LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 140/22

Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Zaļās rīcības plāns MVU un videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīva”

(2015/C 140/05)

Ziņotāja : Satu Tietari (FI/ALDE), Säkylä pašvaldības domes locekle Atsauces dokumenti : Paziņojums “Zaļās rīcības plāns MVU”, COM(2014) 440 final Paziņojums “Videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīva”, COM(2014) 446 final

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

1. Pēdējos gados termins “zaļais” ir ieguvis aizvien nozīmīgāku vietu politikas veidošanā, jo vides apsvērumi ir kļuvuši horizontāli un visaptveroši. Stratēģijā “Eiropa 2020”, kas ir stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei, ir noteikts, ka būtiska nozīme ir pārejai uz zaļas, zemas oglekļa emisijas un resursu izmantošanas ziņā efektīvas ekonomikas modeli;

2. viens no abu minēto paziņojumu centrālajiem tematiem ir “zaļās ekonomikas” koncepcija, proti, ekonomikas modelis, kas “nodrošina izaugsmi un attīstību, aizsargā cilvēku veselību un labklājību, nodrošina pienācīgas darbvietas, mazina nevienlīdzību, veic ieguldījumus bioloģiskajā daudzveidībā, tostarp tās sniegtajā dabas kapitālā, un, ņemot vērā tā patieso vērtību un būtisko ieguldījumu cilvēku labklājībā un ekonomikas uzplaukumā, saglabā to” (1);

3. pāreja uz zaļo ekonomiku tieši ietekmēs gan atsevišķu uzņēmumu, gan visas Eiropas ekonomikas konkurētspēju. Resursi samazinās. Arvien vairāk ir jomu, kurās patēriņš aug, sasniedzot vides izturētspējas robežas. Tādēļ savlaicīga pāreja uz zaļo ekonomiku ES ir ne tikai vēlama, bet izšķiroši svarīga, lai saglabātu un stiprinātu konkurētspēju un labklājību iespējami īsā termiņā;

4. atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumus par zaļās rīcības plānu MVU un par videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīvu;

5. piekrīt Komisijas viedoklim, kas pausts abos minētajos paziņojumos, par to, ka sekmīga pāreja uz zaļo ekonomiku ir Eiropas Savienības pašreizējās un turpmākās konkurētspējas izšķirošais faktors;

6. uzsver publiskā sektora un vietējo un reģionālo pašvaldību izšķirošo lomu pārejas uz zaļo ekonomiku veicināšanā; publiskajām pārvaldes iestādēm ne tikai jāsekmē pāreja uz zaļo ekonomiku, bet arī jārāda piemērs projektu, programmu, tiesību aktu, publiskā iepirkuma īstenošanā un darbvietu radīšanā jauna zaļās ekonomikas modeļa ietvaros;

7. uzskata, ka ļoti svarīgi ir turpināt pasākumus MVU zaļās konkurētspējas sekmēšanai, proti, uzlabot finanšu pieejamību, sniegt plašāku informāciju, vienkāršot tiesību aktus, samazināt birokrātiju un stiprināt zaļās uzņēmējdarbības kultūru;

8. piekrīt videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīvā izvirzītajam mērķim, ka nodarbinātības politikai un vides politikai jādarbojas saskaņoti, atbalstot pāreju uz konkurētspējīgu, zaļu un resursu izmantošanas ziņā efektīvu ekonomiku;

9. uzsver, ka prasmju jautājums ir īpaši nozīmīgs jauniem cilvēkiem, kurus joprojām negatīvi ietekmē pārlieku augstais bezdarba līmenis, kas pārsniedz 22 %, un ka viņi būtu labāk jāsagatavo nākotnes darbvietām vispār un jo īpaši videi nekaitīgām darbvietām;

10. atbalsta Komisijas viedokli, ka ir nepieciešams pārskatīt un atjaunināt apmācības un izglītības programmas, kā arī kvalifikācijas sistēmas, lai atvieglotu pāreju uz zaļo ekonomiku;

11. uzsver: uzņēmumi ir ļoti atšķirīgi – daži jau ražo zaļos produktus un pakalpojumus, bet arī tie, kas piedāvā tradicionālākus produktus un pakalpojumus, var gūt labumu, piemēram, izmantojot videi nekaitīgus energoavotus un izejvielas;

Pamatdefinīcijas

12. uzskata, ka vides problēmas būtu jāuztver gan kā iespēja, gan kā drauds individuāliem uzņēmumiem, to darbiniekiem, darba tirgiem un ES;

13. ir pārliecināta, ka galvenie termini un rādītāji, kā arī zaļās ekonomikas sākumpunkts būtu jāprecizē un jādefinē tā, lai termini un rādītāji būtu savstarpēji saskaņoti, konsekventi un nepārprotami;

14. uzskata, ka sekmīgai pārejai uz zaļo ekonomiku ir izšķiroša nozīme attiecībā uz ES pašreizējo un turpmāko konkurētspēju, un tieši tāpēc ļoti svarīgi ir nodrošināt konsekvenci terminu lietošanā;

15. uzsver reģionālās dimensijas nozīmi pārejā uz zaļo ekonomiku un vietējo un reģionālo pašvaldību galveno lomu izglītībā, infrastruktūras nodrošināšanā, vietējās uzņēmējdarbības atbalstīšanā un nodarbinātības dienestu izveidē. Norāda uz vietējā līmenī izstrādātajām zaļajām iniciatīvām, kuras citi ES reģioni var ņemt par piemēru.

16. norāda uz daudzveidīgajiem apstākļiem un problēmām vietējā līmenī un aicina ekonomikas ekoloģizācijā ņemt vērā reģionu izņēmuma apstākļus;

17. uzsver, ka sekmīgā zaļajā ekonomikā būs pieci galvenie elementi: 1) samazināšana, kas nozīmē, ka izejvielu patēriņš un enerģijas izmantošana jāsamazina visās jomās; 2) nepiesārņojošas enerģijas izmantošana, lai novērstu atkarību no ārējiem energoavotiem, samazinātu emisijas un radītu darbvietas; 3) efektivitāte, kas nozīmē, ka izejvielas un enerģija jāizmanto efektīvāk produkta vai pakalpojuma visā vērtību ķēdē; 4) kontaktu veidošana un paraugprakses piemēru izplatīšana; savstarpēja salīdzināšana starp dalībvalstīm un nozarēm sniedz iespēju veicināt ekoproduktu un pakalpojumu piegādi, tostarp tirgiem ārpus ES; 5) piekļuve finansēm, proti, ir izšķiroši svarīgi nodrošināt finanšu pieejamību un mazināt birokrātiju; pieteikumiem finansējuma saņemšanai jābūt vienkāršiem, viegli saprotamiem un noderīgiem arī citās uzņēmējdarbības jomās;

Mērķis

18. uzsver, ka novērtēšanas brīdī ES iekšējā tirgū ir ievērojamas atšķirības starp nozarēm un dalībvalstīm attiecībā uz resursu izmantošanas efektivitāti, un aicina veikt pasākumus resursu efektīvas izmantošanas veicināšanai, izplatot paraugprakses un neveiksmīgas prakses piemērus;

19. uzsver vietējo un reģionālo pašvaldību, jo īpaši pagastu, nozīmi iepriekšējā punktā minēto pasākumu īstenošanā, un mudina apsvērt, vai minētie pasākumi nebūtu jāfinansē Kopienas pašreizējās sistēmas ietvaros;

20. uzskata, ka centieni uzlabot resursu efektīvu izmantošanu būtu jāņem vērā vērtību ķēdes visos posmos, ka tādējādi iespējams ievērojami samazināt vajadzību pēc izejvielām un ka uz vērtību ķēdi orientēta pieeja būtu integrējama gan publiskā, gan privātā sektora darbībā;

21. norāda, ka zaļajā rīcības plānā galvenā uzmanība būtu jāpievērš Eiropas līmeņa pasākumiem, kuru mērķis ir saskaņot un pastiprināt esošās zaļās iniciatīvas, ko izmanto MVU atbalstam valstu un reģionālajā līmenī;

22. atzīmē uzsvaru uz atjaunojamajiem energoresursiem un biodegvielām, attiecībā uz ko ES ir pietiekama informācija, zinātība un tehnoloģija, aicina novērst šķēršļus attīstībai, lai varētu radīt daudz kvalitatīvu un augstas kvalifikācijas darbvietu, kas draudzīgas videi, un atbalsta pētniecību, attīstību un inovāciju šajā nozarē;

23. uzsver “zaļās domāšanas” nozīmīgumu un to, ka dalībvalstīs aizvien vairāk ir izplatīts ES izcelsmes marķējums;

24. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas mērķi 2015. gadā izveidot Eiropas Resursu efektivitātes izcilības centru un saistīt to ar partnerību tīklu visos Eiropas reģionos, tomēr aicina Komisiju attiecībā uz minēto forumu precizēt, kas būs šie partneri un kā viņus izraudzīsies;

25. uzsver arī to, ka šajā procesā jāiesaista vietējās un reģionālās pašvaldības, jo tās vislabāk izprot konkrētos apstākļus un problēmas vietējā un reģionālajā līmenī, kā arī vislabāk spēj izvērtēt vispiemērotākās vietējās ieinteresētās personas. Šajā sakarā vajadzētu veicināt iespēju apzināšanu, lai noteiktu katra reģiona konkrētās iespējas sniegt atbalstu vietējiem dalībniekiem ar mērķi apzināt ieguldījumu kopas, īstenot pasākumus pašnodarbinātības atbalstam, kā arī izveidot apmācības un specializācijas kursus saistībā ar dažādiem zaļās ekonomikas aspektiem;

26. uzskata, ka ir nepieciešams izvirzīt mērķus attiecībā uz videi nekaitīgu ražojumu izstrādi un rosina noteikt uzņēmumiem lielāku atbildību vides jomā;

Redzējums

27. norāda, ka īpašajām zināšanām un prasmēm, kas vajadzīgas ekonomikas ekoloģizācijā, vajadzētu būt visiem pieejamām dažādajās dalībvalstīs attiecībā uz svarīgākajiem jautājumiem, un ka būtu jāveic pasākumi, lai vietējā līmenī nodrošinātu atbilstīgu zinātības pakāpi;

28. aicina veikt pasākumus, lai turpinātu popularizēt mūžizglītības principu, kas ir galvenais faktors jaunas informācijas iegūšanā, jo zaļajai ekonomikai būs vajadzīgas pārmaiņas un pārredzama darbība attiecībā uz vērtību ķēdes visiem posmiem;

29. norāda, ka šobrīd darba un prasmju atbilstība nav apmierinoša un sistēmiskās pārmaiņas notiek lēni; Komisijas ESCO projekts ir labs piemērs mēģinājumam saistīt darba devējus ar darba ņēmējiem, kas ir kvalificēti attiecīgajam darbam; attiecībā uz citiem priekšlikumiem par darba un prasmju atbilstību RK norāda uz atzinumu “ES kvalitātes sistēma pārmaiņu un pārstrukturēšanas prognozēšanai” (2);

30. uzsver, ka zaļā ekonomika ietvers pāreju uz aprites ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni, un tas radīs jaunas un inovatīvas darbvietas. Tas nozīmē to, ka vecās darbvietas tiks aizstātas ar jaunām un ka profesionālās kvalifikācijas pamatprasības būs jādefinē no jauna;

31. aicina veicināt iestāžu, MVU, apvienību un izglītības iestāžu sadarbību, jo informācijas jauno veidu apgūšanai būs vajadzīga pasākumu un finanšu instrumentu mērķtiecīgāka virzība un koordinēšana;

32. uzsver pētniecības un tehnoloģiju attīstības nozīmi, jo tas ir veids, kā stimulēt zaļās ekonomikas īstenošanu, ar pašreizējo Eiropas finansējumu veicinot augstskolu, MVU un citu vietējo un reģionālo struktūru iesaisti – jo tās sekmē galvenos elementus zināšanu jomā (izglītība, pētniecība un inovācija) – tādos sinerģijas veidošanas forumos kā klasteri vai atvērtie inovācijas forumi zināšanu apmaiņai un kopīgai izmantošanai;

33. ņemot vērā nozīmīgās speciālās zināšanas un pilnvaras, kādas šajā jomā ir vietējām un reģionālajām pašvaldībām, aicina tās pilnībā iesaistīt koordinācijas pasākumos. Jau ir zināmi labi piemēri par to, kā vietējo pašvaldību partnerības izmanto, lai sniegtu uzņēmumiem un apvienībām padomus par enerģētikas jautājumiem, tostarp par to, kā apzināt dotāciju un finansēšanas iespējas, ieteikumus par atsevišķiem pasākumiem, apkopojot pārskatus par iekārtu piegādātājiem un pakalpojumu sniedzējiem, kā arī palīdzību uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus sagatavošanā;

Stratēģija

34. atbalsta Komisijas viedokli, ka ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir nepieciešams pārskatīt un atjaunināt apmācības un izglītības programmas, kā arī kvalifikācijas sistēmas, lai ņemtu vērā un atvieglotu pāreju uz zaļo ekonomiku, un ierosina visā izglītības un apmācības procesā iekļaut vismaz vienu moduli, kas veltīts šim jautājumam. Būtu jāveic arī pasākumi, lai izpētītu, kā tiek uzraudzīta apmācības ietekme, jo gan augstākā, gan zemākā līmenī ir nepieciešama ilgtermiņa uzraudzība;

35. pauž bažas par apmācības, kas saistīta ar zaļo ekonomiku un zaļajām prasmēm, piemērotību, prognozējamību un līmeni dažādās dalībvalstīs. Ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt, ka dalībvalstīs izveido apmācības kursus, kas aptver vides, juridiskos un uzņēmējdarbības zinību aspektus, lai nodrošinātu arī to, ka iestāžu darbiniekiem ir pieejami pietiekami dati un ir attiecīgas prasmes;

36. uzsver, ka prasmju jautājums ir īpaši nozīmīgs jauniem cilvēkiem, kas būtu labāk jāsagatavo nākotnes darbvietām, īpaši videi nekaitīgām darbvietām;

37. uzsver, ka jāveido plašāka perspektīva un jāņem vērā ilgtermiņa ietekme, lai vides prasmes var kombinēt ar apjomīgām uzņēmējdarbības zināšanām. Videi draudzīgs un uzņēmējdarbībai labvēlīgs domāšanas veids būtu jāieaudzina jau skolā, jo jaunu profesiju apguvei būs vienlīdz vajadzīgas dabaszinātņu, tehniskas un matemātikas prasmes; minētajiem aspektiem īpaša vieta jāparedz arī pieaugušo izglītības programmās;

38. pauž bažas, ka tikai nedaudzi MVU Eiropā apzinās iespēju resursus izmantot efektīvāk, kā arī to, kādas priekšrocības varētu dot šo zināšanu izmantošana uzņēmējdarbības praksē;

39. ierosina, ka uzņēmumu sociālās atbildības kontekstā tās vietējās un reģionālās pašvaldības un valsts iestādes, kam ir fiskālas pilnvaras stimulēt uzņēmumus, varētu izveidot mehānismus, lai pozitīvi diskriminētu tos uzņēmumus, kuri ievēro zaļās ekonomikas principus un īsteno zaļās ekonomikas koncepcijas, piemēram, nosakot zemākas nodevas un nodokļus un izmantojot publiskos iepirkumus un nodokļu atlaides;

40. aicina informāciju par apmācības un finansēšanas iespējām pielāgot dažādu nozaru mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, jo tie ne vienmēr spēj novērtēt vajadzību piedalīties apmācībā, kas saistīta ar zaļo ekonomiku;

41. aicina izstrādāt iniciatīvas prasmju papildināšanai, jo ir būtiski iegūt jaunu informāciju un zinātību. Būtu jāsaprot, kā visus pārstrādājamos materiālus var izmantot tālāk un pārveidot par jauniem un inovatīviem materiāliem, un kādi ir noteikumi un prasības;

42. atzīmē, ka piecu gadu periodā 75 % Eiropas Savienības mazo un vidējo uzņēmumu izejvielu izmaksas ir palielinājušas un ka steidzami ir vajadzīgi pasākumi jaunu metožu izmēģināšanai un izplatīšanai, lai aizsargātu uzņēmumu konkurētspēju;

43. iesaka dažādām nozarēm turpināt pētīt iespējas vairāk sadarboties, kā arī iespējas savstarpēji izmantot ar pakalpojumiem saistītās zināšanas, produktus vai to sastāvdaļas. Tas sniegs uzņēmējdarbības iespējas, īpaši maziem uzņēmumiem, kas varētu veidot lielākas struktūras, iesaistoties tīklos. Vajadzētu apkopot piemērus un paraugpraksi izplatīt dalībvalstīs;

44. iesaka izpētīt visas iespējas, kā palīdzēt mazajiem un vietējiem uzņēmumiem virzīties uz to, lai tie varētu izmantotās un pāri palikušās izejvielas vēlreiz izmantot savos ražošanas procesos un vērtību ķēdēs vai pat kā cita uzņēmējdarbības procesa sastāvdaļu. Kā piemēru var minēt aizvērtās cirkulācijas enerģijas konceptu, kas ir pielāgots vietējiem apstākļiem un saskaņā ar ko atkritumus, zaudēto enerģiju, siltumu, uzturvielas un CO2 izmanto un atkal iegulda enerģijas un pārtikas ražošanā;

45. norāda uz vajadzību sekmēt sadarbību uzņēmējdarbības jomā starp bioloģiskās pārtikas nozari un citām potenciāli saistītām nozarēm: kulinārija un restorāni, lauku tūrisms, agrotūrisms, ekotūrisms, ilgtspējīgs un/vai amatnieku darināts iepakojums un tara, ilgtspējīga būvniecība, tradicionālie pārtikas produkti u.c.;

46. iesaka īstenot uz ES sabiedrību orientētu informēšanas kampaņu par ilgtspējīgas attīstības jautājumiem, uzsverot, ka ikvienam ir iespējas personīgi ietekmēt atkritumu daudzumu un to, ko ar tiem iesāk;

47. atzīmē, ka vietējām pašvaldībām ir būtiska loma Eiropas Savienības izvirzīto ar emisijām saistīto mērķu sasniegšanā. Labs piemērs ir Somijas projekts “Ceļā uz pilsētu, kas nerada oglekļa dioksīda emisijas” (“Kohti hiilineutraalia kuntaa”); tā mērķis ir panākt vietējo dalībnieku – vietējās padomes, iedzīvotāju un uzņēmumu – apņemšanos samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Projekta mērķis ir apzināt jaunas un inovatīvas pieejas, kas vietējā līmenī rada darbavietas un kas ir balstītas uz vietējo dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu un lielāku energoefektivitāti;

48. iesaka attīstīt sadarbīgā patēriņa un pakalpojumu ekonomikas konceptus, saskaņā ar ko patērētāji nevis iegūtu tradicionālās īpašumtiesības, bet gan varētu nopirkt produktus kā pakalpojumu un tos atdot ražotājam atpakaļ produktu dzīves cikla beigās atkārtotai izmantošanai;

49. iesaka izstrādāt labākas aprēķina metodes, lai varētu veikt uzticamākus mērījumus par enerģijas patēriņu;

50. pauž izpratni: lai izstrādātu videi nekaitīgus un tomēr tirgū sekmīgus produktus, būs vajadzīgi ievērojami finansiāli ieguldījumi gan saistībā ar produktu izstrādi un laišanu tirgū, gan produktu izstrādes gaitā radīto produktu un pakalpojumu reģistrēšanu. Nākotnē tiesību aktiem jābūt tādiem, kas paver iespēju ātri attīstīt jaunas inovācijas, nevis tās kavē vai ierobežo;

51. ierosina veicināt vides pārvaldības sistēmu, jo īpaši ES Vides vadības un audita sistēmas (EMAS) izmantošanu ar mērķi ekoloģisko kultūru iekļaut uzņēmumu lēmumu pieņemšanā, tādējādi uzlabojot tās efektivitāti un sabiedrības informētību par rīcības ietekmi uz vidi;

Ietekme

52. atbalsta Komisijas viedokli, ka dalībvalstis arī varētu samazināt darbaspēka izmaksas, izmantojot ienākumus, kas gūti ar ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu (ETS) saistītajās izsolēs, bet uzsver, ka ETS tās pašreizējā veidā nav pilnībā efektīva;

53. atzinīgi vērtē iniciatīvā likto uzsvaru uz uzņēmējdarbības veicināšanu, un atkārtoti uzsver, ka Eiropai vajadzētu censties uzņēmējdarbību popularizēt jauniešiem kā iespējamu un daudzsološu turpmāko karjeras iespēju;

54. norāda, ka līdztekus zaļajai ekonomikai arī sociālo uzņēmējdarbību var uzskatīt par vērtīgu alternatīvu tradicionālajiem uzņēmējdarbības veidiem gan peļņas, gan bezpeļņas veidā; šajā sakarā atzinīgi vērtē Komisijas vēlēšanos atvieglot piekļuvi finansējumam, kas paredzēts sociālajai uzņēmējdarbībai;

55. uzskata, ka, izmantojot inovāciju un pārveidojot produktus un ražošanu un uzņēmējdarbības modeļus, uzņēmumi varētu samazināt dārgo primāro izejvielu izmantošanu un atkritumu daudzumu;

56. uzskata, ka, ieviešot vienotu sistēmu Eiropas zaļās ekonomikas sertificēšanai, īpaši labvēlīgi varētu ietekmēt uzņēmumus un ilgtermiņā nodrošināt prognozējamību un tiesisko noteiktību, jo dažādu juridiskā konflikta jomu juridiskās interpretācijas būtu zināmas jau iepriekš;

57. atzīmē, ka izejvielu, ūdens un enerģijas izmaksu īpatsvars uzņēmumu kopējās ražošanas izmaksās sasniedz 50 % (3), un tas nozīmē, ka šādas pārmērīgas ietekmes uz uzņēmējdarbības izmaksām samazināšana, pārskatot enerģijas ražošanas, transportēšanas un sadales sistēmas, kā arī ikviens uzlabojums resursu izmantošanas un energoefektivitātes ziņā var radīt ievērojamus ietaupījumus. Tas ir vēl aktuālāk, ņemot vērā enerģijas un daudzu izejvielu cenu kāpumu pēdējos gados;

58. iesaka sniegt vietējā un reģionālā līmeņa operatoriem paredzētu informāciju par finansēšanas avotu potenciālu 2014.-2020. gada plānošanas periodā un izmantot šo finansējumu, lai palīdzētu pārorientēt mazos un vidējos uzņēmumus uz videi nekaitīgāku uzņēmējdarbību, piemēram, Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF), Eiropas Sociālais fonds (ESF), Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA), LIFE programma, Dabas kapitāla finansēšanas mehānisms, Energoefektivitātes privātā finansējuma instruments, Uzņēmumu un MVU konkurētspējas programma (COSME) un “Apvārsnis 2020”;

59. vērš uzmanību uz jautājumu par tādu vides nodokļu un nodevu ieviešanu, kas – kā norāda Komisija – mazāk kaitē izaugsmei un uzlabotu gan vides stāvokli, gan nodarbinātību. Dalībvalstis, ka ir izmēģinājušas vides nodokļus, varētu plašāk dalīties ar savu pieredzi, un citas dalībvalstis to varētu izmantot; Dalībvalstis, ka ir izmēģinājušas vides nodokļus, varētu plašāk dalīties ar savu pieredzi, un citas dalībvalstis to varētu izmantot;

60. norāda, ka Komisija un dalībvalstis ir izstrādājušas piemērojamus rādītājus un instrumentus, kas dod iespēju labāk izprast stāvokli ES, valstu un reģionālajos darba tirgos. Lai nodrošinātu ietekmi, dalībvalstīm īstenošanā un datu pārsūtīšanā vajadzētu izmantot saskaņotus ES moduļus;

61. atkārtoti norāda: lai veidotu uzņēmumu attīstībai labvēlīgu vidi, pašvaldībām jāiegulda līdzekļi arī kvalitatīvā transporta un digitālo tehnoloģiju infrastruktūrā, un pašvaldībām būs vajadzīgs Eiropas Savienības atbalsts, ja tās vēlas to sasniegt;

62. saprot, ka mazajiem un vidējiem uzņēmumiem trūkst zināšanu, tīklu un IT prasmju, un tāpēc tiem ir grūti izmantot iespējas, ko sniedz atkritumu rašanās novēršana un produktu, izejvielu un atkritumu atkārtota izmantošana dažādās vērtību ķēdēs;

63. uzsver, ka pārmērīgi augstas sākotnējo ieguldījumu izmaksas var vēl vairāk samazināt interesi uzņēmumos ieviest procesus, kas saistīti ar resursu atkārtotu izmantošanu un pārstrādi, jo mazajiem un vidējiem uzņēmumiem jāraugās, lai šīs darbības būtu saimnieciski izdevīgas. Tāpēc vajadzētu īstenot leģislatīvus un nodokļu pasākumus, un cita veida atbalstu, lai samazinātu šo ietekmi;

64. uzskata, ka zaļie standarti, kas ļauj saudzēt bioloģisko daudzveidību un sekmē tādu politikas pasākumu īstenošanu, kuri virzīti uz klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām, jāpieņem plašāk un jāizplata dalībvalstīs un ka saistībā ar šiem pasākumiem ir jānodrošina regulāra komunikācija ar patērētājiem;

65. atzīst, ka principiem, ko paredz ES līmeņa zaļās ekonomikas standarti, jābūt MVU uzņēmējdarbības sastāvdaļai, bet atzīst arī to, ka ir būtiski panākt, lai produktu gala lietotāji, t. i., patērētāji, pirktu produktus, kuri ir sertificēti kā videi nekaitīgi.

66. norāda, ka zaļāka vērtību ķēde, kurā ir iekļauta otrreizēja pārstrāde, labošana, uzturēšana, atkārtota pārstrāde un ekodizains, var sniegt ievērojamas uzņēmējdarbības iespējas daudziem MVU, bet leģislatīvi, institucionāli, tehniski un kultūras šķēršļi kavē MVU izmantot šīs priekšrocības, un tāpēc minētie šķēršļi ir jānovērš vai, ja tas nav iespējams, jāsekmē to pārvarēšana.

Briselē, 2015. gada 12. februārī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Markku MARKKULA

(1) Definīcija no Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 20. novembra Lēmuma Nr. 1386/2013/ES par vispārējo Savienības vides rīcības programmu līdz 2020. gadam “Labklājīga dzīve ar pieejamajiem planētas resursiem”. OV L 354, 28.12.2013., 171.–200. lpp.

(2) (CDR 1319/2014)

(3) Europe INNOVA (2012), “Ceļvedis resursu efektivitātes uzlabošanai ražošanā: pieredze saistībā ar resursu efektivitātes uzlabošanu ražošanas uzņēmumos” (Guide to resource efficiency in manufacturing: Experiences from improving resource efficiency in manufacturing companies), 6. lpp. Skatīt šeit.