[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 12.7.2006 COM(2006) 378 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Kopienu finanšu interešu aizsardzība - cīņa pret krāpšanu – 2005. gada pārskats{SEC(2006)911}{SEC(2006)912} SATURA RĀDĪTĀJS Ievads ... 4 1. Pārskats par 2001.-2005. gada kopējo stratēģisko pieeju Kopienu finanšu interešu aizsardzībai 4 1.1. Kopējā likumdošanas politika par krāpšanas apkarošanu 5 1.2. Jauna veida sadarbība 7 1.3. Korupcijas novēršana un apkarošana iestādēs 9 1.4. Krimināllikuma ietekmes nostiprināšana 9 1.5. Secinājumi 11 2. Krāpšanas apkarošanas rezultāti : statistikas pētījumi par krāpšanu un citiem pārkāpumiem, ko dalībvalstis paziņojušas saskaņā ar nozaru regulām 11 2.1. Tradicionālie pašu resursi 13 2.2. Lauksaimniecības izdevumi (ELVGF Garantiju nodaļa) 13 2.3. Strukturālie pasākumi 14 2.4. Pirmsiestāšanās fondi 15 3. Dalībvalstu un Komisijas veiktie pasākumi 2005. gadā 16 3.1. Dalībvalstu veiktie pasākumi 16 3.1.1. Jaunie horizontālie pasākumi 16 3.1.2. Jaunie pasākumi Kopienu pašu resursu jomā 17 3.1.3. Jaunie pasākumi lauksaimniecības izdevumu jomā 17 3.1.4. Jaunie pasākumi strukturālo darbību jomā 18 3.2. Komisijas apstiprinātie pasākumi operatīvai krāpšanas apkarošanai 18 3.3. Papildu pasākumi Kopienu finanšu interešu aizsardzībai 19 3.3.1. 1995. gada 26. jūlija Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību un tās protokolu ratificēšanas norise dalībvalstīs 19 3.3.2. Muitas informācijas sistēma (MIS) un konvencijas par informācijas tehnoloģiju izmantošanu muitas nozarē un tās protokola, ar ko izveido muitas reģistru identifikācijas datu bāzi ( FIDE ), ratificēšana 19 3.3.3. Nolīgums ar Philip Morris International 20 4. Līdzekļu atgūšana 21 4.1. Nacionālās līdzekļu atgūšanas procedūras civilprocesa vai administratīvā procesa ietvaros 21 4.2. Institūciju veiktā līdzekļu atgūšana 25 4.3. „Līdzekļu atgūšanas darba grupa” saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļu 26 4.4. Pārkāpumu lauksaimniecības politikas jomā finanšu uzraudzības sistēmas reforma........................................................................................................................27 5. Izdevumu sertificēšanas procedūras 28 5.1. Ceļvedis pozitīvas ticamības deklarācijas iegūšanai 28 5.2. Sabiedrisko izdevumu labas pārvaldības sertificēšana dalībvalstīs 29 IEVADS Kopienas finanšu interešu aizsardzība un krāpšanas apkarošana ir joma, kurā atbildība ir sadalīta Kopienas un dalībvalstu starpā. Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm katru gadu sagatavo ziņojumu, kurā aplūkoti jaunie pasākumi, kas veikti, lai izpildītu saistības atbilstīgi EK Līguma 280. pantam. Šo ziņojumu adresē Eiropas Parlamentam un Padomei un to publicē. Ziņojuma pirmajā punktā Komisija iepazīstina ar pārskatu par savu 2001.-2005. gada kopējo stratēģiiju Kopienas finanšu interešu aizsardzībai. Par spīti daudzajiem sastaptajiem šķēršļiem, vispārējais novērtējums par ieplānoto mērķu un darbību īstenošanu ir apmierinošs. Otrajā punktā ir apkopoti statistiskie dati par pārkāpumu gadījumiem , par kuriem ziņots saskaņā ar nozaru regulām. Trešais punkts no vienas puses sastāv no ilustratīvas dalībvalstu 2005 . gadā īstenoto pasākumu izlases, un no otras puses – pārskata par Komisijas veikto darbu, lai uzlabotu Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai ( OLAF) darbības efektivitāti. Vienojoties ar dalībvalstīm, tika nolemts iepazīstināt ar divām īpašām tēmām, kas apskatītas ziņojuma 4. un 5. punktā. Ceturtais punkts iepazīstina ar pasākumiem, kas veikti, lai uzlabotu nesaņemto vai nepareizi izmaksāto līdzekļu atgūšanu . Faktiski vienīgais līdzeklis, kā novērst krāpšanas un citu pārkāpumu nodarītos zaudējumus Eiropas budžetā, ir nodrošināt organizētu finanšu uzraudzību. Piektais un pēdējais punkts ir veltīts kontu apstiprināšanas jautājumam. Lielāko daļu Eiropas budžeta pārvalda sadarbībā ar dalībvalstīm. Proti, šajā punktā ir ietverts dalībvalstu izmantoto sertifikācijas sistēmu (ja tādas pastāv) principu un kontroles standartu īss salīdzinājums. Ziņojums sniedz tikai apkopojumu un kopējo ieskatu par divdesmit piecu dalībvalstu veiktajiem pasākumiem un sasniegtajiem rezultātiem. Vienlaicīgi Komisija publicē divus darba dokumentus[1], vienā ir apkopots dalībvalstu ieguldījums, un otrā - statistika par dalībvalstu paziņotajiem pārkāpumiem. Iepriekšējo gadu ziņojumi, kā arī tiem pievienotie Komisijas dienestu darba dokumenti, ir pieejami OLAF tīmekļa vietnē[2]. 1. PāRSKATS PAR 2001.-2005. GADA KOPēJO STRATēģIJU KOPIENU FINANšU INTEREšU AIZSARDZīBAI KOPIENU FINANšU INTEREšU AIZSARDZīBAI IR JāBALSTāS UZ CIEšU SADARBīBU STARP NACIONāLO UN KOPIENAS LīMENI. KOMISIJA šAI AIZSARDZīBAI VēLēJāS RADīT KOPēJU STRATēģIJU, APTVEROT VISAS DARBīBAS, KAS VARēTU VEICINāT šī KOPēJā MēRķA SASNIEGšANU, LAI NODROšINāTU VISU AR PROFILAKSI SAISTīTO NACIONāLO IESTāžU UN INSTITūCIJU DARBīBAS SASKAņOTīBU. Tā IETVER OPERATīVO DARBīBU, FINANšU UZRAUDZīBU, PIEMēROTāS SANKCIJAS UN TIESīBU NORMU SAGATAVOšANU šO DARBīBU REGULēšANAI, SAISTīBā AR PIRMO VAI TREšO PīLāRU. Savā 2000. gada 28. jūnijā pieņemtajā kopējā stratēģiskajā pieejā[3], kas iekļaujas ieraksta turpinājumā Amsterdamas līgumā par EK Līguma (EKL) 280. pantu un par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai ( OLAF ) nodibināšanu 1999. gadā, Komisija noteica savus politiskos un vispārējos mērķus 2001. – 2005. gadam. Attiecībā uz finanšu interešu aizsardzību Komisija noteica četrus pamatvirzienus: - kopēju likumdošanas politiku attiecībā uz krāpšanas apkarošanu; - jauna veida sadarbību; - starpinstitūcionālu pieeju profilaksei un cīņai pret korupciju; - krimināllikuma ietekmes nostiprināšanu. Šīs kopējās stratēģijas īstenošana ir veikta 2001.-2003.gada[4] un 2004.-2005. gada[5] rīcības plānos. 1.1. Kopējā likumdošanas politika par krāpšanas apkarošanu Komisija strādāja pie tā, lai krāpšanas apkarošanas politiku regulētu horizontāla un starppīlāru likumdošanas pieeja, kurā ietvertas visas nozares, kurās var izpausties krāpšana un korupcija. Tiesību normām, kas saistītas ar krāpšanas apkarošanu, ir jāparedz ne tikai uzraudzība un sadarbība, bet arī profilakse un atklāšana. 2001. gadā tā paziņoja par iekšēja « krāpšanas pierādīšanas» mehānisma ieviešanu Komisijā[6] ar mērķi uzlabot tiesību normu un līgumu izpildes kvalitāti, lai tos padarītu « noturīgākus pret krāpšanu ». Kopš 2003. gada starpdienestu grupa katru gadu identificē likumdošanas iniciatīvas un līgumu modeļus, kas varētu radīt galveno risku Kopienas finanšu interesēm. Par šiem projektiem pirms izstrādes procedūrām notika konsultācijas ar Eiropas Biroju krāpšanas apkarošanai. Laika periodā no 2004. līdz 2005. gadam, birojs kopumā izskatīja 28 iniciatīvas. Euro ieviešana visā ar to saistītajā periodā notiek vienlaicīgi ar daudziem pasākumiem, kurus veic, lai cīnītos pret monētu un banknošu viltošanu. Proti, Komisija papildus izstrādāja darbības un operatīvās reaģēšanas juridisko pamatu, kā arī pamatu īpašai starptautiskai sadarbībai. 2002. gada paziņojumā[7], kas jo īpaši attiecās uz pirms 1999. gada nepareizi izmaksāto lauksaimniecības fondu atgūšanas uzlabošanu, Komisija paziņoja par « Līdzekļu atgūšanas darba grupas » (ADG) radīšanu, lai noskaidrotu, kāda ir situācija ar neatgūtiem līdzekļiem, un sagatavotu lēmumus par finansiālo atbildību saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļu izdevumu pārbaudes oficiālās procedūras ietvaros (skat. 4.2. punktu). Jaunā finanšu regula[8], kas stājās spēkā 2003. gadā, ievērojami pastiprināja Kopienu finanšu interešu aizsardzību: - proti, tā uzlabo līdzekļu atgūšanas efektivitāti; - tā paredz pāreju no kases uzskaites uz izpildes uzskaiti. Tātad kopš 2005. gada Komisija ievēro daudz stingrākas starptautiskās tiesību normas par valsts budžeta pārskatu, uzlabo līdzekļu pārvaldīšanu ikdienā un līdz minimumam samazina kļūdu vai pārkāpumu risku; - tā paredz informācijas sistēmu, kas ar administratīvu lēmumu ļauj izslēgt no publiskajiem piedāvājumiem, krimināli sodītus dalībniekus un kandidātus, kuri nav uzticami vai kuri snieguši maldīgu vai krāpniecisku informāciju. Līdzīgu mehānismu pieņēma direktīvā par darba tirgu publisko piedāvājumu procedūru koordināciju[9]. Komisija savā ziņojumā par pārskatāmību[10] paredzēja izpētīt iespējas papildus izmantot izslēgšanas sistēmu un plāno šajā sakarā iesniegt priekšlikumus grozītajā priekšlikumā par finanšu regulas pārskatīšanu[11]. 2004. gadā Komisija pieņēma priekšlikumus regulām, grozot regulas, kas attiecas uz OLAF veiktajām izmeklēšanām[12], šo priekšlikumu mērķis jo īpaši bija padarīt skaidrākus noteikumus par informācijas apmaiņu starp Biroju un Kopienu institūcijām un organizācijām un ļaut Birojam koncentrēt uzmanību uz savām operatīvajām prioritātēm, kā arī paātrināt savas izpētes tā, lai uzlabotu savas darbības efektivitāti. Priekšlikumu mērķis bija arī nostiprināt izmeklēšanai pakļauto personu procesuālās tiesības. Pēc šiem priekšlikumiem Eiropas Parlaments un Padome pieprasīja papildu izvērtēšanu par Biroja veikumu, ko Komisija iesniedza 2004. gada oktobrī[13]. Revīzijas palāta sagatavoja īpašu ziņojumu par Biroja pārvaldību[14], kuru papildināja ar vairākiem ieteikumiem. 2005. gada jūlijā[15] Eiropas Parlaments organizēja auditu par OLAF darbības aktivizēšanu, kura laikā konstatēja, ka Biroja operatīvā struktūra, kas administratīvi iekļauta Komisijā, darbojas neatkarīgi savās izmeklēšanās. Ņemot vērā šo attīstību, Komisija 2006. gada 24. maijā pieņēma priekšlikumu, kas papildina tās 2004. gada februāra priekšlikumus, kurus tā aizvieto un kuri ir atsaukti. Šajā priekšlikumā jo īpaši ir apspriesta pārvaldība un sadarbība starp institūcijām un uzraudzības komiteju, šai komitejai tiekoties ar Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas pārstāvjiem strukturēta dialoga ietvaros. Tas paredz arī iecelt revidentu padomnieku, kurš noteiktos gadījumos tiktu aicināts paust savu viedokli, un izskaidro OLAF ģenerāldirektora pilnvaras. 2005. gada notikumi. 2005. gadā Komisija pieņēma savu otro ziņojumu[16] attiecībā uz regulas par « melno sarakstu » piemērošanu dalībvalstīs[17]. Šī regula paredz to ekonomikas operatoru identificēšanu, kas rada risku Kopienas budžetam saistībā ar ELVGF Garantiju nodaļu, Komisijas un dalībvalstu informēšanu un profilaktisko pasākumu piemērošanu. Ziņojumā konstatēti pieticīgi rezultāti šīs regulas piemērošanā. Ar šī ziņojuma palīdzību Komisija vēlas izraisīt plašas debates ar institūcijām par izslēgšanas mehānisma reformas nepieciešamību un tās iespējamiem virzieniem. 1.2. Jauna veida sadarbība Kopš 2001. gada Komisija uzsāka darbu, lai palīdzētu jaunajām dalībvalstīm un kandidātvalstīm piemērot acquis communautaire finanšu interešu aizsardzības jomā. Desmit jaunās dalībvalstis, Rumānija un Bulgārija izveidoja nacionālos krāpšanas apkarošanas koordinācijas dienestus ( AFCOS ), kuri ir atbildīgi par visiem Kopienu finanšu interešu aizsardzības likumdošanas, administratīvajiem un operatīvajiem aspektiem un kuri ir izrādījušies ļoti noderīgi. Desmit jauno dalībvalstu integrācija ir notikusi bez īpašām grūtībām, tās ir apmierinoši sagatavojušās savam jaunajam Kopienu finanšu interešu aizsardzības pienākumam. Lai labāk atbalstītu paplašināšanās procedūru, iestājoties Rumānijai un Bulgārijai, OLAF aktivizēja savu darbību un savu operatīvo efektivitāti, katrā no šīm abām valstīm nozīmējot sakaru virsnieku. 2004. gadā Eiropas Kopienai un tās dalībvalstīm bija iespēja parakstīt sadarbības līgumu[18] ar Šveices Konfederāciju, lai cīnītos pret krāpšanu un jebkuru citu nelikumīgu darbību, kas ietekmē to finanšu intereses. 2004. gadā Komisija arī lika priekšā pieņemt regulu par savstarpēju administratīvu palīdzību[19]. Regula nodrošināja sīki izstrādātu juridisko pamatu, un tai ir horizontāls raksturs, jo tā aptver visas Kopienas krāpšanas apkarošanas jomas, attiecībā uz kurām vēl nav izstrādātas nozaru tiesību normas. 2005. gada notikumi. Daži starptautiski komercdarījumi, kas veikti, pārkāpjot muitas noteikumus, tai skaitā noteikumus, kuri attiecas uz intelektuālo īpašumu, rada zaudējumus ekonomikai un ietekmē nodokļu iekasēšanu dalībvalstīs un Eiropas Savienības budžeta ieņēmumu no muitas. Pēdējo gadu laikā zināmu skaitu problēmu ir radījusi tirdzniecība ar Ķīnu. Sadarbības līguma, kas apspriests un parakstīts 2004. gadā un stājies spēkā 2005. gadā, mērķis ir uzlabot savstarpējo sadarbību starp Kopienu un Ķīnu muitas jomā. Tā operatīvo aspektu pārvalda OLAF . OLAF telpās tika izveidota pastāvīga tehniska infrastruktūra ( POCU ) labākai sadarbībai un labākam dalībvalstīm kopīgo muitas operāciju atbalstam. Izveidojot labāku sadarbību, un ar zemākām izmaksām POCU ļaus ātri veikt kopīgās muitas operācijas. Pirmā operācija, ko veica ar jaunās infrastruktūras palīdzību, bija operācija « FAKE », kas bija saistīta ar viltotām precēm, kuras nākušas no Ķīnas. Tā notika 2005. gada maijā un tās rezultāti bija ļoti apmierinoši (skatīt 3.2. punktu). Noteikumi, kas saistībā ar struktūrfondiem un Kohēzijas fondu paredzēja pienākumu dalībvalstīm ziņot Komisijai par gadījumiem, kad pastāv aizdomas par nozaru regulu pārkāpumiem, tika grozīti un modernizēti[20], lai nodrošinātu to saskaņotu īstenošanu. Saskaņošana turpināsies, veicot grozījumus noteikumos, ko piemēro lauksaimniecības jomā. Ar Komisijas lēmumu ir grozīti Krāpšanas apkarošanas koordinācijas konsultatīvās komitejas statūti[21], lai tos piemērotu izmaiņām, kas notikušas kopš tās izveidošanas 1994. gadā, piemēram, EK Līguma 280. panta iekļaušana Amsterdamas līgumā, OLAF izveidošana 1999. gadā vai vēl arī euro ieviešana. Komiteja, kas sastāv no dalībvalstu un Komisijas pārstāvjiem, palīdz Komisijai visos jautājumos, kas skar Kopienu finanšu interešu aizsardzību. 1.3. Korupcijas novēršana un apkarošana institūcijās Atbilstīgi uzdevumam, kuru 1999. gadā likumdevējs uzticēja OLAF , tas turpināja pildīt savus pienākumus saistībā ar korupcijas novēršanu un apkarošanu. Eiropas Tiesa vairākos piegājienos apstiprināja to veikto iekšējo izmeklēšanu likumību un saskaņotību starpinstitūciju līmenī, kuras veic visās institūcijās un iestādēs[22]. Vienošanās protokoli, kurus OLAF noslēdzis ar iekšējā audita dienestu ( IAS )[23] 2001. gadā un ar Komisijas Izmeklēšanas un disciplīnas biroju ( IDOC ) 2004. gadā[24], aprakstot savas atbilstīgas darbības jomas, ir ļāvuši izveidot radošu sadarbību šo institūciju starpā. Biežie kontakti starp OLAF un IDOC 2005. gadā ir ļāvuši saskaņot to darbību konkrētos gadījumos. Administratīvās reformas ietvaros ir veikti pasākumi, lai palielinātu Komisijas ierēdņu un oficiālo personu interesi par projektu labu vadību, interešu konfliktu risināšanu, kā arī par izturēšanos gadījumā, ja pastāv aizdomas par nopietnām nosodāmām darbībām, kas varētu kaitēt Kopienu interesēm. Komisijas 2006. gada 24. maijā pieņemtais priekšlikums, kas groza OLAF veikto izmeklēšanu juridisko pamatu, jo īpaši attiecas uz institūciju informēšanas uzlabošanu un iespēju iekšējas izmeklēšanas gadījumā nenodot gala ziņojumu kompetentām tiesībsargājošām iestādēm, ja pārkāpumi nav smagi, ja finanšu zaudējumi ir nelieli un ja pastāv iekšēji pasākumi, kas pieļauj atbilstīgu uzraudzību, nododot ziņojumu attiecīgajai institūcijai vai iestādei. 1.4. Krimināllikuma ietekmes nostiprināšana Grūtības, kas saistītas ar nacionālo tiesību sistēmu nesavienojamību un ar sarežģītu un bieži vien starpnacionālu tiesas lietu izskatīšanu, noveda Komisiju pie šī ceturtā izaicinājuma pieņemšanas savā kopējā stratēģiskajā pieejā. 2001. gadā Komisija iepazīstināja Eiropas Parlamentu un Padomi ar priekšlikumu par direktīvu par Kopienas finanšu interešu krimināltiesisko aizsardzību[25]. Šī priekšlikuma mērķis ir atjaunot Kopienas dokumentā zināmus krimināllikuma noteikumus (proti, nelikumīgas uzvedības, atbildības un sankciju definīciju un sadarbību ar Komisiju), kas bija ietverti Konvencijā par Kopienu finanšu interešu aizsardzību [26] un tās protokolos[27]. Minētā konvencija, tās pirmais protokols un protokols, kas attiecas uz Eiropas Tiesas kompetenci, stājās spēkā 2002. gadā, šādi pieļaujot ciešāku tiesu sadarbību dažādās jomās. Komisija iesaka Padomei uzaicināt dalībvalstis pacensties nostiprināt nacionālās krimināllikuma normas, pārskatīt savas iebildes attiecībā uz konvencijas instrumentiem un ratificēt otro protokolu. Pašreiz Komisija gatavo otru ziņojumu[28], lai varētu īstenot konvenciju un tās jau spēkā esošos protokolus, kuru vajadzētu pieņemt līdz 2007. gada beigām un kas aptvers visas divdesmit piecas dalībvalstis. Vēlme iet tālāk ES iekšienē attiecībā uz savstarpējās atzīšanas principa, kas ir kļuvis par krimināltiesiskās sadarbības stūrakmeni, īstenošanu ir novedusi pie likumdošanas darbības, kas virzīta uz jomām, uz kurām attiecas ES Līguma VI nodaļa. Šai darbībai ir bijusi jo īpaši labvēlīga ietekme uz Kopienu finanšu interešu aizsardzību. Piemēram, ietvarlēmuma par Eiropas apcietināšanas orderi pieņemšana[29] 2002. gadā ievērojami atvieglo personas apcietināšanu un tās nodošanu no viens dalībvalsts otrai, lai veiktu kriminālvajāšanu, izpildītu sodu, vai piemērotu drošības līdzekli – brīvības atņemšanu. Vienošanās protokols, ko OLAF un Eurojust noslēdza 2003. gadā, paredz savstarpēju informācijas nodošanu un sadarbību Kopienu finanšu interešu aizsardzības jomā. OLAF un Eurojust 2004. gadā pieņēma praktiskos nosacījumus par šīs vienošanās īstenošanu. Lai nodrošinātu šīs vienošanās īstenošanu, izveidoja OLAF un Eurojust sakaru grupu. 2005. gadā grupa noturēja regulāras sanāksmes. Tās ietvaros Eurojust sadarbojās ar OLAF un nacionālajām iestādēm vairākās OLAF lietās, piedalījās ar šīm lietām saistītajās izmeklēšanās un vajāšanās. Vienošanās, ko 2004. gadā noslēdza OLAF un Eiropols, paredz palielināt apmaiņu ar stratēģisko un tehnisko informāciju, kā arī informācijas apmaiņu par draudu novērtēšanu un riska analīzi kopējas intereses jomās. 2005. gadā ir kļuvusi intensīvāka sadarbība starp Biroju un Eiropolu galvenokārt jomā, kas skar cīņu pret kontrabandu, kā arī euro viltošanas jomā. Birojs izveidoja arī sakarus ar tādām starptautiskām instancēm, kā Interpols un Pasaules Muitas organizācija (PMO). 2001. gadā Komisija pieņēma zaļo grāmatu[30], kuras mērķis ir uzsākt debates par Eiropas prokurora amata izveidi efektīvākai cīņai pret noziedzību, kas ietekmē Eiropas Kopienu finanšu intereses. Līguma par Eiropas Konstitūciju, kas Eiropas Padomē pieņemts 2004. gada jūnijā, bet kuru vēl nav ratificējušas visas dalībvalstis, III daļas 274. pantā paredzēts, ka Padome, vienbalsīgi lemjot un pēc Eiropas Parlamenta apstiprinājuma saņemšanas uz Eurojust pamata var izveidot Eiropas prokuratūru, lai apkarotu pārkāpumus, kas ietekmē Savienības finanšu intereses. Šai prokuratūrai būs tiesības izmeklēt, vajāt un nosūtīt iztiesāšanai šo pārkāpumu izpildītājus un līdzdalībniekus. 2005. gada notikumi. Komisija kādā ziņojumā minēja[31] sekas principiālam Eiropas Tiesas spriedumam par soda pasākumiem, kas skar pirmo un trešo pīlāru[32], jo īpaši priekšlikumu par direktīvu, kas attiektos uz Kopienas finanšu interešu krimināltiesisko aizsardzību. Saskaņā ar šo spriedumu, ja ir nepieciešams īpašs soda pasākums konkrētajā lietā, lai garantētu Kopienu tiesību efektivitāti, to ir jāpieņem tikai pirmajā pīlārā. Šī sistēma pieliek punktu dubulta teksta mehānismam (direktīva vai regula un ietvarlēmums). 1.5. Secinājumi Piecus gadus pēc kopējas stratēģiskās pieejas sākuma īstenoto darbību novērtējums ir pozitīvs. Kā to parāda arī iepriekš minētais rezumējums, ievērojams progress ir panākts katrā no lielajiem Kopienu finanšu interešu aizsardzības virzieniem. Taču krimināllikuma ietekmes nostiprināšana bija lēna. Tā piemēram, darbība, kuras mērķis bija sagatavot augsni Eiropas prokurora amata izveidošanai, tika uz laiku palēnināta, gaidot konstitucionālā līguma ratifikāciju. No visām darbībām, kas paredzētas visā plānošanas periodā, 75% bija pilnībā veiktas līdz 2005. gada 31. decembrim, 9% tika daļēji veiktas paredzētajos termiņos un turpinās. 14% tika pārceltas uz 2006. gadu un 10% tika uz laiku vai pavisam atceltas, galvenokārt no Komisijas neatkarīgu apstākļu dēļ. 2. KRāPšANAS APKAROšANAS REZULTāTI : STATISTIKAS PēTīJUMI PAR KRāPšANU UN CITIEM PāRKāPUMIEM, KO DALīBVALSTIS PAZIņOJUšAS SASKAņā AR NOZARU REGULāM KOPIENAS TIESīBU NORMAS UZLIEK PAR PIENāKUMU DALīBVALSTīM ZIņOT PAR KRāPšANU UN CITIEM PāRKāPUMIEM, KAS IETEKMē FINANšU INTERESES VISāS KOPIENAS DARBīBAS JOMāS [33]. Šajā nodaļā aplūkotie statistikas pētījumi attiecas uz aizdomām par krāpšanu un citiem pārkāpumiem, ko dalībvalstis paziņojušas saskaņā ar nozaru regulām. Kopienu tiešie izdevumi nav skarti[34]. Komisijas dienestu dokuments[35], kas publicēts vienlaicīgi ar šo ziņojumu, sniedz padziļinātu analīzi par statistikas pētījumiem, kas iegūti, balstoties uz šiem paziņojumiem. Sekojošā tabula apkopo paziņoto pārkāpumu skaitu 2005. gadā, kā arī naudas summas katrā nozarē[36]. Tabula. Pārkāpumu skaits un summa 2005. gadā KOPĀ 2005. gads | Joma | Paziņoto pārkāpumu skaits | Kopējā finansiālā ietekme (summas miljonos euro) | Pašu resursi | 4.982 | 322 | ELVGF Garantiju nodaļa | 3.193 | 102 | Struktūrfondi un Kohēzijas fonds | 3.570 | 601 | Pirmsiestāšanās fondi | 331 | 17 | Kopā | 12.076 | 1042 | Ir svarīgi izšķirt krāpšanu un pārkāpumu. Krāpšanu definē kā ar nodomu pieļautu pārkāpumu, kas veido tādu kriminālu aktu, kuru kvalificēt ir tiesības tikai tiesnesim[37]. Reālo finansiālo ietekmi no krāpšanas var izmērīt tikai pēc tiesas procesa beigām. Pašu resursu jomā aizdomas par krāpšanu ir aptuveni 20% no 2005. gadā paziņotajiem pārkāpumu gadījumiem par kopējo summu aptuveni 95,2 miljoniem euro. Lauksaimniecības izdevumu jomā aizdomas par krāpšanu ir apmēram 13% gadījumu no paziņotajiem pārkāpumiem par kopējo summu aptuveni 21,5 miljoni euro, kas atbilst 0,05% no visiem ELVGF Garantiju nodaļas izsniegtajiem kredītiem. Attiecībā uz struktūrfondiem krāpšana skar aptuveni 15% no paziņotajiem pārkāpumiem par kopējo summu 205 miljoni euro, kas atbilst aptuveni 0,53% no kopējiem struktūrfondu un Kohēzijas fonda kredītiem. Pirmsiestāšanās fondu jomā krāpšana skar aptuveni 18% no paziņotajiem pārkāpumiem par kopējo summu aptuveni 1,77 miljoni euro, kas atbilst 0,06% no kopējiem kredītiem, kas piešķirti no PHARE [38], SAPARD [39] un ISPA [40] fonda. Šis novērtējums ir pamatots uz informāciju, ko paziņojušas dalībvalstis, bet to ir jāaplūko uzmanīgi. 2.1. Tradicionālie pašu resursi Atklāto un paziņoto krāpšanas gadījumu un pārkāpumu skaits (gadījumos, kad summa ir virs 10 000 euro) salīdzinājumā ar 2004. gadu ir pieaudzis par 55 % (4 982 gadījumi 2005. gadā) [41] . Ar pārkāpumiem saistītā summa 2005. gadā ir aptuveni 322 miljoni euro, salīdzinājumā ar 212 miljoniem euro 2004. gadā, proti, tas ir pieaugums par 52%. Šo pieaugumu galvenokārt varētu izskaidrot ar labākiem sakariem no vairāku dalībvalstu puses un ar faktu, ka vairākas dalībvalstis ir iekļāvušas OWNRES sistēmā gadījumus, kas skar nepārbaudītas tranzīta operācijas, kuras, lai gan ar nokavēšanos, ir pārbaudītas pēc tam. Tādējādi vienkārša pieauguma konstatācija par 55% neļauj izdarīt secinājumus par reālo situāciju attiecībā uz krāpšanu un citiem pārkāpumiem. Cigaretes paliek starp produktiem, attiecībā uz kuriem pārkāpumi ir pieļauti visvairāk, vairākums paziņoto gadījumu attiecas uz to kontrabandu. 2005. gadā pieauga arī gadījumu skaits, kas saistīti ar cukura nozari; runa bija galvenokārt par gadījumiem, kad netika eksportēts cukurs, kas pārsniedza Kopienas valdības pieļauto daudzumu. Ir konstatēts arī gadījumu skaita pieaugums saistībā ar tekstilrūpniecības nozari, jo īpaši attiecībā uz izcelsmes deklarēšanu. [pic] 2.2. Lauksaimniecības izdevumi (ELVGF Garantiju nodaļa) 2005. gadā paziņoto pārkāpumu skaits ir nedaudz samazinājies salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu (3 193 gadījumi 2005. gadā, 3 401 - 2004. gadā). No otras puses finansiālā ietekme ir pieaugusi (102 miljoni euro 2005. gadā, 82 miljoni euro 2004. gadā), kas atbilst aptuveni 0,21 % no visiem ELVGF Garantiju nodaļas izsniegtajiem kredītiem (47 819 miljoni euro 2005. gadā). [pic] 2.3. Strukturālie pasākumi 2005. gadā paziņoto pārkāpumu skaits (3 570 gadījumi, tai skaitā Kohēzijas fonds) ir pieaudzis salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu (3 339 pārkāpumu gadījumu paziņoti 2004. gadā), kamēr to finansiālā ietekme ir samazinājusies (601 miljoni euro 2005. gadā, 696 miljoni euro 2004. gadā). 2005. gadā paziņoto pārkāpumu finansiālā ietekme ir aptuveni 1,56 % no struktūrfondu un Kohēzijas fonda 2005. gadā izsniegtajiem kredītiem (38 430 miljoni euro). Galīgā ietekme būs zināma tikai pēc programmu slēgšanas. [pic][pic] 2.4. Pirmsiestāšanās fondi Struktūrfondu sistēmai līdzīga paziņošanas sistēma par pārkāpumiem tika radīta ar daudzgadīgajiem līgumiem par finansēšanu no PHARE , SAPARD un ISPA fonda un no fondiem, kas piešķirti Kiprai un Maltai [42]. Tabula 2.4.: Dalībvalstu un kandidātvalstu paziņotie pārkāpumu gadījumi un ar pirmsiestāšanās fondiem saistītās summas [43] – 2002.-2005. gads.[44] Gads | PHARE[45] | SAPARD | ISPA | KOPĀ | Kopā | Gadījumi > EUR 500 000 | Gadījumi < EUR 500 000 | Gadījumi | Summa (miljonos euro) | Gadījumi | Summa (miljonos euro) | Gadījumi | Summa (miljonos euro) | Sākotnējā situācija 2002. gada beigās Neatgūto līdzekļu gadījumi, par kuriem paziņots pirms 1999. gada un kuru pārbaudi veica līdzekļu atgūšanas darba grupa | 4 228 | 1 212 | 419 | 1 035 | 3 809 | 177 | Situācija 2004. gada beigās pēc ADG pārbaudēm | 3 690 | 1 059 | 463 | 857 | 3 227 | 202 | 2005. gadā tika pabeigti auditi attiecībā uz 463 gadījumiem – katrs par summu, kas lielāka par EUR 500.000. Šie gadījumi atbilst kopējai neatgūtai summai aptuveni 857 miljonu euro apmērā. 2005. gadā sasniegtais progress | Gadījumi | Summa (miljonos euro) | A. Pārbaudes un divpusējas tikšanās ar dalībvalstīm izdevumu pārbaudes procedūras ietvaros (katrā gadījumā summa pārsniedz 500 000 euro). | 431 | 765 | B. Pārbaude pabeigta, bet vēl nav apspriesta ar dalībvalstīm izdevumu pārbaudes procedūras ietvaros (katrā gadījumā summa pārsniedz 500 000 euro). | 32 | 92 | C. Gadījumi, kur summas mazākas par 500 000 euro, kurus ADG vēl nav apskatījusi/pārbaudījusi un kuros izdevumu pārbaudes procedūra vēl nav sākta | 3 227 | 202 | 2006. gadā izdevumu pārbaudes procedūras ietvaros (ELVGF Garantiju nodaļa) Komisija pieņems oficiālu lēmumu par lielāko daļu gadījumu, kuru summas pārsniedz 500 000 euro. 4.4. Pārkāpumu lauksaimniecības politikas jomā finanšu uzraudzības sistēmas reforma 2005. gadā Padome ar savas Regulas 1290/2005 [94] palīdzību lēma par turpmāko kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, veidojot divus atsevišķus Eiropas lauksaimniecības fondus, proti, Eiropas Lauksaimniecības vadības un garantiju fondu (ELVGF), lai cita starpā finansēt tirgus pasākumus un tiešos maksājumus, un Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA). Šī jaunā regula, jo īpaši tās 32. un 33. pantā, reformē visu to pārkāpumu finanšu uzraudzības sistēmu, kas skar abus jaunos fondus (ELVGF un ELFLA) un nākotnē vienkāršo līdzekļu atgūšanas uzraudzības procedūru. Šie panti paredz, ka finansiālās sekas segs attiecīgā dalībvalsts 50% apmērā un 50% apmērā no Kopienu budžeta, ja līdzekļu atgūšana nenotiks četru gadu laikā pēc pirmā administratīvā vai tiesas konstatējuma akta, vai astoņu gadu laikā, ja līdzekļu atgūšana notiek ar nacionālo tiesu starpniecību (fondiem ELVGF un ELFLA) vai pirms lauku attīstības programmas slēgšanas (fondam ELFLA). 5. IZDEVUMU SERTIFICēšANAS PROCEDūRAS 5.1. Ceļvedis pozitīvas ticamības deklarācijas iegūšanai Lai gan Revīzijas palāta atzina Komisijas un dalībvalstu sasniegto progresu budžeta kontroles sistēmu uzlabošanā, vienpadsmit secīgos gados tā ir izdevusi tikai vienu daļēji pozitīvu ticamības deklarāciju attiecībā uz maksāšanas kredītiem Kopienu budžeta ietvaros. Galvenā problēma saskaņā ar Palātas ziņojumiem ir fondos, kuru pārvaldība notiek kopīgi ar dalībvalstīm. Savā atzinumā Nr. 2/2004 [95], Revīzijas palāta ierosina izveidot uz kopīgiem noteikumiem un principiem balstītu Kopienu iekšējās kontroles struktūru, kas varētu garantēt saprātīgu ticamību, ka ieņēmumi tiks iekasēti un izdevumi veikti atbilstīgi spēkā esošām tiesību normām, ievērojot līdzsvaru starp iekšējās kontroles izmaksām un priekšrocībām. Pozitīva ticamības deklarācijas iegūšana ir viens no Barroso Komisijas[96] stratēģiskajiem mērķiem. Šajā aspektā pēc Palātas ieteikuma 2005. gada jūnijā Komisija pieņēma ceļvedi[97], kurā izklāstīti vairāki ierosinājumi attiecībā uz Kopienas iekšējās kontroles struktūru. Šajā dokumentā Komisija atsaucas uz priekšlikumu, ko Eiropas Parlaments noformulēja savas atlaišanas brīdī 2003. gadā, ar kuru tas ierosināja tādu pasākumu, kā « ex ante publikāciju oficiālā deklarācijā un ikgadēju ex post ticamības deklarāciju attiecībā uz zemāk minēto operāciju likumību un regularitāti no katras dalībvalsts augstākās politiskās un pārvaldes institūcijas (Finanšu ministrijas) puses. Šo ceļvedi papildināja ar « atšķirību novērtēšanu starp Komisijas dienestu iekšējās kontroles struktūru un kontroles principiem, kas izklāstīti Revīzijas palātas atzinumā Nr. 2/2004»[98] (« gap novērtējums »). Balstoties uz Komisijas dokumentiem un no dalībvalstu valsts administrācijām nākušu ekspertu grupas diskusijām, ECOFIN Padome 2005. gada 8. novembrī pieņēma secinājumus, kuros tā uzskata, ka « operatīvā līmenī pastāvošās deklarācijas var būt nozīmīgs ticamības līdzeklis Komisijai un pēdējā instancē arī Revīzijas palātai, un ka tās varētu būt ļoti noderīgas, uzrādot apmierinošu ziņojumu par izdevumiem/efektivitāti, un būtu jāņem vērā Komisijai un pēdējā instancē Revīzijas palātai, lai tā varētu pieņemt pozitīvu ticamības deklarāciju». Padome lūdz Komisijai iesniegt kontroļu rezultātu un jau esošo deklarāciju vērtības izvērtējumu. Ņemot vērā Padomes secinājumus, Komisija 2006. gada janvārī pieņēma rīcības plānu attiecībā uz integrētu iekšējās kontroles struktūru[99], kurā tā paredz ieviest to, ka dalībvalstis «nodrošina, ka, īstenojot kredītu pārvaldību Komisijas vārdā, tās samazina nelikumīgu izdevumu risku līdz pieņemamam un ka tās ir spējīgas to parādīt valsts vai Kopienu kontrolieriem». Tā kā 80 % gadījumu Kopienu fondu pārvaldība tiek veikta kopīgi ar dalībvalstīm, uzsvars tika likts uz tiesību normu vienkāršošanu programmas īstenošanas periodā no 2007. gada līdz 2013. gadam, uz Komisijas un dalībvalstu piemēroto kontroles principu un noteikumu saskaņošanu, daloties ar kontroles rezultātiem un izvirzot priekšplānā rentabilitāti, un uz esošo deklarāciju par operatīvo orgānu pārvaldību dalībvalstu līmenī izmantošanu, kas veido nozīmīgu ticamības elementu Komisijai un pēdējā instancē arī Revīzijas palātai. 5.2. Sabiedrisko izdevumu labas pārvaldības sertificēšana dalībvalstīs Komisija un dalībvalstis uzskatīja, ka tām ir kopīga interese savākt informāciju par dalībvalstīs pastāvošajām publisko izdevumu labas pārvaldības sertificēšanas sistēmām, lai mēģinātu no tām apkopot piemērotāko. Turklāt šis darbs varētu noderēt, pārbaudot ekvivalenta aizsardzības principa piemērošanu, ko ievieš Līguma 280. pants. Atbildes dalībvalstīm adresētajā anketā ļāva iegūt apskatu par nacionālajiem šajā jomā pastāvošajiem paņēmieniem, kas parādīti zemāk pārskata tabulas veidā. Šajā tabulā ir dotas vienkāršotas dalībvalstu sniegtās atbildes. Niansētāku pārskatu, kas ietver izvērstas atbildes, var atrast Komisijas dienestu darba dokumentā, kas publicēts vienlaicīgi ar šo ziņojumu. Iekšējās instances veikta nacionālo izdevumu sertificēšana [100] | Ārējas instances veikta nacionālo izdevumu sertificēšana[101] | BE | Nē | Nē[102] | CZ | Jā | Nē[103] | DK | Jā | Jā | DE | Nē | Jā | EE | Jā | Jā | EL | Nē | Nē | ES | Nē | Nē[104] | FR | Nē | Jā | IE | Jā | Jā | IT | Nē | Jā | CY | Nē | Jā | LV | Jā | Jā | LT | Jā | Jā | LU | Jā | Jā | HU | Jā | Jā | MT | Nē | Jā | NL | Jā | Jā. | AT | Nē | Nē[105] | PL | Nē | Jā. | PT | Nē | Jā | SL | Nē | Jā | SK | Jā | Jā | FI | Jā | Jā | SE | Nē | Jā | UK | Jā | Jā | Iekšējas instances veikta sertificēšana. Apmēram pusē no uz jautājumiem atbildējušo dalībvalstu pastāv iekšējas instances veikta sertificēšanas procedūra, lai nodrošinātu publisko izdevumu likumību un regularitāti[106]. To vidū tikai Latvija skaidri paziņo, ka šī sertificēšana attiecas arī uz Eiropas Kopienu piešķirtajiem fondiem, kurus pārvalda nacionālā administrācija. Tomēr ir jāmin, ka bieži šo sertificēšanu veic pārvaldes līmenī un nevis tieši iekšējs auditors[107]. Ievērojamā daļā gadījumu instances, kuras nodarbojas ar sertificēšanu, sniedz arī atzinumus par summām, kuras var atgūt maksātājas institūcijas[108]. Sertificēšana, ko veic iekšēja instance, dažreiz notiek nacionālajā līmenī [109] ; citos gadījumos tā notiek pārvaldes departamenta vai aģentūras līmenī[110]. Jāpiemin Apvienotās Karalistes un Slovākijas īpatnības, kur pastāv vairāki sertificēšanas līmeņi (nacionālais, reģionālais un fondu). Šos sertifikātus, kurus izsniedz iekšēja institūcija, nacionālajos parlamentos iesniedz tikai dažos gadījumos[111]. Dažās dalībvalstīs[112] ir iekšēja audita sistēma, nacionālo izdevumu likumības un regularitātes nodrošināšanai pat, ja nepastāv obligāts priekšnosacījums par iekšējas institūcijas veiktu sertificēšanu. To starpā divas ir norādījušas, ka šie auditi attiecas uz Kopienu fondiem[113]. Saskaņā ar to dalībvalstu atbildēm, kurās pastāv iekšēja kontroles un audita sistēma, INTOSAI šķiet ir visizplatītākais standarts. Ārējas instances veikta sertificēšana. Lielākais vairākums dalībvalstu ziņo, ka tajās pastāv ar likumu noteikts pienākums katru gadu iegūt ārējas instances izdotu sertifikātu, kas apliecina publisko izdevumu likumību un regularitāti, vienīgie izņēmumi ir Itālija un Austrija. Taču jāmin tādi īpaši gadījumi, kā Grieķija, Spānija un Itālija, kur nacionālā Revīzijas palāta izsniedz gada pārskatu nevis sertifikātu. Vairumā gadījumu šī ārējā instance ir sabiedrisko tiesību institūcija, kas ir pati augstākā audita instance valstī. Sertifikātus nacionālajā līmenī izsniedz vairākumā valstu[114]. Tie attiecas uz visu budžetu[115] un visos gadījumos tos iesniedz nacionālajos parlamentos, proti, lai apliecinātu nacionālo izdevumu pārvaldības likumīgumu un efektivitāti. Tikai dažās valstīs tās iesniedz atzinumu par summām, kuras iespējams atgūt[116]. Kopienas fondu (ar sadalītu pārvaldību) kontrole Atbildēs uz anketas jautājumiem dalībvalstis norādīja, ka vairāk nekā puse no nacionālajām sertificēšanas institūcijām, kas minētas 3. pantā Regulā (EEK) Nr. 1663/95 par ELVGF Garantiju nodaļu, atbilst nepieciešamajiem nosacījumiem, lai nacionālās varas tos atzītu par nacionālo izdevumu sertificētājiem[117]. Gadījumos, kad tie neatbilst šiem nosacījumiem, dalībvalstis to skaidro ar juridiskā pamata trūkumu un ar faktu, ka šīs institūcijas ir izveidotas īpašam mērķim – Kopienu fondu pārvaldībai un kontrolei. Visos gadījumos, izņemot Igauniju, Nīderlandi un Zviedriju, šīs institūcijas sniedz arī savu atzinumu par summām, kuras iespējams atgūt ar kredītu maksātāju aģentūru palīdzību. Strukturālo fondu jomā salīdzinoši tikai daži nacionālie dienesti, kam uzticēts, programmu slēdzot, izsniegt derīguma sertifikātu, kas paredzēts 38. pantā Regulā (EK) 1260/1999 un 15. pantā Regulā (EK) 438/2001[118], būtu arī kompetenti veikt nacionālo izdevumu sertificēšanu[119]. Vairākums dalībvalstu[120] minēja, ka sertificēšanas institūcijas sniedz atzinumu par summām, kuras var uzskatīt par atgūstamām. Secinājumi Lielākā daļa nacionālo noteikumu paredz pienākumu iegūt sertifikātu par nacionālajiem izdevumiem kādā ārējā neatkarīgā instancē. Gandrīz vienmēr runa ir par valsts augstāko kontroles institūciju AKI. Vairumā gadījumu AKI auditi skar budžetu kopumā un ziņojumu vai izdevumu sertifikātus iesniedz nacionālajiem parlamentiem. Pienākums iegūt iekšējas instances sertifikāciju nav tik izplatīts. To paredz tikai apmēram desmit valstis. Tādējādi situācija ir neviendabīgāka nekā attiecībā uz ārējas instances veiktu sertificēšanu. Dažos gadījumos sertificēšanu neveic auditors, bet gan par pārvaldību atbildīgais departaments. Komisija uzskata, ka šie dokumenti, tajos gadījumos, kad tie attiecas arī uz Kopienu fondiem, varētu būt papildu drošības elements, kas liecina par Eiropas fondu labu izlietošanu. Revīzijas palāta tādējādi varētu apsvērt iespēju ņemt tos vērā, lai garantētu Eiropas budžeta likumību un regularitāti.[pic][pic][pic] [1] « Apkopojums par pasākumiem, kurus veikušas dalībvalstis» un « Pārkāpumu statistikas analīze ». [2] http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/reports/index_en.html [3] Komisijas ziņojums par Kopienu finanšu interešu aizsardzību – krāpšanas apkarošana – par kopēju stratēģisku pieeju, COM(2000) 358 galīgā redakcija. [4] Komisijas ziņojums par Kopienu finanšu interešu aizsardzību - krāpšanas apkarošana – 2001.-2003. gada rīcības plāns, COM(2001) 254 galīgā redakcija. [5] Komisijas ziņojums par Kopienu finanšu interešu aizsardzību - krāpšanas apkarošana – 2004.-2005. gada rīcības plāns, COM(2004) 544 galīgā redakcija. [6] Komisijas 7.11.2001 ziņojums par tiesību normu un līgumu izpildes noturību pret krāpšanu, SEC(2001) 2029 galīgā redakcija. [7] Komisijas ziņojums par Kopienas parādu iekasēšanas uzlabošanu, kas radušies no Kopienu izdevumu tiešās pārvaldības un kopīgās pārvaldības, COM(2002)671 galīgā redakcija. [8] Padomes Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispāŗējam budžetam, OV L 248, 16.9.2002. [9] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (EK) 2004/18 par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L134, 30.4.2004), un izveidoja informācijas sistēmu, kas ļauj izslēgt no publiskajiem piedāvājumiem krimināli sodītus dalībniekus. [10] Prezidenta k-ga, Wallström k-dzes, Kallas k-ga, Hübner k-dzes un Fischer Boel k-dzes ziņojums Komisijai ar priekšlikumu par Eiropas iniciatīvas uzsākšanu attiecībā uz pārskatāmību, SEC(2005)1300. [11] 18.5.2006. Komisija pieņēma grozītu priekšlikumu Padomes Regulai, ar ko groza Regulu (EK, Euratom) Nr 1605/2002 par finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, COM(2006) 213 galīgā redakcija. [12] Priekšlikumi regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1073/1999 un Regulu (Euratom) Nr. 1074/1999 par izmeklēšanu, ko veicis Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai ( OLAF ), COM(2004) 103 un 104. [13] Komisijas dienestu darba dokuments, OLAF darbības papildu novērtējums, SEC(2004)1370. Skatīt arī Komisijas ziņojumu « Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai darbības novērtējums », COM(2003) 154 galīgā redakcija. [14] Revīzijas palāta, īpašais ziņojums (1/2005) par OLAF pārvaldību kopā ar Komisijas atbildēm, OV C 202, 8.8.2005. [15] 2005. gada 12. un 13. jūlija sēde par tēmu « OLAF nostiprināšana : Regulas par Eiropas Biroju korupcijas apkarošanai pārskatīšana ». [16] Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Regulas Nr. 1469/95 (Melnā saraksta), īstenošanu, COM(2005) 520. [17] Padomes Regula (EK) Nr. 1469/95 (1995. gada 22. jūnijs) par veicamajiem pasākumiem attiecībā uz konkrētiem labuma guvējiem no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda Garantiju nodaļas finansētām darbībām, OV L 145, 29.6.1995. [18] Padomes lēmums par Sadarbības līguma parakstīšanu starp Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm no vienas puses un Šveices Konfederāciju no otras puses, lai cīnītos pret krāpšanu un jebkuru citu nelikumīgu darbību, kas ietekmē to finanšu intereses, COM(2004)559 galīgā redakcija un OV C 244, 1.10.2004. [19] Eiropas Parlamenta un Padomes priekšlikums par savstarpēju administratīvu palīdzību ar mērķi aizsargāt Kopienas finanšu intereses pret krāpšanu un jebkuru citu nelikumīgu darbību, COM(2004)509 galīgā redakcija. [20] Komisijas Regula (EK) Nr. 2035/2005 (2005. gada 12 decembris), ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1681/94 par pārkāpumiem struktūrpolitikas finansēšanā un nepareizi izmaksātu nodokļu atgūšanu un par informācijas sistēmas izveidi šajā jomā, OV L 328, 15.12.2005, un Regula (EK) Nr. 2168/2005, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1831/94 par pārkāpumiem finansēšanā no Kohēzijas fonda un nepareizi izmaksātu līdzekļu atgūšanu un par informācijas sistēmas izveidi šajā jomā , OV L 345, 28.12.2005. [21] Komisijas 2005. gada 24. februāra lēmums, ar ko groza Lēmumu 94/140/EK par Krāpšanas apkarošanas koordinācijas konsultatīvās komitejas izveidošanu, OV L 71, 17.3.2005. [22] Eiropas Tiesa ar savu lēmumu lietā C-167/02 P 2004. gada 30. martā apstiprināja pirmās instances tiesas 2002. gada 26. februāra spriedumu T-17/00, ar ko atzīta par nepamatotu 71 Eiropas Parlamenta locekļa pārsūdzība. Šajā pārsūdzībā tika prasīts anulēt Parlamenta 1999. gada 18. novembra lēmumu, grozot tā iekšējos noteikumus, kas atļāva OLAF veikt savu iekšējo izmeklēšanu arī Eiropas Parlamentā. 2003. gadā Tiesa lietās C-11/00 un C-15/00 nolēma, ka OLAF aizdomu gadījumā par krāpšanu un pārkāpumiem varēja veikt pārbaudes Eiropas Centrālajā bankā (ECB) un Eiropas Investīciju bankā (EIB), jo bija piemērojama Regula (EK) Nr. 1073/1999. Tiesa arī anulēja ECB un EIB lēmumus, ar ko tās vēlējās saglabāt iespēju, ka šādu izmeklēšanu veic viņu pašu iekšējie dienesti. [23] OLAF un IAS vienošanās protokols (25.7.2001), SEC(2003) 884/2. [24] Komisijas Lēmums C (2004)1588 galīgā redakcija/4, 28.4.2004. [25] COM (2001) 272 galīgā redakcija, OV C240E, 28.8.2001, grozīts 2002. gadā pēc Revīzijas palātas un Eiropas Parlamenta piezīmēm, COM (2002) 577 galīgā redakcija. [26] Konvencija, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K.3. pantu par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, parakstīta Briselē 1995. gada 26. jūlijā, OV C 316, 27.11.1995. [27] Pirmais protokols pie Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, OV C 313, 23.10.1996. Protokols pie Konvencijas par Kopienu finanšu interešu aizsardzību zaudējumus neradošu interpretāciju Eiropas Kopienu Tiesā, OV C 151, 20.5.1997. Otrais protokols pie Konvencijas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, Ziņojums, kas saistīts ar 13. panta 2. punktu – Komisijas ziņojums par 7. pantu, OV C 221, 19.7.1997. [28] Komisijas ziņojums par Konvencijas par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību un tās protokolu īstenošanu dalībvalstīs, COM(2004) 709. [29] Padomes ietvarlēmums 2002/584/JAI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām no vienas dalībvalsts citai , OV L190, 18.7.2002. [30] Zaļā grāmata par Kopienu finanšu interešu krimināltiesisko aizsardzību un Eiropas prokurora amata izveidošanu, COM(2001) 715. [31] Komisijas paziņojums par Eiropas Tiesas 13.9.2005 sprieduma sekām, COM(2005) 583 galīgā redakcija. [32] Spriedums C-176/03 Komisija pret Padomi. [33] Skatīt jo īpaši 3. panta 1. punktu Padomes Regulā (EEK) Nr. 595/91 (1991. gada 4. marts) (OV L67, 14.3.1991), Komisijas Regulā (EK) Nr. 1681/94 (1994. gada 11. jūlijs) (OV L 178, 12.7.1994) un Komisijas Regulā (EK) Nr. 1831/94 (1994. gada 26. jūlijs) (OV L 191, 27.7.1994) par izdevumu sadaļu un 6. panta 5. punktu Padomes Regulā (EK, Euratom) Nr. 1150/2000 (2000. gada 22. maijs) (OV L 130, 31.5.2000) par tradicionālajiem pašu resursiem. Līdzīgas saistības pastāv valstīm, kas saņem līdzekļus no pirmsiestāšanās fondiem. [34] OLAF ziņojums par operatīvo darbību apskata šo jautājumu. To var atrast Biroja tīmekļa vietnē : http://ec.europa.eu/comm/anti_fraud/reports/index_en.html. [35] SEC(2006)… [36] Statistikas dati, kas apskatīti šajā nodaļā, attiecas uz izdevumiem, saistībā ar dalībvalstu paziņotajiem krāpšanas un citu pārkāpumu gadījumiem. [37] Skatīt definīciju, kas dota 1995. gada 26. jūlija Konvencijas 1. pantā par Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV C 316, 27.11.1995). [38] Polija - Ungārija: palīdzība ekonomikas pārstukturēšanā, Regula (EK) Nr. 3906/89,OV L 375, 23.12.1989. [39] SAPARD (pirmsiestāšanās fonds lauksaimniecībai), Regula (EK) Nr. 1268/1999, OV L 161, 26.6.1999. [40] ISPA (pirmsiestāšanās strukturālais instruments), Regula (EK) Nr. 1267/1999, OV L 161, 26.6.1999. [41] Ir minēti skaitļi, kas publicēti 2004. gada ziņojumā. [42] Regula (EK) Nr. 555/2000, OV L 68, 16.3.2000. [43] Bulgārija un Rumānija [44] Ir minēti skaitļi, kas publicēti 2004. gada ziņojumā (gadījumu skaits gadā ir labots un 2005. gadā ir paziņoti desmit jauni gadījumi, kas attiecas uz 2002. līdz 2004. gadu). [45] Šī aile aptver ziņojumus, kurus iesniegusi Kipra un Malta saskaņā ar Regulu Nr. 555/2000. [46] SEC(2006)…Dalībvalstis tika lūgtas ziņot tikai par tādiem pasākumiem, kas atšķiras no tiem, kuru mērķis ir tikai vienkārši īstenot Kopienu tiesību normas. Ņemot vērā Komisijas ziņojuma ikgadējo raksturu, jaunu 2005. gada laikā īstenotu pasākumu trūkumu dažās dalībvalstīs nevar interpretēt kā finanšu interešu aizsardzības vispārējā līmeņa attēlojumu attiecīgajā dalībvalstī. Tas savukārt var atbilst dinamiskākai aktivitātei iepriekšējā perioda laikā. [47] Īrija, pretēji Komisijas viedoklim, uzskata, ka « visus pasākumus, kas attiecas uz nodokļu jomu, ir jāaplūko, ņemot vērā vienīgi līguma atbilstīgo pantu ». Līdz ar to Īrija turpina saglabāt atturību attiecībā uz PVN iekļaušanu ziņojumā , pamatojoties uz 280. pantu, jo pēc tās domām tas nav atbilstīgais pants, balstoties uz kuru būtu jāziņo par pasākumiem krāpšanas saistībā ar PVN apkarošanā. [48] Proti, nosacījumi Komisijas Regulā (EK) Nr. 438/2001 (2001. gada 2. marts), ar ko nosaka grozījumus piemērojot Padomes Regulu (EK) Nr. 1260/1999 attiecībā uz pārvaldes un kontroles sistēmām par atbalstu, kas piešķirts no struktūrfondiem, OV L/63, 3.3.2001., un Padomes Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 (1995. gada 18. decembris) par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību, OV L 312, 23.12.1995. [49] Saistītais ministrijas lēmums Nr. 190622/16.12.2005. [50] Skatīt atsauces 1.4. punktā [51] SEC(2006)… [52] Konvencija par informācijas tehnoloģiju izmantošanu muitas nozarē, kas izstrādāta, balstoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. pantu, OV C 316, 27.11.1995. [53] 2003. gada 8. maija Padomes akts, ar ko sagatavo protokolu, kas groza konvenciju par informācijas tehnoloģijas izmantošanu muitas nozarē attiecībā uz muitas reģistru identifikācijas datu bāzes izveidošanu , OV C 139, 13.6.2003. [54] MIS no vienas puses ir balstīta uz Padomes Regulu (EK) Nr. 515/97 (1997. gada 13. marts) par dalībvalstu pārvaldes iestāžu savstarpēju palīdzību un šo iestāžu un Komisijas sadarbību, lai nodrošinātu muitas un lauksaimniecības tiesību aktu pareizu piemērošanu (OV L 82, 22.3.1997.) un, no otras puses, uz 1995. gada 26. jūlija Konvenciju par informācijas tehnoloģiju izmantošanu muitas nozarē, kas izstrādāta, pamatojoties uz līguma K3. pantu. [55] Lai iegūtu plašāku informāciju, skatīt arī OLAF tīmekļa vietni,http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/fide/i_en.html. [56] Kipra, Vācija, Ungārija, Lietuva, Slovēnija un Slovākija. [57] SEC (2006)… [58] Beļģija, Vācija, Grieķija, Spānija, Francija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande, Portugāle un Somija. [59] SEC(2006) [60] Beļģija, Dānija, Vācija, Igaunija, Grieķija, Francija, Īrija, Itālija, Kipra, Latvija, Austrija, Portugāle, Somija un Zviedrija. Polijā : nodokļu jomā. Apvienotajā Karalistē : lauksaimniecības jomā. [61] Slovākija. [62] Beļģija, Čehijas Republika, Igaunija, Grieķija, Francija, Īrija, Latvija, Lietuva, Austrija un Polija. [63] Vācija, Igaunija, Kipra, Itālija, Austrija, Portugāle, Zviedrija un Apvienotā Karaliste. Francijā un Somijā tiesību normas un jurisprudence iet tālāk par vienkārši labu ticību un pieprasa, lai situācijas maiņu debitors nevarētu paredzēt. [64] Beļģija. [65] Austrija. [66] Zviedrija. [67] Portugāle. Taču Portugāles tiesību akti neprasa izpildīt visus nosacījumus, ja tiesisko paļāvību veidojošie elementi ir sevišķi spēcīgi, tas var kompensēt kāda cita nosacījuma trūkumu. [68] Dānija, Kipra, Polija un Zviedrija. [69] Čehijas Republika, Lietuva, Ungārija, Nīderlande un Slovākija. [70] Zviedrijā nav iespējams atgūt parādu, ja trešā puse ir labticīga. Francijā, Itālijā, Somijā, Skotijā un Slovēnijā labticīgas trešās puses var iebilst pret līdzekļu atgūšanu, ja tā tām rada zaudējumus, bet to var darīt pie noteiktiem nosacījumiem. Spānijā tās var to darīt, ja tās nav ievērojušas Kopienu tiesību normas, jo šīs normas nav tikušas iekļautas Spānijas tiesību normās. Beļģijā tās var iebilst pret līdzekļu atgūšanu lauksaimniecības nozarē. Polijā un Slovākijā tās var to darīt tad, ja tām ir tiesības uz īpašumu, kuru būtu jākonfiscē. Austrijas tiesībās atgūto summu var samazināt, ja izrādās nepieciešams aizsargāt labticīgas trešās puses (piemēram, ja tā ir izmaksāta algās). [71] Beļģija (Valonijas reģions), Igaunija, Grieķija, Latvija (strukturālo fondu jomā), Austrija un Polija (lauksaimniecības jomā), Slovākija. [72] Kipra un Apvienotā Karaliste. [73] Somija un Apvienotā Karaliste. [74] Grieķija, Portugāle un Somija. [75] Īrija, Ungārija un Somija. [76] Igaunija, Grieķija, Nīderlande, Portugāle un Somija. [77] Čehijas Republika, Itālija, Kipra, Latvija, Austrija, Polija, Slovākija un Zviedrija. [78] Beļģija, Spānija, Īrija, Itālija un Austrija (noteiktos gadījumos). [79] Beļģija, Vācija, Kipra, Īrija, Latvija, Lietuva, Austrija, Somija, Zviedrija un Apvienotā Karaliste. Bez suspensīva efekta : Čehijas Republika, Grieķija, Spānija, Francija, Itālija, Nīderlande, Polija, Portugāle un Slovākija. [80] Spānija, Grieķija, Luksemburga, Čehijas Republika [81] Vairākas dalībvalstis norādīja, ka nodokļu vai muitas parādiem ir priekšroka: Čehijas Republika, Spānija, Francija, Īrija, Kipra, Lietuva, Ungārija, Nīderlande, Slovākija. [82] Malta un Lietuva. [83] Dānija, Grieķija, Spānija, Francija, Ungārija, Nīderlande, Austrija, Polija, Portugāle, Slovēnija un Slovākija. [84] Latvija, Somija un Apvienotā Karaliste. [85] Beļģija, Čehijas Republika, Nīderlande un Zviedrija. [86] Malta un Lietuva, kur šāda mehānisma vispār nav. [87] Dānija (attiecībā uz sociālajiem fondiem), Igaunija, Portugāle. [88] Beļģija, Austrija un Somija. [89] Čehijas Republika, Grieķija, Latvija, Nīderlande. [90] Francija, Itālija, Polija, Slovēnija un Slovākija. [91] Dānija (attiecībā uz lauksaimniecības jomu) un Ungārija. [92] Skatīt atsauci 1.1. punktā [93] Padomes Regula (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. jūnijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, OV L 209, 11.8.2005. Skatīt 4.3. punktu. [94] Padomes Regula (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. jūnijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, OV Nr. L 209, 11.08.2005. [95] Eiropas Kopienu Revīzijas palātas atzinums Nr. 2/2004 par vienotas kontroles modeli (viens audits), un priekšlikums par Kopienu iekšējās kontroles struktūru , OV C107, 30.4.2004. [96] Stratēģiskie mērķi 2005.-2009. gadam, COM(2005) 12, 26.1.2005. [97] Komisijas paziņojums Eiropas Padomei, Parlamentam un Revīzijas palātai par ceļvedi uz integrētu iekšējās kontroles struktūru, COM (2005) 252. [98] Komisijas dienestu darba dokuments par atšķirību novērtēšanu starp Komisijas dienestu iekšējās kontroles struktūru un kontroles principiem, kas izklāstīti Revīzijas palātas atzinumā Nr. 2/2004 «Priekšlikums par Kopienu iekšējās kontroles struktūru », SEC(2005) 1152. [99] Komisijas rīcības plāns attiecībā uz integrētu iekšējās kontroles struktūru: atšķirību analīze un rīcības plāns Komisijas dienestiem, SEC(2006) 9. [100] Iekšēja instance: persona, departaments vai dienests, kas ir administratīvi atkarīgs no pārvaldes dienesta un/vai no apstiprināmā budžeta izmaksas. [101] Ārēja instance: persona, departaments vai dienests, kas ir administratīvi neatkarīgs no pārvaldes dienesta un/vai no apstiprināmā budžeta izmaksas. Ārēju instanču apstiprinātos un nacionālajam parlamentam iesniegtos gada pārskatus uzskata par izdevumu sertificēšanas sistēmām [102] Tomēr dažu reģionu budžetiem pastāv ārējas institūcijas veikta izdevumu sertificēšana. [103] Nav obligāti jāsertificē, bet Čehijas Republikas augstākā kontroles institūcija iesniedz Parlamentam savu atzinumu par budžeta izlietošanu un par kontu galīgo stāvokli. Taču šiem atzinumiem nav audita slēdziena statusa. [104] Nav obligāti jāsertificē, bet Revīzijas palāta pārbauda valsts galvenos izdevumus un citus publiskā sektora izdevumus, kā arī publiskā sektora ekonomisko pārvaldību no likumības un racionalitātes viedokļa (efektivitāte un ekonomija) [105] Pat ja Austrijas Revīzijas palātai nepastāv pienākums izsniegt apliecinājumu par federālo un zemju kontu drošību, tā pārbauda to, kā valsts fondi ievēro drošības, likumības, regularitātes, ekonomijas, efektivitātes un produktivitātes principu. [106] Dānija, Igaunija, Īrija, Latvija, Luksemburga, Ungārija, Nīderlande, Slovākija, Somija un Apvienotā Karaliste. [107] Tikai Igaunija, Nīderlandē un Slovākijā sertificēšanu veic iekšējs auditors. [108] Dānija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Slovākija un Apvienotā Karaliste. [109] Čehijas Republika, Lietuva, Luksemburga, Ungārija un Nīderlande. [110] Igaunija, Īrija, Latvija un Somija. [111] Čehijas Republika, Lietuva, Slovākija un Apvienotā Karaliste [112] Francija, Itālija, Kipra, Lietuva, Malta, Grieķija un Portugāle. [113] Lietuva, Grieķija un Malta. [114] Vienīgie izņēmumi ir Beļģija (federālais un reģionālais līmenis), Vācija (sertificēšana federālā un zemju līmenī), Somija (sertificēšana publiskās uzskaites līmenī) un Apvienotā Karaliste (sertificēšana nacionālajā un projekta līmenī). [115] Jāpiemin Polijas gadījums, kur ārējas institūcijas veikta sertificēšana aprobežojas tikai attiecībā uz lauksaimniecības izdevumiem. [116] Kipra, Igaunija, Ungārija, Lietuva, Latvija, Luksemburga, Slovākija un Apvienotā Karaliste. [117] Čehijas Republika, Grieķija, Francija, Kipra, Latvija, Lietuva, Luksemburga, dažas zemes Austrijā, Polija, Slovēnija, Slovākija, Somija un Apvienotā Karaliste. [118] Bez programmas slēgšanas sertifikāta, ko izdod neatkarīga persona vai institūcija, maksātāja institūcija apliecina visas Komisijai vairākas reizes gadā iesniegtās izdevumu deklarācijas. [119] Itālija (attiecībā uz nacionālā līdzfinansējuma daļu), Lietuva, Nīderlande un Slovākija. [120] Dānija, Vācija, Īrija, Itālija, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Ungārija, Austrija, Slovēnija, Slovākija, Somija un Apvienotā Karaliste.