Eiropas Parlamenta rezolūcija par Komisijas Balto grāmatu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem (2006/2101(INI))



Oficiālais Vēstnesis 306 E , 15/12/2006 Lpp. 0277 - 0283



P6_TA(2006)0380 Vispārējas nozīmes pakalpojumi Eiropas Parlamenta rezolūcija par Komisijas Balto grāmatu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem (2006/2101(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Baltā grāmata par vispārējas nozīmes pakalpojumiem" (COM(2004)0374), - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Kopienas Lisabonas programmas īstenošana: vispārējas nozīmes sociālie pakalpojumi Eiropas Savienībā" (COM(2006)0177), - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 28. novembra Lēmumu 2005/842/EK par EK līguma 86. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi [1], - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 36. pantu par pieeju pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, - ņemot vērā EK līguma 2., 5., 16., 73., 86., 87., 88. un 295. pantu, - ņemot vērā Parlamenta līdzšinējās rezolūcijas par vispārējas nozīmes pakalpojumiem, it īpaši 2001. gada 13. novembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu "Vispārējas nozīmes pakalpojumi Eiropā" [2], 2004. gada 14. janvāra rezolūciju par Komisijas Zaļo grāmatu par vispārējas nozīmes pakalpojumiem [3] un 2005. gada 22. februāra rezolūciju par valsts atbalstu sabiedrisko pakalpojumu kompensācijas veidā [4], - ņemot vērā Parlamenta 2006. gada 16. februāra nostāju par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par pakalpojumiem iekšējā tirgū [5], - ņemot vērā Eiropadomes prezidentūras 2000. gada 15. un 16. marta sanāksmē Lisabonā, 2000. gada 7., 8. un 9. decembra sanāksmē Nicā, 2001.gada 14. un 15. decembra sanāksmē Lākenē un 2002. gada 15. un 16. marta sanāksmē Barselonā pieņemtos secinājumus par vispārējas nozīmes pakalpojumiem, - ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas praksi vispārējas nozīmes pakalpojumu jomā, it īpaši 1993. gada 19. maija spriedumu lietā C-320/91, Corbeau [6], 1994. gada 27. aprīļa spriedumu lietā C-393/92), Gemeente Almelo [7], 1999. gada 18. novembra spriedumu lietā C-107/98, Teckal [8], 2003. gada 3. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C-83/01 P, V-93/01 P un C-94/01 P, Chronopost [9], 2003. gada 24. jūlija spriedumu lietā C-280/00 Altmark [10], 2003. gada 27. novembra spriedumu apvienotajās lietās C-3401līdz C-38/01, Enirisorse [11], 2005. gada 11. janvāra spriedumu lietā C-26/03, Halles pilsēta [12], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ekonomikas un monetārās komitejas ziņojumu, kā arī Iekšējā tirgus un patērētāju aizsardzības komitejas, Kultūras un izglītības komitejas, Juridiskās komitejas, Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas, Transporta un tūrisma komitejas, Starptautiskās tirdzniecības komitejas, Rūpniecības, pētniecības un enerģētikas komitejas un Reģionālās attīstības komitejas atzinumus (A6-0275/2006), A. tā kā Līgumi paredz atvērta tirgus sociālu ekonomiku un tā kā šai kontekstā nozīmīgas atsauces vērtības ir tostarp šādi principi: - solidaritāte, kas tuvina tautas, pamatojoties uz sociālas, ekonomiskas un teritoriālas kohēzijas un ilgtspējīgas attīstības mērķiem, - sadarbība, kas ļauj īstenot Līgumos un programmās noteiktos starpvalstu un Eiropas centienus, - atvērtas robežas un iekšējais tirgus, kurā nodrošināta personu, preču, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite, lai integrētu tautsaimniecības un sabiedrības un vairotu Eiropas pilsoņu turību un sociālo labklājību, - konkurence, kas ļauj pabeigt iekšējā tirgus izveidi, pamatojoties uz sociālas tirgus ekonomikas principiem un ievērojot konkurences tiesības — būtisku demokrātiskas likumdošanas jomu —, galvenokārt, lai novērstu monopoltiesību un ekonomiskās varenības ļaunprātīgu izmantošanu un lai garantētu jauninājumus, augstu kvalitāti par pieņemamu cenu, patērētāju izvēles iespēju dažādošanu un patērētāju tiesisku aizsardzību, - subsidiaritāte saskaņā ar EK līguma 5. pantu, kura nodrošina dalībvalstu un atšķirīgu tradīciju daudzveidību Eiropas Savienībā, kā arī to, ka ES rīkojas pēc iespējas efektīvāk un tuvāk pilsoņiem gadījumos — un tikai tādos gadījumos —, kad, rīkojoties ES līmenī, tiek sasniegti labāki rezultāti, nekā rīkojoties valsts vai vietējā līmenī, - proporcionalitāte, saskaņā ar kuru neviena Kopienas rīcība nedrīkst pārsniegt Līguma mērķu sasniegšanai vajadzīgo, un - demokrātija, kur vispārējas vēlēšanu tiesības ir leģitimitātes avots valsts un vietējās varas iestādēm, kas nosaka un organizē uzdevumus, pakalpojumu sniegšanu un vispārējas nozīmes pakalpojumu (VNP) finansējumu; B. tā kā VNP ir ne tikai nozīmīga sociālas un ekonomiskas kohēzijas sastāvdaļa, bet arī ievērojami sekmē Eiropas ekonomikas konkurētspēju; C. tā kā konkurence, kuras mērķis ir sekmēt vienotā tirgus izveidi, pamatojoties uz sociālas tirgus ekonomikas noteikumiem, un kuru regulē, piemērojot konkurences noteikumus, ir viens no demokrātisko tiesību pamatelementiem, kas ierobežo ne tikai birokrātijas varu, bet galvenokārt ekonomiskās varenības ļaunprātīgu izmantošanu un nodrošina patērētāju tiesību aizsardzību; D. tā kā Eiropas Kopienu Tiesas un Pirmās instances tiesas prakse patlaban ir apjomīga, pastāvīgi attīstās un attiecas uz daudziem VNP aspektiem, tostarp valsts atbalstu, vienlīdzīgu attieksmi un/vai konkurenci ierobežojošām darbībām; E. ņemot vērā lietu virzību Eiropas Kopienu Tiesā, kas ierosinātas saistībā ar vispārējas nozīmes pakalpojumu savienojamību ar iekšējā tirgus noteikumiem un Eiropas konkurences noteikumiem, un ņemot vērā nepieciešamību uz to reaģēt, precizējot labvēlīgus Eiropas tiesību aktus šajā jomā; F. tā kā tirgus evolūcija un sabiedrības iekšējās organizācijas veidi ir pakļauti dinamiskai attīstībai, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīga, neelastīgu noteikumu un definīciju piemērošana kavētu optimālu rezultātu sasniegšanu ekonomikas un sociālajā jomā; G. tā kā nav iespējams vienoti definēt vispārējas nozīmes pakalpojumus tik daudzveidīgā sociālajā un ekonomikas vidē, kāda ir Eiropas Savienībā; H. tā kā efektīvu vispārējas nozīmes pakalpojumu pieejamība ir ikvienas dalībvalsts saimnieciskās, sabiedrības un sociālās sistēmas neatņemama sastāvdaļa; tā kā VNP pieejamība katrā dalībvalstī ievērojami atšķiras un tā kā, īstenojot iekšējā tirgus sekmīgas izveides mērķi, dalībvalstīm jāļauj ieviest efektīvus un praktiskus vispārējas nozīmes pakalpojumus, pilnībā ievērojot katra pilsoņa intereses, kurš vienlaikus ir gan pakalpojumu patērētājs, gan nodokļu maksātājs, kā arī dalībvalstu pienākumus un pārlieku neierobežojot vietējo un reģionālo varas iestāžu tiesības noteikt un īstenot pašu prioritātes šo pakalpojumu kvalitātes, biežuma, cenas un pieejamības ziņā; I. tā kā VNP un vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi (VTNP) būtu jāsniedz vienādi visā Eiropas Savienības teritorijā; tā kā ekonomiskas un sociālas kohēzijas mērķis ir mazināt atšķirības, kas raksturīgas dažādu reģionu attīstības līmenim, un sekmēt vispārēju, harmonisku ES attīstību, jo īpaši jaunajās dalībvalstīs; J. tā kā, ņemot vērā EK līguma 5. panta 2. punktā paredzēto subsidiaritātes principu, dalībvalstu un to reģionālo un/vai vietējo varas iestāžu uzdevums ir definēt savus VNP, lemt par to, kuri pakalpojumu veidi ir jāietver un kāda ir šo pakalpojumu organizēšanas, finansēšanas, sniegšanas, novērtēšanas un uzraudzības kārtība, un tas viss ir pienācīgi jāņem vērā, gatavojot turpmākus likumdošanas priekšlikumus; K. tā kā attiecībā uz iekšējā tirgus, konkurences noteikumu un vispārējas nozīmes pakalpojumu savienojamību ir jāizveido juridiskā noteiktība, lai nodrošinātu attiecīgajām valsts, reģionālajām un vietējām varas iestādēm lēmumu pieņemšanai vajadzīgo brīvību un iespējas izvairīties no konfliktiem un tiesvedības ierosināšanas, pienācīgi ņemot vērā iekšējo tirgu un iepriekšminēto Parlamenta nostāju par pakalpojumiem iekšējā tirgū, kā arī pārliecinoši īstenojot noteikumus iekšējā tirgus un konkurences jomā; L. tā kā ES nozaru direktīvas par VTNP savstarpēji saistītās tautsaimniecības un citās nozarēs, kur tirgus ir atvērts vai kur uzsākta tirgus atvēršana, ir veiksmīgi nodrošinājušas labākus pakalpojumus par zemāku cenu un veido uzticamu pamatsistēmu; M. tā kā daudzas iniciatīvas konkrētās nozarēs saistībā ar iekšējā tirgus atvēršanu pakalpojumu jomā un Parlamenta iepriekšminētā rezolūcija par pakalpojumiem iekšējā tirgū paplašina konkurences un labākas darbības iespējas arī VTNP jomā, tādējādi uzsverot vajadzību pēc juridiskas skaidrības attiecībā uz VNP; N. tā kā VTNP tieši ietekmē pakalpojumu iekšējo tirgu un tā kā ir sekmīgi modernizētas un šajos pakalpojumu tirgos integrētas vairākas nozares, kur tiek sniegti VTNP; tā kā šī integrācija tika īstenota, nodrošinot uzraudzību un papildus veicot pasākumus vispārēju interešu, jo īpaši vispārēju pakalpojumu koncepcijas, aizsardzībai; O. tā kā EK līguma 16. pantā ir atzīta VTNP nozīme, tā kā EK līguma 43. un 49. pantā ir sniegts juridiskais pamats Kopienas rīcības definīcijai attiecībā uz pakalpojumu sniegšanas brīvību; tā kā EK līguma 86. un 87. pants un Eiropas Kopienu Tiesas prakse sniedz skaidrus norādījumus, kā piešķirams valsts atbalsts un kāda ir VTNP finansēšanas kārtība un apjoms; tā kā EK līguma 95. pants ir atbilstīgs juridiskais pamats, risinot problēmas, kas attiecas uz valsts iepirkuma procedūrām un ar tām saistītiem jautājumiem; P. tā kā EK līgums nesniedz VTNP definīciju, kaut gan šā līguma 16. pantā un 86. panta 2. punktā ir ietverta norāde uz pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi; tā kā vispārējas nozīmes pakalpojumi nav minēti EK līgumā, bet VNP jēdzienu savā paziņojumā izmantoja vienīgi Komisija, un tā kā saskaņā ar iepriekšminēto Parlamenta nostāju par pakalpojumiem iekšējā tirgū VTNP nav piemērojams ierosinātās Pakalpojumu direktīvas 16. pants un VNP šī direktīva vispār nav piemērojama; Q. tā kā tiek sekmēti dažādi minēto pakalpojumu sniedzēju pārvaldības un partnerības veidi un tā kā tas jāveic saskaņā ar dalībvalstu pienākumiem šo pakalpojumu sniegšanas un iepirkuma jomā, lai nodrošinātu efektivitāti un augstu kvalitāti; R. tā kā īpaša uzmanība būtu jāpievērš Kopienas mērķim nodrošināt augstu patērētāju aizsardzības līmeni, stingri ievērojot subsidiaritātes principu; S. tā kā Eiropas Savienības Pamattiesību hartā atzīta un ievērota pieeja pakalpojumiem ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi, lai veicinātu Eiropas Savienības sociālu un teritoriālu kohēziju, 1. uzskata, ka Parlamenta 2001. gada 13. novembra, 2004. gada 14. janvāra un 2005. gada 22. februāra rezolūcijas par vispārējas nozīmes pakalpojumiem joprojām ir spēkā, jo īpaši ņemot vērā: - subsidiaritātes principu, - ierobežojumu atcelšanu un - iekšējā tirgus izveidi un nepieciešamību sniegt augstas kvalitātes pakalpojumus; atgādina, ka nozīme ir nevis tam, kurš sniegs VNP, bet gan tam, lai tiek saglabāti kvalitātes standarti un taisnīgs sociālais līdzsvars un lai kritēriju pamatā būtu droša un nepārtraukta pakalpojumu sniegšana; atgādina, ka, saskaņā ar Parlamenta viedokli, VTNP aptver ļoti plašu nozaru spektru; 2. atzīmē — lai pilnībā izmantotu iekšējā tirgus piedāvātās iespējas, ir īpaši svarīgi, ka tirgu modernizācijas noteicošie apstākļi un nosacījumi garantē taisnīgu, pārredzamu un efektīvu konkurenci, vienlaikus nodrošinot sociālu kohēziju un pieeju vispārējiem pakalpojumiem, kā arī nepieļauj dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu un jaunu monopolu veidošanos, kas kavē jaunu dalībnieku ienākšanu tirgū; 3. uzsver, ka VNP būtu jābūt augstas kvalitātes, visaptverošiem, tie jāsniedz par optimālu cenu, tos piedāvājot, būtu jāņem vērā sociālais līdzsvars, un šie pakalpojumi jāsniedz, pamatojoties uz garantētu piegādes nodrošinājumu; turklāt uzsver, ka lielu daļu vispārējas nozīmes pakalpojumu var sniegt taisnīgas konkurences apstākļos, saskaņā ar principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret privātiem un valsts uzņēmumiem; 4. pieprasa, lai Komisija iesniedz Parlamentam liberalizācijas līdzšinējās ietekmes vispusīgu analīzi, jo īpaši attiecībā uz patērētāju un attiecīgo nodarbināto personu stāvokli; 5. uzsver, ka vairums VTNP tiek sniegti iekšējā tirgū, un tāpēc tiem principā tiek piemēroti tiesību akti iekšējā tirgus, valsts iepirkuma, konkurences un valsts atbalsta jomā, kā arī Komisijas kontroles mehānismi pārkāpumu novēršanai, ciktāl, piemērojot šādus tiesību aktus, tiesiski vai faktiski netiek kavēta VTNP sniedzējiem uzticēto konkrēto uzdevumu izpilde, kā noteikts EK līguma 86. panta 2. punktā; uzsver, ka saskaņā ar EK līguma 16. pantu, kas attiecas uz sabiedrisko pakalpojumu nozīmi, Kopiena un dalībvalstis atbilstoši savām pilnvarām ir atbildīgas par to, lai šie pakalpojumi tiek sniegti, pamatojoties uz principiem un noteikumiem, kuri ļauj nodrošināt attiecīgo uzdevumu izpildi; 6. uzskata, ka vispārējās nozīmes pakalpojumiem noteiktās likumīgās prasības nedrīkst izmantot par ieganstu, lai neatbilstoši slēgtu pakalpojumu tirgus starptautiskajiem pakalpojumu sniedzējiem, kas apņemas ievērot likumīgās prasības un ir spējīgi tās izpildīt; 7. uzsver, ka īpaši pēc Eiropas Savienības paplašināšanās ir jānodrošina kohēzija VTNP jomā un, īstenojot struktūrpolitiku, ir jāveido dalībvalstu infrastruktūru savstarpēja saikne to VTNP vajadzībām, ko sniedz vienotā tīklā, kā arī jāveicina pārrobežu sadarbība, lai izveidotu efektīvu iekšējo tirgu un atvieglotu standartizāciju; 8. ņem vērā šo pakalpojumu nozīmi tautsaimniecībā, kā arī citu preču ražošanas un citu pakalpojumu sniegšanas jomā; uzsver — tas, kā tiek organizēta VTNP sniegšana, var ietekmēt iekšējo tirgu, piemēram, aizliegums dibināt uzņēmumu valstī, kurā pakalpojums tiek sniegts; 9. uzskata, ka konkurences noteikumu mērķim ir jābūt uzlabotai pakalpojumu kvalitātei, patērētāju izvēles iespējām un pieņemamām cenām, kā arī citu sabiedrības interešu mērķu, tai skaitā ilgtspējīgas attīstības, īstenošanai; 10. aicina Komisiju precīzāk nošķirt VNP un VTNP, izstrādājot darbības kritērijus, ņemot vērā dalībvalstu tradīcijas, pamatojoties uz kopēju preču un valsts finansējuma jēdzienu vai izmantojot VNP solidaritātes mehānismus; uzsver, ka ir ārkārtīgi grūti nošķirt daudzu VNP saimnieciskos un ar tautsaimniecību nesaistītos aspektus šo pakalpojumu dinamiskā rakstura un straujās attīstības dēļ; tādēļ atzinīgi vērtē to, ka Baltajā grāmatā par vispārējas nozīmes pakalpojumiem Eiropas Komisija norāda: "vispārēju interešu nozīmes uzdevuma izpilde pretrunu gadījumā gūst virsroku pār Līguma noteikumiem"; atzīst, ka, mēģinot definēt vispārējas nozīmes pakalpojumus, no iekšējā tirgus un konkurences noteikumu piemērošanas jomas nedrīkst svītrot VNP plašas darbības sfēras; atzīmē, ka VTNP un VNP precīza definīcija ierobežotu dalībvalstu brīvību definēt savus VNP; 11. uzskata, ka Līguma 86. panta 2. punktā dalībvalstīm ir noteiktas garantijas, lai vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus varētu nodrošināt saskaņā ar universālā pakalpojuma saistībām, kas noteiktas Kopienas vai dalībvalstu tiesību aktos; piekrīt Eiropas Kopienu Tiesas interpretācijai, ka saskaņā ar Līguma 49. pantu pastāv saistība starp šo novērtējumu un proporcionalitātes pārbaudi; 12. atgādina, ka šajā jomā spēkā esošos noteikumus nosaka saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas praksi un Komisijas sniegto konkrētu gadījumu interpretāciju un ka tāpēc nav sasniegta nedz vajadzīgā juridiskā noteiktība, nedz atbilstoša pārredzamība; 13. turklāt pieprasa, lai Komisija sniedz paskaidrojumu īpaši saistībā ar diviem galvenajiem jautājumiem: sekas, ko rada uz sektorālu pieeju balstīta Eiropas Kopienu Tiesas prakse, un konkurences tiesību piemērošana VNP un VTNP, īpaši attiecībā uz šo pakalpojumu finansēšanu; 14. konstatē — vietējās un reģionālās varas iestādes ir apliecinājušas, ka tās ir VNP sniegšanai atbilstīgs līmenis, tuvs pilsoņiem, un ka šīs iestādes joprojām ir atbilstīgs līmenis, lai garantētu tiesības uz līdzdalību, patērētāju aizsardzību un sabiedrības labklājību saistībā ar šiem pakalpojumiem; atzīmē, ka Eiropas līmeņa pārvaldībai ir jāpalīdz nodrošināt, lai netiek apdraudēta vietējā un reģionālā pārvaldības līmeņa spēja sniegt šādus pakalpojumus; 15. tādēļ uzskata: - lai vietējās, reģionālās un valsts varas iestādes vajadzības gadījumā varētu piedāvāt un garantēt atbilstīgus pakalpojumus visu pilsoņu interesēs, pienācīgi ņemot vērā iekšējo tirgu un Parlamenta rezolūciju par pakalpojumiem iekšējā tirgū, - lai sabiedriskie, peļņas vai bezpeļņas uzņēmumi, kas sniedz vai piedāvā šos pakalpojumus, zinātu nosacījumus un saistības, ko tiem var noteikt attiecīgās iestādes saskaņā ar iekšējo tirgu un spēkā esošiem tiesību aktiem, ievērojot šīm iestādēm uzticētos uzdevumus vispārēju interešu nodrošināšanai, un - lai pakalpojumu saņēmēji varētu būt pārliecināti, ka dalībvalstu un to vietējo varas iestāžu atbilstoši vietējiem apstākļiem definētos un izveidotos pakalpojumus var sniegt, ievērojot attiecīgos konkurences noteikumus, ja iespējams, pieejamību, kvalitāti, pieņemamu cenu līmeni, jauninājumus, pielāgošanas spēju, nepārtrauktību, ilgnoturību, vienlīdzīgu attieksmi, ilgtermiņa plānošanu, drošību, vispārēju raksturu utt., Komisijai būtu jāsagatavo juridisks skaidrojums, pamatnostādnes un principi saistībā ar vairākām problemātiskām tēmām, tai skaitā jo īpaši par iekšējā tirgus un konkurences noteikumu piemērošanu VNP un VTNP jomā, vienlaikus nodrošinot dalībvalstīm, reģionālajām un vietējām varas iestādēm demokrātisku pārskatatbildību par noteikumu piemērošanu VNP un VTNP; atzīmē, ka ir nepieciešams precizēt ES un dalībvalstu pienākumu sadalījumu, un uzskata, ka šai ziņā par nozīmīgu elementu jākļūst sektorālai pieejai, saskaņā ar kuru tiek ņemta vērā konkrētā situācija attiecīgajās nozarēs; šai sakarā uzsver, ka, pienācīgi izvērtējot Līgumu un Eiropas Kopienu Tiesas praksi, VNP tomēr jādefinē dalībvalstīm; turklāt atzīmē, ka priekšlikumam atsevišķiem pakalpojumiem nepiemērot attiecīgos EK līguma noteikumus nav juridiska pamata; 16. uzsver — nav apšaubāms, ka ir vajadzīgi gan pašreizējie, gan turpmākie nozaru tiesību akti, kuru pamatā ir starptautiskā tirgus noteikumi un subsidiaritātes principa ievērošana, un uzsver, ka ir vajadzīgi konkrētām nozarēm piemērojami noteikumi; atgādina, cik veiksmīgi bijuši nozaru tiesību akti, un iesaka sektorālu pieeju attiecināt arī uz citām nozarēm; 17. aicina Komisiju veidot lielāku tiesisko noteiktību vispārējas nozīmes sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu jomā, kā arī izstrādāt priekšlikumu Padomes un Parlamenta nozares direktīvai jomās, kur tas ir nepieciešams; 18. tāpēc mudina Padomi cik vien iespējams drīz pieņemt kopēju nostāju, lai pārskatītu 1969. gada 26. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1191/69 par dalībvalstu darbību sakarā ar saistībām, kuras parasti uzskata par sabiedriskajiem pakalpojumiem dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozarē [13]; 19. ierosina — tiklīdz kompetentā iestāde ir noteikusi, ka pakalpojums ir sniedzams kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības ir jāpiešķir vai nu ar tādas taisnīgas un pārredzamas piedāvājumu konkursa procedūras, kuras pamatā ir vienlīdzīgi nosacījumi visiem pretendentiem, vai ar attiecīgu tiesību aktu, kas atbilst pārredzamības kritērijiem, palīdzību; 20. atzinīgi vērtē priekšlikumu Kopienas tiesiskajam regulējumam attiecībā uz valsts atbalstu, ko piešķir kompensācijas maksājumu veidā par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām, un nodomu pārskatīt Komisijas 1980. gada 25. jūnija Direktīvu 80/723/EEK par dalībvalstu un publisku uzņēmumu finansiālo attiecību pārskatāmību [14]; 21. iesaka — ja kompetentā iestāde VTNP finansēšanai ir iecerējusi izmantot citus līdzekļus, nevis vispārējā budžeta mērķdotāciju, attiecīgajai iestādei ir jāizvēlas finansēšanas veids, kas atbilst EK līguma noteikumiem, sevišķi 86. panta 2. punktam, jo īpaši, piešķirot ekskluzīvas un īpašas tiesības, piešķirot kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu vai izveidojot fondu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai; atzīmē, ka jebkurā gadījumā būs vajadzīga pārredzama tarifu sistēma, kā arī atbilstīgs un pārredzams finansējums; 22. ierosina gadījumā, ja kompetentā iestāde ir iecerējusi piešķirt kompensāciju par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu, lai nodrošinātu vispārējas nozīmes pakalpojuma finansēšanu, neuzskatīt šādu kompensāciju par valsts atbalstu EK līguma 87. panta nozīmē ar nosacījumu, ka: - saņēmējam ir uzticēts skaidri definēts sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas uzdevums, - iepriekš objektīvi un pārredzamā veidā ir noteikti kompensācijas maksājumu aprēķināšanas parametri, - kompensācijas apjoms nepārsniedz ar sabiedriskā pakalpojuma sniegšanu saistītās izmaksas, pieļaujot saprātīgu peļņu, - saņēmēju izvēlas ar atklāta piedāvājumu konkursa palīdzību, vai arī kompensācija nepārsniedz labi organizēta uzņēmuma izmaksas, kuram ir sabiedriskā pakalpojuma sniegšanai atbilstīgs resursu apjoms, un - ir publicēta pārredzama konkursa procedūra; tomēr uzsver, ka kompensācijas apjoms nedrīkst pārsniegt pakalpojuma darbībai nepieciešamo un to nedrīkst izmantot darbību finansēšanai, kuras neietilpst konkrētā pakalpojuma darbības jomā (novirzot kompensāciju citām jomām); norāda, ka kompensācijai jābūt pieejamai visiem tirgus dalībniekiem, kuriem uzticēts sniegt vispārējas nozīmes pakalpojumus, neatkarīgi no šo dalībnieku juridiskā statusa; 23. norāda, cik svarīgi ir piemērot noteikumus, ko paredz iepriekš minētais Lēmums 2005/842/EK, tomēr uzsver, ka tīras kompensācijas maksājums par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām nav jāuzskata par valsts atbalstu un ka atbilstīgi jāgroza tiesību akti; 24. uzsver, ka kompetentās iestādes ziņā ir lemt par to, vai vispārējas nozīmes pakalpojumu sniegs kāda no iestādes struktūrvienībām, vai arī šā pakalpojuma sniegšana tiks uzticēta ārējiem peļņas vai bezpeļņas pakalpojumu sniedzējiem, vienlaikus nodrošinot uzraudzību, kas līdzvērtīga pašas iestādes sniegto pakalpojumu uzraudzībai; gadījumā, ja kompetentā iestāde nolemj pieaicināt ārējos pakalpojumu sniedzējus, ir jāpublicē izsoles uzaicinājums; turklāt jāievēro vietējās un reģionālās pašpārvaldes princips, saskaņā ar kuru kompetentajām iestādēm ir tiesības izvēlēties, kā vislabāk sniegt katru pakalpojumu, ņemot vērā sabiedrības intereses; 25. uzskata — ja vispārējas nozīmes pakalpojumu piedāvā nodrošināt ārējiem pakalpojumu sniedzējiem, parasti attiecīgās iestādes pienākums ir uzticēt pakalpojuma sniegšanu, pamatojoties uz pakalpojumu valsts līgumu, kas noslēgts atklāta piedāvājumu konkursa rezultātā; atzīmē, ka pakalpojumu valsts līguma piešķiršanas principam ir jānodrošina kompetentajai iestādei iespēja steidzamos gadījumos uzticēt noslēgta pakalpojumu valsts līguma izpildi citam pakalpojumu sniedzējam; aicina Komisiju sadarbībā ar dalībvalstīm un Parlamentu precizēt attiecīgos kritērijus direktīvās, ko piemēro valsts iepirkumam, vai regulas veidā; šai sakarā apstiprina, ka vietējām varas iestādēm ir jānodrošina iespēja uzticēt pakalpojumu sniegšanu tieši pašvaldību kopuzņēmumiem vai līdzīgiem kopējiem veidojumiem, vai pašvaldību īpašumā vai to uzraudzībā esošiem uzņēmumiem ar nosacījumu, ka šīs organizācijas lielākoties strādā vienas vai vairāku attiecīgo uzraudzības iestāžu uzdevumā un ka šīs organizācijas nekonkurē ārējā tirgū, bet veic vienīgi vietēja mēroga darbību, un ir jārod iespēja, kas jau iesākumā kategoriski neizslēdz privātas līdzdalības iespēju; 26. šai sakarā un lai palielinātu efektivitāti, piesaistot jaunus pakalpojumu sniedzējus un izmantojot jaunus vispārējas nozīmes pakalpojumu sniegšanas veidus, pieprasa nekavējoties nodrošināt lielāku juridisko noteiktību attiecībā uz dažādiem iestāžu kopējiem veidojumiem (pašvaldību iestāžu sadarbība, valsts un privātā sektora partnerība, koncesiju piešķiršana), precizēt ES tiesību aktu piemērošanu konkurences, līgumu piešķiršanas un valsts atbalsta jomā, kā arī precizēt visā Eiropā piemērojamos vispārīgos kritērijus; uzsver, ka ir jāsniedz juridisks skaidrojums par kārtību, kādā sabiedrisko pakalpojumu sniegšana tiek uzticēta ārējiem pakalpojumu sniedzējiem un kas pēc būtības atšķiras no valsts pasūtījuma līgumiem; aicina Komisiju izskaidrot, ar kādiem noteikumiem šādi pakalpojumi tiek piešķirti ārējiem pakalpojumu sniedzējiem, un viennozīmīgi nošķirt šos noteikumus no noteikumiem, kuri reglamentē valsts pasūtījuma līgumus; 27. uzskata, ka kompetentajai iestādei ir jārūpējas par to, lai nozarēs, kurās tā ir noteikusi regulējumu vispārējas nozīmes sabiedrisko pakalpojumu sniegšanai vai īpašus mērķus, tiek piemēroti attiecīgajai nozarei atbilstīgi regulējuma veidi un instrumenti, pamatojoties uz pārredzamiem noteikumiem; 28. tāpat uzskata, ka ir vajadzīgas valsts un vietēja līmeņa pamatnostādnes, lai nodrošinātu pārredzamību un patērētāju tiesību aizsardzību šādās jomās: - nosakot kārtību, kādā pieejami esošie tīkli, ja šāda pieeja ir nepieciešama pakalpojuma sniegšanai, - nosakot cenu un/vai tarifu nosacījumus pakalpojuma sniegšanai, - ja iespējams, nodrošinot konkurenci un iespējas jaunajiem uzņēmējiem, - nosakot pakalpojuma sniedzēja un saņēmēja strīdu izšķiršanu ārpustiesas kārtībā, neskarot pārsūdzības iespējas, un - nosakot kārtību, kādā var konsultēties ar iestādēm, kuras atbildīgas par konkurences uzraudzību, un vajadzības gadījumā ziņot šīm iestādēm par jebkuru faktu, kas varētu liecināt par valsts noteikto vai EK līgumā paredzēto konkurences noteikumu pārkāpumu; 29. lai nodrošinātu augstas kvalitātes un efektīvus VNP, iesaka veicināt salīdzinošās novērtēšanas un kvalitātes noteikšanas brīvprātīgu mehānismu izveidi dalībvalstu un Eiropas līmenī; ir jāatbalsta pieredzes apmaiņa un paraugprakses veicināšana, iesaistot visas ieinteresētās personas; ierosina minētos pasākumus veikt saistībā ar šādiem aspektiem: - vispusīgu novērtēšanas metožu izveide, tostarp izstrādājot saimnieciskos, sociālos un vides kritērijus, - pakalpojuma saņēmēju aizsardzība un drošība, - attiecīgās normas piemērotība un atbilstība attiecībā pret pakalpojuma izmaksām, - attiecīgās normas pēc iespējas apjomīgāka izplatīšana un publiskošana un - normas ievērošanas vienkārša un efektīva kontrole, ko varētu noteikt, pamatojoties uz statūtiem vai rīcības kodeksu; 30. uzsver, ka ir svarīgi stiprināt dalībvalstu uzraudzības potenciālu, lai nodrošinātu valsts politikas mērķu efektīvu īstenošanu, tai skaitā attiecībā uz pieejamām cenām un kvalitātes standartiem; turklāt uzsver, ka valsts kompetento iestāžu rīcībā ir jābūt atbilstīgiem instrumentiem un zināšanām, lai spētu nodrošināt konkurenci un patērētāju aizsardzību; 31. pamatojoties uz Parlamenta 2004. gada 14. janvāra rezolūciju, 2005. gada 9. marta rezolūciju Lisabonas stratēģijas termiņa vidusposma pārskatu [15] un šo rezolūciju, aicina Komisiju, kā norādīts šajā rezolūcijā, piedāvāt atbilstīgas likumdošanas iniciatīvas un atgādina, ka saskaņā ar EK Līgumu tiesības piedalīties lēmumu pieņemšanā ir pilnībā jāīsteno visiem dalībniekiem, kuri darbojas VNP un VTNP jomā; 32. norāda, ka Kopienas noslēgtiem starptautiskiem nolīgumiem un tajos paredzētiem pienākumiem jābūt saderīgiem ar Kopienas iekšpolitiku un iekšējiem noteikumiem; 33. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai. [1] OV L 312, 29.11.2005., 67. lpp. [2] OV C 140 E, 13.6.2002., 153. lpp. [3] OV C 92 E, 16.4.2004., 294. lpp. [4] OV C 304 E, 1.12.2005., 117. lpp. [5] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0061. [6] ECR 1993, I-2533. lpp. [7] ECR 1994, I-1477. lpp. [8] ECR 1999, I-8121. lpp. [9] ECR 2003, I-6993. lpp. [10] ECR 2003, I-7747. lpp. [11] ECR 2003, I-14243. lpp. [12] ECR 2005, I-1. lpp. [13] OV L 156, 28.6.1969., 1. lpp. [14] OV L 195, 29.7.1980., 35. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/81/EK (OV L 312, 29.11.2005., 47. lpp.). [15] OV C 320 E, 15.12.2005., 164. lpp. --------------------------------------------------