LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 347/48

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Sociālekonomisko aspektu veicināšana ES un Latīņamerikas attiecībās”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2010/C 347/07)

Ziņotājs: José María ZUFIAUR NARVAIZA kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2009. gada 26. februāra plenārsesijā saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Sociālekonomisko aspektu veicināšana ES un Latīņamerikas attiecībās”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo sakaru specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 3. februārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 460. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 17. un 18. februārī (17. februāra sēdē), ar 110 balsīm par un 2 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi.

1.1. Panākt ievērojamas kvalitatīvas pārmaiņas abu reģionu stratēģiskajās partnerattiecībās. EESK uzskata, ka jaunajos globālajos apstākļos pilnīgi nepieciešams pastiprināt politisko dialogu un paredzēt intensīvāku programmu, tajā ņemot vērā gan savstarpējas atkarības aspektus, gan jautājumus, kuriem nepieciešams labāks starptautisks regulējums, piemēram, vide, nevienlīdzības mazināšana, migrācija un miers un drošība. Reģionu divpusējās attiecībās samita secinājumu praktiskai piemērošanai būtu jābūt efektīvākai.

1.2. Dot jaunu impulsu tradicionālajām politikām. Tas nozīmē abu reģionu sadarbības programmā par vienu no centrālajiem tematiem izvirzīt migrāciju, sociālās kohēzijas jautājumus risināt, izmantojat vispārēju pieeju, tostarp lielāka nozīmi piešķirot sadarbībai šā mērķa sasniegšanai, izveidot strukturālās konverģences mehānismus, pastiprināt nozaru politiku nozīmi un radīt apstākļus pienācīga darba nodrošināšanai. Asociācijas nolīgumos būtu atbilstīgi jāņem vērā pastāvošās nesamērības, izmantojot tādus instrumentus kā ilgtspējas novērtēšana, īpašas un atšķirīgas pieejas principa atzīšana attiecībā uz mazāk attīstītām valstīm, izņēmumu un pārejas posmu noteikšana nozarēs, kur tas nepieciešams, kā arī diferencēta pieeja sadarbībai attīstības jomā. Sadarbību ar Latīņamerikas valstīm ar vidējiem ienākumiem vajadzētu virzīt uz makroekonomikas stabilitāti, institucionālo spēju nostiprināšanu, konkurētspējas un tirdzniecības kapacitātes uzlabošanu, nodokļu reformu, inovāciju un sadarbību izglītības, zinātnes un tehnoloģijas jomā.

1.3. Izstrādāt inovācijas programmu, kas būtu attīstības un ražošanas pārveidošanas faktors un kurā būtu ņemti vērā inovācijas sociālie aspekti. EESK aicina ņemt vērā visus inovācijas sociālās dimensijas aspektus: sociālo un kultūras apstākļu nozīmi tehnoloģiskās inovācijas procesos, sociālās barjeras, piemēram, nabadzību, kas kavē inovāciju, inovācijas politikas sociālo ietekmi, inovācijas spēju veidot sociālo vidi, vajadzību ņemt vērā un valsts politikā izmantot pašas sabiedrības radīto sociālo inovāciju, kuras pamatā ir mantotas, kolektīvas un praktiskas zināšanas un kura izpaužas arī sociālajā un vides jomā, kā arī pilsoniskās sabiedrības līdzdalības nozīmi, lai inovācijas pasākumi un politikas tiktu pieņemti un integrēti.

1.4. Organizētas pilsoniskās sabiedrības līdzdalībai paredzēt centrālo vietu ES un Latīņamerikas stratēģiskajās partnerattiecībās. Lai to panāktu, EESK aicina ES sadarbības politikā un atjauninātajā programmā EurosociAL par prioritātēm izvirzīt: pilsoniskās sabiedrības organizāciju un to pārstāvības struktūru nostiprināšanu reģionālā līmenī Latīņamerikā, abu reģionu organizētas pilsoniskās sabiedrības pārstāvības struktūru divpusēja reģionāla koordinācijas mehānisma izveidi, EESK dalību plānotā ES un Latīņamerikas fonda vadībā, organizētas pilsoniskās sabiedrības dalību ES un Latīņamerikas valstu asociācijas nolīgumos, izveidojot jauktās konsultatīvās komitejas un minētajos nolīgumos iekļaujot īpašus pantus, kas veltīti sociālajiem, darba un vides jautājumiem, pilsoniskās sabiedrības dalības ES un Meksikas stratēģiskajās partnerattiecībās oficiālu atzīšanu, organizētas pilsoniskās sabiedrības struktūru dalību programmas EUROsociAL definēšanā un īstenošanā un ES un Latīņamerikas sociālās kohēzijas forumos.

1.5. Attiecībā uz brīvās tirdzniecības nolīgumiem, par kuriem ES ir atvērusi sarunas ar Latīņamerikas valstīm un reģioniem, EESK uzsver, ka Eiropas iestādēm par šādu nolīgumu parakstīšanas priekšnoteikumu jāizvirza sociālo, cilvēka un darba pamattiesību ievērošana. EESK uzskata, ka jāatzīst minēto nolīgumu uzraudzības, novērtēšanas un iepriekšējas apspriešanas mehānismi, iesaistot pilsonisko sabiedrību. Jo īpaši Komiteja aicina Eiropas Komisiju pieprasīt minēto principu iekļaušanu pašlaik notiekošajās sarunās par brīvās tirdzniecības nolīgumiem ar Kolumbiju un Peru. Komiteja uzsver, ka pirms jebkādu nolīgumu iniciēšanas, nemaz nerunājot par to noslēgšanu, ES iestādēs jānotiek padziļinātām politiskām debatēm, kā to apsolījis komisāra kandidāts De Gucht kgs, un aicina tajās iesaistīt pilsoniskās sabiedrības pārstāvības organizācijas.

2. ES un Latīņamerikas attiecību pozitīvs novērtējums.

2.1. ES un Latīņamerikas un Karību jūras valstu un valdību vadītāju sestais samits noritēs laikā, kad stāvoklis pasaulē, Eiropā un Latīņamerikā ir pavisam citādāks nekā pirms desmit gadiem, kad Riodežaneiro samitā 1999. gadā tika veidoti ES un Latīņamerikas stratēģiskās partnerības pamati (1).

2.2. ES un Latīņamerikas attiecības veidojušās vārāk nekā trīsdesmit gadus ilgā laikposmā, sākot ar EP un Latīņamerikas Parlamenta (Parlatino) dialoga uzsākšanu 70 gados, Sanhozē procesu un EK un Rio grupas dialogu. Kaut gan pilsoniskās savienības organizācijas vēlētos, lai progress minēto attiecību attīstībā būtu nozīmīgāks, lai daži asociācijas nolīgumi būtu parakstīti jau pirms vairākiem gadiem un lai samitu secinājumi tiktu daudz labāk īstenoti, tomēr kopumā jāteic, ka līdzšinējo rezultātu novērtējums ir ļoti pozitīvs. ES un Latīņamerikas attiecību fokusā 80. gados bija nepieciešamība panākt mieru un demokrātiju un tās izpaudās Eiropas Kopienas nozīmīgajā atbalstā miera procesiem Centrālajā Amerikā. Vēlāk ES sekmēja reģionālismu un abu reģionu divpusējās stratēģiskās partnerattiecības ar diferencētu pieeju katram apakšreģionam un globalizācijas radīto kopējo problēmu, piemēram, vides apdraudējuma, enerģētikas, pārtikas nodrošinājuma, migrācijas vai finanšu un ekonomikas krīzes risinājumu pārvaldībai. Divpusējo reģionālo attiecību darba kārtībā tagad ir iekļauts sociālās kohēzijas mērķis un vispārējā un reģionālā sabiedriskā labuma nodrošināšana. Atbalstot efektīvu daudzpusēju sadarbību, abu reģionu attiecības ir veicinājušas arī pasaules mēroga pārvaldību. Kā norādīts nesenajā Eiropas Komisijas paziņojumā (2), jau darbojas praktiski instrumenti, piemēram, samiti un asociācijas nolīgumu tīkla izveide, ietverot ar Čīli un Meksiku parakstītos šāda veida nolīgumus. Ir izveidotas arī stratēģiskās partnerattiecības ar Brazīliju un Meksiku. Nozaru politikas atbalstam izveidoti tādi instrumenti kā programma EUROsociAL, EUrocLIMA un citi pasākumi saistībā ar izglītību. Turklāt izveidota arī ES un Latīņamerikas valstu Parlamentārā asambleja (EuroLat). ES joprojām ir lielākā investētāja minētajā reģionā, otrā lielākā tā tirdzniecības partnere un lielākā attīstībai paredzētās palīdzības sniedzēja.

2.3. Attiecībā uz pilsonisko sabiedrību ir izveidots tīkls sakariem ar organizētas pilsoniskās sabiedrības (OPS) pārstāvības organizācijām Latīņamerikas apakšreģionos un ir efektīvi sekmēta labāka koordinācija starp dažādām iesaistītajām pusēm abos kontinentos, proti, uzņēmējiem, arodbiedrībām un trešo sektoru. Sadarbība ar reģionālajiem parlamentiem ir uzlabojusies. EESK ir novērotājas statuss ES un Latīņamerikas valstu Parlamentārajā asamblejā, un ar to ir parakstīts sadarbības protokols, kuram var pievienoties arī atbilstīgas organizācijas Latīņamerikā. ES un Brazīlijas stratēģisko partnerattiecību ietvaros ir izveidots ES un Brazīlijas apaļais galds, kurā piedalās EESK un Brazīlijas Ekonomikas un sociālās attīstības padome (CDES). EESK ir palīdzējusi stiprināt pilsoniskās sabiedrības iesaisti reģionālās integrācijas procesos Latīņamerikas apakšreģionos, un ir īstenoti pasākumi — kas gan pagaidām nav pietiekami —, lai OPS varētu piedalīties sarunu procesos, lai asociācijas nolīgumos atzītu konsultāciju un uzraudzības mehānismu institucionalizācijas principu un nepieciešamību šajos nolīgumos iekļaut sociālo, darba un vides dimensiju.

3. Virzība uz ievērojamām kvalitatīvām pārmaiņām abu reģionu stratēģiskajās partnerattiecībās.

3.1. Jaunos politiskos apstākļus šobrīd raksturo vispārējā ekonomikas krīze, vides problēmas, Āzijas valstu saimnieciskais uzplaukums, strupceļš PTO sarunās, migrācijas plūsmu pieaugums, dienvidu valstu (Dienvidi–Dienvidi) savstarpējo attiecību pastiprināšanās visās jomās un jaunu pasaules mēroga pārvaldības forumu, piemēram, G20 un BRIC [Brazīlija, Krievija, Indija un Ķīna] veidošanās. Minētajās norisēs arvien vairāk iesaistās attīstības valstis, un to nozīme būs jāpalielina arī citās struktūrās, piemēram, starptautiskajās finanšu iestādēs (3) vai ANO sistēmas organizācijās. Tādēļ ir jāpilnveido ES un Latīņamerikas attiecību darba kārtība un jāizveido īpaši pielāgoti un efektīvāki mehānismi samitu secinājumu un visus divpusējo attiecību aspektu iedzīvināšanai.

3.2. Vienlaikus Latīņamerikā tiek īstenoti jauni integrācijas projekti, piemēram, Dienvidamerikas valstu savienība (UNASUR), kurā lielāka uzmanība pievērsta politikas, drošības un aizsardzības dimensijai, infrastruktūrai un finanšu un enerģētikas politiku koordinēšanai. Turklāt, kā krīze to nepārprotami apliecina, palielinās nepieciešamība veidot starptautisku sadarbības politiku, abu reģionu sadarbības darba kārtībā aizvien vairāk iekļaujot nekomerciāla rakstura jautājumus: vides apdraudējums, enerģētika, pārtikas nodrošinājums un pārtikas nekaitīgums, migrācija, nabadzība un nevienlīdzība, starptautisko finanšu stabilitāte.

3.3. EESK uzskata, ka jaunajā posmā ir vajadzīgs pastiprināts politiskais dialogs un atjaunināta darba kārtība, pievēršot īpašu uzmanību gan kopīgajiem savstarpējās atkarības jautājumiem, gan problēmām, kuru risināšanai lielākā vai mazākā mērā ir vajadzīgs starptautisks regulējums, piemēram, vide, migrācija, nevienlīdzības palielināšanās un miers un drošība. Tam būtu jāietver kopīgu plānu izstrāde ekonomikas un finanšu krīzes izraisīto sociālo problēmu risināšanai un ciešāka sadarbība attiecībā uz klimata pārmaiņām un to negatīvo ietekmi, enerģētikas modeļa izmaiņas, pētniecība un izstrāde un pasaules mēroga pārvaldība. Vienlaikus ir jāsaglabā divpusējo reģionālo attiecību tradicionālie mērķi: sociālās kohēzijas veicināšana, reģionālā integrācija, sadarbības programmu pilnveidošana un pielāgošana un jauna stimula radīšana parakstīto asociācijas nolīgumu izpildei, minētā mērķa īstenošanai izmantojot mehānismus, kuros vairāk ņemtas vērā atšķirības starp valstīm un labāk nodrošināta sociālā kohēzija. Šajā sakarā EESK atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu — kurā gan daudz kas ir uzlabojams — par investīciju piesaistes mehānisma izveidi Latīņamerikai (Latin America Investment Facility (LAIF)) ar mērķi veicināt reģionālo integrāciju un savstarpējo savienojamību un nozaru politiku īstenošanu, līdz ar citiem saimnieciskiem un sociāliem pasākumiem pastiprināt sociālās kohēzijas komponentu nolīgumos un veicināt tādas kohēzijas fondu izveides iniciatīvas kā, piemēram, Mercosur pašreizējais strukturālās konverģences fonds (FOCEM) vai plānotais kohēzijas fonds Centrālamerikas 2007. gadā pieņemtās Muitas savienības konvencijas ietvaros.

4. Organizētas pilsoniskās sabiedrības ciešāka iesaistīšana stratēģisko partnerattiecību mērķu un programmu īstenošanā.

4.1. Ņemot vērā savu pieredzi Eiropas integrācijas jomā, EESK uzskata: lai pastiprinātu divpusējās reģionālās partnerattiecības un veicinātu to politisko, saimniecisko un sociālo mērķu īstenošanu, vajadzīga daudz noteiktāka, izteiktāka un efektīvāka pilsoniskās sabiedrības līdzdalība visos procesa posmos. Sociālā līdzdalība ir būtiska, lai attiecības kļūtu atklātākās, atpazīstamākas un pārredzamākas ar mērķi veicināt to, ka sabiedrība jūtas tajās iesaistīta un kopīgi pieņemtie pasākumi ir efektīvi. ES un Latīņamerikas un Karību jūras valstu attiecības sāka veidoties pirms vairāk nekā trīsdesmit gadiem, pamatojoties uz politisku kustību un sociālo organizāciju sakariem. Tāpēc divpusējā reģionālā dialoga atjaunota pastiprināšana ir atkarīga ne tikai no jaunu tematu iekļaušanas darba programmā vai no tās elastīguma un efektivitātes palielināšanas, bet arī no iespējas dialogā iesaistīties dažādām ieinteresētajām pusēm un nozaru pārstāvjiem.

4.2. Lai veicinātu un leģitimizētu reģionālās integrācijas procesus, būtisks ir organizētas pilsoniskās sabiedrības organizāciju augšupējs impulss. Tāpat publisko kohēzijas politiku īstenošanai jāizveido un jānostiprina tādas sociālās iestādes, kas tajās līdzdarbojas. Tādēļ EESK aicina Komisiju nodrošināt, lai, atjaunojot EUROsociAL programmu, tiktu apsvērta programma pilsoniskās sabiedrības organizāciju un to pārstāvības struktūru nostiprināšanai reģionālā līmenī.

4.3. EESK pilnībā atbalsta mērķi izstrādāt precīzāku, funkcionālāku divpusējo reģionālo partnerattiecību rīcības programmu, kuras īstenošanu varētu kontrolēt un novērtēt. Lai tā būtu iespējami efektīvāka, būtu vajadzīga arī ES un Latīņamerikā pārstāvēto dažādo OPS pārstāvības organizāciju, proti, Mercosur Ekonomikas un sociālo lietu konsultatīvā foruma, Centrālamerikas Integrācijas sistēmas (SICA) Konsultatīvās komitejas, Andu valstu nodarbinātības un uzņēmējdarbības konsultatīvo padomju, Andu valstu pamatiedzīvotāju konsultatīvās padomes, Andu valstu patērētāju tiesību aizsardzības darba grupas un citu struktūru, kas varētu izveidoties Čīlē un Meksikā, un arī EESK strukturēta iesaistīšanās. Visas minētās organizācijas varētu sniegt pozitīvu ieguldījumu politiku īstenošanā tādās jomās kā sociālā kohēzija, klimata pārmaiņas, inovācija, migrācija, pienācīgs darbs un citas, kuras apstiprinātas samitā un ir iekļautas divpusējo reģionālo attiecību darba kārtībā. Tādēļ EESK vēlas sekmēt tāda OPS pārstāvības struktūru divpusējās reģionālās koordinācijas mehānisma izveidi, kas kalpotu šādu ieguldījumu tālākvirzīšanai ES un Latīņamerikas samitu starplaikos.

4.4. EESK atzinīgi vērtē paziņojumu, ka tiks izveidots ES, Latīņamerikas un Karību jūras valstu fonds, lai sagatavotu, uzraudzītu un vajadzības gadījumā īstenotu samitos noteiktos uzdevumus, un uzskata, ka dažādu ieinteresēto pušu darbības organizēšanas un to iesaistīšanas funkcijai, ko fonds varētu veikt, šajā ziņā būtu ļoti atbalstāma. EESK kā visreprezentatīvākā Eiropas organizētas pilsoniskās sabiedrības organizācija prasa, lai to iesaistītu jaunā ES un Latīņamerikas un Karību jūras valstu fonda vadībā.

4.5. Kā uzsvērts visos iepriekšējos samitos, OPS līdzdalība savukārt būtu jāatspoguļo asociācijas nolīgumos, to ietvaros izveidojot apvienotās konsultatīvās komitejas un nolīgumos iekļaujot sociālo, darba un vides dimensiju, kā arī iesaistot pilsonisko sabiedrību nolīgumu ietekmes analīzē.

4.6. EESK arī pieprasa nodrošināt pilsoniskās sabiedrības līdzdalību ES un Meksikas stratēģiskajās partnerattiecībās, tāpat kā tas ir bijis iespējams attiecībā uz abu pušu pilsonisko sabiedrību ES un Brazīlijas stratēģiskajās partnerattiecībās, izveidojot to pārstāvības iestāžu apaļo galdu.

4.7. EESK uzskata, ka organizētas pilsoniskās sabiedrības efektīvai integrācijai abu reģionu stratēģiskajās partnerattiecībās ir jāpilnveido tās sadarbība ar ES un Latīņamerikas valstu Parlamentāro asambleju. Lai to panāktu, tiks izveidota efektīva sistēma saziņai ar asambleju, un EESK, kam EuroLat ir novērotājas statuss, darīs zināmus pilsoniskās sabiedrības organizāciju viedokļus par jautājumiem, kuri apspriežami un par kuriem jāpanāk vienošanās. Tāpēc 4.3 punktā minētā divpusējās reģionālās koordinācijas mehānisma izveide būs ļoti lietderīga.

4.8. Vienlaikus EESK aicina sociāli profesionālās organizācijas plašāk iesaistīties EUROsociAL programmas otrā posma definēšanā un īstenošanā. Komiteja uzskata, ka tā sociālās kohēzijas forumā varētu sniegt efektīvāku ieguldījumu, ja būtu vairāk iesaistīta foruma sagatavošanā un īstenošanā.

5. ES un Latīņamerikas attiecību sociālekonomiskie aspekti.

5.1. Latīņamerikas un ES imigrācijas politika.

5.1.1. Pieaugošā migrācijas plūsma no Latīņamerikas uz Eiropu rada nepieciešamību ES un Latīņamerikas divpusējo attiecību darba kārtībā dialogu par migrāciju uzskatīt par vienu no galvenajiem tematiem. Tāpat būtu jāpanāk vienošanās, par prioritāti izvirzot tādu preventīvu migrācijas politiku ieviešanu, kurās paredzētas legālas migrācijas iespējas un piemērotu integrācijas politiku sekmēšana. Tādēļ jānodrošina migrantu pamattiesības, īpaši darba tiesības un sociālās tiesības; ir vajadzīgi līgumi par imigrantu profesionālās kvalifikācijas atzīšanu, jāatvieglo pagaidu migrācija un ģimenes apvienošanās procedūras imigrantiem, kuri strādā ES, un jānoslēdz vienošanās, lai atbalstītu imigrantu tiesības uz politisko līdzdalību. Vienlaikus jānodrošina līdzvērtīga attieksme pret migrantiem, kas dodas no ES uz Latīņameriku un Karību jūras valstīm.

5.1.2. Attiecībā uz migrācijas plūsmām, kas var būt pagaidu (norīkoti darba ņēmēji) vai pastāvīgas (parastā emigrācija) plūsmas, būtu jārod risinājumi, lai darba ņēmējiem, kuri uz laiku norīkoti darbā no ES uz Latīņameriku vai otrādi nolūkā sniegt pakalpojumus vai saistībā ar uzņēmuma investīcijām, nebūtu jāveic sociālās apdrošināšanas iemaksas gan izcelsmes valstī, gan valstī, kur viņi ir nodarbināti. No divkāršajām iemaksām varētu izvairīties, izmantojot divpusējus instrumentus, kas nodrošina vienotu tiesību aktu piemērošanu.

5.1.3. Saistībā ar parasto emigrāciju ir svarīgi regulēt ienākumu, jo īpaši pensiju, eksportējamību. ES un Latīņamerikas valstīm atzīstot un ieviešot šādus mehānismus, kuriem līdzīgi jau darbojas citās jomās, varētu daudzveidot iestāžu attiecības un atvieglot emigrējušu darba ņēmēju stāvokli, lai viņi pēc darba dzīves beigām varētu atgriezties izcelsmes valstīs ar nopelnītajām pensijām, kas viņiem pienāktos par nostrādāto laiku un veiktajām iemaksām.

5.1.4. Lai izvairītos no tā, ka migrējošie darba ņēmēji izvēlas īstermiņa ģimenes atkalapvienošanos, kas izraisa atraušanos no izcelsmes valsts, gadījumos, kad darba ņēmējs strādā vienā valstī, un viņa ģimenes locekļi dzīvo citā valstī, varētu atzīt ģimenes pabalstus. Tas dotu iespēju pārvietot tiesības, nevis ģimenes, un būtu ieguvums visām pusēm. Pirmais solis varētu būt centieni spēkā esošajos vai apspriežamajos ES un Latīņamerikas asociācijas nolīgumos iekļaut sociālā nodrošinājuma pantus, kā tas ir Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumos (4). Visbeidzot, ņemot vērā Daudzpusējā Latīņamerikas sociālās drošības līguma (5) un ES Regulas Nr. 883/2004 esamību, varētu apsvērt abu instrumentu saskaņošanu, kas būtu izdevīgi darba ņēmējiem un uzņēmumiem. Tas varētu sekmēt ES un Latīņamerikas saimniecisko un sociālo attiecību uzlabošanu.

5.1.5. EESK uzskata, ka ir būtiski, lai gaidāmajā EUROsociAL II programmā viena no rīcības prioritātēm būtu jautājums par migrāciju starp ES un Latīņameriku. Vienlaikus EESK aicina izskatīt Eiropas Parlamenta priekšlikumu par divpusējā reģionālā migrācijas novērošanas centra izveidi.

5.2. Sociālā kohēzija.

5.2.1. Saskaņā ar Eiropas pieredzi kohēzijas politikai papildus struktūrfondiem ir vajadzīga visaptveroša un pastāvīga pieeja, aptverot vairāku politiku kopumu, sākot ar makroekonomisko stabilitāti, līdz diskriminācijas novēršanas pasākumiem. Kohēzija galvenokārt ir atkarīga no valstu politikas un resursiem, un tāpēc Latīņamerikai būtu jāpievērš lielāka uzmanība tādām iekšējām politikām kā nodokļu politika, sociālā aizsardzība, aktīvām konkurētspēju un pienācīga darba iespējas veicinošām politikām.

5.2.2. Sociālās kohēzijas veicināšanai reģionālās integrācijas procesos savukārt jāparedz pasākumu kopums, kurā ņemtas vērā gan atšķirības starp valstīm un reģioniem, gan pasākumi saistībā ar infrastruktūru, kohēzijas fondiem, tiesību aktu saskaņošanu, reglamentēšanas politikām, efektīviem konfliktu risināšanas mehānismiem, darba tiesību saskaņošanas politiku, kopīgu migrācijas pārvaldību, rūpniecības politiku un ražošanas nozaru atbalsta politiku. EESK uzskata, ka papildus tīri institucionāliem jautājumiem abu reģionu partnerattiecībās būtu jāturpina nozaru dialogs, lai izstrādātu divpusējo reģionālo rīcības plānu ar nolūku veicināt integrāciju un sekmēt reģiona saimniecisko un sociālo konverģenci, risinot jautājumus, kas saistīti ar valstu un reģionu savstarpējām iekšējām nesamērībām.

5.2.3. EESK ir pārliecināta, ka svarīgi sociālās kohēzijas aspekti ir demokrātiska darba attiecību sistēma, plašas pienācīga darba iespējas, ēnu ekonomikas novēršana, sociālā aizsardzība, darba koplīgumi un sociālais dialogs. Tādēļ Komiteja aicina EUROSociAL II programmas sākotnējās pieredzes novērtēšanā minētajās jomās un tās nākamā posma veidošanā un pārvaldībā iesaistīt sociālos partnerus.

5.2.4. EESK uzskata ka sociālā kohēzija nav iespējama bez pamatiedzīvotāju tiesību atzīšanas, kas nostiprinātas SDO 1989. gada Konvencijā Nr. 169 par pirmiedzīvotāju un cilšu tautām neatkarīgās valstīs.

5.3. Asociācijas nolīgumi.

5.3.1. EESK uzskata — lai atvieglotu pašreizējās sarunas par asociācijas nolīgumiem un veicinātu abu reģionu sociālās kohēzijas mērķu sasniegšanu, minētajos nolīgumos, kuros paredzēti tālejoši ekonomikas liberalizācijas procesi, pietiekami jāņem vērā nesamērības starp attiecīgajiem Latīņamerikas apakšreģioniem un ES. Šim nolūkam būtu jāizmanto tādi instrumenti kā ilgtspējas novērtēšana (paredzot pastāvīgu organizētas pilsoniskās sabiedrības līdzdalību ietekmes novērtējumu sagatavošanā), īpašas un diferencētas pieejas principa atzīšana attiecībā uz mazāk attīstītām valstīm, izņēmumu un pārejas posmu noteikšana nozarēs, kurās tas būtu nepieciešams, kā arī diferencēta pieeja sadarbībai attīstības jomā un konverģences fondu stimuli.

5.3.2. EESK arī uzskata, ka ir būtiski, lai ES turpinātu reģionālās integrācijas procesu atbalsta politiku Latīņamerikas valstīs. EESK tāpat uzskata, ka, ar atsevišķām valstīm atklāto daudzpusējo sarunu un ar dažām citām valstīm uzsākto stratēģisko partnerattiecību starpniecību ir jāveicina reģionālu nolīgumu noslēgšana un jāstiprina integrācijas procesi. Šim nolūkam būtu lietderīgi izmantot, piemēram, stratēģiju un pasākumus, kas minēti 5.2.2. punktā. EESK to uzskata par abu reģionu stratēģisko partnerattiecību galveno pamatu un būtisku priekšnosacījumu, lai Eiropa un Latīņamerika kļūtu par pasaules mēroga partneriem daudzlīmeņu pārvaldībā.

5.3.3. EESK aicina pilnveidot un piemērot praksē ES un Čīles asociācijas nolīguma nosacījumus par pilsoniskās sabiedrības līdzdalību. Lai to panāktu, Komiteja neatlaidīgi prasa apspriesties ar EESK un Čīles organizētas pilsoniskās sabiedrības pārstāvības organizācijām. Tāpat EESK aicina arī ES un Meksikas Asociācijas nolīguma Padomi izveidot apvienotu konsultatīvo komiteju, kas nolīguma ietvaros veiktu uzraudzību un apspriestos ar pilsonisko sabiedrību.

5.4. Sadarbība.

5.4.1. Pēdējos gados ir īstenoti daudzi nozīmīgi pasākumi, lai ES sadarbību attīstības jomā pielāgotu pārmaiņām, tostarp aspektiem, kas ietekmē valstis ar vidējiem ienākumiem. Neatkarīgi no tā, ka ES jāturpina piešķirt resursus galvenokārt reģiona nabadzīgākajām valstīm, EESK uzskata, ka jāsaglabā sadarbība ar valstīm, kurās ir vidējs ienākumu līmenis, šo sadarbību virzot uz stratēģiskiem mērķiem, piemēram, makroekonomisko stabilitāti un finanšu sistēmas stabilitāti, iestāžu veiktspējas stiprināšanu, sabiedrisko politiku efektivitāti, nodokļu sistēmas reformām, ražošanas jaudu un ieguldījumiem cilvēkresursos, inovāciju un atbalstu sociālās jomas pārstāvjiem, kas ir institucionālo un regulatīvo pārmaiņu veicinātāji.

5.4.2. Lai varētu noslēgtu asociācijas nolīgumus, vajadzēs vairāk pielāgot sadarbības programmas ar mērķi atbalstīt ražošanas pārmaiņu politiku un uzlabot konkurētspēju, īpaši uzsverot MVU veiktspēju, tirdzniecības atvieglošanu un fizisko saikni ar tirgiem.

5.4.3. Tāpat būtu nepieciešams stiprināt tirdzniecības kapacitāti un sekmēt kopīgu politiku pieņemšanu reģionālās integrācijas ietvaros, lai veicinātu sociālo un teritoriālo kohēziju un mazinātu iekšējās atšķirības. Turklāt sadarbība izglītības, zinātnes un tehnoloģijas jomā var palīdzēt ieviest pārmaiņas ražošanā un atbalstīt attiecīgo valstu pētniecības, izstrādes un inovācijas politiku, izmantojot gan publiskās iestādes, gan veicināšanas pasākumu programmas privātajā sektorā.

6. Inovācija, pārmaiņas ražošanā un attīstība.

6.1. Gatavojoties ES un Latīņamerikas un Karību jūras valstu sestajam samitam, valdības ir nolēmušas, ka tā galvenais temats būs inovācija. Inovācija ir viens no svarīgākajiem, ja ne vissvarīgākais attīstības virzītājspēks un tai ir būtiska nozīme, lai būtu iespējami ilgstoši, noturīgi izaugsmes un labklājības cikli. Lai gan rūpniecība vēl aizvien ir galvenais tehniskā progresa faktors, inovāciju šobrīd ir izplatīta arī citās tautsaimniecības nozarēs: pakalpojumu nozarē, lauksaimniecībā, kalnrūpniecībā un enerģētikā, un tādējādi tai ir būtiska nozīme, vēloties palielināt ražīgumu daudzās citās jomās.

6.2. Inovācija ir arī izšķirošs faktors, kas iezīmē divas svarīgas ekonomikas globalizācijas tendences, proti, uz zināšanām balstītas ekonomikas attīstība un pāreja uz ilgtspējīgu ekonomiku. Minētajās jomās būtisks priekšnosacījums ir inovācijas globālās un vietējās dimensijas mijiedarbība.

6.3. EESK ierosinās partnerorganizācijām Latīņamerikā, lai ES un Latīņamerikas organizētas pilsoniskās sabiedrības sestajā sanāksmē tiktu pieņemta deklarācija par inovācijas nozīmi ražošanas pārmaiņu ieviešanā, attīstībā un sociālajā kohēzijā un par dažādiem citiem sociālās dimensijas aspektiem, ko ietver inovācija. Tas ir īpaši svarīgi divpusējās attiecībās laikā, kad ir paredzēts izveidot asociācijas nolīgumu tīklu, iekļaujot brīvās tirdzniecības zonas. Minētajos nolīgumos paredzēto tālejošo ekonomikas liberalizācijas mērķu (kurus uzskata par “PTO plus” veida mērķiem, jo tie pārsniedz PTO sarunās iekļautos) īstenošanai varētu būt nepieciešamas būtiskas pielāgošanas izmaksas. Lai rastu atbilstošus risinājumus, jāizmanto aktīvas, uz ražošanas modernizāciju un konkurētspējas vecināšanu vērstas politikas, kurās liela nozīme jāpiešķir valstu pētniecības, inovācijas un izstrādes sistēmu izveidei.

6.4. Īpaši svarīgs aspekts ir tehnoloģiju nodošana, ņemot vērā tās būtisko nozīmi inovācijas procesos. Asociācijas nolīgumos iekļautās stingrās intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzības prasības var būt stimuls vai garantija Eiropas investoriem attiecībā uz tehnoloģiju nodošanu, tomēr vienlaikus tās varētu radīt nopietnu šķērsli tehnoloģiju radīšanai vai nodošanai un inovācijai, kā to norādījušas vairāku reģiona valstu valdības. Tāpēc ir īpaši svarīgi nolīgumos paredzēt elastīgāku pieeju un atzīt abu reģionu ievērojamās atšķirības minētajā jomā. Šajā nolūkā, kā iepriekš minēts, būtu jāizmanto ES sadarbība attīstības jomā.

6.5. ES rīcībā jau ir daudzi instrumenti sadarbībai ar Latīņamerikas valstīm pētniecībā, izstrādē un inovācijā. Īpaši var minēt pasākumus 7. pamatprogrammas ietvaros un tehnoloģiskās sadarbības nolīgumus, kas parakstīti ar salīdzinoši vairāk attīstītām reģiona valstīm, stipendiju programmas un divpusējo akadēmisko sadarbību (ALBAN, ALFA), kā arī programmas, ko īsteno Komisijas Izglītības ģenerāldirektorāts. Tomēr vēl aizvien nav integrētas stratēģijas, kas visus minētos instrumentus apvienotu un tos saskaņotu ar abu reģionu partnerattiecību mērķiem. Tādēļ ir pilnīgi nepieciešams novērst instrumentu pašreizējo sadrumstalotību, jo īpaši Komisijā, kā arī nodrošināt, lai tie veicinātu valstu pētniecības, izstrādes un inovācijas spēju. Šajā sakarā vēlreiz jāuzsver, ka ir svarīgi izveidot kopēju ES un Latīņamerikas un Karību jūras valstu augstākās izglītības un pētniecības telpu, kas būtu abu reģionu stratēģisko partnerattiecību daļa, un izstrādāt arī kopīgu inovācijas un izstrādes programmu. Sadarbība izglītības, zinātnes un tehnoloģijas jomā varētu veicināt pārmaiņas ražošanā un atbalstīt valstu pētniecības, izstrādes un inovācijas politiku.

6.6. Inovācija ir saistīta arī ar daudzām citām abu reģionu partnerībā nozīmīgām jomām; šeit var minēt dzīves līmeņa un dzīves kvalitātes uzlabošanos, pateicoties inovācijas ietekmei, piemēram, uz pārtikas ražošanas produktivitāti, tai palielinoties, kas palīdz nodrošināt iedzīvotājus ar pārtiku. Jauninošas metodes, tehnoloģijas, produktus un pakalpojumus izmanto arī tādās jomās kā veselības aprūpe, izglītība un sociālais nodrošinājums. Tādējādi atsevišķām iedzīvotāju grupām attiecīgie pakalpojumi ir labāk pieejami un tiek izskausta diskriminācija, piemēram, informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošanā. Jaunās tehnoloģijas atjaunīgās enerģijas ražošanai un energoefektivitātes veicināšanai, no fosilijām iegūtās enerģijas radītā piesārņojuma mazināšanai, kā arī dzeramā ūdens trūkuma un pārtukšnešošanās problēmu risināšanai liecina par jauninājumu nozīmi dzīves kvalitātes uzlabošanā.

6.7. Pastāv vienprātība par to, ka inovācijas pamatā ir trīs pīlāri: zināšanas, iestādes un uzņēmumi. Tas nozīmē, ka galvenie inovācijas procesā iesaistītie dalībnieki ir universitātes, publiskās iestādes un ražošanas centri. Inovācijas pamatā tomēr var būt dažāda veida zināšanas: uz zinātnes atziņām un tehnoloģijām balstītas, mantotas no iepriekšējām paaudzēm vai uzkrātas (piemēram, vietējo iedzīvotāju zināšanas par augu īpašībām vai kvalificēti darbinieki uzņēmumā). Tāpat iestādes (atšķirībā no uzņēmumiem, kas darbojas tirgū) var būt aģentūras un citas publiskās iestādes, lai gan arī cita veida iestādēm ir nozīme inovācijas veicināšanā, piemēram, darba attiecības regulējošām iestādēm. Visbeidzot inovācija skar ne tikai ražošanas nozari un uzņēmumus, bet arī sociālo jomu (veselības aprūpe, izglītība, mājokļi, aizsardzība, tiesu sistēma, drošība) un vidi (ūdens, augsne, bioloģiskā daudzveidība, atmežošana u.c.).

6.8. Teorētiski ir atzīta nepieciešamība inovāciju skatīt visaptverošā sociālā redzējumā kā sistēmisku kopumu, kas ietekmē visu sabiedrību, un tieši tādēļ ietver daudzus aspektus — gan tīri zinātniskus un tehnoloģiskus, gan sociālus un institucionālus. Sākot ar 90. gadiem tiek ņemti vērā arī inovācijas sociālie, kultūras un organizatoriskie aspekti, kas iepriekš gandrīz netika apsvērti. Vēsturiskā skatījumā tehnoloģiskā inovācija ir cieši saistīta ar sociālo inovāciju vai inovācijas sociālo dimensiju un otrādi. Sociālās inovācijas un saimnieciskās attīstības saikne ir acīmredzama, tāpēc inovācijas sociālo dimensiju var uzskatīt par ļoti svarīgu, jo īpaši saistībā ar sākotnējo strukturālo attīstību.

6.9. Vēl viena svarīga inovācijas iezīme ir spēja radīt sociālo struktūru, atvieglojot sociālos kontaktus starp atsevišķiem cilvēkiem, grupām, kolektīviem un iestādēm, pamatojoties uz vienprātību galvenajos jautājumos (kopīgi ieguvumi, kopīgas intereses, kopīga nākotne utt.). Šādas saiknes var veidot sociālo vidi, kas labvēlīgi ietekmē jauninājumu ieviešanu, pieņemšanu un izplatīšanu.

6.10. Jāatceras tomēr, ka sociālie šķēršļi, piemēram, nabadzība, inovācijas procesus objektīvi kavē. Pirmkārt, sociālie šķēršļi ierobežo inovācijas radīto ražošanas ieguvumu izmantošanu, jo nav maksātspējīga pieprasījuma. Otrkārt, trūkst cilvēkkapitāla, kas inovācijas procesus spētu veicināt un īstenot.

6.11. Papildus iepriekš minētajam jānorāda, ka inovācija ir tādas sarežģītas attiecību virknes rezultāts, kurā iesaistītas vairākas puses: dažādu zināšanu radītāji, izplatītāji un izmantotāji. Daudzos gadījumos, piemēram, ražošanas vai izstrādes klasteros inovācijai vajadzīgs spēcīgs reģionāla un vietēja rakstura stimuls, kas nav iespējams bez pilsoniskās sabiedrības organizāciju līdzdalības. Inovācijas izvirzīšana saimniecisko un sociālo stratēģiju fokusā ietver arī dziļas pārmaiņas kultūrā. Savukārt uzņēmumos inovācija prasa lielus ilgtermiņa ieguldījumus. Tam nepieciešama sociāla gatavība pieņemt pārmaiņas un uz sarunām un vienprātību pamatotas darba attiecības. Turklāt ir vajadzīga arī cilvēkkapitāla apmācības politika dažādos laikposmos un līmeņos, tostarp profesionālā apmācība un mūžizglītība.

6.12. Ņemot vērā iepriekš minēto, un saistībā ar šo atzinumu var izdarīt vienu secinājumu, proti, inovācijas sociālajai dimensijai ir liela nozīme. Lai izvairītos no riskiem, ko radītu tehnokrātiska pieeja inovācijai, jāuzsver sociālās līdzdalības un iestāžu sistēmas nozīme, jo tās inovācijas procesus sekmē un dara iespējamus. Tas ir īpaši svarīgi EESK, kas pieprasa sociālās jomas dalībnieku un viņu pārstāvības organizāciju reālu līdzdalību ar cilvēkkapitālu saistītu priekšlikumu izstrādē un vispārīgi — sociālās dimensijas iekļaušanu inovācijas rīcības plānā, kurš būs jāizstrādā samitā.

Briselē, 2010. gada 17. februārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Līdz šim notikušie samiti: Riodežaneiro 1999. gadā, Madridē 2002. gadā, Meksikā 2004. gadā, Vīnē 2006. gadā un Limā 2008. gadā.

(2) Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei “Eiropas Savienība un Latīņamerika: globālo procesu dalībnieku partnerība”, COM(2009) 495/3.

(3) Skatīt EESK ieteikumus “Programmā Eiropai”: “Atbalstīt attīstības valstu pilnvaru paplašināšanu starptautiskajās iestādēs, īpaši SVF un Pasaules Bankā” (18.3.).

(4) Padomes un Komisijas 2000. gada 24. janvāra Lēmums par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu nolīgumu, ar kuru izveido Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu asociāciju starp Eiropas Kopienām un to dalībvalstīm, no vienas puses, un Marokas Karalisti, no otras puses (2000/204/EK, EOTK) – OV EK L 70, 2000. gada 8. marts, 1. lpp., skatīt īpaši 64. -68. pantu.

(5) http://www.oiss.org/IMG/pdf/Convenio_2007_esp.pdf.