Ir veikti ne tikai būtiski uzlabojumi Eiropas gāzes infrastruktūrā, bet, pateicoties EISI būvdarbu dotācijai, arī uzsākta svarīgu elektroenerģijas starpsavienotāju būvniecība, piemēram, Biskajas līča elektroenerģijas starpsavienotājs starp Franciju un Spāniju nolūkā palielināt starpsavienojuma jaudu ar Pireneju pussalu, Ķeltu starpsavienotājs starp Franciju un Īriju un “EuroAsia” starpsavienotājs starp Grieķiju un Kipru; tie abi izbeigs Īrijas un Kipras izolāciju no Savienības elektroenerģijas tīkla, attiecīgi atbalstot atjaunīgo energoresursu integrāciju un uzlabojot piegādes drošību. Turklāt Baltijas valstīs – pēdējās dalībvalstīs, kurās elektroenerģijas sistēmas joprojām ir atkarīgas no trešām valstīm, – pilnā sparā rit elektrotīklu sinhronizācija, un to plānots pabeigt vēlākais līdz 2025. gadam. Lai projektu ievirzītu pareizajā gultnē, būtisks ir bijis atbalsts TEN-E politikas satvarā, kā arī EISI finansiālais atbalsts (vairāk nekā 1,2 mljrd. EUR).

Papildu gāzes infrastruktūras vajadzības pa reģioniem

Baltijas jūras reģions

Trīs Baltijas valstis un Somija ir ļoti atkarīgas no Krievijas gāzes, savukārt Polija no šāda importa ir atkarīga mazākā mērā.

Tādi projekti kā “Balticconnector” starp Igauniju un Somiju, starpsavienojuma uzlabošana starp Latviju un Igauniju, Klaipēdas LNG terminālis un Svinoujsces LNG terminālis jau ir nodrošinājuši tirgus integrāciju un samazinājuši atkarību no Krievijas gāzes reģionā, kas vēsturiski bijis atkarīgs no viena piegādātāja. Gaidāms, ka situācija vēl vairāk uzlabosies, jo nesen sāka darboties starpsavienotājs starp Poliju un Lietuvu (GIPL) un drīzumā tiks pabeigta Svinoujsces LNG termināļa (“Baltic Pipe”) paplašināšana, tādējādi pirmo reizi gāze no ziemeļu jūrām līdz šim reģionam tiks transportēta caur Poliju, uzlabojot starpsavienojumu starp Lietuvu un Latviju un situāciju Inčukalna PGK. Savienojums starp Baltijas jūras reģionu un Centrāleiropu un Austrumeiropu 2022. gada otrajā pusē tiks pabeigts ar starpsavienojumu starp Poliju un Slovākiju. Minētais reģions ir arī varējis vislielākajā apmērā izmantot dotācijas no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta enerģētikas jomā.

Novērtējumā secināts, ka uz laiku īrētie peldošie glabāšanas un regazifikācijas bloki (FSRU), ko Igaunijā vai Somijā uzstādīs vēlāk 2022. gadā, īstermiņā var ievērojami samazināt atkarību no Krievijas gāzes. Arī Latvija ir aicināta piedalīties projekta izstrādē.

Novērtējumā skaidri norādīts, ka reģions ap Baltijas jūru vidējā un ilgākā termiņā varētu gūt labumu no otra LNG termināļa izveides Polijā, Gdaņskā (2026. gadā paredzēto pabeigšanu varētu paātrināt uz 2025. gadu); šis projekts ir iekļauts 5. KIP sarakstā. Projekts varētu arī palīdzēt apmierināt Baltijas valstu papildu vajadzības, atbrīvojot kapacitāti Klaipēdas LNG terminālī (Lietuva), lai segtu visas atlikušās papildu vajadzības Baltijas valstīs un Somijā.

Rietumeiropa

Lielākajā daļā Rietumeiropas valstu jau šodien nav atkarības no Krievijas gāzes vai arī tā ir minimāla. Tomēr Vācija lielā mērā ir atkarīga no Krievijas gāzes, īpaši tās ziemeļu tirgus zona, kurā pieprasījums koncentrējies. Krievijas gāzes importa neesības apstākļos infrastruktūras problemātiskie posmi ir saistīti ar nepietiekamu cauruļvadu jaudu no rietumiem uz austrumiem, kā arī nepietiekamu importa jaudu, t. sk. LNG infrastruktūru.

Atšķirībā no lielākās daļas Eiropas valstu Spānijā un Francijā gāze pārvades sistēmā tiek odorizēta. Tāpēc infrastruktūras un regulatīvie ierobežojumi kavē dienvidrietumu valstu sadarbību ar ziemeļrietumu valstīm, kā arī ar Centrāleiropu un Austrumeiropu; nav pieejamas ievērojamas gāzes jaudas Francijas-Vācijas virzienā.

Novērtējumā skaidri secināts, ka papildu FSRU Emshāfenē (NL) un FSRU Vilhelmshāfenē (DE), kā arī papildu LNG terminālis Brunsbitelē (DE) īstermiņā atvieglos infrastruktūras ierobežojumus Ziemeļrietumeiropā. Kopumā LNG importa infrastruktūrā būs svarīgi izvairīties no jaudas pārpalikumiem, kas nākotnē varētu kļūt par balasta aktīviem.

Novērtējumā un diskusijās noskaidrots, ka dezodorizācijas iekārtas izveide, kas nodrošinātu gāzes plūsmas no rietumiem uz austrumiem starp Franciju un Vāciju, vidējā termiņā novērstu galveno problemātisko posmu un Centrāleiropā samazinātu atkarību no Krievijas gāzes. Apvienojumā ar gāzes infrastruktūras paplašināšanu nolūkā palielināt eksporta jaudu no Beļģijas uz Vāciju tas ļautu pilnībā izmantot LNG jaudu Rietumeiropā un novērstu atkarību no Krievijas gāzes arī Centrāleiropas un Austrumeiropas reģionos.

Padziļinātāk būtu jāvērtē papildu pārrobežu infrastruktūras projekts Pireneju pussalā, ievērojot tā ilgtermiņa potenciālu izmantot Pireneju pussalas, kā arī Ziemeļāfrikas svarīgo atjaunīgā ūdeņraža potenciālu un to, vai tas varētu kļūt par ūdeņraža pamatstruktūras pirmo elementu, ņemot vērā ūdeņraža akseleratoru.

Centrāleiropa un Dienvidaustrumeiropa

Ņemot vērā pašreizējo gāzes pieprasījumu, lielākajā daļā Centrāleiropas un Dienvidaustrumeiropas, arī Enerģētikas kopienas, valstu ir ievērojama atkarība no Krievijas gāzes.

Dienvidaustrumeiropā 2020.–2021. gadā sāka darboties galvenie prioritārie gāzes infrastruktūras projekti, t. sk., konkrēti, Adrijas jūras cauruļvads, BRUA cauruļvada koridora 1. posms un Krkas LNG terminālis. Pārējās prioritārās investīcijas reģiona infrastruktūrā, kuras plānots noslēgt 2022. gadā, ir Bulgārijas pārvades sistēmas – jaunā Grieķijas un Bulgārijas starpsavienotāja (IGB) – atjaunošana, modernizācija un paplašināšana; tas pirmajā ekspluatācijas posmā nodrošinās divvirzienu jaudu 3 mljrd. m³ gadā. Pašlaik plānots, ka 2023. gada otrajā pusē tiks pabeigts Serbijas un Bulgārijas starpsavienotājs (IBS), kura mērķis ir izveidot divvirzienu starpsavienojumu ar jaudu 1,8 mljrd. m³/gadā, kā arī tiks uzbūvēts Aleksandrupoles FSRU, kas nodrošinās importa jaudu 5,5 mljrd. m³ gadā. Turklāt 2025. gadā ir plānota pazemes gāzes krātuves paplašināšana Čirenā, Bulgārijā.

Novērtējums liecina, ka vidējā termiņā Dienvidaustrumeiropa zināmā mērā gūs labumu no FSRU termināļa Polijā (5. KIP saraksta KIP projekts), savukārt galvenie ieguvumi būs Baltijas jūras reģionā. Dabasgāzes transportēšanai no Gdaņskas uz Dienvidaustrumeiropas reģionu un Ukrainu būtu nepieciešama paātrināta Ziemeļu-dienvidu gāzes koridora būvniecība Polijas austrumu daļā. ENTSO-G novērtējumā arī secināts, ka Krkas LNG termināļa jaudas palielināšana vidējā termiņā vēl vairāk palīdzēs mazināt atkarību no Krievijas gāzes piegādes, taču, lai varētu izmantot šīs priekšrocības, būtu jāuzlabo Horvātijas pārvades tīkls uz Slovēniju un Ungāriju. Papildu piegādes reģionam varētu notikt, pilnā apjomā paplašinot Adrijas jūras cauruļvadu (TAP), taču TAP modernizācijai būs vajadzīgas paātrinātas papildu infrastruktūras investīcijas Itālijas pārvades tīklā (Adrijas jūras cauruļvads un “Mattagiola-Massafra” cauruļvads, proti, 5. KIP saraksta KIP projekti). Itālijas pārvades tīkla paplašināšana ļautu palielināt plūsmas no Itālijas dienvidiem uz ziemeļiem, un tas būtu relevanti papildu plūsmām no TAP, “EastMed” un Ziemeļāfrikas. Turklāt Grieķijas un Bulgārijas starpsavienotāja paplašināšana (IGB II posms) varētu vēl vairāk mazināt atkarību, konkrēti, Bulgārijā un visā Dienvidaustrumeiropas reģionā, un ļautu palielināt plūsmas no TAP un Grieķijas LNG termināļiem.

Bez tam ENTSO-G novērtējumā secināts, ka kopīgu interešu projekti un papildu projekti, kas atzīti plānā REPowerEU, ja tos īstenotu, sniegtu papildu ieguvumus arī Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm, kuru vajadzības tiktu pilnībā apmierinātas. Kad tiks pabeigti Ekonomikas un investīciju plāna Rietumbalkāniem 5. pamatiniciatīvā (EIP projekti) atzītie projekti, Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm būs pieejami dažādi alternatīvi avoti un maršruti. Lai izvairītos no balasta aktīvu riska, EIP projektu īstenošana būtu jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi.

Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka izraudzītie projekti tiek īstenoti iespējami drīz saskaņā ar plāna REPowerEU vajadzībām un grafiku. Lai nodrošinātu ātru īstenošanu, šiem izraudzītajiem projektiem (paralēli KPI) būtu jāpiešķir valsts augstākās nozīmes projektu statuss un prioritāte. Komisija ir gatava to atbalstīt.