PASKAIDROJUMA RAKSTS

Saskaņā ar 395. panta 1. punktu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk “PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij piemērot īpašus pasākumus, lai atkāptos no minētās direktīvas noteikumiem ar nolūku vienkāršot PVN iekasēšanas procedūru vai lai nepieļautu noteiktu veidu nodokļu nemaksāšanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

Vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2017. gada 16. februārī, Itālijas Republika pieprasīja atļauju turpināt piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz prasībām par pievienotās vērtības nodokļa (PVN) nomaksu un rēķinu izsniegšanu par preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm. Itālija pieprasīja arī paplašināt atļaujas darbības jomu un piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta arī preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai tādiem uzņēmumiem, ko kontrolē centrālās un vietējās valsts sektora iestādes, kā arī vairākiem biržas sarakstā iekļautiem uzņēmumiem. Saskaņā ar PVN direktīvas 395. panta 2. punktu Komisija 2017. gada 15. marta vēstulē informēja pārējās dalībvalstis par Itālijas Republikas pieprasījumu. Komisija 2017. gada 16. marta vēstulē paziņoja Itālijas Republikai, ka tās rīcībā ir visa pieprasījuma izvērtēšanai nepieciešamā informācija.

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Pēc statistikas pārbaužu sistēmas ieviešanas Itālija atklāja ievērojamu krāpšanu PVN jomā saistībā ar preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu valsts sektora iestādēm. Lai izskaustu šādu praksi, Itālija 2014. gadā pieprasīja, lai valsts sektora iestādēm paredzēto piegāžu gadījumā maksājamais PVN vairs nebūtu jāmaksā piegādātājam, bet gan būtu jāiemaksā atsevišķā un bloķētā nodokļu iestāžu bankas kontā.

Ar Padomes Īstenošanas lēmumu (ES) 2015/1401 šādu atkāpi atļāva piemērot līdz 2017. gada 31. decembrim. Ar to Itālijai tika atļauts piemērot atkāpi no PVN direktīvas 206. panta attiecībā uz PVN nomaksu un no PVN direktīvas 226. panta attiecībā uz noteikumiem par rēķinu izsniegšanu.

Itālija bija pieprasījusi atkāpi uz noteiktu laiku, kurā tā varētu izveidot un īstenot atbilstīgus kontroles politikas pasākumus un pilnībā izmantot elektroniskas rēķinu izsniegšanas rezultātā pieejamo datu sniegtās priekšrocības. Tam, ka tika noteikts pienākums par piegādēm valsts sektora iestādēm rēķinus izsniegt elektroniski, kā rezultātā ir iespējams reāllaikā kontrolēt atsevišķus darījumus un precīzas PVN summas, kuras valsts sektora iestādēm ir jāmaksā par saviem pirkumiem, būtu jāļauj Itālijai revidēt attiecīgo nozari ar parasto kontroles metožu palīdzību, neatkāpjoties no PVN direktīvas.

Saskaņā ar Itālijas sniegto informāciju elektroniska rēķinu izsniegšana attiecībā uz piegādēm valsts sektora iestādēm nodrošināja nodokļu iestādēm būtisku informāciju par rēķinu plūsmu, kas ļāva kontrolēt darījumus un atbilstošās PVN summas. Taču vēl viens efektīvas kontroles sistēmas elements — pienākums paziņot nodokļu iestādēm informāciju par visiem izsniegtajiem un saņemtajiem rēķiniem — tika ieviests tikai 2017. gada 1. janvārī. Tas vēl joprojām ir sākuma posmā, un ir nepieciešams vairāk laika, lai šis pasākums kļūtu efektīvs un efektīvi mudinātu nodokļu maksātājus uzlabot viņu nodokļu saistību izpildi. Tādēļ Itālija līdz pašreizējā atkāpes pasākuma beigu termiņam, proti, 2017. gada 31. decembrim, nevarēs pabeigt atbilstīgu kontroles politikas pasākumu izveidi un īstenošanu. Vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2017. gada 16. februārī, Itālija pieprasīja pagarināt pašreizējo atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta attiecībā uz piegādēm valsts sektora iestādēm līdz 2020. gada beigām.

Turklāt Itālija atklāja nodokļu nemaksāšanu nozarē, kas aptver piegādes valsts sektora iestāžu kontrolē esošiem uzņēmumiem un nelielai biržas sarakstā iekļautu 40 uzņēmumu grupai. Lai apkarotu šo nodokļu nemaksāšanu un nodrošinātu, ka valsts sektora ieņēmumiem vairs nerodas PVN zaudējumi, Itālija vēstulē, kas Komisijā reģistrēta 2017. gada 16. februārī, pieprasīja attiecināt atkāpi no PVN direktīvas 206. un 226. panta arī uz preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu iepriekš minētajām vienībām, kuras Itālija uzskata par tikpat uzticamām kā valsts sektora iestādes. Minētās vienības ir centrālo un vietējo valsts sektora iestāžu kontrolē esoši uzņēmumi, kā arī aptuveni 40 biržas sarakstā iekļautu uzņēmumu saraksts, tātad kopā aptuveni 2 400 uzņēmumi. Itālija sagaida, ka dalītā maksājuma pasākuma attiecināšana uz minētajiem uzņēmumiem novērsīs nodokļu nemaksāšanu, kas notiek tādā veidā, ka attiecīgo vienību piegādātāji nemaksā PVN, un tādējādi tiks palielināti PVN ieņēmumi.

2016. gada jūnijā Itālija iesniedza ziņojumu saskaņā ar Padomes Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/1401 3. panta otro daļu. Ziņojumā norādīts, ka Itālijā ieviestais dalītā maksājuma pasākums palielināja PVN ieņēmumus un ka šis palielinājums pārsniedza pasākuma ieviešanas laikā izdarītās aplēses. Turklāt ziņojumā teikts, ka pasākumam nebija negatīvas ietekmes uz PVN atmaksu piegādātājiem. Itālija apgalvo, ka tas ir izrādījies efektīvs pasākums nolūkā krasi novērst jebkāda veida nodokļu nemaksāšanu, kas izriet no tā, ka valsts sektora iestāžu piegādātāji nemaksā PVN.

Itālijas iesniegtā informācija liecina, ka no 2017. gada 1. janvāra Itālijā tiek piemēroti papildu kontroles pasākumi. Tie ietver par “elektroniskajiem rēķiniem” dēvēto izvēles grāmatvedības sistēmu un pienākumu ziņot nodokļu iestādēm par izsniegtajiem un saņemtajiem rēķiniem, kuru piemēros uzņēmumiem, attiecībā uz ko ir pieprasīta atkāpes darbības jomas paplašināšana, kā arī viņu piegādātājiem. Šie pasākumi ļaus Itālijas nodokļu iestādēm salīdzināt dažādus tirgus operatoru paziņotos darījumus un uzraudzīt PVN nomaksu. Taču šie kontroles pasākumi ir sākuma posmā, un ir nepieciešams vairāk laika, lai novērtētu to, cik efektīvi tie mudina nodokļu maksātājus izpildīt savas nodokļu saistības. Turpmākajos gados Itālija novērtēs šo pasākumu efektivitāti, kā arī to, vai ir nepieciešams turpināt atkāpes pasākuma piemērošanu.

Pasākuma rezultātā cita starpā piegādātāji, kas ir nodokļa maksātāji, nevar kompensēt samaksāto priekšnodokli ar PVN, ko viņi saņem par piegādēm. Tie var pastāvīgi atrasties kredīta pozīcijā, un viņiem, iespējams, būs jāpieprasa nodokļu iestādei šā PVN faktiska atmaksa. No otras puses, zināmos apstākļos Itālija atļauj šiem piegādātājiem kompensēt PVN, ko tie nav saņēmuši no saviem klientiem, ar citiem Itālijā maksājamajiem nodokļiem, tādējādi ierobežojot naudas plūsmas problēmu, kas citādā gadījumā var rasties uzņēmumiem, kuriem ir pienākums maksāt nodokļus Itālijā.

Laikā, kad Itālija pieprasīja pašreizējo atkāpi, tā reformēja savu PVN atmaksas sistēmu. 2016. gada jūnijā iesniegtajā ziņojumā, kā paredzēts Padomes Īstenošanas lēmuma (ES) 2015/1401 3. panta otrajā daļā, Itālija norāda, ka tās PVN atmaksas sistēma darbojas pienācīgi un — lai gan nav iespējams precīzi aplēst atmaksas procedūru vidējo ilgumu — var pamatoti apgalvot, ka PVN atmaksas vidējais periods nepārsniedz 3 mēnešus. Turklāt saskaņā ar Itālijas sniegto informāciju uz valsts sektora iestāžu piegādātājiem attiecas prioritāra procedūra, un tādā gadījumā atmaksas periods ir vēl īsāks. Itālija norāda — sagaidāms, ka līdz ar jaunajiem noteikumiem, kas jau ir spēkā, tiks pienācīgi pārvaldīts iespējamais PVN atmaksas pieaugums.

Ņemot vērā atkāpes paplašināto darbības jomu un uzņēmumu bažas saistībā ar PVN atmaksu, ir svarīgi nodrošināt, ka tiek veikti nepieciešamie turpmākie pasākumi šīs atkāpes ietvaros; tas jo īpaši attiecas uz pasākuma ietekmi uz krāpšanas apmēru PVN jomā un uz situāciju PVN atmaksas jomā saistībā ar nodokļu maksātājiem, uz kuriem attiecas atkāpe. Tādēļ Itālijai tiek pieprasīts piecpadsmit mēnešu laikā pēc atkāpes stāšanās spēkā iesniegt ziņojumu par PVN atmaksas procedūru attiecībā uz piegādātājiem (nodokļu maksātājiem), uz kuriem attiecas šī atkāpe. Minētajā ziņojumā jo īpaši būtu jāiekļauj statistika par vidējo laiku, kas vajadzīgs, lai faktiski atmaksātu PVN šiem nodokļa maksātājiem, un jāizklāsta īpašas problēmas, kas, iespējams, ir radušās šajā sakarā. Minētajā ziņojumā būtu arī jānorāda, cik efektīvi ir īstenotie pasākumi attiecībā uz cīņu pret nodokļu nemaksāšanu saistībā ar piegādēm, uz kurām attiecas atkāpe.

Tiek ierosināts atļaut atkāpes piemērošanu no 2017. gada 1. maija līdz 2020. gada 30. aprīlim.

•Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā

Saskaņā ar PVN direktīvas 206. pantu visi nodokļa maksātāji, kas atbildīgi par PVN nomaksu, iesniedzot PVN deklarācijas, samaksā PVN neto summu. Lai pieprasītu, ka PVN par veiktajām piegādēm maksā klienti (valsts sektora iestādes, centrālo un vietējo valsts sektora iestāžu kontrolētas vienības un biržas sarakstā iekļauti uzņēmumi), ir jāatkāpjas no minētā panta. Ir jāatkāpjas arī no PVN direktīvas 226. panta attiecībā uz tās rēķinā iekļaujamās informācijas maksimālo apjomu, kuru var pieprasīt no piegādātājiem, kas ir nodokļa maksātāji, lai rēķinā iekļautu īpašu papildu norādi par to, ka PVN summa ir jāiemaksā minētajā atsevišķajā kontā, nevis jāmaksā piegādātājam.