•Ietekmes novērtējums

Sagatavojot šo iniciatīvu, tika veikts ietekmes novērtējums. Tas parāda, ka to produktu tirdzniecība, uz kuriem attiecas savstarpēja atzīšana, tirdzniecības apjoms ir mazāks. ES iekšējā eksporta vērtības salīdzinājums ar iekšzemes patēriņu parāda, ka to produktu gadījumā, uz ko attiecas saskaņošana, ES iekšējā eksporta vērtība ir 55 % no iekšzemes patēriņa, savukārt tādu produktu gadījumā, uz kuriem neattiecas saskaņošana vai attiecas daļēja saskaņošana, šis īpatsvars ir tikai 35 %. To nosaka šķēršļi, ar kuriem uzņēmumi saskaras, mēģinot tirgot savus produktus saskaņā ar savstarpējas atzīšanas principu. Savstarpējas atzīšanas trūkums uzņēmumiem rada lielas finansiālās izmaksas. Piemēram, nepieciešamība pielāgot produktus piemērojamiem valsts noteikumiem gadījumos, kad savstarpēja atzīšana tiek vai nu noraidīta, vai netiek izmantota, lai ienāktu tirgū, tiek lēsta no EUR 1000 līdz 150 000 vērtībā par produktu un tirgu. Zaudētas iespējas, t. i., uzņēmumu atteikšanās no ieiešanas tirgū atšķirīgu valsts noteikumu dēļ, kas paredz produktu pielāgošanu, tiek lēstas vidēji no EUR 10 000 līdz 500 000 par produktu un tirgu. Eiropas Parlamenta veiktā pētījumā centās aplēst ietekmi, ko iekšējam tirgum rada tirdzniecības netarifa šķēršļi. Tika secināts, ka šādu šķēršļu samazināšana varētu palielināt ES iekšējo tirdzniecību par vairāk nekā EUR 100 miljardiem gadā. Turklāt laikposmā no 2008. līdz 2014. gadam aptuveni 0,89 miljoni uzņēmumu darbojās nozarēs, uz ko neattiecas saskaņošana, pārstāvot vairāk nekā 50 % no kopējā aktīvo uzņēmumu skaita ražošanas nozarē. Aptuveni 87 % no uzņēmumiem ir mikrouzņēmumi. Kā norādīts Komisijas 2014. gada konkurences ziņojumā, tikai 14 % no MVU veic tirdzniecību pārrobežās ES salīdzinājumā ar 85,4 % no lieliem ražošanas uzņēmumiem.

Regulējuma kontroles padome 2017. gada 7. aprīlī izdeva pozitīvu atzinumu par ietekmes novērtējumu. Padome uzskatīja, ka ziņojumā kopumā ir labi atspoguļota situācija un papildus ieteica labāk izskaidrot variantu izvēli un to, kā tie tiktu īstenoti praksē. Ziņojumā arī būtu jāizdara skaidrāki secinājumi par to, kādā mērā pārskatīšanas gaidāmais rezultāts ietekmēs savstarpējas atzīšanas darbību praksē un sekmēs iekšējā tirgus labu darbību. Visbeidzot, tajā būtu labāk jānovērtē iespēja vienkāršot administrēšanu un samazināt slogus. Pozitīvajā atzinumā ietvertos ieteikumus iekļāva ziņojumā. It sevišķi tika labāk izskaidroti dažādie varianti un to, kā tie mijiedarbojas. Ziņojumā ir labāk izklāstīts, kā šie varianti darbojas praksē, uzsvaru liekot uz vēlamā varianta sekām tirgū. Ziņojumā ir arī labāk izskaidrots, kādēļ pašreizējos regulatīvos slogus ir radījusi tieši savstarpējas atzīšanas nepareiza darbība, un skaidri norādīts, kā vēlamie varianti samazinās šos slogus. Kopsavilkuma lapa un Regulējuma kontroles padomes pozitīvais atzinums ir pieejami šeit: XXXXX.

Papildus 1. variantam (status quo) ietekmes novērtējumā bija paredzēti šādi politikas varianti:

2. variants — ieteikuma tiesības, lai uzlabotu savstarpējas atzīšanas darbību (informētības vairošana, apmācība, ierēdņu apmaiņa utt.);

3. variants — minimālas normatīvās izmaiņas Regulā (EK) Nr. 764/2008 (administratīvo lēmumu pārredzamība, ES standartu izmantošana, produktu informācijas punktu nozīmes palielināšana);

4. variants — vispusīgas normatīvās izmaiņas Regulā (EK) Nr. 764/2008 (brīvprātīga savstarpējas atzīšanas deklarācija, problēmu risināšanas mehānisms, uzlaboti produktu informācijas punkti un sadarbība);

5. variants — brīvprātīga iepriekšēja atļauja laišanai tirgū.

Variants, kas saistīts ar regulas atcelšanu, un variants, kurš paredz papildu saskaņošanas pasākumu ierosināšanu attiecībā uz konkrētām pamatprasībām, kas aptver konkrētus produktu aspektus, tika izslēgti agrīnā posmā tāpat kā trešās puses atbilstības deklarācijas ieviešana.

Vēlamais variants ir 4. variants (vispusīgas normatīvās izmaiņas Regulā (EK) Nr. 764/2008), ko papildina 2. variants (ieteikuma tiesību pasākumi).

2. variantu (ieteikuma tiesības) atbalstīja visas ieinteresētās personas, taču to uzskatīja par efektīvu tikai tad, ja to papildinātu ar citiem vispusīgiem instrumentiem.

3. variantu (minimālas normatīvās izmaiņas regulā) par iespējami efektīvu uzskatīja dalībvalstis un uzņēmēji, taču pārējie par to nebija tik pārliecināti.

4. variantu uzskatīja par efektīvāko politikas mērķu sasniegšanai un uzņēmumu izmaksu samazināšanai.

Ieinteresētās personas bija vienisprātis, ka 5. variants (brīvprātīga iepriekšēja atļauja) nespēj novērst esošos savstarpējas atzīšanas šķēršļus. Galvenokārt tas radītu izmaksas. Piemēram, biocīdu nozarē tika aplēsts, ka ar šo procedūru saistītās administratīvās izmaksas būtu EUR 18–20 miljoni gadā.

Tā kā produkti, uz kuriem attiecas savstarpēja atzīšana, ir sarežģīti un daudzveidīgi, it ļoti grūti veikt kvantitatīvu novērtējumu par ieguvumiem. 4. variants apvienojumā ar 2. variantu paplašinātu informētību un zināšanas par savstarpēju atzīšanu, vienlaikus nodrošinot juridisko noteiktību attiecībā uz principa piemērošanu un uzlabojot dalībvalstu administratīvo sadarbību. Lielāks skaits ekonomikas dalībnieku tiktu informēti par iespēju ienākt jaunos tirgos bez papildu izmaiņām to produktos, turklāt tie, kuri ir informēti par savstarpēju atzīšanu, bet nevēlas to izmantot, sāktu uzticēties sistēmai. It sevišķi tas atvieglotu tādu produktu laišanu tirgū, kas tiek likumīgi tirgoti citās dalībvalstīs, jo tiktu nodrošināts satvars un racionalizētas diskusijas par to, vai produkts var ienākt tirgū saskaņā ar savstarpējas atzīšanas principu, un tiktu samazināts piekļuves tirgum liegšanas risks. Tas būtiski samazinātu uzņēmumu izmaksas, kas saistītas ar informāciju, pielāgošanu, novēlotu ienākšanu tirgū un zaudētām iespējām. Arī dalībvalstis gūtu ieguvumus no šo variantu apvienošanas, jo tiktu mudinātas konsekventāk un pareizāk piemērot savstarpējas atzīšanas principu. Tirdzniecības šķēršļu samazināšana kopumā (sk. iepriekš) varētu palielināt ES iekšējo tirdzniecību par vairāk nekā EUR 100 miljardi gadā.

Tāpat ir ļoti sarežģīti kvantitatīvi novērtēt vēlamo variantu izmaksas. Tiek uzskatīts, ka ekonomikas dalībnieku izmaksas būs minimālas, un tas attiecas arī uz brīvprātīgo savstarpējas atzīšanas deklarāciju — tiek lēsts, ka izmaksas radīs minimāls administratīvais darbs (ekonomikas dalībniekam būtu vidēji jāveltī 20 minūtes, lai aizpildītu deklarāciju). Konkrētas vajadzīgās izmaksas segtu dalībvalstis un Komisija, proti, ieteikuma tiesību variants rada izmaksas saistībā ar informētības un apmācības pasākumu organizēšanu un koordinēšanu (EUR 500 000), kā arī izmaksas saistībā ar ierēdņu apmaiņas shēmu (EUR 100 000). Problēmu risināšanas mehānisms rada papildu darba noslogojumu Komisijai, jo vajadzīgi darbinieki, kas izskatīs apelācijas (3–4 papildu pilnslodzes ekvivalenti). Konkrētas izmaksas rada arī dalībvalstu plašāka administratīvā sadarbība; tās tiek lēstas EUR 1 200 000 apmērā gadā.