Komisijas kopsavilkuma ziņojums - Dalībvalstu atbildes uz Revīzijas palātas 2004. gada pārskatu {SEC(2006) 524} /* COM/2006/0184 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 20.4.2006 COM(2006) 184 galīgā redakcija KOMISIJAS KOPSAVILKUMA ZIŅOJUMS Dalībvalstu atbildes uz Revīzijas palātas 2004. gada pārskatu {SEC(2006) 524} SATURS 1. Ievads 3 2. Revīzijas palātas gada pārskata sagatavošana 4 3. Revīzijas un kontroles struktūra 5 4. Būtiski konstatējumi 2004. gadā 7 4.1. Lauksaimniecības politika 8 4.2. Strukturālās darbības 9 5. Nobeigums 10 1. Ievads Eiropas Revīzijas palāta (turpmāk tekstā „Revīzijas palāta”) 2005. gada 15. novembrī publicēja savu Gada pārskatu par 2004. finanšu gadu (2004. gada pārskatu)[1]. Pārskatā Revīzijas palāta sniedza Ticamības deklarāciju ( DAS ) un apstiprinošo informāciju, tostarp novērojumus attiecībā uz pārvaldību dalībvalstīs. Atbilstoši Finanšu regulas[2] prasībām Komisija nekavējoties informēja dalībvalstis par minētajiem novērojumiem, kā arī konstatējumiem, kurus tā atklāja revīzijas laikā un kuri ir attiecināmi uz dalībvalstīm. Dalībvalstis tika aicinātas iesniegt atbildes līdz 2005. gada 15. decembrim. Lielākā daļa dalībvalstu sniedza atbildes laikā vai tūlīt pēc ļoti īsā termiņa beigām, vairākos gadījumos iesniedzot ļoti sīkus komentārus. Tā kā bija vajadzīgs laiks saņemto atbilžu tulkošanai un rūpīgai analīzei, Komisija nevarēja iesniegt savu kopsavilkuma ziņojumu līdz 2005. gada 15. februārim, bet priekšsēdētāja vietnieks KALLAS informēja Eiropas Parlamentu un Padomi (ECOFIN) par sākotnējiem konstatējumiem[3]. Ārējās revīzijas un budžeta izpildes apstiprināšanas jomā 2006. gadā ir divi uzdevumi. Viens no tiem ir īstenot Rīcības plānu integrētas iekšējās kontroles struktūras ieviešanai [4], kuru Komisija pieņēma 2006. gada 17. janvārī. Tā mērķis ir sniegt Revīzijas palātai pietiekamu pārliecību par to, ka ES līdzekļus izlieto likumīgi un pareizi. Tomēr Rīcības plāns nedos gaidītos rezultātus, ja visi iesaistītie dalībnieki, t.i., Eiropas Parlaments, Revīzijas palāta, dalībvalstis un Komisija, ņemot vērā to attiecīgos pienākumus un neatkarību, nepieliks pūles tā 16 pasākumu īstenošanā. Otrs uzdevums ir jaunais un saīsinātais Revīzijas palātas gada pārskata sagatavošanas termiņš. Ka noteikts Finanšu regulā[5], turpmāk gada pārskats ir jāpublicē vēlākais līdz 31. oktobrim, t.i., mēnesi ātrāk nekā iepriekš. Tas paaugstina prasības attiecībā uz visām pārskata sagatavošanā iesaistītajām personām – t.i., Revīzijas palātu, Komisiju un dalībvalstīm – nodrošināt, lai iepriekšējo viedokļu apmaiņu par Revīzijas palātas sākotnējiem konstatējumiem veiktu efektīvi. 2. iedaļā izteikti apsvērumi par grūtībām, kas saistītas ar saīsinātajiem gada pārskata termiņiem, kuri jāievēro Revīzijas palātai. 3. iedaļā dotas dalībvalstu piezīmes par revīzijas un kontroles struktūru. 4. iedaļā ietverta būtisku konstatējumu, kas attiecināmi uz dalībvalstīm lauksaimniecības politikā un strukturālās darbībās, analīze. 5. iedaļā[6] ir izdarīti secinājumi. 2. Revīzijas palātas gada pārskata sagatavošana Sakarā ar pienākumu publicēt pārskatu jau līdz 31. oktobrim laiks 2005 . gada pārskata sagatavošanai ir par mēnesi īsāks nekā iepriekšējos gados. Tas ietekmē Revīzijas palātu, kā arī Komisiju un dalībvalstis. Finanšu gada laikā vai drīz pēc tā beigām Revīzijas palāta veic procedūru un darījumu revīzijas Komisijā un dalībvalstīs. Dalībvalstīs Revīzijas palāta pārbauda, vai galīgais saņēmējs pilda atbalsta saņemšanas nosacījumus (piemēram, vai ir pareizi norādīta lauka platība vai dzīvnieku skaits, vai ir īstenots projekts, kuru finansē no struktūrfondu līdzekļiem) un vai tiek ievērotas pareizas kontroles procedūras. Pēc katra revīzijas apmeklējuma Revīzijas palāta analizē iegūtos datus un atkarībā no tā, vai līdzekļus pārvalda centralizēti vai dalībvalstu līmenī, tā saucamajās PF [7] vēstulēs nosūta savus sākotnējos novērojumus attiecīgajam komisāram vai valsts augstākajai revīzijas iestādei. Parasti Revīzijas palāta lūdz Komisiju vai dalībvalsti sniegt atbildi 2 mēnešu laikā. Sniegt atbildi Revīzijas palātai nav obligāti, tomēr tā ir parastā prakse, lai gan daudzas atbildes pienāk pēc Revīzijas palātas noteiktā termiņa. Līdz šim Revīzijas palātai bija jāsaņem dalībvalstu atbildes pavasarī vai vasaras sākumā, lai tās varētu iztulkot, analizēt un iespēju robežās iestrādāt sniegtos komentārus gada pārskatā, kas ir jāpublicē līdz 30. novembrim. Tas saistīts ar to, ka bija vajadzīgs laiks Revīzijas palātas iekšējām procedūrām, pretrunu procedūrai ar Komisiju no jūnija līdz septembrim un pārskata tulkošanai nu jau 20 valodās. Tomēr par 2004. finanšu gadu lielākā daļa dalībvalstu atbildes attiecībā uz būtiskiem konstatējumiem[8] iesniedza jūnijā vai vēlāk. No vienas puses, tas bija tāpēc, ka Revīzijas palāta ievērojamu daļu PF vēstuļu izsūtīja no maija līdz jūlijam[9], no otras puses – tāpēc, ka daudzos gadījumos dalībvalstis sūtīja atbildes vēlāk nekā pēc 60 dienām kopš PF vēstules saņemšanas. Rezultātā dažas dalībvalstis atklāja, ka Revīzijas palāta nav ņēmusi vērā to atbildes. Piemēram, Somija savos novērojumos par 2004. gada pārskatu uzsvēra, „ka secinājumos, ko sniedz gada pārskatā, ne vienmēr ņem vērā atbildes uz Revīzijas palātas sākotnējiem novērojumiem. Šā iemesla dēļ daži no secinājumiem ir pilnīgi nepareizi. Atbilžu un paskaidrojumu sniegšana bieži ir saistīta ar lielām pūlēm, salīdzinot ar to minimālo ietekmi uz Revīzijas palātas galīgajiem secinājumiem.” To atbalstīja Polija, sakot, ka „..mēs esam noraizējušies par to, ka Revīzijas palāta neņēma vērā mūsu skaidrojumus attiecībā uz kļūdām, kuras atklāja pēc ERP pārbaudes apmeklējuma. Rezultātā skaidrojošie materiāli, kurus tagad sūta Eiropas Komisijai, ir gandrīz tādi paši kā tie, kurus pirms tam sūtīja Revīzijas palātai.” Revīzijas palāta parasti informē dalībvalstis par atbildes, kura saņemta no valsts iestādēm, analīzi. Šķiet, ka šāds pārskats ir būtisks, lai motivētu dalībvalstis reaģēt uz Revīzijas palātas atklātajiem konstatējumiem. Kā norāda Polija, „..gadījumos, kad dalībvalsts nepiekrīt Revīzijas palātas veiktajam faktu vērtējumam un kad tai nav norāžu par to, vai iestāžu sniegtais skaidrojums sakarā ar pārbaudi ir pieņemts, nevar gaidīt, ka tā atbildēs uz jautājumiem par konstatēto kļūdu raksturu un par to, vai ir veiktas vai tiek plānotas koriģējošas darbības.” Sakarā ar saīsinātajiem termiņiem turpmāk, iespējams, īpaši būtu jāapsver informācijas par konstatējumiem apmaiņas uzlabošana starp Revīzijas palātu, Komisiju un dalībvalstīm, ņemot vērā konkrētās problēmas, kas gada pārskata sagatavošanā saistītas ar grafiku. Rīcības plāna[10] 7., 8. un 9. pasākuma īstenošana, kur uzmanība vērsta uz revīzijas un kontroles rezultātu apmaiņu, dos ieguldījumu arī minētās informācijas apmaiņas efektivitātes paaugstināšanā. 3. Revīzijas un kontroles struktūra Revīzijas palātai katru gadu ir jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei „deklarācija par pārskatu ticamību, ka arī par pakārtoto darījumu likumību un pareizību”[11]. Deklarāciju iesniedz ar gada pārskatu. Revīzijas palātas ticamības deklarācijas balstās uz četriem pierādījumu avotiem[12]: (a) gan Kopienas iestādēs, gan dalībvalstīs un trešās valstīs izveidotās pārraudzības un kontroles sistēmas darbības pārbaude; (b) darījumu izlases pārbaude katrā lielākā jomā, veicot pārbaudes līdz pat galīgā saņēmēja līmenim; (c) ģenerāldirektoru gada darbības pārskatu un deklarāciju, kā arī to sagatavošanai piemēroto procedūru analīze; (d) ja iespējams, no Kopienas pārvaldības procedūrām neatkarīgu citu revidentu darba izpēte. Dažas dalībvalstis Komisijai sniegtajās atbildēs par 2004. gada pārskatu ir izmantojušas iespēju izteikt apsvērumus par vispārīgo pieeju revīzijai un kontrolei. Piemēram, Apvienotā Karaliste ierosina organizēt revīzijas „drīzāk kā sistēmu un izmantot izmaksu revīzijas nevis darījumu izsekošanas revīzijas […]. Darījumu izsekošanas revīzijas bieži vien parāda konkrētas kļūdas termiņos par nelielām summām, kuras ekstrapolējot, var likties, ka kļūda ir visā programmā. Šīs kļūdas vēlāk bieži vien izlabo, bet to neatzīst tad, kad noteiktā laika posmā notiek pārbaudes.” Francija vēlas saņemt plašāku informāciju par Revīzijas palātas paraugu ņemšanas metodi, revidējot strukturālās darbības. Francijas iestādes gada pārskatā nav atradušas atsauces uz šo metodi un secina, ka „vispārējos secinājumus iegūst no konstatējumiem, kuri izdarīti par ļoti ierobežotu skaitu atsevišķu darījumu un kuri bieži attiecas uz pavisam nelielām summām.” Dānija uzskata, ka ir ļoti svarīgi, lai dalībvalstu augstāko revīzijas iestāžu darba rezultātus pēc iespējas iestrādātu Revīzijas palātas Ticamības deklarācijas revīzijā. Tajā teikts, ka Dānijas Valsts revīzijas birojs pirmo reizi sniedza paziņojumu par ES līdzekļu izmantošanu Dānijā[13], apgalvojot, ka "kopumā Valsts revīzijas birojs uzskata, ka ES līdzekļu administrēšana, maksājumi, uzskaite un kontrole bija apmierinoša un atbilda rīkojumiem un noteikumiem.” Vācija uzsver, ka kontroles izmaksas ir ievērojamas. Tā ierosina, ka „Komisijai ir jāvērtē vadības un kontroles sistēmu izmaksas dalībvalstīs, lai nodrošinātu izmaksu atbilstību iegūtajiem rezultātiem.” Šīs piezīmes norāda uz vajadzību atrisināt šādus jautājumus: - Kā atrisināt iespējamo konfliktu starp Revīzijas palātas gada ziņojumu un to, ka dažas iekšējās kontroles procedūras ir veidotas tā, lai tās varētu izmantot daudzgadu programmu darbības laikā? - Kā nodrošināt pareizu līdzsvaru starp izmaksām un ieguvumiem un to, lai šo līdzsvaru ņemtu vērā ticamības deklarācijā? - Kā labāk izmantot tās ekspertu zināšanas un resursus, kas ir pieejami augstākajās revīzijas iestādēs valstu līmenī? - Rīcības plānā mēģināts risināt šos jautājumus no vairākiem rakursiem, īpaši 3., 4., 7., 8. un 10. pasākumā[14]. Rīcības plāns pievēršas paziņojumu par [līdzekļu] pārvaldību veicināšanai operatīvā līmenī un kopsavilkumu pārskatu veicināšanai valsts līmenī (5. pasākums). 4. Būtiski konstatējumi 2004. gadā Revīzijas palāta sniedza informāciju par konstatējumiem, ko tā izdarījusi attiecībā uz 2004. finanšu gadu. Tā kā Revīzijas palāta nav norādījusi metodi, kas izmantota darījumu parauga ņemšanai, nebija iespējams izdarīt secinājumus par to, vai konstatējumu apjoms ir nozīmīgs. Komisija lūdza dalībvalstīm sīkākas piezīmes par būtiskajiem konstatējumiem, t.i., konstatējumiem, kuriem ir finansiāla ietekme uz ES budžetu. Lielākā daļa dalībvalstu šo informāciju sniedza, bet dažos gadījumos dalībvalstīm nebija iespējams atrast šos konstatējumus iesniegtajos sarakstos, jo dalībvalstis nezināja kodus, kurus Revīzijas palāta piešķīra konstatējumiem, un tie neatbilda projektu numuriem, kurus izmanto dalībvalstis un/vai Komisija. Veiktās revīzijas atspoguļo atšķirīgās politikas. Dotācijas lauksaimniekiem bieži saista ar lauka lielumu vai dzīvnieku skaitu. Tādējādi lauksaimniecības politikas jomā Revīzijas palāta bieži ierodas uz vietas, lai izmērītu lauku ar GPS ierīču palīdzību vai saskaitītu dzīvniekus, lai pārbaudītu, vai lauksaimnieks ir deklarējis pareizos datus. Strukturālajās darbībās dotācijas projektiem bieži vien piešķir reģionālā līmenī. Galīgo saņēmēju apjoms, struktūra, grafiks un veids dažādos projektos var ievērojami atšķirties. Šādos gadījumos Revīzijas palāta uz vietas pārbauda, vai projekts tiešām ir pabeigts (vai tilts vai šoseja ir uzbūvēta), vai maksājumi veikti pareizi (vai izdevumi ir attaisnoti, vai ir revīzijas liecība), vai ir ievērotas konkursu rīkošanas procedūras (vai tika rīkots konkurss, vai ir izvēlēts pareizais pretendents), vai ir veiktas vajadzīgās pārbaudes utt. Strukturālo darbību daudzveidība rada iespēju atšķirīgi skaidrot noteikumus, kas, šķiet, atspoguļojas apstāklī, ka dalībvalstis šādos gadījumos tiecas mazāk piekrist Revīzijas palātai nekā gadījumos, kuri attiecas uz lauksaimniecības politiku. Kad Komisija vēlāk pārbauda Revīzijas palātas konstatējumus, arī tā dažkārt nonāk pie secinājumiem, kuri atšķiras no Revīzijas palātas secinājumiem. 4.1. un 4.2. iedaļā apkopotas piezīmes par konstatējumiem, kas izdarīti attiecībā uz lauksaimniecības politiku un strukturālajām darbībām. Iedaļas par pašu resursiem un pirmspievienošanās atbalstu nav iekļautas, jo šajās divās jomās ir ļoti maz būtisku konstatējumu, kas atspoguļo to, ka šīs divas nozares 2004. gadā saņēma no Revīzijas palātas pozitīvu Ticamības deklarāciju. 4.1. Lauksaimniecības politika Dalībvalstīs 2 no 3 būtiskiem konstatējumiem lauksaimniecības politikā 2004. gadā bija saistīti ar zemes gabala platības pārmērīgu deklarēšanu. Starpība starp deklarēto platību un platību, kuru revīzijas laikā izmērīja Revīzijas palāta, ceturtajā daļā gadījumu bija aptuveni par 2 procentiem mazāka, pusē gadījumu tā bija no 2 līdz 10 procentiem un atlikušajā daļā gadījumu – par 10 procentiem lielāka. Kopējais būtisko konstatējumu skaits, ko apzināja Revīzijas palāta, attiecās uz 11 dalībvalstīm. Lielākā daļa piekrita Revīzijas palātai, lai gan dažos gadījumos tikai daļēji sakarā ar, inter alia, viedokļu atšķirībām attiecībā uz mērīšanas metodēm. Dažos gadījumos Revīzijas palātas konstatējumu dēļ bija iespējams atgūt naudas summas no lauksaimniekiem. Tomēr vairākos gadījumos dalībvalstis neierosināja summu atgūšanu, jo tās secināja, ka konstatējuma finansiālā ietekme ir pārāk maza (Vācijā bija gadījums, kur šī summa bija mazāka par EUR 100). Lai gan dalībvalstis tiecās pieņemt Revīzijas palātas secinājumus, dažas no tām norādīja, ka novirzes lauku mērījumos bija gaidāmas/pieņemamas. Pārbaudes dažkārt notika nākamajā lauksaimniecības gadā, kad lauksaimnieks bija mainījis savu lauku izmantošanu un dalījumu, kas apgrūtināja sākotnēji deklarētā lauka rekonstrukciju. Citos gadījumos lauksaimnieki deklarēja to lauka platību, kas bija reģistrēta oficiālajā zemes reģistrā, bet šo reģistru dati ne vienmēr atbilda Revīzijas palātas veiktajiem mērījumiem. Pastāvīgi uzlabojoties mērinstrumentiem, šī problēma var pieaugt. Visbeidzot, Vācijā bija gadījums, kur tā pamatoja savu viedokli par izmērīto platību ar diviem cipariem aiz komata, savukārt Revīzijas palāta izmantoja skaitli ar trim cipariem aiz komata. Šajā konkrētajā gadījumā ar to pietika, lai mainītu mērījuma klasifikāciju no pieņemama uz konstatējumu. Divas no 11 dalībvalstīm tiecās nepiekrist Revīzijas palātai. Uz pirmo dalībvalsti (Nīderlande), kura nepiekrita Revīzijas palātas lēmumam uzskatīt par konstatējumu pierādījumu trūkumu vienas govs kaušanai, lai gan pēc revīzijas apmeklējuma Revīzijas palātai tika iesniegti pierādījumi, tika attiecināts tikai viens būtisks konstatējums. Uz citu dalībvalsti (Grieķija), kura tomēr atklāja, ka dažām no problēmām ir pagaidu raksturs (piem., nauda bankas kontos, kas vēl nav izmaksāta ražotājiem vai atmaksāta ES budžetā), tika attiecināti vairāki konstatējumi. Tā nepiekrita Revīzijas palātai arī citos jautājumos, piemēram, vai lauksaimniekam ir tiesības uz subsīdiju, ja viņam nav īpašuma tiesību uz zemesgabalu, bet viņš ir vienojies apmainīties ar zemi ar citu lauksaimnieku. 4.2. Strukturālās darbības Strukturālās politikas jomā 2004. gadā dalībvalstis sliecās piekrist Revīzijas palātai tikai nedaudz vairāk nekā 1 no 3 būtisku konstatējumu gadījumiem salīdzinājumā ar aptuveni 2 no 3 gadījumiem lauksaimniecības politikas jomā. Pie raksturīgiem piemēriem, kad dalībvalstis nepiekrita vai pilnībā nepiekrita Revīzijas palātai, pieder izdevumu klasifikācija (vai tie ir attaisnoti vai nē), pierādījumi par līdzfinansējumu un revīzijas liecību esamība. Šķiet, ka tikai ļoti nedaudzos gadījumos Revīzijas palāta apgalvoja, ka nepareiza izdevumu klasifikācija ir izdarīta ar nodomu. Tomēr konstatējumi norādīja uz vajadzību padarīt skaidrākus noteikumus un sniegt papildu vadlīnijas šajā jomā. Kādā konkrētā gadījumā, kad Beļģijas iestādes nepiekrita Revīzijas palātai, tās norādīja: „ciktāl mums ir zināms, par izdevumu koncepciju, kas neatbilst noteikumiem, nav bijušas diskusijas, tā nav definēta noteikumos, kurus piemēro ESF (Eiropas Sociālais fonds) strukturālajam atbalstam, un tāpēc ir nepieciešams pārskatīt pamatojumu tam, lai deklarētu, ka izdevumi nav atbilstoši, īpaši tāpēc, ka arī paši revidenti atzīst, ka šie izdevumi nesatur norādes par pārkāpumiem vai nelikumībām.” Dalībvalstis norādīja arī uz grūtībām, ko rada atšķirības prasībās, kas noteiktas revīzijas un kontroles struktūrām programmu veidošanas periodu starplaikos. Spānija norādīja, ka „tad, kad revidents secina, ka „revīzijas liecībā ir trūkumi”, tas ir saistīts ar koncepciju piemērošanu 1994.-1999. gada periodam, kuras līdz 2000.-2006. gada periodam nebija definētas.” Papildus darījumu pārbaudēm Revīzijas palāta mēģināja noskaidrot, vai dalībvalstis ir veikušas obligātās 5 procentu pārbaudes, t.i., vai tās ir pārbaudījušas projektus, kuru vērtība ir 5 procenti no programmas vērtības. Revīzijas palāta atklāja, ka pārbaudes bieži bija nokavētas un ir pamatotas ar risku nepilnīgu analīzi. Dalībvalstis lielākoties atzina, ka pārbaudes bija nokavētas, bet Zviedrija norādīja, ka „regulā nav ietverta prasība, ka attiecīgo līdzekļu pārbaudēm kādā konkrētā brīdī ir jāsasniedz 5 procenti.” Būtisku konstatējumu finansiālajām sekām bija daudz lielāka tendence svārstīties strukturālajās darbībās nekā lauksaimniecībā. Atsevišķos gadījumos konstatējumiem var nebūt reālu finansiālu seku, piemēram, tāpēc, ka izdevumus, ko deklarējusi dalībvalsts, bet ko Revīzijas palāta uzskata par neattaisnotiem, var aizstāt ar papildu izdevumiem, kuri vēl nav deklarēti. Šādus gadījumus noskaidro Komisija savos pārskatos. Tas izvirza arī jautājumu par daudzgadīgumu. Piemēram, Vācijā bija gadījums, kad tā atzina konstatējumu un gribēja to labot, piemērojot samazinājumu nākamajam maksājuma pieprasījumam. Vācija negribēja piekrist, ka konstatējums ir radījis finansiālus zaudējumus ES budžetā, jo šo konstatējumu galu galā atklātu, pārbaudot izdevumu pamatojumu pie galīgās slēgšanas, ja tas nenotiktu agrāk. Revīzijas palāta tomēr apgalvoja, ka konstatējums – no revīzijas datuma – pastāv. 5. Nobeigums Komisija augsti novērtē daudzās izsmeļošās atbildes, ko sniedza dalībvalstis. Šī ikgadējā atgriezeniskā saite, ko sniedz dalībvalstis, dod lielisku iespēju iepazīties ar horizontālā līmeņa jautājumiem, kas saistīti ar Revīzijas palātas gada pārskatu. Pamatojoties uz atbildēm par 2004. gadu, Komisija grib vērst uzmanību uz četriem jautājumiem. 1. Dažas dalībvalstis nebija apmierinātas ar to, ka to atbildes neatspoguļoja Revīzijas palātas 2004. gada pārskatā. Tas daļēji ir saistīts ar īso termiņu, kas jāievēro Revīzijas palātai, gatavojot gada pārskatu. Šī konkrētā problēma ir jārisina apsvērumos par to, kā labāk izmantot valstu augstāko revīzijas iestāžu ekspertu zināšanas un kā izveidot vienotas revīzijas pieeju[15]. 2. Dažas dalībvalstis izteica piezīmes par kontroles struktūru, kā arī par DAS metodi kā tādu, norādot, ka – pēc to domām – ieguvumi neatbilst izmaksām. Šis jautājums ir jārisina operatīvā līmenī, aprēķinot kontroles izmaksas[16], un arī stratēģiskā līmenī, apspriežot pieņemamos riskus[17]. 3. Būtisku konstatējumu kvalitatīvāka analīze lauksaimniecības politikas un strukturālo darbību jomā tika veikta ar mērķi apzināt modeļus visās dalībvalstīs. Analīze rāda, ka ir nepieciešams atrisināt vai noskaidrot šādus jautājumus: 1) kāda ir lauku mērīšanas pareizā metode, 2) kas ir attaisnotie izdevumi strukturālajās darbībās, 3) kad ir jāveic tā saucamās 5 procentu pārbaudes strukturālajām darbībām? Šīs nenoteiktības dēļ Komisija savā pārskata var neapstiprināt Revīzijas palātas konstatējumus. Šie jautājumi lielākoties ir nozarēm raksturīgi trūkumi, kurus arī ir paredzēts risināt ar Rīcības plāna palīdzību[18]. 4. Dalībvalstis vairāk tiecās nepiekrist Revīzijas palātas konstatējumiem strukturālajās darbībās nekā lauksaimniecības politikā. Iemesls varētu būt tāds, ka dalībvalstīm un Revīzijas palātai bija domstarpības par to, kas šajā jomā ir jāuzskata par pārkāpumu. Varētu arī būt, ka dalībvalstīm un Revīzijas palātai bija domstarpības par riska līmeni, kas ir pieņemams strukturālajās darbībās. Tā kā Revīzijas palātas ņemtais paraugs bija paredzēts atsevišķu darījumu pārbaudei nevis, lai pārliecinātos, ka sistēmas ir izveidotas un darbojas, domstarpību iemeslus nevarēja noteikt. Tas uzsver vajadzību uzsākt starpiestāžu dialogu par pieļaujamiem riskiem pakārtotajos darījumos un par to, kā tas var ietekmēt Revīzijas palātas DAS metodi[19]. Lai atrisinātu dalībvalstu izvirzītos jautājumus, jāiesaistās ne tikai Komisijai un dalībvalstīm, bet arī Revīzijas palātai un zināmā mērā arī valstu augstākajām revīzijas iestādēm. Šīs sadarbības struktūra ir izklāstīta Rīcības plānā, kurā definēti 16 konkrēti pasākumi, kas jāievieš 2006. un 2007. gadā –, protams, pilnībā ievērojot visu iesaistīto lomu, pienākumus un neatkarību. [1] Ziņojumu publicēja Oficiālajā Vēstnesī C 301, 30.11.2005. Tas ir pieejams Revīzijas palātas tīmekļa vietnē: www.eca.eu.int. [2] Finanšu regulas, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam, 143. panta 6. punkts, Padomes 2002. gada 25. jūnija Regula (EK, Euratom) Nr. 1605/2002. [3] Sal. ar priekšsēdētāja vietnieka KALLAS 2006. gada 15. februāra vēstuli ECOFIN priekšsēdētājam Karl-Heinz GRASSER kungam. [4] COM(2006) 9, 17.1.2006., galīgais. [5] 143. panta 5. punkts. [6] Analīze, kas ir šā kopsavilkuma ziņojuma pamatā, ir ietverta Komisijas darba dokumentā: Dalībvalstu atbilžu uz Revīzijas palātas 2004. gada pārskatu (SEC(2006) 524) analīze. [7] Paziņojums par sākotnējiem konstatējumiem. [8] T.i., konstatējumi, kuriem ir finansiālas sekas attiecībā uz Eiropas Savienības vispārējo budžetu. [9] Līdz šim Revīzijas palātai saskaņā ar Finanšu regulu (143. panta 2. punktu) bija jānosūta savi novērojumi dalībvalstīm līdz 15. jūlijam. Sākot ar 2005. finanšu gadu, šis termiņš ir 15. jūnijs. [10] 7. pasākums: Veicināt labo praksi, lai uzlabotu ieguvumu un izmaksu attiecību revīzijās projektu līmenī. 8. pasākums: Veicināt augstāko revīzijas iestāžu papildu ieguldījumu. 9. pasākums: Izstrādāt efektīvus instrumentus revīzijas un pārbaužu rezultātu apmaiņai un veicināt vienotas revīzijas pieeju [11] Sal. ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 248. panta 1. punktu. [12] Sal. ar 2004. gada pārskata 1.46. punktu. [13] Paziņojums ietverts ziņojumā par valsts budžeta revīziju 2004. gadā, (D) iedaļā. [14] 3. pasākums: Izveidot un saskaņot kontroles stratēģijas un to ticamības pierādījumus. 4. pasākums: Uzsākt starpiestāžu dialogu par riskiem, kas būtu pieņemami uzskaites pamatā esošajos darījumos. 7. pasākums: Veicināt labo praksi, lai uzlabotu ieguvumu un izmaksu attiecību revīzijās projektu līmenī. 8. pasākums: Veicināt augstāko revīzijas iestāžu papildu ieguldījumu. 10. pasākums: Sagatavot pārbaužu izmaksu sākotnēju aprēķinu un analīzi. [15] Rīcības plāna 8. un 9. pasākums. [16] Rīcības plāna 10. pasākums. [17] Rīcības plāna 4. pasākums. [18] Rīcības plāna 12. līdz 16. pasākums. [19] Rīcības plāna 3. un 4. pasākums.