VALSTS ATBALSTS – SPĀNIJA

Valsts atbalsts SA.54155 (2021/NN) – šķīrējtiesas nolēmums attiecībā uz Antin – Spānija

Uzaicinājums iesniegt piezīmes saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktu

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2021/C 450/02)

Komisija ar 2021. gada 19. jūlija vēstuli, kas autentiskajā valodā pievienota šim kopsavilkumam, paziņoja Spānijai savu lēmumu sākt Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta 2. punktā paredzēto procedūru attiecībā uz iepriekš minēto pasākumu.

Piezīmes par pasākumu, attiecībā uz kuru Komisija sāk procedūru, ieinteresētās personas var iesniegt viena mēneša laikā no šā kopsavilkuma un tam pievienotās vēstules publicēšanas dienas, nosūtot tās uz šādu adresi:

European Commission, Directorate-General Competition State Aid Greffe 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Fakss: + 32 22961242 Stateaidgreffe@ec.europa.eu

Piezīmes tiks paziņotas Spānijai. Ieinteresētā persona, kas iesniedz piezīmes, var, norādot pieprasījuma iemeslus, rakstveidā pieprasīt, lai tās identitāte un/vai iesniegto piezīmju daļas netiktu atklātas.

Spānija 2019. gada 17. aprīlī paziņoja šķīrējtiesas nolēmumu, ko 2018. gada 15. jūnijā izdevis šķīrējtiesas tribunāls (“tribunāls”), kas izveidots Ieguldījumu strīdu izšķiršanas starptautiskā centra (ICSID) aizgādībā, saistībā ar šķīrējtiesas procedūru ICSID lietā Nr. ARB/13/31 Antin Infrastructure Services Luxembourg S.à.r.l. un Antin Energia Termosolar B.V. (kopā “Antin”) pret Spāniju. Ar nolēmumu, kas grozīts 2019. gada 29. janvārī, Antin tiek piešķirta kompensācija 101 miljona EUR apmērā, kā arī procenti par šo summu un ieguldījums šķīrējtiesas procedūras izmaksu segšanā, kas jāmaksā Spānijai, jo tā ir pārkāpusi Enerģētikas hartas nolīgumu (“nolēmums” jeb “pasākums”).

Antin 2011. gadā veica ieguldījumu, lai iegādātos 45 % akciju uzņēmumā Andasol companies, t. i., Andasol-1 Central Termosolar UNO S.A. un Andasol-2 Central Termosolar DOS. Andasol companies pieder un tas ekspluatē spēkstacijas Andasol-1 un Andasol-2 – divas saules enerģijas koncentrēšanas (CSP) iekārtas, kuru jauda ir 49,9 MW katrai un kuras atrodas Granadā, Spānijā (kopā – “Andasol spēkstacijas”).Andasol spēkstaciju būvniecība tika pabeigta 2008. un 2009. gadā, un 2009. gadā tās tika reģistrētas attiecīgajā administratīvajā elektroenerģijas ražošanas iekārtu reģistrā.

Antin ieguldījumu veikšanas laikā Andasol spēkstacijas guva labumu no spēkā esošās ekonomiskās piemaksu shēmas (“2007. gada shēma”). Šīs shēmas mērķis bija veicināt elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem energoresursiem (“AER”), un to reglamentēja Karaļa dekrēti Nr. 661/2007, Nr. 1578/2008 un Nr. 6/2009. Saskaņā ar 2007. gada shēmu Andasol spēkstacijas laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam saņēma arī atbalstu elektroenerģijas ražošanai no dabasgāzes.

Spānija grozīja 2007. gada shēmu ar virkni tiesību aktu, t. i., Karaļa dekrētlikumu Nr. 9/2013, Likumu Nr. 24/2013, Karaļa dekrētu Nr. 413/2014 un Rīkojumiem IET/1045/2014 un IET/1459/2014 (“2013. gada shēma”). 2013. gada shēmā, salīdzinot ar 2007. gada shēmu, ir izmantota cita metodika, lai aprēķinātu atlīdzību, ko piešķir iekārtām, kuras ražo enerģiju no atjaunojamiem energoresursiem. 2017. gadā attiecībā uz 2013. gada shēmu tika saņemts valsts atbalsta apstiprinājums (sk. SA.40348 – “Komisijas 2017. gada lēmums”) saskaņā ar Pamatnostādnēm par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam (“EEAG”) (1). Spānija norādīja, ka Andasol spēkstacijas turpina saņemt atbalstu saskaņā ar 2013. gada shēmu.

2017. gada augustā Antin pārdeva savu ieguldījumu Andasol spēkstacijās uzņēmumam Cubico Sustainable Investments Limited par 75,2 miljoniem EUR.

Antin uzskatīja, ka izmaiņas Spānijas tiesiskajā regulējumā, ko piemēro CSP iekārtām, kurās Antin bija veicis ieguldījumus, radīja nopietnus un būtiskus zaudējumus tā ieguldījumiem un bija pretrunā Spānijas saistībām saskaņā ar Enerģētikas hartas nolīgumu (“ECT”), jo īpaši taisnīgas un vienlīdzīgas attieksmes principam saskaņā ar 10. panta 1. punktu. Tāpēc 2013. gada novembrī Antin cēla prasību tribunālā pret Spāniju.

Tribunāls secināja, ka Spānija ir pārkāpusi ECT 10. panta 1. punktu, jo tā nenodrošināja taisnīgu un vienlīdzīgu attieksmi pret Antin ieguldījumiem, un piešķīra kompensāciju. Tas ir saistīts ar regulatīvajām izmaiņām atjaunojamo energoresursu iekārtu atlīdzības shēmā, kuras tika ieviestas ar tiesību aktiem, ko Spānija pieņēma kopš 2013. gada jūlija, salīdzinājumā ar atlīdzības shēmu, kas bija spēkā Antin ieguldījuma veikšanas laikā.

Pasākuma saņēmējs ir piešķirtās kompensācijas saņēmējs, t. i., Antin. Atbalsts būs vienreizējs maksājums, kas ietvers kopējo summu, kas aprēķināta saskaņā ar šķīrējtiesas nolēmumu, procentus pirms nolēmuma, kā arī procentus pēc nolēmuma, kas būs jāpārrēķina, pamatojoties uz faktiskā maksājuma datumu. Paziņojuma iesniegšanas laikā Spānijas aplēstā kopējā summa bija 114 900 983 EUR. Kompensācijas izmaksu finansēs no Spānijas valsts vispārējā budžeta.

Spānija apgalvoja, ka šis piešķīrums ir nesaderīgs valsts atbalsts. Tādējādi pasākuma vienīgais mērķis ir izpildīt izpildāmu un saistošu šķīrējtiesas nolēmumu. Turklāt Spānija apgalvoja, ka pasākumam nav stimulējošas ietekmes un ka valsts iejaukšanās ir obligāta, ciktāl nolēmuma izpilde ir saistoša Spānijai un ar nolēmumu tiek apmierināts Antin prasījums, piešķirot tam kompensāciju, kas jāmaksā Spānijai.

2021. gada 25. jūnijā Austrālijas Federālā tiesa atzina, ka nolēmums ir saistošs Spānijai.

Komisija šajā posmā uzskata, ka ir izpildīti kumulatīvie kritēriji valsts atbalsta esības noteikšanai un ka pasākums ir valsts atbalsts. Šajā saistībā Komisija atsaucas arī uz novērtējumu, kas veikts Komisijas 2017. gada lēmuma 3.5.3. iedaļā, kurā norādīts, ka jebkura kompensācija, ko šķīrējtiesas tribunāls piešķir ieguldītājam, pamatojoties uz to, ka Spānija ar 2013. gada shēmu ir grozījusi 2007. gada shēmu, pati par sevi ir valsts atbalsts. Tomēr šķīrējtiesas tribunāli nav kompetenti atļaut valsts atbalsta piešķiršanu. Tas ir ekskluzīvā Komisijas kompetencē. Tāpēc šī kompensācija ir valsts atbalsts, par kuru jāziņo saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu un uz kuru attiecas nogaidīšanas pienākums.

Spānija nav iesniegusi argumentus, kas varētu pamatot pasākumu saskaņā ar LESD 107. panta 2. punktu un/vai 107. panta 3. punktu. Šajā procedūras posmā Komisija pauž sākotnējās šaubas par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu un jo īpaši par i) iespējamu ES Līgumu pārkāpumu ar minēto atbalsta pasākumu un ii) atbalsta pasākuma neatbilstību saderības kritērijiem saskaņā ar attiecīgajām valsts atbalsta pamatnostādnēm.

Attiecībā uz i) punktu, ņemot vērā, ka nolēmums tika pieņemts, pamatojoties uz ECT 26. pantā paredzēto ieguldītāju un valstu strīdu izšķiršanas mehānismu, Komisija šajā posmā uzskata, ka nolēmums varētu būt pretrunā LES 19. panta 1. punktam, LESD 267. un 344. pantam, kā arī Savienības tiesību vispārējiem principiem par savstarpēju uzticēšanos un autonomiju. Turklāt Komisijai ir šaubas, jo nolēmums varētu radīt diskrimināciju starp 2007. gada shēmas ieguldītājiem viņu valstspiederības un spējas piekļūt starptautiskai šķīrējtiesai dēļ.

Attiecībā uz ii) punktu Komisija norāda, ka atbalsta piešķiršanas brīdis ir būtisks, lai noteiktu, saskaņā ar kurām valsts atbalsta pamatnostādnēm atbalsts ir jāizvērtē. Komisija izvērtē pasākuma saderību saskaņā ar 2008. gada pamatnostādnēm par valsts atbalstu vides aizsardzībai (“EAG”) (2), kuras ir piemērojamas, ja piešķiršana notikusi brīdī, kad 2007. gada shēma tika grozīta ar 2013. gada shēmu, kā arī saskaņā ar EEAG, kuras ir piemērojamas, ja piešķiršanas brīdis ir nolēmuma pieņemšana vai izpilde.

Komisija veic izvērtēšanu saskaņā ar EAG un EEAG paredzētajiem saderības kritērijiem, kas piemērojami atbalstam enerģijai no atjaunojamiem energoresursiem, jo šī ir darbība, kas bija pamatā šķīrējtiesas procedūrai, kuras rezultātā tika pieņemts nolēmums.

Pamatojoties uz pieejamo informāciju, Komisijai ir šaubas par to, vai pasākumam ir stimulējoša ietekme un vai tas ir nepieciešams, lai attīstītu saimniecisko darbību, proti, elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem energoresursiem, vai citu darbību. Turklāt, tā kā Andasol spēkstacijas saņem atbalstu saskaņā ar 2013. gada shēmu, kompensācija, kas piešķirta ar nolēmumu, palielinātu peļņas normu virs līmeņa, ko Komisija savā 2017. gada lēmumā atzina par samērīgu attiecībā uz esošajām spēkstacijām, piemēram, Andasol spēkstacijām. Tā kā kompensācija saskaņā ar šo nolēmumu tiek piešķirta tikai vienam no šīs shēmas atbalsta saņēmējiem, tā varētu nepamatoti izkropļot konkurenci.

Saskaņā ar Padomes Regulas (ES) 2015/1589 (3) 16. pantu visu nelikumīgo atbalstu var atgūt no saņēmēja.

VĒSTULES TEKSTS

(1) Komisijas paziņojums – Pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai 2014.–2020. gadam (OV C 200, 28.6.2014., 1. lpp.).

(2) Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu vides aizsardzībai (OV C 82, 1.4.2008., 1. lpp.).

(3) Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (OV L 248, 24.9.2015., 9. lpp.).

(4) ICSID Case No ARB/13/31. Details available here: https://icsid.worldbank.org/cases/case-database/case-detail?CaseNo=ARB/13/31.

(5) The Energy Charter Treaty is a multilateral agreement applicable to the energy sector. It was signed by the EU in December 1994 and entered into force for the EU in April 1998. Its key provisions concern the protection of investment, trade in energy materials and products, transit and dispute settlement. The ECT is currently under modernisation process.

(6) Commission Decision of 10 November 2017 in State aid SA.40348 (2015/NN) — Spain — Support for electricity generation from renewable energy sources, cogeneration and waste (JOCE C/442/2017).

(7) Regulation No 1 determining the languages to be used by the European Economic Community (OJ 17, 6.10.1958, p. 385).

(8) See also 2017 Commission Decision, section 3.5.3.

(9) Amicus curiae briefs submitted by the European Union in several proceedings before the U.S. Courts, including in Civil Action No. 18-1753 Antin v Spain; the text of those amicus curiae briefs is available at https://ec.europa.eu/competition-policy/state-aid/national-courts/observations-other-courts_en; see also the relevant Council document ST 6146 2019, endorsing the filing of this amicus curiae brief, available at https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-6146-2019-INIT/fr/pdf. See also Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19 July 2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4.

(10) Case A 1/20, Request for an opinion by Belgium, and Case C-155/21, Athena Investment v Spain.

(11) http://europa.eu/rapid/press-release_IP-15-5198_en.htm. The Commission notes that on 5 May 2020, 23 Member States signed an agreement for the termination of intra-EU BITs. That agreement implements the Achmea judgment and entered into force on 29 August 2020.

(12) Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(13) This interpretation was confirmed by the Advocate General Szpunar Opinion of 3 March 2021 in Case C- 741/19, République de Moldavie, ECLI:EU:C:2021:164, see in particular paragraphs 70-80 and 89-90; see also the Advocate General Saugmandsgaard Øe Opinion of 29 October 2020 in Joined Cases C-798/18 and C-799/18, Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) and Others, ECLI:EU:C:2020:876, paragraph 92 and footnote 55.

(14) Judgment in Commission v Italy, 10/61, EU:C:1962:2, page 10: ‘In matters governed by the EEC treaty, that treaty takes precedence over agreements concluded between the Member States before its entry into force.’ This principle has been confirmed many times thereafter both for multilateral agreements and bilateral agreements, see for example judgments in Conegate, 121/85, EU:C:1986:114, paragraph 25; in Matteucci v Communauté française de Belgique, C-235/87, EU:C:1988:460, paragraph 22; in Exportur, C-3/91, EU:C:1992:420, paragraph 8, in Commission v Luxembourg, C-473/93, EU:C:1996:263, paragraph 40; in Commission v Austria, C-147/03, EU:C:2005:427, paragraph 58; in Budějovický Budvar, C-478/07, EU:C:2009:521, paragraphs 97 to 99; and in Commission v Slovakia, C-264/09, EU:C:2011:580, paragraph 41.

(15) See, for instance, Judgment of the Court of Justice of 30 May 2006, Case C-459/03, Commission v Ireland, ECLI:EU:C:2006:345; Opinion 2/13 paragraph 180.

(16) See in this regard i) Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19 July 2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4; and ii) Declaration of the Representations of the Governments of the Member States of 15 January 2019 on the legal consequences of the Judgment of the Court of Justice in Achmea and on Investment Protection in the European Union, page 2. Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(17) Directive 2001/77/EC of the European Parliament and of the Council of 27 September 2001 on the promotion of electricity produced from renewable energy sources in the internal electricity market (OJ L 283, 27.10.2001, p. 33).

(18) Judgment of the Court of 13 March 2001 in C-379/98, PreussenElektra, ECLI:EU:C:2001:160.

(19) Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council of 23 April 2009 on the promotion of the use of energy from renewable sources and amending and subsequently repealing Directives 2001/77/EC and 2003/30/EC (OJ L 140, 5.6.2009, p. 16).

(20) Communication from the Commission — Guidelines on State aid for environmental protection and energy 2014-2020 (OJ C 200, 28.6.2014, p. 1).

(21) Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ L 27, 30.1.1997, p. 20).

(22) Antin award, paragraph 91.

(23) See Article 2 (1) of Royal Decree 661/2007.

(24) Order of the Court of 22 October 2014 in Case C-275/13 Elcogas. The Court found that the compensation mechanism was imputable to the State, since it was established and regulated by Law 54/1997 and Royal Decree 2017/1997. Relying on those provisions, the Court also concluded that the compensation mechanism for extra costs was financed through State resources. In particular, the Court observed that a Ministerial Decree fixed annually the amount of the network access charges, that the latter were imposed on all domestic final consumers and network users. Moreover, the National Energy Commission, a State body, administered the funds thus collected and did not enjoy any discretion in that regard.

(25) For an exhaustive list of the scheme’s legal basis, see Section 2.1 of the 2017 Commission Decision.

(26) For details on the eligible technologies, see recital 14 of the 2017 Commission Decision.

(27) This rate was applicable to the first regulatory period (2014-2019). From the second regulatory period onwards, the rate is 7,09 %, if no use is made of the second additional provision of Royal Decree-Law 17/2019, to maintain the profitability of the previous period.

(28) Antin award, paragraph 139-140.

(29) See 2017 Commission Decision, recital 120.

(30) Antin award, paragraph 110.

(31) Antin award, paragraphs 70, 72.

(*1) Data are only available for November and December 2009, and the reported energy input corresponds only to this period.

(*2) Spain explained that this reduction is due to a smaller generation in the period March-June 2020, which corresponds to the lockdown due to COVID-19 crisis and that in the third and fourth quarters of 2020 production recovered to normal levels, even exceeding those of the previous year.

(32) Antin award, paragraph 261.

(33) Antin award, paragraph 359.

(34) Antin award, paragraph 46.

(35) Antin award, paragraph 236.

(36) Antin award, paragraphs 59-68.

(37) Antin award, paragraphs 51-53, 56-58.

(38) Antin award, paragraphs 572-573.

(39) Antin award, paragraph 748.

(40) Antin award, paragraph 640.

(41) Antin award, paragraph 587.

(42) Antin award, paragraph 667.

(43) Antin award, paragraph 673.

(44) Antin award, paragraph 691, 714, 725 (as amended by the tribunal’s rectification decision of 29 January 2019).

(*3) Actual data based on CNMC information

(45) See 2017 Commission Decision, recital 165. This view has been confirmed in the Opinion of Advocate General Szpunar of 1 July 2021 in Case C-638/19 P, Commission v European Food and Others.

(46) Judgment of the Court of 11 July 1996, Case C-39/94, SFEI and Others, ECLI:EU:C:1996:285, paragraph 60; Judgment of the Court of Justice of 29 April 1999, Case C-342/96, Spain v Commission, ECLI:EU:C:1999:210, paragraph 41.

(47) Judgment of the Court of Justice of 27 September 1988, Joined Cases 106/87 to 120/87, Asteris and Others v Greece and EEC, ECLI:EU:C:1988:457, paragraph 23.

(48) Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423, paragraph 103.

(49) See recitals 101 and 102 of Commission Decision (EU) 2015/1470 of 30 March 2015 on State aid SA.38517 (2014/C) (ex 2014/NN) implemented by Romania — Arbitral award Micula v Romania of 11 December 2013 (OJ L 232, 4.9.2015, p. 43).

(50) Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer has explained that the award of damages equal to the sum of the amounts of aid that were envisaged to be granted would constitute an indirect grant of the aid found to be illegal and incompatible with the common market (Opinion of 28 April 2005, Joined Cases C-346/03 and C-529/03, Atzeni and Others, ECLI:EU:C:2005:256, paragraph 198).

(51) Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423, paragraph 78. The appeal proceedings before the Court of Justice are ongoing: C-638/19 P, Commission v European Food and Others. The Advocate General Szpunar considered in his Opinion, delivered on 1 July 2021, that the General Court erred in law as regards the moment at which the aid was granted (ECLI:EU:C:2021:529, paragraphs 125, 128-129, 133-135).

(52) See footnote 52 above.

(53) Judgment of the Court of First Instance of 12 September 2007, Case T-68/03, Olympiaki Aeroporia Ypiresies v Commission, ECLI:EU:T:2007:253, paragraph 34.

(54) Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742, paragraph 44.

(55) See 2017 Commission Decision, recitals 159-166.

(56) Either on 2 September 2021 in case C-741/19 Republic of Moldova, or in opinion 1/20 or in case C-155/21, which should be decided within the next 18 months.

(57) Judgment of the Court of Justice of 6 March 2018, Case C-284/16, Slowakische Republik v Achmea BV, ECLI:EU:C:2018:158.

(58) See in this regard i) Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on ‘Protection of intra-EU investment’ of 19.7.2018 (COM (2018) 547 final), page 3-4; and ii) Declaration of the Representations of the Governments of the Member States of 15 January 2019 on the legal consequences of the Judgment of the Court of Justice in Achmea and on Investment Protection in the European Union, page 2.

(59) The Commission shall assess the compatibility of unlawful State aid with the internal market in accordance with the substantive criteria set out in any instrument in force at the time when the aid was granted. See Commission notice on the determination of the applicable rules for the assessment of unlawful State aid (notified under document number C(2002) 458) (OJ C 119, 22.5.2002, p. 22).

(60) Judgment of the Court of 19 December 2019, Case C-385/18, Arriva Italia and Others, ECLI:EU:C:2019:1121, paragraph 36.

(61) Commission decision of 30 March 2015 in State aid SA.38517 Micula v Romania (ICSID arbitration award). The Commission decision was annulled by the Judgment of the General Court of 18 June 2019, Case T-624/15, European Food and Others v Commission, ECLI:EU:T:2019:423. The appeal proceedings before the Court of Justice are ongoing (C-638/19 P, Commission v European Food and Others).

(62) Community guidelines on State aid for environmental protection (OJ C 82, 1.4.2008, p. 1).

(63) See footnote 52 above.

(64) As confirmed by the Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742.

(65) The Court of Justice has established the criteria to define an economic unit in its Judgment of 10 January 2006, C-222/04, Cassa di Risparmio di Firenze and Others, ECLI:EU:C:2006:8, paragraph 109-125.

(66) See 2017 Commission Decision, recital 120.

(67) As confirmed by the recent Judgment of the Court of Justice of 22 September 2020, Case C-594/18 P, Austria v Commission (Hinkley Point C), ECLI:EU:C:2020:742.

(68) See 2017 Commission Decision, recitals 119-124.

(69) See 2017 Commission Decision, recital 120.