Lielu daļu no Minamatas konvencijas prasībām jau aptver Savienības tiesību akti. Regulā (EK) Nr. 1102/2008 ir aizliegts dzīvsudraba un vairāku dzīvsudraba savienojumu eksports, dzīvsudrabs no vairākiem avotiem klasificēts kā atkritumi un paredzēti noteikumi par dzīvsudraba glabāšanu. Citos ES tiesību aktos ir iekļauti ad hoc noteikumi par dzīvsudrabu un dzīvsudraba savienojumiem, tostarp Regulā (ES) Nr. 649/2012 , ar ko izveido paziņošanas sistēmu, kas cita starpā ir piemērojama dzīvsudraba importam, Regulās (EK) Nr. 396/2005, 1907/2006, 1223/2009 un Direktīvās 2006/66/EK un 2011/65/ES, kurā reglamentēta dažādu dzīvsudrabu saturošu produktu laišana Savienības tirgū un noteikts dzīvsudraba maksimālais saturs. Bez tam Direktīvu 2010/75/ES, 2012/18/ES, 2008/98/EK un 1999/31/EK mērķis ir kontrolēt, samazināt un — ja pastāv bezdzīvsudraba alternatīvas — izskaust punktveida un difūzās dzīvsudraba, dzīvsudraba savienojumu un dzīvsudraba atkritumu emisijas apkārtējā vidē.

Konvencija attiecas uz visu dzīvsudraba aprites ciklu, sākot no dzīvsudraba primārās ieguves līdz dzīvsudraba atkritumu apsaimniekošanai, un tās mērķis ir cilvēka veselības un vides aizsardzība pret dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu antropogēnām emisijām gaisā, ūdenī un zemē. Konkrētāk, tajā noteikti ierobežojumi dzīvsudraba primārajai ieguvei un starptautiskai tirdzniecībai ar dzīvsudrabu, aizliegta dažādu dzīvsudrabu saturošu produktu ražošana, imports un eksports, noteikti aizliegumi vai darbības nosacījumi vairākiem ražošanas procesiem, kuros izmanto dzīvsudrabu, aicināts novērst jaunus dzīvsudraba lietojumus produktos un rūpnieciskajos procesos un izmantot pasākumus, lai samazinātu dzīvsudraba emisijas no nerūpnieciskas un mazapjoma zelta ieguves un rūpnieciskām darbībām, tostarp izmantot labākos pieejamos tehniskos paņēmienus, un noteikts, ka dzīvsudraba pagaidu glabāšanai un dzīvsudraba atkritumu apsaimniekošanai jānotiek vidi saudzējošā veidā.

Ekonomiskā ziņā to visu variantu kopējās izmaksas, kas IN izvirzīti kā ieteicamie varianti, ir no 13 līdz 135 miljoniem euro gadā; tas lielākoties atspoguļo izmaksas, ko radīs pasākumi saistībā ar dzīvsudraba izmantošanu ražošanas procesos un zobārstniecības amalgamu.

IN, ņemot vērā pieejamo zinātnisko informāciju, secināts, ka zobārstniecības amalgamas aizliegums nebūtu samērīgs, jo zobārstniecības amalgamas izraisītais veselības apdraudējums nav skaidri pierādīts, turklāt šāda aizlieguma izmaksas būtu lielas. Bez tam novērtējums liecina, ka divi pasākumi no saraksta, kurā iekļauti konvencijā ierosinātie pasākumi un no kura konvencijas pusēm jāizvēlas vismaz divi, sniegtu vidiskus un veselības ieguvumus ar zemām izmaksām: atļaut izmantot tikai kapsulēto zobārstniecības amalgamu un veicināt vides paraugprakses izmantošanu zobārstniecībā. Šādi pasākumi ir saskanīgi ar Dzīvsudraba stratēģijas 4. darba virzienu, kas, 2010. gadā stratēģiju pārskatot, tika atzīts par prioritāru un tādu, kurā darbs jāturpina. Tas samazinātu zobārstu un pacientu eksponētību dzīvsudraba emisijām un ļautu pamatīgi samazināt dzīvsudraba nonākšanu kanalizācijā un — caur pilsētas notekūdeņu attīrīšanas iekārtām — vidē. Tāpat var gaidīt, ka radīsies jaunas darbavietas uzņēmumos, kas nodarbojas ar amalgamas separatoru ražošanu, uzstādīšanu un apkopi, un uzņēmumos, kas specializējušies dzīvsudrabu saturošu atkritumu savākšanā un apstrādē;

Attiecībā uz zobārstniecības amalgamas izmantošanu IN izvērtēts, cik vajadzīgi ir pasākumi un kāda būtu to potenciālā ietekme:

Ierosināto pasākumu kopsavilkums

Lai gan šis priekšlikums sakņojas Regulā (EK) Nr. 1102/2008, juridiskās skaidrības labad ir lietderīgi minēto regulu atcelt un aizstāt. IV pielikumā ir norādīta atbilstības tabula.

1. un 2. pantā ir izklāstīts priekšlikuma priekšmets un būtiskāko izmantoto jēdzienu definīcijas.

Ar 3. pantu, kas lasāms kopā ar I pielikumu, tiek aizliegts no Savienības eksportēt dzīvsudrabu, vairākus dzīvsudraba savienojumus un dzīvsudraba maisījumus ar citām vielām, izņemot tos dzīvsudraba savienojumus, kurus atļauts eksportēt laboratorijas mēroga pētniecības vajadzībām. Šis aizliegums pastāv jau kopš 2011. gada marta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1102/2008 1. pantu un papildina Regulā (ES) Nr. 649/2012 paredzēto aizliegumu. Ar to tiek transponēts Minamatas konvencijas 3. panta 6. punkts, kas lasāms kopā ar tās 3. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktu un 2. punkta a) apakšpunktu.

4. pants aizliedz Savienībā importēt dzīvsudrabu, ja tas paredzēts nerūpnieciskai un mazapjoma zelta ieguvei, un nosacīti aizliedz Savienībā importēt dzīvsudrabu un maisījumus, ja tos paredzēts izmantot citiem mērķiem. Šāds aizliegums neattiecas uz dzīvsudraba un tā maisījumu importu, ja to paredzēts galīgi apglabāt kā atkritumus, dzīvsudraba importu no valstīm, kas ir Minamatas konvencijas puses, ja dzīvsudrabs ir no dzīvsudraba primārās ieguves avota, kas ir atļauts saskaņā ar konvencijas 3. panta 4. punktu, uz dzīvsudraba importu no valstīm, kas nav konvencijas puses, ja importētais dzīvsudrabs nenāk ne no primārās ieguves, ne no hlora un sārmu ražošanas un ir piešķirta rakstiska piekrišana importam. Lai optimizētu administratīvās darbības un novērstu lielāku administratīvo slogu, 4. panta 3. punktā noteikts, ka saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 649/2012 izraudzītās valsts kompetentās iestādes ir atbildīgas arī par šāda aizlieguma īstenošanu un kontroli.

Ar 5. pantu, kas lasāms kopā ar II pielikumu, tiek transponēts Minamatas konvencijas 4. panta 1. punkts un A pielikums (I daļa). Ar to no 2021. gada 1. janvāra tiek aizliegts vairāku dzīvsudrabu saturošu produktu eksports, imports un ražošana. 5. pants vienlaikus papildina un neierobežo ES acquis noteikumus, ar kuriem jau ir noteikti ierobežojumi šādu produktu laišanai tirgū un izvirzītas stingrākas prasības, piemēram, maksimālajam dzīvsudraba saturam šādos produktos, kā paredzēts, cita starpā, Direktīvā 2006/66/EK.

6. pantā paredzēts, ka Komisija var pieņemt īstenošanas lēmumus, kuros nosaka, kādas tirdzniecības veidlapas dalībvalstu kompetentajām iestādēm jāizmanto, lai īstenotu 3. un 4. pantu; tas izriet no lēmumiem, ko Minamatas konvencijas pušu konference pieņems saskaņā ar konvencijas 3. panta 12. punktu.

Ar 7. pantu, kas lasāms kopā ar III pielikumu, tiek transponēts konvencijas 5. panta 2. un 3. punkts un B pielikums. Ar to no 2019. gada 1. janvāra tiek aizliegts izmantot dzīvsudrabu un dzīvsudraba savienojumus par katalizatoru acetaldehīda un vinilhlorīda monomēra ražošanā. Kas attiecas uz ražotnēm, kurās nātrija vai kālija metilāta vai etilāta ražošanas procesā izmanto dzīvsudrabu, ar šo pantu tiek noteikti ierobežojumi primārās ieguves dzīvsudraba izmantošanai un dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu nonākšanai apkārtējā vidē, un no regulas spēkā stāšanās datuma tiek aizliegts palielināt ražošanas jaudu vai veidot jaunas ražotnes. 7. panta 3. punktā paredzēta iespēja pieņemt Komisijas deleģētos aktus, lai transponētu konvencijas pušu konferences lēmumus, ar kuriem nosaka prasības dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu pagaidu glabāšanai, ja to pieņemšanu atbalstījusi Savienība; tādējādi joprojām tiek piemērota parastā likumdošanas procedūra gadījumos, kad Savienības nostāja pret attiecīgo pušu konferences lēmumu nav labvēlīga vai Savienība ir pret šādu lēmumu iebildusi.

Ar 8. pantu tiek transponēts konvencijas 4. panta 6. un 7. punkts un 5. panta 4. un 9. punkts. Ar to tiek aizliegta tādu dzīvsudrabu saturošu produktu ražošana un laišana tirgū, kurus pirms šā priekšlikuma piemērošanas dienas nav aptvēris neviens zināms dzīvsudrabu saturošo produktu izmantojums, un tādi ražošanas procesi, kas nav pastāvējuši pirms minētās dienas. Ar 8. panta 3. un 4. punktu tiek izveidots mehānisms, kā šādus jaunus dzīvsudrabu saturošus produktus un ražošanas procesus varētu atļaut ar Komisijas īstenošanas aktu, kas pieņemts, pamatojoties uz novērtējumu par to, vai tie nāk par labu videi un cilvēka veselībai un vai ir pieejamas tehniski un ekonomiski realizējamas bezdzīvsudraba alternatīvas.

Atbilstīgi konvencijas 7. pantam priekšlikuma 9. pants, kas lasāms kopā ar IV pielikumu, paredz, ka dalībvalstis, kurās notiek nerūpnieciska un mazapjoma zelta ieguve, veic pasākumus, ar kuriem samazina un, ja iespējams, izskauž dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu izmantošanu un šādās darbībās radušās dzīvsudraba un dzīvsudraba savienojumu emisijas, kā arī izstrādā un īsteno attiecīgu nacionālo plānu.

Ar 10. pantu tiek transponēts Minamatas konvencijas 4. panta 3. punkts un A pielikums (II daļa). Tas paredz, ka no 2019. gada 1. janvāra drīkst izmantot tikai kapsulēto zobārstniecības amalgamu un ka zobārstniecības iestādes jāaprīko ar amalgamas separatoriem, kuru funkcija ir aizturēt un savākt dzīvsudrabu saturošas amalgamas atliekas. Pantā noteikts, ka dalībvalstīm jāizmanto attiecīgie EN standarti to jaunākajā reakcijā, tostarp EN ISO 138987, EN ISO 24234 un EN 1641:2009, vai kādi citi nacionālie vai starptautiskie standarti, kuri nodrošina līdzvērtīgu amalgamas atlieku aizturēšanu un amalgamas kapsulu kvalitāti.

11. pants atkārto Regulas (EK) 1102/2008 2. pantu, proti, paredz, ka dzīvsudrabs, ko vairs neizmanto hlora un sārmu ražošanā vai kas radies dabasgāzes attīrīšanā vai krāsaino metālu ieguvē vai metalurģijā, vai kas iegūts no cinobra rūdas, ir uzskatāms par atkritumiem un apglabājams.

12. panta pamatā ir Regulas (EK) 1102/2008 6. pants, proti, tas paredz, ka uzņēmumiem, kas darbojas 11. pantā minētajās nozarēs, ik gadus ir valsts kompetentajām iestādēm jāsniedz informācija par katrā ražotnē glabātā dzīvsudraba daudzumu un par to dzīvsudraba daudzumu, kas nosūtīts uz dzīvsudraba atkritumu pagaidu vai pastāvīgām glabātavām. 12. panta 2. punkts nosaka, ka informācija jāpaziņo, izmantojot attiecīgās atkritumu kategorijas un NACE kodus, kas paredzēti Regulā (EK) Nr. 2150/2002. 12. panta 3. punktā noteikts, ka ražotnēm, kas hlora un sārmu ražošanā izmanto dzīvsudraba elektrolīzerus, ziņošana ir jāpārtrauc pēc tam, kad visu dzīvsudraba elektrolīzeru ekspluatācija ir izbeigta saskaņā ar Komisijas Īstenošanas lēmumu 2013/732/ES un visi dzīvsudraba atkritumi ir nonākuši glabātavā.

13. pants nosaka, ka dzīvsudraba atkritumus var pagaidām vai pastāvīgi glabāt pazemes glabātavās un pagaidām glabāt virszemes glabātavās; pantā norādīts, ka prasības, kas Padomes Direktīvā 1999/31/EK paredzētas attiecībā uz dzīvsudraba atkritumu pagaidu glabāšanu ir piemērojamas arī dzīvsudraba atkritumu pastāvīgai glabāšanai pazemes glabātavās.

14. un 20. pantā ir paredzēti noteikumi par sankcijām par šī priekšlikuma pārkāpumiem un par tā stāšanos spēkā un piemērošanas dienu.

Ar 15. pantu tiek transponēts Minamatas konvencijas 21. pants, proti, ir noteikts, ka dalībvalstīm ir pienākums sagatavot, atjaunināt un publicēt ziņojumu, kas satur visu būtisko informāciju par šī priekšlikuma īstenošanu, informāciju, kas jāziņo, lai izpildītu minēto 21. pantu, tās informācijas kopsavilkumu, kas apkopota saskaņā ar šī priekšlikuma 12. pantu par dzīvsudraba atkritumiem no lieliem avotiem, un informāciju par atsevišķiem ievērojamiem dzīvsudraba krājumiem, kuri atrodas katras dalībvalsts teritorijā. Panta noteikumi paredz, ka Komisija par šo ziņojumu un tā atjaunināšanu tiek informēta viena mēneša laikā kopš publicēšanas. 15. panta 2. punktā paredzēts, ka Komisija pieņems īstenošanas aktu, ar ko tiek izveidotas anketas, kas dalībvalstīm palīdzēs paziņot attiecīgo informāciju Komisijai, proti, tajās būs noteikts, kāda tieši informācija jāsniedz, tostarp par galvenajiem snieguma rādītājiem, kādā formātā un kad.

16. pantā paredzēta iespēja pieņemt Komisijas deleģētos aktus par priekšlikuma I līdz IV grozīšanu, lai transponētu konvencijas pušu konferences lēmumus, ja to pieņemšanu atbalstījusi Savienība; tādējādi joprojām tiek piemērota parastā likumdošanas procedūra gadījumos, kad Savienības nostāja pret attiecīgu pušu konferences lēmumu nav labvēlīga vai Savienība ir pret šādu lēmumu iebildusi.

17. un 18. pants ir standarta teksts par Komisijai saskaņā ar 7. panta 3. punktu un 16. pantu piešķirto deleģēšanas tiesību īstenošanu un par komiteju procedūru, ko izmanto īstenošanas aktu pieņemšanā saskaņā ar 6. pantu, 8. panta 4. punktu un 15. panta 2. punktu.

19. pants nosaka, ka Regula (EK) Nr. 1102/2008 tiks atcelta un aizstāta no 2018. gada 1. janvāra, proti, dienas, kas sāk piemērot šo priekšlikumu, un ka atsauces uz Regulu (EK) Nr. 1102/2008 ir uzskatāmas par atsaucēm uz šo priekšlikumu.

Juridiskais pamats