Bāzeles konvencijā termini “importēt” un “eksportēt” attiecināti uz katru sūtījumu no tādas valsts vai uz tādu valsti, kas ir pievienojusies konvencijai. Saskaņā ar ES tiesību aktiem šie termini attiecas tikai uz sūtījumiem no ES vai uz ES kopumā. Tomēr šajā dokumentā abi termini, kas likti pēdiņās, jāsaprot tā, kā tie lietoti Bāzeles konvencijā, t. i., ietverot ārējos sūtījumus, kā arī ES robežās veiktos sūtījumus dalībvalstu starpā.

Šajā īstenošanas ziņojumā arī salīdzinātas 27 dalībvalstu sniegtās atbildes, kas attiecas uz 2007.–2009. gadu un 2010.–2012. gadu. Daži no šajā ziņojumā minētajiem skaitļiem par 2007.–2009. gadu atšķiras no tiem, kas minēti ziņojumā par 2007.–2009. gadu, jo tika ņemtas vērā tās dalībvalstu atbildes, kuras iesniedza vēlāk.

2.Dalībvalstu ziņojumi

Šā ziņojuma sagatavošanas laikā vairums dalībvalstu bija atbildējušas uz Bāzeles konvencijas sekretariāta un Komisijas anketām par 2010.–2012. gadu. Lai gan visi ziņojumi par 2012. gadu bija jāiesniedz Komisijai līdz 2013. gada 31. decembrim, tika piešķirts papildu laiks. Bāzeles konvencijas ziņojumos ietverto kvantitatīvo datu analīzes termiņš bija 2014. gada 18. jūnijs. Bāzeles konvencijas ziņojumi par Īriju, Lietuvu, Luksemburgu un Spāniju par 2012. gadu tika iesniegti pēc šā termiņa, tādēļ tos nevarēja ņemt vērā darba dokumenta A sadaļas sagatavošanā.

Datos par dalībvalstu starpā pārvadāto atkritumu kopējo apjomu bija vairākas neatbilstības saistībā ar apjomiem, par kuriem ziņoja “eksportētājas” valstis un “importētājas” valstis. Visneprecīzākā ziņotā informācija bija par 2011. gadu, proti, “importēto” bīstamo atkritumu apjoms bija par 17 % lielāks nekā “eksportēto” bīstamo atkritumu apjoms. Attiecībā uz visu to atkritumu sūtījumiem, uz kuriem attiecas iepriekšējas rakstiskas paziņošanas un piekrišanas procedūra (turpmāk “paziņotie atkritumi”), šī atšķirība bija 5 %. Attiecībā uz bīstamiem atkritumiem 2012. gadā šī atšķirība bija 10 % (1 % visu paziņoto atkritumu gadījumā), bet 2010. gadā — 12 % (2 % visu paziņoto atkritumu gadījumā). Tā kā rodas šādas būtiskas atšķirības, ir svarīgi, lai visu dalībvalstu kompetentās iestādes izmantotu ES mēroga elektronisku datu apmaiņu.

Luksemburga bija viena no dalībvalstīm, kas ziņoja par ievērojami mazāku ārpus valsts nosūtīto atkritumu apjomu. Luksemburga 2011. gadā ziņoja, ka “eksportējusi” 103 000 tonnu no visiem paziņotajiem atkritumiem uz Vāciju, taču Vācija ziņoja, ka tajā pašā gadā no Luksemburgas “importējusi” 498 000 tonnu. Līdzīga tendence redzama arī Luksemburgas un Beļģijas starpā.

Salīdzinājumam — 2009. gadā “importēto” bīstamo atkritumu apjoms bija tikai par 0,3 % zemāks par “eksportēto” apjomu. 2008. gadā tas bija par 20 % zemāks. Attiecībā uz visiem paziņotajiem atkritumiem 2009. gadā rādītājs bija par 9 % augstāks.

Viens no iespējamiem novērotās neatbilstības skaidrojumiem ir tāds, ka dalībvalstis ziņo par atkritumu sūtījumiem dažādos veidos. Atkritumu “importētājiem” un “eksportētājiem” jāaizpilda paziņojuma un pārvietošanas dokumenti, kā noteikts Regulas IA un IB pielikumā. Paziņojuma dokumentā prasīts sūtāmo atkritumu “kopējais paredzamais daudzums”, bet pārvietošanas dokumentā — nosūtītais “faktiskais daudzums”. Ja dalībvalstis attiecībā uz šīm abām vērtībām norāda dažādus skaitļus, tas var veicināt novēroto neatbilstību.

3.Bīstamo atkritumu radīšana

Bīstamie atkritumi ir definēti saskaņā ar atkritumu un/vai sastāvdaļu plūsmas sarakstu (Y1–18 un Y19–45 kods konvencijā minētajās kategorijās), kā arī atkarībā no dažām to bīstamības īpašībām. Tomēr, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem atkritumi uzskatāmi par tikpat bīstamiem, tie arī tiek ietverti Bāzeles konvencijā definētajā klasifikācijā. “Citi atkritumi” šajā kontekstā ir no mājsaimniecībām savāktie atkritumi un mājsaimniecību atkritumu sadedzināšanas atlikumi; šīm divām atkritumu kategorijām ir jāpievērš īpaša uzmanība, un tie jākontrolē tāpat kā bīstamie atkritumi, kas noteikti Bāzeles konvencijā (attiecīgi Y46 un Y47 kods). Konvencijas Y kodu pilns saraksts ir dots darba dokumenta D sadaļā.

Šā ziņojuma sagatavošanas laikā dati par bīstamo atkritumu radīšanas kopējo apjomu bija nepilnīgi attiecībā uz dažām dalībvalstīm, kas nebija sniegušas nekādu informāciju. Lai kompensētu datu trūkumu, šos skaitļus aprēķināja, izmantojot iepriekšējo gadu datus.

2012. gadā 27 ES dalībvalstīs tika radīti 76 miljoni tonnu bīstamo atkritumu. Salīdzinājumam — 2011. gadā šis rādītājs bija 75 miljoni tonnu, bet 2010. gadā — 76 miljoni tonnu. Laikposmā starp 2007.–2009. gadu un 2010.–2012. gadu radīto bīstamo atkritumu kopējais apjoms samazinājās par 4 %. Tādējādi vidējais gadā radītais apjoms 2007.–2009. gadā bija 79 miljoni tonnu, turpretim 2010.–2012. gadā — 75 miljoni tonnu. Tomēr, aplūkojot tendences ilgākā laikposmā, proti, no 2000. gada līdz 2012. gadam, gadā radīto bīstamo atkritumu apjoms palielinājās par 26 %.

Šajā pārskata periodā 27 ES dalībvalstīs gadā kopumā radīto bīstamo atkritumu apjoms uz vienu iedzīvotāju bija 151 kg 2012. gadā, 149 kg 2011. gadā un 151 kg 2010. gadā. Šie skaitļi atspoguļo vidējā rādītāja (158 kg) samazināšanos 2007.–2009. gadā un palielināšanos par 22 % kopš 2000. gada. Viens no iespējamiem šīs tendences skaidrojumiem — mazāks atkritumu apjoms tika radīts finansiālās un saimnieciskās krīzes dēļ.

Vācijā radīja vislielāko bīstamo atkritumu apjomu gan 2007.–2009. gadā, gan 2010.–2012. gadā; 2012. gadā šis rādītājs sasniedza 17 miljonus tonnu. Gan Itālijā, gan Francijā radīja 11 miljonus tonnu. Maltā 2012. gadā radīja vismazāko apjomu — 27 000 tonnu, bet Slovēnijā un Latvijā — attiecīgi 78 000 un 85 000 tonnu. Vislielākais pieaugums bija vērojams Kiprā, kurā radīja 84 000 tonnu 2011. gadā un 480 000 tonnu 2012. gadā. Bulgārijā bija vērojams vislielākais samazinājums, proti, 2010. gadā tajā radīja 647 000 tonnu, bet 2012. gadā — tikai 160 000 tonnu. Dalībvalstis nesniedz nekādus paskaidrojumus par šīm izmaiņām.

Attiecībā uz bīstamo atkritumu apjomu, kas radīts uz vienu iedzīvotāju, Igaunijā bija visaugstākie rādītāji 2010.–2012. gadā, kā arī 2007.–2009. gadā — vidēji 6902 kg uz vienu iedzīvotāju. Rumānijā radīja vismazāko apjomu 2010.–2012. gadā, proti, vidēji 10 kg uz vienu iedzīvotāju. Otrs zemākais rādītājs bija Grieķijā — 22 kg uz vienu iedzīvotāju. Rumānijā zemākais rādītājs bija arī 2007.–2009. gadā (seši kg uz vienu iedzīvotāju).

4.Atkritumu izvešana no dalībvalstīm

Saskaņā ar dalībvalstu oficiāli sniegtajiem datiem no 27 ES dalībvalstīm visu izvesto paziņoto atkritumu apjoms 2012. gadā bija 14 miljoni tonnu, no kurām bīstamo atkritumu apjoms bija 5 miljoni tonnu (t. i., aptuveni 7 % no visiem 2012. gadā radītajiem bīstamajiem atkritumiem). 2011. un 2010. gadā šis rādītājs bija attiecīgi 15 un 12 miljoni tonnu (abos gados bīstamo atkritumu apjoms bija 6 miljoni tonnu). Salīdzinājumam — 2007.2009. gadā visu izvesto paziņoto atkritumu vidējais apjoms gadā bija 11 miljoni tonnu, no kurām bīstamo atkritumu apjoms bija 11 miljoni tonnu (t. i., aptuveni 10 % no visiem 2012. gadā radītajiem bīstamajiem atkritumiem).

No 2001. gada līdz 2011. gadam visu no dalībvalstīm izvesto paziņoto atkritumu apjoms palielinājās par 126 %. Tomēr 2012. gadā šī tendence mainījās, jo “eksportēto” atkritumu apjoms salīdzinājumā ar 2011. gadu mazliet (par 2 %) samazinājās. No 2001. gada līdz 2007. gadam no dalībvalstīm izvesto bīstamo atkritumu apjoms ievērojami palielinājās (par 154 %). Tomēr no 2007. gada līdz 2012. gadam no dalībvalstīm izvesto bīstamo atkritumu apjoms samazinājās par 32 %.

Nīderlande 2007.–2009. gadā bija lielākā visu paziņoto atkritumu “eksportētāja”, 2012. gadā “eksportējot” trīs miljonus tonnu. Vācija bija otra lielākā “eksportētāja”, 2012. gadā izvedot divus miljonus tonnu. Igaunija šajā periodā bija mazākā “eksportētāja”, 2012. gadā “eksportējot” 3000 tonnu.

Francija un Itālija bija divas lielākās bīstamo atkritumu “eksportētājas” 2010.–2012. gadā, attiecīgi izvedot 985 un 977 tonnas 2012. gadā. Nīderlande bija lielākā “eksportētāja” 2007.–2009. gadā, tomēr 2010. gadā no šīs valsts izvesto bīstamo atkritumu apjoms samazinājās par 73 %. Bulgārija, Kipra, Igaunija, Rumānija un Slovākija 2010.–2012. gadā izveda vismazāk bīstamo atkritumu.

Kategorijas Y1–Y18 atkritumu grupa 2009. gadā veidoja vislielāko apjomu, proti, 37 % no visu ārpus 27 ES dalībvalstīm izvesto paziņoto atkritumu kopējā apjoma. Kategorijas Y19–Y45 daļa bija 13 %, bet kategorijas Y46–Y47 daļa — 12 %. Lai gan kategorijas Y19–Y45 (13–15 %) un Y46–47 (9–14 %) atkritumu grupu īpatsvars bija aptuveni tāds pats 2010.–2012. gadā, kategorijas Y1–18 atkritumu grupas īpatsvars attiecībā pret visu no 27 ES dalībvalstīm izvesto paziņoto atkritumu kopējo apjomu turpināja samazināties no 37 % 2009. gadā līdz 16 % 2012. gadā. Tā iemesls ir tādu atkritumu apjoma pieaugums, kas klasificēti, Y kodu vietā izmantojot ES vai valstu kodus. 2009. gadā 34 % no ES izvesto atkritumu bija klasificēti saskaņā ar ES vai valstu kodiem; 2012. gadā šis rādītājs bija 55 %.

2012. gadā vismaz 1 % atkritumu tika izvesti bez klasifikācijas, bet 2011. gadā šis rādītājs bija 0 %. Tas ir būtisks samazinājums salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem — 2009. un 2010. gadā attiecīgi 3 % un 4 % atkritumu tika izvesti bez klasifikācijas. Šis samazinājums ir ievērojamāks salīdzinājumā ar vēl agrākiem gadiem (2005–2008), kad šis īpatsvars bija 7–14 %. Francija, Grieķija un Luksemburga bija vienīgās dalībvalstis, kas 2012. gadā atkritumus izveda bez klasifikācijas.