LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 153/13

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

2013/C 153/09

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 51 (1) pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (2)

“STAKLIŠKĖS”

EK Nr.: LT-PGI-0005-0819-27.07.2010

AĢIN ( X ) ACVN ( )

1. Nosaukums

“Stakliškės”

2. Dalībvalsts

Lietuva

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.8. grupa. Citi Līguma I pielikumā minētie produkti (garšvielas u. c.)

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas nosaukums (1)

Medalus “Stakliškės” ir gaišas dzintarkrāsas alkoholiskais dzēriens, kas ražots pēc tradicionālā paņēmiena, dabiskā ceļā pārraudzējot medalus misu, kurai pievienotas augu izcelsmes izejvielas (apiņi, liepziedi, kadiķogas). Medalus un garšaugu sastāvs piešķir dzērienam izteiktu medus garšu ar nedaudz saldeni rūgtenu piegaršu un pikantu aromātu. Viss medalū esošais etilspirts iegūts vienīgi dabīgās rūgšanas procesā. Medalus ražošanā nav izmantots ne cukurs, ne saldinātāji, ne krāsvielas, ne garšas uzlabotāji, ne arī konservanti, un tas nav stiprināts, pievienojot etilspirtu.

Medalus “Stakliškės” fizikāli ķīmiskās īpašības

— etilspirta saturs: 12 ± 1 tilp. %,

— cukura saturs: 160 ± 8 g/dm3,

— citronskābes ekvivalentā izteikto titrējamo skābju saturs: 7 ± 0,5 g/dm3,

— kopējais sausnas saturs: 180 ± 8 g/dm3,

— citronskābes ekvivalentā izteikto gaistošo skābju saturs: ne augstāks par 1,5 g/dm3,

— dzelzs saturs: ne augstāks par 10 mg/dm3,

— sēra dioksīda un sulfīta saturs: ne augstāks par 200 mg/dm3.

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

Izejvielas

— ūdens;

— dabīgais medus ar šādām īpašībām: — reducējošo cukuru (fruktoze un glikoze kopā) saturs: vismaz 60 g/100 g, — saharozes saturs: ne augstāks par 5 g/100 g, — ūdens saturs: ne augstāks par 20 %, — diastāzes skaitlis (pēc Schade skalas): ne mazāks par 8;

— zemās fermentācijas alus rauga kultūru saturs: ne augstāks par 5 % no misas;

— garšaugi (3,5 g/l): — apiņi, — liepziedi, — kadiķogas.

Medalus “Stakliškės” misa sagatavota, vienādās daļās (pēc svara) sajaucot medu ar ūdeni – viena daļa medus uz vienu daļu ūdens.

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem)

—

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

I. Medus atšķaidīšana, šķidrā medus dekantēšana un putu un piemaisījumu atdalīšana.

II. Apiņu un garšaugu atvārījumu dekokcija: atvārījumu atdzesēšana, filtrēšana un dozēšana.

III. Šķidrā medus, vajadzīgā ūdens daudzuma un atvārījumu pārsūknēšana pasterizācijas katlā. Medalus misas pasterizācija.

IV. Medalus misas pārsūknēšana un atdzesēšana.

V. Medalus misas pārraudzēšana.

VI. Medalus dzidrināšana.

VII. Medalus izturēšana vismaz 9 mēnešus.

VIII. Medalus filtrēšana un fasēšana.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai u. c.

Medalu “Stakliškės” pēc izturēšanas laika beigām un uzreiz pēc filtrēšanas jāiepilda dažādas formas stikla, keramikas vai cita materiāla suvenīrveida traukos, lai novērstu oksidēšanos, ko var izraisīt gaisa skābekļa iedarbība transportēšanas, uzglabāšanas vai pagaidu uzglabāšanas laikā un kas varētu nelabvēlīgi ietekmēt medalus tipiskās organoleptiskās īpašības. Turklāt saskare ar gaisu ļautu iekļūt etiķskābes baktērijām vai citiem mikroorganismiem, kas radītu nevēlamus rūgšanas produktus.

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai

—

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija

Ģeogrāfiskais apgabals ir Staklišķu (Stakliškės) seņūnija.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ir tās pilsētiņas nosaukums, kura atrodas mežainu pauguru ieskautā ieplakā un kurā šo medalu ražo. Šajā vietā ir labvēlīgi apstākļi biškopības produktu un to izejvielu iegūšanai, kuras izmanto medalus ražošanā, – 60 procentu platības apgabalā aizņem lauksaimnieciski izmantojama zeme, 23 procentus klāj meži, bet 17 procentus platības aizņem ūdenstilpes vai arī tie tiek izmantoti citiem mērķiem.

Vēsture

Staklišķu pilsētiņas nosaukums pirmoreiz minēts 1375. gadā Teitoņu ordeņa hronikās un atvasināts no vārda “Stokielyšek”. Saskaņā ar vēstures nostāstiem muižnieki medību laikā strīdējušies par to, kas varēs izdzert 100 glāzes medalus. Atradies kāds, kas ar to ticis galā un izbrīnā iesaucies: “Stokielyšek” (“simt glāzes”); lūk, kāpēc šī vieta nosaukta par Stokielyček jeb Stakliškės.

Senākās ziņas rakstu avotos par medalus patēriņu baltu zemēs atrodamas Vulfstana (Wulfstan) ceļojumu piezīmēs un datējamas aptuveni ar 890. g. Tā kā šis ceļojošais tirgotājs pats apmeklēja Baltijas zemes, tad viņš atklāja, ka tajās ir krietni daudz medus, kuru izmanto arī dzērienu gatavošanai. Karaļi un augstmaņi dzēra ķēves pienu, turpretim nabadzīgie ļaudis un dzimtcilvēki dzēra medalu. Balti alu nedarīja, jo medalus bija pietiekamā daudzumā. XIV gadsimta sākumā Teitoņu ordeņa hronikas autors Pēteris fon Dusburgs (Peter von Dusburg) rakstīja, ka Lietuvas senči dzēruši tīru ūdeni, medus vīnu, ko sauc par medalu, kā arī ķēves pienu, taču nekad nedzēra, tos nepasvētījuši.

Medalus kļuva par savdabīgu leģendu, kuru XX gadsimta sākumā mēģināja atdzīvināt, taču tikai pēc Otrā pasaules kara Staklišķu inženieris tehnologs Aleksandrs Sinkevičs (Aleksandras Sinkevičius) ķērās pie tā medalus receptes atjaunošanas, kuru senāk (XV–XVIII gadsimtā) ražoja no savvaļas bišu medus un dažādiem garšaugiem, un uzlaboja tradicionālo dabīgo, nestiprināto medalu, ko tajā laikā vairs neražoja ne Lietuvā, ne arī tās kaimiņzemēs.

Tā laika politiskās iekārtas apstākļos A. Sinkevičam bija jānoiet grūts ceļš, līdz 1957. gadā viņam izdevās iegūt atļauju ražot medalu. 1958. gada 8. septembrī Staklišķu senajā alus brūzī tika uzvārīti pirmie 700 litri medalus misas. No tā laika sākās “Stakliškės” medalus rūpnieciska ražošana. Taču, kā raksta Aivars Ragausks (Aivaras Ragauskas) grāmatā “Aleksandrs Sinkevičs (1908–1989). Trešdaļa dzīves veltīta Lietuvas medalum” (“Aleksandras Sinkevičius (1908–1989). Trečdalis gyvenimo paskirto lietuviškam midui”), (Viļņa, 2008): “Bija grūti izpildīt plānus – piemēram, 1964. gada ražošanas plāns tika īstenots 91 procenta apmērā. Tā kā nebija laboratorijas un ražošanas bāzes, lai medalum nodrošinātu pastāvīgi labu kvalitāti, vajadzēja pārvarēt grūtības, jo īpaši tāpēc, ka lielākajai daļai personāla nebija labu zināšanu šajā jomā”. Šāds stāvoklis noveda pie tā, ka 1963. gadā medalus ražošana cieta ievērojamus zaudējumus. Taču beidzot, pēc ilga laika, kas bija ieguldīts receptes, garšaugu attiecības un ražošanas procesa sabalansēšanā, A. Sinkevičs 1967. gada 12. janvārī raksta prokuroram V. Galinaitim (V. Galinaitis) un citiem ierēdņiem vēstuli Nr. 24 LTSR (Staklišķu medalus ražošanas arhīvā), kurā norāda šādu informāciju: “Visprimitīvākajos apstākļos šeit tiek ražoti tādi produkti, ko nevar ražot mehanizētos uzņēmumos, un tieši tāpēc tiem ir tik laba kvalitāte”.

1967. gada 18. janvārī iznāca pirmā šā medalus ražošanas tehnoloģiskā instrukcija, kurā aprakstītas izejvielas un viss medalus ražošanas process, bet 1968. gadā sagatavoja specifikāciju, kuru medalus “Stakliškės” ražošanā joprojām ievēro arī šodien.

Staklišķu medalus reputāciju apstiprina arvien pieaugošais pieprasījums pēc tā: 1977. gadā saražots 60 000 litru “Stakliškės” medalus, bet 1978. gadā – jau 80 000 litru. Savukārt 1989. gadā pirmās šā medalus partijas tika izvestas uz Lielbritāniju un Amerikas Savienotajām Valstīm, bet šodien to eksportē uz Poliju, Beļģiju, Latviju, Ķīnu, Izraēlu un citām zemēm.

Līdz šai dienai Staklišķu medalus tradicionālā ražošanas metode un ģeogrāfiskā apgabala ražotāju profesionālā prasme pārmantota no paaudzes paaudzē, nodrošinot šim dzērienam ilgstošu izturēšanu, maigu garšu un autentisku aromātu. Par to liecina fakts, ka 2002. gadā Uzņēmējdarbības veicināšanas programmas (Verslo skatinimo įstatymui – VŠĮ) ietvaros “Kulinārijas mantojuma fonds”“Stakliškės” medalum piešķīra kulinārā mantojuma statusu, tādējādi apliecinādams, ka šis dzēriens ir pagatavots no tradicionāliem materiāliem, pamatojoties uz tradicionālām tehnoloģiskajām metodēm. Savukārt Zemkopības ministrijas 2010. gadā piešķirtā nacionālā mantojuma sertifikāts apliecina, ka medalus “Stakliškės” ir tradicionāls produkts ar senām, autentiskām un tradicionālām īpašībām, sastāvu un ražošanas metodi.

5.2. Produkta specifika

“Stakliškės” medalum īpašo, izteikto medus garšu ar saldo, nedaudz skābeno piegaršu un pikanto aromātu nodrošina līdzsvarota cukuru un skābju attiecība, tradicionālā ražošanas metode – (līdz pat 90 dienām) ilga dabīgā rūgšana un medalus ilgstošā (vismaz 9 mēnešus) izturēšana, kā arī tradicionālā recepte, pēc kuras medalu gatavo vienīgi no dabīgām izejvielām: bišu medus, garšaugiem (apiņiem, liepziediem un kadiķogām). Medalus “Stakliškės” no citu šķirņu medalus, ko ražo kaimiņvalstīs, atšķiras ar to, ka viss tajā esošais etilspirta daudzums iegūts dabīgā rūgšanas procesā un tas nav stiprināts, pievienojot etilspirtu, kā arī to, ka medu nedrīkst aizstāt ar cukuru, atbilstošām saldinātājvielām vai medus destilātu.

Šā produkta specifika un reputācija atbilst tirgus analīzes un izpētes grupas UAB “RAIT” 2007. gada veiktā darba rezultātiem, kas liecināja, ka “Stakliškės” no citiem šā veida alkoholiskajiem dzērieniem atšķiras ar augsto kvalitāti (atzinuši 70 % respondentu), izsmalcināto garšu (atzinuši 59 % respondentu) un ļoti patīkamo aromātu (atzinuši 51 % respondentu). Citas šim medalum piedēvētas īpašības ir stipra garša (atzinuši 39 % respondentu), pievilcīgs iepakojums (atzinuši 36 % respondentu), tas, ka šis dzēriens paredzēts arī gados vecākiem cilvēkiem (atzinuši 36 % respondentu), kā arī tā augstā cena (atzinuši 40 % respondentu).

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN)

Medalum “Stakliškės” piešķirtā ģeogrāfiskās izcelsmes norāde pamatojas uz produkta vēsturiskajām īpašībām, kas izklāstītas 5.2. punktā, un cilvēku prasmi saglabāt produkta tradicionālās ražošanas procesā iegūtās īpašības un reputāciju.

“Stakliškės” medalus iemantojis labu reputāciju tāpēc, ka tas ir tradicionāls produkts. 1969. gadā publicētajā grāmatā “Lietuvas medalus” (“Lietuviškas midus”) (Kauņa, 1969) aprakstīts, ka Staklišķu medalus ir “izsenis ražota nacionāla dzēriena veids. Tas ir maigs, nedaudz skābens, bet ļoti gards, izsmalcināts un vitamīniem bagāts alkoholiskais dzēriens, kas nosaukts tās pilsētiņas vārdā, kurā koncentrējās Lietuvas medalus ražošana. Dzērienam ir gaiša dzintarkrāsa. Ielejot kausā, tas izdala patīkamu ziedošas pļavas smaržu”.

Par “Stakliškės” medalus reputāciju liecina zelta medaļa, ko tas ieguvis starptautiskajā izstādē “AgroBalt‘98”, un “labākā dzēriena” diploms, kas tam piešķirts Lietuvas pārtikas un dzērienu produktu degustācijas pasākumā “Degustalit”, ko 2004. gadā noorganizēja Lietuvas lauksaimniecības un regulatīvā aģentūra (Lietuvos žemės ūkio ir maisto produktų rinkos reguliavimo agentūra).

“Stakliškės” medalus vērtējumu un popularitāti regulāri apstiprina raksti reģionālajos un valsts preses izdevumos, kā arī internetā publicētā informācija: “Stakliškių midus” (Mūsų sodai, 1964, Nr. 5); “Kur Stakliškių auksas ir sidabras” (Švyturys, 1968, Nr. 24); “Stakliškių midus” (Laisvė, 25.11.1983.; “Metai, kaip lietuviškas midus” (Kooperatininkas, 1988, Nr. 9); “Stakliškės” (Šiaurės Atėnai, 2003, Nr. 646); “AgroBalt: pirmoji lietuviškų maisto produktų ir gėrimų degustacija” (Elta, 9.6.2004.); “„Ida Basar“ Europos Parlamente išlaikė pirmąjį lietuviškų vaišių egzaminą” (meniu.lt, 11.10.2004.); “„Lietuviškas midus“ degtinės gaminti nesirengia”BNS, 2006. gada 14. aprīlis).

Staklišķu pilsētiņas nosaukumu Lietuvas iedzīvotāji saista tikai ar šo dzērienu. “Stakliškės” medalum ir bijusi sava nozīme, saglabājot lietuviešu identitāti padomju laikā, un šodien tas lieliski pārstāv Lietuvu ārvalstīs – tas stāsta par Lietuvu no šīs zemes atvestos suvenīros vai dāvanās līdztekus dzintaram un Šakotis (tradicionāla lietuviešu kūka), ko bieži vien piedāvā kopā ar šo dzērienu. Kopš 2011. gada UAB (sabiedrība ar ierobežotu atbildību) “Lietuviškas midus” organizē vadītas ekskursijas, kuru laikā apmeklētāji tiek iepazīstināti ar seno metodi medalus gatavošanā, un viņiem ir iespēja nobaudīt un novērtēt šo un dažādus citus dzērienus. Apmeklētāji labprātāk nobauda medalu “Stakliškės” tā garšas un nosaukuma dēļ, kuri viņu apziņā saistīti ar apmeklējamo vietu. 2011. gadā šādu apmeklētāju bija 1 040, bet prognozēts, ka 2012. gadā tādu būs aptuveni 1 800, tādējādi apstiprinot “Stakliškės” medalus reputāciju.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 (3) 5. panta 7. punkts)

http://www.zum.lt/l.php?tmpl_into=middle&tmpl_id=2702

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.

(2) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp. Aizstāta ar Regulu (ES) Nr. 1151/2012.

(3) Skat. 2. atsauci.