3.1.1.135. pants attiecas uz Apvienotās Karalistes ieguldījumu un līdzdalību Savienības budžetu izpildē. Tā mērķis ir nodrošināt Apvienotās Karalistes parastās iemaksas un līdzdalību Savienības budžetā no izstāšanās dienas līdz pārejas perioda beigām. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ juridiskās noteiktības labad ir lietderīgi līguma 135. panta virsrakstā un 1. punktā svītrot atsauci uz 2019. gadu.

3.1.2.137. pants attiecas uz Apvienotās Karalistes dalību Savienības programmu un darbību īstenošanā no dienas, kad Apvienotā Karaliste izstājas no Savienības, līdz pārejas perioda beigām. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ juridiskās noteiktības labad ir lietderīgi līguma 137. panta virsrakstā un 1. punktā svītrot atsauci uz 2019. gadu.

3.1.3.143. pants attiecas uz iespējamajām finanšu saistībām, kas saistītas ar aizdevumiem finansiālajai palīdzībai, ESIF, EFIA un ārējo aizdevumu pilnvarām. Tajā Savienībai ir paredzēti vairāki ziņošanas pienākumi, kuru atsauces datumi jau ir pagājuši. Pirmais datums ir 2019. gada 31. jūlijs, kurā bija plānots iesniegt pirmo ziņojumu, kas atspoguļotu stāvokli attiecībā uz 143. pantā minētajām finanšu operācijām dienā, kad Apvienotā Karaliste izstājas no Savienības. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ ir jāgroza 143. panta 1. punkts, nosakot, ka pirmais ziņojums jāiesniedz 2020. gada 31. jūlijā. Jāsvītro arī atsauces uz 2019. gadu minētā punkta pārējā daļā.

3.1.4.144. pants attiecas uz tieši vai netieši īstenotiem finanšu instrumentiem, kas finansēti no 2014.–2020. gada DFS vai agrāko finanšu plānu programmām. Tajā ir atsauce uz pirmo ziņojumu, kurā atspoguļots stāvoklis attiecībā uz 143. pantā minētajām finanšu operācijām, un tā datumu. Tāpēc 144. panta 1. punktā jāgroza atsauce uz minēto datumu.

3.1.5.150. pants attiecas uz Apvienotās Karalistes saistību turpināšanos un iemaksātā kapitāla atlīdzināšanu Eiropas Investīciju bankas (EIB) ietvaros divpadsmit daļās. Minētajā pantā norādīts pirmā maksājuma datums, kad EIB atlīdzina Apvienotajai Karalistei iemaksāto kapitālu (2019. gada 15. decembris), ar mērķi sākt atmaksāšanu tā gada beigās, kurā Apvienotā Karaliste izstājas no Savienības. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ jāgroza atsauce uz iepriekš minēto datumu. Pēc apspriešanās ar EIB tiek ierosināts pirmo maksājumu paredzēt 2020. gadā un, konkrētāk, 2020. gada 15. oktobrī. Atlīdzināšana sākas vienu gadu vēlāk, tādēļ ir jāmaina arī galīgā maksājuma datums, kurš būtu jānosaka 2031. gada 15. oktobrī. Attiecīgi būtu jāgroza 150. panta 4. punkts.

150. pantā ir arī paredzēts, ka EIB 2019. gada 31. jūlijā paziņo Apvienotās Karalistes riska darījumus EIB finanšu operācijās. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ 8. punktā ir jāgroza minētās paziņošanas diena, nosakot to tajā pašā datumā, tikai gadu vēlāk, t. i., 2020. gada 31. jūlijā.

150. pantā ir noteikts pienākums EIB katru gadu, līdz tiek dzēstas Apvienotās Karalistes saistības saskaņā ar minēto pantu, paziņot par Apvienotās Karalistes atlikušajiem riska darījumiem EIB finanšu operācijās. Līgumā patlaban norādītais datums ir katra gada 31. marts, sākot no 2020. gada. Diena, kad Apvienotā Karaliste izstājās no Savienības, bija 2020. gada 31. janvāris, tādēļ pirmie atlikušie riska darījumi, par kuriem jāziņo, attiecas uz 2020. gada 31. decembri. Tāpēc pirmais paziņojums būtu jāiesniedz 2021. gada 31. martā. Attiecīgi būtu jāgroza 150. panta 8. punkta otrā daļa.

3.1.6.145. pants attiecas uz Apvienotās Karalistes daļas Eiropas Ogļu un tērauda kopienas (EOTK) neto aktīvos atlīdzināšanu. Ieņēmumi no minētajiem aktīviem tiek pārskaitīti Ogļu un tērauda pētniecības fondam (RFCS), kas finansē pētniecības projektus ogļu un tērauda nozarē. Minētie projekti neietilpst DFS, un tiem ir atsevišķs juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienību 37. protokolā par EOTK līguma izbeigšanās finansiālajām sekām un par Eiropas Ogļu un tērauda pētniecības fondu. Tas nozīmē, ka uz dotācijām, kas saistītas ar minētajiem projektiem, neattiecas Izstāšanās līguma 137. un 138. pants un ka tādējādi nav paredzēti noteikumi par šādām procesā esošām dotācijām, kas piešķirtas Apvienotās Karalistes saņēmējiem līdz pārejas perioda beigām.

Tāpēc ir jāgroza Izstāšanās līgums, lai aizpildītu šo juridisko vakuumu. Tiek ierosināts attiecībā uz RFCS dotācijām ievērot to pašu loģiku, ko piemēro no DFS finansētajām dotācijām. Tas nozīmē, ka RFCS dotācijas, par kuru piešķiršanu Apvienotās Karalistes saņēmējiem nolīgumi parakstīti pirms pārejas perioda beigām, būtu jāizmaksā līdz to slēgšanai. Šāda pieeja atbilstu arī RFCS finansēšanas noteikumiem, saskaņā ar kuriem N gada saistības tiek finansētas no Eiropas Ogļu un tērauda kopienas aktīvu ieņēmumiem N-2 gadā (citiem vārdiem sakot, 2020. gada projekti tiek finansēti no 2018. gada ieņēmumiem). Pēc analoģijas ar DFS noteikumu un ņemot vērā aktīvu atlīdzināšanu Apvienotajai Karalistei no 2021. gada 30. jūnija, tiek ierosināts noteikt pārejas perioda beigas kā parakstīšanas termiņu. Lai to atspoguļotu, līguma 145. pantam būtu jāpievieno trešā daļa.

3.2.Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikums

Protokols par Īriju/Ziemeļīriju ir izstrādāts, lai ņemtu vērā unikālos apstākļus Īrijas salā saistībā ar Apvienotās Karalistes izstāšanos no Savienības. Tajā ir iekļauti noteikumi, kuru nolūks ir nepieļaut stingras robežas pastāvēšanu starp Īriju un Ziemeļīriju, un paredzēts, ka Ziemeļīrija ievēros ierobežotu noteikumu kopumu, kas attiecas uz Savienības preču vienoto tirgu. Protokola 2. pielikumā ir iekļauts to Savienības tiesību noteikumu saraksts, kuri minēti protokola 5. panta 4. punktā un kurus šajā sakarā piemēro Ziemeļīrijai. Minētajā pielikumā neuzmanības kļūdas dēļ nav uzskaitīti astoņi tiesību akti, kuri ir būtiski iekšējā preču tirgus noteikumu piemērošanai Ziemeļīrijai. Turklāt minētajā pielikumā neuzmanības kļūdas dēļ nav iekļautas trīs piezīmes, kuras ir vajadzīgas, lai precizētu dažu Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikumā uzskaitīto konkrēto aktu piemērošanas jomu.

3.2.1.Direktīva (ES) 2019/904 par konkrētu plastmasas izstrādājumu ietekmes uz vidi samazināšanu

Ar Direktīvu (ES) 2019/904 tiek veicināta aprites principiem atbilstīga pieeja, kas priekšroku dod ilgtspējīgiem un netoksiskiem atkārtoti izmantojamiem izstrādājumiem un atkārtotas izmantošanas sistēmām, nevis vienreizlietojamiem izstrādājumiem, tiecoties samazināt radušos atkritumu daudzumu. Minētā direktīva papildina Direktīvu 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu, kura jau ir iekļauta Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikumā. Abu instrumentu piemērošana Ziemeļīrijas teritorijā ir nepieciešama, lai novērstu atšķirīgu pieeju izmantošanu atkritumu jomā, piemēram, attiecībā uz marķēšanas prasībām, un nodrošinātu, ka produktus, kurus varētu laist Ziemeļīrijas tirgū, var droši un likumīgi ievest pāri robežai Īrijā un pārējā vienotajā tirgū.

Ņemot vērā iepriekš minēto un lai saglabātu iekšējā tirgus integritāti attiecībā uz iepakojumu un izlietoto iepakojumu, tiek ierosināts Direktīvu (ES) 2019/904 iekļaut to Savienības tiesību noteikumu sarakstā, kurus piemēro Ziemeļīrijai, Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikuma sadaļā “Atkritumi”.

3.2.2.Direktīva 2011/91/ES par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju

Direktīvā 2011/91/ES ir paredzēti vispārīgi un horizontāli noteikumi, lai pārvaldītu vienotu preču partijas identifikācijas sistēmu. Tajā noteikts vispārējs pienākums norādīt preču partiju, paredzēti izņēmumi no šā pienākuma, uzņēmējiem noteikta atbildība par pienākumu izpildi un precizēts norādes saturs un tās novietojums uz pārtikas produktiem.

Preču partijas norāde ir derīgs informācijas avots, ja pārtikas produkti ir strīda objekti vai apdraud patērētāju veselību. Tā palīdz pārtikas apritē iesaistītajiem tirgus dalībniekiem pārvaldīt nedrošu pārtikas produktu izņemšanu no tirgus gan attiecībā uz nedrošu pārtikas produktu partijas ātru identificēšanu, gan attiecībā uz tās savlaicīgu izņemšanu no tirgus. Tā ir neaizstājams instruments valstu iestādēm, ja notiek izmeklēšana par krāpšanu pārtikas jomā.

Lai gan pastāv vispārējs pienākums nodrošināt atsauci uz fasētu pārtikas produktu ražošanas vai iepakošanas partiju starptautiskā līmenī (Codex Alimentarius General Standard for the Labelling of Pre-packaged Foods (Pārtikas kodeksa vispārējais standarts fasētu pārtikas produktu marķēšanai)), direktīvā ir noteiktas īpašas kopējas prasības, kas sniedzas tālāk par šo pienākumu. Visbeidzot, pārtikas produktiem, kurus ieved Eiropas Savienībā no trešām valstīm, ir jāatbilst Savienības tiesību aktos noteiktajām izsekojamības prasībām, lai tos varētu likumīgi tirgot Savienībā.

Visbeidzot, ar Direktīvu 2011/91/ES tiek papildināti pienākumi, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 178/2002 (2002. gada 28. janvāris), ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu, kura jau ir iekļauta Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikumā.

Ņemot vērā iepriekš minēto un lai saglabātu iekšējā tirgus vienotību, kā arī Savienības pilsoņu veselību un drošību, tiek ierosināts Direktīvu 2011/91/ES iekļaut to Savienības tiesību noteikumu sarakstā, kurus piemēro Ziemeļīrijai, Protokola par Īriju/Ziemeļīriju 2. pielikuma sadaļā “Pārtika — vispārīgi noteikumi”.