Priekslikums Padomes lēmumam par Austrijas pilnvarosanu veikt pasākumus, kas atbrīvo no sestās direktīvas 77/388/EEK 21. panta par dalībvalstu apgrozījuma nodokļa likumu saskaņosanu /* COM/2004/0535 galīgā redakcija */





Priekslikums PADOMES LĒMUMAM par Austrijas pilnvarosanu veikt pasākumus, kas atbrīvo no sestās direktīvas 77/388/EEK 21. panta par dalībvalstu apgrozījuma nodokļa likumu saskaņosanu (iesniegusi Komisija) PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Saskaņā ar 1997. gada 17. maija sestās Padomes direktīvas 27. pantu par dalībvalstu apgrozījuma nodokļa likumu saskaņosanu - vienotu pievienotās vērtības nodokļa sistēmu: vienotu nodokļu noteiksanas principu [1], Padome, pieņemot vienbalsīgu lēmumu attiecībā uz Komisijas priekslikumu, var pilnvarot jebkuru dalībvalsti ieviest īpasus pasākumus, kas darbojas kā izņēmumi attiecībā uz direktīvas nosacījumiem, lai tādējādi vienkārsotu nodokļu noteiksanas sistēmu vai lai novērstu dazādu veidu izvairīsanos no nodokļu maksāsanas. [1] OV L 145,13.06.1977,lpp.1., pēdējie grozījumi direktīvā izdarīti saskaņā ar direktīvu 2003/92/EP (OV L 260,11.10.2003,lpp.8). 2. Pieprasījumā, ko 03.03.2004. saņēma Komisija un ko piereģistrēja Komisijas Ģenerālsekretariāts, Austrijas valdība lūdza pilnvaru trīs pasākumu, kas atkāpjas no direktīvas 77/388/EEK 21. panta 1. punkta a) apakspunkta, ieviesanai. 3. Saskaņā ar sestās direktīvas 27. panta 2. punktu, Komisija vēstulē, kas datēta ar 26.03.2004., informēja citas dalībvalstis par Austrijas valdības pieprasījumu, un vēstulē, kas datēta ar 30.03.2004, Komisija paziņoja Austrijai, ka tai ir visa nepieciesamā informācija, lai novērtētu pieprasījumu. 4. Direktīvas 77/388/EEK 21. panta 1. punkts, minētās direktīvas 28. panta g) apakspunkta versija paredz, ka, saskaņā ar ieksējo sistēmu, ar nodokli apliekamajai personai, kas piegādā ar nodokli apliekamās preces vai pakalpojumus, parasti ir jāmaksā pievienotās vērtības nodoklis. 5. Minētā, Austrijas pieprasītā, atbrīvojuma nolūks ir padarīt saņēmēju atbildīgu par pievienotās vērtības nodokli sādos trīs gadījumos: pirmkārt, attiecībā uz preču piegādi, kas ir kā viena PVN nodokļa maksātāja nodrosinājums citam PVN maksātājam sī nodrosinājuma izpildes laikā; otrkārt, attiecībā uz preču piegādi pēc īpasuma tiesību nodosanas tiesību pārņēmējam un pēdējā tiesību izmantosana; treskārt, attiecībā uz nekustamā īpasuma piegādi tiesas izpārdosanā atklātā izsolē citai ar PVN nodokli apliekamai, ja piegādātājs ir izvēlējies nodokļu politiku, kas noteikta sestās direktīvas 13. panta c) apakspunktā. Pieprasītie pasākumi jāuzskata kā pasākumi pret dazāda veida izvairīsanos no nodokļu maksāsanas minētajos sektoros. 6. Preces biezi tiek piegādātas kā viena PVN maksātāja nodrosinājums otram PVN maksātājam nodrosinājuma izpildes laikā. Tas parasti atspoguļo situāciju, kad preču piegādes galvotājam ir ierobezotas tiesībspējas nolīdzināt savus parādus, tai skaitā savus nodokļa parādus. Kad nodrosinājuma ņēmējs izmanto savas tiesības un pārdod nodrosinājumu tresai personai, sī pārdosana sevī ietver arī piegādi no galvotāja līdz nodrosinājuma ņēmējam. Šajā gadījumā nodrosinājuma ņēmējs gūst peļņu gan no nodrosinājuma preču pārdosanas ieņēmumiem, gan no prieksnodokļa ieturēsanas no galvotāja īpasuma tā nodosanas laikā nodrosinājuma ņēmējam. Pēdējais parasti galvotājam nemaksā apgrozījuma nodokli, kas būtu maksājams par piegādi. Pat ja daļa no pārdosanas ienākumiem tiek nodota galvotājam, tā nav garantija, ka pēdējais izmantos sos ienākumus apgrozījuma nodokļa nomaksai. Būtībā, PVN zaudējumi radās daudzos gadījumos, kad galvojuma ņēmējam nevarēja atteikt viņa atskaitīsanas tiesības un piegādājuma galvotājs nevarēja tikt saukts pie atbildības, jo viņs bija maksātnespējīgs vai vienkārsi nozuda. Šo lietu skaits kavē Austrijas nodokļu administrāciju pieņemt ārkārtējus finansu un ne-finansu pasākumus, kuru uzdevums būtu uzņēmējdarbības administratīvās uzraudzības palielināsana. Tie būtu nepietiekami, jo Austrijas finansu administrācija nespētu identificēt tik daudzus neatbilstosus uzņēmumu īpasniekus vai arī identificētu tikai tad, kad atgūt zaudēto PVN būtu jau par vēlu. Lielais problēmu apjoms, ar kurām saskaras Austrijas administrācija, prasa juridiskus pasākumus. Paredzētā saņēmēja atbildība par PVN attiecas tikai uz tiem uzņēmumiem, kuri parasti var izmantot savas atskaitīsanas tiesības un neattiecas uz privātpersonām. Līdzīgs atbrīvojums jau ir ticis piesķirts Vācijai (2002. gada 2. jūnija Padomes lēmums 2002/439/EP un 2002. gada 11. jūnija OV L 151/12). 7. Otrais scenārijs attiecas uz preču piegādi pēc īpasuma tiesību nodosanas tiesību pārņēmējam un pēdējā tiesību izmantosana: gadījumos, kad preču pircējam ir ierobezotas tiesībspējas nokārtot savus ar pirkumu saistītos parādus, preču piegādātājs var saglabāt īpasuma tiesības un nodot tiesības izmantot sīs īpasuma tiesības un pirkuma pieprasīto cenu tresai personai, parasti bankai, kā garantiju par naudu, ko tresā persona ir aizdevusi pircējam. Ja preču pircējs pārtrauc maksāt ar aizdevumu saistīto parādu, banka izmanto tās īpasuma tiesības; tas ietver preču piegādi no sākotnējā pircēja līdz bankai. Šajā gadījumā banka parasti nemaksā sākotnējam pircējam apgrozījuma nodokli, kas būtu maksājams par piegādi, bet izlieto to, lai segtu sākotnējā pircēja aizņēmuma parādu, kā rezultātā Austrijas finansu varas iestādes nevarētu atgūt PVN no sākotnējā pircēja. Pat ja daļa no ienākumiem, kas radusies pārdosanas rezultātā, tiktu nodota sākotnējam pircējam, tas nesniedz garantiju, ka pēdējais izlietotu sos ieņēmumus apgrozījuma nodokļa nomaksai. Tāpēc sis otrais scenārijs ir līdzīgs augstāk paskaidrotā nodrosinājuma izpildei. Patiesībā, vairumā so gadījumu sākotnējie pircēji ir maksātnespējīgi vai nozūd, pirms Austrijas nodokļu inspekcija ir viņus identificējusi un atguvusi PVN. 8. Tresais scenārijs attiecas uz nekustamā īpasuma, kas tiek pārdots atklātā izsolē, nodosanu citam PVN maksātājam tiesiskas uzņēmuma, kam piederēja nekustamais īpasums, likvidācijas laikā. Līdzīgi gadījumi ir tie, kuros piegādātājs ir izvēlējies nodokļu saistības, lai arī nodosanas laikā viņs nav tādā finansiālā situācijā, lai spētu maksāt nodokļu inspekcijai nodokli, ko viņs ir noteicis pircējam. Pircējs parasti var izmantot savas atskaitīsanas tiesības un līdz ar to piegādātājs nemaksās finansu iestādēm PVN. Rezultāts ir tāds, ka pārdevēja kreditori saņem atpakaļ no saviem parādniekiem vairāk naudas nekā viņi saņemtu gadījumā, ja pārdotā prece būtu atbrīvota no PVN. Tas tomēr ir zaudējums finansu iestādēm, kas nevar atgūt atpakaļ PVN no piegādātāja, jo pa to laiku viņs ir pasludinājis savu maksātnespēju. Problēmu apjoms, ar kurām saskaras Austrijas administrācija, prasa juridiskus pasākumus. Nekustamais īpasums ir augstas vērtības prece; līdz ar to arī ar nodokli apliekamā summa un zaudējumi PVN veidā - pat vienā atsevisķā darījumā - ir īpasi augsti. Ar nodokli apliekamā nekustamā īpasuma piegādāsanas iespējas atcelsana nav risinājums. Nekustamā īpasuma vērtība parasti sevī ietver slēpto PVN, līdz ar to sīs iespējas saglabāsana ir nepieciesama, lai saglabātu neitrālu PVN. Uz sī fona kļūst skaidrs, ka paredzētās saņēmēja saistības attiecībā uz PVN būtībā ir vispiemērotākais risinājums konkrētos apstākļos, īpasi attiecībā uz liela riska iesaistīsanu. Pieprasītais atbrīvojums izvairās no PVN zaudējumiem, jo finansu varas iestādes nemaksā PVN vienam no iesaistītajiem uzņēmējiem-komersantiem. Risinājums arī noņem piegādātāja un saņēmēja atbildību par dubultapliksanu ar nodokļiem, kas varētu iesaistīt lielāku ekonomisko risku saņēmējam, ja viņs ir kopatbildīgs. Risinājums atbrīvo finansu varas iestādes no apgrūtinosajiem atgūsanas procesiem, kad tās varēja vērsties pie saņēmēja tikai tad, kad naudas atgūsana no piegādātāja izrādījās neiespējama. Tas rada tresās personas, piemēram, notāra, atbildību, kas parasti beidzas ar liekām lielākām maksājuma izmaksām piegādātājam un saņēmējam. Kā prakse rāda, atbrīvojums sedz tikai piegādi ar nodokli apliekamo personu starpā, tā ir ierobezota uz atsevisķiem gadījumiem; būtībā, izvēle par labu piegādes apliksanai ar nodokli tiek pielietota tikai tad, kad saņēmējs var izmantot savas atskaitīsanas tiesības. Līdzīgi atbrīvojumi ir tikusi piesķirti Vācijai (2002. gada 2. jūnija Padomes lēmums 2002/439/EP - 2002. gada 11. jūnija OV L 151/12 un 2004. gada 30. marta 2004/291/EP - 2004. gada 30. marta OV L 94/59). Priekslikums PADOMES LĒMUMAM par Austrijas pilnvarosanu veikt pasākumus, kas atbrīvo no sestās direktīvas 77/388/EEK 21. panta par dalībvalstu apgrozījuma nodokļa likumu saskaņosanu EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, Ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināsanas lēmumu, Ņemot vērā 1997. gada 17. maija sesto Padomes direktīvu (77/388/EEK) par dalībvalstu apgrozījuma nodokļa likumu saskaņosanu - vienotās pievienotās vērtības nodokļa sistēmu: vienotu nodokļu noteiksanas principu [2] un īpasi 27. panta 1. daļu, [2] OV L 145,13.06.1977,lpp.1., pēdējie grozījumi direktīvā izdarīti saskaņā ar direktīvu 2003/92/EP (OV L 260,11.10.2003,lpp.8). Ņemot vērā Komisijas priekslikumu [3], [3] OV C , , lpp. . Ievērojot: (1) Pieprasījumā, kas tika iesniegts Komisijai un ko piereģistrēja Komisijas Ģenerālsekretariāts 03.03.2004, Austrijas valdība lūdza pilnvaru trīs pasākumu ieviesanai, kuri atbrīvo no direktīvas 77/388/EEK 21. panta 1. punkta a) apakspunkta, (2) Austrijas pieprasītā atbrīvojuma nolūks ir padarīt saņēmēju atbildīgu par pievienotās vērtības nodokli sādos trīs gadījumos: pirmkārt, attiecībā uz ar preču piegādi, kas ir kā viena PVN nodokļa maksātāja nodrosinājums citam PVN maksātājam sī nodrosinājuma izpildes laikā; otrkārt, attiecībā uz preču piegādi pēc īpasuma tiesību nodosanas tiesību pārņēmējam un pēdējā tiesību izmantosana un, treskārt, attiecībā uz nekustamā īpasuma nodosanu tiesas izpārdosanā atklātā izsolē citai ar PVN nodokli apliekamai personai, ja piegādātājs ir izvēlējies nodokļu politiku, kas noteikta sestās direktīvas 13. panta c) apakspunktā. Pieprasītie pasākumi uzskatāmi kā pasākumi pret dazāda veida izvairīsanos no nodokļu maksāsanas minētajos sektoros. (3) Kad preces tiek piegādātas kā viena PVN maksātāja nodrosinājums otram PVN maksātājam nodrosinājums izpildes laikā, tas parasti atspoguļo situāciju, ka preču piegādes galvotājam ir ierobezotas tiesībspējas nolīdzināt savus parādus, tai skaitā savus nodokļa parādus. Kad nodrosinājuma ņēmējs, kas saņēmis preces, izmanto savas tiesības un pārdod nodrosinājumu tresai personai, sī pārdosana sevī ietver arī preču piegādi no galvotāja līdz nodrosinājuma ņēmējam. Šajos scenārijos PVN zaudējumi radās daudzos gadījumos, jo galvojuma ņēmējam nevarēja atteikt viņa atskaitīsanas tiesības un piegādājuma galvotājs nevarēja tikt saukts pie atbildības, jo viņs bija maksātnespējīgs vai vienkārsi nozuda. Lielais problēmu apjoms, ar kurām saskaras Austrijas administrācija, prasa juridiskus pasākumus. Paredzētā saņēmēja atbildība par PVN attiecas tikai uz tiem uzņēmumiem, kuri parasti var izmantot savas atskaitīsanas tiesības un neattiecas uz privātpersonām. Līdzīgs atbrīvojums ir ticis piesķirts Vācijai (2002. gada 2. jūnija Padomes lēmums 2002/439/EP [4]). [4] OV L 151, 11.06.2002 , lpp.12 (4) Gadījumos, kad preču pircējam ir ierobezotas spējas nolīdzināt savus ar pirkumu saistītos parādus, preču piegādātājs var saglabāt īpasuma tiesības, kā arī nodot tiesības izmantot sīs īpasuma tiesības un pirkuma pieprasīto cenu tresai personai, parasti bankai, kā garantiju par naudu, ko tresā persona ir aizdevusi pircējam. Ja preču pircējs pārtrauc maksāt ar aizdevumu saistīto parādu, banka izmanto tās īpasuma tiesības; tas ietver preču piegādi no sākotnējā pircēja līdz bankai. Šajā gadījumā banka parasti nemaksā sākotnējam pircējam apgrozījuma nodokli, kas būtu maksājams par piegādi, bet izlietotu to, lai segtu sākotnējā pircēja aizņēmuma parādu, kā rezultātā Austrijas finansu varas iestādes nevar atgūt PVN no sākotnējā pircēja, jo sākotnējie pircēji parasti ir maksātnespējīgi vai nozūd, pirms Austrijas nodokļu inspekcija ir viņus identificējusi un atguvusi PVN. Tāpēc sis scenārijs ir līdzīgs augstāk aprakstītajam nodrosinājumam. (5) PVN zaudējumi radās arī gadījumos, kad nekustamais īpasums, kas tika pārdots atklātā izsolē, tika piegādāts citai ar PVN nodokli apliekamai personai tiesiskas uzņēmuma, kam piederēja nekustamais īpasums, likvidācijas laikā, un kad piegādātājs bija izvēlējies nodokļu saistības, lai arī piegādes laikā viņs nebija tādā finansiālā situācijā, lai spētu maksāt nodokļu inspekcijai nodokli, ko viņs noteicis pircējam. Pircējs parasti varēja izmantot savas atskaitīsanas tiesības un piegādātājs nemaksāja finansu iestādēm PVN. Problēmu apjoms, ar kurām saskaras Austrijas administrācija, prasa juridiskus pasākumus. Nekustamais īpasums ir augstas vērtības prece; līdz ar to arī ar nodokli apliekamā summa un zaudējumi PVN veidā - pat vienā atsevisķā darījumā - ir īpasi augsti. Ar nodokli apliekamā nekustamā īpasuma piegādes iespējas atcelsana nav risinājums. Nekustamā īpasuma vērtība parasti sevī ietver slēpto PVN, līdz ar to sīs iespējas saglabāsana ir nepieciesama, lai saglabātu neitrālu PVN. Uz sī fona kļūst skaidrs, ka paredzētās saņēmēja saistības attiecībā uz PVN būtībā ir vispiemērotākais risinājums konkrētos apstākļos, īpasi attiecībā uz liela riska iesaistīsanu. Pieprasītais atbrīvojums pārtrauc PVN zaudējumu rasanos, jo finansu varas iestādes nemaksā PVN vienam no iesaistītajiem uzņēmējiem-komersantiem. Risinājums arī noņem piegādātāja un saņēmēja atbildību par dubultapliksanu ar nodokļiem, kas varētu iesaistīt lielāku ekonomisko risku saņēmējam, ja viņs ir kopatbildīgs. Risinājums atbrīvo finansu varas iestādes no apgrūtinosajiem atgūsanas procesiem, kad tās varēja vērsties pie saņēmēja tikai tad, kad naudas atgūsana no piegādātāja izrādījās neiespējama. Tas rada tresās personas, piemēram notāra, atbildību, kas radītu piegādātājam un saņēmējam lielākas izmaksas. Kā prakse rāda, atbrīvojums sedz tikai piegādi ar nodokli apliekamo personu starpā, tā ir ierobezota uz atsevisķiem gadījumiem. Līdzīgi atbrīvojumi ir tikusi piesķirti Vācijai (2002. gada 2. jūnija Padomes lēmums 2002/439/EP [5] un 2004. gada 30. marta 2004/291/EP [6]). [5] OV L 151, 11.06.2002 , lpp.12 [6] OV L 94, 30.03.2004, lpp.59 (6) Minētais atbrīvojums neietekmē pieliekamās vērtības nodokļa lielumu galīgajā patēriņa posmā, un tam nav nekādas negatīvas ietekmes uz pasu Eiropas Kopienu pievienotās vērtības nodokļa līdzekļiem. IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Saskaņā ar direktīvas 77/388/EEK 21. panta 1. punkta atkāpi, kā grozīts 28. panta g) apakspunktā, ar so Austrija tiek pilnvarota noteikt preču, kas minētas sī lēmuma 2. pantā, saņēmēju kā personu, kas apliekama ar pievienotās vērtības nodokli. 2. pants Piegādes saņēmējs var tikt apzīmēts kā persona, kas apliekama ar pievienotās vērtības nodokli sādos gadījumos: 1. Kad preces tiek piegādātas kā viena PVN maksātāja nodrosinājums otram PVN maksātājam sī nodrosinājuma izpildes laikā; 2. Preču piegāde pēc īpasuma tiesību nodosanas tiesību pārņēmējam un pēdējā tiesību izmantosana; 3. Nekustamā īpasuma, kas tiek pārdots atklātā izsolē, nodosanu citai ar PVN nodokli apliekamai personai tiesiskas uzņēmuma, kam piederējis nekustamais īpasums, likvidācijas laikā, ja piegādātājs ir izmantojis savas tiesības aplikt nodosanu ar nodokli. 3. pants Šis lēmums ir spēkā līdz 2008. gada 31. decembrim. 4. pants Šis lēmums ir adresēts Austrijai Briselē, Padomes vārdā -- priekssēdētājs