem, to skaitā pakāpeniski ieviešot minimālos energoefektivitātes standartus. Jaunā Eiropas “Bauhaus” (JEB) iniciatīvas pirmā kopizstrādes posma rezultāti arī tika izklāstīti Komisijas 2021. gada 15. septembra paziņojumā, kurš iepazīstina arī ar pirmajiem atbalsta satvara elementiem tā īstenošanai nākamajā posmā. JEB iniciatīvas mērķis ir iedzīvināt Eiropas zaļo kursu pievilcīgā, inovatīvā un antropocentriskā veidā. Tās pamatvērtības ir ilgtspēja (to skaitā apritīgums), estētika un iekļautība. Lai īstenotu energosistēmas integrāciju, priekšlikums Atjaunojamo energoresursu direktīvas grozīšanai paredz skaidru virzību uz elektrifikāciju, kas balstās uz atjaunojamajiem energoresursiem, kā arī palīdz risināt jautājumu par grūti dekarbonizējamām nozarēm, cita starpā ar atjaunīgo ūdeņradi. Ar to ievieš mērķrādītāju, kas ir vajadzīgs, lai sasniegtu 2030. gada siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumus. Nosakot jaunu mērķi — 40 % atjaunojamo energoresursu enerģijas bruto galapatēriņā līdz 2030. gadam —, Eiropas Savienība sniedz instrumentus savas energosistēmas fundamentālas pārveides atbalstam. Priekšlikums arī veicina elektrotransportlīdzekļu (ET) un akumulatoru bateriju integrāciju energosistēmā un atbalsta turpmāku centralizētās siltumapgādes sistēmu izvēršanu un integrāciju. 2020. gadā pieņemtā Atkrastes atjaunīgās enerģijas stratēģija nosaka ieceres līdz 2030. gadam izvērst vismaz 60 GW atkrastes vēja enerģijas un 1 GW okeāna enerģijas ar mērķi līdz 2050. gadam sasniegt 300 GW atkrastes vēja un 40 GW okeāna enerģijas jaudu, neradot negatīvu ietekmi uz vidi un ļaujot dažādos veidos izmantot jūru ar jūras telpiskās plānošanas palīdzību. Paredzot, ka tā rezultātā pieaugs visos Eiropas jūras baseinos saražotās elektroenerģijas daudzums, stratēģija paredz jaunu pieeju tīkla infrastruktūrai. Atkrastes atjaunīgās enerģijas stratēģijas īstenošana virzās uz priekšu ar problemātisko posmu noteikšanu. Tagad darbs koncentrēsies uz mēroga palielināšanu, nodrošinot, ka atjaunīgās enerģijas projektu izstrādātājiem ir pareizie tirgus stimuli vējparku izvēršanai, kā arī uz atbalstu radikālām inovācijām nozarē, “Apvārsnis Eiropa” ietvaros publicējot uzaicinājumus veikt pētniecību inovatīvās jomās. Saskaņā ar Ūdeņraža stratēģijā noteikto Ūdeņraža stratēģijas mērķi 2030. gadā piegādāt atjaunīgā ūdeņraža elektrolīzerus ar jaudu 40 GW Komisija ierosināja Atjaunojamo energoresursu direktīvā iekļaut saistošus mērķrādītājus atjaunīgā ūdeņraža izmantojumam transportā un rūpniecībā. Saskaņā ar nozares prognozēm ir gaidāms, ka lielāko daļu no šiem projektiem īstenos, izmantojot atjaunīgo elektroenerģiju, kas līdz 2030. gadam novedīs pie aplēsta 6,7 Mt atjaunīgā ūdeņraža apjoma un 2,3 Mt mazoglekļa ūdeņraža apjoma ES. Atveseļošanas un noturības plāni palīdzēs palielināt investīcijas atjaunīgajā un mazoglekļa ūdeņradī par aptuveni 9,3 miljardiem EUR, pamatojoties uz līdz šim apstiprinātajiem 22 plāniem. Atbalstīt un veicināt transportā izmantotā ūdeņraža ražošanu un plašāku izmantošanu ir prioritāte, kas atspoguļota jaunajā priekšlikumā “ReFuelEU Aviation” un “FuelEU Maritime”. Regulas, ar ko nosaka Eiropas energoinfrastruktūras pamatnostādnes, ierosinātās pārskatīšanas mērķis ir vēl vairāk uzlabot infrastruktūras plānošanu un racionalizēt atļauju piešķiršanas procesu starpsavienojuma projektos, jo īpaši atkrastes sektorā. Ierosinātā Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšana uzlabo pārrobežu sadarbību un sniedz instrumentus atļauju procedūru paātrināšanai. Turpmākajos mēnešos būs vajadzīgs papildu darbs, lai atbalstītu dalībvalstu plānotos projektus. Dalībvalstu iesniegtie atveseļošanas un noturības plāni ietver reformas investīciju veicināšanai atjaunojamajos energoresursos un ar tiem saistītajā tīkla infrastruktūrā. Turklāt 2021. gada Industriālās stratēģijas atjauninājumā Komisija atkārtoti uzsver vajadzību pēc Eiropas rūpniecības problēmu un iespēju labākas izpratnes virzībā uz klimatneitrālu ekonomiku un to, kā ES rīcībpolitikas var atbalstīt šo procesu. 2021.–2027. gada ES budžets sniegs ievērojamu atbalstu Eiropas zaļā kursa īstenošanai un enerģētikas pārkārtošanai visā Savienībā. Konkrēti, Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF) un Kohēzijas fonds piešķirs attiecīgi vismaz 30 % un 37 % pieejamā finansējuma Savienības klimata mērķu sasniegšanai. Taisnīgas pārkārtošanās mehānisms (TPM, 4.3. iedaļa) piešķirs 100 % sava atbalsta Savienības klimata mērķu sasniegšanai un atvieglos sociāli ekonomisko situāciju reģionos, kurus visvairāk ietekmē pārkārtošanās uz klimatneitralitāti. Programma InvestEU ar tās 9,9 miljardu EUR vērto ilgtspējīgas infrastruktūras logu galvenokārt koncentrējas uz zaļo pārkārtošanos. Komisija 2021. gadā ir arī ar vairāk nekā 65 tehniskā atbalsta projektu palīdzību atbalstījusi dalībvalstis reformu izstrādē un īstenošanā, lai sasniegtu ES enerģētikas un klimata mērķus. 2.2.Atveseļošanas un noturības atbalsts, kas paātrina zaļo pārkārtošanos Kā Next Generation EU centrālais elements ANM atbalsta paralēlo zaļo un digitālo pārkārtošanos. Šajā kontekstā laicīga nacionālo atveseļošanas un noturības plānu (ANP) īstenošana var palīdzēt dalībvalstīm sasniegt vērienīgākos 2030. gada mērķus saskaņā ar Eiropas zaļā kursa paketi. ANM pieprasa dalībvalstīm atvēlēt vismaz 37 % no to kopējā piešķīruma pasākumiem, kuri dod ieguldījumu klimatiskās pārkārtošanās procesā, kā arī vismaz 20 % digitālās pārkārtošanas procesā, tajā pašā laikā nodrošinot nacionālo atveseļošanas un noturības plānu saskaņotību ar NEKP. Visiem izdevumiem ir jāatbilst principam “nenodari būtisku kaitējumu” (NBK), lai izvairītos no negatīvas ietekmes uz klimata un vides mērķiem. Komisijas līdz 2021. gada 5. oktobrim apstiprināto 22 ANP analīze rāda, ka šīs dalībvalstis plāno pārsniegt prasību atvēlēt vismaz 37 % no to ANM piešķīruma klimatiskās pārkārtošanās procesam un ka tās ir ievērojami balstījušās uz Komisijas izvirzītajām pamatiniciatīvām saistībā ar zaļo pārkārtošanos, jo īpaši enerģētikas uzlabošanas, renovācijas un uzlādes un uzpildes pamatiniciatīvām. Plānoto apvienoto ar klimatu saistīto investīciju apjoms ir aptuveni 177 miljardi EUR, kas veido 40 % no kopējā šīm dalībvalstīm piešķirtā ANM finansējuma 445 miljardu EUR apmērā. Gandrīz 76 miljardi EUR ir piešķirti investīcijām un reformām energoefektivitātē un tīrajā enerģijā (1. attēls). Gandrīz visas dalībvalstis izmanto ANM finansējumu investīcijām ēku renovācijā un tīrajā transportā, un daudzas to izmanto, lai investētu atjaunīgajā enerģijā. Līdz šim apstiprinātie ANP ietver arī būtiskas reformas zaļās pārkārtošanās atbalstam, kuras dos ieguldījumu veicinošas vides radīšanā klimatiskās pārkārtošanās procesam un enerģētikas pārkārtošanai. Piemēram, dalībvalstis savās ANP reformās ir ierosinājušas veicināt lielāku energoefektivitāti, pakāpeniski atsakoties no novecojušām siltumapgādes sistēmām vai izveidojot vienas pieturas aģentūras ēku energorenovācijai; reformēt enerģijas tirgus, lai veicinātu atjaunīgās enerģijas izvēršanu; kā arī veikt reformas ar mērķi sekmēt ilgtspējīgu mobilitāti, šajā nolūkā veicinot intermodalitāti vai īstenojot nodokļu stimulus tīrajiem transportlīdzekļiem. 1. attēls. Ar klimatu saistītu investīciju sadalījums dalībvalstu ANP

Avots: Komisijas apstiprināto (līdz 2021. gada 5. oktobrim) 22 ANP sākotnējais novērtējums. 3. Enerģētikas savienība — būtiska dekarbonizācijai 3.1.Dekarbonizācijas un atjaunojamo energoresursu izmantošanas paātrināšana 2020. gadā SEG emisijas sasniedza zemāko līmeni 30 gadu laikā, samazinoties par 31 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni un par 10 % salīdzinājumā ar 2019. gada līmeni. Ja tiek uzskaitītas emisijas un piesaistījumi no zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības (ZIZIMM), SEG emisiju neto samazinājums ir 34 %. Galvenie iemesli bija pandēmijas izraisīts enerģijas patēriņa samazinājums, kā arī dekarbonizācijas turpināšanas tendences, piemēram, pārslēgšanās no fosilajiem kurināmajiem uz atjaunīgo enerģiju.

Pat pirms Covid-19 krīzes ES bija pārsniegusi tās UNFCCC mērķrādītāju, proti, līdz 2020. gadam samazināt SEG emisijas par 20 %. Dalībvalstu 2021. gadā iesniegtās prognozes norāda uz 34 % SEG neto emisiju samazinājumu līdz 2030. gadam ar pastāvošajiem pasākumiem un 41 % samazinājumu ar papildu pasākumiem ES salīdzinājumā ar vismaz 55 % SEG samazinājumu, kas paredzēts Eiropas Klimata aktā. 2021. gada ziņojums par oglekļa tirgus darbību parāda, ka ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ES ETS) ir devusi ievērojamu ieguldījumu ES 2020. gada emisiju samazināšanas mērķrādītāja sasniegšanā. Kopš ES ETS ieviešanas 2005. gadā emisijas no elektroenerģijas un siltumenerģijas ražošanas, kā arī no energoietilpīgām rūpniecības nozarēm ir samazinājušās par aptuveni 43 %. Kopējie ES ETS ieņēmumi no izsolēm laikposmā no 2013. līdz 2020. gadam pārsniedza 68 miljardus EUR, un liela daļa (75 %) tika izmantota klimatrīcībai. Lai saglabātu ES ETS vidisko integritāti un noteiktību, Komisija iepazīstināja ar priekšlikumu par sistēmas pārskatīšanu saskaņā ar palielināto 2030. gada emisiju samazināšanas mērķrādītāju — vismaz par 55 % mazāk salīdzinājumā ar 1990. gadu. Stabilas un uzticamas ilgtermiņa stratēģijas ir būtiskas, lai palīdzētu koordinētai un izmaksu ziņā efektīvai virzībai uz Parīzes nolīgumā noteikto ilgtermiņa mērķi. Līdz 2021. gada oktobrim 20 dalībvalstis Komisijai bija iesniegušas savas ilgtermiņa stratēģijas. 13 no tām skaidri noteica, ka to mērķis ir sasniegt klimatneitralitāti vai oglekļneitralitāti līdz 2050. gadam vai agrāk. Pārējās dalībvalstis plāno būt lielākoties klimatneitrālas vai prognozē emisiju samazinājumus līdz 2050. gadam 80–95 % apmērā salīdzinājumā ar 1990. gadu. Tomēr, tā kā saņemtās nacionālās stratēģijas vēl neļauj kopīgi sasniegt enerģētikas savienības mērķus un mērķrādītājus, dalībvalstis tiek mudinātas apsvērt to atjaunināšanu, kur iespējams, palielinot vērienīgumu. Turklāt Komisijas Metāna stratēģijā ir skaidri uzsvērta ātra rīcība ar mērķi risināt jautājumu par metāna emisijām, kuras rodas galvenokārt no lauksaimniecības, enerģētikas un atkritumu nozares, un to apstiprina arī IPCC savā jaunākajā ziņojumā par klimata pārmaiņām. Lai risinātu jautājumu par metāna emisijām enerģētikā, Komisija vēl 2021. gadā nāks klajā ar priekšlikumu par metāna emisiju samazināšanu. Ieceru vērienīguma palielināšana un dekarbonizācijas rezultātu panākšana nozīmē arī sasniegt pastāvošo 2020. gada atjaunojamo energoresursu mērķrādītāju. Dalībvalstīm līdz 2022. gada 30. aprīlim ir jāiesniedz dati par to, vai 2020. gada atjaunīgās enerģijas mērķrādītāji tika sasniegti. Jaunākie pieejamie dati (no 2019. gada, sk. 2. attēlu) un jau veiktā ārējā analīze liecina, ka ES kopumā un lielākā daļa dalībvalstu atsevišķi bija uz pareizā ceļa, lai sasniegtu mērķrādītājus, daļēji pateicoties tādu svarīgo tehnoloģiju kā vēja un saules tehnoloģiju cenu samazinājumam gadu gaitā. Tomēr šķiet, ka dažām dalībvalstīm, īpaši Francijai un Polijai, pastāv risks nesasniegt savu nacionālo saistošo mērķrādītāju, neizmantojot, piemēram, statistisko pārdali ar dalībvalstīm, kurām ir atjaunīgās enerģijas pārpalikums salīdzinājumā ar to nacionālo mērķrādītāju. Komisija ir palīdzējusi un turpinās palīdzēt dalībvalstīm noslēgt šādus nolīgumus. 2. attēls. No atjaunojamiem energoresursiem iegūtas enerģijas kopējais īpatsvars (% no enerģijas bruto galapatēriņa 2019. gadā) Avots: Eurostat. Uz priekšu virzās arī darbs ES Atjaunīgās enerģijas finansēšanas mehānisma izstrādē, kas ir turpmāka atbalsta iespēja atjaunīgās enerģijas projektiem, tādējādi veicinot atjaunojamo energoresursu plašāku izmantošanu visā ES. Dalībvalstu NEKP solījumi atbilst ES kolektīvajai jaudai, kas pārsniedz pašreizējo 2030. gada atjaunojamo energoresursu mērķrādītāju (33,1–33,7 % vairāk par pašreizējo mērķi — vismaz 32 % atjaunīgās enerģijas īpatsvara enerģijas bruto galapatēriņā līdz 2030. gadam). Saskaņā ar Pārvaldības regulu NEKP atjauninājumiem, kuri jāiesniedz līdz 2023. gada 30. jūnijam (atjauninājumu projekti) un līdz 2024. gada 30. jūnijam (atjauninājumu gala versijas), būtu jāatspoguļo palielinātais mērķrādītājs un ieceru vērienīgums 2030. gadam saskaņā ar ierosināto Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanu. Komisija sniegs norādījumus par šiem atjauninājumiem saskaņā ar iesniegtajiem tiesību aktu priekšlikumiem. Kopējās investīcijas atjaunojamajos energoresursos ES ievērojami pieauga no 32,9 miljardiem EUR 2019. gadā līdz 48,8 miljardiem EUR 2020. gadā. Tomēr saistībā ar dažādām tehnoloģijām situācija ir atšķirīga: sauszemes vēja enerģijas gada papildu jauda samazinājās no 8,4 GW līdz 7,1 GW, bet atkrastes vēja enerģijas gadījumā palielinājās no 1,5 GW līdz 2,5 GW, savukārt saules fotoelementu enerģijas gadījumā tā palielinājās no 16,3 GW līdz 18,6 GW. Lai turpinātu atbalstīt inovāciju un atjaunojamo energoresursu izvēršanu, Komisija 2022. gadā strādās pie ES saules enerģijas stratēģijas izveides. Darbs koncentrēsies uz pastāvošajiem šķēršļiem, kas traucē izvērst līdz 2030. un 2050. gadam nepieciešamo saules enerģijas jaudu, kā arī uz nosacījumiem, kuri padarīs iespējamu šādu izvēršanu. Komisija atbalsta atjaunīgā ūdeņraža ieviešanu un izvēršanu, veicina Eiropas Tīrā ūdeņraža alianses darbību, kā arī atbalsta atjaunīga un mazoglekļa ūdeņraža izvēršanu ar Inovāciju fonda palīdzību, kopuzņēmuma “Tīrs ūdeņradis” izveidi un dalībvalstis, kuras vada svarīgu projektu visas Eiropas interesēs (IPCEI) procesu. Galvenais atjaunojamais energoresurss joprojām ir bioenerģija, kas veido aptuveni 60 % no visiem atjaunojamajiem energoresursiem. Pašreizējā Atjaunojamo energoresursu direktīvā ir iekļauti ilgtspējas kritēriji bioenerģijas izmantojumam. Komisija ir intensīvi strādājusi ar dalībvalstīm, lai pabeigtu īstenošanas aktus, kuri dalībvalstīm nosaka operatīvos norādījumus par mežu ilgtspējas kritērijiem. Turklāt prognozētā atjaunojamo energoresursu pieauguma kontekstā Komisija pieņēma virkni pasākumu ar mērķi novērst pastāvošās nepilnības, stiprināt ilgtspējīgu ieguvi un nodrošināt koksnes biomasas augstāko ekonomisko un vides pievienoto vērtību. 3.2.Energoefektivitātes palielināšana Tāpat kā ar atjaunojamajiem energoresursiem Komisija nākamgad novērtēs, vai 2020. gada energoefektivitātes mērķrādītāji tika sasniegti. 2019. gadā primārās enerģijas patēriņš samazinājās otro gadu pēc kārtas. Tas bija par 1,8 % zemāks nekā 2018. gadā, kaut arī joprojām par 1,8 % pārsniedza lineāro trajektoriju 2020. gada energoefektivitātes mērķrādītāja sasniegšanai. 2019. gadā enerģijas galapatēriņš samazinājās pirmo reizi sešu gadu laikā, bet, ņemot vērā uzkrāto starpību, 2019. gada samazinājums par 0,6 % nebija pietiekams mērķrādītāja sasniegšanai: faktiskais patēriņš par 2,3 % pārsniedza lineāro trajektoriju virzībā uz 2020. gada mērķi. ES samazināja savu primārās enerģijas intensitāti par vairāk nekā 3 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. Tā kā 2019. gada ziema bija siltāka par 2018. gada ziemu, laikapstākļi bija noteicošs faktors enerģijas patēriņa samazinājumā, tomēr to veicināja arī pāreja uz atjaunojamajiem energoresursiem. Gada laikā enerģijas galapatēriņa intensitāte uzlabojās par 2 %. 2020. gadā Covid-19 krīzes ietekme noveda pie ievērojama enerģijas patēriņa samazinājuma, un EVA agrīnās aplēses liecina, ka patēriņš bija samazinājies pietiekami, lai sasniegtu gan primārās enerģijas patēriņa, gan enerģijas galapatēriņa mērķrādītājus. Attiecībā uz progresu virzībā uz pašreizējiem 2030. gada mērķrādītājiem jānorāda, ka ES primārās enerģijas patēriņš un enerģijas galapatēriņš 2019. gadā bija attiecīgi par 19,7 % un 16,3 % lielāks par 2030. gada mērķrādītāju līmeni. Samazinājuma gaita 2019. gadā virzībā uz 2030. gada mērķrādītājiem bija apmierinoša tikai saistībā ar primārās enerģijas patēriņu. Ir vajadzīgs daudz vairāk centienu, lai samazinātu pastāvošo enerģijas galapatēriņa mērķrādītāju, un vērienīgākās ieceres, kas noteiktas ierosinātajā Energoefektivitātes direktīvas pārskatīšanā. Tam būs nepieciešama NEKP atjaunināšana un pareiza īstenošana ar jauniem pasākumiem, kuri tiek plānoti, lai samazinātu kolektīvās ieceru atšķirības starp pastāvošajiem NEKP. Komisija var sniegt norādījumus par šiem atjauninājumiem. Ēkas ir joma, kurā šādi pasākumi ir vairāk vajadzīgi un kur tiem ir lielāks potenciāls. Ēkas rada aptuveni 40 % no ES kopējā enerģijas patēriņa un 36 % SEG emisiju, kas saistītas ar enerģiju. Pašreiz aptuveni 75 % no ēku fonda tiek uzskatīti par energoneefektīviem, tāpēc ir vajadzīga rezultatīva rīcība, ieskaitot attiecīgā tiesiskā regulējuma pārskatīšanu, it īpaši jūlijā ierosināto Energoefektivitātes direktīvas un ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas pārskatīšanu, kā arī gaidāmo priekšlikumu pārskatīt Direktīvu par ēku energoefektivitāti. Energoefektīvas publisko un privāto ēku renovācijas prioritāte ir arī pārliecinoši atspoguļota investīcijās, kuras tiek plānotas saskaņā ar Komisijas apstiprinātajiem 22 ANP. Komisijas analīze liecina, ka tās veido 23 % no kopējiem izdevumiem, kuri dod ieguldījumu šajos plānos minēto klimata mērķu sasniegšanā. Turklāt visām dalībvalstīm ir jāizveido ilgtermiņa renovācijas stratēģijas (IRS) ar mērķi atbalstīt nacionālā ēku fonda renovāciju, līdz 2050. gadam pārvēršot to par augsti energoefektīvu un dekarbonizētu ēku fondu. Komisija līdz 2021. gada beigām novērtēs visas IRS. ES energomarķējumi ir bijis virzītājspēks, kas palīdz patērētājiem izvēlēties energoefektīvākus ražojumus un mudina ražotājus veicināt inovāciju, izmantojot energoefektīvākas tehnoloģijas. Kopš 2021. gada marta energomarķējumu vērtēšanas sistēma izmanto tikai skalu no A līdz G līdzšinējās A+++ līdz D skalas vietā. Attiecībā uz četrām ražojumu grupām tika pieprasīts ieviest marķējumus ar atjauninātu skalu, sākot ar 2021. gada 1. martu, un jaunie marķējumi spuldzēm un lampām ir piemērojami, sākot ar 2021. gada 1. septembri.

3.3.Enerģētiskās drošības un drošuma uzlabošana Kā liecina daži pēdējie mēneši, turpinot plaši paļauties uz fosilo kurināmo importu, Savienības ekonomika tiek pakļauta globālām cenu svārstībām. Noturības uzlabošanai ir nepieciešama enerģētiskās drošības un drošuma uzlabošana, tajā pašā laikā pakāpeniski atsakoties no fosilajiem kurināmajiem un integrējot decentralizētāku atjaunīgo enerģiju. Nesenais paziņojums “Augošās enerģijas cenas: pretdarbības un atbalsta instrumenti” ieskicē galvenos vidēja termiņa un ilgtermiņa soļus, lai to nodrošinātu. 2021. gadā divi plaša mēroga tehniski incidenti tika atrisināti vienas stundas laikā, pierādot ES energosistēmas noturību, neraugoties uz Covid-19. Tie arī parādīja, ka dalībvalstu un ES līmenī joprojām ir vajadzīga faktiska gatavība iespējamiem satricinājumiem. Tas ir jo īpaši svarīgi arī saistībā ar palielinātu atkarību no neto enerģijas importa, kura 2019. gadā sasniedza 60,6 % — augstāko līmeni pēdējo 30 gadu laikā. Šis līmenis ir izskaidrojams ar to, ka vienlaikus nedaudz pieaug enerģijas pieprasījums, samazinās iekšzemes fosilo kurināmo ražošana un iekšzemes atjaunojamo energoresursu jauda joprojām ir nepietiekama. Nozaru Eiropas koordinācijas grupām (elektrības, gāzes un naftas jautājumos) 2020. un 2021. gadā bija īpaši svarīga loma piegādes drošības uzraudzībā, piemēram, risinot jautājumu par ietekmi, kāda ir kavējumiem elektrostaciju apkopē ar Covid-19 saistīto pasākumu dēļ un diskutējot par iespējamo reakciju uz ekstrēmiem laikapstākļu notikumiem. Elektroenerģijas sektorā Riskgatavības regulas īstenošana notiek tieši pirms pirmā nacionālo riskgatavības plānu kopuma sagatavošanas. Šajos plānos būs izklāstīti dalībvalstu pasākumi ar mērķi novērst iespējamas elektroenerģētiskās krīzes, tām sagatavoties un tās mīkstināt savstarpējā sadarbībā, ņemot vērā pieaugošo elektrifikāciju. Jaunāko gāzes piegādes drošības noteikumu kontekstā visas dalībvalstis, izņemot divas, ir īstenojušas nacionālos plānus ar mērķi novērst vai mazināt gāzes piegādes traucējumu ietekmi. Dalībvalstis panāca progresu divpusēju solidaritātes līgumu noslēgšanā, kuru mērķis ir nodrošināt pārrobežu piegādi neaizsargātiem patērētājiem smagas krīzes gadījumā . Komisija plāno 2021. gada decembrī pārskatīt Gāzes piegādes drošības regulu, kas varētu atvieglot piekļuvi uzglabāšanas jaudai pāri robežām, to skaitā atjaunīgajām un mazoglekļa gāzēm. Papildus tam pirms ziemas sezonas turpināsies gāzes uzglabāšanas līmeņu un gāzes tirgus pienācīgas darbības uzraudzība. Nepārtraukti uzlabojumi elektroenerģijas un gāzes starpsavienotībā arī ir uzlabojuši reģionālo sadarbību un stiprinājuši piegādes drošību ES, dalībvalstu un reģionālā līmenī. ES ir gatava iespējamiem pagaidu traucējumiem naftas piegādē. Lai nodrošinātu pastāvošo ES atkrastes naftas un gāzes iekārtu drošu darbību, Komisija un dalībvalstis ir cieši sadarbojušās, lai atjauninātu ārējos avārijas plānus. Neseni incidenti, kā 2021. gada maija kiberuzbrukums ASV cauruļvadam “Colonial Pipeline”, ir parādījuši, kā kiberdrošības apdraudējums un neaizsargātība var ietekmēt energosistēmu. Komisija ir arī sākusi veidot tīkla kodeksu, lai nodrošinātu pārrobežu elektroenerģijas plūsmu kiberdrošību. Komisija plāno pieņemt kodeksu līdz 2022. gada beigām. 2020. gada decembrī Komisija kā daļu no ES Drošības savienības stratēģijas ierosināja divas jaunas direktīvas par kritisko vienību noturību un tīklu un informācijas sistēmu drošību, lai uzlabotu enerģētikas nozares noturību. Komisija arī no jauna uzsāka Kritiskās energoinfrastruktūras aizsardzības tematisko tīklu — forumu regulārām diskusijām starp kritiskās energoinfrastruktūras operatoriem un īpašniekiem. Atjauninot Industriālo stratēģiju 2021. gada maijā, Komisija uzsvēra nepieciešamību paātrināt zaļo un digitālo pārkārtošanos, tajā pašā laikā stiprinot ES noturību un stratēģiskās spējas. Industriālas alianses ir svarīgs instruments stiprākas sadarbības un kopīgas rīcības veicināšanā starp visiem ieinteresētajiem partneriem stratēģiski svarīgās nozarēs. 2021. gada oktobrī Komisija publicēja pētījumu, kurā identificēja iespējamus problemātiskos posmus izejvielu piegādes ķēdēs energotehnoloģijām, kuras ir kritiski svarīgas enerģētiskajai drošībai un pārejai uz tīru enerģiju. Attiecībā uz kodolenerģijas nozari jānorāda, ka Komisija cieši sadarbojas ar dalībvalstu kodoldrošuma regulatoriem, lai uzraudzītu iespējamu pandēmijas ietekmi uz kodoliekārtu drošumu. Saskaroties ar šādiem apstākļiem, nozare ir parādījusi labu noturīgumu, izmantojot tās iedibināto riska novērtējuma un mazināšanas praksi. Nav ziņots par negatīvu ietekmi uz drošumu vai uzticamību. Tomēr Komisija finansē pētījumu, lai pārskatītu, kā nozare pārvarējusi pandēmiju un nodrošina savu noturību šādos apstākļos. Plašākā kontekstā, risinot iespējamus riskus, kuri saistās ar ekstrēmu dabisku apdraudējumu, kā plūdiem vai sliktiem laikapstākļiem, ES kodolelektrostaciju noturība pret ārējiem notikumiem tika pārskatīta un stiprināta, daļēji pamatojoties uz sadarbībā ar Komisiju veiktiem noturības testiem pēc Fukušimas katastrofas. Kodoldrošības direktīva paredz pienākumu licences turētājiem veikt periodiskas drošības pārbaudes ar mērķi noteikt turpmākus drošības uzlabojumus, ņemot vērā darbības laikā gūto pieredzi. 3.4. Iekšējā enerģijas tirgus stiprināšana 3.4.1. Progress elektroenerģijas un gāzes tirgos Kaut arī elektroenerģijas cenu pieaugums bija gaidāms, ņemot vērā vairumtirdzniecības cenu rekordzemo līmeni gan pandēmijas laikā, gan ekonomiskajai aktivitātei atjaunojoties, vairāku faktoru kombinācija pēdējo mēnešu laikā pacēla cenas iepriekš neredzētā augstumā. Tam ietekmēja uzņēmumus un patērētājus, jo īpaši neaizsargātākos, laikā, kad daudzi ir cietuši no ienākumu zaudēšanas pandēmijas dēļ. Papildus lielākam globālam pieprasījumam pēc gāzes saistībā ar globālo ekonomikas atveseļošanu, galvenie iemesli bija sezonas laikapstākļi un daudz mazākā mērā — oglekļa cenas. Gāzes cenu pieauguma ietekme uz elektroenerģijas cenu ir deviņas reizes lielāka nekā oglekļa cenas pieauguma ietekme . Augstas gāzes un elektroenerģijas cenas ietekmē lielāko daļu dalībvalstu, bet dažādā mērā un dažādos laikos. Pakāpe, kādā vairumtirdzniecības cenas izpaužas mazumtirdzniecības cenās, arī katrā dalībvalstī atšķiras atkarībā no energoresursu struktūras, regulējuma un mazumtirdzniecības cenu struktūras. Vidēji divas trešdaļas no mazumtirdzniecības cenas parasti nosaka pārvades un sadales izmaksas, nodokļi un nodevas; vienu trešdaļu nosaka vairumtirdzniecības cenas elements. Ātrums, kādā gāzes vairumtirdzniecības cenu pieaugums izpaužas mazumtirdzniecības cenās, ir atkarīgs arī no līguma noteikumiem (t. i., līguma ilguma, fiksētām vai mainīgām cenām utt.). Nesenajā paziņojumā “Augošās enerģijas cenas: pretdarbības un atbalsta instrumenti” Komisija izklāsta, kā sniegt palīdzību un atbalstu ar mērķi risināt augstāku enerģijas cenu radītās nevēlamās negatīvās sekas mājsaimniecībām un uzņēmumiem, atveseļošanai, taisnīgumam un iekļautībai, kā arī uzticībai enerģētikas pārkārtošanai. 3. attēls. Mājsaimniecību cenu komponenti 2020. gadā (%) Avots: Eurostat.

Šajā posmā nav skaidru pierādījumu tam, ka tirgus satvars, kurš nav robežcenu noteikšana, un pay-as-clear tirgus sniegtu lētākas cenas un labākus stimulus. Ņemot vērā neseno svārstīgumu, Komisija uzdeva Energoregulatoru sadarbības aģentūrai (ACER) novērtēt pašreizējā elektroenerģijas vairumtirdzniecības tirgus uzbūves ieguvumus un trūkumus, ieskaitot tā spēju risināt ekstrēma cenu svārstīguma situācijas gāzes tirgos. Pēdējā gada laikā spertie soļi ir arī tālāk uzlabojuši iekšējā enerģijas tirgus darbību. Elektroenerģijas direktīvas transponēšana valstu tiesību aktos līdz 2020. gada 31. decembrim ir radījusi jaunas iespējas uzņēmumiem un patērētājiem piedalīties elektroenerģijas tirgos, piemēram, pielāgot savu pieprasījumu, lai palīdzētu atvieglot tīkla pārslodzi vai līdzsvarot pieprasījumu un piedāvājumu. Šāda pieprasījuma puses elastība attīstās Eiropas elektroenerģijas tirgū, lai arī dažādā mērā. Pieprasījuma puses elastība palielina elektrosistēmas elastību un dod ieguldījumu elektroenerģijas tirgu izmaksu lietderībā. Tajā pašā laikā ir panākts ievērojams progress valstu noteikumu par enerģijas tirdzniecību un energosistēmu darbību saskaņošanā. Visredzamākais piemērs ir ES tirgu sasaistīšana, kas savieno visas dalībvalstis un izveido kopēju ES elektroenerģijas tirdzniecības platformu. Tirgu sasaistīšana ir daļa no cenu ziņā pieejama enerģētikas pārkārtošanas modeļa, nodrošinot, ka elektroenerģiju ar viszemākajām izmaksām var nosūtīt visā ES patērētāju labā. Robežas starp Poliju, Čehiju, Slovākiju, Rumāniju un Ungāriju 2021. gada 17. jūnijā tika veiksmīgi iekļautas ES mēroga sasaistīšanā. Tiek plānots, ka nākamajā solī pēdējās divas robežas tiks iekļautas Vienotajā nākamās dienas tirgu sasaistīšanā (Rumānija–Bulgārija līdz 2021. gada oktobra beigām un Horvātija–Ungārija 2022. gada martā). Vispārējie ieguvumi labklājībai no SDAC piemērošanas visām ES iekšējām robežām gadā tiek lēsti vairāk nekā 115 miljonu EUR apmērā. Ir panākts ievērojams progress saistībā ar vienotu tekošās dienas tirgus sasaistīšanu, kopš 2019. gada sasaistot 22 dalībvalstis. Tiek plānota Itālijas, Grieķijas un Slovākijas tirgu sasaistīšana. Papildu ieguvumi labklājībai no efektīvākas tekošās dienas elektroenerģijas tirdzniecības jaudas visā Eiropā gadā tiek lēsti vairāk nekā 50 miljonu EUR apmērā. Vienotas tekošās dienas tirgus sasaistīšanas pabeigšana ir prioritāte turpmākai atjaunojamo energoresursu integrācijai, jo tā palīdz samazināt elektroenerģijas cenu atšķirības reģionos. Tirgu sasaistīšanas pabeigšana visos laika griezumos pāri iekšējām robežām, tostarp līdzsvarošana gandrīz reāllaikā, radītu papildu ieguvumus labklājībai vairāk nekā 1,5 miljardu EUR apmērā gadā un samazinātu vajadzību pēc rezerves fosilo kurināmo elektrostacijām, tādējādi aiztaupot ievērojamas SEG emisijas. Tirgotie daudzumi dabasgāzes mezglos 2019. gadā sasniedza rekordaugstu līmeni. Šī tendence turpinājās 2020. gadā, Covid-19 krīzei vēl vairāk veicinot tirdzniecības aktivitāti un pieprasījumu pēc gāzes. Kaut arī sašķidrinātās dabasgāzes (LNG) imports samazinājās, 2020. gadā izsūknēšana no krājumiem kļuva intensīvāka. Lai gan pašreizējie gāzes uzglabāšanas līmeņi ir nelieli, toties pietiekami, ja ziema būs līdzīga iepriekšējai, uzglabāšana nav pieejama visās ES dalībvalstīs un integrētāka Eiropas mēroga pieeja varētu palīdzēt mazināt enerģijas cenu svārstīgumu. Šķiet, ka aizkavēta vai nepilnīga pastāvošā acquis īstenošana, ieskaitot tīkla kodeksus, ir šķērslis vairumtirdzniecības tirgus uzlabojumiem. Pastāv augsta cenu korelācija starp Ziemeļrietumeiropas mezgliem un Nīderlandes dabasgāzes tirdzniecības biržu (Dutch Title Transfer Facility, TTF), tai kļūstot par starptautiski tirgotas LNG standartu, apvienojot aptuveni trīs ceturtdaļas no visas Eiropas gāzes tirdzniecības. Tomēr tirgus attīstības, likviditātes un konkurences līmenis Savienībā joprojām atšķiras. Pastāv cenu atšķirības 1–3 EUR apmērā par megavatstundu (MWh) vai vairāk gada laikā starp TTF un Ziemeļaustrumu tirgiem (Polija, Baltijas valstis un Somija) un Dienvidrietumu tirgiem (Spānija, Itālija). 3.4.2. Energoinfrastruktūra lielākai dekarbonizācijai Infrastruktūra enerģijas tirgum ir svarīga, lai tas pareizi un efektīvi darbotos un integrētu vairāk atjaunojamo energoresursu. Lielākā daļa dalībvalstu jau ir sasniegušas 2030. gada 15 % starpsavienotības līmeni, kas noteikts saskaņā ar Pārvaldības regulu un kas aizstāj iepriekšējo mērķrādītāju 10 % līdz 2020. gadam. Kopīgu interešu projektiem (KIP) — svarīgiem pārrobežu infrastruktūras projektiem, kuri savieno ES valstu energosistēmas, — ir būtiska loma šā mērķrādītāja sasniegšanā. Kopš iepriekšējā ziņojuma par enerģētikas savienības stāvokli vairāki KIP ir pasūtīti vai pilnībā uzbūvēti. No 2014. līdz 2020. gadam vairāk nekā 4,7 miljardu EUR ES finansējuma Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) ietvaros tika piešķirts ar KIP saistītiem darbiem un atbalsta pētījumiem, radot kopējo investīciju apjomu 9,5 miljardu EUR apmērā. Divas trešdaļas no šā budžeta tika piešķirti elektroenerģijas un viedtīklu projektiem, lai atbalstītu atjaunojamo energoresursu integrāciju elektroenerģijas sistēmā. 2021. gada novembrī tiek plānots pieņemt 5. KIP sarakstu saskaņā ar pastāvošo regulējumu par TEN-E pamatnostādnēm. 2020. gada decembrī Komisija ierosināja TEN-E regulas pārskatīšanu, lai atspoguļotu energoinfrastruktūras būtisko lomu saistībā ar zaļo pārkārtošanos, un par to pašlaik notiek sarunas. Jauna pieeja infrastruktūras plānošanā atbalstīs elektrifikācijas lomu nākotnes energoresursu struktūrā, palīdzēs dekarbonizēt gāzes nozari ar atjaunīgām un mazoglekļa gāzēm, ieskaitot ūdeņradi, kā arī attīstīt integrētāku energosistēmu. Priekšlikums izslēdz fosilo kurināmo infrastruktūru (ieskaitot dabasgāzi) un ievieš obligātus ilgtspējas kritērijus visiem KIP. Pārskatītajam satvaram vajadzēs stāties spēkā savlaicīgi saistībā ar 6. Savienības KIP saraksta atlases procesu. Pārskatītā Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta regula paredz jaunu logu pārrobežu projektiem atjaunīgās enerģijas jomā, ieskaitot jaunus atkrastes peldošo vējparku projektus ar mērķi tālāk izpētīt šo atjaunojamo energoresursu nesēju. Pirmais uzaicinājums iesniegt priekšlikumus priekšizpētēm tika publicēts 2021. gada 22. septembrī par kopējo summu 1 miljons EUR. Pirmais uzaicinājums par tehniskajiem pētījumiem un darbiem pārrobežu projektos, kuri tika atlasīti īpašā ES sarakstā, tiks publicēts 2022. gada trešajā trimestrī par kopējo summu 100 miljoni EUR. 3.4.3. Pakāpeniska atteikšanās no fosilo kurināmo subsīdijām 2019. gadā kopējās enerģijas subsīdijas ES bija 176 miljardi EUR. Kā sīkāk izklāstīts pielikumā par enerģijas subsīdijām, jaunākie dati liecina, ka, neraugoties uz ES saistībām pakāpeniski atteikties no fosilo kurināmo subsīdijām, tās pietiekami nesamazinās. Kopš 2015. gada fosilo kurināmo subsīdijas 11 dalībvalstīs jau ir pieaugušas. Fosilo kurināmo subsīdijas, kuras veido aptuveni 30 % no kopējām enerģijas subsīdijām, 2020. gadā nedaudz samazinājās līdz 52 miljardiem EUR (no 56 miljardiem EUR 2019. gadā) saistībā ar mazāku enerģijas patēriņu pēc Covid-19 pandēmijas. Ņemot vērā, ka 2020. gadā līdzīgā ātrumā samazinājās IKP un enerģijas patēriņš, nepastāv skaidra fosilo kurināmo subsīdiju līmeņa samazināšanās tendence, neraugoties uz ES starptautiskajām saistībām. Attiecīgi, ekonomikai atgūstoties un fosilo kurināmo patēriņam atjaunojoties, ES ir jāpastiprina centieni neatgriezties pie pirmspandēmijas subsīdiju līmeņiem. Lai pakāpeniski atteiktos no oglēm elektroenerģijas ražošanā, daudzās dalībvalstīs ir piešķirtas elektrostaciju slēgšanas subsīdijas. Atjaunīgajai enerģijai subsīdijās piešķirti kopumā 78 miljardi EUR, kas ir palielinājums par 8 % kopš 2015. gada . Energoefektivitātes subsīdijas turpināja pieaugt līdz 16 miljardiem EUR 2019. gadā un 17 miljardiem EUR 2020. gadā, kas ir palielinājums par gandrīz 50 % kopš 2015. gada. Tajā pašā laikā konkrētos gadījumos var piemērot finansiālu atbalstu neaizsargātām mājsaimniecībām. Jo sevišķi pēc Covid krīzes īstenojamās ekonomikas atveseļošanas kontekstā īpaši sociālie maksājumi tiem, kuri visvairāk pakļauti riskam, var būt atbilstošs līdzeklis, lai viņiem īstermiņā palīdzētu samaksāt rēķinus par enerģiju vai atbalstītu energoefektivitātes uzlabojumus, vienlaikus nodrošinot efektīvu tirgus darbību. Dažās dalībvalstīs subsīdiju piešķiršana atjaunīgās enerģijas ražošanai no valsts ieņēmumiem, kas nav gūti no elektroenerģijas rēķiniem, var sniegt labumu, atbrīvojot neaizsargātos patērētājus no ievērojamas viņu enerģijas rēķina daļas. Vienlaikus ES taksonomija palīdzēs sniegt norādes privātajiem investoriem un publiskajam finansējumam, nosakot videi draudzīgas saimnieciskās darbības un novirzot tām vairāk finansējuma, tādējādi samazinot investīcijas fosilo kurināmo jaudā un saistītajās subsīdijās.

Ar Klimata aktu tiek grozīta Pārvaldības regula, lai dalībvalstīs nodrošinātu vienotāku ziņošanu par pakāpenisku atteikšanos no enerģijas subsīdijām, jo īpaši fosilajiem kurināmajiem, un ziņošanas kārtība ir jānosaka 2022. gadā īstenošanas aktā, kurš pašlaik tiek gatavots. 3.5.Pētniecība un inovācija un konkurētspēja Kaut arī lielāko daļu no CO2 emisiju samazinājumiem līdz 2030. gadam ļaus panākt tehnoloģijas, kuras jau pašlaik pieejamas tirgū, Starptautiskā Enerģētikas aģentūra (IEA) prognozē, ka gandrīz pusi no samazinājumiem, kuri nepieciešami līdz 2050. gadam, sniegs tehnoloģijas, kuras šobrīd ir demonstrācijas vai prototipa fāzē. ES situācija saistībā ar globālā tirgus daļām konkrētos tīrās enerģijas tehnoloģiju vērtības ķēdes segmentos ir laba, bet lielākas investīcijas pētniecībā un inovācijā, kā arī turpmāki centieni tehnoloģiju pārnesē nodrošinātu, ka ES izmanto enerģētikas pārkārtošanas sniegto iespēju stiprināt savu konkurētspēju tīrās enerģijas sektorā. Otrais konkurētspējas progresa ziņojums parāda, ka ES joprojām ir līderis tīrās enerģijas pētniecībā. Globālā līmenī tai ir lielāka “zaļo” izgudrojumu daļa klimata pārmaiņu mazināšanas tehnoloģijās nekā citām lielajām ekonomikām. Tomēr ES publisko investīciju līmenis tīrās enerģijas tehnoloģijās, kuras ir vajadzīgas dekarbonizācijai, ir zemākais lielo ekonomiku vidū (0,027 % no IKP 2019. gadā). Publiskie tīrās enerģijas pētniecības un inovācijas izdevumi dalībvalstīs joprojām ir zemāki par 2010. gada līmeni, bet nacionālais un ES atveseļošanas finansējums, kas vērsts uz tīrās enerģijas pētniecību un inovāciju, var to daļēji kompensēt. Tomēr kopš 2016. gada izdevumi ir pieauguši, kas liecina par daļēju atveseļošanos no iepriekšējās ekonomiskās krīzes. Covid-19 ilgtermiņa ietekme uz inovācijas ekosistēmu vēl nav zināma. ES privātais sektors pieredzēja 7 % samazinājumu vispārējos enerģijas pētniecības un inovācijas izdevumos. Globālie publiskie izdevumi enerģijas pētniecībā un inovācijā liecināja, ka 2020. gadā bija nepārtraukta, tomēr lēnāka izaugsme. Jo īpaši izdevumi atjaunīgās enerģijas pētniecībā un inovācijā bija noturīgāki un turpināja augt. ES ir globālais līderis vēja enerģijas nozarē, bet konkurence joprojām ir asa. 2020. gadā Eiropas atkrastes vēja enerģijas tirgus veidoja 71 % (24,8 GW) no globālā tirgus kumulatīvās uzstādītās jaudas izteiksmē. Dalībvalstu globālā tirgus daļa ir aptuveni 42 % (14,6 GW). Šajā ziņā būtisks ir vietējā tirgus apjoms. Saistībā ar saules fotoelementiem ES tirdzniecības deficīts 2019. gadā pieauga līdz vairāk nekā 5,7 miljardiem EUR, un ES ir salīdzinoši maza tirgus daļa fotoelementu un moduļu ražošanā. Tomēr ES saglabā galveno pozīciju citās vērtības ķēdes daļās, ieskaitot pētniecību un attīstību, īpaši saistībā ar ražojumu veiktspēju, ilgtspēju un apritīgumu. Saistībā ar vairākām tehnoloģijām, kurām gaidāma plašāka ieviešanās tirgū, ES atrodas krustcelēs. Tās siltumsūkņu, atjaunīgo degvielu, viedtīklu un atjaunīgā ūdeņraža nozares atrodas labā pozīcijā, lai gūtu labumu no turpmākā augošā pieprasījuma, kurš izriet no politikas virzītās attiecīgo tirgu paplašināšanās. Tajā pašā laikā ES akumulatoru bateriju nozare nostiprinās, pateicoties investīcijām akumulatoru bateriju ražošanā, lielākam pieprasījumam pēc elektrotransportlīdzekļiem, pārmaiņām ES autobūves nozarē un uzsvaram uz apritīgumu, lai risinātu izejvielu jautājumu, ko regulē arī Bateriju direktīva. 4. Plašāki ieguvumi no Eiropas zaļā kursa perspektīvas 4.1. Ilgtspēja, ekonomiskā izaugsme un nodarbinātība 4.1.1. Gaisa kvalitāte un cita ietekme uz vidi Virzībai uz turpmāku ES ekonomikas dekarbonizāciju ir pozitīva ietekme uz vides aspektiem, kas nav saistīti tikai ar klimatu. Gaisa piesārņojums jo īpaši samazinās lielākas energoefektivitātes, fosilo kurināmo aizstāšanas un ar degšanu nesaistītu atjaunojamo energoresursu attīstības (kā vēja un saules enerģijas) rezultātā, kā arī tāpēc, ka notiek virzība uz tīrākiem transporta veidiem, kuri rada mazāku gaisa piesārņojumu. Tas mums palīdzēs sasniegt Nulles piesārņojuma rīcības plāna mērķrādītāju, proti, samazināt gaisa piesārņojuma ietekmi uz veselību (izteiktu priekšlaicīgas nāves gadījumos) ES par vairāk nekā 55 % 2030. gadā salīdzinājumā ar 2005. gadu. 2019. gadā ES gaisa piesārņojums joprojām bija cēlonis aptuveni 400 000 priekšlaicīgas nāves gadījumu, reģionālajām atšķirībām bieži atspoguļojot enerģijas patēriņa modeļus, kā ogļu vai biomasas izmantošanu mājas siltumapgādē. Gaisa piesārņojuma ietekme uz veselību atbilst tam pašam reģionālajam modelim kā pakļaušana smako daļiņu gaisa piesārņojumam, saistībā ar kuru 2018. gadā vislielākā ietekme uz iedzīvotājiem pastāvēja vairākās ES dalībvalstīs, galvenokārt Bulgārijā, Horvātijā, Čehijā, Grieķijā, Itālijā, Polijā un Rumānijā. Ir jānovērš iespējami kompromisi starp pārkārtošanos uz dekarbonizētu energosistēmu un gaisa piesārņojuma samazinājumu. Piemēram, ir jāizvairās no bioenerģijas izmantošanas ierīcēs bez pienācīgām emisijas samazināšanas tehnoloģijām. Saistīto norišu uzraudzība ir svarīga, kopš Pasaules Veselības organizācija 2021. gada septembrī pieņēma atjauninātās Gaisa kvalitātes pamatnostādnes, kuras sniegs informāciju gaidāmajai Gaisa kvalitātes direktīvas pārskatīšanai . Paralēli atjaunīgās enerģijas izvēršanu regulē arī Eiropas vides tiesību akti, to skaitā tur, kur tas tiek tālāk attīstīts Eiropas zaļā kursa kontekstā. 4.1.2. Darbvietas un izaugsme Tīrās enerģijas sektora bruto pievienotā vērtība kopš 2010. gada ir pieredzējusi vidējo gada izaugsmi 5 % apmērā un 2018. gadā ir sasniegusi 133 miljardus EUR. Energoefektivitātes aktivitātes ir uzrādījušas īpaši spēcīgu vidējo gada izaugsmi 9 % apmērā tajā pašā laikposmā, savukārt atjaunīgās enerģijas ražošanas vidējā gada izaugsme bija 2 %. Abu pieaugums ir lielāks nekā pārējās ekonomikas nozarēs. Jaunākie pieejamie dati ir no laika pirms Covid-19 krīzes, un tie norāda, ka samazināta energointensitāte liecina par ekonomiskās izaugsmes atsaistīšanu no enerģijas patēriņa. Tomēr enerģijas patēriņš absolūtā izteiksmē nav samazinājies. Jaunākie pieejamie dati par laiku pirms Covid-19 krīzes rāda, ka tiešā nodarbinātība tīrās enerģijas sektorā 2018. gadā bija 1,7 miljoni pilnas slodzes darbvietu ar gada vidējo pieaugumu 2 % apmērā laikposmā no 2010. līdz 2018. gadam, kas ir divreiz vairāk nekā ekonomikā kopumā (1 %). Strauji rodoties tīrās enerģijas inovācijām, ir nepieciešama pārkvalifikācija un prasmju pilnveide visos prasmju līmeņos, lai turpmāk attīstītu un izvērstu tehnoloģijas un risinājumus visā ES. Ir gaidāms, ka laikposmā līdz 2030. gadam pieaugs pieprasījums pēc daudzām un dažādām profesionālajām kategorijām, kuras ir būtiskas pārejā uz tīru enerģiju . ES Prasmju pilnveides pakts atbalsta šo procesu, veidojot partnerības ar rūpniecības ekosistēmām, piemēram, būvniecību un energoietilpīgajām nozarēm. Gaidāms, ka atjaunojamie energoresursi un energoefektivitāte nākotnē veicinās darbvietu radīšanu ES saistībā ar enerģētikas pārkārtošanu. Vēja enerģija un saules fotoelementi (uzstādīšana un paneļu ražošana) ir galvenie darbvietu veicinātāji. Gaidāms, ka vēja enerģijas nozare līdz 2050. gadam radīs vairāk nekā 420 000 jaunu pilnas slodzes darbvietu un saules fotoelementu nozare — līdz 140 000 pilnas slodzes darbvietu , .

Pieprasījuma pusē zaļās darbvietas galvenokārt tiek radītas būvniecības nozarē, jo īpaši saistībā ar ēku renovāciju, kur, vadoties pēc aplēsēm, ES uz miljonu investēto eiro tiek radītas no 13 līdz 28 darbvietām . Konkrēti pasākumi nacionālajos ANP, piemēram, renovācijas noteikšana par prioritāti ar mērķi uzlabot ēku energoefektivitāti un resursu veiktspēju, ir labs piemērs saistībai starp ekonomisko stimulu un pāreju uz tīru enerģiju. Renovācija ir darbietilpīga, rada darbvietas un investīcijas, kas bieži vien sakņojas vietējās piegādes ķēdēs, rada pieprasījumu pēc iekārtām, kas ir ļoti energoefektīvas un resursefektīvas, un piešķir īpašumiem ilgtermiņa vērtību. Turpretī darbvietu zaudēšana, kā paredzams, notiks galvenokārt ogļu rūpniecībā, mašīnu ražošanā un tradicionālā transporta iekārtu nozarēs. Raugoties nākotnē, palielinātie klimata un enerģijas mērķrādītāji radīs jaunas vajadzības pēc investīcijām. Nākamo desmit gadu laikā vidēji gadā būs vajadzīgas papildu investīcijas 390 miljardu EUR apmērā salīdzinājumā ar vidējām gada summām, kas investētas pēdējo desmit gadu laikā. Precīzāk, palielināto 2030. gada klimata un enerģijas mērķrādītāju sasniegšana nozīmē aptuveni 100 miljardu EUR pieaugumu gadā salīdzinājumā ar investīciju vajadzībām, kuras prognozētas NEKP īstenošanai. 4.2.Prioritāte — patērētāju izvēle Proaktīvajiem patērētājiem un aktīvajiem ražojošajiem patērētājiem būs būtiska loma pārejā uz integrētāku energosistēmu, kas ir balstīta uz atjaunojamajiem energoresursiem. Šie ražojošie patērētāji ir labāk pasargāti no cenu svārstībām. Tajā pašā laikā joprojām būs svarīgi atbalstīt neaizsargātos patērētājus un uzņēmumus saistībā ar augstām enerģijas cenām un iespējamu neaizsargātību, ņemot vērā kontekstu pēc Covid pandēmijas. 2021. gada decembrī plānotā ūdeņraža un gāzes tirgus dekarbonizācijas pakete pievērsīsies patērētāju aizsardzības noteikumiem, arī saistībā ar gāzes tirgiem. Lai ļautu patērētājiem aktīvi iesaistīties tirgū, Komisija liks uzsvaru arī uz tādu pašreizējo tiesību aktu īstenošanu, kuri veicina patērētāju izvēli un aktīvu dalību. Piemēram, Atjaunojamo energoresursu direktīva un Elektroenerģijas direktīva atspoguļo atjaunīgās enerģijas pašpatērētāju (ražojošo patērētāju) un aktīvo patērētāju pieaugošo nozīmi. Šis tiesiskais regulējums rada sadarbības iespēju sadales sistēmas operatoriem un atjaunīgās enerģijas kopienām, kā arī iedzīvotāju energokopienām. Lai vēl vairāk stiprinātu patērētāju lomu, Komisija analizē iespējas izveidot Savienības mēroga zaļo marķējumu ar mērķi veicināt jaunās iekārtās ražotas atjaunīgās enerģijas izmantošanu. Pašlaik vismaz 2 miljoni cilvēku ES ir iesaistījušies vairāk nekā 7700 energokopienās . Energokopienas ir sniegušas līdz 7 % no valstī uzstādītajām jaudām, un aplēstā kopējā atjaunojamo energoresursu jauda ir vismaz 6,3 GW. Pēc piesardzīgām aplēsēm tās kopumā ir investējušas vismaz 2,6 miljardus EUR. 2021. gada rudenī Komisija atklās Energokopienu krātuvi un konsultatīvo centru lauku energokopienām, lai vēl vairāk veicinātu iedzīvotāju energokopienu un atjaunīgās enerģijas kopienu attīstību. Viedu energotīklu risinājumi, jo īpaši mērķim atbilstošu viedo skaitītāju izmantošana un netraucētas datu plūsmas ar atbilstošu datu aizsardzību, ir būtiski patērētāju iespēju vairošanā. Komisija izstrādā pārredzamus un nediskriminējošus noteikumus par piekļuvi datiem, kā arī Enerģētikas rīcības plāna digitalizāciju. 4.3.Atbalsts visneaizsargātākajiem Enerģētiskā nabadzība turpina apdraudēt sociālo iekļaušanu un cilvēku spēju aktīvi piedalīties pārejā uz zaļo enerģiju un no tās gūt labumu. Tas atzīts arī Eiropas sociālo tiesību pīlārā, kur energopakalpojumi pieskaitīti pie pamatpakalpojumiem, kuriem jābūt pieejamiem visiem, aicinot sniegt atbalsta pasākumus tiem, kam tas nepieciešams. 2019. gadā enerģētiskā nabadzība skāra līdz 31 miljonam cilvēku Eiropas Savienībā, ieskaitot ne tikai ievērojamu daļu mājsaimniecību ar zemiem ienākumiem, bet arī mājsaimniecības ar vidējiem ienākumiem, pastāvot ievērojamām atšķirībām starp dalībvalstīm. Lai cīnītos ar šo situāciju, ir izstrādāta “Eiropas zaļā kursa īstenošanas” pakete ar mērķi mazināt energosistēmas pārveidošanas iespējamo ietekmi uz sadali un negatīvas sociālās sekas. Arī atbalsta pasākumi, kas ierosināti nesenajā paziņojumā “Augošās enerģijas cenas: pretdarbības un atbalsta instrumenti” atspoguļo faktu, ka enerģētiski nabadzīgās mājsaimniecības, kā arī mājsaimniecības ar zemiem un vidēji zemiem ienākumiem visvairāk ietekmē pašreizējais cenu pieaugums, jo tās ievērojami lielāku savu ienākumu daļu tērē par enerģiju. Augstāku enerģijas cenu kontekstā Komisija turpinās uzraudzīt, kā ar enerģētisko nabadzību saistītie ES tiesību akti tiks piemēroti dalībvalstīs un kā enerģētiskā nabadzība attīstīsies. Balstoties uz pagājušā gada ieteikumiem par enerģētisko nabadzību, Komisija aicinās uz ciešāku sadarbību ar attiecīgajām kompetentajām iestādēm, izveidojot enerģētiskās nabadzības un neaizsargāto patērētāju koordinācijas grupu. Tas dalībvalstīm dos iespēju apmainīties ar paraugpraksi un veikt koordinētus centienus, lai analīzi, kura balstās uz rādītājiem ES vai nacionālajā līmenī, varētu papildināt ar saistītajām ES rīcībpolitikām, piemēram, par energoefektivitāti vai renovācijas vilni. Cenas ziņā pieejamu mājokļu iniciatīva ir Renovācijas viļņa stratēģijas būtiska sastāvdaļa, un tās mērķis ir piešķirt jaunu enerģiju 100 apkaimēm kā bākas projektiem visā ES turpmāko gadu laikā. Šo renovācijas projektu sākums tiek plānots 2021. gada ceturtajā ceturksnī. Komisija arī izveidoja Enerģētiskās nabadzības konsultatīvo centru ar mērķi to padarīt par Eiropas enerģētiskās nabadzības pieredzes un zinātības centru. Tas sāks darbu, sniedzot tiešu atbalstu 80 atsevišķām pašvaldībām, lai izvērstu un plaši izplatītu īpašus risinājumus ar mērķi izskaust enerģētisko nabadzību vietējā līmenī. Tajā pašā laikā Elektroenerģijas direktīvā atzīts, cik nozīmīgas ir nacionālās sociālā nodrošinājuma sistēmas, kuras var veiksmīgi sniegt atbalstu tiem, kurus visvairāk skar enerģētiskā nabadzība un pieaugošās cenas. Dalībvalstis var paredzēt īpašus maksājumus tiem, kuri ir pakļauti vislielākajam riskam, lai viņiem īstermiņā palīdzētu samaksāt rēķinus. Šādu pasākumu arī var papildināt ar pasākumiem, kas paredzēti, lai izvairītos no atslēgšanas. Tomēr ir svarīgi, lai šie ārkārtas pasākumi netiktu uzskatīti par alternatīvu tādu problēmu risināšanai kā mājokļi ar sliktu izolāciju vai neefektīvas ierīces. Eiropas zaļais kurss liek uzsvaru uz atbalstu reģioniem, nozarēm un personām, kurus tieši skar pāreja uz tīru enerģiju, lai nodrošinātu taisnīgu pārkārtošanos. Pārejai ir arī ievērojama ietekme uz reģioniem, kuri ir lielā mērā atkarīgi no oglekļietilpīgām nozarēm, piemēram, tērauda, cementa vai ķīmisko vielu ražošanas, kuras tiks būtiski pārveidotas. Tāpēc tika izveidots Taisnīgas pārkārtošanās mehānisms. Tas ietver Taisnīgas pārkārtošanās fondu, kurš investēs 19,2 miljardus EUR teritorijās, kuras saskaras ar visnegatīvākajām pārkārtošanās sociāli ekonomiskajām sekām. Pašlaik dalībvalstis gatavo savus teritoriālos taisnīgas pārkārtošanās plānus, kuri sniegs piekļuvi Taisnīgas pārkārtošanās mehānisma trīs pīlāriem. Papildus tam Komisija izveidoja Taisnīgas pārkārtošanās platformu, lai palīdzētu visām ieinteresētajām personām piekļūt Taisnīgas pārkārtošanās mehānisma resursiem un tos izmantot. Šī platforma veido un paplašina atbalstu, ko sniedz ES iniciatīva “Ogļu ieguves reģionu pārkārtošanās”, kura palīdz ogļu ieguves reģioniem 12 dalībvalstīs izstrādāt mazoglekļa pārkārtošanās stratēģijas un novērst iespējamu negatīvu sociāli ekonomisko ietekmi, . Gaidāms, ka, izvēršot tīras enerģijas ražošanas tehnoloģijas, līdz 2030. gadam tiks izveidotas 315 000 darbvietas, un līdz 2050. gadam šo darbvietu skaits var sasniegt 460 000, pārkārtošanās ceļa laikā radot darba iespējas vairākos ogļu ieguves reģionos. 4.4.Administratīvo un investīciju šķēršļu novēršana ES klimata mērķu sasniegšanai ir nepieciešams piemērots satvars, lai veicinātu apjomīgās iesaistītās investīcijas. Pārāk sarežģītas un garas administratīvās atļauju piešķiršanas procedūras ir pamatīgs šķērslis pārejai uz dekarbonizētu energosistēmu, it īpaši uz atjaunīgās enerģijas izvēršanu un integrāciju. Kā šķēršļi minami sarežģītas struktūras, juridiskās konsekvences trūkums un nepietiekami politikas un regulatīvie satvari un pamatnostādnes. Ar 2018. gada Atjaunojamo energoresursu direktīvu tika ieviesti noteikumi par atļauju piešķiršanas procesa organizāciju un maksimālo ilgumu, ietverot visas attiecīgās atļaujas būvēt un ekspluatēt atjaunīgās enerģijas elektrostacijas un veikt tām jaudu atjaunināšanu, kā arī to pieslēgšanai tīklam. Tā arī liek dalībvalstīm izveidot vienotu kontaktpunktu, lai vadītu pieteikuma iesniedzējus cauri visam administratīvajam procesam. Komisija cieši uzrauga attiecīgo direktīvas noteikumu transponēšanu un novērtē, vai ir vajadzīgi turpmāki pasākumi. Šajā nolūkā Komisijas 2021. gada jūlijā izklāstītajā priekšlikumā, ar ko groza Atjaunojamo energoresursu direktīvu, tika iekļauta pārskatīšanas klauzula pantiem, kuri attiecas uz administratīvajām procedūrām. Dalībvalstīm tiek arī lūgts izveidot veicinošu satvaru, kurš risina atlikušos atjaunīgās enerģijas projektu nefinanšu šķēršļus, piemēram, nepietiekamus iestāžu digitālos resursus un cilvēkresursus pieaugoša skaita atļauju pieteikumu apstrādei. Lai palīdzētu dalībvalstīm novērst administratīvos un investīciju šķēršļus, Komisija 2022. gadā sniegs norādījumus par atļauju izsniegšanas un administratīvo procedūru racionalizēšanu atjaunīgās enerģijas izvēršanai, pamatojoties uz pastāvošo šķēršļu analīzi, kā arī dalībvalstu paraugpraksi. 5. Ārējā dimensija, klimata un enerģētikas diplomātija ES turpina rādīt piemēru klimatneitralitātes sasniegšanā līdz 2050. gadam. Līdzās savu ieceru vērienīguma līmeņa celšanai un īpašu pasākumu īstenošanai saskaņā ar Parīzes nolīgumu ES ir arī aktīva loma starptautiskajos forumos. ES un tās dalībvalstis sniedz ievērojamu ieguldījumu attīstīto valstu kolektīvajā mērķī piešķirt 100 miljardus ASV dolāru gadā klimatrīcības atbalstam jaunattīstības valstīs. Jaunais finansēšanas instruments “Eiropa pasaulē” (79,5 miljardi EUR no 2021. līdz 2027. gadam) nodrošinās, ka vismaz 30 % no finansējuma atbalstīs klimatrīcību.

Visu 2021. gadu ES ir vadījusi diskusiju par enerģētikas pārkārtošanu arī daudzpusējos forumos, piemēram, ANO Augsta līmeņa dialogā. ES cieši sadarbojas ar G7 un G20 ceļā uz SEG nulles emisiju sasniegšanu līdz 2050. gadam un pakāpenisku atteikšanos no starptautiskā finansējuma neierobežotai ogļu enerģijas ražošanai un subsīdijām. ES turklāt ir aktīvi strādājusi, virzoties uz nozīmīgu iznākumu arī COP 26. Aizvien vairāk partneru nāk klajā ar vērienīgākiem plāniem par energoefektivitātes un atjaunīgās enerģijas ieviešanu, kā arī mērķrādītājiem virzībā uz mazoglekļa vai oglekļa nulles emisijas ekonomikām. 2021. gada septembrī ES, Amerikas Savienotās Valstis un citas iesaistītās valstis vienojās noteikt kolektīvu mērķi līdz 2030. gadam samazināt metāna emisijas par vismaz 30 % zem 2020. gada līmeņa. Mērķis aptver visu ekonomiku, iekļaujot metāna emisijas no fosilo kurināmo enerģijas ražošanas, proti, tās, kuras tiek atbrīvotas naftas un gāzes ieguves un pārvades laikā, kā arī no lauksaimniecības un atkritumiem. Novembra klimata konferencē Glāzgovā tiks pausts globālais metāna emisiju mazināšanas solījums. Turklāt Komisija atbalsta Apvienoto Nāciju Organizācijas Vides programmu (UNEP) neatkarīgas Starptautiskās Metāna emisiju observatorijas (IMEO) izveidē, arī finansiāli, ar mērķi risināt globālo datu trūkuma problēmu un pārredzamību šajā jomā. ES divpusējā un reģionālā sadarbība ar starptautiskajiem partneriem enerģētikas jomā turpina koncentrēties uz sistemātisku atbalstu pārejai uz mazemisiju un klimatnoturīgu ekonomiku, kā arī nodrošināt enerģētisko drošību un konkurētspēju. ES–ASV sadarbības enerģētikas jomā atjaunošana un ES–Japānas 2021. gada maija zaļā alianse ir šīs pieejas piemēri. Līdzīgi ES ir noteikusi par prioritāti sadarbību tīrās enerģijas jomā ar Indiju (ES–Indijas Tīrās enerģijas un klimata partnerība) un Ķīnu (ES–Ķīnas Enerģijas sadarbības platforma). ES ir noteikusi savus mērķus reģionālajai sadarbībai 2021.–2027. gada daudzgadu finanšu shēmas kontekstā ar kaimiņreģioniem Austrumbalkānos, Dienvidbalkānos un Rietumbalkānos, aicinot uz jaunu kopīgu rīcību, lai stiprinātu ilgtspējīgu enerģētisko drošību, kolektīvi paātrinātu pāreju uz zaļo enerģiju un veicinātu investīcijas tīrā enerģijā. Komisija intensīvi strādā, virzoties uz 2030. gada enerģētikas un klimata satvara izveidi, kas ietvers attiecīgos Enerģētikas kopienas deviņu ārpussavienības līgumslēdzēju pušu 2030. gada mērķrādītājus, kā arī uz Dekarbonizācijas ceļveža pieņemšanu, kas sniegs atbalstu šīm līgumslēdzējām pusēm to ceļā uz klimatneitralitāti gadsimta vidū. Turklāt notiek centieni modernizēt Enerģētikas hartas nolīgumu. ES dalībvalstis pieņēma jaunu darba kārtību Vidusjūras reģionam, balstoties uz atjaunotu partnerību ar dienvidu kaimiņreģionu. 2021. gada jūnijā visas 42 Savienības Vidusjūrai dalībvalstis apstiprināja deklarāciju, kurā uzsvērta to apņemšanās virzīties uz pāreju uz tīru enerģiju, kā arī pastiprināt reģionālo sadarbību enerģētikas jomā. Sadarbībā ar jaunattīstības valstīm un jo sevišķi ar Subsahāras Āfriku par prioritāti ir noteikta piekļuve cenas ziņā pieejamai, uzticamai un ilgtspējīgai enerģijai, kā arī privātā sektora investīciju piesaistīšana. ES atbalsta Āfrikas Savienības iniciatīvu izveidot Āfrikas vienoto elektroenerģijas tirgu (AfSEM), kas ļautu produktīvi pārveidot un sekmēt ekonomisko attīstību, radītu darbvietas, cīnītos pret nabadzību un veicinātu labklājību. Komisijas uzmanības centrā ir arī pārrobežu kodoldrošuma nodrošināšana. Vasaras beigās tehniskie eksperti no Eiropas Kodoldrošības jomas regulatoru grupas (ENSREG) kopā ar Komisiju pabeidza Baltkrievijas kodoldrošuma noturības testa rīcības plāna profesionālizvērtēšanu. ENSREG un Komisijas tehniskie eksperti ir arī sākuši gatavoties Turcijas noturības testa profesionālizvērtēšanai, kas tiek plānota 2022. gada vidū. Turklāt ES ir parādījusi, ka ir apņēmības pilna īstenot Kopīgā visaptverošā rīcības plāna (KVRP) III pielikumu, kas attiecas uz sadarbību ar Irānu civilajā kodoljomā. Lai panāktu globālu enerģētikas pārkārtošanu, nodrošinātu piegādes drošību un tīras tehnoloģijas, Komisija ir sākusi pārdomas par Eiropas ārējās enerģētikas iesaistes stratēģiju, ko paredzēts pieņemt 2022. gadā. Lai saskaņotu ES enerģētikas un klimata diplomātiju ar Eiropas zaļo kursu, ES ārlietu ministri pieņēma Padomes secinājumus par šo tēmu. Komisijas darbs koncentrējas uz jaunām iespējām tīras energosistēmas izvēršanā, kā arī uz energoefektivitātes un drošu un ilgtspējīgu tehnoloģiju veicināšanu, vienlaikus pakāpeniski atsakoties no fosilajiem kurināmajiem virzībā uz zaļiem enerģijas risinājumiem un taisnīgas pārkārtošanās veicināšanu. Tirdzniecības politikai un enerģētikas diplomātijai būs jāstrādā roku rokā, lai nodrošinātu netraucētu tirdzniecību un investīcijas: I.izejvielās, kuras ir vajadzīgas enerģētikas pārkārtošanai ES, II.energoproduktos, kuri nepieciešami enerģētikas pārkārtošanai, kā arī III.tehnoloģijās, no kurām gan ES, gan mūsu tirdzniecības partneri ir atkarīgi pārejā uz klimatneitrālām ekonomikām. 6. Secinājumi Šis 2021. gada enerģētikas savienības 2021. gada stāvokļa apskats parāda, ka ES enerģētikas un klimata rīcībpolitiku īstenošana dod ieguldījumu Eiropas zaļā kursa īstenošanā un atveseļošanā no Covid-19 krīzes ietekmes. Balstoties uz šo analīzi un paziņojumu “Augošās enerģijas cenas: pretdarbības un atbalsta instrumenti”, Komisija izceļ šādas sešas turpmākās rīcības jomas. Komisija turpinās uzraudzīt enerģijas cenu attīstību, lai nodrošinātu, ka tās atbilde uz pašreizējo enerģijas cenu kāpumu turpina būt samērīga un koncentrējas uz visvairāk skartajiem. Komisija turpinās īstenot regulatīvo satvaru, kurš atbilst mūsu vērienīgākajiem klimata un enerģijas mērķrādītājiem. Tas ietvers Direktīvas par ēku energoefektivitāti pārskatīšanu un iniciatīvas par ūdeņradi, dabasgāzes tirgus dekarbonizāciju un metānu, kuras paredzēts pieņemt līdz gada beigām. Komisija aicina Eiropas Parlamentu, Padomi un konsultatīvās komitejas panākt progresu šo priekšlikumu pieņemšanā kopā ar jūlija paketi, kā arī uzsver, cik būtiski ir saglabāt to vērienīgās ieceres, integritāti un konsekvenci. Turpmākas publiskās un privātās investīcijas energoefektivitātē un atjaunīgajā enerģijā, jo īpaši vēja un saules enerģijā, uzglabāšanā un decentralizētā enerģijas ražošanā ir būtiskas pārkārtošanai, palielinot noturību un mazinot atkārtotus elektroenerģijas cenu kāpumus. 2022. gadā Komisija plāno pieņemt ES saules enerģijas stratēģiju, kas ietvers pastāvošo traucējošo šķēršļu likvidēšanu un tādu nosacījumu noteikšanu, kuri ļaus panākt līdz 2030. un 2050. gadam nepieciešamo saules enerģijas jaudu izvēršanu. Ir nepieciešams novērst pārkārtošanas investīciju šķēršļus, ja vēlamies, ka uzņēmumi uzņemas vadošo lomu un ES un tās dalībvalstis piesaista investīcijas. Jo īpaši tas attiecas uz racionalizētām atļauju procedūrām, kas rada nepieciešamo paredzamību investoriem enerģētikas nozarē un citur. Pārkārtošanu var vēl vairāk paātrināt, pakāpeniski novēršot tīklu problemātiskos posmus un ātri novēršot atjaunīgās enerģijas integrācijas šķēršļus, kā arī vienlaikus sekmējot atjaunojamo energoresursu sociālo pieņemšanu. 2022. gadā Komisija plāno sniegt vadlīnijas dalībvalstīm par racionalizētām atļauju un administratīvajām procedūrām atjaunojamo energoresursu izvēršanai. Fosilo kurināmo subsīdijām būtu jāpieliek punkts. Ar mazākiem izdevumiem par fosilo kurināmo subsīdijām un piesārņojuma izraisītām slimībām valstu budžetiem būs lielāka rezerve investīcijām inovatīvās tehnoloģijās un pārkārtošanas iespējamās ietekmes uz sadali mazināšanā. 2022. gadā Komisija plāno pieņemt īstenošanas aktu par NEKP progresa ziņošanu; tam vajadzētu nodrošināt vienotāku ziņošanu par pakāpenisku atteikšanos no enerģijas subsīdijām, jo īpaši fosilo kurināmo subsīdijām.