par Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda (EGF) (2014–2020) ex post novērtējumu

Arī EGF atpazīstamība ir ierobežota, pat tā atbalsta saņēmēju vidū. Dalībvalstis ir atbildīgas par informācijas sniegšanu par EGF, bet tās pastāvīgi nepietiekamā apmērā finansē informācijas un komunikācijas pasākumus. No Komisijas puses skaidra informācija ir pieejama internetā, un divas reizes gadā tiek organizēti tīklu veidošanas semināri, lai dalībvalstis varētu dalīties pieredzē. Kopš 2019. gada Komisija sāka dalīties ar informāciju par EGF arī sociālajos medijos (Twitter). Neskatoties uz to, joprojām ir iespējams uzlabot konkrētu EGF intervenču rezultātu atpazīstamību.

Kavēšanās EGF intervences īstenošanā mazina tās lietderību. Šādas kavēšanās iemeslu vidū ir ilgais un sarežģītais lēmumu pieņemšanas process ES līmenī (vidēji 28,8 nedēļas no pieteikuma iesniegšanas datuma), valsts administratīvās procedūras dalībvalstīs, intervenču pārvaldība valsts/reģiona līmenī un dalībvalstu pieredzes trūkums EGF izmantošanā. Aptuveni 15 % intervences gadījumu dalībvalstis nevēlējās uzņemties risku priekšfinansēt EGF pasākumus ar valsts finansējumu, līdz tiek sagaidīts oficiāls apstiprinājums no ES. Kad notiek šāda kavēšanās, darba ņēmējiem ir grūti pašiem atrast jaunu darbu, vai arī tie zaudē interesi par dalību EGF pasākumos.

Sociālo partneru un darbiniekus atlaidušo uzņēmumu iesaistīšana pozitīvi ietekmēja EGF intervenču lietderību, pateicoties labākai pasākumu izstrādei un īstenošanai. To iesaistīšana Somijā, Zviedrijā un Spānijā dažkārt arī palīdzēja atbalsta saņēmējiem pēc iespējas ātrāk atrast jaunu darbu.

Iespēju atbalstīt NEET izmantoja piecas dalībvalstis (Beļģija, Grieķija, Īrija, Portugāle un Spānija) 12 no 49 EGF intervences gadījumiem. Kopumā valdīja uzskats, ka EGF nav labākais rīks, lai palīdzētu jauniešiem, un ka piemērotāki ir citi ES instrumenti, piemēram, Jaunatnes nodarbinātības iniciatīva (JNI). Tomēr visos palīdzības izmantošanas gadījumos jaunieši, kuri bija palīdzības mērķauditorija, lielākoties to izmantoja (aptuveni 62 %). Dažos gadījumos iespēja atbalstīt NEET tika uzskatīta par būtisku EGF pievienoto vērtību.

Ex post novērtējums ir sniegts kā Komisijas dienestu darba dokuments. Dienestu darba dokumenta pamatā galvenokārt bija neatkarīgu ārējo ekspertu veikta atbalsta pētījuma rezultāti. Atbalsta pētījums tika apspriests ar Komisijas starpdienestu vadības grupas dalībniekiem; grupas sastāvā bija visas galvenās ieinteresētās personas no dažādām Komisijas struktūrvienībām, un to 2020. gada decembrī apstiprināja Komisijas Nodarbinātības, sociālo lietu un iekļautības ģenerāldirektorāts. Papildu pierādījumi dienestu darba dokumentam tika apkopoti un analizēti, izmantojot iepriekšējos ziņojumus un EGF novērtējumus, EGF pārvaldībā iesaistīto Komisijas darbinieku pieredzi, zināšanu apmaiņu ar attiecīgajām EGF ieinteresētajām personām no visām dalībvalstīm un Komisijas iekšējo EGF datubāzi, kurā ietverti dati par visām EGF intervencēm no 2007. līdz 2020. gadam. Šā novērtējuma rezultāti palīdz gūt atziņas EGF īstenošanai un izstrādei.

Ex post novērtējums aptver 49 apstiprinātus EGF pieteikumus (t. i., intervences gadījumus), kas Komisijai iesniegti no 2014. gada līdz 2020. gada maijam. Intervences, kas attiecas uz 12 dalībvalstīm (Beļģija, Francija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Īrija, Nīderlande, Portugāle, Somija, Spānija, Vācija un Zviedrija), aptver 27 ekonomikas nozares, un lielākā daļa pieteikumu ir saistīti ar mazumtirdzniecības nozari (seši intervences gadījumi), mehānisko transportlīdzekļu nozari (pieci intervences gadījumi) un autobūves nozari (pieci intervences gadījumi). Kopš 2017. gada EGF pieteikumu skaits ir sarucis, pateicoties ekonomikas atveseļošanai, un tas ir samazinājis analīzei pieejamo datu apjomu. Tomēr 2020. gada beigās tika iesniegti seši pieteikumi, no kuriem četri bija saistīti ar Covid-19 pandēmijas ietekmi.

Saskaņā ar EGF regulas 20. pantu Komisija veica ex post novērtējumu, lai izvērtētu, vai EGF ir sasniedzis tā mērķus 2014.–2020. gadā.

Ex post novērtējuma tvērums

Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonds (EGF) tika izveidots 2006. gadā ar mērķi izrādīt solidaritāti un sniegt atbalstu darba ņēmējiem, kuri atlaisti no darba globalizācijas izraisītu lielu strukturālu pārmaiņu dēļ pasaules tirdzniecības modeļos. Sākotnējās EGF regulas darbības joma 2009. gadā tika paplašināta, lai ietvertu atlaišanu, ko izraisījusi globālā finanšu un ekonomikas krīze. EGF līdzfinansē līdz 60 % dalībvalstu īstenoto pasākumu, lai palīdzētu atlaistajiem darba ņēmējiem atkal integrēties darba tirgū. 2014.–2020. gada periodam darbības joma tika vēl vairāk paplašināta, lai ietvertu atlaišanu, ko izraisījusi jebkura jauna globāla finanšu un ekonomikas krīze. Tas arī atļāva dalībvalstīm, kuras saskaras ar augstu jauniešu bezdarba līmeni, EGF pieteikumos saskaņā ar noteiktiem nosacījumiem iekļaut "jauniešus, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu" (NEET).

Kopumā EGF ir lietderīgs, un tas ir sekmīgi sasniedzis savu mērķi — izrādīt solidaritāti ar cilvēkiem, kuri atlaisti no darba liela mēroga pārstrukturēšanas pasākumu dēļ, un palīdzēt viņiem atrast jaunu darbu. Salīdzinājumā ar iepriekšējo finansēšanas periodu uzlabojās atlaisto darba ņēmēju reintegrācijas darba tirgū vidējais rādītājs (no 49 % līdz 60 %). Tomēr rezultāti ir atkarīgi no konkrētā intervences gadījuma un vairākiem faktoriem, piemēram, ekonomiskās situācijas un darba tirgus situācijas reģionā. Ir grūti salīdzināt reintegrācijas rādītājus dažādos intervences gadījumos un atrast piemērotus rādītājus, lai salīdzinātu līdzīgus pasākumus. Lai uzlabotu snieguma novērtēšanu, dalībvalstīm ieteicams nākotnē izstrādāt konkrētiem intervences gadījumiem specifiskus mērķus.

Papildus reintegrācijai darba tirgū EGF ir radījis ilgstošu pozitīvu ietekmi uz atbalsta saņēmēju vispārējo nodarbināmību, piemēram, jaunas prasmes un kvalifikāciju, palielinājis viņu pārliecību un iemācījis izmantot sociālos tīklus. Dalībvalstīm būtu jāveic rezultātu kvalitatīvs izvērtējums, piemēram, periodiski aptaujājot EGF atbalsta saņēmējus par viņu pieredzi.

EGF efektivitāte

Kopumā EGF intervences gadījumos ir tendence izmantot daļu no intervencei piešķirtajiem resursiem (līdzekļu apguves līmenis). Salīdzinājumā ar iepriekšējo periodu līdzekļu apguves rādītāji uzlabojās — vidēji no 55 % līdz 59 %, taču bija lielas atšķirības starp dažādiem intervences gadījumiem. Zemais līdzekļu apguves līmenis daļēji ir saistīts ar to, ka dalībvalstis, aplēšot kopējo budžetu pieteikuma iesniegšanas posmā, bieži vien nepārzina mērķgrupas situāciju un konkrētās vajadzības. Budžeta elastīgums īstenošanas laikā ir svarīgs, lai varētu veikt pārdali, reaģējot uz atbalsta saņēmēju konkrētajām vajadzībām.

Finansējuma pārdale bija iespējama 2014.–2020. gada periodā, un dalībvalstis to izmantoja, īstenojot aptuveni 30 % intervences gadījumu, veicot līdzekļu pārdali, kas nepārsniedz 20 % no plānotā budžeta. Par līdzekļu pārdali, kas pārsniedz 20 %, dalībvalstīm ir jāinformē Komisija. Tas ir noticis tikai aptuveni 10 % gadījumu.

Nav vērojamas skaidras tendences attiecībā uz izlietotajiem resursiem salīdzinājumā ar to atbalsta saņēmēju skaitu, kuriem ir sniegta palīdzība vai kuri ir atgriezušies darbā. Izmaksas lielā mērā ir atkarīgas no valstu un reģionālajām īpatnībām, kā arī no piedāvāto pasākumu veida un atbalsta saņēmēju situācijas. Tomēr 80 % EGF intervences gadījumu izmaksu lietderība bija lielāka, nekā gaidīts, un faktiskā summa, kas iztērēta uz vienu atbalsta saņēmēju, kuram sniegta palīdzība, bija mazāka, nekā plānots. 68 % gadījumu EGF izmaksu lietderība laika gaitā uzlabojās.

Ieilgušais lēmumu pieņemšanas process ES līmenī izraisa īstenošanas kavēšanos. Tomēr procedūras valsts/reģionālā līmenī ir būtiskāks neefektivitātes cēlonis. Pieteikumu iesniegšanas procedūras ilgums 2014.–2020. gadā vidēji bija aptuveni 200 dienas, kas ir mazāk nekā iepriekšējā plānošanas periodā, kad tas bija aptuveni 300 dienas. Ievērojamu kavēšanos izraisīja arī ilgāka apstiprināšana no budžeta lēmējinstitūcijas puses, kas vairumā gadījumu ilga vidēji deviņas nedēļas, nevis EGF regulā paredzētās sešas nedēļas. Fonda efektivitāti palīdzētu uzlabot ātrāka procedūra ES līmenī un vienkāršots pieteikumu iesniegšanas process, kurā tiktu prasīts mazāk pierādījumu un statistikas datu, lai pierādītu saikni starp atlaišanas gadījumiem un globalizāciju vai krīzes kritēriju.

EGF saskaņotība

Intervences gadījumu līmenī netika konstatēta pārklāšanās ar citu ES vai valsts finansējumu. EGF papildina citus ES fondus, piemēram, Eiropas Sociālo fondu (ESF). ESF piedāvā preventīvu, iepriekš ieplānotu atbalstu nodarbinātības veicināšanai, savukārt EGF piedāvā reaģējošu atbalstu, reaģējot uz lielu skaitu negaidīti zaudētu darbvietu. EGF šajā ziņā rada pievienoto vērtību, jo to mobilizē pēc vajadzības, kad dalībvalstīm ir nepieciešams finansiāls atbalsts, lai palīdzētu atlaistajiem darba ņēmējiem. Tomēr būtu iespējams labāk saskaņot EGF un ESF, jo dažas dalībvalstis izvēlas finansēt EGF tipa pasākumus no ESF, jo ESF līdzfinansējuma likme ir augstāka. Tas jo īpaši attiecas uz atbalstu jauniešiem, jo gan EGF, gan JNI atbalsta NEET reģionos ar augstu jauniešu bezdarba līmeni.

EGF ir saskaņots ar valstu politiku, un tas ir pietiekami elastīgs, lai papildinātu dalībvalstu darba tirgus pasākumus valsts, reģionālā un/vai vietējā līmenī. Tomēr EGF būtu labāk jāsaskaņo ar ieteikumiem, kas izklāstīti ES kvalitātes sistēmā pārmaiņu un pārstrukturēšanas prognozēšanai (KS).

EGF būtiskums

EGF darbības joma 2014.–2020. gada periodā bija būtiska, taču vienlaikus būtu lietderīgi to paplašināt, ņemot vērā jaunos izaicinājumus, ar kuriem saskaras Eiropas darba tirgus (piemēram, automatizācija, digitalizācija, pāreja uz mazoglekļa ekonomiku), kā arī saskaņā ar ES stratēģiskajām un ilgtermiņa prioritātēm.

NEET klauzulas ierobežota izmantošana (12 no 49 gadījumiem) un tas, ka EGF ir ārkārtas fonds, kas palīdz cilvēkiem pēc darba zaudēšanas, nevis risina strukturālā bezdarba problēmas, padara to mazāk piemērotu atbalsta sniegšanai jauniešiem. Vairākas ieinteresētās personas apšaubīja, vai EGF ir piemērotākais rīks, lai sniegtu palīdzību NEET. ES līmenī ir citi mehānismi, proti, ESF un tā JNI, kas ir piemērotāki, lai nodrošinātu atbalsta pasākumus šai īpašajai grupai.

Kopumā EGF ir būtisks, un tas joprojām ir svarīgs rīks, lai palīdzētu un izrādītu solidaritāti cilvēkiem, kurus skāruši pārstrukturēšanas pasākumi, ko izraisījušas ar globalizāciju un krīzi saistītas problēmas. Tajā pašā laikā ieinteresētās personas no lielākās daļas dalībvalstu norādīja, ka EGF mobilizāciju un būtiskumu uzlabotu fonda darbības jomas pielāgošana, lai ņemtu vērā jebkādus darba zaudēšanas iemeslus, pieprasot mazāk pierādījumu pieteikuma pamatošanai un pazeminot atlaisto darbinieku slieksni.

EGF radītā ES pievienotā vērtība

EGF rada lielāku pievienoto vērtību, nekā to varētu panākt dalībvalstis vienas pašas. EGF rada “apjoma efektu”, palielinot atbalsta saņēmējiem pieejamo finansiālo atbalstu un palīdzot atrast darbu lielākam skaitam cilvēku, nekā tas būtu iespējams tikai ar valsts un citu ES fondu atbalstu. Tas arī sniedz intensīvāku un mērķtiecīgāku atbalstu nekā valstu pasākumi, cenšoties nevienu neatstāt novārtā.

Attiecībā uz atbalsta visas atbalsta saņēmēju grupas, savukārt valstu pasākumi bieži ir vērsti uz cilvēkiem, kuri ir vistālāk no darba tirgus. Tas ļauj dalībvalstīm piedāvāt atbalstu, ko tās parasti nevar sniegt, piemēram, mācību kursus mazākām dalībnieku grupām vai finansiālus stimulus uzņēmējdarbības uzsākšanai.

EGF rada arī “lomas efektu”, jo eksperimentēšana ar inovatīviem pasākumiem un īstenošanas gaitā gūtā pieredze ir tikusi vai tiks iekļauta regulārajos pasākumos valsts vai reģionālā līmenī (sk. 1. izcēlumu).