PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.Priekšlikuma priekšmets

Šis priekšlikums ir par lēmumu, ar kuru nosaka nostāju, kas Savienības vārdā jāieņem Konvencijas par Eiropas dzīvās dabas un dabisko dzīvotņu aizsardzību pastāvīgās komitejas trīsdesmit astotajā ikgadējā sanāksmē, kas 2018. gada 27.–30. novembrī Strasbūrā, Francijā, notiks saistībā ar paredzēto pastāvīgās komitejas lēmuma pieņemšanu par diviem grozījumiem Konvencijas II pielikumā un III pielikumā.

2.Priekšlikuma konteksts

2.1.Konvencija par migrējošo savvaļas dzīvnieku sugu aizsardzību

1979. gada Konvencijas par Eiropas dzīvās dabas un dabisko dzīvotņu aizsardzību (Bernes konvencija) (“nolīgums”) mērķis ir aizsargāt Eiropas savvaļas augus un dzīvniekus un to dabīgos biotopus, jo īpaši ja to aizsardzībai ir vajadzīga vairāku valstu sadarbība. Tas ir starpvaldību līgums, kas noslēgts Eiropas Padomes aizgādībā. Nolīgums stājās spēkā 1982. gada 1. jūnijā. Eiropas Kopiena kopš 1982. gada 1. septembra ir nolīguma līgumslēdzēja puse. Patlaban nolīgumam ir 51 līgumslēdzēja puse, to vidū visas ES dalībvalstis.

2.2.Pastāvīgā komiteja

Pastāvīgā komiteja ir Konvencijas lēmējstruktūra ar pilnvarām novērtēt sugu saglabāšanās stāvokli un pēc tam pārskatīt sugu sarakstu konvencijas pielikumos. Tās funkcijas ir uzskaitītas nolīguma 13.–15. pantā. Komitejas sanāksmes notiek ne retāk kā reizi divos gados vai tad, kad to pieprasa līgumslēdzēju pušu vairākums. Ierasts, ka pastāvīgā komiteja tiekas katru gadu.

Savienības nostāja par pielikumu grozījumiem tiek noteikta ar Padomes lēmumu, kura pamatā ir Komisijas priekšlikums.

2.3.Paredzētais pastāvīgās komitejas akts

Nolīguma pastāvīgās komitejas trīsdesmit astotajā ikgadējā sanāksmē, kas 2018. gada 27.–30. novembrī notiks Strasbūrā, Francijā, ir paredzēts pieņemt lēmumu par diviem grozījumiem nolīguma II pielikumā un III pielikumā (“paredzētais akts”).

Saskaņā ar nolīguma 17. pantu pielikumu grozījumus pieņem ar divu trešdaļu līgumslēdzēju pušu vairākumu. Tie stājas spēkā attiecībā uz visām līgumslēdzējām pusēm trīs mēnešus pēc to pieņemšanas pastāvīgajā komitejā, izņemot tad, ja viena trešdaļa līgumslēdzēju pušu ir cēlušas iebildumus. Ikviens grozījums stājas spēkā attiecībā uz līgumslēdzējām pusēm, kas nav cēlušas iebildumus.

Paredzētā akta mērķis ir grozīt nolīguma II pielikumu un III pielikumu, kā tas paredzēts nolīguma 17. pantā.

3.Savienības vārdā ieņemamā nostāja

Ir ierosināti divi šādi grozījumi nolīguma pielikumos.

1) Šveice ir ierosinājusi pazemināt vilka (Canis lupus) aizsardzības līmeni un pārvietot to no II pielikuma (īpaši aizsargājamās dzīvnieku sugas) uz III pielikumu (aizsargājamās dzīvnieku sugas – iespējama regulēšana).

Šveices priekšlikuma pamatojums ir tāds, ka vilku skaits Eiropā kopš konvencijas stāšanās spēkā ir ievērojami pieaudzis un tāpēc vairs nav vajadzīgs augsts aizsardzības līmenis. Šis grozījums atļautu vilku pārvaldību un kontroli (arī medības), un nevajadzētu ieviest izņēmumus saskaņā ar konvencijas 9. pantu. Tātad aizsardzības līmenis visām vilka populācijām teritorijās, kuras aptver konvencijas līgumslēdzējas puses, būtu zemāks neatkarīgi no to saglabāšanās stāvokļa un populācijas tendencēm. Šveices priekšlikums faktiski novestu pie šā mazākā kopsaucēja vilka populāciju saglabāšanai visā Eiropā, un tas nav saskaņā ar pašreizējo vilka aizsardzības statusu, kāds noteikts Biotopu direktīvā.

Nesens pētījums liecina, ka no deviņām galvenokārt pārrobežu vilka populācijām Savienībā un tās kaimiņvalstīs tikai trīs ir “vismazāk apdraudētas”, savukārt sešas ir “neaizsargātas” vai “gandrīz apdraudētas”. Alpu rietumu un centrālās daļas populācija, kas sastopama Šveicē, IUCN Sarkanajā grāmatā ir novērtēta kā “neaizsargāta”.

Lai gan jāatzīst vilka un cilvēka līdzāspastāvēšanas problēmas, kas rodas vilku skaita un areāla atgūšanas rezultātā, pašreizējais Šveices priekšlikums pazemināt vilka aizsardzības statusu visā Eiropā, no zinātniskā un saglabāšanas skatpunkta raugoties, nav pamatots.