Komisijas paziņojums

Labāka dalībvalstu rīcībpolitiku distributīvās ietekmes novērtēšana

Pierādījumos balstīta rīcībpolitiku veidošana ir būtiska, lai nodrošinātu, ka rīcībpolitikas ir veiksmīgas un rīcībpolitikas darbības ir uzticamas. Ietekmes novērtējumi ļauj izdarīt informētas rīcībpolitiskās izvēles, un distributīvās ietekmes novērtējumi palīdz saprast, kā varētu tikt ietekmētas dažādas iedzīvotāju daļas. Tas ir īpaši svarīgi, jo Eiropas Savienība un tās dalībvalstis cenšas panākt sociāli taisnīgu digitālo un zaļo pārkārtošanos un saskaras ar problēmām, kuras saistītas ar dzīves dārdzības pieaugumu, ko izraisījis Krievijas agresijas karš Ukrainā.

Eiropas unikālā sociālā tirgus ekonomika ir tās labklājības pamats. Savās politiskajās pamatnostādnēs priekšsēdētāja Urzula fon der Leiena uzsvēra, ka ir svarīgi, lai īstenojot digitālo un zaļo pārkārtošanos, neviens netiktu atstāts novārtā. Viņa arī uzsvēra ieguldījumu, ko devis Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas 2017. gadā proklamētais Eiropas sociālo tiesību pīlārs, kura pamatā ir 20 principi, kas nostiprina spēcīgu sociālu Eiropu, kura ir taisnīga un iekļaujoša un nodrošina vienlīdzīgas iespējas.

2021. gada maijā sociālajā samitā Portu ES līderi atzinīgi novērtēja mērķrādītāju līdz 2030. gadam palīdzēt vismaz 15 miljoniem cilvēku izkļūt no nabadzības un sociālās atstumtības, kā Komisija izklāstījusi Eiropas sociālo tiesību pīlāra rīcības plānā saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam . Tikai gadu pēc sociālā samita ES dalībvalstis ir nospraudušas nacionālos mērķrādītājus, kas palīdzēs kolektīvi sasniegt minēto mērķi. Vienlaikus rīcības plāna ietvaros tiek īstenotas jaunas ES līmeņa iniciatīvas ar mērķi palīdzēt mazināt ienākumu nevienlīdzību; te ietilpst direktīva par minimālo algu un priekšlikums Padomes ieteikumam par minimālā ienākuma shēmām.

Pēc starptautiskajiem standartiem nabadzības un ienākumu nevienlīdzības līmenis Eiropas Savienībā ir salīdzinoši zems, un pēdējos desmit gados nabadzība un sociālā atstumtība ir samazinājusies, lai gan pēc recesijas 2008.–2012. gadā ienākumu nevienlīdzība palielinājās to cilvēku vidū, kuriem ir zemāki ienākumi. ES un valstu valdību veiktie pasākumi (arī pagaidu darba atbalsta shēmas un automātiskie stabilizatori) mīkstināja Covid-19 krīzes sociālekonomisko triecienu un novērsa nevienlīdzības turpmāku palielināšanos. Tomēr pandēmija ir nesamērīgi negatīvi ietekmējusi sievietes un dažas tādas grupas kā jaunieši, mazkvalificēti darba ņēmēji un personas ar invaliditāti.

Lai gan Eiropa atgūstas no Covid-19 pandēmijas, sociālo kohēziju varētu ietekmēt dažas pašreizējās norises. Neprovocētais un nepamatotais Krievijas iebrukums Ukrainā ir radījis lielu ekonomisko nenoteiktību, jo īpaši attiecībā uz enerģijas piegādi un pārtikas cenām. Augsta inflācija var saasināt situāciju, kādā atrodas mājsaimniecību ar zemiem ienākumiem un citas neizdevīgā stāvoklī esošas grupas, savukārt atsevišķās nozarēs nodarbinātību varētu ietekmēt neskaidrības par piegādes ķēdēm.

ES un tās dalībvalstis strādā, lai mazinātu kara ekonomisko ietekmi. Lai palīdzētu Eiropai atteikties no Krievijas fosilā kurināmā, Komisijas plānā REPowerEU ir ierosināti vairāki varianti: taupīt enerģiju, diversificēt enerģijas piegādes un paātrināt atjaunīgo energoresursu apguvi nolūkā mājokļos, rūpniecībā un elektroenerģijas ražošanā aizstāt fosilo kurināmo. Komisijas plāna “Taupīsim gāzi, lai ziemā nepietrūkst” mērķis ir paātrināt atteikšanos no Krievijas fosilā kurināmā izmantošanas un samazināt ES pieprasījumu pēc gāzes, vienlaikus īpašu uzmanību pievēršot mazaizsargātiem patērētājiem. Turklāt Komisijas priekšlikumu ārkārtas intervencei Eiropas enerģijas tirgos mērķis ir risināt nesenā dramatiskā cenu pieauguma problēmu un mazināt spiedienu, ko tas rada mājsaimniecībām un uzņēmumiem visā ES. Lai kompensētu strauji augošās pārtikas un enerģijas cenas, dalībvalstis ir pieņēmušas pasākumus, kuru mērķis ir mīkstināt inflācijas ietekmi uz mājsaimniecībām, jo īpaši vismazaizsargātākajām mājsaimniecībām.

Paredzams, ka ienākumu sadalījumu un nevienlīdzību ietekmēs arī klimata pārmaiņas un digitalizācija. Zaļā pārkārtošanās līdz 2030. gadam varētu radīt pat 1 miljonu papildu darbvietu un līdz 2050. gadam – 2 miljonus darbvietu, kā arī uzlabot darbvietu kvalitāti, taču tās ietekme uz darba tirgu var atšķirties atkarībā no nozarēm, reģioniem, urbanizācijas pakāpes (pilsētas/lauki), vajadzīgajām prasmēm vai darbvietu veidiem. Eiropas zaļajā kursā un tiesību aktu paketē “Gatavi mērķrādītājam 55 %” ir izklāstīti ES vidēja termiņa pasākumi reaģēšanai uz klimata pārmaiņām un ar to palīdzību rīcībpolitiku veidošanā jau no paša sākuma ir integrēta sociālā dimensija. Lai sasniegtu 2030. gadam izvirzītos ES enerģētikas un klimata mērķrādītājus, dalībvalstis ir izstrādājušas integrētus nacionālos enerģētikas un klimata plānus, kuri regulāri jāatjaunina. Tās ir arī apņēmušās pieņemt visaptverošu rīcībpolitiku, kā nodrošināt taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti. Padomes Ieteikumā par to, kā nodrošināt taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti, dalībvalstīm ir sniegti konkrēti norādījumi par to, kā risināt relevantos ar pārkārtošanos saistītos nodarbinātības un sociālos aspektus, kas ietver arī rīcībpolitikas pasākumu distributīvās ietekmes analīzi, vienlaikus pilnībā izmantojot finansēšanas iespējas. Komisija ir arī nākusi klajā ar savu redzējumu par Eiropas digitālo pārveidi līdz 2030. gadam un priekšlikumu par digitālo kompasu ES digitālajai desmitgadei. Par īpaši nozīmīgām ir atzītas digitālās pamatprasmes, kuras jāapgūst ikvienam, savukārt darbaspēkam jābūt iespējai apgūt specializētas prasmes informācijas un komunikācijas tehnoloģiju jomā; tāpat svarīga ir pārkvalifikācija un kvalifikācijas celšana, kas novērsīs digitālās plaisas saasināšanos starp mazkvalificētiem un augsti kvalificētiem darba ņēmējiem.

Neseni apsekojumi liecina, ka Eiropas iedzīvotāji visvairāk nobažījušies par sociālo nevienlīdzību (kam seko tādi jautājumi kā nodarbinātība, vides problēmas un klimata pārmaiņas) un visvairāk bažas ES līmenī augušas attiecībā uz cenu kāpumu /inflāciju un dzīves dārdzību. Pat pirms pandēmijas vairāk nekā 80 % ES iedzīvotāju vēlējās, lai valstu valdības veiktu papildu pasākumus, kas mazinātu ienākumu nevienlīdzību . Augsta ienākumu nevienlīdzība var negatīvi ietekmēt ekonomikas izaugsmi un apdraudēt sociālo kohēziju, apdraudot sociālās tirgus ekonomikas modeli, un tādējādi var tikt apdraudētas Eiropas vērtības. Ienākumu nevienlīdzība un sociālā taisnīguma trūkums rada arvien lielākas bažas ne tikai cilvēkiem, kuri pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, bet arī vairumam cilvēku ar vidējiem ienākumiem.

Lai nodrošinātu, ka iepriekš aprakstītās ilgtermiņa tendences un īstermiņa satricinājumi nesaasina pastāvošo nevienlīdzību, ir būtiski uzlabot rīcībpolitikas veidošanas kvalitāti, labāk novērtējot esošo un jauno rīcībpolitiku un reformu distributīvo ietekmi. To izstrādē ir ļoti svarīgi izprast to ietekmi uz dažādām sociālekonomiskajām grupām un dažādiem ģeogrāfiskajiem apgabaliem. Tas ir nepieciešams, lai mērķtiecīgāk virzītu rīcībpolitikas un mīkstinātu to iespējamo negatīvo ietekmi nolūkā sasniegt 2030. gadam izvirzītos nabadzības samazināšanas mērķus un nodrošinātu ilgtspējīgu, iekļaujošu un taisnīgu pārkārtošanos.

Šajā paziņojumā dalībvalstīm sniegti norādījumi par to, kā vislabāk veikt dažādu sociālekonomisko grupu ienākumu distributīvās ietekmes novērtējumus un iekļaut tos rīcībpolitikas veidošanas procesos. Tajā ir izklāstīts, kā kopā ar dalībvalstīm tiks pilnveidotas pašreizējās metodikas, un aprakstīts atbalsts, ko Komisija var sniegt dalībvalstīm.

Distributīvās ietekmes novērtējumu koncepcija

Ietekmes novērtējums ir process, kurā vāc pierādījumus, kuri palīdz veidot rīcībpolitikas. Distributīvās ietekmes novērtējumi (DIN) ietver analīzi, parasti kvantitatīvu, ar kuras palīdzību novērtē rīcībpolitiku (reformu, investīciju u. c.) distributīvo ietekmi uz dažādu iedzīvotāju grupu ienākumiem. DIN sniedz noderīgu informāciju un palīdz rīcībpolitikas veidotājiem izvēlēties starp dažādiem reformu variantiem. DIN var arī palīdzēt apzināt vajadzību izstrādāt atbalsta pasākumus, kuri palīdzētu mazaizsargātas grupas aizsargāt no dažu rīcībpolitiku iespējamās negatīvās ietekmes, un sniegt vērtīgu informāciju šo pasākumu kalibrēšanai.

DIN paņēmienus var izmantot, lai iegūtu kvantitatīvas aplēses par nodokļu un sociālās aizsardzības un sociālās iekļaušanas reformu ietekmi; tie var arī sniegt norādes par to, kāda ietekme ir reformai, kas attiecas uz publiski sniegtiem pakalpojumiem natūrā. Covid-19 pandēmijas laikā tika uzsvērts, cik svarīga ir vienlīdzīga piekļuve pakalpojumiem natūrā, piemēram, veselības aprūpei un izglītībai. Pabalstu natūrā redistributīvās ietekmes monitorings palīdzētu izmantot to potenciālu mīkstināt un samazināt nabadzību, kā arī varētu palīdzēt padarīt DIN visaptverošākus.

DIN pirms rīcībpolitiku un reformu īstenošanas var kvantitatīvi parādīt, kā konkrētā rīcībpolitika vai reforma ietekmēs dažādu grupu ienākumus. Tie var arī palīdzēt detalizēti noteikt reformas izmaksas (arī apskatot dažādus variantus) un izstrādāt korektīvus pasākumus. Novērtējumi, ko veic pēc pasākumu īstenošanas sākšanas, palīdz izvērtēt pasākumus, tiklīdz ir pieejami dati, un tie norāda, vai ir jāveic vēl citi pasākumi vai ir jākoriģē reforma. DIN bieži vien tiek veikts budžeta sagatavošanas procesā, bet ir vienlīdz svarīgi veikt DIN, arī izstrādājot reformas, kurām var nebūt (tiešas) ietekmes uz publisko budžetu, bet kuras var vairāk ietekmēt konkrētas sociālekonomiskās grupas. Vajadzības gadījumā DIN būtu jāiekļauj plašākā analīzē, kas aptver jaunu rīcībpolitikas iniciatīvu ekonomisko, sociālo un vidisko ietekmi.

DIN var arī palīdzēt ievērojami uzlabot publisko izdevumu un fiskālās rīcībpolitikas kvalitāti. Covid-19 pandēmija ir radījusi spiedienu uz publiskajām finansēm, un paredzams, ka pakāpeniska monetārās rīcībpolitikas normalizācija palielinās valdību aizņēmumu izmaksas. Labi kalibrēta izdevumu pārdale vai ieņēmumu pārvirze var palīdzēt nodrošināt, ka tiek kontrolēts publiskā budžeta deficīts, bet tas var būt ilgtspējīgi tikai tad, ja tiek rūpīgi apzinātas un izsvērtas distributīvās sekas. Regulā (ES) Nr. 473/2013 jau ir ieteikts budžeta plānu projektos, ko eurozonas dalībvalstis iesniedz Komisijai, izklāstīt pasākumu paredzamo distributīvo ietekmi, taču tas tiek darīts reti, un minēto praksi varētu vēl uzlabot. Eiropas pusgada kontekstā 2022. gada nodarbinātības politikas pamatnostādnēs DIN ir ieteikts izmantot, lai uzlabotu sociālās aizsardzības sistēmu iedarbīgumu .