Komisijas ziņojums ar kuru analizē sodus, kas par sociālās jomas noteikumu nopietniem pārkāpumiem autotransporta nozarē paredzēti dalībvalstu tiesību aktos /* COM/2009/0225 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 15.5.2009 COM(2009) 225 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS ar kuru analizē sodus, kas par sociālās jomas noteikumu nopietniem pārkāpumiem autotransporta nozarē paredzēti dalībvalstu tiesību aktos KOMISIJAS ZIŅOJUMS ar kuru analizē sodus, kas par sociālās jomas noteikumu nopietniem pārkāpumiem autotransporta nozarē paredzēti dalībvalstu tiesību aktos(Dokuments attiecas uz EEZ) IEVADS Kā noteikts 10. pantā Direktīvā 2006/22/EK[1] par minimālajiem nosacījumiem sociālās jomas tiesību aktu īstenošanai attiecībā uz darbībām autotransporta jomā, šajā ziņojumā analizēti sodi, kas par sociālās jomas noteikumu nopietniem pārkāpumiem autotransporta nozarē paredzēti dalībvalstu tiesību aktos. Pārkāpumi attiecas uz divām regulām. Regulā (EK) Nr. 561/2006[2], ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, ietverti ļoti precīzi noteikumi par maksimālajiem transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem un minimālajiem atpūtas laikposmiem un pārtraukumiem profesionāliem transportlīdzekļu vadītājiem. Regula (EEK) Nr. 3821/85[3] par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, attiecas uz tahogrāfu uzstādīšanu un izmantošanu. Regulā (EK) Nr. 561/2006 dalībvalstīm prasīts izstrādāt noteikumus sodu piemērošanai par abu regulu pārkāpumiem. Šiem sodiem jābūt efektīviem, samērīgiem, preventīviem un nediskriminējošiem[4]. Turklāt regulas 26. apsvērumā ir noteikts, ka kopējā pasākumu klāstā, kas paredzēti dalībvalstīm, būtu jāiekļauj arī iespēja aizturēt transportlīdzekli, ja ir konstatēti nopietni pārkāpumi. Tomēr regulā nav definēts, kas būtu jāuzskata par nopietnu pārkāpumu. Direktīvai 2006/22/EK sākotnēji bija III pielikums, kurā bija ietverts neizsmeļošs saraksts par to, kas būtu uzskatāms par pārkāpumu. Minēto III pielikumu ar Komisijas Direktīvu 2009/5/EK[5] nesen aizstāja ar jaunu pielikumu. Šajā jaunajā III pielikumā ietvertas pamatnostādnes abu regulu pārkāpumu iedalījumam kategorijās. Dalībvalstīm bija jāinformē Komisija par noteikumiem, ko tās paredzējušas attiecībā uz sodiem par abu regulu pārkāpumiem[6]. Šā ziņojuma sagatavošanas laikā 26 dalībvalstis bija informējušas Komisiju par to noteikumiem. Portugāle vēl nav izpildījusi savus pienākumus, un tāpēc tā iesaistīta pienākumu neizpildes procedūrā. SODU VEIDI Valstu tiesību aktos minēti dažādu veidu sodi: finansiāli sodi, transportlīdzekļa aizturēšana, transportlīdzekļa vadīšanas aizliegumi un cietumsods. Sodi, kurus piemēro transportlīdzekļa vadītājiem un uzņēmumiem, var būt atšķirīgi. Finansiāli sodi Visas dalībvalstis paredz finansiālus sodus par pārkāpumiem. Maksimālais soda naudas apjoms dalībvalstīs ievērojami atšķiras, no fiksētas soda naudas EUR 58,23 apmērā Maltā līdz EUR 5 000 un vairāk Austrijā, Īrijā, Kiprā un Vācijā. Tas nozīmē, ka maksimālā soda nauda vienā valstī var būt vairākas reizes lielāka nekā citā valstī. Šādu starpību daļēji var izskaidrot ar dalībvalstu sociālekonomiskajām atšķirībām, kuru dēļ viena un tā pati soda nauda transportlīdzekļu vadītājiem un uzņēmumiem vienā valstī ir preventīva un samērīga, bet ne vienmēr tā ir tāda arī citā valstī. Tomēr ar šādiem apsvērumiem nevar pamatot, piemēram, diezgan lielos sodus Spānijā vai Ungārijā. Somijā šajā ziņā ir izstrādāta unikāla pieeja, jo sodu aprēķina uz "dienas soda naudas" pamata. Šīs "dienas soda naudas" cita starpā izsver atkarībā no personas, kam sodu piemēro, ienākumiem dienā un bērnu skaita. Transportlīdzekļa aizturēšana Kā minēts iepriekš, Regulas (EK) Nr. 561/2006 26. apsvērumā transportlīdzekļa aizturēšana ir nepārprotami paredzēta kā viens no pasākumiem, kas veicami nopietnu pārkāpumu gadījumā. Ar šo pasākumu var nodrošināt, piemēram, ka transportlīdzekļa vadītājs atpūšas pietiekami ilgu laikposmu, lai panāktu atbilstību Regulas (EK) Nr. 561/2006 noteikumiem. Ar to var arī kavēt uzņēmumus gūt konkurences priekšrocības, nepildot regulas noteikumus un vienkārši samaksājot soda naudu. Tomēr tikai 15 dalībvalstis informēja Komisiju, ka tās savos tiesību aktos nepārprotami paredzējušas iespēju aizturēt transportlīdzekli (Apvienotā Karaliste, Bulgārija, Čehija, Dānija, Grieķija, Itālija, Īrija, Kipra, Lietuva, Luksemburga, Polija, Rumānija, Spānija, Vācija un Zviedrija). Citi sodi Septiņas dalībvalstis nopietnu pārkāpumu gadījumā ir paredzējušas cietumsodu, lai gan dažas tikai tādā gadījumā, ja nav samaksāta soda nauda (Apvienotā Karaliste, Austrija, Dānija, Francija, Īrija, Kipra un Luksemburga). Dažu dalībvalstu tiesību aktos paredzēts arī transportlīdzekļa vadītāja autovadītāja apliecības (Apvienotā Karaliste, Bulgārija, Dānija, Grieķija un Itālija) vai vadītāja kartes (Slovākija) izmantošanas aizliegums uz laiku. Vairākas dalībvalstis arī piemēro lielākas soda naudas vai stingrākus sodus atkārtotu vai vairākkārt atkārtotu pārkāpumu gadījumā (Apvienotā Karaliste, Austrija, Bulgārija, Francija, Itālija un Slovākija). Austrijas tiesību aktos, piemēram, paredzēta iespēja piemērot cietumsodu, ja persona jau ir sodīta par līdzīgu pārkāpumu. Uzņēmumiem piemērojamie sodi Regulas (EK) Nr. 561/2006 10. panta 3. punktā ir noteikts, ka uzņēmums ir atbildīgs par pārkāpumiem, ko ir izdarījuši uzņēmuma transportlīdzekļu vadītāji, pat ja pārkāpums ir izdarīts citā dalībvalstī vai kādā trešā valstī. Vairākumā dalībvalstu (Apvienotā Karaliste, Beļģija, Bulgārija, Dānija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Īrija, Latvija, Lietuva, Polija, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Somija, Ungārija, Vācija un Zviedrija) tiesību aktos paredzēti atšķirīgi sodi transportlīdzekļu vadītājiem un uzņēmumiem, pie tam uzņēmumiem piemēro lielāka apjoma vai stingrākus sodus nekā transportlīdzekļu vadītājiem. Regulas (EK) Nr. 561/2006 10. panta 4. punktā ir noteikts, ka arī kravu nosūtītāji, ekspeditori, ceļojumu operatori, galvenie uzņēmēji, apakšuzņēmēji un transportlīdzekļu vadītāju aģentūras nodrošina, ka līgumiski noteiktie pārvadājumu grafiki ir saskaņā ar noteikumiem par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem un atpūtas laikposmiem. Tomēr tikai nedaudzās dalībvalstīs tiesību akti par sodiem attiecas uz šiem transporta ķēdes dalībniekiem (Dānija, Igaunija, Polija, Somija un Zviedrija). Diemžēl attiecīgo tiesību aktu analīze neļauj spriest par to, kā šos sodus piemēro praksē. Eksteritorialitātes princips Ar Regulas (EK) Nr. 561/2006 19. panta 2. punktu ir ieviests eksteritorialitātes princips — ja kompetentās iestādes dalībvalstī ir konstatējušas pārkāpumu, par kuru vēl nav piemērots sods, tad kompetentajām iestādēm ir iespēja piemērot sodu pat gadījumos, ja pārkāpums ir izdarīts citas dalībvalsts vai trešās valsts teritorijā. Ievērojot nediskriminācijas principu, sodam ir jābūt tādam pašam kā tad, ja pārkāpums būtu izdarīts tās dalībvalsts teritorijā, kura konstatējusi pārkāpumu. Lai gan šis princips paplašina iespējas sociālās jomas tiesību aktu izpildei autotransporta nozarē, tomēr tam var būt negatīvs blakusefekts, ja dalībvalstis par vienu un to pašu pārkāpumu piemēro ļoti atšķirīgus sodus. Pārvadātāji, kas izdarījuši pārkāpumu, var pieļaut iespēju samaksāt sodu par šo pārkāpumu dalībvalstī, kurā piemēro ļoti nelielas soda naudas, bet neriskēt citā dalībvalstī, kurā piemēro ļoti lielus sodus. Tas šādiem pārvadātājiem varētu dot konkurences priekšrocības salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem, kuri ievēro regulas noteikumus. VALSTU SODU SISTēMAS Saskaņā ar informāciju, ko dalībvalstis sniegušas Komisijai, valstu sodu sistēmas ievērojami atšķiras. Galvenā atšķirība ir starp dalībvalstīm, kuru tiesību aktos nav paredzēta dažāda pieeja dažādiem pārkāpumiem, un dalībvalstīm, kuru tiesību aktos paredzēti konkrēti pārkāpumu veidi un atšķirīgi sodi par šiem pārkāpumiem. Sistēmas, kurās nav atšķirību starp sodiem Dažu dalībvalstu tiesību aktos vienkārši noteikti maksimālie un dažkārt minimālie sodi, ko piemēro par pārkāpumiem kopumā. Tādējādi nav iespējams analizēt sodus par nopietniem pārkāpumiem. Dažas dalībvalstis informējušas Komisiju tikai par šiem maksimālajiem un dažkārt minimālajiem sodiem (Apvienotā Karaliste, Austrija, Čehija, Īrija un Luksemburga). Maltā ir konkrēta soda naudas likme par pārkāpumiem (EUR 58,23). Sistēmas, kurās ir atšķirības starp sodiem Citu dalībvalstu tiesību aktos ir noteikta atšķirība vismaz starp dažiem pārkāpumu veidiem un par tiem piemēroti atšķirīgi sodi. Jāatzīmē, ka ne visās dalībvalstīs, kuras par dažādiem pārkāpumiem piemēro atšķirīgus sodus, ir noteiktas dažāda lieluma soda naudas par vienu un to pašu pārkāpuma veidu. Regulas (EK) Nr. 561/2006 noteikumu pārkāpumi attiecībā uz transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu un atpūtas laikposmiem Dažās dalībvalstīs, kuru sodu sistēmā ņemtas vērā atšķirības, tiesību aktos ietverta detalizēta sistēma, kurā paredzētas pārkāpumu kategorijas attiecībā uz transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmiem, kas noteikti Regulā (EK) Nr. 561/2006. Tiek izšķirti viena un tā paša pārkāpuma veida divi vai vairāki līmeņi, un katram līmenim ir noteiktas konkrētas soda naudas. Noteikumos paredzēts lielāks sods, piemēram, gadījumā, ja transportlīdzekļa vadīšanas laikposms dienā pārsniegts par divām stundām, nekā gadījumā, ja transportlīdzekļa vadīšanas laikposms dienā pārsniegts tikai par vienu stundu. Tabula I pielikumā sagatavota, pamatojoties uz Komisijai sniegto informāciju. Tabulā par dalībvalstīm, kurās noteikti atšķirīgi sodi, ir salīdzinātas soda naudas, ko piemēro par Regulas (EK) Nr. 561/2006 6. līdz 8. panta pārkāpumiem, kas definēti Direktīvas 2006/22/EK jaunajā III pielikumā. Tabulā arī atspoguļota atšķirība starp soda naudas summām, ko piemēro dažādās dalībvalstīs. Salīdzinot galējības, redzams, ka maksimālās summas par konkrētiem pārkāpumiem vienā valstī var būt vairāk nekā desmitkārt lielākas nekā citā valstī. Ja transportlīdzekļa vadīšanas laikposms dienā pārsniegts par vairāk nekā divām stundām, Spānijā par to var nākties samaksāt soda naudu līdz pat EUR 4 600 apmērā, savukārt Grieķijā maksimālā soda nauda ir EUR 400. Dažādās dalībvalstīs atšķiras arī veids, kā noteikti līmeņi. Robežvērtības izteiktas vai nu minūtēs, vai stundās, vai procentos. Dažās dalībvalstīs noteikti tikai divi atšķirīgi līmeņi, piemēram, Francijā, Igaunijā un Slovākijā. Citās ir vairāki līmeņi, piemēram, Ungārijā noteikti 5 līmeņi transportlīdzekļa vadīšanas laikposma pārsniegšanai dienā: par 5 %, par 5-10 %, par 10-15 %, par 15-20 % vai par vairāk nekā 20 %. Spānijas tiesību aktos, piemēram, noteikta konkrēta summa par katru stundu, par ko pārsniegts transportlīdzekļa vadīšanas laikposms divās nedēļās, kas Regulā (EK) Nr. 561/2006 ierobežots līdz 90 stundām: par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu, kas pārsniedz 110 stundas, būtu jāmaksā EUR 1 580 soda nauda un par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu, kas pārsniedz 111 stundas, — EUR 1 620, pie tam abos gadījumos tiek veikta arī transportlīdzekļa aizturēšana. Ja ir paredzēti vairāk nekā divi līmeņi, piemērojamie sodi var palielināties gan lineāri, gan progresīvi. Nīderlandē, piemēram, sods par transportlīdzekļa vadīšanas laikposma pārsniegšanu nedēļā ir EUR 110 par stundu, savukārt Grieķijā gadījumā, ja transportlīdzekļa vadīšanas laikposms dienā pārsniegts par divām stundām, sods ir vairāk nekā divkārt lielāks kā gadījumā, ja šis laiks pārsniegts par vienu stundu. Beļģijā ir īpaša sistēma sodu noteikšanai par transportlīdzekļa vadīšanas laikposma pārsniegšanu dienā un par nepārtraukta transportlīdzekļa vadīšanas laikposma pārsniegšanu, un šajā sistēmā ņemti vēra divi parametri. Ja pārsniegts transportlīdzekļa vadīšanas laikposms dienā, soda apjomu nosaka pēc ilgākā atpūtas laikposma starp transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem dienā. Tādējādi, pārsniedzot transportlīdzekļa vadīšanas laikposmu dienā par četrām stundām, lielāku sodu (EUR 450) nākas samaksāt tad, ja transportlīdzekļa vadītājam bijis nepārtraukts atpūtas laikposms, kas nepārsniedz trīs stundas, nekā tad, ja transportlīdzekļa vadītājam bijis nepārtraukts sešu stundu atpūtas laikposms (EUR 310). Ja dalībvalstis nosaka atšķirības starp pārkāpumiem šādā veidā, ir iespējams secināt, ko tās uzskata par nopietnākiem pārkāpumiem. Tādējādi var konstatēt, ka noteikumi par pārkāpumiem attiecībā uz transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmiem dalībvalstīs nemaz nav tik atšķirīgi, ja tiek ņemts vērā, kādi pārkāpumi uzskatāmi par nopietnākiem nekā citi, pat ja ir vērojamas dažas nelielas atšķirības. Kā šādu atšķirību piemēru var minēt to, ka par pārkāpumu attiecībā uz pārtraukumiem, kas atbilstīgi Direktīvas 2006/22/EK jaunajā III pielikumā noteiktajām kategorijām būtu uzskatāms par nelielu pārkāpumu, Beļģijā tiktu piemērots mazāks sods nekā par nelielu pārkāpumu attiecībā uz atpūtas laikposmu dienā; Nīderlandē par abiem pārkāpumiem piemēro vienādu sodu, bet Polijā ir lielāks sods. Tomēr kopumā ir nepārprotama tendence — jo vairāk pārsniegts maksimālais transportlīdzekļa vadīšanas laikposms vai jo mazāks ir bijis minimālais atpūtas laikposms, jo pārkāpums uzskatāms par nopietnāku. Atšķirības vērojamas galvenokārt divos aspektos: dažādu sodu dažādi līmeņi un par pārkāpumiem noteiktās soda naudas summas. Kā izklāstīts iepriekš, veids, kā noteikti līmeņi, ievērojami atšķiras, jo tā pamatā ir gan stundas/minūtes, gan procenti, un pastāv arī dažāds līmeņu skaits. Soda naudu summu atšķirības ir nepārprotamas, kā tas redzams I pielikumā. Regulas (EEK) Nr. 3821/85 (Regula par tahogrāfiem) pārkāpumi Lai gan noteikumi par Regulas (EK) Nr. 561/2006 pārkāpumiem dalībvalstīs ir diezgan līdzīgi attiecībā uz to, kas tiek uzskatīts par nopietnāku, stāvoklis saistībā ar Regulas (EEK) Nr. 3821/85 pārkāpumiem ir atšķirīgs. Ja dalībvalstu tiesību aktos noteiktas dažādas pārkāpumu kategorijas, kopumā tās ievērojami atšķiras gan starp dalībvalstīm, gan no kategorijām, kas noteiktas Direktīvas 2006/22/EK jaunajā III pielikumā. Spriežot pēc dalībvalstu iesniegtās papildu informācijas, šķiet, ka ievērojamas atšķirības pastāv ne tikai starp piemērojamo soda naudu apjomu, bet arī tajā, kā pārkāpumi iedalīti kategorijās. Tabula II pielikumā atspoguļo šīs kategoriju atšķirības. Par dažiem pārkāpumiem, kas Direktīvā 2006/22/EK uzskatīti par ļoti nopietniem, dažas dalībvalstis piemēro viszemākos sodus par Regulas (EEK) Nr. 3821/85 pārkāpumiem. Tā tas ir, piemēram, gadījumā, kad transportlīdzekļa vadītājam ir vairāk nekā viena derīga vadītāja karte (pārkāpums G7 Direktīvas 2006/22/EK III pielikumā). Šādā gadījumā Bulgārija, Igaunija un Lietuva piemēro viszemāko sodu. Citi piemēri ir gadījumi, kad tahogrāfa pārslēgšanas mehānisms izmantots nepareizi vai kad transportlīdzekļa vadītājs nespēj uzrādīt vadītāja kartes datus, ja transportlīdzekļa vadītājam ir šāda karte (pārkāpums G22 vai I4). No otras puses, par lielu daļu pārkāpumu, kas Direktīvā 2006/22/EK uzskatīti par nelieliem pārkāpumiem, vairākums dalībvalstu nepiemēro viszemāko sodu. Piemēram, gadījumā, kad transportlīdzekļa vadītājam nav pietiekami daudz papīra izdrukām, kas Direktīvā 2006/22/EK iekļauts nelielu pārkāpumu kategorijā (pārkāpums G5), Ungārijā piemēro vislielāko soda naudu. Vienīgi pārkāpumi, kad notikusi krāpšanās saistībā ar tahogrāfu (pārkāpumi J1 līdz J3), un gadījumi, kad uzņēmumi nesaglabā datu ierakstus (pārkāpums G6 un G10), vairākumā dalībvalstu ir iekļauti līdzīgās kategorijās, un par šiem ļoti nopietnajiem pārkāpumiem piemēro vislielākos sodus. Līdzīgi kā attiecībā uz Regulu (EK) Nr. 561/2006 arī par Regulas (EEK) Nr. 3821/85 pārkāpumiem piemērojamo soda naudu summas ievērojami atšķiras, tostarp atšķiras arī maksimālā piemērojamā soda nauda. Par manipulācijām ar tahogrāfu, piemēram, Lietuvā piemēro soda naudu līdz EUR 586, bet Polijā — EUR 2 460, lai gan abos gadījumos piemēro maksimālo soda naudu. Citās valstīs soda nauda var būt pat lielāka: Spānijā sods par šādiem pārkāpumiem ir EUR 4 601, Itālijā — līdz EUR 6 232 un Francijā — līdz EUR 30 000 (ar iespēju papildus piemērot cietumsodu līdz 1 gadam). Tādējādi var secināt, ka par Regulas (EEK) Nr. 3821/85 pārkāpumiem pastāv ievērojamas atšķirības starp dalībvalstīm ne tikai attiecībā uz soda naudas summu, ko piemēro par nopietniem pārkāpumiem, bet arī attiecībā uz pārkāpumu kategorijām, proti, ko uzskata par nopietnu pārkāpumu. SECINāJUMI Noteikumi attiecībā uz sodiem, ko piemēro par sociālās jomas tiesību aktu nopietniem pārkāpumiem dalībvalstīs ievērojami atšķiras gan soda veidu, gan soda naudas lieluma, gan pārkāpumu kategoriju ziņā. Lai gan visās dalībvalstīs soda naudas ir viens no soda veidiem, tomēr ne visās ir paredzēts tāds soda veids kā, piemēram, transportlīdzekļa aizturēšana vai cietumsods. Dažās dalībvalstīs ir paredzēta transportlīdzekļa vadītāja autovadītāja apliecības vai vadītāja kartes izmantošanas aizlieguma iespēja. Izskatot to, kā dalībvalstis iedala dažādus pārkāpumus pēc to veida vai smaguma, situācija šķiet vēl sarežģītāka. Soda naudas lielums dalībvalstīs ievērojami atšķiras, un galējās atšķirības pat sasniedz attiecību 1:10. Šādu starpību tikai daļēji var izskaidrot ar sociālekonomiskajām atšķirībām, kuru dēļ viena un tā pati soda nauda vienā valstī ir samērīga un preventīva, bet ne vienmēr tā ir tāda arī citā valstī. Lai gan, runājot par pārkāpumiem attiecībā uz transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmiem, ir diezgan skaidrs, kurus pārkāpumus uzskata par nopietnākiem, tomēr Regulas (EEK) Nr. 3821/85 pārkāpumu iedalījums kategorijās dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Dažus pārkāpumus uzskata par nopietniem pārkāpumiem vienā valstī, bet ne vienmēr tā tas ir arī citā valstī. Turklāt par Regulas (EEK) Nr. 3821/85 noteikumu pārkāpumiem piemērojamie sodi daudzās dalībvalstīs neatbilst Kopienas pamatnostādnēm par pārkāpumu iedalījumu kategorijās, kas ietverts Komisijas Direktīvā 2009/5/EK, ar kuru izdara grozījumus Direktīvas 2006/22/EK III pielikumā. Transportlīdzekļa vadītājiem un uzņēmumiem, kas nodarbojas ar starptautiskajiem pārvadājumiem, tādējādi rodas ievērojamas grūtības skaidri izprast iespējamā pārkāpuma nopietnību, ja tie neievēro konkrētus Regulas (EK) Nr. 561/2006 un Regulas (EEK) Nr. 3821/85 noteikumus, jo sodi, ko tiem varētu piemērot dažādās dalībvalstīs, rada pretrunīgu iespaidu. Komisija uzskata, ka šīs situācijas cēlonis ir tas, ka likumdevēju pieņemtie lēmumi nepietiekami nodrošina līdzvērtīgus nosacījumus transportlīdzekļa vadītājiem un uzņēmumiem. Direktīvas 2006/22/EK jaunais pielikums, kas ieviests ar Komisijas Direktīvu 2009/5/EK, veido pamatu kopīgai izpratnei par to, kas būtu un kas nebūtu uzskatāms par nopietnu pārkāpumu. Dalībvalstis tiek aicinātas veikt nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu sociālās jomas noteikumu saskaņotāku piemērošanu autotransporta nozarē un tādējādi uzlabotu sociālās jomas noteikumu izpildi autotransporta nozarē. Komisija turpinās darbu šajā jomā, it sevišķi ar Regulā (EK) Nr. 561/2006 paredzētās komitejas palīdzību atbalstot dialogu starp dalībvalstīm par sociālās jomas noteikumu interpretāciju un piemērošanu valstu autotransporta nozarēs, un šis darbs norisināsies tās kompetences ietvaros, ko dalībvalstis un likumdevēji ir nolēmuši piešķirt Komisijai. I PIELIKUMS Pārskats par soda naudām, ko par Regulas (EK) Nr. 561/2006 6. līdz 9. panta pārkāpumiem piemēro dalībvalstīs, kuras savos tiesību aktos noteikušas dažādas soda naudas par dažāda līmeņa pārkāpumiem Nopietns pārkāpums | Neliels pārkāpums | III PIELIKUMS Pārskats par dalībvalstu tiesību aktiem DALĪB-VALSTS | TIESĪBU AKTI | Austrija | 57. Bundesgesetz, mit dem das Kraftfahrgesetz 1967 geändert wird (28. KFG Novelle) | Beļģija | Arrêté royal du 27 Avril 2007, Moniteur Belge du 7 Mai 2007 | Bulgārija | Autotransporta likuma 8. nodaļa | Kipra | 2007. gada likums par dažu transportlīdzekļu vadītāju transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmu uzraudzību (Likums 86(I)/2007) | Čehija | Likuma Nr. 111/1994 Coll., par autotransportu §35, kurā grozījumi izdarīti ar Likumu Nr. 200/1990 Coll., par pārkāpumiem (ar grozījumiem) | Vācija | Fahrpersonalgesetz (grozījumi izdarīti 6.7.2007.) | Dānija | Rīkojums par transportlīdzekļa vadīšanas un atpūtas laikposmu noteikumiem autotransportā BEK Nr. 328, 28.3.2007., konsolidēts tiesību akts Nr. 1100, 8.11.2006. | Igaunija | Satiksmes likuma grozījumi, ko Igaunijas Parlaments pieņēmis 2007. gada 20. septembrī | Grieķija | Likums 3446/2006 par transportlīdzekļu satiksmes kontroles iestāžu organizāciju un darbību — reformas attiecību uz pasažieru pārvadājumiem un citi noteikumi (Government Gazette 49/A) | Spānija | 2007. gada 19. aprīļa Resolution (BOE 10-05-2007) un Ley 16/1987 de 30 de Julio, de ordenacion de los transportes terrestres | Somija | Autopārvadājumu likums un Transportlīdzekļu likums | Francija | Contraventions: Article R48-0 du code de procédure pénale et le décret n° 86/1130 du 17 octobre modifié Délits: Ordonnance 58/1310 du 23 décembre 1958 modifié | Ungārija | Likuma Nr. 1/1988 §20 (1) ar jaunākajiem grozījumiem un valdības dekrēta 557/2007 (III.31) §1 | Īrija | Eiropas Kopienu 2008. gada regulas (autotransports) (darba apstākļi un autosatiksmes drošība) (2008. gada S.I. Nr. 62) | Itālija | Automaģistrāļu kodekss un 2006. gada 29. novembra Likums 286/2006 | Lietuva | Lietuvas Administratīvo pārkāpumu kodeksa 142. un1424. pants | Luksemburga | Règlement grand-ducal du 23 mars 2007 | Latvija | Administratīvo pārkāpumu kodekss | Malta | Noteikumi par autotransporta līdzekļiem (kravu autopārvadājumi) (65.19) | Nīderlande | Noteikumi par soda naudu uzlikšanu saskaņā ar Likumu par darbalaiku un Dekrētu par darbalaiku (transporta darbinieki) (autotransports) | Polija | 2001. gada 6. septembra Autotransporta likums 2005. gada 29. jūlija Likums par digitālo tahogrāfu sistēmu | Portugāle | Vēl nav pieņemts | Rumānija | Ordonanta de govern Nr 37/2007 | Slovēnija | Likums par darbalaiku un obligātajiem atpūtas laikposmiem personām, kas veic autotransporta pārvadājumus, un par reģistrācijas kontrolierīcēm autotransportā | Slovākija | Likums par darbalaiku transporta nozarē | Zviedrija | Rīkojums (2004:865) par transportlīdzekļa vadīšanas laikposmiem, atpūtas laikposmiem un tahogrāfiem utt. | Apvienotā Karaliste | 1968. gada Transporta likuma VI daļa (ar grozījumiem) | [1] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/22/EK par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu, OV L 102, 11.4.2006., 35. lpp. [2] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85, OV L 102, 11.4.2006., 1. lpp. [3] Padomes 1985. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā, OV L 370, 31.12.1985., 8. lpp. [4] Regulas (EK) Nr. 561/2006 19. panta 1. punkts. [5] Komisijas 2009. gada 30. janvāra Direktīva 2009/5/EK, ar ko izdara grozījumus III pielikumā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2006/22/EK par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā, OV L 29, 31.1.2009., 45. lpp. [6] Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 561/2006 19. panta 1. punktu. [7] Saskaņā ar Komisijas Direktīvu 2009/5/EK, ar ko izdara grozījumus Direktīvas 2006/22/EK III pielikumā; VSI = ļoti nopietns pārkāpums, SI = nopietns pārkāpums, MI = neliels pārkāpums [8] Ungārija — tā kā iedalījums kategorijās pamatojas uz procentuālo attiecību, nav panākta kategoriju precīza atbilstība saskaņotajam iedalījumam kategorijās. [9] Slovēnija — transportlīdzekļa vadītājiem paredzētās soda naudas. [10] Saskaņā ar Komisijas Direktīvu 2009/5/EK, ar ko izdara grozījumus Direktīvas 2006/22/EK III pielikumā; VSI = ļoti nopietns pārkāpums, SI = nopietns pārkāpums, MI = neliels pārkāpums