EIROPAS KOMISIJA Briselē,7.3.2018 SWD(2018) 212 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS Ziņojums par Latviju – 2018. gads Pavaddokuments dokumentam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI UN EUROGRUPAI 2018. gada Eiropas pusgads - Novērtējums par progresu strukturālo reformu īstenošanā, makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanā un koriģēšanā un saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1176/2011 veikto padziļināto pārskatu rezultāti {COM(2018) 120 final}



Saturs Kopsavilkums 1.Ekonomikas stāvoklis un perspektīvas 2.Progress konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā 3.Reformu prioritātes 3.1.Publiskās finanses un nodokļi 1.Iedzīvotāju ienākuma nodokļa samazinājums 2.Pēc ienākumiem diferencētais neapliekamais minimums 3.Pabalsti pensionāriem un apgādībā esošām personām 4.Ar veselības aprūpi saistītās sociālās iemaksas 3.2.Finanšu nozare 3.3.Darba tirgus, izglītības un sociālā politika 3.4. Investīcijas 3.5. Nozaru politika 3.6. Valsts pārvalde A pielikums. Pārskata tabula B pielikums: MAKROEKONOMIKAS NELĪDZSVAROTĪBAS NOVĒRŠANAS PROCEDŪRAS rezultātu apkopojums

C pielikums Standarta tabulas Atsauces TABULU SARAKSTS 1.1. tabula.Galvenie ekonomikas, finanšu un sociālie rādītāji 2.1. tabula.Kopsavilkuma tabula par 2017. gada KVAI novērtējumu 3.2.1. tabulaFinanšu stabilitātes rādītāji B.1. tabula.Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas rezultātu apkopojums C.1. tabula.Finanšu tirgus rādītāji C.2. tabula.Sociālo rezultātu pārskata galvenie rādītāji C.3. tabula.Darba tirgus un izglītības rādītāji C.4. tabula.Sociālā iekļaušana un veselības rādītāji C.5. tabula.Ražojumu tirgus snieguma un politikas rādītāji C.6. tabula.Videi saudzīga izaugsme DIAGRAMMU SARAKSTS 1.1. diagramma. IKP izaugsme un elementu ietekme 1.2. diagramma. Investīcijas pēc aktīvu veidiem,% no IKP 1.3. diagramma. 12 mēnešu vidējā SPCI inflācija, izmaiņas %

1.4. diagramma. Darba tirgus tendences Latvijā 1.5. diagramma. Nabadzības rādītāji 1.6. diagramma. Ienākumu sadale un neto labklājība 1.7. diagramma. Neto starptautisko investīciju pozīcija sadalījumā pa nozarēm 1.8. diagramma. Kreditēšanas pieaugums 1.9. diagramma. Mājokļu faktisko cenu indekss, 2010=100 2.1. diagramma. Konkrētām valstīm adresēto ieteikumu 2012.—2017. gadam daudzgadu īstenošana līdz šim brīdim 3.1.1. diagramma. Valsts izdevumu pieauguma plāni 3.1.2. diagramma. Nodokļu pasākumu kumulatīvā fiskālā ietekme 3.1.3. diagramma. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās, vienīgie pelnītāji 3.2.1. diagramma. Privātā sektora kreditēšanas pieaugums 3.2.2. diagramma. Nefinanšu sabiedrību finansējums 3.3.2. diagramma. Mājokļu etaloncenas 3.3.1. diagramma. Nodarbinātība pa nozarēm, ikgadējās izmaiņas 3.3.2. diagramma. Vakances un darbaspēka trūkuma rādītāji 3.3.3. diagramma. Nabadzības riska vai sociālās atstumtības indekss pa vecuma grupām 3.3.4. diagramma. Saistība starp veselības aprūpes izdevumiem un veselības rādītājiem (2014. gads) 3.3.5. diagramma. Veselības riska faktori Latvijā salīdzinājumā ar citām ES valstīm (2013.–2014. gads) 3.4.1. diagramma: Investīcijas kā daļa no IKP 3.4.2. diagramma: Investīcijas pēc aktīvu veidiem, % no IKP salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju

3.4.3. diagramma: Gada vidējais ražīguma pieaugums (%) 3.4.4. diagramma: Pievienotā vērtība uz vienu nodarbināto, indekss 2000=100 3.4.5. diagramma: Ražīgums un reālās algas, indekss=1995 3.4.6. diagramma: Vidējās darbaspēka vienības izmaksas un ražīguma pieaugums, 2001.–2016. gads 3.4.7. diagramma: Reālā efektīvā valūtas kursa izmaiņas Latvijā un eurozonā 3.4.8. diagramma: Nodarbinātība, darbaspēks un bezdarba līmenis 3.5.1. diagramma. Elektroenerģijas cenas rūpnieciskajiem patērētājiem, 2016. gads IZCĒLUMU SARAKSTS 2.1. izcēlums. Konkrēti rezultāti, kas panākti, izmantojot ES atbalstu strukturālām pārmaiņām Latvijā 3.1.2. izcēlums Nodokļu reformas sadalošā ietekme 3.2.3. izcēlums. Politikas aktualitātes: “Attīstības finanšu institūcija Altum” 3.3.1. izcēlums. Rezultātu uzraudzība Eiropas sociālo tiesību pīlāra kontekstā 3.4.5. izcēlums. Investīciju problēmas un reformas Latvijā Kopsavilkums Latvijā patlaban vērojama spēcīga ekonomikas izaugsme, un tā ir veikusi vairākas reformas nozīmīgās jomās. Latvijas ekonomikai kopumā ir spēcīgs pamats un stabils ražīguma pieaugums, taču straujš algu pieaugums rada zināmus riskus. Latvija ir īstenojusi būtisku nodokļu reformu un īsteno reformas citās nozīmīgās jomās, piemēram, veselības aprūpē, izglītībā un valsts pārvaldē. Kaut arī šo reformu mērķis ir novērst dažas no būtiskākajām problēmām, kas konstatētas šajā ziņojumā, to efektivitāte atšķiras. Tajā pašā laikā strauji sarūkošais iedzīvotāju skaits nopietni ietekmē darbaspēka piedāvājumu un sabiedrisko pakalpojumu efektivitāti. Turklāt augstais nevienlīdzības līmenis un vairākas sociālās problēmas atspoguļo vājo sociālās aizsardzības līmeni Latvijā(). Labāka ārējā perspektīva apvienojumā ar investīciju līmeņa atjaunošanos ir palielinājusi Latvijas reālā IKP pieaugumu 2017. gadā virs 4 %. Tiek prognozēts, ka reālā IKP pieaugums ir sasniedzis 4,5 %, kas ir divreiz vairāk nekā 2016. gadā un ir augstākais IKP pieaugums kopš 2011. gada, pateicoties atjaunotajam investīciju līmenim, labvēlīgākām ārējām perspektīvām un pastāvīgi spēcīgam privātā patēriņa pieaugumam. Paredzams, ka izaugsme 2018. gadā palēnināsies līdz 3,5 % un 2019. gadā līdz 3,2 %, tiklīdz būs beidzies investīciju līmeņa atjaunošanās radītais stimuls. Tiek sagaidīts, ka eksporta un privātā patēriņa jomā arī turpmāk būs spēcīgs sniegums, kaut gan tos arvien vairāk kavēs inflācijas straujāks pieaugums un darbaspēka trūkums. Kaut arī bezdarbs pastāvīgi samazinās, nodarbinātības pieaugumu sāk ierobežot sarūkošais darbaspēka piedāvājums. Bezdarba līmenis sarūkošā darbaspēka un zināmā mērā arī ekonomikas izaugsmes ietekmē 2017. gadā turpināja samazināties, sasniedzot 8,7 % Strauji pieaugošais vakanču skaits, reģistrētais darbaspēka trūkums un spēcīgais algu pieaugums norāda uz darba tirgus sakaršanu. Nodarbināto skaits saglabājās gandrīz nemainīgs, kamēr algu pieaugums turpināja palielināties, 2017. gada pirmajos trīs ceturkšņos sasniedzot gandrīz 10 %, ko daļēji ietekmēja arī minimālās algas pieaugums. Algu pieaugums ir bijis vairāk vai mazāk līdzīgs visos prasmju līmeņos, tomēr pastāv lielas atšķirības nodarbinātības iespējās starp reģioniem un prasmju līmeņiem. Lielā atšķirība starp zemu atalgoto darba ņēmēju neto ienākumiem un kopējām izmaksām darba devējiem (“augsts nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās”) samazina darbaspēka piedāvājumu, bet cenu ziņā pieejamu mājokļu trūkums apgrūtina cilvēku iespējas darba meklējumos pārcelties citur. Iedzīvotāju skaita samazināšanās arvien vairāk ietekmē vairāku ekonomikas un sociālās politikas jomu efektivitāti. Latvijas iedzīvotāju skaits ir nepārtraukti samazinājies kopš 1990. gadu sākuma, ko izraisīja negatīvas dabiskās izmaiņas un ievērojama emigrācija. Tomēr pēdējo desmit gadu laikā samazināšanās temps ir pieaudzis vēl lielākas emigrācijas dēļ. Papildus ietekmei uz darbaspēka piedāvājumu iedzīvotāju skaita sarukums rada spiedienu uz sociālajiem un veselības aprūpes pakalpojumiem atvēlētajiem publiskajiem resursiem. Šīs dinamikas negatīvā ietekme ir jūtama izglītības un komunālo pakalpojumu jomā, jo mazāks pastāvošās infrastruktūras lietotāju skaits sadārdzina tās izmantošanu.

Ražīguma pieaugums kopš krīzes Latvijā ir bijis stabils, taču vieglajiem ieguvumiem, kas panākti iedzīšanas laikā, ir pienākušas beigas. Kopš 2010. gada ikgadējais ražīguma pieaugums Latvijā ir bijis vidēji 2,4 % apmērā, kas ir viens no augstākajiem rādītājiem ES. Taču tas ir samazinājies par vairāk nekā pusi, salīdzinot ar to, kāds tas bija straujās iedzīšanas laikā pirms krīzes. Strukturāli zemāks investīciju līmenis liecina, ka ieguvumi vairs nav tik viegli panākami un ka valsts izaugsmes modelis būs jāmaina, novirzot uzsvaru uz pakāpšanos globālajās vērtības ķēdēs. Tomēr vājie rādītāji inovācijas jomā, vidēji rezultāti izglītības jomā un emigrācijas dēļ sarūkošs talantīgu cilvēku kopums rada bažas par ekonomikas spēju paplašināt tās zinātnesietilpīgo darbību īpatsvaru. Neraugoties uz dažiem neseniem uzlabojumiem, pastāvīgi augsta nevienlīdzība un nabadzība atspoguļo sociālās drošības tīkla un nodokļu un pabalstu sistēmas uzbūves vājumu. Kaut arī darbaspēka nodokļu progresivitāte ir nesen uzlabota, paredzams, ka tās ietekme uz nevienlīdzības samazināšanu būs niecīga. Nabadzības un nevienlīdzības līmenis joprojām ir augsts galvenokārt zemo izdevumu dēļ sociālās aizsardzības jomā, kas ir tieši saistīti ar zemajiem nodokļu ieņēmumiem kā daļu no IKP. Kaut arī bērnu nabadzība pēdējo piecu gadu laikā ir ievērojami samazinājusies, nabadzības risks gados vecākiem cilvēkiem ir pieaudzis, lielākoties tāpēc, ka pensiju pieaugums nav bijis līdzvērtīgs ekonomikas izaugsmei. Pensiju pietiekamība nākotnē arī rada bažas, jo strauji pieaug demogrāfiskās slodzes rādītājs. Būtiska nodokļu reforma neatstāj daudz iespēju izdevumu pieaugumam citās jomās. Kaut arī sagaidāms, ka nodokļu reformas izmaksu slogs ietekmēs fiskālo stāvokli 2018.–2019. gadā, paredzēts, ka valdības budžeta deficīts saglabāsies aptuveni 1 % apmērā no IKP. Tajā pašā laikā nodoms nākamajos trīs gados pieturēties pie pašreizējās nodokļu politikas ierobežos pieejamos publiskos resursus izšķiroši svarīgām vajadzībām veselības aprūpes un sociālās palīdzības jomās. Latvija ir panākusi nelielu progresu 2017. gada konkrētai valstij adresēto ieteikumu īstenošanā. Neliels progress tika konstatēts nodokļu īpatsvara darbaspēka izmaksās samazināšanā iedzīvotājiem ar zemiem ienākumiem un nodokļu saistību izpildes uzlabošanā. Neliels progress tika panākts, arī nosakot efektivitātes mērķus centrālajai valdībai , palielinot publisko veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu un atjauninot profesionālās izglītības mācību programmu. Tomēr progress ir bijis ierobežots interešu konfliktu novēršanā valsts pārvaldē un sociālās drošības tīkla adekvātuma uzlabošanā. Attiecībā uz progresu valsts mērķu sasniegšanā saskaņā ar “Eiropa 2020” stratēģiju Latvija 2016. gadā ir sasniegusi tās nodarbinātības līmeņa mērķi, kā arī mērķus priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas, terciārās izglītības ieguves un nabadzības samazināšanas jomās, un gūst labus rezultātus attiecībā uz atjaunojamo enerģiju, energoefektivitāti un siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanu. Vairāk pūļu jāiegulda pētniecības un izstrādes investīciju jomā. Latvija saskaras ar problēmām attiecībā uz vairākiem Sociālo rezultātu pārskata rādītājiem, kas balsta Eiropas sociālo tiesību pīlāru. Augsta ekonomikas izaugsme ir uzlabojusi nodarbinātības rādītājus. Tomēr ienākumu nevienlīdzības un nabadzības līmenis saglabājas salīdzinoši augsts daļēji sociālās aizsardzības sistēmas nepilnību dēļ. Veselības aprūpes un pienācīgu mājokļu pieejamība ir ierobežota, un sociālo mājokļu ir maz. Līdzdalība aktīva darba tirgus politikā joprojām ir zema. Pozitīvi ir tas, ka dzimumu nodarbinātības atšķirības ir ļoti nelielas, un mājsaimniecību bruto izmantojamais ienākums uz vienu iedzīvotāju palielinās. Šajā ziņojumā iekļautās analīzes galvenie konstatējumi un saistītās politikas problēmas ir izklāstītas turpmāk. ·Paredzams, ka nodokļu samazinājumi stimulēs nodarbinātību un investīcijas, bet ierobežos sabiedriskajiem pakalpojumiem pieejamos resursus. Darbaspēka nodokļi tiek padarīti progresīvāki, samazinot nodokļu īpatsvaru zemam atalgojumam, taču saglabājas atšķirība salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju. Izmaiņas kapitāla aplikšanā ar nodokļiem dod stimulu uzņēmējiem nesadalīt peļņu, un valdība cer, ka tas sekmēs ieguldījumus. Tomēr nodokļu apjoma samazinājumus tikai daļēji kompensē akcīzes nodokļu palielināšana un nodokļu administrācijas uzlabošana, tādējādi samazinot nodokļu ieņēmumus kā daļu no IKP. Rezultātā sabiedriskajiem pakalpojumiem pieejamie resursi joprojām ir ierobežoti, jo īpaši steidzamām vajadzībām veselības aprūpes un sociālās palīdzības jomās. Tajā pašā laikā pietiekami netiek izmantots no īpašuma nodokļiem gūto ieņēmumu potenciāls. ·Izglītības sistēma saskaras ar problēmu apvienot resursus, vienlaikus uzlabojot kvalitāti un efektivitāti. Kvalitatīvas izglītības pieejamība joprojām ir atkarīga no dzīvesvietas un skolas veida. Skolēnu skaita samazināšanās dēļ vajadzētu samazināt skolu un skolotāju skaitu, kas ļautu palielināt skolotāju algas un specializāciju. Vienlaikus, sākot no 2018. gada, ir paredzēts izvērst uz kompetenci balstītas vispārējās izglītības mācību programmu. Paredzams, ka tādējādi prasmes tiks saskaņotas ar darba tirgus vajadzībām nākotnē. Profesionālās izglītības mērķis ir palielināt tās studentu īpatsvaru, piedāvājot viņiem labākas darba iespējas un pakāpeniski atjauninot mācību programmu. Patlaban līdzdalība profesionālajā izglītībā un pieaugušo izglītībā ir salīdzinoši zema. ·Ilgstošo bezdarbnieku iekļaušanas darba tirgū veicināšana joprojām ir sarežģīta, it īpaši lauku apvidos. Aktīva darba tirgus politika balstās uz ES finansējumu, un paredzams, ka tā palielināsies, taču šīs politikas segums joprojām atpaliek no citām ES valstīm. Reģionālo mobilitāti – it īpaši uz Rīgu – kavē kvalitatīvu īres mājokļu ierobežotā pieejamība un tas, ka Rīga nav iekļauta mobilitātes pabalstu shēmā. Ir ieguldīti lielāki pūliņi apzināt tos jauniešus, kas nestrādā, nemācās un neapgūst arodu, un palīdzēt ilgstošajiem bezdarbniekiem atrast darbu, taču tas joprojām ir sarežģīts uzdevums. ·Sociālie pabalsti joprojām ir zemi, kā rezultātā lielu daļu iedzīvotāju apdraud nabadzība un joprojām pastāv liela ienākumu nevienlīdzība. Sociālās drošības tīkls nav pietiekams, lai nodrošinātu iztikas pamatvajadzības. Lielais skaits zemu atalgoto darba ņēmēju un lielais aplokšņu algu īpatsvars nozīmē, ka lielai daļai iedzīvotāju ir minimāls sociālais nodrošinājums. Valdības vērienīgie plāni palielināt minimālo ienākumu līmeni nav īstenoti finansējuma trūkuma dēļ. Tā vietā ir nedaudz palielināts garantētais ienākumu minimums. Neraugoties uz zemāko pensiju nelielu pieaugumu, to adekvātuma nodrošināšana joprojām ir problēma. Turklāt personu ar invaliditāti sociālā aizsardzība joprojām ir ļoti vāja. ·Paredzams, ka veselības aprūpes finansējums ļaus apmierināt daļu no pamatvajadzībām, tomēr nesen pieņemtie piekļuves ierobežojumi varētu pasliktināt veselības jomas rezultātus. Valsts veselības jomas vājie rezultāti ir saistīti ar veselības aprūpes zemo publisko finansējumu un mazāku efektivitāti nekā citās valstīs. Paredzams, ka resursu prioritāšu noteikšana veselības jomā 2018. un 2019. gadā paplašinās piekļuvi pakalpojumiem. Tomēr publisko izdevumu plāni 2020. gadam joprojām krietni atpaliek no ES vidējā rādītāja, un efektivitātes palielināšanai paredzētās reformas ir tikko sākušās. Sākot no 2019. gada, valsts finansētie veselības aprūpes pakalpojumi tiks sasaistīti ar sociālajām iemaksām. Iedzīvotāju grupas, kurām nav pilnas piekļuves sabiedriskajiem pakalpojumiem, var piedalīties, veicot brīvprātīgas veselības apdrošināšanas iemaksas. Tā rezultātā daļa iedzīvotāju var zaudēt piekļuvi pilnam veselības aprūpes pakalpojumu grozam. ·Strauji augošās darbaspēka izmaksas rada zināmas bažas par Latvijas cenu konkurētspēju. Neraugoties uz algu straujo pieaugumu, Latvija turpināja palielināt eksporta tirgus daļas. Būtiski ir atzīmēt, ka atšķirībā no laikposma pirms 2009. gada ekonomikas krīzes, tekošais konts kopumā ir saglabājies tuvu līdzsvaram. Darbaspēka piedāvājuma samazināšanās, šķiet, ir galvenais algu pieauguma virzītājspēks, kas savukārt var radīt labvēlīgu ietekmi, ierobežojot emigrāciju. Lai gan līdz šim riski ir ierobežoti, tie liecina par politikas pasākumu, kas palielinātu darbaspēka piedāvājumu, nepieciešamību. ·Latvijas ražīguma pieaugums ir stabils, savukārt valsts rezultāti inovācijas jomā ir viduvēji. Labvēlīga makroekonomikas vide un spiediens, ko rada darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās, ir veicinājuši ražīguma pieaugumu Latvijā. Tomēr nelielie ieguldījumi pētniecībā un izstrādē, zemi vispārējie rezultāti inovācijas jomā un vidēji izglītības jomas rezultāti negatīvi ietekmē Latvijas centienus sasniegt augstāku ražīgumu, izmantojot specializāciju zinātnesietilpīgās darbībās. ·Latvija ir veikusi pasākumus, lai samazinātu slogu, ko enerģijas subsīdijas rada elektroenerģijas patērētājiem, tomēr problēmas saglabājas. Reaģējot uz enerģijas subsīdiju augstajām un pieaugošajām izmaksām, Latvija pakāpeniski atcēla atbalstu, kas tika izmaksāts valsts enerģētikas uzņēmumam un kas veidoja aptuveni pusi no visām subsīdiju izmaksām. Turklāt valsts ir arī centusies palielināt lielu rūpniecisko patērētāju konkurētspēju, samazinot to elektroenerģijas cenu, kas ir viena no augstākajām ES. Tomēr joprojām pastāv problēmas attiecībā uz elektroenerģijas tīkla efektivitāti (daļēji iedzīvotāju skaita samazināšanās dēļ) un labākas izmaksu lietderības panākšanu atjaunojamo energoresursu atbalstam. ·Latvijas uzņēmējdarbības vide kopumā ir labvēlīga, lai gan tiesu sistēma un publiskais iepirkums joprojām rada problēmas. Kopumā Latvija ieņem augstu vietu starptautiskajos uzņēmējdarbības vides reitingos un izceļas ar savu labi attīstīto IT infrastruktūru, tiešsaistes pakalpojumiem un piekļuvi kredītiem. Tai ir vājāki rezultāti maksātnespējas procesa un publiskā iepirkuma jomā. Lai gan ir novērstas konkrētas maksātnespējas regulējuma nepilnības, kas ļāva veikt būtiskus procesa pārkāpumus, uzticēšanās tiesu iestādēm joprojām ir salīdzinoši zema. Turklāt pastāv problēmas saistībā ar konkurētspēju un pārredzamību publiskā iepirkuma procesā. ·Gaidāmā valsts pārvaldes reforma ir vērsta uz to, lai palielinātu centrālās valsts pārvaldes kvalitāti un efektivitāti. To paredzēts sasniegt, centralizējot administratīvā atbalsta funkcijas un samazinot administratīvās procedūras un noteikumus. Tomēr vietējās iestādes un valsts uzņēmumi neietilpst reformas darbības jomā, tādējādi ir ierobežota tās vispārējā efektivitāte. ·Korupcija joprojām ir problēma uzņēmējdarbības videi, tomēr korupcijas apkarošanas biroja darbības neatkarības nostiprināšana ir pozitīvs solis. Pamatojoties uz apsekojumiem, korupcija joprojām tiek uzskatīta par plašāk izplatītu nekā dažās citās ES valstīs, tomēr to uzņēmumu skaits, kuri korupciju uzskata par šķērsli uzņēmējdarbībai, samazinās. Iepriekšējos gados korupcijas apkarošanas birojā notikušie iekšējie konflikti mazināja tā efektivitāti, un sagaidāms, ka šī problēma tiks atrisināta ar nesenajām organizatoriskajām izmaiņām. Tomēr vilcināšanās tiesību akta par trauksmes cēlēju aizsardzību pieņemšanā neļauj uzlabot valsts pārvaldes pārskatatbildību un efektivitāti. 1. Ekonomikas stāvoklis un perspektīvas IKP pieaugums

IKP pieaugums 2017. gadā sasniedza 4,5 %, pateicoties spēcīgai investīciju atsākšanai un uzlabotam ārējam pieprasījumam. Investīcijas un eksports nodrošināja visaptverošu izaugsmes paātrināšanos. Lai gan privātais patēriņš turpināja vienmērīgi palielināties, ko sekmēja algu kāpuma paātrināšanās, ieguldījumu līmeņa atgūšanās bija noteicošais faktors aktivitātes pieaugumam Latvijā. Paredzams, ka abu šo faktoru ietekme 2018. gadā turpināsies, savukārt izaugsme līdz 2019. gadam atgriezīsies aptuveni pēckrīzes vidējā līmenī. 1.1. diagramma.IKP izaugsme un elementu ietekme Avots: Eiropas Komisija Saskaņā ar Komisijas ziemas prognozi paredzams, ka izaugsme 2018. gadā samazināsies līdz 3,5 % un 2019. gadā – līdz 3,2 %. Paredzams, ka tiklīdz mazināsies sākotnējais stimuls, ko radīja ES līdzekļu izmaksas atsākšanās, izaugsme samazināsies, tomēr stabili turēsies virs 3 %. Ekonomiku 2018. gadā vajadzētu virzīt ES ekonomikas spēcīgai izaugsmei apvienojumā ar ievērojamu algu pieaugumu un nodokļu apjoma samazinājuma radītajiem stimuliem. No otras puses, tiek prognozēts, ka inflācijas pieaugums un ierobežotais darbaspēka piedāvājums būs ierobežojoši faktori. Patēriņš 2017. gadā privātais patēriņš strauji pieauga, tomēr paredzams, ka tas samazināsies. Privātais patēriņš 2017. gadā esot pieaudzis par vairāk nekā 4 % salīdzinājumā ar 3,3 % 2016. gadā, un to galvenokārt izraisījis algu pieaugums. Patēriņa straujāku pieaugumu ir veicinājusi arī patērētāju uzticība, kas bija virs vidējā līmeņa. Tomēr ir sagaidāms, ka šis rādītājs samazināsies, ņemot vērā izmaiņas reālajā izmantojamajā ienākumā, kura pieaugums, paredzams, palēnināsies saistībā ar nodarbinātības kritumu un inflācijas pieaugumu. Investīcijas ES finansētie projekti investīciju cikla veicināšanai. Investīciju līmenis izmainījās atbilstoši ES līdzekļu plūsmai, 2017. gadā atgriežoties 2015. gada līmenī pēc krituma 2016. gadā. Raugoties nākotnē, paredzams, ka ES līdzekļu radītais stimuls ilgs līdz 2019. gada sākumam, kad līdzekļu izmaksas būs sasniegušas savu parasto līmeni. Ievērojami valsts aviokompānijas veikti ieguldījumi iekārtās un kreditēšanas pieaugums nedaudz virs nulles deva papildu stimulu ieguldījumiem 2017. gadā. 1.2. diagramma.Investīcijas pēc aktīvu veidiem,% no IKP Avots: Eiropas Komisija Tirdzniecība Globālās tirdzniecības pieaugums nodrošina tikai ierobežotu stimulu Latvijas eksportam. Tiek lēsts, ka preču un pakalpojumu eksports 2017. gadā palielinājās aptuveni par 4 %, kas kopumā atbilst 2016. gada rādītājam. Eksporta uz ES pieaugums bija stabils, un pirmo reizi trīs gados preču eksports uz Krieviju atkal pieauga. Tajā pašā laikā pakalpojumu eksporta pieaugums 2017. gadā palēninājās, jo turpināja samazināties Krievijai sniegtie dzelzceļa tranzīta pakalpojumi un finanšu pakalpojumi nerezidentiem. Saskaņā ar Komisijas rudens prognozi eksporta pieaugums gan 2018. gadā, gan 2019. gadā saglabāsies tuvu 4 %. Savukārt importa pieaugums būs aptuveni saistīts ar investīciju ciklu, un gan 2018. gadā, gan 2019. gadā tas pakāpeniski samazināsies, jo palēnināsies ieguldījumu pieaugums. Inflācija Pieaugošo algu spiediens tuvākajā nākotnē saglabās inflāciju paaugstinātā līmenī. Enerģijas cenu pieaugums un pārtikas preču cenu kāpums 2017. gadā palielināja SPCI inflāciju Latvijā līdz 2,9 %. Lai gan ir sagaidāms, ka šo notikumu ietekme būs īslaicīga, algu pieaugums un ievērojams akcīzes nodokļu palielinājums gan 2018. gadā, gan 2019. gadā saglabās inflāciju tuvu 3 %. 1.3. diagramma.12 mēnešu vidējā SPCI inflācija, izmaiņas % Avots: Eiropas Komisija Darba tirgus Ekonomiski aktīvo iedzīvotāju īpatsvara kritums samazina bezdarba līmeni un veicina algu pieaugumu. Lai gan nodarbināto iedzīvotāju skaits joprojām ir stabils, bezdarba līmenis turpināja samazināties sarūkošā darbaspēka dēļ, turklāt šā krituma ietekme ir mazināta, pieaugot ekonomiskās aktivitātes līmenim (1.4. diagramma). 2017. gadā bezdarba līmenis Latvijā bija 8,7 % (sezonāli izlīdzināti dati), taču bija vērojamas lielas reģionālās atšķirības — no 4,8 % Rīgā līdz 15,8 % austrumu reģionā – Latgalē(). Ilgstošo bezdarbnieku īpatsvars samazinājās, bet vidējais bezdarba perioda ilgums palielinājās. Paredzams, ka bezdarba līmenis turpinās samazināties, pateicoties darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita turpmākam kritumam, kas kopš 2010. gada ir vidēji 1,5 % gadā. 1.4. diagramma.Darba tirgus tendences Latvijā Avots: Eiropas Komisija Algu pieaugums tuvojas 10 %, jo pastiprinās konkurence par darba meklētājiem, kuru skaits samazinās. 2017. gada pirmajos trijos ceturkšņos nominālās algas pieaugums palielinājās līdz 8,7 %, salīdzinot ar 6,8 % 2016. gadā IKP pieaugums, jo īpaši lielāks ieguldījumu pieaugums, bija galvenie faktori, kas paātrināja algu pieaugumu. Algu pieaugums dažādās nozarēs, reģionos un prasmju līmeņos lielā mērā ir līdzīgs, bet mazkvalificēto strādnieku atalgojums palielinājās nedaudz vairāk. Paredzams, ka 2018. un 2019. gadā algas joprojām strauji pieaugs atbilstoši stabilajai IKP izaugsmei, un daļēji pateicoties minimālās darba algas pieaugumam par aptuveni 13 % (no EUR 380 2017. gadā līdz EUR 430 2018. gadā). Jo īpaši reālo algu pieaugums jau vairākus gadus pārsniedz ražīguma pieaugumu un tādēļ rada bažas par valsts cenu konkurētspēju. Šis jautājums ir sīkāk izskatīts 3.4.4. iedaļā. Problēmas, ko rada demogrāfiskā lejupslīde, kļūst arvien izteiktākas. Latvijas darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās temps ir kāpis no 0,8 % gadā laikposmā no 2003. gada līdz 2007. gadam līdz gandrīz 2 % laikposmā no 2008. gada līdz 2016. gadam – galvenokārt pieaugošās emigrācijas dēļ. Emigrācija ir saistīta ar lielāku atalgojumu un labākām nodarbinātības iespējām turīgākajās ES valstīs. Strauji pieaugošās algas var palīdzēt apturēt šo tendenci, un, raugoties no šīs perspektīvas, tas ir pozitīvs pavērsiens. Iedzīvotāju skaita samazināšanās rada nozīmīgas politikas problēmas vairākās jomās — fiskālās stabilitātes (sk. 3.1.4. iedaļu), darbaspēka piedāvājuma (sk. 3.3.1. iedaļu), veselības aprūpes (sk. 3.3.3. iedaļu), izglītības (sk. 3.3.4. iedaļu), ražīguma (sk. 3.4.3. iedaļu), enerģētikas (sk. 3.5.1. iedaļu) un valsts pārvaldes (sk. 3.6.1. iedaļu) jomā. Sociālās tendences Neraugoties uz dažiem uzlabojumiem, nabadzības vai sociālās atstumtības risks joprojām ir augsts. Nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto personu īpatsvars turpināja samazināties, 2017. gadā sasniedzot 28,2 %, tomēr šis rādītājs joprojām pārsniedz ES vidējo rādītāju, kas ir 23,5 % (2016. gadā)(). Šo samazinājumu ir izraisījis smagas materiālās nenodrošinātības rādītāja kritums un, mazākā mērā, mājsaimniecībās ar zemu darba intensitāti dzīvojošo cilvēku īpatsvara samazinājums (1.5. diagramma). Monetārās nabadzības jomā 2017. gadā nebija vērojami būtiski uzlabojumi (sīkāku informāciju skatīt 3.3.2. iedaļā). Nabadzības riska rādītājs attiecībā uz cilvēkiem ar invaliditāti, iedzīvotājiem, kuri dzīvo (gandrīz pilnīgās) bezdarbnieku mājsaimniecībās, un vecāka gadagājuma cilvēkiem 2017. gadā saglabājās augstā līmenī.

1.5. diagramma.Nabadzības rādītāji Avots: Eiropas Komisija Gan labklājības, gan ienākumu nevienlīdzība ir augstā līmenī. 2017. gadā turīgāko 20 % mājsaimniecību gūto ienākumu daļa vairāk nekā sešas reizes pārsniedza nabadzīgāko 20 % mājsaimniecību ienākumu daļu, ierindojot Latviju starp ES valstīm ar visaugstāko ienākumu nevienlīdzību. Latvijas Džini koeficients() attiecībā uz mājsaimniecību ienākumiem pēc nodokļiem un pabalstiem joprojām ir viens no augstākajiem ES(), kaut arī kopš 2006. gada šis rādītājs ir samazinājies. Lai gan tirgus ienākumi bija tikai nedaudz nevienlīdzīgāki nekā citās ES valstīs, nodokļu un pabalstu ietekme uz nevienlīdzības samazināšanu Latvijā ir ievērojami mazāka nekā citās ES valstīs. Tas atspoguļo zemos sociālos izdevumus (sk. 3.3.2. iedaļu) un nodokļu vājo progresivitāti (sk. 3.1.3. iedaļu) Latvijā. Turklāt labklājības nevienlīdzība ir viena no augstākajām eurozonā. Aptuveni pusi no labklājības veido īpašumtiesības uz galveno dzīvesvietu un ceturto daļu veido īpašumtiesības uz citu nekustamo īpašumu, kas līdzinās eurozonas vidējam rādītājam(1.6. diagramma). 1.6. diagramma.Ienākumu sadale un neto labklājība Avots: EU-SILC (Eurostat, 2017. gads) un HFCN (2016. gads) Bažas rada arī iespēju nevienlīdzība un nevienlīdzīga piekļuve veselības aprūpei. Lai gan saikne starp izglītības rezultātiem un sociālekonomisko stāvokli ir relatīvi vāja, mazkvalificētu vecāku bērnu nabadzības rādītājs (41,8 % nabadzības risks) ir ievērojami lielāks nekā augsti kvalificētu vecāku bērniem (4,9 %). Šīs atšķirības attiecas arī uz piekļuvi veselības aprūpei, kur plaisa starp nabadzīgākajiem un bagātākajiem attiecībā uz iedzīvotāju norādītajām neapmierinātajām medicīniskās aprūpes vajadzībām ir viena no lielākajām ES. Ārējā pozīcija Tekošajā kontā atkal ir deficīts, kam pamatā ir investīciju atsākšanās. Tiek lēsts, ka ES līdzekļu plūsmas palielinājums un attiecīgs ražošanas līdzekļu importa pieaugums 2017. gadā ir radījis tekošā konta deficītu 1,4 % apmērā no IKP. Sagaidāms, ka prognozes periodā šis rādītājs saglabāsies mēreni negatīvs. Neto starptautisko investīciju pozīcija (NSIP) turpināja uzlaboties galvenokārt tādēļ, ka samazinājās Latvijas banku pieprasījums pēc ārējā finansējuma. 2017. gada beigās NSIP pārsniedza -60 % no IKP salīdzinājumā ar mazāk nekā -80 % no IKP 2009. gadā. Turklāt šo rādītāju galvenokārt veido ārvalstu tiešās investīcijas (ĀTI), kas ierobežo pēkšņa līdzekļu atsaukuma risku. 1.7. diagramma.Neto starptautisko investīciju pozīcija sadalījumā pa nozarēm Avots: Eiropas Komisija Tendences kredītu jomā Kreditēšanas pieaugums joprojām ir zems, neraugoties uz ekonomisko uzplaukumu. 2017. gadā mājsaimniecībām izsniegto kredītu apjoms palielinājās, bet aizdevumi uzņēmumiem samazinājās (1.8. diagramma). Bankas finansēja tikai 25 % no jaunu mājokļu iegādēm. Atlikušo daļu finansēja paši pircēji vai alternatīvi patēriņa kredītu sniedzēji. Šis pēdējais minētais tirgus segments ir paplašinājies. Alternatīvajiem aizdevējiem ir aptuveni 300 tūkstoši klientu visā valstī, un apjoma ziņā tie izsniedz vairāk patēriņa kredītu nekā bankas. Neraugoties uz pašreizējo ekonomisko labklājību, nefinanšu uzņēmumi nelabprāt veic ieguldījumus. Uzņēmumi gūst peļņu, bet neplāno paplašināt savu ražošanas jaudu. Daļēji tas ir skaidrojams ar zemu uzticību ekonomikai, savukārt vājā tiesu sistēma un neatrisinātās problēmas maksātnespējas procedūrās ir papildu faktori, kas kavē kreditēšanas pieaugumu. 1.8. diagramma.Kreditēšanas pieaugums Avots: Eiropas Centrālā banka Mājokļu cenas Mājokļu cenu pieaugums ir paātrinājies, bet cenu līmenis joprojām atbilst pamatrādītājiem. Mājokļu cenu pieaugums 2017. gada pirmajos trīs ceturkšņos sasniedza 9,3 %, tomēr pirms tam ilgu laiku cenu pieaugums lielākoties bija zems (1.9. diagramma). Kopumā vidējais mājokļu cenu pieaugums kopš 2010. gada ir 5,1 %, kas ir zem nominālā IKP pieauguma vidējā rādītāja (5,8 %). Tā rezultātā pašreizējie mājokļu cenu līmeņi ir aptuveni ilgtermiņa vidējā līmeņa robežās (3.2.5. iedaļa). 1.9. diagramma.Mājokļu faktisko cenu indekss, 2010=100 Avots: Eiropas Komisija Publiskās finanses Vispārējās valdības budžeta deficīts ir aptuveni 1 %, tādējādi Latvijas publiskās finanses saglabājas stabilas, tomēr pašreizējā izaugsme ir procikliska. Vispārējās valdības budžeta deficīts 2017. gadā bija 0,9 % no IKP, un paredzams, ka gan 2018. gadā, gan 2019. gadā šis rādītājs saglabāsies pašreizējā līmenī. Aizsardzība un veselības aprūpe ir galvenās jomas, kas gūs labumu no izdevumu pieauguma, kas paredzēts 2018. gadā. Ievērojams nodokļu samazinājums, kura mērķis ir stimulēt saimniecisko darbību, ierobežos ieņēmumus no nodokļu bāzes spēcīga pieauguma. Ņemot vērā iepriekš minēto iespējamo ekonomisko izaugsmi, ekspansīvā fiskālā nostāja ir procikliska. Fiskālās politikas procikliskums rada bažas par publisko finanšu noturību ekonomikas cikla izmaiņu gadījumā. 1.1. tabula.Galvenie ekonomikas, finanšu un sociālie rādītāji Avots: Eurostat un ECB, 2018. gada 30. janvāris, ja dati ir pieejami; Eiropas Komisija attiecībā uz prognozes rādītājiem (2018. gada ziemas prognoze attiecībā uz reālo IKP un SPCI, 2017. gada rudens prognoze attiecībā uz citiem rādītājiem). 2. Progress konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā Progress Latvijai adresēto ieteikumu īstenošanā 2017. gadā ir jāskata ilgāka termiņa perspektīvā kopš Eiropas pusgada ieviešanas 2011. gadā. Raugoties uz konkrētai valstij adresēto ieteikumu īstenošanas daudzgadu novērtējumu, kopš tie pirmo reizi tika pieņemti, 85 % no visiem Latvijai adresētajiem ieteikumiem ir reģistrēts vismaz “neliels progress” (2.1. diagramma). Ir panākts ievērojams progress un pilnīga īstenošana, saglabājot fiskālo disciplīnu, pieņemot iekšzemes fiskālo regulējumu un uzlabojot banku nozares makroprudenciālo uzraudzību. Latvija ir fiskālajā ziņā piesardzīga un nesen ir nedaudz samazinājusi nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās() attiecībā uz zema atalgojuma saņēmējiem. Latvija novērsa savu pārmērīgo valdības budžeta deficītu 2012. gadā, un kopš tā laika izpilda fiskālās prasības. Fiskālā sistēma ir izveidota un īstenota. Kopš 2012. gada Latvijai ir ieteikts novirzīt nodokļus no zemajām algām izaugsmi veicinošā veidā. 2017. gada nodokļu reforma daļēji ņēma vērā šo ieteikumu, jo tika samazināts nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās attiecībā uz zema atalgojuma saņēmējiem, tomēr šis rādītājs joprojām ir augstāks par ES vidējo rādītāju un pārējo Baltijas valstu rādītājiem. Turklāt nodokļu samazinājuma fiskālās izmaksas tikai daļēji kompensē akcīzes nodokļu palielinājums un stingrāka PVN administrēšana. Nodokļu saistību izpilde pakāpeniski uzlabojas, pateicoties nodokļu iestāžu preventīvajiem pasākumiem un centieniem izskaust izvairīšanos no nodokļu maksāšanas. Tomēr daži politikas pasākumi, piemēram, mikrouzņēmumu nodokļu režīms, ir pakļauti ļaunprātīgas izmantošanas riskam.

2.1. diagramma.Konkrētām valstīm adresēto ieteikumu 2012.—2017. gadam daudzgadu īstenošana līdz šim brīdim Avots: Eiropas Komisija Sociālās politikas jomā laika gaitā ir panākts minimāls progress, taču pēdējā laikā veselības aprūpei ir pievērsta vajadzīgā uzmanība. Sociālās palīdzības sistēma gadu gaitā nav uzlabojusies. 2014. gadā tika iesniegta būtiska reforma, ar ko ievieš vispārēju minimālo ienākumu līmeni, un to bija plānots sākt 2017. gadā, tomēr līdz šim nav panākts progress, kas saistīts galvenokārt ar finansējuma trūkumu. Sociālo pabalstu adekvātums ir nedaudz uzlabojies, pateicoties dāsnākiem pensiju indeksācijas noteikumiem, bērnu pabalstu palielinājumam, jo īpaši attiecībā uz lielām ģimenēm, un garantētā ienākumu minimuma mērenam palielinājumam. Profesionālās izglītības modernizēšana atbilstoši darba tirgus vajadzībām ir bijusi lēna. 2016. gadā tika ieviesti pamatnosacījumi attiecībā uz mācīšanos darbavietā, bet to īstenošana joprojām ir zemā līmenī. Budžeta lēmumos prioritāte ir piešķirta veselības aprūpes nozarei, tomēr valsts finansēto pakalpojumu piedāvājums joprojām atpaliek no pieprasījuma. Stratēģiskie lēmumi par konsolidāciju un specializāciju lielākai resursu izmantošanas efektivitātei vēl ir jāīsteno praksē. Ir pieņemts priekšlikums reformai par centrālās valsts pārvaldes efektivitātes palielināšanu. Pēdējo gadu laikā valsts pārvaldes reformas ir pavirzījušās uz priekšu tikai nedaudz, un ir iesniegti vairāki priekšlikumi, tomēr tikai daži no tiem ir pieņemti. 2016. gadā tika iesniegtas idejas valsts pārvaldes efektivitātes palielināšanai, un 2017. gadā valdība pieņēma pārskatīto priekšlikumu. Reforma balstās uz augsta līmeņa mērķiem samazināt centrālās valdības darbinieku skaitu, tādējādi ļaujot palielināt algas un piesaistīt talantus publiskajam sektoram. Tomēr šie plāni neietver pašvaldības. Parlaments nav pieņēmis tiesību akta priekšlikumu par vienotu tiesisko regulējumu visiem publiskā sektora darbiniekiem, neraugoties uz to, ka šis priekšlikums ir gatavs jau kopš 2014. gada. Interešu konflikta novēršanu kavē neskaidrs kompetenču sadalījums starp iestādēm, kuru uzdevums ir pārbaudīt līdzekļu un interešu deklarācijas, kas netiek veikts sistemātiski. Vilcināšanās tiesību akta par trauksmes cēlēju aizsardzību pieņemšanā kaitē valsts pārvaldes pārskatatbildībai un efektivitātei. Kopumā Latvija ir panākusi nelielu progresu() attiecībā uz konkrētai valstij adresētajiem 2017. gada ieteikumiem. Tika panākts neliels progress nodokļu īpatsvara darbaspēka izmaksās samazināšanā iedzīvotājiem ar zemiem ienākumiem un nodokļu saistību izpildes uzlabošanā, kā arī centrālās valdības reformas īstenošanā un valsts veselības aprūpes pakalpojumu nodrošinājuma pastiprināšanā. Tikai ierobežots progress tika panākts sociālās drošības tīkla adekvātuma uzlabošanā un profesionālās izglītības mācību programmas atjaunināšanā, lai gan vēl ir jāiegulda liels darbs, lai pilnībā izpildītu konkrētai valstij adresētos ieteikumus. Progress interešu konflikta novēršanā tiek vērtēts kā ierobežots. 2.1. tabula.Kopsavilkuma tabula par 2017. gada KVAI novērtējumu Avots: Eiropas Komisija Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (ESI fondiem) ir neatsverama loma, risinot galvenās problēmas saistībā ar iekļaujošu izaugsmi un konverģenci Latvijā (2.1. izcēlums). ESI fondi galvenokārt tiek izmantoti pētniecības un izstrādes veicināšanai privātajā sektorā, stiprinot saiknes starp pētniecību un rūpniecību, atbalstot valsts reformas, kas paredzētas veselības aprūpes pieejamības un kvalitātes uzlabošanai. Turklāt ESI fondi palīdz uzlabot profesionālās izglītības un apmācības kvalitāti, kā arī stiprināt personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku un citu neaizsargāto grupu nodarbināmību un sociālo iekļaušanu. Dalībvalstis var lūgt Komisijai tehnisko atbalstu, lai sagatavotu, izstrādātu un īstenotu izaugsmi veicinošas strukturālās reformas. Strukturālo reformu atbalsta dienests (SRSS) sadarbībā ar attiecīgajiem Komisijas dienestiem piedāvā pielāgotu tehnisko atbalstu, kam nav nepieciešams līdzfinansējums un ko sniedz pēc dalībvalsts pieprasījuma. Šis atbalsts ir vērsts uz prioritātēm, kas noteiktas ES ekonomikas pārvaldības procesa kontekstā (t. i., konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošana), tomēr SRSS atbalsta darbības joma ir plašāka, jo tas var aptvert arī reformas, kas saistītas ar citām Komisijas prioritātēm, vai reformas, kas veiktas pēc dalībvalstu iniciatīvas. Latvija ir lūgusi SRSS tehnisko atbalstu, lai palīdzētu īstenot reformas dažādās jomās, piemēram, šādās: valsts pārvalde, izaugsme un uzņēmējdarbības vide, publisko finanšu pārvaldība, veselības aprūpe un finanšu sektors. Konkrēti, SRSS sniedz atbalstu, lai uzlabotu nodokļu administrāciju, palielinātu izmaksu lietderību un piekļuvi veselības aprūpei, attīstītu Latvijas kapitāla tirgus un piedāvātu apmācību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošanas jomā. 2.1. izcēlums. Konkrēti rezultāti, kas panākti, izmantojot ES atbalstu strukturālām pārmaiņām Latvijā Latvija saņem nozīmīgu Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondu) atbalstu un līdz 2020. gadam var saņemt līdz pat EUR 5,6 miljardus. Šī summa atbilst aptuveni 3 % no IKP gadā laikposmā no 2014. gada līdz 2018. gadam un 65 % no publiskajām investīcijām( I ). Līdz 2017. gada 31. decembrim vietējā līmenī veiktiem projektiem tika piešķirts aptuveni EUR 3,1 miljards (55 % no kopējās summas). Tas ir ļāvis sniegt atbalstu vēl aptuveni 84 000 mājsaimniecību ar platjoslas piekļuvi ar ātrumu vismaz 30 Mb/s un pārstrukturēt vai modernizēt 1145 lauku saimniecības; 57 000 cilvēku, no kuriem 16 000 ir ilgstošie bezdarbnieki, saņēma Eiropas Sociālā fonda atbalstu. Turklāt Latvija ir saņēmusi atbalstu no Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas cīņai pret jauniešu bezdarbu, un 23 000 jauniešu ir guvuši no tā labumu. EUR 126 miljoni no šā ES finansējuma tiks nodrošināti, izmantojot finanšu instrumentus. ESI fondi palīdz risināt strukturālās politikas problēmas un īstenot konkrētai valstij adresētos ieteikumus. Kā piemēru var minēt pētniecības un izstrādes veicināšanu privātajā sektorā; saikņu stiprināšanu starp pētniecību un izstrādi, inovāciju un rūpniecību; veselības aprūpes jomā izveidotu valsts stratēģiskās politikas satvaru un veselības aprūpes infrastruktūras kartēšanas sagatavošanu, lai palielinātu veselības aprūpes jomas ieguldījumu efektivitāti; tiesu sistēmas efektivitātes uzlabošanu; profesionālās izglītības un apmācības kvalitātes uzlabošanu, konsolidējot skolu tīklu, atjauninot mācību programmu un paplašinot mācīšanās darbavietā komponentus; aktivizācijas un sociālās iekļaušanas pasākumu pastiprināšanu, lai uzlabotu personu ar invaliditāti, vecāka gadagājuma cilvēku un ilgstošu bezdarbnieku nodarbināmību, un sociālā darba kapacitātes stiprināšanu. Jau tika īstenotas dažādas reformas, kas bija priekšnoteikums ESI fondu atbalstam. ( II ) Tika izstrādāta pārdomātas specializācijas stratēģija pētniecības un inovācijas jomā, lai centienus koncentrētu uz ražojumu ar lielu tirgus potenciālu specializāciju. Tas ir arī palīdzējis uzlabot sadarbību starp uzņēmumiem un sabiedriskām pētniecības iestādēm. Pētniecības iestāžu konsolidācija, finansēšanu sasaistot ar rezultātiem un augstākajā izglītībā vairāk koncentrējoties uz ekonomikas vajadzībām, tika veikta arī saskaņā ar prioritātēm, kuras noteiktas pārdomātas specializācijas stratēģijā; tika uzlabota veselības aprūpes pieejamība un kvalitāte un attīstīta veselības aprūpes infrastruktūra, galveno uzmanību pievēršot prioritārajām veselības aprūpes jomām; izglītības jomā tika izstrādāta uz pierādījumiem balstīta stratēģija priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas novēršanai. Šīs reformas ir sagatavojušas pamatu publisko ieguldījumu projektu, tostarp projektu, ko finansē no valsts līdzekļiem un citiem ES instrumentiem, labākai īstenošanai kopumā. Latvija virzās uz priekšu Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) apgūšanā. 2017. gada decembrī ESIF ietvaros apstiprināto darbību kopējais finansējums bija EUR 182 miljoni, turklāt paredzēts, ka tas piesaistīs privātās un publiskās investīcijas kopumā EUR 615 miljonu apmērā. Konkrētāk, līdz šim infrastruktūras un inovācijas sadaļā ir apstiprināti 6 projekti, kuros ir iesaistīta Latvija (tostarp 3 vairāku valstu projekti), EUR 164 miljonu apmērā, ko finansēs EIB saskaņā ar ESIF. Paredzēts, ka tas piesaistīs investīcijas aptuveni EUR 370 miljonu apmērā. Līdz šim MVU sadaļā ir apstiprināti 6 nolīgumi ar finanšu starpniekiem. ESIF nodrošinātais Eiropas Investīciju fonda finansējums sasniedz EUR 19 miljonus, kas, paredzams, piesaistīs aptuveni EUR 245 miljonus kopējo investīciju. Šo atbalstu saņems vairāk nekā 4200 mazie uzņēmumi vai jaunuzņēmumi. Ņemot vērā apstiprinātās darbības un apjomus, pārvadājumi ierindojas pirmajā vietā, kam seko MVU. Finansējums saskaņā ar programmu “Apvārsnis 2020”, Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentu un citiem tieši pārvaldītiem ES fondiem papildina ESI fondus. Līdz 2017. gada beigām Latvija ir parakstījusi nolīgumus EUR 267 miljonu apmērā par projektiem Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta ietvaros. 3. Reformu prioritātes 3.1. Publiskās finanses un nodokļi 3.1.1.Budžeta plāni Latvijas fiskālais stāvoklis joprojām ir labvēlīgs. Valdības budžeta deficīts 2017. gadā tiek lēsts 0,9 % no IKP. Saskaņā ar Latvijas stabilitātes programmu valdības budžeta deficīta mērķis 2018. gadam ir koriģēts uz 1,0 % no IKP, salīdzinot ar 1,6 % no IKP. Lielā mērā tas ir panākts, grozot galvenās nodokļu reformas plānus laikposmā starp 2017. gada aprīļa paziņojumu stabilitātes programmā un 2017. gada jūlija pieņemšanu, jo īpaši uzņēmumu ienākuma nodokļa izmaiņu izmaksas sadalot pa nākamajiem gadiem. Vidējā termiņa budžeta plānus galvenokārt nosaka nodokļu reforma. Darbaspēka un uzņēmumu ienākuma nodokļa samazināšanas pasākumus tikai daļēji kompensē ieņēmumu palielināšanas pasākumi, tādējādi vidējā termiņā ierobežojot fiskālo telpu. Nodokļu ieņēmumu īpatsvars joprojām krietni atpaliek no valsts vidējā termiņa mērķa, proti, viena trešdaļa no IKP, tādējādi ierobežojot iespējas finansēt strukturālās reformas un budžeta pārdalošo funkciju, jo īpaši attiecībā uz visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām. 2018. gada budžetā ir palielināti izdevumi aizsardzībai, veselības aprūpei un ģimenes atbalstam, bet 2019.–2020. gadā netiks turpināti diskrecionārie fiskālo stimulu pasākumi (3.1.1. diagramma). Nodokļu reformas rezultātā 2019.–2020. gadā tiks atstāts maz iespēju veikt diskrecionāros izdevumus. Latvijā ir vairāki izdevumu automātiskās indeksācijas noteikumi. Kopumā tiek pieņemts, ka izdevumi saglabājas nemainīgi nominālā izteiksmē, kas kalpo par pamatu valsts budžeta plāniem. Politikas jomās, kurās ir stabili finansēšanas noteikumi vai kuras saņem ES finansējumu, valda noteiktība par to budžeta plāniem, savukārt politikas jomās, kuru pamatā ir diskrecionāri budžeta lēmumi, ir grūtības nodrošināt finansējumu. Budžeta plāni 2019.–2020. gadam, liecina, ka uz iemaksām balstītie sociālie izdevumi un finanšu dotācijas vietējām iestādēm un aizsardzībai veido stabilu un lielu daļu no kopējā izdevumu palielinājuma (3.1.1. diagramma). Citu izdevumu pieaugums 2020. gadā ir saistīts ar ES finansēto projektu īstenošanas palielināšanos. Tomēr 2018. un 2019. gadā novērotais veselības aprūpes finansējuma diskrecionārais palielinājums 2020. gadā neturpināsies (3.3.3. iedaļa). Tā kā nav iespējas veikt diskrecionāros izdevumus, ir atliktas arī citas izmaksu ziņā dārgas politikas iniciatīvas, piemēram, minimālo ienākumu līmeņa reforma (3.3.2. iedaļa). 3.1.1. diagramma.Valsts izdevumu pieauguma plāni Avots: Vidēja termiņa budžeta plāni 2018.–2020. gadam 3.1.2.Fiskālās sistēmas un izdevumu pārskatīšana Nosakot fiskālo politiku, fiskālā sistēma kopumā tiek ievērota, tomēr fiskālie noteikumi ne vienmēr tiek precīzi ievēroti. Budžeta mērķi ir noteikti, pamatojoties uz fiskālajiem noteikumiem, kas paredzēti Fiskālās disciplīnas likumā, un tos uzrauga neatkarīga Fiskālās disciplīnas padome, kas arī apstiprina makroekonomikas prognozes, ko izmanto budžeta plānošanai. To, kā iestādes ievēro valsts fiskālos noteikumus, zināmā mēra vājina plānotā “fiskālās drošības rezerves” apturēšana 2019. gadā. Turklāt Fiskālās disciplīnas padome() 2017. gadā ir izdevusi septiņus neatbilstības ziņojumus par konkrētiem jautājumiem, norādot uz gadījumiem, kad budžeta iestāžu pieņemtie lēmumi (piemēram, par budžeta līdzekļu pārdali), šķiet, ir bijuši pretrunā Fiskālās disciplīnas likumam. 2017. gadā tika veikts pārskats pa izdevumiem centrālajā valdībā, un tika veikta ierobežotu līdzekļu pārdale. 2017. gada pārskatā par izdevumiem tika konstatēti izdevumi 0,3 % apmēra no IKP, kas pieejami pārdalei 2018. gadā. Šajā pārskatā tika izskatīta 2016. gadā sniegto ieteikumu īstenošana, kā arī uzlabojumi budžeta sagatavošanā un ziņošanas procesos. Pārskats ietvēra arī izmēģinājuma projektus “nulles budžeta” plānošanai() attiecībā uz kompensējamajām zālēm un publiskajām bibliotēkām. Abi projekti bija jāpabeidz 2017. gadā. Attiecībā uz kompensējamo zāļu projektu nav plānoti turpmāki pasākumi datu ierobežojumu dēļ. Publisko bibliotēku projektā tika atzītas procesu un izmaksu atkārtotas izvērtēšanas sniegtās priekšrocības, kā arī nepieciešamība sadarboties starp iestādēm un izmantot vienotu metodoloģiju. Projekts būtu jāpabeidz 2018. gadā.

3.1.3.Nodokļu sistēma Nodokļu ieņēmumu īpatsvars IKP joprojām krietni atpaliek no ES vidējā rādītāja. Nodokļu ieņēmumu attiecība pret IKP 2016. gadā bija 31,2 %(), kas ir zem ES vidējā rādītāja 38,9 %. Nodokļu sistēmas pamatā ir patēriņa un darbaspēka nodokļi kopējos ieņēmumos, savukārt kapitāls tiek aplikts ar nodokļiem ierobežotā apmērā. Darbaspēka nodokļu slogs ir salīdzinoši augsts, jo īpaši attiecībā uz iedzīvotajiem ar zemiem ienākumiem bez apgādājamajiem vai otriem pelnītājiem. Nodokļu ieņēmumu īpatsvaru IKP ierobežo nodokļu saistību neizpilde, ņemot vērā apjomīgo ēnu ekonomiku. Tas ierobežo finansējumu valdības dienestiem, jo īpaši sociālajiem dienestiem. Nodokļu sistēma tiek pārskatīta, izmantojot 2017. gada vasarā pieņemto reformu. Nodokļu reformas mērķis ir veicināt Latvijas tautsaimniecības konkurētspēju, samazināt ienākumu nevienlīdzību un palielināt nodokļu ieņēmumus par vienu trešdaļu no IKP vidējā termiņā. Galvenie pasākumi ir vērsti uz to, lai samazinātu iedzīvotāju un uzņēmumu ienākuma nodokļus. Pasākumu fiskālās izmaksas daļēji ir kompensētas ar augstākiem akcīzes nodokļiem un uzlabojumiem PVN iekasēšanā (3.1.2. diagramma). Lielākā daļa pasākumu ir spēkā no 2018. gada, un daži pārejas noteikumi ir spēkā līdz 2020. gadam. 3.1.2. diagramma.Nodokļu pasākumu kumulatīvā fiskālā ietekme Avots: Eiropas Komisija Paredzams, ka nodokļu reformas mērķi tiks sasniegti tikai daļēji. Iestādes uzskata, ka mazāki darbaspēka un kapitāla nodokļi palielinātu ieguldījumus un izaugsmi un galu galā nodrošinātu labākus sabiedriskos pakalpojumus un darba iespējas. Tomēr Komisijas veiktās makroekonomikas modelēšanas rezultāti norāda uz ļoti ierobežotu reformas pozitīvo ietekmi uz ieguldījumiem un IKP (Eiropas Komisija, 2017. gads). Tikai daži pasākumi ir mērķtiecīgi vērsti uz nevienlīdzības mazināšanu, piemēram, neapliekamā minimuma palielināšana, un tie veido nelielu daļu no vispārējām reformas izmaksām (3.1.1. izcēlums). Paredzams, ka mērķis panākt, ka nodokļu ieņēmumi veido vienu trešdaļu no IKP, netiks sasniegts. Pasaules Bankas pārskats par Latvijas nodokļu sistēmu un tās ieteikumi lielā mērā tika ignorēti. Pēc Latvijas lūguma Pasaules Banka sniedza pārskatu par Latvijas nodokļu sistēmu (Pasaules Banka, 2016. gads). Tomēr tās ieteikumi nav iekļauti pašreizējā nodokļu reformā vai ir iekļauti tikai ierobežotā mērā. Turklāt nodokļu reformas pieņemšana pirms debatēm par publisko izdevumu vajadzībām liecina, ka trūkst visaptverošas budžeta stratēģijas, tostarp integrēta novērtējuma par valsts ieņēmumu un izdevumu prioritātēm. Zemā nodokļu progresivitāte palielina ienākumu nevienlīdzību. Nodokļu īpatsvara darbaspēka izmaksās nelielā atšķirība attiecībā uz zemākajiem un augstākajiem ienākumiem 2016. gadā norāda uz zemu progresivitāti salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju (3.1.3. diagramma). Pieņemtie darbaspēka nodokļu pasākumi samazinās darbaspēka nodokļus un palielinās to progresivitāti. Tiek lēsts, ka visas ienākumu grupas iegūs no šīs reformas, un vislielākais ieguvums būs ienākumu sadales otrajā līdz piektajā decilē. Nodokļu sistēmas lielāka progresivitāte ir panākta, palielinot neapliekamo minimumu un pabalstus pensionāriem un apgādībā esošajām personām. Tomēr pasākums ar vislielāko ietekmi uz budžetu – iedzīvotāju ienākuma nodokļa standarta likmes samazinājums – ir regresīvs pasākums, kas vairāk atbalsta iedzīvotājus ar augstākiem ienākumiem (3.1.1. izcēlums). Kopumā tiek lēsts, ka darbaspēka nodokļu pasākumi samazinās nabadzības riska rādītāju par 1,8 procentpunktiem un Džini koeficientu par 0,5 procentpunktiem. Neizmantotie nodokļu atvieglojumi un grupu ar zemiem ienākumiem zemā darba intensitāte ierobežo pasākumu ietekmi uz nabadzības un nevienlīdzības mazināšanu. Mājsaimniecības ar viszemākajiem ienākumiem ietver daudzus bezdarbniekus, ekonomiski neaktīvas personas un pensionārus ar mazu pensiju. Tās vairāk paļaujas uz sociālajiem pabalstiem, jo īpaši pensijām, un dod mazāk nodokļu ieņēmumu. Apgādājamām personām un pensionāriem sniegto pabalstu palielinājums, kas ir paredzēts, lai atbalstītu ģimenes ar bērniem un vecāka gadagājuma cilvēkus, nav pietiekami vērsts uz nabadzīgākajām iedzīvotāju grupām, jo to ienākuma nodokļu summa tika pilnībā vai lielā mērā samazināta ar nodokļu atvieglojumiem pirms nodokļu reformas. Šīm grupām labāk piemēroti ir sociālie pārvedumi. Tā rezultātā šie pasākumi lielākas priekšrocības sniedz vidēju ienākumu grupām un ierobežotā mērā ietekmē nevienlīdzību, turklāt nodokļu samazinājumi mazākā mērā ietekmē ienākumu pirmo decili (3.1.1. izcēlums). Ir samazināts lielais nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās attiecībā uz cilvēkiem ar zemiem ienākumiem, tomēr tas joprojām ir augsts. 2016. gadā nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās attiecībā uz atsevišķiem darba ņēmējiem, kuri pelna 67 % no vidējās algas, bija 41,8 % (salīdzinājumā ar 43,2 % 2010. gadā), kas joprojām ir viens no augstākajiem rādītājiem ES (vidējais rādītājs 36,8 %). Tā kā nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās ietekmē darbaspēka pieprasījumu un piedāvājumu šajā ienākumu grupā, tā samazināšana var palīdzēt paaugstināt nodarbinātības līmeni. Tiek lēsts, ka nodokļu reforma samazinās nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz vienu personu, kas pelna 50 % no vidējās algas, līdz 36,0 %, taču šis rādītājs joprojām pārsniegs ES vidējo rādītāju, kas ir 32,5 % (3.1.3. diagramma). Pēc ienākumiem diferencētā neapliekamā minimuma palielināšana ir visefektīvākais veids starp visiem pieņemtajiem pasākumiem, kā samazināt nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz vienīgajiem pelnītājiem. Tomēr sociālo iemaksu pieaugums tieši palielina nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz visām ienākumu grupām(). 3.1.3. diagramma.Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās, vienīgie pelnītāji Avots: Eiropas Komisija 3.1.2. izcēlums Nodokļu reformas sadalošā ietekme Pieņemtā nodokļu reforma ietver ievērojamas izmaiņas darbaspēka nodokļos, kas samazina kopējo nodokļu slogu darbaspēkam un palielina progresivitāti. Šajā izcēlumā ir izvērtēta izraudzīto pasākumu ietekme uz dažādām ienākumu grupām, izmantojot EUROMOD simulācijas( III ). 1.Iedzīvotāju ienākuma nodokļa samazinājums Sākot no 2018. gada, iedzīvotāju ienākuma nodokļa (IIN) likmes tiks diferencētas atbilstoši trim ienākumu kategorijām. Attiecībā uz ienākumiem, kas nepārsniedz 170 % no vidējās algas, standarta IIN likme tiks samazināta no 23 % līdz 20 %. Otra nodokļa likme 23 % apmērā tiks piemērota ienākumiem, kuru apjoms ir gandrīz piecas reizes lielāks par vidējo algu. Attiecībā uz ienākumiem, kas pārsniedz šo robežvērtību, likme būs 31,4 %. Starpība starp otro un trešo kategoriju atbilst darba ņēmēja daļai no pašreizējā solidaritātes papildnodokļa, kas nozīmē, ka faktiskā nodokļu robežlikme, sākot no otrās kategorijas, saglabājas stabila attiecībā uz visām ienākumu grupām. Visi nodokļu maksātāji gūs labumu no pamatlikmes samazinājuma, un tikai daļa no turīgāko 10 % iedzīvotāju ienākumiem nemainīsies (a diagramma). IIN likmju izmaiņu izmaksas būs 0,8 % no IKP. Ņemot vērā to, ka 60 % pabalstu nonāk 30 % iedzīvotāju ar vislielākajiem ienākumiem, šis pasākums palielina ienākumu nevienlīdzību. Tiek prognozēts, ka minētais pasākums ļaus samazināt nabadzības līmeni par 0,4 procentpunktiem. 2.Pēc ienākumiem diferencētais neapliekamais minimums Nodokļu reforma līdz 2020. gadam ļaus palielināt pēc ienākumiem diferencēto maksimālo neapliekamo minimumu līdz EUR 3000 gadā. Pašlaik neapliekamais minimums svārstās no EUR 1380 iedzīvotājiem ar viszemākajiem ienākumiem līdz EUR 720 iedzīvotājiem ar ir visaugstākajiem ienākumiem. Reforma, ar ko tiek atbalstīti iedzīvotāji ar zemākiem ienākumiem un veicināta īstenošana, balstās uz iepriekšējiem plāniem (b diagramma). Maksimālā neapliekamā minimuma palielinājums ļauj turpmāk palielināt progresivitātes līmeni iedzīvotāju ienākuma nodokļa sistēmā. Tā kā tas veido lielāku daļu no neto ienākumiem cilvēkiem ar zemiem ienākumiem, tam ir arī spēcīgāka ietekme uz nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz iedzīvotājiem ar zemiem ienākumiem nekā uz iedzīvotajiem ar augstiem ienākumiem. Šim pasākumam ir nelielas fiskālās izmaksas (0,1 % no IKP), un tas lielā mērā dod labumu ienākumu sadalījuma apakšējā daļā esošajiem. Tas pozitīvi ietekmē mājsaimniecību gada vidējo ekvivalento izmantojamo ienākumu (+ 0,3 %). Turpretī paredzams, ka izmantojamais ienākums attiecībā uz augšējām decilēm tiks ietekmēts negatīvi (b diagramma), jo pašreizējais minimālais pabalsts tiks atcelts. Šis pasākums samazina ienākumu nevienlīdzību (ko mēra ar Džini koeficientu) un relatīvās nabadzības rādītāju attiecīgi par 0,5 procentpunktiem un 0,8 procentpunktiem. 3.Pabalsti pensionāriem un apgādībā esošām personām Ar nodokļu reformu tiek palielināts arī pabalsts pensionāriem (no EUR 2820 līdz EUR 3600 gadā) un darbnespējīgām apgādībā esošām personām (no EUR 2100 līdz EUR 3000 gadā). Mērķis ir risināt bērnu nabadzību un vecāka gadagājuma cilvēku nabadzību. Apgādībā esošo personu pabalsta palielinājums salīdzinoši lielāku labumu dod vidēju ienākumu grupām. Mājsaimniecības ienākumu sadales pirmajā decilē šī reforma ietekmē tikai nedaudz. Tas ir saistīts ar faktu, ka pirms reformas uz lielu daļu no šo mājsaimniecību ar nodokli apliekamajiem ienākumiem jau attiecās pabalsti un tikai 11 % no visām pirmās deciles mājsaimniecībām, kurās ir apgādājami bērni, gūs labumu no reformas (Pluta un Zasova, 2017. gads). Šā pasākuma tvērums palielinās virzienā uz vidēju ienākumu grupām, kas gūst lielāko labumu salīdzinājumā ar to izmantojamajiem ienākumiem. Līdz ar to pasākumam ir tikai ierobežota pozitīva ietekme uz ienākumu nevienlīdzības samazināšanu, un tas samazina Džini koeficientu par 0,1 procentpunktu. Pensionāru pabalstu reformai ir ievērojama ietekme uz ienākumiem otrajā līdz ceturtajā decilē (a diagramma), jo tās ir deciles ar lielu daļu pensiju ienākumu. Pasākuma ietekme uz ienākumiem pirmajā decilē ir ierobežota, jo jau viena trešdaļa no pensijām 2016. gadā bija zemāka par pabalstu, un šī daļa palielināsies. Tomēr reformai ir pozitīva pārdales ietekme, un tai vajadzētu ievērojami samazināt nabadzības riska rādītāju vientuļiem vecāka gadagājuma cilvēkiem, lai gan līdz tādam līmenim, kas joprojām vairāk nekā trīs reizes pārsniedz visu iedzīvotāju kopējo rādītāju. 4.Ar veselības aprūpi saistītās sociālās iemaksas Sociālo iemaksu un solidaritātes papildnodokļa likmes tiek paaugstinātas par 1 procentpunktu (vienlīdzīgi sadalot starp darba devēju un darba ņēmēju iemaksām), un attiecīgie papildu ieņēmumi ir paredzēti veselības aprūpes finansēšanai. Papildu sociālo iemaksu likmei veselības aprūpes finansēšanai vajadzētu nodrošināt fiskālos ieņēmumus 0,3 % apmērā no IKP. Tas tiešā veidā palielina nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz visiem darba ņēmējiem, tomēr nedaudz vairāk tiks ietekmēti lielāku ienākumu saņēmēji nekā mazāku ienākumu saņēmēji (a diagramma), ņemot vērā darba ņēmēju mazāku īpatsvaru ienākumu sadalījuma apakšējā daļā. Ietekme uz nabadzību un nevienlīdzību ir nenozīmīga. Kapitāla nodokļi ir pielāgoti 20 % līmenī, un uzņēmumu ienākumu aplikšana ar nodokli ir atlikta līdz peļņas sadalei. Sākot no 2018. gada, ir samazināta 23,5 % nominālā nodokļa likme uzņēmumu peļņai un dividendēm, savukārt likmes attiecībā uz procentiem un kapitāla pieaugumu ir paaugstinātas no 10 % un 15 % līdz 20 %. Tajā pašā laikā nav jāmaksā nodoklis par nesadalīto peļņu. Paredzams, ka pirmajos gados pēc to ieviešanas tam būs lielas fiskālās izmaksas (0,6 % no IKP 2020. gadā; nodokļu palielināšanas pasākumi veidos mazāk nekā 0,1 % no IKP (3.1.2. diagramma)). Paredzams, ka ieņēmumi sāks palielināties no 2020. gada, tomēr pastāv risks, ka liela daļa no peļņas tiks paturēta, ņemot vērā atlikto nodokļu sniegtās priekšrocības, tādējādi ietekmējot nodokļu ieņēmumus ilgākā laikposmā(). Reformas sadalošā ietekme un ietekme uz makroekonomiku būs atkarīga no uzņēmumu pieņemtajiem darījumdarbības lēmumiem, tomēr paredzams, ka tā stimulēs investīcijas. Ņemot to vērā, faktiskās nodokļu likmes samazināšana uzņēmumiem vislielākās priekšrocības dos bagātākajiem, jo turīgāko 20 % mājsaimniecību pieder apmēram 80 % no finanšu līdzekļiem (1.6. diagramma). Likmju palielinājuma un stingrākas pārvaldības rezultātā palielināsies netiešo nodokļu ieņēmumi. Ir plānots palielināt akcīzes nodokli par degvielu, alkoholu, tabaku un azartspēlēm, un paredzams, ka stingrākas prasības PVN sistēmas ietvaros uzlabos nodokļu saistību izpildi. Tas ietver uzņēmumu PVN reģistrācijas robežvērtības samazinājumu no EUR 50 000 līdz EUR 40 000 un prasību detalizētāk ziņot pat PVN darījumiem. Periodiska nodokļu uzlikšana īpašumam joprojām ir zemā līmenī. Regulārie īpašuma nodokļi Latvijā veido 0,9 % no IKP salīdzinājumā ar vidēji 1,6 % no IKP ES. Lielāki īpašuma nodokļi ir viens no ierosinātajiem ieņēmumu avotiem, ar ko samazināt augsto nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās attiecībā uz zemu atalgotajiem iedzīvotājiem Latvijā, ņemot vērā tā ierobežoto ietekmi uz ekonomikas izaugsmi (Eiropas Komisija, 2015. gads). Turklāt liela daļa īpašumu koncentrējas augstāku ienākumu grupās, tādējādi tiktu pakāpeniski sadalīts nodokļu slogs (apsekojums par mājsaimniecību īpašumu un patēriņu, 2017. gads). Īpašuma aplikšana ar nodokli pakāpeniski tiek atdalīta no tirgus vērtības. Īpašuma vērtībām, ko izmanto īpašuma nodokļa noteikšanai, pēc būtības vajadzētu sekot tirgus vērtībām ar divu gadu nobīdi. Kadastrālās vērtības atkārtotas novērtēšanas secīgas atlikšanas rezultātā nekustamā īpašuma cenas ir iesaldētas 2012./2013. gada līmenī. Nesenākais atjauninājums, kas bija plānots 2018. gadā, ir atlikts uz 2 gadiem. Tas raida nevēlamus signālus nekustamā īpašuma tirgum, sekmējot spekulatīvu rīcību un cenu pieaugumu. Turklāt tas veido negūtos ieņēmumu 0,1 % apmērā no IKP (3.1.2. diagramma), ņemot vērā zemākus novērtējums nodokļu noteikšanas nolūkiem. Turklāt saglabājas līdzīgu īpašumu vērtības neatbilstības, jo reģistrācijas brīdī netiek ziņota īpašuma vērtība un tiek nepareizi noteikts nekustamā īpašuma lietojuma veids (dažādiem īpašuma veidiem tiek piemērotas atšķirīgas nodokļa likmes). Šos jautājumi kalpo par aizbildinājumu tam, lai atliktu kadastrālo vērtību atjaunināšanu līdz jaunas metodoloģijas izstrādei, kas plānota līdz 2020. gadam. Nekustamā īpašuma nodokļa vienveidīgu piemērošanu kavē prakse vietējo pašvaldību līmenī. Dažas pašvaldības sniedz nekustamā īpašuma nodokļa atlaides, kas tiek pilnībā kompensētas ar ienākuma nodokļa ieņēmumiem, tādējādi radot nodokļu konkurenci vietējā līmenī. Tas ir izdevīgi pašvaldībām, jo izlīdzināšanas fonds koriģē tikai atšķirības nekustamā īpašuma nodokļos, bet ieņēmumu nodokļa loma netiek ņemta vērā(). Tajā pašā laikā šāda prakse mazina pašvaldību kopējos ieņēmumus. Kaut arī pastāv sociālu motīvu piešķirtas nodokļu atlaides, tās ir saistītas ar īpašuma vērtību un sniedz lielāku labumu vērtīgu īpašumu īpašniekiem. Pašvaldības neizmanto iespēju izmantot nodokļa atlikšanu neaizsargātām iedzīvotāju grupām. Šis risinājums ir labāk piemērots tādu mājsaimniecību vajadzībām, kurām ir lieli aktīvi, bet mazi ienākumi, un nodrošina vienādu attieksmi pret īpašumiem. Lai gan ēnu ekonomika sarūk, tiek lēsts, ka tā ir lielāka nekā pārējās Baltijas valstīs. Ēnu ekonomika Latvijā 2016. gadā tika lēsta 20 % apmērā no IKP, kas ir par 1 procentpunktu mazāk nekā 2015. gadā, bet joprojām par aptuveni 5 procentpunktiem pārsniedz Igaunijas un Lietuvas rādītājus. Aplokšņu algas līmenis ir līdzīgs visās trijās Baltijas valstīs, bet nedeklarētie uzņēmumu ienākumi (42 % no ēnu ekonomikas) izskaidro atšķirības no pārējo valstu rādītājiem. Tiek lēsts, ka ēnu ekonomika visvairāk skar būvniecības nozari (40 %) un mazumtirdzniecības nozari (25 %) un aplokšņu algu īpatsvars kopējā algu apjomā 2016. gadā bija 18 % (Sauka &Putniņš, 2017. gads). Lielais ēnu ekonomikas īpatsvars rada problēmas attiecībā uz nodokļu iekasēšanu un uzņēmējdarbības vidi. Tomēr nodokļu saistību izpildes uzlabošanai ir vajadzīgs laiks, jo tā ietver kultūras izmaiņas un pielāgotas politikas izstrādi. Tiek veikti dažādi pasākumi, lai uzlabotu nodokļu saistību izpildi. Nodokļu administrācijas mērķis ir uzlabot nodokļu saistību izpildes kultūru, izmantojot vairāk uz sadarbību vērstu pieeju nozaru līmenī un ar atsevišķiem nodokļu maksātājiem. Turklāt paredzams, ka, sākot no 2018. gada publiskojot to darba devēju sarakstu, kuri maksā algas, kas ir zemākas par minimālo algu, un kuri kavējas ar nodokļu deklarāciju iesniegšanu, tiks radīts sabiedrības spiediens panākt nodokļu saistību izpildi. Tajā pašā laikā arvien detalizētāka elektroniskā nodokļu uzskaite ļaus nodokļu iestādēm efektīvāk pildīt savus uzdevumus. Neraugoties uz Valsts ieņēmumu dienesta un Valsts policijas spēju pastiprināšanu, ilgstošas tiesas procedūras un maigi sodi joprojām kavē cīņu pret nodokļu noziegumiem. Mikrouzņēmumu nodokļu režīms slikti kalpo savam mērķim, turklāt tas tiek izmantots kā nodokļu optimizācijas instruments lielākam skaitam uzņēmumu, nekā paredzēts. Mikrouzņēmumu nodokļa režīms ir paredzēts, lai atbalstītu jaunuzņēmumus un zema atalgojuma nozares. Tomēr pēdējos gados uzņēmumi, kas darbojas saskaņā ar vispārējo nodokļu režīmu, to izmanto kā nodokļu optimizācijas instrumentu (Labklājības ministrija, 2016. gads; Pasaules Banka, 2016. gads). Tas arī ierobežo sociālās iemaksas un sociālo aizsardzību attiecībā uz lielu daļu darbaspēka. Nodokļu administrācija nav spējusi novērst ļaunprātīgu izmantošanu tādu problēmu dēļ, kas saistītas ar pierādīšanas pienākumu un administratīvajām izmaksām. Sākot no 2018. gada, maksimālais gada apgrozījums mikrouzņēmumu nodokļa režīma ietvaros ir samazināts no EUR 100 000 līdz EUR 40 000 ar mērķi novirzīt uzņēmumus uz vispārējo nodokļu režīmu. Tomēr mikrouzņēmumu nodokļu režīms ar faktisko nodokļu īpatsvaru no 15 % līdz 27 % (atkarībā no apgrozījuma un atskaitāmajiem izdevumiem) joprojām būs pievilcīgāks nekā vispārējais nodokļu režīms.

3.1.4.Ilgtermiņa fiskālā ilgtspēja Ņemot vērā zemo izdevumu līmeni, veselības aprūpes, ilgtermiņa aprūpes un pensiju izdevumi nerada draudus ilgtermiņa fiskālajai stabilitātei, pamatojoties uz pašreizējo politiku. Neraugoties uz sabiedrības novecošanu un arvien pieaugošo apgādājamo īpatsvara koeficientu, saskaņā ar prognozēm 2018. gada ziņojumā par novecošanu Latvijai ir labi rezultāti attiecībā uz publisko finanšu ilgtermiņa stabilitāti. Tiek prognozēts, ka valsts izdevumi par pensijām samazināsies no 7,4 % no IKP 2016. gadā līdz [4,7 % no IKP] 2070. gadā, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem ES. Gandrīz visu šo samazinājumu atsvērs pieaugošās obligātās privātās individuālās pensijas, kā rezultātā līdz 2070. gadam kopējie pensiju izdevumi kā daļa no IKP kopumā nemainīsies. Turklāt vairākas nesen notikušas izmaiņas valsts pensiju un sociālās drošības sistēmā, tostarp pensiju indeksācijas mehānisma izmaiņas, pārdzīvojušā laulātā minimālās pensijas palielināšana un plašāki atbilstības kritēriji no iemaksām neatkarīgajai minimālajai pensijai, ir zināmā mērā palielinājušas tās dāsnumu. Šīs reformas atspoguļo fakts, ka jaunākajā 2018. gada ziņojumā par novecošanu prognozētie valsts pensiju izdevumi 2020.–2060. gadam ir konsekventi lielāki nekā iepriekšējā 2015. gada ziņojumā par novecošanu prognozētie. Neraugoties uz šīm reformām, varētu vēl vairāk palielināt pašreizējās sociālās politikas un veselības aprūpes izdevumu adekvātumu, kā aprakstīts 3.3.2. un 3.3.3. iedaļā. 3.2. Finanšu nozare 3.2.1.Tendences kredītu jomā Neraugoties uz neseno pozitīvo tendenci, kreditēšanas pieaugums Latvijā joprojām ir vājš, jo gan uzņēmumi, gan mājsaimniecības turpināja samazināt savu parāda līmeni. Kreditēšanas pieaugums atsākās 2016. gada beigās. Tomēr šis pieauguma temps ir zemāks nekā pārējās Baltijas valstīs un ir tikai nedaudz pozitīvs (sk. 3.2.1. diagrammu). Tas lielā mērā ir saistīts ar banku lielāku piesardzību attiecībā uz Latviju, jo krīzes laikā finanšu zaudējumi Latvijā bija daudz lielāki nekā pārējās Baltijas valstīs. Maksātnespējas procesa ļaunprātīga izmantošana (sk. 3.6.3. iedaļu), kas turklāt radīja ievērojamus zaudējumus bankām, arī tika minēta kā viens no iemesliem, kāpēc bankas Latvijai piedēvē augstāku valstij specifisko risku. Ilgstoši vājais kreditēšanas pieaugums ir radījis kopējā privātā sektora parāda ievērojamu kritumu, proti, tas ir samazinājies no vairāk nekā 130 % no IKP 2010. gadā līdz mazāk nekā 90 % no IKP 2016. gadā No vienas puses, tas ir samazinājis finanšu riskus, no otras puses, tas ir viens no galvenajiem zemā investīciju līmeņa iemesliem. 3.2.1. diagramma.Privātā sektora kreditēšanas pieaugums Avots: Eiropas Centrālā banka 3.2.2.Finanšu stabilitāte Kopumā finanšu sektors darbojas labi, neradot aktuālas bažas par finanšu stabilitāti. Vidējais kapitāla pietiekamības rādītājs ir 20,5 % (3.2.1. tabula), kas krietni pārsniedz pieprasītos 8 % un ES vidējo rādītāju 18,5 %. Kredītu un noguldījumu attiecība saglabājas stabili 109 % apmērā. Dažām ārvalstniekiem piederošajām bankām joprojām ir būtiskas saistības pret mātes bankām. Šajā ziņā iespējama lejupslīde Zviedrijas mājokļu tirgū ir atzīta kā ārējs risks. Valsts joprojām cieš no uzticības zuduma finanšu krīzes dēļ. Tā rezultātā gan aizdevumu pieprasījums, gan piedāvājums joprojām tiek ietekmēts negatīvi. Vēl viens krīzes atstātais mantojums ir samērā augstais ieņēmumus nenesošo aizdevumu līmenis: 10,9 % uzņēmumiem un 7,1 % mājsaimniecībām. Tas ir virs ES vidējiem rādītājiem (attiecīgi 9 % un 4,4 %). Šajā saistībā īpaši svarīgs ir labi funkcionējošs maksātnespējas process (sk. 3.6.3. iedaļu). Tomēr kopējais ieņēmumus nenesošo aizdevumu īpatsvars kopš 2010. gada, kad tas pārsniedza 13 %, ir ievērojami samazinājies. Tajā pašā laikā seguma rādītājs ir 34,8 %, kas atpaliek no ES vidējā rādītājā 44,4 %. 3.2.1. tabulaFinanšu stabilitātes rādītāji Avots: Eiropas Centrālā banka 3.2.3.Piekļuve finansējumam MVU piekļuve finansējumam uzlabojas. Latvija pēdējos gados ir bijusi ļoti aktīva, uzlabojot MVU piekļuvi finansējumam. MVU ir darīta pieejama virkne finanšu instrumentu, ieskaitot galvenokārt valsts aizdevumus, valsts garantijas un mikrofinansēšanas pasākumus. Šie pasākumi tiek veikti vai nu tieši, izmantojot “Attīstības finanšu institūciju Altum”, vai arī netieši, izmantojot komercbankas kā starpniekus. Sākot no 2017. gada, “Altum” pilnīgu darbības spēju attīstīšanai vajadzētu vēl vairāk uzlabot MVU piekļuvi finansējumam. Vietējās ieinteresētās personas ierosināja, ka “Altum” varētu paplašināt tā sniegtā atbalsta darbības jomu. Turklāt Latvijas iestādes aktīvi veicina arī citus alternatīvus finansējuma avotus, piemēram, kolektīvās investīcijas. 3.2.2. diagramma.Nefinanšu sabiedrību finansējums Avots: Eiropas Centrālā banka Latvijā ir pastāvīgi pieaugušas riska kapitāla investīcijas. Valdība aktīvi veicina Latvijas riska kapitāla tirgus attīstību, un kopš 2010. gada ir izveidoti vairāki riska kapitāla, pirmssagatavošanas un sagatavošanas kapitāla fondi, lai palīdzētu jauniem un inovatīviem uzņēmumiem dažādās izaugsmes stadijās. 2017. gadā tika sākti papildu finanšu produkti, tostarp trīs akcelerācijas fondi; un 2018. gadā savu darbību sāks papildu riska kapitāla fondi, tostarp trīs akcelerācijas fondi. Salīdzinot ar 2010. gadu, Latvijai ir trešais lielākais riska kapitāla pieaugums Eiropas inovācijas rezultātu pārskatā. Tomēr absolūtā izteiksmē šādas investīcijas joprojām ir salīdzinoši nelielas un lielā mērā ir atkarīgas no ES līdzekļu atbalsta. Gan pašu kapitāla, gan parāda instrumentu tirgi Latvijā dziļuma un likviditātes ziņā atpaliek no ES līmeņa. Lai risinātu šo problēmu, valdība īsteno valsts finanšu nozares attīstības plānu 2017.–2019. gadam (pieņemts 2017. gada martā). 2017. gadā valdība pārskatīja publisko pensiju fondu tiesisko regulējumu, lai sniegtu stimulus investīcijām vietējos riska kapitāla fondos. Privāto pensiju fondu ietaupījumu nolūkos tika ieviesti koriģētie nodokļu atvieglojumi. Turklāt valdība pieņēma grozījumu attiecībā uz investīciju krājkontiem ar mērķi piesaistīt privātos ieguldītājus kapitāla tirgū un sagatavoja likumprojektu par kolektīvās finansēšanas platformām, lai nodrošinātu tiesisko regulējumu šā tirgus segmenta attīstīšanai. Ir plānots sagatavot pārskatu par konkrētiem komerctiesību šķēršļiem kapitāla tirgus attīstībai. 2017. gada novembrī Latvijas, Igaunijas un Lietuvas finanšu ministri parakstīja saprašanās memorandu par sadarbību reģionālā kapitāla tirgus izveidei Baltijas valstīs. Mērķis ir izveidot kopīgas aktīvu grupas, tirgus infrastruktūru un indeksu marķējumu. Ar Komisijas un ERAB atbalstu jau tiek īstenoti daži attiecīgi atbalsta projekti, tostarp tiesiskā un normatīvā regulējumu izstrāde attiecībā uz segtajām obligācijām, vērtspapīrošanu un atvasinātajiem instrumentiem, kā arī projekti, kas paredzēti, lai paaugstinātu kapitāla tirgus profilu un veicināt MVU kotēšanu biržā. 3.2.4.Cīņa pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanas jomā reformas lielā mērā ir īstenotas; būtu nepieciešami nepārtraukti centieni, lai panāktu ilgtspējīgus uzlabojumus. Pēc 2015. gadā atklātajiem finanšu krāpšanas gadījumiem un tiem sekojošajiem centieniem pastiprināt regulējumu un uzraudzību tagad ir ieviesti galvenie grozījumi finanšu krāpšanas novēršanas regulējumā. Virzās uz priekšu FKTK Atbilstības departamenta stiprināšana, nodrošinot darbiniekus, datu apstrādes un darbības procedūras. Latvijas Komercbanku asociācija visām asociācijā iesaistītajām bankām sniedza kopsavilkumu par uzlabojumiem, kas nepieciešami, lai nodrošinātu atbilstību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas politikai. Tā mudināja par atbilstības nodrošināšanu atbildīgo banku departamentu darbiniekus iegūt ACAMS (Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas sertificētu speciālistu asociācija) starptautisko sertifikāciju. Bankām, kuru galvenā darījumdarbība ir pakalpojumi nerezidentiem, tiek piemērotas augstākas maksātspējas un likviditātes prasības. Saistībā ar stingrāku uzraudzību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas jomā pēdējos divos gados šīs bankas ir zaudējušas aptuveni 20 000 noguldītāju, tostarp visriskantākos klientus. Dažas bankas spēcīgi ietekmēja lielās sankcijas (palielinājums no maksimāli 10 % no uzņēmuma peļņas līdz 10 % no apgrozījuma). Kopumā nerezidentu banku aktīvi un peļņas daļas samazinās. Daudzas bankas meklē jaunus darījumdarbības modeļus, tomēr tas arī palīdzēs uzlabot visa finanšu sektora reputāciju(). 3.2.5.Mājokļu cenas Neseno mājokļu cenu inflāciju papildināja nemainīga hipotekāro kredītu izaugsme. 2017. gada pirmajos trijos ceturkšņos mājokļu cenas Latvijā palielinājās par vairāk nekā 9 %, kas ir kāpums pēc ilgāka mērenas izaugsmes perioda, kurš sekoja mājokļu tirgus burbuļa sprādzienam 2008. gadā (1.8. diagramma). Sākotnējā mājsaimniecību aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās un kredītu cenu attiecības pret ienākumiem lēnās izmaiņas (3.2.1. diagramma) joprojām atpaliek no vēsturiski vidējā līmeņa(), kas neliecina par pārkaršanu. Tomēr pastāv dažas strukturālas problēmas, kas ietekmē mājokļu piedāvājumu. Pirmkārt, plānošanas un būvatļauju apstiprināšanas process Rīgā ir īpaši ilgs(), kas paildzina pielāgošanās laiku tirgus reakcijai uz cenām. Otrkārt, pašreizējie īres noteikumi kavē ieguldījumus īres mājokļos. Valdība izstrādā jaunu īres likumu, lai veicinātu ieguldījumus īres mājokļos. Pieprasījumu pēc kvalitatīviem mājokļiem pilsētās ar labākām darba iespējām, it īpaši Rīgā, atspoguļo pārapdzīvoti mājokļi un īres mājokļu par atbilstīgu cenu trūkums. Tas rada problēmas saistībā ar piekļuvi kvalitatīviem mājokļiem un mājokļu zaudēšanu (sk. 3.3.2. iedaļu). Nelielais īres tirgus ir veicinājis darbaspēka mobilitātes samazināšanos (ESAO pētījums par Latviju, 2017. gads). Tikai 20 % mājsaimniecību īrē savus mājokļus, kas ir zems rādītājs salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm, turklāt vairāk nekā puse īrnieku par saviem mājokļiem maksā īres maksu, kas ir ievērojami zemāka par tirgus cenu, – tas ir padomju laiku īres līgumu mantojums(). Turklāt pašreizējie noteikumi neparedz strīdu izšķiršanu ārpustiesas kārtībā, tādējādi īres strīdu izšķiršana ir laikietilpīga un dārga. Tas kavē īres tirgus efektīvu darbību un ir radījis nepietiekamus ieguldījumus gan esošajos, gan jaunos mājokļos. Valdība patlaban izstrādā jaunu īres likumu ar mērķi saīsināt strīdu izšķiršanas laiku, veicināt ieguldījumus īres mājokļos un uzlabot nodokļu iekasēšanu no īres ienākumiem. Tomēr svarīgi ir saglabāt līdzsvarotu skatījumu uz īpašnieku un īrnieku interesēm.

3.3.2. diagramma.Mājokļu etaloncenas Avots: Eiropas Komisija 3.2.3. izcēlums. Politikas aktualitātes: “Attīstības finanšu institūcija Altum” Latvija ir bijusi ļoti aktīva, uzlabojot MVU piekļuvi finansējumam. MVU ir darīta pieejama virkne finanšu instrumentu (valsts aizdevumi, valsts garantijas un mikrofinansēšanas pasākumi), un kopš 2010. gada ir izveidoti vairāki riska kapitāla, pirmssagatavošanas un sagatavošanas kapitāla fondi, lai palīdzētu jauniem un inovatīviem uzņēmumiem dažādās izaugsmes stadijās. Iepriekš atbalsta instrumentus pārvaldīja dažādas struktūras, savukārt tagad atbildīga ir viena publiska attīstības institūcija. Jaunais vienotais kontaktpunkts valsts finansiālajam atbalstam uzņēmumiem “Altum” (akciju sabiedrība “Attīstības finanšu institūcija Altum”) tika izveidots 2014. gadā un apvienots ar divām citām esošajām institūcijām 2015. gadā, tādējādi pabeidzot atbalsta darbību apvienošanu vienotā struktūrā. 2015. gada beigās “Altum” pārvaldīja finanšu instrumentu portfeli, kura kopējā vērtība bija 1,5 % no IKP un ko veidoja 8900 projekti, no kuriem 90 % bija aizdevumi un garantijas un 10 % riska kapitāla fondi. “Altum” sniedz finansiālu un nefinansiālu atbalstu, tostarp konsultācijas, apmācību un mentorēšanu, dažādās jomās, piemēram, ēku energoefektivitāte, lauksaimnieciskās darbības un pat mājokļu aizdevumu garantijas ģimenēm ar bērniem. Turklāt “Altum” ir kontaktpunkts Eiropas Investīciju bankai un Eiropas Investīciju fondam Latvijā. Ievērojamu finansējuma daļu nodrošina Eiropas strukturālie un investīciju fondi, un 2014.–2020. gada piešķīrums no Eiropas Reģionālās attīstības fonda pārsniedz 0,6 % no IKP. “Altum” sadarbojas ar visām lielākajām bankām valstī, un tā darbojas arī kā fondu fonds, kas sniedz netiešu finansiālu atbalstu, izmantojot akcelerācijas fondus, sagatavošanas fondus un sākumfondus, kā arī attīstības kapitāla fondus. “Altum” darbības ir izvērstas tikai nesen, taču ieinteresētās personas atzinīgi vērtē tās darbu un sistēmas izstrādi, kas potenciāli var uzlabot piekļuvi finansējumam Latvijā. 2017. gada septembrī “Altum” parakstīja COSME nolīgumu ar EIF, lai uzlabotu piekļuvi finansējumam garantiju veidā. 3.3. Darba tirgus, izglītības un sociālā politika 3.3.1.Darba tirgus Apstākļi darba tirgū ir uzlabojušies, pateicoties ekonomikas izaugsmei, tomēr sociālās aizsardzības sistēma vēl aizvien ir vāja. Spēcīgāka ekonomikas izaugsme ir palielinājusi nodarbinātības iespējas gan vīriešiem, gan sievietēm, samazinājusi bezdarbu un palielinājusi algas un mājsaimniecību izmantojamos ienākumus. Latvijā ir nelielas dzimumu nodarbinātības atšķirības, un palielinās mājsaimniecību bruto izmantojamais ienākums uz vienu iedzīvotāju. Tomēr, neraugoties uz nesenajiem uzlabojumiem, sociālās drošības tīkli Latvijā joprojām nav efektīvi lielās nevienlīdzības, nabadzības un sociālās atstumtības mazināšanā. Turklāt zemā līdzdalība aktīva darba tirgus politikā, tostarp no jauniešu puses, var apgrūtināt piekļuvi darba tirgum un mazināt vienlīdzīgas iespējas visiem. 3.3.1. diagramma.Nodarbinātība pa nozarēm, ikgadējās izmaiņas Avots: Eiropas Komisija (Eurostat). Paredzams, ka darbaspēks samazināsies, ņemot vērā darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaita kritumu. Lai gan nodarbinātības līmenis (75,2 % 2017. gada 3. ceturksnī) par 3 procentpunktiem pārsniedz ES vidējo rādītāju un turpina pieaugt, darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits strauji sarūk negatīva dabiskā pieauguma un neto emigrācijas dēļ. Tas apvienojumā ar īslaicīgi zemāku ekonomikas izaugsmi ietekmēja to, ka 2016. gadā samazinājās nodarbināto cilvēku skaits (1. iedaļa). Līdz ar spēcīgākas ekonomiskās izaugsmes atsākšanos 2017. gadā nodarbinātība 2017. gada 3. ceturksnī pieauga, jo īpaši būvniecības nozarē un publiskajā sektorā (3.3.1. diagramma). Kvalificētā darbaspēka emigrācija joprojām ir problēma. Laikposmā no 2009. līdz 2016. gadam emigrējušie cilvēki ar augstāko izglītību veidoja 40 % no neto emigrācijas. Tas atbilst 17,4 % no augsti izglītotajiem darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem Latvijā (Eiropas zināšanu centrs, 2018. gads). Kvalificēta darbaspēka trūkums, ko zināmā mērā izraisīja emigrācija, tiek uztverts kā nopietna problēma Latvijas konkurētspējai un ekonomikas izaugsmei ilgtermiņā. 3.3.2. diagramma.Vakances un darbaspēka trūkuma rādītāji Avots: Eiropas Komisija (Eurostat, ekonomikas sentimenta indekss) Jaunākie dati norāda uz darbaspēka trūkumu, lai gan tas ir mazāks nekā pirms krīzes. 2017. gadā darbaspēka trūkums kā faktors, kas ierobežo ražošanu rūpniecības un būvniecības nozarē, palielinājās attiecīgi līdz 16 % un 13 %, tomēr saglabājas krietni zem 2007. gada augstā līmeņa (3.3.2. diagramma). Turklāt reģistrēto vakanču skaits 2017. gadā pieauga, tomēr saglabājās krietni zem pirmskrīzes līmeņa. Apsekojumos noteiktā vakanču un darbvietu attiecība 2017. gadā sasniedza 2008. gada līmeni, taču joprojām bija zemāka nekā ES vidējais rādītājs un krietni zemāka, nekā novērots Latvijas emigrantu galvenajās galamērķa valstīs. Vairāk nekā 80 % vakanču tika reģistrēti Rīgas reģionā, kur arī atrodas 70 % pašreizējo darbvietu. Bezdarbs ir cieši saistīts ar prasmju līmeni. Darba tirgus rezultātu atšķirības pēc izglītības līmeņa Latvijā ir nedaudz lielākas nekā daudzās citās ES valstīs (Eiropas Komisija, 2017. gads). 2016. gadā iedzīvotājiem ar zemu izglītības līmeni bezdarba rādītājs bija 20,6 % (vidējais ES rādītājs: 16,1 %), savukārt augsti izglītotu personu bezdarba līmenis bija tikai 4,3 % (ES vidējais rādītājs: 5,1 %). Gados vecāku darba ņēmēju nodarbinātības līmenis ir zemāks, tomēr tikai neliels skaits vēlas mainīt profesiju vai papildināt savas prasmes. Gados vecāku darba ņēmēju (55–64 gadi) nodarbinātības līmenis pieaug. Tomēr viņi pelna mazāk nekā gados jaunāki darba ņēmēji, un viņu prasmju vērtība samazinās. Lai gan pieaugušo dalība izglītībā palielinās (7,3 % 2016. gadā), tā joprojām atpaliek no ES vidējā rādītāja 10,8 % un ir krietni zemāka par valsts mērķi 2020. gadam, proti, 15 %. Turklāt 2016. gadā pieaugušo izglītībā piedalījās tikai 4 % gados vecāku darba ņēmēju (ES vidējais rādītājs ir 6,1 %). Latvijas Pieaugušo izglītības pārvaldības modeļa ieviešanas plāna 2016.–2020. gadam mērķis ir vairāk pievērsties prasmju vajadzībām un samazināt mācību programmu sadrumstalotību. Saistībā ar Padomes ieteikumu par prasmju pilnveides ceļiem() 2017. gadā tika uzsākta ES finansēta programma nodarbinātiem pieaugušajiem, īpašu uzmanību pievēršot darba ņēmējiem augsta riska grupās, piemēram, vecākiem par 45 gadiem vai ar zemu kvalifikāciju. 2017. gadā tika sākta apmācība četrās prioritārajās nozarēs (būvniecība, IKT, metālapstrāde un kokapstrāde), kas tika noteiktas kopā ar sociālajiem partneriem nozaru speciālistu padomēs, un paredzams, ka 2018. gadā tās papildinās astoņas jaunas nozares. Paredzams, ka šā projekta ietvaros finansētajā apmācībā piedalīsies aptuveni 36 000 pieaugušo, no kuriem13 000 būs zemu kvalificēti pieaugušie. Apmācība tiks nodrošināta galvenokārt profesionālās izglītības un apmācības skolās. Jauniešu bezdarbs ir samazinājies, jo pieauga pieprasījums pēc darbaspēka. 2016. gadā palielinājās jauniešu bezdarba līmenis un to jauniešu īpatsvars, kas nemācās, nestrādā un neapgūst arodu. Ierobežotās informēšanas rezultātā programmai “Garantija jauniešiem”() ir reģistrējies salīdzinoši neliels jauniešu skaits, neraugoties uz panākto nelielo progresu kopš programmas sākuma 2014. gadā. 2017. gada ekonomikas atlabšanas rezultātā jauniešu bezdarba līmenis samazinājās (par 1 procentpunktu) līdz 16,2 %. Nodarbinātības iespējas dažādos reģionos ievērojami atšķiras. Atšķirības nodarbinātības rādītājos starp etniskām grupām un reģioniem ir lielāka nekā pirms krīzes (Eiropas zināšanu centrs, 2018. gads), kas liecina, ka netiek izmantots ievērojams darbaspēka apjoms. Saskaņā ar valsts mēroga datiem 2017. gadā decembrī viszemākais reģistrētais bezdarba līmenis (4,3 % Rīgas reģionā) veidoja mazāk nekā vienu trešdaļu no augstākā reģionālā līmeņa (15,8 % Latgales reģionā). Turklāt Latgalē 54 % bezdarbnieku ir bijuši bez darba ilgāk nekā vienu gadu, bet Rīgā šis rādītājs bija tikai 10 %. Tas liecina par grūtībām ilgstošos bezdarbniekus atgriezt atpakaļ darba tirgū, kā arī par darbaspēka reģionālās mobilitātes problēmām, ko pastiprina cenu ziņā pieejamu īres mājokļu ierobežotais piedāvājums pilsētās (4. iedaļa). 3.3.1. izcēlums. Rezultātu uzraudzība Eiropas sociālo tiesību pīlāra kontekstā Eiropas sociālo tiesību pīlārā, ko 2017. gada 17. novembrī pasludināja Eiropas Parlaments, Padome un Eiropas Komisija, ir izklāstīti 20 principi un tiesības, kas sniegs priekšrocības ES iedzīvotājiem. Ņemot vērā krīzes sekas un izmaiņas mūsu sabiedrībā, ko raksturo sabiedrības novecošana, digitalizācija un jaunas darba formas, šis pīlārs kalpo kā virzienrādītājs konverģences atjaunošanai ceļā uz labākiem darba un dzīves apstākļiem. Latvija saskaras ar problēmām attiecībā uz vairākiem Sociālo rezultātu pārskata IV rādītājiem, kas balsta Eiropas sociālo tiesību pīlāru. Ienākumu nevienlīdzība ir augstā līmenī. Lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības risks samazinās, tas joprojām ir augsts, jo īpaši personām ar invaliditāti un vecāka gadagājuma cilvēkiem. Augstā līmenī ir arī iedzīvotāju norādītās neapmierinātās medicīniskās aprūpes vajadzības. Pozitīvi ir tas, ka dzimumu nodarbinātības atšķirības ir nelielas, un mājsaimniecību bruto izmantojamais ienākums uz vienu iedzīvotāju palielinās. Latvijā pensijas nenodrošina efektīvu aizsardzību pret nabadzību. 2017. gadā 43,9 % iedzīvotāju vecumā virs 65 gadiem saskārās ar nabadzības vai sociālās atstumtības risku. Turklāt pēdējos 6 gados šī tendence ir pastāvīgi pasliktinājusies, radot gandrīz 11 procentpunktu pieaugumu. Nabadzība īpaši skar sievietes, ko daļēji var izskaidrot ar lielāku paredzamā mūža ilgumu sievietēm. Šo situāciju ietekmē arī fakts, ka nepastāv pārdzīvojušā laulātā pensija. Dzimumu nodarbinātības atšķirības ir salīdzinoši nelielas. Vispārējā starpība starp visu vīriešu kopējo izpeļņu un visu sieviešu kopējo izpeļņu ir 28,8 %. Tas ir skaidrojams ne tikai ar nelielajām dzimumu nodarbinātības atšķirībām, bet galvenokārt ar nepilnu darba laiku strādājošo sieviešu salīdzinoši nelielo īpatsvaru. Augstāko izglītību ieguvušo sieviešu ļoti lielais īpatsvars un salīdzinoši zemie fiskālie šķēršļi otrajiem pelnītājiem arī ietekmē nelielās nodarbinātības un izpeļņas atšķirības. Aktīva darba tirgus politika tiek uzlabota, izmantojot ES līdzekļus, tomēr līdzdalība joprojām ir zema. 2016. gadā līdzdalība aktīva darba tirgus politikā (ADTP) bija 5,8 dalībnieki uz 100 cilvēkiem, kas grib strādāt (vidēji, jebkurā brīdī). Tomēr visi reģistrētie bezdarbnieki iziet profilēšanu, un tiem ir līgumi par integrāciju darbā. 2017. gadā palielinājās ADTP finansējums un atbalsta pasākumi nelabvēlīgā situācijā esošiem ilgstošajiem bezdarbniekiem, jo pieauga ES finansēto projektu īstenošanas temps. Gandrīz trešdaļa (29,3 % 2016. gadā) reģistrēto ilgstošo bezdarbnieku, kuriem bija līgumi par integrāciju darbā, atgriezās darba tirgū – šis rādītājs vairāk nekā divkārt pārsniedz ES vidējo rādītāju. Paredzams, ka tiks darīts pieejams mobilitātes atbalsts (transporta un īres maksu subsīdijas) cilvēkiem, kuri dodas strādāt uz Rīgu, tādejādi atvieglojot bezdarbnieku reģionālo mobilitāti. Līdz šim pašvaldības lauku apvidos ir bloķējušas šo iespēju, ņemot vērā labākas darba iespējas Rīgā un iedzīvotāju skaita samazināšanos lauku rajonos. Minimālās darba algas pieaugums ietekmē lielu daļu iedzīvotāju, jo īpaši lauku apvidos. 2017. gadā valsts minimālā darba alga (aptuveni 42 % no vidējās algas) atbilda ES vidējam rādītājam. Viena piektdaļa algoto darbinieku saņēma minimālo algu vai zemāku algu; Latgales reģionā šis rādītājs bija viena trešdaļa. 2018. gada minimālā darba alga tika palielināta par 13 % līdz EUR 430, kas nedaudz pārsniedz prognozēto 9 % algu pieaugumu ekonomikā kopumā. Lai gan šis pieaugums kopumā atbilst vispārējām algu izmaiņām, tas var ietekmēt piekļuvi darba tirgum mazāk attīstītos reģionos. Trīspusēja sociālā dialoga institucionālā struktūra ir atbilstīga, taču pastāv iespējas uzlabot tās kvalitāti. Nacionālā trīspusējās sadarbības padome (NTSP), kas apvieno darba devēju organizācijas, arodbiedrības un valdības pārstāvjus, 2017. gadā pievērsās nodokļu, izglītības un veselības aprūpes reformām, un sociālie partneri uzskata, ka to līdzdalība ir apmierinoša. Tomēr sociālie partneri norāda, ka sociālo dialogu var vēl vairāk uzlabot, nodrošinot to savlaicīgu iesaistīšanos dialogā un vēl vairāk paplašinot to spējas. Sociālo partneru spēju ierobežojumi traucē sociālo dialogu. Sociālo partneru spējas un divpusējais sociālais dialogs pašlaik tiek stiprināti ES finansēta projekta ietvaros, lai gan problēmas joprojām rada zemā līdzdalība. 2014. gadā tikai 10,9 % darbinieku iesaistījās arodbiedrībās, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem ES. Dalība arodbiedrībās koncentrējas publiskajā sektorā, savukārt privātajā sektorā tā ir zemā līmenī. Darba devēju organizāciju locekļi nodarbina 30 % no visiem darba ņēmējiem (Eurofound, 2015. gads), turklāt mazie uzņēmumi ir nepietiekami pārstāvēti. 3.3.2.Sociālā politika

Neraugoties uz nesenajiem uzlabojumiem, augstais nabadzības līmenis un ienākumu nevienlīdzība joprojām ir nopietna problēma. 2017. gadā turīgāko 20 % iedzīvotāju ienākumi bija 6,3 reizes lielāki nekā nabadzīgāko 20 % iedzīvotāju ienākumi. Šis joprojām ir viens no augstākajiem rādītājiem ES. Lai gan nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto personu īpatsvars nepārtraukti samazinās, tas joprojām pārsniedz ES vidējo rādītāju (1. iedaļa). Lūkojoties nākotnē, sagaidāms, ka nodokļu reformai būs tikai ierobežota ietekme uz nevienlīdzības un nabadzības samazināšanu (3.1.1. izcēlums). Zems pabalstu adekvātums rada lielu nabadzību un nevienlīdzību. Latvija salīdzinājumā ar citām ES dalībvalstīm sociālajai aizsardzībai kā procentuālo daļu no IKP tērē maz. Neraugoties uz nesenajiem uzlabojumiem, sociālie pārvedumi, tostarp minimālo ienākumu shēma, ir vieni no neefektīvākajiem nabadzības samazināšanā ES(). Sākot no 2018. gada, garantētais ienākumu minimums papildina ienākumus par EUR 53 (dažas pašvaldības brīvprātīgi sniedz lielākus pabalstus), savukārt nabadzības riska slieksnis 2016. gadā sasniedza EUR 330 mēnesī. Garantētā ienākumu minimuma tvērums laikposmā no 2013. gada līdz 2016. gadam samazinājās par vairāk nekā 50 %, proti, no 64 408 līdz 27 769 personām. Saskaņā ar Labklājības ministrijas datiem 2018. gadā neliels pabalstu adekvātuma uzlabojums palielinātu tvērumu līdz 29 553 saņēmējiem. 2014. gadā pieņemtais koncepcijas dokuments, kas paredz ievērojami palielināt pabalstu adekvātumu, nav īstenots, un valdība nav pieņēmusi jaunāko plānu uzlabot minimālo ienākumu atbalsta sistēmu 2018.–2018. gadam (iesniegts 2017. gada martā). Attiecībā uz rādītājiem saistībā ar bezdarbnieku pabalstu adekvātumu un tvērumu Latvija tuvinās ES vidējam rādītājam, savukārt maksimālais ilgums (1 gadu nostrādājušai personai) ir salīdzinoši liels(). Sociālās aizsardzības sistēma sniedz daļēju nodrošinājumu pašnodarbinātām personām. Aptuveni 8 % Latvijas strādājošo ir pašnodarbinātas personas bez darbiniekiem, kas atpaliek no ES vidējā rādītāja 10 %. Tomēr šie strādājošie nevar piedalīties tiesību aktos noteiktajā bezdarbnieku atbalsta shēmā. Tā rezultātā to Latvijas pašnodarbināto personu īpatsvars, kurām ir sociālās aizsardzības segums, ir mazāks nekā ES vidējais rādītājs. Turklāt pēc veselības aprūpes sistēmas reformas sezonas strādniekiem lauksaimniecības nozarē, cilvēkiem, kuri nodarbināti saskaņā ar mikrouzņēmumu nodokļu režīmu, patentmaksu maksātājiem un noteiktām pašnodarbinātajām personām būs pieeja tikai veselības aprūpes pakalpojumu minimālajam grozam. Lai iegūtu piekļuvi pilnam grozam, sākot no 2018. gada, tie var brīvprātīgi pievienoties jaunajai sociālo iemaksu shēmai (3.3.3. iedaļa). Pensijas atpaliek no ekonomikas izaugsmes, tādējādi palielinot vecāka gadagājuma cilvēku nabadzību. Nabadzības riska vai sociālās atstumtības rādītājs vecāka gadagājuma cilvēkiem turpina pasliktināties (3.3.3. diagramma) un 2016. gadā pārsniedza ES vidējo rādītāju – 18,2 %. Turklāt nabadzības plaisa, ar ko mēra nabadzības intensitāti (t. i., cik nabadzīgi ir nabadzīgie iedzīvotāji), ir viena no lielākajām Eiropā. Tas galvenokārt ir tāpēc, ka pensiju indeksācija atpaliek no darbaspēka ienākumu pieauguma un vecāka gadagājuma cilvēkiem nav atbilstošu drošības tīklu. Minimālā pensija svārstās no EUR 70,43 līdz EUR 108,85 mēnesī atkarībā no pensiju iemaksu perioda ilguma. Šīs summas nepārsniedz ienākumu slieksni personām, kurām nepieciešams atbalsts, kas tiek definētas kā personas, kuru ikmēneša ienākumi nepārsniedz EUR 128 — summu, kas nav pārskatīta kopš 2009. gada. Latvija ir veikusi dažus pasākumus, lai īstermiņā risinātu pensiju adekvātuma jautājumu, lai gan vidējā termiņā līdz ilgākā termiņā šī problēma joprojām saglabāsies. Lai 2018. gadā nodrošinātu pirmsreformas darba uzskaites pārvēršanu pēcreformas pensijas pabalstos, tiks palielinātas pensijas cilvēkiem, kuru karjera ilgusi 30 un vairāk gadus, un turpināsies to pensionāru kompensēšana, kas pensionējās laikposmā no 2010. līdz 2015. gadam, par viņu pensijas kapitāla zaudējumiem krīzes gados (Eiropas Komisija, 2017. gads). Turklāt, sākot no 2018. gada, lielākā daļa vidēju un lielāku pensiju saņēmēju gūs labumu no nodokļu reformas, jo tiks palielināti nodokļu atvieglojumi un ieviesta progresīva nodokļu sistēma (3.1.1. izcēlums). Tomēr saskaņā ar analīzi, kas veikta gaidāmajam Ziņojumam par pensiju pietiekamību, kopējais aizvietošanas koeficients Latvijā ir viens no zemākajiem, un tiek prognozēts, ka teorētiskie aizvietošanas rādītāji 40 gadu laikā saglabāsies vieni no zemākajiem ES. Aptuveni viena trešdaļa darba ņēmēju veic sociālās apdrošināšanas iemaksas no ienākumiem, kas ir zemāki par minimālo algu vai vienādi ar to; tas rada bažas par nākotnes pensiju adekvātumu. Tas ietekmē arī darba ņēmējiem, uz kuriem attiecas mikrouzņēmumu nodokļu režīms (3.1.1. iedaļa). 3.3.3. diagramma.Nabadzības riska vai sociālās atstumtības indekss pa vecuma grupām Avots: Eiropas Komisija (Eurostat). Personu ar invaliditāti sociālā aizsardzība ir ļoti vāja. Lai gan personu ar invaliditāti nodarbinātības un aktivitātes līmenis Latvijā ir augstāks nekā ES vidējais rādītājs, viņu nabadzības riska vai sociālās atstumtības rādītājs ir viens no augstākajiem ES, proti, 38,9 % (EU SILC, 2016. gads). Turklāt nabadzības līmeņa atšķirība starp personām ar invaliditāti un personām bez invaliditātes ir lielāka nekā ES (20,1 procentpunkts salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 10,1 procentpunkts). Turklāt Latvijā ir viena no ES lielākajām atšķirībām starp augstāko izglītību ieguvušajām personām ar invaliditāti un bez tās (20 procentpunkti salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 13,7 procentpunkti 2015. gadā – EU SILC, 2016. gads), kas norāda uz iespēju nevienlīdzību. Bērnu aprūpes iestādēs nodrošināto vietu skaits bērniem, kas jaunāki par trim gadiem, ir zemāks par ES vidējo rādītāju. Tas ir saistīts ar ilgo vecāku atvaļinājumu, kas tiek apmaksāts, līdz bērns sasniedz 18 mēnešu vecumu. 2016. gadā 28,3 % no visiem 0-3 gadus veciem bērniem bija uzņemti oficiālās bērnu aprūpes iestādēs (EU SILC), kas ir mazāk nekā Barselonas mērķis – 33 % – un mazāk par ES vidējo rādītāju – 32,9 %. Ņemot vērā ierobežoto vietu skaitu pašvaldību bērnudārzos, bērni var saņemt pirmsskolas izglītību privātās iestādēs, un pašvaldības sedz izmaksas līdz vidējām izmaksām pašvaldības bērnudārzā. Pašvaldību iemaksas atšķiras un ir zemākas nekā privāto izglītības iestāžu maksas, tādējādi radot nevienlīdzīgu piekļuvi pakalpojumiem, kas var kavēt nodarbinātību ar zemu darba samaksu. Bērnu nabadzība pēdējos gados ir ievērojami samazinājusies. 2017. gadā nabadzības riska vai sociālās atstumtības rādītājs attiecībā uz bērniem bija 23,9 %, kas ir zem ES vidējā rādītāja – 26,9 % un par 20 procentpunktiem mazāk nekā pirms 6 gadiem. Lai samazinātu bērnu aprūpes iestādēs dzīvojošo bērnu īpatsvaru(), 2018. gadā tiks īstenoti pasākumi audžuģimeņu atbalstam, tostarp tiks uzlabota to sociālā aizsardzība. Liela daļa Latvijas iedzīvotāju saskaras ar ļoti sliktiem sadzīves apstākļiem. 2016. gadā 15,5 % Latvijas iedzīvotāju dzīvoja pārapdzīvotos mājokļos un uz tiem attiecās vismaz viens no nenodrošinātības veidiem(). Tas kontrastē ar ES vidējo rādītāju, kas ir 4,9 %. Viens no pieciem bērniem (vecumā līdz 18 gadiem) saskārās ar ļoti sliktiem sadzīves apstākļiem. Nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto iedzīvotāju vidū 23,4 % dzīvoja pārapdzīvotos, sliktas kvalitātes mājokļos(), un īpaši neaizsargāti bija nabadzībā dzīvojošie bērni. 2017. gadā augsti pārapdzīvotības rādītāji bija gan nabadzības riskam pakļauto cilvēku vidū (47 %), gan pārējiem iedzīvotājiem (41,9 % 2017. gadā). Sociālo mājokļu nav daudz un tie ir grūti pieejami. Sociālie mājokļi veido tikai 0,4 % no kopējā dzīvojamā fonda salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju, kas ir 8 % (Housing Europe, 2017. gads). Tāpēc ir garas rindas, it sevišķi Rīgā. Mājokļa pabalsti mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem daļēji sedz īres un komunālo pakalpojumu rēķinus (5 % iedzīvotāju 2016. gadā). Tomēr segums ir ierobežots, un dažādās pašvaldībās summas ievērojami atšķiras(). 2016. gadā aptuveni 0,33 % Latvijas iedzīvotāju meklēja patvērumu kā bezpajumtnieki().



3.3.3.Veselības aprūpe Veselības rādītāji joprojām ir slikti, neraugoties uz ievērojamiem uzlabojumiem pēdējo desmit gadu laikā. Latvijā ir viens no zemākajiem paredzamā mūža ilguma rādītājiem visu ES valstu vidū. Neraugoties uz pieaugumu par gandrīz pieciem gadiem laikposmā no 2000. līdz 2015. gadam, paredzamais mūža ilgums joprojām ir par gandrīz 6 gadiem mazāks nekā vidēji ES (74,8 gadi pret 80,6 gadiem). Sirds slimības un insults ir lielākie nāves cēloņi, kuru skaits joprojām ir viens no augstākajiem ES. Sliktie veselības rādītāji ir saistīti ar zemo publisko izdevumu līmeni, kamēr citas ES valstis ar tikpat pieticīgiem izdevumiem uz vienu iedzīvotāju panāk labākus rezultātus (3.3.4. diagramma). Tas uzsver vajadzību gan paplašināt sabiedriskos veselības aprūpes pakalpojumus, gan palielināt to efektivitāti. Veselībai kaitīga dzīves stila izvēles pārsvars rada šaubas par preventīvās politikas efektivitāti. Latvija ir ieguldījusi veselības un slimību profilakses pasākumu sekmēšanā, īstenojot vairākus likumdošanas pasākumus, piemēram, smēķēšanas ierobežojumus un noteikumus pārtikas jomā. Pieaugušo smēķētāju īpatsvars pēdējo gadu laikā ir samazinājies, kaut arī plaušu vēzis joprojām ir galvenais cēlonis vēža izraisītos nāves gadījumos. Korpulence, zems fiziskās aktivitātes līmenis un pieaugošs alkohola patēriņš ir nozīmīgi veselības apdraudējumi (3.3.5. diagramma). 3.3.4. diagramma.Saistība starp veselības aprūpes izdevumiem un veselības rādītājiem (2014. gads) Avots: Eiropas Komisija (Eurostat), ESAO statistika veselības jomā. 3.3.5. diagramma.Veselības riska faktori Latvijā salīdzinājumā ar citām ES valstīm (2013.–2014. gads) Avots: ESAO/Eiropas veselības aprūpes sistēmu un politikas novērošanas centrs (2017. gads)

Piekļuve veselības aprūpei ir problemātiska. Galvenais šķērslis veselības aprūpes pieejamībai ir ikgadējo “kvotu” sistēma un augstie tiešie pacientu maksājumi(), kas veidoja 42 % no veselības aprūpes izdevumiem 2015. gadā un ir vieni no augstākajiem ES, gandrīz trīs reizes pārsniedzot ES vidējo rādītāju – 15 %. Vairāk nekā 8 % Latvijas iedzīvotāju ziņo par neapmierinātām medicīniskās aprūpes vajadzībām, kas ir mazāk nekā iepriekšējos gados, taču joprojām viens no augstākajiem īpatsvariem visās ES valstīs (3.3.1. izcēlums). Pastāv ievērojama atšķirība starp neapmierināto vajadzību apmēru augstākajā ienākumu kvintilē (2,5 %) un zemākajā ienākumu kvintilē (17,1 %), kas uzsver neaizsargāto iedzīvotāju grupu nevienlīdzīgo pieeju pakalpojumiem. Rezultātā mazāk nekā puse Latvijas iedzīvotāju ziņo, ka viņu veselība ir laba (46 % 2015. gadā), un pastāv ievērojamas atšķirības starp ienākumu grupām cilvēkiem, kuri ziņo, ka viņu veselība ir laba (31,5 % no zemu ienākumu grupas pret 68 % no augstu ienākumu grupas). Veselības aprūpes reformas sistēmas efektivitātes un iedarbīguma uzlabošanai progresē. 2017. gada jūlijā valdība apstiprināja veselības aprūpes reformu paketi, tostarp Veselības aprūpes finansēšanas likumu, kas pieņemts 2017. gada decembrī. Likums padara veselības aprūpi par daļu no valsts sociālās apdrošināšanas sistēmas, 1 % sociālo iemaksu novirzot veselības aprūpes finansējumam. Ieņēmumi no palielinātām sociālajām iemaksām veido mazāk nekā 10 % no kopējiem veselības aprūpes izdevumiem 2018. gadā, pārējo turpina finansēt no vispārējiem nodokļu ieņēmumiem. Likums par veselības apdrošināšanu sekos. Publiski finansētais veselības aprūpes pakalpojumu grozs ir attiecināts tikai uz konkrētu iedzīvotāju grupu. Tiesību akti paredz sadalīt veselības aprūpes pakalpojumus “pilnajā grozā” un “pamata grozā”. Pilnais grozs būs pieejams visiem bērniem un pensionāriem; bet citām grupām piekļuve pakalpojumiem būs atkarīga no viņu maksātajām sociālās apdrošināšanas iemaksām ar iespēju iesaistīties tiem, kuriem nav pienākuma šādas iemaksas maksāt. Pamata pakalpojumu grozs, kas ir pieejams visiem, paredz piekļuvi ģimenes ārstiem, neatliekamās palīdzības pakalpojumiem, dzemdību aprūpei un tādu slimību ārstēšanai, kuras apdraud sabiedrības veselību. Piekļuve stacionārajai aprūpei situācijās, kas nav neatliekamas, pamata grozā netiks nodrošināta. Šis finansēšanas modelis ir atkāpe no valdības agrākā lēmuma saglabāt vispārēju piekļuvi pilnajam veselības aprūpes pakalpojumu grozam. Kaut ga