Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par to, kā īsteno Regulu (EK) Nr. 1830/2003, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu, kā arī no ģenētiski modificētiem organismiem ražotu pārtikas un lopbarības produktu izsekojamību, un ar ko groza Direktīvu 2001/18/EK /* COM/2008/0560 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 17.9.2008 COM(2008) 560 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to, kā īsteno Regulu (EK) Nr. 1830/2003, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu, kā arī no ģenētiski modificētiem organismiem ražotu pārtikas un lopbarības produktu izsekojamību, un ar ko groza Direktīvu 2001/18/EK KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par to, kā īsteno Regulu (EK) Nr. 1830/2003, kas attiecas uz ģenētiski modificētu organismu izsekojamību un marķēšanu, kā arī no ģenētiski modificētiem organismiem ražotu pārtikas un lopbarības produktu izsekojamību, un ar ko groza Direktīvu 2001/18/EK Regul u (EK) Nr. 1830/2003[1] (turpmāk „regula”) pieņēma 2003. gada 22. septembrī, un pēc tam, kad bija publicēta Komisijas Regula (EK) Nr. 65/2004, ar ko nosaka sistēmu ģenētiski modificēto organismu unikālo identifikatoru izveidei un piešķiršanai, tā kļuva pilnībā piemērojama 2004. gada 16. aprīlī. 2006. gada 10. maijā Komisija saskaņā ar regulas 12. pantu nosūtīja Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par regulas īstenošanu. Tā kā dalībvalstu veikuma apliecināšanai izmantojamā informācija un pieredze bija neliela (2005), Komisija ir sagatavojusi šo ziņojumu, lai sniegtu pilnīgāku priekšstatu par regulas īstenošanu. Ziņas par īstenošanā paveikto (pielikums) iesūtīja 23 dalībvalstis, kā arī divas nozares asociācijas. Arī ar citām ieinteresētajām personām notika apspriešanās, bet tās nekādus materiālus neiesūtīja. Informāciju no dalībvalstīm apkopoja, izmantojot desmitdaļīgu anketu: izsekojamības noteikumu interpretācija, izsekojamības noteikumu īstenošana un ietekme, ĢMO maisījumu izsekojamība, marķēšanas noteikumu interpretācija, marķēšanas noteikumu īstenošana un ietekme, atbrīvojumi no izsekojamības un marķēšanas prasībām, ja robežvērtības nav pārsniegtas, unikālie identifikatori, pārbaudes un kontroles pasākumi, lēmums par dokumentācijas prasībām saskaņā ar Kartahenas protokolu un citi jautājumi. 1. ĢMO TIRDZNIECīBA EIROPAS SAVIENīBā Pēc pirmā ziņojuma publicēšanas jauni tirdzniecības modeļi nav izveidojušies. Tā kā Eiropas pārtikas un mazumtirdzniecības nozare pret ĢM pārtikas un pārtikas produktu tirdzniecību izturas noraidoši, lielākā daļa Eiropas tirgū laisto ĢM produktu ir paredzēti dzīvnieku barībai, un to izcelsmes avots ir ievestas preces, galvenokārt sojas pupas un kukurūza. Daudzas dalībvalstis ziņoja, ka audzēšanai nav ievesti dzīvi ĢMO. 2006. gadā MON810 palika vienīgais ĢMO, ko audzē sešās dalībvalstīs aptuveni 60 000 ha platībā (galvenokārt Spānijā, bet arī Francijā, Vācijā, Čehijā, Slovākijā un Portugālē). Šī platība 2007. gadā palielinājās līdz aptuveni 110 000 ha. Attiecībā uz ĢMO izsekojamību un marķēšanu daudzas dalībvalstis vēl joprojām ziņo par nelielu vai neesošu pieredzi, un tāpēc tās jaunu informāciju nav sniegušas. Komisija ( Eurostat ) izskata iespēju iegūt oficiālus statistikas datus par importu no trešām valstīm un uz ĢM bāzes ražotu produktu ienākšanu lopbarības tirgū. 2. IZSEKOJAMīBAS NOTEIKUMU INTERPRETāCIJA, īSTENOšANA UN IETEKME Neraugoties uz zināmām bažām par tiesību aktu sarežģītību un par regulas prasību pārklāšanos ar Regulas (EK) Nr. 1829/2003[2] prasībām, lielākā daļa dalībvalstu nav ziņojušas par izsekojamības noteikumu interpretācijas problēmām. Tās ir norādījušas, ka kopumā sistēma progresē. Uzņēmējdarbības parastajā praksē uzņēmēji pieprasa piegādātājiem nepieciešamo dokumentāciju, un arvien vairāk uzņēmēju ģenētiskās modifikācijas deklarē tirdzniecības pavaddokumentos. Tomēr nozīmīga pieredze liecina, ka tas galvenokārt attiecas uz lopbarības nozari[3]. Lielākā daļa dalībvalstu ir konstatējušas, ka izsekojamības noteikumi pozitīvi ietekmē marķēšanu un pamatotu izvēli, jo tie atvieglo oficiālo kontroli, riska pārvaldību un visas sistēmas darbību. Arī ietekmi uz importu uzskata par atkarīgu no produkta, un tā ir īpaši būtiska, ja eksportētāji no trešām valstīm sniedz maz informācijas par ĢMO klātbūtni. Tomēr jānorāda, ka regulā paredzētajos izsekojamības noteikumos nav ņemtas vērā atšķirības starp ES produktiem un importu no trešām valstīm. Tāpēc problēmas, kas saistītas ar dokumentācijas pieejamību, ir tādas pašas, strādājot gan ar ES, gan trešo valstu uzņēmējiem[4]. Izsekojamības noteikumi kopumā pozitīvi ietekmē sabiedrības viedokli par pārtikas nekaitīgumu, un tie labvēlīgi ietekmē ģenētiski nemodificētu produktu tirdzniecību, jo patērētāju attieksme pret ĢM produktiem joprojām ir negatīva[5]. Viena dalībvalsts arī ziņoja, ka minētie noteikumi pozitīvi ietekmē mazos uzņēmumus, jo uzlabotā kontroles regulējuma rezultātā tiek nodarīts mazāks saimnieciskais kaitējums. Cita dalībvalsts ziņoja, ka mazie uzņēmumi izvairās pirkt ĢM sastāvdaļas administratīvā un finanšu sloga dēļ, kas saistīts ar ES izsekojamības noteikumiem[6]. Ir norādītas vairākas citas problēmas. Viena dalībvalsts ziņoja, ka tikai lieliem uzņēmumiem ir garantiju un sertifikātu pieprasīšanas sistēmas un verifikācijas sistēmas, piemēram, analīžu protokolu pieprasīšana vai paraugu ņemšana (kaut arī jānorāda, ka analīžu protokoli un/vai paraugu ņemšana regulā nav prasīta). Atbilstīgi regulas 4. panta 1. punktam uzņēmēji ir atbildīgi tikai par to, lai rakstiski tiktu paziņots unikālais identifikators un informācija par to, ka produkts satur ĢMO vai sastāv no tiem. Cita dalībvalsts ziņoja, ka uzņēmēji ne vienmēr ir informēti par savu pienākumu glabāt attiecīgo dokumentāciju piecus gadus un ka tas tiek darīts tikai dažos gadījumos. Dažas dalībvalstis minēja praktiskas problēmas izsekojamības noteikumu piemērošanā, piemēram, ka nav iespējams pārbaudīt ĢMO izcelsmi vai ka produkti nav pareizi marķēti ražošanas ķēdes sākumā. Kopumā visi ir vienisprātis, ka ES pārtikas rūpniecība pret ĢM produktu izmantošanu izturas noraidoši. Dažās dalībvalstīs lielākā daļa pārtikas un lopbarības tirgus dalībnieku sākotnēji atteicās no ĢM produktiem, lai izvairītos no obligātās marķēšanas, kas, pēc viņu domām, saistītos ar papildu izmaksām. Tomēr lopbarības tirgus dalībnieki vēlāk mainīja savu nostāju, jo gandrīz visi ES ievestie tirgojamie sojas milti bija ģenētiski modificēti. Viena aizjūras valstu asociācija bija nobažījusies par to, ka ES pārtikas pārstrādātāji un mazumtirgotāji ir pārtraukuši izmantot sojas eļļu no ASV, jo iegūtie pārtikas un lopbarības produkti būtu marķējami kā ģenētiski modificēti, pat ja eļļa nesatur modificētas DNS, un izteica nožēlu par to, ka šādiem produktiem vajadzīgs minētais marķējums. 3. MARķēšANAS NOTEIKUMU INTERPRETāCIJA, īSTENOšANA UN IETEKME Lielākā daļa dalībvalstu nav ziņojušas par problēmām saistībā ar to, kā amatpersonas interpretē marķēšanas noteikumus. Dažas dalībvalstis ir norādījušas, ka trūkst skaidrības par to, ar ko īsti atšķiras regulas un Regulas (EK) Nr. 1829/2003 darbības joma attiecībā uz ĢM pārtiku un lopbarību. Citai dalībvalstij bija neskaidrības par to, kā marķējama vairāku veidu pārtika un lopbarība, kas ražota no ĢMO un ko izmanto vienīgi rūpnieciskām vajadzībām (piemēram, eļļa, ko izmanto cepamo pannu tīrīšanai), un par termina „no ĢMO ražota pārtika un lopbarība” interpretāciju. Vēl kāda dalībvalsts ziņoja, ka nozares pārstāvjiem ir neskaidrības par konkrētu produktu (piemēram, fermentācijas produkti vis-a-vi s sojas eļļa) marķēšanas nepieciešamību[7]. Kopumā dalībvalstis uzskata, ka marķēšanas noteikumu piemērošana norit raiti. Konstatētās problēmas ir saistītas ar nepareizu marķēšanu (piemēram, marķējumi, kas liecina, ka produkts „varētu” saturēt ĢMO), nepatiesu marķēšanu, pārkāpjot valsts tiesību aktus (piemēram, „ĢM nesaturošs” vai „bez ĢM”), tās dokumentācijas trūkumu, kas norāda ĢMO klātbūtni iepriekš neiesaiņotos produktos, un marķējuma trūkumu, neraugoties uz to, ka ir pārsniegta 0,9 % robežvērtība. Viena dalībvalsts uzskatīja, ka iespēja uzņēmējiem marķējumā norādīt „Šis produkts satur ģenētiski modificētus organismus” vai „Šis produkts satur ģenētiski modificētu(-us) [organisma(-u) nosaukums(-i)]” (regulas 4. panta 6. punkts), var liegt galasaņēmējam precīzi zināt, cik daudz ĢMO produkts satur. Lielākā daļa dalībvalstu ziņoja, ka marķēšanas noteikumiem uz tirgu un patērētājiem ir tāda ietekme kā pamatotāka izvēle, maldinošu darbību efektīvāka novēršana un lielāks patērētāju pieprasījums pēc ģenētiski nemodificētām sastāvdaļām pārtikas ķēdē. Tomēr saistībā ar 0,9 % robežvērtību dažas dalībvalstis norādīja, ka attiecībā uz tādiem ĢMO kā lopbarība ir kļuvis neiespējami iegādāties pilnīgi ĢM nesaturošus produktus, jo nav pieejama informācija par nejaušu vai tehniski nenovēršamu ĢMO klātbūtni, kas nepārsniedz 0,9 %. 4. MARķēšANAS ROBEžVēRTīBAS UN NEJAUšA ĢMO KLāTBūTNE Lielākā daļa dalībvalstu nav norādījušas uz īpašām problēmām ar robežvērtības (0,9 %) pareizu piemērošanu, lai no marķēšanas prasības atbrīvotu pārtikas un lopbarības produktus. Parasti veic paraugu ņemšanu izlases veidā un laboratorijas analīzes, un ir konstatēti nedaudzi pārkāpumi (piemēram, nepareiza marķēšana). Dalībvalstis parasti pārbauda piegādātāja sertifikātus, tehnisko datu lapas un attiecīgā produkta identitātes saglabāšanu. Tomēr dažas dalībvalstis norādīja uz vajadzību atrisināt robežvērtības problēmu saistībā ar ĢMO, kas izveidoti vairāku transformāciju rezultātā („stacked events”). Ir praktiskas grūtības, ja jāanalizē graudu, miltu vai pārstrādātu produktu maisījums, jo tajos var būt dažādas sastāvdaļas, kas ražotas no tās pašas izejvielas, piemēram, kukurūzas ciete un milti. Dažas dalībvalstis un ieinteresētās personas norādīja arī uz vajadzību noteikt marķēšanas robežvērtību attiecībā uz ĢMO klātbūtni sēklās. Šā jautājuma izskatīšanai Komisija patlaban veic ietekmes novērtējumu. Viena profesionālā asociācija atzīmē, ka 0,9 % robežvērtība ir patvaļīga izvēlēta, un tā jāpaaugstina līdz pragmatiskākam līmenim. Kāda aizjūras organizācija uzskata, ka marķēšanas noteikumu dēļ importētāji ir pārtraukuši importēt sojas eļļu pārtikai, piespiežot rūpniecību tās vietā izmantot parasto dārgo rapšu eļļu. Viņi arī atzīmē, ka marķēšanas noteikumi pamatojas uz izcelsmi, nevis uz konstatēšanu, t. i., uz vajadzīgo sertifikātu pieejamību, nevis uz iespēju konstatēt ĢMO produktos. Pēc viņu domām, tas nepamatoti apgrūtina pārtikas un lopbarības nozares uzņēmējus, kam jāpārbauda rafinētā produkta atbilstība[8]. Vairākas dalībvalstis paziņoja savus uzskatus par to, kā interpretējama „nejauša klātbūtne”. To, vai ĢMO pārtikas un lopbarības ķēdē ir nonācis nejaušības vai uzņēmēja nevērības dēļ, novērtē katrā gadījumā atsevišķi, un šķiet, ka dalībvalstis izmanto dažādas metodes. Uzņēmējiem parasti ir jāsniedz pierādījumi par apņemšanos nepieļaut ĢM klātbūtni visos ražošanas posmos. Šie pierādījumi iekļauj sertifikātus par ģenētiski nemodificētu izejvielu pasūtīšanu un iegādi, atsevišķu glabāšanas vietu izmantošanu un ražošanas līnijām, kurās nav ĢMO. Dažas dalībvalstis arī pārbauda ražošanas kārtību, tīrīšanas procedūras un visus vajadzīgos pasākumus, lai secinātu, ka jebkura klātbūtne ir nejauša un tehniski nenovēršama. Nedaudzas dalībvalstis ziņoja, ka tad, ja izejviela pārtikas vai lopbarības ķēdē ir marķēta kā ĢM, tad arī galaprodukts ir marķēts kā ĢM, pat ja ĢMO atlikums tajos nepārsniedz 0,9 %, jo tādā gadījumā to klātbūtni neuzskata par nejaušu. 5. UNIKāLO IDENTIFIKATORU IZMANTOšANA Lielākā daļa dalībvalstu uzskata unikālos identifikatorus par noderīgiem ģenētiski modificētu produktu identificēšanai un marķēšanai un neziņo par nopietnām problēmām. Attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 65/2004 īstenošanu un unikālo identifikatoru izmantošanu tās kopumā ziņo par nelielu, bet pozitīvu pieredzi. Viena dalībvalsts, kurā audzē ĢM kukurūzu, ziņoja, ka unikālie identifikatori ir iekļauti dokumentācijā, ko sēklu piegādātāji nodod lauksaimniekiem un pārstrādātājiem. Viena nozares asociācija arī uzskatīja, ka ĢM šķirņu nodošanas un marķēšanas prasības ir ieviestas parastajā uzņēmējdarbības praksē visur, kur tas pieprasīts, bet minētās prasības ir palielinājušas administratīvos pienākumus un izmaksas. Šie unikālie identifikatori, piemēram, MON­04032­6, ir pieejami tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/food/dyna/gm_register/index_en.cfm. Nedaudzas dalībvalstis norādīja uz to, ka unikālie identifikatori ne vienmēr ir iekļauti produktu pavaddokumentācijā; tādā gadījumā izsekojamība nav ticama, un uzņēmēji cenšas saņemt šos kodus, lūdzot no piegādātājiem papildu informāciju. 6. Kā DALīBVALSTIS IZPILDA REGULAS PRASīBAS UN īSTENO IETEIKUMU 2004/787/EK Lielākā daļa dalībvalstu ziņoja, ka vispārējā kontrole un oficiālās pārbaudes tiek veiktas bez nopietnām problēmām. Tomēr jānorāda, ka dažas darbības ievērojami atšķiras. Dažās dalībvalstīs lielākā daļa pārbaužu ir dokumentu pārbaudes, bet paraugu ņemšanu un analīžu veikšanu ierobežo izmaksu faktors. Citas dalībvalstis ziņoja, ka kontroles amatpersonas galvenokārt pārbauda, vai uzņēmēji veic iekšējas pārbaudes saskaņā ar regulas noteikumiem. Vairākas dalībvalstis ziņoja par problēmām, kas saistītas ar ierobežotiem pieejamajiem resursiem, un no tām izrietošu pārbaužu un kontroļu skaita samazinājumu. Vairākās dalībvalstīs ir vajadzīgs papildu personāls sezonas darbam, piemēram, sēklu iekārtu revīzijām. Viena dalībvalsts ziņoja par resursu trūkumu pārtikas testēšanai saskaņā ar Ieteikumu 2004/787/EK, kurā prasīts atsevišķi analizēt pieauguma paraugus saglabāšanai lietā. Vairākas dalībvalstis norādīja uz ieguvumiem, ko sniedz inspektoru mācību programmas, piemēram, tās, ko piedāvā Kopīgais pētniecības centrs un ko organizē TAIEX , un uz priekšrocībām, ja dalībvalstu laboratorijas iekļautas ENGL tīklā. Valstu noteikumos ir paredzētas sankcijas par attiecīgo Kopienas un valstu tiesību aktu pārkāpumiem, tostarp brīdinājumi, produktu izņemšana no tirgus, nosūtīšana atpakaļ uz izcelsmes valsti, pārmarķēšana, soda naudas un ieslodzījums. Nopietni pārkāpumi nav konstatēti, un lielākā likumpārkāpumu daļa attiecas uz nemarķēšanu un nepietiekamām procedūrām ĢM produktu izsekošanai. Kāda profesionālā organizācija atzīmē, ka daži sodi par ES atļautu organismu nejaušu klātbūtni ir bijuši nesamērīgi, piemēram, obligāta iznīcināšana un kriminālvajāšana. Vairākas dalībvalstis ir ziņojušas par noteikumu izpildes problēmām saistībā ar produktiem, kas iegūti no ĢMO un kas nesatur konstatējamu un identificējamu ĢMO materiālu, bet tomēr ir jāmarķē. Galvenā problēma šajā jomā ir saistīta ar to, ka kompetentās iestādes var veikt tikai dokumentu pārbaudes par profilaktiskiem pasākumiem, jo daudzos gadījumos nav konstatējamu DNS, tāpēc paraugu ņemšana neko neatrisinātu. Tāpēc tās dažkārt sastopas ar problēmām, ja eksportētāji un iestādes trešās valstīs nevēlas sniegt importētājiem vajadzīgo informāciju, lai izpildītu izsekojamības un marķēšanas tiesību aktu prasības. No otras puses, ir jānorāda, ka importētāju pienākums ir pieprasīt šo informāciju. Citādi viņi pārkāptu Kopienas tiesību aktus, importējot produktus, kas neatbilst attiecīgajiem noteikumiem. Kāda nozares organizācija uzskata, ka minēto produktu marķēšanas pienākums rada Eiropas rūpniecībai neizdevīgus konkurences apstākļus. Kāda aizjūras asociācija apgalvo, ka rafinētas sojas eļļas obligātā izsekojamība un marķēšana pieļauj krāpnieciskas darbības, jo tā ne ar kādiem zinātniskiem testiem nav verificējama. Tāpat kā iepriekšējā ziņojumā dalībvalstis ir norādījušas uz Ieteikuma 2004/787/EK īstenošanas problēmām saistībā ar paraugu ņemšanu un konstatēšanu. Lielākā daļa dalībvalstu uzskata tā īstenošanu par dārgu un laikietilpīgu, jo īpaši attiecībā uz lieliem sūtījumiem. Tās apgalvo, ka importēto nefasēto sūtījumu pārbaude un paraugu ņemšana saskaņā ar ieteikuma tehniskajiem norādījumiem ievērojami apgrūtina kontroles iestādes un rezultāti nav samērīgi ar iztērēto laiku un finansiālo slogu. Tās ziņo, ka prasītais pieauguma paraugu skaits ir pārāk liels, jo īpaši kuģos virs 500 tonnām. Nedaudzas dalībvalstis ziņoja, ka lopbarības paraugu ņemšanai tās izmanto metodes, kas pamatojas uz iepriekšējo lopbarības paraugu ņemšanas Direktīvu 76/371/EEK, ar ko nosaka kvantitatīvu metodi lopbarības oficiālās pārbaudes paraugu ņemšanai. Kāda dalībvalsts arī ziņo, ka nefasētu preču paraugu ņemšana ir saskaņā ar ISO standartā 13690 (1999) izklāstītajiem vispārējiem principiem un metodēm. Ir arī apgalvots, ka ieteikumu ir neiespējami piemērot iesaiņotai pārtikai vai nelieliem sastāvdaļas daudzumiem. Kā norādīts pirmajā ziņojumā, vēl joprojām pastāv problēmas attiecībā uz vienībām, kurās jāizsaka ĢM saturs. Ieteikumā 2004/787/EK ieteikts, ka „kvantitatīvās analīzes rezultātus izsaka kā ĢM DNS kopiju skaita procentuālo daudzumu saistībā ar mērķa taksona specifisko DNS kopiju skaitu, kas aprēķināts haploīdu genomu izteiksmē”. Tomēr dažas dalībvalstis pieprasa, lai to laboratorijas atļauto ĢM materiālu mērījumus izteiktu svara procentos, nevis haploīdu genomu procentos, jo, pēc to uzskatiem, marķēšanas robežvērtībai jābūt izteiktai attiecībā pret svaru vai graudu skaitu un nevis pret DNS saturu. Viena dalībvalsts ziņoja, ka izmanto haploīdu genomu procentus tikai tad, ja ir pieejams references materiāls par plazmīdām. Dažas citas dalībvalstis ir atzīmējušas, ka metodes validācija saskaņā ar ISO 17025, ko ierosināts izmantot ieteikumā, ir atkarīga no valsts akreditācijas iestādes. Dalībvalstu prasības ir ievērojami atšķirīgas. Kā ziņots, ISO 17025 akreditācija drīzāk ir birokrātisks paņēmiens, kas garantē labu izsekojamību un dokumentāciju laboratorijā, nevis instruments, kas garantē zinātnisku harmonizāciju. Jānorāda, ka ISO 17025 ir kvalitātes nodrošināšanas sistēma laboratorijās, nevis ĢMO kvalitatīvās un kvantitatīvās analīzes metode. Atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1829/2003 visiem atļautajiem ĢMO ir izstrādātas Kopienas references laboratorijas metodes, kas pēc tam validētas dalībvalstu laboratorijās saskaņā ar kvalitātes kontroles pamatnoteikumiem, kuri norādīti ISO 17025. Kā norādīts iepriekšējā ziņojumā, nākamā problēma ir saistīta ar to, ka neatļautus ĢMO vai vairāku transformāciju rezultātā izveidotus ĢMO („stacked gene events”) ir grūti pārbaudīt bez validētām noteikšanas metodēm un sertificēta references materiāla. 7. SECINāJUMI Kopš pēdējā ziņojuma publicēšanas dalībvalstis un ieinteresētās personas ir guvušas papildu pieredzi regulas īstenošanā. Tas jo īpaši attiecas uz lopbarības nozari, un par to liecina viņu ieguldījums virknē praktisku jautājumu. Tomēr pārtikas nozarē kopējā pieredze vēl joprojām ir pieticīga, galvenokārt Eiropas Savienībā patlaban tirgoto ĢMO un atvasināto produktu nelielā skaita dēļ. Kā minēts arī pēdējā ziņojumā, dalībvalstis ir norādījušas, ka regulas noteikumi tiek pareizi interpretēti un īstenoti. Tās uzskata noteikumus par soļiem pretī pamatotākai izvēlei, maldinošu darbību efektīvākai novēršanai un labākai oficiālajai kontrolei. Tomēr vairākas problēmas attiecībā uz uzņēmējdarbības prakses piemērošanu rada lielas problēmas ĢMO politikas veidošanā un izpildē Eiropas Savienībā. Nozares asociācijas un eksportētāji no trešām valstīm turpina argumentēt, ka regula uzliek pārmērīgu administratīvu slogu. Tā ierobežo ĢMO eksportu Eiropas Savienībā un spiež Eiropas uzņēmējus izmantot dārgus parastos produktus. Viņi uzskata marķēšanas robežvērtības par patvaļīgi izvēlētām un apgalvo, ka tādu no ĢMO ražotu produktu marķēšana, kuros nevar konstatēt ĢM materiālu, netaisnīgi apgrūtina pārtikas un lopbarības nozares uzņēmējus, prasot verificēt rafinētā materiāla atbilstību. Kā norādīts arī pirmajā ziņojumā, Komisija uzskata, ka vairāki faktori, piemēram, patērētāju pieprasījums pēc ģenētiski nemodificētiem produktiem, augstākas cenas lopbarības nozarē un asinhrona ĢMO atzīšana valstu starpā, ĢMO tirdzniecību ir ietekmējuši daudz lielākā mērā. Marķēšanas prasību mērķis ir sniegt brīvu izvēli uzņēmējiem un patērētājiem, un tā nav jāuzskata par šķērsli atļautu ĢM produktu tirdzniecībai. Komisija turpinās sadarboties ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm, lai nodrošinātu pienācīgu regulas īstenošanu. Vienlaikus tā turpinās kopā ar ieinteresētajām personām izskatīt visus iespējamos aspektus, kā īstenot un iespējami uzlabot ĢMO izsekojamības un marķēšanas politiku. Komisija ( Eurostat ) arī turpinās centienus iegūt oficiālu statistiku par ĢM produktiem, jo īpaši par ĢM produktu apjomu, kas ES importēts no trešām valstīm, par to ienākšanu lopbarības tirgū un par ĢMO audzēšanas platībām. ANNEX Institutions which contributed their input Ministry of Health, Family and Youth, Austria Federal Public Services Public Health, Food Chain and Environment, Belgium FAVV / AFSCA: Federal Agency for the Food Chain Safety, Belgium Department of Agriculture, Cyprus Ministry of the Environment, Czech Republic Danish Plant Directorate Ministry of Trade and Industry, Finland Ministry of Agriculture and Forestry, Finland Finnish Food Safety Authority Evira Customs Laboratory, Finland Ministry of the Environment, Finland Federal Office of consumer Protection and Food Safety, Germany Ministry of Rural Development and Food, Greece Ministry of Development, Hellenic Food Safety Authority, Greece Ministry of Economy and Finance, General Chemical State Laboratory, Greece Ministry for Environment and Water, Hungary Ministry for the Environment and Territory, Italy Food and Veterinary Service, Latvia Ministry of Agriculture, Latvia Ministry of Environment, Lithuania State Food and Veterinary Service, Lithuania Ministry of Health, Luxembourg Malta Environment and Planning Authority Malta Standards Authority Ministry of Housing, Spatial Planning and the Environment, Netherlands Ministry of the Environment, Department of Nature Conservation, Poland GPP, Cabinet of Political Planning, Portugal DGADR, General Directorate of Agriculture and Rural Development, Portugal National Sanitary Veterinary and Food Safety Authority, Romania State Veterinary and Food Administration, Slovakia Central Controling and Testing Institute for Agriculture, Slovakia Ministry of Agriculture, Forestry and Food, Slovenia Ministry of Health, Slovenia Ministry for the Environment and Spatial Planning, Slovenia Ministry of Environment, Spain National Food Administration, Sweden Department for Environment, Food and Rural Affairs, UK European Association fro Bio-industries (EuropaBio) American Soybean Association (ASA)[pic][pic][pic][pic][pic][pic] [1] OV L 268, 18.10.2003., 24. lpp. Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par šīs regulas īstenošanu tika publicēts 25.10.2006., COM(2006) 626, galīgā redakcija. [2] OV L 268, 18.10.2003., 1. lpp. [3] Jānorāda, ka dalībvalstis jau ir guvušas pieredzi, īstenojot Regulas (EK) Nr. 178/2002 18. pantu par izsekojamību. Komisija ir publicējusi pamatnostādnes, kurās atsaucas uz ĢMO izsekojamības prasībām. (http://ec.europa.eu/food/food/foodlaw/traceability/factsheet_trace_2007_en.pdf). [4] Turklāt nav juridiska pamata prasīt, lai trešās valstis vai eksportētāji sniegtu informāciju atbilstīgi regulas 5. pantam. Savukārt importētāju atbildība ir noteikta Regulas (EK) Nr. 178/2002 11. pantā, ar ko dalībvalstu importētājus dara kopumā atbildīgus par nodrošināšanu, lai imports ievešanas vietā atbilstu ES prasībām attiecībā uz specifiskākiem ES tiesību aktiem, piemēram, par izsekojamību un marķēšanu. [5] Eurobarometer 64.3, Europeans and Biotechnology in 2005: Patterns and Trends (Eiropas iedzīvotāji un biotehnoloģija 2005. gadā — modeļi un tendences). [6] Šajā jautājumā jānorāda, ka uzņēmējiem ir jāievēro izsekojamības noteikumi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 178/2002 18. pantu neatkarīgi no tā, vai viņu produkti satur vai nesatur ĢMO. [7] Komisija ir ierosinājusi jaunu regulu par pārtikas fermentiem un par Padomes Direktīvas 83/417/EEK, Padomes Regulas (EK) Nr. 1493/1999, Direktīvas 2000/13/EK un Padomes Direktīvas 2001/112/EK grozījumiem, kurā skaidri noteikti ĢMO fermentiem(http://ec.europa.eu/food/food/chemicalsafety/additives/prop_leg_en.htm). [8] Jānorāda, ka šā ziņojuma kontekstā jebkura norāde uz „izcelsmi” jāsaista ar ražošanas un pārstrādes metodēm un nevis ar ģeogrāfisko izcelsmi, kas attiecībā uz ĢMO izsekojamību un marķēšanu nav svarīga.