– kandidātvalsts ir panākusi to iestāžu stabilitāti, kas garantē demokrātiju, tiesiskumu, cilvēktiesību aizsardzību un cieņu pret mazākumtautībām un to aizsardzību;

Eiropadome 2006. gada decembrī atjaunoja ES saistības attiecībā uz to, ka „Rietumbalkānu nākotne ir Eiropas Savienībā” un atkārtoti apstiprināja, ka „katras valsts progress ceļā uz Eiropas Savienību ir atkarīgs no tās individuālajiem centieniem izpildīt Kopenhāgenas kritērijus un Stabilizācijas un asociācijas procesa nosacījumus. Izskatot pieteikumus par dalību, ES galvenokārt balstīsies uz pietiekamiem rezultātiem, ko konkrētās valstis ir sasniegušas, īstenojot stabilizācijas un asociācijas nolīgumu prasības, tostarp ar tirdzniecību saistītus noteikumus.”

Stabilizācijas un asociācijas nolīgums un tā Pagaidu nolīgums, ko piemēro kopš 2008. gada, ir ļāvis pakāpeniski liberalizēt tirdzniecību un lielākajai daļai preču nodrošināt savstarpējus atbrīvojumus no nodokļiem. Kopš 2000. gada Bosnija un Hercegovina izmanto arī “autonomos tirdzniecības pasākumus”. 2007. gadā Bosnija un Hercegovina pievienojās Centrāleiropas brīvās tirdzniecības nolīgumam (CBTN). Noslēgumam tuvojas sarunas par valsts pievienošanos Pasaules Tirdzniecības organizācijai. Bosnijas un Hercegovinas galvenais tirdzniecības partneris ir ES, kam seko CBTN valstis. Tirdzniecības integrācija ar ES ir augsta. 2017. gadā 61 % valsts importa 5,6 miljardu euro apmērā nāca no ES (12 % — no CBTN). 71 % no valsts eksporta nonāca Eiropas Savienībā (CBTN — 15 %). Valsts tirdzniecības deficīts ar ES 2017. gadā bija 1,7 miljardi euro.

ES saskaņā ar kopējo ārpolitiku un drošības politiku un kopējo drošības un aizsardzības politiku izvieto ievērojamus resursus Bosnijā un Hercegovinā. No 2002. līdz 2011. gadam Padome bija iecēlusi starptautisko augsto pārstāvi par ES īpašo pārstāvi (ESĪP) Bosnijā un Hercegovinā. Kopš 2011. gada pastiprinātā klātbūtne, ko nodrošina ES īpašā pārstāvja Bosnijā un Hercegovinā apvienotais birojs un ES delegācija Bosnijā un Hercegovinā, pilda nozīmīgu lomu valsts pilsoņu informēšanā par ES prioritātēm un ES darba kārtības mērķu īstenošanā svarīgās jomās. Kopš 2004. gada decembra Eiropas Savienība Bosnijā un Hercegovinā veic EUFOR Althea militāro operāciju, kurai piešķirtas pilnvaras nodrošināt valstī drošus un nebīstamus apstākļus. Pamatnolīgums par Bosnijas un Hercegovinas līdzdalību ES krīzes pārvarēšanas operācijās ir spēkā kopš 2015. gada septembra.

ES sniedz ievērojamu finansiālu palīdzību Bosnijai un Hercegovinai, kas gadu gaitā ļāva valstij atkopties no kara postījumiem un atkal kļūt par valsti, kura ekonomiski cenšas panākt ES valstis. No 1996. līdz 2000. gadam Bosnija un Hercegovina saņēma ES finansiālo palīdzību programmu Phare un Obnova ietvaros. Laikā no 2000. līdz 2007. gadam CARDS regula paredzēja finansiālo atbalstu, kas pielāgots SAP prioritātēm. Kopš 2007. gada Bosnija un Hercegovina saņem ES palīdzību galvenokārt saskaņā ar Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA). Laikposmā no 2007. līdz 2018. gadam Bosnija un Hercegovina no ES saņēma 1,5 miljardus euro, no kuriem aptuveni 433 miljonus veidoja reģionālās programmas. Kopš 2000. gada Eiropas Investīciju banka ir piešķīrusi 2,4 miljardus euro aizdevumos projektu atbalstam Bosnijā un Hercegovinā. ES delegācija Bosnijā un Hercegovinā ir atbildīga par ES finansiālās palīdzības sniegšanu tiešās pārvaldības ceļā, kā arī par palīdzības koordināciju ar ES dalībvalstīm. Turpinās programmu IPA I un IPA II īstenošana. Indikatīvais stratēģijas dokuments Bosnijai un Hercegovinai (2014.—2017.) tika pārskatīts 2018. gadā, papildināts ar vairākām nozarēm, un tā darbība tika pagarināta līdz 2020. gadam. Ir ieviestas nozaru stratēģijas videi, enerģētikai, transportam un lauku attīstībai, kas nodrošina IPA atbalstu šajās nozarēs. Valsts mēroga stratēģiju pieņemšana tādās jomās kā valsts finanšu pārvaldība un nodarbinātība joprojām ir galvenā prasība, lai Bosnija un Hercegovina varētu pilnībā izmantot IPA finansējumu 2018.—2020. gadā.

Bosnija un Hercegovina ir pakāpeniski paplašinājusi savu līdzdalību ES programmās, daļēji līdzfinansējot to no IPA līdzekļiem. Bosnija un Hercegovina pašlaik piedalās šādās programmās: Uzņēmumu un MVU konkurētspējas programma, “Radošā Eiropa”, “Muita 2020”, “Eiropa pilsoņiem”, “Erasmus +”, “Fiscalis 2020”, “Apvārsnis 2020” un trešā Savienības rīcības programma veselības jomā. Bosnija un Hercegovina piedalās arī programmā INTERREG.

B.Dalības kritēriji

1. Politiskie kritēriji

Šā novērtējuma pamatā ir Kopenhāgenas kritēriji, kas attiecas uz to iestāžu stabilitāti, kuras garantē demokrātiju, tiesiskumu, cilvēktiesības un minoritāšu tiesību ievērošanu un aizsardzību, kā arī stabilizācijas un asociācijas procesa nosacījumi.

Karš, kas plosīja Bosniju un Hercegovinu no 1992. līdz 1995. gadam, atstāja aiz sevis materiālus zaudējumus un cilvēku upurus, no kuriem valstij bija jāatgūstas. Kopš tā laika valsts ir atjaunojusi savas iestādes un ekonomikas infrastruktūru un gatavojusies ceļam uz pievienošanos ES. Bosnija un Hercegovina ir apņēmusies īstenot savu mērķi kļūt par Eiropas Savienības dalībvalsti, kā atkārtoti uzsvērts vairākos prezidentūras lēmumos, un likumdošanas jomā arvien vairāk koncentrējas uz reformu pieņemšanu saistībā ar pievienošanos ES.

Kā noteikts valsts Konstitūcijā, kas ir 1995. gada Deitonas/Parīzes Vispārējā pamatlīguma par mieru (GFAP) neatņemama sastāvdaļa (IV pielikums), Bosnija un Hercegovina ir parlamentāra demokrātija, kurā izpildvaru īsteno prezidentūra un ministru padome, bet likumdošanas varu — parlamentārā asambleja. Konstitūcija garantē demokrātiskas valsts pamatprincipus, tostarp tiesiskumu, brīvas vēlēšanas un cilvēktiesību aizsardzību.

Konstitūcija nosaka iekšējo struktūru valstij, kas sastāv no divām daļām — Bosnijas un Hercegovinas Federācijas (kuras sastāvā ir 10 kantoni) un Serbu Republikas, kā arī Brčko apgabala. Konstitūcijas preambulā minēti “bosnieši, horvāti un serbi kā pamatiedzīvotāji (līdzās pārējiem iedzīvotājiem) un Bosnijas un Hercegovinas pilsoņi”, kas nosaka konstitūciju. Valstij ir vairākas strukturālas problēmas, kas saistītas ar tās sarežģīto institucionālo struktūru, un ko papildina ar etnisko izcelsmi saistītas procedūras, kuras traucē tai darboties.

Valsts līmeņa funkcijas ir uzskaitītas Konstitūcijā, kas visas citas pilnvaras piešķir valsts sastāvdaļām. Valsts līmeņa funkcijas ietver arī pilnvaras, kas ir pakāpeniski piešķirtas valstij vai ko tā ir uzņēmusies, pamatojoties uz nodošanas nolīgumiem, netieši piešķirtajām pilnvarām un miera līgumu pielikumiem, kā to paredz Konstitūcija un ir apstiprinājusi Konstitucionālā tiesa. Bieži strīdi par funkciju sadali starp valsti un sastāvdaļām traucē tās efektīvi īstenot un līdz ar to — saskaņot tiesību aktus ar acquis un tos īstenot daudzās sadaļās. Lai novērstu šādus sistemātiskus strīdus un nodrošinātu acquis efektīvu īstenošanu, Bosnijai un Hercegovinai jānodrošina juridiskā noteiktība attiecībā uz funkciju sadalījumu starp valdības līmeņiem. Nav procedūras, kas nodrošinātu, ka valsts līmenī tiek novērsti un laboti citu valdības līmeņu izdarīti ES tiesību aktu pārkāpumi, par kuriem Bosnija un Hercegovina būtu atbildīga kā vienots veselums.

Konstitūcijā ir iekļautas uz etnisko izcelsmi un dzīvesvietu balstītas normas, kas neatbilst Eiropas Cilvēktiesību konvencijai. Tās attiecas uz valsts vadītāja un izpildvaras un likumdevēju iestāžu iecelšanas, sastāva un lēmumu pieņemšanas procedūrām, jo noteiktas vēlēšanu tiesības ir paredzētas pilsoņiem, kas pieder pie „pamatiedzīvotājiem” — bosniešiem, horvātiem un serbiem. Tādēļ ir nepieciešamas ievērojamas pakāpeniskas reformas, lai panāktu, ka visi pilsoņi var efektīvi īstenot savas politiskās tiesības saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas (ECT) lēmumu Sejdić-Finci lietā.

Vairāku administratīvo iestāžu sastāva un lēmumu pieņemšanas procesa pamatā ir etniskie kritēriji, kas var apdraudēt ES acquis īstenošanu. Uz etnisko sadalījumu balstītas veto tiesības var ietekmēt arī Parlamenta un valsts sastāvdaļu likumdošanas asambleju darbu.

Konstitucionālā tiesa interpretē Konstitūciju un pieņem galīgos lēmumus gadījumos, kad rodas domstarpības par funkciju sadalījumus starp dažādiem valdības līmeņiem. Trīs tiesneši no deviņiem tās sastāvā nāk no citām valstīm. Vairāki tās lēmumi joprojām nav izpildīti. Ir jāstiprina Konstitucionālās tiesas tiesnešu profesionalitāte un neatkarība, sākot ar atbilstības kritēriju un iecelšanas procedūru uzlabošanu. Ir jārisina jautājums par starptautiskajiem tiesnešiem Konstitucionālajā tiesā. Lai risinātu konfliktus, kas saistīti ar kompetenci, Konstitucionālajai tiesai ir jābūt proaktīvai un neatkarīgai. Visām iestādēm ir jāatzīst tās leģitimitāte, lai panāktu pārliecinošus rezultātus attiecībā uz tās lēmumu ievērošanu.

Deitonas miera līguma X pielikumā ir noteikts, ka starptautiskā Augstā pārstāvja birojam (OHR) ir augstākās pilnvaras attiecībā uz miera līguma īstenošanas civilo aspektu interpretāciju. Kopš tā laika OHR ir piešķirtas plašas pilnvaras izdot dekrētus un atcelt valsts amatpersonas (pazīstamas ar nosaukumu “Bonnas pilnvaras”), kas pēdējo reizi tika izmantotas 2011. gadā. Šāda plaša starptautiska uzraudzība principā nav savienojama ar Bosnijas un Hercegovinas suverenitāti un līdz ar to — ar dalību ES. Augstā pārstāvja biroja slēgšanas process turpinās kopš 2008. gada. Tā iznākums ir atkarīgs no vairākiem faktoriem.

Parlaments un pārējās likumdevējas asamblejas pieņem tiesību aktus un īsteno izpildvaras demokrātisku kontroli un uzraudzību. Tiesības kandidēt Tautu palātas vēlēšanās ir ierobežotas, pamatojoties uz etnisko piederību un dzīvesvietu, kas ir Eiropas standartu pārkāpums. Parlamentu efektīvu darbību kavē arī veto tiesības “vitāli svarīgu valsts interešu vārdā” un balsošana valsts sastāvdaļu ietvaros, riskējot novilcināt tiesību aktu pieņemšanu. Eiropas Drošības un sadarbības organizācijas (EDSO) Demokrātisku iestāžu un cilvēktiesību birojs (ODIHR) un Eiropas Padomes komisija “Demokrātija caur tiesībām” (Venēcijas komisija) ir sniegusi ieteikumus, kā uzlabot vēlēšanu sistēmu un nodrošināt, ka vēlēšanas notiek saskaņā ar Eiropas standartiem, tostarp attiecībā uz politisko partiju finansēšanas pārredzamību. Attiecībā uz pašvaldību vēlēšanām, ņemot vērā to, ka trūkst tiesiskā regulējuma, Mostaras iedzīvotāji nav spējuši ievēlēt pašvaldības padomi kopš 2008. gada.

Likumdošanas asamblejām valsts un valsts sastāvdaļas līmenī ir tendence izmantot steidzamas procedūras, lai pieņemtu tiesību aktus, kas saistīti ar acquis; tādējādi tiek nelabvēlīgi ietekmēta tiesību aktu saskaņošanas kvalitāte. Bieži netiek nodrošināta ierosināto tiesību aktu visaptveroša ietekmes novērtēšana, un ir jāpastiprina izpildvaras tiesiskā uzraudzība, tostarp tiesību aktu īstenošanas uzraudzība. Sadarbība starp likumdošanas asamblejām, kā arī to spējas novērtēt tiesību aktus attiecībā pret ES acquis ir vājas un arī būtu ievērojami jāuzlabo, vajadzības gadījumā apvienojot resursus valsts mērogā.

Bosnijai un Hercegovinai ir sarežģīta izpildvaras sistēma, kas visumā darbojas. Tās iestāžu sarežģītība rada būtiskas problēmas, kas saistītas ar valsts politikas koordinēšanu un saskaņošanu, īpaši attiecībā uz to tiesību aktu saskaņošanu un īstenošanu, kas izriet no ES acquis. Ņemot vērā, ka valstī pavisam ir 14 izpildvaras struktūru, kuru kompetencē ietilpst ES acquis īstenošana, ir vai nu jāpieliek krietnas pūles un ievērojami jānostiprina valsts spējas visos līmeņos vai arī zināmā mērā jāapvieno resursi un spējas, lai Bosnija un Hercegovina spētu pildīt savas saistības attiecībā uz dalību ES. Tas sevišķi attiecas uz kantonu līmeni, kurā spējas izpildīt ES dalības pienākumus ir nepietiekamas. Valdības ir veikušas vairākus pasākumus, lai nodrošinātu koordināciju ES integrācijas jautājumos, tostarp izveidojot koordinācijas mehānismu ES lietās, kas vēl nav pilnībā sācis darboties. Valdības spējas īstenot politikas plānošanu un koordināciju visos pārvaldes līmeņos joprojām ir nepietiekamas.

Jāpieliek lielas pūles, lai nodrošinātu tiesību aktu atbilstību valsts pārvaldes reformas (VPR) principiem, kā arī efektīvu tās īstenošanu. Visu līmeņu iestādēm ir jānodrošina politisks atbalsts valsts pārvaldes reformas koordinācijas struktūrai un jāpiešķir pietiekami finanšu resursi VPR veicināšanai. Lai nodrošinātu profesionālu civildienestu, tiesību aktos būtu jāparedz nopelnu princips attiecībā uz pieņemšanu darbā, paaugstināšanu amatā un atlaišanu no darba; to praktiskajai īstenošanai būtu jābūt brīvai no politiskas iejaukšanās. Nav saskaņots tiesiskais regulējums un metodoloģija attiecībā uz centrālo un nozaru politikas izstrādi, uzraudzību un budžeta plānošanu visos līmeņos; tas ir nepieciešams, lai panāktu efektīvu valsts mēroga pieeju politikas veidošanā. Tiesību akti un procedūras nav saskaņotas, un e-paraksta sistēmas visā valstī vēl nav saderīgas; tas ir nepieciešams, lai efektīvi sniegtu pakalpojumus.

Laika gaitā ir notikušas svarīgas reformas tiesu iestāžu jomā, īpaši līdz ar Bosnijas un Hercegovinas Tiesas un vienas atsevišķas pašregulējuma struktūras — Augstākās tiesu un prokuroru padomes (ATPP) — izveidi. Tiesu vara ir sadalīta četrās sistēmās, un katrai no tām ir sava jurisdikcija un iekšējās institucionālās struktūras. Konstitucionālais un tiesiskais regulējums ir nepilnīgs un nenodrošina pietiekamu tiesu iestāžu neatkarību, autonomiju, pārskatatbildību un efektivitāti. Lai stiprinātu tiesu neatkarības un prokuratūras autonomijas garantijas, tostarp attiecībā uz visiem politizācijas un spiediena veidiem, ATPP un valsts līmeņa tiesu sistēmai būtu jāpiešķir nepārprotams konstitucionāls statuss.