Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu Komitejai - Uzņēmējdarbības apdrošināšanas nozares aptauja saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (nobeiguma ziņojums) {SEC(2007) 1231} /* COM/2007/0556 galīgā redakcija */





Briselē, 25.9.2007 COM(2007) 556 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Uzņēmējdarbības apdrošināšanas nozares aptauja saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (nobeiguma ziņojums) {SEC(2007) 1231} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Uzņēmējdarbības apdrošināšanas nozares aptauja saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (nobeiguma ziņojums) 1. IEVADS 1. Komisija 2005. gada 13. jūnijā nolēma sākt nozares aptauju par uzņēmumu nodrošināšanu ar apdrošināšanas produktiem un pakalpojumiem Kopienā, pamatojoties uz Padomes Regulas (EK) Nr. 1/2003 17. pantu. Ņemot vērā pazīmes, kas liecina, ka konkurence šajā nozarē kopējā tirgū var būt ierobežota vai traucēta, nozares aptaujas mērķis ir labāk izprast nozares darbību un attiecīgo praksi, lai varētu konstatēt ikvienu aizliegtu vienošanos vai konkurences traucējumu, uz kuru varētu attiekties Līguma 81. vai 82. pants. Uzņēmējdarbības apdrošināšana cita starpā ietver segumu īpašuma riskam un uzņēmējdarbības pārtraukšanai; jūras transportam; transportlīdzekļiem; vispārējai, profesionālajai un vides atbildībai; nelaimes gadījumiem un kredītriskiem. 2. Šis dokuments ir nobeiguma ziņojums par uzņēmējdarbības apdrošināšanas nozares aptauju[1], un tam ir pievienots visaptverošs Komisijas dienestu darba dokuments, kurā iekļauti visi secinājumi (darba dokuments). Iepriekšējais starpposma ziņojums un darba dokuments ietver plašu pārskatu par apdrošināšanas tirgu organizēšanu ES, tostarp lielu skaitu sākotnējo pētījumu, kurus Komisija veica aptaujas laikā. 2007. gada 9. februārī notika jautājuma atklāta izskatīšana, lai apspriestu starpposma ziņojumā iekļautos secinājumus. Ziņojums tika nodots sabiedriskai apspriešanai un izraisīja plašu nozares ieinteresēto personu interesi. Visi nekonfidenciālie iesniegumi ir publicēti Komisijas tīmekļa vietnē. 3. Nobeiguma ziņojumā un darba dokumentā galvenā uzmanība ir vērsta uz vairākiem pamata un problemātiskiem jautājumiem. Atsevišķu jautājumu neiekļaušana šajā ziņojumā nenozīmē, ka Komisija a priori ir izslēgusi problemātisku jautājumu iespējamību citās uzņēmējdarbības apdrošināšanas jomās. 4. Apdrošināšana ir ļoti svarīga lieliem un maziem uzņēmumiem visā Eiropas Savienībā. Iespēja apdrošināt pret noteiktiem riskiem var veicināt vai kavēt konkrētu darījumu modeli. Daudzas pasaules svarīgākās un simboliski nozīmīgākās nozares, sākot no aviācijas un jūras transporta līdz norisēm nekustamā īpašuma tirgū, nevar pastāvēt bez apdrošināšanas, un, ja apdrošināšanas tirgiem pietrūkst iespēju apdrošināt risku, tad tas atsitiena jeb rezonanses efekta veidā ietekmē visu ekonomiku kopumā. Katru gadu ES apdrošinātāji nedzīvības apdrošināšanas prēmijās iekasē 375 miljardus euro[2]. ES apdrošinātāji un pārapdrošinātāji ļoti aktīvi darbojas arī starptautiskajos tirgos, un tie ir galvenie ieguldītāji kapitāla tirgos. Līdz ar to šīs nozares darbība konkurenci veicinošā veidā ir izšķiroši svarīga ne tikai apdrošināšanas nozarei kā tādai, bet visai ekonomikai kopumā. Ar šo ziņojumu Komisija ir iecerējusi veicināt konkurētspēju, dinamismu un rentabilitāti Eiropas apdrošināšanas nozarē, lai minētā nozare spētu īstenot savu lomu ekonomikā un attīstīt savu potenciālu divdesmit pirmā gadsimta Eiropas Savienībā. 5. Izņemot lielus klientus un riskus, sākotnējie apdrošināšanas tirgi parasti ir valsts mēroga tirgi arī tad, ja tajos sākotnēji darbojas konsolidētas starptautiskas apdrošināšanas grupas. Tam ir vairāki iemesli, no kuriem vissvarīgākais, iespējams, ir tas, ka apdrošināšanas līgumi tiek parakstīti, ievērojot un piemērojot valsts vispārējās līgumtiesību normas, kā arī īpašus apdrošināšanas tiesību aktus, un ka atbildības jautājumi izriet arī no valsts tiesību aktiem, kas var ievērojami atšķirties dažādās jurisdikcijās. Turklāt ir vajadzīga klātbūtne arī vietējā tirgū, bieži vien izplatīšanas, bet vienmēr – prasību izskatīšanas nolūkos, un tad var rasties valodas problēmas. Tādējādi tirgus ir raksturojams kā daudzu iekšēju tirgu kopums, un daudzos gadījumos var izslēgt jebkādu konkurences ierobežojumu iespējamību no pārrobežu pakalpojumu sniedzēju puses, kuriem faktiski nav reālas iespējas iekļūt tirgū. Šodien, lai iekļūtu jaunos tirgos, apdrošinātāji bieži vien iegādājas vietējo uzņēmumu, kas kļūst par uzņēmuma ieguvēja meitas uzņēmumu vai (nedaudzos gadījumos) filiāli. Tā rezultātā vietējiem tirgiem ir tendence būt diezgan koncentrētiem, īpaši galvenajās riska kategorijās. 2. UZŅĒMĒJDARBĪBAS APDROŠINĀŠANAS NOZARES APTAUJAS GALVENIE SECINĀJUMI 2.1. NOZARES FINANšU ASPEKTI 6. Komisija apkopoja virkni datu par apdrošinātāju finansiālo stāvokli. Provizoriskie rezultāti rāda, ka uzņēmējdarbības apdrošināšanas nozares rentabilitāte 25 dalībvalstu līmenī lielākajā daļā dalībvalstu pēdējos gados ir saglabājusies, lai gan starp tām vērojamas ievērojamas atšķirības[3]. Tomēr nozares dalībnieki apgalvo, ka apdrošināšanas uzņēmējdarbības cikla dēļ rentabilitātes pilnīgai izvērtēšanai būtu vajadzīgs ilgāks laiks. Daudzi nozares dalībnieki apgalvoja arī, ka Komisijas pieejā ir vairāki citi metodoloģiski trūkumi. Dažas no šīm kritiskajām piezīmēm bija pamatotas, un Komisija ir pārskatījusi šo darba dokumenta daļu, lai ņemtu vērā minētās piezīmes. Taču starpposma ziņojuma radītais vispārējais priekšstats kopumā ir palicis nemainīgs. 7. Riska parakstīšanas rentabilitāte ievērojami atšķiras gan pēc darījumu veidiem, gan pēc dalībvalstīm. Peļņas likmes koeficients atšķiras intervālā no viens līdz trīs visās ES 25 dalībvalstīs vienam apdrošināšanas veidam un no viens līdz divi – vienā valstī dažādiem apdrošināšanas veidiem[4]. Kaut arī tiek atzīts, ka risks, ko sedz ar apdrošināšanu, dažādiem apdrošināšanas veidiem ir dažāds, un tādēļ arī pieprasītā kapitāla peļņa var būt dažāda, šo atšķirību diapazons ir pārsteidzoši liels. Pastāv lielas atšķirības arī ienākumos, ko apdrošinātāji gūst no konkrētiem produktu veidiem vienā valstī. 8. Apdrošinātāju darījumu rentabilitāte ievērojami atšķiras visās ES 25 dalībvalstīs atkarībā no tā, vai klienti ir MVU vai lielas apdrošināšanas sabiedrības. Dažos gadījumos šķiet, ka atsevišķās dalībvalstīs riska parakstīšanas rentabilitāte MVU segmentā pastāvīgi ir augstāka. Ir izteikta doma, ka dažos gadījumos tas varētu būt saistīts ar veidu, kādā apdrošinātāji atalgo starpniekus, un tas varētu liecināt par to, ka gadījumos, kad brokeriem ir ietekme tirgū, apdrošinātāji var paaugstināt brokeru komisijas maksu, lai gūtu iespēju slēgt darījumus. Taču tas katrā konkrētajā gadījumā būtu jāizvērtē atsevišķi. 9. Komisijas veiktās analīzes lielākais ieguvums, iespējams, ir tas, ka tā norāda uz tirgus sadrumstalotību un ekonomiskajām perspektīvām, kas izriet no turpmākās integrācijas. Pastāv daudzi faktori, kas sadrumstalo apdrošināšanas tirgus un apgrūtina jebkuru vienkāršotu analīzi. Komisija varētu sākt padziļinātu minēto faktoru izpēti un ierosināt papildu pasākumus, lai uzlabotu tirgus efektivitāti visas ES līmenī. 10. Komisija apkopoja arī informāciju par pārapdrošināšanas uzņēmumu rentabilitāti, bet metodoloģisku apsvērumu dēļ tā vēl nav gatava ziņot par šo aptaujas aspektu. Tā ir iecerējusi aplūkot šo aspektu darba dokumenta pielikumā. 2.2. Noteikumu saskaņošana kopapdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā 11. Gan kopapdrošināšana, gan pārapdrošināšana ir svarīgi mehānismi, kas veido pamatu ES apdrošināšanas nozarei un lielu risku apdrošināšanai. Tādu mehānismu pastāvēšana, kas daudziem (pār)apdrošinātājiem ļauj katram uzņemties attiecīgā riska noteiktu daļu, ļauj paplašināt iespējas un diversificēt risku, kas savukārt ļauj samazināt cenas un piedāvāt klientiem labākus noteikumus Taču, kaut arī Komisija atzīst šīs priekšrocības, tā ir atradusi pierādījumus, kas norāda, ka uz dažās tirgus daļās izplatīto praksi varētu attiecināt Līguma 81. pantu. 12. Starpposma ziņojumā Komisija pievērsa uzmanību kopējās pārapdrošināšanas tirgus praksei iekļaut klauzulu, kas paredzēta, lai garantētu to, ka attiecīgajam pārapdrošinātājam piemēro noteikumus, kas nav mazāk izdevīgi (no pārapdrošinātāja viedokļa) par tiem noteikumiem, ko piedāvā ikvienam citam pārapdrošinātājam, kas ir līguma dalībnieks: tā saucamo “labāko noteikumu” klauzulu (LNK). Komisija piezīmēja, ka šāda prakse līdzīgā formā vērojama arī kopapdrošināšanas tirgū. 13. Starpposma ziņojumā Komisija izteica viedokli, ka LNK prakse, iespējams, var kaitēt attiecīgajiem klientiem un ar zināmiem nosacījumiem to var pielīdzināt konkurences ierobežojumam EK līguma 81. panta 1. punkta izpratnē. Tobrīd Komisija neizteica viedokli par 81. panta 3. punktā paredzēto izņēmuma piemērošanu šai klauzulai. Taču aptaujas otrajā posmā tā pievērsās šāda veida prakses dziļākai izpētei un aicināja tirgus dalībniekus izteikt savu viedokli par to. 14. Aptaujas pirmajā posmā šķita, ka LNK klauzulas kā tādas ne vienmēr parādās galīgajā (pār)apdrošināšanas līgumā, bet tās var ieviest, piemēram, posmā, kad notiek sarunas par līguma noslēgšanu, un līdz ar to attiecināt vienīgi uz procesu, kura laikā vienojas par (pār)apdrošināšanas līgumu un sastāda to. Taču izmeklēšanas rezultātā Komisijai kļuva skaidrs, ka plaši izplatīta prakse gan pārapdrošināšanas, gan līdzapdrošināšanas tirgū gandrīz vienmēr noved pie prēmiju un citu seguma nosacījumu faktiskas saskaņošanas neatkarīgi no LNK klauzulu piemērošanas vai citādi. Komisija attiecīgi paplašināja savu analīzi, lai iekļautu visus mehānismus, kas ir par cēloni šādai saskaņošanai, vienlaicīgi atzīstot, ka LNK klauzulas piemērošana var radīt klientiem pat mazāk izdevīgus nosacījumus nekā tad, ja tā netiek izmantota. 15. Komisijas provizoriskais viedoklis par aprakstīto praksi ir tāds, ka atsevišķos gadījumos, kad tā izriet no līgumiem, kas noslēgti starp uzņēmumiem, uz to var attiecināt 81. panta 1. punktu. Turklāt šajā posmā Komisijai nav iesniegti pārliecinoši argumenti, kas attaisno tās obligāto nepieciešamību, kā noteikts 81. panta 3. punktā . Acīmredzot 81. panta 3. punkta nosacījumu izpildes novērtēšana būs jāveic katrā konkrētajā gadījumā atsevišķi, ņemot vērā attiecīgos faktus un juridisko pamatojumu . Prakse darīt zināmu vadošā apdrošinātāja cenu apdrošināšanas polises parakstīšanas posmā, garantējot vadošā apdrošinātāja daļu un saskaņojot seguma nosacījumus, kas nav saistīti ar prēmiju, rada daudz mazāku pamatu bažām, no konkurences tiesību viedokļa raugoties, un visdrīzāk varētu atbilst nosacījumiem par izņēmuma piemērošanu. 16. Komisija apzinās, ka atsevišķos tirgos šāda prakse jau samērā ilgu laiku tiek uzskatīta par parastu tirgus praksi. Taču, ņemot vērā izdarītos secinājumus, Komisija uzskata, ka nozarei būtu jāsāk minētās prakses kritiska pārvērtēšana. Tā ir iecerējusi īstenot savu lomu šajā procesā pilnībā, vienlaicīgi pienācīgi ievērojot principu, saskaņā ar kuru tirgus dalībniekiem pašiem jāizvērtē savas tirgus prakses likumība attiecībā uz piemērojamajām juridiskajām normām. 17. Komisija uzsver, ka tās vērojumi attiecas tikai uz atsevišķiem uzņēmējdarbības prakses elementiem, kuri parādās apdrošināšanas polises parakstīšanas divpakāpju procedūras laikā un, pēc tās domām, nav būtiski svarīgi procedūras darbībai un vēl jo mazāk tirgus darbībai kopumā. Tā aicina uzņēmējdarbības apdrošināšanas un pārapdrošināšanas tirgus klientus, kas parasti tiek apdrošināti un pārapdrošināti, pamatojoties uz apdrošināšanas polisi, apzināties arī to, ka šādu darījumu var veikt uz tādu noteikumu pamata, kas neietver saskaņotas prēmijas, kā arī nodrošināt, lai attiecīgos gadījumos riska pārvaldītāji un brokeri šo iespēju rūpīgi izpētītu. Komisija šajā ziņojumā neapskata nekādus problēmjautājumus saistībā ar citiem kopapdrošināšanas un pārapdrošināšanas darījumu veidiem, kas ietver vertikālo tirdzniecību, apdrošinātāju ad hoc apvienošanu sindikātā un pastāvīgus režīmus, piemēram, kopfondus. Jautājums par to, vai šo procedūru izmantošana atsevišķos gadījumos var būt iemesls bažām par konkurenci, katrā konkrētajā gadījumā būtu jāizvērtē atsevišķi. 2.3. Uzņēmējdarbības apdrošināšanas izplatīšana 18. Starpposma ziņojums sniedza sīku pārskatu par galvenajiem aspektiem, kas saistīti ar apdrošināšanas produktu un pakalpojumu izplatīšanu Eiropas Savienībā. Apdrošināšana tiek izplatīta ar neatkarīgu brokeru, saistīto aģentu, banku (tā sauktās „ bancassurance ”) un tiešās tirdzniecības, tostarp tirdzniecības internetā, starpniecību. Brokeri, saistītie aģenti un tiešā tirdzniecība veido tirdzniecības lielāko daļu. Nepieciešamība izveidot izplatīšanas kanālu var būt šķērslis iekļūšanai tirgū gadījumos, kad nav pieejams attīstīts un neatkarīgs starpniecības tīkls valsts līmenī. 19. Brokeri darbojas gan kā klientu konsultanti, gan kā apdrošinātāja izplatīšanas kanāls; bieži vien brokeriem tiek piešķirtas riska parakstīšanas tiesības un pilnvaras uzņemties saistības. Šī divējādā loma ir potenciāls avots interešu konfliktam starp klientam sniegtās konsultācijas objektivitāti un brokeru pašu komerciālajām interesēm. Šāda interešu konflikta pamatā var būt arī vairāki iemesli, kas saistīti ar brokeru atalgojumu, tostarp nosacītajām komisijas maksām. 20. Attiecībā uz apdrošināšanas starpniekiem tirgus pētījumi un sabiedriskā apspriešana rāda, ka pašreizējā tirgus prakse – jo īpaši tas, ka netiek izpausta informācija par atalgojumu, kas saņemts no apdrošinātajiem, un citi interešu konflikti – rada vidi, kurā uzņēmējdarbības apdrošināšanas klienti daudzos gadījumos nespēj izdarīt apzinātu izvēli. 21. Prakse, kuras mērķis ir stimulēt brokerus veikt savu uzņēmējdarbību, koncentrējoties uz darījumiem ar konkrētiem apdrošinātājiem, var mazināt godīgu konkurenci apdrošināšanas tirgū attiecībā uz seguma nosacījumiem, pakalpojumu un apdrošinātāju finansiālo stabilitāti. Šādas prakses rezultātā apdrošinātāji var sākt konkurēt viens ar otru brokeriem piedāvātā atalgojuma līmenī, cenšoties „nopirkt” izplatīšanu vai vismaz ietekmēt brokeru izvēli. 22. Mazināt interešu konfliktus var palīdzēt attiecīgā informācija, ko starpnieki izpauž par atalgojumu, kas saņemts no apdrošinātājiem, un pakalpojumiem, kas sniegti apdrošinātājiem. Šobrīd, arī tad, ja informācija tiek sniegta, tā ne vienmēr ir pilnīga, skaidra un saprotama klientam. Turklāt, ņemot vērā līdzīgas situācijas, kas rodas citās finanšu nozarēs, īpaši vērtspapīru un bankas nozarē, nav īsti skaidrs, vai interešu konfliktu mazināšanai pietiek tikai ar informācijas atklāšanu, īpaši attiecībā uz tiem atalgojuma veidiem, kuru konkrētais mērķis ir saskaņot brokeru un apdrošinātāju intereses. 23. Starpposma ziņojumā skaidrots arī tas, ka aizliegums apdrošinātājiem izmantot ar komisijas maksām saistītas atlaides var nozīmēt tālākpārdošanas cenas uzturēšanu un ka tādā gadījumā uz to nav attiecināms grupveida atbrīvojums, ko paredz regula par vertikālu vienošanos un saskaņotu darbību kategorijām. Vertikālās vienošanās, starpnieku saskaņotās darbības vai to nozares asociācijas lēmumi nepiešķirt klientiem ar komisijas maksām saistītas atlaides var būt konkurences ierobežojumi Līguma 81. panta izpratnē. 24. Trijās dalībvalstīs veiktie tirgus pētījumi un sabiedriskā apspriešana nav apstiprinājusi to, ka pastāvētu privāti nolīgumi vai prakse, kuras mērķis ir novērst ar komisijas maksām saistītu atlaižu piešķiršanu vai atturēt neatkarīgus apdrošināšanas starpniekus no šādu atlaižu piešķiršanas. Taču Itālijas brokeru iesniegtās atbildes liecina par zināmām neskaidrībām, kas saistītas ar brokeru asociācijas politiku attiecībā uz atlaižu piemērošanu komisijas maksām, kuras būtu jānovērš. Vācijā ar valsts tiesību aktiem šāda prakse vēl aizvien ir aizliegta. 25. Šobrīd konkurētspējīga tirgus dinamika attiecībā uz starpniecības pakalpojumu cenu labākajā gadījumā šķiet ierobežota, vismaz attiecībā uz MVU klientiem. MVU klientu šķietami nelielā interese par apdrošināšanas starpniecības pakalpojumu cenu varētu būt saistīta ar kopējo nepareizo priekšstatu par prēmijās iekļauto komisijas naudas (un iespējams citu atalgojuma veidu) summu, ko faktiski maksā starpniekam un kas parasti ir augstāka, nekā tiek domāts. 26. Komisija uzskata, ka šim jautājumam, kaut arī tas izraisa nopietnas bažas par tirgus traucējumiem, ir vairākas dimensijas, kas rūpīgi jāizvērtē. Tā ir iecerējusi aplūkot šo jautājumu sakarā ar plānoto apdrošināšanas starpniecības direktīvas pārskatīšanu, bet šajā posmā ir pāragri spriest, vai tas ir labākais veids minētā jautājuma risināšanai. Izvērtējot vispiemērotāko atbildi uz šo jautājumu, Komisija ņems vērā arī režīmus, ko līdzīgās situācijās piemēro citas nozares, īpaši režīmu, ko paredz direktīva par finanšu instrumentu tirgiem ieguldījumu pakalpojumiem, lai nodrošinātu normatīvu neitralitāti. 2.4. Horizontālā sadarbība starp apdrošinātājiem. 27. Šobrīd uz dažiem apdrošinātāju sadarbības veidiem attiecināms grupālais atbrīvojums saskaņā ar Regulu 358/2003[5]. Pašreizējā grupālā atbrīvojuma regula (GAR) tika pieņemta uz septiņiem gadiem, un tādējādi tās spēkā esības periods beidzas 2010. gada 31. martā. Nozares aptauja parādīja, ka GAR faktiskā izmantošana dažādās dalībvalstīs ievērojami atšķiras, un minētās aptaujas laikā tika mēģināts noskaidrot viedokļus par šī režīma piemērošanu nākotnē, ciktāl tas piemērojams uzņēmējdarbības apdrošināšanai. 28. Savās atbildēs nozares ieinteresētās personas parasti atzīmēja, ka sadarbības veidi un līgumi, kuriem piešķirts atbrīvojums saskaņā ar grupālā atbrīvojuma regulu, veicina konkurenci. Vairāki respondenti norādīja, ka vēsturiskas informācijas trūkums attiecībā uz riskiem tirgū vai standarta nosacījumu nepieejamība (ar saistīto tiesu praksi, kas interpretē to darbības jomu) ir šķēršļi iekļūšanai atsevišķos tirgos. Konsultāciju laikā daži respondenti izteica bažas par tiem sadarbības veidiem, uz kuriem attiecas GAR, izņemot dažas piebildes par pakārtotu tirgu, piemēram, drošības ierīču tirgus, darbību. 29. Lielākā daļa respondentu, vismaz apdrošināšanas nozares pārstāvji, atbalstīja pašreizējās grupālā atbrīvojuma regulas spēkā esības termiņa pagarināšanu pēc minētā termiņa izbeigšanās 2010. gadā. Vairāki respondenti uzskatīja, ka Komisijai nekādā gadījumā nevajadzētu izdarīt galīgos secinājumus par GAR piemērošanu nākotnē, pamatojoties uz nozares aptaujas rezultātiem, ņemot vērā to, ka nozares aptauja attiecās tikai uz uzņēmējdarbības apdrošināšanu, bet GAR darbības joma bija plašāka. Taču daži respondenti iebilda, ka apdrošināšanas nozarei vajadzīgs īpašs režīms saskaņā ar prettrestu noteikumiem. 30. Komisija atzīst, ka daudzas nozares ieinteresētās personas, īpaši apdrošinātāji, izsaka atbalstu GAR. Taču gandrīz nevienā atbildē nav minēts, cik vēlami ir sadarbības veidi, uz kuriem attiecas GAR, un cik vēlama ir pati GAR. Šajā sakarā ir jāatgādina, ka GAR mērķi pirms Regulas 1/2003 stāšanās spēkā 2004. gada maijā bija izslēgt konkrētus līgumu veidus no 81. panta 1. punkta darbības jomas, tādējādi novēršot nepieciešamību pēc atsevišķiem un laikietilpīgiem individuāliem atbrīvojumiem. Kopš tā laika uzņēmumiem vairs netiek izvirzīta prasība informēt Komisiju par tiem sadarbības veidiem, uz kuriem varētu attiekties 81. panta 1. punkts, lai iegūtu lēmumu, ar kuru šiem sadarbības veidiem piešķir atbrīvojumu saskaņā ar 81. panta 3. punktu. Gluži otrādi, uzņēmumiem pašiem būtu jāizvērtē to rīcības atbilstība konkurences noteikumiem, vajadzības gadījumā izmantojot ārējā padomnieka vai cita konsultanta pakalpojumus. 31. Varētu apgalvot, ka, ievērojot Regulu 1/2203 un pamatojoties uz uzkrāto pieredzi par sadarbības dažādajiem veidiem, kas pieļaujami saskaņā ar GAR, vismaz attiecībā uz uzņēmējdarbības apdrošināšanu, tirgus dalībniekiem vairs nav nepieciešams nozares grupālais atbrīvojums, pamatojoties uz konkrētu veidu, un tādēļ tie varētu veikt pašnovērtējumu attiecībā uz 81. panta 3. punkta piemērošanu, tāpat kā tas notiek citās nozarēs. No otras puses, pastāv risks, ka GAR dažos gadījumos var netīši piešķirt atbrīvojumu dažiem sadarbības veidiem, kuriem varētu būt pret konkurenci vērsta iedarbība, īpaši drošības ierīču saistītajos tirgos. 32. Komisija vēlas piezīmēt, ka, pat ja nebūtu GAR apdrošināšanas jomā, apdrošināšanas nozare turpinātu izmantot priekšrocības, ko nodrošina horizontālā un vertikālā grupālā atbrīvojuma regula[6]. 33. Šī diskusija turpināsies, jo saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem Komisijai līdz 2009. gada 31. martam jāiesniedz ziņojums par GAR darbību un piemērošanu nākotnē[7]. Tālab nozares dalībnieki un citas ieinteresētās personas tiek aicinātas tikmēr turpināt šī jautājuma apsvēršanu, galveno uzmanību veltot GAR lomai tiesību sistēmā un nevis sadarbības konkrētajiem veidiem, uz kuriem tā attiecas. 2.5. Uzņēmējdarbības apdrošināšanas līgumu ilgums 34. Nozares aptaujas laikā Komisija izskatīja jautājumu par līgumu ilgumu un noteikumus par to atjaunošanu un pagarināšanu, ņemot vērā to, ka vispārējā prakse slēgt pārmērīgi ilgus līgumus varētu radīt konkurences problēmas, neļaujot iekļūt tirgū jauniem dalībniekiem[8]. Ja klienti izmanto viena un tā paša apdrošinātāja pakalpojumus ilgu laiku, tas var ietekmēt konkurentus, kas mēģina iekļūt tirgū vai palielināt savu tirgus daļu. Tas var notikt gadījumos, kad ilgtermiņa līgumus saista ar citiem faktoriem, lai būtu kumulatīva iedarbība uz konkurenci, piemēram, līdzīgu līgumu skaitu, to ilgumu, tirgus daļu, uz kuru attiecas šāds līguma veids, tirgus piesātinājuma līmeni un klientu lojalitāti. Šādus problēmjautājumus nozares aptaujas laikā ierosināja daži tirgus dalībnieki, īpaši attiecībā uz Austriju un Itāliju. 35. Lai izvairītos no pārpratumiem, Komisija vēlētos pasvītrot, ka principā to satrauc ilgtermiņa līgumu iespējamā izslēdzošā ietekme saskaņā ar konkurences tiesībām, kad to kumulatīvā ietekme neļauj iekļūt tirgū jauniem dalībniekiem. Bažas var rasties arī tad, ja dominējošā uzņēmuma īstenotās prakses mērķis vai ietekme ir konkurences aizkavēšana vai ierobežošana. 36. Kaut arī Komisija atsevišķos gadījumos var iejaukties saskaņā ar konkurences tiesībām, tas ne vienmēr ir labākais variants. Šobrīd Komisija uzskata, ka būtu lietderīgi padziļināti pētīt situāciju Austrijā, nekaitējot problēmas labākā risinājuma rašanai. Liekas, ka Itālijas gadījumā nesenie regulējošie pasākumi ir izmainījuši vidi tādā veidā, ka ilgtermiņa līgumi vairs nevarētu izraisīt tirgus nepieejamību jauniem tirgus dalībniekiem. 3. SECINĀJUMI 37. Nozares aptaujā tika konstatēti trīs galvenie jautājumi, kas Komisijai un/vai valstu iestādēm būs jāizpēta: - daži prakses veidi, kas noved pie prēmiju saskaņošanas, ja līdzapdrošināšanas un pārapdrošināšanas polises tiek iegādātas, izmantojot divpakāpju procedūru, kas ietver vadošo apdrošinātāju un sekundāros (pār)apdrošinātājus; - gadījumi, kad izplatīta ilgtermiņa līgumu tirgus prakse var izraisīt kumulatīvu ietekmi, neļaujot iekļūt tirgū jauniem dalībniekiem; kā arī - pazīmes, kas liecina par iespējamo tirgus fiasko attiecībā uz apdrošināšanas starpniecību. 38. Komisija aicina puses, kas ieinteresētas risināt minētos dažādos jautājumus, veikt pašnovērtējumu un sākt dialogu, lai noskaidrotu, vai šie prakses veidi ir saderīgi ar konkurences tiesībām vai ne, un/vai pārskatītu attiecīgos prakses veidus. 39. Komisija vajadzības gadījumā nekavējoties izmantos savas izpildes pilnvaras saskaņā ar konkurences tiesībām. Visām iespējamajām izpildes procedūrām noteikti būs vajadzīga katram gadījumam raksturīgo īpatnību pilnīga izpēte, konsultējoties ar valstu konkurences iestādēm. Komisija aicina tirgus dalībniekus sniegt turpmākos pierādījumus par nelikumīgu praksi, ja nepieciešams, ievērojot konfidencialitātes principu. 40. Attiecībā uz apdrošināšanas starpniecību Komisija plāno izskatīt šos jautājumus no jauna sakarā ar apdrošināšanas starpniecības direktīvas pārskatīšanu un aicina dalībvalstis un nozares dalībniekus izanalizēt Komisijas secinājumus un pašiem ierosināt attiecīgus pasākumus. 41. Visbeidzot, kas attiecas uz grupālā atbrīvojuma regulu, nozares aptauja nav apstiprinājusi nevienu pārliecinošu iemeslu saistībā ar uzņēmējdarbības apdrošināšanu minētās regulas spēkā esības termiņa pagarināšanai pēc tā izbeigšanās 2010. gadā. Taču Komisija noteikti izskatīs šo jautājumu no jauna, ņemot vērā ziņojumu, kas iesniedzams līdz 2009. gada martam, kā to prasa piemērojamie tiesību akti. 42. Komisija gaida turpmākos komentārus par šo ziņojumu, kas nosūtāmi uz šādu e-pasta adresi: Comp-Sector-Insurance@ec.europa.eu. [1] Pagaidu ziņojums tika publicēts 2007. gada 24. janvārī. [2] Avots: Swiss Re , Sigma 2/2005, 39. lpp., un 5/2006, 35. lpp.; sal. starpposma ziņojums, 37. lpp. [3] Aptaujā netika iekļauta Bulgārija un Rumānija. [4] Starpposma ziņojums, VI nodaļa; darba dokuments, II nodaļa. [5] Komisijas 2003. gada 27. februāra Regula (EK) Nr. 358/2003 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu dažām līgumu, lēmumu un saskaņotu darbību kategorijām apdrošināšanas nozarē, (OV L 53, 28.2.2003., 8. lpp.). [6] Padomes Regula Nr. 2821/71 par Līguma 85. panta 3. punkta (tagad 81. panta 3. punkta] piemērošanu attiecībā uz līgumu, lēmumu un saskaņotas darbības kategorijām, (OV L 285, 29.12.1971., 46. lpp.); Komisijas paziņojums. Pamatnostādnes par EK līguma 81. panta piemērojamību horizontālās sadarbības nolīgumiem, (OV C 3, 6.1.2001., 2. lpp.); Padomes 1999. gada 10. jūnija Regula (EK) Nr. 1215/1999, kas groza Regulu Nr. 19/65/EEK par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu atsevišķām līgumu un saskaņoto darbību kategorijām, (OV L 148, 15.6.1999., 1. lpp.); Komisijas 1999. gada 22. decembra Regula (EK) Nr. 2790/1999 par Līguma 81. panta 3. punkta piemērošanu vertikālu līgumu un saskaņotu darbību kategorijām, (OV L 336, 29.12.1999., 21.lpp.); Komisijas paziņojums - Pamatnostādnes vertikālo ierobežojumu jomā, (OV C 291, 13.10.2000., 1. lpp.). [7] Padomes 1991. gada 31. maija Regulas (EEK) Nr. 1534/91 par Līguma 85. panta 3. punkta piemērošanu dažām līgumu, lēmumu un saskaņotu darbību kategorijām apdrošināšanas nozarē 8. pants. [8] Tika aprēķināts, ka Austrijā vidējais līgumu ilgums bija aptuveni astoņi gadi (101 mēnesis), Slovēnijā – gandrīz septiņi gadi (81 mēnesis), Itālijā – aptuveni seši gadi (73 mēneši) un Nīderlandē – aptuveni seši gadi (79 mēneši).