EIROPAS KOMISIJA Briselē, 12.11.2020 COM(2020) 705 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par ES tirdzniecības nolīgumu īstenošanu



























2019. gada 1. janvāris–2019. gada 31. decembris {SWD(2020) 263 final}



Saturs 1. IEVADS 2. PĀRSKATS PAR GALVENAJIEM KONSTATĒJUMIEM: TIRDZNIECĪBAS PLŪSMAS 3. PĀRSKATS PAR GALVENAJIEM KONSTATĒJUMIEM KATRĀ REĢIONĀ 3.1. ĀZIJA 3.1.1. Dienvidkoreja 3.1.2. Japāna 3.1.3. Singapūra (sagatavošanās saistībā ar stāšanos spēkā) 3.2. ZIEMEĻAMERIKA UN DIENVIDAMERIKA 3.2.1. Kanāda 3.2.2. Latīņamerikas partnervalstis 3.3. ES KAIMIŅVALSTIS 3.3.1. Vidusjūras un Tuvo Austrumu partnervalstis 3.3.2. Gruzija, Moldova, Ukraina 3.3.3. Rietumbalkāni 3.3.4. Šveice 3.3.5. Norvēģija 3.3.6. Turcija

3.4. ĀFRIKAS, KARĪBU JŪRAS REĢIONA UN KLUSĀ OKEĀNA VALSTIS 4. TIRDZNIECĪBA UN ILGTSPĒJĪGA ATTĪSTĪBA 5. LAUKSAIMNIECĪBAS PĀRTIKAS TIRDZNIECĪBA SASKAŅĀ AR ES TIRDZNIECĪBAS NOLĪGUMIEM 6. PAKALPOJUMI, PUBLISKAIS IEPIRKUMS, INTELEKTUĀLĀ ĪPAŠUMA TIESĪBAS 6. 1. Pakalpojumi un ārvalstu tiešie ieguldījumi (ĀTI) 6.2. Publiskais iepirkums 6.3. Intelektuālā īpašuma tiesības (IĪT) 7. MAZIE UN VIDĒJIE UZŅĒMUMI 8. IZPILDES PANĀKŠANA 8.1. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības strīda izšķiršana ar Dienvidkoreju 8.2. Strīdu izšķiršana ar Ukrainu 8.3. Strīdu izšķiršana ar Dienvidāfrikas Muitas savienību (SACU) 9. SECINĀJUMI ŠAJĀ ZIŅOJUMĀ IETVERTIE TIRDZNIECĪBAS NOLĪGUMI (Nolīgums / piemērošanas datums) ĀZIJA ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīgums 2019. gada 1. februāris ES un Dienvidkorejas brīvās tirdzniecības nolīgums 2011. gada 1. jūlijs ZIEMEĻAMERIKA UN DIENVIDAMERIKA ES un Kanādas visaptverošais ekonomikas un tirdzniecības nolīgums 2017. gada 21. septembris ES tirdzniecības nolīgums ar Kolumbiju, Peru un Ekvadoru 2013. gada 1. marts: ar Peru; 2013. gada 1. augusts: ar Kolumbiju; 2017. gada 1. janvāris: ar Ekvadoru ES un Centrālamerikas asociācijas nolīgums 2013. gada 1. augusts: tirdzniecības pīlāru piemēro ar Hondurasu, Nikaragvu un Panamu; 2013. gada 1. oktobris: ar Kostariku un Salvadoru; 2013. gada 1. decembris: ar Gvatemalu ES un Čīles asociācijas nolīgums 2003. gada 1. februāris ES un Meksikas vispārējais nolīgums Precēm piemēro kopš 2000. gada 1. jūlija; pakalpojumiem piemēro kopš 2001. gada 1. marta. ES KAIMIŅVALSTIS Vidusjūras un Tuvo Austrumu valstis — brīvās tirdzniecības zonas ES un Alžīrija 2005. gada 1. septembris ES un Ēģipte 2003. gada 21. decembris ES un Libāna 2003. gada 1. marts ES un Jordānija 2002. gada 1. maijs ES un Maroka 2000. gada 18. marts ES un Tunisija 1998. gada 1. marts ES un Palestīna 1997. gada 1. jūlijs ES un Izraēla 1996. gada 1. janvāris Austrumu valstis — padziļinātas un visaptverošas brīvās tirdzniecības zonas ES un Ukraina 2016. gada 1. janvāris, un stājās spēkā 2017. gada 1. septembrī ES un Gruzija 2014. gada 1. septembris, un stājās spēkā 2016. gada 1. jūlijā ES un Moldova 2014. gada 1. septembris, un stājās spēkā 2016. gada 1. jūlijā



ŠAJĀ ZIŅOJUMĀ IETVERTIE TIRDZNIECĪBAS NOLĪGUMI

(Nolīgums / piemērošanas datums) Rietumbalkānu valstis — stabilizācijas un asociācijas nolīgumi ES un Kosova* 2016. gada 1. aprīlis ES un Serbija Pagaidu nolīgums par tirdzniecību ar Serbiju: 2009. gada 1. februāris; ar ES: 2009. gada 8. decembris ES un Bosnija un Hercegovina Pagaidu nolīgums par tirdzniecību: 2008. gada 1. jūlijs ES un Melnkalne Pagaidu nolīgums par tirdzniecību: 2008. gada 1. janvāris ES un Albānija Pagaidu nolīgums par tirdzniecību: 2006. gada 1. decembris ES un Ziemeļmaķedonija Pagaidu nolīgums par tirdzniecību: 2001. gada 1. jūnijs Šveice, Norvēģija, Turcija ES un Šveices brīvās tirdzniecības nolīgums 1972. gads ES un Norvēģijas brīvās tirdzniecības nolīgums 1973. gada 1. jūlijs ES un Turcijas muitas savienība Asociācijas nolīgums tika parakstīts 1963. gadā; muitas savienības pēdējais posms tika pabeigts 1996. gada 1. janvārī ĀFRIKAS, KARĪBU JŪRAS REĢIONA UN KLUSĀ OKEĀNA VALSTIS — ekonomisko partnerattiecību nolīgumi ES un Gana (pagaidu nolīgums) 2016. gada 15. decembris ES un Dienvidāfrikas attīstības kopiena (SADC) 2016. gada 10. oktobris: ar Botsvānu, Svatini, Lesoto, Namībiju un Dienvidāfriku; 2018. gada 4. februāris: ar Mozambiku ES un Kotdivuāra (pagaidu nolīgums) 2016. gada 3. septembris ES un Centrālāfrika (Kamerūna) 2014. gada 4. augusts: ar Kamerūnu ES un austrumu un dienvidu Āfrikas reģiona valstis (pagaidu nolīgums) 2012. gada 14. maijs: ar Madagaskaru, Maurīciju, Seišelām un Zimbabvi ES un Klusā okeāna valstis (pagaidu nolīgums) 2009. gada 20. decembris: ar Papua-Jaungvineju; 2014. gada 28. jūlijs: ar Fidži ES un Cariforum 2008. gada 29. decembris: ar Antigvu un Barbudu, Belizu, Bahamu Salām, Barbadosu, Dominiku, Dominikānas Republiku, Grenādu, Gajānu, Jamaiku, Sentkitsu un Nevisu, Sentlūsiju, Sentvinsentu un Grenadīnām, Surinamu un Trinidādu un Tobāgo



1. IEVADS Eiropas tirdzniecības politikā 2019. gadā tika panākts labs progress. ES turpināja īstenot divpusējās tirdzniecības darba programmu, ratificējot tirdzniecības nolīgumus ar Singapūru un Vjetnamu, kuri stājās spēkā attiecīgi 2019. gada novembrī un 2020. gada augustā. 2019. gadā ES piemēroja 44 tirdzniecības nolīgumus ar 76 partnervalstīm; tirdzniecības apjoms ar šīm partnervalstīm bija 1345 miljardi EUR, kas ir 33 % no ES ārējās tirdzniecības apjoma (34 % no kopējā eksporta un 33 % no kopējā importa). Vienlaikus, raugoties uz 2020. gadu, koronavīrusa pandēmija, domājams, ļoti būtiski būs mazinājusi tirdzniecības apjomu starp ES un tās tirdzniecības partnervalstīm, ieskaitot preferenciālās tirdzniecības partneres. Eiropas Komisija lēš, ka ES eksporta apjoms uz trešām valstīm varētu samazināties par 9–15 %, imports — par 11–14 % (preces un pakalpojumi kopā). ES lielais tirdzniecības nolīgumu tīkls var palīdzēt novērst un mazināt šo negatīvo ietekmi, veidot noturību un dažādot piegādes ķēdes. Eiropas Komisija stiprina centienus vēl vairāk uzlabot šo nolīgumu īstenošanu un izpildi, nodrošinot ieguvumus visiem uzņēmumiem, jo īpaši mazākajiem. Pirmais galvenais tirdzniecības nolīgumu izpildes uzraugs, kuru 24. jūlijā izvirzīja kolēģija, virzīs šos centienus, cieši sadarbojoties ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām, kā arī dalībvalstīm un ES iestādēm. Šis ziņojums sniedz aktualizētu informāciju par 36 nozīmīgu tirdzniecības nolīgumu īstenošanu ar 65 tirdzniecības partnervalstīm. Nolīgumi aptver 91 % no ES tirdzniecības ar preferenciālajām partnervalstīm un veido 30,4 % no ES kopējā ārējās tirdzniecības apjoma. Ziņojumā ir uzsvērta ES nolīgumu īstenošana Āzijā, Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā, ES kaimiņvalstīs (austrumu un dienvidu kaimiņreģionu un Rietumbalkānu valstīs) un Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīs. Līdztekus iedaļām, kas veltītas tirdzniecībai un ilgtspējīgai attīstībai, lauksaimniecības pārtikas tirdzniecībai un mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, šā gada ziņojumā ir iekļautas atsevišķas iedaļas par pakalpojumiem, ieguldījumiem, publisko iepirkumu un intelektuālā īpašuma tiesībām. Pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā ir 36 valstu informācijas lapas. Tajā ir aplūkots, cik efektīvi tiek īstenoti nolīgumi, sniegta statistika, kā arī aktualizēta informācija par to, kā tiek īstenots Eiropas Komisijas 15 punktu rīcības plāns tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības jautājumos. Preču tirdzniecības statistika Vispārēji statistikas dati par preču un pakalpojumu tirdzniecību un par ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem attiecībā uz katru partnervalsti ir pieejami Komisijas dienestu darba dokumentā. Statistika par tirdzniecības un ieguldījumu plūsmu attīstību ir balstīta uz 2020. gada marta Eurostat datiem par ES 27 dalībvalstīm (ES-27), ja nav norādīts citādi. Jaunākie gada dati par preču tirdzniecību attiecas uz 2019. gadu, ja nav norādīts citādi. Eiropas Komisijas Tirdzniecības ĢD šā ziņojuma pieņemšanas dienā savā tīmekļa vietnē publicēs statistiku par ES eksporta un ES importa preferenču izmantojumu attiecībā uz katru ES tirdzniecības partnervalsti un katru ES dalībvalsti, pievienojot tai paskaidrojumu par izmantotajiem avotiem un metodiku. NB! ES eksporta un ES importa preferenču izmantojuma rādītāji ir balstīti uz dažādām datu kopām no atšķirīgiem avotiem. Importa preferenču izmantojuma rādītājos ir izmantoti Eurostat dati, un tie ir harmonizēti. ES eksporta preferenču izmantojuma rādītājos ir izmantoti dati, ko snieguši ES tirdzniecības partnervalstu muitas dienesti, kas lieto dažādus paņēmienus un praksi: tādējādi šie dati nav harmonizēti un tos nevar salīdzināt. Pakalpojumu tirdzniecības statistika Dati par pakalpojumu tirdzniecību galvenokārt ir iegūti no tādiem avotiem kā maksājumu bilances (BoP) statistika un Eurostat ārvalstu saistīto uzņēmumu statistikas (FATS) datubāze. Pirmais no tiem attiecas uz 1. režīmu (pārrobežu), 2. režīmu (patēriņš ārvalstīs) un 4. režīmu (piegāde, ko otrā valstī veic fiziskas personas), bet otrais — uz 3. režīmu (uzņēmējdarbības veikšanas vieta). Jaunākie pieejamie gada dati par pakalpojumu tirdzniecību attiecas uz 2018. gadu, ja nav norādīts citādi. NB! BoP tirdzniecības plūsmu datu sadalījums pa nozarēm ir ierobežots, un nav pieejams pakalpojumu tirdzniecības plūsmu sadalījums pa piegādes veidiem. FATS dati sniedz detalizētu pārskatu, taču, lai iegūtu faktisko 3. režīma pakalpojumu (vai preču) tirdzniecības vērtību, rādītāji ir jākoriģē, ņemot vērā reeksportu (piem., FATS sniedz ziņas par ES starptautisko uzņēmumu apgrozījumu ASV, bet, lai iegūtu vietējā pārdošanas apjoma un 3. režīma eksporta vērtību, no datiem ir jāizslēdz ASV esošo ES uzņēmumu eksports).

Ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) statistika Galvenie ĀTI plūsmu un uzkrāto ĀTI datu avoti ir Eurostat un UNCTAD. Jaunākie pieejamie gada dati par pakalpojumu tirdzniecību attiecas uz 2018. gadu, ja nav norādīts citādi. 2. PĀRSKATS PAR GALVENAJIEM KONSTATĒJUMIEM: TIRDZNIECĪBAS PLŪSMAS Šī iedaļa aptver ES un 65 galveno preferenciālās tirdzniecības partnervalstu savstarpējās tirdzniecības attīstību 2019. gadā; tā veidoja 29 % no kopējā ES importa un 32 % no kopējā ES eksporta, radot ES tirdzniecības pārpalikumu 113 miljardu EUR apmērā, kas ir par 12 % vairāk nekā gadu iepriekš. Šveice joprojām bija lielākā ES preferenciālās tirdzniecības partnervalsts — tirdzniecība ar šo valsti veidoja 21 % no tirdzniecības apjoma, tai sekoja Turcija ar 11 %, Japāna ar 10 % un Norvēģija ar 8,5 %. Tirdzniecība ar šīm partnervalstīm kopā veidoja pusi no ES preferenciālās tirdzniecības apjoma. 2019. gadā ES preču tirdzniecība ar 65 partnervalstīm pieauga par 3,4 %. Tas ir lielāks pieaugums nekā ES tirdzniecībai ar pārējo pasauli (proti, visām ES tirdzniecības partnervalstīm: + 2,5 %) un lielāks pieaugums nekā ES tirdzniecībai atsevišķi ar valstīm, kas nav preferenciālās partnervalstis (pārējā pasaule bez 65 preferenciālajām partnervalstīm: + 2,1 %). Preču preferenciālā eksporta (+ 4,1 %) un preferenciālā importa (+ 2,6 %) apjoms pieauga straujāk nekā pārējās pasaules eksporta un importa apjoms — attiecīgi 3,5 % un 1,4 %. Preču eksporta tendences 2019. gadā 92 % visu no ES uz preferenciālās tirdzniecības partnervalstīm eksportēto preču bija rūpniecības preces. Lielāko ES eksporta apjomu joprojām veidoja tehnika, ķīmiskie produkti un transportlīdzekļu aprīkojums, kuru eksporta apjoms pieauga attiecīgi par 1,5 %, 6,3 % un 5,7 %. Tehnika un ierīces joprojām bija vissvarīgākā kategorija — šīs kategorijas preces veidoja aptuveni 25 % no eksporta, kas tika veikts saskaņā ar preferenciālas tirdzniecības nolīgumiem. Vērtības ziņā vissvarīgākās kategorijas joprojām bija tehnika, mehāniskās ierīces un mehāniskie transportlīdzekļi; šo preču eksports veidoja aptuveni 30 % no kopējā nelauksaimniecisko produktu eksporta apjoma uz 65 preferenciālajām partnervalstīm. Elektrotehnikas un iekārtu, kā arī zāļu eksporta apjoms bija aptuveni 9 % (katrai no minētajām kategorijām) no kopējā eksporta apjoma. Lielākais eksporta pieaugums gada griezumā bija vērojams attiecībā uz gaisa kuģiem (+ 50 %), ādu (+ 43 %) un pērlēm un dārgakmeņiem (+ 35 %). ES lauksaimniecības pārtikas produktu eksporta apjoms 2019. gadā pieauga par 8,7 %. Visaugstākā vērtība bija dzērieniem, kas veidoja 15 % no preferenciālā lauksaimniecības pārtikas eksporta vērtības (+ 8,6 %). Graudaugi, piena produkti un gaļa veidoja aptuveni 8 % katrs, pieaugot attiecīgi par 39 %, 13,2 % un 0,7 %. Datu novēlotās pieejamības un aptvertā nolīgumu skaita dēļ šajā ziņojumā nav iespējams izvērtēt ES eksporta preferenču izmantojumu. Lai aplūkotu preferenču izmantojumu, Eiropas Komisija izmanto ex post izvērtējuma pētījumus vai īstenošanas pētījumus, un šajā jomā tās centieni tiks pastiprināti. Eiropas Komisija apkopo partnervalstu datus par preferenču izmantojumu. Tā publicēs šos datus savā tīmekļa vietnē, lai uzlabotu pārredzamību un stimulētu uzņēmumu apvienības un dalībvalstis veikt savus pētījumus. Eiropas Komisija turpina sadarboties ar tirdzniecības partnervalstīm, lai iegūtu uzticamus datus par preferenciālo eksportu, un turpina dialogu ar dalībvalstīm, uzņēmumu apvienībām un nozarēm, lai labāk saprastu, kādēļ tarifa preferences netiek pilnībā izmantotas.

Preču importa tendences 91 % visa importa no 65 preferenciālajām partnervalstīm ir rūpniecības preces; to importa apjoms 2019. gadā pieauga par 2 %. Trīs lielākās kategorijas bija tehnika un sadzīves tehnika (+ 3 %), ķīmiskie produkti (+ 16 %) un minerālprodukti (- 7 %). Lauksaimniecības pārtikas importa apjoms pieauga par 8,3 %. Visvairāk tika importēti ēdamie augļi un rieksti (+ 3,9 %), kakao izstrādājumi (+ 6,5 %), kafija un tēja (- 0,2 %) un graudaugi (+ 22,9 %). Rūpniecības preces un lauksaimniecības pārtika Rūpniecības preču tirdzniecība ar 65 partnervalstīm pieauga par 3 %, savukārt lauksaimniecības pārtikas tirdzniecība — par 8,5 %. ES rūpniecības preču tirdzniecības pārpalikums bija 106,6 miljardi EUR, kas ir par 11,8 miljardiem EUR vairāk nekā 2018. gadā. ES lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības pārpalikums bija 6,4 miljardi EUR, kas ir par 651 miljonu EUR vairāk nekā 2018. gadā. Pakalpojumu tirdzniecības tendences Jaunākie dati attiecībā uz pakalpojumu tirdzniecību ir par 2018. gadu. Pakalpojumu tirdzniecība ar 65 partnervalstīm, uz kurām attiecas šis ziņojums, 2018. gadā pieauga par 1,7 %, kas ir lēnāk par kopējo ES pakalpojumu tirdzniecību (+ 2,3 %), vienlaikus radot 80 miljardus EUR lielu tirdzniecības pārpalikumu, kas ir par 11,5 % vairāk nekā 2017. gadā. Daudzos nolīgumos, kas ir noslēgti pirms 2007. gada paziņojuma “Globālā Eiropa”, nav iekļautas vērienīgas prasības attiecībā uz pakalpojumiem — piemēram, ES tirdzniecības nolīgumā ar Šveici, kas ir tās otra lielākā pakalpojumu tirdzniecības partnervalsts. Pakalpojumu tirdzniecība ar preferenciālajām partnervalstīm, uz kurām attiecas šis ziņojums un kuras uzņēmās saistības attiecībā uz pakalpojumiem, 2018. gadā pieauga par 3,3 % — vairāk nekā ES kopējā pakalpojumu tirdzniecība. Pakalpojumu tirdzniecība ar jaunāko tirdzniecības nolīgumu preferenciālajām partnervalstīm pieauga krietni vairāk (+ 7,6 %) nekā ar agrākajām partnervalstīm (+ 0,8 %). 3. PĀRSKATS PAR GALVENAJIEM KONSTATĒJUMIEM KATRĀ REĢIONĀ 3.1. ĀZIJA 2019. gadā ES piemēroja preferenciālas tirdzniecības nolīgumus ar trim Āzijas valstīm: Dienvidkoreju, Japānu un Singapūru. Šie nolīgumi palīdz ES uzņēmumiem saglabāt konkurētspēju, ņemot vērā trešo valstu savstarpēji nesen noslēgtos tirdzniecības nolīgumus, piemēram, Visaptverošo un progresīvo Klusā okeāna valstu partnerības nolīgumu,kura puses ir gan Japāna, gan Singapūra. Tie arī palīdz stiprināt starptautiskos standartus, kas ir trijos nolīgumos iekļauto ar tarifiem nesaistīto saistību pamats. Jo īpaši nesen noslēgtie nolīgumi ar Singapūru, kas ir Dienvidaustrumāzijas valstu asociācijas (ASEAN) locekle, un Japānu ir svarīgi pagrieziena punkti visam reģionam, no kura ES uzņēmumi var tālāk paplašināt darbību kaimiņvalstīs. ES un Dienvidkorejas brīvās tirdzniecības nolīgums tiek piemērots astoņus gadus un, kā liecina 2019. gada martā publicētais tā ex post izvērtējums , ir radījis ieguvumus gan ES ekonomikai (+ 4,4 miljardi EUR), gan Dienvidkorejas ekonomikai (+ 4,9 miljardi EUR), neraugoties uz grūto laikposmu pēc finanšu krīzes, kas mazināja pieprasījumu un starptautisko tirdzniecību. 3.1.1. Dienvidkoreja 2019. gadā Dienvidkorejas ekonomiskā izaugsme joprojām bija piezemēta, jo globālā palēnināšanās un tirdzniecības saspīlējumi bremzēja eksportu, bet ieguldījumus kavēja liela nenoteiktība. ES rūpniecības preču eksporta uz Dienvidkoreju samazināšanos par 1,3 % varētu daļēji izskaidrot ar vāju iekšzemes pieprasījumu, ko izraisīja tādi faktori kā pusvadītāju aprites lejupslīde un ASV un Ķīnas tirdzniecības strīds. Pakalpojumu tirdzniecības apjoms turpināja pieaugt, 2018. gadā palielinoties par 3,6 %, salīdzinot ar 2017. gadu; tas ir straujāk nekā pieaugums ES tirdzniecībā ar pārējo pasauli. ES un Dienvidkorejas BTN ir arī stimulējis abu partneru ĀTI pieaugumu. Jaunākie pieejamie dati liecina, ka 2018. gadā uzkrātie ES ĀTI Dienvidkorejā pieauga par 4 % un sasniedza 46 miljardus EUR, savukārt uzkrātie Dienvidkorejas ĀTI Eiropas Savienībā pieauga par 1 %, sasniedzot 25 miljardus EUR. Īstenošanas progress 2019. gadā - Dienvidkoreja atļāva liellopu gaļas eksportu no Dānijas un Nīderlandes.

- ES un Dienvidkorejas ĢIN darba grupa ir pavērusi ceļu ar nolīgumu aizsargātā ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu (ĢIN) saraksta paplašināšanai. Neatrisināti jautājumi - 10 dalībvalstis joprojām gaida iespēju eksportēt liellopu gaļu uz Dienvidkoreju; Dienvidkoreja neatzīst dzīvnieku slimību reģionalizācijas principu, kas ir svarīgi, lai tiktu izveidoti paredzami un stabili gaļas un putnu gaļas produktu tirdzniecības nosacījumi. - Dienvidkorejai joprojām ir jāizveido efektīva publiskā izpildījuma tiesību atlīdzības sistēma. - ES uzturēja prasību pret Dienvidkoreju saskaņā ar nolīguma tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu, jo Koreja nepildīja saistības ratificēt SDO pamatkonvencijas un aizsargāt strādājošo tiesības. Jūlijā ES pieprasīja izveidot ekspertu grupu, kas tika izdarīts decembrī. 3.1.2. Japāna 2019. gads bija ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīguma piemērošanas pirmais pilnais kalendārais gads . Japāna ir ES septītā lielākā tirdzniecības partnervalsts, kas veido 3 % no tās ārējās tirdzniecības. 2019. gadā preču tirdzniecība starp pusēm pieauga par 5,8 %. Stabili pieauga ES tradicionālo eksportpreču, piemēram, zāļu, transportlīdzekļu aprīkojuma un tehnikas, eksports uz Japānu. Ražojumu kategorijas, kam par labu tika samazināti tarifi, piedzīvoja straujāku izaugsmi — tostarp tekstilizstrādājumi, apģērbi un apavi, kuru tirdzniecības apjoms vidēji pieauga par 10 %. Japāna bija otrais nozīmīgākais galamērķis starp šajā ziņojumā aplūkotajām preferenciālajām partnervalstīm, kur nonāca ES lauksaimniecības pārtikas eksports, kas 2019. gadā pieauga par 16 %. Tādējādi nolīgums sāk īstenot savu milzīgo potenciālu palielināt daudzu ES ražojumu, piemēram, cūkgaļas, liellopu gaļas, siera, pārstrādātu lauksaimniecības produktu un vīna, eksporta apjomu. Svarīgs panākums ir pakāpeniskā ES vīndarības prakses apstiprināšana un atzīšana Japānā. Vācijas augļu vīns ir veiksmes stāsts uzlecošās saules zemē Vācijas augļu vīna ražotājs — vīna darītava Katlenburger, 1925. gadā dibināts uzņēmums ar 90 darbiniekiem, atzinīgi vērtē ES un Japānas tirdzniecības nolīgumu. Ar to ir atcelts Katlenburger ražojumiem piemērotais tarifs, kas līdz šim bija 33 eurocenti litrā, palīdzot uzņēmumam konkurēt tirgū, kas ir arvien jutīgāks pret cenām. “Mazie uzņēmumi ir sevišķi atkarīgi no eksporta, jo iekšējais tirgus kļūst arvien grūtāk pieejams un tajā dominē lielāki uzņēmumi, kuriem ir liels reklāmas budžets.” Klaus Demuth, Katlenburger Kellerei GmbH & co. KG izpilddirektors

2019. gadā vairāk nekā pusei visu ES preču, uz kurām saskaņā ar ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīgumu varēja attiecināt tarifa preferences, tarifa preferences tika faktiski izmantotas (53 %). Tarifa preferences tika izmantotas lielākajai daļai ES lauksaimniecības eksporta (vidēji 86 %); īpaši augsts šis rādītājs bija gaļas produktiem (99 %) un vīnam (93 %). Rūpniecības preču rādītāji piegādes ķēžu sarežģītības un relatīvi mazākas preferenču robežas dēļ kā Japānai, tā ES bija ievērojami zemāki, proti, vidēji aptuveni 35 %. Piemēram, ES ķīmisko produktu un tekstilizstrādājumu eksportam būtu bijis iespējams papildus ietaupīt attiecīgi 115 miljonus EUR un 92 miljonus EUR. Preferenču izmantojums parasti ar laiku pieaug, jo uzņēmumiem bieži vien ir nepieciešams zināms laiks, lai pielāgotos jauniem tirdzniecības nosacījumiem, piemēram, pārskatot piegādes ķēdes un iekšējos grāmatvedības mehānismus. Lai uzlabotu informētību, Eiropas Komisija arī pastiprināja sadarbību ar dalībvalstīm un uzņēmumiem, kā arī iesaistījās kopīgās darbībās ar Japānu, jo īpaši EK un Japānas Rūpniecības sadarbības centra informatīvajās darbībās. Īstenošanas progress 2019. gadā - Japāna piekrita piemērot vienkāršotu muitas procedūru tarifa preferenču pieprasīšanai un saņemšanai, tā risinot sākotnējās problēmas, ar kurām saskarās uzņēmumi. - Japāna uzlaboja kvotu pārvaldības procedūras noteiktu lauksaimniecības produktu un pārstrādātu lauksaimniecības produktu importam, lai atvieglotu kvotu izmantošanu. - Japāna veica konkrētus pasākumus, gatavojoties īstenot tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības noteikumus, tostarp izveidoja vietējo konsultantu grupu. Japānai vēl jāratificē divas SDO pamatkonvencijas par diskriminācijas aizliegumu un piespiedu darbu. 3.1.3. Singapūra (sagatavošanās saistībā ar stāšanos spēkā) ES un Singapūras brīvās tirdzniecības nolīgums ir spēkā no 2019. gada 21. novembra. Ir gaidāms, ka no tā iegūs ES eksports un investori, ieskaitot vairāk nekā 10 000 ES uzņēmumu, kas Singapūrā veic uzņēmējdarbību. Singapūra ir ES lielākā tirdzniecības partnervalsts Dienvidaustrumāzijā. Tirdzniecība ar šo valsti veido vienu trešdaļu no ES tirdzniecības apjoma ar šo reģionu, un ar to ir saistītas vairāk nekā divas trešdaļas uzkrāto ES ārvalstu tiešo ieguldījumu reģionā. 2019. gadā Eiropas Komisija paātrināja sagatavošanās darbus pirms nolīguma stāšanās spēkā, sazinoties ar abu pušu ieinteresētajām personām un jau pirmsīstenošanas posmā pastiprinot savu uzraudzības lomu attiecībā uz Singapūras iestādēm. Viens no pirmajiem sasniegumiem bija 138 ES ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu nosaukumu reģistrācija un aizsardzība Singapūrā saskaņā ar Singapūras tiesību aktiem. 3.2. ZIEMEĻAMERIKA UN DIENVIDAMERIKA 3.2.1. Kanāda ES un Kanādas visaptverošais ekonomikas un tirdzniecības nolīgums (CETA) tiek provizoriski piemērots kopš 2017. gada 21. septembra (izņemot dažus noteikumus, jo īpaši tos, kas attiecas uz ieguldījumu tiesu sistēmu). 2019. gadā tika sperts svarīgs solis attiecībā uz ieguldījumu tiesu sistēmas (ITS) īstenošanu nākotnē: Eiropas Komisija oktobrī pieņēma četrus priekšlikumus, kas palīdzēs nodrošināt tiesnešu ētikas un godprātības standartus, kā arī efektīvu sistēmas apelācijas funkciju. Tā būs pirmā šāda apelācijas funkcija, kas sākusi darboties starptautiskos ieguldījumu nolīgumos. CETA pagaidu piemērošanas otrajā gadā Eiropas Komisija panāca tālāku progresu nolīguma faktiskā īstenošanā, balstoties uz 2018. gadā izveidotajām 20 komitejām un dialogiem. Eiropas Komisija pievērsa uzmanību atsevišķiem tirdzniecības šķēršļiem, kas galvenokārt attiecās uz lauksaimniecības produktu eksportu. Paralēli tam Eiropas Komisija turpināja intensificēt un stiprināt programmu sadarbībai ar Kanādu kopīgo interešu jautājumos (piemēram, MVU, dzimumu līdztiesības un klimata pārmaiņu jomā) divpusējā un daudzpusējā līmenī.

Īstenošanas progress 2019. gadā - Siera tarifa likmes kvotas: turpinājās darbs ar Kanādu, lai pārskatītu CETA tarifa likmes kvotu (TRQ) nolūkā uzlabot tās darbību. Kanāda pašlaik ir ceturtais lielākais ES siera eksporta tirgus, rēķinot pēc vērtības. - Diskriminējoša prakse vīnu un stipro alkoholisko dzērienu nozarē: šī prakse tika apspriesta Vīnu un stipro alkoholisko dzērienu komitejā. Tika panākts zināms progress — Britu Kolumbijas province atcēla noteikumus, kas ļāva pārtikas veikalos pārdot tikai Britu Kolumbijas vīnus. Tomēr citās provincēs šķēršļi joprojām pastāv. - Pakalpojumu izmaksu maksas: Ontārio un Kvebekas provincēs pēc ES pieprasījuma veikto revīziju rezultātā būtu jāsamazinās pakalpojumu izmaksu maksām, kas šajās provincēs tiek piemērotas ES vīniem un stiprajiem alkoholiskajiem dzērieniem. Šīs maksas ir saistītas ar atšķirīgām izmaksām, kas provincēm radušās, apstrādājot importa un vietējos ražojumus. ES un Kanādas sadarbība kopīgo interešu jomās - Klimata pārmaiņas: pēc janvārī notikušas konferences, kurā tika apspriests, kā vislabāk izmantot CETA, lai izpildītu ES un Kanādas saistības saskaņā ar Parīzes nolīgumu, novembrī tika rīkots ES un Kanādas tīro tehnoloģiju uzņēmumu darbseminārs, kurā piedalījās MVU, kas aktīvi darbojas saules enerģijas, atkritumu, energoefektivitātes un oglekļa dioksīda uztveršanas un uzglabāšanas nozarēs. - Sadarbība regulējuma jomā: ES un Kanāda sāka informācijas apmaiņu par brīdinājumiem par patēriņa preču drošumu, un Kanāda pārskatīja dzīvu dzīvnieku transportēšanas regulējumu, kas stājās spēkā 2020. gada februārī. Kanāda piekrita izbeigt Kanādā importēto ES sauļošanās līdzekļu dubultās pārbaudes. Franču pipari piedod asumu Kanādas ēdieniem Maritxu un Eric Amestoy jau 10 gadus audzē čili piparus mazā saimniecībā Basku zemē un kopš 2016. gada eksportē “piment d’Espelette” uz Kanādu. Viņi ir dažādojuši savu ražošanu, iekļaujot tajā dārzeņus un olas. Saimniecība neizmanto nekādus ķīmiskus produktus. CETA samazināja tarifus, vienkāršoja administratīvās procedūras un stiprināja ģeogrāfiskās izcelsmes norādes (ĢIN) “piment d’Espelette” aizsardzību. Tā rezultātā ir audzis pieprasījums, un Amestoy ražošanas apjoms pieauga no 30 līdz 200 kg. Divpusējā tirdzniecība — tendences 2019. gadā CETA sekmēta, preču un pakalpojumu divpusējā tirdzniecība turpināja pieaugt un sasniedza 92 miljardus EUR, kas ir par 24,5 % vairāk, salīdzinot ar tirdzniecību pirms CETA, kas no 2015. līdz 2017. gadam bija vidēji 73,9 miljardi EUR. No rūpniecības precēm vislielākais ES eksporta apjoma pieaugums, salīdzinot ar 2018. gadu, bija vērojams tehnikas un zāļu nozarē — attiecīgi 15 % un 18 %. ES-27 preferenču izmantojuma rādītājs ES preču eksportam uz Kanādu pieauga no 38 % 2018. gadā līdz 48 %. Kopējo preferenču izmantojuma rādītāju jeb PIR turpina ietekmēt zemais preferenču izmantošanas līmenis ES automobiļu un automobiļu detaļu eksportam (26 %), kas veido 39 % no ES-27 atbilstīgā eksporta uz Kanādu. Lai labāk izprastu iemeslus, Eiropas Komisija proaktīvi kontaktējās ar rūpniecības nozaru apvienībām, ieinteresētajiem uzņēmumiem un ekspertiem. Nozares, jo īpaši autobūves nozare, paskaidroja, ka nolīgums joprojām ir salīdzinoši jauns un uzņēmumiem vajag vairāk laika, lai ieviestu procesus un IT sistēmas, kas ļauj iegūt nepieciešamos datus no piegādātājiem. Autobūves nozare arī apstiprināja, ka tā plāno pieprasīt tarifa preferences ar atpakaļejošu datumu, jo CETA ļauj to darīt par laikposmu līdz trim gadiem. Kopumā nozare uzsvēra nepieciešamību vēl vairāk stiprināt ES uzņēmumu informēšanu par CETA sniegtajiem ieguvumiem un to izmantošanu. Lai atvieglotu preferenču izmantošanu, Eiropas Komisija 2019. gadā turpināja sniegt specializētus norādījumus, 2019. gada septembrī publicējot rokasgrāmatu par CETA iekļautajiem izcelsmes noteikumiem un vairākās ES valodās pieejamu faktu lapu par tekstilizstrādājumiem un apģērbu.

3.2.2. Latīņamerikas partnervalstis ES ir četri tirdzniecības nolīgumi ar 11 Latīņamerikas valstīm: Meksiku, Čīli, Andu partnervalstīm Kolumbiju, Ekvadoru un Peru, kā arī sešām Centrālamerikas partnervalstīm (Kostariku, Salvadoru, Hondurasu, Nikaragvu un Panamu). Pēc Mercosur nolīguma noslēgšanas ES būs izveidotas preferenciālas tirdzniecības attiecības ar gandrīz visām Latīņamerikas valstīm, izņemot Bolīviju un Venecuēlu, — vairāk nekā jebkurā citā reģionā un līdzvērtīgi EBTA. Piemēram, nolīgums ar Meksiku tika panākts 2000. gadu sākumā un tika modernizēts, lai palielinātu tirdzniecību, sekmētu MVU līdzdalību un ieviestu jaunas jomas, piemēram, attiecībā uz pakalpojumiem (digitālajiem, jūrlietu, finanšu utt.), enerģētiku un ieguldījumiem, kas palielinās ES uzņēmumu iespējas un sniegs labumu patērētājiem, savukārt tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļās tika izklāstītas saistības darba tiesību un vides jomā, ieskaitot Parīzes nolīgumu un SDO pamatkonvencijas. Līdzīga modernizācija notiek attiecībā uz Čīli. ES atceltie tarifi lielākajai daļai ražojumu palīdz Latīņamerikas partnervalstīm dažādot eksportu un labāk iekļauties pievienotās vērtības veidošanas ķēdēs un globālajā ekonomikā. ES uzņēmumiem šie nolīgumi paver jaunas iespējas jaunietekmes tirgos ar augstu izaugsmes potenciālu, kā arī ļauj piekļūt ražošanai un lauksaimniecībai kritiski svarīgām izejvielām un resursiem. ES loma Latīņamerikā joprojām ir spēcīga: ES ir lielākā Latīņamerikas valstu attīstības sadarbības partnere un lielākais ārvalstu tiešo ieguldījumu avots, kā arī trešā lielākā tirdzniecības partnere pēc ASV un Ķīnas. ASV ir saglabājušas savu ilggadējo Latīņamerikas lielākās tirdzniecības partnervalsts statusu, savukārt Ķīna pēdējos gados ir apsteigusi ES un kļuvusi par otru lielāko partneri. Tendences šajā ziņā atšķiras — Meksika un Centrālamerikas valstis ir visciešāk saistītas ar ASV ekonomiku, ar minerāliem bagātās Andu valstis stiprina tirdzniecību ar Ķīnu, savukārt Ķīna un ES ir svarīgākās Mercosur valstu partneres. Divpusējā tirdzniecība: tendences 2019. gadā ES tirdzniecības nolīgumi laika gaitā ir palīdzējuši stiprināt ES kā reģiona investora un tirdzniecības partnera pozīciju. Nolīgumi arī palīdzēja mazināt izmantoto tarifa preferenču samazināšanos, ko ir radījuši Latīņamerikas partnervalstu noslēgtie tirdzniecības nolīgumi ar tādām valstīm kā ASV un Ķīna. ES un tās pašreizējo Latīņamerikas tirdzniecības partnervalstu (kopā ar Mercosur valstīm) savstarpējā tirdzniecība veidoja 192 miljardus EUR, bet ES tirdzniecības pārpalikums bija 22 miljardi EUR. ES preču eksports uz 11 Latīņamerikas valstīm, ar kurām tai ir tirdzniecības nolīgumi, pieauga par 12 % — no nepilniem 59 miljardiem EUR 2015. gadā līdz 66 miljardiem EUR. ES importa tirgus daļa šajās valstīs ir saglabājusies aptuveni 12 % apmērā, savukārt ASV tirgus daļa ir nedaudz sarukusi no 42,5 % līdz 40,3 %, un Ķīnas tirgus daļa arī ir saglabājusies stabila — aptuveni 19 %. Tirdzniecības nolīgumi var pavērt jaunus tirgus ES lauksaimniecības pārtikas produktiem. Pēdējā desmitgadē ES lauksaimniecības produktu eksports uz Latīņamerikas valstīm, kurām ir tirdzniecības nolīgumi ar ES, ir vairāk nekā divkāršojies. Tas tā ir galvenokārt tādēļ, ka saskaņā ar tirdzniecības nolīgumiem ir atcelti vai samazināti tarifi, kuri lauksaimniecības produktiem bieži bija samērā augsti. Banāni joprojām ir galvenā prece, kuru Centrālamerikas un Andu Kopienas partnervalstis eksportē uz ES, un uz šo eksportu attiecās stabilizācijas mehānisms, kas beidzās 2019. gada decembra beigās. Šis mehānisms paredzēja, ka, sasniedzot nolīgumā noteikto katras valsts importa apjoma ikgadējo robežvērtību, Eiropas Komisija izvērtē šā importa ietekmi uz situāciju Savienības tirgū attiecībā uz banāniem un lemj, vai īslaicīgi apturēt preferenciālās muitas nodevas piemērošanu vai atzīt šādu apturēšanu par nelietderīgu. 2019. gadā Latīņamerikas un Centrālamerikas valstu izcelsmes svaigu banānu importa kopējais apjoms, kam tika piemērots banānu stabilizācijas mehānisms, sasniedza 72,9 % no kopējās robežvērtības. No attiecīgajām partnervalstīm tikai Peru, Nikaragva un Gvatemala pārsniedza tām noteiktās robežvērtības. Eiropas Komisija secināja, ka īslaicīga apturēšana nav lietderīga, jo šo valstu importa daļa kopējā banānu importa apjomā attiecīgo robežvērtību pārsniegšanas brīdī bija ļoti maza. 2019. gadā pēc Andu reģiona un Centrālamerikas partnervalstu pieprasījuma notika uz attiecīgo nolīgumu noteikumiem balstītas apspriešanās, lai izvērtētu banānu tarifu turpmāku liberalizāciju. Pēc visu attiecīgo faktoru, tostarp ES tirgus stabilitātes, izvērtēšanas tika secināts, ka tarifi svaigiem Centrālamerikas valstu un Kolumbijas/Ekvadoras/Peru banāniem būtu jāatstāj pašreizējā līmenī — 75 EUR/t. Īstenošanas progress 2019. gadā Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības progresa piemēri - Pateicoties jaunai ES finansētai atbalsta programmai, ES, Kolumbijas, Ekvadoras un Peru pilsoniskās sabiedrības pārstāvji tikās Bogotā, Kolumbijā, savukārt ES un sešu Centrālamerikas valstu pārstāvji tikās Antigvā, Gvatemalā.

- Tika sākta ES finansēta atbildīgas uzņēmumu rīcības programma Latīņamerikā, kas tika īstenota sadarbībā ar ESAO, Starptautisko Darba organizāciju un ANO Augstā cilvēktiesību komisāra biroju. Progress ar piekļuvi tirgum saistītos jautājumos 2019. gadā - Ekvadora atcēla papildu nodevas (“nodokļu markas”) importētajiem alkoholiskajiem dzērieniem, tādējādi ļaujot ES alkoholiskajiem dzērieniem līdzvērtīgi konkurēt ar vietējiem dzērieniem. - Meksika atviegloja ierobežojumus bumbieru importam no Beļģijas un kivi importam no Itālijas, kā arī atļāva importēt Nīderlandes cūkgaļu. - ES ierosināja strīdu PTO sistēmā par Kolumbijas antidempinga pasākumiem, ko piemēro Beļģijas, Vācijas un Nīderlandes saldētajiem kartupeļiem. Tāpat kā plašākie asociācijas nolīgumi, ko ES ir noslēgusi ar Latīņamerikas valstīm, ES tirdzniecības nolīgumi palīdz veidot partnerattiecības starp ES un Latīņamerikas valstīm kā multilaterālisma, tā ilgtspējas mērķu jautājumos. Latīņamerikas valstīm ir bijusi un turpina būt nozīmīga loma PTO: šajā reģionā atrodas vairāk nekā trešdaļa valstu, kas atbalsta ES priekšlikumu PTO daudzpusējai pagaidu apelācijas arbitrāžas kārtībai. ES, Andu reģiona un Centrālamerikas valstis arī apsprieda nacionāli noteikto devumu saskaņā ar Parīzes nolīgumu, lai gan tirdzniecības nolīgumi ir par to senāki. 3.3. ES KAIMIŅVALSTIS 3.3.1. Vidusjūras un Tuvo Austrumu partnervalstis Saskaņā ar plašākajiem asociācijas nolīgumiem ar Vidusjūras dienvidu reģiona un Tuvo Austrumu valstīm (“tirdzniecības nolīgumi”) noteiktās brīvās tirdzniecības zonas stājās spēkā 2000. gada sākumā. ES un astoņas Vidusjūras dienvidu reģiona un Tuvo Austrumu valstis, proti, Alžīrija, Ēģipte, Jordānija, Libāna, Izraēla, Palestīna, Maroka un Tunisija, jau tradicionāli ir ļoti tuvas partnervalstis, ko vieno vēsturiskās un kultūras saites, kā arī ģeogrāfiskais tuvums. ES ir visu valstu, izņemot Jordāniju un Palestīnu, kā arī visa reģiona galvenā tirdzniecības partnere. Eiropas kaimiņattiecību politikā ES piedāvā kaimiņvalstīm priviliģētas attiecības, kas veidotas, pamatojoties uz abpusēju apņemšanos ievērot kopējas vērtības — demokrātiju un cilvēktiesības, tiesiskumu, labu pārvaldību, tirgus ekonomikas principus un ilgtspējīgu attīstību. Lielākā daļa rūpniecības preču patlaban starp ES un šīm partnervalstīm tiek tirgotas bez ievedmuitas nodokļa. Ēģipte 2019. gada 1. janvārī pabeidza pilnīgu tarifu atcelšanu rūpniecības precēm, atceļot ievedmuitas nodevas ES automobiļu eksportam. Eiropas Komisija janvārī sāka sešu tirdzniecības nolīgumu ex post izvērtēšanu. Starpposma ziņojums tika publicēts 2020. gada aprīlī. Pirmie konstatējumi liecina, ka muitas nodokļu atcelšana Vidusjūras dienvidu reģiona un Tuvo Austrumu valstīm ir nesusi ekonomiskus ieguvumus. Gala ziņojumu ir plānots pieņemt 2020. gada decembrī. Ņemot vērā, ka esošie tirdzniecības nolīgumi vairāk ir orientēti uz preču tirdzniecību, reģionā notiek vai ir sākušās vairākas divpusējas sarunas, jo īpaši ar Tunisiju un Maroku, lai padziļinātu saistības un paplašinātu to darbības jomu uz citām nozarēm, piemēram, lauksaimniecību, pakalpojumiem, ieguldījumiem, tirdzniecības noteikumiem, regulējuma konverģenci, kā arī tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību. Divpusējā tirdzniecība: tendences 2019. gadā Lai gan reģions veido tikai 4 % no ES ārējās tirdzniecības, tas ir ļoti svarīgs ES eksporta tirgus, kas jo īpaši sniedz iespējas dažu tradicionālo nozaru MVU, piemēram, tekstilizstrādājumu un keramikas nozarē. Reģions joprojām ir arī svarīgs importa avots, jo īpaši enerģētikas un lauksaimniecības pārtikas nozarē. 2019. gadā ES un reģiona savstarpējās rūpniecības preču tirdzniecības apjoms bija aptuveni 150 miljardi EUR, lauksaimniecības preču — 15 miljardi EUR. Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, tirdzniecības apjoms nedaudz samazinājās — par 0,17 % jeb 248 miljoniem EUR. Laikā no 2018. gada līdz 2019. gadam ES eksports uz reģionu samazinājās par 0,38 % — no 100 miljardiem EUR līdz 99 miljardiem EUR, galvenokārt dažu valstu noteikto tirdzniecību ierobežojošo pasākumu dēļ. Maroka, Izraēla un Alžīrija joprojām bija ES lielākās tirdzniecības partnervalstis reģionā. 2019. gadā lielākais ES eksporta tirgus reģionā bija Maroka, kam sekoja Izraēla un Ēģipte.

Vērtējot tirdzniecību pa nozarēm, 90 % no ES tirdzniecības ar reģionu notiek ar rūpniecības precēm (enerģētikas un apstrādes rūpniecības preču nozarē), kuru eksporta apjoms samazinājās par 0,5 %, bet imports stagnēja. Turpretī lauksaimniecības pārtikas tirdzniecība pieauga par 6,2 % — ES eksporta apjoms par 6,4 % jeb 623 miljoniem EUR, importa apjoms — par 6 %. Tas liecina, ka ir neizmantots potenciāls turpināt lauksaimniecības tirdzniecības liberalizāciju, jo īpaši attiecībā uz Tunisiju un Alžīriju. Alžīrija un Izraēla šajā reģionā bija ES lielākie lauksaimniecības pārtikas eksporta galamērķi. ES galvenokārt eksportēja kviešus un citus graudaugus, maisījumus zīdaiņiem un dzīvus dzīvniekus. Saskaņā ar Pasaules Bankas indeksu Doing Business 2020 lielākajā daļā Vidusjūras dienvidu reģiona valstu 2019. gadā uzņēmējdarbības vide uzlabojās, kas īpaši jāmin par Jordāniju, kas iekļuva starp 10 valstīm ar visstraujāko progresu. 2018. gadā ES joprojām bija lielākais investors daudzās no šīm valstīm un veidoja vairāk nekā pusi no Marokas ĀTI un 85 % no Tunisijas ĀTI. Ēģiptē ES aiz Apvienotās Karalistes (39 %) ir otrs lielākais ārvalstu investors ar 21 % no ĀTI, kuru vērtība pārsniedz 15 miljardus USD (aptuveni 12,7 miljardus EUR), bet 6339 strādājošie uzņēmumi nodrošina vairāk nekā 192 000 darbvietu. Marokā autobūves nozare laikā no 2014. līdz 2018. gadam radīja vairāk nekā 85 000 tiešo darbvietu, līdz 2018. gadam palielinot nozares kopējo darbvietu skaitu līdz 163 000. Dažas valstis, jo īpaši Izraēla, ir nozīmīgs ES ĀTI avots. Īstenošanas progress 2019. gadā - Ēģipte pēc pastiprināta dialoga politiskajā un tehniskajā līmenī atcēla prasību veikt dzīvu dzīvnieku veterinārās pārbaudes ES, ja tie ir paredzēti eksportam uz šo valsti; Ēģipte arī piekrita ES standartiem attiecībā uz lielāko daļu prasību sēklas kartupeļiem un atviegloja maisījuma zīdaiņiem importu. - Tunisija pēc ES ierosinātā procesa PTO un divpusējiem pasākumiem atcēla neautomātisku importa licencēšanu virknei ražojumu, kas ietekmēja lielu daļu divpusējās tirdzniecības ar ES; šie pasākumi bija nesaderīgi kā ar divpusējo nolīgumu, tā PTO noteikumiem. Galvenie neatrisinātie jautājumi — piemēri - Alžīrija atstāja spēkā transportlīdzekļu ievešanas (kopš 2015. gada) un zāļu ievešanas aizliegumu, ja pastāv to vietējā ražojuma ekvivalents. Muitas nodokļiem līdzvērtīgi maksājumi joprojām ir spēkā vairāk nekā 900 ražojumiem, savukārt 129 citās tarifu pozīcijās valsts piemēro augstākus muitas nodokļus, nekā atļauj brīvās tirdzniecības nolīgums. - Ēģipte atstāja spēkā un paplašināja reģistrācijas shēmu un pirmsnosūtīšanas pārbaudes 25 kategoriju apstrādes rūpniecības precēm (pastāv kopš 2016. gada). Tomēr īpašas reģistrācijas komitejas izveide Ēģiptes Tirdzniecības un rūpniecības ministrijā 2019. gada aprīlī bija solis uz priekšu, jo tā ļāva dažiem ES eksportētājiem veikt iepriekšēju reģistrāciju. Regulāra saziņa tehniskajā, kā arī ministru līmenī pēdējās pusotras desmitgades laikā ir palīdzējusi veidot ciešākas partnerattiecības daudzpusējā līmenī starp ES un tās Vidusjūras un Tuvo Austrumu reģiona partnervalstīm. Piemēram, ES palīdz Alžīrijai un Libānai saistībā ar to pieteikumiem uzņemšanai PTO, kā arī atbalsta Palestīnas lūgumu kļūt par novērotāju PTO Vispārējā padomē un tai pakļautajās struktūrās. 3.3.2. Gruzija, Moldova, Ukraina Padziļinātas un visaptverošas brīvās tirdzniecības zonas (PVBTZ), kas starp ES un Gruziju un Moldovu pastāv no 2016. gada, bet ar Ukrainu — no 2017. gada, veido daļu no plašākās Austrumu partnerības sistēmas, proti, 2009. gadā aizsāktas kopīgas politikas iniciatīvas, kuras mērķis ir padziļināt un stiprināt attiecības starp ES un tās dalībvalstīm un to sešām austrumu kaimiņvalstīm. PVBTZ ir svarīgi instrumenti ne tikai abpusējas piekļuves tirgum nodrošināšanai, bet arī vērtību iedzīvināšanai nolūkā stiprināt demokrātiju un pārredzamas un neatkarīgas iestāžu struktūras, kā arī palīdzēt partnervalstīm pārveidot ekonomiku un vairāk iesaistīties starptautiskajā tirdzniecībā. PVBTZ ir divi galvenie elementi: tirdzniecības liberalizācija un tiesību aktu tuvināšana. Tirdzniecības liberalizācija (PVBTZ “brīvās tirdzniecības” komponents) nozīmē tarifu atcelšanu un ar tarifiem nesaistītu tirdzniecības šķēršļu mazināšanu precēm, pakalpojumiem un ieguldījumiem, tādējādi abpusēji palielinot preču un pakalpojumu tirgus pieejamību. Katra nolīguma puses regulāri apmainās ar informāciju un seko tirdzniecības aktualitātēm. ES ir visu triju PVBTZ valstu lielākā tirdzniecības partnere. Kopējais tirdzniecības apjoms ar PVBTZ valstīm gadu no gada kopumā ir nedaudz pieaudzis, 2019. gadā sasniedzot 50,6 miljardus EUR. ES un Ukrainas divpusējā tirdzniecība abos virzienos ir pastāvīgi pieaugusi, un 2019. gadā tā sasniedza 43,3 miljardus EUR. Ukraina ir arī ceturtā lielākā lauksaimniecības produktu eksportētāja uz ES. 2019. gadā ES un Gruzijas kopējais savstarpējās tirdzniecības apjoms gada griezumā samazinājās par 3 % un veidoja 2,6 miljardus EUR, savukārt ES un Moldovas savstarpējās tirdzniecības kopējais apjoms, salīdzinot ar 2018. gadu, pieauga par 3,9 % un nedaudz pārsniedza 4,7 miljardus EUR. Tiesību aktu tuvināšana ir PVBTZ “padziļinātais un visaptverošais” komponents. ES partnervalstis apņemas tuvināt savus tiesību aktus ES tiesību aktiem (acquis) vairākās ar tirdzniecību saistītās politikas jomās, piemēram, attiecībā uz sanitārajiem un fitosanitārajiem pasākumiem, tehniskajām specifikācijām un standartiem (pazeminot tehniskos šķēršļus tirdzniecībai), publisko iepirkumu, pakalpojumiem un muitas procedūrām. Attiecīgie ES tiesību akti ir uzskaitīti asociācijas nolīgumu / PVBTN pielikumos, ko regulāri atjaunina. Eiropas Komisija uzrauga šo procesu, ņemot vērā ES acquis attīstību jomās, uz kurām attiecas asociācijas nolīgums / PVBTN. Tiesību aktu tuvināšanas progress 2019. gadā — piemēri - Ukraina pieņēma sanitāro un fitosanitāro stratēģiju, kurā ir ietverti vairāk nekā 240 ES tiesību akti, kurus patlaban īsteno Ukraina, tajā skaitā pirmoreiz iekļaujot dzīvnieku labturības standartus. ES šajā sakarā Ukrainai sniedz kā cilvēkresursu, tā finansiālo atbalstu. Arī Gruzija un Moldova ir apņēmušās saskaņot nacionālos tiesību aktus ar ES tiesību aktiem.

- ES un Moldova vienojās paplašināt dažas tarifu koncesijas, Moldovai saskaņā ar PVBTN pārskatīšanas mehānismu palielinot tarifa likmes kvotas, par kurām sākotnēji bija panākta vienošanās. Šādi vietējiem lauksaimniekiem un ražotājiem pavērsies papildu eksporta iespējas. - Gruzija panāca labu progresu nodarbinātības reformās: 2019. gadā tika pieņemti valsts darba tiesību aktu (Darba kodeksa un Darba aizsardzības likuma) grozījumi, tuvinot tos SDO pamatkonvencijām un ES standartiem, tostarp attiecībā uz darba inspekciju. 3.3.3. Rietumbalkāni ES ir noslēgusi stabilizācijas un asociācijas nolīgumus (SAN) ar visām sešām Rietumbalkānu valstīm: Albāniju, Bosniju un Hercegovinu, Ziemeļmaķedoniju, Melnkalni, Serbiju un Kosovu. Visas Rietumbalkānu valstis ir ar skaidru Eiropas perspektīvu, kas nesen tika apstiprināta 2020. gada 6. maija Rietumbalkānu augstākā līmeņa sanāksmē. Tā atspoguļojas SAN saturā un darbības jomā, jo tajos ir elementi, kas pārsniedz citos preferenciālas tirdzniecības nolīgumos noteikto, paredzot tiesību aktu saskaņošanu ar ES acquis. SAN arī paredz visu kvantitatīvo ierobežojumu atcelšanu. Tomēr tajos nav iekļauti daži citi elementi, kas atrodami nesenākos ES preferenciālas tirdzniecības nolīgumos, piemēram, noteikumi par tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību. Pēdējo 10 gadu laikā SAN ir sekmējuši tirdzniecību starp ES un šo reģionu un palīdzējuši sasniegt vairāk nekā 130 % pieaugumu, tirdzniecības apjomam 2019. gadā sasniedzot 55 miljardus EUR, kas ir par 3,8 % vairāk nekā 2018. gadā. Visvairāk tirgotie ražojumi ir tehnika, parastie metāli, minerāli un ķīmiskie produkti. 2019. gadā ES eksports uz Rietumbalkāniem pieauga par 4,4 %, bet ES tirdzniecības pārpalikums bija 8,9 miljardi EUR. Imports no Rietumbalkāniem pieauga par 3 %. Lai gan sešas Rietumbalkānu valstis kopā veido tikai 1,4 % no ES kopējā tirdzniecības apjoma, SAN efektīva īstenošana ir ļoti svarīgs veids, kā panākt šo kaimiņvalstu ciešāku integrāciju ES tirgū, uzlabojot uzņēmējdarbības un ieguldījumu vidi, kā arī veicinot ES standartu piemērošanu. ES ir ikvienas Rietumbalkānu valsts svarīgākā tirdzniecības partnere un veido gandrīz 70 % no reģiona kopējā tirdzniecības apjoma. 3.3.4. Šveice 2019. gadā divpusējās preču tirdzniecības ar Šveici kopējais apjoms pārsniedza 257 miljardus EUR, kas padarīja Šveici par ES ceturto lielāko tirdzniecības partnervalsti kopumā un lielāko ES tirdzniecības partnervalsti ar preferenciālas tirdzniecības nolīgumu. Salīdzinot ar 2018. gadu, divpusējās tirdzniecības plūsmas pieauga par 9 %, un saglabājās ES tirdzniecības pārpalikums 36 miljardu EUR apmērā. Šveice ir ES trešā lielākā pakalpojumu tirdzniecības partnervalsts, ņemot vērā to, ka pakalpojumu tirdzniecība 2018. gadā vērtības izteiksmē sasniedza vairāk nekā 170 miljardus EUR. ES tirdzniecības pārpalikums ir vairāk nekā 39,5 miljardi EUR. Ņemot vērā ES un Šveices ciešo integrāciju, tā ir arī ļoti svarīga ieguldījumu partnervalsts. 2018. gadā Šveices ārvalstu tiešo ieguldījumu uzkrājums ES sasniedza 750 miljardus EUR, kas ir par 58 % vairāk nekā 2014. gadā, savukārt uzkrātie ES ĀTI Šveicē pārsniedza vienu triljonu EUR, kas ir par 40 % vairāk nekā 2014. gadā. Šveicē tiek veikti aptuveni 12 % no visiem ES-27 ĀTI. Šveice ir ES trešā lielākā pakalpojumu tirdzniecības partnervalsts, ņemot vērā to, ka pakalpojumu tirdzniecība 2018. gadā vērtības izteiksmē sasniedza vairāk nekā 170 miljardus EUR. ES tirdzniecības pārpalikums ir vairāk nekā 39,5 miljardi EUR. Ņemot vērā ES un Šveices ciešo integrāciju, tā ir arī ļoti svarīga ieguldījumu partnervalsts. 2018. gadā Šveices ārvalstu tiešo ieguldījumu uzkrājums ES sasniedza 750 miljardus EUR, kas ir par 58 % vairāk nekā 2014. gadā, savukārt uzkrātie ES ĀTI Šveicē pārsniedza vienu triljonu EUR, kas ir par 40 % vairāk nekā 2014. gadā. Šveicē tiek veikti aptuveni 12 % no visiem ES-27 ĀTI. ES brīvās tirdzniecības nolīgums ar Šveici ir tās vissenākais nolīgums, ar ierobežotu darbības jomu , šaurākām saistībām, kā arī bez efektīva strīdu izšķiršanas mehānisma, salīdzinot ar ES mūsdienu tirdzniecības nolīgumiem, no kuriem daži tika noslēgti ar attālākām un ekonomiski mazāk nozīmīgām partnervalstīm. Tomēr, neraugoties uz plaukstošo tirdzniecību, Šveice 2019. gadā nepanāca tālāku progresu sarunās nolemtā institucionālās sistēmas nolīguma (IFA) pieņemšanā. IFA pavērtu ceļu ES un Šveices tirdzniecības attiecību tālākai modernizācijai, jo ar to tiktu ieviesta neatkarīga strīdu izšķiršana, juridiskā noteiktība un vienlīdzīgi konkurences apstākļi, no kā iegūtu ES un Šveices iekšējā tirgus dalībnieki. IFA arī nozīmētu papildu piekļuvi tirgum jaunās nozarēs (piemēram, elektroenerģijas nozarē) un izveidotu valsts atbalsta noteikumus, kā arī pušu apņemšanos modernizēt 1972. gada brīvās tirdzniecības nolīgumu un citus ar tirdzniecību saistītus nolīgumus.

3.3.5. Norvēģija ES un Norvēģijas tirdzniecības attiecības tiek īstenotas gan saskaņā ar Eiropas Ekonomikas zonas (EEZ) režīmu, gan 1973. gada divpusējo brīvās tirdzniecības nolīgumu. Lai gan šis divpusējais tirdzniecības nolīgums joprojām ir spēkā, tas daudzējādā ziņā ir ticis aizstāts ar EEZ līgumu, ar kuru tiek atļauta brīva preču, pakalpojumu un kapitāla aprite un personu brīva pārvietošanās. 2019. gadā kopējais divpusējās preču tirdzniecības apjoms starp ES un Norvēģiju bija 106 miljardi EUR, kas ir par 5 % mazāk nekā 2018. gadā; samazinājumu galvenokārt noteica Norvēģijas izcelsmes minerāleļļas importa apjoma samazināšanās par 16,5 %. Norvēģijas kopējais eksports uz ES-27 samazinājās par 11 %, savukārt ES-27 eksports uz Norvēģiju pieauga par 3 %. Norvēģijas eksporta uz ES samazināšanās un Apvienotās Karalistes izstāšanās no ES nozīmēja, ka Norvēģija no sestās lielākās ES tirdzniecības partnervalsts kļuva par astoto. Lauksaimniecības preču tirdzniecības apjoms starp ES un Norvēģiju sasniedza gandrīz 5 miljardus EUR ar nepārprotamu pārpalikumu par labu ES, kas uz Norvēģiju eksportē lauksaimniecības preces ar vairāk nekā astoņas reizes lielāku vērtību nekā no Norvēģijas importētajām precēm. Gan imports, gan eksports kopš 2009. gada ir pakāpeniski pieaudzis. Pārstrādātu lauksaimniecības produktu tirdzniecības režīma pārskatīšana joprojām ir neatrisināts jautājums. Tas 2019. gadā tika aktualizēts Apvienotajā komitejā, lai risinātu jautājumu par augstajiem muitas tarifiem, kas kavē dažu pārstrādātu lauksaimniecības produktu eksportu uz Norvēģiju. ES arī turpināja uzstāt, ka būtu jāatsāk sarunas par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību. Norvēģija ir ES astotā lielākā pakalpojumu tirdzniecības partnervalsts. No 2018. gada 40 miljardu EUR savstarpējās tirdzniecības apjoma Norvēģijas eksports bija 14 miljardi EUR, ES eksports — 26 miljardi EUR, radot pārpalikumu par labu ES, kas tā ir bijis nemainīgi pēdējos piecus gadus. 3.3.6. Turcija Turcija ir ES vecākā un otra lielākā preferenciālas tirdzniecības partnervalsts, kā arī sestā lielākā tirdzniecības partnervalsts kopumā. Turcijas ekonomika no 2018. gada vasarā izcēlušās valūtas krīzes atguvās ātrāk, nekā bija gaidīts, taču lielāko daļu 2019. gada joprojām atradās recesijā un piedzīvoja vāju IKP pieaugumu — 0,9 %. Turcijas liras vērtības samazināšanās dēļ Turcija ievērojami samazināja savu globālās tirdzniecības deficītu. ES eksportam uz Turciju samazinoties par 1,3 % līdz 68,3 miljardiem EUR, bet importam no Turcijas tajā pašā laikā pieaugot par 4,4 % līdz 69,8 miljardiem EUR, preču tirdzniecībā ar ES pēc ilgstoša ES pārpalikuma iestājās 1,5 miljardu EUR deficīts par labu Turcijai. ES un Turcijas tirdzniecības attiecības reglamentē 1995. gadā izveidotā muitas savienība, kas attiecas uz rūpniecības precēm un dažiem pārstrādātiem lauksaimniecības produktiem, kā arī divi divpusēji preferenciālas tirdzniecības nolīgumi attiecīgi par lauksaimniecības produktiem un ogļu un tērauda ražojumiem. 82 % no ES tirdzniecības apjoma ar Turciju veido rūpniecības preces. Lielā mērā tieši šo tirdzniecības nolīgumu un jo īpaši muitas savienības dēļ kopš deviņdesmito gadu vidus divpusējā tirdzniecība ir vairāk nekā četrkāršojusies. Lai paplašinātu divpusējās preferenciālās tirdzniecības darbības jomu un modernizētu muitas savienību, 2016. gada 21. decembrī Eiropas Komisija pieņēma ieteikumu Padomes lēmumam atļaut sākt sarunas ar Turciju. Tomēr pēc Vispārējo lietu padomes 2018. gada 26. jūnija un 2019. gada 18. jūnija secinājumiem apspriešanās patlaban ir apturēta. 2019. gadā Turcija atstāja spēkā muitas savienības nolīgumu pārkāpjošus tirdzniecības ierobežojumus, jo īpaši turpinot un paplašinot ilgstošo kopējā muitas tarifa neievērošanu, nosakot papildu nodevas ražojumiem, kuru izcelsme ir ārpus ES un Turcijas preferenciālās tirdzniecības partnervalstīm. Šo nodevu dēļ Turcija pieprasa informāciju un dokumentus, piemēram, izcelsmes apliecinājumu, kas ir pretrunā muitas savienības ieviestajam brīvās aprites principam. 2019. gadā Turcija atkārtoti nepiešķīra tarifa likmes kvotu liellopu gaļai. Eiropas Komisija uz šīm problēmām norādīja ikgadējās Apvienotās komitejas sanāksmēs, kā arī regulārās divpusējās sarunās. Komisija arī turpināja pieprasīt asociācijas nolīguma papildprotokola nediskriminējošu izpildi attiecībā uz visām dalībvalstīm, tostarp Kipras Republiku. 2019. gada 2. aprīlī ES ierosināja PTO procesu pret Turcijas pasākumiem, kas paredz zāļu ražošanas piespiedu lokalizāciju . 3.4. ĀFRIKAS, KARĪBU JŪRAS REĢIONA UN KLUSĀ OKEĀNA VALSTIS Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna (ĀKK) valstis vairāk nekā desmit gadus ir bijušas starp visstraujāk augošajām pasaules ekonomikām. Jo īpaši tirdzniecība starp ES un Subsahāras Āfriku pēdējo desmit gadu laikā ir divkāršojusies, un Eiropas uzņēmumi Āfrikā ir investējuši 200 miljardus EUR ar milzīgu paplašināšanās potenciālu. Vairumam ĀKK valstu, jo īpaši valstīm, kas īsteno ekonomisko partnerattiecību nolīgumus (EPN) ar ES, Eiropas Savienība joprojām ir lielākais tirdzniecības partneris. 2019. gadā 31 AĀK valsts īstenoja EPN ar ES: 14 Subsahāras Āfrikas valstis, 14 Karību jūras reģiona valstis un trīs Klusā okeāna valstis. EPN ir uz attīstību vērsti tirdzniecības nolīgumi, saskaņā ar kuriem ES nodrošina piekļuvi tās tirgum bez nodevām un kvotām , savukārt partnervalstis 10 līdz 20 gadu laikposmā liberalizē vismaz 80 % to importa apjoma. EPN arī ir iekļauti īpaši aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu pārtikas nodrošinājuma, jauno nozaru, kā arī vides un sociālo mērķu aizsardzību. Būtiski ir tas, ka ES sniedz ievērojamu attīstības palīdzību, lai veidotu spējas tirdzniecības politikas jomā un padarītu vietējos ražojumus konkurētspējīgākus. EPN īstenošana ir kļuvusi sevišķi strauja, neraugoties uz tādām problēmām kā ierobežotas valsts sektora iestāžu spējas, vāja uzņēmējdarbības vide un ierobežota uzņēmumu informētība un spēja izmantot nolīgumus. Lai gan kopējo novērtējumu vēl ir pāragri veikt, pastāv pozitīva tendence attiecībā uz eksporta izaugsmi un diversifikāciju. 2019. gadā ES un piecas austrumu un dienvidu Āfrikas (ADĀ) EPN valstis sāka sarunas, lai pievienotu noteikumus par pakalpojumu tirdzniecību, ieguldījumiem, publisko iepirkumu, intelektuālā īpašuma tiesībām un — kas ir būtiski — tirdzniecību un ilgtspējīgu attīstību.

Īstenošanas progress 2019. gadā — piemēri - ES un Dienvidāfrikas attīstības kopiena (SADC) organizēja pirmo ministru līmeņa Apvienoto padomi un ieviesa procesuālos noteikumus pilnīgai nolīguma darbībai. - Gana un Kotdivuāra pieņēma valsts tiesību aktus, lai pilnībā īstenotu saistības, un iesaistījās pirmajās sarunās ar ES par ilgtspējas aspektiem kakao vērtības veidošanas ķēdē. - ES un Kamerūna cieši sadarbojās, lai izvērtētu trīs gadus ilgušo tarifu samazinājumu sekas un izstrādātu papildu pasākumus. - ES un Cariforum valstis 2019. gada septembrī Frankfurtē rīkoja uzņēmējdarbības forumu, kā arī pastiprināja dialogu par ilgtspējīgu attīstību un Eiropas zaļo kursu. Divpusējā tirdzniecība: tendences 2019. gadā ES importa apjoms no 31 EPN partnervalsts 2019. gadā palielinājās par 4,6 %. Piemēram, Svatini, Fidži, Kamerūnas, Dienvidāfrikas un Dominikānas Republikas eksports uz ES pieauga par divciparu skaitli. Cariforum lauksaimniecības pārtikas eksporta apjoms uz ES 2019. gadā pieauga par 11 %, ko noteica spēcīgs rīsu, alus, cigāru, tropu augļu un ruma eksports. Lai gan šis imports joprojām ir atkarīgs no resursiem, dažās valstīs attīstās diversifikācija. Piemēram, imports no Dienvidāfrikas ir daudzveidīgs, tajā dominē transportlīdzekļi, tehnika un augļi, kā arī minerālprodukti. Maurīcija un Dominikānas Republika nesen ir sākušas eksportēt medicīnas un laboratoriju aprīkojumu. Savu eksportu diversificē arī Cariforum valstis. ES eksports uz EPN valstīm palielinājās par 5 %, ko noteica spēcīgāks eksports uz Dienvidāfriku, mazākā mērā — uz Maurīciju un Fidži. ES eksportētāji arvien biežāk izmanto ar EPN piešķirtās priekšrocības, jo īpaši Dienvidāfrikā — EPN valstī ar vislielāko ekonomiku. ES strādā, lai atrisinātu tirdzniecības strīdus. Jūnijā tā sāka formālu strīdu novēršanas un izšķiršanas procedūru pret Dienvidāfrikas Muitas savienību (SACU), lai risinātu 2018. gadā ES mājputnu produktiem piemērotos aizsardzības pasākumus, kā rezultātā 2019. gada septembrī tika rīkota formāla apspriešanās, kurā pusēm diemžēl neizdevās pārvarēt domstarpības. Namībijas baltie sparģeļi Spānijas sparģeļu pārstrādes rūpnīca Omusati reģionā Namībijā eksportē baltos sparģeļus uz vietējiem un starptautiskajiem tirgiem, īpaši Spāniju un citām ES valstīm. Tā nodarbina 600 cilvēku — galvenokārt vietējo kopienu sievietes. Saskaņā ar SADC EPN veiktā tarifu pazemināšana uzņēmumam ir bijusi ļoti svarīga. Ilgtspēju palīdz nodrošināt augstās tehnoloģijas, kas samazina ūdens patēriņu. “Pateicoties SADC EPN, mēs varam ievest Namībijā ražošanas līdzekļus un izejvielas bez ievedmuitas nodokļa, kā arī esam panākuši ilgtermiņa piekļuvi ES tirgum. Šim projektam ir ļoti nozīmīga ietekme uz vietējo sabiedrību.” Carlos Lertxundi Aretxaga, Spānijas sparģeļu pārstrādes projekta ģenerālmenedžeris, pārstāvot Otjimbele Agriculture PTY 4. TIRDZNIECĪBA UN ILGTSPĒJĪGA ATTĪSTĪBA Mērķi un problēmas Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu mērķis ir maksimāli izmantot plašākas tirdzniecības un ieguldījumu sniegtās sviras, kas ļauj panākt progresu tādos svarīgos jautājumos kā pienācīgas kvalitātes nodarbinātība, vides aizsardzība vai cīņa pret klimata pārmaiņām. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu noteikumi sekmē Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) standartu un starptautisko vides nolīgumu ievērošanu. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu īstenošanā ir specifiskas problēmas. Piemēram, joprojām pastāv nepilnības SDO pamatkonvenciju vispārējas ratificēšanas un efektīvas īstenošanas ziņā, tostarp ES tirdzniecības partnervalstu vidū. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības saistību pildīšana nereti ir saistīta ar ilgstošu un dziļi iesakņojušos iekšzemes problēmu un politikas prioritāšu atšķirību risināšanu. Tā liek uz īstenošanu raudzīties ilgtermiņā, atbalstot to ar izpildes panākšanu un aktīvu pilsoniskās sabiedrības un uzņēmumu iesaisti. Tādēļ īstenošanas darbā uzmanība tiek veltīta arī sadarbības un kopīgas iniciatīvas platformu veidošanā saistībā ar tādām problēmām kā taisnīga atlīdzība, darbs drošā un veselīgā vidē, kā arī klimatam draudzīgu tehnoloģiju popularizēšana. Eiropas Komisijas 15 punktu rīcības plāna ieviešana 2018. gada februārī pieņemtā 15 punktu rīcības plāna ieviešana sekmē sistemātiskāku, labāk strukturētu piekļuvi tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības saistību īstenošanai. Izmantojot sarunu stadijā un iepriekšējās īstenošanas gaitā gūtās atziņas un pieredzi, Eiropas Komisija ir ieviesusi vairākas mērķtiecīgas darbības, kas atbilst katrai tirdzniecības partnervalstij noteiktajām konkrētajām prioritātēm.

Eiropas Komisijas, Eiropas Parlamenta un SDO koordinētas un savstarpēji atbalstošas darbības pirms īstenošanas ir guvušas panākumus, piemēram, Vjetnamā. Tirdzniecības un nodarbinātības saistību īstenošanas progress — Vjetnamas piemērs - Vjetnama 2019. gada jūnijā ratificēja SDO konvenciju Nr. 98 par kolektīvo līgumu slēgšanu un 2019. gada novembrī pieņēma pārskatīto Darba kodeksu, tādējādi sākot plašu darba tiesību aktu reformu. - Vjetnama apstiprināja konkrētu grafiku abu atlikušo SDO pamatkonvenciju par piespiedu darbu un biedrošanās brīvību ratificēšanai (attiecīgi — līdz 2020. un 2023. gadam). - Vjetnama ziņoja par bērnu darba izskaušanai veiktajiem pasākumiem. Sākotnējie jaunākā valsts apsekojuma rezultāti ir daudzsološi un uzrāda, ka bērnu darbs kopš iepriekšējās aptaujas 2012. gadā ir samazinājies par vairāk nekā 40 %. 15 punktu rīcības plāns arī sekmē ciešākas partnerattiecības starp Eiropas Komisiju un dalībvalstīm, Eiropas Parlamentu un tādām starptautiskām struktūrām kā Starptautisko Darba organizāciju (SDO), kas ir izrādījušās nozīmīgas ciešai progresa uzraudzībai. Komisijas un dalībvalstu papilddarbību piemēri - Nīderlande pieņēma Bērnu darba pārbaudes likumu, kas attiecas uz visiem uzņēmumiem, kuri darbojas valstī. Lai likumu piemērotu praksē, tiek izstrādāti detalizētāki īstenošanas normatīvie akti. Paralēli tam Nīderlande arī izvērtēja nozaru brīvprātīgās vienošanās par padziļinātas pārbaudes iniciatīvām. - Zviedrijas Valsts tirdzniecības padome izdeva rokasgrāmatu, kas palīdzēs tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības pasākumu sākotnējās īstenošanas posmos Ekvadorā. Piemēri, kā Komisija un SDO sadarbojās tehniskās palīdzības jautājumos - Eiropas Komisija un SDO atbalstīja nodarbinātības reformas Vjetnamā un palīdzēja stiprināt darba inspekciju Kolumbijas lauku apvidos. - Eiropas Komisija atbalstīja SDO darbības Salvadorā un Gvatemalā, lai uzlabotu starptautisko darba standartu ievērošanu. Cits 15 punktu rīcības plāna pīlārs ir pilnvērtīgu iespēju nodrošināšana pilsoniskās sabiedrības organizācijām ES un tās tirdzniecības partnervalstīs. 2019. gadā Eiropas Komisija turpināja sniegt palīdzību vietējām konsultantu grupām (VKG), kas izveidotas nolīgumu uzraudzības mērķiem. Mērķis ir radīt apstākļus, lai tās efektīvāk piedalītos īstenošanas procesā. Eiropas Komisija saskaņā ar partnerības instrumentu turpināja piešķirt līdzekļus VKG locekļu dalībai sanāksmēs ar kolēģiem un citiem pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem, ieskaitot sociālos partnerus. 2018. gadā sāktajā projektā tika atbalstīta arī spēju veidošanas darbsemināru organizēšana, lai palielinātu VKG locekļu zinātību, jo īpaši savu īstenošanas prioritāšu identificēšanā un attīstībā. Eiropas Komisija arī turpināja radīt apstākļus, kuros uzņēmumiem varētu būt aktīvāka loma tirdzniecības un ilgtspējas vienlaicīgā sekmēšanā, popularizējot atbildīgu uzņēmējdarbības praksi. 2019. gada janvārī sāktais jaunais projekts, kurā paredzēts sniegt tehnisko palīdzību Latīņamerikas valstīm, ļāva Eiropas Komisijai sekmēt konkrētas darbības un nodrošināt valdību un ieinteresēto personu piekrišanu tām, izmantojot Starptautiskās Darba organizācijas (SDO), ESAO un ANO Augstā cilvēktiesību komisāra biroja (OHCHR) atzīto kompetenci un ilggadējo pieredzi. Eiropas Komisija 2019. gadā turpināja pārliecinošas izpildes politiku, risinot tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības saistību īstenošanas problēmas. To raksturo apspriešanās ar valdību un šķīrējtiesas process divpusējā lietā, ko Eiropas Komisija ierosināja pret Dienvidkoreju. Kopš ES un Dienvidkorejas tirdzniecības nolīguma spēkā stāšanās 2012. gadā ES ir konsekventi vērsusi uzmanību uz to, ka Koreja neīsteno nolīguma noteikumus par nodarbinātību. Tā kā šīs intervences nebija sekmīgas, Eiropas Komisija 2018. gada decembrī pieprasīja apspriešanos ar valdību, kas notika 2019. gada janvārī, savukārt tā paša gada jūlijā ES pieprasīja izveidot ekspertu grupu. Eiropas Komisija 2019. gadā uzlaboja tehniskā un politiskā līmeņa divpusējos kontaktus ar Peru par tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības saistību īstenošanu. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības apakškomitejas oktobra sanāksmē Peru sniedza pārskatu par progresu, ko tā bija panākusi dažādās jomās, lai novērstu ES būtiskās bažas. 5. LAUKSAIMNIECĪBAS PĀRTIKAS TIRDZNIECĪBA SASKAŅĀ AR ES TIRDZNIECĪBAS NOLĪGUMIEM

Pieaug lauksaimniecības pārtikas tirdzniecība ar preferenciālajām partnervalstīm ES lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības apjoms ar preferenciālajām partnervalstīm 2019. gadā pieauga kā absolūtos skaitļos (tirgoto ražojumu vērtība), tā relatīvi pret kopējo ES lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības apjomu. ES lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības apjoms ar preferenciālās tirdzniecības partnervalstīm veidoja aptuveni 35 % no visa ES lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības apjoma ar trešām valstīm — attiecīgi 30 % un 40 % no ES kopējā lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības eksporta un importa. Pēdējos desmit gadus šis īpatsvars turpina augt. ES lauksaimniecības pārtikas eksporta trīs galvenie eksporta tirgi preferenciālās tirdzniecības partnervalstu vidū bija Šveice, Japāna un Norvēģija, 2019. gadā kopā veidojot aptuveni 11 % no lauksaimniecības pārtikas eksporta apjoma. Kanāda ieņēma 4. vietu. Aptuveni 19 % no ES eksporta apjoma veidoja pārtikas produkti, piemēram, šokolāde, maisījums zīdaiņiem un makaroni, bet 12 % veidoja vīns, vermuts, sidrs un etiķis. Bohēmijas apiņi augstvērtīgam alum Čehijas uzņēmums BOHEMIA HOP ir Čehijas apiņu audzētājiem piederošs neliels uzņēmums. Tas nodarbina 10 cilvēkus un eksportē tradicionālos Bohēmijas apiņus uz vairākām valstīm ārpus ES. ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīgums paredz, ka tas savus ražojumus uz Japānu tagad var eksportēt bez ievedmuitas nodokļa. “Japānas alusdarītavas tradicionāli iepērk čehu apiņus, un mums tirdzniecībā patīk vienkārši risinājumi.” Zdenek Rosa, Bohemia Hop vadītājs 2019. gadā trīs lielākās valstis pēc ES lauksaimniecības pārtikas importa apjoma starp preferenciālās tirdzniecības partnervalstīm bija Ukraina (graudaugi, izņemot kviešus un rīsus, un dārzeņu eļļas, izņemot palmu eļļu un olīveļļu), Šveice (grauzdēta kafija un tēja, pārtikas produkti) un Turcija (tropu augļi, rieksti un garšvielas, dārzeņu un augļu produkti). Tās kopā veidoja 13 % no visa ES lauksaimniecības pārtikas importa apjoma. Lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības plūsmu tendences un attīstība 2019. gadā saskaņā ar preferenciālas tirdzniecības nolīgumiem veiktā ES lauksaimniecības pārtikas produktu eksporta apjoms pieauga par 8,7 % (+ 4,4 miljardi EUR), salīdzinot ar kopējo lauksaimniecības pārtikas eksporta apjomu uz pārējo pasauli, kas pieauga par 7,6 %. Saskaņā ar preferenciālas tirdzniecības nolīgumiem veiktā ES lauksaimniecības pārtikas produktu importa apjoms pieauga līdzīgi kā eksports (par 8,3 %), salīdzinot ar kopējo pārējās pasaules lauksaimniecības pārtikas importa apjoma pieaugumu tikai par 2,3 %. Saskaņā ar preferenciālas tirdzniecības nolīgumiem veiktās lauksaimniecības pārtikas tirdzniecības bilance saglabājās + 6,4 miljardi EUR. Imports no preferenciālajām partnervalstīm ES lauksaimniecības pārtikas nozarei joprojām ir stratēģiski svarīgs, jo tas nodrošina tādu produktu nepieciešamo piegādi, kurus ES neaudzē klimata apstākļu dēļ (tropu augļi, kakao, kafija un citi dzērieni), un tādu produktu izejvielu piegādi, kuru ziņā ES ir mazāk konkurētspējīga vai tos nesaražo pietiekami ES pieprasījuma apmierināšanai (eļļas augu sēklas, dzīvnieku vai dārzeņu tauki/eļļa). Brīvā tirdzniecība sekmē dabīgu produktu noietu Hamburgas uzņēmums Worlée NaturProdukte GmbH ir daļa no Worlée Group — vidēji liela ģimenes uzņēmuma, kas nodarbina ap 200 cilvēku. ES tirdzniecības nolīgums ar Čīli līdz nullei samazināja muitas nodokļus mežrožu paaugļu importam no Čīles, ietaupot Worlée aptuveni 24 000 EUR gadā. “Brīvā tirdzniecība mums ļauj nodot mūsu klientiem kvalitatīvas izejvielas par konkurētspējīgām cenām. Jo lētāk mēs varam importēt kādu ražojumu, jo konkurētspējīgāki tirgū mēs varam būt.”

Reinhold von Eben-Worlée, Worlée Group izpilddirektors ES tirdzniecības nolīgumos tiek ņemta vērā ES lauksaimniecības nozares jutība. Paaugstināta riska produkti, piemēram, liellopu gaļa, putnu gaļa vai cukurs, ir vai nu izslēgti no preferenciālas tirdzniecības, vai preferenciāla tirdzniecība tiek atļauta, izmantojot rūpīgi pielāgotas ierobežota apjoma tarifa likmes kvotas. ES tirdzniecības nolīgumi arī paver jaunas eksporta iespējas dažiem paaugstināta riska produktiem, kurus eksportē ES. Zīmīgs piemērs ir liellopu gaļa. ES liellopu gaļas un dzīvu liellopu eksports uz preferenciālas tirdzniecības partnervalstīm pēdējo piecu gadu laikā pieauga par vairāk nekā 30 % (no 406 miljoniem EUR līdz 529 miljoniem EUR), neraugoties uz nelielu samazinājumu 2019. gadā. Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes (ĢIN) ES tirdzniecības nolīgumos īpaša uzmanība ir veltīta ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai. 2019. gadā Kanādā tika piešķirta aizsardzība piecām jaunām ES pārtikas ĢIN (“Piave”, “Pancetta piacentina”, “Salame piacentino”, “Coppa piacentina” un “Vinagre de Jerez”), izmantojot saskaņā ar ES un Kanādas tirdzniecības nolīgumu (CETA) izveidoto tiešā pieteikuma procedūru ĢIN reģistrācijai. Kopš ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīguma stāšanās spēkā 2019. gada 1. februārī Japānā ir aizsargātas 211 ĢIN. Pieaugot aizsargātu ĢIN īpatsvaram ES eksportā, ĢIN aizsardzība ES tirdzniecības nolīgumos kļūst arvien svarīgāka. 2019. gada Eiropas Komisijas pētījumā tika secināts, ka laikā no 2010. līdz 2017. gadam ES-28 ĢIN un GTĪ (garantētu tradicionālo īpatnību) ražojumu eksports no ES uz trešām valstīm vērtības ziņā pieauga par 56 % un 2017. gadā atbilda 17 miljardiem EUR jeb 23 % no kopējā ES ĢIN/GTĪ ražojumu pārdošanas apjoma. ĢIN/GTĪ tirdzniecībā ar trešām valstīm svarīgākā ražojumu kategorija joprojām bija vīni (50 %), kam sekoja stiprie alkoholiskie dzērieni (39 %) un citi lauksaimniecības un pārtikas produkti (10 %). Divas lielākās uz trešām valstīm eksportēto ĢIN lauksaimniecības pārtikas produktu kategorijas bija siera un gaļas produkti. ES lauksaimniecības pārtikas produktu popularizēšana Partnervalstīs saistībā ar tirdzniecības nolīgumiem tiek īstenotas programmas lauksaimniecības pārtikas produktu popularizēšanai. Papildus augsta līmeņa misijai Japānā (2019. gada maijā), ko vadīja toreizējais ES lauksaimniecības un lauku attīstības komisārs Fils Hogans, ES piedalījās Āzijas lielākajā uzņēmumu lauksaimniecības pārtikas produktu izstādē (Foodex Japan), kurā bija izvietots ES ražojumu autentiskumam, drošumam un kvalitātei veltīts ES stends. Vienlaikus tika organizēts seminārs par iespējām, kādas ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīgums (EPN) sniedz Eiropas un Japānas lauksaimniecības pārtikas uzņēmumiem, un ES un Japānas Rūpniecības sadarbības centrs izveidoja EPN palīdzības dienestu, lai atbildētu uz jautājumiem, ko uzdod MVU, no kuriem daudzi darbojas lauksaimniecības pārtikas nozarēs. Popularizēšanas darbības tika īstenotas arī, piemēram, Meksikā un Singapūrā. Sanitāro un fitosanitāro pasākumu uzraudzība Tirdzniecības nolīgumi atbalsta informācijas apmaiņu un sadarbību partneru starpā, jo īpaši kā regulārus sanitāro un fitosanitāro pasākumu ekspertu kontaktus. Tie var palīdzēt novērst iespējamos un esošos tirdzniecības ierobežojumus. 2019. gadā panāktais progress ES lauksaimniecības pārtikas produktu piekļuvē tirgum - Kanāda atvēra tirgu tomātiem no vēl vienas ES dalībvalsts, kā arī augu stādiem. - Čīle atvēra tirgu piena produktiem un liellopu gaļai no vēl četrām dalībvalstīm. - Dienvidkoreja atvēra liellopu gaļas tirgu vēl divām dalībvalstīm. - Dienvidāfrika atcēla putnu gripas uzliesmojumu dēļ ieviestos valsts mēroga aizliegumus divām no sešām dalībvalstīm, atstājot aizliegumus spēkā pārējām četrām. Dzīvnieku labturība ES kopš 2002. gada konsekventi ir uzskatījusi, ka dzīvnieku labturībai ir jābūt vienam no mērķiem, uz kuriem tiecas ES divpusējie nolīgumi, izstrādājot attiecīgus sadarbības mehānismus, kuros ar partnervalstīm dalīties Eiropas labākajā praksē un popularizēt to.

Dzīvnieku labturības divpusējās sadarbības rezultāti — piemēri - ES un Kanādas sadarbība un dialogs starp Kanādas un ES ekspertiem palīdzēja Kanādai pārskatīt tās tiesību aktus, kuros kopš 2020. gada ir iekļautas stingrākas prasības dzīvnieku transportēšanai. - ES un Čīles tirdzniecības nolīgums ir sekmējis Čīles dzīvnieku labturības tiesību aktu attīstību. Laika gaitā sadarbība attiecībā uz standartiem dzīvnieku labturībai kaušanas laikā ir panākusi galvenokārt uz OIE standartiem balstītu Čīles pasākumu ieviešanu. Šī apmaiņa ir arī sekmējusi ar dzīvnieku labturību to transportēšanas laikā saistīto standartu izstrādi. - ES un Ukrainas nolīgumā ir iekļauti noteikumi par dzīvnieku labturību, ar kuriem tiek mēģināts panākt vienotu izpratni par dzīvnieku labturības standartiem, ņemot vērā Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) izstrādes. 6. PAKALPOJUMI, PUBLISKAIS IEPIRKUMS, INTELEKTUĀLĀ ĪPAŠUMA TIESĪBAS 6. 1. Pakalpojumi un ārvalstu tiešie ieguldījumi (ĀTI) Pakalpojumi veido aptuveni 75 % no ES IKP, rūpniecība — 25 % un lauksaimniecība — 2 %. ES ir lielākā pakalpojumu eksportētāja pasaulē. Pakalpojumu tirdzniecība veido 25 % no ES IKP, savukārt ES pakalpojumu eksporta apjoms pārsniedz 900 miljardus EUR gadā. Pakalpojumu tirdzniecība tieši vai netieši nodrošina 21 miljonu ES darbvietu. 60 % visu ES ĀTI citās pasaules valstīs, kā arī nepilni 90 % no visiem ES ienākošajiem ĀTI ir pakalpojumu jomā. Pakalpojumu un ieguldījumu noteikumi ES tirdzniecības nolīgumos ES tirdzniecības nolīgumi, kuros ir ietverti noteikumi par pakalpojumiem un digitālo tirdzniecību, nodrošina, ka ES pakalpojumu sniedzējiem tiek ļauts sniegt pakalpojumus partnervalstu tirgos un tie netiek diskriminēti, salīdzinot ar tās pašas nozares valsts vai ārvalstu uzņēmumiem. Ieguldījumu liberalizācijas noteikumi ievēro šo pašu principu kā pakalpojumu (uzņēmējdarbības veikšanas vieta), tā ar pakalpojumiem nesaistītās jomās (ražošanā, kalnrūpniecībā, lauksaimniecībā utt.), novēršot piekļuves tirgum, ārvalstu subjektu īpašumtiesību, kā arī komerciālas klātbūtnes ierobežojumus. Tie risina arī problēmas, kas attiecas uz diskriminējošām pārbaudes, licencēšanas un apstiprināšanas procedūrām, ierobežojumus ārvalstu darbiniekiem, ekonomisko vajadzību pārbaudēm, kā arī diskriminējošu attieksmi, ar ko vietējie uzņēmumi tiek privileģēti attiecībā pret ārvalstu uzņēmumiem. Visos nesenajos ES tirdzniecības nolīgumos ir iekļauti noteikumi par pakalpojumiem, kas palīdz izveidot un stiprināt tiesisko regulējumu pakalpojumu sniegšanas atvieglošanai, vienlaikus aizsargājot patērētājus. Puses “saistību grafikos” norāda nosacījumus, ar kādiem tās cita citai to teritorijās paredz piekļuvi tirgum un valsts režīmu. Specifiskajām saistībām ir līdzīgas sekas kā tarifu konsolidācijām: tās citu valstu uzņēmumiem garantē, ka nosacījumi, lai ienāktu un darbotos tirgū, nemainīsies tiem par sliktu. ES un Kanādas visaptverošais ekonomikas un tirdzniecības nolīgums (CETA) ietver vienus no vistālejošākajiem noteikumiem par pakalpojumu tirdzniecību, par kuriem ES līdz šim vienojusies sarunās, kā arī pirmoreiz — saistību negatīvo sarakstu. ES pakalpojumu eksports uz Kanādu pieauga no 16 926 miljoniem EUR 2017. gadā līdz 19 000 miljoniem EUR 2018. gadā — tas ir gada pieaugums par 12,3 %. Kopējā pakalpojumu tirdzniecība pieauga par 15,2 %. Nīderlandes IT uzņēmums iezīmē kartē Kanādu Nīderlandes uzņēmums Spotzi piedāvā interaktīvu kartēšanas platformu, kurā ir redzams pasaules demogrāfiskais sastāvs un cilvēku uzvedība, piemēram, ceļošanas un iepirkšanās paradumi. Spotzi, kas sākotnēji atradās Nīderlandē, ir attīstījis darbību Kanādā, lai izmantotu vietējos talantus un viņu zināšanas par lielo datu tehnoloģijām. CETA atvieglo uzņēmumiem darbinieku nosūtīšanu pagaidu darbam otrpus Atlantijas okeānam. Īpaši šajā ziņā ir palīdzējušas vienkāršotas vīzu apstrādes procedūras, kas atvieglo holandiešu un kanādiešu darba grupu sadarbību. “Es ap sevi pulcinu labus cilvēkus, kuri man liek justies lieliski un sniedz man pozitīvu enerģijas lādiņu.”

Remco Dolman, Spotzi izpilddirektors Atšķirībā no tirdzniecības nolīgumu noteikumiem par preču tirdzniecību, pakalpojumu un digitālās tirdzniecības noteikumi pārsvarā padara saistošu esošo atvērtības līmeni. Tirdzniecības partnervalstīm parasti nav jāmaina vai jāpielāgo tiesību akti vai noteikumi, kā arī jāveic citi pasākumi nolīgumu īstenošanai, izņemot nepieciešamību izvairīties no tā, ka tiek pasliktinātas ES uzņēmumu iespējas sniegt pakalpojumus un veikt ieguldījumus to teritorijā. Vienīgais izņēmums šajā ziņā līdz šim ir CETA, ar kuru Kanāda apņēmās divās jomās atzīt par saistošu ne tikai tās pašreizējo tirgus atvērtības līmeni. Jauni tirgi ES pakalpojumu sniedzējiem: ES un Kanādas tirdzniecības nolīgums - ES kuģniecības uzņēmumi tagad var piedāvāt dažas jūras transporta darbības (fīderingu) starp Helifeksu un Monreālu; iepriekš tās bija atļautas tikai valsts operatoriem. - ES pakalpojumu sniedzēji var konkurēt par komerciālās bagarēšanas un tukšo konteineru pārvietošanas pakalpojumu sniegšanu. Šīs saistības kopš tā laika ir tikušas īstenotas, jo Kanāda ir attiecīgi aktualizējusi tiesību aktus par transportu piekrastē. - Ar grozījumiem Kanādas Investīciju likumā no 658 miljoniem EUR līdz 987 miljoniem EUR ir paaugstināts slieksnis, no kura pārskata Kanādas uzņēmumu iegādi, ja to veicis ārvalstnieks. Tas tagad attiecas uz visiem ES investoriem, izņemot valstij piederošus uzņēmumus. Sākot ar CETA, ir ievērojami pastiprināti ES tirdzniecības nolīgumu noteikumi, ar ko regulē pakalpojumus. Piemēram, ES un Japānas nolīgumā ir iekļautas visaptverošas saistības pakalpojumu un ieguldījumu jomās. Vērienīgas prasības pakalpojumu tirdzniecībai: ES un Japānas EPN - Japāna pirmoreiz piekrita piemērot iekšzemes regulējuma principus licencēšanas un kvalifikācijas prasībām, procedūrām un tehniskajiem standartiem ne tikai pakalpojumu nozarēs, bet arī ieguldījumiem ar pakalpojumiem nesaistītās nozarēs, piemēram, lauksaimniecībā, ražošanā, kalnrūpniecībā utt. - Japāna ES privātajām apdrošināšanas sabiedrībām atvēra papildu izplatīšanas kanālus: tās tagad var piedāvāt apdrošināšanas produktus arī ar Japānas pasta nodaļu tīkla starpniecību - Attiecībā uz pasta un kurjerpasta pakalpojumiem tika panākta vienošanās par noteikumiem, ar ko risina universālā pakalpojuma sniedzēju praksi, kas vērsta pret konkurenci, piemēram, šķērssubsidēšanu. ES tirdzniecības nolīgumu pakalpojumu noteikumu efektivitātes uzraudzība Tā kā pakalpojumiem un ieguldījumiem “tarifus” nepiemēro, uzraudzīt ES tirdzniecības nolīgumos iekļauto pakalpojumu un ieguldījumu saistību īstenošanu ir sarežģītāk nekā preču gadījumā. Eiropas Komisija līdztekus pakalpojumu tirdzniecības tendenču uzraudzībai, lai noteiktu ES tirdzniecības nolīgumu efektivitāti, galvenokārt izmanto atsevišķu uzņēmumu vai uzņēmumu apvienību sūdzības, ar kurām tiek ziņots par problēmām iekļūt partnervalsts tirgū. ES uzņēmumi par šīm problēmām var ziņot ES vai valstu iestādēm. Eiropas Komisija savukārt var vērst tirdzniecības partnervalstu uzmanību uz šīm problēmām, piemēram, ar nolīgumiem izveidotajās pakalpojumu un ieguldījumu komitejās. Ar pakalpojumiem saistītu tirdzniecības bažu aktualizēšana — 2019. gada piemēri

- ES un Japānas ekonomisko partnerattiecību nolīgums: Eiropas Komisija Japānas iestādēm pauda bažas par nosacījumiem, ar kādiem iespējams piekļūt Japānas pasta un kurjerpasta pakalpojumu tirgum. - ES un Dienvidkorejas tirdzniecības nolīgums: Eiropas Komisija Korejas iestādēm pauda bažas par jūras transporta nozarē, kā arī lietotu automašīnu tirdzniecības un remonta nozarē veiktajiem pasākumiem. - ES tirdzniecības nolīgums ar Kolumbiju, Peru un Ekvadoru: Eiropas Komisija pauda bažas par tādiem Ekvadoras veiktajiem pasākumiem individuālās dzīvības, kolektīvās dzīvības, personīgās, veselības un transportlīdzekļu pārapdrošināšanas jomā, kuri diskriminēja ārvalstu pārapdrošināšanas sabiedrības. Visbeidzot, efektīvi īstenoti ES tirdzniecības nolīgumi parasti stiprina ES un attiecīgās partnervalsts ekonomiskās attiecības, kā rezultātā palielinās savstarpējo ieguldījumu apjoms gan pakalpojumu, gan ar pakalpojumiem nesaistītās nozarēs. Tas attiecas arī uz tirdzniecības nolīgumiem, kuros nav atsevišķu noteikumu par pakalpojumiem un ieguldījumiem. Piemēram, ES ekonomisko partnerattiecību nolīgumi ar Āfrikas valstīm patlaban aptver tikai preču tirdzniecību, taču tie palīdz darīt Āfrikas valstu ekonomiku pievilcīgāku ES ieguldījumiem, jo īpaši ņemot vērā vietējo pārveidošanu un rūpniecisko spēju attīstīšanu. Arī ES ieguldījumi Marokā pēc ES un Marokas asociācijas nolīguma stāšanās spēkā 2000. gadā pakāpeniski pieauga un sasaistījās ar vietējām pievienotās vērtības veidošanas ķēdēm, jo īpaši autobūves nozarē. ES tirdzniecības nolīgumi sekmē ieguldījumus Marokā - Uzkrātie ES ārvalstu tiešie ieguldījumi Marokā pirmajos piecos ES un Marokas asociācijas nolīguma īstenošanas gados pieauga par 17 %. Kā liecina nesen veikta analīze, “ES un Marokas asociācijas nolīgums, šķiet, ir sekmējis investoru uzticēšanos Marokas ekonomikai, tostarp paredzot pakalpojumu liberalizāciju un panākot lielāku politikas disciplīnu tādās jomās kā makroekonomikas stabilitāte, darba tirgus un produktu noteikumi”. - ES ieguldījumi Marokā bija īpaši pamanāmi autobūves nozarē, kas ir kļuvusi par valsts lielāko eksporta nozari (2019. gadā — 27 % no Marokas kopējā eksporta apjoma), laikā no 2014. līdz 2018. gadam radot 116 000 darbvietu un integrējot vietējos ražotājus 60 % apmērā. 6.2. Publiskais iepirkums ES publiskā iepirkuma tirgum ir ļoti izteiktas atvērtības pazīmes visos trijos piegādes veidos. Šajā grafikā ir redzama to pārrobežu publiskā iepirkuma līgumu vērtība, kuru slēgšanas tiesības 2017. gadā tieši vai netieši piešķirtas trešo valstu uzņēmumiem. Visos trijos veidos kopā šī summa atbilda 50 miljardiem EUR. 14. attēls. ES atvērtība ārvalstu iepirkumam pa piegādes veidiem (miljardos EUR) Publiskais iepirkums vidēji veido no 10 līdz 25 procentiem no IKP. Jaunākie Eurostat un EASO ES nacionālo kontu dati rāda, ka publiskā iepirkuma izdevumi attiecībā pret IKP ir 13,7 % no ES IKP vai, izsakot tos absolūtos skaitļos, aptuveni 2015,3 miljardi EUR (izņemot komunālo pakalpojumu un aizsardzības nozares līgumus). ES tirdzniecības nolīgumu noteikumi par publisko iepirkumu

ES tirdzniecības nolīgumu nodaļas par publisko iepirkumu sniedz ES uzņēmumiem piekļuvi publiskiem līgumiem par preču un pakalpojumu, tostarp būvdarbu, pirkšanu. Piekļuve tirgum vai nolīguma darbības joma nosaka, cik lielā mērā konkrētas valsts publiskā iepirkuma tirgus tiek atvērts ES pretendentiem, precēm un pakalpojumiem. Piemērojamie noteikumi nosaka nosacījumus piekļuvei tirgum, lai nodrošinātu procedūru pārredzamību, un paredz pušu nediskriminēšanu un vienlīdzīgu attieksmi, ļaujot vietējiem piegādātājiem un otras puses piegādātājiem iesniegt piedāvājumus ar vienādiem nosacījumiem un panākt publiskā iepirkuma sūdzību efektīvu izskatīšanu. Daži konkrēti piemēri ir šādi. ES un Dienvidkorejas BTN: ar nolīgumu abu pušu saistības attiecībā uz piekļuvi tirgum tiek paplašinātas uz darbības jomām, kas savstarpēji nav paredzētas PTO Nolīgumā par valsts iepirkumu, proti, ES publiskām būvdarbu koncesijām un Dienvidkorejas “būvē–pārvaldi–nodod” (BOT) līgumiem, kas ietver ceļu būvniecību un to ekspluatāciju. CETA: aptver plašu decentralizētās pārvaldes iepirkumu loku, jo īpaši pašvaldību publiskos iepirkumus. ES un Japānas EPN: Japāna ir bez diskriminācijas atļāvusi ES piegādātājiem piekļūt iepirkuma tirgiem 48 pilsētās, kurās dzīvo aptuveni 300 000 iedzīvotāju, kas kopā atbilst aptuveni 15 % Japānas iedzīvotāju. Valsts līmenī Japāna piekrita atvērt 87 slimnīcu un akadēmisko iestāžu, kā arī 29 elektroenerģijas sadales struktūru konkursa procedūras ES pretendentiem. ES arī ieguva plašāku piekļuvi Japānas dzelzceļa iekārtu un infrastruktūras tirgum. Publiskā iepirkuma noteikumu īstenošana — darbs tirdzniecības komitejās Eiropas Komisija turpināja uzraudzīt, kā tiek īstenotas iepirkuma saistības preferenciālas tirdzniecības nolīgumos, cieši sadarbojoties ar tirdzniecības partnervalstīm saskaņā ar ES tirdzniecības nolīgumiem izveidotajās kopīgajās iepirkuma un tirdzniecības komitejās, kā arī īpašos dialogos. Publiskā iepirkuma saistītu īstenošanas uzraudzība — 2019. gada piemēri - Komisija Kolumbijai atkārtoti uzsvēra bažas, ka ES piegādātājiem netiek piemērots valsts režīms decentralizētajā līmenī. Abas puses vienojās turpināt tehniskās apspriešanās, lai panāktu abpusēji pieņemamu risinājumu. - Komisija Peru pauda bažas par dažu iepirkumu tehniskajām specifikācijām un uzsvēra nepieciešamību nodrošināt nolīgumā paredzēto standartu līdzvērtīgumu. Peru piekrita uzlabot informētību par nepieciešamību izstrādāt nediskriminējošas tehniskās specifikācijas un atzīt iepirkuma procedūru starptautiskos standartus. - ES proaktīvi atbalstīja Ukrainas kolēģus jauna, attiecīgajiem ES noteikumiem atbilstīga publiskā iepirkuma likuma izstrādē. Tas tika pieņemts 2019. gada 19. septembrī un pirmoreiz piedāvā stratēģiskāka publiskā iepirkuma instrumentus, ņemot vērā ilgtspējas aspektus, piemēram, aprites cikla izmaksas, vides, inovāciju un sociālos apsvērumus. Eiropas Komisija arī pielika ievērojamas pūles, lai sekmētu pārredzamību publiskā iepirkuma procedūrās, izveidojot vienas pieturas aģentūras elektroniskās konkursu platformas. Piemēram, Kanāda otrajā CETA valsts iepirkuma komitejas sanāksmē ziņoja par līdzšinējo progresu vienotā piekļuves punkta (VPP) izveidē, kas ļaus uzņēmumiem piekļūt visām publiskā iepirkuma procedūrām, uz kurām attiecas CETA. Eiropas Komisija veica papildu darbības, lai uzlabotu komunikāciju par publisko iepirkumu ES tirdzniecības nolīgumos. 2019. gadā Eiropas Komisija publicēja jaunu rokasgrāmatu par Kanādas valsts iepirkumu. Eiropas Komisijas un Japānas Ekonomikas lietu ministrijas atbalstītais EK un Japānas Rūpniecības sadarbības centrs atklāja EPN palīdzības dienestu, kas atbalsta ES MVU un palīdz tiem atrast informāciju. Papildus tīmekļsemināru organizēšanai centrs arī publicēja publiskā iepirkuma faktu lapu un nostādnes. Eiropas Komisija ir arī sniegusi ieteikumus ES iepirkuma veicējiem, kā apstrādāt pieteikumus no trešām valstīm, uzsverot, ka jāievēro saistības, ko ES ir uzņēmusies dažādos tirdzniecības nolīgumos. Lai iegūtu informāciju ES tirdzniecības sarunām par publisko iepirkumu, Eiropas Komisija iepazīstināja ar jauno datubāzi “Starptautiskā publiskā iepirkuma iniciatīva” (IPPI), kas ir pasaulē pirmā visaptverošā datubāze ar detalizētiem datiem par iepirkumu un šķēršļiem starptautiskajam iepirkumam. Šī datubāze ir līdz šim pilnīgākā šāda veida datubāze, kurā ir informācija par nepilniem 40 miljoniem publisko līgumu. Līdz šim datubāzē ir iekļauta tikai viena preferenciālās tirdzniecības partnervalsts — Kanāda. Peru ienāk novatoriski Dienvideiropas risinājumi Portugāles celtniecības iekārtu ražotājs BERD/“One Bridge One Solution” Peru būvē 125 modulārus tiltus, palīdzot valstij atjaunot ceļus un infrastruktūru pēc dabas katastrofas El Niño Costero. BERD šīs tiesības ieguva, uzvarot 15 miljonus EUR vērtā publiskā iepirkuma konkursā, ko izsludināja Peru Satiksmes un sakaru ministrija. Itālijas uzņēmums Enel ar saistītā uzņēmuma Green Power Peru starpniecību ekspluatē 10 elektrostacijas (hidroelektrostacijas, vēja un saules elektrostacijas) un 2019. gadā Peru realizēja 37 ilgtspējas projektus ar 8000 labuma guvējiem. Enel Peru ieguva tiesības slēgt līgumus par diviem lielākajiem Peru atjaunojamo energoresursu projektiem — Rubi saules enerģijas parku un Wayra I vēja parku.

Abi uzņēmumi gūst labumu no ES un Peru tirdzniecības nolīguma, kas ir spēkā no 2013. gada. Tas ir radījis drošāku un pārredzamāku publiskā iepirkuma un ieguldījumu tiesisko regulējumu, kā arī nodrošina, ka Eiropas piegādātāji un to ražojumi netiek diskriminēti, salīdzinot ar vietējiem pretendentiem. Ar nolīgumu tiek arī sekmētas ilgtspējīgas enerģētikas politikas tirdzniecības shēmas. 6.3. Intelektuālā īpašuma tiesības (IĪT) Uz 93 % no visām precēm un pakalpojumiem, ko eksportē ES, attiecas vismaz vienas intelektuālā īpašuma tiesības. Eiropas Patentu iestādes un Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja veiktā pētījumā, kas tika publicēts 2019. gada septembrī, tika secināts, ka 2016. gadā IĪT ietilpīgās preču un pakalpojumu nozares veidoja 86 % no ES importa un 93 % no ES eksporta. IĪT ES tirdzniecības nolīgumos ES tirdzniecības nolīgumu mērķis ir nodrošināt, lai tirdzniecības partnervalstīs tiktu efektīvi aizsargātas ES tiesību subjektu intelektuālā īpašuma tiesības un tiesību subjekti varētu īstenot savas tiesības. Nolīgumi nevis atceļ tarifus, bet gan padara pusēm saistošus IĪT nodaļā izklāstītos noteikumus un principus. Tie attiecas uz autortiesībām, preču zīmēm, dizainparaugiem, patentiem, augu šķirnēm, neizpaustu informāciju (komercnoslēpumu), civiltiesību īstenošanu, izpildi uz robežas u. c. IĪT noteikumi tirdzniecības nolīgumos parasti paredz, ka pusēm ir jāievēro attiecīgie starptautiskie līgumi un konvencijas, piemēram, PTO Līgums par intelektuālā īpašuma tiesību komercaspektiem (TRIPS) un Pasaules Intelektuālā īpašuma organizācijas (WIPO) noteikumi, vai arī pat pārsniedz šo normu robežas. ES tirdzniecības nolīgumu IĪT saistību īstenošana Lai izvērtētu, cik efektīvi ES tirdzniecības nolīgumi aizsargā IĪT, Eiropas Komisija uzrauga tirdzniecības partnervalstu normatīvos aktus šajā jomā, īpašu uzmanību veltot to faktiskajai piemērošanai. Tā regulāri sazinās ar uzņēmumu apvienībām ES un ārpus tās, pārbauda sūdzības un, ja tās tiek atzītas par pamatotām, tirdzniecības partnervalstīm norāda uz tām attiecīgajās iestāžu struktūrās, piemēram, ar ES tirdzniecības nolīgumiem izveidotajās IĪT apakškomitejās vai IĪT dialogos. Piemēri, uz kādām problēmām 2019. gadā ir norādījusi Eiropas Komisija - ES un Dienvidkorejas brīvās tirdzniecības nolīgums: ES pauda bažas par to, ka nav paredzēta atlīdzība izpildītājiem un ierakstu producentiem par to mūzikas publisku izpildījumu. - ES asociācijas nolīgums ar Kolumbiju, Peru un Ekvadoru: ES pauda bažas par Ekvadoras lokalizācijas prasībām attiecībā uz patentētu ražojumu ražošanu. Pēc ES pieprasījuma Ekvadora atsauca šīs prasības. - ES un Ukrainas brīvās tirdzniecības zona: ES pauda bažas par vairākiem normatīvo aktu projektiem (kas galu galā tika atsaukti), kas ierobežotu patentspēju un liegtu aizsardzību konkrētām vielām un jauniem zāļu lietošanas veidiem. 7. MAZIE UN VIDĒJIE UZŅĒMUMI Mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) ir ES ekonomikas pīlārs. Tie ir 99 % no visiem ES uzņēmumiem un 87 % no visiem ES uzņēmumiem eksportētājiem. Eksportējošie MVU ES nodrošina vairāk nekā 13 miljonus darbvietu, un līdzīgs devums ir arī preču un pakalpojumu nozarei. Zemāk redzamajā attēlā ir redzami ES-27 preču eksportētāji pēc uzņēmuma lieluma, skaita un eksporta vērtības: 2017. gadā (jaunākie pieejamie dati) vairāk nekā 700 000 ES-27 uzņēmumu pārdeva preces ārpus ES, no tiem 615 000 bija MVU, veidojot no 28 % līdz 30 % ES eksporta vērtības. 15. attēls. ES-27 preču eksportētāju iedalījums pēc lieluma, uzņēmumu skaita un eksporta vērtības, 2017. gads

Avots: Komisija / Tirdzniecības ĢD galvenā ekonomista nodaļa; aprēķini pēc Eurostat datubāzes TEC Attiecībā uz pieejamo informāciju par MVU eksportu uz tirdzniecības partnervalstīm, ieskaitot preferenciālās partnervalstis, pastāv nepilnības, jo tikai aptuveni puse ES dalībvalstu sniedz pa uzņēmumu lielumiem un tirdzniecības partnervalstīm iedalītu informāciju par eksportu Eurostat datubāze TEC (tirdzniecība uzņēmumu raksturlielumu dalījumā) ir visaptverošāka par datubāzi STEC (pakalpojumu tirdzniecība uzņēmumu raksturlielumu dalījumā) arī tādēļ, ka ne visas dalībvalstis sniedz informāciju saskaņā ar STEC regulējumu. Eurostat izmēģinājuma projekts par MVU iesaisti pakalpojumu tirdzniecībā (STEC) tiek organizēts ar mērķi sniegt informāciju par uzņēmumu raksturlielumiem. Jaunākie empīriskie pierādījumi gan liecina, ka to ES MVU skaits, kuri eksportē ārpus ES, laikā no 2014. līdz 2017. gadam ir nemainīgi audzis, proti, vidēji par 6 %, turpretī kopējais ES uzņēmumu eksportētāju skaits ir samazinājies par 8 %. Eksportējošajiem MVU ES tirdzniecības nolīgumi ir ļoti svarīgi, jo tie atvieglo uzņēmējdarbību ārvalstīs, novēršot tirdzniecības ierobežojumus un nepilnības, kas nesamērīgi ietekmē mazākus uzņēmumus. MVU svarīgu tirdzniecības nolīgumu noteikumu īstenošanas progress 2019. gadā - Kanāda un Japāna izveidoja īpašas tīmekļa vietnes, kurās atbilstīgi to attiecīgajos tirdzniecības nolīgumos paredzētajām saistībām tika iekļauta MVU adresēta informācija. - Eiropas Komisijas Tirgus piekļuves datu bāze (MADB) tika paplašināta, iekļaujot tajā MVU nozīmīgu informāciju par ES tirdzniecības nolīgumiem ar Kanādu un Japānu. - ES programma “Zaļā vārteja uz Japānu” (“Zaļā vārteja”) sniedza palīdzību Eiropas MVU, kas vēlējās eksportēt uz Japānu, palīdzot tiem atrast īstos partnerus. - MVU kontaktpunkti saistībā ar ES tirdzniecības nolīgumiem ar Kanādu un Japānu sāka darbu kopīgo interešu jomās. Darbības, ar kurām sekmē MVU piekļuvi ES tirdzniecības nolīgumiem 2019. gadā Komisija turpināja organizēt kopīgi ar dalībvalstīm rīkotos “tirgus pieejamības dienas” pasākumus, lai uzlabotu vietējo uzņēmumu informētību par preferenciālas tirdzniecības nolīgumu sniegtajām iespējām un Tirgus piekļuves partnerības palīdzību šķēršļu pārvarēšanā. Sesijas tika organizētas Dānijā, Spānijā, Nīderlandē, Lietuvā, Portugālē, Francijā un Latvijā. Komisija stiprināja sadarbību ar Eiropas Biznesa atbalsta tīklu (EEN) un Eiropas tirdzniecības veicināšanas organizācijām ES dalībvalstīs, lai pētītu, kā tīklā ietilpstošie dardarbības konsultanti un konsorciji varētu izplatīt informāciju uzņēmējiem. 2019. gadā tīkls sāka izvirzīt īpašas EEN kontaktpersonas tirdzniecības nolīgumu jautājumos, kuras Komisija īpaši apmācīs. Tika panākts svarīgs progress arī jauna importa un eksporta portāla izstrādē, kas sāka darboties 2020. gada 13. oktobrī. Jaunais portāls “Access2Markets” piedāvā: - vienotu kontaktpunktu MVU, kas vēlas saņemt praktisku informāciju par preču eksportu un importu (tarifiem, informāciju par importa un eksporta prasībām konkrētiem ražojumiem, informāciju par ES tirdzniecības nolīgumu priekšrocībām, nodokļiem, tirdzniecības statistiku utt.), - informāciju par ES tirdzniecības nolīgumiem un norādes “soli pa solim”, kā veikt importu un eksportu,

- izcelsmes noteikumu pašnovērtējuma rīku, kurā būs iekļauts pakāpenisks kontrolsaraksts, kas ļaus uzņēmumiem saprast, vai ražojums atbilst preferenciālas izcelsmes noteikumu režīmam. 8. IZPILDES PANĀKŠANA Kopš 2018. gada beigām ES izmantojusi divpusējos strīdu izšķiršanas mehānismus, kas paredzēti tirdzniecības nolīgumos ar Dienvidkoreju, Ukrainu un Dienvidāfrikas Muitas savienību. Līdz 2020. gada jūnijam šie strīdi nav atrisināti; sīkāk skatīt zemāk. Ja attiecīgais pasākums šķietami pārkāpj gan PTO līgumu, gan ES un partnervalsts savstarpējo tirdzniecības nolīgumu, ES var izvēlēties un katrā gadījumā atsevišķi izvērtēt tā izskatīšanas piekritību. PTO joprojām ir pārbaudīta strīdu izšķiršanas sistēma, kas nodrošina attiecīgo saistību interpretēšanas saskaņotību. 2019. gadā Eiropas Savienība PTO strīdu izšķiršanas sistēmu izmantoja divos gadījumos. 2019. gada 2. aprīlī ES pieprasīja PTO apspriešanos ar Turciju, un pēc 9. un 10. maija apspriešanās, kurā strīds netika izšķirts, 2. augustā pieprasīja izveidot PTO kolēģiju. 2019. gada 15. novembrī ES ierosināja PTO strīdu izšķiršanas procedūru un pieprasīja apspriešanos ar Kolumbiju par tās noteiktajiem prettiesiskajiem antidempinga maksājumiem attiecībā uz Beļģijas, Vācijas un Nīderlandes saldēto frī kartupeļu importu. Sarunās strīdu atrisināt neizdevās. 2020. gada 29. jūnijā PTO strīdu izšķiršanas padome pēc ES pieprasījumaizveidoja strīdu izšķiršanas kolēģiju. ES tirdzniecības nolīgumos paredzēto tiesību izpildes panākšana ir viens no galvenajiem Eiropas Komisijas tirdzniecības politikas elementiem. Eiropas Komisija rūpīgi uzrauga ES tirdzniecības nolīgumu īstenošanu un, ja būs nepieciešams, apsvērs izpildes panākšanu, jo īpaši gadījumos, kuriem ir būtiski svarīga ekonomiskā vai sistēmiskā nozīme. ES preferenciālas tirdzniecības nolīgumi nodrošina saistību stabilu izpildi ar mērķi garantēt strīdu efektīvu un savlaicīgu izšķiršanu, tostarp par jautājumiem, kas ir ārpus PTO līguma darbības jomas (piemēram, strīds ar Dienvidkoreju par darba tiesībām). Saistībā ar Covid-19 pandēmiju ir svarīgi atcerēties, ka ekonomikas atlabšanu nākotnē sekmēs atvērta, uz noteikumiem balstīta tirdzniecība. Tādēļ Eiropas Komisija turpina veikt nepieciešamos pasākumus, lai attiecīgi nodrošinātu pienācīgu tās tirdzniecības nolīgumu izpildi. 8.1. Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības strīda izšķiršana ar Dienvidkoreju Saskaņā ar ES un Dienvidkorejas tirdzniecības nolīguma tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu Dienvidkoreja apņēmās ievērot un realizēt savos tiesību aktos un praksē Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) pamattiesības, jo īpaši tiesības uz biedrošanās brīvību un tiesības uz kolektīvo līgumu slēgšanu. Dienvidkoreja arī apņēmās “nepārtraukti un neatlaidīgi” censties ratificēt atlikušās SDO konvencijas . Tomēr nebija vērojams progress, tāpēc ES 2018. gada 17. decembrī nolēma pieprasīt konsultācijas ar Dienvidkoreju par tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības nodaļu. Tā kā nebija pietiekamu centienu ratificēt attiecīgās SDO konvencijas, ES 2019. gada 4. jūlijā pieprasīja izveidot ekspertu grupu , kas tika formāli izveidota 2019. gada 30. decembrī. Patlaban norisinās procedūra. 8.2. Strīdu izšķiršana ar Ukrainu ES 2019. gada janvārī nolēma pieprasīt konsultācijas ar Ukrainu par Ukrainas eksporta ierobežojumiem attiecībā uz koksni saskaņā ar ES un Ukrainas asociācijas nolīguma divpusējo strīdu izšķiršanas sistēmu. Ierobežojumi sākotnēji aptvēra desmit sugu kokmateriālus un zāģmateriālus, bet kopš 2015. gada tiek attiecināti uz visu neapstrādāto koksni, tostarp priedes koksni kopš 2017. gada. ES daudzkārt bija aktualizējusi šo jautājumu ar Ukrainu, jo eksporta ierobežojumi neatbilst asociācijas nolīgumam. Ukraina 2019. gadā nemēģināja atcelt aizliegumu. Tādēļ pēc divpusējas apspriešanās par strīda izšķiršanu 2019. gada februārī, kurā jautājumu atrisināt neizdevās, ES formāli pieprasīja izveidot divpusēju šķīrējtiesas kolēģiju šā jautājuma izšķiršanai. Pieprasījums tika iesniegts 2019. gada jūnijā, un 2020. gada 28. janvārī tika formāli izveidota pirmā šķīrējtiesas kolēģija uz kāda ES brīvās tirdzniecības nolīguma pamata. Patlaban norisinās procedūra. 8.3. Strīdu izšķiršana ar Dienvidāfrikas Muitas savienību (SACU)