LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 18/24

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Piekļuve patēriņa un mājsaimniecību kredītiem: ļaunprātīga prakse” (pašiniciatīvas atzinums)

2011/C 18/05

Ziņotājs: CAMPLI kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 16. jūlijā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Piekļuve patēriņa un mājsaimniecību kredītiem: ļaunprātīga prakse”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 30. martā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 462. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 28. un 29. aprīlī (28. aprīļa sēdē), ar 75 balsīm par, 1 pret un 1 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) uzskata, ka ir jārada vienota, pārredzama un visaptveroša normatīvā sistēma kredītu pieejamības jomā.

1.2 EESK aicina Eiropas Komisiju meklēt labāko veidu, kā novērst nepilnības spēkā esošajos tiesību aktos, jo īpaši attiecībā uz piedāvātajiem kredītproduktiem, maldinošu reklāmu, nosacījumu pārredzamību, kreditēšanas starpniekiem, informācijas asimetriju un attiecīgo pušu izglītošanu finanšu jautājumos.

1.3 EESK aicina dalībvalstis izveidot negodīgas komercprakses uzraudzības iestādes ar īpašām pilnvarām kreditēšanas jomā.

1.4 EESK ierosina paplašināt Kopienas ātrās ziņošanas sistēmu (RAPEX), lai tā brīdinātu arī par patērētājiem “kaitīgu” finanšu un kredītu produktu nokļūšanu Eiropas finanšu un kreditēšanas tirgū.

1.5 EESK aicina Komisiju un dalībvalstis padziļināti analizēt nelikumīgo un/vai noziedzīgo praksi kreditēšanas jomā, jo īpaši attiecībā uz agresīvu praksi un augļošanu un konkrētām iniciatīvām Eiropas tiesiskuma telpā.

1.6 EESK iesaka izstrādāt īpašus Eiropas noteikumus, kas regulētu dažādus kredīta starpniecības veidus, un noteikt definīcijas, prasības un uzvedības normas, kuras kredīta starpniekiem jāievēro neatkarīgi no pārdotā produkta veida un tā, vai kredītu starpniecība ir uzņēmēja galvenā vai papildu nodarbošanās.

1.7 EESK iesaka izstrādāt īpašus noteikumus, lai pārraudzītu to personu darbību, praksi un uzvedību, kurām kredīta starpniecība ir tikai viens no to komercdarbības veidiem.

1.8 EESK uzskata, ka prasības attiecībā uz dažādu finanšu un kredītu starpnieku reģistrāciju Eiropas valstu reģistru tīklā būtu jānosaka, pamatojoties uz Eiropas līmenī pieņemtajiem profesionālās darbības standartiem un ievērojot piesardzības un ētikas normas, kā arī Kopienas noteikumus par darbības atļaujas anulēšanu, ja starpnieki rīkojas ļaunprātīgi vai nelikumīgi un kaitē patērētājiem.

1.9 EESK uzskata, ka ir jāizskata iespēja uz finanšu un kredītu produktiem, izdarot attiecīgus grozījumus un pielāgojumus, attiecināt Kopienas noteikumus par atbildību, kas noteikti Direktīvā 85/374/EEK un tās grozījumos.

1.10 EESK iesaka ieviest Eiropas tirgū atbilstīgu klāstu “sertificētu” vai “standartizētu” kredītproduktu, lai papildinātu pašreizējo piedāvājumu nolūkā veicināt lielāku pārredzamību un godīgu konkurenci gan prakses, gan patērētājiem piegādāto produktu jomā.

1.11 EESK uzskata, ka būtu svarīgi sākt gan patērētāju un viņu apvienību, gan speciālistu, kas viņiem sniedz atbalstu, informēšanas un apmācības kampaņu par patērētāju tiesībām kredītu un finanšu pakalpojumu jomā, kā arī stiprināt Eiropas tīklus, kas saistīti ar mehānismiem strīdu izšķiršanai tiesā un ārpus tiesas (“alternatīva strīdu izšķiršana” — “alternative dispute resolution” (ADR)) (1).

1.12 EESK uzskata, ka, saskaņojot ar valsts iestādēm, būtu jāveido un jāpopularizē pilsoniskās sabiedrības tīkli, kas veic analīzi un uzraudzību un sniedz palīdzību situācijās, kad kredīti vai pārmērīgas parādsaistības izraisa sociālo atstumtību vai nabadzību.

1.13 EESK jo īpaši iesaka ieviest vienotu Eiropas līmeņa procedūru, saskaņā ar kuru risināt pārmērīgu parādsaistību situācijas un uz kuru jābalstās arī, īstenojot valsts atbalsta un palīdzības pasākumus attiecīgajiem iedzīvotājiem.

1.14 EESK iesaka Komisijai veikt oficiālu pētījumu, lai noskaidrotu vai un kādā veidā varētu ieviest visaptverošus Eiropas noteikumus par augļošanu, un izstrādāt kopējus pamatelementus un principus, ko varētu izmantot, nosakot Eiropā piemērojamu amplitūdu procentu likmēm, kas uzskatāmas par augļošanu.

1.15 EESK iesaka ieviest kopēju kārtību, lai veicinātu tādas valstu sistēmas augļošanas apkarošanai, kuru darbība būtu koordinēta atbilstoši Eiropas normatīvajai sistēmai.

1.16 EESK aicina kredītkaršu izdošanu pakļaut stingram Kopienas līmeņa regulējumam, lai novērstu agresīvu rīcību, kas veicina pārmērīgu parādsaistību rašanos, paredzot kredītkaršu turētāju un izdevēju obligātu vienošanos par kredītu limitiem.

1.17 Ar Kopienas tiesisko regulējumu visā ES jānodrošina pilnīga un pārredzama aizsardzība saistībā ar klientu sniegto datu izmantošanu, jo īpaši darījumu attiecībās internetā.

1.18 Tā kā patērētāju informēšana un izglītošana, izmantojot izglītības metodoloģiju un praksi jau, sākot ar pamatskolu, ir ļoti svarīga. EESK iesaka veicināt un atbalstīt pilsoniskās sabiedrības iniciatīvas pārredzamas un saprotamas informācijas nodrošināšanai.

1.19 Visbeidzot, EESK iesaka agrāk uzsākt Direktīvas 2008/48/EK efektivitātes pārskatīšanu (pirmā pārskatīšana ir paredzēta līdz 2013. gada 12. jūnijam) un saīsināt pārskatīšanas intervālu no pieciem uz trim gadiem.

2. Ievads

2.1 Cenšoties pārvarēt vispasaules finanšu krīzi, uzmanība vispirms bija vērsta uz finanšu tirgu stabilitātes un likviditātes atjaunošanu un vēlāk uz to, kā veicināt stabilitāti un būtiski mainīt normatīvo sistēmu, lai turpmāk nepieļautu jaunus tirgus darbības traucējumus.

2.2 Pasākumi minētajā jomā jau ir uzsākti, un tie ir jāpastiprina, bet EESK uzskata, ka šobrīd jāvelta īpašas pūles, lai atjaunotu Eiropas iedzīvotāju uzticību finanšu sistēmai un pārliecību par dažāda veida kredītu pieejamību.

2.3 Finanšu krīze ir izraisījusi ekonomikas krīzi, kas tagad rada darbavietu skaita, saimnieciskās aktivitātes, kā arī individuālo un mājsaimniecību ienākumu būtisku samazināšanos.

2.4 Šajos apstākļos vēl vairāk palielinās sociālā un finansiālā atstumtība un nabadzība (2).

2.5 Kredīts ir svarīgs instruments, jo tas patērētājiem un ģimenēm ļauj segt izdevumus, kas ir būtiski normālai un sakārtotai dzīvei. Tāpēc kredīta pieejamība par pieņemamām izmaksām ir arī nozīmīgs sociālās integrācijas faktors.

2.6 Tomēr nedrīkst uzskatīt vai popularizēt viedokli, ka kredīts aizvieto vai papildina patērētāju vai mājsaimniecības ienākumus.

2.7 Svarīgākais ekonomikas, fiskālās un sociālās politikas uzdevums ir nodrošināt atbildīgu pieeju kredītiem, neradot atkarības situāciju.

2.8 Lai to panāktu, ir jāizveido normatīvā sistēma, kuras mērķis ir novērst kredītu bezatbildīgu piešķiršanu un uzņemšanos, kā arī informācijas asimetriju starp aizdevējiem un patērētājiem.

3. Atzinuma temats

3.1 Šajā atzinumā aplūkota ļaunprātīga prakse kreditēšanas jomā un prettiesiskas situācijas, ar kurām sastopas patērētāji un kuras palielina sociālo atstumtību un nabadzību. Atzinumā nav aplūkoti konkrēti jautājumi, kas analizēti citos EESK atzinumos.

3.2 Atzinumā tāpēc ir izskatīta spēkā esošā normatīvā sistēma, lai apzinātu nepilnības, kuru dēļ iespējama ļaunprātīga rīcība, un Eiropas un dalībvalstu iestādēm piedāvātu iespējamos risinājumus. Turklāt šajā atzinumā ir izskatītas arī nelikumīgas darbības, uz kurām neattiecas minētā normatīvā sistēma; minētās darbības nav labi zināmas un ir grūti novēršamas, tās ir cieši saistītas ar ļaunprātīgu praksi un bieži izriet no tās. Visbeidzot, atzinumā izklāstīts, kā pilsoniskā sabiedrība varētu sekmēt apzināto problēmu risināšanu.

3.3 Komisijas pārstāvis nesen notikušajā atklātajā uzklausīšanas sēdē (3) teica: “Finanšu krīze ir parādījusi, cik lielu postu patērētajiem, aizdevējiem, finanšu sistēmai un ekonomikai kopumā var nodarīt bezatbildīga aizdošana un aizņemšanās. Tādēļ esam stingri apņēmušies mācīties no, iespējamajām pieļautajām kļūdām, lai nodrošinātu atbildīgu rīcību kredītu izsniegšanā un saņemšanā” (iekšējā tirgus un pakalpojumu komisārs McCreevy kgs). Tajā pašā uzklausīšanas sēdē Komisija arī norādīja: “Mūsu pienākums ir beidzot atklāti paraudzīties uz nepilnīgajiem mehānismiem, kas izraisījuši bezatbildīgo aizdošanu un aizņemšanos, kura nodara finansiālu kaitējumu daudziem mūsu iedzīvotājiem” (patērētāju aizsardzības komisāre Kuneva kdze).

3.4 Tāpēc atzinuma pamatmērķis ir arī palīdzēt uzlabot vienotā tirgus darbību, novērtējot, kādus risinājumus varētu ieteikt Kopienas un kādus — dalībvalstu līmenī, kuri tomēr veidotu vienotu sistēmu. EESK uzskata, ka pārvalstiskas problēmas ir jārisina minētajā līmenī, lai novērstu vienotā tirgus sadrumstalošanos.

4. Spēkā esošā normatīvā sistēma: trūkumi un iespējamās rīcības jomas

4.1 Svarīgākais Eiropas tiesību akts, kas attiecas uz patērētāju kreditēšanas līgumiem, ir Direktīva 2008/48/EK. Minētā direktīva paredz maksimālu saskaņošanu, proti, dalībvalstis patērētāju kreditēšanas jomā nevar piemērot vai ieviest atšķirīgus valsts tiesību aktus, pat ja tie paaugstinātu patērētāju aizsardzības līmeni. Direktīva veido patērētāju aizsardzības vispārējo pamatu patēriņa kredītu jomā, bet tā neattiecas uz hipotekāro kreditēšanu.

4.2 Minēto sistēmu papildina Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi attiecībā pret patērētājiem un veido vispārēju satvaru, kurā definēts negodīgas komercprakses jēdziens un paredzēti sodi. Attiecībā uz finanšu pakalpojumiem direktīvā paredzēta minimāla saskaņošanas pakāpe, tāpēc dalībvalstis var ieviest ierobežojošākus vai stingrākus patērētāju aizsardzības noteikumus.

4.3 Hipotekāro kredītu jomā nav Eiropas līmeņa regulējuma, savukārt dalībvalstu noteikumi savstarpēji atšķiras atkarībā no vietējās kultūras un iekšējā tirgus apstākļiem. Eiropā tomēr darbojas labas prakses kodekss, kurā noteikts, kāda informācija jāsniedz patērētājiem pirms līguma noslēgšanas, un Eiropas Standartizētā informācijas lapa (ESIS). Minētais kodekss tomēr ir brīvprātīgs instruments, un tā piemērošana ir ļoti ierobežota.

4.4 EESK atzīst, ka spēkā esošie noteikumi piedāvā daudz iespējamo risinājumu ļaunprātīgas prakses novēršanai aizdevumu piešķiršanas jomā. Tomēr joprojām pastāv būtiskas nepilnības, kas jānovērš ES līmenī; un Eiropas un valstu iestādēm vēl daudz jāpaveic arī saistībā ar īstenošanu un sodu sistēmām.

4.5 EESK turklāt atzīmē, ka viens no finanšu krīzes milzīgā apjoma iemesliem bija komerciālais spiediens uz kredītiestādēs un finanšu sektorā nodarbinātajiem. Šāda spiediena, lai aizvien palielinātu tirdzniecības apjomu neatkarīgi no produktu atbilstības patērētāju profilam, rezultātā uzņēmēju, patērētāju un, dažos gadījumos, pašvaldību ieguldījumu portfeļi tika piesārņoti ar toksiskiem produktiem.

4.6 EESK uzskata, ka šī parādība ir saistīta arī ar stimulu un prēmiju sistēmām augstākā līmeņa vadītājiem, kuru ienākumi dažos gadījumos nesamērīgi pieauga: dažu lielo finanšu iestāžu ģenerāldirektoru gada alga 400 reizes pārsniedza iestādes darbinieku gada algu. Neraugoties uz ES valstu un valdību vadītāju apņemšanos un svinīgajiem solījumiem, EESK atzīmē, ka minēto problēmu risināšanā joprojām vēl nav veikti būtiski un efektīvi pasākumi.

4.7 Īpaši jāuzsver, ka spēkā esošā normatīvā sistēma kredītlīgumu jomā neparedz pienākumu pielāgot piedāvājumu patērētāju vajadzībām. Direktīvas 2008/48/EK 8. pantā ir iekļauta atzinīgi vērtējama prasība novērtēt patērētāju maksātspēju. Direktīvas 5. panta 6. punktā ir tikai noteikts, ka kreditoru pienākums ir sniegt patērētājiem atbilstīgus paskaidrojumus, lai patērētāji varētu izvērtēt, vai piedāvātais kredīts ir piemērots viņu vajadzībām, attiecīgā gadījumā izskaidrojot informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, piedāvāto produktu būtiskākos raksturlielumus un konkrētās sekas patērētājam, un dalībvalstīm ir paredzēta zināma rīcības brīvība minēto noteikumu piemērošanai praksē, bet tajā nav noteikumu par produktu pielāgošanu patērētāju vajadzībām.

4.8 Minētā nepilnība radījusi iespēju rīkoties ļaunprātīgi, piedāvājot patērētājiem produktus, kas dažkārt neatbilst viņu vajadzībām. Tas notiek, piemēram, situācijās, kad viņiem piedāvā tikai viena veida kredītus, vai kad patērētājiem neizvēlīgi piedāvā kredītkartes/debetkartes produktu iegādei noteiktos lielveikalos (pie noteiktiem preču izplatītājiem).

4.9 EESK tāpēc uzsver, ka kredītkaršu piedāvājums skaidri jānošķir no komerciālu produktu piedāvājuma vai ar tiem saistītajiem stimuliem.

4.10 Saistībā ar reklāmas informāciju EESK atzīmē, ka, neraugoties uz to, ka spēkā esošajos noteikumos ir iekļautas prasības par kredītnolīgumu parakstīšanai vajadzīgo standartinformāciju (Direktīvas 2008/48/EK 4. pants un turpmākie), nav konkrētu prasību attiecībā uz tādu praksi, kas ir maldinoša, agresīva vai, katrā gadījumā, var radīt parādsaistības (4).

4.11 EESK apzinās, ka tirgus ekonomikas apstākļos pašam tirgum būtu jānodrošina kvantitatīvs un kvalitatīvs līdzsvars starp piedāvājumu un pieprasījumu. Ja tirgus tomēr nespēj nodrošināt piemērotus risinājumus, jāiejaucas tām valsts iestādēm, kuru uzdevums ir pienācīgi reaģēt uz sabiedrības vajadzībām.

4.12 EESK uzskata, ka viena iespēja būtu Eiropas tirgū ieviest virkni “sertificētu” vai “standartizētu” kredītproduktu. Tie papildinātu jau esošo piedāvājumu un ļautu patērētājiem vieglāk atrast piemērotu produktu, kas atbilst viņu vajadzībām (5).

4.13 EESK tāpēc uzskata, ka Komisijai būtu jānostiprina juridiskais un procesuālais pamats, lai Eiropas tirgu padarītu pārredzamāku, ieviešot “sertificētus” vai “noteiktiem standartiem atbilstošus” kredītus un izveidojot Eiropas ātrās reaģēšanas sistēmu, kas ļautu uzraudzīt patērētājiem kaitīgu finanšu un kredītproduktu nokļūšanu Eiropas finanšu un kredītu tirgū.

4.14 No otras puses, ir jāvelta vairāk uzmanības tādam jautājumam kā kredīta izsniedzēju atbildība, lai ierobežotu patērētāju vajadzībām neatbilstošu produktu nokļūšanu tirgū. Tādēļ Eiropas līmenī jānosaka vienota kārtība, lai risinātu pārmērīgu parādsaistību situācijas, atbilstoši kurai jāorganizē atbalsta un palīdzības pasākumus iedzīvotājiem, kuriem radušās pārmērīgas parādsaistības, tostarp kreditoru ļaunprātīgas kreditēšanas prakses dēļ.

4.15 Vēl viena joma, ko neregulē Eiropas tiesību akti, ir augļošana. To regulē tikai dažās dalībvalstīs (Spānijā, Francijā, Itālijā, Portugālē), taču ne visās.

4.16 Bez tam nesen veikti pētījumi (6) liecina, ka, regulējot augļošanu, varētu apkarot gan sociālo atstumtību un nabadzību, gan ļaunprātīgu praksi.

4.17 EESK uzskata, ka Komisijai būtu jāveic oficiāls pētījums, lai noskaidrotu vai un kādā veidā varētu ieviest visaptverošus Eiropas noteikumus par augļošanu. EESK jo īpaši uzskata par lietderīgu definēt kopējus pamatelementus un principus, ko varētu izmantot, nosakot Eiropā piemērojamu amplitūdu procentu likmēm, kas uzskatāmas par augļošanu.

4.18 Lai papildinātu un izmantotu vairākās dalībvalstīs daudzos gados uzkrāto pieredzi, EESK uzskata, ka būtu lietderīgi izveidot Eiropas normatīvo sistēmu, lai veicinātu valstu sistēmas augļošanas apkarošanai un no tās cietušo atbalstam.

4.19 EESK atzīmē, ka visļaunprātīgākā kreditēšanas prakse visbiežāk vērojama attiecībās starp kredīta starpniekiem un patērētājiem.

4.20 Tāpēc Eiropas Parlaments ir pieprasījis (7) izstrādāt Kopienas pamatnostādnes, ar kurām, ievērojot principu “vienādi darījumi, vienādi riski, vienādi noteikumi”, precizētu un saskaņotu kredīta starpnieku atbildību un pienākumus, lai nodrošinātu patērētāju aizsardzību un nepieļautu nepārredzamu pārdošanas praksi un neatbilstoša veida reklāmu, kas īpaši negatīvi ietekmē mazāk aizsargātās un mazāk informētās patērētāju grupas. EESK atbalsta Parlamenta ierosmi un uzskata, ka šāda sistēma palīdzētu uzlabot piedāvājumu tirgū un stingrāk vērsties pret ļaunprātīgu praksi, bezatbildīgiem kredīta starpniekiem un “kredīthaizivju” (“loan sharks”) noziedzīgo darbību.

4.21 EESK uzskata, ka pārredzamību, uzticamību un profesionalitāti minētajā jomā varētu nodrošināt, izveidojot kredīta starpnieku reģistru; būtu jānosaka saistoši reģistrācijas kritēriji, kuru ievērošanu uzraudzītu struktūras, ko uzraudzības iestāžu pārraudzībā izveidotu banku profesionālās apvienības un finanšu starpnieku/brokeru un patērētāju apvienības; būtu jānosaka, kādu iemeslu dēļ var apturēt darbību, svītrot no reģistra un atņemt licenci un jāparedz solidāra atbildība, ja patērētājiem nodarītais kaitējums pierādīts krimināltiesā.

4.22 Jauniešiem paredzētie “SMS kredīti”, “ātrie” aizdevumi pa tālruni, tā sauktie “algas dienas aizdevumi” un neizvēlīga kredītkaršu vai debetkaršu izsniegšana ir ļaunprātīgas metodes, kuru apkarošanai jāizmanto visi iespējamie līdzekļi. Šādos gadījumos Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi, paredz daudz iespējamo risinājumu problēmām, kas saistītas ar bezatbildīgu aizdošanu; minētos risinājumus varētu pielāgot un iekļaut arī noteikumos par patērētāju kredītlīgumiem.

4.22.1 EESK aicina stingri reglamentēt kredītkaršu izdošanu (reklāma, kopējo parādsaistību griesti, kredītkaršu potenciālo turētāju vecums, pārredzami konta izraksti), lai nepieļautu agresīvu rīcību, kas veicina pārmērīgas parādsaistības.

4.22.2 Jo īpaši kredītkaršu limiti būtu jānosaka, vienojoties ar kredītkartes turētāju. Jebkāds turpmāks šāda limita palielinājums būtu pieļaujams tikai pēc attiecīgās kartes izdevēja un kartes turētāja skaidras vienošanās.

4.23 Lai tiesību akti būtu efektīvi, tie tomēr jāpiemēro stingrāk (8). Ņemot vērā globālās finanšu krīzes radīto situāciju, EESK uzsver, ka Direktīvas 2008/48/EK efektivitātes pārskatīšana jāuzsāk agrāk (pirmā pārskatīšana ir paredzēta līdz 2013. gada 12. jūnijam) un jāsaīsina pārskatīšanas intervāls no pieciem uz trim gadiem. Jo īpaši aizdevēju negodīgas komercprakses jomā EESK norāda, ka būtu svarīgi dalībvalstīs izveidot struktūras, kas regulētu kreditēšanas tirgu un kurām būtu gan atbilstošas un īpašas pilnvaras, gan tehniskie resursi.

4.23.1 EESK jo īpaši aicina izstrādāt stingrāku reglamentējošo pamatu, lai nodrošinātu pilnīgu un pārredzamu aizsardzību saistībā ar klientu sniegto datu izmantošanu, jo īpaši attiecībā uz datiem, kas nonāk apritē caur internetu un pa e-pastu.

4.24 Saistībā ar hipotekārajiem kredītiem EESK norāda — būti lietderīgi apsvērt (izmantojot iepriekšējos atzinumos par šo tematu minētus aizsardzības mehānismus), vai nevarētu noteikt, ka arī hipotekārā kredīta starpniekiem obligāti jāizmanto Eiropas standartizētās informācijas lapas (ESIS) un jānorāda procentu likmes, kā tas paredzēts direktīvā par patēriņa kredīta līgumiem (9). Tas ļautu vairāk integrēt Eiropas hipotekāro kredītu tirgu un panākt patērētāju un mājsaimniecību visaptverošu aizsardzību.

4.25 Saistībā ar konsultācijām patēriņa kredītu jomā EESK aicina atbalstīt pilsoniskās sabiedrības organizācijas, jo īpaši patērētāju apvienības, konsultāciju sniegšanā, lai kredītņēmēji varētu saņemt objektīvu, pārredzamu un profesionālu vērtējumu par piedāvāto produktu atbilstību viņu konkrētajām vajadzībām.

4.26 EESK uzsver, ka kredīta konsultāciju sniegšana būtu jāregulē, lai nodrošinātu pirmām kārtām to, ka aizdevēju un starpnieku darbībā ir augsts pārredzamības un neatkarīguma līmenis.

4.27 EESK uzskata — lai risinātu visas minētās problēmas, ir vajadzīga Eiropas Savienības līmeņa kopīga, saskaņota un viendabība normatīvā sistēma, kuras principi un noteikumi attiecas uz visiem kredītu produktiem.

5. Ļaunprātīga un/vai nelikumīga prakse kredītu izsniegšanas jomā

5.1 EESK uzskata, ka vienlaikus ir jāpievēršas problēmām, kas saistītas ar nelikumīgo darbību, kuru veic viltus starpnieki un finanšu pakalpojumu uzņēmumi, rīkojoties agresīvi un patērētājam neizdevīgi, kā arī veicot kriminālas darbības, kuras saistītas ar procentu likmēm un izspiešanu. Tas cita starpā attiecas uz:

— nelikumīgiem aizdevumiem, ko izsniedz finansiālās grūtībās nonākušiem patērētājiem un mājsaimniecībām, kuras ir pārsniegušas pieļaujamo parādsaistību slieksni;

— kredītu piešķiršanu nolūkā aplaupīt klientus, piemēram, augļošanu, ar ko parasti nodarbojas noziedzīgas organizācijas.

5.2 Nelikumīga kredītu izsniegšana var izpausties dažādi:

— kā “nereģistrēta” naudas vai citu vērtību izsniegšana, cik vien iespējams, iedzīvojoties no cilvēku spējas atmaksāt aizdevumu un pēc iespējas pagarinot aizdevuma termiņu;

— kā naudas izsniegšanas pretlikumīgi veidi, kad aizdevējs gūst peļņu, jo neievēro ētikas kodeksos noteiktos principus, izvirza negodīgus noteikumus, nepārredzamus nosacījumus vai izdara spiedienu, pieprasot palielināt nodrošinājumu;

— aizdevumi, kuru piešķiršanai piemīt visas pazīmes, kas liecina par ļaunprātīgu praksi ārpusbanku sektorā;

— patērētājam nenoliedzami neizdevīgi aizdevumi, kas izsniegti dažādos noziedzīgos veidos un dažādos apstākļos.

5.3 Pēc EESK domām, nelikumīgo aizdevumu uzplaukums saistīts ar to, ka daudz mājsaimniecību un patērētāju ir izslēgti no likumīgā kredītu tirgus, jo dažkārt tieši bezatbildīgi izsniegtu kredītu dēļ viņi ir nonākuši atkarības situācijā un kļuvuši ļoti neaizsargāti.

5.4 EESK atzīst, ka vienīgi ar kreditēšanas regulējumu nevarēs atrisināt problēmas, kas saistītas ar zemiem mājsaimniecību ienākumiem un dažādiem patēriņa veicināšanas veidiem, kuri daļēji vainojami pie tā, ka patērētāji un mājsaimniecības izmanto nelikumīgus aizdevumus un paralēlo naudas tirgu.

5.5 Turklāt ļaunprātīgas un/vai nelikumīgās darbības kreditēšanas jomā bieži ir krimināli sodāmas, tādēļ Eiropas tiesiskajā telpā tās būtu jāregulē ar īpašām krimināltiesību iniciatīvām, kuru izpildi nodrošinātu policijas iestādes. Nelikumīgu darbību apkarošanu būtiski sekmētu tas, ja visā Eiropā būtu saistoša dalībvalstu tiesu spriedumu izpilde attiecībā uz mantas apķīlāšanu, kas saistīta ar augļošanu un noziedzīgu izspiešanu (10).

5.6 EESK atzīmē, ka šajā jomā trūkst informācijas, kas aptvertu visas ES dalībvalstis un sniegtu pilnīgu priekšstatu par šīs parādības dažādajiem aspektiem Eiropas līmenī. Komiteja tādēļ iesaka Komisijai kopīgi ar dalībvalstīm sīki analizēt šīs situācijas, izmantojot salīdzināmus datus.

6. Pilsoniskās sabiedrības nozīme

6.1 Pilsoniskajai sabiedrībai, jo īpaši patērētāju apvienībām un labdarības organizācijām, ir būtiska nozīme, apzinot, analizējot un pārraugot jautājumus, kas saistīti ar ļaunprātīgu un/vai nelikumīgu praksi patērētāju un mājsaimniecību kreditēšanas jomā.

6.2 EESK tāpēc uzskata, ka, saskaņojot ar valsts iestādēm, noteikti jāveido un jāpopularizē pilsoniskās sabiedrības tīkli, kas veic analīzi un uzraudzību un sniedz palīdzību situācijās, kad aizņemšanās vai pārmērīgas parādsaistības izraisa sociālo atstumtību vai nabadzību. Šiem tīkliem ir īpaša nozīme informācijas un labas prakses apmaiņā, un tie ir arī nozīmīgs elements saskaņotajā sūdzību izskatīšanas sistēmā.

6.3 EESK norāda, ka laba prakse minētajā jomā jau pastāv, piemēram, kredīti sociālā stāvokļa uzlabošanai vai Eiropas Finansiālās integrācijas tīkls (EFIN); šīs labās ierosmes ir jāatbalsta un jāpopularizē visā Eiropas Savienībā.

6.4 EESK uzskata, ka patērētāju informēšana un izglītošana, arī, izmantojot izglītojošu metodoloģiju un praksi jau pamatskolā, ir joma, kurā dalībvalstis un pilsoniskā sabiedrība ar savām iniciatīvām var veikt izcilu darbu (11). Tie ir svarīgi pasākumi, lai visā Eiropas Savienībā Eiropas līmenī attīstītu kompetenci finanšu jomā.

6.5 EESK uzskata, ka ir ļoti svarīgi veicināt un pilnveidot šādas iniciatīvas, tomēr uzsver, ka informācijas sniegšana par produktiem ir aizdevēja pienākums, savukārt valsts iestādes ir atbildīgas par patērētāju izglītošanu. EESK arī uzskata, ka pilsoniskās sabiedrības ierosmes skaidras un visaptverošas informēšanas un izglītošanas jomā būs efektīvas vienīgi tad, ja tās būs papildinājums vienotai un visaptverošai normatīvajai sistēmai.

6.6 Atklātajā uzklausīšanas sanāksmē, ko EESK rīkoja 2010. gada 28. janvārī Briselē, iesaistot autoritatīvus pilsoniskās sabiedrības pārstāvjus valstu un Eiropas līmenī, tika uzsvērts, ka ļaunprātīgai un/vai nelikumīgai praksei jāpiemēro Eiropas līmeņa kontrole attiecībā gan uz regulējumu, gan atbalstu šādas prakses upuriem un visām ieinteresētajām pusēm paredzētu izglītošanas, apmācības un informēšanas politiku.

6.7 EESK uzskata — lai stiprinātu sociālo tirgus ekonomiku kreditēšanas jomā, ir svarīgi veidot un attīstīt sociālās ekonomikas uzņēmumus, piemēram, kooperatīvus (12). Valsts iestādes ir atbildīgas arī par minēto uzņēmējdarbības veidu atbalstīšanu un popularizēšanu (13).

Briselē, 2010. gada 28. aprīlī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Sūdzību izskatīšanas tīkls finanšu pakalpojumu jomā (FIN-NET).

(2) Sk. “Second joint assessment by the SPC and the European Commission of the social impact of the economic crisis and of policy responses” (Sociālās aizsardzības komitejas un Eiropas Komisijas otrais kopīgais novērtējums — ekonomikas krīzes sociālā ietekme un politiskie risinājumi) — SPC/2009/11/13 FINAL, kā arī Eirobarometra pētījumu par nabadzību un sociālo atstumtību 2010. gadā, kas pasludināts par Eiropas gadu cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību, un Komisijas paziņojumu Kopējais ziņojums par sociālo aizsardzību un sociālo iekļaušanu, http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catld=757&langld=en.

(3) Atklātā uzklausīšanas sēde par atbildīgu aizdošanu un aizņemšanos, Briselē, 3.9.2009.

(4) Terminu “maldinoša rīcība” (6. pants) un “agresīva prakse” (8. pants) atbilstošas definīcijas ir sniegtas Direktīvā 2005/29/EK par uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem.

(5) Šajā saistībā sk. ISO 22222 (Personal financial planning (Personīgo finanšu plānošana) – 2005); UNI-ISO (Pianificazione finanziaria, economica e patrimoniale personale (Personīgo finanšu, ekonomikas un īpašuma plānošana) – 2008); AENOR-UNE 165001 (Etica. Requisitos de los productos financieros socialmente responsables); kā arī ECO/266 — Sociāli atbildīgi finanšu produkti.

(6) Sk. “Usura” (“Augļošana”) — Rapporto finale dell'Osservatorio socioeconomico sulla criminalità (Noziedzības sociāli ekonomiskās novērošanas centra nobeiguma ziņojums, CNEL (Nacionālā Ekonomikas un nodarbinātības padome), Roma, 2008.

(7) Eiropas Parlamenta 2008. gada 5. jūnija rezolūcija par konkurenci — nozares izmeklēšana banku mazumtirdzniecības pakalpojumu jomā.

(8) Dalībvalstīm līdz 2010. gada 12. jūnijam jānodrošina atbilstība Kopienas regulējumam.

(9) OV C 27, 3.2.2009., 18. lpp. un OV C 65, 17.3.2006., 13. lpp.

(10) “Saskaroties ar jaunajām globālajām parādībām, valstu valdības un iestādes var turpināt izlikties tās neredzam vai aprobežoties ar reaģēšanu attiecīgās valsts mērogā. Taču, ja valstis ņemtu vērā impulsu, ko nozīmē bēgļu meklēšana līdz ar Eiropas apcietināšanas ordera ieviešanu, tās sistēmiski un iespējami ātri pievērstos tam, lai noteiktu kopīgus izmeklēšanas un kriminālvajāšanas instrumentus un visām dalībvalstīm kopīgas krimināltiesību pamatnormas, sākot ar kompensācijām par mafiozu apvienību radītajiem zaudējumiem.” (Skat. F. Forgione, Mafia export, 2009, Milāna).

(11) UNI (Projekts standartam par iedzīvotāju izglītošanu finanšu jautājumos — pakalpojumiem piemērojamās prasības), 2010. gada janvāris.

(12) Sk. izdevumu “Resilience of the Cooperative Business Model in Times of Crisis” (“Uzņēmējdarbības kooperatīvā modeļa dzīvotspēja krīzes apstākļos”), Starptautiskā Darba organizācija, 2009. gads.

(13) Sk. OV C 318, 23.12.2009., 22. lpp.