Eiropas Parlamenta rezolūcija par Uzbekistānu



Oficiālais Vēstnesis 313 E , 20/12/2006 Lpp. 0466 - 0468



P6_TA(2006)0467 Uzbekistāna Eiropas Parlamenta rezolūcija par Uzbekistānu Eiropas Parlaments, - ņemot vērā iepriekšējās rezolūcijas par Centrālāzijas republikām un Uzbekistānu un it īpaši 2005. gada 9. jūnija [1] un 2005. gada 27. oktobra [2] rezolūcijas, - ņemot vērā Komisijas stratēģijas dokumentu Centrālāzijai 2002.—2006. gadam, - ņemot vērā Partnerattiecību un sadarbības nolīgumu starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Uzbekistānas Republiku, no otras puses, kurš stājās spēkā 1999. gada 1. jūlijā, - ņemot vērā Vispārējo lietu un ārlietu padomes 2005. gada 18. jūlija un 3. oktobra sanāksmju secinājumus, - ņemot vērā Padomes prezidentūras paziņojumus par situāciju cilvēktiesību jomā Uzbekistānā 2005. un 2006. gadā, - ņemot vērā 2005. gada 27. decembrī publicēto ANO Piespiedu un nebrīvprātīgas pazušanas darba grupas ziņojumu, - ņemot vērā Demokrātisko iestāžu un cilvēktiesību biroja un Eiropas drošības un sadarbības organizācijas (EDSO/ODIHR) 2006. gada 3. martā publicēto ziņojumu par tiesas prāvu uzraudzību, - ņemot vērā 2006. gada 21. martā publicēto ANO īpašā referenta spīdzināšanas jautajumos Manfrēda Novaka ziņojumu par civiltiesībām un politiskajām tiesībām, tai skaitā spīdzināšanas un aizturēšanas jautājumu, - ņemot vērā vēstuli par situāciju cilvēktiesību jomā Uzbekistānā, kuru Uzbekistānas pastāvīgais pārstāvis ANO 2006. gada 26. jūnijā nosūtīja ANO ģenerālsekretāram, - ņemot vērā Reglamenta 115. panta 5. punktu, A. tā kā nākamā Eiropas Savienības un Uzbekistānas Republikas Sadarbības padomes sanāksme ir ieplānota 2006. gada 8. novembrī; B. tā kā tiek sagaidīts, ka Vispārējo lietu un ārlietu padome 2006. gada 13. novembrī izskatīs jautājumu par to sankciju piemērošanas termiņa pagarināšanu, kuras pieņēma pagājušajā gadā pēc 2005. gada maija notikumiem Andidžanā; C. tā kā Uzbekistānas valdība nav ievērojusi nosacījumus, ko Padome tai noteica, pieņemot lēmumu par sankciju piemērošanu; D. tā kā Uzbekistānas valdība, ignorējot dažādu starptautisku struktūru gada laikā pastāvīgi atkārtotos lūgumus, vēl aizvien nav atļāvusi veikt neatkarīgu izmeklēšanu par 2005. gada 13. maija notikumiem Andidžanā; E. tā kā pēc Andižanas masveida slaktiņa 2005. gadā Uzbekistānas varas iestādes ir sākušas īstenot stingrus pasākumus pret cilvēktiesību aizstāvjiem, neatkarīgiem žurnālistiem un pilsoniskās sabiedrības institūcijām, uzsākot tiesas procesu pret simtiem cilvēku, kas tiek turēti aizdomās par līdzdalību sacelšanās notikumos; F. tā kā saskaņā ar starptautisku cilvēktiesību organizāciju novērojumiem pagājušā gada laikā nav sniegtas ziņas par tūkstošiem cilvēku, kas tika arestēti patiesības slēpšanas nolūkā; tā kā aizturētie cilvēki ir pakļauti nopietnam spīdzināšanas un citāda veida sliktas izturēšanās riskam; un tā kā tiesas procesā pret daudziem smagos noziegumos apsūdzētiem cilvēkiem nav atļauts piedalīties novērotājiem; G. tā kā saskaņā ar 2006. gada martā publicēto ziņojumu, ko sagatavojis ANO īpašais referents spīdzināšanas jautājumos, nav notikušas būtiskas pārmaiņas ne attiecībā uz plaši izplatīto spīdzināšanas izmantošanu, ne arī attiecībā uz tādu politiku un praktisko darbību, ar kuru palīdzību to varētu efektīvi apkarot; tā kā Uzbekistānas valdība nav īstenojusi nekādus nozīmīgus pasākumus, lai darītu galu šai visatļautībai; H. tā kā ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroju Taškentā slēdza 2006. gada 17. martā; I. tā kā pēc Andižanas notikumiem simtiem Uzbekistānas pilsoņu bija spiesti doties bēgļu gaitās uz Kirgizstānas Republiku un citām kaimiņvalstīm; tā kā uzbeku bēgļus izdeva Uzbekistānai, tādējādi nopietni pārkāpjot ANO 1951. gada Konvenciju par bēgļu statusu; J. tā kā uzbeku sabiedrība pamatā ir laicīga un pastāvošo ierobežoto reliģisko ekstrēmismu galvenokārt izraisa sociālā netaisnība; tā kā pret reliģisko ekstrēmismu var cīnīties tikai ar likumīgiem līdzekļiem, nevis ar apspiešanu; K. tā kā pilsoniskā sabiedrība Centrālāzijā, tostarp Uzbekistānā, aizvien noteiktāk pieprasa atklātas sabiedrības izveidošanu, kurā pilnībā ievēro indivīda tiesības un cilvēktiesības, kā arī attīstību demokrātijas virzienā, 1. atkārtoti apliecina ES un Uzbekistānas attiecību nozīmīgumu un atzīst Uzbekistānas būtisko lomu Centrālāzijas reģionā, tomēr uzsver, ka šīm attiecībām ir jābalstās uz demokrātijas, tiesiskuma un cilvēktiesību principu savstarpēju ievērošanu, kā tas ir skaidri noteikts ES un Uzbekistānas Partnerattiecību un sadarbības nolīgumā; 2. aicina Padomi, balstoties uz Uzbekistānas saistībām, ko tā uzņemsies ES un Uzbekistānas Sadarbības padomes sanāksmē 2006. gada 8. novembrī, un uz attiecīgajā reģionā strādājošo Eiropas valstu diplomātu iegūto informāciju, 2006. gada 13. novembrī pieņemt apdomātu lēmumu ar mērķi uzlabot nākotnes attiecības par sankciju piemērošanas termiņa iespējamu pagarināšanu; 3. uzsver, ka mērķtiecīgu sankciju politika līdz šim nav devusi pozitīvus rezultātus, un tāpēc aicina Komisiju un Padomi rūpīgi pārskatīt izveidojušos situāciju nolūkā rast veidus un līdzekļus nosprausto politisko mērķu sasniegšanai; 4. uzstāj, ka jāturpina ieroču tirdzniecības un militāro pārvietojumu embargo; 5. aicina Uzbekistānu pilnībā sadarboties ar EDSO un ANO, it īpaši attiecībā uz aicinājumu veikt ticamu un pārredzamu neatkarīgu izmeklēšanu, ievērot starptautiskos tiesību aktus un būt atvērtai pret visām ANO īpašajām procedūrām, kuru īstenošanai tā lūdz piekrišanu, kā arī pret EDSO un citu struktūru neatkarīgiem novērotājiem; 6. aicina Padomi saistībā ar darbu ANO Cilvēktiesību padomē īstenot visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka Uzbekistānai vairs nepiemēro slepeno procedūru "1503" un ka uz šo valsti attiecina sabiedrisku rūpīgas pārbaudes mehānismu, ko savā 2005. gada jūlija ziņojumā par Andižanas masveida slaktiņu ieteikusi ANO Augstā komisāre cilvēktiesību jautājumos Luīze Arbūra; 7. aicina Uzbekistānas valdību atbrīvot visus aizturētos cilvēktiesību aizstāvjus, žurnālistus un politiskās opozīcijas locekļus un ļaut viņiem brīvi darboties, nebaidoties no atriebības, kā arī izbeigt NVO vajāšanu; 8. mudina Uzbekistānas varas iestādes atļaut no jauna atvērt ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroju Taškentā; 9. aicina Kirgizstānas Republiku un citas Uzbekistānas kaimiņvalstis pilnībā ievērot ANO 1951. gada Konvenciju par bēgļu statusu, saskaņā ar kuru bēgļus nedrīkst piespiedu kārtā nosūtīt atpakaļ uz viņu izcelsmes valsti, un tādējādi neizdot uzbeku bēgļus Uzbekistānai; tāpēc mudina Padomi un Komisiju rūpīgi uzraudzīt visu to uzbeku bēgļu situāciju, kuri ir jau izdoti Uzbekistānai; 10. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, ES īpašajam pārstāvim Centrālāzijā, Uzbekistānas un Kirgizstānas prezidentiem, valdībām un parlamentiem, Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretāram un EDSO ģenerālsekretāram. [1] OV C 124 E, 25.5.2006., 560. lpp. [2] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0415. --------------------------------------------------