Atkarībā no katras dalībvalsts specifiskajām problēmām un vajadzībām, kā arī no tā, kādā mērā tās atpaliek no 2020. gada mērķrādītāja, procesā, kurā bija cieši iesaistītas valstu iestādes, tika apzināts, kādas darbības konkrētām valstīm jāveic, lai atpalicību novērstu. Šajā ziņojumā ietvertajā agrīnā brīdinājuma novērtējumā ņemti vērās arī iepriekšējie atbilstības veicināšanas pasākumi, ko Komisija veica sadarbībā ar dalībvalstīm. Ja valsts un vietējās iestādes ierosinātās darbības īstenos ātri, tās būtiski samazinās mērķrādītāju nesasniegšanas risku. Šīs darbības ir izklāstītas dienestu darba dokumentos, kas pievienoti šim ziņojumam. Var identificēt arī vairākas būtiskas kopējās prioritātes.

Šā uzdevuma ietvaros notikusī attīstības tendenču modelēšana to apstiprināja un ļāva secināt, ka bez papildu politikas pasākumiem dažas no minētajām dalībvalstīm, iespējams, nesasniegs 50 % mērķrādītāju pat līdz 2025. gadam.

Eiropā 2016. gadā uz vienu iedzīvotāju tika radīti vidēji 480 kg sadzīves atkritumu, no kuriem 46 % reciklēja vai kompostēja, bet vienu ceturtdaļu apglabāja atkritumu poligonos. Sadzīves atkritumi veido tikai aptuveni 10 % no Eiropas Savienībā radīto atkritumu kopapjoma, bet tā ir viena no tām atkritumu plūsmām, kuru ir vissarežģītāk apsaimniekot tās daudzveidīgā sastāva, atkritumu radītāju lielā daudzuma un atbildības sadrumstalotības dēļ.

Būvgruži un ēku nojaukšanas atkritumi ir lielākā atkritumu plūsma ES pēc masas (vairāk nekā 800 milj. tonnu gadā, t. i., aptuveni 32 % no radīto atkritumu kopapjoma).

Šīs atkritumu plūsmas apsaimniekošanā ir lielas iespējas uzlabot resursefektivitāti. Šo atkritumu plūsmu veido dažādu materiālu sajaukums, t.sk. inerti, neinerti nebīstami un bīstami atkritumus. Tās sastāvā ietilpst galvenokārt minerālā frakcija (ķieģeļi, flīzes, betons u. c.), kas ir salīdzinoši smagi un viegli reciklējami materiāli, bet kam ir zema vērtība. Šajā plūsmā ir arī materiāli ar pozitīvu tirgus vērtību (metāli) vai materiāli ar iespējamu vērtību, ja tos vāc atdalītus tīrās frakcijās (piemēram, plastmasa).

Atkritumu pamatdirektīvā attiecībā uz šo atkritumu plūsmu ir izvirzīts 2020. gada mērķrādītājs — 70 % būvgružu un ēku nojaukšanas atkritumu sagatavot atkalizmantošanai, reciklēšanai un citai materiālu atgūšanai. Dalībvalstu rezultāti būtiski atšķiras — vairāk nekā puse dalībvalstu ziņoja, ka 2020. gada mērķrādītāju tās bija sasniegušas jau 2013. —2015. gada periodā, un dažās dalībvalstīs atgūšanas rādītājs pat pārsniedza 90 %. Tomēr Grieķijai, Kiprai, Slovākijai un Zviedrijai šis rādītājs joprojām ir zem 60 %. Attiecībā uz dažu dalībvalstu paziņotajiem datiem joprojām pastāv zināma neskaidrība.

Nesen veiktajā pētījumā par būvgružu un ēku nojaukšanas atkritumu apsaimniekošanu visā ES tika identificētas turpmāk sniegtās būtiskās darbības.

2. ierāmējums. Būvgružu un ēku nojaukšanas atkritumu apsaimniekošana §Veicināt atkritumu rašanās novēršanu, izmantojot lietpratīgu projektēšanu, palielinot ēku ekspluatācijas laiku, paplašinot atkalizmantošanu, kā arī uzlabojot plānošanu un loģistiku būvlaukumos. §Veicināt selektīvu nojaukšanu un atkritumu šķirošanu to rašanās vietā. §Izmantot ES norādījumus (pirmsnojaukšanas revīzijas un apsaimniekošanas protokolu). §Izmantot ekonomiskos instrumentus, lai šo atkritumu plūsmu novirzītu no poligoniem. §Atļaut tikai tādas aizbēršanas operācijas, kas atbilst Atkritumu pamatdirektīvā iekļautajai definīcijai. §Sekmēt reciklēto produktu ieviešanu, izmantojot kvalitātes sertifikātus un/vai kritērijus, pēc kuriem nosaka, kad “atkritumi vairs nav atkritumi”. §Plašāk izmantot zaļo publisko iepirkumu, kas paredz, ka jāizmanto reciklēti materiāli. §Uzlabot statistikas kvalitāti.

4.Bīstamie atkritumi

Bīstamie atkritumi ir salīdzinoši neliela atkritumu plūsma (mazāk nekā 4 % no atkritumu kopapjoma), bet šo atkritumu pareiza apsaimniekošana ir ļoti svarīga, lai novērstu nopietnu negatīvu ietekmi uz vidi un cilvēka veselību.

Atkritumu pamatdirektīvā ir iekļautas prasības par marķēšanas, uzskaites, izsekojamības un kontroles pienākumiem, sākot no ražošanas līdz pat gala izlietojumam, kā arī aizliegums sajaukt bīstamos atkritumus ar citiem atkritumiem, vielām vai materiāliem.

Bīstamo atkritumu apsaimniekošanas ES mēroga analīze, tostarp attiecībā uz PHB/PHT, liecina, ka galveno juridisko saistību īstenošanā ir nopietnas nepilnības. Pie tām var minēt nepiemērotu plānošanu, datu neatbilstību un statistikas datu atšķirības starp atkritumu radīšanu un apstrādi, kā arī atkritumu nepareizu klasifikāciju. Pētījumā ir sniegti sīki izstrādāti, konkrētām valstīm adresēti ieteikumi, kurus var apkopot vispārīgākā prioritāro darbību sarakstā.

3. ierāmējums. Bīstamo atkritumu apsaimniekošana §Pamatojoties uz uzticamu un salīdzināmu informāciju, uzlabot atkritumu apsaimniekošanas plānu kvalitāti, lai tie pilnīgāk aptvertu bīstamos atkritumus un saturētu informāciju par apstrādes jaudām. §Pieņemt visaptverošas, drošas un sadarbspējīgas elektroniskās uzskaites un izsekošanas sistēmas, kas integrētas valstu statistikas sistēmās un ES atkritumu sūtījumu datos. §Atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju un sajaukšanas aizliegumu atspoguļot valsts tiesību aktos, norādījumos par apstrādes iespējām un atļauju piešķiršanas nosacījumos, kā arī nodrošināt to ieviešanu. §Izveidot, publicēt, izplatīt un izmantot skaidrus un saskaņotus norādījumus par atkritumu klasifikāciju un apsaimniekošanu, tostarp par atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju. Izmantot Komisijas tehniskos norādījumus par atkritumu klasificēšanu. §Izveidot visaptverošu negaidītas un koordinētas inspicēšanas sistēmu. Visos līmeņos vērsties pret atļauju nesaņēmušiem apsaimniekotājiem. §Noteikt un pilnībā īstenot atkritumu radītāju un citu apsaimniekošanas ķēdes dalībnieku kopīgo atbildību par bīstamo atkritumu apsaimniekošanu. §Turpināt darbu pie PHB/PHT izmantošanas izbeigšanas noslēgtās un atklātās vidēs.

5.Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumi (EEIA)

Saskaņā ar aplēsēm ES 2014. gadā radīto elektrisko un elektronisko iekārtu (EEIA) atkritumu apjoms ir aptuveni 10 miljoni tonnu (0,4 % no atkritumu kopapjoma), un tiek prognozēts, ka līdz 2020. gadam šis rādītājs pārsniegs 12 miljonus tonnu. Šo atkritumu plūsmu veido komplekss materiālu un sastāvdaļu maisījums, ieskaitot dažādas vielas, kas to nepareizas apsaimniekošanas gadījumā būtiski apdraud vidi un cilvēka veselību. Turklāt, lai ražotu mūsdienīgas elektroniskās iekārtas, ir jāizmanto deficīti un vērtīgi resursi.

Direktīvas 2012/19/ES mērķis ir uzlabot EEIA savākšanu, apstrādi un reciklēšanu. No 2013. līdz 2015. gadam ES 28 dalībvalstīs no privātajām mājsaimniecībām savākto iekārtu atkritumu apjoms pieauga par 8 %. No privātajām mājsaimniecībām 2014. gadā tika savākti vidēji 6,21 kg iekārtu atkritumu uz vienu iedzīvotāju.2015. gadā 23 dalībvalstis sasniedza minimālo mērķrādītāju attiecībā uz mājsaimniecību EEIA savākšanu, proti, 4 kg EEIA uz vienu iedzīvotāju, bet Zviedrijā un Dānijā tika savākti pat 12 kg, savukārt Kiprā, Latvijā, Maltā un Rumānijā savāktais apjoms ievērojami atpalika no izvirzītā mērķrādītāja.

Kopš 2016. gada savākšanas mērķrādītājs, kas jāsasniedz katrai dalībvalstij, ir 45 % no pārdotajām iekārtām, bet no 2019. gada tas būs 65 % no pārdotajām iekārtām vai 85 % no radīto elektronisko atkritumu ikgadējā kopapjoma. Dalībvalstis varēs izvēlēties vienu no šīm divām līdzvērtīgajām metodēm mērķrādītāja sasniegšanas novērtēšanai.

Lai konstatētu galvenās īstenošanas nepilnības un dalītos paraugpraksē, Komisija organizēja atbilstības veicināšanas pasākumu. Šajā pētījumā tika sniegti gan ieteikumi, kas ir piemērojami visām dalībvalstīm, gan arī konkrētām dalībvalstīm domāti ieteikumi.

4. ierāmējums. Elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apsaimniekošana §Iesaistīt visus attiecīgos pārvaldības līmeņus (pašvaldību, reģionālo, valsts līmeni). §Ieviest (vai pastiprināt) kontroles pasākumus visos atkritumu apsaimniekošanas ķēdes posmos, kā arī organizēt inspekcijas, kas vērstas uz nelikumīgu vai neatbilstīgu darbību izskaušanu. §Uzlabot datu kvalitāti, tostarp veicot kvalitātes pārbaudes un pastiprinot izsekojamības procedūras nolūkā uzskaitīt visus iekārtu atkritumus. §Uzlabot RPA shēmas vismaz atbilstīgi pārskatītās Atkritumu pamatdirektīvas vispārējām minimālajām prasībām. §Uzlabot savākšanu, proti, opaplašināt savākšanas infrastruktūru; ouzlabot patērētāju informētību; oprecizēt iekārtu atkritumu īpašumtiesību nodošanas mehānismu apsaimniekošanas ķēdē; un onoteikt, ka visiem savācējiem jāsadarbojas ar atbilstības shēmu. §Panākt, ka tiek pildītas pareizas apstrādes prasības, kas noteiktas direktīvā; apsvērt EEIA apstrādes minimālo kvalitātes standartu pieņemšanu. §Ieviest/pilnveidot ar izstrādājumu saistītas informācijas apmaiņas mehānismus starp ražotājiem un pārstrādātājiem attiecībā uz reciklēšanu un sagatavošanu atkalizmantošanai (piemēram, I4R informācijas platforma pārstrādātājiem). §Izveidot “gatavošanās atkalizmantošanai” tīklu, kas ietvertu reģistrētus un pilnvarotus/sertificētus apsaimniekotājus valsts līmenī. §Apsvērt atsevišķa mērķrādītāju izvirzīšanu attiecībā uz “gatavošanos atkalizmantošanai” valsts līmenī.

6.Izlietotais iepakojums

ES radītais izlietotā iepakojuma kopapjoms 2015. gadā sasniedza aptuveni 85 miljonus tonnu, kas veido aptuveni 3,4 % no kopējiem radītajiem atkritumiem. Radīto atkritumu daudzums pēdējos gados ir lēnām palielinājies.

Iepakojuma direktīvā attiecībā uz izlietoto iepakojumu ir noteikti šādi konkrēti mērķrādītāji, kas bija jāsasniedz līdz 2008. gada beigām (dažām dalībvalstīm piemēroja pagarinātus termiņus, un visi pagarinātie termiņi noslēdzās 2015. gadā): kopējie atgūšanas un reciklēšanas mērķrādītāji (attiecīgi 60 % un 55 %) līdzās konkrētu materiālu reciklēšanas mērķrādītājiem (60 % papīram un kartonam, 60 % stiklam, 50 % metālam, 22,5 % plastmasai un 15 % kokam).