1.Ievads

Eiropa arvien biežāk saskaras ar spēcīgu, neprognozējamu un ekstrēmu laikapstākļu notikumu un zemestrīču postošo ietekmi — tiek zaudētas dzīvības, iznīcināti īpašumi un kultūras mantojums. Tas viss ir traģiski ietekmējis cilvēku dzīvi un iztikas līdzekļus. Eiropas tautas, lai rīkotos kopīgajās interesēs un kopā pārvarētu grūtības, kā arī lai katra atsevišķi kļūtu stiprāka, pamatojoties uz vienotību un solidaritāti, nolēma izveidot Eiropas Savienību (ES). Eiropa, kas aizsargā, ir Eiropa, kurai ir līdzekļi, lai varētu apņēmīgi reaģēt attiecīgās situācijās.

Klimata pārmaiņas pastiprina ekstrēmu laikapstākļu notikumu ietekmi Eiropā un pasaulē . Galvenās tendences liecina to, kā klimata pārmaiņas paaugstina meža ugunsgrēku intensitāti un paildzina meža ugunsgrēku sezonu Dienvideiropā, uguns skartajām zonām paplašinoties ziemeļu virzienā, kā arī palielina vētru un plūdu risku . Kopš 1980. gada ekstrēmos laikapstākļu un klimata notikumos ES dalībvalstis ir zaudējušas ne vien cilvēku dzīvības, bet arī vairāk nekā EUR 360 miljardus . Vienlaikus tādi ekstrēmi notikumi kā meža ugunsgrēki saasina arī klimata pārmaiņas, palielinot siltumnīcefekta gāzu emisijas .

2017. gadā tika piedzīvotas dažādas katastrofas. Kopumā Eiropā 2017. gadā dabas katastrofās gāja bojā vairāk nekā 200 cilvēku . Nesen tropiskie cikloni smagi skāra ES tālākos reģionus un Eiropas aizjūras teritorijas Karību jūras reģionā. Viesuļvētra Ofēlija izraisīja pēkšņus plūdus Īrijā un Apvienotajā Karalistē , kā arī skāra lielu daļu Ziemeļrietumeiropas. Šīs vasaras sākumā pēc liela karstuma periodiem Centrāleiropu skāra ļoti spēcīgas vētras.

Turklāt 2017. gadā tika piedzīvota virkne postošu meža ugunsgrēku. Ir iznīcināts vairāk nekā viens miljons hektāru meža, tādējādi gandrīz trīs reizes pārsniedzot ES piecu gadu vidējo rādītāju, un puse no minētā daudzuma attiecas tikai uz Portugāli. Šī platība četras reizes pārsniedz Luksemburgas teritoriju vai vairāk nekā desmit reizes — Berlīnes teritoriju. Daudzi cilvēki traģiski zaudēja dzīvību. Tikai laikposmā no jūnija līdz oktobrim Portugālē vien gāja bojā vairāk nekā 100 cilvēku. Ugunsgrēki radīja ievērojamus īpašuma postījumus un būtiski ietekmēja ekonomiku, tostarp tīkla infrastruktūras, uzņēmējdarbību (komerciālo un rūpniecisko), lauksaimniecības un mežsaimniecības darbību. Laikposmā no jūnija līdz septembrim Portugālē vien meža ugunsgrēku radītais tiešais ekonomiskais kaitējums tiek lēsts aptuveni EUR 600 miljonu apmērā, kas veido 0,34 % no Portugāles nacionālā kopienākuma. Mežu ugunsgrēki kļūst par realitāti arī citās vietās, jo 2017. gadā tie skāra daļu Īrijas un Grenlandes.

Pēdējos divos gados ir vērojami arī nopietni zemestrīču postījumi. 2016. gada augustā Itālijas centrālo daļu skāra nopietna zemestrīce, kurai turpmākajos mēnešos sekoja trīs spēcīgi zemes satricinājumi. Tika ziņots, ka ir gājuši bojā 290 cilvēki, Umbrijas, Lacio un Markes reģionā izpostītas pilsētas un kultūras mantojums un no šiem satricinājumiem smagi cietusi saimnieciskā darbība. Šīs vasaras sākumā Grieķijas Kosas salu, kā arī kaimiņos esošo Turciju skāra zemestrīce, kurā vairāki cilvēki zaudēja dzīvību, vairāki simti guva ievainojumus un milzīgus zaudējumus cieta ekonomika, kas lielā mērā ir atkarīga no tūrisma.

Eiropu ir piemeklējušas ne vien šīs ekoloģiskās katastrofas – to skāruši arī terora akti ar daudziem upuriem, starp kuriem daudzi guva smagus apdegumus, kam bija nepieciešama neatliekama palīdzība. Arī Ebolas un Zikas vīruss ir kā atgādinājums par epidēmiju risku un ārkārtas situācijām veselības jomā.

Tas viss attiecas ne tikai uz Eiropu. Visā pasaulē ir vērojama līdzīga tendence negadījumiem kļūt arvien postošākiem, piemēram, Kalifornijas štatu šogad skāra vairāki ļoti spēcīgi meža ugunsgrēki, kuros izdega vairāk nekā 200 tūkstoši hektāru, divas reizes pārsniedzot valsts piecu gadu vidējo rādītāju , savukārt Brazīlijā 2017. gadu var uzskatīt par meža ugunsgrēku rekordu gadu , bet Čīlē laikposmā no 2016. gada jūlija līdz 2017. gada februārim meža ugunsgrēkos — cīņā pret kuriem Eiropas Savienība sniedza aktīvu palīdzību — tika izpostīts vairāk nekā pusmiljons hektāru . 2017. gadā tika piedzīvoti arī vairāki postoši plūdi Āfrikā un Āzijā, kā arī postošas zemestrīces visā pasaulē, tostarp septembrī Meksikā notiekot spēcīgiem pazemes grūdieniem, kuru dēļ gāja bojā vairāk nekā 270 cilvēki, sagruva desmitiem ēku un tika sabojātas simtiem vēsturisko ēku. Zemestrīcē, kas šā gada 12. novembrī notika Irākas un Irānas pierobežas reģionā, dzīvību zaudēja vismaz 420 cilvēki, tika ievainoti vairāk nekā 7000 cilvēku, bojājumus guva tūkstošiem māju un kultūras mantojums, kā arī nopietni tika traucēta ūdensapgādes un energoapgādes pamatpakalpojumu sniegšana. Šogad zemestrīces notika arī Čīlē un Turcijā.

Tā kā jaunas problēmas pieprasa jaunus rīcības veidus, šajā paziņojumā izklāstīts, kā ES varētu reaģēt nopietnu problēmu gadījumā, lai labāk aizsargātu iedzīvotājus no šīm katastrofām. Tajā paskaidrots, kā ES mērogā var izmantot vēl tālejošāku un visaptverošāku pieeju, lai reaģētu efektīvāk un lietderīgāk, vienlaikus nodrošinot, ka dalībvalstis izmanto visus to rīcībā esošos instrumentus, lai novērstu, sagatavotos un reaģētu uz katastrofām.

2. ES līdzšinējā reaģēšana

Dalībvalstu un trešo valstu rīcībā ir Eiropas Savienības civilās aizsardzības mehānisms (Union Civil Protection Mechanism — UCPM), kuru var aktivizēt gadījumā, ja notiek katastrofa un valsts spējas nav pietiekamas. Tas darbojas pēc brīvprātības principa, atbilstīgi kuram dalībvalsts vai trešā valsts ar Eiropas Komisijas Ārkārtas reaģēšanas koordinācijas centra (Emergency Response Coordination Centre — ERCC) starpniecību iesniedz palīdzības pieprasījumu, bet citas dalībvalstis pieņem lēmumu par palīdzības piedāvājuma izteikšanu. Lai uzlabotu prognozējamību, tika izveidota “brīvprātīgi piešķirto resursu rezerve”. Dalībvalstis nodrošina resursus, kurus Komisija var pieprasīt, taču dalībvalstīm nav pienākuma sniegt palīdzību. Un bieži vien dalībvalstis arī nav bijušas spējīgas to sniegt, jo īpaši tad, ja vairākas dalībvalstis vienlaicīgi saskaras ar tām pašām katastrofām.

Pēdējos gados klimats un citas dabas parādības ir samazinājuši dalībvalstu spēju savstarpēji palīdzēt, jo bieži vien katras dalībvalsts pašas resursi jau ir izsmelti.

Turklāt dalībvalstis nav pārāk motivētas piedāvāt palīdzību, izmantojot Savienības civilās aizsardzības mehānismu, jo no ES budžeta tiek finansēta tikai daļa transporta izmaksu. Tomēr vairumā operāciju nokļūšana no punkta A uz punktu B nav tā dārgākā, jo ekspluatācijas izmaksas krietni pārsniedz transporta izmaksas. Piemēram, liela lauka hospitāļa transportēšanas izmaksas ir tikai neliela daļa no tā darbības izmaksām, kas ir aptuveni EUR 6 miljoni mēnesī. Arī lidmašīnas pārlidojums no Francijas uz Portugāli ir lēts salīdzinājumā ar izmaksām, kas rodas, tur vairākas dienas darbojoties. Šo resursu izmantošanas izmaksas no ES budžeta netiek finansētas.

Tādējādi Savienības civilās aizsardzības mehānisms bieži vien nenodrošina gaidītos rezultātus. Piemēram, šogad, saņemot 17 pieprasījumus saistībā ar meža ugunsgrēkiem, tikai 10 gadījumos faktiski tika sniegta palīdzība. Reizēm reaģēšana bija pārāk lēna. Vairākās skartajās dalībvalstīs to būtiski ietekmēja arī ugunsdzēsības lidmašīnu un flotes ierobežotā pieejamība vai nu skaita, vai darbības laika ziņā. Ugunsdzēsības lidmašīnu ierobežoto pieejamību pastiprina arī fakts, ka šādu lidmašīnu specifiskā rakstura un augsto ražošanas izmaksu dēļ tās nav viegli pieejamas tirgū. Šie apstākļi būtiski ietekmēja tādu iepriekš iekļauto spēju efektivitāti, kas paredzētas Eiropas koordinētai reaģēšanai, un norādīja uz līdzekļu trūkumu ES līmenī. Tas liecina arī par to, ka pašlaik nav pietiekamu stimulu noturīgu ES civilās aizsardzības spēju veidošanai un gatavībai tās izmantot, lai palīdzētu citām dalībvalstīm uzlabot reaģēšanas spējas katastrofas gadījumā. Īsumā, šā gada vērienīgās katastrofas ir parādījušas, ka patlaban Savienības civilās aizsardzības mehānisms — ņemot vērā tā šodienas struktūru un funkcijas — nepārprotami ir sevi izsmēlis.

Vienlaikus ir skaidrs, ka katastrofu iespējamo ietekmi var mazināt, īstenojot efektīvus novēršanas pasākumus. Piemēram, to, ka salīdzinājumā ar 2002. gada notikumiem tika būtiski samazināta 2013. gadā Centrāleiropā notikušo spēcīgo plūdu ekonomiskā ietekme, var daļēji skaidrot ar efektīviem pretplūdu un riska novēršanas pasākumiem, kas tika ieviesti kopš 2002. gada .

Līdzšinējā pieredze ir bijusi samērā pamācoša:

1. Ja līdzīgi kā 2017. gadā ir vērojami daudzi ekstrēmi notikumi vai ja tie notiek bieži, ir vajadzīgas papildu spējas. Arī to izmantošanai jābūt pēc iespējas efektīvākai.

2. Funkcionējošam solidaritātes mehānismam jābūt pietiekami spēcīgai stimulu struktūrai, kas pārrobežu līmenī veicina reaģēšanas resursu sadali.

3. Pienācīga riska analīze, mērķorientēti īstermiņa un ilgtermiņa profilakses pasākumi, kā arī efektīva uzraudzība ir pamatā efektīvai sagatavotībai un reaģēšanai katastrofas gadījumā.