LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/109

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem”

(2008/C 44/24)

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietnieces Ferrero-Waldner kdzes 2007. gada 16. maija vēstulē lūdza Ekonomikas un sociālo lietu komiteju sagatavot atzinumu “Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2007. gada 2. oktobrī. Ziņotāja — HEINISCH kdze.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 439. plenārajā sesijā, kas notika 2007. gada 24. un 25. oktobrī (2007. gada 24. oktobra sēdē), ar 144 balsīm par un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Nicā 2000. gada 7. decembrī pieņemtās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 25. pantā ir atzītas un ievērotas vecāka gadagājuma cilvēku tiesības uz cilvēka cienīgu un neatkarīgu dzīvesveidu, kā arī līdzdalību sociālajā un kultūras dzīvē. Eiropā ievērojami palielināsies to iedzīvotāju skaits, kas sasnieguši un pārsnieguši 65 gadu vecumu. Nākotnē būs jāpanāk, lai sabiedrība šīs demogrāfiskās pārmaiņas uztver pozitīvi un neuzskata, ka visvecākā gadagājuma cilvēki ir apgrūtinājums sabiedrībai vai drauds sabiedrības locekļiem.

1.2 Lai minētos mērķus sasniegtu, ir jārisina arī problēmas, kuras saistītas ar nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem. Minētajām problēmām līdz šim nav pievērsta nekāda uzmanība, un tās netiek neuzskatītas par pietiekami nopietnām un aktuālām. Īpašiem riskiem ir pakļauti vecāka gadagājuma cilvēki, kas ir aprūpējami un dzīvo nošķirti mājās vai atrodas aprūpes iestādēs. Tādēļ EESK aicina ES Padomes prezidentvalstis risināt jautājumus, kas skar nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma — it īpaši aprūpējamiem — cilvēkiem. Iepriekš minētā informācija un ieteikumi paredzēti ES Padomes prezidentvalstīm, Komisijai un dalībvalstu valdībām.

1.3 Par nepieļaujamas izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem novēršanu galvenokārt ir atbildīgas dalībvalstis. Tā kā minētās problēmas ir aktuālas visās dalībvalstīs, EESK uzskata, ka jāizstrādā Eiropas mēroga stratēģija. — Tā kā nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem ir cilvēktiesību un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas pārkāpums, EESK aicina Komisiju, pamatojoties uz pastāvošajiem nolīgumiem, izstrādāt visaptverošu stratēģiju, lai novērstu šādu izturēšanos. — Minētā stratēģija jāizstrādā, pamatojoties uz ES mēroga pētījumu par nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma — it īpaši aprūpējamiem — cilvēkiem. Pētījums jāveic ar mērķi apzināt situāciju minētajā jomā, analizējot gan minētās parādības izplatību, gan arī tās dažādos veidus, cēloņus un riska faktorus. Pētījumā jāanalizē aprūpe, ko veic gan mājās, gan arī šim nolūkam paredzētās iestādēs. — Riska, kam pakļauti vecāka gadagājuma cilvēki, līmenis, viņu tiesiskā situācija, iespējas saņemt palīdzību un atbalstu jāanalizē, ņemot vērā noteikumus, kuru mērķis ir novērst nepieļaujamu izturēšanos pret bērniem. — Lai nodrošinātu vecāka gadagājuma cilvēku aizsardzību dalībvalstīs, pētījumā jāanalizē arī tas, kā ir izdevies īstenot Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. Iepriekš minētā informācija un ieteikumi paredzēti Eiropas Parlamentam, Komisijai, Nodarbinātības, sociālo lietu un vienlīdzīgu iespēju ģenerāldirektorātam.

1.4 Vienīgā iespēja efektīvi novērst nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma — it īpaši aprūpējamiem — cilvēkiem ir pasākumi attiecīgās valsts līmenī. Tādēļ, lai novērstu šāda veida izturēšanos, katrai dalībvalstij Eiropas stratēģijas izstrādes ietvaros ir jāsagatavo valsts rīcības plāns, kura īstenošanai tiek piešķirti nepieciešamie līdzekļi. Minētajos plānos īpaša uzmanība jāvelta šādiem pasākumiem: — jautājums par nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājumam aprūpējamiem cilvēkiem jāsāk apspriest atklāti, ar informācijas un izglītošanas kampaņu palīdzību informējot sabiedrību par situāciju, kādā atrodas aprūpējamie cilvēki un viņu aprūpētāji; — jāpieņem vispārīgas pamatnostādnes un jāizveido juridiskais pamats, kas atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas principiem; — jāizstrādā valstu ziņojumi par to, kā novērst nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem, ko aprūpē mājās vai aprūpes iestādēs. Tajos būtu jāiekļauj informācija par to, vai dalībvalstīs aprūpes jomā ir noteikti saistoši (minimālie) standarti, vai ir izveidotas oficiālas pārraudzības iestādes un cik efektīvi minētie noteikumi aizsargā vecāka gadagājuma cilvēkus, ko aprūpē mājās vai attiecīgajās iestādes; — jāuzlabo informācija, kas pieejama visām personām un iestādēm, kas darbojas aprūpes jomā, kā arī jāpaplašina viņu pilnvaras un jāuzlabo viņu savstarpējās sadarbība. Tādēļ ir jāveic arī attiecīgo profesionālo grupu, proti, medicīnas personāla, aprūpes personāla, policijas darbinieku, atbilstoša apmācība un jāīsteno minētajām grupām paredzētas iniciatīvas, kā arī jāparedz, ka aprūpes iestāžu darbiniekiem ir tiesības ziņot par trūkumiem; — jāizveido plaša mēroga, visiem pieejams un (arī) konfidenciāls konsultatīvais dienests, lai visas iesaistītās puses, kā arī tie, kam, iespējams, būs jārisina šāda veida jautājumi, savlaicīgi iegūtu pilnīgu informāciju par aprūpes jautājumiem; — jāizveido dienests, kas piedāvātu iespējas atslogot personas, kuras aprūpē savas ģimenes locekli, kā arī sniegtu konsultācijas un atbalstu profesionāliem darbiniekiem; — jāizveido sadarbības, apmācības un sistemātiskas informācijas apmaiņas tīkli, kuros apvienotas visas personas un iestādes, kas darbojas aprūpes jomā. Iepriekš minētā informācija un ieteikumi paredzēti dalībvalstīm.

1.5 EESK uzskata, ka valstu un ES mēroga informācijas apmaiņai par labas prakses piemēriem un metodēm ir ļoti svarīga nozīme, lai nodrošinātu kvalitāti un veicinātu standartu noteikšanu aprūpes jomā. Iepriekš minētā informācija un ieteikumi paredzēti dalībvalstīm un Eiropas Noziedzības novēršanas tīklam (EUCPN).

2. Pamatojums

2.1 Vecums un nepieļaujamas izturēšanās risks

2.1.1 Demogrāfiskās prognozes liecina, ka Eiropā līdz 2050. gadam to iedzīvotāju skaits, kas sasnieguši un pārsnieguši 65 gadu vecumu, ievērojami palielināsies (par 58 miljoniem vai 77 %); visvairāk palielināsies to vecāka gadagājuma iedzīvotāju skaits, kas sasnieguši un pārsnieguši 80 gadu vecumu. Šādas attīstības tendences ietekmē ikdienas dzīvi daudzās jomās, un tādēļ gandrīz visās politikas jomās jāveic īpaši uzdevumi.

2.1.2 Demogrāfiskā attīstība nav vienīgais faktors, kas nosaka, ka aizvien steidzamāk jārisina problēmas, kas saistītas ar nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem. Minētajam jautājumam līdz šim nav pievērsta nekāda uzmanība, un tas netiek uzskatīts par pietiekami nopietnu un aktuālu. Tādēļ arī pieejamie empīriskie dati ir nepietiekami un nepilnīgi.

2.1.3 Noziedzības statistikas dati liecina, ka 60 gadu vecumu sasniegušie un pārsniegušie vīrieši un sievietes vardarbības riskam ir pakļauti ievērojami mazāk nekā jaunākās paaudzes, un arī noziegumu upuru aptaujas liecina, ka vecāka gadagājuma cilvēki retāk nekā jaunāki cilvēki cieš no vardarbības. Noziedzības statistikas dati un noziegumu upuru aptaujas tomēr nav īpaši piemērotas, lai apzinātu un iegūtu informāciju par vardarbības risku, kam pakļauti vecāka gadagājuma cilvēki.

2.1.4 Tas pirmām kārtām attiecas uz nepieļaujamas izturēšanās risku, kam vecāka gadagājuma cilvēkus tuvākajā sociālajā vidē pakļauj personas, kuras šie cilvēki pazīst, kurām viņi uzticas un no kurām viņi, iespējams, ir arī atkarīgi. Zinātnieki, politiķi un dažādu jomu darbinieki pagājušo desmitgažu laikā ir secinājuši, ka minētajā vidē vardarbības līmenis ir augsts. Uzmanība tomēr tika pievērsta galvenokārt vardarbībai pret bērniem un sievietēm (1), savukārt jautājumi saistībā ar nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem tika atstāti novārtā.

2.1.5 Saskaņā ar “Action on Elder Abuse” grupas definīciju, ko pārņēmusi Pasaules Veselības organizācija (PVO) un izmanto pētnieki un politiķi, nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem ir ikviena atsevišķa vai atkārtota darbība vai piemērotas darbības neveikšana, kas var nodarīt kaitējumu vai radīt draudus vecāka gadagājuma cilvēkam (2).

2.1.6 Pieejamie dati liecina, ka vecāka gadagājuma cilvēki bieži cieš no nepieļaujamas (dažkārt nežēlīgas) izturēšanās; vairums šādu gadījumu tomēr nenonāk atklātībā (3). Anglijā, Skotijā, Velsā un Ziemeļīrijā 2006. gadā tika aptaujāti vairāk nekā 2000 personu, kas sasniegušas un pārsniegušas 66 gadu vecumu un dzīvo privātās mājsaimniecībās (tostarp aprūpētās patversmēs) (4). Šīs reprezentatīvās aptaujas rezultāti liecina, ka 2,6 % aptaujāto pēdējos divpadsmit mēnešos ir cietuši no nepieļaujamas izturēšanās no ģimenes locekļa, drauga vai aprūpes darbinieka puses. Ja ņem vērā arī gadījumus, kad šādi izturējušies arī kaimiņi un paziņas, cietušo vecāka gadagājuma cilvēku skaits palielinās līdz 4 %. Vecāka gadagājuma cilvēki visbiežāk cietuši nevērības dēļ; jāmin arī tādi mazāk nozīmīgi iemesli kā ļaunprātīga finansiālā izmantošana, nepieļaujama izturēšanās psihiskā un fiziskā ziņā, un — visretāk — seksuālā izmantošana. Sievietes biežāk nekā vīrieši liecina, ka cietušas no nepieļaujamas izturēšanās. Arī citās Rietumu valstīs šie dati ir līdzīgi, un nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem ir tik pat izplatīta kā vardarbība ģimenē. Spānijā 2004. gadā veiktais pētījums liecina, ka vecāka gadagājuma cilvēki no nepieļaujamas izturēšanās cieš gandrīz tādā pašā mērā kā bērni.

2.2 Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma aprūpējamiem cilvēkiem

2.2.1 Jēdziens “aprūpe” ir plašs un nozīmē gan palīdzību un atbalstu mājas apstākļos, gan arī (stacionāro) intensīvo aprūpi.

2.2.2 Īpašiem riskiem ir pakļauti vecāka gadagājuma cilvēki, kas ir aprūpējami un/vai dzīvo nošķirti savās mājās vai atrodas aprūpes iestādēs. Tādēļ šajā izpētes atzinumā vislielākā uzmanība pievērsta tam, kādā situācijā atrodas minētie cilvēki, kādiem riskiem viņi pakļauti, kādas ir iespējas veikt preventīvus un intervences pasākumus.

2.2.3 Izņemot visvecākā gadagājuma cilvēkus, vairumam vecāka gadagājuma cilvēku aprūpe nav nepieciešama. Vācijā 2003. gada beigās aprūpe bija nepieciešama 1,6 % 60-64 gadu vecumu sasniegušo cilvēku un 9,8 % 75-79 gadus sasniegušo iedzīvotāju, savukārt 90-94 gadu vecumu sasniegušo vidū bija jāaprūpē 60,4 % cilvēku (5). Aprēķini liecina, ka palielināsies vecāka gadagājuma cilvēku skaits (skatīt iepriekš) un ka šie cilvēki aizvien biežāk slimos un viņi aizvien biežāk būs jāaprūpē. Tiek lēsts, ka aprūpējamo cilvēku skaits palielināsies par 116-136 %; to cilvēku skaits, kas atradīsies aprūpes iestādēs, palielināsies pat par 138-160 %. Ar palīdzību un aprūpi saistītajiem riskiem aizvien vairāk būs pakļauti galvenokārt visvecākā gadagājuma cilvēki (kas sasnieguši un pārsnieguši 80 gadu vecumu) (6).

2.2.4 Valda uzskats, ka nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma aprūpējamiem cilvēkiem ir jāvērtē no gerontoloģijas viedokļa, un tā izpaužas ne tikai kā nepieļaujama fiziska izturēšanās, bet arī kā ikviena veikta un neveikta darbība, kas īpaši negatīvi ietekmē vecāka gadagājuma cilvēku dzīvi un labsajūtu (7). Nepieļaujama apiešanās izpaužas kā (8): — tieša fiziska vardarbība (sitieni, purināšana, knaibīšana, fizisku ierobežojumu piemērošana, mehānisku līdzekļu izmantošana, lai piespiestu atrasties nekustīgā stāvoklī, fizisku palīgierīču atņemšana utt.); — netieša fiziska vardarbība (nepiemēroti medikamenti, piemēram, nomierinoši līdzekļi utt.); — seksuālā izmantošana (intimitātes robežu neievērošana, nevēlami intīmie sakari utt.); — emocionāla vai psihiska vardarbība (verbālā agresija, nevērība vai ignorance, emocionālā neiejūtība, sociālā atstumtība, fiziski vai cita veida draudi, apvainojoša vai pazemojoša izturēšanās utt.); — finansiāla vai materiāla izmantošana (īpašuma izmantošana bez piekrišanas, nekustamā īpašuma pārdošana bez piekrišanas, pierunāšana vai piespiešana dāvināt naudu, naudas un vērtīgu lietu zagšana, finansiāli izdevīgu nosacījumu izspiešana, vecāka gadagājuma cilvēki kā izspiedēju mērķa grupa utt.); — nevērība (ikdienā netiek sniegta nepieciešamā palīdzība, kā arī netiek nodrošināta higiēniskā un vispārējā aprūpe, it īpaši — pārtika un dzērieni, nenodrošinot pienācīgu nekustīgi guļošo aprūpi, viņiem veidojas tā saucamie izgulējumi — decubitus); — draudi vecāka gadagājuma cilvēku pamest vai ievietot aprūpes iestādē; — vecāka gadagājuma cilvēku izmantošana eksperimentiem, nesaņemot viņu piekrišanu vai pretēji viņu gribai.

2.2.5 Pret vecāka gadagājuma aprūpējamiem cilvēkiem var nepieļaujami izturēties gan mājās, gan arī aprūpes iestādē. Eiropā nav ticamu datu, kas atspoguļotu šādas vardarbības izplatību. Lai arī tiek lēsts, ka nevērība, nepieļaujama izturēšanās un vardarbība pret apkopjamiem cilvēkiem varētu būt bieži sastopamas parādības, oficiāli dati šajā jomā nav pieejami.

2.2.5.1 Pētījumi liecina, ka gadījumos, kad vecāka gadagājuma cilvēks tiek aprūpēts mājās, no vardarbīgas izturēšanās cietuši 5 līdz 25 % aprūpējamo (9).

2.2.5.2 Analizējot situāciju Vācijā (10), pētījumā par nepieļaujamu un nevērīgu izturēšanos pret cilvēkiem, kas atrodas pansionātos un vecāka gadagājuma cilvēku aprūpes iestādēs, 70 % aptaujāto aprūpes darbinieku liecināja, ka veikuši vardarbīgas vai nepieņemamas darbības, nav veikuši nepieciešamās darbības vai novērojuši, ka šādi izturējušies citi darbinieki (11).

2.3 Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma aprūpējamiem cilvēkiem — šādu gadījumu atpazīšana

2.3.1 Nepieļaujamas izturēšanās gadījumus bieži ir sarežģīti atpazīt. Galvenie iemesli ir upuru kautrēšanās runāt par notikušo; atkarība no tās personas palīdzības, aprūpes un atbalsta, kuras attieksme ir nepieļaujama, un ar to saistītās bailes no atriebības vai situācijas pasliktināšanās; slimības, it īpaši smadzeņu sairšanas, rezultātā radusies praktiska nespēja informēt par nepieļaujamas izturēšanās gadījumiem; neziņa, kā rīkoties situācijās, kad pastāv aizdomas par iespējamu nepieļaujamu izturēšanos.

2.4 Aprūpe mājās

2.4.1 Patlaban vairums vecāka gadagājuma cilvēku ikdienā dzīvo savās mājās. Daudzās Eiropas valstīs aprūpējamie vecāka gadagājuma cilvēki tiek aprūpēti mājās (Vācijā apmēram divas trešdaļas). Aprūpes iestādēs atrodas tikai 7 % vecāka gadagājuma cilvēku, kuri sasnieguši vai pārsnieguši 65 gadu vecumu. Aprūpi ģimenē veic galvenokārt laulātais draugs, retākos gadījumos meitas un vedeklas. Lai arī vairumā gadījumu nav runas par nepieļaujamu izturēšanos, dažkārt tā tomēr vērojama (skatīt 2.2.5.1. punktu).

2.4.2 Aprūpe mājās rada papildu slodzi personām, kuras veic aprūpi. Tā īpaši ietekmē aprūpētāju veselību, labsajūtu un sociālo dzīvi. Ģimenēm dažkārt nākas daudz upurēt, lai aprūpētu vecāka gadagājuma ģimenes locekļus. Situāciju saasina nepietiekamā sagatavošanās aprūpei un vājš atbalsts aprūpes laikā. Īpaši grūta ir to vecāka gadagājuma cilvēku aprūpe, kuri cieš no garīgas slimības.

2.4.3 Tomēr gadījumi, kad no nepieļaujamas izturēšanās cieš mājās aprūpējami cilvēki, nav saistīti tikai ar aprūpētāju pārslogotību, bet arī ar daudziem citiem riska faktoriem. Šajā sakarā jāmin tādi faktori kā attiecību kvalitāte pirms radās aprūpes nepieciešamība, aprūpētāja atkarība no atkarību izraisošām vielām un viņa psihiskie traucējumi, sociālās atstumtības sajūta un sajūta, ka netiek sniegts pietiekams sociālais atbalsts, kā arī pašas aprūpējamās personas agresīva uzvedība (12).

2.5 Aprūpe šim nolūkam paredzētās iestādēs

2.5.1 Lai arī patlaban attiecīgajās iestādēs atrodas neliela daļa vecāka gadagājuma aprūpējamo cilvēku, prognozes liecina, ka cilvēku, it īpaši visvecākā gadagājuma cilvēku skaits šajās iestādes ievērojami palielināsies (skatīt 2.2.3. punktu). Jau šodien ir vērojama tendence aprūpi neveikt mājās, bet gan stacionārās aprūpes iestādēs vai, nodrošinot ambulatorās aprūpes pakalpojumus.

2.5.2 Vairumā aprūpes iestāžu to pacienti necieš no nepieļaujamas izturēšanās. Tas attiecas galvenokārt uz iestādēm, kas dalībvalstīs ir akreditētas, tiek uzraudzītas un kurās rūpīgi ievēro attiecīgās valsts spēkā esošos tiesību aktus veselības jomā.

2.5.3 Dažām iestādēm tomēr ir slikta slava. Lai arī sistemātiski pētījumi par aprūpes iestādēs notikušajiem nepieļaujamas izturēšanās gadījumiem nav pieejami, veselības apdrošināšanas sistēmas medicīnisko dienestu pārbaudes skaidri liecina, ka šādi gadījumi nav reta parādība (13).

2.5.3.1 Šo pārbaužu rezultāti liecina par kaitējumiem aprūpes laikā un nepietiekamu aprūpi, piemēram, trūkumiem apgādē ar pārtiku un dzērieniem. Tie liecina arī par psihofarmaceitisku līdzekļu izrakstīšanu pārlieku lielās devās, lieliem pārkāpumi medikamentu izmantošanā un brīvību ierobežojošiem pasākumiem.

2.5.4 Neprasmīgi vadītās aprūpēs iestādēs bieži netiek ņemtas vērā iedzīvotāju vajadzības un ir vērojama nevērīga un vienaldzīga attieksme. Nosakot ļoti stingru dienas kārtību, bieži tiek ierobežota aprūpes iestāžu iemītnieku pašnoteikšanās un patstāvība.

2.5.5 Aprūpes personāla saspringtā darba grafika un pārslogotības dēļ cieš ne tikai aprūpējamie. Šāda situācija neapmierina arī pašus aprūpētājus. Ar aprūpes iestāžu personālu saistītās problēmas saasina tas, ka darbinieki priekšlaicīgi pārtrauc profesionālo darbību un trūkst kvalificētu cilvēku, kas vēlētos strādāt minētajā jomā. Patlaban nekas netiek darīts, lai veicinātu interesi par vecāka gadagājuma cilvēku aprūpētāja profesiju un to padarītu pievilcīgāku.

2.6 EESK analīze un priekšlikumi

2.6.1 Jebkāda nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem (lai arī kur tā vērojama) ir nosodāma, un turpmāk jāatzīst, ka šāda problēma pastāv. Komiteja rosina ES Padomes prezidentvalstis, Eiropas Komisiju un valstu valdības veikt attiecīgos pasākumus, lai novērstu nepieļaujamas izturēšanās iemeslus un tādējādi aizsargātu vecāka gadagājuma cilvēkus gan tad, ja viņi paliek mājās, gan arī tad, ja atrodas aprūpes iestādē.

2.6.2 EESK priekšlikumi attiecas galvenokārt uz šādām jomām:

2.6.2.1 Cilvēktiesību dimensija

— Nicā 2000. gada 7. decembrī pieņemtās Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 25. pantā ir atzītas un ievērotas vecāka gadagājuma cilvēku tiesības uz cilvēka cienīgu un neatkarīgu dzīvesveidu, kā arī līdzdalību sociālajā un kultūras dzīvē.

— Lai minēto mērķi sasniegtu, EESK uzskata, ka būtiski ir rast jaunu skatījumu uz vecāka gadagājuma cilvēkiem. Lielāka uzmanība jāvelta jautājumiem, kas saistīti ar vecāka gadagājuma cilvēku diskrimināciju, jo tās dēļ vecāka gadagājuma aprūpējami cilvēki bieži cieš no nepieļaujamas izturēšanās. Vecāka gadagājuma cilvēkus jācenšas iekļaut sabiedrībā, un viņu aprūpe jāuztver kā kopīgs uzdevums.

— Komiteja uzsver, ka vecāka gadagājuma cilvēkiem ir tiesības izvēlēties, kur dzīvot, nebaidoties no vardarbības, un vecāka gadagājuma cilvēku diskriminācija ir nosodāma. Pamattiesību hartai jānodrošina vecāka gadagājuma cilvēku aizsardzība neatkarīgi no viņu dzīvesvietas.

— Komiteja norāda, ka vecāka gadagājuma cilvēkiem ir jābūt iespējām izvēlēties savu dzīvesvietu, ņemot vērā nepieciešamā atbalsta apjomu. Tādēļ EESK aicina valstu valdības nodrošināt atbilstošus dzīvošanas apstākļus un atbalstu personām, kas vēlas palikt mājās, aprūpētās patversmēs, stacionārās aprūpes iestādēs vai ilgstošas aprūpes iestādēs.

— Vecāka gadagājuma cilvēkiem jāsniedz iespēja nebaidoties ziņot par starpgadījumiem vai problēmām. Iespēja sniegt informāciju par starpgadījumiem jāpaver arī ģimenes locekļiem vai citiem aprūpētajiem, turklāt viņiem jābūt drošiem, ka tas negatīvi neietekmēs viņu ģimenes locekļu vai viņu pašu situāciju vai drošību nodarbinātības jomā. Jāpanāk, lai minētās personas var paļauties uz to, ka visas problēmas tiks atrisinātas delikāti un efektīvi.

2.6.2.2 Datu bāzes uzlabošana un nepieciešamība veikt pētījumus

— Komiteja ierosina turpmāk veikt padziļinātus ES mēroga pētījumus, lai novērtētu nepieļaujamas izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem apmērus un tādējādi noteiktu: — minētās parādības vispārējo izplatību un kritērijus, kas raksturo nepieļaujamu izturēšanos mājās un aprūpes iestādē; — nepieļaujamas izturēšanās iemeslus, īpaši uzsverot problēmas, ar kurām saskaras personas, kuras aprūpē savu ģimenes locekli, kā arī īpašu uzmanību pievēršot atbalstam, ko saņem šādas personas; — kādā mērā Pamattiesību harta aizsargā vecāka gadagājuma cilvēkus; — kādi ir dalībvalstu standarti vecāka gadagājuma cilvēku aprūpes jomā un kā tiek pārraudzīta un pārbaudīta to ievērošana.

2.6.2.3 Minētā jautājuma atklāta apspriešana un sabiedrības informēšana

— Komiteja aicina valstu valdības veikt pasākumus, lai sabiedrību informētu par nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem un nodrošinātu šādu gadījumu nonākšanu atklātībā; tādēļ valsts mērogā jāorganizē plašsaziņas līdzekļu kampaņas, ko praktiski atbalsta licencētas un brīvprātīgas aģentūras.

— EESK uzskata, ka plašsaziņas līdzekļi var ievērojami manīt sabiedrības izpratni par minēto jautājumu, un uzsver, ka to viedoklim jābūt pārliecinošam un konstruktīvam.

2.6.2.4 Informēšana, izskaidrošana, izglītošana un novēršana

— Komiteja aicina valstu valdības steidzami veikt šādus pasākumus: — uzlabot vecāka gadagājuma cilvēkiem un viņu ģimenes locekļiem pieejamo informāciju par nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem; — nodrošināt, ka profesionāli darbinieki var droši sniegt informāciju par nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem, un sniegt šiem darbiniekiem pietiekamas konsultācijas un atbalstu; — nodrošināt visiem medicīnas un aprūpes jomas — tostarp policijas — darbiniekiem pietiekamu apmācību, lai viņi atpazītu nepieļaujamas izturēšanās gadījumus, kā arī nodrošināt mehānismus minētās problēmas novēršanai; — nodrošināt, lai veselības aprūpes un sociālo dienestu tīkliem būtu iespēja izveidot ārkārtas izmitināšanas centrus un atbalsta grupas, kā arī piedāvāt neatkarīgas un konfidenciālas konsultācijas pa telefonu; — nodrošināt personām, kuras aprūpē savu ģimenes locekli, pietiekamu informāciju par tādas slimības kā, piemēram, demence, simptomiem un attīstību, lai uzlabotu izpratni par nepieciešamo aprūpi, kā arī sniegt viņām pietiekamu atbalstu, tostarp piedāvājot apmācību; — nodrošināt, lai personas, kuras aprūpē ģimenes locekli, varētu piekļūt attiecīgiem dienas aprūpes pakalpojumiem, varētu izmantot tādu dienestu pakalpojumus, kas periodiski uzņemas aprūpi, kā arī saņemt medicīnas darbinieku atbalstu, lai tādējādi mazinātu stresu, ko izraisa 24 stundu aprūpe; — nodrošināt atbalstu aprūpējamās personas ģimenes locekļiem (gan vīriešiem, gan sievietēm), lai viņi varētu samazināt savu profesionālo darbību un veikt aprūpi, nelabvēlīgi neietekmējot savas karjeras iespējas.

— Izmantojot informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) produktu un pakalpojumu piedāvātās iespējas, daudzi vecāka gadagājuma cilvēki varēs dzīvot ilgāk tur, kur viņiem vislabāk patīk, saglabājot patstāvību un augstu dzīves kvalitāti. Ar IKT produktu palīdzību šie cilvēki var apmierināt ikdienas vajadzības, nepieciešamības gadījumā tos izmantojot, lai kontrolētu savu veselību un darbošanos un tādējādi samazinātu nepieciešamību saņemt aprūpes pakalpojumus aprūpes iestādē. Minētās tehnoloģijas paaugstinās vecāka gadagājuma cilvēku drošību un nodrošinās iespēju saņemt sociālos un medicīnas pakalpojumus, kā arī neatliekamo palīdzību. Tas ļaus šiem cilvēkiem arī turpmāk būt lielā mērā neatkarīgiem, patstāvīgiem un dzīvot cilvēka cienīgu dzīvi.

2.6.2.5 Tīklu izveide

— Komiteja aicina valstu valdības steidzami izveidot daudzu aģentūru tīklus, lai nodrošinātu sadarbību, apmācību un sistemātisku informācijas apmaiņu (14).

2.6.2.6 Aprūpes oficiāla pārraudzība

— Komiteja aicina dalībvalstis izveidot augsta līmeņa pārraudzības un pārbaudes dienestus, lai vecāka gadagājuma cilvēkiem nodrošinātu augstas kvalitātes pakalpojumus, kuru pamatā būtu skaidri un publiski pieejami aprūpes standarti. Šādiem dienestiem jāpiešķir tiesības veikt pasākumus stāvokļa uzlabošanai, kuru rezultātiem jābūt publiski pieejamiem.

2.6.2.7 Lielākas iespējas atklāt nepieļaujamas izturēšanās gadījumus

— Komiteja uzsver, ka ir svarīgi ar attiecīgo aģentūru palīdzību palielināt iespējas delikātā veidā atklāt gadījumus, kad mājās vai iestādē notiek nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem. Jāpanāk, lai iesaistītās puses paļautos uz to, ka ikvienā šādā gadījumā tiks veikti attiecīgi pasākumi un notiks pārmaiņas. Būtu jāatzīst, ka šajā procesā var tikt iesaistīta arī policija vai uzsākta tiesvedība.

Briselē, 2007. gada 24. oktobrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Dimitris DIMITRIADIS

(1) Skatīt EESK 2006. gada 16. marta pašiniciatīvas atzinumu par tematu “Vardarbība pret sievietēm ģimenē” (OV C 110, 9.5.2006.) un 2006. gada 14. decembra papildu atzinumu par tematu “Bērni — vardarbības ģimenē netieši upuri” (OV C 325, 30.12.2006.), ziņotāja abiem atzinumiem — HEINISCH kdze.

(2) Toronto deklarācijā par nepieļaujamas izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem novēršanu globālā mērogā iekļautā definīcija: “Nepieļaujama izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem ir ikviena atsevišķa vai atkārtota darbība vai piemērotas darbības neveikšana situācijā, kad uz kādu paļaujas, tādējādi nodarot kaitējumu vai radot draudus vecāka gadagājuma cilvēkam. Nepieļaujama izturēšanās var izpausties dažādos veidos: fiziskā, psoholoģiskā/emocionālā, seksuālā, finansiālā ziņā vai kā apzināta vai neapzināta noraidoša attieksme.” (PVO, 2002. gads) (http://www.who.int/ageing/projects/elder_abuse/alc_toronto_declaration_en.pdf.); Action on Elder Abuse (www.elderabuse.org.uk).

(3) Ķelnē 2006. gada maijā notika starptautisks simpozijs, ko atbalstīja nodarbinātības, sociālo lietu un iespēju vienlīdzību komisārs Valdimir Spidla kgs. Tā rezultāti liecina, ka dažādās dalībvalstīs no nepieļaujamas izturēšanās cieš 5 līdz 20 % vecāka gadagājuma cilvēku (ziņojums par simpoziju “Vardarbība un nevērīga attieksme pret vecāka gadagājuma cilvēkiem, kurus aprūpē mājās vai aprūpes iestādē”, izdevums “Forum Kriminalprävention”, 4/2006 un 1/2007).

(4) Apvienotajā Karalistē veiktais pētījums par nepieļaujamu un nevērīgu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem (2007. gada jūnijs)

(www.natcen.ac.uk).

(5) Federālais Statistikas dienests (2005. gads), Statistikas dati par aprūpējamām personām 2003. gadā, Wiesbaden (Vācija).

(6) Ziemeļreinas-Vestfālenas Noziedzīgu nodarījumu novēršanas padome (2006. gads), “Risks, kam pakļauti vecāka gadagājuma aprūpējami cilvēki” (“Gefahren für alte Menschen in der Pflege”).

(7) Minētā definīcija atbilst Toronto deklarācijai par nepieļaujamas izturēšanās pret vecāka gadagājuma cilvēkiem novēršanu globālā mērogā (PVO, skatīt 2. zemsvītras piezīmi).

(8) Ziemeļreinas-Vestfālenes Noziedzīgu nodarījumu novēršanas padome (skatīt 6. zemsvītras piezīmi), Toronto deklarācija (skatīt 2. zemsvītras piezīmi) un Apvienotajā Karalistē veiktais pētījums (skatīt 4. zemsvītras piezīmi).

(9) Görgen, Thomas (2005a),“Nahraumgewalt im Alter. Opferrisiken und Optionen für gewaltpräventives Handeln” (“Vardarbība pret vecāka gadagājuma cilvēkiem tuvākajā sociālajā vidē. Risks, kam pakļauti upuri, un preventīvas darbības iespējas”), izdevums “forum kriminalprävention”, 3/2005, 13-16. lpp. Lai iegūtu datus par atsevišķām Eiropas valstīm, skatīt Walentich/Wilms/Walter (2005. gads),“Gewalt gegen ältere Menschen in der häuslichen und institutionellen Pflege” (“Vardarbība pret vecāka gadagājuma cilvēkiem, kurus aprūpē mājās un aprūpes iestādēs”), izdevums “Bewährungshilfe”, 2/2005, 166-182. lpp.

(10) Görgen, Thomas (2005b),“As if I just didn't exist — Elder abuse and neglect in nursing homes” (“It kā manis nebūtu — vardarbība un noraidoša attieksme pret vecāka gadagājuma cilvēkiem aprūpes iestādēs”). Skatīt M. Cain & A. Wahidin (eds),“Ageing, crime and society” (“Vecums, noziedzība un sabiedrība”).

(11) Lai iegūtu datus par to, cik izplatīti tādi atsevišķi vardarbības akti kā kustību brīvības ierobežošana un psihofarmaceitisko līdzekļu nepieļaujama izmantošana, skatīt Rolf Hirsch (2005. gads), “Aspekte zur Gewalt gegen alte Menschen in Deutschland” (“Vardarbība pret vecāka gadagājuma cilvēkiem Vācijā — dažādi aspekti”), izdevums “Bewährungshilfe”, 2/2005, 149-165. lpp.

(12) Görgen 2005a (skatīt 9. zemsvītras piezīmi).

(13) Vācijas Slimokašu apvienību medicīnas dienesta otrajā ziņojumā “Kvalitāte ambulatorajā un stacionārajā aprūpē” (2007. gads) secināts, ka 10 % izmeklēto pacientu, kas atrodas aprūpes iestādēs, ir veselības traucējumi un ka viņi netiek pienācīgi aprūpēti

(http://presseportal.de/pm/57869).

(14) Kā piemēru var minēt biedrības “Bonnas iniciatīva, lai novērstu vardarbību pret vecāka gadagājuma cilvēkiem — rīcība nepieļaujamas izturēšanās gadījumā”(Bonner Iinitiative gegen Gewalt im Alter — Handeln statt Misshandeln) izdoto informatīvo brošūru “Vecāka gadagājuma cilvēki grūtībās — mēs varam palīdzēt”(Alte Menschen in Not — Wir können helfen), Bonna, 2006. gads. Informācija par šo un citām iniciatīvām atrodama arī International Network for the prevention of Elder Abuse (Starptautisks tīkls, kura mērķis ir novērst nepieļaujamu izturēšanos pret vecāka gadagājuma cilvēkiem) (www.inpea.net).