LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 268/1

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Pašreizējā sistēma, kas paredzēta pārtikas nekaitīguma un apgādes drošības garantēšanai Eiropas Savienībā, un tās uzlabošanas iespējas”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2015/C 268/01)

Ziņotājs: Igor ŠARMÍR

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta piemērošanas noteikumu 29. panta A punktu 2014. gada 27. februārī nolēma sagatavot pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Pašreizējā sistēma, kas paredzēta pārtikas nekaitīguma un apgādes drošības garantēšanai Eiropas Savienībā, un tās uzlabošanas iespējas”.

Par komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2015. gada 5. martā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 506. plenārajā sesijā, kas notika 2015. gada 18. un 19. martā (2015. gada 18. marta sēdē), ar 181 balsi par, 9 balsīm pret un 17 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) pauž gandarījumu, ka pārtikas nekaitīgums izvirzīts par vienu no Eiropas Savienības prioritātēm un ka tā garantēšanai ir ieviesta stabila sistēma. Īpaši pozitīvi ir tas, ka kopš 2002. gada pārtikas nekaitīguma jomā Eiropas Savienībā darbojas specializēta aģentūra – Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde (EFSA). Tās rīcībā ir visi nepieciešamie līdzekļi, lai novērtētu Eiropas tirgū laisto produktu nekaitīgumu.

1.2. EESK uzskata, ka tās pastāvēšanas laikā EFSA ir apliecinājusi savu kompetenci. Tai neapšaubāmi ir ļoti svarīga nozīme, lai novērstu veselības apdraudējumu Eiropā. Pateicoties šai iestādei, Eiropas Savienībā ir viena no efektīvākajām sabiedrības veselības aizsardzības sistēmām pasaulē. Tā kā sabiedrības veselība ir ļoti sensibls temats un EFSA galvenais mērķis ir panākt patērētāju uzticēšanos, ir jāturpina izskatīt pašreizējās sistēmas uzlabošanas iespējas, ņemot vērā jaunus zinātnes izvirzītus jautājumus. Šajā nolūkā EESK vēlas ierosināt vairākus priekšlikumus.

1.3. Jaunu ķīmisku un citu produktu, kurus paredzēts iekļaut pārtikas ķēdē, novērtēšanas procedūras pārredzamība, protams, ir svarīgs priekšnosacījums, lai patērētāji uzticētos sistēmai un novērtētajiem produktiem. EESK uzskata, ka šajā jomā ir iespējami daži uzlabojumi. Piemēram, ražotāju iesniegtie likumā paredzētie pētījumi, ar kuriem jāpierāda izvērtējamā produkta nekaitīgums, netiek publicēti zinātniskajos izdevumos, un tajos ietvertie neapstrādātie dati ne tikai nav sistemātiski pieejami zinātniekiem, bet daudzos gadījumos tos aizsargā ar komercnoslēpumu. EESK ir pārliecināta, ka tas nav juridiski pareizi, jo EFSA noteikusi, ka šo pētījumu dati nav konfidenciāli.

1.4. EESK aicina Eiropas Komisiju veikt atbilstošus grozījumus attiecīgajos tiesību aktos, lai noteiktu, ka pēc EFSA veiktā novērtējuma pētījumiem un tajos ietvertajiem neapstrādātajiem datiem sistemātiski jābūt pieejamiem EFSA tīmekļa vietnē.

1.5. EESK atzinīgi vērtē aģentūras jaunākās iniciatīvas, kas paredz proaktīvu informācijas publicēšanu.

1.6. Iepriekš dažu ekspertu interešu konflikta dēļ aģentūra bija sarežģītā situācijā. EESK pauž gandarījumu par EFSA 2012. gadā veiktajiem pasākumiem situācijas normalizēšanai, tomēr iesaka saglabāt modrību, ņemot vērā šo oficiālā novērtējuma īpaši sensiblo aspektu.

1.7. EFSA darbu sarežģī zinātniskie pētījumi, kuru rezultātus nepārprotami ietekmē to finansēšanas avots un kuri var būt ļoti pretrunīgi. EESK iesaka EFSA pievērst tam īpašu uzmanību, jo zinātniskā literatūra ir svarīga atsauce novērtēšanas procedūrā.

1.8. EESK pauž gandarījumu par nozīmīgo darbu, ko EFSA paveikusi pēdējos gados, lai labāk izprastu maisījumu iedarbību un izstrādātu jaunu metodoloģiju, ko izmanto novērtēšanas procedūrā, un mudina EFSA to izmantot pēc iespējas ātrāk.

1.9. EESK iesaka būt piesardzīgiem, piemērojot principu “viss ir inde, un nekas nav inde, viss atkarīgs no devas”, jo ievērojams skaits endokrinologu jau kopš 20 gadiem ir pierādījuši, ka noteicošais faktors endokrīnās sistēmas darbības traucējumu izraisītājiem ir nevis deva, bet gan ekspozīcijas brīdis. Šīs jaunās atziņas vēl nav ņemtas vērā tiesiskajā regulējumā, kā norādīts nesenajā Eiropas Parlamenta ziņojumā (1).

1.10. EESK iesaka Eiropas Komisijai pēc apspriešanās ar endokrinologu kopienu sagatavot to produktu sarakstu, kas var negatīvi ietekmēt endokrīnās sistēmas attīstību. EESK prasa Eiropas Komisijai piemērot piesardzības principu attiecībā uz vielām, kas būs norādītas šajā sarakstā, līdz zinātnieku aprindās tiks panākts konsenss attiecībā uz to, vai tās ir hormonāli bīstamas vai nekaitīgas.

1.11. No trešām valstīm ievestie kaitēkļi un slimības var radīt nopietnas sekas ražotājiem un patērētājiem Eiropas Savienībā. Stingrāka kontrole uz robežām, savstarpības principa piemērošana un Eiropas iestāžu politiskā griba ir noteicošie faktori, lai garantētu sistēmas konsekvenci.

1.12. Eiropas Savienībai jāievieš tāda tirdzniecības sistēma, kura neapdraud Eiropas iedzīvotāju pārtikas nekaitīguma garantijas. Regulējuma pārskatīšana dzīvnieku un augu veselības jomā ir iespēja uzlabot kontroles sistēmu ieviešanu, tās vienveidīgi piemērot un mazināt negatīvo ietekmi sociālajā, vides un ekonomikas jomā.

1.13. EESK aicina nodrošināt pārtikas produktu (arī importēto pārtikas produktu) pilnīgu izsekojamību no lauku saimniecības līdz patērētajam, lai patērētāji varētu izvēlēties tos pārtikas produktus, kuri atbilst noteiktai kvalitātei un ES spēkā esošajiem pārtikas nekaitīguma standartiem.

2. Vispārīgas piezīmes

2.1. Šajā atzinumā izskatīti divi dažādi temati, kuriem tomēr ir vienots kopsaucējs, proti, pārliecināt Eiropas sabiedrību, ka tai ir pieejami nekaitīgi pārtikas produkti. Pirmajā daļā ir apskatīta pašreizējā procedūra, ar ko izvērtē jaunos produktus, kurus paredzēts iekļaut pārtikas ķēdē, savukārt otrās daļas mērķis ir norādīt uz dažiem problemātiskiem aspektiem lauksaimniecības pārtikas preču starptautiskajā tirdzniecībā, kas skar lauksaimniekus, patērētājus un sabiedrību kopumā.

2.2. Pārtikas nekaitīgums ir viena no ES oficiālajām prioritātēm, un institucionālajā līmenī to pienācīgi nodrošina Eiropas Komisija un EFSA. Mikrobioloģisko apdraudējumu nenoliedzami var uzskatīt par kontrolētu. Taču divdesmitajā gadsimtā papildus mikrobioloģiskajam apdraudējumam radās ķīmiskais apdraudējums, un šajā jomā situācija nav tik skaidra.

2.3. Pēdējos sešdesmit gados vidē nonākuši vairāk nekā 1 00 000 sintēzes ķīmijas procesā radītu jaunu molekulu. Taču cilvēka veselībai iespējamā apdraudējuma ziņā izvērtēta tikai neliela daļa (1–2 %) minēto molekulu (2), un tas rada bažas arī saistībā ar pārtikas nekaitīgumu. Papildus vielām, kas tieši nonāk pārtikas ķēdē (piedevas, pesticīdu atliekas vai plastmasa) un kas principā tiek novērtētas, ir arī vielas, kas pārtikas ķēdē nonāk netieši – no augsnes, gaisa un ūdens.

2.4. Pēc īsāka vai garāka lietošanas un patēriņa perioda vairāki sintēzes ķīmijas produkti jau ir izņemti no tirgus, jo ir zinātniski pierādīts to toksiskums un/vai kancerogēnās īpašības (sk., piemēram, 2.5. punktu). Tomēr citi produkti vēl nav aizliegti, neraugoties uz to, ka pastāv vairāk vai mazāk zinātniski pamatotas aizdomas. Tāpēc pamatots ir jautājums, kā jauno sintēzes ķīmijas produktu iedarbība uz cilvēkiem ir saistīta ar vēža un neirodeģeneratīvo slimību, neauglības, diabēta un aptaukošanās būtisko pieaugumu attīstītajās valstīs.

2.5. ES ir izveidojusi stabilu sistēmu tāda riska novēršanai, kas saistīts ar jaunu ķīmisko un citu produktu nonākšanu pārtikas ķēdē. Institucionālajā līmenī Eiropas Komisija (SANCO ĢD) ir atbildīga par riska pārvaldību, bet par tehniskajiem aspektiem kompetentā Eiropas aģentūra EFSA ir atbildīga par riska novērtējumu. Jaunās sistēmas ieviešana jau ir devusi zināmus pozitīvus rezultātus patērētājiem: piemēram, pēc padziļinātu novērtējumu veikšanas no 2000. gada līdz 2008. gadam būtiski samazinājās Eiropas Savienībā atļauto pesticīdu skaits (no 1 000 līdz 250). Bet šāda attīstības gaita rada satraukumu lauksaimnieku vidū, jo viņiem sāk pietrūkt aktīvo vielu kaitēkļu apkarošanai. Paradoksāli, liels skaits Eiropas Savienībā aizliegto aktīvo vielu ir atļautas trešās valstīs, kuras savu produkciju eksportē ES tirgū.

2.6. Neraugoties uz to, ka izveidota stabila sistēma, tās darbība liecina, ka daži novērtējuma aspekti var tikt uzlaboti, vēl jo vairāk tādēļ, ka jauni zinātniski atklājumi un to komerclietojums bieži vien rada jaunas problēmas novērtēšanas procedūrā. Tās ir sistēmiskas un metodoloģiskas problēmas.

3. Pārtikas produktu sastāvā iekļaujamo jauno vielu novērtēšanas sistēmas uzlabošanas iespējas

3.1. EFSA veiktais novērtējums tiek balstīts uz zinātnisku pētījumu, ar ko paredzēts pierādīt attiecīgā produkta nekaitīgumu. Saskaņā ar pašreizējo kārtību minēto pētījumu iesniedz prasītājs, t. i., uzņēmums, kas plāno produktu laist tirgū. Tas vieš bažas, jo zinātnisko pētījumu rezultāti atkarībā no to finansējuma avota var būt ļoti atšķirīgi (skatīt 3.4. punktu). Tomēr EFSA piemērotajos ES noteikumos paredzēti nosacījumi, kas jāievēro šo pētījumu veikšanā, kā arī mehānismi, ko piemēro turpmākajos novērtēšanas procedūras posmos, lai līdzsvarotu iepriekšējā teikumā aprakstīto tendenci.

3.2. Vēl viens problemātisks novērtēšanas procedūras aspekts ir šo pētījumu konfidencialitāte, kas šķiet apstrīdama: šos pētījumus nepublicē zinātniskajos izdevumos, neapstrādātos datus bieži vien aizsargā ar komercnoslēpumu, liedzot tādējādi zinātniekiem veikt kontrekspertīzi (3). Mēs izprotam nepieciešamību aizsargāt ar komercnoslēpumu datus un ar jauniem produktiem saistīto informāciju, kas varētu atklāt vai nu produktu sastāvu, vai arī to ražošanas procesu. Tomēr tas neattiecas uz likumā paredzēto pētījumu datiem, kas atspoguļo vienīgi izmēģinājuma subjektu reakciju uz vērtējamo produktu patēriņu. Tā kā šajā gadījumā komercnoslēpuma piemērošana nav saistīta ar ražotāju likumīgo interešu aizstāvību (4), EESK to uzskata par nepamatotu un aicina pielāgot tiesību aktus, lai pēc EFSA veiktā novērtējuma likumā paredzēto pētījumu neapstrādātie dati būtu sistemātiski pieejami zinātniekiem (aģentūras tīmekļa vietnē).

3.3. EFSA ir publiska aģentūra, kas izveidota ar mērķi nodrošināt neatkarīgu zinātnisku novērtējumu jauniem produktiem, kurus paredzēts iekļaut pārtikas sastāvā. Taču agrāk EFSA tika kritizēta dažu aģentūras ekspertu interešu konflikta dēļ. Bieži vien viņi vienlaikus bija arī ILSI (5) konsultanti. EESK atzinīgi vērtē, ka EFSA 2012. gadā veica nopietnu darbu, lai šo problēmu atrisinātu, un šobrīd situācija ir normalizējusies. Ņemot vērā šā aspekta sensiblo raksturu, EESK iesaka arī turpmāk būt uzmanīgiem.

3.4. Kompetentās iestādes, veicot novērtēšanu, atsaucas arī uz zinātniskajā literatūrā publicētajiem pētījumiem par attiecīgo nozari. Ir pierādīts, ka zinātnisko pētījumu rezultāti atkarībā no pētījuma finansējuma avota var būt ļoti atšķirīgi (6). Pētnieku neatkarība ir galvenais nosacījums, lai garantētu sistēmas uzticamību, un EFSA darbu sarežģītāku padara nepieciešamība nodalīt augsta līmeņa zinātniskus pētījumus no tiem, kuru vērtība metodoloģisku vai citu kļūdu dēļ ir apšaubāma.

4. Iespējas uzlabot potenciāli bīstamu produktu novērtējuma procedūras metodoloģiju

4.1. Pārtikas sastāvā atļauto ķīmisko produktu novērtēšanas metodoloģija balstīta uz tā dēvēto Paracelza principu. Saskaņā ar šo principu “viss ir inde, un nekas nav inde; viss ir atkarīgs no devas”. Tātad tikai jānosaka katra produkta “pieļaujamā dienas deva”. Citiem vārdiem sakot, lielāko daļu jauno produktu var lietot katru dienu, ja vien nepārsniedz noteikto daudzumu.

4.2. Vairākus gadsimtus Paracelza principa piemērošanu varēja uzskatīt par drošu. Bet jaunās sintētiskās vielas, kas jau vairākus gadu desmitus ir pārtikas sastāvā, ir jauna problēma, kuras risināšanā nevar akli piemērot minēto principu.

4.3. Viena no problēmām saistīta ar indivīda uztura pārvaldību. Patērētājiem nav zināms, ka ir noteikta pieļaujamā dienas deva, un tāpēc viņiem pat teorētiski nav iespējams kontrolēt, vai viņi nepārsniedz kādas konkrētas vielas, kura var būt vairāku ikdienā lietoto pārtikas produktu sastāvā, “pieļauto” daudzumu (7). Patiesībā šī koncepcija ir ļoti zinātniska un tehniska, un to piemēro tikai šaurā speciālistu lokā.

4.4. Cilvēka organisms neuzņem vienu vienīgu ķīmisku vielu, bet gan daudzas pārtikas sastāvā esošās pesticīdu un plastmasas atliekas, un pārtikas piedevas. Taču pieļaujamā dienas deva ir noteikta katrai konkrētajai ķīmiskajai vielai atsevišķi, neņemot vērā to iespējamo sinerģiju vai kumulatīvo iedarbību. Šī iedarbība diemžēl nebūt nav tikai hipotētiska, jo vairākos pētījumos jau noskaidrots, ka vairāku vielu kumulatīvā iedarbība var radīt smagas sekas, lai gan to individuālie testi nav uzrādījuši nekādas problēmas (8).

4.5. Par potenciāli bīstamu produktu novērtēšanu atbildīgās iestādes, piemēram, EFSA vai Amerikas Savienoto Valstu FDA, jau vairākus gadus pēta kumulatīvo un sinerģisko iedarbību, bet šā darba rezultāti vēl nav ietverti tiesību aktos (9), jo tas saistīts ar zinātniskām grūtībām un šā uzdevuma sarežģītību. Tomēr EFSA paziņojusi, ka tā ir diezgan tuvu šajā jomā gūto zinātnes atziņu iekļaušanai regulējumā, un EESK mudina to darīt pēc iespējas ātrāk.

4.6. Visbeidzot, Paracelza principu atspēkoja tādu vielu esamība, kuras izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus. Tās ir vielas, kas spēj imitēt hormonu darbību, visbiežāk sievišķā hormona estrogēna darbību. Nozīmīgs skaits endokrinologu uzskata, ka tām bieži ir kaitīga iedarbība uz organismu, pat ja deva ir būtiski mazāka par pieļaujamo dienas devu, turklāt nav iespējams noteikt robežvērtību, zem kuras tās būtu nekaitīgas (10). Ir pierādīts, ka attiecībā uz endokrīnās sistēmas darbības traucējumu izraisītājiem noteicošais faktors ir nevis deva, bet gan ekspozīcijas brīdis. Turklāt visbīstamākais periods ir tad, kad indivīda endokrīnā sistēma attīstās (prenatālās attīstības posms, pirmsskolas vecums, pubertāte). Vēl viena endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītāju īpatnība ir tā, ka to toksicitāte var izpausties vairākus gadus vai pat gadu desmitus pēc to iedarbības.

4.7. Par vielām, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, mūsdienās uzskata daudzas dabīgas vai sintētiskas vielas, un vairākas no tām regulāri ir pārtikas produktu sastāvā. Var minēt, piemēram, vairākus pesticīdus, dioksīnus, PHB, ftalātus, tomēr visdzīvākās diskusijas patlaban saistītas ar iepakojuma materiālu bisfenolu A (11).

4.8. Ir noskaidrots, ka vielas, kas izraisa endokrīnās sistēmas darbības traucējumus, ir galvenie faktori, kas nopietni samazina vīriešu auglību (šī parādība konstatēta kopš otrā pasaules kara) un būtiski palielina vīriešu saslimstību ar sēklinieku un prostatas vēzi, sieviešu saslimstību ar krūts vēzi un izraisa arī citas nopietnas slimības (12).

4.9. Kompetentās Eiropas struktūras, proti, EFSA un SANCO ĢD, vilcinās noteikt pasākumus, kurus ieteikuši endokrinologi, jo zinātnieku aprindās nav vienprātības par ļoti nelielu devu kaitīgo iedarbību (13). Taču liela daļa zinātnieku, kuri veic fundamentālos pētījumus endokrinoloģijas jomā, atzīst, ka vielām, kuras viņi uzskata par endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītājiem, pat ļoti mazās devās ir ļoti bīstama ietekme, īpaši uz grūtniecēm un maziem bērniem. Viņuprāt, tas nav apstrīdams fakts, ko pierāda “tūkstošiem zinātnisku pētījumu” (14), savukārt EFSA uzskata, ka ļoti mazu devu iedarbība ir vienīgi hipotēze.

4.10. Pēc Vides ĢD pasūtījuma izstrādātā visaptverošā ziņojuma (15), kurā apstiprināts endokrinologu viedoklis, SANCO ĢD 2012. gada oktobrī aicināja EFSA izskatīt endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītāju definēšanas kritērijus un novērtēt šajā jomā izmantoto testēšanas metožu piemērotību. Tomēr tas vēl nav izdarīts, un Eiropas Komisija šobrīd ierosinājusi vienīgi ceļvedi, kurā ietvertas pamatnostādnes endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītāju definēšanai (16). Šā uzdevuma izpilde pārcelta uz 2016. gada beigām.

4.11. Endokrinologu kopiena vairākkārt iebildusi pret EFSA un citu padomdevēja struktūru vai regulatīvo aģentūru nostāju attiecībā uz endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītājiem. Var minēt vienprātīgu paziņojumu, ko publicēja ASV endokrinoloģijas biedrība, kura apvieno vairāk nekā 1 000 profesionāļu (17), starptautisko konferenci Berlīnē 2012. gada septembrī un Berlaymont deklarāciju 2013. gada maijā (18). Berlaymont deklarāciju parakstīja speciālisti, kas aktīvi publicē darbus par šo tematu, un viņi uzskata, ka ES tiesību aktos nekavējoties jāņem vērā zināšanas, kas uzkrātas vairāku gadu gaitā. Piemēram, jaunajā 2013. gada marta pesticīdu regulā ir noteikta prasība veikt testus, lai noteiktu, vai jaunais produkts cita starpā ir arī mutagēns, bet nav prasības novērtēt tā hormonālo iedarbību. Tas liecina, ka kompetentās iestādes joprojām neņem nopietni vērā endokrinologu bažas.

4.12. EESK uzskata, ka regulējumā ir nekavējoties jāņem vērā endokrinoloģijas jomā uzkrātās zināšanas, un atbalsta Eiropas Parlamenta nostāju šajā jautājumā (19). Pat ja “zinātnieku kopienas plašā nozīmē” viedoklis nav vienprātīgs, lielas daļas endokrinologu kopienas atzinumam vajadzētu būt pilnīgi pietiekamam, lai vismaz piemērotu piesardzības principu vielām, kuras endokrinologi atzinuši par endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītājiem.

5. Starptautiskā tirdzniecība: kaitēkļi un slimības lauksaimniecībā

5.1. Pasaules Tirdzniecības organizācija (PTO) aicinājusi tās dalībvalstis sākt sarunas, lai turpinātu un sekmētu lauksaimniecības produktu tirdzniecību, būtiski un pakāpeniski samazinot iekšējo atbalstu un produkcijas aizsardzību lielākas liberalizācijas nolūkā.

5.2. Arvien liberālākā globālā tirgū, kurā augkopības produktu tirdzniecības aprite kļūst intensīvāka un plašāka tādēļ, ka ES turpina noslēgt jaunus tirdzniecības nolīgumus ar trešām valstīm, palielinās jaunu kaitēkļu un slimību ievešanas risks.

5.3. Eiropas ražotāji ir ļoti satraukti un nopietni nobažījušies par jauniem kaitīgiem organismiem, jo lielākā daļa no tiem ir ļoti bīstami un līdz šim Eiropas teritorijā nebija sastopami. Dažos gadījumos kaitīgo organismu ieviešanās un izplatīšanās varētu krasi samazināt vairāku Eiropas augkopības produktu apjomu, īpaši attiecībā uz mazāk izplatītajiem kultūraugiem, un līdz ar to radīt būtiskus zaudējumus to audzētājiem.

5.4. Papildus atsevišķu produktu lauksaimnieciskās ražošanas apdraudējumam, svešzemju kaitēkļu un slimību izplatīšanās palielina arī pašizmaksu Eiropas lauksaimniekiem, samazinot tādējādi lauku saimniecību rentabilitāti. Turklāt šim apdraudējumam var būt smagas sekas ekonomikas, vides un sociālajā jomā visā ES teritorijā.

5.5. Kā viens no spilgtiem un neapstrīdamiem piemēriem, kas apliecina šīs problēmas nopietnību, jāmin gadījums ar nesen no Dienvidāfrikas importētajiem citrusaugļiem. Pēdējās kampaņas laikā Eiropas ostās izkrautas vairākas apjomīgas kravas ar Dienvidāfrikas citrusaugļiem, kuros atrasta bīstamā sēnīte Guignardia Citricarpa, kas izraisa melno plankumu slimību. Konkrētāk, no Dienvidāfrikas importētajos citrusaugļos šis patogēns identificēts 35 reizes.

5.6. Tas nozīmē, ka pārmērīga ES iecietība apdraud 5 00 000 hektārus citrusaugļu platību ES teritorijā, jo nav efektīvu līdzekļu šīs slimības izskaušanai. Slimības izplatība radītu ļoti smagas sekas ekonomikas, vides un sociālajā jomā, apdraudot apgādes drošību.

5.7. Lai gan priekšlikumā par jauniem fitosanitārajiem noteikumiem uzlaboti daži Padomes 2000. gada 8. maija Direktīvas 2000/29/EK (20) aspekti, kas saistīti ar aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā, tomēr tajā nav skatīti daži ļoti svarīgi aspekti, un līdz ar to lielai daļai visnopietnāko problēmu joprojām nav risinājumu.

5.8. Jānorāda, ka no trešām valstīm importētās pārtikas ražošanas apstākļi un Eiropas Savienībā spēkā esošie ražošanas apstākļi ir atšķirīgi. Trešās valstīs ir atļauts izmantot daudzus tādus fitosanitāros līdzekļus, kuri Eiropā nav atļauti, tajās noteiktais maksimāli pieļaujamais atlieku daudzums pārsniedz Eiropā atļauto, sociāli profesionālie apstākļi trešās valstīs un Eiropas Savienībā ir atšķirīgi, un garantētais aizsardzības līmenis, ja tāds vispār ir noteikts, ir zemāks.

5.9. No Eiropas patērētāju viedokļa jāņem vērā, ka drošības un izsekojamības ziņā ārvalstu un ES produkcija būtiski atšķiras.

5.10. Ar spēkā esošajiem noteikumiem ierobežo un samazina daudzu aktīvo vielu izmantošanu kāda kaitēkļa vai slimības apkarošanai. Šie Eiropas lauksaimniekiem noteiktie ierobežojumi varētu attiekties uz 50 % no pēdējos gados pieejamajiem produktiem. Turklāt personām, kuras veic fitosanitāro apstrādi, tiek izvirzītas stingrākas prasības – viņiem jābūt labāk apmācītiem un darbā jāizmanto vairāk aizsardzības līdzekļu.

5.11. Ar savstarpības principu vajadzētu garantēt, ka visi konkrētajā tirgū pieejamie produkti ir obligāti ražoti atbilstīgi prasībām un standartiem, ko piemēro attiecīgās kultūras audzēšanai Eiropā un kas attiecas uz sabiedrības veselību, ekoloģiskajiem nosacījumiem, aktīvo vielu izmantošanu u. c.

Briselē, 2015. gada 18. martā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Henri MALOSSE

(1) Eiropas Parlamenta 2013. gada 14. marta rezolūcija par sabiedrības veselības aizsardzību pret endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītājiem (2012/2066(INI)).

(2) Šos aprēķinus viens no otra neatkarīgi veikuši Vincent Cogliano no CIRC (Starptautiskais Vēža pētījumu centrs) un Andreas Kortenkamp, kurš vada Londonas Universitātes Toksikoloģijas centru.

(3) Piemēram, neapstrādātie dati, kas ietverti likumā noteiktajā pētījumā par ģenētiski modificētu kukurūzu MON 863, zinātniekiem bija pieejami tikai pēc Vācijas tiesas nolēmuma 2005. gadā, un 2013. gada janvārī Monsanto piedraudēja EFSA ar tiesvedību “par komercnoslēpuma izpaušanu”, jo plašsaziņas līdzekļu un vairāku zinātnieku spiediena dēļ EFSA direktore publiskoja internetā datus par kukurūzu GM NK 603.

(4) EFSA uzskata, ka likumā paredzēto pētījumu (pamatpētījumu) dati nav konfidenciāli.

(5) ILSI (International Life Science Institute) – starptautisku uzņēmumu, piemēram, Coca-Cola un Monsanto, lobēšanas organizācija agroķīmijas, lauksaimniecības pārtikas un biotehnoloģijas jomā. Pēc Revīzijas palātas ziņojuma (Īpašais ziņojums Nr. 15/2012), kurā norādīts uz pārredzamības trūkumu interešu konfliktu atrisināšanā EFSA darbībā, Eiropas Parlaments 2012. gada pavasarī pārcēla uz otro lasījumu lēmuma pieņemšanu par EFSA 2010. gada budžeta izpildi, gaidot papildu informāciju par EFSA īstenoto politiku saistībā ar interešu konfliktiem.

(6) Skatīt, piemēram, Frederick vom Saal & Claude Hughes, “An extensive new literature concerning low-dose effects of bisphenol-A shows the need for a new risk assessment”, Environmental Health Perspectives, 113. sējums, 2005. gada augusts, 926.–933. lpp.

(7) Piemēram, mākslīgais saldinātājs aspartāms ir 6 000 dažādu produktu sastāvā.

(8) Piemēram, Sofie Christiansen, Ulla Hass u. c., “Synergic disruption of external male sex organ development by a mixture of four antiandrogens”, Environmental Health Perspectives, 117. sējums, Nr. 12, 2009. gada decembris, 1839.–1846. lpp.

(9) ES lauksaimniecības komisārs 2006. gadā, atbildot uz deputāta Paul Lannoye jautājumu, atzina, ka regulējums vielu maisījumu novērtēšanas jomā nav pietiekams. Tomēr kopš fakta atzīšanas, būtisks progress nav panākts.

(10) The 2013 Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors.

(11) No bisfenola A ražotās zīdaiņu barošanas pudeles Kanādā aizliedza pārdodot 2008. gadā, bet Eiropas Savienībā – 2011. gadā. Francijā no 2015. gada 1. janvāra ir aizliegts izmantot bisfenolu A jebkādos ražojumos, kas paredzēti saskarei ar pārtikas produktiem. Šā aizlieguma pamatā ir valsts aģentūras ANSES zinātniskais atzinums. EFSA2015. gada 21. janvārī publicēja atzinumu, kurā teikts, ka “pašreizējā līmenī bisfenola A iedarbība nerada risku patērētāju veselībai nevienā vecuma grupā”.

(12) Eiropas Parlamenta 2013. gada 14. marta rezolūcija par sabiedrības veselības aizsardzību pret endokrīnās sistēmas traucējumu izraisītājiem (2012/2066(INI)), A un C apsvērums, un The 2013 Berlaymont Declaration on Endocrine Disruptors.

(13) EFSA konkrēti atsaucas uz kolokviju, ko tā rīkoja Briselē 2012. gada jūnijā, bet tās dalībnieku vidū endokrinoloģijas speciālisti bija mazākumā.

(14) Amerikāņu endokrinologa Frederick vom Saal apgalvojums starptautiskajā konferencē Berlīnē 2012. gada septembrī.

(15) Andreas Kortenkamp, Olwenn Martin, Michael Faust, Richard Evans, Rebecca McKinlay, Frances Orton, Erika Rosivatz, “State of the art assessment of endocrine disrupters”, final report, 2011. gada 23. decembris.

(16) Eiropas Komisijas ceļvedis “Defining criteria for identifying Endocrine Disruptors in the context of the implementation of the Plant Protection Product Regulation and Biocidal Products Regulation”, 2014. gada jūnijs.

(17) Evanthia Diamanti-Kandarakis u. c., “Endocrine-disrupting chemicals: an Endocrine Society scientific statement”, Endocrine Reviews, 30. sējums, Nr. 4, 2009. gada jūnijs, 293.–342. lpp.

(18) Skatīt 10. zemsvītras piezīmi.

(19) Skatīt 1. zemsvītras piezīmi.

(20) OV L 169, 10.7.2000., 1. lpp.