[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 24.11.2009

COM(2009) 649 galīgā redakcija

KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS

EIROPAS KOMISIJAS PAMATINFORMĀCIJAS DOKUMENTS EPSCO PADOMEI NODARBINĀTĪBAS KRĪZES TENDENCES, POLITIKAS REAKCIJA UN GALVENĀS DARBĪBAS

KOMISIJAS DARBA DOKUMENTS

EIROPAS KOMISIJAS PAMATINFORMĀCIJAS DOKUMENTS EPSCO PADOMEI NODARBINĀTĪBAS KRĪZES TENDENCES, POLITIKAS REAKCIJA UN GALVENĀS DARBĪBAS

TENDENCES ES DARBA TIRGŪ

Vāja ekonomiskā aktivitāte samazinājusi nodarbinātību un izraisījusi bezdarbu…

Līdz 2009. gada vidum nodarbinātība ES gandrīz visās nozarēs, bet sevišķi izteikti būvniecības un rūpniecības nozarēs, salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu sarukusi par 4,3 miljoniem (1,9 %). Situācija darba tirgū ir pasliktinājusies visās dalībvalstīs, taču vissliktākie rādītāji vērojami Baltijas valstīs, Īrijā un Spānijā, kuras ietekmējusi krasa mājokļu tirgus lejupslīde, kas izraisījusi nodarbinātības samazināšanos būvniecības nozarē. Turpretim dažās dalībvalstīs, piemēram, Beļģijā un Vācijā, krīze nodarbinātības līmeni ietekmējusi salīdzinoši nedaudz, kas daļēji panākts ar vispārēju pāreju uz īstermiņa darbu un citiem pasākumiem (1.tabula).

1. tabula — Nodarbinātības procentuālās izmaiņas visās ES dalībvalstīs no 2008. gada 2. kvartāla līdz 2009. gada 2. kvartālam

[pic]

Avots: Eurostat, valstu dati. Dati par izmaiņām, salīdzinot ar iepriekšējo gadu, nav sezonāli izlīdzināti.

…taču pagaidām bezdarba pieaugums palicis ierobežots

Neskatoties uz nepārprotamām pasliktināšanās iezīmēm, līdz šim Eiropas darba tirgus, ņemot vērā straujo ekonomisko lejupslīdi, saglabājies salīdzinoši neskarts. Bezdarba līmenis ir pieaudzis (2. tabula), taču šis pieaugums ir mazāks, nekā paredzēts, ņemot vērā recesijas spēku un strauju paļāvības kritumu. Piemēram, neskatoties uz straujāku ekonomisko lejupslīdi un spēcīgāku biznesa paļāvības zudumu ES nekā ASV, bezdarba līmenis ES līdz 2009. gada septembrim bija pieaudzis par 2,1 procenta punktu salīdzinājumā ar pagājušo gadu, kamēr ASV tas bija pieaudzis daudz izteiktāk – par 3,6 procentu punktiem. Tomēr kopš pagājušā gada pavasara nodarbinātība ES aizvien saglabājusi augšupejošu tendenci un līdz 2009. gada septembrim bija sasniegusi 9,2 %, kas, salīdzinot ar 2008. gada pavasari, ir 2,5 procentu punktu pieaugums. Kopējais bezdarba līmenis bija pieaudzis par trešdaļu (38 %) – kāpums no 6 miljoniem uz 22,1 miljonu.

2. tabula — Bezdarba līmenis ES dalībvalstīs

[pic]

Avots: Eurostat, bezdarba periodi. Sezonāli izlīdzināti dati. Piezīme. Dati par Apvienoto Karalisti (GB) no 2008. gada jūlija līdz 2009. gada jūlijam un par EE, EL, IT un RO no 2008. gada 2. kvartāla līdz 2009. gada 2. kvartālam.

…visnopietnāk skarti ir tieši jaunieši, zemu kvalificēti strādājošie, migranti un tostarp līgumdarbinieki…

Vīriešus un sievietes krīze ietekmē dažādi. Sākotnēji lielāku lejupslīdes ietekmi izjutuši vīrieši nekā sievietes, jo daudzās krīzes vissmagāk skartajās nozarēs pārsvarā bijuši nodarbināti vīrieši[1]. Tomēr pēdējos mēnešos jūtami skarta arī sieviešu nodarbinātība, kas atspoguļo krīzes paplašināšanos, skarot arī citas nozares, kurās vairāk nekā sākotnēji skartajās nodarbināti abu dzimumu strādājošie. Tāpat vērojams arī nepārtraukts jauniešu bezdarba pieaugums, kas īpaši skar jaunus vīriešus, tādējādi iezīmējot augošu nepieciešamību risināt jaunatnes nodarbinātības jautājumu. Vislielāko ietekmi izjutuši arī zemu kvalificēti strādājošie un zemu kvalificēti migranti, kas daļēji izgaismo nozares un profesijas, kuras lejupslīde apdraudējusi visvairāk, proti, būvniecība un zemu kvalificēts roku darbs, kā arī vienkārša darba veicēji. Runājot par nodarbinātības veidiem, darba zaudējums salīdzinoši visvairāk skāris līgumdarbiniekus. Visas minētās grupas darba tirgū tradicionāli ieņēmušas visneizdevīgāko pozīciju un pašreizējā lejupslīde viņu situāciju ir pasliktinājusi vēl vairāk.

3. tabula — Bezdarba līmeņa pieaugums dzimuma, vecuma, prasmju līmeņa un valstspiederības griezumā no 2008. gada 2. kvartāla līdz 2009. gada 2. kvartālam.

[pic]

Avots: Eurostat, ES darbaspēka apsekojums. Sezonāli neizlīdzināti dati.

…pirms uzlabošanās iespējama darba tirgus apstākļu tālāka pasliktināšanās

Neraugoties un jaunākajiem pozitīvajiem ekonomikas signāliem, ekonomiskās krīzes kopējā ietekme, vismaz daļēji, vēl ir tikai gaidāma. Lai gan kopumā darba tirgus izrādījies samērā dzīvotspējīgs, ES 2009.–2010. gadā paredzams aptuveni 7,5 miljonu darba vietu zudums, tādējādi bezdarbam 2010. gadā sasniedzot aptuveni 10,3 % atzīmi, kas nozīmē vairāk nekā 3 procentu punktu pieaugumu, salīdzinot ar 2008. gada rādītājiem. Vēsturiski pieredze liecina, ka nodarbinātības reakcija uz ekonomisko situāciju ir mazliet novēlota, un lielākā daļa pareģo, ka, lai arī šķietami jau vērojama atlabšana, ekonomiskā izaugsme vēl vairākus gadus saglabāsies mērenā līmenī. Būtiskāko reakciju uz pagājušā gada rudens straujo ekonomiskās aktivitātes lejupslīdi varēja sākt izjust tikai 2009. gada gaitā, un darba tirgus apstākļu pasliktināšanās sagaidāma pat vēl kādu laiku pēc ekonomiskās izaugsmes atsākšanās.

Ņemot vērā, ka līdz šim lielākā daļa izlīdzināšanas notikusi uz darba ražības samazinājuma nevis uz darbavietu zuduma rēķina, vērojama būtiski darbaspēka uzkrājumi. Cits izlīdzināšanas mehānisms pieprasījuma krituma un ekonomiskās lejupslīdes risināšanai ir bijusi algu samazināšana apmaiņā pret nodarbinātības stabilitāti.

Kopumā ES darba tirgus ir pielāgojies krīzes apstākļiem, pārsvarā izmantojot pazeminātu darba ražību nevis samazinātu nodarbinātību: Austrijā, Beļģijā, Nīderlandē, Itālijā un Vācijā teju vai visi darba tirgus izlīdzinājumi panākti ar kritumu darba ražībā, gandrīz nemaz nesamazinot nodarbinātības rādītājus. Darbaspēka uzkrājumu pieaugums ataino gan uzņēmumu nostāju, ka daļa no ražošanas samazinājuma ir uz noteiktu laiku (un tādēļ viņi mēģinās saglabāt uzņēmuma specifiku pārzinošu darbaspēku), gan sabiedrības politikas centienus ierobežot bezdarba pieaugumu, piemēram, izmantojot īstermiņa līgumdarbiniekus.

Taču jaudas samazinājums līdztekus darbaspēka uzkrājumam ir radījis ievērojamu darbaspēka vienības izmaksu pieaugumu. Ja darba ražīgums nenormalizēsies, darbaspēka vienības izmaksas nesamazināsies un uzņēmumu cenu konkurētspēja neuzlabosies, pastāv nopietns apdraudējums, ka turpmākajos mēnešos darbaspēka uzkrājumi varētu izirt, kas, tādējādi, ja vien strauji neuzlabotos ekonomiskā aktivitāte, pasliktinātu bezdarba rādītājus vēl vairāk.

LĪDZŠINĒJIE POLITISKIE RISINĀJUMI

Fiskālajos stimulēšanas pasākumos un valstu atveseļošanas plānos iekļauti nodarbinātības pasākumi[2]…

Eiropas Savienība un tās dalībvalstis, tostarp centrālās bankas, saskaroties ar smago krīzi, ir veikušas ļoti nozīmīgu politisku darbību. Valstu atveseļošanas plānos ir iekļauti nodarbinātības, izglītības, apmācības un sociālās politikas pasākumi. Stimulēšanas pasākumi dalībvalstu atveseļošanas programmās ES mērogā ir ļoti nozīmīgi, sasniedzot 1,8 % no IKP (4. diagramma). Dalībvalstu situācija ir atšķirīga gan stimulēšanas pasākumu jomas, gan krīzes ietekmes uz izaugsmi un bezdarba līmeni ziņā; dažas valstis krīze ir skārusi īpaši smagi, piemēram, Latviju un Lietuvu, un tām bija jāpiemēro vērienīgas budžeta konsolidēšanas programmas. Gandrīz puse dalībvalstu veikto atveseļošanas pasākumu veltīti darba tirgum un mājsaimniecību pirktspējas uzlabošanai. Visplašākos pasākumus šo abu kategoriju fiskālajai stimulēšanai veica Austrija, Beļģija, Somija, Vācija, Spānija, Zviedrija un AK.

4. diagramma — Pārskats par atveseļošanas pasākumu finansējumu ES dalībvalstu atveseļošanas plānos

[pic]

Piezīme. Attiecībā uz HU ziņots par bruto finansējumu 1,45 % apmērā.

Avots: Komisijas dienesti.

… ar dalībvalstu nodarbinātības pasākumiem trīs saskaņotās ES prioritātēs…

Nodarbinātības politikas risinājumi bija vērsti uz trīs prioritātēm, kas saskaņotas Eiropadomē: saglabāt nodarbinātību, radīt jaunas darba vietas un veicināt mobilitāti; uzlabot prasmes un pielāgot tās darba tirgus vajadzībām; pieejas nodarbinātībai palielināšana un atbalsts mājsaimniecībām.

Kopumā, lai izturētu pieprasījuma kritumu, ES darba tirgus pirmām kārtām reaģēja, pielāgojot ražošanu un kopējo darba laiku, nevis samazinot nodarbinātības līmeni. Saīsināta darba laika kompensācijas programmas, ar kurām darba devējs var pieprasīt valsts pagaidu atbalstu, lai papildinātu to darbinieku algas, kas strādā saīsinātu darba laiku, Eiropas darba vietas pasargāja no recesijas sākotnējās ietekmes. ES darba tirgus salīdzinošā noturība līdz pat šai dienai daļēji skaidrojama ar šo iekšējo pielāgošanās pasākumu (piemēram, īstermiņa darba shēmas un īsāks darba laiks, pagaidu slēgšana utt.), kas paredzēti, lai saglabātu esošās darba vietas, tajā pat laikā palielinot darbinieku (arī visneaizsargātāko) nodarbinātību ar pastiprinātām apmācības programmām (CY, DE, ES, HU, IE, IT, LT, NL, AT, PT) un atbalstot pāreju no vienas darba vietas uz citu (CY, CZ, ES un NL). Šie pasākumi bija jo īpaši efektīvi, ja to īstenošanā bija jāievēro noteikti kritēriji, piemēram, apvienojot ar apmācībām darba jomā, lai uzlabotu darbinieku nodarbinātību un atvieglotu viņu iespējamo pareju uz jaunu darba vietu, kā tas piemēram ir CZ un NL, kur apmācība ir obligāta visiem darbiniekiem ar saīsinātu darba laiku, kā arī AT, BE, DE, HU. Arī uzņēmumiem noteiktajām stingrākām prasībām, piemēram AT, HU, NL un SI, jāsamazina strauji zaudējumi vai reizēm uzņēmuma/ražotnes neizbēgamas pārstrukturizācijas atlikšana.

Saskaroties ar krīzi lielākajā daļā valstu izvērsa apmācību iespējas un iniciatīvas darba jomā, to aizvien vairāk atzīst par būtisku līdzekli, lai uzlabotu jau darbā esošo personu nodarbinātību. Lai labāk pielāgos darba tirgus vajadzībām, daudzās dalībvalstīs galveno vērību pievērsa valsts nodarbinātības dienestu modernizācijai un administratīvās spējas uzlabošanai. Vairāku valstu nodarbinātības dienesti, bieži vien sadarbībā ar sociālajiem partneriem, pašvaldībām un citiem darba tirgus dalībniekiem, (piemēram, UK, NL, BE, DE, FI, SE) izveidoja īpašas agrīnas iejaukšanās sistēmas, lai nodrošinātu ātru un drošu pāreju uz jaunām darba vietām darbiniekiem, kuriem draud atlaišana, tādējādi palīdzot novērst ilgtermiņa bezdarbu.

Daudzas dalībvalstis kā daļu no atveseļošanas plāna ir veikušas dažādus pasākumus visneaizsargātāko iedzīvotāju ienākumu atbalstam, piemēram, palielinot minimālo ienākumu vai minimālās algas līmeni, paplašinot bezdarbnieku pabalstu piemērošanu vai termiņu, pastiprinot citus sociālos pabalstus vai ieviešot nodokļu atlaides vai atbrīvojumus no nodokļiem konkrētām grupām. Turklāt vairākas dalībvalstis veic ieguldījumus veselības aprūpes, ilgtermiņa aprūpes, bērnu aprūpes vai sociālo mājokļu infrastruktūrās. Tā mērķis ir veicināt nodarbinātību, kā arī visiem (tostarp visneaizsargātākajiem) uzlabot piekļuvi sociālajiem pakalpojumiem. Tas ir īpaši svarīgi, lai atbalstītu sieviešu nodarbinātību un dzimumu līdztiesību un novērstu dažu darbinieku ilglaicīgu aiziešanu no darba tirgus, kā tas bija iepriekšējās lejupslīdēs.

Ir veikts plašs pasākumu klāsts no darba tirgus atstumto personu aktīvai integrācijai un personu, kurām visvairāk draud izstumtība, nodarbinātības veicināšanai: stiprinot valstu nodarbinātības dienestus, lai varētu sniegt individuālāku atbalstu (BG, DK, DE, EL, ES, FR, LT, NL, PT, AT, SI, UK), paplašinot piekļuvi apmācībām (BG, CZ, DE, EL, FR, FI, IE, LT, PT, UK), subsidējot no darba tirgus atstumto personu nodarbinātību (FR, HU, LT) un īpaši veicinot invalīdu nodarbinātību (ES, RO). Vairākās dalībvalstīs ieviestas sociālā nodrošinājuma iemaksu pagaidu atlaides, lai krīzes laikā veicinātu darbaspēka pieprasījumu; paredzēti īpaši pasākumi gados vecākiem darbiniekiem, lai novērstu priekšlaicīgas pensionēšanās sistēmas izmantošanu (PL, PT).

POLITIKAS PAMATNOSTĀDNES

Eiropadomes trīs noteiktās prioritātes vēl joprojām ir atbilstoša politikas pamatnostādne:

Nodarbinātības saglabāšana, jaunu darba vietu radīšana un mobilitātes veicināšana

Lai gan stimulēšanas un atveseļošanas pasākumu tūlītēja un ilglaicīga ietekme uz nodarbinātību vēl pilnībā nav novērtēta, ir pilnīgi skaidrs, ka tie bija efektīvi vairākās valstīs, ierobežojot bezdarba līmeņa paaugstināšanos, jo īpaši tas attiecas uz saīsināta darba laika pasākumiem. Fakti liecina, ka pasākumi ir efektīvāki, ja tos izstrādā ar sociālo partneru līdzdalību, un ka stimulēšanas izdevumus nevajag aizkavēt ar sarežģītām piemērošanas procedūrām.

Tā kā paredzams, ka bezdarba līmenis paaugstināsies, saīsinātā darba laika pasākumi īstermiņā joprojām var palikt spēkā, jo tie ir efektīvi tikai īslaicīgi un vienīgi tad, ja ir mērķtiecīgi izstrādāti, un šos pasākumus var piemērot vienīgi uzņēmumos, kur pieprasījuma kritums ir vienīgi izņēmuma kārtā vai uz neilgu laiku. Tā kā darba tirgus apstākļi mainās, šo shēmu atbilstības kritēriji, ilgums un budžeta specifikācijas jāpārskata ik pēc 6 mēnešiem, lai varētu labāk noteikt mērķus un uzlabot resursu pārvaldi. Turklāt tā kā šo pasākumu rezultātā uzņēmumam var būt par daudz darbinieku, saīsināta darba laika pasākumi jāpapildina ar pasākumiem nodarbinātības atbalstam un pārejas darba tirgū vienkāršošanai.

Attiecībā uz atbilstību ilgtermiņa mērķiem saīsināta darba laika pasākumi sniedz drošību saistībā ar darbinieka pašreizējo darbu, aizejot no aizsargātās darba vietas, drošība tiek zaudēta. Atbilstīgi ilgtermiņa elastdrošības pieejai ir būtiski svarīgi sniegt plašāku nodarbinātības drošību, ja nepieciešams, ļaujot cilvēkiem pāriet uz produktīvāku ekonomijas daļu. Piemērotākais veids tā panākšanai ir saīsināta darba laika pasākumus apvienot ar apmācību un ieviest vai paplašināt strādājošo pabalstu vai nodokļu kredītu sistēmu. Ņemot vērā krīzes apjomu un veidu, ļoti iespējams, ka, ekonomikai izkļūstot no krīzes, būs nepieciešama plaša pārstrukturizācija (piemēram, būvniecība, finanšu dienesti, automobiļu ražošanas nozare). Tas nozīmē, ka štatu samazināšanu, ko šodien vēl neveic, veiks vēlāk, it sevišķi, ja atlabšana notiks lēnām.

Darba tirgus situācijas uzlabošanai nepieciešami pastiprināti centieni jaunu darba vietu izveides atbalstam. Daudzas dalībvalstis jau ir ieviesušas finansiālus stimulus un darbā pieņemšanas subsīdijas, lai izveidotu vai saglabātu darba vietas atsevišķām darbinieku grupām. Uzņēmumu dibināšanu un ieguldījumus uzņēmējdarbības paplašināšanā var atvieglot, samazinot birokrātisko un administratīvo prasību slogu uzņēmumiem, ka arī jaunajiem uzņēmējiem un uzņēmumiem darot pieejamāku finansējumu un palīdzības pakalpojumus. Jāņem vērā motivācija veikt ieguldījumus novatoriskās un augošās nozarēs (piemēram, zaļās darbavietas un arī baltās darbavietas), līdzīgi arī sociālā ekonomika ir svarīgs darbavietu izveides avots, jo tā ir mazāk atkarīga no uzņēmējdarbības cikla un bieži sniedz darbietilpīgus un sociāli noderīgus pakalpojumus.

Prasmju uzlabošana un to pielāgošana darba tirgus vajadzībām

Apstākļos, kad pieaug bezdarbs un samazinās brīvo darbavietu skaits, ir būtiski nodrošināt efektīvas aktivācijas sistēmas. Lielāks uzsvars uz darba meklētāju pienākumiem jāapvieno ar augstas kvalitātes darba meklēšanas pakalpojumiem un programmām un adekvātu ienākumu aizstāšanu, jo īpaši cilvēkiem ar ļoti niecīgām izredzēm atrast darbu.

Lai risinātu bezdarba problēmu, jāstiprina aktīva darba tirgus politika, labāk jāpielāgo programmas un pakalpojumi, kā arī jāpalielina nodarbinātības valsts aģentūru (NVA) jauda. Mērķis ir nodrošināt, lai atsevišķu personu plāni būtu droši (prasmju attīstība, nodarbinātība un sociālā aizsardzība, drošības tīkli), kā arī uzņēmumiem garantēt personāla pieņemšanas drošību, vienlaikus tiekot galā ar palielinātu nestabilitāti darba tirgū un (masveida) atlaišanu draudiem. Cilvēkiem, kam ir grūtības atrast jaunas darbavietas, jāizskata pieeja “vispirms apmācība”. Attiecībā uz visu darbaspēku kvalifikācijas celšana un jaunu prasmju apgūšana ir būtiska, lai nenoteiktajos laikos nodrošinātu pielāgošanos un nodarbinātību. Izglītības un apmācības sniedzējiem krīzes laikā būtu jāreaģē uz darba tirgus augošajām vajadzībām. Aktīvai darba tirgus politikai ir jārisina arī jauniešu vajadzības, kuriem darba pieredzes trūkums bieži vien ir galvenais šķērslis piekļuvei atbalsta shēmām un pirmā darba atrašanai.

Profesionālā, nozaru un ģeogrāfiskā mobilitāte var veicināt pāreju uz jaunām darba vietām un palīdzēt novērst ilgtermiņa bezdarbu. Agras iejaukšanās pieejai vajag pastāvīgu sadarbību starp NVA un darba devējiem, lai iesaistītos pirms notiek faktiskā atlaišana. Ciešākai sadarbībai starp nodarbinātības dienestiem, valsts iestādēm, apmācības organizācijām un galvenokārt visiem darba devējiem un sociālajiem partneriem arī ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu atbilstošus pakalpojumus, ieskaitot kvalifikācijas un pārkvalificēšanās programmas un jauniešiem – stažēšanos. Šī sadarbība ir nepieciešama, lai sagatavotu darbaspēku nākotnes jaunajām darbavietām, jo īpaši nozarēs, kuras paplašinās.

Pieejas nodarbinātībai palielināšana un atbalsts mājsaimniecībām

Viens no galvenajiem elementiem, kas nosaka lielāku piekļuvi un pieķeršanos darbam ir nodokļu un pabalstu sistēmas uzbūve. Tāpēc jāpastiprina aktīvas darba tirgus politikas un nodokļu un pabalstu sistēmas savstarpējā papildināmība. Nodokļu un pabalstu sistēmas īpatnības, piemēram, tā sauktie bezdarba slazdi vai vienoti ģimenes nodokļi var atturēt mazāk atalgoto ģimenes locekli un galveno aprūpētāju no (atkārtotas) ienākšanas vai palikšanas darba tirgū, jo īpaši pilna laika darbā. Lai saglabātu gados vecāku darba ņēmēju piesaisti darba tirgum, jāizvairās no iespējas agrīni aiziet no darba tirgus. Ar algu nesaistīto darbaspēka izmaksu samazināšana varētu būt instruments, ar kuru palīdzēt palikt darba tirgū cilvēkiem, kuriem trūkst daudzas priekšrocības (zemas kvalifikācijas, gados jauni un gados vecāki darba ņēmēji).

Ienākuma nodokļa sliekšņu pacelšana, zem kuriem nodokļi nav jāmaksā, var radīt visatbilstošākos ievērojamus nodokļu atvieglojumus un paredzēta strādājošiem ar zemiem ienākumiem. Zviedrija ir ieviesusi nodokļu atvieglojumus no ienākumiem no algota darba. Tas atbilst ilgtermiņa mērķiem panākt, lai darbs atmaksātos un paredzams, ka tas ilgtermiņā ietekmēs nodarbinātību.

Ar algu nesaistīto darbaspēka izmaksu samazināšana ir svarīgs pasākums, lai palielinātu un arī lai saglabātu nodarbinātību, jo pašizmaksas risks ir augsts. Darba devējiem samazināt nodokļus, sociālā nodrošinājuma iemaksas un citas ar algu nesaistītās darbaspēka izmaksas – šie pasākumi atzinīgi jāvērtē tikai tad, ja tiem ir tūlītēja ietekme uz darba devēja lēmumu pieņemt darbā vai saglabāt darbiniekus, piemēram, nodrošinot subsidētos nepilna laika līgumus ar uzņēmumiem pievilcīgākiem nosacījumiem. Ja nav tūlītēja ietekme uz darbā pieņemšanu, tad īstermiņā citi līdzvērtīgi valdības pagaidu izdevumi, kuru mērķis ir atbalstīt nodarbinātības palielināšanos tieši darbaspēka ietilpīgajās nozarēs, kuras saskaras ar prasmju trūkumu (piemēram, aprūpes nozarē), būtu efektīvāki.

Vajadzēs lielu uzmanību mājsaimniecību ienākumu atbalstam, līdz atlabšana nostiprinās, bet dalībvalstu iespējas šajā ziņā ir ļoti atšķirīgas. Dažkārt pabalsti ir pārāk zemi un to izmaksāšanas laiks ļoti ierobežots. No otras puses, pabalstu sistēma un apjoms precīzi jānosaka, lai nemazinātu saņēmēju motivāciju sākt darbu. Darba ņēmējiem ar noteikta termiņa un nepilna laika līgumiem vajadzētu gūt labumu arī no apdrošināšanas pret bezdarbu un citu sociālo risku. Lielāka uzmanība nepieciešama arī pašnodarbinātajiem, kas bieži vien nav apdrošināti pret darba zaudējumu, un jauniešiem, kuri ir īpaši sarežģītā situācijā.

Tiešie sociālie pārskaitījumi ir būtiski, lai mazinātu negatīvo sociālo ietekmi, jo tie ļoti ātri sasniedz tos, kam tie visvairāk vajadzīgi, un sniedz tiešu pozitīvu impulsu ekonomikai. Valdības var izmantot savus esošos kanālus, lai novadītu pabalstus līdz mājsaimniecībām un tāpēc var uzreiz izmantot mērķa noteikšanas kritērijus. Pabalstiem jābūt tā izveidotiem, lai atbalstītu aktivitāti un pielāgošanos pārmaiņām, tādējādi veicinot darba tirgus labāku funkcionēšanu, kad ekonomika atlabst. Tomēr valdības ieņēmumu pārskaitīšana mājsaimniecībām ļoti skar jau tā ierobežotos līdzekļus, bieži vien tieši palielinot valsts parāda līmeni. Šie pārskaitījumi var arī radīt atkarību no pabalstiem un tās rezultātā samazinās darbaspēka piedāvājums un tas padara neefektīvu un traucē darba tirgu. Tāpēc pabalstu izmaksām jāsamazinās līdz ar darba tirgus atlabšanu.

Darba ņēmēji ar pagaidu darba līgumiem tika plaši atlaisti valstīs, kurās ir neatbilstība starp nedrošajiem īstermiņa un pastāvīgajiem līgumiem. Dalībvalstīm ir dažādas pieejas šīs darba ņēmēju grupas tiesību aizsardzībai. Dažas ir ierobežojušas īstermiņa līguma maksimālo ilgumu līdz diviem gadiem, kas ir daļa no jaunā regulējuma krīzes laikam. Citas pagarinājušas īstermiņa līguma maksimālo ilgumu virs diviem gadiem. Katrā ziņā galvenais ir tas, ka sociālajiem partneriem un iestādēm jāsadarbojas, lai nodrošinātu, ka daudzi darba ņēmēji pēc iespējas tiktu saglabāti darba tirgū, un lai darba tiesību akti un līguma noteikumi nodrošinātu darba ņēmējiem un darba devējiem atbilstošas tiesības un pienākumus. Tas ietver sadrumstalota darba tirgus problēmu risināšanu, veicot reformas saskaņā ar „elastdrošības” pieeju, kurā uzsvars pārcelts no darba uz nodarbinātības nodrošināšanu tirgū.

PIECAS GALVENĀS DARBĪBAS 2010. GADAM UN VĒLĀK

Pašreizējās krīzes smagums attaisno darba tirgus politikas turpināšanu un nostiprināšanu un ienākumu atbalsta nodrošināšanu tiem, kam tas visvairāk vajadzīgs, pat tad, ja nākamgad, kā paredzēts, IKP lēnām celsies. Kad ekonomika sāks augt būs jāliek uzsvars uz pakāpenisku pāreju no īstermiņa krīzes pasākumiem uz strukturālām darba tirgus reformām, kuru mērķis ir veicināt izaugsmes potenciālu un ievest cilvēkus darba tirgū, kā nesen uzsvēra Nodarbinātības komiteja[3]. Minētā komiteja arī pieprasa palielināt faktisko pensionēšanās vecumu, izmantojot darba tirgus politiku, kas veicina labāku vecuma vadības praksi darba vietās, un tālejoši reformējot pensiju sistēmas radīto stimulu strādāt, dodot iespējas un motivējot cilvēkus strādāt ilgāk. Šajā nolūkā elastdrošība un aktīva integrācija nodrošina vienotu sistēmu, kas ļauj dalībvalstīm uzņemties atbilstošu prioritāšu apvienojumu saskaņā ar to situāciju darba tirgū un sociālo situāciju un problēmām. Īpaši svarīgas ir elastīguma un sociālās drošības stratēģijas, kas atvieglo pāreju uz jaunu darbu, novērš šķēršļus līdzdalībai un veicina virzību uz augšu darba tirgū. Saskaņā ar ES kopējo elastdrošības principu, piecas galvenās darbības ir ļoti svarīgas, lai mazinātu krīzes negatīvo ietekmi uz nodarbinātību un, kad krīze beigsies, ļaus atgriezties ilgtspējīgam nodarbinātības pieaugumam.

1. Investīcijas efektīvos darba tirgus pasākumos un prasmēs, lai novērstu ilgtermiņa bezdarbu

Galvenā prioritāte ir ieguldīt efektīvos darba tirgus pasākumos, atbilstīgā sociālajā aizsardzībā un attiecīgā izglītībā un apmācībā, lai novērstu, ka bezdarbs kļūst strukturāls. Fakts, ka cilvēki paliek darbā, paplašina nodokļu maksātāju bāzi un sociālo nodrošinājumu un tādējādi veicina ilgtspējīgas valsts finanses, makroekonomisko stabilitāti un labi funkcionējošas sociālās aizsardzības sistēmas. Jāuzlabo nodarbinātības dienesti, lai tie aizsniegtu visus, kam tie vajadzīgi, tai skaitā jauniešus un darba ņēmējus, kam draud atlaišana. Pasākumiem jābūt savlaicīgiem un mērķtiecīgiem un jācenšas tos apvienot ar citiem pasākumiem, kuru mērķis ir padarīt darbu ekonomiski pievilcīgu un izdevīgu, lai nodrošinātu pāreju, kā arī samazinātu pasivitātes un bezdarba posmu ilgumu. Tas jāapvieno ar faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšanu, izmantojot darba tirgus politiku, kas veicina labāku vecuma vadības praksi darba vietās, un tālejoši reformējot pensiju sistēmas radīto stimulu strādāt, dodot iespējas un motivējot cilvēkus strādāt ilgāk. Vislabākie rezultāti tiek iegūti, sniedzot individuālu atbalstu, kas koncentrējas uz darba meklēšanu cilvēkiem ar augstu nodarbinātības potenciālu, un plašāku, pielāgotu palīdzību tiem, kam ir vairāk grūtību. Bezdarbniekiem un darba ņēmējiem ar īstermiņa līgumiem un lejupslīdošās nozarēs jāpiedāvā kvalifikācijas celšana un pārkvalificēšanās programmas. Šīs programmas mērķtiecīgi jāizstrādā, lai tās atbilstu nākotnes vajadzībām pēc prasmēm darba tirgū un jāgatavojas krīzes beigām.

Dalībvalstis tiek mudinātas labāk izmantot pašreizējos Eiropas fondus, jo īpaši ESF un ERAF, lai atbalstītu atlabšanas pasākumus, tostarp valsts nodarbinātības aģentūru efektivitātes un spēju stiprināšanu, lai uzlabotu darba meklētājiem, darba ņēmējiem un restrukturizējamiem uzņēmumiem piedāvāto pakalpojumu efektivitāti.

2. Palīdzība uzņēmumiem jaunu darba vietu radīšanā

Lai veicinātu darba vietu radīšanu, ir būtiski veicināt uzņēmumu dibināšanas un stiprināšanas pakalpojumus, lai palīdzētu jaunajiem uzņēmējiem un uzņēmumiem. Starp sievietēm ir jo īpaši liels potenciāls uzņēmumu radīšanai, ko jāmaterializē. Jāturpina centienus uzlabot piekļuvi finansējumam un kredītu pieejamību, kā arī stimulus uzņēmumiem radīt vai saglabāt darba vietas un piedāvāt stažēšanos. Pastiprināts un konstruktīvs dialogs ar sociālajiem partneriem arī ir svarīgs, lai nodrošinātu, ka algu attīstība atbilst produktivitātei un nozaru un vietējā darba tirgus apstākļiem.

ESF, ERAF un citus ES fondus varētu labāk izmantot, lai veicinātu uzņēmējdarbību, pašnodarbinātību, atbalstītu MVU un sekmētu mikrouzņēmumu darbību. Finansiāli stimuli inovācijai un apmācībai no vienas puses var palīdzēt izpētīt nozares paplašināšanas iespējas, jaunas tehnoloģijas un jaunus uzņēmējdarbības veidus. Bet no otras puses – attīstīt sociālo ekonomiku.

3. Darba vietu saglabāšana, izmantojot elastīgu darba organizāciju

Bezdarbam pieaugot, iekšējais elastīgums ir svarīgs darba vietu saglabāšanas instruments. 2010. gadā joprojām par efektīvu veidu kā saglabāt nodarbinātību var uzskatīt īsākas darba stundas darba ņēmējiem, kas citādi tiktu atlaisti, tostarp MVU. Šīs shēmas var īstermiņā mazināt krīzes sociālo ietekmi, ietaupīt uzņēmumiem ievērojamus izdevumus par atlaišanām un (atkārtotu) darbā pieņemšanu un novērstu konkrēta uzņēmuma cilvēkkapitāla zaudējumus. Tomēr šos pasākumus jāizstrādā ekonomiski lietderīgus un ilgtspējīgus. Tos jāapvieno ar (atkārtotu) apmācību, tie var attiekties tikai uz uzņēmumiem ar stingru pamatu un to ilguma un atbilstības kritēriji regulāri jāpārskata. Nozarēm un uzņēmumiem, kas saskaras ar strukturāliem zaudējumiem, ārējās konkurētspējas veicināšanas pasākumi ir vajadzīgi, lai nodrošinātu darbaspēku ar jaunajās darba vietās vajadzīgajām prasmēm, kas atvieglotu pāreju uz darbības pieaugumu.

4. Atbalsts jauniešiem un tiem, kurus krīze skārusi vissmagāk

Bezdarba pieauguma vislielākie draudi ir pastāvīgas atstumtības iespēja. No jauna iekļauties darba tirgū ir grūtāk jauniešiem, īpaši tiem, kuriem ir zema kvalifikācija, un cilvēkiem uz robežas. Jāpastiprina pasākumi mazāk aizsargāto grupu nodarbinātības atbalstam, jo īpaši padarot darbu ekonomiski pievilcīgu, izveidojot strādājošo pabalstus, mērķtiecīgi samazinot ar algu nesaistītās darbaspēka izmaksas un citas subsīdijas. Īpaši attiecībā uz jauniešiem pāreju no skolas uz darbu var atvieglot darba vietas pieredzes un prakses iegūšanai, novatoriskas mācību metodes, piemēram, mācīšanās pamatojoties uz projektiem. Elastīgi izglītošanās veidi var palīdzēt apgūt arvien jaunas prasmes un kvalifikāciju, izvirzīties izglītības un apmācību sistēmā un virzīties uz augšu un uz darbu. Attiecībā uz zemas kvalifikācijas un gados vecākiem bezdarbniekiem, galvenā prioritāte ir atbilstoša apmācība, lai saglabātu viņu nodarbināmību. Pastāvīga izslēgšana var būt īpašs risks sievietēm, jo īpaši tām, kam ir aprūpes pienākumi, jo tās jau tāpat ir lielākā daļa ekonomiski neaktīvo personu, piespiedu nepilna laika darbinieki un mazāk atalgotie ģimenes locekļi. Īpaši pasākumi vajadzīgi, lai novērstu sieviešu darbaspēka rezerves aiziešanu no darba tirgus un izmantotu to pilnu potenciālu. Darba meklēšana un ienākumu atbalsta iniciatīvas attiecībā uz neaizsargātiem darba meklētājiem labāk jākoordinē un to ietekme stingri jāuzrauga, lai izvairītos no pārmērīgas pasivitātes un negatīvas ietekmes uz sociālās aizsardzības shēmām. Jāattīsta valsts nodarbinātības aģentūru uzņēmējdarbības modeļi, ietverot efektīvu sadarbību ar citām valstiskām, nevalstiskām un privātām institūcijām (piemēram, pašvaldībām, nevalstiskām organizācijām, tirdzniecības kamerām, mācību nodrošinātājiem, aģentūrām, kuras piedāvā nodarbinātības pakalpojumus), un pirmām kārtām ar uzņēmumiem un sociālajiem partneriem, lai izveidotu valsts un privātā sektora partnerības.

5. Pēc nestandarta līgumiem strādājošo cilvēku stāvokļa uzlabošana

Bezdarba pieaugums un tā turpmākās sociālās izmaksas nesamērīgi gulstas uz darba ņēmējiem ar pagaidu un citiem nestandarta līgumiem, uz kuriem bieži vien ir nepietiekami attiecas bezdarba apdrošināšanas sistēma un aktīva darba tirgus politika (jo piešķiršana parasti ir saistīta ar pabalstiem). Pašreizējā situācijā ir svarīgi uzlabot darba drošību un atbalstīt pāreju. Tas ir nozīmīgi sadrumstalota darba tirgus problēmu risināšanai, veicot reformas saskaņā ar „elastdrošības” pieeju, kurā uzsvars pārcelts no darba uz nodarbinātības nodrošināšanu tirgū. Sociālais dialogs var palīdzēt nodrošināt to, ka darba ņēmēji pēc iespējas tiktu saglabāti darba tirgū, un ka sociālās drošības un nodarbinātības tiesību akti paredz atbilstošas tiesības un pienākumus darba ņēmējiem un darba devējiem visu veidu līgumos.

[1] “Izaugsme, nodarbinātība un sociālais progress ES”, Sociālās aizsardzības komiteja, 2009. gada septembris.

[2] Komisija turpinās pārraudzīt krīzes risinājumus ciešā sadarbībā ar Nodarbinātības komiteju, Sociālās aizsardzības komiteju un Ekonomikas politikas komiteju. Plašāks pārskats par dalībvalstu veiktajiem nodarbinātības pasākumiem pieejams http://www.eu-employment-observatory.net/resources/meetings/MISEPSwedenSummaryTables.pdf

[3] „Ievedot vairāk cilvēku darba tirgū” " EMCO ADHOC/18/201000.