KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Jautājumi saistībā ar viena un divu euro centu monētu turpmāku emisiju /* COM/2013/0281 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Jautājumi saistībā ar viena un divu euro centu monētu turpmāku emisiju 1. Ievads Euro ieviešana 1999. gadā bija liels panākums Eiropas integrācijā. Kopš 2002. gada 1. janvāra euro ir pieejams fiziskā formā banknošu un monētu veidā, un pašlaik apmēram 330 miljoni ES pilsoņu 17 ES dalībvalstīs lieto euro kā valsts valūtu. Euro banknošu un monētu (1, 2, 5, 10, 20, 50 centu, 1 un 2 euro monētas) nominālvērtību struktūra kopš euro ieviešanas nav mainījusies. Euro monētas emitē dalībvalstis, bet Padome ir kompetenta saskaņot to nominālvērtības un tehniskos datus. Apgrozībai paredzēto euro monētu nominālvērtības un tehniskie dati ir paredzēti Padomes Regulā (EK) Nr. 975/98. Saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 974/98 vienīgi monētām euro un centu nominālvērtībā, ja tās atbilst Padomes noteiktajām nominālvērtībām un tehniskajiem datiem, ir likumīga maksāšanas līdzekļa statuss visās dalībvalstīs, kuru naudas vienība ir euro. Eiropas Parlaments un Padome 2012. gadā lūdza kompetentajām iestādēm pārbaudīt euro monētu un euro banknošu dažādu nominālvērtību lietojumu, ņemot vērā kritēriju par izmaksām un pieņemamību sabiedrībai[1]. Regulas par euro monētu emisiju 2. pantā paredzēts Eiropas Komisijas pienākums izvērtēt „1 un 2 centu monētu turpmāku emisiju”, jo īpaši veicot izmaksu un ieguvumu analīzi, kurā minēto monētu faktiskās ražošanas izmaksas salīdzina ar šo monētu vērtību un sniegto labumu. Šīs pilnvaras jāskata kopsakarā ar diskusijām par to, cik lietderīgas kopš to ieviešanas ir divas mazākās euro monētu nominālvērtības. Šo diskusiju galvenie elementi ir 1 un 2 euro centu monētu izgatavošanas un apstrādes augstās izmaksas, salīdzinot ar to nominālvērtību, šo monētu ievērojamais zudums apgrozībā[2] un šo divu mazo nominālvērtību pirktspējas mazināšanās. Diskusijās uzmanība tiek pievērsta arī inflācijai vai inflācijai sabiedrības uztverē, ņemot vērā sabiedrības vispārējās bažas par to, ka gadījumā, ja tiktu pārtraukta monētu laišana apgrozībā un monētas tiktu izņemtas no apgrozības, varētu pieaugt patēriņa cenas. Minētais novērtējums tika veikts, pamatojoties uz apspriedēm ar ieinteresētajām personām un plašu inventarizāciju[3]. Šajā paziņojumā izklāstīti četri galvenie politikas risinājumi (no status quo saglabāšanas līdz 1 un 2 euro centu monētu izņemšanas no apgrozības) un uzsvērtas risinājumu galvenās iezīmes, kā arī to priekšrocības un trūkumi. Dienestu darba dokumentā pielikumā ir ietverti sīkāki elementi. 2. Četri iespējamie risinājumi attiecībā uz 1 un 2 euro centu monētām Principā 1 un 2 euro centu monētu emisiju varētu turpināt, kā tas ir pašlaik, vai pārtraukt, turklāt jāizpēta divas iespējas (emisijas turpināšana un izņemšana no apgrozības). Tomēr, pamatojoties uz aptaujas anketu rezultātiem un inventarizāciju, var noteikt četrus iespējamos risinājumus – emisijas turpināšanu un izņemšanu no apgrozības kā divus pamatrisinājumus, katrā ietverot vienu risinājuma variantu. Pirmais pamatrisinājums ir 1 un 2 euro centu monētu emisijas turpināšana, ievērojot pašreizējos emisijas nosacījumus un nemainot juridisko vai materiālo kontekstu („status quo risinājums”). Monētas joprojām būtu likumīgs maksāšanas līdzeklis, ko izgatavotu saskaņā ar pašreizējiem tehniskajiem datiem (attiecībā uz metālu, svaru un izmēru), nemainot izgatavošanas un emisijas procesus[4]. Iespējamais šā risinājuma variants ir emisijas turpināšana, samazinot izmaksas; šis variants ir balstīts uz pieņēmumu, ka monētu emisijas izmaksas varētu samazināt, mainot monētas materiālu sastāvu vai palielinot monētu izgatavošanas efektivitāti, vai apvienojot abas iespējas („risinājums, balstoties uz emisiju par samazinātām izmaksām”). Otrā pamatrisinājuma mērķis ir likvidēt 1 un 2 euro centu monētas („ātras izņemšanas risinājums”). Šāda risinājuma gadījumā tiktu pārtraukta minēto nominālvērtību emisija, iepriekš noteiktā īsā termiņā izņemot monētas no apgrozības, galvenokārt ar mazumtirgotāju, lielveikalu un banku starpniecību. No pirmās dienas, kurā monētas tiktu izņemtas no apgrozības, tiktu piemēroti saistoši noteikumi par noapaļošanu, un izņemšanas no apgrozības termiņa beigās monētas vairs nebūtu likumīgs maksāšanas līdzeklis. Ātras izņemšanas risinājuma variants ir „pakāpeniskas izņemšanas risinājums”, kura rezultātā monētas tiktu izņemtas no apgrozības, bet tas tiktu panākts citā veidā. Kaut gan monētu emisija tiktu pārtraukta un arī šajā risinājumā tiktu piemēroti noteikumi par noapaļošanu, tomēr monētas joprojām būtu likumīgs maksāšanas līdzeklis. Joprojām varētu izmantot 1 un 2 euro centu monētas, taču vienīgi, lai samaksātu noapaļotas gala summas. Tā kā netiktu emitētas jaunas monētas, ir sagaidāms, ka tās pakāpeniski izzustu no apgrozības augstā zuduma rādītāja dēļ un tādēļ, ka minētās monētas nebūtu ērts maksāšanas līdzeklis. 3. Divi risnājumi saistībā ar viena un divu euro centu monētu turpmāku emisiju 3.1. Turpmākas emisijas risinājums, nemainot nosacījumus („status quo risinājums”) Šis risinājums būtībā ir standarts, pamatojoties uz kuru būtu jānovērtē pārējie trīs risinājumi. 3.1.1. Arvien pieaugoša emisija, kas ir augstā zuduma rādītāja sekas Kopš pārejas uz euro 2002. gadā emitēto 1 un 2 euro centu monētu skaits pārsniedz 46 miljardus. Desmit gadu laikā šo nominālvērtību skaits palielinājās par apmēram 74 %. Pašlaik aptuveni puse no apgrozībā laistajām euro monētām ir 1 vai 2 euro centu monēta. Lai gan kopējais emitēto 1 un 2 euro centu monētu skaits ir ļoti liels, šo monētu kopējā vērtība ir tikai ap 714 miljoniem euro. Lielais 1 un 2 euro centu monētu skaita pieaugums galvenokārt ir saistīts ar augstiem šo nominālvērtību zuduma rādītājiem, kas ir no 25 % līdz gandrīz 100 %. Patērētāji, veicot maksājumus, reti izmanto 1 un 2 euro centu monētas, bet saņem tās no mazumtirgotājiem kā atlikumu. Šķiet, ka pret šīm monētām attiecas kā pret nevērtīgiem priekšmetiem, un bieži vien tās tiek uzkrātas, nevis atkārtoti laistas apgrozībā. Kaut gan inflācijas līmenis kopš euro ieviešanas ir bijis ļoti zems, 1 un 2 euro centu monētu pirktspēja jau ir ievērojami sarukusi līdz vidēji 0,81 euro centam attiecībā uz 1 euro centa monētu. 3.1.2. Darbība, kas rada zudumu Monētu emisijas kopējās izmaksas ir grūti novērtēt, jo tās ietver izgatavošanas, iepakošanas, transportēšanas, uzglabāšanas izmaksas un citas ar izplatīšanu un atkārtotu laišanu apgrozībā saistītas izmaksas, kas rodas bankām un mazumtirgotājiem. Apsverot monētu izgatavošanas izmaksas, ir jāizpēta trīs galvenie komponenti: 1) sagatavēm (metāla gabaliem, no kuriem kaļ monētas) izmantojamo izejvielu izmaksas; 2) sagatavju izgatavošanas izmaksas; 3) monētu galaražošanas (t. i., kalšanas) izmaksas. Iegūt sīku informāciju par minētajiem dažādajiem izmaksu elementiem nav viegli, jo izgatavošanas procesā iesaistītie galvenie dalībnieki (t. i., sagatavju ražotāji un kaltuves) parasti uzskata šos elementus par sensitīvu tirgu ietekmējošu informāciju, uz ko attiecas komercnoslēpums. Var teikt, ka 1 un 2 euro centu monētu izgatavošanas un emisijas izmaksas kopumā ir augstas. Vairākumā dalībvalstu monētu iegādes izmaksas līdz pat četrām reizēm pārsniedz to nominālvērtību, tādējādi ienākums no monētu kalšanas ir negatīvs. Pamatojoties uz norādēm, ko sniedza piecas dalībvalstis, attiecīgajām valsts kasēm šo monētu vidējā nesvērtā iegādes cena ir aptuveni 150 % no to nominālvērtības, bet vidējā svērtā cena ir ap 300 % (jo vienas lielas dalībvalsts izmaksas ir samērā augstas). Lai gan atbildes uz aptaujas anketu jautājumiem nesniedza sistemātisku, detalizētu informāciju par dažādajiem ražošanas izmaksu komponentiem, tomēr var izsecināt dažas provizoriskas un vispārīgas norādes, kas ir šādas. – Monētu sagatavju izmaksas ir apmēram 50–60 % no monētu nominālvērtības, un parasti šīs izmaksas attiecībā uz 2 euro centu monētām ir zemākas nekā attiecībā uz 1 euro centa monētām. Šīs augstās izmaksas rodas izejvielu (metālu) iegādes dēļ. Monētu rūpniecības nozarē ir noticis vertikālās integrācijas process, dažām kaltuvēm un sagatavju ražotājiem apvienojoties, lai uzlabotu rentabilitāti uzņēmējdarbībā, kurai raksturīgi lieli apjomi un nelielas rezerves sagatavju ražošanas procesā. – Provizoriski atzinumi liecina, ka izejvielu izmaksas ir tikai samērā neliela daļa no gatava izstrādājuma kopējām iegādes izmaksām, kas rodas valstu kasēm. Tādēļ monētu izgatavošanas izmaksu ievērojamās atšķirības nevar izskaidrot ar izejvielu izmaksām vai sagatavju ražošanas procesu, bet tās rodas monētu galaražošanas procesā (t. i., kalšanā), ko veic eurozonas valstu kaltuves. – Būtu nepieciešams veikt turpmāku analīzi, lai izpētītu, vai eurozonas valstu kaltuvju izmaksu atšķirības rada darbaspēka un/vai kapitāla izmaksas vai tās ir saistītas ar iespējamo izgatavošanas procesa neefektivitāti. Ievērojamās izmaksu atšķirības valstu kaltuvēs, iespējams, var izskaidrot arī ar kaltuvju monopolstāvokli attiecīgajās valstīs. Eurozonas līmenī (svērtā) attiecība starp emitēto monētu iegādes cenu un nominālvērtību liecina, ka 1 un 2 euro centu monētu emisijas kopējās neto izmaksas (jeb negatīvais ienākums no monētu kalšanas) ir 1,4 miljardi euro. 3.1.3. Kopumā lietotāji ir apmierināti Attiecībā uz pieņemamību sabiedrībai pilsoņi kopumā atbalsta turpmāku emisiju. Komisijas veiktā Eirobarometra aptauja liecina, ka pilsoņi kopumā ir apmierināti ar pašreizējām monētu nominālvērtībām, nedaudz mazāku atbalstu paužot attiecībā uz 1 un 2 euro centu monētām. Kaltuves atbalsta turpmāku emisiju kaut vai tādēļ, ka šo monētu kalšana ietver ievērojamu daļu no to darbības. Tajā pašā laikā banku federācijām ir neitrāls viedoklis par šo jautājumu. Jānorāda, ka gan kaltuvēm, gan bankām ir iespēja ar minētajām monētām saistīto izmaksu segšanu novirzīt uz saviem klientiem, attiecīgi izmantojot iegādes izmaksas un apstrādes nodevas. Uz tirdzniecības automātu rūpniecību šis jautājums neattiecas, jo tirdzniecības automāti nepieņem 1 un 2 euro centu monētas. Mazumtirgotāju organizācijām ir dalīts viedoklis par 1 un 2 euro centu monētu lietderīgumu, jo tie saskaras ar augstām apstrādes nodevām (piemēram, piecdesmit 1 centa monētu iepakojuma apstrādes nodevas var sasniegt 40 centus), tajā pašā laikā viņi uzskata, ka šīs monētas ir lietderīgas, veicot mazumtirdzniecības maksājumus. 3.2. Turpmākas emisijas par samazinātām izmaksām risinājums („risinājums, balstoties uz emisiju par samazinātām izmaksām”) Šis risinājums, balstoties uz emisiju par samazinātām izmaksām, ir status quo risinājuma variants un ietver turpmāku mazāko nominālvērtību emisiju, meklējot iespējas samazināt pašreizējās pārmērīgās emisijas izmaksas. Ir divi 1 un 2 euro centu monētu iegādes izmaksu samazināšanas veidi, kas viens otru savstarpēji neizslēdz: monētu sastāva maiņa un/vai monētu izgatavošanas procesa maiņa. 3.2.1. Monētu sastāva maiņa Pirmais pasākums būtu monētu sastāva maiņa un esošo ražošanas pielaižu optimizācija vai lētāka metāla, piemēram, nerūsējoša tērauda, izmantošana, saglabājot monētu izmēru nemainīgu. To varētu panākt, grozot Padomes Regulu (EK) Nr. 975/98. Mazvērtīgāka metāla izmantošanas rezultātā dažos gadījumos varētu mainīties jauno monētu krāsa. Kaut gan viedokļi par iespējamām 1 un 2 euro centu monētu sastāva alternatīvām (nerūsējošais tērauds, alumīnijs, cinks) un par iespējamo izmaksu samazinājuma apmēru ir atšķirīgi, izmaksu ietaupījuma potenciāls nav apstrīdams. Tomēr, kā norādīts iepriekš, izejvielu izmaksas ir tikai neliela daļa no kopējām gatava izstrādājuma izmaksām. Starpība starp iegādes izmaksām un minēto monētu nominālvērtību, kā arī ievērojamās šīs starpības atšķirības eurozonas dalībvalstīs, nerodas izejvielu izmaksu dēļ, bet gan drīzāk monētu izgatavošanas procesa dēļ. 3.2.2. Izgatavošanas procesa efektivitātes uzlabošana Būtu nepieciešams veikt papildu analīzi, lai izpētītu, vai eurozonas valstu kaltuvju izmaksu atšķirību (piemēram, kāda kaltuve spēj izgatavot 1 euro centu monētas par izmaksām, kas ir mazākas par to nominālvērtību, savukārt kāda cita pārdod tās valsts kasei par cenu, kas četras reizes pārsniedz nominālvērtību) cēlonis ir monētu galaražošanas procesā iesaistītā darbaspēka un/vai kapitāla izmaksu atšķirības vai tās ir saistītas ar iespējamo ražošanas procesa neefektivitāti. Minēto iespējamo trūkumu novēršana būtu dalībvalstu atbildībā. Abu pasākumu kopumu piemērošana, turpinot emitēt monētas ar 1 un 2 euro centu nominālvērtību, varētu sniegt ievērojamu ietaupījumu potenciālu. Kaut gan netiktu risināts jautājums par pārējām emisijas izmaksām (piemēram, saistībā ar izejvielu apstrādi) un turpinātos pārprodukcija augstā zuduma rādītāja dēļ, negatīvo ienākumu no monētu kalšanas varētu ievērojami samazināt vai pat novērst. 4. Divi risinājumi saistībā ar viena un divu euro centu monētu izņemšanu no apgrozības 4.1. Risinājums, ātri atceļot likumīgu maksāšanas līdzekli („ātras izņemšanas risinājums”) Otrais pamatrisinājums ir monētu izņemšana no apgrozības, atceļot šo monētu likumīgā maksāšanas līdzekļa statusu. Saskaņā ar šo risinājumu 1 un 2 euro centu monētu emisija tiktu pārtraukta un monētas gandrīz nekavējoties pārstātu būt likumīgs maksāšanas līdzeklis. Tam būtu nepieciešams grozīt Padomes Regulu (EK) Nr. 975/98. Iespējams, būtu vajadzīgi juridiski saistoši noteikumi par noapaļošanu (noapaļojot līdz tuvākajiem 5 centiem)[5], un monētas ātri tiktu izņemtas no apgrozības. 4.1.1. Saimnieciskā ietekme: pozitīva ietekme uz ienākumiem no monētu kalšanas, bet sabiedrības bažas par inflāciju Svarīgs saimnieciskais apsvērums par risinājumu, izņemot monētas no apgrozības, ir izmaksu taupīšanas potenciāls. Šo mazo monētu ievērojamās izgatavošanas izmaksas tiktu novērstas, un vairākumā dalībvalstu tiktu pārtraukts negatīvais ienākums, kas saistīts ar šo monētu kalšanu. Jo īpaši uzņēmumiem, lielveikaliem un mazumtirgotājiem vairs nebūtu jārūpējas par sarežģīto un dārgo mazo nominālvērtību monētu apstrādi[6], kuras izmaksas tie ar nodevu un cenu korekciju palīdzību novirza uz saviem klientiem. Salīdzinot ar sagaidāmo izmaksu ietaupījumu, ieinteresētās personas pārsvarā uzskata, ka vienreizējām izmaksām saistībā ar monētu izņemšanu no apgrozības ir otršķirīga nozīme. Šis risinājums pat varētu pozitīvi ietekmēt valsts ienākumus, ņemot vērā iepriekš minēto izgatavošanas izmaksu iespējamo atcelšanu. Turklāt divu mazāko nominālvērtību monētu atcelšana varētu nedaudz palielināt pieprasījumu pēc 5 un, iespējams, 10 euro centu monētām, kas pozitīvi ietekmētu ienākumus no monētu kalšanas. Taču sabiedrības galvenās bažas ir par to, ka ātras izņemšanas risinājums palielinātu inflāciju. Pastāv bažas, ka 1 un 2 euro centu monētu atcelšana, neraugoties uz noapaļošanas noteikumiem, sekmētu cenu kāpumu. Galīgās summas vai katras atsevišķas cenas noapaļošana varētu veicināt patērētāju bažas par to, ka cenas nākotnē tiks noapaļotas uz augšu vai tieši palielinātas. Šīs bažas attiecas jo īpaši uz gadījumiem, kad noapaļošana skar preces, ko iegādājas bieži un par ko parasti maksā skaidrā naudā, un tādējādi var ietekmēt inflācijas gaidas. Tomēr sagaidāms, ka monētu izņemšana no apgrozības neradīs būtisku ietekmi uz cenu stabilitāti vairāku iemeslu dēļ. – Pirmkārt, vairāki pētījumi liecina, ka ietekme uz inflāciju būs ļoti neliela, ja vispār būs. Piemēram, Slovākijā pētījumā par ietekmi uz inflāciju gadījumā, ja no apgrozības tiktu izņemtas 10 un 20 helleru monētas, secināts, ka izņemšanai no apgrozības un ar to saistītajiem noapaļošanas noteikumiem būtu tikai neliela ietekme uz inflāciju, kas nepārsniegtu 0,01 %. – Otrkārt, nepastarpināta pieredze saistībā ar noapaļošanas noteikumiem Somijā un Nīderlandē pierādīja, ka ietekme uz inflāciju bija minimāla vai tās nebija vispār. – Treškārt, noapaļošanas noteikumi tiktu piemēroti tikai galīgajam darījumam, nevis atsevišķām cenām, tādējādi ierobežojot iespējamo ietekmi. Kaut gan sagaidāms, ka izņemšanai no apgrozības nebūs ievērojamas ietekmes uz inflāciju, tomēr pieredze, kas gūta, pārejot uz euro skaidru naudu, liecina, ka tā varētu veicināt uztvertās inflācijas izmaiņas (šķietamu cenu kāpumu, ko neapliecina saskaņotā patēriņa cenu indeksa dati), tādējādi radot pilsoņu neapmierinātību. Vairākas ieinteresētās personas apspriešanas laikā uzsvēra, ka pašlaik pilsoņi ir ļoti jūtīgi attiecībā uz nodomiem un iniciatīvām, ko varētu uztvert kā tādus, kuri ietekmēs viņu finansiālo stāvokli, jo īpaši tādēļ, ka kopējā ekonomikas vide ir sarežģīta. Tādēļ gadījumā, ja šāds risinājums tiktu īstenots, papildus tam būtu jāveic plaša kampaņa, lai informētu sabiedrību par monētu izņemšanas no apgrozības praktiskajiem aspektiem un piemērojamajiem noapaļošanas noteikumiem. 4.1.2. Pilsoņu un dalībvalstu viedoklis par monētu ar mazu nominālvērtību izņemšanu no apgrozības Komisijas veiktajā Eirobarometra aptaujā secināts, ka pilsoņi, šķiet, kopumā ir apmierināti ar euro monētu nominālvērtībām. Mazākā daļa pilsoņu, kas nav apmierināti ar pašreizējo monētu nominālvērtību struktūru, kopumā pauž vēlmi, lai 1 un 2 euro centu monētas tiktu izņemtas no apgrozības. Oficiālajā apspriešanā uz jautājumu par izvēli starp 1 un 2 euro centu turpmāku emisiju vai izņemšanu no apgrozības vairākums dalībvalstu nesniedza atbildi, lai gan nedaudzas dalībvalstis izvēlējās izņemšanu no apgrozības. Pamatojoties uz šiem daļējiem rezultātiem, nevar izdarīt konkrētus secinājumus. 4.2. Izņemšana no apgrozības pārejas periodā Pakāpeniskas izņemšanas risinājumam ir tāda pati ietekme kā ātrai izņemšanai, taču tā tiktu panākta, dalībvalstīm kopīgi nolemjot pārtraukt 1 un 2 euro centu monētu emisiju, ko papildinātu noapaļošanas noteikumu piemērošana. Minētās monētas paliktu apgrozībā kā likumīgs maksāšanas līdzeklis, bet pakāpeniski izzustu augstā zuduma rādītāja dēļ un tādēļ, ka jaunas netiktu emitētas. Kad apgrozībā esošo monētu skaits kļūtu pavisam neliels, to likumīgā maksāšanas līdzekļa statuss tiktu atcelts. 4.2.1. Būtu nepieciešami noteikumi par noapaļošanu Iespējams, būtu nepieciešams ieviest noapaļošanas noteikumus, lai kompensētu pieaugošo 1 un 2 euro centu monētu trūkumu, nenovēršot to lietošanu (minētās monētas joprojām varētu izmantot, lai kopsummā dabūtu 5 centus, kā tas ir Somijā un Nīderlandē). Būtu vajadzīga informatīva kampaņa, lai paskaidrotu monētu izzušanu un noapaļošanas noteikumus. 4.2.2. Apgrozībā esošo monētu daudzums varētu kļūt nenozīmīgs dažu gadu laikā Nav iespējams precīzi paredzēt procesa norises ātrumu, jo nav empīrisku datu par pakāpeniskas izņemšanas risinājumiem dalībvalstīs vai citās valstīs. Turpmāk norādītie aprēķini iezīmē izzušanas ietekmi, pamatojoties uz vidējo zuduma rādītāju (apmēram 60 %), pieņemot, ka tas paliks nemainīgs. Vairākums monētu izzudīs no apgrozības 4 līdz ­5 gadu laikā. To apgrozība kļūtu pavisam neliela ap 2020. gadu, kad varētu lemt par šo monētu likumīgā maksāšanas līdzekļa statusa atcelšanu. 1 centa monētas Gada zuduma rādītājs 60 % || || 2 centu monētas Gada zuduma rādītājs 60 % 2013 || 2015 || 2017 || 2019 || 2021 || 2023 || 2025 || 2013 || 2015 || 2017 || 2019 || 2021 || 2023 || 2025 26 260 || 4202 || 672 || 108 || 17 || 3 || 0 || 20 606 || 3297 || 528 || 84 || 14 || 2 || 0 Lai gan šā risinājuma ietvaros monētu apgrozība strauji saruktu, bankas, lielveikali un citi mazumtirgotāji joprojām saskartos ar atlikušo monētu apstrādes izmaksām. Tomēr nebūtu nepieciešami pasākumi izņemšanai no apgrozības. 5. Secinājumi Pamatojoties uz rezultātiem, kas gūti apspriešanā ar ieinteresētām personām, un iepriekš minēto analīzi, var izdarīt vairākus galvenos secinājumus attiecībā uz turpmāku 1 un 2 euro centu emisiju. – 1 un 2 euro centu monētu izgatavošana nepārprotami rada ievērojamus zaudējumus eurozonai. Katru no četriem šo problēmu risināšanas variantiem varētu vienlīdz attiecināt uz 1 un 2 euro centu monētām. Analīzē netika konstatētas norādes par to, ka minētos risinājumus varētu piemērot tikai vienas nominālvērtības monētām (piemēram, tikai 1 centa vai 2 centu monētām). – Sabiedrības attieksme pret 1 un 2 euro centu monētām ir pretrunīga: sabiedrība, šķiet, ir pieradusi pie šīm mazajām nominālvērtībām un baidās, ka pastāv inflācijas risks, ja tās izzustu, taču tā rīkojas ar šīm monētām kā ar nevērtīgiem priekšmetiem un nelaiž tos atkārtoti apgrozībā, veicot maksājumus. Tā rezultātā radies augsts zuduma rādītājs kopā ar psiholoģisko cenu eksistenci sekmē arvien pieaugošu pieprasījumu pēc jaunu monētu ar mazu nominālvērtību emisijas. – No ekonomikas viedokļa būtu ieteicams pārtraukt 1 un 2 euro centu monētu emisiju. Var sacīt, ka izmaksu elementi būtu jālīdzsvaro ar citiem apsvērumiem, jo īpaši ar sabiedrības negatīvo reakciju, ko varētu izraisīt noapaļošanas noteikumi. Tie būtu jo īpaši jālīdzsvaro ar pašreizējo ekonomikas ainu, kas nav iepriecinoša. – Ir nepieciešamas apspriedes ar ieinteresētajām pusēm, balstoties uz iepriekš minētajiem četriem risinājumiem. Ja kādam no tiem tiks pausts viennozīmīgs atbalsts, Komisija sagatavos nepieciešamos tiesību aktu priekšlikumus. [1] Regulas (ES) Nr. 651/2012 par euro monētu emisiju (OV L 201, 27.7.2012., 135. lpp.) 7. apsvērums. [2] Zuduma līmeni var raksturot ar zuduma rādītāju, ko aprēķina, no viena atņemot apgrozības rādītāju, kur apgrozības rādītājs ir centrālajai bankai atpakaļ atgriezto monētu skaits, kas dalīts ar apgrozībā laisto monētu skaitu. [3] Izmantojot aptaujas anketas par diviem galvenajiem risinājumiem attiecībā uz 1 un 2 euro centu monētām – monētu turpmāka emisija un to iespējamā izņemšana no apgrozības –, 2012. gada augustā un septembrī notika apspriedes ar “galveno ieinteresēto personu” grupu. Tika apzinātas attiecīgās ieinteresētās personas, kuras tika sadalītas divās galvenajās grupās: publiskās galvenās ieinteresētās personas no ES dalībvalstīm (t. i., valsts iestādes, valstu monētu kaltuves un centrālās bankas) un ECB un privātās galvenās ieinteresētās personas no Eiropas asociācijām un uzņēmumiem (banku asociācijas, skaidras naudas transportēšanas uzņēmumi, patērētāju un mazumtirdzniecības asociācijas). [4] Sk. 1. pantu Regulā (EK) Nr. 975/98 (OV L 139, 11.5.1998., 6. lpp.), kas grozīta ar Padomes Regulu (EK) Nr. 423/1999. [5] Somijā un Nīderlandē 1 un 2 euro centu monētu emisijas un izmantošanas regulējums atšķiras no situācijas citās eurozonas valstīs. Drīz pēc pārejas uz euro Somija samazināja 1 un 2 euro centu monētu emisiju līdz nenozīmīgam daudzumam. Nīderlande šādu pieeju piemēroja 2004. gada septembrī. Abas valstis noapaļošanas noteikumu rezultātā saglabā zemu apgrozībā esošo 1 un 2 euro centu monētu līmeni. Somijā noteikumi par noapaļošanu līdz tuvākajiem 5 centiem, veicot maksājumus skaidrā naudā, ir paredzēti tiesību aktos, un līdzīgi noteikumi kopš 2004. gada septembra tiek īstenoti Nīderlandē, pamatojoties uz nolīgumu starp mazumtirdzniecības nozari un patērētāju asociācijām. [6] Šie abi aspekti bija galvenie iemesli mazāko nominālvērtību atcelšanai 2010. gadā Zviedrijā (50 ēru monēta, kas ir apmēram 5,5 euro centi) un 2013. gadā Kanādā (1 centa monēta, kas ir apmēram 0,7 euro centi).