LV    LV  EIROPAS KOPIE NU KOMISIJA 
Briselē, 11.1.2005 
COM(2004) 811 gal īgā redakcija 
  
ZAĻĀ GRĀMATA 
PAR ES PIEEJU EKONOMISK ĀS MIGRĀCIJAS PĀRVALDĪBAI 
(iesniegusi Komisija) 
 
LV 2   LV SATURA R ĀDĪTĀJS 
1. Ievads ...................................................................................................................... ..... 3 
2. ES pieejas izstr ādāšana darbasp ēka migrācijas jautājumos ......................................... 4 
2.1. Uz k ādu saskaņošanas pak āpi ES būtu jātiecas?.......................................................... 4 
2.2. Algota darbasp ēka uzņemšanas proced ūras................................................................. 5 
2.2.1 Priekšroka iekš ējam darba tirgum................................................................................ 5 
2.2.2 Uz ņemšanas sist ēmas................................................................................................... 6 
2.3. Pašnodarbin āto personu uz ņemšanas proced ūras......................................................... 8 
2.4. Darba un uztur ēšanās atļaujas(-u) pieteikumi.............................................................. 8 
2.5. Iesp ēja mainīt darba dev ēju/nozari............................................................................... 9 
2.6. Ties ības ........................................................................................................................ 9 
2.7. Papildpas ākumi: integr ācija, atgriešan ās iespējas un sadarb ība ar trešām valstīm.... 10 
3. Secin ājumi.................................................................................................................. 11 
Pielikums ..................................................................................................................... .............13 
 
LV 3   LV 1. I EVADS  
Šīs Zaļās grāmatas mērķis ir uzsākt padziļinātas diskusijas procesu par vispiem ērotāko 
Kopienas noteikumu veidu attiec ībā uz ekonomisko migrantu uz ņemšanu un š ādas kopējas 
sistēmas pieņemšanas pievienoto v ērtību, iesaistot taj ā ES iestādes, dalībvalstis un sabiedr ību. 
2005. gad ā Komisija organiz ēs šī jautājuma atkl ātu izskatīšanu, lai to apspriestu ar daž ādām 
iesaistītajām personām.  
Šī Zaļā grāmata attiecas uz trešo valstu pilso ņu ekonomisk ās migrācijas uzņemšanas 
procedūrām, un neiztirz ā ES pilsoņu brīvu pārvietošanos ES robež ās. Diskusija par Kopienas 
darba tirgus pilnveidošanu notiek cit ā kontekstā. 
Eiropas Kopienas dibin āšanas līguma 63. panta 3. punkts paredz , ka Padomes uzdevums ir 
pieņemt „ pasākumus attiec ībā uz imigr ācijas politiku š ādās jomās: a) iece ļošanas un 
uzturēšanās nosacījumi, kā arī dalībvalstu ilgtermi ņa vīzu un uztur ēšanās atļauju 
piešķiršanas proced ūru standarti” . Kopš 1999. gada oktobra Tamperes Eiropadomes 
sanāksmes Komisija jau ir m ēģinājusi uzsākt padziļinātu diskusiju par ekonomisk ās 
migrācijas strat ēģisko projektu. 2001. gad ā Komisija pie ņēma priekšlikumu par direkt īvu, kas 
iztirzā “trešo valstu pilso ņu, kas vēlas strādāt algotu darbu vai veikt pašnodarbin ātā 
saimnieciskas darb ības, ieceļošanas un uztur ēšanās nosacījumus ”1. Padomē diskusija apst ājās 
pie teksta pirm ā lasījuma, kam ēr pārējās Eiropas iest ādes sniedza pozit īvu atzinumu2. 
Komisija uzskata, ka ir pien ācis laiks no jauna izskat īt šo jautājumu, ņemot vērā pēdējo triju 
gadu notikumus imigr ācijas jom ā. Politiskaj ā līmenī 2003. gada 19.-20. j ūnijā Tesalonikas 
sanāksmē Eiropadome uzsv ēra „vajadzību izpētīt legālos veidus, k ā trešo valstu pilso ņi var 
migrēt uz ES, ņemot vērā dalībvalstu uz ņemšanas sp ējas […] ”. Eiropas Konstitucion ālais 
līgums, par kuru 2004. gada 17-18. j ūnijā vienojās Briseles Eiropadome, nosaka: „ Savienība 
īsteno kop ēju imigrācijas politiku, kuras m ērķis ir visos posmos nodrošin āt migrācijas 
plūsmas vadību [...]”3.  
Tikmēr, apzinoties demogr āfiskā pagrimuma un novecošanas ietekmi uz ekonomiku, 
Komisija ir pasv ītrojusi vajadz ību pārskatīt imigrācijas politikas ilg ākam laika posmam4, jo 
īpaši ņemot vērā to, kā ekonomisk ās migrācijas strat ēģija ietekm ēs konkurētspēju un, līdz ar 
to, Lisabonas m ērķu izpildi. Š ī sabiedrības tendence ir pamudin ājusi apspriest jaut ājumu par 
migrāciju uz ES, tai pat laik ā neierobežojot dal ībvalstu atbild ību lemt par imigrantu skaitu, ko 
tās var uzņemt. Pat ja l īdz 2010. gadam tiks izpild īti Lisabonas nodarbin ātības mērķi, 
demogrāfisko izmai ņu ietekm ē vispārējais nodarbin ātības līmenis faktiski krit īsies. 
Saglabājoties pašreiz ējām imigrācijas plūsmām, laika posm ā no 2010. gada l īdz 2030. gadam 
darbspējīgā vecuma iedz īvotāju skaita lejupsl īde 25 dal ībvalstu Eiropas Savien ībā (ES-25) 
veicinās nodarbin āto cilvēku skaita kritumu par apm ēram 20 miljoniem. Š ādi notikumi 
nopietni ietekm ēs vispārējo ekonomisko izaugsmi, iekš ējā tirgus funkcion ēšanu un ES 
uzņēmumu konkur ētspēju.  
                                                 
1 COM(2001) 386. 
2 Atzinumi no: Eiropas Parlamenta (2003. gada 12. febru āris) (A5-0010/2003); Eiropas ekonomikas un 
sociālo lietu komitejas (2002. gada 16.janv āris) (SOC/084, CES 28/2002); Re ģionu komitejas (2002. 
gada 13. marts) (CdR 386/2001). 
3 III-267. pants. 
4 COM(2003) 336. 
 
LV 4   LV Šajā kontekstā un ņemot vērā to, ka imigr ācija pati par sevi nav demogr āfiskās novecošanas 
risinājums, lai apmierin ātu ES darba tirgus vajadz ības un nodrošin ātu Eiropas uzplaukumu, 
būs nepieciešamas v ēl pieaugoš ākas un ilgstoš ākas imigr ācijas plūsmas. Turkl āt imigrācija 
aizvien vair āk ietekmē uzņēmējdarbību. ES ir j āņem vērā arī fakts, ka, lai apmierin ātu savas 
saimniecisk ās vajadzības, galvenie pasaules re ģioni jau sacenšas par migrantu piesaist īšanu. 
Tas pasvītro to, cik b ūtiski ir nodrošin āt, ka ES ekonomisk ās migrācijas politika sniedz drošu 
juridisko statusu un garant ētu tiesību komplektu, lai pal īdzētu integrēties tām personām, kuras 
tiek uzņemtas. 
Vēl jo vair āk, vajadz ību pēc Eiropas strat ēģiskās iniciatīvas pastiprina fakts, ka t ās 
neesamības gadījumā, visticam āk, migrācijas plūsmas apies valsts noteikumus un likumus. 
Ekonomisko migrantu uz ņemšanas vienotu krit ēriju trūkuma rezult ātā pieaugs trešo valstu 
pilsoņu skaits, kuri iebrauc ES neleg āli un bez jebk ādām garantij ām uz deklar ētu darbu – un 
līdz ar to ar ī bez iespējām integrēties mūsu sabiedr ībās. 
Šajā kontekst ā Komisija piln ībā apzinās, ka lēmumi par to, cik ekonomisko migrantu, kuri 
meklē darbu, uz ņemt, ir dal ībvalstu kompetenc ē. Konstitucion ālā līguma projekts nosaka: “ Šis 
pants [III-267.]  neietekm ē dalībvalstu ties ības noteikt uz ņemšanas apjomu trešo valstu 
pilsoņiem, kuri to teritorij ā ierodas no treš ām valstīm, lai mekl ētu darbu, neatkar īgi no tā, vai 
viņi ir algoti vai pašnodarbin āti”. Tomēr vienas dal ībvalsts lēmumi par š ādu trešo valstu 
pilsoņu uzņemšanu ietekm ē arī pārējās dalībvalstis (ties ības ceļot pa Šengenas valstu 
teritoriju, sniegt pakalpojumus cit ās dalībvalstīs, pārcelties uz cit ām dalībvalstīm, tiklīdz ir 
iegūts pastāvīgā iedzīvotāja statuss; trešo valstu darba ņēmēju uzņemšanas ietekme uz ES 
darba tirgu), bet ES ir starptautiskas saist ības attiec ībā uz dažām ekonomisko migrantu 
kategorijām. Tādejādi Komisija uzskata, ka šaj ā gadījumā ir skaidri j āvienojas par 
pārredzamiem un saska ņotākiem ekonomisko migrantu uz ņemšanas kop ējiem noteikumiem 
un kritērijiem ES l īmenī.  
Viss iepriekšmin ētais apvienojum ā ar ietekmi uz pievienoto v ērtību par pas ākumu 
pieņemšanu ES l īmenī, ir galvenais pamats, uz kura ir j āveido ikviena r īcība šajā jomā. Bez 
tam jebkuriem pie ņemtajiem pas ākumiem ir j āmazina dal ībvalstu un trešo valstu pilso ņu 
administrat īvais slogs. 
Šīs Zaļās grāmatas nol ūks ir nevis aprakst īt ES-25 politiku, nedz ar ī salīdzināt to ar politiku 
pārējos pasaules re ģionos, bet gan noteikt galvenos saist ītos jautājumus un iesp ējamos 
risinājumus attiec ībā uz ES ekonomisk ās migrācijas tiesību aktu sist ēmu. To darot, Komisija 
ir ņēmusi vērā dalībvalstu iebildumus un bažas, kas paustas diskusij ā par 2001. gada 
direktīvas priekšlikumu, un ierosina priekšlikumus par alternat īvām. 
Visbeidzot, H āgas programm ā 2004. gada 4.-5. novembr ī Eiropadome uzsv ēra to, cik svar īgas 
ir debates par Za ļo grāmatu, kura – kop ā ar dalībvalstu lab āko praksi un to noz īmi Lisabonas 
stratēģijas ieviešan ā – ir jāņem par pamatu „ legālās migrācijas politikas pl ānam, tostarp 
uzņemšanas proced ūrām, kurš ir ļoti elastīgs attiecībā uz piepras ījuma pēc migrantu darba 
svārstībām darba tirg ū5”. Šādu plānu Komisija iesniegs l īdz 2005. gada beig ām. 
                                                 
5 Eiropadomes secin ājumi, I pielikums, III 1.4. punkts. 
 
LV 5   LV 2. ES  PIEEJAS IZSTR ĀDĀŠANA DARBA MIGR ĀCIJAS JAUT ĀJUMOS  
Saskaņā ar Komisijas viedokli diskusijas par turpm āko Eiropas ekonomisk ās migrācijas 
politiku ir j ākoncentrē uz tiem b ūtiskajiem jaut ājumiem, kuri, lai gan ne piln ībā, ir savstarp ēji 
atkarīgi. Atkarībā no vēlamā gala rezult āta ierosin ātos risinājumus var ētu kombin ēt dažādos 
veidos.  
2.1. Uz k ādu saskaņošanas pak āpi ES būtu jātiecas?  
Ņemot vērā to, ka trešo valstu pilso ņu piekļuve darba tirgum ir ļoti jutīgs jautājums, Komisija 
uzskata, ka, lai Kopienas politika šaj ā jomā darbotos veiksm īgi un lai veicin ātu pakāpenisku 
un līdzenu pāreju no valstu noteikumiem uz Kopienas noteikumiem, to var īstenot tikai 
progresīvā veidā. Tādēļ ES tiesību akti attiec ībā uz ekonomisko migrantu uz ņemšanu ir 
jāuztver kā „pirmā posma ties ību akti” un ar tiem ir j ānosaka dažas kop ējas definīcijas, 
kritēriji un proced ūras, tai pat laik ā atstājot dalībvalstīm iespēju reaģēt uz sava darba tirgus 
īpašajām vajadz ībām. Ir svar īgi atcerēties, ka Konstitucion ālā līguma projekts ļauj 
dalībvalstīm pašām noteikt uz ņemšanas apm ērus attiec ībā uz person ām, kas dal ībvalstīs 
ierodas darba mekl ējumos. Tom ēr sadarbības metode, ar kuru dal ībvalstis, izmantojot valsts 
kvotas, inform ē Komisiju par šo politiku īstenošanu un rezult ātiem, var b ūt izdevīga, lai 
novērtētu ES darba tirgus visp ārējās vajadzības, veicin ātu kopējās ES leg ālās migrācijas 
politikas, k ā arī efektīvākas un lab āk koordin ētas proced ūras izveidošanu, kas ir gan 
dalībvalstu, gan attiec īgo personu interes ēs.  
Attiecībā uz jebkuru turpm āko ES ties ību aktu darb ības jomu Komisijai ir j āapsver vair āki 
risinājumi. Pirm ā iespēja būtu pieņemt horizont ālu pieeju saskaņā ar oriģinālo priekšlikumu, 
aptverot jebkura treš ās valsts pilso ņa, kurš īsteno nodarbin ātības, pašnodarbin ātības, vai 
jebkuras citas saimnieciskas darb ības dalībvalsts teritorij ā ilgāk nekā trīs mēnešus, iece ļošanas 
un uzturēšanās nosacījumus. Īpaši noteikumi var ētu aptver noteiktu grupu, t ādu kā sezonas 
darba ņēmēju, uzņēmumu iekš ējās apmaiņas darba ņēmēju u.tml. īpašās vajadzības. Šī 
risinājuma priekšroka b ūtu visaptverošas kop ējas ekonomisk ās migrācijas sistēmas ar augstu 
elastības pakāpi izveidošana. 
Pēc piemēra par direkt īvas priekšlikumu attiec ībā uz studentu6 un pētnieku7 uzņemšanu 
alternatīva varētu būt virkne nozaru ties ību aktu priekšlikumu . Šādu tiesību aktu projektu 
uzmanības centr ā varētu būt sezonas darba ņēmēji, uzņēmumu iekš ējās apmaiņas darba 
ņēmēji, īpaši kvalific ēti migranti (ne oblig āti tikai ar augst āko izglītību), līgumdarbu 
pakalpojumu sniedz ēji un/vai citas kategorijas, uz br īdi atliekot mal ā jebkuru visp ārēju trešo 
valstu darbasp ēka uzņemšanas kop ējo sistēmu. Šī risinājuma priekšroka b ūtu kopējo 
noteikumu viegl āka pieņemšana. 
Varētu izpētīt arī citas pieejas, piem ēram, izveidot kopējo ātro proced ūru, lai uzņemtu 
migrantus gad ījumā, kad trūkst īpaši kvalific ēta vai specifisku darbu veicoša darbasp ēka, ko 
aktivizē, ja noteikts skaits dal ībvalstu ieg ūst Padomes at ļauju to dar īt ar ļoti ātru proced ūru. 
Šāds risinājums palīdzētu izvairīties no nevajadz īgas un potenci āli kaitīgas konkurences 
dalībvalstu starp ā attiecībā uz noteiktas kategorijas darba ņēmēju iekārtošanu darb ā. 
                                                 
6 COM(2002) 548. 
7 COM(2004) 178. 
 
LV 6   LV • Līdz kādai pakāpei jāattīsta Eiropas darbasp ēka migrācijas politika un k ādam ir jābūt 
Kopienas intervences l īmenim šaj ā jautājumā?  
• Vai Eiropas migr ācijas likumiem j ācenšas nodrošin āt vispārēju juridisku sist ēmu, kas 
aptver gandr īz jebkuru treš ās valsts pilsoni, kurš  dodas uz ES, vai ar ī tiem jākoncentrējas 
uz īpašām imigrantu grup ām? 
• Ja tiek izv ēlēta nozaru ties ību aktu pieeja, k ādām migrantu grup ām jāpiešķir prioritāte un 
kāpēc? 
• Vai jūs uzskatāt, ka citas pieejas, k ā, piemēram, Eiropas ātrā procedūra, arī būtu jāizpēta? 
Vai jūs varētu ierosināt citus risin ājumus? 
2.2. Algota darbasp ēka uzņemšanas proced ūras 
Pamatā, pirms darb ā tiek pieņemts trešās valsts darba ņēmējs, dalībvalstīm ir nepieciešami 
pierādījumi, ka neviena cita person a, kas jau pieder pie iekš zemes darba tirgus, nevar ie ņemt 
attiecīgo amatu (ekonomisko vajadz ību pārbaude). Dažas dal ībvalstis uz ņem īpašas 
kategorijas darba ņēmējus – piem ēram, augsti kvalific ētus darba ņēmējus, vai darba ņēmējus 
tādās nozarēs/profesijās, kurās tām jau ir darbasp ēka trūkums – ar speci ālu shēmu palīdzību, 
piemēram, ar ātrajām proced ūrām, zaļajām kartēm, utt.. Š ādas pieejas var ētu pētīt ES līmenī. 
ES jāņem vērā arī citu pasaules re ģionu pieredze8. 
2.2.1. Priekšroka iekš ējam darba tirgum 
„Kopienas priekšrokas”  princips ir defin ēts šādi: „ Dalībvalstis apsver l ūgumus par 
uzņemšanu sav ā teritorijā darba mekl ēšanas nol ūkā tikai tad, ja vakances šaj ā dalībvalstī 
nevar ieņemt šīs valsts vai Kopienas darbasp ēks, vai treš ās valsts persona, kas ir likum īgs šīs 
dalībvalsts past āvīgais iedzīvotājs un jau pieder pie dal ībvalsts past āvīgā darba tirgus”9. 
Tomēr daudzas dal ībvalstis dažu veidu ekonomiskos migrantus (uz ņēmumu iekš ējās apmaiņas 
vadošo person ālu, starptautiski atz ītus māksliniekus, utt.) atbr īvo no šīs Kopienas priekšrokas 
prasības.  
Galvenais jaut ājums ir, vai š āda priekšroka j āpiešķir tam trešo valstu darbasp ēkam, kurš jau 
atrodas dal ībvalstī, attiecībā pret trešo valstu pilso ņiem, kas tikai ierodas dal ībvalstī. Ir svarīgi 
atcerēties, ka no 2006. gada past āvīgajiem iedz īvotājiem būs priekšroka attiec ībā pret 
jauniebraukušiem migrantiem, kas v ēlas uzturēties dalībvalstī - pastāvīgajiem iedz īvotājiem 
būs iespēja pārcelties un apmesties otr ā dalībvalstī, lai mācītos, strādātu, vai citos nol ūkos10. 
Bez tam, vai š ādu priekšroku vajadz ētu attiecin āt arī uz trešo valstu pilso ņiem, kas uzturas 
dalībvalstī, kurā nav darbasp ēka trūkums (papildus past āvīgajiem iedz īvotājiem)? Tas 
neierobežotu otr ās dalībvalsts ties ības lemt, ko uz ņemt savā teritorijā, bet veicin ātu 
pieņemšanu darb ā, palīdzot daudz ātrāk un lietder īgāk aizpildīt darbasp ēka un kvalifik āciju 
                                                 
8 „Efekt īva prakse ekonomisko migrantu atlasei" 
(http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/immigr_new_stud_en.htm): skat. pielikumus. 
9 Padomes 1994. gada 20. j ūnija rezol ūcija saistībā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 1612/68. J āatzīmē, ka 
2003. gada 16. apr īļa Pievienošan ās līgumā attiecībā uz darba ņēmēju piekļuvi savam (dal ībvalstu) 
darba tirgum priekšroka tiek dota darba ņēmējiem, kuri ir dal ībvalstu pilso ņi, attiecībā pret darba 
ņēmējiem, kuri ir trešo valstu pilso ņi. 
10 Padomes Direkt īva 2003/109/EK. 
 
LV 7   LV tukšumu tur, kur tas rodas. Tad ES var ētu rēķināties ar darbasp ēka „uzkrājumu”, kas jau ir 
sācis integrēties.  
Šo priekšroku var ētu attiecin āt arī uz tām person ām, kuras pirms īslaicīgas atgriešan ās savā 
valstī, jau dažus gadus ir str ādājušas ES. Tas paties ībā varētu mudin āt uz „kvalific ētu 
speciālistu apgroz ību”, ļaujot trešo valstu darba ņēmējiem mēģināt atkal integr ēties savā 
valstī, zinot, ka tad, ja tie v ēlāk vēlēsies atgriezties ES, lai str ādātu, atkārtotās uzņemšanas 
nosacījumi būs daudz labv ēlīgāki. 
• Kā mēs varam nodrošin āt to, ka „Kopienas priekš rokas” princips tiek piem ērots efekt īvā 
veidā? 
• Vai esošā Kopienas priekšrokas defin īcija vēl ir būtiska? Ja n ē, kā to vajadz ētu mainīt? 
• Kādiem citiem ekonomiskajiem migrantiem (iz ņemot uzņēmumu iekš ējās apmaiņas 
vadošo person ālu) varētu nepiem ērot Kopienas priekšrokas lo ģiku?  
• Kādām trešo valstu pilso ņu kategorij ām, izņemot past āvīgos iedzīvotājus – ja visp ār – 
jādod priekšroka attiec ībā pret jauniebraukušiem trešo valstu darba ņēmējiem? 
• Vai trešo valstu pilso ņiem, kuri ES ir nostr ādājuši noteiktu laiku un īslaicīgi atstājuši ES, 
jāpiešķir prioritātes tiesības, uz kur ām attiecas prec īzi nosacījumi?  
• Vai trešo valstu darba ņēmēju mobilit ātes veicin āšana no vienas dal ībvalsts uz otru b ūtu 
izdevīga ES ekonomikai un valstu darba tirgiem? K ā to efektīvi var īstenot praks ē? Ar 
kādiem ierobežojumiem/atvieglojumiem? 
• Kā Eiropas valsts nodarbin ātības dienesti un Eiropas Nodarbin ātības dienestu (EURES) 
darba mobilit ātes portāls11 var veicin āt trešo valstu darba ņēmēju darba migr āciju? 
2.2.2. Uz ņemšanas sist ēmas 
Līdztekus diskusij ām par sist ēmu vispirms ir j āapspriež viens īpašs jautājums: vai trešo valstu 
pilsoņu uzņemšana ES darba tirg ū ir jāatļauj tikai tad, kad ir specifiska darba vakance, vai 
varētu pastāvēt arī daudz elast īgākas sistēmas, kā, piemēram, zaļās kartes utt., kuru m ērķis 
būtu piesaist īt darba ņēmējus, lai izpild ītu darba tirgus īstermiņa un ilgtermi ņa vajadzības? 
Tāpat pastāv arī jautājums par to, k āda proced ūra jāpiemēro tiem trešo valstu pilso ņiem, kuri 
vēlas iebraukt ES, lai ve iktu saimniecisko darb ību (piemēram, ievērojot pakalpojumu l īgumu, 
kas noslēgts starp ārzemju darba dev ēju un ES klientu), bet faktiski ES darba tirg ū neienāk. 
• Vai trešo valstu pilso ņu uzņemšanai ES darba tirg ū ir jābūt atkarīgai tikai no noteiktas 
darba vakances, vai j ābūt arī iespējai dalībvalstīm uzņemt trešo valstu pilso ņus bez šāda 
nosacījuma? 
• Kāda proced ūra jāpiemēro ekonomiskajiem migrantiem, kuri darba tirg ū neienāk? 
                                                 
11 Dal ībvalstu valsts nodarbin ātības dienesti tiek koordin ēti ES līmenī caur EURES (Eiropas 
nodarbinātības dienestu) t īklu. EURES ir izveidojis Eiropas darba mobilit ātes port ālu 
(http://europa.eu.int/eures), kur ā no 2005. gada caur vienotu IT platformu, kas b āzēta uz tīmekļa 
pakalpojumu tehnolo ģiju, būs pieejamas visas publiski re ģistrētās Eiropas vakances. 
 
LV 8   LV Ja uzņemšanai ir j ābūt atkarīgai no konkr ētas darba vakances (ekonomisko vajadz ību 
pārbaude), un pie ņemot horizont ālu ES pieeju ekonomiskajiem migrantiem, viena no 
turpmākajām iespējām varētu būt „individu ālais novērtējums”: ja darba dev ēji ir izsludin ājuši 
darba vakanci uz minim ālo laiku un nav sa ņēmuši pieņemamu pieteikumu no ES darba tirgus, 
viņiem atļautu pieņemt darbā darba ņēmējus no ārzemēm. Šāda sistēma – ar nosac ījumu 
izplatīt informāciju par vakanc ēm visā ES, ar tāda instrumenta k ā EURES pal īdzību –– ļautu 
noteiktā pakāpē kontrolēt darbā pieņemšanu, lai ierobežotu sist ēmas ļaunprātīgu izmantošanu. 
Vēl ir jārisina jaut ājums par to, vai tad, kad īstermiņa līgums ir beidzies un darba dev ējs vēlas 
to atjaunot, šo p ārbaudi vajadz ētu vai nevajadz ētu atkārtot. 
• Vai jūs uzskatāt, ka ekonomisko vajadz ību pārbaude ir dz īvotspējīga sistēma? Vai t ā 
jāpiemēro elastīgi, ņemot vērā, piemēram, reģionālās un nozaru īpatnības, vai attiec īgā 
uzņēmuma lielumu? 
• Vai ir jānosaka minim ālais laiks, kur ā jābūt izsludin ātai darba vakancei, pirms uz to var 
pieteikties treš ās valsts darba ņēmējs? 
• Kādā vēl veidā var efekt īvi pierādīt, ka ir nepieciešams treš ās valsts darba ņēmējs? 
• Vai ekonomisko vajadz ību pārbaude ir j āatkārto, kad beidzas darba at ļauja, ja darba 
līgums, ar kura pal īdzību trešās valsts darba ņēmējs ir ticis uz ņemts, ir ticis/tiks atjaunots?  
Dažādas izvēles sistēmas varētu būt vēl elastīgākas: dalībvalsts var ētu uzskat īt, ka 
ekonomisko vajadz ību pārbaude ir izpild īta pie noteiktiem gada ien ākumiem un/vai 
kvalifikācijas līmeņa, un/vai neb ūtu vajadz īgi pierādījumi par darbasp ēka trūkumu kādās 
noteiktās nozarēs vai reģionos, ko nosaka attiec īgā dalībvalsts (za ļās kartes). To pašu j ēdzienu 
varētu piemērot darbasp ēka kvotām, tādejādi ļaujot dalībvalstīm saglabāt savas starptautisk ās 
saistības pret treš ām valstīm.  
• Kādas alternat īvas izvēles sistēmas varētu paredzēt? 
Cita iespēja būtu piemērot ES atlases sist ēmu, lai tiktu apmierin ātas specifiskas kvalifik ācijas 
vajadzības, īpaši ilgtermi ņa perspekt īvā. ES līmenī varētu izveidot kop ēju sistēmu (piem ēram, 
pieredzes ilgums, izgl ītība, valodu prasme, darba pied āvājumi vai to tr ūkums, ģimenes locek ļi 
tajā dalībvalstī, utt.), un tad katra dal ībvalsts var ētu izvēlēties, vai to piem ērot, un, ja j ā, kā 
veidot šo sist ēmu atbilstoši sava darba tirgus vajadz ībām. Alternat īvi varētu pastāvēt vairākas 
sistēmas, piem ēram, viena zemas kvalifik ācijas darba ņēmējiem (piem ēram, priekšroka ir 
pieredzes ilgumam noteikt ā nozarē), viena - vid ējas/augstas kvalifik ācijas darba ņēmējiem 
(piemēram, priekšroka ir izgl ītībai, pēc tam pieredzei), un dal ībvalstis var ētu izlemt, kuru no 
šīm sistēmām piemērot. Šāda sistēma varētu pastāvēt kopā gan ar „individu ālā novērtējuma” 
filozofiju, gan ar „za ļajām kartēm”. Visbeidzot, dal ībvalstis, kuras v ēlas ieviest „darba 
meklētāju atļaujas” noteiktai kvalifik ācijai, nozarei, utt., var ētu to darīt. 
Šajā kontekst ā varētu paredz ēt „inform ācijas apstr ādes centra” sist ēmu, kuras pamat ā ir, 
piemēram, EURES sniegtie pakalpojumi, ar kuras pal īdzību darba dev ējs varētu izskatīt 
kandidātu dzīves aprakstus vis ā ES, ja tam rodas vajadz ība pēc trešās valsts darba ņēmēja. 
Kad ir atrasts atbilstošs kandid āts, trešās valsts pilsonis caur dal ībvalsts tīmekļa vietni var ētu 
apstiprināt, ka viņa/viņš atbilst krit ērijiem un uzs ākt atļaujas iegūšanas proced ūras. 
 
LV 9   LV • Vai izvēles sistēma varētu darboties k ā iespējams visp ārējais noteikums ES l īmenī par 
ekonomisko migrantu uz ņemšanu darba tirg ū, un kādiem jābūt būtiskajiem krit ērijiem? 
• Kā darba dev ējus varētu nodrošin āt ar visaptverošu piek ļuvi kandid ātu dzīves aprakstiem 
visā ES, un kā šajā kontekstā vajadzētu uzlabot EURES darbu? 
• Vai ir jāparedz iesp ēja piešķirt „darba mekl ētāja atļauju”? 
2.3. Pašnodarbin āto personu uz ņemšanas proced ūras 
ES līmenī varētu ieviest ar ī saskaņotus nosac ījumus trešo valstu pašnodarbin āto pilsoņu 
uzņemšanai. Š ādi nosacījumi atšķirtos no tiem, kas min ēti 2.2. ieda ļā: piemēram, trešās valsts 
pilsonim var ētu piepras īt iesniegt detaliz ētu un finansi āli dzīvotspējīgu biznesa pl ānu, uzrādīt 
savus finanšu l īdzekļus un pier ādīt savas darb ības labvēlīgo ietekmi uz attiec īgās dalībvalsts 
nodarbinātību vai ekonomisko att īstību. Varētu ieviest daž ādas elastības pakāpes, tādas kā 
iespēja dalībvalstīm izslēgt vai sekm ēt noteiktas nozares, utt. 
• Vai ES vajag kop ējus trešo valstu pašnodarbin āto pilsoņu uzņemšanas noteikumus? Ja j ā, 
ar kādiem nosac ījumiem? 
• Vai attiec ībā uz pašnodarbin ātām person ām, kuras v ēlas iebraukt ES uz laiku, kas 
nepārsniedz vienu gadu, lai izpild ītu noteiktu l īgumu ar ES klientu, ir pie ļaujamas 
elastīgākas proced ūras? Ja jā, tad kādas? 
2.4. Darba un uztur ēšanās atļaujas(-u) pieteikumi 
Esošās procedūras varētu vienkāršot, ja tiktu ieviesta vienas instit ūcijas apstiprin ājuma 
procedūra, kuras rezult ātā tiktu izsniegta viena apvienota uztur ēšanās un darba at ļauja. Kad ir 
nepieciešama iece ļošanas vīza, dalībvalstis var ētu vai nu turpin āt pieprasīt sākuma iece ļošanas 
vīzu, vai arī uzskatīt, ka pietiek, ja t ās konsulāts izsniedz šo apvienoto at ļauju. 
Ar šādu atļauju netiktu p ārkāpta valstu administr āciju iekšējā prakse, nedz ar ī uzņemšanas 
nosacījumi. Vairum ā dalībvalstu treš ās valsts pilsonim, pirms tiek izskat īts viņa pieteikums uz 
uzturēšanās atļauju, ir nepieciešama darba at ļauja: tādejādi varētu rasties priekšstats, ka 
uzturēšanās atļaujas izsniegšana, kuras pamat ā ir pavisam citi krit ēriji, nekā attiecībā uz darba 
atļauju, saska ņā ar apvienoto proced ūru kļūtu gandrīz automātiska; tāds nav Komisijas 
nodoms.  
Alternatīvs risinājums būtu nereglament ēt šo jautājumu ES l īmenī. Kā kompromisu var ētu 
ierosināt vienreiz ēju pieteikumu uz ab ām atļaujām – gan darba, gan uztur ēšanās atļauju, lai 
gan gala rezult ātā saskaņā ar valsts likumiem tiktu  izsniegtas divas daž ādas atļaujas. 
• Vai ES l īmenī jābūt apvienotai „darba-uztur ēšanās atļaujai”? K ādas ir t ās 
priekšrokas/tr ūkumi?  
• Vai varbūt ir jāierosina vienotais pieteikums (uz ab ām – gan darba, gan uztur ēšanās 
atļauju)? 
• Vai ir citi risin ājumi? 
 
LV 10   LV 2.5. Iesp ēja mainīt darba dev ēju/nozari 
Jautājums par iesp ēju pirmaj ā darba period ā ES main īt darba dev ēju un/vai nozari ir cieši 
saistīts ar jaut ājumu par to, kam pieder darba at ļauja, un par darba ņēmēja uzņemšanas 
nosacījumiem (2.2. ieda ļa). Ja treš ās valsts pilsonis ir uz ņemts saska ņā ar īpašu shēmu, viņa 
mobilitāte var tikt īslaicīgi ierobežota, lai izvair ītos no uz ņemšanas nosac ījumu ļaunprātīgas 
izmantošanas. Gluži pret ēji, ja darba ņēmējs nav uz ņemts saska ņā ar šādu shēmu un tam 
piedāvā labāk atalgotu darbu (ja vajadz īgs, pēc ekonomisko vajadz ību pārbaudes) 
uzņēmējvalsts ekonomikai nerastos nek ādas probl ēmas. Attiec ībā uz atļauju, ja at ļaujas 
turētājs ir darba dev ējs, darba ņēmējs var tikt pak ļauts riskam, ka ES darba dev ējs viņu 
pārmērīgi kontrol ē, vai pat „uzskata par īpašumu”. 
• Vai ir jāierobežo treš ās valsts darba ņēmēja mobilit āte uzturēšanās dalībvalsts darba tirg ū? 
Ja jā, kādam jābūt ierobežojumam (darba dev ēja, nozares, re ģiona, utt.), k ādos apstākļos un 
uz cik ilgu laiku? 
• Kuram ir j ābūt atļaujas turētājam? Darba dev ējam, darba ņēmējam, vai abiem diviem 
kopā? 
2.6. Ties ības 
Migrējošo darba ņēmēju statusam ir j ābūt juridiski drošam12, neatkarīgi no tā, vai viņi vēlas 
atgriezties sav ās izcelsmes valst īs, vai ieg ūt ilgstošāku statusu. Pirms treš ās valsts darba 
ņēmēji iegūst pastāvīgā iedzīvotāja statusu, pret vi ņiem jāizturas tieši t āpat, kā pret ES 
pilsoņiem, un jo īpaši attiec ībā uz noteikt ām ekonomiskaj ām un soci ālajām pamatties ībām. 
Pastāvīgā iedzīvotāja statuss noz īmē vēl plašāku tiesību kopumu saska ņā ar tiesību 
diferencēšanu atkar ībā no uzturēšanās ilguma. 
• Kādas īpašas ties ības jāpiešķir trešās valsts pilso ņiem, kuri īslaicīgi strādā ES? 
• Vai jānosaka minim ālais uztur ēšanās ilgums, lai ieg ūtu kādas noteiktas ties ības? Ja j ā, 
kādas tiesības un uz k ādu laiku? 
• Vai ir jābūt stimulam – piem ēram, labāki nosacījumi ģimeņu atkalapvienošanai vai 
pastāvīgā iedzīvotāja statusa ieg ūšanai – lai piesaist ītu noteiktas kategorijas treš ās valsts 
darba ņēmējus? Ja jā, kāpēc un kādiem jābūt šiem stimuliem? 
2.7. Papildpas ākumi: integr ācija, atgriešan ās un sadarb ība ar treš ām valstīm 
Kā uzsvērts vairākos Komisijas pazi ņojumos13 un Padomes 2003. gada 19. maija secin ājumos 
par migr āciju un att īstību, lai ES ekonomisk ās migrācijas politika b ūtu veiksm īga, ir 
nepieciešams, lai migr ācijas plūsmas tiktu p ārvaldītas sadarb ībā ar izcelsmes un tranz īta 
                                                 
12 ES ties ību akti jau paredz vair ākas tiesības, piem ēram, tās, kuras paredz ētas Padomes Direkt īvā 
2003/109/EK (past āvīgajiem iedz īvotājiem), Padomes Regul ā (EK) Nr. 859/2003, ar ko paplašina 
Regulas (EEK) Nr. 1408/71 noteikumus (soci ālās drošības koordin ēšana), un div ās direktīvās pret 
diskrimin āciju (Direkt īva 2000/43/EK un Direkt īva 2000/78/EK). Turkl āt ES direkt īvas par 
profesion ālo veselību un droš ību, vai darba apst ākļiem princip ā piemērojas visiem darba ņēmējiem, 
neatkarīgi no to valstspieder ības. Tas pats attiecas uz vairumu Eiropas Pamatties ību hartas pantu. 
13 COM(2004) 412; COM(2002) 703. 
 
LV 11   LV valstīm, ņemot vērā to realitāti un vajadz ības. Lai uz ņemtos migrantus integr ētu sabiedr ībā, 
attiecīgo pasākumu pamat ā jābūt spēcīgai politikai. 
Līdz ar to sadarb ība ar treš ām valstīm, lai veicin ātu legālo migrāciju un potenci ālo migrantu 
sociālo un ekonomisko integr āciju, ir jāveido tā, lai risinātu neskait āmus jautājumus, tādus kā: 
kvalificētu speciālistu aizpl ūšana, fakts, ka izcelsmes valstis iegulda l īdzekļus, lai izgl ītotu 
cilvēkus, kuri p ēc tam atst āj savas valsts ekonomiku un sabiedr ību, migrantu gr ūtības saglab āt 
sociālās un kultūras saiknes, utt. Ir svar īgi padom āt par to, k ā šādus jautājumus risin āt, kā arī 
par pasākumiem, kas veicin ātu īslaicīgu darba ņēmēju atgriešanos m ājās, kad viņu līgumi ir 
beigušies, un pal īdzētu tiem atkal integr ēties mītnes zemes sabiedr ībā. Iespējamie pas ākumi, 
lai veicin ātu situācijas, kur ās abas puses ir ieguv ējas un/vai atl īdzinātu par negat īvām 
situācijām, kuras var rasties, var ētu būt: nodrošin āt laikmetīgu inform āciju par iece ļošanas un 
uzturēšanās nosacījumiem ES; izveidot darb ā pieņemšanas un m ācību centrus izcelsmes 
valstīs tādās kvalifik ācijās, kādas ir vajadz īgas ES l īmenī, kā arī kultūras un valodas 
apmācībai; izveidot datu b āzi par katra potenci ālā migranta kvalifik āciju/profesiju/nozari 
(kompetences portfolio); veicin āt naudas p ārvedumu transfertu; atl īdzināt trešām valstīm 
izglītības izmaksas par migrantiem, kuri dodas uz ES. V ēl viens jaut ājums ir par to, vai 
noteiktām trešām valstīm var pieš ķirt priekšroku attiec ībā uz šo valstu pilso ņu uzņemšanu 
pastiprinātas sadarb ības nolīgumu ietvaros. 
Turklāt, kā uzsvērts Pirmaj ā gada ziņojumā par migr āciju un integr āciju, ES j āturpina tās 
centieni veicin āt esošo un turpm āko imigrantu lab āku integr āciju gan darba tirg ū, gan 
uzņēmējvalsts sabiedr ībā kopum ā. Visās dalībvalstīs arvien svar īgākas kļūst 
ievadprogrammas tikko iebraukušiem migrantiem – galvenok ārt attiecībā uz valodas 
apmācību, pilsoņa izglītību, un inform āciju par uz ņēmējvalsts sabiedr ības pamatnorm ām un 
pamatvērtībām. 
• Kāda veida papildpas ākumi ir jāparedz, lai veicin ātu ekonomisko migrantu uz ņemšanu un 
integrāciju, gan ES, gan izcelsmes valst īs? 
• Saskaņā ar ES att īstības politiku, ko ES var ētu darīt, lai sekm ētu kvalific ētu speciālistu 
apgrozību un risin ātu potenci āli pretējās – kvalific ētu speciālistu aizpl ūšanas - sekas? 
• Vai jaunatt īstības valstīm ir jāatlīdzina (kuram tas j ādara un k ā) par to ieguld ījumu cilv ēku 
kapitālā, kurš aizpl ūst uz ES? K ā var mazin āt negatīvās sekas?  
• Vai uzņēmējvalstīm un mītnes zem ēm ir pien ākums nodrošin āt īslaicīgo ekonomisko 
migrantu atgriešanos? Ja j ā, kādos apstākļos?  
• Kā var nodrošin āt atgriešanos, lai ieguv ējas būtu abas puses- uz ņēmējvalsts un m ītnes 
zeme?  
• Vai ir jāpiešķir uzņemšanas priekšroka noteikt ām trešām valstīm, un kā?  
• Vai šāda priekšroka ir j āsaista ar īpašu sistēmu, tādu kā Eiropas kaimi ņattiecību politika, 
pirmspaplašin āšanās stratēģijas? 
 
LV 12   LV 3. S ECINĀJUMS  
Komisija uzskata, ka ekonomisko migrantu uz ņemšana ir jebkuras imigr ācijas politikas 
stūrakmens, un t ādejādi ir nepieciešams to risin āt Eiropas l īmenī, saskaņotas Kopienas 
imigrācijas politikas progres īvas attīstības kontekst ā. Šajā Zaļajā grāmatā Komisija ir 
mēģinājusi izcelt galvenos jaut ājumus, kuri j ārisina, un ir ierosin ājusi dažādas risinājumu 
iespējas, kas var ētu būt daļa no kop ējās ES sist ēmas. Šai sist ēmai jābūt pārredzamai, 
nebirokrātiskai un piln ībā funkcion ālai. Tai jādarbojas visu iesaist īto pušu interes ēs: migrantu, 
nosūtītājvalstu un sa ņēmējvalstu. Pastiprinot savu politiku, ar m ērķi piesaistīt ekonomiskos 
migrantus un veicinot to uz ņemšanu, ES un t ās dalībvalstīm jāpievērš liela uzman ība 
iespējamām negatīvām sekām, kādas šāda cilvēku aizplūšana var rad īt izcelsmes valstij.  
Zaļās grāmatas prim ārais mērķis ir izrais īt reakciju un uzs ākt plašu diskusiju starp vis ām 
būtiskajām iesaist ītajām person ām. Padome, Eiropas Parlaments, Eiropas Ekonomikas un 
sociālo lietu komiteja, Re ģionu komiteja, valsts, re ģionālās un vietējās varas iest ādes, sociālie 
partneri (tai skait ā darba dev ēju asociācijas un arodbiedr ības), nevalstisk ās organiz ācijas, 
kandidātvalstis, trešo va lstu partneri, m ācību iestādes un citas pilso ņu sabiedr ības 
organizācijas, kā arī indivīdi ir aicin āti sniegt savu ieguld ījumu. Kad šis visaptverošais 
konsultāciju process b ūs pabeigts, Komisija l īdz 2005. gada beig ām, kā noteikts H āgas 
programm ā, iesniegs leg ālās migrācijas, tostarp uz ņemšanas proced ūru, politikas pl ānu.  
Lai sagatavotu jaut ājuma par ekonomisko migr āciju atklātu izskatīšanu 2005. gad ā, Komisija 
uzaicina visas ieinteres ētās personas ats ūtīt savus rakstiskos koment ārus ne vēlāk kā līdz 
2005. gada 15. apr īlim uz adresi: 
The Director General 
Directorate General Justice, Freedom and Security  
European Commission 
B-1049 Brussels 
jls-economic-migration@cec.eu.int
 
LV 13   LV PIELIKUMS  
BIBLIOGRAPHY  
A. Legislative instruments and proposals : 
(1) Council Directive 2003/86/EC of 22 Se ptember 2003 on the right to family 
reunification (applicable as of 3 October 2005);  
(2) Council Directive 2003/109/EC of  25 November 2003 concerning the status of third-
country nationals who are long-term reside nts (applicable as of 26 January 2006);  
(3) Proposal for a Council Directive on the c onditions of admission of third-country 
nationals for the purpose of studies, pup il exchange, unremunerated training or 
voluntary service - COM(2002) 548; political agreement reached in March 2004;  
(4) Proposal for a Council Directive on a speci fic admission procedur e for third country 
researchers - COM(2004) 178; 
(5) Proposal for a Council Directive on the c onditions of entry and residence of third-
country nationals for the purpose of paid  employment and self-employed economic 
activities - COM(2001) 386; 
(6) Council Regulation (EEC) No 1612/68 on fr eedom of movement for workers (in 
particular, article 19(2) for the “Community preference”); 
(7) Council Resolution of 20 June 1994 on limitations on admission of third-country 
nationals to the territory of the Member States for employment; 
(8) Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal 
treatment between persons irrespective  of racial or ethnic origin;  
(9) Council Directive 2000/ 78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework 
for equal treatment in employment and occupation;  
(10) Council Regulation (EC) No 859/2003 of 14  May 2003 extending the provisions of 
Regulation (EEC) No 1408/71 a nd Regulation (EEC) No 574/72 to nationals of third 
countries who are not already covered by those provisions sole ly on the ground of 
their nationality. 
B. Commission Communications:  
(1) Communication from the Commission "Study on  the links between legal and illegal 
immigration” - COM (2004) 412 final; 
(2) First Annual Report on Migration a nd Integration - COM(2004) 508 final; 
(3) Communication from the Comm ission on immigration, integr ation and employment - 
COM(2003) 336 final; 
(4) Communication from the Commission on integr ating migration issues in the EU's 
relations with third count ries - COM(2002) 703 final. 
 
LV 14   LV C. Studies: 
(1) Studies on labour migration, Migration Research Group, Ham burg Institute for 
International Economics (HWWA), Germany;  papers prepared for the European 
Commission, DG Employment and Social  Affairs, June 2004, available at: 
http://europa.eu.int/comm/employment_soc ial/employment_analysis/immigr_new_stu
d_en.htm . The papers examine best practice rega rding recruitment of labour migrants, 
projecting future labour needs and labour mark et integration in the European countries 
as well as in other industrialised countri es. They were prepared by experts from the 
MRG, in cooperation with the Migration Policy Institute, Washington DC. 
(2) Admission of third-country nationals for paid  employment or self-employed activity, 
European Commission, Directorate General for Justice and Home Affairs, 2001, ISBN 
92-894-1689-0. The study, undertaken by Ecot ec Research and Consulting Limited 
between November 1999 and May 2000, anal ysed and compared the legal and 
administrative frameworks in the EU-15 concerning the admissi on of third-country 
nationals to the EU Member States for the purposes of paid employment and self-
employment.