[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 29.11.2006 COM(2006) 725 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par valstu sadales plānu novērtēšanu siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu sadalei ES emisiju tirdzniecības sistēmas otrajā periodā Paziņojums pievienots Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumiem par Vācijas, Grieķijas, Īrijas, Latvijas, Lietuvas, Luksemburgas, Maltas, Slovākijas, Zviedrijas un Apvienotās Karalistes valsts sadales plāniem saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par valstu sadales plānu novērtēšanu siltumnīcefekta gāzu emisiju kvotu sadalei ES emisiju tirdzniecības sistēmas otrajā periodā Paziņojums pievienots Komisijas 2006. gada 29. novembra lēmumiem par Vācijas, Grieķijas, Īrijas, Latvijas, Lietuvas, Luksemburgas, Maltas, Slovākijas, Zviedrijas un Apvienotās Karalistes valsts sadales plāniem saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK 1. Ievads Klimata pārmaiņu apkarošana ir viens no Eiropas Savienības galvenajiem mērķiem. Ar Direktīvu 2003/87/EK izveidotā ES emisiju tirdzniecības sistēma (ES ETS) ir galvenais instruments, kuru izmanto, lai rentablā veidā sasniegtu Kioto protokolā paredzētos mērķus 2008.–2012. gadā. ES ETS joprojām būs galvenais instruments, ko ES izmantos savos centienos panākt lielāku siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu vidējā līdz ilgtermiņa perspektīvā. Līdz šim, proti, ES ETS pirmajā fāzē no 2005. līdz 2007. gadam, gūta vērtīga pieredze. Šī pieredze tiek ņemta vērā pārskatīšanas procesā[1], kura mērķis ir stiprināt sistēmu, analizējot tās darbību un piemērošanas jomu pēc otrā tirdzniecības perioda, kas ilgst no 2008. līdz 2012. gadam, jo īpaši iekļaujot citas nozares un gāzes. Tomēr pirmais neatkarīgi pārbaudītais emisiju ziņojumu kopums par 2005. gadu bija īpaši nozīmīgs. Tas liecināja, ka 2005. gadā summēto emisiju apjoms nedaudz vairāk nekā 2 miljardu tonnu apmērā bija ievērojami zemāks par gada vidējo sadali pirmajā periodā, kas bija gandrīz 2,2 miljardi tonnu[2]. Pirmais periods jau sākotnēji tika uzskatīts par mācību fāzi. Vienlaikus Eiropas Vides aģentūras pēdējā ziņojumā[3] uzsvērts, ka virknē dalībvalstu nekavējoties jāpieliek lielākas pūles, lai ievērotu Eiropas saistības saskaņā ar Kioto protokolu. Tāpēc, ja dalībvalstis piešķirtu vairāk kvotu, pārsniedzot ietilpstošo iekārtu iespējamo faktisko emisiju daudzumu 2008.–2012. gadā, tiktu apdraudēta saistību izpilde saskaņā ar Kioto protokolu, un ES ETS dotu mazu vai vispār nedotu ieguldījumu vides aizsardzībā. Esošo un jaunu tīru tehnoloģiju izstrāde un izplatīšana apstātos, un tiktu nopietni apdraudēta dinamiska un funkcionējoša pasaules tirgus attīstība. Tāpēc Komisija novērtē otrā perioda plānus tā, lai nodrošinātu to, ka direktīvā paredzētie kritēriji tiek piemēroti pareizi un vienoti, un to, ka kvotu daudzums ES ETS nav pietiekams, šādi savukārt panākot emisiju samazināšanos un augošā oglekļa tirgus nostiprināšanos. Tas ļaus ES ETS pilnībā attīstīt vides un ekonomisko potenciālu vides un ekonomisko ieguvumu ziņā. Paziņojumā izklāstīta Komisijas pieeja otrā perioda plānu novērtēšanā, un tam pievienots pirmais 10 dalībvalstīm adresētais lēmumu kopums. 2. VALSTS SADALES PLāNU NOVēRTēJUMS Katras dalībvalsts pienākums ir iesniegt Komisijai valsts sadales plānu par katru tirdzniecības periodu. Direktīvā noteikts, ka Komisijai jāvērtē katrs plāns saskaņā ar vieniem un tiem pašiem kritērijiem, kas izklāstīti direktīvas III pielikumā[4] un 10. pantā. Trīs mēnešu laikā Komisija pieņem lēmumu par katru iesniegto pilnīgo plānu[5]. Līdz 2006. gada 29. novembrim 19 dalībvalstis bija iesniegušas Komisijai valsts sadales plānus. 10 no tiem bija pietiekami pabeigti, lai ļautu Komisijai pieņemt lēmumu par to atbilstību direktīvai. Šajos plānos ietverta aptuveni puse no to kopējā kvotu daudzuma, kas tika piešķirtas pirmajā tirdzniecības periodā. Komisija 2006. gada 12. oktobrī sāka pārkāpumu procedūras attiecībā uz visiem neiesniegtajiem plāniem. Tā turpinās izdarīt juridisku spiedienu, lai nodrošinātu, ka iespējami drīz tiktu iesniegti pārējie plāni. Komisijai ir īpaši svarīgi novērtēt otrā perioda plānus vienotā, godīgā un pārredzamā veidā. To darot, Komisija ir noteikusi vairākus jautājumus, kuri tika rūpīgi pārbaudīti attiecībā uz to atbilstību III pielikuma kritērijiem. Tos var dalīt šādās galvenajās grupās: - maksimālā apjoma noteikšana atbilstoši katras dalībvalsts saistībām saskaņā ar Kioto protokolu, emisiju attīstībai un samazināšanas potenciālam; - retrospektīvas korekcijas; - atbilstība papildu pienākumiem (kopīgas īstenošanas/tīras attīstības mehānisma projektu kredīta robeža); - citi jautājumi, kas attiecas uz atsevišķiem plāniem, lai izvairītos no nevajadzīgiem konkurences un iekšējā tirgus izkropļojumiem. Visi šie jautājumi sīkāk tiek paskaidroti turpmākajās sadaļās. Šajās sadaļās atspoguļoti Komisijas novērtējuma kopīgie elementi, kas iekļauti lēmumos un nodrošina tiem papildu pamatojumu. 1. tabulā iekļauts Komisijas novērtējuma kopsavilkums, norādot, kuri kritēriji ir pārkāpti. 2.1. Maksimālais apjoms atbilstoši saistībām saskaņā ar Kioto protokolu, emisiju attīstībai un samazināšanas potenciālam Kopējais kvotu daudzums (maksimālais apjoms) ir jānovērtē saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā minēto 1., 2. un 3. kritēriju, kas attiecīgi skar attiecīgo saistību saskaņā ar Kioto protokolu, emisiju attīstības un samazināšanas potenciāla izpildi. Vienlaikus jāizvairās no nevajadzīgiem konkurences un iekšējā tirgus izkropļojumiem. III pielikumā Komisija tiek pilnvarota nodrošināt stingru visu kritēriju piemērošanu kā vispārēju principu[6]. Komisijas novērtējuma pamatā ir labākā pieejamā informācija. Emisijas dati ir augstas kvalitātes un neatkarīgi pārbaudīti. Papildus šiem datiem izmantoti pamatoti radītāji par gaidāmo ekonomisko izaugsmi un oglekļa intensitātes uzlabošanos. Tie ir divi galvenie faktori, kas ir svarīgi ES saistību ievērošanai saskaņā ar Kioto protokolu 2008.–2012. gadā. Komisija ņem vērā arī pārbaudītas un pamatotas papildu emisijas, kas ietilpst ES ETS otrā perioda plānā, pēc tam, kad dalībvalsts ir iekļāvusi sistēmā papildu sadedzināšanas iekārtas nozarēs, kas nebija ietvertas pirmā perioda plānā. Komisija īpaši novērtē šo papildu emisiju neatkarīgu pārbaudi. Izmantojot pārbaudītus emisijas datus par ES ETS pirmo darbības gadu, Komisija pievērsusi uzmanību tam, vai pirmais darbības gads ir bijis reprezentatīvs gads un līdz ar to ir pamatots novērtējuma atskaites punkts. Šajā posmā nav pieejami dati par kopējiem siltumnīcefekta gāzu emisiju rādītājiem, kas ļautu salīdzināt kopējos siltumnīcefekta gāzu emisiju rādītājus 2005. gadā ar pēdējo gadu vidējiem radītājiem, bet Eurostat [7] ir informējis, ka enerģijas patēriņš ES 25 valstīs no 2004. līdz 2005. gadam ir bijis stabils (1 637,6 miljoni tonnu naftas ekvivalenta 2004. gadā un 1 627,2 miljoni tonnu naftas ekvivalenta 2005. gadā). Līdz 2005. gadam un tādējādi līdz ES ETS ieviešanai nav pieejami salīdzināmi regulāri iegūti rādītāji par sistēmā ietilpstošajām iekārtām, jo netika veikta neatkarīga pārbaude, pamatojoties uz direktīvu. Komisija uzskata, ka katru gadu vairāki faktori, tostarp laika apstākļi, ietekmē ES ETS iekārtu emisijas, un šo faktoru ietekme uz kopējām gada emisijām parasti līdzsvarojas. Vajadzības gadījumā Komisija pārbauda citu datu pieejamību un kvalitāti attiecībā uz emisijām un enerģijas izmantošanu līdz 2005. gadam. Kopumā Komisijai nav informācijas, kas liecinātu par to, ka 2005. gadā viennozīmīgs ārkārtas apstākļu vairākums ir acīmredzami ietekmējis radītājus vienā virzienā. Tāpēc tā uzskata, ka 2005. gada pārbaudītie emisiju rādītāji uzlūkojami par reprezentatīviem. Ja tiešām ir bijuši ārkārtas apstākļi, Komisija sīki pārbauda, cik lielā mērā ir pamats koriģēt neatkarīgi pārbaudītos 2005. gada emisiju radītājus, izmantojot atbilstošu korekcijas koeficientu. Lai novērtētu, vai 2. kritērijs (emisiju attīstība) un 3. kritērijs (samazināšanas potenciāls) ir ievērots, Komisija ir ņēmusi vērā gaidāmo ekonomisko izaugsmi un oglekļa intensitātes attīstību no 2005. līdz 2010. gadam[8]. Lai nodrošinātu vienotu visu plānu novērtēšanu, Komisija izmanto ekonomiskās izaugsmes[9] un oglekļa intensitātes tendences, kuru pamatā ir vienota un saskanīga metodika un pieņēmumu kopums, kas atspoguļoti dokumentā „European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” („Eiropas enerģētikas un transporta attīstības tendences līdz 2030. gadam – precizēta redakcija 2005. gadā”)[10]. 3. kritērija (siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināšanas potenciāls) novērtēšanai ir svarīgi atspoguļot to, ka no 2005. gada ES ETS ieviesta kvotas cena, kas labvēlīgi ietekmēs oglekļa intensitātes tendenču attīstību. ES un dalībvalstu stingrā apņemšanās apkarot klimata pārmaiņas ir skaidrs un noturīgs signāls ETS iekārtām, ka siltumnīcefekta gāzu emisijas rada ekonomiskas izmaksas, kas nākotnē kļūs pat vēl lielākas. Tas pastiprina ilgtermiņa ekonomisko stimulu nepieciešamību, lai samazinātu emisijas. Tāpēc laika gaitā oglekļa intensitāte uzlabosies vismaz līdz tādam līmenim, kas atbilst scenārijam „nelieli oglekļa ierobežojumi/netiek veikta oglekļa uztveršana un uzglabāšana”[11]. Komisija uzskata, ka šis oglekļa intensitātes uzlabošanās radītājs pienācīgi neatspoguļo lielāko daļu iespējamo nākotnes tendenču, jo tajā nav ņemti vērā visi svarīgie faktori. Papildus ES ETS radītajiem ekonomiskajiem stimuliem operatori, iespējams, pastiprināti ieguldīs energoefektīvās tehnoloģijās, lai samazinātu degvielas un elektroenerģijas izmaksas. Turklāt dalībvalstu politika un pasākumi, kā arī sabiedrības viedoklis veicinās to, ka operatori pastiprinās centienus saistībā ar jauninājumiem enerģiju taupošu ražošanas metožu jomā un šādi veiks efektīvu rīcību, kas būs vērsta pret klimata pārmaiņām. ES mērogā energoefektivitātes rīcības plāns[12], kā arī kopīgi pūliņi samazināt atkarību no enerģijas importa virzīs centienus panākt lielāku energoefektivitāti, kopumā samazinot arī oglekļa intensitāti. Tāpēc, lai pienācīgi atspoguļotu realitāti, Komisija uzskata, ka novērtējuma pamatā attiecībā uz 3. kritēriju jābūt oglekļa intensitātes uzlabošanās līmenim, kas pārsniedz „nelielu oglekļa ierobežojumu” scenāriju par 0,5 % gadā; tas atbilst 2,5 % piecu gadu periodā no 2005. līdz 2010. gadam. Praktiski Komisija novērtē plāna atbilstību 2. un 3. kritērijam, izmantojot šādu formulu: Pieļaujamais gada vidējais maksimālais apjoms = (CIVE * GTD * CITD) + ADD kur: CIVE = koriģētās neatkarīgi pārbaudītās emisijas 2005. gadā GTD = izaugsmes tendences attīstība 2005.–2010. gadā CITD = oglekļa intensitātes tendences attīstība 2005.–2010. gadā ADD = papildu emisijas turpmāku sadedzināšanas iekārtu iekļaušanas dēļ[13] CIVE = IVE + AWIVE + EOPT kur:VE = koriģētās neatkarīgi pārbaudītās emisijas 2005. gadā AWIVE = gada vidējā kvota iekārtām bez neatkarīgi pārbaudīta emisiju ziņojuma EOPT = to iekārtu emisijas 2005. gadā, kas pagaidām netika iekļautas[14] Novērtējot plāna atbilstību saistībām saskaņā ar Kioto protokolu attiecībā uz 1. kritēriju, Komisija ņēma vērā - progresu saistību izpildē saskaņā ar Kioto protokolu un vajadzības gadījumā atlikušo neatbilsmi, kas jānovērš; - apjomu, kādā valdība pirks Kioto vienības, un attiecīgo pasākumu gatavības un īstenošanas pakāpi; - apjomu, kādā nozarēs, kas nepiedalās tirdzniecībā, jāveic pasākumi, un to gatavības un īstenošanas pakāpi; - valsts sadales plānā izmantoto prognožu pamatotību par transporta nozari[15]. Progress saistību izpildē saskaņā ar Kioto protokolu un atlikusī neatbilsme Pamatojoties uz progresa ziņojumu, sākumpunkts 1. kritērija (saistību izpilde saskaņā ar Kioto protokolu) novērtēšanā ir dalībvalsts progress un atlikusī neatbilsme, kas jānovērš no 2008. līdz 2012. gadam, attiecībā pret kopējo siltumnīcefekta gāzu emisiju apjomu 2004. gadā, kā teikts progresa ziņojumā. Kā atzīts Komisijas turpmākajās vadlīnijās par valsts sadales plāniem[16], tā uzskata, ka dalībvalstīm, kurām vēl jānovērš neatbilsme, jāizmanto otrā perioda sadales plāns, lai vismaz panāktu godīgu proporciju, proti, tajā jāparedz, ka ES ETS iekārtu emisiju samazinājums atbilst iekārtu īpatsvaram kopējā siltumnīcefekta gāzu emisiju apjomā. Plānotā Kioto vienību pirkšana, ko veic valdība Saskaņā ar abiem vadlīniju dokumentiem[17] Komisija novērtē, vai plānotā Kioto vienību pirkšana, ko veic valdība, ir pietiekami pamatota, turklāt Komisijas novērtējuma pamatā ir turpmāko vadlīniju 5. pielikumā norādītie elementi. Komisija uzskata, ka plānotā Kioto vienību pirkšana, ko veic valdība, tikai tad ir pietiekami pamatota, ja dalībvalsts ir izstrādājusi darbības programmu, parakstījusi līgumus vai sākusi oglekļa iepirkuma konkursus un paredzējusi vairāk nekā nelielu vajadzīgo budžeta resursu daļu. Ja dalībvalsts, kurai ir jānovērš atlikusī neatbilsme starp faktiskajām emisijām un saskaņā ar Kioto mērķi atļautajām emisijām, nav pamatojusi vai nepietiekami pamatojusi plānoto Kioto vienību pirkšanu, ko veic valdība, šādi tiek pārkāpts 1. kritērijs, un tāpēc plānotais kopējais kvotu daudzums tiek proporcionāli samazināts. Lai noteiktu vajadzīgo samazinājumu, svarīga ir kopējo emisiju proporcija tirdzniecības sistēmā salīdzinājumā ar tādu avotu emisijām, uz kuriem neattiecas direktīva. Praktiski Komisija nosaka vajadzīgo samazinājumu, izmantojot šādu formulu: Vajadzīgais gada vidējais samazinājums = (UNSUB GP) * TSS kur: UNSUB GP = nepamatota gada vidējā plānotā Kioto vienību pirkšana, ko veic valdība TSS = tās nozares īpatsvars, kas piedalās tirdzniecībā TSS = CIVE / GHG kur: GHG = kopējās siltumnīcefekta gāzu emisijas 2004. gadā[18] Citas politikas un pasākumu izmantošana un to pamatojums Saskaņā ar turpmāko vadlīniju dokumentu Komisija novērtē apjomu, kādā ir pieredzēta cita politika un pasākumi. Ja tie ir paredzēti ievērojamā apjomā, Komisija rūpīgi pārbauda, vai plānotā citas politikas un pasākumu īstenošana ir pietiekami pamatota, turklāt Komisijas novērtējuma pamatā ir turpmāko vadlīniju 6. pielikumā norādītie elementi. Komisija uzskata, ka politika un pasākums ir pamatots, jo īpaši, ja tiek pierādīts, ka plānotais samazinājuma potenciāls ir reāls un sasniedzams 2008.–2012. gadā, ja tiek pietiekami nodrošināts, ka politika vai pasākums tiks īstenots pēc Komisijas lēmuma par valsts sadales plānu, un ja tiek pierādīts, ka pasākums lielā mērā nepārklāsies saistībā ar emisiju samazināšanu iekārtās, kas ietilpst ES ETS. Ja dalībvalsts, kurai ir jānovērš atlikusī neatbilsme starp faktiskajām emisijām un saskaņā ar Kioto mērķi atļautajām emisijām, nav pamatojusi vai nepietiekami pamatojusi citu politiku vai pasākumu, šādi tiek pārkāpts 1. kritērijs, un tāpēc plānotais kopējais kvotu daudzums tiek proporcionāli samazināts . Lai noteiktu vajadzīgo samazinājumu, svarīga ir kopējo emisiju proporcija tirdzniecības sistēmā salīdzinājumā ar tādu avotu emisijām, uz kuriem neattiecas direktīva. Praktiski Komisija nosaka vajadzīgo samazinājumu, izmantojot šādu formulu: Vajadzīgais gada vidējais samazinājums = (UNSUB PM) * TSS kur: UNSUB PM = nepamatota politika vai pasākums Oglekļa dioksīda emisiju prognozes transporta nozarē Oglekļa dioksīda emisijas transporta nozarē ir ievērojami pieaugušas, un samazināšanas pasākumi šajā nozarē tikai pamazām dod plānotos rezultātus . Tāpēc, lai novērtētu 1. kritēriju, ir svarīgi pārbaudīt, cik pamatotas ir gaidāmās tendences attiecībā uz oglekļa dioksīda emisijām transporta nozarē. Komisija ir salīdzinājusi oglekļa dioksīda emisiju tendenci transporta nozarē, ko dalībvalsts ir atspoguļojusi valsts sadales plānā, ar tendences attīstību, kas parādīta dokumentā „European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005”. Ja dalībvalsts, kurai ir jānovērš atlikusī neatbilsme starp faktiskajām emisijām un saskaņā ar Kioto mērķi atļautajām emisijām, prognozētie rādītāji par tendences attīstību valsts sadales plānā ir ievērojami zemāki par dokumentā „European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” minētājiem rādītājiem, tad saskaņā ar Komisijas viedokli plānā pārkāpts 1. kritērijs, un tāpēc plānotais kopējais kvotu daudzums tiek proporcionāli samazināts. Lai noteiktu vajadzīgo samazinājumu, svarīgs ir kopējo emisiju īpatsvars tirdzniecības sistēmā salīdzinājumā ar tādu avotu emisijām, uz kuriem neattiecas direktīva. Praktiski Komisija nosaka vajadzīgo samazinājumu, izmantojot šādu formulu: Vajadzīgais gada vidējais samazinājums = [TRANS EM * (ETT - NAPT)] * TSS kur: TRANS EM = transporta nozares oglekļa dioksīda emisijas 2005. gadā ETT = tendences attīstība 2005.–2010. gadā dokumentā „European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005” NAPT = tendences attīstība 2005.–2010. gadā valsts sadales plānā 2.2. Retrospektīvas korekcijas Direktīvas 11. pantā un III pielikuma 10. kritērijā paredzēts, ka dalībvalstij jau iepriekš (pirms sācies tirdzniecības periods) jāizlemj par visu kvotu daudzumu, kas tiek piešķirts kopumā un atsevišķi katras iekārtas operatoram. Šo lēmumu vairs nevar pārskatīt, un kvotas vairs nevar pārdalīt, tās pievienojot vai atņemot no katram operatoram paredzētā daudzuma, pamatojoties uz valdības lēmumu vai iepriekš pieņemtiem noteikumiem. Šādas retrospektīvas korekcijas ir pretrunā būtiskajai koncepcijai par sistēmu „ierobežot un tirgot”, kā paredzēts direktīvā. Katrai iekārtai ar direktīvas 11. panta 2. punktā minēto lēmumu piešķir noteiktu kvotu daudzumu; iekārta brīvi rīkojas ar to vērtību, lai pieņemtu optimālus ekonomiskus lēmumus. Ir trīs lielas vienlīdz leģitīmas alternatīvas – ieguldīt emisiju samazināšanā un pārdot brīvās kvotas, samazināt ražošanas apjomu un pārdot brīvās kvotas vai saglabāt/paplašināt ražošanas apjomu un pirkt vajadzīgās papildu kvotas. Komisija uzskata, ka nav administratīvas vajadzības vai cita pamatojuma, lai veiktu retrospektīvas korekcijas. Dalībvalstīm jāizmanto vislabākie pieejamie dati, kad tās pirms tirdzniecības perioda pieņem lēmumus par kvotām. Protams, ka prognožu izmantošana vienmēr nozīmē, ka zināmā mērā jau iepriekš jānovērtē emisijas, kuru faktiskais apjoms, iespējams, var mainīties realitātē. Tomēr šāda īpašība piemīt visām sistēmām „ierobežot un tirgot”, un līdz ar to noteikti neattaisno iepriekš izlemtās sadales retrospektīvas korekcijas. Turklāt nevar droši noteikt pamatojumu šādai pārmaiņai; tās iemesls var būt emisiju samazināšanās, pateicoties reāliem ieguldījumiem, kurus operatori veikuši atbilstoši sistēmas radītajiem ekonomiskajiem stimuliem. Tāpat kā pirmajā periodā ar Komisijas lēmumiem atļauts veikt grozījumus paredzētajā sadales plānā saistībā ar datu kvalitātes uzlabošanos, pirms ir pieņemts lēmums par sadali saskaņā ar 11. panta 2. punktu. Korekcijas pēc galīgā valsts sadales lēmuma pieņemšanas ir atļautas tikai šādos gadījumos: - ja dalībvalsts nolemj, ka vairs nav operatora, kam piešķirt kvotas, jo iekārta tiek slēgta perioda laikā, un - ja kvotas sadala jauniem dalībniekiem no iepriekš noteiktas rezerves un par precīzu sadali katram jaunam dalībniekam tiks lemts pēc tam, kad būs pieņemts lēmums par sadali saskaņā ar 11. panta 2. punktu. Komisija noraida visas citas korekcijas saskaņā ar pirmā perioda plānu novērtējumu kā 10. kritērija pārkāpumu. 2.3. Saskanība ar papildu pienākumiem ( KĪ/TAM robeža) Papildus dalībvalstu pasākumiem, ko tās veic iekšzemē, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas, Kioto protokolā dalībvalstīm ļauts ieguldīt kopīgas īstenošanas (KĪ) un tīras attīstības mehānisma (TAM) projektos citās valstīs un izmantot šo mehānismu kredītus, lai izpildītu emisijas samazināšanas saistības. Dalībvalstīm jānodrošina, ka elastīgo Kioto mehānismu izmantošana notiek papildus iekšzemes pasākumiem, lai samazinātu emisiju apjoma atšķirības uz vienu iedzīvotāju attīstītajās un attīstības valstīs[19]. Turklāt ne tikai dalībvalstis, bet saskaņā ar direktīvu arī ES ETS iekārtu operatori drīkst izmantot KĪ un TAM kredītus, lai izpildītu kādu savu saistību daļu saskaņā ar direktīvu. Šai daļai jāatbilst dalībvalstu papildu saistībām, un tā jāiekļauj valsts sadales plānā. Tāpēc Komisijai jānovērtē, vai robeža atbilst dalībvalstu papildu saistībām. Papildu saistībās ietilpst gan valdības pirkums, gan privātā sektora izmantotie KĪ un TAM kredīti; Komisijas novērtējums saskaņā ar direktīvu aprobežojas ar izmantojumu privātajā sektorā. Komisija izmanto šādu pieeju, lai novērtētu ierosināto KĪ/TAM robežu atbilstību direktīvas III pielikumam. Līmenis, kādā dalībvalstij jāsamazina siltumnīcefekta gāzu emisijas, tiek noteikts, novērtējot samazinājuma apjomu, kas nepieciešams attiecībā uz - bāzes gada emisijām, - siltumnīcefekta gāzu emisijām 2004. gadā, - un prognozētajām emisijām 2010. gadā[20]. Kā nākamais solis tiek aprēķināta puse no skaitļa, kas atspoguļo lielāko samazinājumu. Šis skaitlis uzskatāms par KĪ/TAM kredītu maksimālo kopējo apjomu, ko dalībvalsts var izmantot papildus iekšzemes pasākumiem, vienlaikus ievērojot apņemšanos nodrošināt to, ka Kioto mehānismu izmantošana notiek papildus iekšzemes pasākumiem. Dalībvalstis, kuras neplāno pirkt Kioto vienības par valdības līdzekļiem, var atļaut Kopienas sistēmā ietilpstošajiem operatoriem izmantot TAM/KĪ kredītus pilnā apjomā, cik to ļauj robeža. Šī robeža jāsaprot kā procentuāls rādītājs, kas atspoguļo tirdzniecībā iesaistītās nozares apstiprinātā maksimālā apjoma daļu. Ja dalībvalstis ir pieļāvušas lielāku izmantošanas apjomu, tiek uzskatīts, ka pārkāpts 12. kritērijs. Attiecībā uz dalībvalstīm, kas plāno pirkt Kioto vienības par valdības līdzekļiem, šie pirkumi tiek ņemti vērā. KĪ/TAM kredītu apjoms, ko iekārtas var izmantot Kopienas sistēmā, minētajā dalībvalstī tiek samazināts par gada vidējo plānoto vai veikto valdības pirkumu apjomu. Ja saskaņā ar šo pieeju veikts novērtējums liecinās par to, ka ES ETS iekārtas minētajā dalībvalstī var izmantot KĪ/TAM kredītus tikai mazāk nekā 10 % apmērā, Komisija uzskata, ka jānosaka minimālā robežvērtība, kas ļautu šīm iekārtām izmantot KĪ/TAM kredītus līdz 10 % robežai. Tas ir pienācīgs līdzsvars starp samazinājumu iekšzemē un stimulu nodrošināšanu iekārtu operatoriem, lai tie ieguldītu projektos attīstības valstīs. Praktiski Komisija novērtē atbilstību papildu pienākumiem, izmantojot šādu formulu: A = bāzes gada emisijas – saskaņā ar Kioto mērķi pieļaujamās emisijas B = siltumnīcefekta gāzu emisijas 2004. gadā – saskaņā ar Kioto mērķi pieļaujamās emisijas C = prognozētās emisijas 2010. gadā – saskaņā ar Kioto mērķi pieļaujamās emisijas D = 50 % no maksimālā rādītāja (A, B, C) – gada vidējais Kioto vienību valdības pirkums Maksimālā pieļaujamā robeža (%) = (D/gada vidējais maksimālais apjoms) vai 10 % 2.4. Konkrēti jautājumi atsevišķos plānos Sadales garantijas, kas ir spēkā pēc tirdzniecības perioda Komisija konstatē, ka Direktīvā 2003/87/EK paredzēts, ka valsts sadales plāns aptver attiecīgo tirdzniecības periodu. Tāpēc Komisijas veiktais plāna novērtējums aprobežojas tikai ar aspektiem, kas skar attiecīgo tirdzniecības periodu. Šā iemesla dēļ visos gadījumos, kad pirmā perioda (2005.–2007. gads) sadales plānā bija ietverti noteikumi, jo īpaši saistībā ar sadales garantijām[21], kas attiecās uz periodu pēc 2007. gada, Komisija neizteica atzinumu. Pirmo reizi Komisija novērtē konkrēto pirmā perioda sadales garantiju piemērošanu, ja šīs garantijas plānots piemērot otrā perioda plānos. Komisija uzskata, ka šādu garantiju gadījumā tiek pārkāpts 5. kritērijs un tiek diskriminēti uzņēmumi, jo atsevišķiem uzņēmumiem vai darbībām nepamatoti tiek piemērota labvēlīgāka attieksme, kas ir pretrunā ar Līguma prasībām, jo īpaši tā 87. un 88. pantu. Šādos gadījumos garantijas izraisītu to, ka ieguvējām iekārtām tiktu dota priekšroka, sadalot bezmaksas kvotas, salīdzinājumā ar citām iekārtām, uz kurām attiecas kopējā sadales metodika, pēc kuras tiktu piešķirtas bezmaksas kvotas. Šāda labvēlīgāka attieksme pret vienu iekārtu grupu izkropļo vai draud izkropļot konkurenci ar citu iekārtu grupu, un tai ir arī pārrobežu ietekme, ņemot vērā ES tirdzniecību visās nozarēs, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK. Šajā pakāpē Komisija uzskata, ka valsts atbalsta izmantošana tiktu atzīta par neatbilstošu iekšējam tirgum, ja to novērtētu saskaņā ar Līguma 87. un 88. pantu. Turklāt no vides aizsardzības viedokļa Komisija ir nobažījusies par garantijām, kurās paredzēts ilgstoši piešķirt bezmaksas kvotas lielā apjomā oglekļa ietilpīgiem ražošanas veidiem. Šādas garantijas var radīt stimulu ieguldīt oglekļa ietilpīgos ražošanas veidos, šādi ierobežojot iespējas turpināt samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas pēc 2012. gada. Vienlaikus visas sadales garantijas, kas darbojas pēc 2012. gada, ierobežo turpmāko sadales metodikas saskaņošanu iekšējā tirgū saistībā ar ES ETS pārskatīšanu. Kvotu pārcelšana (banking) Principā kvotu pārcelšana[22] ir pārdomāta emisiju tirdzniecības sistēmas struktūras sastāvdaļa, un dalībvalstīm tā jāatļauj, sākot no otrā tirdzniecības perioda. Kvotu pārcelšana no pirmā uz otro tirdzniecības periodu bija katras dalībvalsts ziņā, un 23 dalībvalstis no 25 dalībvalstīm ir nolēmušas to neatļaut. Patstāvīga pārcelšana no pirmā uz otro periodu nozīmē valsts atbalsta piešķiršanu, jo dalībvalsts piešķir bezmaksas kvotas tā vietā, lai pārdotu tās „noteiktā daudzuma vienību” veidā. Vienlaikus dalībvalsts veikta kvotu pārcelšana uz otro tirdzniecības periodu tikai tad atbilst noteikumam samazināt potenciālu, ja pārceltās kvotas tiek atņemtas no maksimālā apjoma, kas atbilst direktīvā noteiktajiem sadales kritērijiem[23]. Komisija uzskata, ka visi valstu noteikumi saistībā ar plānoto patstāvīgas pārcelšanas izmantošanu no pirmā uz otro tirdzniecības periodu jāpaziņo Komisijai saskaņā ar Līguma 88. panta 3. punktu. Šajā pakāpē Komisija uzskata, ka tādu pārceltu kvotu piešķiršana otrajā tirdzniecības periodā, kas nav balstīta uz ieguvēju veiktu ekoloģiska rakstura darbību, proti, uz pierādīta reāla emisijas samazinājuma pirmajā tirdzniecības periodā, varētu būt valsts atbalsts, kas, iespējams, tiktu atzīts par neatbilstošu iekšējam tirgum, ja to vērtētu saskaņā ar Līguma 87. un 88. pantu. Izsoles Direktīvā 2003/87/EK atļauts izsolīt vai pārdot līdz 10 % no dalībvalstij piešķirtajām kvotām otrajā tirdzniecības periodā. Kā atzina augsta līmeņa pārstāvju grupa konkurences, enerģētikas un vides jautājumos[24], nepietiekamās enerģijas tirgus attīstības dēļ konkurences spiediens nav bijis pietiekams un kvotu vērtība tika samazināta līdz elektroenerģijas vērtībai, šādi radot tā saucamo virspeļņu elektroenerģijas ražotājiem. Turklāt šī grupa ieteica dalībvalstīm apvērt diferencētas sadales ieviešanu nozarēm otrajā ES ETS sadales periodā, lai ņemtu vērā ārējos konkurētspējas aspektus. Vairākas dalībvalstis plāno paaugstināt izsolīto kvotu īpatsvaru kopā ar ierobežojošāku sadali elektroģeneratoriem. Dažās dalībvalstīs izsoles vēl tiek apsvērtas. Tāpēc lēmumi par otrā perioda plāniem ļauj dalībvalstīm pēc Komisijas novērtējuma, bet pirms galīgā valsts sadales lēmuma pieņemšanas paaugstināt izsoļu īpatsvaru saskaņā ar 11. panta 2. punktu to robežu ietvaros, kas noteiktas Direktīvas 2003/87/EK 10. pantā. Turklāt Komisija uzskata, ka visām personām Kopienā jābūt tiesībām piedalīties visās izsolēs bez ierobežojumiem. Sadedzināšanas iekārtas Ja dalībvalsts darbības jomā neiekļauj sadedzināšanas iekārtas saskaņā ar turpmāko vadlīniju 36. punktu, kā paskaidrots Klimata pārmaiņu komitejas 2006. gada 31. maija sanāksmes protokolā iekļautajās „saskaņotajās definīcijās” par papildu sadedzināšanas iekārtām, Komisija noraida plānu, jo tajā pārkāpts 10. kritērijs. Ja dalībvalsts ierosina piešķirt papildu kvotas saistībā ar šādu sadedzināšanas iekārtu papildu emisijām, kas nebija iekļautas pirmā perioda plānā, Komisija pārbauda, vai plānotā sadale šīm iekārtām notiek saskaņā ar kopējo metodiku, kas izklāstīta valsts sadales plānā, pamatojoties uz pierādītiem un pārbaudītiem emisijas rādītājiem. Ja, piemērojot kopējo metodiku un pamatojoties uz pierādītiem un pārbaudītiem emisijas rādītajiem veiktajā sadales aprēķinā attiecībā uz šīm papildu emisijām, tiek noskaidrots, ka jāsadala mazāks kvotu apjoms, Komisija pieprasa, lai Komisijas lēmumā norādītais maksimālais apjoms tiktu samazināts tādā apjomā, kas ir vienāds ar šo starpību. 3. Secinājumi Veiksmīga ES ETS darbība ir ļoti svarīga, lai saglabātu ES uzticamību saistībā ar regulējumu klimata jautājumos pēc 2012. gada. Vienlaikus plašāka ES ETS izmantošana ir neaizstājama, ja ES 2008.–2012. gadā vēlas izpildīt saistības saskaņā ar Kioto protokolu. Virkne Komisijai iesniegto valsts sadales plānu ne tikai apdraudēs Eiropas saistību izpildi saskaņā ar Kioto protokolu, bet arī vienlaikus nevajadzīgi izkropļos iekšējā tirgus darbību. Ar objektīvu un pārredzamu otrā perioda plānu novērtējumu, kā atspoguļots šajā paziņojumā, Komisija nodrošina saistību izpildi saskaņā ar Kioto protokolu un veiksmīgu un augošu oglekļa tirgu nākotnē. 1. tabula. To kritēriju pārskats, kuri tiek pārkāpti[25] (2) Emisiju attīstība | X | X | X | X | X | X | (3) Samazināšanas potenciāls | X | X | X | X | X | X | (4) Citi tiesību akti | (5) Diskriminācijas aizliegums | X | X | (6) Jauni dalībnieki | X | X | X | (7) Agrīni pasākumi | (8) Tīras tehnoloģijas | (9) Publiska apspriešana | (10) Iekārtu saraksts ar katrai no tām piešķirto daudzumu | X | X | X | X | X | (11) Ārējā konkurence | 12) KĪ/TAM robeža | X | X | 10. pants | 1. tabulas turpinājums. To kritēriju pārskats, kuri tiek pārkāpti Slovākija | Zviedrija | Apvienotā Karaliste | (1) Kioto mērķis | (2) Emisiju attīstība | X | X | (3) Samazināšanas potenciāls | X | X | (4) Citi tiesību akti | (5) Diskriminācijas aizliegums | X | (6) Jauni dalībnieki | X | (7) Agrīni pasākumi | (8) Tīras tehnoloģijas | (9) Publiska apspriešana | (10) Iekārtu saraksts ar katrai no tām piešķirto daudzumu | X | X | (11) Ārējā konkurence | (12) KĪ/TAM robeža | X | 10. pants | 1. PIELIKUMS Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā minētie valsts sadales plānu kritēriji 1. Kopējam piešķiramo kvotu daudzumam uz attiecīgo periodu ir jābūt saskaņotam ar dalībvalsts saistībām ierobežot emisiju atbilstīgi Lēmumam 2002/358/EK un Kioto protokolam, ņemot vērā, no vienas puses, kopējo emisijas daļu, ko aptver šīs kvotas, salīdzinot ar emisiju no avotiem, uz kuriem neattiecas šī direktīva, un, no otras puses, valstu enerģētikas politiku, un jābūt saskaņotam ar valsts klimata pārmaiņu programmu. Kopējais piešķiramo kvotu daudzums nedrīkst pārsniegt daudzumu, kāds šķiet vajadzīgs šā pielikuma kritēriju stingrai piemērošanai. Pirms 2008. gada daudzumam jābūt saskaņotam ar iespēju katrai dalībvalstij sasniegt vai pat pārsniegt mērķus saskaņā ar Direktīvu 2002/358/EK un Kioto protokolu. | 2. Kopējam piešķiramo kvotu daudzumam ir jābūt saskaņā ar esošo un plānoto progresu, izpildot dalībvalstu ieguldījumu saistībās, ko Kopiena uzņēmusies saskaņā ar Direktīvu 93/389/EEK. | 3. Piešķiramo kvotu daudzumam ir jābūt saskaņotam ar to darbību potenciālu, ieskaitot tehnoloģisko potenciālu, uz kurām attiecas šī emisijas samazināšanas sistēma. Dalībvalstis var balstīt kvotu sadali uz vidējo siltumnīcefekta gāzu emisijas daudzumu uz produkta vienību un sasniedzamo progresu attiecībā uz veicamajām darbībām. | 4. Plānam ir jābūt saskaņotam ar citiem Kopienas tiesību aktiem un politikas dokumentiem. Ir jāņem vērā nenovēršams emisijas kāpums sakarā ar jaunām normatīvajām prasībām. | 5. Plāns nedrīkst diskriminēt uzņēmējsabiedrības vai nozares, piemēram, nepiemēroti atbalstot noteiktus uzņēmumus vai darbības, saskaņā ar Līguma prasībām, it īpaši tā 87. un 88. pantu. | 6. Plānā jāiekļauj informācija par to, kā jaunās iekārtas var sākt dalību Kopienas sistēmā attiecīgajā dalībvalstī. | 7. Plāns var pielāgot agrāk veiktos pasākumus, un tajā jābūt iekļautai informācijai par to, kā šie agrāk veiktie pasākumi ir ņemti vērā. Dalībvalstis, izstrādājot savus valsts kvotu piešķiršanas plānus, var izmantot kritērijus, kas izriet no atsauces dokumentiem attiecībā uz labākajām pieejamām tehnoloģijām, un šajos kritērijos var ietvert agrāk veiktu pasākumu pielāgošanu. | 8. Plānā jāiekļauj informācija par to, kā ņem vērā tīrās tehnoloģijas, tostarp energoefektīvas tehnoloģijas. | 9. Plāns ietver noteikumus attiecībā uz komentāriem, ko izsaka sabiedrība, un informāciju par kārtību, kā reaģēt uz šiem komentāriem, pirms pieņem lēmumu par kvotu sadali. | 10. Plāns satur iekārtu uzskaitījumu, uz kurām attiecas šī direktīva, līdz ar katrai iekārtai paredzēto kvotu daudzumu. | 11. Plāns var saturēt informāciju par to, kā reaģēt uz konkurenci, ko rada valstis un uzņēmumi ārpus Savienības. | 12. Plāns nosaka maksimālo CER un ERU apjomu, ko darbības veicēji var izmantot saskaņā ar Kopienas sistēmu un kas izteikts procentos no tā kvotu daudzuma, kāds piešķirts katrai iekārtai. Procentuāla daļa atbilst dalībvalsts papildu saistībām, kas noteiktas saskaņā ar Kioto protokolu un tiem lēmumiem, kuri pieņemti saskaņā ar ANO Vispārējo konvenciju par klimata pārmaiņām (UNFCCC) vai Kioto protokolu. | 2. PIELIKUMS Ekonomiskās izaugsmes attīstības tendences 2005.–2010. gadā Dalībvalsts | Izaugsme 2005.–2010. gadā | Vācija | 9,6 % | Grieķija | 19,9 % | Īrija | 27,2 % | Latvija | 50,0 % | Lietuva | 37,4 % | Luksemburga | 27,2 % | Malta | 11,9 % | Slovākija | 32,4 % | Zviedrija | 16,6 % | AK | 14,3 % | Avots: Ģenerāldirektorāta TREN dokuments „Energy and Transport Trends to 2030 – Update 2005” un ģenerāldirektorāta ECFIN ekonomikas prognozes, 2006. gada rudens. [1] COM(2006) 676 – Globāla oglekļa tirgus veidošana. [2] Šajā rādītājā iekļautas kvotas, kas tiks piešķirtas jauno dalībnieku rezervēm, sagaidot, ka tās tiks izsolītas ES kvotu tirgū. [3] Greenhouse gas emission trends and projections in Europe 2006 , EVA ziņojums Nr. 9/2006. Skatīt http://reports.eea.europa.eu/eea_report_2006_9/en/eea_report_9_2006.pdf [4] Skat. 1. pielikumu. [5] Pirms Komisija noslēdz novērtējumu, tā vajadzības gadījumā pieprasa papildu informāciju no dalībvalstīm. [6] Kopējais piešķiramo kvotu daudzums nedrīkst pārsniegt daudzumu, kāds šķiet vajadzīgs šā pielikuma kritēriju stingrai piemērošanai (skatīt 1. kritērija otro teikumu). [7] ES enerģētikas saimniecības statistikas aspekti 2005. gadā, Eurostat , Vide un enerģētika, 13/2006. [8] 2010. gads tika izvēlēts kā vidējais gads 2008.–2012. gada periodā. [9] Ekonomiskās izaugsmes attīstības tendences pirmajam novērtēto plānu kopumam ir norādītas 2. pielikumā. Ekonomiskās izaugsmes datos atspoguļotas Komisijas pēdējās prognozes 2006., 2007. un 2008. gadam. Skatīt http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2006/ee506en.pdf [10] http://ec.europa.eu/dgs/energy_transport/figures/trends_2030_update_2005/energy_transport_trends_2030_update_2005_en.pdf [11] Šis scenārijs tika sagatavots kā ieguldījums Direktīvas 2001/81/EK (valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju direktīva) pārskatīšanā. Tajā izmantota tāda pati metode un pieņēmumu kopums kā dokumentā „European Energy and Transport Trends to 2030 – update 2005”, tomēr tajā ietverta gaidāmā oglekļa intensitātes uzlabošanās, pamatojoties uz kvotas cenu 12 euro 2010. gadā, kas pieaug līdz 20 euro 2020. gadā. Skatīt http://ec.europa.eu/environment/air/baseline.htm [12] Energoefektivitātes rīcības plāns: Potenciāla izmantošana COM(2006) 545. [13] Skatīt COM(2005) 703 36. punktu. [14] Ja nav pieejami pietiekamas kvalitātes emisiju rādītāji, novērtējuma pamatā ir gada vidējā kvota, kuru būtu saņēmušas pagaidām neiekļautās iekārtas. [15] ES oglekļa dioksīda emisijas transporta nozarē ir ievērojami pieaugušas pēdējo desmit gadu laikā, un samazināšanas pasākumi šajā nozarē tikai pamazām dod plānotos rezultātus. [16] Attiecībā uz otro vadlīniju dokumentu skatīt Komisijas Paziņojumu „Turpmākas vadlīnijas attiecībā uz valstu kvotu sadales plāniem ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas tirdzniecības periodam no 2008. līdz 2012. gadam” [COM(2005) 703]. [17] Attiecībā uz pirmo vadlīniju dokumentu skatīt Komisijas Paziņojumu „Vadlīnijas, lai palīdzētu dalībvalstīm īstenot kritērijus, kas norādīti Direktīvas 2003/87/EK III pielikumā” [COM(2003) 830]. [18] Kā norādīts progresa ziņojumā COM(2006) 658, 27.10.2006., un 1. tabulā pielikumā SEC(2006) 1412, 27.10.2006. [19] Pušu konferences, kas kalpo kā Kioto protokola pušu konference, Lēmums 2/CMP.1 „Principles, nature and scope of the mechanisms pursuant to Articles 6, 12 and 17 of the Kyoto Protocol”, 2005. gada decembris, FCCC/KP/CMP/2005/8/Add. 1, 4. lpp. [20] Visi rādītāji pamatojas uz Komisijas 2006. gada progresa ziņojuma pielikuma 1.un 2. tabulu, SEC(2006) 1412, 27.10.2006. [21] Sadales garantijas piemērs ir noteikums, ka dalībvalsts garantē jaunam dalībniekam, kas sāk darbību 2006. gadā, pilnīgu un bezmaksas kvotu piešķiršanu nākamajiem 14 gadiem, proti, līdz 2020. gadam, tātad līdz ceturtajam ES ETS tirdzniecības periodam. [22] Banking ir jāsaprot kā iespēju pārcelt neizmantotās kvotas uz nākamo tirdzniecības periodu, ja operatoram kvota nav vajadzīga emisiju aptveršanai vai tas nav to pārdevis tirgū. Skatīt Direktīvas 2003/87/EK 13. panta 2. un 3. punktu. [23] Skatīt direktīvas III pielikuma 3. kritēriju. [24] Skatīt http://ec.europa.eu/enterprise/environment/hlg/doc_06/first_report_02_06_06.pdf [25] Saskaņā ar 1. kritērija otrajā teikumā noteikto principu Latvijas, Lietuvas, Luksemburgas, Maltas, Slovākijas un Zviedrijas plānos tiek pārkāpts III pielikuma 1. kritērijs, jo ne visi kritēriju tiek stingri piemēroti.