III PIELIKUMS

Dzīvotņu direktīvas 12. panta īstenošana: piemērs ar vilku

1. Vispārīga informācija un ievads

Vilks pieder pie Eiropas dabiskās faunas un ir neatņemama biodaudzveidības un dabas mantojuma daļa. Kā svarīgam plēsējam vilkam ir būtiska ekoloģiskā loma, jo tas veicina ekosistēmu veselību un funkcionēšanu. Vilki jo īpaši palīdz regulēt to sugu blīvumu, kuras tie medī (1) (parasti tie ir tādi savvaļas nagaiņi kā stirnas, staltbrieži un mežacūkas, bet atkarībā no apgabala var būt arī ģemzes un aļņi), un ar selektīvu plēsonību uzlabo populācijas veselību. Vilks kādreiz bija sastopams visā kontinentālajā Eiropā, bet līdz 20. gs. pirmajai pusei tas gandrīz visos reģionos un valstīs tika iznīcināts.

2020. gada ziņojums par stāvokli dabā (The 2020 State of Nature report) (2), kura pamatā ir dalībvalstu paziņotie dati, apstiprina, ka vilka populācijas ES kopumā atjaunojas (ir stabilas vai pieaug) un tās no jauna kolonizē sava vēsturiskā areāla daļas, lai gan labvēlīgu saglabāšanās stāvokli ir sasniegušas tikai dažās dalībvalstīs. (3). Vilku atgriešanās ir būtisks saglabāšanas pasākumu panākums (4), kas kļuvis iespējams, pateicoties juridiskajai aizsardzībai, labvēlīgākai sabiedrības attieksmei, kā arī vilka barības sugu (piemēram, briežu un mežacūku) un meža klājuma atjaunošanai (pēc lauku zemes pamešanas).

Tajā pašā laikā vilku atgriešanās reģionos, kuros tie nav bijušiem gadu desmitiem vai ilgāk, dalībvalstīm ir būtiska problēma, jo šī suga nereti ir saistīta ar vairāku veidu konfliktiem un attiecīgajās lauku kopienās var izraisīt spēcīgus sociālos protestus un reakciju.

Tāpat kā citiem lielajiem plēsējiem, vilkiem vajadzīgas ļoti lielas platības: atsevišķi īpatņi un bari par savu teritoriju izmanto tūkstošiem km2. Tāpēc vilka populāciju blīvums ir ļoti neliels, un tām ir tendence izplatīties ļoti lielās teritorijās pāri daudzām administratīvajām robežām gan valstu iekšienē, gan starp tām. Tāpēc no bioloģiskā viedokļa ir ieteicams, lai saglabāšanas un pārvaldības pasākumi būtu pēc iespējas koordinēti un saskaņoti. Tas aktualizē vajadzību pēc pārrobežu sadarbības, piemēram, konsekventas un koordinētas pieejas piemērošanas vilka populācijas līmenī. Tālāki norādījumi ir pieejami Eiropas Komisijai izstrādātajā dokumentā Guidelines for population-level management plans of large carnivores in Europe [“Vadlīnijas par lielo plēsēju pārvaldības plāniem populācijas līmenī”] (Linnell et al, 2008) (5).

Attiecībā uz lielāko daļu dalībvalstu un reģionu vilks ir iekļauts Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā, tāpēc uz to attiecas Dzīvotņu direktīvas 12. panta noteikumi par stingru aizsardzību, tai skaitā aizliegums jebkādā veidā apzināti savvaļā gūstīt vai nonāvēt šīs sugas īpatņus.

Attiecībā uz dažām dalībvalstīm un reģioniem vilks ir iekļauts V pielikumā kā suga, “kuru īpatņu ieguvei savvaļā un izmantošanai var piemērot apsaimniekošanas pasākumus”. Attiecībā uz vairumu dalībvalstu un reģionu vilks ir iekļauts arī II pielikumā kā prioritāra suga, kuras vajadzībām jānosaka īpaši aizsargājamas dabas teritorijas (ĪADT) un jāveic atbilstoši saglabāšanas pasākumi. Tabulā parādīts, kuras populācijas iekļautas kurā Dzīvotņu direktīvas pielikumā.

Tabula

Vilks Dzīvotņu direktīvas pielikumos

II pielikums (jānosaka ĪADT): “* Canis lupus (izņemot Igaunijas, Latvijas, Lietuvas un Somijas populācijas, Grieķijas populācijas uz ziemeļiem no 39. paralēles un Spānijas populācijas uz ziemeļiem no Duero).” IV pielikums (stingra aizsardzība): “Canis lupus (izņemot Igaunijas, Bulgārijas, Latvijas, Lietuvas, Polijas un Slovākijas populācijas, Grieķijas populācijas uz ziemeļiem no 39. paralēles, Spānijas populācijas uz ziemeļiem no Duero un Somijas populācijas ziemeļbriežu pārvaldības apgabalā, kā noteikts Somijas 1990. gada 14. septembra Likuma Nr. 848/90 par ziemeļbriežu pārvaldību 2. punktā).” V pielikums (atļauta sugas pārvaldība): “Canis lupus (Spānijas populācijas uz ziemeļiem no Duero, Grieķijas populācijas uz ziemeļiem no 39. paralēles, Somijas populācijas ziemeļbriežu pārvaldības apvidos, kā tie definēti Somijas 1990. gada 14. septembra Likuma Nr. 848/90 par ziemeļbriežu pārvaldību 2. pantā, Bulgārijas, Latvijas, Lietuvas, Igaunijas, Polijas un Slovākijas populācijas).”

Kā minēts iepriekš, daudzās dalībvalstīs un reģionos labvēlīgs vilka saglabāšanās stāvoklis vēl nav sasniegts (6).

Eiropas Parlamenta uzdevumā 2018. gadā veiktā pētījumā (7), pamatojoties uz IUCN Sarkanās grāmatas kritērijiem, tika novērtēts atsevišķu vilka populāciju izmiršanas risks. No deviņām (galvenokārt pārrobežu) vilka populācijām trīs tika novērtētas kā “vismazāk apdraudētas”, trīs – kā “gandrīz apdraudētas” un trīs – kā “dilstošas”. Viena vilka populācija (Pireneju pussalas populācija, Spānija, Sierra Morena) ir izmirusi. Pētījuma autori uzsvēruši arī iegūto monitoringa datu saskaņošanas grūtības, ko rada atšķirības monitoringa metodēs un pieejās (atšķirīgi skaitīšanas veidi vai periodi), vidējie rādītāji vai maksimālā/minimālā populācija, fakts, ka dažas valstis, neraugoties uz sugas klātbūtni, ziņojumus par to nesniedz, datu kvalitātes atšķirības utt. (8)

Lai gan šķiet, ka vairākas vilka populācijas Eiropā atjaunojas un paplašinās, suga joprojām saskaras ar dažādiem apdraudējumiem un saglabāšanas problēmām, jo īpaši malumedniecību (kas bieži paliek neatklāta, bet, visticamāk, izraisa ļoti lielu kopējās mirstības daļu). Konkrētie apdraudējumi un iespējamie pasākumi, kā tos novērst, attiecībā uz katru vilka populāciju ir aprakstīti Eiropas Komisijas finansētajā ziņojumā Key actions for Large Carnivore populations in Europe [“Galvenās darbības attiecībā uz lielo plēsēju populācijām Eiropā”] (Boitani et al, 2015 (9)).

2. Juridiskās prasības atsevišķu vilku aizsardzībai

Ja vilks ir iekļauts Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā, tas ir stingri aizsargājams, jo direktīvas mērķis ir panākt sarakstā iekļauto sugu labvēlīgu saglabāšanās stāvokli. Aizsardzībai, ko Dzīvotņu direktīvas 12. pants nodrošina minētajā pielikumā uzskaitīto sugu populācijām, ir preventīvs raksturs, un tā prasa dalībvalstīm nepieļaut situācijas, kurās sugas varētu tikt ietekmētas nelabvēlīgi.

Papildus 12. panta oficiālai transponēšanai valsts tiesību aktos ir jāveic tālākas īstenošanas darbības, ar kurām nodrošina stingru aizsardzību, pamatojoties uz konkrētām problēmām un apdraudējumiem, ar ko vilks saskaras noteiktos apstākļos. Ir ne vien jāaizliedz 12. pantā uzskaitītās darbības, bet arī jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka aizliegumi praksē netiek pārkāpti. Tas, piemēram, nozīmē, ka iestādēm ir pienākums veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nepieļautu vilku (nelikumīgu) nonāvēšanu un lai aizsargātu teritorijas, kuras tie izmanto par atpūtas vai vairošanās vietām, piemēram, migas un “satikšanās vietas”.

Eiropas Savienības Tiesa (EST) uzskata, ka Dzīvotņu direktīvas 12. panta 1. punkts “uzliek dalībvalstīm pienākumu ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus” un ka saskaņā ar minēto punktu dalībvalstīm arī “jāpieņem saskaņoti un koordinēti preventīvie pasākumi” (Tiesas 2007. gada 11. janvāra spriedums lietā C-183/05 Komisija/Īrija). Šī pieeja apstiprināta arī EST 2019. gada 10. oktobra spriedumā (prejudiciāls nolēmums lietā C-674/17): “Šīs tiesību normas ievērošana uzliek dalībvalstīm pienākumu ne tikai pieņemt pilnīgu tiesisko regulējumu, bet arī īstenot konkrētus un specifiskus aizsardzības pasākumus. Tāpat stingrās aizsardzības sistēma paredz, ka tiek noteikti konsekventi un koordinēti preventīvie pasākumi. Tādējādi šādai stingras aizsardzības sistēmai būtu jāļauj efektīvi novērst apzinātu Dzīvotņu direktīvas IV pielikuma a) daļā esošu dzīvnieku sugu gūstīšanu vai nonāvēšanu savvaļā, kā arī vairošanās vai atpūtas vietu noplicināšanu vai iznīcināšanu”.

Viens piemērs, kā rīkoties, lai faktiski panāktu sugas aizsardzības noteikumu izpildi, ir izveidot grupas, kuras sekmīgi cīnās pret malumedniecību un kurām ir indes meklēšanā apmācīti suņi. Malumedniecība, cilpas un saindēta ēsma daudzviet būtiski apdraud vilkus. Indēšana ir sevišķi smaga problēma, jo skar arī citas sugas, it īpaši plēsīgos putnus. Lai risinātu šo problēmu, vairāki projekti Dienvideiropā un Austrumeiropā (Spānijā, Itālijā, Portugālē, Grieķijā, Bulgārijā un Rumānijā), ko finansē programma LIFE (10), ir palīdzējuši ieviest īpašus pasākumus, kas sekmīgi atbalsta sugas stingrās aizsardzības režīmu, piemēram, ir izveidotas indes meklēšanā apmācītu suņu vienības, apmācīts personāls (mežsargi, vietējie policisti, veterinārārsti) un uzlabotas publisko struktūru spējas, kā arī īstenoti izpratnes veicināšanas pasākumi, kas domāti lopkopjiem, medniekiem, tūrisma operatoriem, skolēniem un plašai sabiedrībai.

Saskaņā ar 12. pantu izstrādāti un pienācīgi īstenoti vilka saglabāšanas/pārvaldības plāni var veidot satvaru, kādā sekmīgi īstenojami stingras aizsardzības noteikumi attiecībā uz IV pielikumā iekļautajām vilka populācijām, pamatojoties uz visaptverošu līdzāspastāvēšanas sistēmu, kuras mērķis ir nodrošināt labvēlīgu saglabāšanās stāvokli, tajā pašā laikā novēršot konfliktus ar cilvēka darbībām.

Šādi plāni var ietvert, piemēram, šādas darbības: i) atbalsts preventīviem pasākumiem (izmantojot investīciju atbalstu, informāciju, apmācību un tehnisko palīdzību); ii) kompensācija par vilku nodarītajiem ekonomiskajiem zaudējumiem; iii) attiecīgās vilka populācijas monitoringa un par to uzkrāto zināšanu bāzes uzlabošana; iv) lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumu rezultativitātes monitorings, izvērtēšana un uzlabošana; v) ieinteresēto personu iesaistes un dialoga veicināšana (piemēram, izmantojot īpašas platformas); vi) izpildes panākšanas centienu uzlabošana nolūkā cīnīties pret vilku nelikumīgu nonāvēšanu; vii) dzīvotnes aizsardzība un barošanās apstākļu uzlabošana (piemēram, vajadzības gadījumā atjaunojot savvaļas barības sugu populācijas); viii) ar vilkiem saistīto ekotūrisma iespēju attīstīšana; ix) tādu lauksaimniecības produktu noieta veicināšana/mārketings, kas nāk no apgabaliem, kuros sastopami vilki; x) informēšana, izglītošana un izpratnes veicināšana. Turklāt šie plāni var paredzēt attiecīgajām iestādēm iespēju, piemērojot atkāpes saskaņā ar direktīvā izklāstītajiem nosacījumiem, atļaut ierobežotā mērā izmantot letālus kontroles līdzekļus vilku īpatņu likvidēšanai. Tomēr jāņem vērā, ka plāni, ar kuriem pieņem adaptīvu ieguves pārvaldību (piemēram, attiecībā uz Dzīvotņu direktīvas V pielikumā uzskaitītajām medījamajām sugām), nebūs saskanīgi ar stingras aizsardzības noteikumiem, kas piemērojami IV pielikuma sugām.

Šie plāni būtu jāsagatavo, pamatojoties uz labāko pieejamo informāciju par sugas saglabāšanās stāvokli un tendencēm, kā arī par visiem attiecīgajiem apdraudējumiem un noslodzēm. Lai integrētu visus attiecīgos plānu aspektus un veicinātu plašu sabiedrības akceptu, būtiska ir visu attiecīgo – it īpaši sugas vai paredzēto saglabāšanas pasākumu ietekmēto – ieinteresēto personu līdzdalība vai apspriešanās ar tām.

Ieinteresēto personu iesaiste pārvaldības plānā (piemērs) Horvātijas vilka pārvaldības plāns 2010.–2015. gadam (Horvātijas Kultūras ministrija, 2010) tika izstrādāts divus gadus ilgā procesā, kurā piedalījās visu interešu grupu pārstāvji (attiecīgo ministriju pārstāvji, lielo plēsēju populāciju monitoringa komitejas locekļi, zinātnieki, mežsaimnieki, nevalstiskās apvienības u. c.). Detalizētajā rīcības plānā izklāstīti pasākumi, kas Horvātijai būtu jāīsteno, lai nodrošinātu, ka tās vilka populācija tiek saglabāta pēc iespējas harmoniskākā līdzāspastāvēšanā ar cilvēkiem.

Tāpēc vilka saglabāšanas un pārvaldības plāni var nodrošināt piemērotu struktūru, kas izmantojama, lai novērtētu visas relevantās problēmas un konfliktus, kuri apdraud vilka populācijas, un tos novērstu ar mērķi panākt labvēlīgu saglabāšanās stāvokli.

Tāpēc tie var attiekties arī uz tādiem jautājumiem kā vilka un suņa hibridizācija, par ko ziņots attiecībā uz visām deviņām Eiropas vilka populācijām 21 Eiropas valstī (11). Dažās vietās tā būtiski apdraud vilka saglabāšanu (12), un šīs problēmas risināšanai var būt vajadzīgas konkrētas preventīvas, proaktīvas un reaģējošas darbības, kā norādīts saskaņā ar Bernes konvenciju pieņemtajā Ieteikumā Nr. 173 (2014 (13)) (Eiropas Padome, 2014). Tomēr, tā kā vilka un suņa hibridizācija ir sarežģīts jautājums, ir ļoti ieteicams sagatavot valsts un populācijas līmeņa pārvaldības plānu, kas izstrādāts, izmantojot visjaunākās un uzticamākās lauka, laboratorijas un statistikas procedūras (sk. ierāmējumu).

Vilka un suņa hibrīdi Krustošanās starp vilkiem un to domesticēto formu – suņiem – visā suņa domesticēšanas vēsturē, visticamāk, notikusi vairākkārt, un vairākās vilka areāla daļās tā joprojām notiek ar mainīgu intensitāti. Vilka un suņa hibridizācija ir antropogēnas hibridizācijas veids, un tā nav dabisks evolucionārs process, kura dēļ būtu jāpiemēro hibrīdu saglabāšanas pasākumi. Vilka un suņa hibridizācija drīzāk apdraud vilka populāciju ģenētisko integritāti, tāpēc tā ir problēma, kas vilka saglabāšanas sakarā rada lielas bažas un būtu jārisina ar atbilstošiem pārvaldības plāniem un instrumentiem. Eiropā hibridizācija ir konstatēta vairākās valstīs, piemēram, Norvēģijā, Latvijā, Igaunijā, Bulgārijā, Itālijā, Spānijā, Portugālē, Vācijā, Grieķijā, Slovēnijā un Serbijā. Tomēr jāņem vērā, ka aplēses par suņu gēnu introgresiju savvaļas vilka populācijā ir balstītas uz dažādām pieejām un saistītiem eksperimentālajiem protokoliem. Lai gan vairākos gadījumos krustošanās rezultātā ir radies tikai viens vai daži hibrīdu metieni ierobežotās teritorijās, citos gadījumos konstatēts, ka suņu gēnu introgresija savvaļas vilka populācijā ir izplatījusies plašās teritorijās, lai gan dažādā apmērā (no 5,6 % Galisijā, Spānijā līdz vairāk nekā 60 % Groseto provincē, Itālijā). Augsti introgresijas rādītāji ir konstatēti arī Apenīnu ziemeļos, savukārt Alpu populācijā (no Francijas līdz centrālaustrumu Alpiem) konstatēti tikai reti hibrīdizācijas gadījumi. Citviet ziņotais hibridizācijas rādītājs ir aptuveni 5–10 % (Leonard et al. 2011). Hibridizācija galvenokārt notiek starp suņu tēviņiem un vilku mātītēm, taču retos gadījumos var notikt arī pretēji. Lielais skaits klaiņojošo suņu dažādās teritorijās, jo īpaši Vidusjūras reģionos, rada plašas iespējas suņiem satikties ar vilkiem. Zināšanu par savvaļā dzīvojošu vilka–suņa hibrīdu ekoloģiju trūkst, taču nav pierādījumu, ka hibrīdi būtu samazinājuši īpatņu veselīgumu, izplatību, reproduktīvās sekmes, uzvedības pārmaiņas vai populācijas dzīvotspēju. Vilka un suņa hibridizācijas pārvaldība varas iestādēm ir sarežģīts jautājums, jo rada vairākas nopietnas problēmas. a) Hibrīda taksonomiskais statuss Suņi ir cēlušies no vilkiem domestikācijas ceļā, un abi pieder pie vienas taksonomiskas vienības, proti, sugas Canis lupus. Suņus dažkārt apzīmē ar pasugas epitetu Canis lupus familiaris. Hibrīdu nosaukums, bez šaubām, ir Canis lupus. b) Hibrīdu juridiskais statuss Atšķirībā no suņiem, kuru izdzīvošana parasti ir atkarīga no cilvēka aprūpes un resursiem, hibrīdi spēj neatkarīgi un sekmīgi izdzīvot kā savvaļas dzīvnieki. Tādēļ daudzu valstu tiesību aktos tie tiek uzskatīti par savvaļas dzīvniekiem līdzvērtīgiem un pārvaldīti saskaņā ar tādiem pašiem noteikumiem. Ja hibrīdi tiktu uzskatīti par līdzvērtīgiem suņiem, uz tiem attiektos valsts tiesību akti par mājdzīvniekiem. Jebkurā gadījumā būtu lietderīgi panākt, lai gan mednieki, gan iedzīvotāji atzītu, ka vilka un suņa hibrīdiem “ir tāds pats juridiskais statuss kā vilkiem, jo tādā veidā tiktu novērsta potenciāla nepilnība, kas pieļauj vilku nelikumīgu nonāvēšanu” (Politikas atbalsta paziņojums par hibridizāciju, ko sagatavojusi Eiropas lielo plēsēju iniciatīva un kas pievienots dokumentam Guidelines for population-level management plans of large carnivores [“Vadlīnijas par lielo plēsēju pārvaldības plāniem populācijas līmenī”] (Linnell et al., 2008)). Ja hibrīdi valsts tiesību aktos tiktu uzskatīti par juridiski neaizsargātiem, tas varētu palielināt nejauši nonāvēto vilku skaitu, jo atšķirt hibrīdus no ģenētiski “tīriem” vilkiem tikai pēc to morfoloģiskajām pazīmēm vien ir grūti. Turklāt tas varētu izraisīt ne vien nejaušu, bet arī tīšu nonāvēšanu, jo hibrīdu neaizsargātais statuss varētu tikt izmantots par aizsegu īsto vilku nonāvēšanai. Pārvaldības iestādes tiek rosinātas nodrošināt, ka to valsts tiesību aktos hibrīdi ir skaidri un nepārprotami atzīti vai nu par savvaļas dzīvniekiem, vai arī par mājdzīvniekiem. c) Pārvaldības reakciju varianti Vispiemērotākā pārvaldības reakcija ir atkarīga no kopējā aplēstā introgresijas līmeņa un no tā, vai introgresija attiecas tikai uz ierobežotām teritorijām un dažiem bariem vai ir plaši izplatīta lielās teritorijās un/vai lielākajā daļā baru. Piemēram, neliela introgresija var neradīt nopietnu apdraudējumu, ja tā saglabājusies stabila vairākās paaudzēs. Vērā ņemama un plaši izplatīta hibridizācija (hibrīdu bars) var būt grūti kontrolējama, tomēr domesticēto dzīvnieku gēnu pašreizējo un tālāko ieplūdi vilka populācijā būtu vēlams samazināt. Lielu, bet lokalizētu izplatību varētu apturēt ar mērķtiecīgām darbībām, kas veicamas, lai neitralizētu hibrīdu vairošanos (ar fizisku aizvākšanu vai sterilizēšanu). Lai gan ir izteikti vairāki argumenti par hibrīdu aizvākšanas grūtībām un rezultativitāti plašas zema līmeņa introgresijas kontrolēšanā, šāda iejaukšanās var būt noderīga, ja hibridizācija nav plaši izplatīta un ja iejaukšanās tiek papildināta ar lietišķiem pētījumiem, monitoringu un adaptīvas pārvaldības satvaru. Pārvaldības instrumentu klāsts ir plašs, un katra instrumenta lietderība ir atkarīga no mērķiem. Ir ļoti ieteicams hibridizācijas problēmu risināt, izmantojot īpašu valsts vai, iespējams, populācijas līmeņa plānu, kurā pilnībā aprakstīti un pamatoti mērķi, protokoli un kritēriji. Tajā jāidentificē un jāapraksta virkne preventīvu, proaktīvu un reaģējošu darbību. Plāns varētu ietvert noteikumus par to, kā: 1) izveidot starptautisku sadarbību, kurā iesaistītas visas ģenētikas laboratorijas, vienoties par kopīgu pieeju, kā nosakāmi hibrīdu identificēšanas sliekšņi un procedūras, un kopīgot references populāciju alēlisko variantu biežumu; 2) apstiprināt rīcībpolitikas norādījumu kopumu, kas izmantojams, lai pētītu un monitorētu hibridizācijas un suņa ģenētiskās introgresijas izplatīšanos un izplatību vilka populācijā; 3) noteikt jomas, kurās atkarībā no hibrīdu izplatības līmeņa un modeļiem ir piemēroti dažādi pārvaldības instrumenti, sākot no neiejaukšanās līdz aktīvai hibrīdu īpatņu aizvākšanai. Galu galā izvēlētās pārvaldības jomas un darbības var ietekmēt sociālais konteksts; 4) izveidot ārkārtas situāciju vienības (un procedūras), kas vajadzības gadījumā būtu atbildīgas par vilka un suņa hibrīdu aizvākšanu no savvaļas vai par to sagūstīšanu/ sterilizēšanu/ atbrīvošanu. Eiropas Komisija pilnībā atbalsta Bernes konvencijas Ieteikumu Nr. 173 (2014), kurā cita starpā norādīts, ka: “Rezultatīvas vilka saglabāšanas interesēs ir nodrošināt, ka jebkuru konstatēto vilka un suņa hibrīdu aizvākšana notiek vienīgi valdības kontrolētā veidā”. Šķiet, ka to var panākt tikai tad, ja hibrīdu nonāvēšanu aizliedz valsts tiesību akti, kas pieļauj izņēmumu tikai attiecībā uz valsts iestādēm vai to norīkotiem aģentiem. Ieteikumā puses tiek aicinātas: “Nodrošināt, ka valdības kontrolēta vilka un suņa hibrīdu aizvākšana notiek pēc tam, kad valdības amatpersonas un/vai šim nolūkam pilnvarotas struktūras un/vai pētnieki, vadoties pēc ģenētiskām un/vai morfoloģiskām pazīmēm, ir apstiprinājuši, ka tie ir hibrīdi. Aizvākšana būtu jāveic tikai struktūrām, kurām kompetentās iestādes ir uzticējušas šādu pienākumu, vienlaikus nodrošinot, ka šāda aizvākšana neapdraud vilka saglabāšanās stāvokli. Pieņemt vajadzīgos pasākumus, lai nepieļautu, ka vilki tiek nonāvēti apzināti vai arī kļūdas pēc – kā vilka un suņa hibrīdi. Tas neskar konstatēto vilka un suņa hibrīdu uzmanīgu aizvākšanu no savvaļas, kas notiek valdības kontrolē un ko veic struktūras, kurām kompetentās iestādes ir uzticējušas šo pienākumu”; 5) apstiprināt nacionālo plānu klaiņojošo suņu (savvaļas vai noklīduši suņi, vai suņi, kuriem saimnieki ļauj brīvi klaiņot) kontrolei un aizliegt turēt vilkus un vilka un suņa hibrīdus kā lolojumdzīvniekus. Īstenot izpratnes veicināšanas kampaņas, kas atbalsta savvaļas suņu un klaiņojošu suņu kontroli vilka areālos.

3. Ar vilku saistīti konflikti

Vilks vēsturiski ir bijis saistīts ar vairāku veidu sociālekonomiskiem konfliktiem ar cilvēkiem. Agrāk šādi konflikti noveda pie vilka populāciju iznīcināšanas vai krasas samazināšanās lielā daļā Eiropas areāla. Daudzos apvidos šī vajāšana un augsti malumedniecības rādītāji pastāv joprojām. Turpinājumā aprakstīti galvenie mūsdienu konflikti.

— Lauksaimniecības dzīvnieku plēšana. No lauksaimniecības dzīvniekiem plēstas tiek galvenokārt aitas. Linnell & Cretois (2018) aprēķinājuši, ka 2012.–2016. gadā vilki ES nonāvējuši vidēji 19 500 aitu gadā (jāņem vērā, ka trūka datu par Poliju, Rumāniju, Spāniju, Bulgāriju, Austriju un Itālijas daļām). Šis skaitlis patlaban ir labākais pieejamais rādītājs par vilku plēsonības ietekmi ES. Galvenie vilku uzbrukumu upuri ir aitas, taču mazākā mērā tiek plēsti arī citi lauksaimniecības dzīvnieki (kazas, liellopi, zirgi) un daļēji domesticētie ziemeļbrieži. Lauksaimniecības dzīvnieku plēšana ir ļoti mainīga un lielā mērā atkarīga no lauksaimniecības dzīvnieku turēšanas sistēmas, apsaimniekošanas veida un uzraudzīšanas līmeņa, proti, vai ganāmpulks atrodas iežogojumā, īpaši naktī, vai arī tiek ganīts. Piemēram, Francijā (80 vilku bari) 2019. gadā tika nonāvēti un kompensēti aptuveni 11 000 aitu, liellopu un kazu (Dreal, 2019 (14)), savukārt Vācijā (128 vilku bari) 2019. gadā šis rādītājs bija mazāks par 3 000 (DBBW, 2019 (15)), bet Zviedrijā (31 vilku bars) 2018. gadā nonāvēta tikai 161 aita (Viltskadestatistik, 2018, SLU (16)). Linnell & Cretois (2018) uzsver, ka visā Eiropā ir grūti savākt konsekventus un uzticamus datus par lauksaimniecības dzīvnieku plēšanu, kurā vainojami vilki. Lauksaimniecības dzīvnieki var iet bojā vai pazust dažādu iemeslu dēļ, un to nāves gadījumus ne vienmēr ir iespējams saistīt ar lielajiem plēsējiem. Lauksaimnieku un lopkopju ziņojumu kvalitāte ir lielā mērā atkarīga no kompensācijas sistēmas, piemēram, no kompensācijas līmeņa (pilna vai daļēja kompensācija), saistītā administratīvā procesa ilguma un grūtībām, un tā, vai tiek veiktas pārbaudes uz vietas, lai verificētu, vai dzīvnieka nonāvēšanā faktiski vainojami lielie plēsēji. Reizēm vilki var uzbrukt arī suņiem un nogalināt tos. Piemēram, Zviedrijā un Somijā, kad suņi bez pavadām dzen alni vilku apdzīvotās teritorijās. Papildus tiešiem un netiešiem ekonomiskajiem zaudējumiem lauksaimniecības dzīvnieku un suņu zaudējumam neapšaubāmi ir liela emocionāla ietekme. Lai gan vilku plēsīguma kopējā ietekme uz lopkopības nozari ES ir niecīga, zaudējumi, kas rodas, kad vilki uzbrūk neaizsargātām aitām ganībās, atsevišķas lauku saimniecības līmenī var būt vērā ņemami un radīt papildu spiedienu un slogu lopkopjiem, kurus jau tāpat ietekmē dažādas sociālekonomiskas problēmas.

— Šķietamais cilvēkiem radītais risks. Vilki cilvēkus neuzskata par iespējamu medījumu, bet drīzāk par apdraudējumu, no kā jāvairās. Lai gan agrāk ir bijuši ziņojumi par letāliem vilku uzbrukumiem cilvēkam (bieži tie ir saistīti ar trakumsērgas skartiem īpatņiem vai īpatņiem, kurus cilvēki barojuši, provocējuši, ievainojuši vai notvēruši), faktiskais risks, ka pašreizējos Eiropas vidiskajos un sociālajos apstākļos vilks varētu uzbrukt cilvēkam, tiek uzskatīts par ārkārtīgi zemu. (Linnell et al, 2002; Linnell and Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell et al, 2021). Neraugoties uz to, daudzi cilvēki joprojām baidās no vilkiem, it īpaši valstīs un reģionos, kuros šī suga nesen atkal parādījusies vai vilku skaita pieaugums padara tos pamanāmākus teritorijās, kurās tie agrāk nebija sastopami. Ir ziņots par gadījumiem, kad vilki pietuvojas cilvēkiem un uzvedas neierasti (“pārdroši” vai “bezbailīgi” vilki). Visbiežāk tas atgadījies situācijās, kad vilki ir pieraduši pie barības vai tuvumā bijuši suņi (Reinhardt, 2018). Attiecībā uz vilka un suņa hibrīdiem nav pierādījumu, ka tie būtu pārdrošāki vai bīstamāki nekā vilki, taču dažos Eiropas apvidos atsevišķs jautājums ir arī bailes no hibrīdiem. Šī uztvere un attieksme rūpīgi jāņem vērā, un tiem nopietni jāpievēršas. Ir lietderīgi atbalstīt izglītojošus pasākumus, sniegt pareizu informāciju un atmaskot viltus ziņas, pārbaudot faktus (ko veic dažas vietējās vai reģionālās pašvaldības vai LIFE projekti), bet bieži vien ar šīm iniciatīvām ir par maz. Turklāt jāprecizē, ka maz ticamajā gadījumā, kad pastāv objektīvi draudi, ko rada, piemēram, traks vai agresīvs vilks vai pie barības pieradis vai ar cilvēkiem apradis vilks, saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu attiecīgā vilka mērķtiecīga aizvākšana ir pilnībā likumīga (sk. 6. nodaļas rindkopu par atkāpēm saskaņā ar 16. panta 1. punkta c) apakšpunktu).

— Ietekme uz medījamajām nagaiņu sugām. Vilki un mednieki dažkārt medī vienu un to pašu medījumu, t. i., savvaļas nagaiņus. Kad lielie plēsēji atgriežas, mednieki nereti baidās, ka viņu darbību ietekmēs konkurence, un tas var izraisīt nopietnu konfliktu. Vilka plēsonības ietekme uz savvaļas nagaiņu skaitu un uzvedību ir diezgan mainīga un sarežģīta, un tā atkarīga no sugas un vietējā konteksta. Kopumā vilki katru gadu nomedī tikai nelielu procentuālo daļu savvaļas nagaiņu – daudz mazāk nekā mednieki –, un nešķiet, ka vilku ietekme uz pašreizējām (kopumā augošajām) nagaiņu populāciju tendencēm Eiropā būtu nelabvēlīga (18) (Bassi, E. et al, 2020; Gtowaciflski, Z. and Profus, P., 1997). Katrā ziņā atšķirībā no lauksaimniecības dzīvnieku plēšanas to, ka vietējie savvaļas plēsēji medī savvaļas nagaiņus, nevar nedz novērst, nedz mazināt, jo tā ir daļa no dabiskajiem procesiem, kurus biodaudzveidības rīcībpolitika tiecas atjaunot un saglabāt. Tas Eiropas medniekiem ir grūts uzdevums, jo lielo plēsēju atgriešanās ir jāņem vērā, plānojot medības un nosakot savvaļas nagaiņu medību kvotas. Visbeidzot, ir jāatzīst vilku nozīme nagaiņu blīvuma regulēšanā (Ripple, W.J. and Beschta, R.L., 2012) un ar to saistītie ieguvumi, tādi kā mazāks kaitējums mežsaimniecībai un lauksaimniecības kultūrām (19).

— Vērtību konflikti (konkurējošs redzējums par Eiropas ainavu). Konflikti, kas saistīti ar vilkiem, ne vienmēr ir saistīti ar tiešo ekonomisko ietekmi uz dažām ieinteresētajām personām lauku apvidos. Vilki ir ļoti simboliski dažu plašāku jautājumu kontekstā, un konflikti bieži vien atspoguļo dziļākas sociālās atšķirības (piemēram, starp laukiem un pilsētām, starp modernām un tradicionālām vērtībām vai starp dažādām sociālajām šķirām un ekonomiskajām grupām) (Linnell, 2013). Vilki bieži izraisa fundamentālas debates par Eiropas ainavu tālāko attīstību (Linella, 2014) starp dažādiem sabiedrības slāņiem ar pretēju viedokli un redzējumu par to, kā būtu jāsaglabā, jāizmanto vai jāpārvalda savvaļas dzīvnieki un ainavas (20). Tas izskaidro, kāpēc reti pastāv skaidra saikne starp lielo plēsēju radītās tiešās ekonomiskās ietekmes apmēru un izraisīto sociālo konfliktu līmeni (Linnell un Cretois, 2018).

4. Pasākumi, kas uzlabo cilvēku un vilku līdzāspastāvēšanu

Kopš Dzīvotņu direktīvas pieņemšanas Komisija ir veicinājusi līdzāspastāvēšanas pieeju, kuras mērķis ir atjaunot lielo plēsēju populāciju labvēlīgu saglabāšanās stāvokli, vienlaikus risinot un samazinot konfliktus ar likumīgām cilvēka darbībām, un kopīgi izmantot daudzfunkcionālas ainavas. Programma LIFE ir finansējusi vairāk nekā 40 projektu, kas saistīti ar vilka saglabāšanu un līdzāspastāvēšanu, un tie ir palīdzējuši atrast un izmēģināt šo mērķu sasniegšanas paraugpraksi (21).

ES platforma “Par cilvēku un lielo plēsēju līdzāspastāvēšanu” – organizāciju grupa, kas pārstāv dažādas interešu grupas, kuras ir vienojušās par kopīgu uzdevumu veicināt līdzāspastāvēšanas risinājumus, – ir apzinājusi daudzus līdzāspastāvēšanas piemērus un veikusi gadījumu analīzi (22). Šādas gadījumu analīzes ir iedalītas piecās kategorijās: 1) konsultāciju sniegšana/izpratnes uzlabošana; 2) praktiskā atbalsta sniegšana; 3) viedokļu izprašana; 4) inovatīvs finansējums, un 5) monitorings (23) (EU LC Platform, 2019).

Eiropas Parlamenta pasūtītajā 2018. gada pētījumā (24) tika sniegti ieteikumi un piemēri par praktiskiem līdzāspastāvēšanas pasākumiem attiecībā uz vilkiem un citiem lielajiem plēsējiem vairākās dalībvalstīs.

Tāpēc Eiropas līmenī pastāv plaša zināšanu un vērtīgas pieredzes apmaiņas bāze. Turpinājumā aprakstītas pieejas, kas konfliktu mazināšanā izmantotas visbiežāk.

— Kompensācijas maksājumi

Lai samazinātu vilka nodarīto postījumu ekonomisko ietekmi un palielinātu toleranci pret aizsargājamajām sugām, daudzās ES valstīs nereti tiek izmantoti kompensācijas maksājumi. Kompensācijas maksājumi bieži vien var būt piemērots pasākums, taču ir skaidri jādefinē tiesīguma noteikumi un jāizvērtē dažādi faktori. Piemēram, jāpārbauda, vai lauksaimniecības dzīvnieki tiešām zaudēti vilku plēsonības dēļ, un jānodrošina, lai kompensācijas būtu taisnīgas un tiesīgiem saņēmējiem tiktu izmaksātas bez kavēšanās.

Daudzās valstīs lauksaimnieki sūdzas, ka kompensācijas saņemšana ir sarežģīta un dārga vai ka maksājumi ir novēloti vai nepietiekami. Kompensācijas maksājumus parasti finansē valsts vai reģionālās pārvaldes iestādes saskaņā ar attiecīgajiem ES noteikumiem par valsts atbalstu (25) (kas gan tiešās, gan netiešās izmaksas ļauj kompensēt 100 % apmērā). Lai novērstu līdzāspastāvēšanas problēmas, bieži nepietiek tikai ar zaudējumu kompensācijas maksājumiem vien, jo tie nodarītos postījumus vai citus konfliktus nemazina. Turklāt kompensācijas maksājumi reizēm nav ilgtermiņā ilgtspējīgi, ja vien tie netiek pareizi kombinēti ar citiem pasākumiem.

— Preventīvi pasākumi un tehniskā palīdzība

Preventīvi pasākumi ir visaptverošas līdzāspastāvēšanas sistēmas svarīga daļa. Pieredze, kas gūta, piemēram, programmas LIFE projektos un lauku attīstības programmās, liecina, cik svarīgi un rezultatīvi ir dažādi lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumi, piemēram, dažāda veida nožogojumi, ganīšana, ganu suņi, ganāmpulka savākšana uz nakti un vizuālas vai akustiskas atbaidīšanas ierīces (Fernández-Gil, et al, 2018, sk. arī Carnivore Damage Prevention News [“Plēsēju postījumu novēršanas biļetens”] (CDP news, 2018)). Jo īpaši ganu klātbūtne lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumus var padarīt daudz rezultatīvākus un pati par sevi attur plēsējus no uzbrukumiem. Ziņojums, ko izstrādājusi platforma ES lielo plēsēju jautājumos, liecina par veiksmīgu pieredzi un labu praksi (Hovardas et al, 2017). Preventīvi pasākumi ir īpaši jāizstrādā un jāpielāgo konkrētām reģionālām iezīmēm (tādām kā lauksaimniecības dzīvnieku veids, ganāmpulka lielums, topogrāfija utt.).

Šo pasākumu rezultativitāte lielā mērā ir atkarīga no tā, vai attiecīgie operatori tos pienācīgi īsteno un vai ir pieejami to ieviešanas atbalstam pietiekami resursi un tehniskās konsultācijas (piemēram, van Eeden et al., 2018). Neviens atsevišķs pasākums nevar būt 100 % veiksmīgs, taču piemēroti tehniskie risinājumi (bieži vien kombinēti) var būtiski samazināt lauksaimniecības dzīvnieku zaudējumu plēsēju dēļ. Attiecīgajām iestādēm un ieinteresētajām personām preventīvie pasākumi ir rūpīgi jāizstrādā, lai tie būtu piemēroti dažādām situācijām. Turklāt tie pienācīgi jāīsteno (tas ietver arī apkopi un uzturēšanu), jāmonitorē to rezultativitāte un jāveic visi vajadzīgie pielāgojumi. Attiecīgo operatoru apmācība, informēšana, turpmākie pasākumi un tehniskā palīdzība ir būtiska, un tai būtu jāpiešķir pienācīgs publiskais atbalsts, arī lai uzturētu preventīvās sistēmas un tiktu galā ar papildu darba slodzi.

— Informēšana, konsultēšana, izpratnes veicināšana

Faktuāla informācija par vilkiem un par to, kā minimalizēt to ietekmi, var būt lietderīgs konfliktu mazināšanas pasākums (EU LC Platform, 2019). Piemēram, Plēsēju postījumu novēršanas biļetens (Carnivore Damage Prevention News newsletter (26)), ko atbalsta dažādi programmas LIFE projekti, palīdz izplatīt informāciju par lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzību ES un starptautiskā mērogā. Itālijas tīmekļvietnē “Sargā savu ganāmpulku” (Proteggi il tuo Bestiame, 2019) atrodami detalizēti ieteikumi par lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumiem, kā arī dažādas finansēšanas shēmas, kas pieejamas Itālijas reģionos. Spānijas Ekoloģiskās pārkārtošanās ministrijas tīmekļvietnē pieejams katalogs, kurā uzskaitīti labi preventīvie pasākumi, ar ko var novērst vai mazināt mijiedarbību starp aizsargājamajām sugām un lauksaimniecības un lopkopības saimniecībām (27).

Vēl viens šādas pieejas piemērs, kas īpaši vērsts uz mednieku kopienu, ir projekts LIFE WolfAlps, kura darbības ietver datu un informācijas apmaiņu par savvaļas nagaiņu sugu populācijas dinamiku Alpos un par vilku atgriešanās ietekmi uz barības sugām un medībām (28). Plašāku pieeju ieviesis kontaktbirojs “Vilki Saksijā” (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) un Vilku kompetences centrs Saksijā-Anhaltē, kur vairāki darbinieki uz vietas var nodrošinātu mācību materiālus, organizēt ekskursijas un atbildēt uz iedzīvotāju jautājumiem un raizēm.

— Monitorings

Lielo plēsēju populāciju monitorings ir būtisks, lai iegūtu precīzu informāciju, izprastu populācijas dinamiku, kas vajadzīga, lai garantētu tās izdzīvošanu, pielāgotu pārvaldības praksi mainīgajām situācijām un izpildītu Dzīvotņu direktīvā noteiktos pienākumus. Monitorings ir arī ļoti grūts uzdevums, jo to veic plašā ģeogrāfiskā teritorijā, kas nereti šķērso starptautiskās robežas, kā arī lielo plēsēju zemā blīvuma un izvairīgās uzvedības dēļ (LCIE Policy Support Statement annexed to Linnell et al., 2008). Visiem pārvaldības lēmumiem (tai skaitā lēmumiem par atkāpēm) būtu jābalstās uz stabiliem datiem par attiecīgo vilka populāciju. Monitoringam būtu jāaptver arī visu preventīvo pasākumu īstenošana (to ieviešana, rezultāti, efektivitāte) un lauksaimniecības dzīvnieku plēsoņas identifikācija, lai nošķirtu vilkus no suņiem (piemēram, Echegaray and Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008) un novērtētu, vai sistēma ir jāpielāgo vai jāuzlabo.

Ņemot vērā to, ka Eiropā ļoti izplatīts konflikts ir domstarpības par plēsēju populāciju lielumu un statusu, ieinteresēto personu, tai skaitā mednieku, iesaistīšana monitoringa darbībās var ne tikai palielināt datu vācēju skaitu, bet arī uzlabot attiecības ar ieinteresētajām personām un mazināt konfliktus.

Lai pieņemtu attiecīgus lēmumus par vilka saglabāšanu un pārvaldību, vajadzīgi pārliecinoši monitoringa dati. Tāpēc ļoti svarīgi ir ieguldīt resursus piemērotā monitoringa sistēmā, kas var sniegt pareizas un atjauninātas zināšanas par vilka populāciju attiecīgajā teritorijā. Par labu piemēru var uzskatīt Francijas monitoringa sistēmu (29).

Ieinteresēto personu iesaistīšana monitoringā (piemērs) Komisijas atbalstītā pilotprojektā Slovākijā zinātniski pamatotā vilku skaitīšanā tika iesaistīts plašs ieinteresēto personu loks (vides aktīvisti, mežsaimnieki, aizsargājamo teritoriju personāls un mednieki). Viņi bija atbildīgi par vilku izkārnījumu un urīna paraugu savākšanu pētījuma apgabalā. Šo personu iesaistīšanās un augsto tehnoloģiju izmantošana analīzēm palīdzēja panākt lielāku vienprātību par vietējās vilka populācijas lielumu (Rigg et al, 2014). Vēl viens piemērs ir Somijā izveidotais Lielo plēsēju novērotāju tīkls – grupa, kurā darbojas aptuveni 2 100 aktīvi brīvprātīgie, kurus izvirzījušas vietējas medījamo dzīvnieku pārvaldības asociācijas. Šis apmācīto novērotāju tīkls, kurā iesaistījušies galvenokārt vietējie mednieki, ir atbildīgs par lielo plēsēju atstāto pēdu novērošanu un citu iedzīvotāju paziņotu zīmju pārbaudīšanu. Novērojumu datus šie brīvprātīgie reģistrē valsts datubāzē “TASSU” (“ķepa” somu val.), ko uztur Luke (Somijas Dabas resursu institūts). Šo datubāzi izmanto, piemēram, lai sagatavotu nacionāla un reģionālā līmeņa aplēses par lielo plēsēju populāciju, un to izmanto par medību saimniecību atbildīgās amatpersonas un medību inspektori. Tīkls, datubāze un to pārvaldība pastāvīgi attīstās un pielāgojas, lai palīdzētu veidot dažādu iestāžu un ieinteresēto personu savstarpēju uzticēšanos un sadarbību par šādām jutīgām sugām savākto datus kopīgošanā, izmantošanā un piekļuvē tiem. Piemēram, projektā LIFE BOREALWOLF, kas ilgst no 2019. līdz 2025. gadam, izvirzīts mērķis stiprināt lielo plēsēju novērotāju tīklu, nodrošinot papildu izglītību pašreizējiem brīvprātīgajiem un piesaistot jaunus brīvprātīgos, kas nav mednieki. Arī Zviedrija un Norvēģija ir izveidojušas Skandobs – Skandināvijas lielo plēsēju (lūšu, tiņu, brūno lāču un vilku) izsekošanas sistēmu. Šajā datubāzē ikviens var reģistrēt novērojumus par Skandināvijas lielo plēsēju atstātajām pēdām vai zīmēm vai pamanīšanas gadījumiem. Uzlabota ziņošana par novērojumiem palīdzēs vairot zināšanas par šo sugu sastopamību un izplatību. Datubāzē reģistrētie novērojumi ir pieejami visiem sistēmas lietotājiem. Novērojumus var kopīgot, arī izmantojot lietotni Skandobs (lietotāji var lejupielādēt Skandobs-Touch no veikaliem App Store vai Google Play un lietot, lai ziņotu par plēsējiem vai pēdām, atrodoties dabā). Datubāzi atjaunina ik pēc 15 minūtēm. To pārvalda Rovdata – Norvēģijas Dabas pētniecības institūta (NINA) neatkarīga daļa.

— Dialogs ar ieinteresētajām personām un to iesaistīšana

Atzīstot ar vilkiem saistīto konfliktu kulturālo un sociālo raksturu, tiek uzskatīts, ka līdzdalības procesiem ir ievērojams konfliktu mazināšanas potenciāls, jo īpaši tad, ja tie palielina ieinteresēto personu savstarpējo uzticēšanos (Young et al., 2016). Šādas pieejas piemērs ir ES platforma “Par cilvēku un lielo plēsēju līdzāspastāvēšanu” (sk. vadlīniju IV pielikuma 9. gadījuma analīzi). Šādas pieejas izmanto arī reģionālā un nacionālā līmenī. Daudzas dalībvalstis ir izveidojušas valsts mēroga platformas. Ar pilotprojekta palīdzību ES iestādes atbalsta arī reģionālo platformu izveidi Itālijā, Rumānijā, Spānijā, Francijā, Vācijā un Zviedrijā (Regional LC Platforms, 2019). Projekts LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) atbalsta arī sadarbību un informācijas apmaiņu starp lielo plēsēju karstajiem punktiem Eiropā.

Vēl viens pozitīvs ieinteresēto personu iesaistes piemērs ir Grupo Campo Grande (GCG). Tā ir valsts mērogā izveidota Spānijas ideju laboratorija, kurā darbojas cilvēki ar dažādu pieredzi un organizācijas, kas iesaistītas konfliktā starp ekstensīvu lopkopību un Pireneju pussalas vilku. Grupu 2016. gadā izveidoja Fundación Entretantos kā daļu no sociālās starpniecības iniciatīvas, kuras mērķis bija risināt konfliktu, kas saistīts ar Pireneju pussalas vilku un ekstensīvas lopkopības līdzāspastāvēšanu. Dalībnieki ir parakstījuši kopīgu deklarāciju un sadarbojas, lai mudinātu citus sekot savam piemēram (GCG, 2018).

— Letāla vilku kontrole/izkaušana

Vēsturiski letāla vilku kontrole/izkaušana ir plaši izmantota, lai atbrīvotos no vilkiem un novērstu ar tiem saistītās sekas un konfliktus. Šādas prakses rezultātā vilki no sākotnējā Eiropas areāla lielākās daļas tika izskausti. Mūsdienās dažas letālās kontroles metodes dažādā līmenī joprojām izmanto vairākas Eiropas valstis, kuras apgalvo, ka to nolūks ir novērst vai samazināt lauksaimniecības dzīvnieku zaudējumus un uzlabot cilvēku iecietību pret vilkiem, arī dažas dalībvalstis, kurās šī suga ir iekļauta direktīvas IV pielikumā (stingras aizsardzības režīms).

Tomēr saskaņā ar pašreizējo politiku un saistītajiem tiesību aktiem konfliktus, kas saistīti ar vilku un citu aizsargājamo lielo plēsēju aizsardzību Eiropas daudzfunkcionālajās ainavās, nevar risināt tikai vai galvenokārt ar izkaušanu/letālu kontroli. Atkāpes, kas pieļauj letālu kontroli, ir iespējams un leģitīms instruments, un dalībvalstis var apsvērt tā izmantošanu, lai papildinātu citus iepriekš minētos konfliktu pārvaldības pasākumus, ievērojot visus Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā minētos nosacījumus (sk. 5. punktu).

Šķiet, ka nav pārliecinošu pierādījumu par to, cik iedarbīga ir letālas kontroles izmantošana lauksaimniecības dzīvnieku plēšanas mazināšanā. Daži pētījumi liecina, ka letāla kontrole/izkaušana šķiet mazāk iedarbīga nekā lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumi (van Eeden et al, 2018, Santiago-Avila et al, 2018), un tā var faktiski palielināt uzbrukumus lauksaimniecības dzīvniekiem un konfliktus (Wielgus and Peebles, 2014; Fernández-Gil et al., 2016), iespējams tāpēc, ka izkaušana izjauc vilku bara struktūru.

Turklāt aizsargājamās sugas letālas kontroles/izkaušanas izmantošana atšķirībā no iepriekš minētajiem neletālajiem pasākumiem, pēc saglabāšanas speciālistu domām, ir pretrunīgs rīks (Lute et al, 2018), ko arvien vairāk apšauba liela sabiedrības daļa (30). Ņemot vērā iepriekš minēto, kā arī empīriskos pierādījumus, nav skaidrs, vai vilku izkaušana noved pie sociālo konfliktu palielināšanās vai samazināšanās.

Īsāk sakot, neletāli pasākumi, to vidū lauksaimniecības dzīvnieku apsaimniekošanas un aizsardzības pasākumi, lauksaimniecības dzīvnieku plēšanas riska un konfliktu mazināšanas aspektā šķiet rezultatīvāki, ilgtspējīgāki, mazāk strīdīgi un (vairumam cilvēku) pieņemamāki.

Dalībvalstu kompetentajām iestādēm, pieņemot lēmumus par saviem pārvaldības pasākumiem un īstenojot tos, būtu jāņem vērā visi šie elementi.

Visaptveroši vilka saglabāšanas/pārvaldības plāni

Vislabākā pieeja dalībvalstīs būtu vairākus iepriekš minētos pasākumus kombinēt, lai atbalstītu pareizo līdzāspastāvēšanas līmeni, un pielāgot tos vietējai situācijai. To visaptverošajos un saskanīgajos vilka saglabāšanas un pārvaldības plānos būtu jāizmanto arī visi pieejamie instrumenti un finansējuma avoti. Šajos plānos (ideālā gadījumā pārrobežu plānos tām kaimiņu dalībvalstīm, kurām ir kopīga vilka populācija (Linnell et al., 2008)) tiktu apskatīti visi attiecīgie apdraudējumi, konflikti, iespējas un vajadzības, kas saistītas ar vilkiem attiecīgajā dalībvalstī. Tas būtu labākais veids, kā panākt un uzturēt labvēlīgu vilka saglabāšanās stāvokli visā tā dabiskajā areālā, vienlaikus nodrošinot nepieciešamo pārvaldības elastību direktīvas noteiktajās robežās un saglabājot vai uzlabojot sabiedrības iecietību pret vilkiem (sabiedrības akceptētspēju).

5. Līdzāspastāvēšanas pasākumu finansēšana

Atbalstu, kura mērķis ir palīdzēt atrisināt ar vilka saglabāšanu saistītos konfliktus, var piešķirt no ES fondiem, jo īpaši no programmas LIFE un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), kā arī no nacionālajiem līdzekļiem (valsts atbalsts).

— Programma LIFE , pamatojoties uz ikgadējiem uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus konkursa kārtībā, var finansēt demonstrējumu pasākumus un inovatīvu risinājumu izmēģināšanu attiecībā uz lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumiem, plēsonības riska novērtēšanu, zaudējumu kompensācijas shēmu ieviešanu, vietējo mežsargu un veterinārārstu apmācību par metodēm, kā novērtēt lauksaimniecības dzīvniekiem nodarīto kaitējumu. LIFE var finansēt arī mērķorientētus komunikācijas un informācijas pasākumus, kuru mērķis ir atrisināt cilvēka un vilka konfliktus. Jāņem vērā, ka LIFE nefinansē kārtējo pārvaldību.

— ELFLA var sniegt atbalstu preventīviem pasākumiem, piemēram, aizsargžogu vai ganu suņu iegādei (kurus kā neienesīgas investīcijas var finansēt līdz 100 % apmērā). Papildu darbaspēka izmaksas, ko lauksaimniekiem sagādā aizsargžogu pārbaudīšana un uzturēšana vai pārvietošana, kā arī ganu suņu barības un veterinārās izmaksas var segt agrovides un klimata maksājumi. ELFLA vairākās dalībvalstīs (piemēram, Grieķijā, Bulgārijā, Slovēnijā, Itālijā un Francijā) tiek izmantots, lai finansētu lauksaimniecības dzīvnieku aizsardzības pasākumus, piemēram, papildu izmaksas par ganīšanu, iežogošanu un ganu suņiem. ES platforma “Par cilvēku un lielo plēsēju līdzāspastāvēšanu” (sk. turpinājumā) ir sagatavojusi pārskatu par to, kur pašlaik tiek izmantotas lauku attīstības programmas (LAP) un kur tās varētu izmantot nākotnē (Marsden et al, 2016) (31). Gaidāmā kopējā lauksaimniecības politika preventīvus pasākumus un ganīšanas sistēmas varētu atbalstīt, izmantojot arī jaunās ekoshēmas (32).

— Ar ERAF Interreg instrumentu var atbalstīt projektus, kuru mērķis ir uzlabot pārrobežu sadarbību lielo plēsēju saglabāšanas un pārvaldības jomā, piemēram, saistībā ar dzīvotņu savienotību, zināšanu pārnesi, lauksaimniecības dzīvniekiem nodarītā kaitējuma novēršanu un citiem līdzāspastāvēšanas pasākumiem (33).

— Nacionālais finansējums (valsts atbalsts) atbalstu līdz 100 % apmērā var sniegt preventīviem pasākumiem, iznīcinātā lauksaimniecības potenciāla atjaunošanai, piemēram, vilku nonāvēto lauksaimniecības dzīvnieku aizstāšanai, un vilku radīto zaudējumu kompensēšanai, piemēram, kompensācijām par nonāvētajiem dzīvniekiem un materiālo kaitējumu lauku saimniecības aktīviem, veterinārajām izmaksām un izmaksām, kas saistītas ar pazudušu dzīvnieku meklēšanu (34).

Dalībvalstī (un ideālā gadījumā pāri to dalībvalstu robežām, kurām ir kopīga vilka populācija) ir vajadzīga visaptveroša pieeja ar vilkiem saistītu konfliktu mazināšanas pasākumu finansēšanai un atbalstīšanai.

Dalībvalstīm savos prioritārās rīcības plānos (PRP) būtu jāatspoguļo galvenie vilku saglabāšanas un ar tiem saistīto konfliktu jautājumi, jānosaka attiecīgās prioritātes un finansiālās vajadzības un jāizklāsta, kā dalībvalstis plāno tās īstenot. Atjauninātajā PRP veidnē (35) ietverta iedaļa (E.3.2.), kas īpaši paredzēta saskaņā ar ES Putnu direktīvu un Dzīvotņu direktīvu aizsargājamo sugu dzīvnieku radītā kaitējuma novēršanas, mazināšanas vai kompensēšanas prioritārajiem pasākumiem un ar tiem saistītajām izmaksām.

Turklāt visā Eiropā tiek izmantoti vairāki vēl inovatīvāki veidi, kā finansēt un atbalstīt līdzāspastāvēšanu.

Inovatīva finansējuma piemēri Oriģināls un veiksmīgs inovatīva līdzāspastāvēšanas finansējuma piemērs ir Zviedrijas iniciatīva “saglabāšanas snieguma maksājumi” par tini. Tā paredz maksājumus, kas saistīti ar tiņa sekmīgu vairošanos, nevis kompensē ziemeļbriežu zaudējumu. Maksājumu pamatā ir dokumentētu tiņa vairošanās gadījumu skaits attiecīgajā rajonā neatkarīgi no plēsonības līmeņa. Piecus gadus pēc programmas ieviešanas tika konstatēts tiņa populācijas pieaugums. Reģistrēto vairošanās gadījumu skaits pieaudzis no 57 2002. gadā līdz 125 2012. gadā, un populācija paplašinās, aizņemot iepriekš neizmantotas teritorijas (Persson, 2015). Vēl viena veiksmīga inovatīvas finansēšanas sistēma ir “Klinšu ērgļa shēma”, kuras mērķis ir atalgot sāmu ziemeļbriežu audzētāju kopienu par sekmīgo klinšu ērgļa ligzdu un teritoriju izveidi Somijas Lapzemē (Eiropas Komisija, 2017). Kopš Somijas valdība 1998. gadā ieviesa šo shēmu, tiek ziņots, ka ziemeļbriežu ganu attieksme pret klinšu ērgļiem ir krasi mainījusies, jo suga tagad tiek uzskatīta par resursu, nevis kaitnieku. Arī ienākumu un nodarbinātības iespējas, ko rada dabā balstīts ekotūrisms, var palīdzēt uzlabot iecietību pret vilkiem un to līdzāspastāvēšanu ar attiecīgajām lauku kopienām. Spānijā reģions, kas atrodas uz ziemeļrietumiem no Zamoras (proti, Sierra de la Culebra), ir kļuvis par nozīmīgu vilku vērošanas tūrisma apgabalu, kas rada būtisku ekonomisko vērtību un ik gadu piesaista tūkstošiem apmeklētāju. Šādu tūrisma iniciatīvu gadījumā ir jārūpējas par to, lai tās netraucētu vilka saglabāšanai (piemēram, jāvairās no iztraucējumiem un migu vietām). Būtu jāapsver arī ietekme uz citām ieinteresēto personu grupām (piemēram, jācenšas lielos plēsējus nepievilināt apgabaliem, kuros ir lauksaimniecības dzīvnieki, un neveicināt situācijas, kurās cilvēki lielajiem plēsējiem saistās ar barības pieejamību). Cita veida iespējas ir izstrādātas Pjemontā, Itālijā (projekta LIFE WolfAlps satvarā). Ir izveidots vietējais marķējums (“Terre di Lupi” = vilku zeme), un uzsāktas vairākas iniciatīvas ar mērķi popularizēt sieru un citus produktus, kurus ražo lauksaimnieki, kas saimnieko apgabalos, kuros sastopami vilki, un īstenot preventīvus pasākumus, kas nodrošina līdzāspastāvēšanu. Natura 2000 2020. gada balvas ieguvējs kategorijā “sociālekonomiskie ieguvumi” bija projekts “Pro-Biodiversidad: shepherds as biodiversity conservators in Natura 2000” (“Pro-Biodiversidad: gani kā Natura 2000 teritoriju biodaudzveidības saglabātāji”). Tas uzskatāmi parādīja, kā lauksaimnieki un dabas saglabāšanas speciālisti var sadarboties, lai dabas saglabāšana vietējām kopienām sagādātu resursus un ieguvumus, nevis problēmas. Liela daļa Picos de Europa kalnu grēdas cieš ekonomiskus zaudējumus, ko rada lauku apvidu pamešana, ganību izzušana, maitēdāju barības avotu izzušana un ugunsgrēku risks. Fonds Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos nolēma risināt šo problēmu, izveidojot īpašu sertifikācijas zīmolu Pro-Biodiversidad (“Biodaudzveidībai par!”), lai atbalstītu ekstensīvo aitkopību, apturētu lauku apvidu pamešanu un radītu biodaudzveidībai labvēlīgus apstākļus. Ar šīs shēmas palīdzību tiek maksāta augstāka cena par aitas gaļu, ko saražo lauksaimnieki, kuri pastāv līdzās ar vilkiem.

6. Direktīvas 16. pants: atkāpes no IV pielikumā iekļauto vilka populāciju stingras aizsardzības

Parasti visas vilka populācijas, kas uzskaitītas Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā, ir stingri aizsargājamas un to īpatņus nedrīkst apzināti gūstīt, nonāvēt vai traucēt to dabiskajā areālā. Turklāt nedrīkst noplicināt vai iznīcināt to vairošanās un atpūtas vietas. Šī aizsardzība ir spēkā Natura 2000 teritorijās un ārpus tām.

Tomēr dažos izņēmuma gadījumos atļaut dažu atsevišķu vilku sagūstīšanu vai nonāvēšanu var būt pamatoti. Piemēram, lai novērstu būtiskus lauksaimniecības dzīvnieku zaudējumus vai pētniecības, monitoringa un pārvaldības nolūkos uzliktu vilkiem kaklasiksnas ar raidītāju, vai likvidētu pie barības pieradušus vai pārdrošus un potenciāli bīstamus īpatņus.

Dzīvotņu direktīvas 16. pants sagādā vajadzīgo elastību, kas dod iespēju risināt minētās situācijas, ļaujot dalībvalstīm pieņemt atkāpes no vispārējiem stingras aizsardzības noteikumiem un veikt iepriekš minētās darbības (nākamie punkti jālasa kopā ar dokumenta III daļu).

Atkāpes piešķiršanas priekšnoteikumi

Direktīvas 16. pantā ir paredzētas trīs pārbaudes, kas veicamas pirms atkāpes piešķiršanas. Kompetentajām valsts iestādēm ir uzskatāmi jāparāda:

— ka pastāv viens (vai vairāki) iemesli, kas minēti 16. panta 1. punkta a)–e) apakšpunktā, un tie jāpamato ar pietiekamiem pierādījumiem,

— ka trūkst apmierinošas alternatīvas (t. i., problēmu nevar atrisināt veidā, kam atkāpe nav vajadzīga, proti, ar paņēmieniem, kas nav letāli, nepietiek),

— ka atkāpe neradīs nelabvēlīgu ietekmi uz attiecīgās sugas populāciju uzturēšanu labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī to dabiskajā areālā.

Turpinājumā aprakstīta šo prasību piemērošana vilka gadījumā. Ir svarīgi atgādināt, ka šie noteikumi ir jāīsteno attiecīgajām valsts iestādēm, kam pienācīgi jāpamato un uzskatāmi jāparāda, ka visi 16. panta 1. punkta nosacījumi ir izpildīti. Tāpat valsts tiesu iestādēm ir jāpārbauda un jāpanāk prasību ievērošana konkrētā kontekstā un konkrētos gadījumos.

1. Uzskatāmi parādīta viena vai vairāku 16. panta 1. punkta a)–e) apakšpunktā minētu iemeslu pastāvēšana

Direktīvas 16. panta 1. punktā minētie iemesli ir:

a) “aizsargāt savvaļas faunu un floru un saglabāt dabiskās dzīvotnes”;

b) “novērst nopietnu kaitējumu, jo īpaši labībai, mājlopiem, mežiem, zivsaimniecībai un ūdeņiem un citiem īpašuma veidiem”;

c) “rūpēties par veselības aizsardzību un sabiedrības drošību vai obligāti ievērot citas sevišķi svarīgas sabiedrības intereses, tostarp sociāla vai ekonomiska rakstura intereses un videi primāri svarīgas labvēlīgas pārveides”;

d) “izpētes un izglītības nolūkā atjaunot minēto sugu populācijas un reintroducēt minētās sugas, un veikt šī mērķa sasniegšanai vajadzīgās vairošanas darbības, tostarp augu mākslīgo pavairošanu”;

e) “stingri noteiktos apstākļos pēc izvēles principa un ierobežotā apmērā atļaut IV pielikumā uzskaitīto sugu atsevišķu īpatņu ieguvi vai turēšanu ierobežotā skaitā, ko nosaka kompetentās valsts iestādes”.

Attiecībā uz vilkiem piešķirtas atkāpes pamatojuma piemēri

— a) pamatojums visticamāk tiks izmantots reti. Uz to varētu atsaukties, piemēram, tādā gadījumā, kad vilki medī apdraudētas sugas savvaļas dzīvniekus un tā rezultātā sugas stāvoklis pasliktinās vēl vairāk. Tomēr jāatceras – tas, ka viena autohtonā suga medī citu autohtono sugu, ir dabisks process un ekosistēmas funkcionēšanas neatņemama daļa. Turklāt, pirms apsvērt jebkādu atkāpi, būtu jānoskaidro un faktiski jānovērš citi barības sugu apdraudējumi vai ierobežojošie faktori (piemēram, dzīvotņu noplicināšana, cilvēka radīti traucējumi, pārmērīga medīšana, domesticēto sugu konkurence utt.).

— b) pamatojums: attiecībā uz vilkiem dalībvalstu izmantoto atkāpju mērķis bieži vien ir novērst smagu kaitējumu lauksaimniecības dzīvniekiem. Šā noteikuma mērķis ir nepieļaut smagu kaitējumu, tāpēc tas neprasa, lai kaitējums jau būtu radies. Tomēr ir uzskatāmi jāparāda smaga kaitējuma iespējamība, kas pārsniedz parasto uzņēmējdarbības risku, un jābūt pietiekamiem pierādījumiem, lai pamatotu, ka jebkura letālas kontroles metode, ko izmanto saskaņā ar atkāpi, smago kaitējumu novērš vai ierobežo rezultatīvi, samērīgi un ilgtspējīgi. Šo pamatojumu varētu izmantot, lai likvidētu vilkus, kas ganāmpulkam varētu nodarīt lielus postījumus, neraugoties uz to, ka atbilstoši preventīvie pasākumi (piemēram, vilku atturēšanai domāti elektriskie žogi un ganu suņi) ir pienācīgi īstenoti.

— c) pamatojumu par sabiedrības veselību un drošību vai citām sevišķi svarīgām sabiedrības interesēm, tai skaitā sociālām vai ekonomiskām interesēm un videi primāri svarīgām labvēlīgām pārveidēm, var izmantot, lai pamatotu atturošas metodes, ar kurām aizbaida vai likvidē pie barības pieradušus vai ar cilvēkiem apradušus vai pārdrošus vilkus, kuri pastāvīgi tuvojas cilvēkiem, vai citus īpatņus vai vilku barus, kuru uzvedība ir nevēlama un bīstama. Sabiedrības veselības un drošības interesēs veikto pasākumu piemēri Vācijas iestāde Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) ir izstrādājusi vadlīnijas, kuru mērķis ir palīdzēt valsts pārvaldes iestādēm tikt galā ar pārdrošiem vilkiem un vilkiem, kuri izturas neparasti (Reinhardt et al, 2018). Pirmkārt, šīs vadlīnijas palīdz iestādēm saprast, vai vilks tiešām uzvedas neparasti. Pēc tam, ja šķiet, ka vilku vilina cilvēki vai suņi, ir ieteicama pakāpeniska pieeja atkarībā no reģistrēto incidentu smaguma, sākot ar pievilinātāju, piemēram, barības, aizvākšanu un atturošu (aversīvu) pieraduma veidošanu un – visnopietnākajos gadījumos – pat (letālu vai neletālu) vilka aizvākšanu. LCIE (Lielo plēsēju iniciatīva Eiropai: IUCN sugu izdzīvošanas komisijas speciālistu grupa) zinātniskie eksperti ir sagatavojuši būtībā līdzīgu politikas paziņojumu par pārdrošu vilku pārvaldību, kurā aprakstīti ieteicamie pasākumi, kas veicami dažādas vilku uzvedības gadījumā, kā arī pētniecības prioritātes (LCIE, 2019). Novērtējums par vilka uzvedību un risku, ko tas var radīt cilvēka drošībai, un ieteicamā rīcība (LCIE, 2019) Uzvedība Novērtējums Ieteicamā rīcība Vilks tumsā pietuvojas apdzīvotām vietām Nav bīstami Rīcība nav nepieciešama Vilks dienas laikā pārvietojas redzamības attālumā no apdzīvotām vietām / atsevišķām mājām Nav bīstami Rīcība nav nepieciešama Pamanījis transportlīdzekļus vai cilvēkus, vilks uzreiz nebēg, bet apstājas un vēro Nav bīstami Rīcība nav nepieciešama Vilks vairākas dienas tiek redzēts mazāk nekā 30 m attālumā no apdzīvotām mājām (vairāki gadījumi ilgā laika periodā) Jāpievērš uzmanība. Iespējama problēma, ko rada spēcīgs apradums vai pozitīva pieraduma veidošanās Jāanalizē situācija. Jāmeklē pievielinātāji un, ja izdodas atrast, jāaizvāc. Jāapsver atturošas (aversīvas) pieraduma veidošanas iespējas Vilks atkārtoti ļauj cilvēkiem pietuvoties mazāk nekā 30 m attālumā Jāpievērš uzmanība. Liecina par spēcīgu apradumu. Iespējama problēma, ko rada pozitīva pieraduma veidošanās. Jāveic situācijas analīze. Jāapsver atturošas (aversīvas) pieraduma veidošanas iespējas Vilks pats atkārtoti pietuvojas cilvēkiem tuvāk par 30 metriem. Šķiet, ka cilvēki vilku interesē Jāpievērš uzmanība / situācija ir kritiska. Pozitīva pieraduma veidošanās un spēcīgs apradums var novest pie aizvien pārdrošākas uzvedības. Pastāv ievainojumu risks. Jāapsver atturošas (aversīvas) pieraduma veidošanas iespējas. Ja atturoša (aversīva) pieraduma veidošana nav sekmīga vai praktiski iespējama, vilks jāaizvāc Vilks uzbrūk cilvēkam vai to ievaino, lai gan nav izprovocēts Situācija ir bīstama Vilks jāaizvāc

— d) pamatojumu, kas saistīts ar pētniecību, izglītību, populācijas atjaunošanu un reintroducēšanu, var izmantot, piemēram, lai vilkus atļautu uz laiku sagūstīt, lai tiem uzliktu kaklasiksnas ar raidītāju pētniecības vai monitoringa nolūkos vai lai tos pārvietotu saglabāšanas nolūkos. Vilka sagūstīšana pētniecības un monitoringa nolūkos (piemērs) 2018. gadā Komisija vēstuļu apmaiņas ceļā piekrita Vācijas iestādēm, ka noteiktos apstākļos Padomes Regulu (EEK) Nr. 3254/91 (36) par kājķeramajām lamatām var interpretēt tā, lai no minētās regulas aizlieguma darbības jomas izslēgtu “mīkstās lamatas” (soft-catch traps). Šo lamatu loki nav aprīkoti ar tērauda zobiem, bet gan polsterēti ar gumiju, lai mazinātu dzīvnieku savainošanas risku notveršanas laikā. Tās uzskata par labāko pieejamo līdzekli, ar ko iespējams notvert dzīvu vilku monitoringa un pētniecības nolūkos, jo šīm lamatām ir lielāks sekmīguma rādītājs un mazāka varbūtība, ka dzīvnieks tiks savainots. Komisija uzskata, ka gadījumā, ja “mīkstās lamatas” ir vajadzīgas zinātniskajai pētniecībai vai monitoringam, kura mērķis ir uzlabot attiecīgās sugas saglabāšanās stāvokli, šādu lamatu iekļaušana regulas aizlieguma darbības jomā būtu pretrunā Regulā (EEK) Nr. 3254/91 izvirzītajam saglabāšanas mērķim. Tātad “mīksto lamatu” izmantošanu varētu paredzēt tikai saglabāšanas nolūkā, ja: i) nav apmierinošas alternatīvas; ii) netiek radīta nelabvēlīga ietekme uz labvēlīgu sugas saglabāšanās stāvokli; iii) tiek veikti visi piesardzības pasākumi, lai dzīvniekam nekaitētu un radītu pēc iespējas mazāku stresu. Praktiski šādas “mīkstās lamatas” būtu jāaprīko ar raidītāju, kas atbildīgās iestādes informē, tiklīdz dzīvnieks notverts. Lai pēc iespējas saīsinātu dzīvnieka stresa periodu un nepieļautu dzīvnieka pašsavainošanos, atbildīgajām iestādēm būtu jāiejaucas 30 minūšu laikā pēc informācijas saņemšanas. Profesionālam veterinārārstam dzīvnieks jāanestezē, jāaprīko ar raidītāju un pēc tam nekavējoties jāatlaiž savvaļā.

Kā paskaidrots 3.2.1. nodaļā, 16. panta 1. punkta e) apakšpunktā paredzētās atkāpes izņēmuma kārtā drīkst izmantot, lai saskaņā ar vairākiem stingriem papildu nosacījumiem atļautu konkrētu vilka īpatņu ieguvi vai turēšanu. Lietā C-674/17 EST ir apstiprinājusi, ka jēdziens “ieguve” ir jāsaprot kā tāds, kas ietver gan īpatņu sagūstīšanu, gan nonāvēšanu (37).

Ar 16. panta 1. punkta e) apakšpunktu pamatotas atkāpes mērķis principā nebūtu sajaucams ar to atkāpju mērķiem, kas pamatotas ar direktīvas 16. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktu, un tādēļ pirmā minētā norma par pamatu atkāpes pieņemšanai var tikt izmantota vienīgi gadījumos, uz kuriem pārējās minētās normas neattiecas (38). Ja atkāpes mērķis atbilst kādam no 16. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktiem, atkāpes jāpamato ar vienu (vai vairākiem) no šiem apakšpunktiem. Atkāpēm (un to izmantošanas iemesliem) jābūt pārskatāmām. Piemēram, ja galvenais mērķis ir novērst smagu kaitējumu lauksaimniecības dzīvniekiem/īpašumam, jāizmanto b) apakšpunkts. Ja ar cilvēkiem apradis vilks izturas bīstami, jāizmanto c) apakšpunkts. Turklāt e) apakšpunkts nav vispārējs noteikums, kas izmantojams jebkāda veida nonāvēšanai.

Tāpat kā attiecībā uz jebkuru atkāpi, kas piešķirta saskaņā ar 16. pantu, valstu lēmumi, ar kuriem atļauj nonāvēšanu, pamatojoties uz minētā panta e) apakšpunktu, būtu jāpieņem izņēmuma kārtā konkrētiem un skaidriem mērķiem, kas atbilst direktīvas mērķiem (2. pants), un tie pienācīgi jāpamato.

Lietā C-674/17 EST atzina, ka cīņa pret nelikumīgām vilku medībām (malumedniecību) principā varētu būt mērķis, ko sasniedz, pieļaujot atkāpi saskaņā ar 16. panta 1. punkta e) apakšpunktu, ar nosacījumu, ka šī rīcība palīdz uzturēt vai atjaunot labvēlīgu attiecīgās sugas saglabāšanās stāvokli tās dabiskajā areālā. Šādā gadījumā valsts iestādei, kas pieļauj atkāpi, tā jāpamato ar stingri zinātniskiem datiem, attiecīgā gadījumā arī ar salīdzinošiem datiem par šādas atkāpes ietekmi uz vilka saglabāšanās stāvokli. Ja atkāpes mērķis ir apkarot malumedniecību, iestādei jāņem vērā arī jaunākās aplēses par malumedniecības un mirstības līmeni, pamatojoties uz visām piešķirtajām atkāpēm. Tāpēc šādām atkāpēm, kas piešķirtas malumedniecības apkarošanai, būtu jāspēj attiecīgās populācijas malumedniecību samazināt tādā apmērā, ka atkāpei kopumā būtu labvēlīga ietekme uz vilka populācijas lielumu.

Turklāt atkāpēm, kas pamatotas ar 16. panta 1. punkta e) apakšpunktu, salīdzinājumā ar atkāpēm, kas minētas 16. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktā, jāatbilst restriktīviem papildu nosacījumiem. Šīs atkāpes izmantošana ir atļauta stingri uzraudzītos apstākļos ar skaidrām atļaujām, kurās norādīta vieta, laiks un daudzums un prasīta stingra kontrole pār teritoriju, laiku un personām, lai panāktu efektīvu izpildi. Turklāt atkāpe jāizmanto tikai selektīvi, ierobežotā apmērā, un tai jāattiecas uz ierobežotu skaitu īpatņu.

Attiecībā uz selektivitāti atkāpei jāattiecas uz īpatņiem, kas ir noteikti pēc iespējas konkrētākā un atbilstošākā veidā, ņemot vērā atkāpes mērķi. Tāpēc, kā Tiesa uzsvērusi lietā C-674/17, var būt nepieciešams atkāpi ierobežot, norādot ne tikai sugu, uz kuru atkāpe attiecas, vai konkrētus īpatņu veidus vai grupas, bet arī atsevišķi identificētus īpatņus (39).

Attiecībā uz “ierobežotu skaitu” šis skaits katrā gadījumā ir atkarīgs no populācijas apmēra (īpatņu skaita), tās saglabāšanās stāvokļa un bioloģiskajiem parametriem. “Ierobežotais skaits” jānosaka, pamatojoties uz stingri zinātniskiem datiem par ģeogrāfiskajiem, klimatiskajiem, vidiskajiem un bioloģiskajiem faktoriem, kā arī datiem par reproduktīvajiem rādītājiem un kopējo dabisko mirstību gadā. Lēmumos piešķirt atkāpi šis “ierobežotais skaits” ir skaidri jānorāda.

2. Apmierinošas alternatīvas neesība

Otrais nosacījums ir “apmierinošas alternatīvas neesība”. Tas nozīmē, ka preventīvas un neletālas metodes vienmēr jāapsver vispirms (atkāpe ir galējais līdzeklis). Alternatīvas ir atkarīgas no apsveramās atkāpes konteksta un konkrētajiem mērķiem, un tajās būtu jāņem vērā labākās zināšanas un pieredze, kas katrā situācijā pieejama.

Piemēram, lauksaimniecības dzīvniekiem nodarīta kaitējuma gadījumā pirms atkāpju piešķiršanas prioritāte ir jāpiešķir neletālām alternatīvām un pareizi jāīsteno piemēroti un saprātīgi preventīvie pasākumi, kas mazina plēsonības risku, piemēram, ganīšana, ganu suņu izmantošana, lauksaimniecības dzīvnieku pasargāšana ar žogiem vai ganāmpulka alternatīva apsaimniekošana (piemēram, atnešanās kontrole). Atkāpes var atļaut tikai tad, ja šādas alternatīvas darbības ir īstenotas un ir izrādījušās neiedarbīgas vai tikai daļēji iedarbīgas vai ja šāda veida alternatīvas darbības konkrētajā gadījumā nav iespējams īstenot, lai atrisinātu (atlikušo) problēmu.

Attiecībā uz pārdrošiem vilkiem un/vai vilkiem, kuri izturas neparasti, vai pie barības pieradušiem vilkiem konkrētu cēloņu (piemēram, barība, kas pievilina vilku sliktas atkritumu apsaimniekošanas dēļ) aizvākšanai un atturošai (aversīvai) pieraduma veidošanai vajadzētu būt pirmajiem risinājumiem, kas jāapsver, lai vilkus aizbiedētu un mēģinātu mainīt to uzvedību, atturot tos no tuvošanās cilvēkiem (piemēram, izmantojot vairāku veidu atturošus un neletālus līdzekļus) (Reinhardt et al, 2018). Ja šādi alternatīvi risinājumi ir apsvērti un nav izrādījušies apmierinoši vai konkrētajā gadījumā īstenojami, atkāpi drīkst pieļaut.

Attiecībā uz iepriekš minētajām atkāpēm, kuru mērķis ir samazināt malumedniecību, EST (lietas C-674/17 48., 49. un 50. punkts) uzsvēra arī to, ka tas vien, ka tiek veiktas tādas nelikumīgas darbības kā malumedniecība, vai ar to monitoringu saistītas grūtības nevar būt pietiekams iemesls, lai dalībvalsti atbrīvotu no pienākuma nodrošināt saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas IV pielikumu aizsargājamas sugas aizsargāšanu. Gluži pretēji – šādā situācijā tai ir pienākums drīzāk izvēlēties šo nelikumīgo darbību stingru un iedarbīgu kontroli un izmantot metodes, kas respektē direktīvas 12.–14. pantā un 15. panta a) un b) punktā noteiktos aizliegumus. Lai pamatotu vajadzību pēc atkāpes, dalībvalstij būtu jāsniedz skaidrs un pietiekams pamatojums tam, ka nav apmierinošas alternatīvas, ar ko varētu sasniegt aplūkotās atkāpes pamatojumam norādītos mērķus, atsaucoties uz citu apmierinošu risinājumu neesību vai uz attiecīgiem tehniskajiem, juridiskajiem un zinātniskajiem ziņojumiem.

3. Populācijas uzturēšana labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī

Trešais nosacījums ir tāds, ka “atkāpe negatīvi neietekmēs attiecīgo sugu populāciju saglabāšanu labvēlīgā aizsardzības statusā [saglabāšanās stāvoklī] to dabiskās izplatības areālā”.

Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 1. panta i) punktu “sugas aizsardzības statuss” [saglabāšanās stāvoklis] ir uz attiecīgo sugu iedarbojošos ietekmju kopums, kas ilgtermiņā var ietekmēt šīs sugas populāciju izplatību un skaitliskumu dalībvalstu teritorijā. Sugas saglabāšanās stāvoklis ir labvēlīgs, ja i) “ilgtermiņā suga sevi atražo un ir dzīvotspējīga konkrētās dabiskās dzīvotnes sastāvdaļa”, ii) “sugas dabiskās izplatības areāls nav samazinājies, un šķiet, ka tas nemazināsies arī tuvākajā laikā” un iii) “dzīvotne ir un šķiet, ka arī turpmāk būs pietiekami plaša tās populāciju ilglaicīgai uzturēšanai”. Papildu informācija atrodama vadlīnijās par ziņošanu saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu.

Lai izpildītu šo nosacījumu (t. i., lai atkāpe nekaitētu attiecīgās sugas populāciju uzturēšanai labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī tās dabiskajā areālā), ir jānovērtē atkāpes iespējamā ietekme gan uz attiecīgo populāciju, gan uz sugas saglabāšanās stāvokli dalībvalsts teritorijā.

Lēmumiem par atkāpju izmantošanu un novērtējumam par atkāpju iespējamo ietekmi uz attiecīgās populācijas saglabāšanās stāvokli ir jābalstās uz precīzām zināšanām par attiecīgo vilka populāciju un tās attīstības tendencēm. Būtu arī pienācīgi jānovērtē atkāpju papildu un kumulatīvā ietekme, ņemot vērā jebkādu citu tiešu vai netiešu nelabvēlīgu ietekmi, ko rada cilvēka darbība (arī nejauša un nelikumīga nonāvēšana). Tas nepieciešams, lai nodrošinātu, ka lēmums nekaitē populācijas saglabāšanās stāvoklim.

Lietā C-674/17 (57.–61. punkts) EST ir uzsvērusi, ka atkāpe saskaņā ar 16. panta 1. punktu jāpamato, izmantojot kritērijus, kas nodrošina attiecīgās sugas dinamikas un sociālās stabilitātes ilgtermiņa saglabāšanu. Tāpēc būtu pienācīgi jānovērtē visu atkāpju kumulatīvā demogrāfiskā un ģeogrāfiskā ietekme uz attiecīgo populāciju kopā ar jebkādu citu dabisku vai cilvēka izraisītu mirstību.

Novērtējums jāveic “vietējā līmenī un šīs dalībvalsts teritorijā kopumā vai, attiecīgā gadījumā, ja šīs dalībvalsts teritorijā ietilpst vairāki bioģeogrāfiskie reģioni, – attiecīgā bioģeogrāfiskā reģiona teritorijā, vai, ja sugas dabiskās izplatības areālam tas nepieciešams un ciktāl tas iespējams, arī pārrobežu ietekme”. Tomēr “šādas izvērtēšanas vajadzībām nevar ņemt vērā attiecīgās populācijas dabiskās izplatības areāla daļu, kas iestiepjas trešās valsts teritorijā, kurai nav pienākuma ievērot to sugu stingru aizsardzību, kas ir nozīmīgas Savienībai”.

Lietā C-342/05 Tiesa sprieda, ka atkāpes, kas skar populācijas, kuru saglabāšanās stāvoklis ir nelabvēlīgs, var būt pieļaujamas “izņēmuma kārtā” gadījumos, “ja ir pierādīts, ka ar tām netiks vēl vairāk pasliktināts populācijas nelabvēlīgais aizsardzības statuss [saglabāšanās stāvoklis] vai kavēta tās labvēlīgā aizsardzības statusa [saglabāšanās stāvokļa] atjaunošana”. Tiesa secināja, ka “nevar izslēgt, ka ierobežota īpatņu skaita nonāvēšana neietekmē Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktā noteikto mērķi saglabāt vilkus labvēlīgā aizsardzības statusā [saglabāšanās stāvoklī] to dabiskās izplatības areālā. Tādējādi saistībā ar attiecīgo sugu šāda atkāpe būtu neitrāla”.

Šādu pieeju EST apstiprinājusi lietā C-674/17 (66.–69. punkts) ar papildu atsauci uz piesardzības principu: “Attiecībā uz kādas sugas nelabvēlīga aizsardzības statusa [saglabāšanās stāvokļa] ietekmi uz iespējamību piešķirt atkāpes saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punktu, Tiesa jau ir nospriedusi, ka šādu atkāpju izdarīšana ir iespējama izņēmuma kārtā, ja ir pienācīgi pierādīts, ka ar tām netiks vēl vairāk pasliktināts populācijas nelabvēlīgais aizsardzības statuss [saglabāšanās stāvoklis] vai kavēta tās labvēlīgā aizsardzības statusa [saglabāšanās stāvokļa] atjaunošana.” Tomēr, “ja pēc labāko pieejamo zinātnisko datu pārbaudes joprojām pastāv nenoteiktība attiecībā uz jautājumu, vai šāda atkāpe nekaitē izmiršanas riskam pakļautas sugas populācijas labvēlīga aizsardzības statusa [saglabāšanās stāvokļa] saglabāšanai vai atjaunošanai, dalībvalstij ir jāatturas no šādas atkāpes noteikšanas un īstenošanas”.

Tāpēc atkāpes attiecībā uz pavisam nedaudzu īpatņu nonāvēšanu katrā atsevišķā gadījumā var piešķirt pat tad, ja sugas saglabāšanās stāvoklis (vēl) nav labvēlīgs, ar nosacījumu, ka atkāpe ir neitrāla attiecībā uz sugas saglabāšanās stāvokli, kas nozīmē, ka tā nekavē sasniegt mērķi atjaunot un uzturēt vilka populāciju labvēlīgā saglabāšanās stāvoklī tās dabiskajā areālā. Tāpēc atkāpes vispārējā ietekme uz populācijas dinamiku, dabisko areālu, populācijas struktūru un veselību (arī uz ģenētiskajiem aspektiem) vai attiecīgās vilka populācijas savienotības vajadzībām var nebūt negatīva.

Tātad, jo mazāk labvēlīgs ir saglabāšanās stāvoklis un tendences, jo mazāk ticams, ka šo trešo nosacījumu var izpildīt un ka atkāpju piešķiršana būs pamatota, izņemot ārkārtas apstākļus. Tāpēc būtisks trešā nosacījuma izpildes novērtēšanas aspekts ir sugas saglabāšanās stāvoklis un tendences (bioģeogrāfiskajā un populācijas līmenī), kas pamatojas uz pareizām zināšanām un datiem.

Atkāpes un labvēlīga saglabāšanās stāvokļa un sugai izstrādātu plānu ietekme

Piemērots un visaptverošs vilka saglabāšanas un pārvaldības plāns var nodrošināt labu vispārēju satvaru visu vajadzīgo rīku un pasākumu īstenošanai, tostarp iespējamai atkāpju izmantošanai. Ja šādi plāni tiek pienācīgi īstenoti un parāda uzskatāmus rezultātus labvēlīga saglabāšanās stāvokļa ziņā, Dzīvotņu direktīvas 16. pantā ir paredzēta nepieciešamā elastība, ko dod atkāpju izmantošana.

Atkāpes no stingras vilka aizsardzības var būt labāk pamatotas, ja dalībvalstī tiek izveidots un pienācīgi īstenots visaptverošs piemērotu, iedarbīgu un verificējamu pasākumu kopums, lai nodrošinātu rezultatīvu aizsardzību un sasniegtu vai uzturētu labvēlīgu sugas saglabāšanās stāvokli.

Tā tas būtu gadījumā, ja:

— pastāv piemērots vilka saglabāšanas un atjaunošanas plāns, kas tiek pilnībā un pareizi īstenots un labi monitorēts un kura mērķis ir nodrošināt labvēlīgu saglabāšanās stāvokli un novērst sociālekonomiskos konfliktus,

— plāna pamatā ir labākie pieejamie zinātniskie dati un stabila vilka populācijas monitoringa sistēma,

— tiek īstenoti visi vajadzīgie preventīvie un kompensācijas pasākumi,

— tiek īstenoti atbilstoši pasākumi, lai iedarbīgi cīnītos pret malumedniecību (piemēram, kriminālatbildības noteikšana, izpildes panākšana un izpratnes veicināšana) un lai vērstos pret visiem citiem cilvēka izraisītas mirstības faktoriem (piemēram, nonāvēšanu uz autoceļiem),

— visi pārējie vilka saglabāšanas apdraudējumi (piemēram, hibridizācija) attiecīgajā teritorijā ir sekmīgi novērsti,

— tiek pienācīgi novērsti citi ganību dzīvnieku mirstības cēloņi (piemēram, klaiņojoši suņi),

— ir skaidri noteikti atkāpju mērķi un nosacījumi, un atkāpes ir pamatotas ar piemērotiem zinātniskajiem datiem. Ir pierādīts, ka nav pieejamas apmierinošas alternatīvas un ka atkāpes ietvaros izmantotā letālā metode ir vienīgais veids, kā novērst vai ierobežot nopietno kaitējumu vai sasniegt citus atkāpju mērķus saskaņā ar attiecīgajiem tiesību aktiem. Atkāpes novērtē un lēmumu par tām pieņem katrā gadījumā atsevišķi,

— paredzētā atkāpe nekaitē populācijas saglabāšanās stāvoklim ne vietējās populācijas līmenī, ne visā sugas dabiskajā areālā.

ATSAUCES

Andersen, R., Linnell, J. D. C. and Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413.-448. lpp. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. un Pastor, J. (Eds.). Kembridža: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 2017. gada 4. maijs.http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. In Ecological Research 35. sēj., 4. izd. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. un Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 2018. gada 22. janvāris, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation, 317.-340. lpp. Mech, L. D. un Boitani, L. (Eds.). Čikāga: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Lietišķās ekoloģijas institūts (Roma, Itālija). Ziņojums Vides ģenerāldirektorātam, Eiropas Komisija, Brisele. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. un Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241.-281. lpp. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. un Wayne, R. K. (Eds.). Kembridža: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279.-289. lpp.

Carpio, Antonio & Acevedo, Pelayo & Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/.

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science, 2014. gada 19. decembris: 346. sēj., 6216. izd., 1517.–1519. lpp.

Eiropas Padome (2014), Ieteikums Nr. 173 (2014) par pelēkā vilka (Canis lupus) un mājas suņa (Canis lupus familiaris) hibridizāciju, https://rm.coe.int/0900001680746351.

Eiropas Savienības Tiesa (2007). Lieta C-342/05. Tiesas (otrās palātas) 2007. gada 14. jūnija spriedums. Eiropas Komisija/Somijas Republika. Valsts pienākumu neizpilde – Direktīva 92/43/EEK – Dabisko dzīvotņu aizsardzība – Savvaļas fauna un flora – Vilku medības.

Horvātijas Kultūras ministrija (2010) Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010–2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. un Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Merilenda, ASV: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement Website : Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Tīmekļvietne Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. un Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Merilenda, ASV: The Wildlife Society.

Echegaray, J. un Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): 157.–161. lpp.

Eiropas Komisija (2017), Golden Eagle conservation scheme – Finland, Farming for Biodiversity – The results-based agri-environment schemes, Eiropas Komisijas tīmekļvietne. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. In Biological Conservation 80 (1997) 99.–106. lpp.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. un Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, Londona 263(3): 229.–236. lpp.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Kontaktbüro Wölfe in Sachsen tīmekļa vietne. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Large Carnivore Initiative for Europe tīmekļvietne. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves. https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. & Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation

of wild canids. 170.-184. lpp. En: Gompper, M.E. (Ed). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oksforda, Apvienotā Karaliste. 312. lpp.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: 279. sēj., 1730. izd. https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell un Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Tronheima, 2002. gada janvāris. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. un Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383.-391. lpp.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R. un Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. In People & Wildlife: conflict or co-existence? 162.–175. lpp. Woodroffe, R., Thirgood, S. un Rabinowitz, a. (Eds.). Kembridža: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E:e. Aanes, r. un Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698-705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. un Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. In Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: 381.–398. lpp. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. un Berger, J. (Eds.). Vašingtona: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori un L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe [“Vadlīnijas par lielo plēsēju populācijas līmeņa pārvaldības plāniem Eiropā.”] Eiropas Lielo plēsēju iniciatīvas ziņojums, kas sagatavots Eiropas Komisijai (līgums 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (līgums Nr.°070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORVĒĢIJA. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. un Cretois, B. (2018). Pētījums Lauksaimniecības komitejai – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Eiropas Parlaments, Struktūrpolitikas un kohēzijas politikas departaments, Brisele. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488 Linnell, J. D. C., Kovtun, E. un Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research.

https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, 218. sēj., 2018, 223.–232. lpp. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). ES Lielo plēsēju platforma: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Platformas sekretariāts Eiropas Komisijas Vides ģenerāldirektorātam, pakalpojuma līgums Nr. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L. (2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1-4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) French National action plan 2018-2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T. un Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98.–105. lpp.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5) Pirmais izdevums: 2015. gada 30. marts. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44., 46.-54. lpp. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Proteggi il tuo bestiame (2019) Proteggi il tuo bestiame tīmekļa vietne. http://www.protezionebestiame.it/

Regional LC Platforms (2019) Regional platforms on people and large carnivores tīmekļvietne. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW –BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Ziņojumi saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu. Paskaidrojumi un vadlīnijas par 2013.–2018. gada periodu. Galīgā versija – 2017. gada maijs. EBbiodaudzveidības tematiskais centrs (ETC/BD). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D. (2011). Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272.–280. lpp. doi: 10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W.J. un Beschta, R.L. (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research, 58. sēj., 733.–742. lpp., (2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V., Ed. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Roma, ITĀLIJA. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci P. (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65., 73.–87. lpp. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila FJ, Cornman AM, Treves A (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. un Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities (Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger). Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1.-30. lpp.

Skogen, K. un Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309.-325. lpp.

Sundqvist, A.K., Ellegren, H. un Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275.-1279. lpp.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 2017. gada 1. septembris. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. un F.M. Fleurke (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, iespiešanā.

van Eeden LM, Eklund A, Miller JRB, López-Bao JV, Chapron G, Cejtin MR, Crowther MS, Dickman CR, Frank J, Krofel M, Macdonald DW, McManus J, Meyer TK, Middleton AD, Newsome TM, Ripple WJ, Ritchie EG, Schmitz OJ, Stoner KJ, Tourani M, Treves A. (2018) Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol., 18. septembris;16(9):e2005577. doi. 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus RB, Peebles KA (2014) Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9(12): e113505. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505

Young, J. C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt A. D., Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, 195. sēj., 196.–202. lpp.

ES platforma lielo plēsēju jautājumos:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

Reģionālā platforma lielo plēsēju jautājumos:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020

(3) Atbilstoši Dzīvotņu direktīvas 17. pantam Rumānija, Lietuva, Latvija, Igaunija un Itālija ir ziņojušas, ka vilka saglabāšanās stāvoklis visos šo valstu bioģeogrāfiskajos reģionos ir labvēlīgs.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion=

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf

(8) IUCN Sarkanā grāmata (2018): https://www.iucnredlist.org/ja/species/3746/144226239. Citos nesenos datos attiecībā uz Pireneju pussalas, Alpu rietumu un centrālās daļas un Karēlijas populāciju dažos gadījumos atrodami nedaudz citādi skaitļi nekā iepriekš minētajā pētījumā.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON; LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436; LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311; LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807; WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V et al (2020) European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X

(12) Salvatori, V et al. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf

(17) “Lai gan jāatzīst, ka iespējamība, ka vilks uzbruks cilvēkiem, ir lielāka par nulli (..), patlaban Eiropā ir vairāk nekā 12 000 vilku, bet Ziemeļamerikā vairāk nekā 50 000 vilku, no kuriem daudzi dzīvo netālu no miljoniem cilvēku, tomēr pēdējo desmitgažu laikā pierādīti ir tikai daži uzbrukumu gadījumi.” Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People [“Plēsoņas, kas nogalina cilvēkus. Ar vilka uzbrukumiem cilvēkam saistītie mīti, realitāte, konteksts un rīcībpolitika”] https://www.researchgate.net/publication/301267098 .

(18) Kā piemēru skatīt nagaiņu medības pēdējos gados Francijā. http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467

(19) Sk. arī Carpio et al (2020) Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations [Savvaļas nagaiņu pārpilnība Eiropā: konteksts, cēloņi, monitorings un pārvaldības ieteikumi].

(20) Piemēram, konfliktējoši uzskati par tradicionālajām ražošanas ainavām, kultūras mantojuma ainavām, atpūtas ainavām, dabas saglabāšanas ainavām vai daudzfunkcionālām ainavām. Vai konflikti un spriedze, kas saistīti ar pāreju no aizejošā, tradicionālā (un lauku) dzīvesveida uz mūsdienu (un pilsētas) dzīvesveidu.

https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm.

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/

(30) Savanta ComRes 2020. gada veiktā sabiedriskās domas aptauja sešās dalībvalstīs liecina, ka vairums cilvēku ir pret vilku nonāvēšanu, pat ja tie uzbrūk lauksaimniecības dzīvniekiem. https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf

(33) Sk. piemēram, Slovēnijas un Horvātijas kopīgo projektu “Carnivora Dinarica”: https://www.carnivoradinarica.eu/en/. Papildinformācija par Interreg projektiem biodaudzveidības jomā: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf.

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20format%20EN.docx

(36) Padomes Regula (EEK) Nr. 3254/91 (1991. gada 4. novembris), ar ko aizliedz Kopienā lietot kāju lamatas un ievest Kopienā noteiktu savvaļas dzīvnieku sugu kažokādas un gatavās preces no valstīm, kurās tos ķer ar kāju lamatām vai slazdošanas metodēm, kas neatbilst starptautiskajiem humānas slazdošanas standartiem (OV L 308, 9.11.1991., 1. lpp.).

(37) Sprieduma 32. punkts.

(38) Sk. 37. punktu lietā C-674/17: “Līdz ar to ar Dzīvotņu direktīvas 16. panta 1. punkta e) apakšpunktu pamatotas atkāpes mērķis principā nebūtu sajaucams ar to atkāpju mērķiem, kas pamatotas ar šīs direktīvas 16. panta 1. punkta a)–d) apakšpunktu, un tādēļ pirmā minētā norma par pamatu atkāpes pieņemšanai var tikt izmantota vienīgi gadījumos, uz kuriem pārējās minētās normas neattiecas.”

(39) Lieta C-674/17, 73. punkts.