LV EIROPAS KOPIENU KOMISIJA Briselē, 30.9.2009 SEC(2009) 1212 KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Rīcības plāns mobilitātei pilsētās IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS



{COM(2009) 490 galīgā redakcija}

{SEC(2009) 1211} 1.Ievads. Rīcības plānu mobilitātei pilsētās sagatavoja pēc zaļās grāmatas par pilsētu mobilitāti, ko pieņēma 2007. gada 25. septembrī. Šis rīcības plāns ietilpst Komisijas darba programmā ar atsauci 2008/TREN/036. Zaļajā grāmatā par pilsētu mobilitāti tika identificētas piecas galvenās problēmas pilsētu mobilitātes jomā, kā arī tika aizsāktas apspriedes par pievienoto vērtību, ko dod ES līmeņa atbalsts vietējām, reģiona un valsts iestādēm šo problēmu risināšanā. Lai arī šī ir galvenokārt vietējo, reģiona un valsts iestāžu atbildība, lēmumus saistībā ar pilsētu mobilitāti pieņem arī ES politikas un tiesību aktu ietvaros, bet tie savukārt var ietekmēt globālo vidi un personu, preču un pakalpojumu brīvu apriti ES teritorijā. Ietekmes novērtējumā aplūkots, kāda precīzi būtu ES līmeņa iniciatīvas pievienotā vērtība. Ietekmes novērtējumu sagatavojis Eiropas Komisijas Enerģētikas un transporta ģenerāldirektorāts. Tā izstrādē piedalījās starpdienestu grupa, kurā pārstāvēti šajā rīcības plānā ieinteresētie Komisijas dienesti. Tika saņemts atbalsts pētījumu līguma ietvaros. Ietekmes novērtējuma valde 2008. gada 23. jūlijā, 2008. gada 1. oktobrī un 2008. gada 4. novembrī iesniedza iespējamā ietekmes novērtējuma projektus. Pilsētu mobilitātes rīcības plānā ir sniegtas iestrādes iespējamai ES līmeņa rīcībai nākotnē un formulēti neleģislatīvi pasākumi, kuru nolūks ir paplašināt zināšanas, sekmēt dialogu un labākās prakses apmaiņu, kā arī sniegt pilsētām nepieciešamos stimulus. Šie pasākumi palīdzēs lēmumu pieņēmējiem izdarīt pamatotākus lēmumus un visos līmeņos uzlabot ar pilsētu mobilitāti saistītās politikas traktējumu un tās īstenošanu. Izvērtēt šo pasākumu ietekmi kvantitatīvā vai kvalitātes izteiksmē nav vienkārši. 2.Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Apspriešanās ar ieinteresētajām personām notika divos posmos. Pirmajā posmā — 2007. gada pirmajos sešos mēnešos — notika apspriedes, lai sagatavotu zaļo grāmatu par mobilitāti pilsētās. Pēc zaļās grāmatas pieņemšanas no 2007. gada 25. septembra līdz 2008. gada 15. martam tika uzsākts otrais apspriežu posms. Zaļajā grāmatā par pilsētu mobilitāti bija formulēti 25 jautājumi, lai ievirzītu apspriežu gaitu noteiktā gultnē un rosinātu ieinteresētās personas sniegt konkrētas atbildes. Ieinteresētās personas tika arī aicinātas atbildēt uz vispārēja rakstura jautājumiem, kuri aktualizēti zaļajā grāmatā. Pavisam kopā saņemta 431 rakstveida atsauksme. Šo apspriežu rezultātā gūtie secinājumi rūpīgi izpētīti. Apspriežu rezultāti ir pieejami, un tie ir iestrādāti ietekmes novērtējumā. Turklāt Eiropas Parlaments 2008. gada 9. jūlijā pieņēma rezolūciju par šo zaļo grāmatu, bet 2009. gada 23. aprīlī — patstāvīgo ziņojumu par rīcības plānu mobilitātei pilsētās. 2008. gada 29. maijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja un 2008. gada 9. aprīlī Reģionu komiteja par šo zaļo grāmatu sniedza savu atzinumu. 2009. gada 21. aprīlī Reģionu komiteja pieņēma atzinumu par Eiropas Parlamenta ziņojumu. Arī Padome ir organizējusi neformālas apspriedes par šo tematu. Vispārējais secinājums pēc apspriedēm ir tāds, ka pastāv plaša vienprātība ieinteresēto personu vidū par to, ka ES ir būtiska loma pilsētu mobilitātes jomā, īstenojot darbības iestāžu, uzņēmumu un citu iesaistīto un ieinteresēto personu atbalstam vietējā, reģiona un valsts līmenī. Kamēr viedokļi dalās par to, ar kādām ES līmeņa iniciatīvām varētu garantēt pievienoto vērtību, šīs apspriedes ir palīdzējušas noteikt „vienotās pamatnostādnes”. Apspriedēs ar ieinteresētajām personām tika ievēroti obligātie noteikumi.

3.Problēmas izklāsts Kāpēc mums ir nepieciešams pilsētu mobilitātes rīcības plāns ES līmenī? Tāpēc, ka daudzas ES pilsētas saskaras ar kopējām, ar ilgtspējīgu pilsētu mobilitāti saistītām problēmām, tādām kā intensīva satiksme un sastrēgumi, kaitīgo vielu emisijas un nelīdzsvarota attīstība, kas var izraisīt sociālo atstumtību un ietekmēt ekonomisko izaugsmi. Šīs ir būtiskas problēmas. Tās atbilstīgi subsidiaritātes principam risina vietējā, reģionu un valsts līmenī. Politisko lēmumu pieņēmēji tajās dalībvalstīs, kas ES pievienojās pēdējo gadu laikā, saskaras ar specifiskām problēmām. Ekonomiskās izaugsmes rezultātā strauji pieaug automašīnu īpašnieku skaits un autosatiksme kopumā. Ja nav pietiekamā mērā pielāgotu līdzekļu, pilsētu transporta uzlabojumi ne vienmēr atbilst ilgtspējīgas attīstības un sociālās kohēzijas pamatprasībām. Aplūkojot Eiropas Savienībā aizsāktās vietējā mēroga iniciatīvas atklājas, ka politika, pasākumi un finansējuma risinājumi, ko izvēlējušās vietējās iestādes pilsētu mobilitātes un transporta problēmu risināšanai, atšķiras. Norises pāri robežām var ietekmēt ne tikai atšķirības izvēlēto pieeju ziņā, bet arī pasivitāte vai nepiemēroti pasākumi. Turklāt tas var arī izraisīt dubultu darbu, kas maksā dārgi. Patērētājiem ir jāspēj tikt galā ar sadrumstalotām informācijas sistēmām un risinājumiem, kas nav racionalizēti. Personām ar kustību traucējumiem ne vienmēr ir tādas pašas iespējas piekļūt pilsētu transportam kā pārējiem pilsētu transporta izmantotājiem. Pilsētu transports ir arī kritisks posms vispārējā gan pasažieru, gan kravas transporta ķēdē (klienta un pakalpojuma sniedzēja savienojuma pēdējā posma jeb tā sauktā „pēdējās jūdzes” problēma un vajadzība ieviest efektīvus modālā transporta mezglus, kas nereti ir izvietoti pilsētu teritoriju tuvumā). Tas, cik efektīvi vietējā, reģionu un valsts mērogā ir izstrādāta pilsētu mobilitātes politika, ietekmē visu Eiropas transporta sistēmu kopumā, tomēr attiecīgā līmeņa iestādēm ne vienmēr ir nepieciešamie līdzekļi vai motivējums, lai ņemtu vērā šo Eiropas dimensiju. Ja pārbaudīti paraugprakses risinājumi netiks pienācīgi popularizēti un ja nenotiks to apmaiņa, politisko lēmumu pieņēmēji var izstrādāt risinājumus, kas rada nevajadzīgi augstas izmaksas, tie var izplānot politiku, kas pietiekamā mērā neņem vērā citu gūto pieredzi, un piedāvāt risinājumus, kas var konfliktēt ar ES principiem un tiesību aktiem. 4.ES tiesības rīkoties Līgumi nosaka ES pilnvaru robežas. Pilsētu mobilitātes un transporta tematika ietilpst Līguma 70. pantā, kas paredz kopēju transporta politiku. Līguma 71. panta c) un d) apakšpunkts ir saistīts ar pilsētu mobilitāti un transportu. Tajos paredzēts, ka 70. panta īstenošanas nolūkā Padomes un Eiropas Parlaments nosaka pasākumus, kas pastiprina transporta drošību, un citus attiecīgus noteikumus. ES un dalībvalstu atbildība transporta jomā ir dalīta. Turpmāk izklāstītie argumenti skaidri apliecina, ka dalībvalstis vienas pašas šo problēmu optimālā veidā risināt nespēj (nepieciešamības kritērijs) un ka šīs politikas mērķi vissekmīgāk ir sasniedzami ES līmenī (pievienotās vērtības kritērijs). Tiesības rīkoties ES līmenī pilsētu mobilitātes jomā izriet no Komisijas pienākuma sasniegt un aizsargāt Līgumā izklāstītos pamatmērķus. ES likumdošana un finanšu instrumenti tieši ietekmē ar pilsētu mobilitāti saistītos lēmumus vietējā, reģionu un valsts līmenī. Tādējādi Komisija ir pilnvarota nodrošināt, lai šie lēmumi atbilstu ES tiesību aktiem, kā arī palīdzēt valstu iestādēm ES politikas īstenošanā un pēc iespējas optimālā ES finansējuma izmantošanā. Turklāt vietējā, reģionu un valsts līmenī pieņemtie pasākumi pilsētu mobilitātes jomā tieši ietekmē citu valstu kravu pārvadājumu uzņēmumus un ceļotājus. Šī pārrobežu ietekme ir pamatojums ES rīcībai, lai nodrošinātu sekmīgu vienotā tirgus darbību un pareizu ES politikas un tiesību aktu īstenošanu, piemēram, vides, valsts atbalsta jomā, sociālo jautājumu dienas kārtībā vai saistībā ar pētniecību un attīstību. Tā kā pilsētu mobilitātes jomā tirgū ir nepilnības, ir vajadzīga publiska iesaistīšanās, lai risinātu sastrēgumu, piesārņojuma un nelīdzsvarotas attīstības problēmas. ES ir tiesības nodrošināt, lai šī publiskā iesaistīšanās atbilstu ES tiesību aktiem un būtu saskaņā ar ES politiskajām iniciatīvām. ES politiskās iniciatīvas citās jomās (piemēram, vide, reģionālā politika vai enerģētika) jau pagātnē ir ieviesušas pasākumus attiecībā uz pilsētu mobilitāti. Šo politisko iniciatīvu iespējamai ietekmei uz pilsētu mobilitāti un transportu nav pievērsta pietiekami liela uzmanība. Dažos gadījumos nav piedāvāti piemēroti līdzekļi un instrumenti iestāžu atbalstam, ierosinātās darbības nav izvērstas tālāk vai arī nav pietiekamā mērā ņemti vērā pilsētu mobilitātes aspekti. Tāpēc konkrētos gadījumos ir tik svarīgi ierosināt pasākumus, lai stiprinātu gan iepriekš jau pieņemtu, gan tik tikko izstrādātu ES iniciatīvu konsekvenci un lai atbalstītu to īstenošanu. ES ir arī tiesības rīkoties, lai risinātu šīs problēmas gadījumos, kas publiska iesaistīšanās ES līmenī var piešķirt pievienoto vērtību. Nekādā gadījumā neskarot attiecīgo atbildīgo vietējo, reģiona vai valsts iestāžu pilnvaras, ES ir daudz iespēju piešķirt pievienoto vērtību vietējā līmeņa pasākumiem. ES var piedāvāt atbildīgajām iestādēm līdzekļu klāstu, kurā ietilpst izmēģināti un pārbaudīti risinājumi, lai šķetinātu riska faktorus, kas izriet no vietējā, reģionu un valsts līmeņa pieeju sadrumstalotības. ES var sniegt savu palīdzību, lai izlabotu kļūdas, kas ieviesušās regulatīvajā vidē, piemēram, gadījumā, ja dati par tirgu nav pietiekamā mērā apkopoti vai visiem pieejami, kā rezultātā nav iespējama attiecīgo tendenču visaptveroša pārraudzība. ES var sekmēt datu un informācija apmaiņu, piedāvāt finansiālu atbalstu un ES līmenī aizsākt iniciatīvas pētniecības un tehnoloģiju izstrādes jomā. ES var gādāt par to, lai publiskie resursi tiktu efektīvi izmantoti, piemēram, izvairoties no situācijām, kad tiek „no jauna izgudrots ritenis”, vai apvienojot centienus, lai noteiktu standartus, veiktu iepirkumus vai sniegtu informāciju. Tā var arī sekmēt inovācijas un standartus un radīt jaunus tirgus attiecīgajā nozarē. 5.Mērķi Galvenajiem mērķiem, kas izriet no pilsētu mobilitātes rīcības plāna, ir divas šķautnes: būt par stimulu un atbalstīt pilsētas, reģionu un valsts iestādes, lai tās varētu izstrādāt un īstenot tādu pilsētu mobilitātes politiku, kas sekmētu kopīgo mērķu sasniegšanu, proti, cīnīties pret klimata pārmaiņām, izveidot sekmīgi darbojošos iekšējo tirgu, no kura labums būtu gan uzņēmējiem, gan patērētājiem, kā arī sekmēt efektīvu Eiropas transporta sistēmu, sociālo kohēziju un labklājību; paplašināt zināšanu bāzi visu līmeņu lēmumu pieņēmējiem, lai tiem palīdzētu izstrādāt un īstenot integrētas, uz visaptverošu informāciju balstītas un inovatīvas politiskās iniciatīvas, kuras pašlaik ir vajadzīgas ļoti sarežģītu vairākdimensiju jautājumu risināšanai saistībā ar pilsētu mobilitāti. 6.Politisko risinājumu varianti Lai sasniegtu šos divus galvenos mērķus, tika aplūkota plaša iespējamo politisko risinājumu palete. Atlasot un izvērtējot politiskos risinājumus, sākotnēji tika apkopots saraksts ar trīsdesmit vienu iespējamo politisko risinājumu, kuru avoti bija dažādi. Cita starpā šie avoti bija šādi: viedokļi, kas tika saņemti, kad notika sagatavošanas darbs pie pilsētu mobilitātes zaļās grāmatas un apspriedes ar iesaistītajām personām par pilsētu mobilitātes zaļo grāmatu, darbs, kas tika ieguldīts saistībā ar ES iepriekš finansētajām pētniecības un tehnoloģiju izstrādes darbībām, kā arī paraugprakses apmaiņu programmas, diskusijas par zaļo grāmatu, kas notika ES institūcijās, kā arī Komisijas dienestu sniegtie ieteikumi. Pateicoties tik vērienīgai pieejai, bija iespējams pārskatīt plašu politisko risinājumu klāstu diapazonā no stratēģiskiem līdz drīzāk praktiskiem risinājumiem. Šajā sarakstā bija arī risinājumi, kas varētu nešķist piemēroti vai vēlami, bet kurus iesaistītās personas bija ierosinājušas. Tas nozīmē, ka daži no politiskajiem risinājumiem varētu būt problemātiski, piemēram, subsidiaritātes principa ievērošanas dēļ, vai arī tāpēc, ka tie varētu nešķist pietiekami reāli vai iedarbīgi. Tomēr pārskatāmības apsvērumu dēļ tie sākotnēji netika izslēgti. Tika identificēti astoņi iespējami instrumenti, kurus varētu ES līmenī izmantot politiskā risinājuma īstenošanai, tostarp kontrolēt pašregulējumu, izplatīt informāciju, sagatavot vadlīnijas, sniegt finansiāla rakstura stimulus un pieņemt likumdošanas pasākumus.

Katrs politiskais risinājums, kā arī katrs instruments, ko, iespējams, varētu izmantot attiecīgā risinājuma īstenošanai, vispirms tika pārbaudīts atbilstoši kritērijam — tā atbilstībai subsidiaritātes principam. Ja kāds no politiskajiem risinājumiem šim kritērijam neatbilda, to vērā vairs neņēma un vairs neanalizēja. Bet, ja politiskais risinājums atbilda subsidiaritātes kritērijam, tika izvērtēta arī tā efektivitāte, tas, vai to faktiski ir iespējams īstenot, kā arī konsekvence. Šādi aplūkojot un izvērtējot trīsdesmit vienu politisko risinājumu (vai tas atbilst subsidiaritātes principam, kāda ir tā efektivitāte, iespējas to faktiski īstenot un konsekvence), tika atlasīti astoņpadsmit risinājumi. Nākamajā posmā tika identificēta astoņpadsmit atlikušo politisko risinājumu iespējamā ietekme. Kritēriji, ko izmantoja šajā novērtējumā, attiecās uz mobilitāti, sastrēgumiem, enerģētiku, vidi, ekonomiskajiem un sociāla rakstura jautājumiem, ka arī politisko lēmumu sagatavošanu. Pēc tam tika atlasīts vispiemērotākais instruments, kas nepieciešams, lai īstenotu katru no šiem astoņpadsmit politiskajiem risinājumiem. Šajā analīzē tika aplūkoti tādi faktori kā izmaksu efektivitāte, proporcionalitāte, atbilstība citām iniciatīvām un administratīvais slogs. Beigu beigās tika izstrādāti divdesmit ieteikumi iespējamiem ES līmeņa pasākumiem. Šos ieteikumus izstrādāja, apzinot starp risinājumiem un instrumentiem pastāvošo sinerģiju. Turklāt tika precizēta šo iespējamo pasākumu identitāte, atpazīstamība un iespējas tos pārvaldīt. Ieteikto risinājumu vidū nav priekšlikumu tūlītējai leģislatīvai rīcībai. Tomēr ir jāatzīmē, ka šis process — iespējamo pasākumu atlase un izvērtējums — nekādā gadījumā neietekmē rīcības plāna saturu un rezultātus, kurus varētu gūt, ja ietekmes novērtējumu veiktu atsevišķiem priekšlikumiem. 7.Darbības jomas Rīcības plāna satvarā iespējams aizsākt šādus pasākumus. 2009. gadā — veikt pētījumu par pieejas noteikumiem zaļajām zonām, sagatavot tiešsaistē pieejamu rokasgrāmatu par „tīriem” un energoefektīviem autotransporta līdzekļiem, izveidot tīmekļa portālu, lai veicinātu piekļuvi informācijai par sabiedrisko transportu, sagatavot tīro transportlīdzekļu demonstrējuma projektu, veikt informācijas apmaiņu par pilsētu transporta izcenojumu shēmām, sagatavot tiešsaistē pieejamu rokasgrāmatu par tiesību aktiem, finansējumu un labāko praksi, izveidot pilsētu mobilitātes novērotavu, paātrināt ilgtspējīgas pilsētu mobilitātes plānu izvēršanu. 2010. gadā — risināt dialogu par pasažieru tiesībām pilsētu sabiedriskajā transportā, sagatavot turpmākos nākotnes finansējuma avotus, izveidot forumu pilsētu mobilitātes jautājumu risināšanai, transportlīdzekļa energoefektīvas vadīšanas principu apguvi iekļaut transportlīdzekļa vadītāju apmācībā, atjaunināt datus un statistiku,