Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Digitālā kohēzija”

(2022/C 498/08)

Ziņotājs: Gaetano ARMAO (IT/PPE), Sicīlijas reģiona priekšsēdētāja vietnieks un izpildpadomes loceklis

IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA (RK)

Ievads

1. vispirms atgādina, ka ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija ir viens no galvenajiem Līguma par Eiropas Savienības darbību (174. pants) mērķiem, lai patiešām panāktu saskaņotu un līdzsvarotu attīstību visā Eiropas Savienībā (ES) un tās reģionos;

2. uzsver, ka saskaņā ar “digitālās kohēzijas” koncepciju ir jāatzīst tehnoloģiju nozīmīgā loma mūsu dzīvē un ka kohēzijas mērķi ir jāiekļauj Savienības digitālajās tiesībās, principos un politikā, tādēļ aicina attiecīgi pārskatīt LESD 175. pantu;

3. atgādina, ka 2021. gada ES ikgadējā reģionālā un vietējā barometra ziņojumā Eiropas Reģionu komiteja (RK) ir uzsvērusi, ka digitālā kohēzija ir viens no būtiskākajiem elementiem iekļaujošas sabiedrības izveidē ES, proti, jēdziens “digitālā kohēzija” ir ES līgumā noteikto ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas mērķu svarīga papildu dimensija ( 1 ) . Digitalizācija var palīdzēt mazināt sociālo un teritoriālo nevienlīdzību, aptverot iedzīvotājus, kuri citādi būtu atstumti no noteiktiem pakalpojumiem vai ar tiem nepietiekami nodrošināti;

4. atgādina, ka digitālās kohēzijas jēdziens ( 2 ) un ieguldījums, kas vajadzīgs, lai to patiešām sasniegtu, kā izklāstīts Eiropas Reģionu komitejas nesen veiktajā nozīmīgajā prognožu pētījumā ( 3 ) , ir saistīts ar ikviena Eiropas iedzīvotāja pienācīgu piekļuvi internetam un digitālajiem pakalpojumiem un to, ka ir jāuzlabo ES digitālās infrastruktūras suverenitāte un noturība;

5. uzsver, ka Eiropas Savienībai ir jācenšas digitālo pārkārtošanos padarīt pēc iespējas pieejamāku visiem ES iedzīvotājiem un jāpievērš īpaša uzmanība palīdzībai mazāk attīstītajiem reģioniem, kā arī reģioniem, kuros ir pastāvīgi nelabvēlīgi dabas vai demogrāfiskie apstākļi, piemēram, arhipelāgiem, tālākajiem reģioniem, salu, pārrobežu un kalnu reģioniem, lai paātrinātu to digitālo pārveidi, ņemot vērā unikālās problēmas, kuras tiem jārisina, maksimāli izmantojot savus līdzekļus, kā arī jāatzīst sadarbīgās mācīšanās svarīgā nozīme;

6. atzīst, ka, lai gan tehnoloģijas ir galvenais rīks, kas palīdz mums pielāgoties sarežģītām situācijām, kuras ietekmē visas sabiedrības sfēras, digitālo tehnoloģiju nozīmīgā loma, reaģējot uz Covid-19 un uzlabojot noturību pret to, ir atklājusi digitālās infrastruktūras un digitālās pratības trūkumus un ES vēl vairāk palielinājusi digitālo plaisu;

Risināmie problēmjautājumi

7. atgādina, ka “digitālā plaisa” ir termins, kas attiecas uz “dažādiem informācijas un komunikācijas tehnoloģiju pieejamības un izmantošanas līmeņiem un, konkrētāk, uz atšķirībām interneta digitālo pakalpojumu pieejamībā un izmantošanā” ( 4 ) ; uzsver, ka ikvienam pieejamai ātrdarbīgai savienojamībai Eiropas Savienībā no pilsētām līdz lauku un attāliem reģioniem jābūt vispārējas nozīmes pakalpojumam un pret to ir atbilstoši jāattiecas;

8. uzsver, ka digitālie saziņas veidi rada arī jaunus izaicinājumus demokrātiskiem procesiem. Daudziem cilvēkiem galvenais ziņu avots ir sociālie mediji, kuru operatori reti veic faktu pārbaudes. Digitālās debates sociālajos medijos var izraisīt sociālo polarizāciju un sadrumstalotību, un ir liela ietekmes iespējamība, it īpaši, ja izmanto algoritmus, kas kontrolē lietotāju uzvedību;

9. uzsver: lai gan digitālās plaisas palielināšanās nav oficiāli atzīta par ES kohēzijas apdraudējumu, digitālajai kohēzijai ir jānovērš Savienībā aizvien pieaugošās digitālās plaisas cēloņi un problēmas, kas jārisina reģioniem, kuri, cenšoties pārvarēt digitālo plaisu, tomēr joprojām atpaliek;

10. uzsver, ka tālākajiem reģioniem, salām, pārrobežu reģioniem un kalnu reģioniem, kā arī reģioniem, kuri saskaras ar demogrāfiskām problēmām ( 5 ) , piemīt īpašas ģeogrāfiskas, ekonomiskas, demogrāfiskas un sociālas iezīmes, kas ir saistītas ar unikāliem apgrūtinājumiem. Šādas iezīmes ir, piemēram, ierobežots lielums (platība, iedzīvotāju blīvums, ekonomika), ierobežots vietējais tirgus un grūtības panākt apjomradītus ietaupījumus, augstas transporta izmaksas, vāji attīstītas nozaru savstarpējās attiecības, nepietiekamas uzņēmējdarbības prasmes, nepietiekama infrastruktūra un pakalpojumu sniegšana uzņēmumiem (salīdzinājumā ar kontinentu) un samazināti sociālie un apmācības pakalpojumi iedzīvotājiem. Turklāt arhipelāgi, kuros ir dubulta vai trīskārša izolētība, saskaras ar vēl vienu sloga līmeni, kā nesen norādīts Eiropas Parlamenta ziņojumā “ES salas un kohēzijas politika: pašreizējais stāvoklis un turpmāk risināmie jautājumi” ( 6 )

11. pauž bažas par to, ka pašreizējās digitālās atšķirības nemazinās, bet faktiski pieaug saistībā ar šādiem ES digitālās pārveides pamatelementiem ( 7 ) — dati par digitālo pamatprasmju līmeni vietējā un reģionālā līmenī nav pieejami. To vietā ir izmantota aizstājējvērtība, kas raksturo indivīdu spēju ikdienā izmantot internetu. Lai gan dažās Rietumeiropas dalībvalstīs pilsētu un lauku digitālo prasmju atšķirības tiek mazinātas (DE, SE, NL, BE), visās pārējās dalībvalstīs tās joprojām ir ievērojamas, — savienojamības un digitālās infrastruktūras jomā lauku apvidi joprojām atpaliek attiecībā uz nākamās paaudzes piekļuves (NGA) pārklājumu un to mājsaimniecību kopējo pārklājumu, kurām ir augstas veiktspējas tīkli, — uzņēmumu digitālo pārveidi mēra pēc “vienradžu” skaita (jaunuzņēmums, kura kopējā tirgus vērtība pārsniedz vienu miljardu USD), kas atrodas ES, un tas liecina, ka šie “vienradži” lielākoties ir koncentrēti Eiropas kontinentālajā daļā un galvaspilsētu reģionos, — no 2019. līdz 2020. gadam publisko pakalpojumu digitalizācijas plaisa ir palielinājusies starp cilvēkiem, kas dzīvo lielpilsētās, un cilvēkiem, kas dzīvo pilsētu teritorijās, — nedrīkst neņemt vērā tālāko reģionu īpašo situāciju, jo to unikālā un sarežģītā realitāte nozīmē, ka Eiropas politika ir jāpielāgo to īpašajām iezīmēm (kā atzīts LESD 349. pantā), lai nodrošinātu ne tikai ekonomiskās un sociālās kohēzijas, bet arī digitālās kohēzijas principu;

12. norāda, ka pasākumi, kas jāveic, lai novērstu digitālo plaisu, aptver vairākās politikas jomas, padarot digitālo kohēziju par horizontālu pasākumu. Tāpēc Komiteja atzinīgi vērtē to, ka konferencē par Eiropas nākotni ir atzīts, ka digitālā kohēzija papildina ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju ( 8 ) ; uzskata, ka digitālā kohēzija ir ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas sastāvdaļa un ka pret to ir jāattiecas kā pret sabiedrisko pakalpojumu preci;

13. uzsver, ka digitālā plaisa vietējā līmenī sniegtos pakalpojumus ietekmē šādās jomās: — veselības aprūpe: cilvēkiem, kam nav savienojamības, ir nepietiekama piekļuve e-veselības pakalpojumiem; viņi nav pietiekami informēti un ir vairāk pakļauti Covid-19 un jebkādu turpmāku pandēmiju riskam, — izglītība: nevienlīdzīga piekļuve izglītības resursiem; dīkstāve izglītības procesā; skolēni ģimenes vidē nevar saņemt tehnoloģisko atbalstu, — citi pamatpakalpojumi: finansiālās atstumtības palielināšanās virzībā uz bezskaidras naudas sabiedrību; iedzīvotājiem, kam nav savienojamības, ir ierobežota piekļuve sabiedriskajiem labumiem, ko var saņemt, tikai izmantojot digitālos pakalpojumus. Sociālekonomiskie apstākļi: sociālekonomisko atšķirību palielināšana starp cilvēkiem, kuri var strādāt attālināti, izmantojot digitālos līdzekļus, un cilvēkiem, kuri nevar strādāt, — sociālās atstumtības palielināšanās: digitālā plaisa var atturēt cilvēkus no dalības sociālajās iniciatīvās, kas notiek tiešsaistē, un liegt viņiem īstenot demokrātiskās tiesības.

14. izstrādājot digitālos pakalpojumus, publiskās pārvaldes iestādēm un citām organizācijām, kas sniedz digitālos pakalpojumus, būtu jānodrošina pieejamība cilvēkiem ar jebkāda veida maņu invaliditāti vai digitālo prasmju traucējumiem, nodrošinot, ka šie pakalpojumi ir pieejami no savienojumiem ar piekļuves infrastruktūras ierobežojumiem;

15. pauž nožēlu, ka EK priekšlikumā “Eiropas Digitālās desmitgades digitālo tiesību un principu deklarācijas izveide” ( 9 ) formāli nebija paredzēts iekļaut digitālās kohēzijas principu, lai nodrošinātu, ka savienojamības un pieejamības ziņā neviens reģions vai persona netiek atstāti novārtā;

16. atzinīgi vērtē mērķtiecīgās darbības, piemēram, nesen veiktos grozījumus Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā, ar ko groza noteikumus par valsts atbalsta piešķiršanu fiksētajiem platjoslas tīkliem un pašlaik notiekošo pamatnostādņu par platjoslas tīkliem pārskatīšanu. RK tomēr aicina ieviest lielāku skaidrību par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu digitālajai infrastruktūrai un to papildu vienkāršošanu ( 10 )

17. norāda, ka, mērķtiecīgi izmantojot digitālos risinājumus, var panākt vairāk CO 2 emisiju ietaupījumu. Tomēr būtiska problēma ir datu centru, galiekārtu un pārvades tīklu pieaugošais enerģijas patēriņš. Digitalizācija bez sociālā un vides satvara būtu nolaidīga. Digitalizācija pati par sevi ir jāsakārto tā, lai ierobežotu resursu patēriņu un novērstu atsitiena efektu, kas izpaužas kā patēriņa pieaugums efektivitātes kāpināšanas rezultātā;

Digitālās kohēzijas sasniegšana

18. norāda, ka digitālās prasmes un digitālā infrastruktūra ir ārkārtīgi svarīgas visu pārējo “Digitālā kompasa” dimensiju attīstībai, un tādēļ iesaka Eiropas Komisijai uzņemties saistības un, izmantojot liela mēroga projektus, kuru pamatā ir dalībvalstu sadarbība, īstenot īpašu ilgtermiņa stratēģiju, nodrošināt resursus un koordinācijas mehānismus, lai nodrošinātu, ka ikvienam iedzīvotājam ir jaunākās digitālās prasmes un infrastruktūras;

19. iesaka visos ar mūžizglītību saistītajos pasākumos iekļaut pienācīgas digitālās prasmes, lai visiem Eiropas iedzīvotājiem dotu iespēju izmantot vispārējās tiesības piekļūt internetam. Šajā kontekstā izglītība būtu jāsaprot ne tikai kā mācīšanās, bet tai būtu jārada iespējas iedzīvotājiem aktīvi piedalīties un pārdomāti iegūt informāciju;

20. šajā sakarā uzsver, ka īpaša uzmanība ir jāpievērš digitālo iespēju nodrošināšanai visneaizsargātākajām grupām, piemēram, vecāka gadagājuma cilvēkiem, nodrošinot, lai viņiem būtu vismaz nepieciešamās pamatprasmes, un atbalstītam mazāk attīstīto reģionu jauniešiem, kuru izglītības rezultātus krīze skāra visvairāk digitālās plaisas dēļ un tādēļ, ka vairākos reģionos nebija iespēju piekļūt pienācīgai tiešsaistes izglītībai. Ar ES politikas pasākumiem lielāka uzmanība jāpievērš reģionālajām atšķirībām, it īpaši mazāk attīstītiem reģioniem, kad tiek piešķirts izglītības budžets, lai reaģētu uz ārkārtas situāciju izglītības jomā, kāda bija vērojama pēdējos gados. Digitālās izglītības saturā būtu jāiekļauj arī nacionālo minoritāšu bērnu iespējas, tādējādi nodrošinot dažādas sociālās izcelsmes cilvēku vienlīdzību;

21. uzsver, ka digitālo līdzekļu lietošanas prasmju neatņemama daļa visām iedzīvotāju grupām ir arī pietiekama medijpratība, kas ļauj izvērtēt informācijas nopietnību, it īpaši tādās jomās kā veselība, finanses un aktuāli notikumi. Tas ir sevišķi svarīgi, jo aizvien vairāk izplatās tāda parādība kā viltus ziņas un naida runa;

22. ierosina, lai, Eiropas Komisija, īstenojot nesen pieņemto Eiropas deklarāciju par digitālajām tiesībām un principiem digitālajai desmitgadei, izveidotu visaptverošu sistēmu, tiesību aktus un instrumentus Eiropas digitālo tiesību īstenošanai un veicinātu ciešāku sadarbību ar Eiropas iedzīvotājiem un tādējādi nodrošinātu, ka digitālie principi ir visiem kopīgi un atbilst sabiedrības vajadzībām. Būtu jāparedz 2000. gadā pieņemtās ES Pamattiesību hartas pārskatīšana, ņemot vērā nesen pasludinātās digitālās tiesības.

23. atzinīgi vērtē konferencē par Eiropas nākotni izvirzīto ieteikumu par to, ka vienlīdzīga piekļuve internetam ir jānosaka kā ikviena Eiropas pilsoņa pamattiesības. Šajā ziņā svarīga ir droša piekļuve internetam un digitālajiem pakalpojumiem, izmantojot suverēnu un noturīgu ES digitālo infrastruktūru. Būtu jāveic pasākumi, kas nodrošinātu godīgu un atklātu konkurenci un novērstu monopolu veidošanu un vispārēju ietekmes tirgū ļaunprātīgu izmantošanu, atkarību no viena piegādātāja, datu koncentrāciju un atkarību no trešām valstīm infrastruktūras un pakalpojumu ziņā.

24. ņemot vērā ieteikumu, ko Eiropas Elektronisko sakaru regulatoru iestāde sniegusi īpašajos ieteikumos valstu regulatīvajām iestādēm ( 11 ) , ierosina veicināt infrastruktūras koplietošanu (starp telekomunikāciju operatoriem un citiem pakalpojumu sniedzējiem, piemēram, elektroenerģijas uzņēmumiem, dzelzceļiem utt.), lai samazinātu platjoslas tīklu izvēršanas izmaksas un veicinātu to ieviešanu attālos apvidos;

25. norāda, ka daudziem reģioniem ir sekmīga publiskā un privātā sektora partnerības pieredze gan digitālās infrastruktūras attīstībā, gan digitālās plaisas mazināšanā, un uzsver reģionālo digitālo centru lomu digitalizācijas izvēršanā;

26. īpaši uzsver, ka Eiropas Komisijai un dalībvalstīm būtu jāizmanto iespējas, ko sniedz decentralizēti organizēts darbs, popularizējot dzīvi lauku apvidos, salās, kalnu reģionos un apgabalos ar ļoti zemu iedzīvotāju blīvumu un iedzīvotāju izkliedētību, un jāizmanto priekšrocības, ko sniedz dzīve šajos apvidos, kas varētu nodrošināt ekoloģiski, sociāli un ekonomiski ilgtspējīgāku un pieejamāku dzīves līmeni, ja līdztekus citām pamatprasībām tiktu garantēta digitālā kohēzija, tādējādi nodrošinot galveno digitālo pakalpojumu pilnīgu pieejamību;

27. norāda, ka ir lietderīgi kopīgot visu Eiropas reģionu paraugprakses piemērus par politiku, kas rada iespēju nodrošināt ilgtspējīgas decentralizēti organizēta darba iespējas, lai panāktu, ka decentralizēti organizēts darbs ir pastāvīga iezīme darbavietās tādā veidā, kas maksimāli palielina ekonomiskos, sociālos un vidiskos ieguvumus;

28. uzsver, ka ir svarīgi, lai vietējās un reģionālās skolas, augstskolas, pētniecības centri un vietējās un reģionālās ekosistēmas piedalītos vai pat vadītu digitālās inovācijas centrus, jo reģionālajā politikā tie bieži vien netiek koordinēti un tādējādi bieži tiek zaudēta plaša zinātība un intelektuālais potenciāls; šajā ziņā ir jāievieš pasākumi, ar kuriem varētu novērst intelektuālā darbaspēka aizplūšanu, un taisnīgos apstākļos decentralizēts darbs var būt viens no risinājumiem, it īpaši nelabvēlīgos reģionos;

29. uzsver, ka ir jādara vairāk, lai atbalstītu MVU digitalizāciju. Tie atpaliek no lielākiem uzņēmumiem, kuriem ir vairāk līdzekļu, un ir arī jāattīsta jaunas prasmes. Ievērojami ir jāsamazina administratīvais slogs, kas MVU un it īpaši mikrouzņēmumiem rodas saistībā ar piekļuvi ES līdzekļiem (ne tikai digitālajiem). Administratīvajām prasībām jābūt samērīgām ar uzņēmuma lielumu, vienlaikus nodrošinot taisnīgu attieksmi pret MVU īpašniekiem saistībā ar ES līdzekļu saņemšanu ( 12 ) . Eiropas Komisijai būtu jāizvērtē MVU pašreizējā prakse un jāiesniedz priekšlikumi, lai samazinātu administratīvo slogu, it īpaši mikrouzņēmumiem (piemēram, atbrīvojumi no revīzijām);

30. būtu rūpīgi jāuzrauga atveseļošanas un noturības mehānisma (ANM) līdzekļu piešķiršana digitālajām iniciatīvām un it īpaši MVU, un būtu jānovērtē, vai MVU piešķirtā finansējuma apjoms ir proporcionāls MVU ieguldījumam valsts (un reģionālajā) IKP;

E-pārvalde, digitālā noturība

31. atbalsta to, ka Eiropas Komisija, labāk saskaņojot dalībvalstu un vietējo un reģionālo pašvaldību (VRP) darbības, popularizē mērķtiecīgākas informētības palielināšanas kampaņas, ES, valstu, reģionālajā un vietējā līmenī uzrunājot iedzīvotājus esošajās e-līdzdalības platformās un apmainoties ar paraugpraksi;

32. ierosina dalībvalstīm īpašus līdzekļus veltīt publiskā un privātā sektora partnerību izvēršanai, informētības palielināšanas kampaņām un apmācībai, lai iedzīvotājus, it īpaši jaunākās paaudzes, uzņēmumus un publisko sektoru sagatavotu cīņai pret kibernoziedzību, risinot to kā digitālās pārkārtošanās horizontālu jautājumu. Pēckrīzes finansiālā atbalsta programmā būtu arī jāiekļauj investīcijas, kas saistītas ar digitālo izglītību, platjoslas savienojamību, nepieciešamā aprīkojuma iegādi un skolotāju apmācību šādām situācijām. Būtu pienācīgi jāpārskata arī digitālās izglītības satura pārvaldība, ņemot vērā izaicinājumus un problēmas, kas varētu rasties, izmantojot digitālo tiešsaistes saturu;

33. ierosina Eiropas Komisijai un dalībvalstīm novērst starpvalstu regulatīvos un sadarbspējas šķēršļus, kas Eiropā neļauj pilnībā izveidot digitālo vienoto tirgu un kavē uzņēmējdarbības paplašināšanu un tehnoloģiju ieviešanu. Turklāt vietējām un reģionālajām pašvaldībām jāveicina kopīga modeļa izstrāde, izmantojot, piemēram, platjoslas platformu;

34. iesaka, lai reģionālo un vietējo publisko IT sistēmu sadarbspēja ar valsts līmeņa sistēmām būtu jebkuras digitālās iniciatīvas sākumpunkts, it īpaši, ja jau pastāv ES IKT standarti vai kopējas ES tehniskās specifikācijas. Sadarbspēja vienmēr būtu jāapvieno ar risinājumu un pakalpojumu tehnoloģisko neitralitāti, lai nepieļautu arī atkarību no viena piegādātāja; turklāt būtu jāizvērtē visi MVU paredzētie digitālie sabiedriskie pakalpojumi; vietējo un reģionālo pašvaldību pārstāvjiem vajadzētu būt attiecīgo valsts līmeņa komiteju locekļiem, un tiem būtu jāpiešķir padomdevēju loma sadarbspējas pamatiniciatīvās.

35. uzsver, cik svarīga ir atvērtā pirmkoda programmatūras pieejamība, turklāt publiskie atvērtie dati ir svarīgi visām augstvērtīgajām datu kopām, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2019/1024 ( 13 ) par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu, kas būtu jāuzskata par ES iedzīvotāju digitālajām tiesībām, lai nodrošinātu viņiem pilnvērtīgas iespējas; būtu jāveicina arī amatierzinātne, un šajā kontekstā ES līmenī būtu jānosaka pamatkopienas un tās attiecīgi jāizmanto, cita starpā, lai vāktu “vietējos” datus digitālās kohēzijas uzraudzībai un sniegtu ieteikumus, kā to panākt;

36. saskaņā ar nesen pieņemto RK atzinumu par “Mākslīgā intelekta aktu” uzstāj, ka Eiropas Komisijai būtu jāpaplašina ietekmes novērtējums par mākslīgā intelekta tehnoloģiju ietekmi uz iedzīvotājiem, it īpaši uz neaizsargātām grupām, apspriešanā obligāti iesaistot vietējās un reģionālās pašvaldības un/vai to pārstāvjus un augsta riska mākslīgā intelekta tehnoloģijām nosakot stingrākas pārredzamības un informācijas prasības ( 14 )

Digitālo plaisu uzraudzība un mērīšana

37. uzsver, ka Eiropas Komisija kopā ar dalībvalstīm, Eurostat , valstu statistikas birojiem un JRC veicina pakāpenisku, bet nepārtrauktu esošo datu ģeogrāfiskā iedalījuma palielināšanu un paplašina informācijas tvērumu, lai pienācīgi iekļautu digitālās ekonomikas un digitālās sabiedrības aspektus. Eiropas Reģionu komiteja jāiesaista kā galvenā dalībniece, kas vērš uzmanību uz vietējo un reģionālo pašvaldību vajadzībām attiecībā uz datiem un informāciju, kā arī attiecībā uz piemērotiem instrumentiem digitālās gatavības mērīšanai;

38. ierosina izstrādāt spēcīgu un visaptverošu vietējo digitālo rādītāju sistēmu, ar ko mēra digitālo gatavību, lai to varētu izmantot lēmumu pieņemšanai, kā arī par kritēriju ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas resursu noteikšanai pašlaik spēkā esošās Kopīgo noteikumu regulas nozīmē;

39. ierosina Eiropas Komisijai un Eiropas Reģionu komitejai sadarboties, lai izveidotu “Digitālo kompasu”, kurā konkrēti ņemta vērā teritoriālā dimensija. Tādējādi, ņemot vērā digitalizācijas un digitālās pārveides progresa novērtējumu Eiropā, būs iespējams virzīties uz digitālās kohēzijas attīstību dažādās teritorijās.

Briselē, 2022. gada 12. oktobrī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Vasco ALVES CORDEIRO

(1) ES ikgadējais reģionālais un vietējais barometrs, IV nodaļa – Digitālā pārveide vietējā un reģionālā līmenī, 63. lpp.

(2) Eiropas Reģionu komitejas atzinums par tematu “Digitālā Eiropa visiem: nodrošināt viedus un iekļaujošus risinājumus vietējā līmenī” (OV C 39, 5.2.2020., 83. lpp.).

(3) Fontana, Susana, Fabio Bisogni (Fondazione FORMIT), Simona Cavallini, Rossella Soldi (Progress Consulting S.r.l.)., Territorial foresight study in addressing the digital divide and promoting digital cohesion, 2022. gada 16. maijs (projekts).

(4) ESAO (2021), Bridging Connectivity Divides, OECD Digital Economy Papers, Nr. 315, OECD Publishing, Parīze (pieejams tiešsaistē: https://doi.org/10.1787/e38f5db7-en).

(5) Kopumā 15 Eiropas valstīs 362 salās ar vairāk nekā 50 iedzīvotājiem dzīvo 17,7 miljoni cilvēku; šajos reģionos IKP uz vienu iedzīvotāju ir mazāks par 80 % no ES vidējā rādītāja un ievērojama to daļa joprojām ietilpst nepietiekami attīstīto reģionu kategorijā (pieejams tiešsaistē: https://www.regione.sicilia.it/la-regione-informa/estimation-insularity-cost-sicily).

(6) (A9-0144 / 2022-159), https://oeil.secure.europarl.europa.eu/oeil/popups/ficheprocedure.do?reference=2021/2079(INI)&l=en.

(7) Avots: 2021. gada ES ikgadējais vietējais un reģionālais barometrs, IV nodaļa – The digital transition at local and regional levels, A. The state of the digital transformation, 69. lpp.

(8) Konference par Eiropas nākotni, Ziņojums par galīgo rezultātu, 2022. gada 12. maijs. Priekšlikums: uzlabot ES konkurētspēju un turpināt vienotā tirgus padziļināšanu, 14. pasākums, 56. lpp.

(9) Eiropas deklarācija par digitālajām tiesībām un principiem digitālajai desmitgadei, 2022. gada 26. janvāris.

(10) Sk. RegHuB ziņojumu 21st Century Rules for 21st Century Infrastructure – Overcoming obstacles to transport, digital, and green infrastructure deployment (pieejams tiešsaistē: https://cor.europa.eu/en/engage/Documents/RegHub/RegHub%20report%20on%2021%20century%20rules.pdf).

(11) Iclaves & Esade, Study on post-COVID measures to close the digital divide, Final Report, 2021. gada oktobris.

(12) Deklarācija par tiešajām personāla izmaksām MVU īpašniekiem, kuri nesaņem algu, un citām fiziskām personām, kuras nesaņem algu, pamatojas uz vienības izmaksām, kas līdzvērtīgas pētnieku algai (pieejams tiešsaistē: https://ec.europa.eu/info/funding-tenders/opportunities/docs/2021-2027/common/guidance/unit-cost-decision-sme-owners-natural-persons_en.pdf).

(13) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2019/1024 (2019. gada 20. jūnijs) par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu (OV L 172, 26.6.2019., 56. lpp.).

(14) Eiropas Reģionu komiteja atzinums “ES pieeja mākslīgajam intelektam – Mākslīgā intelekta akts” (OV C 97, 28.2.2022., 60. lpp.).