P9_TA(2021)0393

Stāvoklis Afganistānā

Eiropas Parlamenta 2021. gada 16. septembra rezolūcija par stāvokli Afganistānā (2021/2877(RSP))

(2022/C 117/14)

Eiropas Parlaments,

ņemot vērā 2017. gada 18. februāra Sadarbības nolīgumu par partnerību un attīstību starp Eiropas Savienību un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Afganistānas Islāma Republiku, no otras puses (1) ,

ņemot vērā to, ka 2021. gada 30. augustā tika pabeigta ASV bruņoto spēku izvešana no Afganistānas,

tā kā 2021. gada augustā notika ASV vadīta evakuācija, izvedot vairāk nekā 110 000 cilvēku no Afganistānas, bez koordinācijas no starptautiskās sabiedrības puses; tā kā 2021. gada augustā divu nedēļu laikā Amerikas Savienotajām Valstīm un starptautiskajai sabiedrībai izdevās pa gaisa ceļiem nogādāt drošībā vairāk nekā 120 000 Afganistānas pilsoņu, kuriem draudēja briesmas, vietējos darbiniekus, kas strādāja diplomātiskajās misijās, un militāro kontingentu personālu, kas tur uzturējās, un ārvalstu pilsoņus; tā kā tiek lēsts, ka no150 līdz 170 tūkstošiem Afganistānas pilsoņu, kuri pēdējo divdesmit gadu laikā ir sadarbojušies ar starptautisko sabiedrību, tika atstāti un joprojām atrodas valstī un viņu dzīvība ir apdraudēta;

tā kā talibi 2021. gada 7. septembrī paziņoja par pagaidu valdības izveidi, kuru vada “Taliban Vadības padomes” vadītājs Muhammad Hassan Akhund un kuras sastāvā nav iekļauta neviena sieviete, ne arī cilvēki, kas nepieder pie talibu vidū pazīstamām personībam; tā kā talibu pagaidu valdības sastāvā ir personas, kas ir atbildīgas par terora aktiem, to vidū bijušie ieslodzītie, personas, kurām piemēro ANO sankcijas, un persona, kuras vārds ir FIB meklētāko teroristu sarakstā; tā kā daudzi no talibu pagaidu valdības locekļiem ir tādas pases turētāji, ko izsniegusi Pakistāna; tā kā šī valsts īsteno smagu diskrimināciju attiecībā pret valsts etniskajām un reliģiskajām minoritātēm;

tā kā situācija cilvēktiesību jomā strauji pasliktinās; tā kā neaizsargātu un apdraudētu personu saraksts aptver lielāko daļu iedzīvotāju, to vidū sievietes, meitenes, LGBTI+ kopienu, etniskās un reliģiskās minoritātes, jo īpaši hazarejus, kuri ir šiīti, pilsoniskās sabiedrības locekļus, akadēmisko aprindu pārstāvjus, žurnālistus, juristus, tiesnešus, māksliniekus un Afganistānas iepriekšējās valdības politiķus un ierēdņus; tā kā vēsturiski bruņotu konfliktu laikā sievietes ir cietušas no dzimumbalstītas vardarbības un seksuālas vardarbības, ko izmanto kā kara ieroci;

tā kā valstī izvēršas humanitārā katastrofa; tā kā būtiski trūkst pārtikas, ūdens un zāļu; tā kā humānā palīdzība ir vajadzīga 18,4 miljoniem Afganistānas iedzīvotāju, to skaitā 14 miljoniem cilvēku, kuriem jau nepietika pārtikas; tā kā Komisija ir paziņojusi par humānās palīdzības palielināšanu līdz vairāk nekā 200 miljoniem EUR — tiem, kas atrodas valstī, un tiem, kas no tās bēg;

tā kā jau gadiem ilgi Afganistānas iedzīvotāji bēg no savas valsts un meklē patvērumu vispirms jau kaimiņvalstīs, bet arī Eiropā; tā kā varētu pieaugt to migrantu skaits, kuri no Afganistānas dodas uz Eiropu;

tā kā Afganistāna ir viena no valstīm, kas ir visvairāk atkarīga no palīdzības, proti, aptuveni vairāk nekā 18 miljoniem cilvēku (jeb pusei šīs valsts iedzīvotāju) palīdzība ir vajadzīga visu laiku, bet vienai trešdaļai iedzīvotāju reizēm trūkst pārtikas; tā kā tikai 2021. gadā vien valsts iekšienē ir tikuši pārvietoti aptuveni 600 000 Afganistānas iedzīvotāju, no kuriem 80 % ir sievietes un bērni; tā kā kopsummā tiek lēsts, ka Afganistānā iekšzemē ir tikuši pārvietoti 5 miljoni Afganistānas iedzīvotāju un saskaņā ar aplēsēm kaimiņvalstīs jau dzīvo 2,2 miljoni Afganistānas bēgļu; tā kā humānās palīdzības izsniegšanu būtiski kavē talibu kontrole;

tā kā 2021. gadā no Irānas un Pakistānas jau ir atgriezušies 760 000 Afganistānas iedzīvotāju, kas ir apgrūtinājis pastāvošo pakalpojumu sniegšanas kapacitāti un radījis bažas par viņu reintegrāciju un dzīves apstākļiem; tā kā Komisija ir paziņojusi par humānās palīdzības palielināšanu līdz vairāk nekā 200 miljoniem EUR — tiem, kas atrodas valstī, un tiem, kas no tās bēg;

tā kā talibi cenšas panākt starptautisku atzīšanu, leģitimitāti un atbalstu un tāpēc ir publiski paziņojuši, ka atļaus brīvību sievietēm tiktāl, ciktāl to pieļauj islāma likumi, taču pieaug ziņojumi par ierobežojumiem, kas tiek ieviesti viscaur Afganistānā, un par uzbrukumiem sievietēm, akadēmisko aprindu pārstāvjiem, cilvēktiesību aizstāvjiem, mediju darbiniekiem un ierēdņiem; tā kā ir saņemti ziņojumi par to, ka talibi izseko tos, kas strādāja iepriekšējās iekārtas labā, un pēc tam atriebjoties šos cilvēkus nogalina;

pauž nožēlu par to, ka politiskais process un militārā plānošana, kas noveda pie ASV karaspēka izvešanas no Afganistānas, tika īstenoti vienpusēji un bez pietiekamas koordinācijas ar NATO sabiedrotajiem; pauž nožēlu par to, ka glābšanas operācijas laikā Kabulā nenotika nekāda sadarbība vai koordinācija starp ES dalībvalstīm, jo īpaši attiecībā uz saziņu ar ASV, kā rezultātā lielākā daļa vēstniecību tika negaidīti pārsteigtas, talibu spēkiem pārņemot varu Kabulā; uzskata, ka lielāka koordinācija būtu varējusi palīdzēt izvairīties no haosa un izmisuma un būtu radījusi efektīvākas procedūras, ar kurām nodrošināt, ka tie, kas bija tiesīgi uz glābšanu, pametot valsti, būtu varējuši nokļūt lidostā sakārtotākā un paredzamākā veidā;

8.

pauž dziļu vilšanos par to, cik strauji (tikai 10 dienu laikā no pirmās provinces galvaspilsētas ieņemšanas līdz talibu ieiešanai Kabulā) sabruka Afganistānas valsts struktūras, kuras nespēja vai nevēlējās turēties pretī talibu ofensīvai; pauž vilšanos par prezidenta Ashraf Ghani vadības neveiksmēm un viņa lēmumu bēgt no Afganistānas; pieprasa izmeklēt apgalvojumus par to, ka prezidents A. Ghani un citi politiskās elites dalībnieki varētu būt piesavinājušies līdzekļus no Afganistānas budžeta;