LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 151/27

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas Atzinums par tematu “Komisijas paziņojums “Virzība uz Eiropas Enerģijas patērētāju tiesību hartu””

COM(2007) 386 galīgā redakcija

(2008/C 151/09)

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2007. gada 5. jūlijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums “Virzība uz Eiropas Enerģijas patērētāju tiesību hartu””.

Komitejas Birojs 2007. gada 25. septembrī uzdeva Transporta, enerģijas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 441. plenārajā sesijā, kas notika 2008. gada 17. janvārī, ar 127 balsīm par, 1 balsi pret un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. EESK piezīmju un ieteikumu kopsavilkums

1.1 Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu izstrādāt Eiropas Enerģijas patērētāju tiesību hartu.

1.2 EESK uzskata, ka Hartas izstrāde ir pirmais solis, lai nostiprinātu un efektīvi īstenotu patērētāju tiesības, ko — kā Komisija pareizi norādījusi — nevar nodrošināt, izmantojot vienīgi tirgus mehānismus.

1.3 EESK uzskata, ka pēc iespējas jāizvairās no tiesiski nesaistošu tiesību aktu pieņemšanas. EESK piekrīt Eiropas Parlamenta rezolūcijā teiktajam un uzskata, ka būs jāpieņem saistoši tiesību akti, lai aizsargātu iedzīvotāju tiesības, un ka ieteikuma tiesību pasākumi neļauj pilnībā sasniegt mērķus. Pasažieru tiesību gadījumā Komisija ir uzskatījusi par vajadzīgu pieņemt Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), tādēļ nav skaidrs, kāpēc enerģijas patērētāju tiesības būtu jāregulē ar tiesiski nesaistošu dokumentu.

1.4 EESK iesaka Komisijai līdzās ierosinātajiem un pieņemšanas procesā esošajiem direktīvu grozījumiem nekavējoties apsvērt iespēju par Hartas pārveidošanu regulā par Eiropas enerģijas patērētāju tiesībām.

1.5 EESK uzskata, ka direktīvās minētās tiesības būtu jāattiecina uz visiem tiešajiem lietotājiem, jo īpaši privātpersonām, kā arī mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Ar Elektroenerģijas direktīvu 2003/54 dalībvalstīm ir piešķirta izvēles iespēja, proti, nodrošināt vai nenodrošināt mazajiem uzņēmumiem (uzņēmumi, kuros strādā mazāk par 50 darbiniekiem un kuru apgrozījums nepārsniedz 10 miljonus euro) universālo pakalpojumu, t.i., tiesības uz konkrētas kvalitātes elektroenerģiju par pieņemamām, viegli un skaidri salīdzināmām un pārredzamām cenām.

1.6 EESK uzskata, ka šāda atšķirīga attieksme nav pamatota un tiesības uz universālo pakalpojumu būtu jāattiecina vismaz uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem visā Eiropas Savienībā. Tādēļ, ņemot vērā, ka ar Trešo enerģētikas paketi, ko pašlaik izskata EESK, groza Elektroenerģijas direktīvu 2003/54, Komiteja iesaka Komisijai attiecīgi grozīt 2. pantu vai Hartā minētās tiesības attiecināt arī uz tiem patērētājiem, kas nav mājsaimniecības.

1.7 EESK uzskata, ka par “patērētāju” jāuzskata tiešais patērētājs, t.i., piegādātājuzņēmuma klients. Tas, ka paziņojumā “Enerģētikas politika Eiropai”, kurā runa ir par klientu tiesību hartu, un šajā atzinumā aplūkotajā priekšlikumā enerģijas patērētāju tiesību hartai ir lietoti atšķirīgi termini, rada nenoteiktību un pārpratumus [tulk. piez. — neattiecas uz dokumentiem latviešu valodā, jo atšķirībā no dokumentiem itāļu valodā tajos ir konsekventi lietots termins “patērētājs”]. Ņemot vērā, ka mazajiem un vidējiem uzņēmumiem ir svarīgi, lai ražošanas vajadzībām būtu nodrošināta pastāvīga un pietiekama energoapgāde, jāpievērš uzmanība arī šim aspektam, jo īpaši tā saucamajos konverģences un kohēzijas reģionos.

1.8 Universālā pakalpojuma nodrošināšana mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, sabiedrisko pakalpojumu sniegšana, ekonomiski nelabvēlīgā stāvoklī esošo un energoapgādes deficīta apdraudēto grupu aizsardzība, ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija, līgumu slēgšanas brīvība, tiesības saņemt informāciju, kā arī pieslēgumu īsā laikā un slēgt skaidri formulētus līgumus, maksāt pieņemamu, starp dažādiem piegādātājiem salīdzināmu un pārredzamu cenu, pastāvīgas piegādes garantija, informētība par izmantotajiem energoresursiem ir ļoti svarīgi jautājumi; Komisija ir pilnīgi pareizi norādījusi uz to, ka, izmantojot vienīgi tirgus instrumentus, nevar nodrošināt nepieciešamo izpratni par sociālajiem, vides un ekonomikas jautājumiem. EESK pilnībā atbalsta visas vienkāršās un efektīvās iniciatīvas, kas paredzētas šajā jomā, un aicina Komisiju izmantot visus piemērotākos instrumentus.

1.9 EESK iesaka apsvērt, vai ir lietderīgi līdzās Trešajā enerģētikas paketē paredzētajiem trīs grozījumiem veikt citus grozījumus Elektroenerģijas direktīvas A pielikumā.

1.10 EESK 2001. gada beigās ieteica pārveidot Eiropas Elektroenerģijas un gāzes regulatoru grupu (ERGEG) par aģentūru. Komiteja ir gandarīta, ka Trešajā enerģētikas paketē Komisija ir iekļāvusi šo priekšlikumu, un cer, ka viens no aģentūras turpmākajiem uzdevumiem būs arī pareizas patērētāju tiesību nodrošināšanas uzraudzība, kā arī mazāk aizsargāto patērētāju aizsardzība. EESK atbalsta patērētāju apvienību, kā arī mazo un vidējo uzņēmumu, nozares uzņēmumu un arodbiedrību iesaistīšanu, lai veicinātu sadarbību un kopējo atbildību, kā tas ir transporta nozarē. Eiropas līmeņa sadarbības grupa, kas piešķir aģentūrai pilnvaras veikt pasākumus un regulēt ražotāju un tiešo patērētāju attiecības, varētu būtiski veicināt mērķu sasniegšanu. Valstu regulējošām iestādēm saskaņā ar tām piešķirtajām pilnvarām būtu jāuzrauga tirgi.

1.11 EESK atzinīgi vērtē Komisijas paziņojuma pielikumā minētos priekšlikumus, kuru efektīva īstenošana ļautu nostiprināt patērētāju tiesības. Komiteja īpaši uzsver, ka tiesības uz sabiedriskajiem pakalpojumiem un universālo pakalpojumu var patiesi garantēt, apzinot galējo (rezerves) piegādātāju, kurš var veikt piegādi, ja uzticamam enerģijas piegādātājam rodas problēmas.

1.12 Lai veicinātu patērētāju pārrobežu mobilitāti un arī tiešajiem patērētājiem nodrošinātu Eiropas tirgus pieejamību, nepieciešami vienādi vienotā tirgus nosacījumi attiecībā uz līgumiem, t.i., pārredzamība, skaidra un neapgrūtinoša strīdu izšķiršanas kārtība, vienotas kompensācijas.

1.13 Pieņemamas, pārredzamas un salīdzināmas cenas. Saprotami un detalizēti rēķini, kuros ir minēta patērētājiem noderīga informācija par elektroenerģijas ražošanā izmantotajiem energoresursiem, CO2 un citu siltumnīcefekta gāzu emisijām, kā arī iekļauti Kopienas politikai atbilstoši ieteikumi, kā taupīt enerģiju.

1.14 Iespēja izvēlēties piegādātāju, bez problēmām īsā laikā to nomainīt, līgumu minimālā termiņa ierobežošana ir tiesības, kas saistītas ar tirgus pilnīgu izveidi.

1.15 Informācija. Patiesa, pilnīga, saprotama informācija par piekļuves un izmantošanas nosacījumiem, kā arī par tarifiem, cenām un to izmaiņām.

1.16 Attiecībā uz sūdzībām noteikti būtu jāizvēlas strīdu izšķiršana ārpustiesas kārtībā un jāīsteno Komisijas Ieteikums 98/257 un Ieteikums 2001/310.

1.17 Jānostiprina un jāīsteno tiesības uz pārstāvību ar patērētāju apvienību starpniecību. Sadarbības grupa, kas izveidota aģentūras ietvaros, varētu būt visu ieinteresēto pušu tikšanās forums, lai meklētu piemērotāko risinājumu patērētāju tiesību īstenošanai.

1.18 Energoapgādes deficīts neļauj nodrošināt pieņemamus dzīves apstākļus. Jāsaskaņo jēdziena “mazāk aizsargāts patērētājs” definīcija un viņa labā veicamie pasākumi, lai, garantējot pamatpiegādi un enerģijas piegādi bez maksas, nepieļautu padeves pārtraukšanu. Vienmēr būtu jārīkojas saskaņā ar atbildības principu.

1.19 Jāveic efektīvi negodīgas komercprakses apkarošanas pasākumi, atjauninot noteikumus, kas minēti 2005. gada 11. maija Direktīvas 2005/29/EK 1. pielikumā. Pret cita veida negodīgu praksi var veikt pasākumus ar reglamentējošu pasākumu palīdzību, nevis grozot direktīvu.

1.20 EESK iesaka līdzās Komisijas minētajiem deviņiem tematiem ņemt vērā tās tiesības, kas jau iekļautas piegādātājuzņēmumu un patērētāju apvienību parakstītajās hartās, kā liecina dažu ES dalībvalstu pieredze, piemēram, prasība ņemt vērā patērētāja rīcībā esošo laiku, tiesības uz līdzdalību un pārstāvību, tiesības uz kvalitāti un drošību, tiesības uz labāko, patērētājam vispiemērotāko tarifu, tiesības uz kompensāciju, kā arī uz ātru un efektīvu izlīguma procedūru.

2. Ievads. Komisijas dokuments

2.1 Komisija jau 2007. gada 10. janvāra paziņojumos (1), (2) minēja nodomu izstrādāt elektroenerģijas un gāzes piegādātājuzņēmumu klientu tiesību hartu; šo nodomu atbalstīja Padomes pavasara sanāksmē, kas notika 8.–9. martā, kad tika secināts, ka nepieciešama “labāka patērētāju aizsardzība, piemēram, izstrādājot enerģijas patērētāju hartu”.

2.2 Apzinoties, ka, izmantojot vienīgi tirgus mehānismus, nevar nodrošināt patērētāju interešu ievērošanu, Komisija uzsver, ka spēkā esošajās direktīvās ir paredzētas saistības sniegt sabiedriskos pakalpojumus un nodrošināt patērētāju tiesības; paziņots, ka valstīs tiks veikti patērētāju tiesību īstenošanas un nodrošināšanas uzraudzības pasākumi, kā arī nostiprinātas un paplašinātas minētās tiesības.

2.3 Eiropas Savienības elektroenerģijas un gāzes tirgu pilnīga atvēršana no 2007. gada 1. jūlija ir laba iespēja ar patērētāju organizāciju līdzdalību uzsākt sabiedrības informēšanas kampaņas par priekšrocībām, ko sniedz iespēja izvēlēties piegādātāju un turpināt izmantot tādas pašas tiesības.

2.4 Enerģija ir būtiska ikvienam Eiropas iedzīvotājam. Patērētāju interešu lielāka aizsardzība un nostiprināšana tāpat kā uzņēmumu interešu aizsardzība ir iekšējā tirgus nevainojamas darbības priekšnoteikums.

2.5 Spēkā esošajos Eiropas Savienības tiesību aktos jau ir paredzēta prasība ievērot sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kas ir būtiska enerģētikas tiesību aktu sastāvdaļa. Ņemot vērā tādas prioritātes kā ilgtspējīga attīstība, vides aizsardzība, kā arī mazāk aizsargāto patērētāju un sabiedrības grupu aizsardzība, sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības ir nepieciešams konkurētspējas papildelements. “Pienācīgi definētām universālo un sabiedrisko pakalpojumu saistībām pret enerģijas patērētājiem arī turpmāk jābūt nozīmīgam tirgus atvēršanas aspektam”.

2.6 Eiropas Savienībai ir jāveic tālejoši pasākumi, lai novērstu energoapgādes deficītu. Degvielu cenu paaugstināšanās pasaules tirgos ietekmē energoresursu cenas, radot aizvien vairāk problēmu mazāk aizsargātajām Eiropas sabiedrības grupām. Dalībvalstis minētajam jautājumam nav pievērsušas pietiekamu uzmanību, jo tikai piecās no tām ir paredzēti īpaši tarifi ekonomiski neizdevīgā situācijā esošiem patērētājiem. Jaunajā Hartā būs jāparedz piemērotākie instrumenti mazāk aizsargāto patērētāju aizsardzībai.

2.7 Galvenie uzdevumi. Jāatgādina Komisijas ierosinātie četri uzdevumi (3): — veicināt noteikumu izstrādi, kas palīdzētu sociāli vismazāk aizsargātajiem ES iedzīvotājiem enerģijas cenu kāpuma gadījumā; — paaugstināt iedzīvotājiem pieejamo informācijas minimumu, kas palīdz tiem izvēlēties starp dažādiem piegādātājiem un dažādām piegādes iespējām; — samazināt birokrātisko slogu klientiem piegādātāja nomaiņas gadījumā; — aizsargāt klientus no negodīgas prakses.

2.8 Jaunā Eiropas Enerģijas patērētāju tiesību harta nebūs tiesiski saistošs tiesību akts, tomēr tajā būtu jāiekļauj šāda informācija: a) spēkā esošie Kopienas tiesību akti, ar ko tiek paredzētas patērētāju tiesības un enerģijas piegādātāju pienākumi; b) iespējamie elementi, kas dalībvalstu iestādēm (valdībām vai regulatoriem) būtu jāņem vērā, īstenojot un piemērojot šos tiesību aktus; c) iespējamie elementi, kas var papildināt esošās tiesības un ir dalībvalstu kompetencē; d) iespējamie elementi, kas var papildināt esošās tiesības un ko var sasniegt privātsektora (proti, nozares un patērētāju pārstāvju) pašregulācijas ceļā.

2.9 Noteikti deviņi pamatjautājumi, ko iekļaus Hartā: — pieslēgums, — līgumi, — cenas, tarifi un uzraudzība, — piegādātāja brīva izvēle, — informācija, — sūdzības, — pārstāvība, — sociālie pasākumi, — negodīga komercprakse.

2.10 Saskaņā ar kopējās atbildības principu visām ieinteresētajām pusēm, t.i., Kopienai, dalībvalstīm, enerģētikas nozarei, visu sociālo partneru pārstāvjiem un patērētāju apvienībām, jāsniedz ieguldījums uz iedzīvotājiem orientētas enerģētikas politikas izstrādē.

2.11 Par katru pamatjautājumu pielikumā ir norādīti spēkā esošie tiesību akti un pasākumi, kas būtu jāveic Komisijai, dalībvalstīm vai arī ar ieinteresēto pušu vienošanos vai pašregulācijas noteikumu palīdzību.

3. Vispārējas piezīmes

3.1 EESK ir paredzējusi izskatīt šādus jautājumus: tiesiskais regulējums, Hartas mērķgrupa, Komisijas priekšlikuma ietekme un proporcionalitāte, citu iespējamo instrumentu izmantošana, aģentūras un valstu regulatīvo iestāžu nozīme, citi vispārīgi vai konkrēti priekšlikumi vai pasākumi.

Tiesiskais regulējums

3.2 Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 38. pantā par patērētāju aizsardzību ir teikts: “Savienības politika nodrošina augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni”. Minētā panta pamatā ir Līguma 153. pants, ar ko Kopienai uzliek par pienākumu nodrošināt patērētāju tiesību aizsardzības augstu līmeni, kā arī veicināt viņu tiesības uz informāciju un organizāciju veidošanu savu interešu aizstāvībai. Turklāt patērētāju aizsardzības prasības jāņem vērā, izstrādājot un īstenojot citus Kopienas politikas pasākumus un iniciatīvas.

3.2.1 Ar Amsterdamas līgumu, kurā, no jauna formulējot agrāko 129 A pantu, izstrādāts 153. pants pašreizējā redakcijā, ir apstiprināta Kopienas kompetence patērētāju aizsardzības jomā (4).

3.2.2 EESK atzinīgi vērtē Komisijas lēmumu nostiprināt patērētāju tiesības un patērētāju tiesību hartā apkopot informāciju gan par visiem pašreizējiem Kopienas likumdošanas pasākumiem (5), gan par ierosinātajām iniciatīvām, ko turpmāk varētu veikt dažādos līmeņos.

3.2.2.1 Komiteja uzsver, ka, ņemot vērā atšķirīgos patērētāju tiesību aizsardzības paņēmienus dalībvalstīs, līdz šim nevarēja apgalvot, ka spēkā esošajās direktīvās minētās tiesības ir vispārēji un nepārprotami atzītas. Var radīt pārpratumus tas, ka Harta nav tiesiski saistošs tiesību akts, kaut arī tajā minētas saistības dažās jomās, kā arī dalībvalstu un piegādātāju pašregulācijas iespējas un runa ir par morālo pārliecību.

3.2.2.2 Eiropas Parlamenta 2007. gada 4. septembra rezolūcijas (rezolūcija par ieteikuma tiesību instrumentu izmantošanas institucionālo un juridisko ietekmi) apsvērumu X punktā teikts, ka “situācijās, kad likumdošanas kompetence ir Kopienai, bet, šķiet, ka nav politiskas gribas ieviest tiesību aktus, ieteikuma tiesību izmantošana ir iespēja, kā apiet attiecīgās kompetentās likumdošanas struktūras, var būt pamatā ES līguma 6. pantā paredzēto demokrātijas un tiesiskuma principu, kā arī EK līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes un proporcionalitātes principu neievērošanai un rezultātā var izraisīt Kopienas ultra vires rīcību [t.i., rīcību, kas pārsniedz pilnvaras]”.

3.2.2.3 Eiropas Parlamenta deputāta Manuel Medina Ortega kga sagatavotās rezolūcijas (6) 1. punktā teikts: “[Parlaments] uzskata, ka Kopienas kontekstā ieteikuma tiesību instrumenti pārāk bieži ir neskaidri un neefektīvi, jo var kaitīgi ietekmēt Kopienas likumdošanu un iestāžu līdzsvaru, un tos jāizmanto ar piesardzību, pat ja to izmantošana ir paredzēta Līgumā”, bet 8. punktā minēta konkrētāka prasība, proti, “[Parlaments] aicina Komisiju pirms katra ierosinājuma ieviest ieteikuma tiesību instrumentus un pievērst īpašu uzmanību tam, kā nesaistošas tiesību normas ietekmēs patērētājus un kādi apstrīdēšanas līdzekļi tajās ir paredzēti”.

3.2.3 EESK iesaka noteikt atšķirību starp “izpildes tiesībām” un citiem aizsardzības veidiem un nākamajā Hartā skaidri nošķirt pašreizējās tiesības no citām ierosinātajām iniciatīvām, kas tiks vai varētu tikt īstenotas visos līmeņos un kas ir ieteicamas, bet nav saistošas.

3.2.3.1 Pamatojoties uz līdz šim gūto pieredzi, ko Komisija pati vērtē kā neapmierinošu, un ņemot vērā Komisijai ar līgumiem piešķirtās pilnvaras, EESK uzskata, ka varbūt labāk būtu pieņemt vairākus jaunus un skaidrus noteikumus, lai vairāk aizsargātu patērētājus, jo īpaši nelabvēlīgākā stāvoklī esošos patērētājus. Līguma 5. pantā minētais subsidiaritātes princips, uz ko daudzreiz nepamatoti atsaucas, iebilstot pret Kopienas iniciatīvām, būtu šādā gadījumā pilnībā jāizmanto, lai pieņemtu patērētājiem izdevīgus lēmumus, ja nav ieviesti efektīvi valstu tiesību akti.

Kas ir patērētāji?

3.3 EESK uzsver, ka no atsauces tiesību aktiem nekļūst skaidrs, kas ir Hartas mērķgrupa un uz ko attiecināmas tiesības, kuras izriet no dažādiem ES tiesību aktiem. Paziņojumā “Enerģētikas politika Eiropai” (7) ir apstiprināts, ka “Komisija izstrādās enerģijas patērētāju hartu”.

3.3.1 Direktīvas 2003/54/EK (2003. gada 26. jūnijs) 2. panta 7. punktā jēdziens “patērētāji” ir definēts kā elektrības vairumtirgotāji un gala patērētāji (patērētāji, kas pērk elektroenerģiju pašu patēriņam), “mājsaimniecību patērētāji” kā patērētāji, kuri pērk elektroenerģiju mājsaimniecības patēriņam, un “patērētāji, kas nav mājsaimniecību patērētāji” kā patērētāji, kuri pērk elektroenerģiju citiem mērķiem, un ietver ražotājus un vairumtirgotājus.

3.3.2 Direktīvā 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi pret patērētājiem iekšējā tirgū un ko Komisija norāda kā Hartas atsauces dokumentu saistībā ar patērētāja tiesībām uz godīgām un pārredzamām attiecībām ar piegādātājiem, 2. panta a) punktā definē jēdzienu “patērētājs” — jebkura fiziska persona, kas komercpraksē, uz ko attiecas šī direktīva, darbojas nolūkos, kas neattiecas uz tās uzņēmējdarbību, amatniecību vai profesiju.

3.3.3 EESK uzskata, ka direktīvās minētās tiesības jānodrošina visiem tiešajiem lietotājiem, jo īpaši privātpersonām, kā arī mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Ar Elektroenerģijas direktīvu 2003/54 dalībvalstīm ir piešķirta izvēles iespēja, proti, nodrošināt vai nenodrošināt mazajiem uzņēmumiem (uzņēmumi, kuros strādā mazāk par 50 darbiniekiem un kuru apgrozījums nepārsniedz 10 miljonus euro) universālo pakalpojumu, t.i., tiesības uz konkrētas kvalitātes elektroenerģiju par pieņemamām, viegli un labi salīdzināmām un pārredzamām cenām.

3.3.4 EESK uzskata, ka šāda atšķirīga attieksme nav pamatota un tiesības uz universālo pakalpojumu būtu jānodrošina vismaz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem visā Eiropas Savienībā. Tādēļ, ņemot vērā, ka ar Trešo enerģētikas paketi, ko pašlaik izskata EESK, groza Elektroenerģijas direktīvu 2003/54, Komiteja iesaka Komisijai attiecīgi grozīt 2. pantu vai Hartā minētās tiesības attiecināt uz patērētājiem, kas nav mājsaimniecības.

3.3.5 EESK uzskata, ka par “patērētāju” jāuzskata tiešais patērētājs, t.i., piegādātājuzņēmuma klients. Tas, ka paziņojumā “Enerģētikas politika Eiropai”, kurā runa ir par klientu tiesību hartu, un šajā atzinumā aplūkotajā priekšlikumā enerģijas patērētāju tiesību hartai ir lietoti atšķirīgi termini, rada nenoteiktību un pārpratumus [tulk. piez. — neattiecas uz dokumentiem latviešu valodā, jo atšķirībā no dokumentiem itāļu valodā tajos ir konsekventi lietots termins “patērētājs”]. Ņemot vērā, ka mazajiem un vidējiem uzņēmumiem ir svarīgi, lai ražošanas vajadzībām būtu nodrošināta pastāvīga un pietiekama energoapgāde, jāpievērš uzmanība arī šim aspektam, jo īpaši tā saucamajos konverģences un kohēzijas reģionos.

Priekšlikuma ietekme un proporcionalitāte

3.4 EESK uzskata, ka priekšlikums par Enerģijas patērētāju tiesību hartas izstrādi ir svarīgs, jo Harta var ietekmēt sabiedrības viedokli tādēļ, ka debates tiek uzsāktas uzreiz pēc iekšējā tirgus atvēršanas, tādējādi veicinot patērētāju informētību par enerģētikas tirgu. Minētajam instrumentam tomēr ir arī trūkumi, jo atšķirībā no transporta nozares, kur pasažieru tiesību hartā ir skaidras atsauces uz konkrētām tiesībām un konkrētām kompensācijām, Komisijas priekšlikumā teikts, ka Harta nav tiesiski saistošs dokuments, izņemot gadījumos, kad ir atsauce uz direktīvās iekļautajiem noteikumiem. Tādēļ runa ir drīzāk par kopsavilkuma dokumenta izstrādi, nevis tiesību nostiprināšanu. Cerības, ko šajā atzinumā izskatāmā dokumenta iesniegšanas laikā pauda komisāri Piebalgs un Kuneva, varētu nepiepildīties.

3.4.1 “ES patērētāji gaida Eiropas kopīgu rīcību, reaģējot uz situāciju enerģētikas jomā un klimata pārmaiņu izraisītajām problēmām”, teica par enerģētiku atbildīgais komisārs Andris Piebalgs. “Patērētāji ne tikai vēlas saņemt ilgtspējīgus, drošus un konkurētspējīgus energoapgādes pakalpojumus, bet arī cer, ka ES rīkosies patērētāju tiesību aizsardzības jomā tagad, kad enerģētikas tirgi ir atvērti, piedāvājot patērētājiem plašākas izvēles iespējas. Tādēļ ir vajadzīga Enerģijas patērētāju harta”.

3.4.2 “Šo tirgu atvēršana Eiropas patērētājiem ir gan problēma, gan izdevība”, teica par patērētāju tiesībām atbildīgā komisāre Meglena Kuneva. “Tikai tad, kad izdosies izveidot pārskatāmu un efektīvu tirgu, kurā patērētāju tiesības ir pilnībā aizsargātas un patērētāji saņem pietiekamu informāciju, lai izmantotu pieejamo piedāvājumu priekšrocības, varēsim teikt, ka mērķis ir sasniegts”.

3.4.3 EESK piekrīt Eiropas Parlamenta rezolūcijā teiktajam un uzskata, ka būs jāpieņem tiesiski saistoši tiesību akti, lai aizsargātu iedzīvotāju tiesības, un ka ieteikuma tiesību pasākumi neļauj pilnībā sasniegt mērķus. Pasažieru tiesību gadījumā Komisija ir uzskatījusi par vajadzīgu pieņemt Regulu (EK) Nr. 261/2004 (2004. gada 11. februāris), tādēļ nav skaidrs, kāpēc enerģijas patērētāju tiesības būtu jāregulē ar tiesiski nesaistošu dokumentu. Harta tiek izstrādāta, jo pašreiz noteiktās tiesības netiek pietiekami nodrošinātas, transponēšana valstu tiesību aktos ir nepietiekama, izņemot atsevišķus priekšzīmīgus gadījumus; Komisijai ir tiesības un pienākums veikt pasākumus, tomēr tā izvēlas tiesiski nesaistošu instrumentu, kaut arī apzinās, ka, izmantojot vienīgi tirgus instrumentus, nevar panākt atbilstīgus un pietiekamus risinājumus.

3.4.4 Būtu jāpievērš uzmanība Komisijas paziņojumam (8) par pasažieru tiesībām, kurā teikts: “Pēc Regulas (EK) Nr. 261/2004 vairāk nekā divu gadu piemērošanas ir gūti panākumi, bet nepieciešami būtiski uzlabojumi, lai panāktu, ka aviokompānijas konsekventāk piemēro noteikumus un dalībvalstis konsekventāk nodrošina noteikumu izpildi. Pretstatā agrākajam grūtā stāvoklī nonākušajiem pasažieriem tagad ir īpašas tiesības, bet pārāk bieži viņi ir neizdevīgā stāvoklī salīdzinājumā ar aviokompānijām”. Kaut arī direktīvas noteikumi ir tiesiski saistoši, acīmredzams, aviosabiedrības tos neievēros. Kāpēc gāzes un elektroenerģijas piegādātājuzņēmumiem tas būtu jādara Hartas gadījumā, kas nav tiesiski saistošs dokuments?

3.4.5 Pamatojoties uz agrāk gūto pieredzi šajā nozarē un citās ekonomikas nozarēs, EESK uzskata, ka būtu lietderīgi pieņemt tiesiski saistošu instrumentu, ar ko pilnībā garantē patērētāju tiesības. Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam, jo tas ir piemērots, lai sasniegtu izvirzītos mērķus un tā pamatā ir nepieciešamība izstrādāt nepieciešamos tiesību aktus. Kaut arī Komisija ir pilnvarota pieņemt tiesību aktus, šajā gadījumā tā izvēlas citu pieeju. EESK uzskata, ka objektīvu apsvērumu dēļ izvēlētais instruments nav piemērots izvirzīto mērķu sasniegšanai. Harta varētu būt tikai pirmais solis, tomēr ES likumdevējam būtu jāveic citi efektīvi tiesību nostiprināšanas pasākumi.

3.4.6 Universālā pakalpojuma nodrošināšana mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, sabiedrisko pakalpojumu sniegšana, ekonomiski atstumto un energoapgādes deficīta apdraudēto grupu aizsardzība, ekonomiskā, sociālā un teritoriālā kohēzija, līgumu slēgšanas brīvība, tiesības saņemt informāciju, kā arī pieslēgumu īsā laikā un slēgt skaidri formulētus līgumus, maksāt pieņemamu, starp dažādiem piegādātājiem salīdzināmu un pārredzamu cenu, pastāvīgas piegādes garantija, informētība par izmantotajiem energoresursiem ir ļoti svarīgi jautājumi; Komisija ir pilnīgi pareizi norādījusi uz to, ka, izmantojot vienīgi tirgus instrumentus, nevar nodrošināt nepieciešamo izpratni par sociālās, vides un ekonomikas jautājumiem. EESK pilnībā atbalsta visas vienkāršās un efektīvās iniciatīvas, kas paredzētas šajā jomā, un aicina Komisiju izmantot visus piemērotākos instrumentus.

Aģentūras un valstu regulējošo iestāžu loma

3.5 EESK atzinīgi vērtē priekšlikumu regulai, kas ir iekļauta Trešajā enerģētikas paketē un ar ko izveido aģentūru, kura atbildīga par enerģētikas nozares regulējošo iestāžu sadarbību (9). Komiteja 2001. gada 17. oktobra atzinumā par Otro enerģētikas paketi (10) aicināja Komisiju, “(…) izvērtējot Padomes [ERGEG] darbību, apsvērt iespēju to pārveidot par Eiropas aģentūru vai līdzīgu struktūrvienību, kas būtu atbildīga par elektroenerģijas un dabasgāzes starptautiskajiem pārvadājumiem”. Komiteja ir gandarīta, ka tā ir bijusi tik tālredzīga, iesniedzot priekšlikumu par aģentūras izveidi.

3.5.1 Komisijas paziņojumā “Gāzes un elektroenerģijas iekšējā tirgus perspektīvas” (11) ir paredzēts nostiprināt direktīvas, kas attiecas uz valstu regulējošo iestāžu pilnvarām. Komisija 2.2.1. punktā apgalvo, ka “regulatoriem ir vajadzīgas stingras ex-ante pilnvaras šādās jomās: (…) vii) patērētāju aizsardzība, tostarp jebkāda kontrole pār galalietotājiem noteiktajām cenām”. Diemžēl Trešajā enerģētikas paketē nav runas par šādu “nostiprināšanu”. Dažas regulatoru pilnvaras tik tiešām ir nostiprinātas ar jaunajiem Elektroenerģijas direktīvas noteikumiem, kas minēti VII a nodaļā un ar ko regulatorus aicina “nodrošināt augstas kvalitātes universālos un sabiedriskos pakalpojumus elektroenerģijas [un gāzes] jomā, mazaizsargātu patērētāju aizsardzību un A pielikumā paredzēto patērētāju tiesību aizsardzības pasākumu efektivitāti”, tomēr minētos pienākumus jau uzņēmušās gandrīz visas regulējošās iestādes.

3.5.2 Ar jauno Elektroenerģijas direktīvu Komisija ir ierosinājusi veikt arī grozījumus A pielikumā, proti, tam pievienot trīs rindkopas, no kurām vienā runa ir par tiesībām uz piekļuvi patēriņa datiem, otrajā — tiesības uz informāciju par ikmēneša patēriņu un attiecīgajām izmaksām, bet trešajā — tiesības jebkurā laikā mainīt piegādātāju. EESK atzinīgi vērtē priekšlikumu, tomēr pauž neizpratni, kāpēc Komisija, ņemot vērā iespēju uzņemties ietekmīgākas iniciatīvas, neizmanto galveno instrumentu, t.i., nepārskata direktīvu, lai sasniegtu izvirzīto mērķi, proti, nostiprinātu patērētāju tiesības.

3.5.2.1 Komisijas priekšlikums grozīt 3. pantu, pievienojot jaunu 10. punktu, kurā ir paredzēts, izmantojot komitoloģijas procedūru, izskatīt atsevišķas regulas daļas, varētu būt piemērots patērētāju tiesību nostiprināšanas instruments, jo komiteju lēmumi, kas tām pieprasīti attiecīgajos jautājumos, stājas spēkā nekavējoties. EESK iesaka ES iestādēm apstiprināt minēto Komisijas priekšlikuma punktu.

3.5.2.2 Paziņojumā “Virzība uz Eiropas Enerģijas patērētāju tiesību hartu” ir minētas ne tikai pašreizējās (grūti īstenojamās) tiesības, bet arī dažas idejas par jaunām tiesībām. Ja minētos priekšlikumus iekļautu A pielikumā, tie kļūtu tiesiski saistoši un varētu veidot pamatu, lai izstrādātu īpašu regulu par tiešo patērētāju tiesību aizsardzību.

3.5.3 EESK uzskata, ka Eiropas aģentūras turpmākajos uzdevumos jāiekļauj arī patērētāju tiesību ievērošanas uzraudzība. Šajā sakarā būtu jāparedz patērētāju apvienību, kā arī mazo un vidējo uzņēmumu, nozares uzņēmumu un arodbiedrību līdzdalība, lai veicinātu sadarbību un kopējo atbildību, kā tas ir transporta nozarē. Eiropas līmeņa sadarbības grupa piešķir aģentūrai pilnvaras veikt pasākumus un regulēt ražotāju un tiešo patērētāju attiecības.

3.5.3.1 Aģentūrai kā iestādei savas kompetences jomās jābūt tiesīgai pieņemt tiesiski saistošus lēmumus. Tajā būs pārstāvētas valstu regulatīvās iestādes, un tās ietvaros tiks izveidotas tehniskās komitejas, kuru darbā piedalīsies visas regulējošās iestādes. EESK cer, ka minētās aģentūras kompetencē būs patērētāju tiesību aizsardzība un tā šajā sakarā apspriedīsies ar sadarbības grupu. Tas ļautu veikt efektīvākus pasākumus, lai īstenotu Komisijas mērķus, ko tā izvirzījusi Patērētāju tiesību hartā. EESK jau 2001. gadā uzsvēra, ka “jānodrošina minēto iestāžu pārredzama un demokrātiska darbība, lēmumu pieņemšanas procesā iesaistot dažādus elektroenerģijas un dabasgāzes tirgu dalībniekus (patērētājus, darba ņēmējus un uzņēmumus)”. (12)

3.5.3.2 Savukārt valstu regulējošās iestādes varēs aktīvi sadarboties, lai izstrādātu visaptverošu tiesību aizsardzības stratēģiju, un tām būs lielākas iespējas nodrošināt tiesību aktu īstenošanu.

4. Īpašas piezīmes

4.1 Komiteja 2001. gada atzinumā par Elektroenerģijas direktīvu (13) atzinīgi vērtēja to, ka Komisija par vienu no galvenajiem priekšnoteikumiem uzskata mērķu sasniegšanu sabiedrisko pakalpojumu jomā un ka tas jādara, pieņemot pasākumus patērētāju tiesību aizsardzības augstāka līmeņa nodrošināšanai, tostarp īpašus pasākumus neaizsargātākajām sabiedrības grupām, piemēram, pasākumus sociālajā jomā, lai atsevišķām grupām garantētu piegādi par pieņemamām cenām. Šajā jomā gūtā pieredze diemžēl nav pozitīva.

4.2 “Elektroenerģijas pārrobežu plūsmas Eiropā ir pamazām palielinājušās ik gadu kopš tirgus atvēršanas. Tomēr pārrobežu plūsma starp ES dalībvalstīm veido vidēji tikai 10 % no ES patērētās elektroenerģijas”. (14)

4.3 “Elektroenerģijas padeves pārtraukums Itālijā 2003. gadā un UCTE (15) 2006. gadā parādīja, cik dārgi var izmaksāt starpgadījums Eiropas mēroga pārvades tīklā. Tāpēc, lai radītu tirdzniecības pieaugumu, ir svarīgi nodrošināt saskaņotāku elektrotīkla darbību un izveidot jaunu infrastruktūru, ietverot esošo līniju modernizēšanu, jaunu līniju būvniecību un vajadzības gadījumā veikt ieguldījumus citās elektrotīkla komponentēs. (..) Eiropas tirgus lielā mērā ir balstīts uz reģionālo jēdzienu. Minētais tirgus attīstījās dabiski, ievērojot elektrotīkla fiziskās īpašības. Pateicoties reģionu izveidei grozītajās sastrēgumu pārvaldības pamatnostādnēs un ERGEG attīstot Elektroenerģijas reģionālās iniciatīvas, reģionālajai pieejai ir piešķirts oficiāls statuss”. (16)

4.4 Tiešie patērētāji ir īpaši ieinteresēti, lai viņiem būtu garantēta enerģijas piegāde. Aizvien lielāka reģionu līdzdalība enerģētikas nozarē varētu veicināt piegādi un ciešāku sadarbību, jo īpaši starp robežreģioniem, kuras rezultātā būtu jārodas iespējai palielināt satiksmi un plūsmu, mazinot piegādes traucējumu risku.

4.5 Tiešo patērētāju tiesību aizsardzības pasākumos būtu jāiekļauj tiesības uz regulāru informāciju par pārdotās enerģijas daudzumu, energoresursu ģeogrāfisko izcelsmi un avotu, kilovatstundās aprēķinātu siltumnīcefekta gāzu emisiju apjomu, kā arī sadarbības līgumiem, kas noslēgti Kopienā un ar trešām valstīm. Visiem zināms, piemēram, ka valstis, kas nolēmušas neizmantot kodolenerģiju, pērk enerģiju, kas ražota kodolspēkstacijās. Šāda informācija būtu jādara zināma patērētājam, kas varētu mainīt piegādātāju, ja viņš nepiekristu piegādātājuzņēmuma izmantotajai energoresursu kombinācijai, taču pašreiz patērētājiem nav skaidrības par izvēlēto enerģijas ražošanas veidu.

4.6 Pieslēgums. Universāla pakalpojuma, piegādes nepārtrauktības un konkrēta pieslēguma datuma garantēšana ir tiesības, kas pašreiz ir spēkā, bet kuru īstenošana nav pietiekama. Būtu jāapzina “galējais (rezerves) piegādātājs”, kas nodrošina pakalpojuma sniegšanu, ja piegādātājs nevar veikt piegādi.

4.7 Līgums. Pārredzamība, izpildes kārtība, saistības, kompensācijas, taisnīgums, pārprotamu vai negodīgu noteikumu neesamība, kā arī skaidra un strīdus neizraisoša vadība — teorētiski tās ir visās dalībvalstīs atzītās tiesības, kas, transponējot direktīvas, būtu jāiekļauj valsts tiesību aktos. Reālie apstākļi ir daudz savādāki. Komisija Trešajā enerģētikas paketē ir iekļāvusi A pielikuma grozījumus, kas paredz lielākas saistības uzņēmumiem, tomēr pastāv risks, ka šis nodoms netiks īstenots, jo, izņemot atsevišķus gadījumus, ne ES līmenī, ne arī valstu līmenī nav paredzēta efektīva sankciju sistēma. Tieši šajā jomā ir nepieciešami visā ES vienoti noteikumi, un to ļauj nodrošināt tikai regula, kā tas ir pasažieru tiesību gadījumā.

4.8 Cenas, tarifi un uzraudzība. Jānodrošina pārredzamība, racionalitāte, salīdzināmība, dažādas maksājuma veikšanas metodes, viedu skaitītāju izplatīšana, skaidri un saprotami rēķini, kas atspoguļo reālo patēriņu. EESK uzskata, ka energoresursu patēriņa rēķinos ir ļoti svarīgi skaidri norādīt enerģijas ražošanas izmaksas (degvielas iegāde, piegāde, apkope, amortizācija, nodevas un akcīzes nodokļi, kā arī personāla un vispārējas izmaksas), izejvielas (fosilie energoresursi, hidroelektroenerģija, atjaunīgie energoresursi, kodolenerģija, koģenerācija), CO2 emisijas līmeni, ietaupīto enerģijas daudzumu, kā arī veikt salīdzinājumu ar agrāko patēriņa daudzumu un ar tādu pašu patērētāju vidējo patēriņa apjomu. Šāds informēšanas instruments rosina patērētāju uz pārdomām par nepieciešamību taupīt enerģiju. Rēķins (saskaņā ar Komisijas priekšlikumu būtu jāsagatavo vienreiz mēnesī) ir instruments, kas nodrošina informācijas apmaiņu starp piegādātāju un patērētāju un ko varētu izmantot kā līdzekli, lai izplatītu virkni “pozitīvu vēstījumu” ES politikas ietekmes veicināšanas nolūkā.

4.9 Piegādātāja brīva izvēle. Jābūt iespējai jebkurā laikā bez maksas mainīt piegādātāju un tajā pašā laikā saglabāt savas tiesības. Jānodrošina, ka nomaiņa tiek veikta konkrētā laikā. Dažreiz līgumos ir noteikts līguma minimālais termiņš. EESK uzskata, ka šādos gadījumos jāparedz līgumu minimālā termiņa griesti, lai nepārkāptu tiesības uz brīvu piegādātāja izvēli, ieviešot pārāk garu minimālo termiņu un lielu sodanaudu.

4.10 Informācija. Tai jābūt patiesai, pilnīgai, saprotamai informācijai par piekļuves, izmantošanas nosacījumiem, kā arī par tarifiem, cenām un to izmaiņām. Lai visiem nodrošinātu vienādas tiesības, patērētāji jāinformē par viņu tiesībām uz sabiedrisko pakalpojumu saņemšanu un par kārtību, saskaņā ar kuru ir garantēts universālais pakalpojums, jo īpaši par elektroenerģijas vai gāzes piegādes kvalitāti un nepārtrauktību, par kompensācijām patērētāja tiesību neievērošanas gadījumā, par procedūrām, kā arī par bezmaksas vai ekonomiski izdevīgu risinājumu pieejamību strīdu izšķiršanas gadījumos. Visi piegādātāji reizi gadā vai tad, kad tirgū ienāk jauns piegādātājs, iesniedz sarakstu, kurā norādīti piegādātāji, kas darbojas attiecīgajā reģionā. Piegādātājuzņēmumi informē klientus arī par finanšu, nodokļu un likumdošanas pasākumiem, kas sekmē energoefektivitātes veicināšanas iniciatīvu īstenošanu, un sniedz konkrētus priekšlikumus par to, kā taupīt elektroenerģiju un gāzi.

4.11 Sūdzības. Komisāre Bonino kdze 1998. gadā ļoti aktīvi darbojās patērētāju tiesību aizsardzības jomā, un Komisija izstrādāja ieteikumu (17) par iestādēm, kas atbildīgas par patērētāju strīdu izšķiršanu ārpustiesas kārtībā, un pēc tam, 2001. gadā, (18) tika izstrādāts vēl viens ieteikums, lai paplašinātu minētā ieteikuma darbības jomu. Enerģijas patērētāju tiesību jomā sūdzības būtu jāmēģina risināt pirmām kārtām ārpustiesas kārtībā, kas ļauj nodrošināt efektīvu patērētāja aizsardzību īsā laikā ar zemām izmaksām, ja vien ir nodrošināta attiecīgās iestādes neitralitāte, procedūras efektivitāte, atklātība un pārredzamība. Ar enerģijas piegādi saistīta strīda izskatīšana tiesā būtu nesamērīga ieguldītā laika un izmaksu ziņā.

4.12 Pārstāvība. Patērētāju apvienību pārstāvības tiesības, kas atzītas ES tiesību aktos, netiek pietiekami efektīvi īstenotas. Tā kā nav Kopienas tiesiskā regulējuma, lai veiktu vienotu rīcību, tajā skaitā pārrobežu pakalpojumu vai saimnieciskās darbības jomā, vēl vairāk tiek ierobežotas tiesības griezties tiesā. Eiropas aģentūras dibināšana varētu būt iespēja īstenot minētās tiesības un izdevība izveidot pastāvīgu sadarbības grupu ar visu ieinteresēto pušu līdzdalību, kā tas ir, piemēram, transporta nozarē — Automobiļu direktīvas piemērošanas gadījumā —, kad sociālo partneru un patērētāju pārstāvji Kopienas iestādēm palīdz izskatīt priekšlikumus. Tāpat arī katrā dalībvalstī būtu jāizveido pastāvīga sadarbības grupa, kas sniegtu konsultācijas valstu regulējošām iestādēm.

4.13 Sociālie pasākumi. Komiteja pauž lielu satraukumu par energoapgādes deficītu un uzskata, ka klienta parāda gadījumā jāizslēdz iespēja pārtraukt piegādi. EESK nesen pieņemtajā atzinumā teikts (19): “Eiropas enerģētikas politikai jābūt tādai, lai to varētu pieņemt visas sociālās grupas, neradot atšķirīgu attieksmi piekļuvē energoapgādes uzņēmumu sniegtajiem pakalpojumiem (…)”. EESK neatbalsta enerģijas bezmaksas piegādi, jo tas neveicina enerģijas taupīšanu, un uzskata, ka minētā problēma būtu jārisina, ieviešot vispārēju nodokļu sistēmu. Sabiedrisko pakalpojumu līgumā būtu jāiekļauj nosacījums par zināma daudzuma elektroenerģijas un gāzes pārdošanu par pašizmaksas cenu, lai, nodrošinot piegādi pietiekamā daudzumā un par pieņemamu cenu, apmierinātu neaizsargātāko patērētāju vajadzības. Vienmēr būtu jārīkojas saskaņā ar atbildības principu. Katrā gadījumā visā ES būtu jāsaskaņo jēdziena “mazāk aizsargāti patērētāji” definīcija un viņu labā veicamie pasākumi, lai nepieļautu diskrimināciju un tādējādi novērstu konkurences izkropļojumus.

4.14 Negodīga komercprakse. Patērētājs ir aizsargāts pret maldinošu komercpraksi, kad tiek sniegta nepareiza informācija, kad netiek sniegta apzināta lēmuma pieņemšanai nepieciešamā informācija, kad tiek radīti šķēršļi un nepamatoti aprēķinātas izmaksas, lai patērētāju atturētu no piegādātāja maiņas. EESK uzskata, ka būtu jānostiprina patērētāju tiesības, kas nodrošina aizsardzību pret šādu praksi. Direktīvas 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs) 5. panta 5. punktā iekļauta atsauce uz I pielikumu, kurā ir uzskaitīti komercprakses veidi, kas vienmēr uzskatāmi par negodīgiem, un piebilde, ka minēto sarakstu var grozīt tikai tad, ja pārskata direktīvu. Tā kā šāda saraksta atjaunināšanai ir nepieciešams pārāk ilgs laiks, regula, kurā būtu minēti enerģijas patērētāju aizsardzības pasākumi, būtu piemērots instruments, lai iekļautu enerģijas patērētāju īpašas tiesības uz aizsardzību pret negodīgu komercpraksi.

5. Labas prakses apmaiņa

5.1 EESK iesaka Komisijai iepazīties ar dažām patērētāju tiesību hartām, ko dalībvalstīs ir parakstījušas patērētāju apvienības un enerģijas piegādātāji un kurās atzītās klientu tiesības ir plašākas par Hartā paredzētajām. Piemēram, Itālijā patērētāju organizācija ADOC un elektroenerģijas vairumtirgotājs La220 s.p.a., kas jau vairākus gadus darbojas saskaņā ar sociālās atbildības principu, ir parakstījušas patērētāju tiesību hartu, kas ir tālejošāka par Komisijas ierosināto. Minētajā hartā, piemēram, ir iekļauta prasība ņemt vērā patērētāja rīcībā esošo laiku, tiesības uz līdzdalību un pārstāvību, tiesības uz kvalitāti un drošību, tiesības uz labāko tarifu, tiesības uz kompensāciju, kā arī uz ātru un efektīvu izlīguma procedūru. Ik pēc sešiem mēnešiem tiek pārbaudīts, vai harta, kas uzņēmumiem ir saistoša, jo tā ir iekļauta līgumos ar klientiem, tiek pareizi piemērota.

5.2 Dažas valstu regulējošās iestādes risina strīdu izšķiršanas jautājumus un ir izveidojušas saistību, kontroles un sankciju sistēmu, lai nodrošinātu enerģijas piegādes nepārtrauktību (20). Neapšaubāmi, pēkšņu sprieguma svārstību, elektroenerģijas padeves atslēgšanas vai īslaicīga pārtraukuma gadījumā runa ir par neizpildītām piegādes līgumsaistībām, un tādēļ piegādātājs atlīdzina radušos zaudējumus, ja nevar pierādīt, ka viņš nav vainojams padeves pārtraukšanā (21).

Briselē, 2008. gada 17. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Dimitris DIMITRIADIS

(1) Enerģētikas politika Eiropai (COM(2007)1).

(2) Gāzes un elektroenerģijas iekšējā tirgus perspektīvas (COM(2006) 841).

(3) Enerģētikas politika Eiropai (COM(2007)1), 10. lpp.

(4) Amsterdamas līgumā (1997. gada 4. oktobris) ir no jauna formulēts agrākais teksts, kurā runa bija par to, ka patērētāju aizsardzības jomā Komisija veic tikai koordinējošus pasākumus, kas ir pakārtoti dalībvalstu kompetencei.

(5) Elektroenerģijas direktīvas un Gāzes direktīvas A pielikums.

Padomes Direktīva 93/13/EEK (1993. gada 5. aprīlis) par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos.

Elektroenerģijas direktīvas 3. panta 3., 5. un 6. punkts

Gāzes direktīvas 3. panta 3. punkts

Direktīvas 2006/32/EK (2006. gada 4. aprīlis) par energoefektivitāti 13. panta 1. un 2. punkts

Komisijas Ieteikums 98/257/EK par principiem, ko izmanto iestādēs, kuras atbildīgas par patērētāju strīdu izšķiršanu ārpustiesas kārtībā

Komisijas Ieteikums 2001/310/EK par principiem, kas izmantojami ārpustiesas iestādēs, kuras iesaistītas patērētāju strīdu izšķiršanā, pamatojoties uz vienošanos

Direktīva 98/27/EK (1998. gada 19. maijs) par aizliegumiem saistībā ar patērētāju interešu aizsardzību

Direktīva 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem.

(6) Rezolūcija P6_TA(2007) 0366, 2007. gada 4. septembrī.

(7) Sk. citētā dokumenta 3.1.7. punktu.

(8) COM(2007) 0168 galīgā redakcija, 4.4.2007.

(9) COM(2007) 530 galīgā redakcija, 19.9.2007.

(10) OV C 36, 8.2.2002., 10. lpp. (ziņotājs: Hernandez Battaller kgs).

(11) COM(2006) 841 galīgā redakcija, 10.1.1007.

(12) Sk. citētā dokumenta 6.7.4. punktu.

(13) Sk. citētā dokumenta 6.4.2. un 6.4.3. punktu.

(14) Komisijas 2007. gada 15. maija paziņojums (COM(2007) 250 galīgā redakcija) “Ziņojums par pieredzi, kas gūta, piemērojot Regulu (EK) Nr. 1228/2003 “Regula par elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecību”.”

(15) Elektroenerģijas pārvades koordinācijas savienība (Union for the Co-ordination of Transmission of Electricity — UCTE).

(16) COM(2007) 250 galīgā redakcija, 15.5.2007. Citāts.

(17) 98/257/EK, 1998. gada 30. marts.

(18) 2001/310/EK, 2001. gada 4. aprīlis.

(19) CESE 1243/2007. Energoefektivitātes rīcības plāns (ziņotājs: Iozia kgs) (nav publicēts).

(20) Authority per l'energia e il gas (Itālijas iestāde, kas atbild par elektroenerģiju un gāzi), Lēmums 202/99.

(21) Žurnāla “Summa” 188. nr., 2003. gada aprīlis, advokāts Giulio Disegni, 22. lpp.