I.Ievads

Komisijas politikas pamatnostādnēs ir skaidri norādīts, ka attiecībā uz mūsu iedzīvotāju aizsardzību mums ir jāizmanto visas iespējas. Drošība ir ne tikai personīgās drošības pamats, tā aizsargā arī pamattiesības un nodrošina pamatu ticībai mūsu ekonomikai, mūsu sabiedrībai un demokrātijai un dinamikai tajās. Šodien eiropieši saskaras ar mainīgu drošības situāciju, ko ietekmē jauni apdraudējumi, kā arī citi faktori, tostarp klimata pārmaiņas, demogrāfiskās tendences un politiskā nestabilitāte ārpus mūsu robežām. Globalizācija, brīva pārvietošanās un digitālā pārveide turpina nodrošināt labklājību, atvieglot mūsu dzīvi un veicināt inovāciju un izaugsmi. Taču līdztekus šiem ieguvumiem rodas arī riski un izmaksas. Tos var manipulēt terorisms, organizētā noziedzība, narkotiku tirdzniecība un cilvēku tirdzniecība — tie visi ir tieši draudi iedzīvotājiem un mūsu dzīvesveidam Eiropā. Kiberuzbrukumi un kibernoziedzība turpina pieaugt. Arvien sarežģītāki kļūst arī drošības apdraudējumi: tos veicina spēja strādāt pāri robežām un savstarpēja savienojamība; tie izmanto robežšķirtnes izzušanu starp fizisko un digitālo pasauli; tie izmanto neaizsargātās grupas, sociālās un ekonomiskās atšķirības. Uzbrukumi var notikt jebkurā brīdī, un tie var atstāt minimālas pēdas vai tādas neatstāt nemaz; gan valsts, gan nevalstiskie dalībnieki var izmantot dažādus hibrīddraudus; un tas, kas notiek ārpus ES, var izšķiroši ietekmēt drošību ES iekšienē.

Covid-19 krīze ir pārveidojusi arī mūsu izpratni par drošuma un drošības apdraudējumiem un attiecīgās rīcībpolitikas. Tā ir uzsvērusi nepieciešamību garantēt drošību gan fiziskajā, gan digitālajā vidē. Tā ir uzsvērusi atvērtas stratēģiskas autonomijas nozīmību mūsu piegādes ķēdēm attiecībā uz kritiski svarīgiem produktiem, pakalpojumiem, infrastruktūrām un tehnoloģijām. Tā ir pastiprinājusi nepieciešamību iesaistīt visas nozares un visas personas kopīgos centienos nodrošināt, ka ES pirmām kārtām ir labāk sagatavota un izturētspējīgāka un ka tai ir labāki instrumenti, lai vajadzības gadījumā reaģētu.

Iedzīvotājus nevar aizsargāt, dalībvalstīm rīkojoties tikai vienpusēji. Mūsu priekšrocību strādāt kopā pilnveidošana nekad nav bijusi tik svarīga, un ES nekad nav bijis lielāka potenciāla panākt pārmaiņas. ES var rādīt piemēru, uzlabojot savu vispārējo krīzes pārvarēšanas sistēmu un darbojoties gan savā teritorijā, gan ārpus tās, lai veicinātu globālo stabilitāti. Kaut arī galvenā atbildība par drošību ir dalībvalstīm, pēdējos gados ir veidojusies arvien lielāka izpratne par to, ka vienas dalībvalsts drošība nozīmē visu dalībvalstu drošību. ES var sniegt daudznozaru, integrētu atbildi, palīdzot drošības jomas dalībniekiem dalībvalstīs ar vajadzīgajiem rīkiem un informāciju .

ES var arī nodrošināt, ka drošības politika arī turpmāk balstās uz mūsu kopīgajām Eiropas vērtībām — tiesiskuma, vienlīdzības un pamattiesību ievērošanu un pārredzamības, pārskatatbildības un demokrātiskas kontroles garantēšanu —, lai nodrošinātu rīcībpolitikām atbilstošu uzticības pamatu. Tā var izveidot efektīvu un patiesu drošības savienību, kurā personu tiesības un brīvības ir labi aizsargātas. Drošība un pamattiesību ievērošana nav pretrunīgi mērķi, bet gan saskanīgi un papildinoši. Mūsu vērtībām un pamattiesībām ir jābūt drošības politikas pamatā, nodrošinot nepieciešamības, proporcionalitātes un likumības principu ievērošanu, kā arī atbilstošas garantijas attiecībā uz pārskatatbildību un tiesisko aizsardzību, vienlaikus dodot iespēju efektīvi reaģēt, lai aizsargātu privātpersonas, jo īpaši visneaizsargātākās.

Jau ir ieviesti nozīmīgi juridiskie, praktiskie un atbalsta instrumenti, taču tie ir gan jāstiprina, gan labāk jāīsteno. Ir panākts liels progress, lai uzlabotu informācijas apmaiņu un sadarbību izlūkdatu jomā ar dalībvalstīm un lai slēgtu telpu, kurā darbojas teroristi un noziedznieki. Tomēr joprojām pastāv sadrumstalotība.

Darbam jānotiek arī ārpus ES robežām. Savienības un tās iedzīvotāju aizsardzība vairs nav saistīta tikai ar drošības nodrošināšanu ES robežās, bet arī ar pievēršanos drošības ārējai dimensijai. ES pieeja ārējai drošībai saistībā ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku (KĀDP) un kopējo drošības un aizsardzības politiku (KDAP) joprojām būs būtiska sastāvdaļa ES centienos uzlabot drošību Eiropas Savienībā. Sadarbība ar trešām valstīm un pasaules līmenī, lai risinātu kopīgas problēmas, ir ļoti svarīga efektīvai un visaptverošai reakcijai, un stabilitātei un drošībai ES kaimiņvalstīs ir izšķiroša nozīme pašas ES drošībai.

Pamatojoties uz Eiropas Parlamenta , Padomes un Komisijas iepriekšējo darbu, šī jaunā stratēģija parāda, ka patiesas un efektīvas drošības savienības pamatā ir jāapvieno spēcīgi instrumenti un rīcībpolitikas, lai nodrošinātu drošību praksē, un jāatzīst, ka drošība ietekmē visas sabiedrības daļas un visas sabiedriskās politikas jomas. ES ir jānodrošina droša vide ikvienam neatkarīgi no rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas, ticības, dzimuma, vecuma vai seksuālās orientācijas.

Šī stratēģija aptver laikposmu no 2020. līdz 2025. gadam, un tās uzmanības centrā ir spēju un kapacitātes veidošana, lai nodrošinātu nākotnes prasībām atbilstošu drošības vidi. Tajā izklāstīta visu sabiedrību aptveroša pieeja drošībai, kas koordinētā veidā var efektīvi reaģēt uz strauji mainīgo apdraudējumu ainu. Tajā definētas stratēģiskās prioritātes un atbilstošās darbības, lai integrētā veidā visā drošības savienības ekosistēmā novērstu digitālos un fiziskos riskus, koncentrējoties uz jomām, kurās ES var sniegt papildu vērtību. Tās mērķis ir piedāvāt ieguvumu drošības jomā ar mērķi aizsargāt ikvienu ES iedzīvotāju.

II.Strauji mainīga Eiropas drošības apdraudējumu aina

Iedzīvotāju drošība, labklājība un labbūtība ir atkarīga no būšanas drošībā. Šīs drošības apdraudējumi ir atkarīgi no tā, cik lielā mērā viņu dzīvība un iztikas līdzekļi ir neaizsargāti. Jo lielāka neaizsargātība, jo lielāks risks, ka tā var tikt izmantota. Gan neaizsargātība, gan apdraudējumi pastāvīgi attīstās, un ES ir jāpielāgojas.

Mūsu ikdienas dzīve ir atkarīga no visdažādākajiem pakalpojumiem, piemēram, enerģētikas, transporta un finanšu, kā arī veselības aprūpes pakalpojumiem. To pamatā ir gan fiziskā, gan digitālā infrastruktūra, kas palielina neaizsargātību un traucējumu iespējamību. Covid-19 pandēmijas laikā jaunās tehnoloģijas ir nodrošinājušas daudzu uzņēmumu un sabiedrisko pakalpojumu darbību — gan uzturot sakarus, izmantojot attālinātu darbu, gan saglabājot piegādes ķēžu loģistiku. Tomēr tas ir arī pavēris iespēju nepieredzēti lielam ļaunprātīgu uzbrukumu skaitam, ar kuriem tiek mēģināts kriminālos nolūkos gūt labumu no pandēmijas radītajiem traucējumiem un pārejas uz digitālo tāldarbu no mājām . Preču trūkums ir radījis organizētajai noziedzībai jaunas iespējas. Sekas varēja būt nāvējošas, traucējot veselības pamatpakalpojumus laikā, kad spiediens bija vislielākais.

Arvien lielākais to veidu skaits, kādos digitālās tehnoloģijas uzlabo mūsu dzīvi, ir arī padarījis tehnoloģiju kiberdrošību par stratēģiskas nozīmes jautājumu . Kiberuzbrukumi smagi skar mājokļus, bankas, finanšu pakalpojumus un uzņēmumus (jo īpaši mazos un vidējos uzņēmumus). Iespējamo kaitējumu vēl vairāk pavairo fizisko un digitālo sistēmu savstarpējā atkarība: jebkura fiziska ietekme neizbēgami ietekmēs digitālās sistēmas, savukārt kiberuzbrukumi informācijas sistēmām un digitālajām infrastruktūrām var apturēt pamatpakalpojumus. Lietu interneta izvirzīšanās un mākslīgā intelekta plašāka izmantošana dos jaunus ieguvumus, kā arī jaunus riskus.

Mūsu pasaule paļaujas uz digitālajām infrastruktūrām, tehnoloģijām un tiešsaistes sistēmām, kas ļauj mums radīt uzņēmumus, patērēt produktus un izmantot pakalpojumus. Tie visi ir atkarīgi no saziņas un mijiedarbības. Atkarība no interneta ir pavērusi ceļu kibernoziedzības vilnim . “Kibernoziedzība kā pakalpojums” un pagrīdes kibernoziedzības ekonomika nodrošina vieglu piekļuvi kibernoziedzības produktiem un pakalpojumiem tiešsaistē. Noziedznieki ātri pielāgojas jauno tehnoloģiju izmantošanai saviem mērķiem. Piemēram, viltotas un falsificētas zāles ir iefiltrētas zāļu likumīgajā piegādes ķēdē. Materiālu ar seksuālu vardarbību pret bērniem skaita eksponenciālais pieaugums tiešsaistē ir parādījis mainīgo noziedzības modeļu sociālās sekas. Nesen veikta aptauja parādīja, ka lielākā daļa iedzīvotāju ES (55 %) ir nobažījušies par to, ka viņu datiem piekļūst noziedznieki un krāpnieki .

Šos apdraudējumus arī pastiprina globālā vide. Uzstājīga trešo valstu rūpniecības politika apvienojumā ar pastāvīgu intelektuālā īpašuma zādzību, ko padara iespējamu kibertelpa, maina stratēģisko paradigmu Eiropas interešu aizsardzībai un veicināšanai. To uzsver divējāda lietojuma tehnoloģiju pieaugums, padarot spēcīgu civilo tehnoloģiju nozari par spēcīgu aizsardzības un drošības spēju. Rūpnieciskajai spiegošanai ir būtiska ietekme uz ES ekonomiku, nodarbinātību un izaugsmi: tiek lēsts, ka komercnoslēpumu kiberzādzība Eiropas Savienībai izmaksā 60 miljardus EUR . Tādēļ ir rūpīgi jāapsver, kā atkarība un lielāka pakļautība kiberdraudiem ietekmē ES spēju aizsargāt gan privātpersonas, gan uzņēmumus.

Covid-19 krīze ir uzsvērusi arī to, kā sociālā šķelšanās un nenoteiktība rada drošības ievainojamību. Tas palielina iespēju, ka valsts un nevalstiski dalībnieki varētu veikt sarežģītākus un hibrīduzbrukumus, un ievainojamības tiek izmantotas, apvienojot kiberuzbrukumus, kaitējumu kritiskajai infrastruktūrai , dezinformācijas kampaņas un politiskā vēstījuma radikalizāciju.

Tajā pašā laikā turpina attīstīties senāki apdraudējumi. Teroristu uzbrukumu skaitam 2019. gadā ES bija tendence samazināties. Tomēr apdraudējums ES iedzīvotājiem, ko rada džihādistu uzbrukumi, kurus veic vai kurus iedvesmojuši Da’esh un al-Qaeda un to atzari, joprojām ir liels . Līdztekus pieaug arī vardarbīga labējā spārna ekstrēmisma draudi . Rasisma iedvesmotiem uzbrukumiem jābūt par iemeslu nopietnām bažām: nāvējošie antisemītiskie terora akti Hallē bija atgādinājums par nepieciešamību pastiprināt reakciju saskaņā ar Padomes 2018. gada deklarāciju. Katrs piektais ES iedzīvotājs ir ļoti noraizējies par teroristu uzbrukumu nākamo 12 mēnešu laikā . Vairākums neseno teroristu uzbrukumu bija “zemo tehnoloģiju” uzbrukumi, vientuļi izpildītāji, kuru mērķis ir privātpersonas sabiedriskās vietās, savukārt teroristu propaganda tiešsaistē ieguva jaunu nozīmību, tiešraidē straumējot Kraistčērčas uzbrukumus. Radikalizēto personu radītais apdraudējums joprojām ir liels – to, iespējams, pastiprina ārvalstu kaujinieki teroristi, kas atgriežas, un ekstrēmisti, kas atbrīvoti no cietuma .

Krīze ir arī parādījusi, kā pastāvošie apdraudējumi var attīstīties jaunos apstākļos. Organizētās noziedzības grupējumi ir izmantojuši preču trūkumu, tādējādi atverot jaunus nelikumīgus tirgus. Nelegālo narkotisko vielu tirdzniecība joprojām ir lielākais noziedzīgais tirgus ES, un tiek lēsts, ka tā mazumtirdzniecības vērtība ES ir vismaz 30 miljardi EUR gadā. Turpina pastāvēt cilvēku tirdzniecība: aplēses liecina, ka gada peļņa pasaulē no visiem ekspluatācijas veidiem sasniedz gandrīz 30 miljardus EUR . Viltotu zāļu starptautiskā tirdzniecība sasniedza 38,9 miljardus EUR. Tajā pašā laikā zemais konfiskācijas līmenis ļauj noziedzniekiem turpināt izvērst savas noziedzīgās darbības un iefiltrēties likumīgajā ekonomikā. Noziedzniekiem un teroristiem ir vieglāk piekļūt šaujamieročiem — tiešsaistes tirgū un izmantojot jaunas tehnoloģijas, piemēram, 3-D drukāšanu . Mākslīgā intelekta, jauno tehnoloģiju un robotikas izmantošana vēl vairāk palielinās risku, ka noziedznieki ļaunprātīgi izmanto inovācijas sniegtās priekšrocības.