Komisijas paziņojums Padomei saskaņā ar Padomes direktīvas 2003/96/EK 19. panta 1. punktu (reģionāla mēroga izņēmumi) /* COM/2007/0795 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 12.12.2006 COM(2007) 795 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI saskaņā ar Padomes Direktīvas 2003/96/EK 19. panta 1. punktu(reģionāla mēroga izņēmumi) 1. Ievads Saskaņā ar 19. panta 1. punktu Padomes Direktīvā 2003/96/EK[1], kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, (turpmāk tekstā – „Enerģētikas nodokļu direktīva” vai „direktīva”) un papildus direktīvā paredzētajiem noteikumiem, jo īpaši tās 5., 15. un 17. pantam, Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienbalsīgi pieņemtu lēmumu var atļaut ikvienai dalībvalstij (kas to lūgusi) īpašu politikas apsvērumu dēļ ieviest turpmākus nodokļu atbrīvojumus vai nodokļu samazinājumus. Komisija izskata lūgumu. Pēc tam Komisija vai nu iesniedz Padomei priekšlikumu, vai arī informē Padomi par iemesliem, kādēļ tā nav ierosinājusi atļaut šādu pasākumu. Enerģētikas nodokļu direktīvas izņēmumu, kuru darbības termiņš beidzas 2006. gada beigās, plašākas pārskatīšanas kontekstā Itālija iesniedza trīs lūgumus no 2007. gada atļaut izņēmumus attiecībā uz Enerģētikas nodokļu direktīvas noteikumiem un piemērot atšķirīgas reģionālās nodokļu likmes atsevišķiem energoproduktiem noteiktos ģeogrāfiskajos apgabalos. Šie lūgumi tika reģistrēti Nodokļu un muitas savienības ģenerāldirektorātā[2]. Šā paziņojuma mērķis ir informēt Padomi par iemesliem, kādēļ Komisija neierosina sniegt pieprasītās atļaujas. 2. Lūgumu kopsavilkums 1. Itālija vēlas piemērot nodokļu atbrīvojumu ikgadējās kvotas pilnā apmērā noteiktiem energoproduktiem, ko patērē Aostas ielejas reģiona teritorijā. Nodokļu atbrīvojuma ikgadējā kvota ir noteikta reģionālā mērogā. Pasākums attiecas uz motordegvielu (benzīnu, dīzeļdegvielu) un arī uz noteiktiem kurināmā veidiem (sašķidrinātu naftas gāzi, ko izmanto mājokļu apsildei). Katrai energoproduktu grupai ir skaidri norādīti potenciālie saņēmēji, un pārsvarā gadījumu tās ir privātpersonas, kas ir šā reģiona pastāvīgie iedzīvotāji. Saskaņā ar Itālijas varas iestāžu viedokli pasākuma nolūks ir izvairīties no tā saucamā „uzpildīšanās tūrisma”, t.i., gadījumiem, kad personas šķērso robežu, lai gūtu labumu no zemākām degvielas cenām citās dalībvalstīs. Itālija norāda uz reģiona atrašanās vietu pie ES ārējās robežas. Turklāt pasākums ir paredzēts, lai izvairītos no negatīvām sekām, izbeidzoties Enerģētikas nodokļu direktīvas II pielikumā iekļautā izņēmuma darbības termiņam, kas radītu labklājības samazināšanos. Itālija uzskata, ka pasākumu var attaisnot, pamatojoties uz reģiona ģeogrāfiskām un infrastruktūras iezīmēm – kalnains apgabals, kas ir ļoti atkarīgs no motorizētajiem transporta līdzekļiem. Turklāt Itālija norāda uz reģiona īpašo konstitucionālo statusu un uz Kopienas ekonomisko un sociālās kohēzijas politiku, kas pievērš īpašu uzmanību kalnainiem apgabaliem. Attiecībā uz sašķidrinātu naftas gāzi, ko izmanto apsildei, Itālija norāda uz reģiona bargajiem klimatiskajiem apstākļiem. 2. Itālija vēlas piemērot nodokļu atbrīvojumu ikgadējās kvotas pilnā apmērā noteiktiem energoproduktiem, ko patērē Gorīcijas provinces teritorijā. Nodokļu atbrīvojuma ikgadējā kvota ir noteikta reģionālā mērogā. Pasākums attiecas uz motordegvielu (benzīnu, dīzeļdegvielu) un arī uz noteiktiem kurināmā veidiem (dabasgāzi, ko izmanto mājokļu apsildei, un minerāleļļu, ko izmanto apkurei uzņēmējdarbībā). Katrai energoproduktu grupai potenciālie saņēmēji ir skaidri noteikti. Izņemot šķidro kurināmo, saņēmēji ir privātpersonas, kas ir šīs provinces pastāvīgie iedzīvotāji. Saskaņā ar Itālijas varas iestādēm pasākumam ir vēsturiski iemesli, ko attaisno teritorijas sociālekonomiskā atpalicība, ko jo īpaši rada apgabala īpašais ģeogrāfiskais novietojums. Saskaņā ar Itālijas viedokli izņēmuma darbības termiņa izbeigšanās radīs energoproduktu pieprasījuma samazinājumu (dēļ „uzpildīšanās tūrisma” ārzemēs), kā arī labklājības un ar to saistītās ekonomiskās aktivitātes samazinājumu. Itālijas varas iestādes uzskata, ka dēļ nepietiekošā akcīzes nodokļa saskaņošanas līmeņa ES standarta nodokļa likmes piemērošana pēc Enerģētikas nodokļu direktīvas II pielikumā minētā izņēmuma darbības beigām neradītu nodokļu ieņēmumu palielinājumu, jo paredzams, ka viss pieprasījums pārcelsies aiz robežām. Visbeidzot, attiecībā uz dabasgāzi Itālija norāda, ka šai degvielai ir vides priekšrocības salīdzinājumā ar minerāleļļām, un uzsver pozitīvo pieredzi, kā šis pasākums ir ietekmējis dabasgāzes tīkla izmantojumu provincē. Itālija uzskata, ka pasākums ir samērojams ar attiecīgajām Kopienas politikām, pamatojoties uz apgabala īpašo ģeogrāfisko novietojumu un sociālekonomisko atpalicību, kas ietilpst EK Līguma 87. panta 3. punkta c) apakšpunkta darbības jomā un atbilst ES struktūrfondu atbalsta kritērijiem. 3. Itālija vēlas piemērot samazinātu nodokļa likmi minerāleļļām, ko patērē Udīnes un Triestes provincēs, ja likmes atbilst Enerģētikas nodokļu direktīvā minētajām saistībām. Pasākumu piemēro kā nodokļu atbrīvojuma ikgadējo kvotu benzīnam un dīzeļdegvielai, un tā ģeogrāfiskā piemērošanas joma aprobežojas ar Triestes provinci un dažām komūnām Udīnes provinces austrumu daļā. Saņēmēji ir privātpersonas, pārsvarā apgabalu pastāvīgie iedzīvotāji. Pasākuma mērķis ir izvairīties no tā saucamā „uzpildīšanās tūrisma”. Itālija norāda, ka Enerģētikas nodokļu direktīvas II pielikumā minētā izņēmuma darbības izbeigšanai būtu negatīva sociālekonomiska ietekme, tā neradītu nekādu nodokļu ieņēmumu pieaugumu, un tās sekas būtu apgabala uzpildes staciju slēgšana. Visos trīs lūgumos paredzētais pasākuma beigu datums ir 2012. gada 31. decembris. 3. Lūgumu priekšvēsture Agrāk dažām dalībvalstīm, un jo īpaši Itālijai, bija atļauts saskaņā ar Padomes Direktīvas 92/81/EEK[3] 8. panta 4. punktā minēto procedūru noteiktos ģeogrāfiskos apgabalos vai reģionos piemērot nodokļu likmju samazinājumus vai atbrīvojumus no nodokļiem, ņemot vērā īpašus politikas apsvērumus, kas saistīti ar šādu zonu ekonomisko attīstību vai ģeogrāfiskajām īpatnībām (klimats, atrašanās vieta). Turklāt zināmas reģionālas shēmas ieviesa nolūkā atturēt no tā saucamā „uzpildīšanās tūrisma”. Savā 2006. gada jūnija paziņojumā „Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām” (turpmāk tekstā – „2006. gada paziņojums”)[4] Komisija uzsvēra divas galvenās problēmas saistībā ar šāda veida izņēmumiem, proti, pirmkārt, akcīzes nodokļa kā instrumenta piemērotību, lai risinātu sociālekonomiska rakstura reģionālās īpatnības, un, otrkārt, interesi veidot iekšējo tirgu ar netraucētu konkurenci. Komisija uzsvēra, ka minimālo likmju koncepts ir iekšējā tirgus interesēs un ka nepieciešamības gadījumā minimālās likmes var koriģēt. Paziņojumā tomēr secināts, ka attiecīgo dalībvalstu ziņā ir apsvērt, vai īpašu politikas apsvērumu dēļ ir nepieciešams pagarināt izņēmumu direktīvai arī turpmāk, un, ja tā, vai tas varētu atbilst direktīvas mērķiem, t.i., 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minētajām interesēm un politikas virzieniem. 4. Komisijas novērtējums Sākumā Komisija vēlas atgādināt EK Līguma 93. panta formulējumu, kas ir pamatā Kopienas rīcībai netiešo nodokļu jomā. Tajā ir prasīta netiešo nodokļu likumu saskaņošana tiktāl, ciktāl tāda saskaņošana ir vajadzīga, lai nodrošinātu iekšējā tirgus izveidi un darbību . Šajā nolūkā ar akcīzes nodokļa saskaņošanu saistītajās jomās, tostarp Enerģētikas nodokļu direktīvā, ir noteikti minimālie nodokļu līmeņi. Ņemot vērā, ka dalībvalstis ir tiesīgas pašas noteikt tādus valstu nodokļu līmeņus saskaņā ar minimālajiem līmeņiem, ko tās uzskata par lietderīgu atbilstoši saviem apstākļiem, minimālos nodokļu līmeņus nosaka tādā līmenī, ko Kopienas likumdevējs uzskata par nepieciešamu, lai ierobežotu iespējamos konkurences kropļojumus pieņemamās robežās. Tas, ka nodokļu likmes nav pilnībā saskaņotas, nozīmē, ka var pastāvēt atšķirības starp valstu likmēm un ka tās var radīt zināmu, nodokļu atšķirības mudinātu pārrobežu iepirkšanos iekšējā tirgū, attiecīgajos gadījumos, Direktīvas 92/12/EEK 8. un 9. panta noteiktajās apjoma robežās. Ja tomēr rezultātā rastos izkropļojumi, kas pārkāptu noteiktās robežas, ko vairs nevarētu uzskatīt par pieņemamiem un kas nav saskaņā ar iepriekš minēto saskaņošanas loģiku, atbilstīgais pasākums, lai to labotu, būtu valstu likmju lielāka faktiskā tuvināšana, pamatojoties uz EK Līguma 93. pantu, vai nu ar minimālo nodokļu līmeņu augšupvērstu pārskatīšanu, vai ar citu līdzekļu palīdzību, ko Kopienas likumdevējs izvēlētos. Komisija tādēļ noraida Itālijas viedokli, saskaņā ar kuru nepietiemama akcīzes nodokļa saskaņošana attaisnotu lūgumu saskaņā ar 19. pantu piemērot izņēmumu, atkāpjoties no Enerģētikas nodokļu direktīvas. Šis pamatojums neatbilst „īpašiem politikas apsvērumiem” 19. panta nozīmē. Direktīvā izvēlētie minimālie nodokļu līmeņi patiesībā ir galvenais elements, ko Kopienas likumdevējs ņēma vērā. Pamatojoties uz izvēlētajiem līmeņiem, Kopienas likumdevējs secināja, ka dalībvalstīm vairs nav pamatotu iemeslu diferencēt nodokļu likmes valstu mērogā, lai ārpus direktīvā noteiktajiem mehānismiem reaģētu uz citās dalībvalstīs notiektiem likmju līmeņiem. Ja būtu savādāk, pastāvētu risks, ka motordegvielas likmes uz dalībvalstu robežām noteiktu ar tādu divpusēju un pakāpenisku mehānismu, kas izmantotu lejupejošu pielāgojumu līdz saskaņotajiem minimālajiem līmeņiem, kā tas nav paredzēts direktīvā. Neviens Enerģētikas nodokļu direktīvas elements neparedz savādāku interpretāciju. Ciktāl tas attiecas uz Itālijas katrā no četriem lūgumiem izvirzītajiem horizontālajiem argumentiem: Pirmkārt, attiecībā uz argumentu, ka attiecīgajiem reģioniem saskaņā ar Itālijas tiesībām ir īpašs konstitucionāls statuss, Komisija vēlas norādīt, ka šis arguments nav pietiekams 19. panta nolūkiem. Kaut arī nav izslēgts, ka atsevišķi reģionāla skatījuma apsvērumi var radīt īpašus politikas apsvērumus 19. panta nozīmē, reģiona statuss saskaņā ar valsts konstitucionālajām tiesībām kā tāds neatbilst šim jēdzienam. Otrkārt, Komisija nevar pieņemt Itālijas izvirzītos vispārējos argumentus par noteiktu reģionu sociālekonomisko situāciju (vai nu ārējas ekonomiskas konkurences, vai to īpašā ģeogrāfiskā novietojuma, vai apgabalu citu ģeogrāfisko iezīmju dēļ). Šie argumenti norāda, ka minētajiem reģioniem nepieciešams valsts atbalsts. Līdz šim piešķirtie izņēmumi tomēr nekad nav formāli uzskatīti par politikas instrumentu, ko izmanto šādam nolūkam, un tādēļ jebkāda „termiņa pagarināšana” saskaņā ar šo sadaļu nav pieņemama saskaņā ar 19. pantu. Piedevām ir pieejami daudz mērķtiecīgāki instrumenti un politikas[5], ar ko var risināt šādas problēmas un kas neapdraud energoproduktu akcīzes nodokļa saskaņošanas lietderīgo ietekmi. Treškārt, attiecībā uz dažu attiecīgo apgabalu īpašo ģeogrāfisko novietojumu, proti, tuvu Itālijas robežām, Komisija atsaucas uz iepriekš minēto. Izriet, ka citas dalībvalsts, kurā ir citi nodokļu likmju līmeņi, tuvumu nevar pieņemt par pietiekošu iemeslu, lai piešķirtu atļauju saskaņā ar Enerģētikas nodokļu direktīvas 19. pantu. Jo īpaši izņēmumus, kas pamatoti ar to, ka tajā laikā blakusesošā valsts bija trešā valsts, nevar pagarināt saskaņā ar 19. pantu pēc minētās valsts pievienošanās Kopienai un no tā izrietošajām šīs valsts saistībām saskaņā ar Enerģētikas nodokļu direktīvu. Attiecībā uz ārējo robežu jautājumu, ko Itālija izvirzīja vienā atsevišķā gadījumā (Aostas ieleja), Komisija norāda, ka lūgtais izņēmums nav samērīga atbilde apgalvotajai „uzpildīšanās tūrisma” problēmai. Tas pats par sevi radītu patēriņa modeļu kropļojumus Itālijā un citās Kopienas daļās, pastāvīgo iedzīvotāju patēriņu mākslīgi piesaistot minētajam reģionam, kaut arī varētu patērēt ārpus tā. Šajā ziņā jāņem vērā arī tas, ka Aostas ieleja robežojas ne tikai ar Šveici, bet arī ar Franciju. Visbeidzot, Komisija vēlas atgādināt, ka izņēmuma termiņa izbeigšanās negatīvās sekas kā tādas nevar uzskatīt par īpašiem politikas apsvērumiem 19. panta nozīmē. Turklāt ir lietderīgi atsevišķi apsvērt lūgumos norādītos specifiskos gadījumus un argumentus. Attiecībā uz apgalvoto Aostas ielejas atkarību no autotransporta Komisija neuzskata, ka paredzētais pasākums, proti, vispārējs motordegvielu akcīzes nodokļa atbrīvojums, būtu samērīgs risinājums šajā gadījumā un attaisnotu 19. pantā paredzēto atļauju. Komisija norāda, ka Itālija minēto atbrīvojumu nav pamatojusi, balstoties uz šajā pantā norādīto politikas apsvērumu, salīdzinot ar attieksmi pret citām Itālijas daļām, kas tikpat lielā mērā ir lauku apgabali (t. i., reti apdzīvotas) un/vai kalnainas un kurās valsts likmi būtu jāpiemēro pilnā apmērā. Nav norāžu, ka būtu objektīva saistība ar papildus izmaksām, lai arī kā tās tiktu aprēķinātas. Visbeidzot, pilnīgs motordegvielām piemērots atbrīvojums nebūtu savienojams ar direktīvas 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā minētajām enerģētikas, transporta un vides politikām. Salīdzinājums ar direktīvas 5. panta trešo ievilkumu apstiprina šo secinājumu. Atspoguļojot minētās politikas, šis noteikums norāda, ka vietējam sabiedriskajam pasažieru transportam piemēro minimālos nodokļu līmeņus, kaut arī tam dalībvalstīs var būt piešķirtas priekšrocības salīdzinājumā ar privāto transportu (par ko šeit ir runa). Tikai ļoti īpašos direktīvas 15. panta 1. punkta e) apakšpunktā vai 15. panta 1. punkta i) apakšpunktā minētajos gadījumos ir iespējams piemērot nodokļus, kas ir zemāki par šiem līmeņiem. Attiecībā uz argumentiem, kas atsaucas uz apkurē izmantotiem energoproduktiem, Komisijas novērtējums ir šāds. Pirmkārt, Komisija neuzskata, ka varētu attaisnot nolūku piemērot labvēlīgāku nodokļu režīmu minerāleļļām, ko izmanto apkurei uzņēmējdarbībā. Pasākuma mērķis ir subsidēt uzņēmumus, kas atrodas noteiktā apgabalā. 2006. gada jūnija paziņojumā Komisija uzsvēra, ka direktīva jau pietiekošā mērā ņem vērā uzņēmējdarbības patēriņu un iespējamos konkurences ierobežojumus, kas varētu rasties saistībā ar energoproduktu aplikšanu ar nodokļiem. Šajā sakarā Komisija vēlas uzsvērt, ka Padome, rīkojoties vienbalsīgi atbilstīgi EK Līguma 93. pantā noteiktajai procedūrai, jau ir noteikusi līdzsvaru starp politikas apsvērumiem, kas varētu veicināt labvēlīgāku nodokļu piemērošanas kārtību lietojumam uzņēmējdarbībā. Direktīvā, jo īpaši 5. un 17. pantā, noteiktās iespējas lietojumam uzņēmējdarbībā atspoguļo pielaidi, kādu Kopienas likumdevējs uzskatīja par lietderīgu un pietiekamu šajā kontekstā. Tādēļ Itālijas izvirzītos apsvērumus nevar uzskatīt par īpašiem politikas apsvērumiem 19. panta nozīmē. Turklāt direktīvā minētās iespējas arī atspoguļo intereses, kas noteiktas direktīvas 19. panta 1. punkta trešajā ievilkumā, un ietver iekšējā tirgus darbību, vajadzību nodrošināt godīgu konkurenci un Kopienas veselības, vides, enerģētikas un transporta politiku. Šīs pašas intereses būtu pretrunā šajā kontekstā lūgto atļauju piešķiršanu. Ciktāl Itālija lūdz atļauju piemērot atbrīvojumu dabasgāzei kā kurināmajam, Komisija vēlas atzīmēt, ka Enerģētikas nodokļu direktīva patiešām ņem vērā dabasgāzes potenciālās priekšrocības. Tādēļ Itālijas lūgums neuzrāda šajā kontekstā īpašus politikas apsvērumus (pretēji faktam, ka dabasgāzes priekšrocības, uz ko Itālija atsaucas, neatšķiras starp reģioniem). Iepriekš izklāstītie apsvērumi attiecībā uz 19. panta 1. punkta trešo ievilkumu un Kopienas vides, enerģētikas un transporta politiku attiecas arī uz šo gadījumu un tikpat lielā mērā ir arguments pret izņēmuma piešķiršanu. Visbeidzot, atsaucoties uz labvēlīgāka nodokļu režīma piemērošanu sašķidrinātai naftas gāzei, ko izmanto mājokļu apsildei Aostas ielejas kalnainajā reģionā, Komisija uzskata, ka šis pasākums pārklājas ar citu pasākumu, ko Itālija ir iesniegusi Komisijai apsvēršanai saskaņā ar Enerģētikas nodokļu direktīvas 19. pantu. Šajā iesniegumā Itālija plāno noteikt diferencētas nodokļu priekšrocības sašķidrinātai naftas gāzei kā kurināmajam atkarā no noteiktu reģionu klimatiskajiem apstākļiem. Tomēr Aostas ielejai lūgtā atļauja tālu pārsniedz otru iesniegto shēmu. Komisija secina, ka pēc Itālijas pašas domām minētie klimatiskie apstākļi neattaisno īpašo Aostas ielejai lūgto režīmu. Otro Itālijas iesniegto lūgumu izskatīs atsevišķi. 5. Secinājums Ņemot vērā iepriekš minēto, Itālijai nevajadzētu piešķirt pieprasīto atļauju. Pirmkārt, attiecībā uz Itālijas lūgumu pamatojumam izvirzīto galveno argumentu jāuzsver, ka apgalvoto pietiekamas harmonizācijas trūkumu iekšējā tirgū nevar labot, izmantojot atļaujas saskaņā ar 19. pantu. Minimālie nodokļu līmeņi ir viens no galvenajiem elementiem, ko Kopienas likumdevējs apsvēra, pieņemot direktīvu. Turklāt Komisija neuzskata par pieņemamiem arī pārējos Itālijas izvirzītos argumentus saistībā ar noteiktām atsevišķām tās lūgumu daļām. Līdz ar to Komisija neierosina piešķirt pieprasītās atļaujas . [1] Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.); direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/74/EK un Direktīvu 2004/75/EK (OV L 157, 30.4.2004., 87. un 100. lpp.). [2] 2006. gada 17. oktobrī. [3] Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūru saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām (OV L 316, 31.10.1992.); kopš 2003. gada 31. decembra šī direktīva un Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/82/EEK par minerāleļļām uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu ir atceltas ar Padomes Direktīvu 2003/96/EK. [4] COM(2006) 342, 2006. gada 30. jūnijs, Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām. [5] Nolemjot izmantot šādus instrumentus un politikas, dalībvalstīm, protams, jāievēro Kopienas tiesību noteikumi, jo īpaši valsts atbalsta jomā.