EIROPAS KOMISIJA Strasbūrā, 16.1.2018 COM(2018) 29 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par aprites ekonomikas uzraudzības sistēmu {SWD(2018) 17 final}



1.Ievads Pāreja uz aprites ekonomiku ir milzīga iespēja pārveidot mūsu ekonomiku un padarīt to ilgtspējīgāku, palīdzēt sasniegt klimata mērķus un saglabāt pasaules resursus, radīt vietējās darbvietas un konkurences priekšrocības Eiropai pasaulē, kurā notiek būtiskas pārmaiņas. Aprites ekonomikas nozīme Eiropas rūpniecībai nesen tika uzsvērta atjauninātajā ES rūpniecības politikas stratēģijā. Pāreja uz aprites ekonomiku palīdzēs sasniegt arī 2030. gada ilgtspējīgas attīstības programmas mērķus. Aprites ekonomikas rīcības plānā aprites ekonomika tiek skaidrota kā ekonomika, “kurā produktu, materiālu un resursu vērtība tiek uzturēta pēc iespējas ilgi un kurā tiek radīts pēc iespējas maz atkritumu”. Pārejā uz izteiktāku aprites ekonomiku izšķiroša nozīme ir galveno tendenču un modeļu uzraudzībai, kas dod iespēju saprast, kā laika gaitā attīstās aprites ekonomikas dažādie elementi, palīdz noteikt veiksmes faktorus dalībvalstīs un novērtēt, vai ir paveikts pietiekami daudz. Uzraudzības rezultāti būtu jāizmanto par pamatu, nosakot jaunas prioritātes ceļā uz ilgtermiņa mērķi – aprites ekonomiku. Tie nav relevanti tikai politikas veidotājiem, tiem vajadzētu iedvesmot visus un rosināt jaunas darbības. Tāpēc Komisija aprites ekonomikas rīcības plānā apņēmās ierosināt vienkāršu un rezultatīvu uzraudzības sistēmu. Tas atbalsojies arī ES Padomes secinājumos par aprites ekonomikas rīcības plānu, kuros tā uzsvērusi “nepieciešamību izveidot (..) uzraudzības sistēmu ar mērķi nostiprināt un novērtēt virzību uz aprites ekonomiku, vienlaikus mazinot administratīvo slogu”. Turklāt Eiropas Parlaments ir aicinājis Komisiju izstrādāt resursefektivitātes rādītājus, kas dotu iespēju izsekot ceļā uz aprites ekonomiku sasniegto progresu. Ar šo paziņojumu minētā apņemšanās tiek īstenota, ierosinot uzraudzības sistēmu, kas sastāv no vairākiem būtiskiem, jēgpilniem rādītājiem, kuri atspoguļo aprites ekonomikas galvenos elementus. Aprites ekonomikas uzraudzības sistēma izmanto un papildina esošo Resursefektivitātes rezultātu pārskatu un Izejvielu rezultātu pārskatu, kurus pēdējos gados izstrādājusi Komisija. Sistēma ar visiem rādītājiem ir pieejama tīmekļa vietnē un tiks regulāri atjaunināta. 2.Ceļā uz aprites ekonomiku sasniegtā progresa uzraudzība Ceļā uz aprites ekonomiku sasniegtā progresa uzraudzība ir sarežģīts uzdevums. Pāreja uz aprites ekonomiku neaprobežojas tikai ar dažiem materiāliem vai nozarēm. Tā ir sistēmiska pārmaiņa, kas ietekmē visu tautsaimniecību un aptver visus produktus un pakalpojumus. Ideālā gadījumā rādītājiem pirmām kārtām vajadzētu atspoguļot produktu, materiālu un resursu ekonomiskās vērtības saglabāšanas tendences, kā arī atkritumu radīšanas tendences. Līdzīgi kā nav neviena vispāratzīta aprites rādītāja, tāpat nav arī stabilu, jau gatavu rādītāju, ar kuriem varētu raksturot izteiktākās tendences. Ar vienu pasākumu vai rezultātu nebūtu iespējams pienācīgi atspoguļot sarežģītību un daudzās dimensijas, kas raksturīgas pārejai uz aprites ekonomiku. Tāpēc šajā uzraudzības sistēmā tiks izmantots relevantu rādītāju kopums. Viens no veidiem, kā aplūkot aprites ekonomiku, ir paskatīties uz to, kā materiāli ienāk ekonomikā, aprit tajā un (galu galā) atstāj ekonomiku. Šādu vizuālu pārskatu var sniegt materiālu plūsmu diagramma, kas parāda visas izejvielas – agregētas, kā arī grupētas pa materiālu kategorijām – visā ekonomikā no to ieguves līdz brīdim, kad tās kļūst par atkritumiem. 1. att. Materiālu plūsmas ekonomikā (ES-28, 2014), 1. attēlā sniegts pārskats par materiālu plūsmām ES 2014. gadā. Ielaides pusē (kreisajā malā) redzams, ka katru gadu ES enerģijā vai produktos tiek pārstrādāti 8 miljardi tonnu materiālu. Tikai 0,6 miljardi tonnu tiek iegūti reciklēšanā. Izlaides pusē redzams, ka no 2,2 miljardiem tonnu radīto atkritumu tikai 0,6 miljardi tonnu atgriežas sistēmā reciklētu materiālu veidā. Pārējie materiāli, kuru apjoms līdzinās 1,5 miljardiem tonnu, nonāk atkritumos. Šie aspekti norāda uz vērā ņemamu uzlabošanas potenciālu, jo īpaši iespējām palielināt to materiālu daļu, ko reciklē kā otrreizējās izejvielas, un samazināt saražoto atkritumu apjomu. Uzraudzības sistēmas mērķis ir ceļā uz aprites ekonomiku sasniegto progresu novērtēt tā, lai visos resursu, produktu un pakalpojumu aprites cikla posmos tiktu aptvertas tās dažādās dimensijas. Tādēļ uzraudzības sistēmā ir desmit rādītāji (sk. 1. tabulu), kas sagrupēti četros aprites ekonomikas posmos un aspektos: 1) ražošana un patēriņš, 2) atkritumu apsaimniekošana, 3) otrreizējās izejvielas un 4) konkurētspēja un inovācija. Tas kopumā atbilst aprites ekonomikas rīcības plāna loģikai un struktūrai.



Nr. Nosaukums Nozīmība ES instrumenti (piemēri) Ražošana un patēriņš 1. ES izejvielu pašpietiekamība Aprites ekonomikai būtu jāpalīdz novērst izejvielu, jo īpaši kritiski svarīgo izejvielu, piegādes riskus. Izejvielu iniciatīva; Resursefektivitātes ceļvedis 2. Zaļais publiskais iepirkums* Publiskais iepirkums veido lielu daļu no patēriņa un var kalpot par aprites ekonomikas virzītājspēku. Publiskā iepirkuma stratēģija; ES atbalsta shēmas un brīvprātīgi kritēriji zaļajam publiskajam iepirkumam 3.a–c Atkritumu radīšana Aprites ekonomikā atkritumu radīšana ir samazināta līdz minimumam. Atkritumu pamatdirektīva; direktīvas par konkrētām atkritumu plūsmām; stratēģija attiecībā uz plastmasu 4. Pārtikas atkritumi* Pārtikas izmešana nelabvēlīgi ietekmē vidi, klimatu un ekonomiku. Vispārīgais pārtikas aprites tiesību akts; Atkritumu pamatdirektīva; dažādas iniciatīvas (piem., Pārtikas zudumu un pārtikas atkritumu platforma) Atkritumu apsaimniekošana 5.a–b Vispārējie reciklēšanas rādītāji Reciklēšanas īpatsvara palielināšana ir daļa no pārejas uz aprites ekonomiku. Atkritumu pamatdirektīva 6.a–f Atsevišķu atkritumu plūsmu reciklēšanas rādītāji Tie atspoguļo galveno atkritumu plūsmu reciklēšanā sasniegto progresu. Atkritumu pamatdirektīva; Atkritumu poligonu direktīva; direktīvas par konkrētām atkritumu plūsmām Otrreizējās izejvielas 7.a–b Reciklēto materiālu devums izejvielu pieprasījuma apmierināšanā Aprites ekonomikā jaunu produktu ražošanā bieži tiek izmantotas otrreizējās izejvielas. Atkritumu pamatdirektīva; Ekodizaina direktīva; ES ekomarķējums; REACH; iniciatīva par ķīmisko vielu, produktu un atkritumu politikas jomu saskari; stratēģija attiecībā uz plastmasu; otrreizējām izejvielām piemērojami kvalitātes standarti 8. Reciklējamo izejvielu tirdzniecība Reciklējamo izejvielu tirdzniecība atspoguļo iekšējā tirgus nozīmi un globālo līdzdalību aprites ekonomikā. Iekšējā tirgus politika; Atkritumu sūtījumu regula; tirdzniecības politika Konkurētspēja un inovācija 9.a–c Privātie ieguldījumi, darbvietas un bruto pievienotā vērtība Tie atspoguļo aprites ekonomikas devumu darbvietu radīšanā un izaugsmē. Investīciju plāns Eiropai; strukturālie un investīciju fondi; InnovFin; Aprites ekonomikas finansējuma atbalsta platforma; Ilgtspējīga finanšu stratēģija; Videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīva; jaunā prasmju programma Eiropai; iekšējā tirgus politika 10. Patenti Novatoriskas tehnoloģijas, kas saistītas ar aprites ekonomiku, veicina ES konkurētspēju pasaulē. “Apvārsnis 2020” * Rādītāji vēl tiek izstrādāti.

1. tabula. Uzraudzības sistēmā iekļautie aprites ekonomikas rādītāji Šie rādītāji tika atlasīti ar mērķi atspoguļot galvenos aprites ekonomikas elementus. To izvēlē tika ņemta vērā datu pieejamība, vadoties pēc Resursefektivitātes rezultātu pārskata un Izejvielu rezultātu pārskata. Lai mazinātu administratīvo slogu, rādītāji, cik vien iespējams, pamatojas uz jau esošiem datiem. Citi kritēriji, pēc kuriem tika novērtēti rādītāji, ir nozīmība, pieņemamība, uzticamība, ērta lietošana un stabilitāte. Rādītāju izvēlē tika ņemtas vērā arī atbildes, kas saņemtas sabiedriskajā apspriešanā par ceļvedi, un diskusijas ar dalībvalstu pārstāvjiem un ieinteresēto personu ekspertiem. Komisija uzlabos aprites ekonomikas progresa novērtēšanai vajadzīgo zināšanu bāzi un datu pieejamību. -Notiek darbs pie tā, lai izstrādātu metodiku un savāktu datus, ko var izmantot zaļā publiskā iepirkuma un pārtikas atkritumu rādītājiem, un šos datus plānots publicēt nākamajos gados. Savukārt Eurostat gatavo dažas provizoriskas aplēses par pārtikas atkritumiem. -Kā daļu no 2015. gada aprites ekonomikas paketes un plašākiem Komisijas centieniem uzlabot ES atkritumu statistikas kvalitāti Komisija ir ierosinājusi saskaņot sadzīves atkritumu un izlietotā iepakojuma reciklēšanas rādītāju aprēķina metodiku. Kad Padome un Eiropas Parlaments būs pieņēmuši un dalībvalstis būs īstenojušas šos priekšlikumus, tie nodrošinās ticamāku un labāk salīdzināmu statistiku. -Izmantojot programmu “Apvārsnis 2020”, Komisija finansē vairākus pētniecības projektus, kas nodrošinās labākus datus, ar kuriem varēs papildināt oficiālo statistiku, jo īpaši izmantojot ES Izejvielu informācijas sistēmu. 3.Pirmie konstatējumi Desmit uzraudzības sistēmas rādītāji sniedz plašu priekšstatu par galvenajiem instrumentiem, kas izmantojami, lai uzlabotu ES ekonomikas apriti. Lai gan paies zināms laiks, līdz aprites ekonomikas pasākumu rezultāti būs redzami statistikā, ir lietderīgi sākt bāzlīniju noteikšanu. Tas palīdzēs uzraudzīt turpmāko attīstību un informēt par politikas veidošanas procesiem. Pastāv gan liela vajadzība, gan ievērojams potenciāls uzlabot ES un tās dalībvalstu sniegumu. Dažās jomās (piemēram, reciklējamu izejvielu tirdzniecība) ES mēroga darbībai ir lielāka nozīme nekā citās (piemēram, zaļais publiskais iepirkums). Ražošana un patēriņš Attiecībā uz aprites tendenču pieaugumu ražošanā un patēriņā, piemēram, atkritumu radīšanā, ir vērojams neliels progress. Tomēr joprojām pastāv lielas iespējas mazināt dalībvalstu veikuma un dažādu materiālu veiktspējas atšķirības. Izejvielu pašpietiekamības rādītājs liecina, ka ES lielā mērā apgādā sevi ar lielāko daļu nemetālu minerālu, piemēram, celtniecības materiāliem un rūpnieciskajiem minerāliem. Tomēr rādītājs apstiprina arī to, ka Eiropas Savienībai kritiski svarīgo izejvielu jomā ES lielā mērā ir atkarīga no importa, un tas apliecina vajadzību pēc drošas piekļuves un piegādes dažādošanas. Daudzas no šīm izejvielām ir vajadzīgas, lai sasniegtu ES mērķi – ilgtspējīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu mazoglekļa ekonomiku. Publiskais iepirkums veido lielu daļu no IKP, un tas nozīmē, ka zaļais publiskais iepirkums, – t. i., kad publiskā sektora iestādes izmanto savu pirktspēju, lai izvēlētos videi draudzīgas preces, pakalpojumus un darbus, – var kalpot par aprites ekonomikas un inovāciju virzītājspēku. Šā rādītāja dati vēl ir jāizstrādā. ES sadzīves atkritumu radīšana uz vienu iedzīvotāju 2006.–2016. gadā ir samazinājusies par 8 % līdz vidēji 480 kg uz vienu iedzīvotāju gadā. Tas ir skaidrs piemērs tam, ka pozitīvu ieguldījumu var dot ikviens. Tomēr starp dalībvalstīm pastāv lielas atšķirības (no 250 kg līdz 750 kg uz vienu iedzīvotāju gadā), un vairākās dalībvalstīs sadzīves atkritumu apjoms joprojām pieaug. Radīto atkritumu daudzums zināmā mērā joprojām korelē ar IKP uz vienu iedzīvotāju. Tāpēc pozitīvi jāvērtē tas, ka dati par kopējo atkritumu daudzumu (ieskaitot rūpnieciskos un komerciālos atkritumus, bet izņemot galvenos minerālu atkritumus) uz vienu IKP vienību liecina par 11 % samazinājumu, kas panākts kopš 2006. gada. Pārtikas atkritumu samazināšanai ir milzīgs potenciāls ietaupīt resursus, kas tiek izlietoti, lai saražotu pārtiku. Pārtikas izšķērdēšana notiek visā vērtības ķēdē: pārtikas ražošanā un izplatīšanā, veikalos, sabiedriskās ēdināšanas vietās un mājās. Tāpēc pārtikas atkritumu daudzumu izteikt skaitļos ir īpaši grūti. Saskaņā ar provizoriskām Eurostat aplēsēm ES pārtikas atkritumu daudzums laikā no 2012. līdz 2014. gadam ir samazinājies no 81 līdz 76 miljoniem tonnu (t. i., aptuveni par 7 %), kas atbilst samazinājumam no 161 kg līdz 149 kg uz vienu iedzīvotāju.

Atkritumu apsaimniekošana Atkritumu apsaimniekošanā kopumā notiek pozitīvas pārmaiņas, tomēr joprojām iespējami lieli uzlabojumi un pastāv atšķirības starp dalībvalstīm un starp atkritumu plūsmām. 2008.–2016. gadā ES sadzīves atkritumu reciklēšanas rādītājs ir pieaudzis no 37 % līdz 46 %. Piecas dalībvalstis reciklē vairāk par pusi no saviem sadzīves atkritumiem, dažas valstis tuvojas Komisijas ierosinātajam 2030. gada reciklēšanas mērķrādītājam – 65 %, tomēr piecas dalībvalstis joprojām nav sasniegušas 25 %. Avots: Eurostat. Laikā no 2008. līdz 2015. gadam arī izlietotā iepakojuma reciklēšanas rādītāji ES ir palielinājušies no 62 % līdz 66 %; tie pieauguši gandrīz visās dalībvalstīs, un 2015. gadā teju visas dalībvalstis bija sasniegušas 2008. gada mērķrādītāju – 55 % (Komisija ir ierosinājusi 65 % mērķrādītāju, kas sasniedzams līdz 2025. gadam, un 75 % mērķrādītāju, kas sasniedzams līdz 2030. gadam). Attiecībā uz plastmasas iepakojumu vidējais reciklēšanas rādītājs ES ir ievērojami mazāks – 40 %, lai gan pēdējos gados ir panākti uzlabojumi. Sadzīves bioatkritumu reciklēšanas rādītājs ES 2016. gadā bija 79 kg uz vienu iedzīvotāju, un tas nozīmē 23 % pieaugumu salīdzinājumā ar 2007. gadu. Dati par elektrisko un elektronisko iekārtu (EEIA) atkritumu reciklēšanu liecina, ka savākšanas un reciklēšanas līmenis ES dalībvalstīs ievērojami atšķiras un liecina par lielām iespējām uzlabot resursefektivitāti un samazināt atkritumu nelikumīgu savākšanu, apstrādi un sūtījumus. 2015. gadā tikai četras dalībvalstis reciklēja vairāk nekā pusi no elektriskā un elektroniskā aprīkojuma, kas bija laists tirgū. Visbeidzot, attiecībā uz būvdarbu un ēku nojaukšanas atkritumiem 20 dalībvalstis ir ziņojušas, ka 2020. gadam noteiktais 70 % atgūšanas mērķrādītājs jau ir sasniegts. Ņemot vērā to, ka masas ziņā tā ir lielākā atkritumu plūsma ES, tā ir pozitīva ievirze. Tomēr jāatzīmē, ka mērķrādītājs ietver aizbēršanu – praksi, kas nesaglabā materiālu vērtību tautsaimniecībā un tātad neveicina aprites ekonomiku. Turklāt starp dalībvalstīm pastāv lielas atšķirības datu paziņošanas aspektā. Avots: Eurostat. Otrreizējās izejvielas Reciklēto materiālu devums vispārējā izejvielu pieprasījuma segšanā ir relatīvi mazs. Otrreizējo izejvielu tirdzniecības apjoms palielinās gan ES teritorijā, gan ar trešām valstīm. Aprites ekonomikā materiāli, kas ir iestrādāti produktos un sastāvdaļās, tiek reciklēti, kad ir sasniegtas to darbmūža beigas, un pēc tam ievadīti atpakaļ ekonomikā kā otrreizējās izejvielas. Tas samazina ražošanas un patēriņa vidisko pēdas nospiedumu un palielina izejvielu piegādes drošību. ES pieprasījums pēc izejvielām pārsniedz piedāvājumu, ko varētu piegādāt, pat ja visi atkritumi tiktu pārveidoti par otrreizējām izejvielām. Tāpēc primāro izejvielu piegāde joprojām būs vajadzīga. Neraugoties uz pastāvīgiem uzlabojumiem kopš 2004. gada, reciklētie materiāli vidēji sedz aptuveni 10 % no ES pieprasījuma pēc izejvielām. Attiecībā uz vairākiem berammateriāliem otrreizējās izejvielas apmierina vairāk nekā 30 % no kopējā pieprasījuma (piemēram, vara un niķeļa). Tomēr attiecībā uz lielu skaitu izejvielu, tostarp gandrīz visām kritiski svarīgajām izejvielām, reciklēto materiālu devums izejvielu pieprasījuma apmierināšanā joprojām ir mazs un nenozīmīgs. Tas varētu būt tāpēc, ka to reciklēšana nav ienesīga, trūkst reciklēšanas tehnoloģiju vai arī materiāli ir iestrādāti ilgstoši lietotos produktos (piemēram, retzemju elementi, ko izmanto vēja turbīnās).