2.2.Riska pārvaldības pasākumi

Drošības pārskatu sagatavošana (kas ietver riska novērtējuma veikšanu), operatīvās rīcības plāni augstāka līmeņa uzņēmumiem, kā arī sabiedrības informēšanas un pārbaudes [inspekcijas] ir galvenie negadījumu novēršanas un būšanas gatavībā pīlāri.

Iepriekšējos Seveso-II direktīvas piemērošanas novērtējumos netika konstatēti sistemātiski vadītāju [operatoru] pieļauti trūkumi drošības pārskatu un iekšējo operatīvās rīcības plānu sagatavošanā. Tāpēc šis jautājums aptaujas anketā par pārskata periodu no 2011. līdz 2014. gadam vairs netika iekļauts.

Seveso-II direktīva nosaka kompetentajām iestādēm vairākus pienākumus, no kuriem svarīgākie ir pārbaudīt drošības pārskatus un paziņot savus secinājumus vadītājam [operatoram], sagatavot ārējos operatīvās rīcības plānus (ĀORP), nodrošināt, lai apdraudētā sabiedrības daļa būtu informēta par drošības pasākumiem, veikt pārbaudes [inspekcijas], apzināt uzņēmumu grupas, ko varētu skart “domino efekts”, kā arī ņemt vērā to, kā smagi nelaimes gadījumi var ietekmēt zemes lietošanas plānojumu.

2.2.1.Ārējo operatīvās rīcības plānu izstrāde (ĀORP)

ĀORP jāsagatavo par augstāka līmeņa uzņēmumiem kompetentajām iestādēm. Šie plāni ir svarīgi, lai ātri un koordinēti reaģētu uz smagiem nelaimes gadījumiem, un tiem ir būtiska nozīme, lai samazinātu to ietekmi.

Lielākā daļa dalībvalstu pēdējos pārskata periodos ir guvušas labus panākumus, nodrošinot ĀORP izstrādi, bet salīdzinājumā ar pēdējo pārskata periodu kopumā stāvoklis nav mainījies. Pārskata perioda beigās ĀORP nebija izstrādāti 407 augstāka līmeņa uzņēmumiem jeb 8 % no visiem augstāka līmeņa uzņēmumiem ES (2010. gadā tādu bija 7 %).

Var būt pamatoti iemesli, kāpēc ĀORP nav izstrādāts, piemēram, jaunu uzņēmumu gadījumā vai ja būtiskas izmaiņas ir notikušas neilgi pirms pārskata perioda beigām. Tomēr vairākas dalībvalstis ziņoja par ārkārtīgi lielu uzņēmumu daļu (t. i., virs vidējā 8 % rādītāja) bez ĀORP.

ĀORP mazskaitlīguma iemesli būtiski atšķiras. Viena dalībvalsts norādīja, ka ārējos operatīvās rīcības plānus nav pieņēmušas 6 no tās reģionālajām iestādēm. Tomēr nav zināms, cik daudzus no dalībvalsts 25 uzņēmumiem šī situācija skar, tāpēc to nav iespējams novērtēt kvantitatīvi. Cita dalībvalsts norādīja, ka visai valstij ir izstrādāts vienots ĀORP, kas nav attiecināms uz kādu konkrētu objektu, bet no sniegtās informācijas nebija skaidrs, kā ir testēta šā plāna darbība. Turpmākās saziņas gaitā šī dalībvalsts Komisiju informēja, ka situācija ir mainījusies, un no 2014. gada tiek izstrādāti un testēti atsevišķi ĀORP.

2.2.2.Ārējo operatīvās rīcības plānu testēšana un pārskatīšana

Ārējie operatīvās rīcības plāni ir jāpārskata un jātestē ne retāk kā reizi trijos gados. Avārijas situācijā novecojis vai netestēts ĀORP var būt nāvējošs.

Kopumā vairums dalībvalstu pēdējos pārskata periodos ir panākušas zināmu progresu attiecībā uz ĀORP testēšanu, bet, lai gan šajā ziņā pastāv milzīgas atšķirības, kopumā salīdzinājumā ar iepriekšējo pārskata periodu situācija nav būtiski mainījusies. Pārskata periodā no 2006. līdz 2008. gadam tika pārskatīti un testēti 60 % augstāka līmeņa plānu. Laikposmā no 2009. līdz 2011. gadam šis īpatsvars palielinājās līdz 73 %, un 2014. gada beigās tas sasniedza 75 %. Šķiet, tas liecina par to, ka dalībvalstis ĀORP testē efektīvāk, bet vēl ir tāls ceļš ejams, lai sasniegtu 100 % mērķi.

Vairākas dalībvalstis ziņojušas par ārkārtīgi lielu netestēto ĀORP īpatsvaru, bet dažas citas ir notestējušas lielāko daļu ĀORP vai vismaz ievērojami uzlabojušas testēto plānu īpatsvaru; dažās dalībvalstīs situācijas izmaiņas ir minimālas.

Pārskatos nosauktie ĀORP netestēšanas iemesli var būt pamatoti, tomēr tie ir ļoti dažādi. Viena dalībvalsts ziņoja, ka nevar notestēt ĀORP, jo lielāko daļu avārijas dienestu veido brīvprātīgie, un tas apgrūtina testu organizēšanu. Cita dalībvalsts norādīja, ka tai ir izstrādāts vienots ĀORP visai valstij, nevis konkrētai teritorijai, bet no sniegtās informācijas nav skaidrs, kā tas ticis testēts. Vairākas dalībvalstis netestēšanu sīkāk nav pamatojušas, savukārt citas informēja, ka notiek situācijas pārskatīšana. Visbeidzot, dažas dalībvalstis informēja, ka uzņēmumi ir jauni vai nesen mainījuši statusu vai pārveidoti, tāpēc pārskata periodā testēšanu veikt nebūtu bijis lietderīgi.

2.2.3.Sabiedrības informēšana

Informācija par drošības pasākumiem un nelaimes gadījuma laikā nepieciešamo rīcību bez speciāla pieprasījuma regulāri jādara zināma tām personām, kuras var apdraudēt smags nelaimes gadījums. Direktīvā nav noteikts, kas par to ir atbildīgs un kā tā tiek sniegta. Maksimālais laikposms, kas var paiet no vienas sabiedrības informēšanas reizes līdz nākamajai, ir pieci gadi (par diviem gadiem vairāk nekā pārskata periods). Tāpēc šādas informācijas nesniegšana pārskata periodā automātiski neliecina par neatbilstību prasībām.