LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/3

457. PLENĀRĀ SESIJA 2009. GADA 4. UN 5. NOVEMBRĪ

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Lisabonas stratēģija pēc 2010. gada”

(izpētes atzinums)

(2010/C 128/02)

Galvenais ziņotājs: Wolfgang GREIF

Spānijas valdības loceklis, Ārlietu un sadarbības ministrijas valsts sekretārs Eiropas Savienības lietās saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 23. jūlija vēstulē lūdza Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Lisabonas stratēģija pēc 2010. gada”.

Komitejas atzinuma sagatavošanu uzticēja Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētajai nodaļai (Lisabonas stratēģijas īstenošanas novērošanas centram).

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā 2009. gada 4. un 5. novembrī (4. novembra sēdē) iecēla Greiff kgu par galveno ziņotāju un ar 178 balsīm par, 6 balsīm pret un 15 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ievads.

1.1. Šajā atzinumā ir iekļauti politiski ieteikumi, kuriem, pēc EESK domām, ir prioritāra nozīme, izstrādājot jaunu Eiropas stratēģiju laikposmam pēc 2010. gada. Šajā procesā jāņem vērā pašreizējās finanšu un ekonomikas krīzes visaptverošā ekonomiskā, sociālā un politiskā ietekme. Iecerēts apzināt tādu politisko pārmaiņu svarīgākos aspektus, kuras ir jāveic krīzes laikā, lai nodrošinātu ilgtspējīgas izaugsmes, nodarbinātības un sociālās kohēzijas dinamiku, kā arī novērstu līdzīgu krīžu atkārtošanos nākotnē.

1.2. Šo atzinumu izstrādāja EESK izveidotais Lisabonas stratēģijas īstenošanas novērošanas centrs, šajā procesā aktīvi iesaistot valstu ekonomikas un sociālo lietu padomes (ESP). Kopīgajās sanāksmēs izskanējušie daudzveidīgie un bieži vien arī atšķirīgie viedokļi liecina par šajā dokumentā pausto ieteikumu politisko kvalitāti un nozīmīgumu no pilsoniskās sabiedrības viedokļa.

1.3. Šajā atzinumā aplūkotā Eiropas kopējā perspektīva papildināta ar valstu sadaļām, ko, izmantojot īpašu jautājumu katalogu par tādiem jautājumiem kā a) pašreizējā Lisabonas cikla (2008–2010) analīze un b) Lisabonas stratēģija laikposmā pēc 2010. gada, patstāvīgi sagatavojušas valstu delegācijas (1). EESK kopīgi ar valstu ekonomikas un sociālo lietu padomēm un citām līdzīgām partnerības organizācijām izveidotais interaktīvais tīkls ir publicējis jaunu integrētu ziņojumu (2), kuru Eiropas iestādes varēs izmantot lēmumu pieņemšanā, gatavojoties Eiropadomes 2010. gada pavasara sanāksmei.

2. Lisabonas stratēģijas vērtējums.

2.1. Lisabona 2000 — plaši atbalstīta vienota pieeja.

2.1.1. Eiropadome 2000. gada martā apstiprināja vērienīgu reformu programmu Eiropai. Minētajā Lisabonas programmā bija paredzēts, ka Eiropas Savienībai līdz 2010. gadam jākļūst par viskonkurētspējīgāko un dinamiskāko uz zināšanām balstīto ekonomiku pasaulē, proti, par ekonomikas telpu, kas spēj nodrošināt ilgstošu ekonomikas izaugsmi ar vairāk un labākām darba vietām, kā arī lielāku sociālo kohēziju.

2.1.2. Lisabonas programmu papildinot ar ilgtspējīgas attīstības dimensiju (Gēteborgas stratēģija), tika izstrādāta visaptveroša stratēģija. Vairākās politikas jomās ir izvirzīti skaitliski novērtējami mērķi, kurus dalībvalstīs iecerēts sasniegt, lietojot atklātās koordinācijas metodi (AKM).

2.1.3. EESK vienmēr uzskatījusi, ka šāda vienota pieeja politikas īstenošanai ir būtiska Lisabonas stratēģijas priekšrocība, rosinājusi atturēties no pārāk šauras interpretācijas un uzsvērusi, ka jānodrošina trīs stratēģijas pīlāru līdzsvars.

2.2. Stratēģijas atkārtota izvēršana 2005. gadā — saturiski precizējumi un īpaša uzmanība īstenošanai dalībvalstīs.

2.2.1. Dažās jomās vairākas ES dalībvalstis ir spējušas uzlabot situāciju. Piemēram, nodarbinātības līmenis kopumā ir paaugstinājies. Sekmīga attīstība ir vērojama arī tādās jomās kā platjoslas infrastruktūras paplašināšana, līdzdalība tālākizglītības pasākumos, jauniešu izglītības līmenis u.c (3). Taču daudzas valstis jau “termiņa vidusposmā” virknē jomu būtiski atpalika no izvirzīto mērķu sasniegšanas grafika.

2.2.2. Minēto iemeslu dēļ 2005. gadā paveikto kritiski izanalizēja, īpašu uzmanību veltot Eiropas un dalībvalstu pārstāvju partnerībai. Pēc tam lielāku vērību veltīja valstu īstenotajiem ieviešanas pasākumiem, kā arī “izaugsmei un nodarbinātībai”. Šāds pavērsiens nozīmēja, ka dažiem no plašajā mērķu sarakstā iekļautajiem mērķiem, piemēram, sociālajam pīlāram, veltīja mazāk uzmanības nekā nodarbinātības iespēju paplašināšanai un tieši ekonomikas jautājumu risināšanai. Tomēr šādu pieeju, proti, uzticēt dalībvalstīm lielāku atbildību par valstīm piemērotu plānu izstrādi un mērķu izvirzīšanu, tātad — lielākas uzmanības veltīšanu valsts reformām, nepapildināja ar pasākumiem, kas veicinātu atbilstošus ekonomiskos un sociālos pamatnosacījumus Eiropas līmenī.

2.2.3. Neraugoties uz pēdējā laikā gūtajiem panākumiem (4), daudzas valstis joprojām nespēj īstenot iecerēto. Daudzās jomās izvirzītos mērķus līdz 2010. gadam labākajā gadījumā izdosies sasniegt vidēji visā ES, bet ne katrā dalībvalstī atsevišķi. Tas attiecas, piemēram, uz mērķi palielināt (līdz 3 % no IKP) finansējumu pētniecības un izstrādes jomai, kurā lielākajai daļai ES dalībvalstu un arī ES kopumā nav izdevies gūt ievērojamus panākumus, tāpat arī nav sasniegts mērķis samazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju. Arī mērķus nodarbinātības jomā, piemēram, sieviešu nodarbinātības jomā, ir izdevies sasniegt tikai daļēji, jo vienlaikus ir būtiski palielinājusies nepilna laika nodarbinātība (kas daļēji nav brīvprātīga izvēle) (5), nodarbinātība uz noteiktu laiku un mazapmaksāta nodarbinātība, nereti izmantojot nestandarta darba līgumus.

2.3. Līdzšinējās attīstības turpinājums vai jauna programma Eiropai?

2.3.1. Kopumā valda vienprātība, ka sasniegt Lisabonas stratēģijas mērķus kavējusi dalībvalstu nespēja īstenot mērķtiecīgāku un uz minēto mērķu sasniegšanu vērstu politiku un ka AKM pietiekami neveicina aktīvu rīcību dalībvalstu un Kopienas līmenī. Vienlīdz svarīgs iemesls ir arī tas, ka nav izveidota Eiropas makroekonomikas politikas un sociālās politikas sistēma, kas ES dalībvalstīm dotu iespēju saskaņotā veidā īstenot vajadzīgās reformas un sasniegt izvirzītos mērķus, kā arī nepieļautu valstu reformu savstarpēju konkurenci. EESK arī jau vairākkārt ir norādījusi uz kopīgas atbildības trūkumu, ko tā daļēji izskaidro ar sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības nepietiekamu iesaistīšanu.

2.3.2. EESK uzskata, ka laikposmā pēc 2010. gada noteikti jāturpina īstenot globāla un vienota stratēģija. Tomēr tā arī uzskata, ka ne “atgriešanās pie Lisabonas 2000”, ne arī “līdzšinējās attīstības turpināšana, nedaudz vairāk uzmanības veltot vides jautājumiem”, nav piemērota pieeja pašlaik risināmajām problēmām. Šobrīd ir vajadzīgi ilgtspējīgi risinājumi, lai konkurētspēju, pētniecību, izstrādi un jauninājumus apvienotu ar jaunajām iespējām, kuras paver ilgtspējīga un sociāla ekonomika Eiropā, un “labu darba vietu” koncepciju (6). Turklāt pašreizējā krīze lielā mērā ir arī lūzuma punkts, un tādēļ ir vajadzīgas jaunas rīcības metodes, piemēram, finanšu tirgu efektīvs regulējums, strauja virzība uz resursus saudzējošu un zema CO2 emisijas līmeņa ražošanu un patēriņu, kā arī investīcijas novatoriskos publiskajos pakalpojumos, lai sniegtu cilvēkiem drošības sajūtu un atjaunotu uzticēšanos ES.

2.3.3. Lai atrisinātu tādas pašlaik aktuālas problēmas kā finanšu un ekonomikas krīze un tās radītās sociālās problēmas un tādus jautājumus kā ekonomikas globalizācija, iekšējā tirgus darbības pilnveidošana, enerģētikas politika un klimata pārmaiņas, demogrāfiskās tendences un migrācija, ir vajadzīga visaptveroša Eiropas līmeņa stratēģija laikposmam pēc 2010. gada, kura sekmēs minēto problēmu risināšanu; kurā ir novērsti trūkumi, kas varētu kavēt tās īstenošanu; par kuras īstenošanu ir atbildīgas visas Eiropas valstis un kurā ir saskaņoti apvienotas visas ES stratēģijas (ekonomikas atveseļošanas stratēģija, Lisabonas stratēģija, ilgtspējīgas attīstības stratēģija, klimata pārmaiņu ierobežošanas stratēģija). EESK ierosina uzsvērt jauno stratēģisko virzību, šai jaunajai Eiropas stratēģijai piešķirot arī citu nosaukumu.

3. Politiski ieteikumi: eiropeiska domāšana un rīcība, īstenojot Eiropas projektus.

3.1. Izveidot Eiropas sistēmu daudzsološām reformu programmām. Kaut arī par īstenošanu galvenokārt atbildīgas ir ES dalībvalstis, ir vajadzīga arī piemērota Eiropas sistēma, kas ļautu saskaņoti un konsekventi veikt iecerētās strukturālās reformas. Eiropas līmenī nekavējoties jāizvērtē dalībvalstīs īstenotās reformas un to ietekme uz ekonomikas attīstību, ienākumu un īpašuma sadalījumu un sociālo kohēziju. Tāpēc arī rūpīgi jāanalizē daži konkrēti Eiropas Kopienu Tiesas spriedumi (Vaxholm, Viking, Rüffert un Luxembourg lietās), un, iespējams, jāparedz atbilstoši un konkrēti pasākumi darba ņēmēju aizsardzībai, lai precizētu, ka nedz ekonomiskās brīvības, nedz konkurences noteikumi nav svarīgāki par sociālajām pamattiesībām.

ES politikā lielāku uzmanību veltīt izaugsmei, izveidojot piemērotu ekonomikas politikas sistēmu. Tikai divus gadus izdevās sasniegt stratēģijā izvirzīto pamatmērķi, proti, ik gadu nodrošināt izaugsmi 3 % apmērā. Finanšu krīze un ES ekonomikas nepietiekamā spēja pārvarēt negaidītas grūtības liecina, ka jāmaina ekonomiskas politikas virzība. EESK uzskata — stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada noteikti jāparedz, ka jāīsteno līdzsvarota makroekonomikas politika, atbilstoši apvienojot gan ar piedāvājumu, gan ar pieprasījumu saistītos ekonomikas politikas aspektus. Svarīga ir arī sasniedzamās izaugsmes kvalitāte. Pamatmērķis ir labklājības uzlabošana. IKP nav piemērots labklājības rādītājs, tādēļ ir jāizmanto labāki labklājības novērtēšanas rādītāji (vai rādītāju kopums), lai jaunajā stratēģijā varētu izvirzīt piemērotākus un saskaņotākus izaugsmes mērķus, vēlāk tos precizējot.

3.2.1. Finanšu tirgus krīzes pārvarēšana un sociālās problēmas. Cenšoties pārvarēt krīzi un, jo īpaši, pārstrukturējot finanšu sistēmu, ES jāuzņemas iniciatīva un jārīkojas saskaņoti un vienoti. Globālā finanšu sistēma jāpārstrukturē tā (jo īpaši efektīvs banku sistēmas, kā arī riska ieguldījumu fondu un privātā kapitāla vērtspapīru fondu tiesiskais regulējums), lai tā veicinātu tādu finanšu instrumentu izstrādi un piedāvājumu, kas ir stabili un sniedz labumu reālajai ekonomikai un iedzīvotājiem. Problēmas finanšu tirgū tomēr nav vienīgais pašreizējās krīzes cēlonis. To, galvenokārt ASV, veicināja arī aizvien pieaugošā mikroekonomiskā un makroekonomiskā nelīdzsvarotība, galvenokārt nevienlīdzīgais ienākumu sadalījums. Tādēļ krīzes pārvarēšanai ir jāveic šādi pasākumi: jāatsakās no izaugsmes, kura daļēji ir balstīta uz “spekulatīviem darījumiem”, un jāatgriežas pie izaugsmes, kuras pamatā ir investīcijas galvenokārt novatoriskās reālās ekonomikas nozarēs, taisnīga sadale, augstvērtīgu un ražīgu darba vietu radīšana, kā arī ekoloģiskā ilgtspēja.

3.3. Iekšējā tirgus darbības pilnveidošana, līdzsvarojot ekonomiskos, sociālos un ekoloģiskos aspektus. Lai šo mērķi sasniegtu, pareizi jāpiemēro un, iespējams, jāpilnveido iekšējā tirgus darbību regulējošo sociālo tiesību aktu kopums un jāuzlabo tiesību aktu izstrādes process, kā arī jārada labvēlīga mikroekonomiskā vide un jānodrošina pietiekama rīcības brīvība privātām investīcijām. Tāpat arī jāveic pasākumi, lai panāktu, ka konkurence vienotajā tirgū veicina jauninājumus un nepārvēršas par nelietderīgu ES dalībvalstu sacensību, kas negatīvi ietekmē sociālo kohēziju un vides ilgtspēju.

Sociālās kohēzijas — stabilas un dinamiskas ekonomikas faktora — veicināšana. EESK uzskata, ka izaugsmi un produktivitātes pieaugumu būtiski veicina attīstīta sociālā politika, tai skaitā visaptveroša “labu darba vietu” radīšanas politika, izvirzot arī tālejošus mērķus vispārējās un profesionālās izglītības, tālākizglītības un mūžizglītības jomā. Lai krīzi pārvarētu, jāveic atbilstoši ieguldījumi.

3.4.1. Cīņa ar aizvien lielāku nevienlīdzību un nabadzību visā Eiropā . Lai arī bija izvirzīts mērķis līdz 2010. gadam ievērojami samazināt nabadzības un sociālās atstumtības riskam pakļauto personu skaitu, Eiropas Komisijas ziņojums par sociālo realitāti (2007. gads) liecina, ka daudzās Eiropas valstīs un reģionos vēl ir nopietnas sociālās problēmas. Tādēļ stratēģijai laikposmam pēc 2010. gada jāsekmē sociālā attīstība, sociālā nodrošinājuma sistēmu nostiprināšana un ilgtspēja, kā arī nabadzības apkarošana, tostarp novēršot ienākumu nevienmērīgu sadalījumu. Eiropas gads (2010. gads) cīņai ar nabadzību paver lielisku iespēju izvirzīt efektīvus mērķus nabadzības apkarošanas jomā (piemēram, minimālo un aizvietojošo ienākumu sistēmas (7)), nosakot arī to sasniegšanas termiņus. Šāda iniciatīva, kas stiprinās sociālo kohēziju, būtu svarīgs solis, lai atjaunotu iedzīvotāju ticību Eiropas integrācijai.

Iekļaujoša darba tirgus izveide . Lai arī ir gūti zināmi panākumi, 2010. gadam izvirzītos nodarbinātības mērķus vidēji visā ES īstenot neizdosies. Tas rada bažas, jo krīze, kas gan ir sasniegusi zemāko punktu, bet vēl nav pilnībā pārvarēta, vēl vairāk ir padziļinājusi nevienlīdzību un apdraud aizvien vairāk cilvēku izdzīvošanu. Lai iespējamai ātri varētu atjaunot darba tirgus stabilizācijai nepieciešamo izaugsmi, saskaņā ar “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plānā” (8) pausto viedokli ir jāpalielina iekšzemes pieprasījums, to stimulējot ar strukturāliem atbalsta pasākumiem. Svarīgi ir efektīvi risinājumi izglītības un tālākizglītības jomā, darba vietu radīšana, īpaši personām, kas, arī nepietiekamas izglītības dēļ, ir atstumtas no darba tirgus, kā arī efektīvi pasākumi, lai novērstu diskrimināciju, ar ko sastopas cilvēki, kuri vēlas piekļūt darba tirgum un nezaudēt darbu. Tieši dažādiem sociālās ekonomikas modeļiem, kas izveidoti dalībvalstīs, var būt īpaša nozīme krīzes pārvarēšanā, jo sevišķi nodarbinātības veicināšanā, tostarp, sociālo pakalpojumu jomā. EESK uzskata, ka nodarbinātības līmenis un darba ražīgums ir jāpaaugstina vienlaicīgi. ES ir jācenšas izstrādāt atbilstošus tiesību aktus, kas regulētu nestandarta un sociāli vāji aizsargātas nodarbinātības formas, šajā procesā iesaistot valstu un Eiropas sociālos partnerus un respektējot viņu autonomiju (9).

3.4.2.1. Sociālās ekonomikas uzņēmumi, kuri darbojas visās nozarēs un apvieno ekonomisko rentabilitāti, sabiedrības intereses un sociālus apsvērumus, ir labs īpašas uzņēmējdarbības formas un korporatīvās pārvaldības piemērs, kas palīdzēs sasniegt atjauninātās Lisabonas stratēģijas mērķus. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja aicina Eiropadomi, Komisiju un dalībvalstis apsvērt priekšlikumus, kuru mērķis būtu ieviest Eiropas Parlamenta 2009. gada 19. februāra ziņojumā paustos politiskos ieteikumus (10), lai nodrošinātu sociālās ekonomikas uzņēmumiem tādus pašus konkurences apstākļus, kādi ir citiem uzņēmumiem.

3.4.3. Elastdrošība — efektīvs līdzeklis, lai radītu drošību pārmaiņu laikā . Mainoties ekonomikas pamatnosacījumiem, arī darba tirgū ir vajadzīgas ievērojamas un novatoriskas pielāgošanās spējas. Jāspēj atbilstoši reaģēt uz straujām pārmaiņām dažādās struktūrās. Atbilstoši elastdrošības koncepcijai ir jānodrošina, ka darba ņēmēji būtu sagatavoti jaunajiem darba uzdevumiem. Jāīsteno efektīvi elastdrošības pasākumi, lai radītu “drošību pārmaiņu laikā”, ikdienā vienlīdz lielu uzmanību veltot drošībai darba tirgū, stabilām nodarbinātības attiecībām un darba vietām, nodarbinātības iespēju paplašināšanai, sociālajai drošībai un mobilitātei darba tirgū, kura sekmē pāreju uz kvalitatīvi augstvērtīgām un ražīgām darba vietām (“make transition pay”). Sevišķi svarīgi arī ir nodrošināt sociālajā jomā spēkā esošo Kopienas tiesību aktu visaptverošu ieviešanu un piemērošanu un izstrādāt jaunus tiesību aktus, lai nepieļautu, ka nodarbinātības standartu jomā sākas negodīga konkurence.

3.4.4. Labāka nodokļu politikas koordinācija. Saskaņā ar ES līgumiem dalībvalstu nodokļu politika ir ciešāk jākoordinē ES līmenī (tostarp jāsaskaņo nodokļu bāze un minimālās nodokļu likmes), it īpaši jomās, kur nodokļu bāzi var pārvietot no vienas valsts uz citu, un pastāv vislielākais risks, ka iespējama izvairīšanās no nodokļu maksāšanas attiecīgajā valstī un starp dalībvalstīm var veidoties nodokļu konkurence. Koordinācija Eiropas līmenī jāveic, lai aizsargātu publiskos budžetus un dalībvalstīs ieviestu taisnīgākas nodokļu sistēmas (tostarp paplašinot nodokļu ieņēmumu bāzi, slēdzot nodokļu paradīzes un īstenojot pasākumus pret nodokļu nemaksāšanu).

3.4.5. ECB jādarbojas saskaņā ar tai piešķirtajām pilnvarām ekonomikas jomā . Stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada jāpanāk izaugsmes un stabilitātes mērķu atbilstība nākamo paaudžu interesēm, kā arī to ilgtspējīgs līdzsvars. ECB pilnā mērā jāuzņemas tai Līgumos uzticētā atbildība un līdzās galvenajam uzdevumam — cenu stabilitātes nodrošināšanai — jāpievērš uzmanība arī tādiem mērķiem kā augstam nodarbinātības līmenim, sociālajai aizsardzībai un ilgtspējai izaugsmei.

3.4.6. Lielāka brīvība pieņemt lēmumus par investīcijām no budžeta līdzekļiem. Ekonomikas politikas jomā jāpalielina rīcības brīvība, izmantojot Stabilitātes un izaugsmes paktā krīzes situācijām paredzētos elastības mehānismus un mainot budžetu prioritātes, lai palielinātu Lisabonas mērķiem atbilstošas publiskā sektora investīcijas (tostarp efektīvos publiskajos pakalpojumos, pētniecībā, izglītībā un jauninājumos) un ražīgumu veicinošas privātā sektora investīcijas, it īpaši arī ražošanā ar zemu CO2 emisijas līmeni Šajā sakarā arī jācenšas īstenot ieceri par Eiropas valsts fonda izdotām Eiropas obligācijām (11).

3.5. Veicināt rūpniecības politiku un uzņēmēju domāšanas veidu, kā arī radīt atbilstošus pamatnosacījumus maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). Ekonomikas izaugsme un investīcijām labvēlīgi apstākļi ir būtiski priekšnosacījumi, lai radītu jaunas darba vietas un saglabātu pašreizējo nodarbinātības līmeni, ko nodrošina kā lielie uzņēmumi, tā — lielā mērā — arī MVU. Tieši MVU darbojas vietējā tirgū, un tādēļ tie gūst īpašu labumu no stabila un pieaugoša iekšējā pieprasījuma. EESK jau vairākkārt ir norādījusi, ka īpaša uzmanība jāvelta Eiropas rūpniecības politikas pilnveidošanai, tostarp“zaļajām tehnoloģijām”, nanotehnoloģijai un informācijas un komunikācijas tehnoloģijai, kā arī sociāli atbildīgas uzņēmējdarbības gara stiprināšanai, jaunu uzņēmumu dibināšanas un jau izveidoto uzņēmumu darbības veicināšanai. Uzņēmējiem sevišķi svarīgs jautājums ir nesamērīga birokrātiskā sloga un administratīvo šķēršļu mazināšana un labāki uzņēmumu finansēšanas pamatnosacījumi, un tas ir noteikti jāatrisina, lai palielinātu Eiropas konkurētspēju un radītu labvēlīgu vidi ražīgumu veicinošām investīcijām. Šie centieni tomēr nedrīkst apdraudēt darba ņēmēju un patērētāju likumīgās intereses uz aizsardzību. Tā kā ekonomikas rādītāji, jauninājumi un nodarbinātība aizvien vairāk ir atkarīga no MVU, īpaši svarīgi ir radīt jauniešos interesi par uzņēmējdarbību.

3.6. Rast risinājumus demogrāfisko pārmaiņu radītajām problēmām un migrācijas jautājumiem. Lai atrisinātu ar sabiedrības novecošanu saistītās problēmas, vislielākā nozīme ir un būs izaugsmei un nodarbinātībai. Tas attiecas kā uz jauno, tā arī uz vecāko paaudzi. Līdztekus bezdarba mazināšanai un vairāk un labāku darba vietu radīšanai lielāka uzmanība, ņemot vērā arī dzimstības rādītājus, jāpievērš iespējām apvienot profesionālo un ģimenes dzīvi. Svarīgs uzdevums laikposmā pēc 2010. gada būs rast tādus veiksmīgus risinājumus ar migrāciju un integrāciju saistītajām problēmām, kas sekmētu Eiropas izaugsmes iespējas un vienlaicīgi neapdraudētu sociālo kohēziju (12).

Palielināt zināšanu trijstūra (izglītība, pētniecība, jauninājumi) nozīmi. Eiropai jāturpina nostiprināt tās potenciāls tādās jomās kā kvalificēts darbaspēks, zinātne, pētniecība un tehnoloģijas un līdz ar to arī spēja radīt jauninājumus, kas ir svarīgs konkurētspējas aspekts. Zināšanu trijstūrim īpaša vērība jāvelta arī stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada. Šajā sakarā ir jānorāda, ka jāplašina jauninājumu definīcija, tajā iekļaujot arī “sociālos jauninājumus”, lai varētu palielināt sociālo kapitālu, kas būtiski ietekmē gan konkurētspēju, gan arī sociālo kohēziju.

3.7.1. Lai radītu pamatu turpmākiem jauninājumiem, liela uzmanība jāvelta zinātnei un pētniecībai, kā arī iegūto atziņu praktiskai izmantošanai ekonomikas norisēs. Lai sasniegtu Boloņas mērķi, proti, Eiropā radītu vienotu augstākās izglītības telpu, jāīsteno konkrēti ieviešanas pasākumi, un ir vajadzīga lielāka politiskā griba koordinēt politikas jomas. Nepietiekamas investīcijas jauninājumos un tālākizglītībā saasina ekonomikas problēmas un ietekmē arī darba ražīgumu. Universitātēm un citām augstākās izglītības iestādēm jāuzņemas atbildība un daudz aktīvāk nekā līdz šim jāattīsta Eiropas dimensija, jo tās ir izglītības, pētniecības un jauninājumu zināšanu trijstūra stūrakmens. Starptautiskā līmenī jāveicina daudzpusēja sadarbība pētniecības jomā. Eiropā ir maz augsto tehnoloģiju uzņēmumu, kas iegulda līdzekļus pētniecībā un izstrādē. Jāparedz stimuli uzņēmumiem, lai tie vairāk līdzekļu ieguldītu pētniecībā un izstrādē un radītu ražīgas darba vietas.

3.7.2. Svarīgs labklājības priekšnoteikums un aspekts, kas ietekmē konkurētspēju, ir labi izglītoti darbinieki, sevišķi zinātniski tehniskās nozarēs, un spēja radīt jauninājumus. Vienlaicīgi ir jārada arī ražīgas, augsti kvalificētas un labi apmaksātas darba vietas. Arī krīzes laikā ir jārūpējas par absolventu iespējām uzsākt darba gaitas atbilstoši viņu kvalifikācijai, un jānodrošina viņiem daudzsološas profesionālās izaugsmes iespējas.

Daudzās jomās ir vajadzīgas pārmaiņas, lai nodrošinātu klimata pārmaiņu pārvaldību, kas ir viens no svarīgākajiem aspektiem stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada. Līdztekus to iespēju izmantošanai, kuras paveras vides sektorā, minētās stratēģijas pamatelementi būs atjaunojamu enerģijas avotu izmantošanas un energoefektivitātes veicināšana. Atjauninātajā stratēģijā jāiekļauj rīcības plāns pārejai uz ekonomiku, kurā ir zems oglekļa dioksīda emisijas līmenis. ES ir izveidojusi visaptverošu tiesisko regulējumu enerģētikas un klimata pārmaiņu jomā, un tagad visa uzmanība jāvelta praktiskai īstenošanai. Efektīvi politiskie pasākumi būtu jāiekļauj integrētās pamatnostādnēs, konkrētām valstīm paredzētos ieteikumos un valstu reformu programmās.

3.8.1. ES jākļūst par resursu izmantošanas un energoefektivitātes ziņā efektīvāko ekonomikas telpu . Klimata politikai, kuras mērķis ir nepārtraukti mazināt siltumnīcefekta gāzu emisiju un atkarību no fosilajiem enerģijas avotiem un enerģijas importa, jābūt vērstai uz ilgtspēju, proti, pietiekama uzmanība jāvelta ekonomikas, vides un sociālajiem mērķiem. Turklāt noteikti jāizmanto visas iespējas taupīt enerģiju, iesaistot vietējas, atjaunojamas un reģionālas struktūras. Resursu izmantošanas efektivitātes un energoefektivitātes paaugstināšana būs viens no svarīgākajiem jaunās stratēģijas elementiem. Tādēļ ES ir jāizvirza vēl viens stratēģisks mērķis, proti, “Kopienai jākļūst par resursu izmantošanas un energoefektivitātes ziņā efektīvāko ekonomikas telpu”. Lai šīs pārmaiņas notiktu, Eiropai jākļūst par CO2 emisijas samazināšanas virzītājspēku. Atsevišķās nozarēs sadarbībā ar nozares dalībniekiem jāizvirza konkrēti mērķi un jānosaka to īstenošanas grafiks.

3.8.2. “Jauns zaļais kurss” ( New Green Deal ). Īstenojot “jaunu zaļo kursu”, pilnībā jāizmanto iespējas, kas paveras vides sektorā, kurš var kļūt par izaugsmes, jaunu darba vietu izveides un jauninājumu galveno virzītāju, jācenšas kļūt par nozīmīgāko spēku “zaļo” tehnoloģiju jomā un jāsamazina izmaksas, nepazeminot labklājības, dzīves kvalitātes un starptautiskās konkurētspējas līmeni. Šajā nozīmīgajā inovācijas procesā būtiska nozīme būs pētniecības un tehnoloģiju izstādes paplašināšanai un gūto atziņu pārvēršanai jaunās un tirgū pieprasītās precēs un pakalpojumos, tādējādi veicinot arī nodarbinātību.

Jānostiprina Lisabonas stratēģijas finansiālais pamats. Lai atrisināt problēmas, kas nākotnē varētu rasties, vajadzīgas arī stratēģiskas diskusijas par turpmāko ES budžetu.

3.9.1. Lisabonas mērķiem atbilstošas reformas ES budžetā . Kopumā “atbilstoši Lisabonas stratēģijai” jāpārskata atsevišķām rīcībpolitikām paredzēto dotāciju apjoms, vairāk līdzekļu piešķirot pētniecībai un konkurētspējas palielināšanai, vides aizsardzībai un klimata pārmaiņu ierobežošanai, investīcijām ilgtspējīgā enerģijas izmantošanā, savukārt ražīgumu veicinošus publiskos izdevumus novirzot uzņēmējdarbības videi, aktīvai darba tirgus politikai, profesionālās un ģimenes dzīves savienojamībai, nabadzības novēršanai un jaunu, kvalitatīvi augstvērtīgu darba vietu radīšanai. Arī izstrādājot finanšu plānu laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam, jādiskutē par Lisabonas stratēģijai atbilstošām ES budžeta reformām (13). Lai varētu efektīvi īstenot ES izvirzītos mērķus, reģionālās dimensijas stiprināšanas jautājums jāapspriež arī diskusijās par strukturālās un kohēzijas politikas finansēšanu pēc 2013. gada.

3.9.2. Apsvērt alternatīvas ES finansējumam . Tā kā jārisina virkne pārrobežu problēmu, jāstiprina politiskās rīcības Eiropas dimensija. Domājot par ES projektu finansēšanu, līdztekus pārstrukturēšanas un līdzekļu taupīšanas pasākumiem jāapspriež arī citas finansēšanas un ES budžeta palielināšanas iespējas. Tādēļ EESK ierosina apsvērt iespēju izveidot ES mēroga finansēšanas mehānismus (tai skaitā nodokļu ieviešanu). Piemēram, ieviešot nodokli par finanšu transakcijām, varētu ierobežot spekulatīvus darījumus. Jāapsver arī emisijas nodokļa (carbon tax) ieviešanas iespēja.

3.10. Jāstiprina ārējā dimensija. Eiropas labklājības pamatā ir arī tās atvērtība pret pārējo pasauli. Tā kā Eiropa ir ekonomikas lielvara, kas eksportē un importē visvairāk preču un pakalpojumu, tā kā tā ir otra lielākā ārvalstu tiešo investīciju veicēja un saņēmēja un sniedz vislielāko palīdzību attīstības jomā, būtiski ir stiprināt tās starptautiskās darbības programmu, izvirzot skaidrus ilgākā termiņā sasniedzamus mērķus. Ņemot vērā jaunu pasaules ekonomikas lielvaru ietekmes nostiprināšanos un starptautiskās ekonomikas krīzes sekas, ES daudz lielākas pūles nekā līdz šim jāvelta tam, lai izveidotu jaunu vienotāku un efektīvāku ārējās darbības sistēmu, nodrošinātu atbilstošu, taisnīgu un ilgtspējīgu tirgus atvēršanu, paaugstinātu normatīvajos aktos nostiprinātos standartus, veicinātu daudzpusību un strukturētu dialogu ar svarīgākajiem partneriem, kā arī radītu attīstības telpu, kas sniedz labumu abām pusēm un aptver arī Vidusjūras reģionu un Āfriku. Ja to izdosies panākt, Eiropa ar tās sociālās tirgus ekonomikas modeli arī turpmāk būs paraugs pārējām pasaules valstīm, spēs saglabāt savas pozīcijas pasaulē, it īpaši piekļuvi tirgiem un izejvielām, un vienlaicīgi arī nodrošināt, ka starptautiskie konkurences nosacījumi ir taisnīgi, ilgtspējīgas attīstības principi tiek ievēroti un visi var gūt labumu no globalizācijas sniegtajām priekšrocībām.

4. Ieteikumi Lisabonas stratēģijas mērķu īstenošanai.

4.1. Saglabāt līdzšinējos un vidējā laika posmā izvirzīt tālejošākus mērķus. Neraugoties uz jaunām problēmām un ar pašreizējo krīzi saistītajām grūtībām, stratēģijā laikposmam pēc 2010. gada nedrīkst aizmirst līdzšinējos mērķus. EESK ierosina neatteikties no pašreizējās stratēģijas kopīgajiem mērķiem, vienlaicīgi arī izvirzot vēl tālejošākus mērķus, kuri būtu jāsasniedz līdz 2015. gadam. Piemēram, pētniecībai paredzēto līdzekļu apjoms būtu jāpalielina līdz 3,5 % (vajadzības gadījumā papildinot to ar vēl tālejošāku mērķi attiecībā uz ieguldījumiem jauninājumos) un jāizvirza tālejošāki mērķi arī tādās jomās kā vairāk un labākas darba vietas, kā arī izglītība un tālākizglītība.

4.2. Aprēķinot dalībvalstu iemaksas, ņemt vērā stāvokli attiecīgajā ES valstī. ES dalībvalstu ekonomiskais potenciāls ir ļoti atšķirīgs. EESK ierosina, tāpat kā tas jau tika darīts, izvirzot Lisabonas stratēģijas kvantitatīvos mērķus, ņemt vērā situāciju katrā dalībvalstī, lai aprēķinātu un visu 27 ES dalībvalstu līmenī apspriestu, kādām jābūt valstu iemaksām stratēģijas mērķu īstenošanai.

4.3. Atkal izvirzīt kvalitatīvus mērķus. Turpmākajā darba programmā arī būtu jāparedz to kvalitatīvo mērķu īstenošana, kuri lielā mērā tika aizmirsti, pēdējo gadu laikā atkārtoti izvēršot Lisabonas stratēģiju (piemēram, tā dēvētie Lākenas rādītāji, lai novērtētu kvalitatīvi augstvērtīgu darba vietu radīšanu (14)).

4.4. Izvirzīt jaunus mērķus, sevišķi jomās, kurās jānovērš trūkumi. Integrētajās pamatnostādnēs būtu jāizvirza arī jauni un konkrētāki mērķi tajās jomās, kurās panākumi ir niecīgi vai kurās izpaužas iepriekšējās reformu politikas trūkumi. Tādēļ EESK ierosina sagatavot īpašas pamatnostādnes ar novērtējamiem mērķiem tādās jomās kā dzimumu līdztiesība, ierobežojumi darba attiecībām ar nepietiekamu sociālo nodrošinājumu, pāreja uz ekonomiku ar zemu CO2 emisijas līmeni, nabadzības (tas attiecas arī uz nodarbinātajiem) un sociālās atstumtības novēršana (piemēram, atbilstošs atbalsts bezdarba vai darba nespējas gadījumā, kā arī publisko pakalpojumu pieejamība).

5. Ieteikumi pārvaldības jomā.

5.1. Palielināt Eiropas iestāžu nozīmi. Jaunajai stratēģijai jābūt dinamiskākai. Pašreizējās krīzes apstākļos īpaši svarīgi ir palielināt Eiropas iestāžu nozīmi. Kopš Lisabonas stratēģijas atkārtotas izvēršanas 2005. gadā, piemēram, Komisijas darbība ir kļuvusi daudz pamanāmāka, īpaši tas sakāms par konkrētu valstu vajadzībām pielāgotu pamatnostādņu un paraugprakses piemēru publicēšanu un izplatīšanu. Izskanējis arī aicinājums Padomē rīkot atklātas diskusijas, lai virzība uz priekšu neapstātos. Atjauninātajā stratēģijā pieminētie jautājumi jāaplūko dziļāk un plašāk. Komisijai un dalībvalstīm jāmeklē jauni risinājumi, lai, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, veicinātu labas prakses piemēru pārrobežu apmaiņu un uzlabotu to ieviešanu. Tomēr šīs metodes būs efektīvas tikai tad, ja dalībvalstīm varēs piedāvāt piemērotu Eiropas līmeņa sistēmu, kas palīdzēs kopīgi sasniegt izvirzītos mērķus. Vajadzības gadījumā jāpārbauda arī jauni, novatoriski instrumenti.

5.2. Paaugstināt atklātās koordinācijas metodes (AKM) efektivitāti dalībvalstīs. ES Reformu līgumā paredzēts vēl vairākās jomās lietot AKM, kas ir Lisabonas stratēģijas “metodiskais pamats”. EESK uzskata, ka līdztekus iedzīvotāju sliktajai informētībai par AKM viens no lielākajiem tās trūkumiem ir zemā efektivitāte valstu līmenī. Tādēļ ir svarīgi atteikties no līdz šim bieži vērojamās izpratnes, ka mērķi ir tikai “vēlamais rezultāts”, un apzināties, ka tās ir konkrētas politiskās saistības. Jārod veidi un instrumenti, kā stiprināt apziņu, ka izvirzītie mērķi ir saistoši, un vairāk stimulēt dalībvalstis šos mērķus efektīvāk izpildīt. Lai panāktu lielāku līdzsvarotību, jaunās stratēģijas īstenošanā jāiesaista ne tikai ekonomikas un finanšu ministri, bet arī citu nozaru, galvenokārt darba un sociālo lietu ministri. EESK arī iesaka palielināt Eiropas sociālo partneru nozīmi un atpazīstamību, piemēram, trīspusējā makroekonomikas dialoga rezultātus regulāri pievienojot Eiropadomes sanāksmju secinājumiem.

5.3. Lisabonas mērķu sasniegšanas uzraudzība, šajā procesā iesaistot valstu ekonomikas un sociālo lietu padomes (ESP). Vēl vairāk jāpalielina ESP vai tām līdzīgu pilsoniskās sabiedrības organizāciju īpašā nozīme konsultācijās, ņemot vērā sociālo partneru pilnvaras konkrētajās dalībvalstīs (15). ESP izstrādātajos ziņojumos būtu jāiekļauj analīze par Lisabonas stratēģijas īstenošanu, ar šādu analīzi iepazīstinot valstu valdības un Eiropas iestādes, kurām jāizdara atbilstoši secinājumi. ESP un pilsoniskās sabiedrības organizācijas varētu ielūgt Komisijas pārstāvjus, lai apspriestu stāvokli dalībvalstīs. Turklāt ESP būtu jāiesaista Komisijas ikgadējās konsultācijās. Šajā sakarā jānorāda, ka ļoti svarīgi ir turpināt EESK un valstu ESP viedokļu un pieredzes apmaiņu par valstu reformu plāniem un Lisabonas programmu.

5.4. Lielāka leģitimitāte, ciešāk iesaistot pilsonisko sabiedrību, un reģionālās dimensijas stiprināšana. EESK ir vienmēr uzsvērusi, ka Lisabonas stratēģijas īstenošana būs veiksmīgāka tikai tad, ja Eiropas iestādes uzņemsies pilnīgu atbildību, tiks ņemtas vērā visas sabiedrības intereses un padziļināta dalībvalstu valdību, sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības sadarbība valstu un Eiropas, kā arī vietējā un reģionālajā līmenī (16).

— Dalībvalstīs par Lisabonas stratēģijas īstenošanu atbildīgajiem koordinatoriem valstu reformu plānu izstrādes, īstenošanas un novērtēšanas gaitā jāsadarbojas ar visām ieinteresētajām personām.

— Jāveic papildu pasākumi, lai konsultāciju procesa gaitā un atbilstoši sociālo partneru pilnvarām veicinātu dalībvalstīs pašlaik jau notiekošo dialogu — dialogu, kurā piedalās arī valstu ESP un kurā vajadzības gadījumā jāiesaista arī citas pilsoniskās sabiedrības interešu aizsardzības struktūras (NVO, sociālās ekonomikas organizācijas u.c.) un augstskolu vai “ideju laboratoriju” pārstāvji.

— Katra Lisabonas cikla nobeigumā varētu rīkot konferenci, kurā piedalītos visi nozīmīgākie interešu pārstāvji un pilsoniskās sabiedrības organizācijas, lai novērtētu panākumus un trūkumus.

— Jānovērš strukturāli šķēršļi, kas traucē efektīvi iesaistīt valstu parlamentus un kavē patiesu dialogu ar sociālajiem partneriem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām. Piemēram, atteikšanās no jau ierasti īsajiem termiņiem valstu reformu programmu izstrādei vasaras mēnešos, kā arī tādu atbildīgo par Lisabonas stratēģiju iecelšana, kuri daudzās ES dalībvalstīs nespēj veidot sociālo dialogu.

— Dalībvalstu valdībām plašāk jāinformē par to, kādi ir ar Lisabonas stratēģijas mērķiem saistītā pilsoniskā un sociālā dialoga rezultāti.

— Lai teritoriālās, sociālās un ekonomiskās kohēzijas jautājumu risināšanā varētu īstenot vienotu pieeju, ES dalībvalstīs pilnībā jāievieš struktūrfondu partnerības principi un arī šajā jomā plašāk jāizmanto AKM instrumenti.

Briselē, 2009. gada 4. novembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) ES dalībvalstīs ir ļoti atšķirīgas iestāžu sistēmas pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanai valsts politikas veidošanā. Daudzās ES dalībvalstīs ir izveidotas ekonomikas un sociālo lietu padomes, lielākajā daļā jauno dalībvalstu — tā dēvētās trīspusējās komitejas (sociālie partneri un valdības pārstāvji), citās valstīs ekonomikas un sociālo lietu padomes nav izveidotas, savukārt dažās no tām ir citi mehānismi, lai nodrošinātu pilsoniskās sabiedrības interešu ievērošanu. EESK cenšas uzklausīt iespējami daudzu pārstāvniecības organizāciju viedokļus.

(2) Sk. CESE 1468/2005 rev“Kopsavilkuma ziņojums Eiropadomes sanāksmei — Lisabonas stratēģijas īstenošana”, 2006. gada 23.–24. marts; CESE 40/2008“Atjauninātā Lisabonas stratēģija 2008–2010 — organizētas pilsoniskās sabiedrības loma”, kopsavilkuma ziņojums Eiropadomes sanāksmei, 2008. gada 13.–14. marts.

(3) Lai iepazītos ar pārskatu par relatīvajiem panākumiem un neveiksmēm Lisabonas mērķu izpildē, skatīt: M. J. Rodrigues, “Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda (2009)”, 16. lpp.

(4) Sk. 2. zemsvītras piezīmi un EESK atzinumu par tematu “Atjauninātās Lisabonas stratēģijas efektīva pārvaldība”, OV C 175, 28.7.2009., 13. lpp.

(5) Sk. http://www.eurofound.europa.eu/ewco/reports/TN0403TR01/TN0403TR01_3.htm, “Part-time work in EUrope”, Dublin Foundation, 2004. gads.

(6) Sk. Padomes 2001. gadā Lākenā pieņemto rādītāju kopumu par darba vietu kvalitāti, “Nodarbinātības un sociālā politika — koncepcija investīcijām kvalitātē,” COM(2001) 313 galīgā redakcija.

(7) Sk. Eiropas Parlamenta rezolūciju PT_TA(2008)0467, 09.10.2008.

(8) Komisijas paziņojums Eiropadomei “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns”, COM(2008) 800 galīgā redakcija, 2008. gada 16. novembris.

(9) Pārskats par attiecīgiem nolīgumiem ar Eiropas sociālajiem partneriem: http://europa.eu/legislation_summaries/employment_and_social_policy/social_dialogue/c10132_de.htm

(10) Eiropas Parlamenta 2009. gada 19. februārī pieņemtā rezolūcija par sociālo ekonomiku (2008/2250(INI)).

(11) Sk. EESK atzinumu par tematu “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns”, OV C 182, 4.8.2009., 71. lpp., 5.4. punkts.

(12) Šajā sakarā īpaši atzinīgi jāvērtē Eiropas integrācijas foruma izveide, kas EESK vadībā apvieno ES iestādes, dažādas ieinteresētās personas un NVO.

(13) Sk. EESK atzinumu par tematu “ES budžeta reforma un turpmākais finansējums”, OV C 204, 9.8.2008., 113. lpp.

(14) Sk. “Nodarbinātības un sociālā politika — koncepcija investīcijām kvalitātē”, COM(2001) 313 galīgā redakcija.

(15) EESK atzīmē, ka tā nevēlas nekādā veidā ietekmēt dalībvalstīs noteiktās apspriešanās procedūras, kā arī sociālo partneru pilnvaras un leģitimitāti.

(16) Sk. EESK atzinumu par tematu “Atjauninātās Lisabonas stratēģijas efektīva pārvaldība”, OV C 175, 28.7.2009., 13. lpp.