6.1

Vienlīdzīga attieksme un pensiju eksports 6.1.1 Darba ņēmēji no ES valstīm (A un B) ir nodarbināti trešā valstī (C), kuras tiesību aktos par SN nav paredzēta citu valstu valstspiederīgo iekļaušana sistēmā, ne arī pensiju eksports. Dalībvalsts A ir parakstījusi divpusēju nolīgumu par vienlīdzīgu attieksmi un iegūto tiesību saglabāšanu (pensiju eksportēšanu). Valsts B nav parakstījusi nolīgumu ar valsti C. Valsts A un valsts B darba ņēmēju stāvoklis būtiski atšķiras. Darba ņēmējam no valsts A ir tiesības uz SN valstī C, un, būdams tiesīgs saņemt pensiju, viņš to varēs saņemt valstī A, ja tajā atgriezīsies. Savukārt darba ņēmējam no dalībvalsts B nebūs tiesību uz pensiju, un pat ja tādas būtu, viņš to nevarēs saņemt savā izcelsmes valstī. Tas ir piemērs atšķirīgai attieksmei, kuras pamatā ir divpusēja nolīguma esamība vai neesamība. Nolīguma parakstīšana galvenokārt atkarīga no valsts C ieinteresētības vienoties par šādu nolīgumu ar vienu vai otru ES valsti. Ņemot vērā iepriekš minēto, būtu daudz lietderīgāk tieši vienoties par Eiropas Savienības un valsts C SN nolīgumu. Otra iespēja varētu būt SN sadaļas ar klauzulām par vienlīdzīgu attieksmi un pensiju eksportu iekļaušana plašākos nolīgumos (reģionālajos, daudzpusējos, partnerības u.c.). 6.1.2 Darba ņēmējus no ES valstīm A un B viņu uzņēmumi ir norīkojuši darbā uz diviem gadiem valstī C. Attiecīgās valsts tiesību aktos noteikts, ka visiem šajā valstī nodarbinātajiem darba ņēmējiem ir jāveic sociālās iemaksas. Arī valstu A un B tiesību aktos noteikts, ka norīkotajiem darba ņēmējiem ir jāveic obligātās iemaksas. Valsts A ar valsti C ir parakstījusi divpusēju nolīgumu, kurā noteikts, ka attiecīgās iemaksas jāveic tikai izcelsmes valstī. Savukārt valsts B uzņēmumam būs jāveic dubultiemaksas — gan savā valstī, gan valstī C. Šajā gadījumā uzņēmums, kurš norīkojis darbiniekus darbā citā valstī, zaudēs konkurētspēju, jo sociālās izmaksas būs augstākas, un no tā varētu izvairīties, ja ES tieši noslēgtu nolīgumu ar trešo valsti. 6.1.3 Darba ņēmēji no trešām valstīm C un D nodarbināti ES valstī A, kurai ir SN nolīgums ar valsti C, bet ne ar valsti D. ES valsts tiesību aktos nav noteikts ne vienlīdzīgas attieksmes princips, ne pensiju eksports. Tāpat ES normatīvajos instrumentos nav paredzēta nekāda aizsardzība darba ņēmējiem no C un D valstīm (piemēram, viņi varētu būt sezonas strādnieki). Šiem darba ņēmējiem būs atšķirīgs aizsardzības līmenis (pilnīgas tiesības uz sociālo nodrošinājumu C valsts valstspiederīgajam un nekādu tiesību uz sociālo nodrošinājumu D valsts valstspiederīgajam), tāpēc vienlīdzīgas attieksmes princips netiks pilnībā piemērots. Tā nebūtu, ja pati ES vienotos par SN nolīgumu ar valsti D. 6.1.4 Trešās valsts C valstspiederīgie ir nodarbināti ES valstīs A un B. Valsts A tiesībās ir noteikta pensiju eksportēšana, vai arī ir parakstīts divpusējs nolīgums ar valsti C par pensiju eksportu, bet valsts B gadījumā tā nav. Abu valstu valstspiederīgie ir ieguvuši tiesības uz pensiju ES valstī, kurā viņi ir strādājuši, un pēc tam atgriezušies savā valstī. Tie, kuri strādāja dalībvalstī A, varēs saņemt savu pensiju, savukārt B valstī strādājušie pensijas tiesības zaudēs. Arī tas nenotiktu, ja šīs un citas SN tiesības būtu ietverts ES nolīgumā. 6.1.5 Trešās valsts valstspiederīgie ir nodarbināti ES valstīs A un B. Valsts A sociālā nodrošinājuma tiesību aktos atzīts vienlīdzīgas attieksmes princips SN jomā, bet valstī B minētais princips nav paredzēts. Pirmajā minētajā gadījumā trešās valsts valstspiederīgais veiktu sociālās iemaksas, bet otrajā ne. Tas radītu ekonomiskas priekšrocības dalībvalstij B un iedragātu priekšstatu par ES kā telpu, kurā tiek nodrošināta vienlīdzīga attieksme un nav diskriminācijas. Arī šo problēmu atrisinātu ES līmeņa nolīgums.