P9_TA(2021)0500

Sieviešu un vīriešu līdztiesība Eiropas Savienībā 2018.-2020. gadā

Eiropas Parlamenta 2021. gada 15. decembra rezolūcija par sieviešu un vīriešu līdztiesību Eiropas Savienībā 2018.–2020. gadā (2021/2020(INI))

(2022/C 251/02)

Eiropas Parlaments,

— ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 2. un 3. pantu, Līguma par Eiropas Savienības darbību 6., 8., 10., 83., 153. un 157. pantu un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. un 23. pantu,

— ņemot vērā 1948. gada Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju,

— ņemot vērā 1975. gada un turpmākās ES direktīvas par dažādiem vienlīdzīgas attieksmes pret sievietēm un vīriešiem aspektiem, proti, Padomes 1978. gada 19. decembra Direktīvu 79/7/EEK par pakāpenisku vienlīdzīgas attieksmes principa pret vīriešiem un sievietēm īstenošanu sociālā nodrošinājuma jautājumos (1), Padomes 1986. gada 11. decembra Direktīvu 86/613/EEK par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu pret pašnodarbinātiem vīriešiem un sievietēm, to skaitā lauksaimniecībā nodarbinātiem, un par pašnodarbinātu grūtnieču un māšu aizsardzību (2), Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvu 92/85/EEK par pasākumu ieviešanu, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti (3), Padomes 2004. gada 13. decembra Direktīvu 2004/113/EK, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (4), Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 5. jūlija Direktīvu 2006/54/EK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un attieksmi pret vīriešiem un sievietēm nodarbinātības un profesijas jautājumos (5), Padomes 2010. gada 8. marta Direktīvu 2010/18/ES, ar ko īsteno pārskatīto BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP un ETUC pamatnolīgumu par vecāku atvaļinājumu (6), un Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 7. jūlija Direktīvu 2010/41/ES par to, kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu vīriešiem un sievietēm, kas darbojas pašnodarbinātas personas statusā, un ar kuru atceļ Padomes Direktīvu 86/613/EEK (7),

— ņemot vērā ANO 1949. gada Konvenciju par cīņu ar cilvēku tirdzniecību un prostitūcijas ekspluatēšanu no trešo personu puses,

— ņemot vērā ANO Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam un tās ilgtspējīgas attīstības mērķus, jo īpaši 5. mērķi un to attiecīgos uzstādījumus un rādītājus,

— ņemot vērā Eiropas Padomes Konvenciju par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē novēršanu un apkarošanu (Stambulas konvencija),

— ņemot vērā Pekinas deklarāciju un rīcības platformu, ko 1995. gada 15. septembrī pieņēma Ceturtajā pasaules sieviešu konferencē, un attiecīgos noslēguma dokumentus, ko pieņēma ANO īpašajās sesijās “Pekina+5”, “Pekina+10”, “Pekina+15” un “Pekina+20”,

— ņemot vērā ANO 1979. gada 18. decembra Konvenciju par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu,

— ņemot vērā Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju Nr. 100 par vienādu samaksu par līdzvērtīgu darbu vīriešiem un sievietēm,

— ņemot vērā Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju Nr. 156 par vienlīdzīgām iespējām un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm darbā: darba ņēmēji, kuriem ir ģimenes pienākumi,

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 5. marta paziņojumu “Savienība, kurā valda līdztiesība: dzimumu līdztiesības stratēģija 2020.–2025. gadam” (COM(2020)0152),

— ņemot vērā Komisijas 2020. gada 12. novembra paziņojumu “Savienība, kurā valda līdztiesība: LGBTIK līdztiesības stratēģija 2020.–2025. gadam” (COM(2020)0698),

— ņemot vērā Komisijas dienestu 2021. gada 5. marta darba dokumentu “2021. gada ziņojums par dzimumu līdztiesību Eiropas Savienībā” (SWD(2021)0055),

— ņemot vērā Komisijas 2021. gada 24. marta paziņojumu “ES stratēģija par bērna tiesībām” (2020.–2025. gads) (COM(2021)0142),

— ņemot vērā pētījumu “Covid-19 krīzes un pēckrīzes perioda ietekme uz dzimumiem”, ko 2020. gada 30. septembrī publicēja Iekšpolitikas ģenerāldirektorāta Pilsoņu tiesību un konstitucionālo jautājumu politikas departaments,

— ņemot vērā Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta 2019. un 2020. gada dzimumu līdztiesības indeksu,

— ņemot vērā 2015. gada 9. jūnija rezolūciju par ES stratēģiju sieviešu un vīriešu līdztiesībai laikposmam pēc 2015. gada (8),

— ņemot vērā 2017. gada 14. jūnija rezolūciju par nepieciešamību pēc ES stratēģijas no dzimuma atkarīgas pensiju atšķirības izbeigšanai un novēršanai (9),

— ņemot vērā 2020. gada 17. decembra rezolūciju par vajadzību pēc specializēta Padomes sastāva dzimumu līdztiesības jautājumā (10),

— ņemot vērā 2021. gada 21. janvāra rezolūciju par ES dzimumu līdztiesības stratēģiju (11),

— ņemot vērā 2021. gada 21. janvāra rezolūciju par dzimumperspektīvu Covid-19 krīzes laikā un pēc tās (12),

— ņemot vērā 2021. gada 11. februāra rezolūciju par nākotnes izaicinājumiem Eiropā sieviešu tiesību jomā: vairāk nekā 25 gadus pēc Pekinas deklarācijas un Rīcības platformas (13),

— ņemot vērā 2021. gada 24. jūnija rezolūciju par seksuālās un reproduktīvās veselības un tiesību stāvokli Eiropas Savienībā sieviešu veselības kontekstā (14),

— ņemot vērā Reglamenta 54. pantu,

— ņemot vērā Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas ziņojumu (A9-0315/2021),

A. tā kā sieviešu tiesības ir cilvēktiesības un tādējādi tās ir vispārējas un nedalāmas, kā noteikts Līgumā par Eiropas Savienību un Pamattiesību hartā; tā kā cīņa par dzimumu līdztiesību un sieviešu tiesību veicināšana un aizsardzība ir patiesa kolektīva atbildība, kas prasa ātrāku progresu un ES iestāžu un dalībvalstu centienus; tā kā ES un tās dalībvalstīm ir jācenšas apkarot nevienlīdzību un diskrimināciju dzimuma dēļ, jāveicina dzimumu līdztiesība un jāgarantē vienlīdzīgas tiesības un attieksme pret sievietēm un vīriešiem visā to daudzveidībā, kā arī jānodrošina, ka viņiem ir vienlīdzīgas tiesības un iespējas veidot sabiedrību un savu dzīvi; tā kā saskaņā ar Eiropas Dzimumu līdztiesības institūta datiem ES būs nepieciešami vēl vismaz 60 gadi, lai panāktu pilnīgu dzimumu līdztiesību; tā kā dzimumu līdztiesība ES vēl nav panākta un progress šajā jomā pēdējā laikā ir palēninājies vai apstājies, bet dažos reģionos un valstīs situācija pat ir kļuvusi sliktāka; tā kā ES dzimumu līdztiesības indeksa rādītājs kopš 2010. gada ir palielinājies tikai par 4,1 punktu un kopš 2017. gada — par 0,5 punktiem (15); tā kā dalībvalstu 2020. gadā sasniegtais vidējais rādītājs bija 67,9 no 100;

B. tā kā, lai sasniegtu ekonomisko neatkarību, sievietēm jābūt tādām pašām iespējām kā vīriešiem; tā kā, lai gan sieviešu nodarbinātības līmenis ir pieaudzis, dzimumu nevienlīdzība darba tirgū joprojām ir satraucoša realitāte un nopietns izaicinājums, savukārt darba tirgus tendences pandēmijas kontekstā liecina par lielāku ietekmi uz sievietēm nekā uz vīriešiem (16); tā kā nodarbinātības līmenis vīriešiem darbspējīgā vecumā ES 27 dalībvalstīs 2019. gadā bija 79 %, pārsniedzot sieviešu nodarbinātības līmeni par 11,7 procentpunktiem; tā kā, runājot par dalību darba tirgū, nepilnu darba laiku ES strādā 8 % vīriešu salīdzinājumā ar 31 % sieviešu, kas liecina par pastāvīgu nevienlīdzību; tā kā kopš 2010. gada dzimumu nevienlīdzības pilnslodzes ekvivalenta nodarbinātības līmenis ir palielinājies astoņās dalībvalstīs; tā kā ir panākts pārāk mazs progress cīņā pret sektorālo un profesionālo dzimumu segregāciju darba tirgū; tā kā nodarbinātības atšķirības ir īpaši augstas sievietēm ar zemu sociālekonomisko stāvokli, piemēram, vientuļajām mātēm, sievietēm aprūpētājām, sievietēm ar invaliditāti, migrantēm un bēglēm, dažādu rasu un etniskās piederības sievietēm un reliģisko minoritāšu pārstāvēm, sievietēm ar zemiem izglītības rādītājiem, LGBTIK+ sievietēm, kā arī jaunām un vecāka gadagājuma sievietēm;

C. tā kā sievietes ES saņem vidēji par 14 % mazāku atalgojumu stundā nekā vīrieši un tā kā vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība dalībvalstīs ir no 3,3 % līdz 21,7 %; tā kā, neskatoties uz to, ka princips, kas vīriešiem un sievietēm paredz vienādu darba samaksu, ir iekļauts ES acquis kopš 1957. gada un ir iestrādāts ievērojamā skaitā valstu tiesību aktu, un, neraugoties uz veiktajiem pasākumiem un iztērētajiem līdzekļiem, cenšoties samazināt šīs atšķirības, progress ir bijis ārkārtīgi lēns, un atalgojuma nevienlīdzība vairākās dalībvalstīs ir pat palielinājusies; tā kā daudz vairāk sieviešu nekā vīriešu strādā nepilnu darba laiku (8,9 miljoni pret 560 000) viņu aprūpes pienākumu dēļ; tā kā pieaugošās ilgtermiņa aprūpes vajadzības un aprūpes pakalpojumu trūkums palielina dzimumu nevienlīdzību ģimenēs un nodarbinātībā; tā kā Eurostat dati liecina, ka sieviešu bezdarbs pieauga no 6,9 % aprīlī līdz 7,9 % 2020. gada augustā, savukārt vīriešu bezdarbs tajā pašā laikposmā pieauga no 6,5 % līdz 7,1 %;

D. tā kā sievietes saskaras ar intersekcionālo nevienlīdzību un diskrimināciju, kas cita starpā saistīta ar viņu rasi, etnisko vai sociālo izcelsmi, seksuālo orientāciju, dzimtisko identitāti un dzimuma pašizpausmi, reliģiju vai pārliecību, dzīvesvietas statusu un invaliditāti, un ir jācenšas vērsties pret visiem diskriminācijas veidiem, lai panāktu dzimumu līdztiesību visām sievietēm; tā kā līdz šim ES politikas jomās nav izmantota intersekcionāla pieeja un uzsvars likts galvenokārt uz diskriminācijas individuālo dimensiju, un tādēļ nav risināti diskriminācijas institucionālie, strukturālie un vēsturiskie aspekti; tā kā intersekcionālas analīzes izmantošana ne tikai ļauj izprast strukturālos šķēršļus, bet arī sniedz pierādījumus, lai izstrādātu kritērijus un noteiktu virzību uz stratēģisku un efektīvu politiku pret sistēmisku diskrimināciju, atstumtību un sociālo nevienlīdzību;

E. tā kā Komisijas 2021. gada ziņojumā par dzimumu līdztiesību ES secināts, ka Covid-19 pandēmija ir būtiski ietekmējusi sieviešu dzīvi un gandrīz visos aspektos palielinājusi pastāvošo dzimumu nevienlīdzību; tā kā pandēmijas apkarošanas centienu priekšplānā apmēram 70 % darba ņēmēju sociālajā un veselības aizsardzības nozarē ir sievietes, piemēram, medmāsas, ārstes vai uzkopšanas darbinieces; tā kā pandēmijas daudzveidīgā ietekme uz sievietēm izpaužas dažādi — no pieaugošas vardarbības dzimuma dēļ, vardarbības ģimenē un aizskaršanas līdz lielākam neapmaksātas aprūpes un mājsaimniecības pienākumu slogam, jo sievietes turpina pildīt lielāko daļu mājsaimniecības un ar ģimeni saistīto pienākumu, vēl jo vairāk, ja strādā attālināti, ir zaudējušas darbu vai strādā nepilna laika darbu; tā kā sievietes saskaras ar ekonomisku neizdevīgumu darba tirgū, jo īpaši veselības aprūpes darbinieces, aprūpētājas un darbinieces citās nozarēs, kurās dominē sievietes un kuras ir nestabilas, kā arī sievietes saskaras ar ierobežotu piekļuvi seksuālajai un reproduktīvajai veselībai un ar to saistītajām tiesībām; tā kā pandēmijas ekonomiskā ietekme var apvērst pēdējo desmit gadu laikā ar grūtībām panākto progresu attiecībā uz sieviešu ekonomisko neatkarību; tā kā pandēmijas laikā sieviešu nodarbinātības līmenis ir samazinājies straujāk nekā 2008. gada lejupslīdes laikā (17) un tas būtiski ietekmē sievietes, viņu ģimenes un ekonomiku kopumā, tostarp ierobežojot iespējas, brīvības un tiesības un pazeminot labklājību; tā kā 2021. gada ziņojumā par dzimumu nevienlīdzību pasaulē ir norādīts, ka pandēmijas ietekmē būs nepieciešam vēl viena paaudze dzimumu nevienlīdzības novēršanai un ka attiecīgais laikposms ir palielinājies no 99,5 gadiem līdz 135,6 gadiem (18);

F. tā kā pēdējā desmitgadē ir pievērsta nepieredzēta uzmanība dzimumu līdztiesībai sportā, bet ne vienmēr labāko iemeslu un mērķu dēļ, jo īpaši saistībā ar sieviešu tiesībām praksē;

G. tā kā Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts dzimumbalstītu vardarbību pret sievietēm definē kā jebkāda veida vardarbību, kas tiek vērsta pret sievietēm viņu dzimuma dēļ, un tā viņas skar nesamērīgā apjomā; tā kā vardarbība pret sievietēm visās tās izpausmēs (fiziskā, seksuālā, psiholoģiskā un ekonomiskā vardarbība vai kibervardarbība) ir cilvēktiesību pārkāpums, galējs sieviešu diskriminācijas veids un viens no lielākajiem šķēršļiem dzimumu līdztiesības sasniegšanā; tā kā ar dzimumu saistīta vardarbība sakņojas nevienlīdzīgā varas sadalījumā starp dzimumiem, patriarhālās struktūrās un dzimumu stereotipos, kā rezultātā vīrieši dominē pār sievietēm un diskriminē viņas, un tās izpausme, intensitāte un forma var atšķirties; tā kā no dzimuma vardarbības brīva sabiedrība ir jāatzīst par absolūtu dzimumu līdztiesības priekšnosacījumu;

H. tā kā 31 % sieviešu Eiropā ir piedzīvojušas fizisku un/vai seksuālu vardarbību un tā kā neskaitāmas sievietes cieš no seksuālas vardarbības un aizskaršanas intīmās partnerattiecībās un sabiedriskajā dzīvē (19); tā kā vairāku dalībvalstu ziņojumi un dati liecina par satraucošu ar dzimumu saistītas vardarbības pieaugumu Covid-19 pandēmijas laikā; tā kā saskaņā ar Pasaules Veselības organizācijas datiem dažas dalībvalstis ir ziņojušas, ka pandēmijas laikā par 60 % pieaudzis to sieviešu ārkārtas palīdzības izsaukumu skaits, kuras pandēmijas laikā cietušas no sava intīmā partnera vardarbības (20); tā kā saskaņā ar Eiropola ziņojumu ES krasi ir palielinājusies seksuālā vardarbība pret bērniem tiešsaistē (21); tā kā pārvietošanās ierobežojumu ietekme uz sociālo, ekonomisko un demokrātisko dzīvi un psiholoģisko stāvokli ir bijusi nesamērīgi smaga personām un sievietēm neaizsargātā situācijā, jo īpaši ņemot vērā neaizsargātību pret vardarbību, pieaugošu ekonomisko atkarību un nevienlīdzību darba vietā, kā arī aprūpētāju lomu nevienlīdzību; tā kā pārvietošanās ierobežojumi apgrūtināja intīmā partnera vardarbības upuru iespējas meklēt palīdzību, jo viņi bieži vien bija spiesti uzturēties kopā ar saviem pāridarītājiem un viņiem bija ierobežota piekļuve atbalsta pakalpojumiem; tā kā nepietiekamas vai neatbilstīgas atbalsta struktūras un resursi ir saasinājuši pastāvošo “ēnu” pandēmiju;

I. tā kā visā Eiropā ir vērojamas satraucošas pret dzimumu līdztiesību un feminismu vērstas kustības, kas vēršas pret sieviešu tiesībām visā Eiropā, apšaubot sasniegumus un progresu un tādējādi apdraudot demokrātiskās vērtības; tā kā negatīvā pretreakcija uz dzimumu līdztiesības politiku un sieviešu tiesībām kļūst par nopietnu problēmu;

J. tā kā cilvēku tirdzniecība ir parādība, kura izteikti vērsta uz konkrētu dzimumu, un gandrīz trīs ceturtdaļas no visiem cietušajiem, par kuriem tika ziņots ES, bija sievietes un meitenes, kuras galvenokārt bija iesaistītas cilvēku tirdzniecībā seksuālas izmantošanas nolūkā; tā kā cilvēku tirdzniecība kļūst par arvien būtiskāku organizētās noziedzības elementu un ir cilvēktiesību pārkāpums; tā kā 78 % no visiem cilvēku tirdzniecībā iesaistītajiem bērniem ir meitenes, 68 % no pieaugušajiem — sievietes;

K. tā kā piekļuve seksuālajai un reproduktīvajai veselībai un ar to saistītajām tiesībām, tostarp izglītībai par seksualitāti un attiecībām, ģimenes plānošanai, kontracepcijas metodēm un drošiem un likumīgiem abortiem ir būtiska, lai panāktu dzimumu līdztiesību un izskaustu ar dzimumu saistītu vardarbību; tā kā meiteņu un sieviešu autonomija un spēja brīvi un neatkarīgi pieņemt lēmumus par savu ķermeni un dzīvi ir priekšnoteikums viņu ekonomiskajai neatkarībai un tādējādi dzimumu līdztiesībai un dzimumbalstītas vardarbības izskaušanai; tā kā ir nepieņemami, ka vairākas dalībvalstis patlaban cenšas ierobežot piekļuvi seksuālajai un reproduktīvajai veselībai un ar to saistītajām tiesībām, pieņemot ļoti ierobežojošus tiesību aktus, kas veicina diskrimināciju dzimuma dēļ un rada negatīvu ietekmi uz sieviešu veselību;

L. tā kā sievietes ES nesamērīgi vairāk nekā vīriešus ietekmē nabadzība vai sociālās atstumtības risks, jo īpaši sievietes, kuras saskaras ar intersekcionālo diskrimināciju strukturālu faktoru, dzimumu normu un stereotipu dēļ; tā kā kopš 2010. gada no dzimuma atkarīga darba samaksas atšķirība ir palielinājusies 17 dalībvalstīs, savukārt vīriešu un sieviešu ienākumu atšķirība ir palielinājusies 19 dalībvalstīs, izraisot vispārēju darba samaksas un ienākumu nevienlīdzības starp dzimumiem pieaugumu (22); tā kā 2019. gadā 40,3 % viena vecāka mājsaimniecību ES bija pakļautas nabadzības vai sociālās atstumtības riskam (23); tā kā sievietes ir pakļautas lielākam nabadzības un darbavietas nedrošības riskam, turklāt riskam pakļautās sievietes bieži strādā zemu atalgotu darbu, kur atalgojums nav pietiekams, lai pārvarētu nabadzības slieksni un nestabilus darba apstākļus;

M. tā kā ir svarīgi garantēt tiesības uz vienādu samaksu par vienādu vai vienādi vērtīgu darbu, kā noteikts Līgumos;

N. tā kā ES vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība ir 14,1 %, turklāt situācija dažādās dalībvalstīs atšķiras; tā kā šādai sieviešu un vīriešu darba samaksas atšķirībai ir vairāku veidu sekas, no kurām nebūt ne mazsvarīga ir attiecīgi pensijas apmēra atšķirība 29,5 % apmērā (24), kas rada vīriešu un sieviešu pensijas atšķirību un gados vecākas sievietes pakļauj lielākam nabadzības un sociālās atstumtības riskam; tā kā tas ir saistīts ar karjeras un nodarbinātības atšķirībām, ko laika gaitā radījuši aprūpes pienākumi un/vai nepilna laika darbs, ko veic sievietes, un no tā izrietošajām sekām attiecībā uz piekļuvi tādiem finanšu resursiem kā pabalsti un pensiju maksājumi; tā kā tiesības uz vienādu samaksu par vienādu darbu ne vienmēr tiek nodrošinātas un joprojām ir viena no lielākajām problēmām, kas jārisina, cenšoties apkarot diskrimināciju darba samaksas ziņā (25); tā kā vecāku atvaļinājuma vienāda dalīšana starp dzimumiem ir svarīga, lai novērstu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību; tā kā, lai gan darbs tādās nozarēs kā aprūpe, uzkopšana, mazumtirdzniecība un izglītība, kurās dominē sievietes, ir būtisks un ar augstu sociālekonomisko vērtību, tas bieži vien tiek vērtēts zemāk un sliktāk apmaksāts nekā darbs nozarēs, kurās dominē vīrieši; tā kā šis fakts norāda uz steidzamu vajadzību atkārtoti novērtēt darba samaksas atbilstību nozarēs, kurās dominē sievietes;

O. tā kā Eiropas Savienībā 20,6 % sieviešu ar invaliditāti strādā pilna laika darbu salīdzinājumā ar 28,5 % vīriešu ar invaliditāti; tā kā dati liecina, ka vidēji 29,5 % sieviešu ar invaliditāti Eiropas Savienībā ir pakļautas nabadzības un sociālās atstumtības riskam salīdzinājumā ar 27,5 % vīriešu ar invaliditāti;

P. tā kā dzimumu stereotipi joprojām ietekmē darba dalīšanu mājās, izglītībā, darba vietā un sabiedrībā; tā kā neapmaksāta aprūpe un mājsaimniecības darbs, ko galvenokārt veic sievietes, rada nesamērīgu slogu sievietēm, kurām šai sakarā ir būtiska nozīme; tā kā Covid-19 pandēmija ir atklājusi šokējošo stāvokli Eiropas aprūpes iestādēs un nozarē kopumā, kurā galvenokārt strādā sievietes; tā kā Eiropas Savienībā 80 % aprūpes nodrošina neformāli aprūpētāji un 75 % no viņiem ir sievietes (26); tā kā pirms Covid-19 uzliesmojuma sievietes Eiropas Savienībā neapmaksātai aprūpei un mājas darbiem katru nedēļu veltīja vidēji par 13 stundām vairāk nekā vīrieši; tā kā nevienlīdzīgo aprūpes pienākumu sadali dalībvalstīs vēl vairāk saasina ierobežota vai pilnīga piekļuve atbilstīgām un pieejamām aprūpes iestādēm, tostarp bērnu un vecāka gadagājuma cilvēku valsts aprūpes iestādēm, kā rezultātā rodas prombūtnes no darba tirgus periodi un palielinās vīriešu un sieviešu darba samaksas un pensiju atšķirības; tā kā 2019. gadā 7,7 miljoni sieviešu vecumā no 20 līdz 64 gadiem ES darba tirgū nepiedalījās, jo viņas rūpējas par bērniem vai citiem cilvēkiem ar aprūpes vajadzībām, bet šādu vīriešu skaits ir 450 000; tā kā ieguldījumi vispārējos pakalpojumos, tostarp aprūpes pakalpojumos, var mazināt nesamērīgo aprūpes pienākumu slogu sievietēm un uzlabot viņu spēju brīvi piedalīties darba tirgū; tā kā ikvienam neatkarīgi no dzimuma ir tiesības strādāt un salāgot savu profesionālo dzīvi ar privāto;

Q. tā kā darba un privātās dzīves līdzsvara iedibināšanas pasākumi ir svarīgi, lai nodrošinātu aprūpes pienākumu vienlīdzīgu sadalījumu sieviešu un vīriešu starpā un novērstu ienākumu un nodarbinātības atšķirības; tā kā minētā darba un privātās dzīves līdzsvara iedibināšana ir atkarīga no kvalitatīvu un cenas ziņā pieņemamu aprūpes pakalpojumu esamības un pieejamības; tā kā būtu jānodrošina un jāsaglabā visi maternitātes pabalsti, dalībvalstīm pilnībā īstenojot Dzīves un darba līdzsvara direktīvu (27); tā kā ir nepieciešama valsts rīcībpolitika, kas aizsargātu un veicinātu auklīšu darbu un barošanu ar krūti, tomēr sievietes izvēles neskarot;

R. tā kā Komisija 2020. gada 5. martā pieņēma Dzimumu līdztiesības stratēģiju 2020.–2025. gadam, kas paredz vērienīgu satvaru dzimumu līdztiesības veicināšanai ES; tā kā politikai jāsniedz lielāks devums dzimumu līdztiesības veicināšanā; tā kā sievietes nesamērīgi ietekmē pieaugošais bezdarbs, lielāka nestabilitāte, zems atalgojums un budžeta samazināšana, tostarp sabiedrisko pakalpojumu jomā, jo īpaši veselības aprūpē un izglītībā; tā kā Parlaments ir aicinājis Komisiju izstrādāt konkrētu ceļvedi, nosakot termiņus un mērķus un paredzot ikgadējo pārskatīšanu un uzraudzības mehānismu, kā arī skaidrus un izmērāmus panākumu rādītājus un papildu mērķtiecīgas darbības; tā kā ar savu politiku, programmām un attiecībām ar dalībvalstīm, tostarp ar ciešu sadarbību saistībā ar valstu atveseļošanas fondiem, ES būtu rūpīgi jāizvērtē dalībvalstis, lai nodrošinātu, ka tās pienācīgi ņem vērā Covid-19 pandēmijas dzimumu dimensiju;

S. tā kā sieviešu skaits abās valstu parlamentu palātās ES ir palielinājies no 24 % 2010. gadā līdz 32 % 2020. gadā; tā kā ministru dzimumu līdzsvars valstu valdībās ir uzlabojies no 26 % 2010. gadā līdz 32 % 2020. gadā; tā kā dalībvalstu starpā tomēr pastāv būtiskas atšķirības, proti, tikai septiņu dalībvalstu ministru kabinetos ir panākta dzimumu paritāte vai dzimumu līdzsvars; tā kā reģionālā un vietējā līmenī pārmaiņu temps joprojām ir ārkārtīgi lēns — 2019. gadā tikai 29 % amatu ieņēma sievietes un reģionālajās asamblejās Ungārijā, Slovākijā un Rumānijā vīriešu bija vairāk nekā 80 %;

T. tā kā tiesības uz vienādu samaksu par vienādu un vienādi vērtīgu darbu daudzos gadījumos netiek garantētas, pat ja to paredz tiesību akti; tā kā ir jānovērš šādas diskriminācijas pamatcēloņi, aizsargājot un uzlabojot darba tiesības vai pastiprinot uzņēmējdarbības uzraudzību, jo īpaši valstu darba inspekcijās; tā kā kolektīvās sarunas ir ļoti svarīgas, lai novērstu un izskaustu dzimumu nevienlīdzību;

U. tā kā dzimumu līdztiesība ir cieši saistīta ar zaļo un digitālo pāreju un tā kā sieviešu iekļaušana lēmumu pieņemšanā ir priekšnoteikums ilgtspējīgai attīstībai un gan zaļās, gan digitālās pārejas efektīvai pārvaldībai, lai panāktu taisnīgu un godīgu pāreju, kas nevienu neatstāj novārtā; tā kā visās klimatrīcības un digitālās politikas jomās jāietver dzimumu līdztiesības aspekts un intersekcionālā perspektīva;

V. tā kā vīriešu iesaistes un tēva lomas ietekme uz ģimenēm liecina, ka gādīgs vīrietis ir svarīgs bērnu optimālai attīstībai un var uzlabot darba un privātās dzīves līdzsvaru un palīdzēt novērst dzimumu nevienlīdzību attiecībās; tā kā vīriešu iesaistīšanās var palīdzēt novērst vardarbību ģimenēs un veicināt līdztiesīgāku sabiedrību;

W. tā kā pastāvošie dzimumu stereotipi un gaidas par vīriešu un zēnu lomām var būt iemesls, kādēļ viņi nevēlas izrādīt pozitīvas emocijas un internalizē negatīvas emocijas, piemēram, skumjas un nemieru, kā rezultātā vīrieši un zēni izrāda lielāku agresiju un dusmas nekā sievietes; tā kā tas var palielināt iespēju, ka vīrieši un zēni kļūs vardarbīgi, piemēram, veiks ar dzimumu saistītu vardarbību;

X. tā kā dzimumu nelīdzsvarotība ir pastāvīgi novērojama centrālajās bankās, kas ir ekonomisko lēmumu pieņemšanas stūrakmeņi, kuri veido sociālo, politisko un ekonomisko realitāti; tā kā visas dalībvalstu centrālās bankas patlaban vada vīrieši un tā kā pagājušajā gadā sievietes ieņēma tikai ceturto daļu (24,6 %) no amatiem ES valstu centrālo banku galvenajās lēmējinstitūcijās;

Y. tā kā Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts ir secinājis, ka dalībvalstu sniegums dzimumu līdztiesības aspekta integrēšanā kopš 2012. gada ir pasliktinājies; tā kā, neraugoties uz nedaudz vērienīgāku valdību apņemšanos integrēt dzimumu jautājumu valsts pārvaldē, dzimumu līdztiesības aspekta integrēšanas struktūru pieejamība un dzimumu līdztiesības aspekta iekļaušanas instrumentu izmantošana ir samazinājusies,

Dzimumu ziņā līdztiesīga ekonomika

1. uzsver, ka tiesību uz darbu, kā arī vienlīdzīgu darba samaksu un attieksmi ievērošana ir būtisks priekšnoteikums sieviešu tiesību vienlīdzībai, ekonomiskajai neatkarībai un karjeras attīstībai; uzsver, ka sieviešu vienlīdzīgas iespējas un lielāka līdzdalība darba tirgū palielina ekonomisko labklājību Eiropā; uzskata, ka dzimumu nevienlīdzības apkarošanai ir jābūt būtiskam apsvērumam darbvietā; atgādina, ka sievietes veido pārāk lielu daļu no nodarbinātajiem jomās ar zemu un minimālo darba samaksu, nepilna laika darbā un nestabilos darba apstākļos; atzīst sieviešu un vīriešu vienlīdzīgas tiesības uz taisnīgu atalgojumu, kas ir pietiekams, lai sievietēm un vīriešiem un viņu ģimenēm nodrošinātu pienācīgu dzīves līmeni; tādēļ uzstāj, ka ir jāuzlabo cīņa pret nestabilu nodarbinātību, lai visi darba ņēmēji saņemtu taisnīgu atalgojumu, kas ir pietiekams viņu un viņu ģimeņu pienācīgam dzīves līmenim, izmantojot tiesību aktos paredzētus minimālās algas noteikšanas mehānismus vai koplīgumus saskaņā ar principu, kas paredz, ka katram pastāvīgajam darbam ir jābūt saistītam ar efektīvām darba attiecībām un tiesību atzīšanu un nostiprināšanu darba vietā; aicina Komisiju un dalībvalstis veicināt politiku ar mērķi izskaust nestabilu nodarbinātību un piespiedu nepilna laika darbu nolūkā uzlabot sieviešu stāvokli darba tirgū; mudina dalībvalstis sadarbībā ar sociālajiem partneriem novērst nevienlīdzību vīriešu un sieviešu starpā, izmantojot politiku, kas ceļ darba vērtību un darba samaksu un uzlabo darba apstākļus un visu darba ņēmēju un viņu ģimeņu dzīves apstākļus;

2. norāda, ka īpaša uzmanība jāpievērš to profesionālo un neprofesionālo augstākā līmeņa sportistu situācijai un tiesībām, kuri pārstāv savas valstis starptautiskās un Eiropas sacensībās gan sportista karjeras laikā, gan pēc tās; mudina dalībvalstis nodrošināt, ka bērniem un jauniešiem ir visas tiesības piedalīties sportā, un cīnīties pret pieaugošo sociālo plaisu attiecībā uz piekļuvi sportam;

3. de jure un de facto ievērot principu “vienāda samaksa par līdzvērtīgu darbu”; pauž bažas par 2020. un 2021. gada dzimumu līdztiesības indeksa rezultātiem; uzsver, ka vairāk nekā viena trešdaļa dalībvalstu 2018. gadā sasniedza mazāk nekā 60 punktus ( 28 ) ; pauž nožēlu par lēno progresu līdztiesības panākšanā un to, ka ne visas dalībvalstis to izvirza par savas politikas veidošanas prioritāti; pauž nožēlu par to, ka Slovēnijā ir piedzīvota dzimumu līdztiesības rezultātu pasliktināšanās un ka tās vērtējums 2019. gadā ir samazinājies par 0,1 punktu; aicina dalībvalstis veikt praktiskus pasākumus, ar kuriem tiktu nodrošināts, ka sievietēm ir vienlīdzīga piekļuve darba tirgum, nodarbinātībai un darba apstākļiem, tostarp darbam ar vienlīdzīgām tiesībām un vienādu atalgojumu, kā arī taisnīgam atalgojumam, jo īpaši nozarēs, kurās dominē sievietes; atzīst sociālo partneru un koplīgumu slēgšanas lomu kā faktoru, kas palīdz apturēt nevienlīdzības pastiprināšanos un ļauj to pārvarēt, kā arī novērš sieviešu diskrimināciju algu ziņā visā viņu dažādībā un prasaunievērot principu “vienāda samaksa par līdzvērtīgu darbu”;

4. atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu par saistošiem darba samaksas pārredzamības pasākumiem kā svarīgu iniciatīvu, lai apkarotu nevienlīdzību un piemērotu principu, kas paredz vienādu samaksu par vienādu un vienādi vērtīgu darbu, bet uzsver, ka ar darba samaksas pārredzamību vien nevarēs novērst dziļi iesakņojušos dzimumu nevienlīdzību; aicina dalībvalstis noteikt skaidrus mērķus, lai risinātu vīriešu un sieviešu darba samaksas un pensijas atšķirību; uzsver, ka šajā rīcības plānā ir jāiekļauj intersekcionāla perspektīva un atšķirīgā realitāte un diskriminācijas pieredze, ar ko saskaras sievietes no konkrētām grupām;

5. uzsver, ka dalībvalstīm ir svarīgi noteikt stingrus pasākumus, tostarp sankcijas, ja uzņēmumi neievēro darba tiesību aktus, kas vērsti pret dzimumu diskrimināciju un neobjektivitāti dzimuma dēļ; uzsver nepieciešamību paredzēt nosacījumus ES līdzekļu piešķiršanai uzņēmumiem, kas nenodrošina darba ņēmēju tiesības un jo īpaši diskriminē sievietes, pārkāpjot tiesību aktus; aicina Komisiju un Padomi nodrošināt, ka visas budžeta apropriācijas saskaņā ar 2021.–2027. gada daudzgadu finanšu shēmu atbilst vīriešu un sieviešu līdztiesības principam, un visās ES politikas jomās veicināt dzimumu līdztiesības aspekta integrēšanu un dzimumu līdztiesības principa ievērošanu budžeta plānošanā; aicina dzimumu līdztiesības indeksu iekļaut sociālo rezultātu pārskatā un sniegt datus sadalījumā pa dzimumiem par esošajiem rādītājiem, lai labāk risinātu katrai valstij raksturīgās problēmas; aicina atbalstīt pasākumus sieviešu ekonomiskās neatkarības veicināšanai, izmantojot visas ES programmas un struktūrfondus, piemēram, Eiropas Sociālā fonda stratēģisko īstenošanu, kas būtu jāizmanto, lai veicinātu dzimumu līdztiesību, uzlabotu sieviešu piekļuvi darba tirgum un reintegrāciju tajā, apkarotu sieviešu bezdarbu, nabadzību un sociālo atstumtību, kā arī visu veidu diskrimināciju; aicina Komisiju ierosināt proaktīvus pasākumus, izmantojot Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai, lai sekmētu sieviešu nodarbinātību lauku apvidos;

6. uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt, lai ikvienam neatkarīgi no dzimuma būtu tiesības strādāt un līdzsvarot savu profesionālo un privāto dzīvi; aicina ES un tās dalībvalstis turpināt stiprināt tiesības uz maternitātes un paternitātes pabalstiem, uzlabojot vienlīdzīga un pilnībā apmaksāta atvaļinājuma periodus, lai vienlīdzīgi iesaistītu vīriešus neapmaksātā darbā, tostarp aprūpes pienākumos, vienlaikus ņemot vērā Pasaules Veselības organizācijas ieteikumu; aicina praksē nodrošināt tiesības uz elastīgu darba režīmu pēc grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma, paternitātes atvaļinājuma un bērna kopšanas atvaļinājuma, lai abi vecāki varētu vienlīdzīgi sadalīt un līdzsvarot darba un aprūpes pienākumus; aicina šos pasākumus papildināt ar ieguldījumiem mūsdienīgā, augstas kvalitātes un vietējā infrastruktūrā un finansējumā pakalpojumiem un aprūpētājiem, lai nodrošinātu vispārēju agrīno pirmsskolas izglītību un bērnu aprūpi, tostarp nodrošinot sabiedriskos pakalpojumus;

7. norāda, ka Covid-19 pandēmija ir ļoti būtiski ietekmējusi sieviešu, jo īpaši strādājošo sieviešu, dzīvi; atzīmē, ka nesamērīgi lielu slogu uzņēmās sievietes, kuras strādāja attālināti un kuru dzīvi apgrūtināja nepieciešamība apvienot darbu, bērnu aprūpi un mājsaimniecības pienākumus; norāda, ka daudzas sievietes ir saskārušās ar lielākiem izdevumiem un zemāku atalgojumu;

8. uzsver, ka ES ir jāpaaugstina sieviešu nodarbinātības līmenis; aicina veikt pasākumus, lai uzlabotu nodarbinātību un paaugstinātu darba samaksu, efektīvi apkarotu bezdarbu un veicinātu pilnas slodzes nodarbinātību visām sievietēm; aicina uzlabot esošās valstu sistēmas, īpašu uzmanību pievēršot sociālajam dialogam, kolektīvajām sarunām un to saistošajai ietekmei, nodarbinātības atjaunošanai un cīņai pret nedrošību par darbvietu; norāda, ka vīrieši un sievietes darbā saskaras ar dažādiem riskiem, un tādēļ uzsver, ka ir svarīgi piemērot dzimumsensitīvu pieeju arodveselībai un drošībai, nodrošinot, ka darba laiks tiek organizēts tā, lai nodrošinātu, ka gan vīrieši, gan sievietes var vienlīdzīgi izmantot ikdienas un iknedēļas atpūtas laiku, pārtraukumus un brīvdienas, kā arī nodrošinot piemērotus darba apstākļus; aicina ES un tās dalībvalstis mudināt darba devējus pieņemt ģimenēm labvēlīgus pasākumus, piemēram, iespēju samazināt vīriešu un sieviešu darba laiku, lai nodrošinātu bērnu aprūpi un izglītību;

9. mudina Komisiju un dalībvalstis labāk piemērot principu, kas paredz vienādu samaksu par vienādu un vienādi vērtīgu darbu vīriešiem un sievietēm dažādās ekonomikas nozarēs; šajā sakarā aicina ciešā sadarbībā ar sociālajiem partneriem un ievērojot to autonomiju, kā arī koplīgumus un valstu darba tirgus tradīcijas un modeļus, izveidot dzimumneitrālus darba novērtēšanas instrumentus un klasifikācijas kritērijus, kas var veicināt labāku novērtēšanu un līdz ar to taisnīgāku darba samaksu nozarēs, kurās dominē sievietes;

10. aicina ES rosināt politikas, programmu, finansējuma un ieteikumu kopumu, lai veicinātu pāreju uz aprūpes ekonomiku ar mērķi virzīties uz sabiedrību, kurā visu cilvēku dzīve un labklājība ir prioritāte un kurā aprūpes darba — gan apmaksāta, gan neapmaksāta — vērtība ir mūsu ekonomikas centrā, reaģējot uz sociālo ietekmi uz personām, kurām ir aprūpes pienākumi;

11. aicina pieņemt pasākumus, lai veicinātu vīriešu un sieviešu uzņēmējdarbību ES, atbalstot fiskālos, ekonomiskos un finanšu pasākumus un tādējādi nodrošinot, ka šī svarīgā iniciatīva rada jaunas darbvietas un mazina uzņēmēju finansiālo slogu;

12. uzsver, ka ir ārkārtīgi svarīgi izskaust ar nodokļiem saistītu neobjektivitāti dzimuma dēļ un citu veidu nevienlīdzību un ka nodokļu režīmiem, tostarp iedzīvotāju ienākuma nodokļa režīmam, jāpalīdz to mazināt; aicina dalībvalstis nodrošināt, ka fiskālā politika, tostarp nodokļu politika, palīdz novērst un izskaust sociālekonomisko un dzimumu nevienlīdzību visās tās dimensijās;

13. norāda, ka Covid-19 ir izgaismojis nestabilo situāciju, kādā atrodas sievietes intelektuāles (pētnieces, arhitektes un citas), kuras, nepastāvot stabilām darba attiecībām, ir īpaši cietušas; uzsver, ka ir vajadzīgi ārkārtas pasākumi, lai mazinātu dalībvalstu pārvietošanās ierobežošanas pasākumu sekas, un uzsver, cik svarīgi ir strukturāli pasākumi, kuros ņemta vērā vienlīdzība darbā un ikdienas dzīvē un kuri stiprina sieviešu tiesības;

14. uzsver sociālajā jomā strādājošo sieviešu nozīmi; atzīst, ka pandēmija ir palielinājusi viņu darba slodzi un ka zemas algas, biežāka ekspluatācija (jo īpaši tas attiecas uz migrantēm) un tādu cilvēku pieņemšana darbā, kuri nav apmācīti vai kuriem trūkst kvalifikācijas uzdevumu veikšanai, pasliktina viņu darba un dzīves apstākļus; uzsver, ka ir svarīgi uzlabot darba apstākļus un palielināt darba samaksu, ievērot darba laiku un izmantot kolektīvās sarunas, lai garantētu darba apstākļu ievērošanu;

Ar dzimumu saistītas vardarbības izskaušana

15. uzsver nevienlīdzīgas attieksmes un sieviešu aizskaršanas darba vietā gadījumus un uzsver arī, ka ir jāapkaro ekspluatācija, nevienlīdzība, diskriminācija un vardarbība, kas skar sievietes, atzīmējot, ka aizskaršana darbvietā veicina sieviešu novirzīšanu no viņu izvēlētās karjeras ceļa un nozarēm un ir nopietns nodarījums viņu psiholoģiskajai un fiziskajai veselībai; norāda, ka sievietes daudz biežāk nekā vīrieši tiek pakļautas seksuālai aizskaršanai; aicina dalībvalstis un ES ratificēt Starptautiskās Darba organizācijas Konvenciju Nr. 190, lai nodrošinātu atbilstību vispārējiem standartiem vardarbības un aizskaršanas izskaušanai darba vidē, kā arī Konvenciju Nr. 189 par mājsaimniecībā nodarbinātajām personām, kuru ratificējušas tikai 8 valstis un kuras mērķis ir nodrošināt mājsaimniecības darba tiesisko atzīšanu, paplašināt tiesības, attiecinot tās uz visām mājsaimniecībā nodarbinātajām sievietēm, jo īpaši tām, kas strādā ēnu ekonomikā, un novērst pārkāpumus un ļaunprātīgu izmantošanu; mudina ES un tās dalībvalstis izstrādāt tiesību aktus par ziņošanu par seksuālu aizskaršanu darba vietā, lai cīnītos pret to; aicina dalībvalstis, darba devējus un apvienības nodrošināt, ka tām ir pienācīgas procedūras, lai novērstu diskrimināciju dzimuma dēļ, seksuālu uzmākšanos un ar dzimumu saistītu vardarbību, kas rada toksisku vidi, un uzstāj, ka tām jāaizsargā cietušie un jānodrošina atbildība par dzimumbalstītu vardarbību darba vietā vai attiecīgajās organizācijās;

16. nosoda visu veidu vardarbību pret sievietēm un meitenēm visā viņu dažādībā; stingri apstiprina apņemšanos apkarot ar dzimumu saistītu vardarbību; aicina ES un dalībvalstis, tostarp Bulgāriju, Čehiju, Ungāriju, Latviju, Lietuvu un Slovākiju, ratificēt un/vai pienācīgi īstenot Stambulas konvenciju, kurā cita starpā uzsvērti nepareizi priekšstati par dzimumu lomu mūsu sabiedrībā, piemēram, par “tradicionālajām ģimenes vērtībām”, un ar kuru tiek mēģināts apkarot represīvus uzskatus par sievietēm; atgādina, ka konvencija būtu jāuzskata par obligātu standartu, un stingri apstiprina savu iepriekšējo aicinājumu izstrādāt visaptverošus tiesību aktus, kuri aptvertu visus ar dzimumu saistītas vardarbības veidus, kas būtu labākais risinājums, lai to izbeigtu;

17. norāda, ka vardarbība starp vīriešiem un sievietēm pieaug jebkurā ārkārtas situācijā neatkarīgi no tā, vai tā ir ekonomikas krīze, konflikts vai slimības uzliesmojums; norāda, ka nevienlīdzības un ekonomiskā un sociālā spiediena dēļ, ko ir izraisījuši Covid-19 ierobežošanas pasākumi, kas ietvēra pārvietošanās ierobežojumus un sociālo izolāciju, pieauga vardarbība pret sievietēm; uzsver, ka daudzas sievietes bija spiestas uzturēties savās mājās kopā ar agresoriem; norāda, ka kopumā vardarbība ģimenē dažās dalībvalstīs pirmo pārvietošanās ierobežojumu laikā ir palielinājusies pat par 30 % ( 29 ) ; aicina dalībvalstis izstrādāt un īstenot efektīvu politiku un pasākumus, lai cīnītos pret vardarbību pret sievietēm, un veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka policija un citas iestādes identificē un izseko vardarbības veicējus, lai palīdzētu novērst vardarbību un nāvi, kā arī lai nodrošinātu aizsardzību, atbalstu un kompensāciju sievietēm, kuras ir pakļautas vardarbībai, nodrošinot, ka dalībvalstis paredz lielākus un atbilstošus resursus un efektīvākus risinājumus; uzsver, ka ir vajadzīgas īpašas programmas vardarbības upuru aizsardzībai un uzraudzībai un pasākumi, lai stiprinātu sociālo atbalstu un uzlabotu piekļuvi tiesu iestādēm, pajumtei un garīgās veselības aprūpei profilakses, ārstēšanas un rehabilitācijas jomā;

18. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu ierosināt pasākumus kibervardarbības pret sievietēm apkarošanai; uzskata, ka kibervardarbības pret sievietēm un meitenēm pārrobežu raksturs nosaka kopīgas ES reakcijas nepieciešamību; uzsver, ka dalībvalstīm jāizstrādā programmas, lai labāk apzinātu risku un novērstu atkārtotas vardarbības ģimenē gadījumus, recidīvismu un sieviešu slepkavības, kā arī pasākumi, lai izskaustu visu veidu vardarbību tiešsaistē; uzsver, ka steidzami jāaizsargā sievietes un meitenes no vardarbības tiešsaistē un bezsaistē, un atgādina, ka vardarbība pret sievietēm var izpausties dažādos veidos; atzīst vardarbības pret sievietēm, kas ir ar dzimumu saistīta vardarbība, strukturālo raksturu un norāda, ka vardarbība pret sievietēm ir viens no būtiskākajiem sociālajiem mehānismiem, kura dēļ sievietes ir spiestas pakļauties vīriešiem; norāda, ka par šāda veida vardarbību joprojām netiek pietiekami ziņots un uz to netiek pietiekami reaģēts;

19. uzsver, ka vīriešu vardarbība pret sievietēm sākas ar zēnu vardarbību pret meitenēm; uzsver, ka visaptveroša, vecumam atbilstoša izglītība par seksualitāti un attiecībām ir ļoti svarīga, lai novērstu ar dzimumu saistītu vardarbību un sniegtu bērniem un jauniešiem prasmes, kas vajadzīgas, lai veidotu drošas attiecības bez seksuālas, ar dzimumu saistītas un intīmā partnera vardarbības; aicina dalībvalstis īstenot preventīvas programmas, tostarp izglītojošus pasākumus, kas vērsti uz jauniešiem un ko īsteno, sniedzot devumu tādos jautājumos kā prasmes, kas vajadzīgas, lai izveidotu drošas un veselīgas attiecības, izpratne par iesīkstējušiem priekšstatiem par aprūpes pienākumiem, sieviešu un vīriešu līdztiesība, savstarpējā cieņa, nevardarbīga konfliktu risināšana savstarpējās attiecībās, ar dzimumu saistīta vardarbība pret sievietēm un tiesības uz personas neaizskaramību;

20. STEM ), veicot ieguldījumus sieviešu formālajā, ikdienējā un neformālajā izglītībā, mūžizglītībā un profesionālajā apmācībā, lai nodrošinātu, ka viņām ir pieejama kvalitatīva nodarbinātība, kā arī iespējas pārkvalificēties un pilnveidoties, lai apmierinātu darba tirgus pieprasījumu nākotnē, un lai novērstu dzimumu segregācijas apburto loku darba tirgū; uzsver, ka kopš 2010. gada nedaudz ir palielinājusies dzimumu segregācija izglītībā, jo īpaši viena dzimuma pārsvars noteiktu prasmju apguvē, un situācija ir pasliktinājusies 13 dalībvalstīs un citos gadījumos ir palikusi gandrīz nemainīga ( 30 ) ; uzsver, ka tas joprojām ir būtisks šķērslis dzimumu līdztiesībai ES; aicina dalībvalstis nodrošināt, ka visiem cilvēkiem ir pilnīga piekļuve vienlīdzīgām iespējām, lai panāktu personīgo izaugsmi, un ka viņiem netraucē struktūras, aizspriedumi un stereotipiski priekšstati, kas balstīti uz dzimumu; aicina dalībvalstis cīnīties pret seksismu un negatīviem dzimumu stereotipiem savās izglītības sistēmās, kā arī cīnīties pret dzimtiskotu darba tirgus segmentāciju zinātnes, tehnoloģiju, inženierzinātņu un matemātikas jomā (), veicot ieguldījumus sieviešu formālajā, ikdienējā un neformālajā izglītībā, mūžizglītībā un profesionālajā apmācībā, lai nodrošinātu, ka viņām ir pieejama kvalitatīva nodarbinātība, kā arī iespējas pārkvalificēties un pilnveidoties, lai apmierinātu darba tirgus pieprasījumu nākotnē, un lai novērstu dzimumu segregācijas apburto loku darba tirgū;

21. uzsver, ka seksuālā ekspluatācija ir smags vardarbības veids, kas skar galvenokārt sievietes un bērnus; jo īpaši atgādina, ka gandrīz trīs ceturtdaļas no visiem cilvēku tirdzniecības upuriem ES ir sievietes un meitenes, kas galvenokārt tiek tirgotas seksuālai izmantošanai; uzsver, ka cilvēku tirdzniecība seksuālai izmantošanai, jo īpaši sieviešu un bērnu tirdzniecība, ir verdzības veids un cilvēka cieņas aizskaršana; uzsver, ka visā pasaulē pieaug cilvēku tirdzniecība, ko veicina pieaugošais organizētās noziedzības ienesīgums; uzsver, cik svarīga ir dzimumsensitīva pieeja cilvēku tirdzniecībai, un uzsver arī, ka dalībvalstīm ir jānodrošina pienācīgs finansējums sociālajam un psiholoģiskajam atbalstam cilvēku tirdzniecības vai seksuālas izmantošanas upuriem un viņu piekļuve sabiedriskajiem pakalpojumiem, kā arī īpašiem pakalpojumiem, kas paredzēti neaizsargātu sieviešu un meiteņu sociālajai integrācijai; aicina dalībvalstis pilnībā īstenot Direktīvu par cilvēku tirdzniecības apkarošanu ( 31 ) un steidzami atturēties no iespējamo upuru ieslodzīšanas vai deportācijas; tomēr uzsver, ka seksuālo izmantošanu un cilvēku tirdzniecību seksuālos nolūkos virza pieprasījums un ka centieni to apkarot jāvērš uz preventīvu darbu un pieprasījuma apturēšanu; uzstāj, ka visiem tiesību aktiem par dzimumnoziegumiem jābūt balstītiem uz piekrišanu; norāda, ka par likumīgiem jāuzskata tikai brīvprātīgi dzimumakti; aicina Komisiju par prioritāti noteikt cilvēku tirdzniecības novēršanu seksuālas izmantošanas nolūkā, tostarp izmantojot informēšanas, izpratnes veidošanas un izglītošanas kampaņas, pieņemot pasākumus un programmas, lai novērstu un samazinātu pieprasījumu, un nākotnē pieņemot īpašus tiesību aktus;

22. uzsver, ka ar dzimumu saistīta vardarbība mijas ar vairākām apspiešanas asīm; uzskata, ka sievietēm un meitenēm ar invaliditāti risks piedzīvot dažādu veidu vardarbību ir divas līdz piecas reizes lielāks; uzsver, ka ES kā ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām dalībniecei ir pienākums veikt pasākumus, lai nodrošinātu to, ka sievietēm un meitenēm ar invaliditāti pilnībā un vienlīdzīgi tiek nodrošinātas visas cilvēktiesības un pamatbrīvības; norāda, ka Personu ar invaliditāti tiesību komiteja 2015. gadā ieteica ES turpināt centienus šajā jomā, cita starpā ratificējot Stambulas konvenciju;

23. atzinīgi vērtē to, ka visā pasaulē nepārprotami tiek aizsargātas visas brīvības, taču nosoda darbības, kas ierobežo tiesības, brīvības un garantijas, un pauž nožēlu par visu veidu aizspriedumiem un diskrimināciju dažādu iemeslu dēļ; aicina efektīvi novērst ar dzimumu saistītu vardarbību, tostarp izmantojot jauniešiem paredzētus izglītojošus pasākumus, kas tiek īstenoti, ņemot vērā to devumu, kā arī nodrošināt, ka visi jaunieši gūst labumu no visaptverošas SRHR un attiecību izglītības; aicina veikt turpmākus pasākumus, lai apkarotu dzimumu stereotipus, tostarp pievēršoties vīriešiem un zēniem un apšaubot toksiskas attiecības un dzimumu normas; aicina dalībvalstis īstenot skaidrākus pasākumus, lai vērstos pret šādām normām, jo dzimumu stereotipi ir dzimumu nevienlīdzības galvenais iemesls un ietekmē visas sabiedrības dzīves jomas; uzsver, ka ir svarīgi novērst nabadzību un pieaugošo nevienlīdzību sieviešu vidū, jo īpaši neaizsargātu sieviešu vidū;

24. uzsver, ka jebkurai stratēģijai, kas izstrādāta līdztiesības panākšanai, ir jāvēršas pret jebkāda veida vardarbību pret sievietēm, tostarp sieviešu iegūto tiesību uz veselības aprūpi, kā arī SRHR ierobežošanu un to pārkāpumiem; atkārtoti uzsver, ka piekļuve veselības aprūpei un pakalpojumiem, tostarp sabiedriskajiem pakalpojumiem, piekļuve drošiem, likumīgiem un bezmaksas abortiem, kā arī psiholoģiskais atbalsts sievietēm, kuras cietušas no vardarbības, būtu jāuzskata par prioritāti; uzsver, ka SRHR pārkāpumi, tostarp drošas un likumīgas abortu aprūpes liegšana, ir vardarbības pret sievietēm un meitenēm veids; uzsver, ka meiteņu un sieviešu autonomija un spēja brīvi un neatkarīgi pieņemt lēmumus par savu ķermeni un dzīvi ir priekšnoteikums viņu ekonomiskajai neatkarībai un tādējādi arī dzimumu līdztiesībai un dzimumbalstītas vardarbības izskaušanai; aicina Komisiju un dalībvalstis pastiprināt politisko atbalstu cilvēktiesību aizstāvjiem, veselības aprūpes sniedzējiem, kas strādā, lai sekmētu SRHR un sieviešu tiesību ievērošanu, kā arī SRHR pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kas ir galvenie dalībnieki dzimumu līdztiesības sabiedrībā un būtiski pakalpojumu un informācijas sniedzēji saistībā ar seksuālo veselību un reproduktīvās veselības tirgu;

Veselība, izglītība, iekļautība un nabadzība

25. uzsver, ka sieviešu piekļuve seksuālās, reproduktīvās un citu veida veselības aprūpei ir pamattiesības, kuras ir stiprināmas un kuras nedrīkst nekādā veidā ierobežot vai atcelt; atgādina, ka SRHR pakalpojumi ir būtiski veselības aprūpes pakalpojumi, kuriem vajadzētu būt pieejamiem visiem, tostarp migrantēm un bēglēm; nosoda pret dzimumu līdztiesību un feminismu vērsto kustību darbības Eiropā un pasaulē, kas sistemātiski vēršas pret sieviešu un LGBTIK+ tiesībām, tostarp pret SRHR ; aicina Komisiju stingri nosodīt regresīvos procesus saistībā ar sieviešu tiesībām, SRHR un LGBTIK+ dažās dalībvalstīs un izmantot visas tās rīcībā esošās pilnvaras, lai pastiprinātu darbības to novēršanai, tostarp stiprinot atbalstu sieviešu tiesību aizstāvjiem un sieviešu tiesību organizācijām ES, kā arī organizācijām, kas veic darbu saistībā ar SRHR un LGBTIK+;

26. uzsver, ka dalībvalstīm jāpieņem politika, kurā īpaša uzmanība pievērsta labākām veselības aprūpes sistēmām un pakalpojumiem, kā arī slimību profilaksei, tostarp ar dzimumu saistītiem aspektiem, garantējot pieejamu un kvalitatīvu veselības aprūpi un nodrošinot nepieciešamo resursu pieejamību, lai cīnītos pret galvenajām veselības problēmām, piemēram, tām, ko izraisījusi pašreizējā pandēmijas krīze; uzsver, ka nevienlīdzība veselības jomā palielinās sievietēm ar zemu izglītības līmeni un sievietēm ar invaliditāti, un sievietēm abās šajās grupās ir slikta veselība un ierobežota piekļuve veselības aprūpes pakalpojumiem; uzsver, ka piekļuve veselības aprūpei dažās dalībvalstīs ir ierobežota ar Covid-19 saistīto pārvietošanās ierobežojumu dēļ un ka nav notikušas konsultācijas, ārstēšana un diagnostika; mudina dalībvalstis stiprināt veselības aprūpes sistēmas, tostarp sabiedriskos pakalpojumus, lai paātrinātu atceltās konsultācijas, ārstēšanu un diagnostiku;

27. atzinīgi vērtē gaidāmo Barselonas mērķu pārskatīšanu un uzsver, ka tie ir jāsasniedz un ka ir jānodrošina agrīna pirmsskolas izglītība un bērnu aprūpe, tostarp valsts pirmsskolas izglītība; uzsver, ka ir jānodrošina aprūpes pakalpojumi agrīnās pirmsskolas izglītības līmenī un aprūpē, kas ir reāli pieejama visiem bērniem un kam ir visaptveroša nozīme, palielinot sieviešu līdzdalību darba tirgū, jo īpaši ņemot vērā Covid-19 pandēmijas pieredzi; atzīst, ka papildus ilgtermiņa aprūpes iespēju izveidei ir jārada un jāpaplašina atbalsta iespējas vecāka gadagājuma cilvēkiem un cilvēkiem ar invaliditāti; aicina Komisiju un dalībvalstis sasniegt šos mērķus, kas ir būtiski, lai veicinātu dzimumu līdztiesību un vienlīdzīgu attieksmi pret aprūpētājiem;

28. uzsver, ka nabadzība un sociālā atstumtība ir palielinājusies vairākās sieviešu grupās, piemēram, vientuļo māšu, sieviešu, kas vecākas par 65 gadiem, sieviešu ar invaliditāti, sieviešu ar zemu izglītības līmeni un migrantu izcelsmes sieviešu vidū; uzstāj, ka ir svarīgi apkarot nabadzību un sociālo atstumtību un to daudzšķautņainos cēloņus; mudina dalībvalstis veikt īpašus pasākumus, lai novērstu un apkarotu nabadzības risku gados vecākām un pensionētām sievietēm, ņemot vērā sabiedrības novecošanu un gados vecāku sieviešu īpatsvaru nelabvēlīgā vai neaizsargātā situācijā; uzskata, ka obligāti ir jārisina jautājums par darba un privātās dzīves līdzsvaru un jānovērš vīriešu un sieviešu pensijas atšķirība, garantējot taisnīgu pensiju visām sievietēm un piekļuvi vispārējām un solidārām sociālā nodrošinājuma sistēmām, kā arī labāk īstenojot principu par vienādu darba samaksu par vienādu darbu, lai novērstu vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību un tās veidošanos sieviešu karjeras laikā; pauž ārkārtīgi lielas bažas par to, ka kopš 2017. gada 21 dalībvalstī ir palielinājusies vīriešu un sieviešu nabadzības plaisa ( 32 )

29. uzsver, ka joprojām pastāv maldīgs priekšstats, ka bezpajumtniecība sieviešu vidū ir salīdzinoši neliela sociāla problēma Eiropā; norāda uz pamatdatu trūkumu par sieviešu bezpajumtniecības raksturu un apmēru, kas padara šo problēmu mazāk pamanāmu; uzsver, ka ir svarīgi atzīt, ka ar dzimumu saistīta vardarbība un traumatiska pieredze ir sieviešu bezpajumtniecības pamatcēlonis, un pievērst uzmanību plašākām sociālām, ekonomiskām un strukturālām problēmām, kas mijiedarbojas ar plašākiem sociālajiem un strukturāliem šķēršļiem, piemēram, nabadzību, pieejamu mājokļu trūkumu un citiem strukturāliem faktoriem; mudina ES un tās dalībvalstis integrēt dzimumu līdztiesības aspektu bezpajumtniecības mazināšanas politikā un praksē un izstrādāt īpašu stratēģiju, lai novērstu sieviešu bezpajumtniecību un nodrošinātu, ka dienesti darbojas atbilstīgi un efektīvi, nodrošinot bezpajumtnieču vajadzības;

30. atgādina, ka ir jāapkaro intersekcionālās diskriminācijas veidi, jo īpaši attiecībā uz sociāli atstumtām grupām, tostarp sievietēm ar invaliditāti, melnādainām sievietēm, migrantēm, etnisko minoritāšu pārstāvēm un romu sievietēm, vecāka gadagājuma sievietēm, vientuļajām mātēm, LGBTIK+ personām un bezpajumtniecēm; uzsver, ka ir svarīgi pievērsties viņu vajadzībām un bažām ES politikā un iniciatīvās; aicina Komisiju izstrādāt īpašas pamatnostādnes intersekcionālā satvara īstenošanai un iesniegt ES rīcības plānu ar īpašiem pasākumiem, lai uzlabotu to sieviešu sociālekonomisko situāciju, kuras saskaras ar intersekcionālo diskrimināciju, un apkarotu nabadzības un nestabila darba feminizāciju;

Līdztiesība ikdienas dzīvē

31. atzīst, ka ir svarīgi nodrošināt plašu efektīvu, atbilstīgu un mērķtiecīgu pasākumu kopumu, lai apkarotu diskriminējošu attieksmi un praksi, panāktu vienlīdzīgas iespējas un vienādu darba samaksu par vienādu darbu, kā arī veicinātu progresu dzimumu līdztiesības jomā, īpašu uzmanību pievēršot Covid-19 pandēmijas sekām, veicinātu paraugprakses apmaiņu diskriminācijas apkarošanā un dotu iespēju sievietēm vienlīdzīgi izmantot savas pilsoniskās un politiskās tiesības un pilnībā piedalīties visās mūsu sabiedrības dzīves jomās; uzsver nepieciešamību nodrošināt atbilstīgus ieguldījumus vispārējas nozīmes pakalpojumos un sabiedriskajos pakalpojumos, jo īpaši veselības aprūpē, izglītībā un transportā, lai veicinātu sieviešu neatkarību, līdztiesību un emancipāciju; aicina dalībvalstis īstenot īpašus sociālos un dzimumresponsīvus pasākumus, lai apkarotu sociālās atstumtības un nabadzības risku attiecībā uz mājokļu, transporta un enerģētikas pieejamību, jo īpaši neaizsargātām sievietēm;

32. pauž nopietnas bažas par to, ka Eiropas zaļais kurss un ar to saistītās vides un klimata iniciatīvas neietver dzimumu līdztiesības perspektīvu; mudina Komisiju izpildīt savu pienākumu dzimumu līdztiesības aspektu integrēt visās ES politikas jomās, tostarp ES vides un klimata politikā: mudina šo rīcībpolitiku izstrādi balstīt uz rūpīgu dzimumu analīzi, lai nodrošinātu, ka tās pievēršas dzimumu nevienlīdzībai un citiem sociālās atstumtības veidiem; aicina Komisiju izstrādāt ceļvedi, lai izpildītu saistības, kas noteiktas Dzimumu līdztiesības rīcības plānā, par kuru vienojās ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 25. sesijā, un izveidot pastāvīgu ES dzimumu līdztiesības un klimata pārmaiņu kontaktiestādi ar pietiekamiem budžeta resursiem, lai īstenotu un uzraudzītu dzimumu līdztiesības ziņā atbilstīgu klimatrīcību ES un pasaulē;

33. uzsver sieviešu lielo ieguldījumu nodarbinātības, kultūras, izglītības, zinātnes un pētniecības jomā; atzīst, ka Covid-19 pandēmijas laikā ir būtiski pasliktinājušies to sieviešu dzīves apstākļi, kuras ir nodarbinātas kultūras un mākslas nozarē, kuras vada mikrouzņēmumus un mazos uzņēmumus un kuras strādā lauku saimniecībās un dzīvo lauku kopienās, dzīves apstākļi, jo ir apturēta saimnieciskā un kultūras darbība;

34. mudina Padomi pēc iespējas drīz panākt kopīgu nostāju attiecībā uz Padomes direktīvas priekšlikumu par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas ( 33 ) , kurš ir bloķēts kopš tā pieņemšanas Parlamentā 2009. gada aprīlī;

35. atkārtoti norāda uz dzimumu līdztiesības aspekta integrēšanas nozīmi un izmantošanu kā sistemātisku pieeju dzimumu līdztiesības sasniegšanā; tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas jaunizveidoto darba grupu līdztiesības jautājumos; uzsver pārredzamības un dažādu sieviešu tiesību organizāciju un pilsoniskās sabiedrības organizāciju iesaistes nozīmi;

36. uzskata, ka ir būtiski veicināt sieviešu līdzdalību sporta aktivitātēs, struktūrās un attīstībā; atzīst, ka ir jānovērš nevienlīdzība attiecībā uz sieviešu piekļuvi sportam un apbalvojumu pasniegšanu;

37. aicina dalībvalstis un Padomi izveidot oficiālu Padomes sastāvu dzimumu līdztiesības jautājumos, lai ministriem un valstu sekretāriem dzimumu līdztiesības jautājumos nodrošinātu īpašu diskusiju forumu ar mērķi panākt, ka dzimumu līdztiesības jautājumi tiek apspriesti augstākajā politiskajā līmenī, un labāk veicināt dzimumu līdztiesības integrēto pieeju visās ES politikas jomās;

38. uzsver, ka ir svarīgi ievērot dzimumu līdztiesības principu budžeta plānošanā, lai to piemērotu visos budžeta procesos;

39. uzsver Eiropas Revīzijas palātas konstatējumus, ka Komisija vēl nav izpildījusi savu apņemšanos integrēt dzimumu līdztiesības aspektu ES budžetā; tādēļ aicina Komisiju īstenot Revīzijas palātas ieteikumus stiprināt institucionālo sistēmu, lai atbalstītu dzimumu līdztiesības principa ievērošanu budžeta plānošanā, veikt vajadzību un ietekmes analīzi dzimumu līdztiesības jomā un atjaunināt labāka regulējuma pamatnostādnes, sistemātiski vākt, analizēt un ziņot esošos datus sadalījumā pa dzimumiem par ES finansējuma programmām, izmantot ar dzimumu saistītos mērķus un rādītājus, lai uzraudzītu progresu, izstrādāt sistēmu dzimumu līdztiesības atbalstam piešķirto un izmantoto līdzekļu izsekošanai un katru gadu ziņot par sasniegtajiem rezultātiem dzimumu līdztiesības jomā;

40. atzinīgi vērtē apņemšanos dzimumu līdztiesības aspektu ņemt vērā Atveseļošanas un noturības mehānisma īstenošanā, kas veido lielāko daļu no Eiropas Atveseļošanas instrumenta; tomēr pauž dziļu nožēlu par to, ka, ņemot vērā to, ka trūkst dzimumspecifisku rādītāju un mērķu, būs sarežģīti uzraudzīt šo fondu ietekmi uz dzimumiem un sekot līdzi rezultātiem; tādēļ aicina Komisiju izmantot datus un rādītājus sadalījumā pa dzimumiem, jo īpaši atveseļošanas un noturības rezultātu pārskatā, lai dalībvalstu plānu, kuros izklāstītas to reformas un ieguldījumu programmas, izvērtēšanas laikā novērtētu īstenoto pasākumu un rezultātu ietekmi uz dzimumiem un lai veiktu Atveseļošanas un noturības mehānisma un Eiropas pusgada procesa dzimumu ziņā līdzsvarotu pārvaldību;

41. pauž nožēlu par vājo saikni starp jauno ES dzimumu līdztiesības stratēģiju un Eiropas zaļo kursu; aicina Komisiju turpmākajos priekšlikumos stiprināt saikni starp klimata pārmaiņu politiku un dzimumu līdztiesību;

42. aicina Komisiju dzimumu līdztiesības aspektu integrēt visos politikas veidošanas procesos un veikt ietekmes uz dzimumu novērtējumu katru reizi, kad tiek veidota kāda jauna politika, lai palīdzētu nodrošināt saskanīgākus un lielākā mērā uz pierādījumiem balstītus ES politikas risinājumus dzimumu līdztiesības problēmām; aicina dalībvalstis veikt atbilstošus pasākumus dalībvalstu līmenī;

o

o o

43. uzdod priekšsēdētājam šo rezolūciju nosūtīt Padomei un Komisijai.

(1) OV L 6, 10.1.1979., 24. lpp.

(2) OV L 359, 19.12.1986., 56. lpp.

(3) OV L 348, 28.11.1992., 1. lpp.

(4) OV L 373, 21.12.2004., 37. lpp.

(5) OV L 204, 26.7.2006., 23. lpp.

(6) OV L 68, 18.3.2010., 13. lpp.

(7) OV L 180, 15.7.2010., 1. lpp.

(8) OV C 407, 4.11.2016., 2. lpp.

(9) OV C 331, 18.9.2018., 60. lpp.

(10) Pieņemtie teksti, P9_TA(2020)0379.

(11) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0025.

(12) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0024.

(13) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0058.

(14) Pieņemtie teksti, P9_TA(2021)0314.

(15) 2020. gada dzimumu līdztiesības indeksa ziņojums.

(16) Eurostat, 2021. gada maija eurozonas rādītājs: eurozonā bezdarba līmenis ir 7,9 %, ES — 7,3 %, 2021. gada 1. jūlijs.

(17) 2020. gada dzimumu līdztiesības indekss.

(18) Pasaules Ekonomikas forums, 2021. gada ziņojums par dzimumu nevienlīdzību pasaulē, 2021. gada 31. marts.

(19) Pasaules Veselības organizācija, Violence Against Women Prevalence Estimates, 2018: Global, regional and national prevalence estimates for intimate partner violence against women and global and regional prevalence estimates for non-partner sexual violence against women, 2021.

(20) Pasaules Veselības organizācijas Eiropas reģionālā direktora Hans Henri P. Kluge paziņojums presei, 2020. gada 7. maijs.

(21) Eiropols, Exploiting isolation: Offenders and victims of online child sexual abuse during the COVID-19 pandemic, 2020. gada 19. jūnijs.

(22) Eurostat, statistika par vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību, 2021. gada februāris.

(23) Eurostat, “Nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļautie bērni”, 2020. gada oktobris.

(24) Komisijas 2021. gada ziņojums par dzimumu līdztiesību ES.

(25) Komisijas 2021. gada ziņojums par dzimumu līdztiesību ES.

(26) Eurocarers, The gender dimension of informal care, 2017.

(27) Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 20. jūnija Direktīva (ES) 2019/1158 par darba un privātās dzīves līdzsvaru vecākiem un aprūpētājiem un ar ko atceļ Padomes Direktīvu 2010/18/ES (OV L 188, 12.7.2019., 79. lpp.).

(28) Visi dzimumu līdztiesības indeksa rādītāji ir šādi (ES 28 dalībvalstīs un vidējais rādītājs): Zviedrija (83,9), Dānija (77,4), Francija (75,1), Somija (74,7), Nīderlande (74,1), Apvienotā Karaliste (72,7), Īrija (72,2), Spānija (72,0), Beļģija (71,4), Luksemburga (70,3), ES vidējais rādītājs (67,9), Slovēnija (67,7), Vācija (67,5), Austrija (66,5), Itālija (63,5), Malta (63,4), Portugāle (61,3), Latvija (60,8), Igaunija (60,7), Bulgārija (59,6), Horvātija (57,9), Kipra (56,9), Lietuva (56,3), Čehija (56,2), Polija (55,8), Slovākija (55,5), Rumānija (54,4), Ungārija (53), Grieķija (52,2).

(29) Gama, A., Pedro, A. R., de Carvalho, M. J. L., Guerreiro, A. E., Duarte, V., Quintas, J., Matias, A., Keygnaert, I. un Dias, S., “Domestic Violence during the COVID-19 Pandemic in Portugal”, Portuguese Journal of Public Health, 2020, 38 (1. pielikums), 32.–40. lpp.

(30) Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts, “Gender segregation in education, training and the labour market: Review of the implementation of the Beijing Platform for Action in the EU Member States”, 2017.

(31) Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 5. aprīļa Direktīva 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/629/TI (OV L 101, 15.4.2011., 1. lpp.).

(32) 2020. gada dzimumu līdztiesības indeksa ziņojums.

(33) Komisijas 2008. gada 2. jūlija priekšlikums (COM(2008)0426).