Patērētāju tiesību aizsardzības akti pievēršas virknei potenciāli kaitējošu tirdzniecības prakšu, ES līmenī īpaši ar Direktīvu 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi un Padomes Direktīvu 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos. Šajās direktīvās tiek pieprasīts augsts pārredzamības līmenis un “profesionālā rūpība”. Tomēr to darbības joma attiecas tikai uz B2C darījumiem. Turpretim Direktīva 2006/114/EK par maldinošu un salīdzinošu reklāmu aptver noteiktas B2B attiecības. Tā ir paredzēta tirgotāju aizsardzībai pret maldinošu reklāmu un tās sekām, un tajā ir formulēti apstākļi, kādos ir pieļaujama salīdzinoša reklāma. Tomēr pēdējā minētajā instrumentā izklāstītie noteikumi attiecas tikai uz reklāmas praksi un nepievēršas iepriekš minētajai potenciāli kaitējošai tirdzniecības praksei, kas rodas starp tiešsaistes platformām un to komerciālajiem lietotājiem pastāvošu līgumattiecību rezultātā.

Uzņēmumu atkarība no noteiktiem tiešsaistes pakalpojumiem netieši nozīmē to, ka šādiem tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējiem ir iespējas iesaistīties potenciāli kaitējošā tirdzniecības praksē, kas ierobežo komerciālo lietotāju tirgošanos caur tiem un uzticības samazināšanās risku, it īpaši: neskaidras izmaiņas noteikumos bez iepriekšēja paziņojuma; preču vai pakalpojumu izslēgšana no saraksta un kontu darbības apturēšana bez skaidra iemeslu formulējuma; pārredzamības trūkums attiecībā uz preču un pakalpojumu un uzņēmumu, kas tos piedāvā, ranžēšanu; neskaidri noteikumi par piekļuvi pakalpojumu sniedzēju savāktajiem datiem un to izmantošanu; kā arī pārredzamības trūkums attiecībā uz pašu pakalpojumu sniedzēju konkurējošo pakalpojumu atbalstīšanu un tā sauktajām lielākās labvēlības režīma (MFN) klauzulām, kas ierobežo uzņēmumu spēju piedāvāt pievilcīgākus nosacījumus, izmantojot kanālus, kas nav tiešsaistes starpniecības pakalpojumi.

Tiešsaistes platformas ir galvenie digitālās tirdzniecības veicinātāji. Pašlaik vairāk nekā miljons ES uzņēmumu, lai sasniegtu savus klientus, tirgojas ar tiešsaistes platformu palīdzību, un ir aprēķināts, ka aptuveni 60 % privātā patēriņa un 30 % sabiedriskā patēriņa preču un pakalpojumu pārdošanas darījumu, kas attiecas uz kopējo digitālo ekonomiku, tiek veikti ar tiešsaistes starpnieku palīdzību. Šī tiešsaistes starpniecība parasti gūst labumu no svarīgas, uz datiem balstītas tiešas un netiešas tīkla ietekmes, kam ir tendence radīt tikai ierobežotu veiksmīgu platformu skaitu tajā ekonomikas segmentā, kur starpniecība tiek veikta. Šī augošā darījumu starpniecība caur tiešsaistes platformām kopā ar spēcīgu netiešu tīkla ietekmi, ko var pastiprināt uz datiem balstītas tiešsaistes platformu priekšrocības, palielina uzņēmumu atkarību no tiešsaistes platformām kā tirgu un patērētāju “vārtziņiem”. Asimetriju starp nelielā vadošo platformu skaita – kas ne vienmēr dominē konkurences tiesību ziņā – relatīvo tirgus potenciālu saasina sadrumstalota piedāvājuma puse, ko veido tūkstošiem nelielu tirdzniecības uzņēmumu. Līdzvērtīga dinamika nav novērojama attiecībā uz tiešsaistes platformām, kas veic uzņēmumu darījumus ar uzņēmumiem (B2B); šajos darījumos gan komerciālie lietotāji, gan tiešsaistes platformas tiecas veidot lielus un sarežģītus uzņēmumus, kas spēj vieglāk nodrošināt sabalansētas līgumattiecības. 2006. gada Komisijas pētījumā tika novērots, ka risku izpratne ir viens faktors, kas attur no plašas B2B tiešsaistes tirdzniecības vietu pieņemšanas.

Savienības rīcības ierobežošana, lai veicinātu brīvprātīgu rīcību no nozares puses un konkrētus papildu pasākumus, ir iespējama, bet maz ticams, ka tā būtu efektīva, jo tad šī rīcība balstītos uz pašas nozares stimuliem un vēlmi mainīt esošo stāvokli. Gan pakalpojumu sniedzēji, gan to komerciālie lietotāji vēlas palielināt starpniecību un darījumus ar patērētājiem platformās, tomēr viņu īstermiņa interese problēmu risināšanā rodas no tā, ka viņu komercdarbības attiecības nav pietiekami izlīdzinātas. Arī iepriekšēja pieredze ar Piegādes ķēdes iniciatīvu (PĶI) pārtikas sektorā rāda, ka pilnīgi brīvprātīgas iniciatīvas nav piemērotas tāda funkcionējoša neatkarīga tiesiskās aizsardzības mehānisma un taisnīgu noteikumu izveidei, kas būtu pievilcīgi un uzticami abām tirgus pusēm. Neskatoties uz zināmu progresu (labas prakses principu izstrāde un pārvaldības grupas izveide), lauksaimniecības pakalpojumu sniedzēji – kas tiek uzskatīti par galvenajiem labuma guvējiem no shēmas, nav pievienojušies shēmai bažās par konfidencialitāti un piemērošanu. Tikmēr 21 dalībvalsts jau ir pieņēmusi likumus un iniciatīvas, lai cīnītos pret potenciāli kaitējošu tirdzniecības praksi pārtikas piegādes ķēdē.

Ņemot vērā dažādu iniciatīvas komponentu administratīvo slogu, mazie uzņēmumi gūs labumu, saņemot mērķorientētu atbrīvojumu no pienākuma ieviest efektīvu iekšēju sūdzību izskatīšanas sistēmu. Jāatzīmē, ka šis konkrētais pienākums veido tikai relatīvi augsta līmeņa efektivitātes un pieejamības kritērijus, kas ļaus pakalpojumu sniedzējiem ieviest rentablus tehniskos risinājumus un tādējādi iegūt izmaksas, kas ir zemākas par vidējām. Mērķorientētais atbrīvojums garantēs, to, ka tur, kur šīs iniciatīvas rezultātā radušos administratīvo slogu nevar pilnīgi izslēgt, tiek iekļauti tikai tie uzņēmumi, kuru ieņēmumi ir pietiekami, lai to segtu.

Lai gan e-komercijas tirdzniecības vietas, kas ir viens no šajā iniciatīvā principā iekļautajiem dažādajiem pakalpojumu sniedzēju veidiem, var ietvert fizisku preču piegādi, ko komerciālie lietotāji nodrošina patērētājiem, nav paredzams, ka šā pakalpojuma veida biežāka izmantošana šā priekšlikuma rezultātā varētu kaitīgi ietekmēt vidi. Ir paredzams, ka ar priekšlikumu saistītās atbilstības nodrošināšanas izmaksas būs nelielas un galvenokārt ietekmēs tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējus un tiešsaistes meklētājprogrammas. Ierosinātās juridiskās saistības izveidot iekšēju sūdzību izskatīšanas sistēmu uzliek pakalpojumu sniedzējiem salīdzinoši vislielāko potenciālo slogu, un mazākiem pakalpojumu sniedzējiem, visticamāk, tas radītu atbilstības nodrošināšanas izmaksas. Tādēļ Komisijas 2003. gada ieteikumā par MVU definētie mazie uzņēmumi tiek atbrīvoti no šā konkrētā nosacījuma. Tādēļ priekšlikums ir atzīts par samērīgu.

Pārējie trīs politikas risinājumi, kas paredzēja šajā iniciatīvā iekļautās tiesiskās pārredzamības saistības pilnā potenciāli kaitējošu tirdzniecības prakšu apjomā, tika atzīti par efektīviem. Tika atzīts, ka konkrētā tiesiskās pārredzamības pienākuma – ranžēt pakalpojumu sniedzējus galvenajās tiešsaistes meklētājprogrammās – piemērošanas jomas paplašināšana šai sakarā varētu sasniegt relatīvi vislielāko efektivitātes pakāpi. Tai pašā laikā atsevišķa, tālejošāka datu kopīgošanas pienākuma iekļaušana tika atzīta par nesamērīgu, ņemot vērā, no vienas puses, konkrēto mērķi saglabāt tiešsaistes platformu ekonomikas inovāciju potenciālu un, no otras puses, neleģislatīvos pasākumus, kas tika iesniegti paralēli, lai sekmētu taisnīgu datu kopīgošanas politiku uzņēmumu darījumos ar uzņēmumiem. Turklāt paturētais politikas risinājums paredz, ka tiesiskās pārredzamības saistībām tiek pievienota pastiprināta ārēja tiešsaistes platformu tirdzniecības prakšu pārbaude, kas ir svarīgs faktors, lai stimulētu taisnīgu un prognozējamu vidi komerciālajiem lietotājiem.

Komisija ir izpētījusi dažādas politikas alternatīvas, lai sasniegtu šīs iniciatīvas galveno mērķi, kas ir – izveidot taisnīgu, prognozējamu, ilgtspējīgu un uzticamu tiešsaistes uzņēmējdarbības vidi, tai pašā laikā saglabājot un pastiprināti sekmējot uz inovācijām balstītu ekosistēmu ap tiešsaistes platformām visā ES. Šādā uzņēmējdarbības vidē komersantiem ir jābūt pieejamiem vajadzīgajiem aizsardzības pasākumiem, lai nepieļautu netaisnīgas tirdzniecības prakses radīto kaitējumu, kā arī iespējai vajadzības gadījumā iegūt efektīvu tiesisko aizsardzību. Tāpat tam jāpievēršas pārvaldības sadrumstalotībai ES un jānovērš tā. Vēlamā kopējā regulējuma izstrādes ietvaros, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un prognozējamību komerciālajiem lietotājiem un vienlaicīgi aizsargātu tiešsaistes pakalpojumu sniedzēju inovāciju potenciālu, tika paturēti četri politikas risinājumi. Katrs no šiem politikas risinājumiem paredzēja salīdzinoši augsta līmeņa, uz principiem balstītas tiesiskās pārredzamības un tiesiskās aizsardzības saistību piemērošanu pakalpojumu sniedzējiem, bet tās atšķīrās ietverto potenciāli kaitējošo tirdzniecības prakšu daudzpusīguma ziņā. Turklāt divos no četriem paturētajiem risinājumiem tiesiskās pārredzamības saistību piemērošana tika paplašināta līdz pakalpojumu sniedzēju ranžēšanai galvenajās tiešsaistes meklētājprogrammās, lai palielinātu efektivitāti un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi. Visbeidzot, vienā no pēdējiem diviem risinājumiem bija ietverts atsevišķs, tālejošs pienākums pakalpojumu sniedzējiem atbilstoši Vispārīgajai datu aizsardzības regulai sniegt komerciālajiem lietotājiem iespēju lūgt patērētāju piekrišanu viņu e-pasta adrešu iegūšanai un apstrādei pēc tam, kad ir veikts darījums, izmantojot pakalpojumus.

Daudzi eksperti no dalībvalstu pārvaldēm uzskata, ka ir būtiski visas problēmas, kas radušās tiešsaistes uzņēmumu darījumos ar uzņēmumiem, risināt ar noteikumu palīdzību. Viņi uzskata arī, ka pārredzamības pienākuma proporcionalitāte ir atkarīga no precīza formulējuma un pakalpojumu sniedzēja lieluma. Tādos jautājumos kā paziņošanas termiņi domas dalās, atkarībā no pieredzes valsts līmenī, sākot ar uzskatiem, ka regulēšana nav nepieciešama un beidzot ar atbalstu obligātiem noteiktiem paziņošanas termiņiem. Daži valstu eksperti uzskata arī, ka noteikumi ir jāvienkāršo, lai padarītu tos pārredzamus un uzņēmumiem vienkāršāk lietojamus. Valstu eksperti, ar kuriem tika veiktas apspriedes, atbalsta tiesiskās pārredzamības pienākumu sniegt paziņojumu par iemesliem izslēgšanai no saraksta. Viņiem ir kopīgs vispārējs uzskats, ka prasības, kas saistītas ar izslēgšanu no saraksta, ir jāsaskaņo ar nelegālā satura/paziņošanas un rīcības procedūrām. Pienākums nodrošināt ranžēšanas kritēriju pārredzamību kopumā tiek uzskatīts par proporcionālu un likumīgu. Ranžēšanas jautājumos pieredzējušāki eksperti atbalsta pasākumus, kas atrisinātu laikus pamanītas problēmas, lai gan daži uzskata, ka šis jautājums jārisina ar komerctiesību un konkurences tiesību aktu palīdzību. Plašs atbalsts sniegts uzskatam, ka i) jāizvēlas pārredzamības pienākums, kas aptvertu ranžēšanas prakses kopumā, un ii) jāstrādā, lai noteiktu labāko praksi ranžēšanā. Eksperti brīdināja, ka ir nepieciešamas turpmākas diskusijas par datiem, nediskriminēšanu un lielākās labvēlības režīmu. Tomēr eksperti kopumā vienojās par tiesiskās aizsardzības nozīmīgumu. Pastāv zināmas bažas par to, ka iekšējās sūdzību izskatīšanas sistēmas varētu būt apgrūtinošas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU). Dažu valstu eksperti atbalsta pašreizējās labākās prakses veicināšanu (iespējams, kā pašregulējoša pasākuma daļu). Eksperti, kas pārstāv valsts iestādes, kopumā atzīst interesi par pārraudzību. Tomēr viņi kopumā iebilst pret jaunas struktūras vai Eiropas aģentūras izveidi šajā nolūkā.

Lielākā daļa to attiecīgo pakalpojumu sniedzēju, ar kuriem tika veiktas apspriedes, atzīst, ka skaidrojuma sniegšana komerciālajam lietotājam par izslēgšanu no saraksta vai piedāvājuma atsaukšanu ir pamatots tiesisks pienākums, pieņemot, ka tiek ievērotas viņu tiesiskās saistības izņemt nelegālu saturu un sadarboties ar izmeklēšanas veicējiem. Šie pakalpojumu sniedzēji argumentēja, ka viņi neredz pamatojumu ārējai strīdu izšķiršanai, jo viņi uzticas savām iekšējām strīdu izšķiršanas sistēmām. Kopumā viņi nesaskata problēmu paziņošanas termiņa par izmaiņām noteikumos ieviešanā, tomēr viņi neatbalsta stingrus paziņošanas termiņus. Attiecībā uz ranžēšanas un datu izmantošanas pārredzamību, pakalpojumu sniedzēji drīzāk piekrīt relatīvi plašas informācijas publiskošanas saistībām, bet brīdina par krāpšanos un manipulācijām ar algoritmiem pārāk lielas pārredzamības gadījumā. Kopumā pakalpojumu sniedzēji atbalsta tiešsaistes platformu ekonomikas pārraudzības ideju ar nosacījumu, ka šāda pārraudzība pilnīgi respektē viņu tirdzniecības noslēpumus.

(2)Tiešsaistes starpniecības pakalpojumiem var būt izšķirīga nozīme to uzņēmumu komerciālos panākumos, kas šādus pakalpojumus izmanto, lai sasniegtu patērētājus. Augošais skaits darījumu, kuros izmanto tiešsaistes starpniecības pakalpojumus un kurus veicina spēcīgs un uz datiem balstīts netiešs tīkla efekts, palielina šādu komerciālo lietotāju (tostarp mikrouzņēmumu, mazo un vidējo uzņēmumu) atkarību no minētajiem pakalpojumiem, kas tiem vajadzīgi, lai sasniegtu patērētājus. Ņemot vērā pieaugošo atkarību, minēto pakalpojumu sniedzējiem bieži vien ir lielākas iespējas aizstāvēt savas intereses un faktiski rīkoties vienpusēji veidā, kas ir netaisnīgs un var kaitēt uzņēmumu, kuri ir to lietotāji, leģitīmajām interesēm un netiešā veidā arī Savienības patērētājiem.

(3)Uzņēmumiem, kas preces un pakalpojumus patērētājiem piedāvā tīmekļa vietnēs, nozīmīgs interneta datplūsmas avots var būt tiešsaistes meklētājprogrammas, tāpēc tās var ievērojami ietekmēt tādu korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāju komerciālos panākumus, kuri savas preces vai pakalpojumus iekšējā tirgū piedāvā tiešsaistē. Savukārt patērētāju izvēli un šādu korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāju komerciālos panākumus būtiski ietekmē tas, kā tiešsaistes meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzēji ranžē tīmekļa vietnes, tostarp tādas, kurās korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāji piedāvā savas preces un pakalpojumus . Tādējādi tiešsaistes meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzēji, pat ja viņiem nav līgumattiecību ar šiem korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem, faktiski var vienpusēji rīkoties veidā, kas ir netaisnīgs un var kaitēt korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāju leģitīmajām interesēm un netiešā veidā arī Savienības patērētājiem.

(4)Situācijās, kad tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēju vienpusēja rīcība noved pie tiesvedības, komerciālo lietotāju atkarība no šādiem pakalpojumiem nosaka to, ka bieži vien šo lietotāju iespējas gūt tiesisko aizsardzību ir visai ierobežotas. Daudzos gadījumos šie pakalpojumu sniedzēji nepiedāvā pieejamu un efektīvu iekšējo sūdzību izskatīšanas sistēmu. Izveidotie strīdu alternatīvas izšķiršanas mehānismi dažādu iemeslu dēļ, tostarp sakarā ar specializētu mediatoru trūkuma un komerciālo lietotāju bailēm no atbildes rīcības, arī var izrādīties neefektīvi.

(5)Tiešsaistes starpniecības pakalpojumiem un tiešsaistes meklētājprogrammām, kā arī komercdarījumiem, ko veicina minētie pakalpojumi, piemīt pārrobežu potenciāls, un mūsdienu ekonomikā tie ir īpaši svarīgi pareizai Savienības iekšējā tirgus darbībai. Dažu šo pakalpojumu sniedzēju iespējamā netaisnīgā un kaitējošā tirdzniecības prakse attiecībā uz komerciālajiem lietotājiem un korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem kavē šā potenciāla pilnīgu īstenošanu un negatīvi ietekmē iekšējā tirgus pareizu darbību. Turklāt šā potenciāla pilnīgu īstenošanu kavē un iekšējā tirgus pareizu darbību negatīvi ietekmē dažu dalībvalstu atšķirīgie tiesību akti, kas ar atšķirīgu efektivitātes pakāpi regulē šos pakalpojumus, savukārt citas dalībvalstis vēl tikai apsver šādu tiesību aktu pieņemšanu.

(6)Tāpēc, lai iekšējā tirgū izveidotu taisnīgu, paredzamu, ilgtspējīgu un uzticamu tiešsaistes uzņēmējdarbības vidi, Savienības līmenī būtu jāizveido vienots un mērķtiecīgs obligāto noteikumu kopums, jo īpaši panākot, ka tiešsaistes starpniecības pakalpojumu komerciālajiem lietotājiem tiek nodrošināta pienācīga pārredzamība, kā arī efektīvas tiesiskās aizsardzības iespējas visā Savienībā. Šiem noteikumiem būtu jānodrošina arī pienācīga pārredzamība attiecībā uz korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāju ranžēšanu meklēšanas rezultātos, ko ģenerē tiešsaistes meklētājprogrammas. Vienlaikus minētajiem noteikumiem vajadzētu būt tādiem, kas pasargā visas tiešsaistes platformu ekonomikas inovācijas būtisko potenciālu.

(7)Tā kā tiešsaistes starpniecības pakalpojumiem un tiešsaistes meklētājprogrammām parasti ir pasaules mērogs, šī regula būtu jāpiemēro minēto pakalpojumu sniedzējiem neatkarīgi no tā, vai viņi darījumdarbību veic kādā dalībvalstī vai arī ārpus Savienības, ja vien ir izpildīti divi kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, komerciālajiem lietotājiem vai korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem darījumdarbība būtu jāveic Savienībā. Otrkārt, komerciālajiem lietotājiem vai korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem, sniedzot minētos pakalpojumus, savas preces vai pakalpojumi būtu jāpiedāvā patērētājiem, kuri vismaz attiecībā uz daļu darījuma atrodas Savienībā. Šādiem patērētājiem būtu jāatrodas Savienībā, bet to dzīvesvietai nav jābūt Savienībā un tiem nav jābūt kādas dalībvalsts valstspiederīgajiem. Tādējādi šī regula nebūtu jāpiemēro gadījumos, kad komerciālie lietotāji vai korporatīvie tīmekļa vietņu lietotāji neveic darījumdarbību Savienībā vai kad tie veic darījumdarbību Savienībā, bet tiešsaistes starpniecības pakalpojumus vai tiešsaistes meklētājprogrammas izmanto, lai preces vai pakalpojumus piedāvātu tikai tādiem patērētājiem, kas atrodas ārpus Savienības, vai personām, kas nav patērētāji.

(8)Dažāda veida komercattiecības starp uzņēmumiem un patērētājiem tiešsaistē tiek īstenotas ar tādu pakalpojumu sniedzēju starpniecību, kas sniedz daudzpusējus pakalpojumus, kuri pamatā balstās uz vienu un to pašu ekosistēmas veidošanas uzņēmējdarbības modeli. Lai ietvertu attiecīgos pakalpojumus, tiešsaistes starpniecības pakalpojumi būtu jādefinē precīzi un tehnoloģiju ziņā neitrāli. Pakalpojumiem jo īpaši būtu jāsastāv no informācijas sabiedrības pakalpojumiem, kurus raksturo mērķis atvieglot tiešo darījumu uzsākšanu starp komerciālajiem lietotājiem un patērētājiem neatkarīgi no tā, vai darījumi tiek noslēgti tiešsaistē, attiecīgo tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēja vai komerciālā lietotāja tiešsaistes portālā, vai bezsaistē. Turklāt pakalpojumi būtu jāsniedz, pamatojoties uz līgumattiecībām gan starp pakalpojumu sniedzējiem un komerciālajiem lietotājiem, gan starp pakalpojumu sniedzējiem un patērētājiem. Šādas līgumattiecības būtu jāuzskata par pastāvošām, ja abas attiecīgas puses nepārprotamā un pārbaudāmā veidā izsaka savu nodomu uzņemties saistības, turklāt tai nav obligāti jābūt rakstveida piekrišanai.

(9)Tādējādi tiešsaistes starpniecības pakalpojumu piemēriem, uz kuriem attiecas šī regula, būtu jāietver e-komercijas tiešsaistes tirdzniecības vietas, tostarp sadarbības tiešsaistes tirdzniecības vietas, kurās darbojas komerciālie lietotāji, tiešsaistes lietojumprogrammatūru pakalpojumi un tiešsaistes sociālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumi. Tomēr šī regula nebūtu jāpiemēro tiešsaistes reklāmu apkalpošanas rīkiem vai tiešsaistes reklāmu apmaiņas platformām, ja to mērķis nav atvieglot tiešo darījumu uzsākšanu un ja tie neparedz līgumattiecības ar patērētājiem. Šī regula nebūtu jāpiemēro arī tiešsaistes maksājumu pakalpojumiem, jo tie neatbilst piemērojamajām prasībām, bet būtībā drīzāk papildina darījumu, ar kuru attiecīgajiem patērētājiem tiek piegādātas preces un sniegti pakalpojumi.

(10)Ievērojot Eiropas Savienības Tiesas attiecīgo judikatūru un ņemot vērā to, ka komerciālo lietotāju atkarība galvenokārt ir novērota saistībā ar tiešsaistes starpniecības pakalpojumiem, kas kalpo kā piekļuve patērētājiem, kuri ir fiziskas personas, patērētāja jēdziens, ko izmanto, lai precizētu šīs regulas darbības jomu, jāattiecina tikai uz fiziskām personām, kuru rīcības nolūks nav saistīts ar šo personu komercdarbību, darījumdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju.

(11)Konsekvences labad šajā regulā izmantotā tiešsaistes meklētājprogrammu definīcija būtu jāsaskaņo ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2016/1148 izmantoto definīciju.

(12)Lai vajadzības gadījumā efektīvi aizsargātu komerciālos lietotājus, šī regula būtu jāpiemēro tad, ja puses nav atsevišķi atrunājušas līguma noteikumus neatkarīgi no šo līgumattiecību nosaukuma vai formas. To, vai noteikumi ir atsevišķi atrunāti, būtu jānosaka, pamatojoties uz vispārēju novērtējumu, turklāt tas, ka atsevišķi noteikumi varētu būt bijuši atsevišķi atrunāti, pats par sevi nav izšķirošs faktors.

(13)Lai nodrošinātu, ka vispārīgie līguma noteikumi dod iespēju komerciālajiem lietotājiem noteikt tiešsaistes starpniecības pakalpojumu izmantošanas, izbeigšanas un apturēšanas komercnosacījumus, kā arī garantēt to darījuma attiecību paredzamību, šie noteikumi būtu jāizstrādā skaidrā un nepārprotamā valodā, kas ir viegli saprotama vidusmēra komerciālajam lietotājam. Noteikumi nebūtu jāuzskata par tādiem, kas ir sagatavoti skaidrā un nepārprotamā valodā, ja tie ir neskaidri, nenoteikti vai tajos trūkst detalizētas informācijas par svarīgiem komerciāliem jautājumiem un tādējādi tie nesniedz komerciālajiem lietotājiem pietiekamu paredzamību attiecībā uz svarīgākajiem līgumattiecību aspektiem.

(14)Vispārīgo noteikumu pārredzamība var būtiski veicināt ilgtspējīgas darījuma attiecības un novērst netaisnīgu rīcību, kas kaitē komerciālajiem lietotājiem. Tādēļ tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu arī jānodrošina, ka noteikumi ir viegli pieejami visos līgumattiecību posmos, tostarp potenciāliem komerciālajiem lietotājiem pirms līguma noslēgšanas, un ka visi šo noteikumu grozījumi komerciālajiem lietotājiem tiek paziņoti noteiktā paziņošanas termiņā, kas, ņemot vērā konkrētos apstākļus, ir pamatots un samērīgs un ir vismaz 15 dienas. Minēto paziņošanas termiņu nevajadzētu piemērot, ja un tādā mērā, kādā attiecīgais komerciālais lietotājs to ir nepārprotami atcēlis, vai ja un tādā mērā, kādā nepieciešamība ieviest izmaiņas, neievērojot paziņošanas termiņu, izriet no juridiskajām saistībām, kas pakalpojuma sniedzējam ir noteiktas saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem.

(15)Lai aizsargātu komerciālos lietotājus, kompetentajai tiesai vajadzētu būt iespējai konstatēt, ka neatbilstīgie noteikumi nav saistoši attiecīgajam komerciālajam lietotājam ar ietekmi ex nunc. Tomēr jebkuram šādam tiesas konstatējumam būtu jāattiecas tikai uz konkrētajiem noteikumiem, kas nav atbilstīgi. Pārējiem noteikumiem būtu jāpaliek spēkā un izpildāmiem, ciktāl tos var nodalīt no neatbilstīgajiem noteikumiem. Pēkšņas esošo noteikumu izmaiņas var būtiski traucēt komerciālo lietotāju darbību. Tāpēc, lai ierobežotu šādu negatīvu ietekmi uz komerciālajiem lietotājiem un lai atturētu no šādas rīcības, grozījumiem, kas veikti, neievērojot pienākumu paredzēt noteiktu paziņošanas termiņu, vajadzētu būt spēkā neesošiem, t. i., tie jāuzskata par tādiem, kas ar ietekmi erga omnes un ex tunc nekad nav pastāvējuši.

(16)Tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējam var būt likumīgi iemesli pieņemt lēmumu pilnībā vai daļēji apturēt vai izbeigt sava pakalpojumu sniegšanu konkrētam komerciālajam lietotājam, cita starpā svītrojot informāciju par atsevišķām konkrētā komerciālā lietotāja precēm vai pakalpojumiem vai faktiski dzēšot meklēšanas rezultātus. Tomēr, ņemot vērā to, ka šādi lēmumi var būtiski ietekmēt attiecīgā komerciālā lietotāja intereses, tas būtu pienācīgi jāinformē par minētā lēmuma iemesliem. Pamatojums būtu jāformulē tā, lai komerciālajam lietotājam būtu skaidrs, vai pastāv iespēja apstrīdēt lēmumu, kas tādējādi uzlabotu komerciālā lietotāja iespējas vajadzības gadījumā panākt efektīvu tiesisko aizsardzību. Turklāt prasībai par pamatojuma nepieciešamību būtu jāpalīdz novērst vai labot jebkādu komerciālā lietotāja sniegta tāda tiešsaistes satura netīšu izņemšanu, ko pakalpojuma sniedzējs kļūdaini uzskatījis par nelikumīgu saturu saskaņā ar Komisijas Ieteikumu (ES) 2018/334. Pamatojumā būtu jānorāda lēmuma objektīvais iemesls vai iemesli, balstoties uz pakalpojuma sniedzēja noteikumos iepriekš izklāstītajiem apsvērumiem, un tam būtu samērīgi jāattiecas uz attiecīgajiem konkrētajiem apstākļiem, kas ir šā lēmuma pamatā.

(17)Preču un pakalpojumu ranžēšana, ko veic tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēji, būtiski ietekmē patērētāju izvēli un līdz ar to arī to komerciālo lietotāju komerciālos panākumus, kuri piedāvā šīs preces un pakalpojumus patērētājiem. Tāpēc, lai šie procesi komerciālajiem lietotājiem kļūtu paredzamāki, lai viņi varētu labāk izprast ranžēšanas mehānisma darbību un salīdzināt dažādu pakalpojumu sniedzēju ranžēšanas metodes, tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu iepriekš jānorāda galvenie ranžēšanā izmantotie parametri. Galvenā parametra jēdziens būtu jāsaprot kā tāds, kas ietver visus vispārīgos kritērijus, procesus, īpašos signālus, kas iekļauti algoritmos, vai citus pielāgošanas vai pazemināšanas mehānismus, ko izmanto saistībā ar ranžēšanu. Ranžējumu veidojošo galveno parametru aprakstā būtu jāiekļauj arī paskaidrojums par jebkuru iespēju komerciālajiem lietotājiem par samaksu aktīvi ietekmēt ranžēšanu, kā arī par tās relatīvo ietekmi. Šim aprakstam būtu jāsniedz komerciālajiem lietotājiem pietiekama izpratne par to, kā ranžēšanas mehānismā tiek ņemtas vērā to piedāvāto faktisko preču vai pakalpojumu iezīmes, un izpratne par šo preču vai pakalpojumu atbilstību konkrētu tiešsaistes starpniecības pakalpojumu patērētājiem.

(18)Tāpat arī tīmekļa vietņu, īpaši to vietņu, kurās uzņēmumi piedāvā preces un pakalpojumus patērētājiem, ranžēšana, ko veic tiešsaistes meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzēji, būtiski ietekmē patērētāju izvēli un šādu korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāju komerciālos panākumus. Tādēļ tiešsaistes meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzējiem būtu jāsniedz apraksts par galvenajiem parametriem, kas nosaka, kā tiks ranžētas visas indeksētās tīmekļa vietnes, tostarp tīmekļa vietnes, ko izmanto korporatīvo tīmekļa vietņu lietotāji, kā arī citas tīmekļa vietnes. Tiešsaistes meklētājprogrammu gadījumā šim aprakstam būtu ne vien jāpiedāvā informācija par preču un pakalpojumu īpašībām un to atbilstību patērētājiem, bet arī jāsniedz korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem atbilstīga izpratne par to, vai – un, ja tā ir, tad kā un cik lielā mērā – tiek ņemta vērā konkrēta izmantotās tīmekļa vietnes dizaina specifika, piemēram, optimizācija attēlošanai mobilajās telesakaru ierīcēs. Tā kā starp tiešsaistes meklētājprogrammu pakalpojumu sniedzējiem un korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem nav līgumattiecību, minētajam aprakstam vajadzētu būt pieejamam sabiedrībai acīmredzamā un viegli pieejamā vietā attiecīgajā tiešsaistes meklētājprogrammā. Lai korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem nodrošinātu paredzamību, apraksts būtu arī regulāri jāatjaunina, tostarp nodrošinot, ka visas galveno parametru izmaiņas var viegli identificēt. Lai gan pakalpojumu sniedzējiem, ievērojot šo prasību atklāt galvenos ranžēšanas parametrus, nekādā gadījumā nav jāatklāj komercnoslēpums, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2016/943, sniegtajam aprakstam būtu vismaz jābalstās uz faktiskajiem datiem par izmantoto ranžēšanas parametru atbilstību.

(19)Ja tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējs pats piedāvā patērētājiem noteiktas preces vai pakalpojumus, izmantojot savus tiešsaistes starpniecības pakalpojumus, vai dara to, izmantojot tā kontrolē esošu komerciālo lietotāju, tad minētais pakalpojumu sniedzējs var tieši konkurēt ar citiem tā tiešsaistes starpniecības pakalpojuma komerciālajiem lietotājiem, kurus tas nekontrolē. Šādās situācijās jo īpaši ir svarīgi, lai tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējs rīkotos pārredzami un aprakstītu jebkādu iespējamu atšķirīgu attieksmi — neatkarīgi no tā, vai tā tiek īstenota ar juridiskiem, komerciāliem vai tehniskiem līdzekļiem – pret precēm vai pakalpojumiem, ko viņš piedāvā pats, salīdzinājumā ar attieksmi pret tām precēm vai pakalpojumiem, ko piedāvā citi komerciālie lietotāji. Lai nodrošinātu proporcionalitāti, šī pienākuma izpilde būtu jāparedz vispārējā tiešsaistes starpniecības pakalpojumu līmenī, nevis tādu atsevišķu preču vai pakalpojumu līmenī, ko piedāvā, izmantojot minētos pakalpojumus.

(20)Tiešsaistes platformu ekonomikā spēja piekļūt datiem, tostarp personas datiem, un izmantot tos var pavērt iespēju radīt būtisku vērtību. Līdz ar to ir svarīgi, lai tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēji sniegtu komerciālajiem lietotājiem skaidru aprakstu par to, kādā apmērā, veidā un ar kādiem nosacījumiem minētie pakalpojumu sniedzēji piekļūst konkrētu kategoriju datiem un izmanto tos. Lai uzņēmēji varētu saprast, vai tie var izmantot datus, kas veicinātu vērtības radīšanu, tostarp, iespējams, saglabājot trešo personu datu pakalpojumus, aprakstam vajadzētu būt samērīgam un tajā varētu atsaukties uz vispārīgiem piekļuves nosacījumiem, nevis uz faktisku datu vai datu kategoriju pilnīgu identifikāciju. Personas datu apstrādei būtu jānotiek atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) 2016/679.

(21)Atsevišķos gadījumos tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēji ar noteikumiem varētu ierobežot komerciālos lietotājus, kuri vēlas, izmantojot citus līdzekļus, nevis minētos tiešsaistes starpniecības pakalpojumus, piedāvāt patērētājiem preces vai pakalpojumus ar izdevīgākiem nosacījumiem. Minētajos gadījumos attiecīgajiem pakalpojumu sniedzējiem būtu jānorāda šādas rīcības iemesls, jo īpaši atsaucoties uz galvenajiem ekonomiskajiem, komerciālajiem vai juridiskajiem apsvērumiem attiecībā uz ierobežojumiem. Tomēr šis pārredzamības pienākums nebūtu jāsaprot kā tāds, kas ietekmē šādu ierobežojumu likumības novērtēšanu saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem vai dalībvalstu tiesību aktiem, kuri ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, tostarp konkurences un netaisnīgas komercprakses jomā, un šādu tiesību aktu piemērošanu.

(22)Lai komerciālajiem lietotājiem, tostarp tiem, kuru attiecīgo tiešsaistes starpniecības pakalpojumu izmantošana varētu tikt apturēta vai pārtraukta, dotu iespēju piekļūt tūlītējiem, piemērotiem un efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu jāievieš iekšēja sūdzību izskatīšanas sistēma. Iekšējās sūdzību izskatīšanas sistēmas mērķim vajadzētu būt nodrošināt, ka ievērojamu daļu sūdzību tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzējs un attiecīgais komerciālais lietotājs var atrisināt divpusēji. Turklāt, ja tiktu nodrošināts, ka tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniedzēji publicē informāciju par savas iekšējās sūdzību izskatīšanas sistēmas darbību un efektivitāti, tam būtu jāpalīdz uzņēmējiem izprast problēmu veidus, kas var rasties saistībā ar dažādu tiešsaistes starpniecības pakalpojumu sniegšanu, un iespēju ātri un efektīvi panākt divpusēju atrisinājumu.