/* COM/2010/0686 galīgā redakcija - NLE 2010/132*/ Grozīts priekšlikums PADOMES LĒMUMS par Eiropas Savienības pievienošanos 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokolam





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 30.11.2010 COM(2010) 686 galīgā redakcija 2003/0132 (NLE) Grozīts priekšlikums PADOMES LĒMUMS par Eiropas Savienības pievienošanos 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokolam PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Sākotnējā priekšlikuma mērķis Komisija 2003. gada 24. jūnijā iesniedza Padomei lēmuma priekšlikumu — COM(2003) 375 — AVC/2003/0132. Starptautiskās Jūrniecības organizācijas (turpmāk "SJO") aizgādībā pieņemtais 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokols (turpmāk "Atēnu protokols") ir jaukts nolīgums. Komisijas priekšlikumā bija izvirzīts galvenais mērķis, proti, Kopienai jākļūst par Atēnu protokola līgumslēdzēju pusi, un dalībvalstīm pirms 2005. gada beigām jārīkojas tāpat. 2. Procedūras gaita Par šo priekšlikumu Padomē tika uzsāktas sarunas, kas 2003. gada decembrī tika apturētas, jo starp Spānijas Karalisti un Apvienoto Karalisti izcēlās domstarpības saistībā ar Gibraltāra iestādēm jauktu nolīgumu kontekstā. Šīs domstarpības tika atrisinātas 2007. gada decembrī, un sarunas par šo priekšlikumu atsāksies. Pirms sarunu apturēšanas kompetenta Padomes darba grupa gatavoja tekstu (Padomes dokuments 15836.03). Minētais teksts ir šā grozītā priekšlikuma pamatā. 3. Grozītā priekšlikuma mērķis Laikā kopš priekšlikuma iesniegšanas (2003. gada jūnijā) un sarunu pārtraukšanas (2003. gada decembrī) līdz šodienai konteksts ir būtiski mainījies. Grozītajā priekšlikumā ir ņemtas vērā šādas izmaiņas. - Kopienai 2003. gadā bija ekskluzīva kompetence pievienoties Atēnu protokolam attiecībā uz tā 10. un 11. pantu. Minētie noteikumi reglamentē jautājumus, kas skar Savienības noteikumus, kuri izklāstīti Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (turpmāk "Briseles regula")[1]. Briseles regulas pamatā bija EK līguma IV sadaļa. Tāpēc Padomes lēmuma priekšlikums pamatojās uz EK līguma 65. pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmo daļu un 300. panta 3. punkta otro daļu. Komisija 2005. gada novembrī iesniedza papildu priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko EK tiesībās iestrādā lielāko daļu citu būtisku Atēnu protokola noteikumu (COM(2005) 592), pamatojoties uz EK līguma 80. panta 2. punktu. Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Regulas (EK) Nr. 392/2009 par pasažieru pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos uz jūras[2] (turpmāk "Atēnu regula") pieņemšana nozīmē to, ka Savienībai tagad ir ekskluzīva kompetence pievienoties Atēnu protokolam attiecībā uz Atēnu regulā skartajiem jautājumiem. Atēnu protokola galvenā daļa attiecas uz jūras transportu, savukārt jurisdikcijas noteikumi uzskatāmi par palīgdaļu. Ņemot vērā to, ka 2009. gada 1. decembrī stājās spēkā Lisabonas Līgums, ar ko groza Līgumu par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu[3], jāmaina Padomes lēmuma juridiskais pamats, par to norādot Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk "LESD") 100. panta 2. punktu saistībā ar 218. pantu. - Atēnu regulā nav ietverti visi Atēnu protokola noteikumi. Atēnu protokols joprojām ir jaukts nolīgums, un dalībvalstīm vēl aizvien atsevišķi jākļūst par tā līgumslēdzējām pusēm. Ir ļoti vēlams izvairīties no tā, ka atšķiras datumi, kad Atēnu protokols stājas spēkā katrā dalībvalstī. Tādēļ dalībvalstīm un Savienībai to pievienošanās juridiskie instrumenti (vai ratificēšanas juridiskie instrumenti, ja Atēnu protokols jau ir parakstīts) jādeponē vienā un tajā pašā dienā. Tas atbilst risinājumam, kas nesen rasts saistībā ar salīdzināmu Padomes lēmumu[4]. Ierosinātais Padomes lēmums grozīts šādā aspektā. - SJO Juridiskā komiteja 2006. gada oktobrī pieņēma pamatnostādnes par Atēnu protokola īstenošanu, iesakot atrunu par kaitējumu, kas saistīts ar terorismu, kuras mērķis ir ņemt vērā pašreizējo stāvokli apdrošināšanas tirgū. Dalībvalstis paudušas politisku apņemšanos izdarīt šo atrunu. Pēc Atēnu regulas pieņemšanas SJO pamatnostādnes ietilpst Savienības ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc Savienība izdarīs minēto atrunu, pievienojoties protokolam, un tas ir jānosaka Padomes lēmumā. Vēlākajos posmos Padomes apspriedēs par ierosināto Atēnu regulu (2007. gada novembrī) dažas delegācijas apšaubīja Atēnu protokola 11. pantā iekļautās atrunu klauzulas darbību un uzstāja, ka šis aspekts jāprecizē Savienības tiesību aktos. Galu galā politiskā vienošanās neietvēra šo jautājumu. Tiek ieteikts Padomes lēmumam pievienot deklarāciju par atrunu klauzulu. 2003/0132 (NLE) Grozīts priekšlikums PADOMES LĒMUMS par Eiropas Savienības pievienošanos 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokolam EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 100. panta 2. punktu un 218. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta piekrišanu, 1. 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokols ("Atēnu protokols") ir ievērojams uzlabojums kārtībā, kas saistīta ar pārvadātāju atbildību un kompensācijām pasažieriem, kurus pārvadā pa jūru. It sevišķi tajā stingri noteikta pārvadātāja atbildība un ietverta obligāta apdrošināšana ar tiesībām līdz konkrētām robežvērtībām iesniegt prasību tieši apdrošinātājiem. Tāpēc protokols atbilst Savienības mērķim uzlabot pārvadātāju atbildības tiesisko regulējumu. 2. Ar Atēnu protokolu izdara grozījumus 1974. gada Atēnu Konvencijā par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru, un tā 15. pantā nosaka to, ka Atēnu protokola Puses abus juridiskos instrumentus lasa un interpretē kopā kā vienotu juridisku instrumentu. 3. Lielākā daļa Atēnu protokola noteikumu Savienības tiesībās iestrādāti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Regulu (EK) Nr. 392/2009 par pasažieru pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos uz jūras[5]. Tādējādi Savienība īstenoja kompetenci šajos jautājumos. Dalībvalstis saglabā kompetenci saistībā ar vairākiem Atēnu protokola noteikumiem, piemēram, izvēles klauzulu, ar ko tām atļauts noteikt augstākus atbildības ierobežojumus, nekā norādīts Atēnu protokolā. Šie pēdējie jautājumi ir savstarpēji atkarīgi ar jautājumiem, kas ietilpst Savienības kompetencē, un dalībvalstīm, ņemot vērā pienākumu sadarboties, jārīkojas saskaņoti arī šajos jautājumos. 4. Atēnu protokola 10. un 11. pants reglamentē jautājumus, kas skar Savienības noteikumus, kuri izklāstīti Padomes 2000. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[6]. Tādējādi Savienībai ir ekskluzīva kompetence arī saistībā ar Atēnu protokola 10. un 11. pantu. 5. Pēc Eiropas Savienības pievienošanās Atēnu protokolam tā 10. pantā paredzētajiem noteikumiem par jurisdikciju ir prioritāte pār attiecīgajiem Savienības iekšējiem noteikumiem. Noteikumiem par spriedumu atzīšanu un izpildi, kas ir spēkā starp dalībvalstīm un starp dalībvalstīm un 1988. gada Lugāno Konvencijas par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās vai jebkuras to aizstājošas konvencijas Pusēm, piešķirama prioritāte pār 11. panta noteikumiem, jo pirmo no iepriekšminētajiem noteikumiem mērķis ir nodrošināt, ka spriedumi tiek atzīti un izpildīti vismaz tādā pašā apjomā kā atbilstīgi Atēnu protokola noteikumiem. 6. Atēnu protokols ir atvērts, lai to ratificētu, akceptētu, apstiprinātu vai tam pievienotos valstis un reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas, ko veido suverēnas valstis, kuras šīm organizācijām nodevušas kompetenci atsevišķos jautājumos, ko reglamentē protokols. 7. Saskaņā ar Atēnu protokola 17. panta 2. punkta b) apakšpunktu un 19. pantu reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas var noslēgt protokolu. 8. Starptautiskās Jūrniecības organizācijas Juridiskā komiteja 2006. gada oktobrī pieņēma Atrunu un pamatnostādnes par Atēnu protokola īstenošanu (turpmāk "SJO pamatnostādnes"), lai risinātu dažus jautājumus saistībā ar Atēnu protokolu, it sevišķi par kompensācijām par kaitējumu, kas saistīts ar terorismu. 9. Regulas (EK) Nr. 392/2009 pielikumos ietverta Atēnu konvencijas konsolidētā redakcija ar grozījumiem, kas izdarīti ar protokolu, un SJO pamatnostādnes. 10. Saskaņā ar Atēnu protokola 19. pantu reģionālai ekonomiskās integrācijas organizācijai parakstīšanas, ratifikācijas, akceptēšanas, apstiprināšanas vai pievienošanās brīdī jāsniedz deklarācija par savas kompetences apjomu attiecībā uz jautājumiem, ko reglamentē protokols. 11. Tāpēc Savienībai jāpievienojas Atēnu protokolam. 12. Dalībvalstīm, kuras gatavojas ratificēt konvenciju vai tai pievienoties, tas jādara vienlaicīgi. Tāpēc dalībvalstīm jāapmainās ar informāciju par ratifikācijas vai pievienošanās procedūru stāvokli, lai sagatavotos vienlaicīgi deponēt ratifikācijas vai pievienošanās juridiskos instrumentus, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Ar šo Eiropas Savienības vārdā apstiprina Eiropas Savienības pievienošanos 1974. gada Atēnu Konvencijas par pasažieru un viņu bagāžas pārvadājumiem pa jūru 2002. gada protokolam ("Atēnu protokols"). 2. pants 13. Ar šo Padomes priekšsēdētājs tiek pilnvarots norīkot personu vai personas, kas pilnvarotas pievienoties Atēnu protokolam saskaņā ar minētā protokola 17. panta 2. punkta c) apakšpunktu, 17. panta 3. punktu un 19. pantu. 14. Pievienošanās brīdī Savienība sniedz šādu kompetences deklarāciju. "1. 2002. gada Atēnu protokola 19. pantā noteikts, ka reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas, ko izveidojušas suverēnas valstis un kurām ir kompetence atsevišķos jautājumos, ko reglamentē šis protokols, var parakstīt to ar nosacījumu, ka tās sniedz minētajā pantā norādīto deklarāciju. Savienība ir nolēmusi noslēgt protokolu un attiecīgi sniedz minēto deklarāciju. 2. Eiropas Savienības dalībvalstis pašlaik ir Beļģijas Karaliste, Bulgārijas Republika, Čehijas Republika, Dānijas Karaliste, Vācijas Federatīvā Republika, Igaunijas Republika, Īrija, Grieķijas Republika, Spānijas Karaliste, Francijas Republika, Itālijas Republika, Kipras Republika, Latvijas Republika, Lietuvas Republika, Luksemburgas Lielhercogiste, Ungārijas Republika, Maltas Republika, Nīderlandes Karaliste, Austrijas Republika, Polijas Republika, Portugāles Republika, Rumānija, Slovēnijas Republika, Slovākijas Republika, Somijas Republika, Zviedrijas Karaliste un Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotā Karaliste. 3. Šo deklarāciju nepiemēro dalībvalstu teritorijās, kurās nepiemēro Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD), un tā neietekmē tādus tiesību aktus vai nostājas, ko saskaņā ar protokolu attiecīgās dalībvalstis varētu pieņemt minēto teritoriju vārdā un interesēs. 4. Eiropas Savienības dalībvalstis piešķīrušas Savienībai kompetenci jautājumos, uz ko attiecas LESD 100. pants: 1. un 1.bis pants, 2. panta 2. punkts, 3. līdz 16. pants un 18., 20. un 21. pants Atēnu konvencijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Atēnu protokolu, un SJO pamatnostādņu noteikumi. Savienība īstenojusi šo kompetenci, pieņemot Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Regulu (EK) Nr. 392/2009 par pasažieru pārvadātāju atbildību nelaimes gadījumos uz jūras. 5. Eiropas Savienības dalībvalstis, izņemot Dānijas Karalisti, saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un LESD, it sevišķi piešķīrušas Savienībai kompetenci jautājumos, uz ko attiecas LESD 81. pants. Savienība īstenojusi šo kompetenci, pieņemot Padomes 2000. gada 22. decembra Regulu (EK) Nr. 44/2001 par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās. 6. Kompetences, ko dalībvalstis saskaņā ar LESD nodevušas Savienībai, īstenošana pēc būtības ir pakļauta nepārtrauktai attīstībai. Saskaņā ar Līgumu kompetentās iestādes var pieņemt lēmumus, kas nosaka Eiropas Savienības kompetences apjomu. Tāpēc Eiropas Savienība patur tiesības attiecīgi grozīt šo deklarāciju, taču tas nav uzskatāms par priekšnoteikumu, lai tā īstenotu savu kompetenci attiecībā uz jautājumiem, ko reglamentē protokols." 15. Noslēgšanas brīdī Savienība sniedz šādu deklarāciju par protokola 11. panta 3. punktu. "Spriedumus lietās, uz ko attiecas Atēnu protokols, ja tos pieņēmusi dalībvalsts tiesa vai 1988. gada Lugāno Konvencijas vai jebkuras tajā pašā jomā to aizstājošas konvencijas līgumslēdzējas puses tiesa, turpina atzīt un izpildīt citā dalībvalstī saskaņā ar attiecīgajiem Savienības iekšējiem noteikumiem par šo priekšmetu, tostarp attiecīgā gadījumā saskaņā ar Eiropas Kopienas un Dānijas Karalistes nolīgumu par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās un saskaņā ar 1988. gada Lugāno Konvenciju vai jebkuru tajā pašā jomā to aizstājošu konvenciju. Tāpēc Atēnu protokola 11. pantu piemēro vienīgi to spriedumu atzīšanai un izpildei, kuri pieņemti līgumslēdzējās valstīs, kas nav Eiropas Savienības dalībvalstis, Šveice, Norvēģija un Īslande." 16. Persona vai personas, kas pilnvarotas saskaņā ar 1. punktu, izdara SJO pamatnostādnēs ietverto atrunu, deponējot juridisko instrumentu, ar kuru Savienība pievienojas Atēnu protokolam. 3. pants Savienība un dalībvalstis 2011. gada 31. decembrī deponē juridiskos instrumentus, ar ko tās pievienojas Atēnu protokolam vai ar ko tās ratificē jau parakstītu protokolu. Briselē, Padomes vārdā priekšsēdētājs [1] OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp. Briseles regula ir saistoša visām ES dalībvalstīm, izņemot Dāniju. [2] OV L 131, 28.5.2009., 24. lpp. [3] OV C 306, 17.12.2007. [4] Padomes 2008. gada 5. jūnija Lēmums 2008/431/EK, ar ko pilnvaro dažas dalībvalstis Eiropas Kopienas interesēs ratificēt 1996. gada Hāgas Konvenciju par jurisdikciju, piemērojamiem tiesību aktiem, atzīšanu, izpildi un sadarbību attiecībā uz vecāku atbildību un bērnu aizsardzības pasākumiem vai tai pievienoties, kā arī pilnvaro dažas dalībvalstis nākt klajā ar deklarāciju par Kopienas tiesību aktu attiecīgu iekšēju noteikumu piemērošanu, OV L 151, 11.6.2008., 36. lpp. [5] OV L 131, 28.5.2009., 24. lpp. [6] OV L 12, 16.1.2001., 1. lpp.