par 11. Eiropas Attīstības fonda īstenošanu laikposmā no 2014. līdz 2015. gadam

2000. gadā ANO samita laikā līdzekļu devēju kopiena, kas ietver arī ES un tās dalībvalstis, vienojās par astoņiem TAM, kuru galīgais mērķis bija līdz 2015. gadam izskaust nabadzību. ES ir apņēmīgi palīdzējusi sasniegt TAM jau kopš to pirmsākuma un rādījusi priekšzīmi citiem, integrējot šos mērķus savā attīstības politikā un praksē. ES un tās dalībvalstis kopā finansiālā ziņā iegulda TAM visvairāk — tās kopš 2000. gada ir nodrošinājušas aptuveni pusi no visas pasaules oficiālās attīstības palīdzības (OAP). Turklāt ES piedalās dažādu līdzekļu devēju darbību koordinēšanā. Tā kā ES ir pārvalstisks veidojums, tā var noteikt vērienīgus kopīgus mērķus un plānot visaptverošus risinājumus pasaules attīstības problēmām. ES ir pārstāvēta visā pasaulē — vairāk nekā 130 valstīs —, tai ir plaša pieredze un augsta ticamība tādās jomās kā cilvēktiesības, vēlēšanu novērošana, pārvaldība un krīzes pārvarēšana. Visbeidzot, ES ir kritiskā masa, kas nepieciešama globālo problēmu risināšanai. ES darbības attīstības jomā ir saskaņotas ar tās centieniem citās jomās, piemēram, humānās palīdzības, vides, klimata pārmaiņu, drošības un tirdzniecības politikas jomā. Cilvēces attīstības jomā ES joprojām ir apņēmusies 2014.–2020. gada finanšu shēmā vismaz 20 % no tās sniegtās palīdzības veltīt sociālajiem pamatpakalpojumiem, lielāko uzmanību pievēršot veselībai, izglītībai un sociālajai aizsardzībai.

Ņemot vērā ziņojuma aptverto periodu, ziņojumā nav atspoguļoti visi jaunie svarīgie notikumi. Turpmāk izklāstītajā gada ziņojumā pienācīgi tiks ņemti vērā galvenie jaunie stratēģiskie jautājumi un prioritātes. Pašreizējo situāciju veidojusi finanšu krīze, attīstības politikas paradigmas maiņa (no TAM uz ilgtspējīgas attīstības mērķiem (IAM)) un ES kā pasaules līmeņa dalībnieka tēla nostiprināšanās, ko panāk, ES dalībniekiem aizvien vairāk strādājot kopā. Ņemot vērā šos apstākļus, ir jāpārskata Eiropas attīstības politikas satvars atbilstoši 2030. gada programmai un IAM, kā noteikts ES globālajā stratēģijā un Komisijas nesenajā priekšlikumā jaunam Eiropas Konsensam par attīstību.

Attiecībā uz palīdzības efektivitāti ir izmantota pieeja, kas pēc būtības ir globāla, kā atspoguļots jaunākajā gada ziņojumā par ES instrumentiem ārējo darbību finansēšanai, no kura ir pārņemta pēdējā nodaļa. Neraugoties uz iepriekš minēto, starp ES un ĀKK valstīm pastāv stratēģiski satvari ar reģionālu tvērumu, proti, ES un Āfrikas kopējā stratēģija (2007. g.), CARIFORUM valstu un ES ekonomisko partnerattiecību nolīgums (2008. g.), kopīgā ES un Karību jūras valstu partnerības stratēģija (2012. g.) un ES un Klusā okeāna valstu partnerība attīstības jomā (2006. un 2012. gads). Attīstības palīdzības efektivitātes pārskats, ko 2016. gada beigās sagatavoja Pasaules mēroga partnerība efektīvai attīstības sadarbībai, tiks atspoguļots nākamajā 11. EAF gada īstenošanas ziņojumā.

Tas pats attiecas arī uz rezultātiem. Pievienotajā dienestu darba dokumentā atspoguļotie rezultāti ir gūti projektos un programmās, kas beidzās laikā no 2014. gada 1. jūlija līdz 2015. gada 30. jūnijam, proti, bija finansēti no 10. EAF. Rezultātu mērīšanā ir izmantoti rādītāji, kas noteikti ES starptautiskās sadarbības un attīstības rezultātu ietvarā, kurš izveidots ar Komisijas dienestu 2015. gada 26. marta darba dokumentu . Ievērojot darbības nepārtrauktības principu, tie ir noteikti par bāzes līniju, pret kuru pēc tam tiks mērīts 11. EAF sniegums. Ir arī vērts norādīt, ka projektos un programmās, ko ir finansējusi vai palīdzējusi finansēt ES, bieži tiek gūti tādi rezultāti, kas pēc būtības nav izsakāmi skaitliski (piem., spēju veidošana).

Ir svarīgi minēt, ka, lai gan līdzekļi, kas piešķirti laikā no 2014. gada 1. janvāra līdz 2015. gada 28. februārim pagaidu mehānisma ietvaros, tika uzskatīti par piešķirtiem no 11. EAF, pieejamie resursi bija ierobežoti un nav salīdzināmi ar pilnvērtīgu 11. EAF versiju. 11. EAF īstenošana uzņēma optimālu gaitu tikai 2016. gada beigās, tāpēc, uzlūkojot īstenošanas situāciju, kas atspoguļota šajā pirmajā gada ziņojumā, būtu pienācīgi jāņem vērā 11. EAF darbības sākuma apstākļi.

Lai gan šajā ziņojumā paredzēts pievērsties tikai 11. EAF, šis instruments gan tvēruma, gan darbības jomas ziņā ir tik plašs, ka tā īstenošanu nevar skatīt izolēti no Komisijas kopējās starptautiskās sadarbības un attīstības politikas. Šā iemesla dēļ un arī tāpēc, lai atgādinātu, kāds ir instrumenta konteksts, ziņojumā atsaukti atmiņā Tūkstošgades attīstības mērķi (TAM) un TAM iniciatīva, atspoguļota mijiedarbība ar tematiskām programmām, kas finansētas no citiem ārējās finansēšanas instrumentiem (piem., attīstības sadarbības instrumenta (ASI) un Eiropas Demokrātijas un cilvēktiesību instrumenta (EIDHR)) un norādīta saikne ar pašreizējām Komisijas prioritātēm. Kad vien iespējams, par EAF ir sniegti dati un/vai piemēri.

un to attiecīgie atbilstošie pielikumi. Šie avoti pēc pieņemšanas tiek publiskoti un ir pieejami tīmekļa vietnē Europa (sk. dienestu darba dokumentu (SWD), F pielikumu).

EAF ir daļa no ārējās finansēšanas instrumentiem, lai gan tam ir savas īpatnības, un uz to attiecas pašlaik spēkā esošais vispārējās ziņošanas pienākums. Šā pirmā 11. EAF īstenošanas gada ziņojuma galvenie avoti ir:

11. EAF stājās spēkā 2015. gada 1. martā pēc tam, kad visas 28 ES dalībvalstis bija ratificējušas Iekšējo nolīgumu . Pārejas periodā no 10. EAF termiņa beigām (2013. gada 31. decembris) līdz 11. EAF spēkā stāšanās dienai tika izmantoti pārejas pasākumi (tā sauktais pagaidu mehānisms), par kuriem lēmumu pieņēma ES Padome .

Šis ziņojums atbilst 11. Eiropas Attīstības fonda (EAF) īstenošanas regulas 18. panta 4.–6. punkta prasībām. Šis ir pirmais no ziņojumiem, kas sniedzami par 11. EAF aptverto laikposmu (2014.–2020. g.) un attiecas uz 2014. un 2015. gadu.

Reaģējot uz 2014. gada ebolas krīzi Rietumāfrikā, Komisija mobilizēja aptuveni EUR 210 miljonus no attīstības un sākotnējās atveseļošanās palīdzības, ko bija paredzēts piešķirt 2014. un 2015. gadā. Finansējuma mērķis bija sekmēt makroekonomikas stabilitāti un atbalstīt veselības nozari visvairāk skartajās valstīs, kā arī palielināt citu reģiona valstu gatavību ebolas krīzei. Ja šai summai pieskaita humānajai palīdzībai piešķirtos līdzekļus un EUR 138,4 miljonus, kas piešķirti ārstēšanas iespēju izpētei, diagnostikai un vakcīnām, tad Eiropas Komisijas kopējais piešķīrums ir EUR 414 miljoni. ES nodrošinātais kopējais finansējums, kurā ietverti arī ES budžeta līdzekļi un dalībvalstu piešķīrumi, pārsniedza EUR 1,2 miljardus. Nozares dalībnieki Ierosmes novatorisku zāļu jomā ietvaros piešķīra vēl vairāk nekā EUR 100 miljonus.

ES turpināja proaktīvi darboties globālu iniciatīvu, proti, Pasaules fonda AIDS, tuberkulozes un malārijas apkarošanai (GFATM), Vakcīnu un vakcinācijas globālās alianses (GAVI) un Globālās partnerības izglītības jomā (GPE), valdēs un komitejās. Šīs globālās iniciatīvas pievēršas tādu lielu problēmu risināšanai, ar kurām saskaras daudzas partnervalstis centienos sasniegt veselības un izglītības TAM un IAM, piemēram, Pasaules fonds pievēršas to problēmu risināšanai, kas saistītas ar trim minētajām slimībām, bet GPE — taisnīgas piekļuves nodrošināšanai un mācību rezultātu uzlabošanai. ES, proaktīvi darbojoties Pasaules fonda, GAVI un GPE valdēs, sniedza lielu ieguldījumu pārvaldības, programmu pārraudzības un nabadzīgām valstīm paredzētu resursu piešķiršanas un plānošanas efektivitātes uzlabošanā. Dalība šo iniciatīvu valdēs piešķīra ES viedoklim lielu svaru starptautiskajās diskusijās par veselības un izglītības politiku, kā arī nodrošināja platformu, kas palīdz uzlabot panākumus palīdzības un attīstības efektivitātes uzlabošanā un valstu atbildības palielināšanā. ES ir arī ļoti proaktīvi atbalstījusi valstis, kuras skārusi ebolas epidēmijas krīze.

Ieguldījumu fondi (IF) ir attīstības rīki, kas apvieno resursus no dažādiem līdzekļu devējiem, lai ES varētu ātri, elastīgi un kopīgi reaģēt uz ārkārtas situāciju tās dažādajos aspektos. Ar 11. EAF finanšu regulu (42. pants) ir ieviesti divu veidu ieguldījumu fondi, pamatojoties uz ES budžeta finanšu regulu :

2015. gadā pieņemot ilgtspējīgas attīstības mērķus — Tūkstošgades attīstības mērķu pēctečus — un ANO programmu “Pārveidosim mūsu pasauli: ilgtspējīgas attīstības programma 2030. gadam”, tika izveidots jauns satvars globālajai rīcībai nabadzības izskaušanā un ilgtspējīgas attīstības panākšanā līdz 2030. gadam. ES ir apņēmusies pilnībā īstenot Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam gan iekšpolitikā, gan ārpolitikā. Šī jaunā programma, kuras izveidē ES bija vadoša un ietekmīga loma jau no pašiem pirmsākumiem, ar savu darbības jomu, vērienu un universālumu ir patiess sasniegums laikā, kas kopumā nav īpaši labvēlīgs daudzpusējai rīcībai. 2015. gads bija arī laiks, kad starptautisko sarunu par attīstības finansēšanu rezultātā tika pieņemta Adisabebas rīcības programma. Adisabebā ES bija liela nozīme tāda daudzpusēja nolīguma pieņemšanas nodrošināšanā, kurā visas puses vienojās par to, ar kādiem līdzekļiem tiks īstenota attīstības programma laikposmam pēc 2015. gada. ES ir sniegusi lielus ieguldījumus, tostarp oficiālajā attīstības palīdzībā (OAP), attiecībā uz kuru tai ir vērienīga kopīga apņemšanās sasniegt ANO 0,7 % mērķi jaunās 2030. gada programmas ietvaros.

Viena no galvenajām ES prioritātēm ir veidot miermīlīgas sabiedrības un izskaust nabadzību nestabilās un konfliktu skartās valstīs. ES savām partnervalstīm visā pasaulē palīdz nodrošināt ilgstošu mieru, sekmēt to politisko stabilitāti vai atjaunot sabiedrību un infrastruktūru pēc krīzes situācijām. Šajā jomā ES prioritātes ir veicināt labu pārvaldību, iedibināt tiesiskumu, apkarot noziedzību un stiprināt tiesībaizsardzību.

Līdz šim brīdim tiešu labumu no ieguldījumu fonda “Bêkou” finansētiem projektiem guvuši vairāk nekā 500 000 CF iedzīvotāju. Citi rezultāti: veselības aprūpes pamatpakalpojumu programmas ietvaros palīdzība tika sniegta gandrīz pusmiljonam cilvēku (vakcinācija, asistētās dzemdības utt.), 10 000 lauksaimnieku saņēma 200 tonnu sēklu, tika apmācītas gandrīz 1000 sieviešu (tostarp cīņai pret vardarbību, kas saistīta ar dzimumu) utt. Neraugoties uz ļoti nestabilu situāciju, līdzekļu devēju kopienas neieinteresētību un papildu vardarbības uzliesmojumiem, šis fonds Eiropas Savienībai ir nodrošinājis lielu redzamību Centrālāfrikas Republikā.

ES turpināja reaģēt visu 2015. gadu (apņemšanās piešķirt attīstības finansējumu EUR 660 miljonu apmērā). Libērijai un Sjerraleonei tikai piešķirts papildu budžeta atbalsts (attiecīgi EUR 31 miljons un EUR 43 miljoni), lai mazinātu epidēmijas ekonomisko ietekmi un sniegtu valstīm vērtīgus līdzekļus valsts budžeta stabilizācijai, piemēram, algu izmaksāšanai un citu svarīgu kārtējo izmaksu segšanai. Saistībā ar programmu “Rietumāfrikas reakcija uz ebolu” (AWARE), kas savieno humāno palīdzību ar attīstību, tika sākti vairāki stratēģiski projekti, kas, piemēram, nostiprināja veselības aprūpes sistēmas, palielināja iztikas līdzekļu stabilitāti Gvinejā vai paplašināja piekļuvi ūdenim Libērijas skolās. Gvinejā un Libērijā tika sāktas arī pirmās atveseļošanās programmas (Gvinejā attiecībā uz veselības aprūpi, bet Libērijā attiecībā uz izglītību un enerģētiku). Līdz 2015. gada beigām visas trīs skartās valstis bija atkopušās tiktāl, ka tās drīz varēja pasludināt par brīvām no ebolas.

ERM Centrālāfrikas Republikā palīdzēja rast veidu, kā izbeigt vardarbību, finansējot mediācijas centienus, kuru rezultātā radās labvēlīga gaisotne vēlēšanām, kas notika 2016. gada februārī. Lielo ezeru reģionā, kurā Kongo Demokrātiskās Republikas austrumu apgabalu iedzīvotāji pēdējos 20 gadus ir cietuši no vienas no briesmīgākajām cilvēku radītajām humanitārajām katastrofām, ERM palīdzēja atjaunot un veicināt uzticību starp CD un tās kaimiņvalstīm, atbalstot kopīgu pārbaudes mehānismu to noslēgtajiem nolīgumiem, lai reģionā panāktu stabilitāti. Pat Burundi, kurā 2015. gada beigās krasi pasliktinājās politiskā situācija, ātrs ERM finansējums palīdzēja nepieļaut turpmāku vardarbību, jo deva iespēju ĀS izvietot cilvēktiesību novērotājus un drošības inspektorus un finansēja ātru Burundi iekšējā dialoga, kurā vidutājs bija Uganda, iesākšanu.

Āfrikā konflikti turpina sagādāt cilvēkiem ciešanas. Tie ir arī viens no migrācijas pirmcēloņiem un liels kavēklis ekonomiskajai un sociālajai attīstībai. Tāpēc šim kontinentam paredzētās ES stratēģijas centrā ir atbalsts mieram un drošībai. ES uzskata, ka centieni panākt mieru un drošību būtu jāvada Āfrikas pārstāvjiem, lai šīs pūles būtu sekmīgas. Tāpēc, lai atbalstītu šos centienus, ES 2004. gadā izveidoja Āfrikas Miera nodrošināšanas fondu (APF). APF no paša sākuma finansēja miera atbalsta darbības konfliktu skartās zonās, piemēram, Dārfūrā. Tomēr tam trūka mehānisma, kas ļautu Āfrikas Savienībai novērst konfliktu, pirms tas uzliesmojis. Lai palīdzētu novērst politisko un drošības krīžu saasināšanos līdz atklātam konfliktam, 2009. gadā tika izveidots Agrīnās reaģēšanas mehānisms (ERM). Tas ir ārkārtas mehānisms, kas spēj darīt pieejamus finanšu līdzekļus Āfrikas Savienībai mazāk nekā 10 dienās, lai tā varētu nekavējoties atbalstīt mediāciju, uzticības veicināšanu vai jebkuru citu pasākumu, kas neļauj pieaugošam saspīlējumam nemierīgās zonās novest pie tāda stāvokļa, kad tiek ietekmēti iedzīvotāju dzīves apstākļi.

Pārtikas nodrošinājuma programmas mērķis ir sekmēt pārtikas un uztura nodrošinājumu, pamatojoties uz trīs komponentiem: a) kopienas pārtikas pašpietiekamības stiprināšana; b) sezonālās lopu pārdzīšanas tīkla reorganizācija; c) vietējo pārtikas ražošanas un sīklopu audzēšanas punktu izveide dažādās vietās Bangi. 2015. gadā tika gūti šādi rezultāti:

Līdztekus pastāvošajiem mehānismiem tika ieviesti jauni, novatoriski instrumenti, lai novērstu neatbilstīgas migrācijas pirmcēloņus, vienlaikus nodrošinot globālu Eiropas Savienības atbildes reakciju, klātbūtni un pievienoto vērtību.

ES Ārkārtas ieguldījumu fonds stabilitātei un neatbilstīgas migrācijas un personu pārvietošanas pirmcēloņu novēršanai Āfrikā Eiropas Komisija sniedza ievērojamu, konkrētu ieguldījumu to ES saistību izpildē, kas attiecas uz neatbilstīgas migrācijas un piespiedu pārvietošanas jautājumu risināšanu, jo īpaši to saistību izpildē, kas noteiktas rīcības plānā, kurš tika pieņemts 2015. gada novembrī Valletā notikušajā ES un Āfrikas samitā. Priekšsēdētājs Ž. K. Junkers samitā norādīja: “Šis Ārkārtas ieguldījumu fonds Āfrikai, kas tika izveidots rekordlaikā, kārtējo reizi parāda ES apņemšanos ātri reaģēt uz lielajām problēmām, ar kādām mēs saskaramies šajā reģionā.” Starptautiskās sadarbības un attīstības ģenerāldirektorāts (DEVCO) intensīvi strādāja ar citiem Eiropas līdzekļu devējiem, partnervalstīm un reģionālajām organizācijām, Komisijas dienestiem un EĀDD, lai ātri, 2015. gada novembrī, izveidotu ES Ārkārtas ieguldījumu fondu stabilitātei un neatbilstīgas migrācijas un personu pārvietošanas pirmcēloņu novēršanai Āfrikā. Izveidojot Ārkārtas ieguldījumu fondu Āfrikai, tika nodrošināta platforma, ko ES varēja izmantot, lai pastiprinātu savu kopējo rīcību neatbilstīgas migrācijas un piespiedu pārvietošanas pirmcēloņu novēršanā, jo īpaši to pirmcēloņu novēršanā, kas minēti rīcības plānā, kurš tika pieņemts 2015. gada novembrī Valletā notikušajā ES un Āfrikas samitā. Par ES ieguldījumu fondu samitā parakstījās valstu vadītāji no visām 28 valstīm, kas sniedz ieguldījumu EUR 1,8 miljardu vērtajā ES ieguldījumu fondā, un šis fonds sniedz atbalstu vienām no visnestabilākajām un vismazāk aizsargātajām valstīm Āfrikā (trīs reģionos: Sāhelas reģionā un Čada ezera apkaimē, Āfrikas ragā, Ziemeļāfrikā un kaimiņvalstīs), pastiprinot ES īstenoto attīstības sadarbību šajā kontinentā. ES ieguldījumu fonda četras galvenās prioritātes papildina ES programmu migrācijas jomā un stiprinās centienus novērst migrācijas pirmcēloņus un atbalstīt stabilitāti un izaugsmi Āfrikā, un tās ir šādas: stiprināt ekonomisko attīstību, paaugstināt izturētspēju, nodrošināt labāku migrācijas pārvaldību un nostiprināt pārvaldību, stabilitāti un drošību. Vēl nebija pagājuši divi mēneši kopš ES ieguldījumu fonda Āfrikai izveides, kad tas jau bija apliecinājis spēju uz krīzes gadījumiem reaģēt elastīgi: 2015. gada beigās sanāca kopā pirmā Āfrikas raga operatīvā komiteja, bet 2016. gada sākumā — pirmā Sāhelas reģiona / Čada ezera apgabala operatīvā komiteja, nodrošinot vairāk nekā EUR 350 miljonus abos šajos reģionos īstenojamiem projektiem. Tiek ātri sagatavotas programmas īstenošanai uz vietas, un 2016. gadā darbības turpināsies un pastiprināsies, tostarp tāpēc, ka ar attiecīgām mērķa valstīm tiks noslēgti pakti migrācijas jomā.

Noturīga enerģētikas savienība, kurā īsteno uz nākotni vērstu klimata pārmaiņu politiku

2015. gadā starptautiskā kopiena pieņēma divus svarīgus nolīgumus, kas nākamajos gados noteiks ES darbu starptautiskās sadarbības un attīstības jomā. Jaunās globālās Ilgtspējīgas attīstības programmas 2030. gadam 17 mērķos uzsvērta apņemšanās līdzsvarot ekonomiskos, sociālos un vides jomas mērķus. Viens no pieņemtajiem ilgtspējīgas attīstības mērķiem (13. IAM) attiecas uz klimata pārmaiņām. Parīzes nolīgums (COP21) ir pirmā jebkad noslēgtā juridiski saistošā globālā klimata jomas vienošanās, kas attiecas uz visām valstīm, un uz galīgo vienošanos ceļu bruģēja svarīgs ES un ĀKK nolīgums. 2030. gada programmas un Parīzes nolīguma ietvaros ir jāpalielina izpratne par saiknēm starp klimata pārmaiņām, nabadzības mazināšanu, attīstību un ilgtspēju globālā pārejā uz mazemisiju, pret klimata pārmaiņām noturīgu pasauli. Attīstītās valstis vienojās līdz 2020. gadam panākt, ka līdz 2025. gadam, kad tiks noteikts jauns kopējs mērķis, ik gadu tiek piešķirti USD 100 miljardi klimata pārmaiņu jautājuma risināšanai jaunattīstības valstīs. ES jau ir nodevusies sava pienākuma pildīšanai, 2014.–2020. gadā vismaz 20 % sava budžeta piešķirot ar klimata pārmaiņām saistītām darbībām. Ievērojamu atbalstu šajā procesā sniedz attīstības sadarbība, jo īpaši visnabadzīgākajās un vismazāk aizsargātajās valstīs. OAP turpinās būt viens no galvenajiem klimata jomas finansējuma avotiem, un ES palielinās savas pūles integrēt klimata pārmaiņu jautājumu savās stratēģijās (pārbaudīs visas programmas un projektus (tostarp programmas un projektus pārtikas nodrošinājuma, lauksaimniecības un veselības aprūpes jomā), izvērtējot iespējas tajos iekļaut klimata pārmaiņu jautājumu).

ES ir arī pilnībā apņēmusies strādāt pie 7. IAM, kas paredz nodrošināt visiem piekļuvi cenas ziņā pieejamai, uzticamai, ilgtspējīgai un mūsdienīgai enerģijai. Nostiprināta politikas dialoga starp ES, dalībvalstīm, partnervalstīm un citiem starptautiskiem līdzekļu devējiem rezultātā tika parakstītas kopīgas deklarācijas par ilgtspējīgu enerģiju. ES ir viens no galvenajiem dalībniekiem pasaulē, jo tā aktīvi piedalās starptautiskajos forumos un veido stratēģiskas partnerības, piemēram, ir izveidojusi Āfrikas un ES enerģētikas partnerību (AEEP) vai iniciatīvu “Ilgtspējīga enerģija visiem”. COP21 laikā tika sākta Āfrikas Atjaunojamās enerģijas iniciatīva, kā arī paplašināta ES Pilsētas mēru pakta iniciatīva, to piemērojot arī Subsahāras Āfrikai. Arī šajā gadījumā partnervalstis attīstības sadarbības ietvaros saņem finansiālu palīdzību, lai piekļūtu mūsdienīgiem, cenas ziņā pieejamiem un uzticamiem enerģijas pakalpojumiem, kas savukārt sekmē iekļaujošu ekonomisko izaugsmi. ES jo īpaši šajā jomā ir izvēlējusies palīdzēt vairot ieguldījumus ar ES līdzekļu apvienošanas sistēmu, lai līdz maksimumam palielinātu ES attīstības sadarbības resursu sviras efektu. EAF ietvaros 26 partnervalstis un partnerreģioni ir izvēlējušies likt enerģētikas nozari sadarbības ar ES centrā (10 % no 2014.–2020. gada perioda budžeta). Tiek veikts izvērtējums par attīstības sadarbību ilgtspējīgas enerģijas jomā.

Klusā okeāna reģions Klusā okeāna dienvidu reģiona universitāte (USP) ar ES atbalstu turpināja nodrošināt formālu un neformālu apmācību un piešķīra stipendijas klimata pārmaiņu jomas zinātniekiem un sarunu vedējiem. Maģistrantūras, pēcdiploma un doktorantūras programmas absolvēja kopā 174 studenti no 14 Klusā okeāna ĀKK valstīm, un daudzi no šiem absolventiem ir sekmīgi pievienojušies valstu valdību un reģionālo institūciju kompetentajām iestādēm. Šis ieguldījums ir ne vien palīdzējis palielināt uzticību, bet ir jau arī atmaksājies, jo ar Klusā okeāna reģiona ĀKK valstīm tika izveidota ļoti vērienīga koalīcija, kas savukārt veicināja Parīzes nolīguma noslēgšanu COP21. Papildu apmācība, kas tika sniegta vairāk nekā 2000 Klusā okeāna salu iedzīvotājiem pielāgošanās pasākumos uz vietas kopienas līmenī, un 44 kopienu neaizsargātības novērtējumu pabeigšana, kā arī visvairāk skarto kopienu spēju veidošana un tieša atbalsta sniegšana tām (piem., saistībā ar lietus ūdens uzkrāšanas tehnoloģijām) Mazo salu valstīs ir likusi labus pamatus ES turpmākajai sadarbībai klimata pārmaiņu jomā Klusā okeāna reģionā.

Stratēģiska ES pieeja dzīvās dabas aizsardzībai Āfrikā ES pamatiniciatīvas “Bioloģiskā daudzveidība dzīvībai” (B4Life) ietvaros ir izveidota Āfrikas dzīvās dabas krīzes investīciju platforma, lai pievērstos aizvien pieaugošajām bažām par savvaļas dzīvnieku malumedniecību un bioloģiskās daudzveidības zudumu un formulētu stratēģisku pieeju Āfrikas dzīvās dabas aizsardzībai. Tika veikts arī pētījums “Larger than Elephants”. Tajā ir aprakstīts, cik apjomīga ir krīze, ar ko saskaras Āfrika un tās iedzīvotāji, apzinātas atziņas, kas līdz šim gūtas aizsardzības programmās, un noteiktas turpmākās darbības prioritārās jomas. Šis pētījums ir piemērs Eiropas Komisijas jaunajai apvienotajai pieejai attīstības sadarbībai un sniedz ieguldījumu stratēģiskā ES pieejā dzīvās dabas aizsardzībai Āfrikā. Līdzīgi stratēģiski pētījumi pašlaik tiek gatavoti par Āziju un Latīņameriku.

Jauns impulss nodarbinātībai, izaugsmei un ieguldījumiem

Ārpus Eiropas pastāv papildu iespējas, ko sniedz attīstības politika un instrumenti un kas ir Eiropas rīcībā, lai galvenokārt stimulētu ieguldījumus, rosinātu saimniecisko darbību un tādējādi veicinātu izaugsmi un radītu darbvietas partnervalstīs, bet tam tai pašā laikā ir pozitīva ekonomiska ietekme uz Eiropu.