KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par dažu noteikumu īstenošanu, kas paredzēti Padomes Regulā (EK) Nr. 812/2004, ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 88/98 IEVADS Padomes Regula (EK) Nr. 812/2004[1] nosaka pasākumus ziņošanai par vaļveidīgo nejaušu nozveju konkrētās zvejniecībās un pasākumus, lai mazinātu šādu nozveju. Regulā ir minētas zvejniecības, kurās akustisko atbaidīšanas ierīču (AAI) izmantošana ir obligāta, tehniskās specifikācijas un šo ierīču izmantošanas nosacījumi, un zvejniecības, kurās reprezentatīvu datu iegūšanas nolūkā ir jāīsteno novērotāju programmas, lai novērtētu vaļveidīgo piezvejas apjomus. Dalībvalstu pienākums ir nodrošināt AAI izmantošanu, uzraudzīt to efektivitāti laika gaitā, kā arī īstenot uzraudzības sistēmas saskaņā ar minētājā regulā paredzētajām vadlīnijām. Saskaņā ar regulas 6. pantu dalībvalstu pienākums ir Komisijai nosūtīt gada ziņojumu par dažu regulas noteikumu īstenošanu. Saskaņā ar 7. pantu Komisijai pēc tam, kad tā no dalībvalstīm ir saņēmusi otro no šiem ziņojumiem, ir jāsagatavo paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par minētās regulas darbību[2]. Pēc tam, kad dalībvalstis ir iesniegušas ceturto gada ziņojumu, Komisijas pienākums ir iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei atjauninātu paziņojumu. Šo paziņojumu pamatā jābūt dalībvalstu ziņojumu novērtējumiem, un tajos jāņem vērā arī novērtējumi, kurus sagatavojusi Starptautiskā Jūras pētniecības padome ( ICES ) un Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komiteja (ZZTEK). Šis dokuments ir paredzēts, lai izpildītu Komisijas pienākumu iesniegt otro paziņojumu. Šajā paziņojumā iekļauts apkopojums par informāciju, kas ievākta 2007.–2009. gadā un kuru dalībvalstis iesniedza Komisijai saskaņā ar regulas 6. pantu. Turklāt ICES un ZZTEK tika lūgtas analizēt valstu ziņojumu zinātnisko daļu, regulas īstenošanu un dalībvalstu papildus iesniegtos zinātniskos ziņojumus. Šeit atspoguļoti ICES un ZZTEK analīzes secinājumi. DALĪBVALSTU ZIŅOJUMU ANALĪZE Kopš pirmā Eiropas Parlamentam un Padomei adresētā Komisijas 2009. gada paziņojuma ir uzlabojusies Regulā (EK) Nr. 812/2004 paredzētā ziņojumu sniegšana, kas jāveic dalībvalstīm. Tomēr dalībvalstu sniegtā informācija joprojām ir neviendabīga gan satura, gan formatējuma ziņā. ICES un ZZTEK ir norādījušas, ka dalībvalstu sniegtajā informācijā konstatētā nekonsekvence neļauj pienācīgi novērtēt to, kā regula tiek īstenota. Tikai dažas dalībvalstis (Apvienotā Karaliste, Īrija, Nīderlande, Spānija un Zviedrija) brīvprātīgi pieņēma ziņošanas formātu, kuru ierosināja ICES un ZZTEK. Šo standarta formātu dalībvalstis oficiāli pieņēma 2010. gada maijā. Tam vajadzētu uzlabot turpmāko ziņojumu konsekvenci. No divdesmit divām piekrastes ES dalībvalstīm vismaz vienu gada ziņojumu iesniedza visas valstis, izņemot vienu piekrastes valsti. Sešas dalībvalstis (Beļģija, Bulgārija, Grieķija, Kipra, Malta un Rumānija) informēja Komisiju, ka tām nav ziņošanas pienākuma saskaņā ar regulu. Tas vai nu tāpēc, ka to flotes neveica zvejas darbības, kas ietilpst regulas I pielikuma (AAI izmantošana) vai III pielikuma (novērotāji uz kuģa) darbības jomā, vai, Bulgārijas un Rumānijas gadījumā, tāpēc, ka tās veic zvejas darbības tikai Melnajā jūrā, uz kuru regula neattiecas. Apvienotā Karaliste, Dānija, Francija, Igaunija, Itālija, Īrija, Latvija, Nīderlande, Polija, Spānija un Zviedrija iesniedza ziņojumus, kuros iekļauti dati saistībā ar novērotājiem uz kuģa. Visas, izņemot vienu, sniedza aplēses par nejaušu nozveju. Tomēr, neskatoties uz zināmiem uzlabojumiem, Komisija uzskata, ka daudzām dalībvalstīm joprojām ir grūtības īstenot regulu un jo īpaši turpmāk minētās prasības. Pienākums izmantot AAI Astoņās dalībvalstīs (Apvienotā Karaliste, Dānija, Francija, Igaunija, Īrija, Polija, Spānija un Vācija) šobrīd ir zvejniecības, kurās AAI ir obligātas. Šīs dalībvalstis paziņoja par to lietošanu, un informācija tika iegūta ar kontroles un tiesībaizsardzības iestāžu veiktas tiešās uzraudzības palīdzību, aptaujājot zvejniekus un no izmēģinājuma pētījumiem. Kopumā regulas 2. un 3. panta noteikumu īstenošanas pakāpe nav skaidra, un valstu ziņojumi liecina, ka ierīču faktiskais lietojums uz kuģiem un dalībvalstu veiktā uzraudzība joprojām nav apmierinoša. Visas dalībvalstis, kas izmanto AAI, ir secinājušas, ka vajadzīgs turpmāks darbs, lai uzlabotu pašreizējo ierīču uzticamību, efektivitāti un praktisko lietošanu. Šo problēmu rezultātā gandrīz visas attiecīgās dalībvalstis pasūtīja pētījumus, lai sadarbībā ar vairākiem ražotājiem uzraudzītu un novērtētu AAI ierīču izmantošanu un uzlabotu to praktisko lietošanu un tehniskās īpašības. Ņemts vērā arī ar AAI izmantošanu saistītais risks drošībai, taču dalībvalstu ziņojumos norādīts, ka to lielā mērā var pārvarēt, uzlabojot konstrukciju, pastiprinot kvalitātes kontroli piegādātāju līmenī un ieviešot izmaiņas lietošanas praksē. Dažas dalībvalstis ir veikušas arī jaunu tirdzniecībā pieejamo AAI veidu testēšanu, un vismaz vienas ierīces testēšanas rezultāti bija pozitīvi. Šajos izmēģinājumos aktīvi piedalījās ražotāji. Šādi uz sadarbību balstīti pētījumi ir jāturpina. Joprojām aktuāls jautājums ir AAI izmantošanas ikgadējās izmaksas. Tās var būtiski atšķirties, ņemot vērā ierīcēs izmantotās tehnoloģijas un AAI nozaudēšanas apmērus konkrētās zvejniecībās. Uzskata, ka izmaksas ir ievērojamas zvejniecībās, kur izmanto stacionāros zvejas rīkus[3], un šīs izmaksas apvienojumā ar vāju uzticamību un negatīvu ietekmi uz zvejas darbībām mazināja AAI izmantošanu un atbilstību regulas prasībām. Tomēr vairākas dalībvalstis sāka īstenot atbalsta shēmas vai piešķīra zvejniekiem AAI bez maksas, lai kompensētu izmaksas, ļautu izmēģināt ierīces un palielinātu to lietojumu. Dažos gadījumos tas ir palīdzējis, bet ne visās dalībvalstīs vienādi, un tas ir tikai īstermiņa risinājums. Vairākas dalībvalstis pētīja to, cik liela ietekme ir attāluma palielināšanai starp AAI, kas piestiprināti pie stacionārajiem zvejas rīkiem, un secināja, ka, divkāršojot attālumu, ierīču efektivitāte faktiski nemazinās. Divkāršojot attālumu, var tikt samazinātas izmaksas zvejniekiem. Regulas 3. pants paredz, ka dalībvalstis var uz laiku atļaut izmantot ierīces, kuras neatbilst tehniskajām specifikācijām, kas noteiktas regulas tehniskajā pielikumā, un tas ietver attāluma palielināšanu starp ierīcēm. Vismaz divas dalībvalstis izmantoja šo atkāpi. Par AAI īstas pārliecības nav nevalstiskajām organizācijām, kas saistāms ar to, ka dzīvnieki var tikt izspiesti no dzīvotnes, un trokšņa ietekmi uz vidi, taču tam nav zinātnisku pierādījumu. Nevalstiskās organizācijas kā vienu no iemesliem, kāpēc AAI nav efektīvi, min pieraduma izveidošanos, lai gan arī par to zinātniskie pierādījumi ir nepietiekami. ICES ir secinājusi, ka šāda ietekme nav pierādīta; tā kā AAI ir pietiekami efektīvas, lai samazinātu cūkdelfīnu nejaušu nozveju, šķiet pamatoti uzskatīt, ka tas kompensē jebkādu iespējamo kolaterālo ietekmi. Svarīgs papildu jautājums attiecībā uz AAI ir tādu sistēmu izveide, kas vajadzīgas, lai noteiktu, vai AAI darbojas pareizi. Kontroles un tiesībaizsardzības iestādes vairākās dalībvalstīs ir norādījušas, ka regulas noteikumi praktiski nav ieviešami, ņemot vērā to, cik sarežģīti ir pārbaudīt, vai ierīces darbojas un vai zvejnieki tās ir piestiprinājuši pie zvejas rīka. Vācijas un Dānijas iestādes ir izstrādājušas monitoringa ierīci, kas ļauj inspicēt AAI jūrā. Turpmāks novērtējums par to, vai pārņemt šādas ierīces lietošanu, jāveic dalībvalstu kontroles iestādēm. Pienākums izstrādāt un īstenot novērotāju programmas Šo pienākumu izpildīja vairums dalībvalstu, dažādos salikumos izmantojot īpašas uzraudzības programmas, izmēģinājuma projektus, veicot novērojumus atbilstoši datu vākšanas sistēmai un dažādus citus zinātniskos un tehniskos izmēģinājumus. Attiecībā uz regulas 5. panta prasībām šķiet, ka visos gadījumos ir izmantoti atbilstoši kvalificēti novērotāji. Apvienotā Karaliste, Dānija, Francija, Latvija, Polija, Spānija un Zviedrija ziņoja, ka novērotā zvejas piepūle bija lielāka par regulā paredzēto. Turklāt Apvienotā Karaliste, Dānija, Francija, Īrija, Nīderlande, Slovēnija un Somija sasniedza vajadzīgo novērošanas līmeni gan ≤15m, gan ≥15m kuģu grupās. Igaunija, Portugāle un Vācija ir sasniegušas vien zemu novērošanas līmeni dažādu iemeslu dēļ, kas saistīti ar izmaksām un novērotāju pieejamību. Vairākas dalībvalstis un arī ICES ziņoja par dažādām grūtībām, kas ierobežo novērojumus un to noderīgumu. Šīs grūtības attiecas uz: a) novērotāju izmantošanu, b) zvejas piepūles novērošanas līmeņa sasniegšanu atbilstoši regulai un c) administratīva un ekonomiska rakstura problēmām. 1. Dažas dalībvalstis ziņoja par grūtībām piekļūt kuģim, jo ražotāju organizācijas un individuāli zvejnieki neziņo novērotājiem par kuģa pārvietošanos; novērotāju uzdevuma neizpratnes dēļ zvejnieki nevēlas sadarboties; ierobežotā platība, jo īpaši uz maziem kuģiem, neļauj novērotājiem doties jūrā; nepietiekams darbinieku skaits (viens novērotājs) sarežģī paraugu ņemšanu, kad novērotājiem jāapvieno paraugu ņemšana no izmetumiem un vaļveidīgo piezvejas uzraudzība. 2. Pat virspusēji pārskatot ziņojumus, kas sniegti saskaņā ar regulu, ir skaidrs, ka tikai dažas dalībvalstis aplēsēs par nejaušu nozveju ir spējušas sasniegt variāciju koeficientu ( cv )[4], kura vērtība tuvinās 0,3, kā prasīts regulā. Galvenais iemesls tam ir neliels novērotās piezvejas gadījumu skaits, kas statistiski apgrūtina iegūto rezultātu validāciju. Lai sasniegtu variāciju koeficientu 0,3 apmērā, paraugu ņemšanai jābūt ievērojamākai, bet tas ir dārgi un saskaņā ar ICES nereāli situācijā, kur nejauša nozveja ir sporādiska (tas ir, piezvejas gadījumi ir reti, un tas nozīmē, ka salīdzinājumā ar zvejniecībā veikto kopējo zvejas tīklu vilkšanas skaitu jānovēro liela daļa zvejas tīklu to vilkšanas laikā, lai gūtu pienācīgu iespēju novērot šādus gadījumus). Dalībvalstis, kas izvēlējās novērot vajadzīgās zvejniecības 5 % apmērā no zvejas piepūles, izmantojot izmēģinājuma uzraudzības sistēmas, kā to atļauj regula, ziņoja arī par grūtībām pilnībā ievērot šo noteikumu. Dažos gadījumos dalībvalstīm bija jāuzrauga liels skaits kuģu, lai ievērotu 5 % mērķi, vai jānovēro vairākas zvejniecības, kurās to kuģi bija iesaistīti. Rezultātā dažas zvejniecības parasti tika novērotas 5 % vai lielākā apmērā, taču citas krietni mazāk par 5 % vai arī tās vispār netika novērotas. 3. Dažas dalībvalstis norādīja, ka līdz šim veiktos novērojumus nākotnē vairs nevarēs finansēt, jo īpaši ņemot vērā pašreizējo ekonomisko situāciju. Daudzas dalībvalstis secināja, ka finansiāli nav izdevīgi īstenot īpašas novērotāju programmas tikai šīs regulas vajadzībām, un tāpēc tās ir izmantojušas citas novērošanas programmas. NEJAUŠA NOZVEJA Pamatojoties uz iesniegtajiem ziņojumiem, nejaušas nozvejas apjomi tika novērtēti kā nelieli daudzās novērotajās zvejniecībās, lai gan vairumā gadījumu ir grūti ekstrapolēt novēroto nozveju no aplēsēm par kopējo nozveju flotes līmenī. Tāpēc precīzs novērtējums par nejaušas nozvejas apjomiem nav pieejams. Tomēr ICES un ZZTEK uzsver, ka sistemātiski ir ziņots par ievērojamiem nejaušas nozvejas apjomiem vairākās zvejniecībās. Francija, Nīderlande un Spānija ziņoja par vaļveidīgo nejaušu nozveju stacionāro tīklu zvejniecībās, kas darbojas ICES IV, VII un VII apakšapgabalā. Nejaušās nozvejas galvenokārt veidoja cūkdelfīni, parastais delfīns un svītrainais delfīns. Novērojumi par Francijas un Spānijas pelaģiskajiem traļiem liecina par parastā delfīna nejaušu nozveju ICES VII un VIII apakšapgabalā. Šajos apgabalos Francija ziņoja par četru garspuru pilotvaļu nejaušu nozveju. Novērojumos, kas veikti Francijas zvejniecībās Vidusjūrā, konstatēta trīs svītraino delfīnu un viena lielā delfīna nejauša nozveja. Pārējās dalībvalstis ziņoja, ka piezveja netika konstatēta nevienā no novērotajām zvejas flotēm, kas jāuzrauga saskaņā ar regulu. Tas kopumā tika skaidrots ar vaļveidīgo minimālo saistību ar attiecīgajām zvejniecībām, zvejniecību zemo novērošanas līmeni salīdzinājumā ar faktisko zvejas piepūli vai ar to zvejniecību nenovērošanu, kurās nejaušas nozvejas apjomi ir ievērojami, tas ir, tiek uzraudzītas nepareizās zvejniecības. Šajā pēdējā gadījumā iemesls ir tas, ka zvejniecības, kurās konstatēta piezveja, nav paredzēts uzraudzīt saskaņā ar regulu, jo tajās par obligātu ir noteikta AAI izmantošana, kas paredzēta, lai mazinātu piezvejas apjomus. Vairākas dalībvalstis darīja vairāk par regulā paredzētajām ziņošanas prasībām un iesniedza rezultātus par tādas nejaušas nozvejas novērojumiem, kas reģistrēta zvejniecībās, kas nav jāuzrauga saskaņā ar regulu. Šie rezultāti liecināja par vaļveidīgo piezvejas gadījumiem stacionāro tīklu zvejniecībās Ziemeļjūrā un Ķeltu jūrā (cūkdelfīns, parastais un svītrainais delfīns), kā arī zvejā ar peldošām āķu jedām Vidusjūrā (garspuru pilotvalis). Dalībvalstis ziņoja arī par krastā izskalotiem jūras zīdītājiem, kuru nāve saistīta ar zvejas rīkiem. ICES norāda, ka jāuzmanās, lai nepareizi neinterpretētu datus par krastā izskalotajiem dzīvniekiem, un ka jāievieš protokoli patieso nāves iemeslu noteikšanai. Krastā izskalotie dzīvnieki, par kuriem konstatēts, ka tie nobeigušies zvejas rīkos, var būt brīdinājums atbildīgajiem darbiniekiem par potenciālu problēmu, taču šos faktus nevajadzētu izmantot, lai ekstrapolētu šādas nejaušas nozvejas apmērus. ICES UN ZZTEK IETEIKUMS Informācija par vaļveidīgo absolūto sastopamību ES ūdeņos, tostarp Vidusjūrā, ir ļoti heterogēna un neapmierinoša no pārvaldības viedokļa. 2010. gadā, balstoties uz labāko pieejamo informāciju, ICES [5] veica novērtējumu par to vaļveidīgo sugu populācijas stāvokli, uz kurām attiecas regula. 1. tabulā ir apkopoti ietekmes novērtējuma rezultāti. 1. tabula. To galveno vaļveidīgo sugu populācijas stāvoklis, uz kurām attiecas Regula (EK) Nr. 812/2004 Suga | Apgabals | Populācijas stāvoklis | Cūkdelfīns | Baltijas jūra | Ļoti slikts – kritiski apdraudēts | Kategats, Belti | Nav zināms – rada bažas | Atlantijas okeāns (ziemeļos) | Stabils vai pieaugošs – pierādījumi par migrāciju no citiem apgabaliem | Atlantijas okeāns (dienvidos) – Ibērijas pussala | Reta sastopamība – rada lielas bažas | Ziemeļjūra | Stabils – pierādījumi par migrāciju dienvidu virzienā | Parastais delfīns | Vidusjūra | Nav zināms – ziņots par strauju samazināšanos pēdējos 30-40 gados | Atlantijas okeāns | Nosacīti stabils | Ziemeļjūra | Stabils – neliela populācija | Svītrainais delfīns | Vidusjūra | Nav zināms – jutīgs | Citi apgabali | Nav zināms – uzskata par nosacīti stabilu | Lielais delfīns | Vidusjūra | Nav zināms – vairākas subpopulācijas piekrastes apgabalos klasificētas kā apdraudētas | Citi apgabali | Nav zināms – uzskata par nosacīti stabilu | Tabulā redzams, ka viena cūkdelfīnu populācija Baltijas jūrā ir kritiski apdraudēta, taču nākamo četru stāvoklis saskaņā ar ICES raksturojumu rada bažas vai nu tāpēc, ka populācija samazinās, vai tāpēc, ka trūkst informācijas. Uzskata, ka apdraudēta ir arī cūkdelfīnu populācija Melnajā jūrā, uz kuru regula neattiecas. Citu populāciju stāvoklis tiek uzskatīts par nosacīti stabilu, bet nevar apgalvot, ka šo sugu nejauša nozveja neietekmē populācijas, un nav zināms, kādas tendences būtu vērojamas, ja regulas nebūtu. Pēc minētā novērtējuma ICES [6] mēģināja veikt analīzi par vaļveidīgo kopējo nejaušo nozveju pa pārvaldības reģioniem un par to, vai pašreizējā apmērā tā ietekmē populācijas. Tomēr pieejamo datu nepilnīguma un nesaskanības dēļ ICES varēja novērtēt piezvejas apjomus tikai dažās zvejniecībās. Esošo informāciju par vaļveidīgo izplatību un sastopamību nevar izmantot, lai novērtētu regulas ietekmi. Tomēr ICES secināja, ka turpmāk minētajās zvejniecībās nejauša nozveja bija aktuāla problēma, tāpēc jāturpina īstenot uzraudzības un nozvejas apjoma samazināšanas pasākumus vai, Melnās jūras gadījumā, tie jāiekļauj regulā: - cūkdelfīni stacionārajos tīklos Baltijas jūrā, Kategatā, Ziemeļjūrā, Skagerakā, Atlantijas okeānā un Melnajā jūrā, - parastais un svītrainais delfīns stacionārajos tīklos Atlantijas okeānā un Melnajā jūrā, - parastais delfīns pelaģiskajos traļos jūrasasaru un tunzivju zvejai Atlantijas okeānā un - lielais delfīns Vidusjūrā. Novērtējumā par ziņošanu saskaņā ar regulu ICES iesaka izmantot elastīgāku pieeju uzraudzības jomā, pievēršoties apgabaliem, kuros vaļveidīgo nejauša nozveja ir konstatēta lielā apjomā, nevis uzraugot zvejniecības, kurās nejaušas nozvejas novērotas ļoti maz un/vai kurās zvejas piepūle ir neliela. ICES un ZZTEK ir identificējušas vairākas nepilnības regulā, kas būtu jālikvidē. Šobrīd regulā nav prasības dalībvalstīm ziņot par Melno jūru, kurā piezvejas problēma ir aktuāla. Pienācīgi netiek novērotas to <15m kuģu darbības, kas ir atbildīgi par nejaušu nozveju. Saskaņā ar regulas 4. pantu dalībvalstu pienākums ir ievākt zinātniskos datus par <15m kuģiem, veicot zinātniskos pētījumus un īstenojot izmēģinājuma projektus. Lai gan dažas dalībvalstis ir veikušas šādus pētījumus un projektus, uzraudzība joprojām ir vāja. Šajā sakarībā dalībvalstu pienākums saskaņā ar Biotopu direktīvu[7] ir uzraudzīt nejauši noķerto aizsargāto sugu, tostarp vaļveidīgo sugu, dzīvnieku mirstību, tāpēc regulas darbības jomā būtu jāiekļauj visas attiecīgās zvejniecības. Saskaņā ar Biotopu direktīvas 12. panta 4. punktu dalībvalstīm ir jāizveido sistēma, lai uzraudzītu stingri aizsargātu direktīvas IV pielikumā iekļauto dzīvnieku sugu, piemēram, vaļveidīgo, nejaušu nozveju un nogalināšanu. Attiecīgā informācija ietilpst ziņošanas prasībās saskaņā ar Biotopu direktīvas 17. pantu, un patlaban tā ir apkopota ES datubāzē[8]. ICES novērtēja šajā datubāzē pieejamos datus un saikni starp datiem, kas ievākti saskaņā ar Biotopu direktīvu un regulu. ICES tajos konstatēja augstu dublēšanās pakāpi un to, ka dalībvalstu veikto pasākumu koordinācija, pildot Biotopu direktīvas uzliktās saistības (pārvaldība un sugu aizsardzība, tostarp piezvejas uzraudzība, noteiktā teritorijā) un veicot pasākumus regulas noteikumu ievērošanai, ir ļoti vāja. Turklāt Biotopu direktīva ir balstīta uz pārvaldību apgabala līmenī, izveidojot aizsargātās teritorijas, tomēr vairumā gadījumu maz iespējams, ka tas būs efektīvs līdzeklis, lai risinātu saglabāšanas jautājumus attiecībā uz vaļveidīgajiem, kuriem vajadzīgas ļoti plašas teritorijas, un tos notver daudzās dažādās zvejniecībās. Tāpēc ICES ieteica, ka varbūt ir vērts pārskatīt valstu noteikumus par nejaušas nozvejas uzraudzību saskaņā ar Biotopu direktīvu un šo noteikumu koordināciju ar regulas prasībām. ICES un ZZTEK norādīja, ka jāpalielina uzraudzība atbilstoši regulai, lai iekļautu roņveidīgos, jūrasputnus un jūras bruņrupučus. ICES īpaši atzīmēja ievērojamos jūras bruņrupuču nejaušas nozvejas apjomus, par ko ziņots dažādās zvejniecībās Vidusjūrā, kā arī par jūrasputnu nejaušu nozveju zvejniecībās, kas zvejo ar āķu jedām. Arī šajā gadījumā dalībvalstu pienākums saskaņā ar Biotopu direktīvu ir uzraudzīt šo sugu nejaušu nozveju. ICES ir ieteikusi izstrādāt precīzas definīcijas par zvejas rīku veidiem, kam piemēro regulu, un tās iekļaut regulā, jo šobrīd nav skaidrs, vai daži zvejas rīku veidi, kas nonāk saskarē ar vaļveidīgajiem (piemēram, vairāksienu tīkli), ir iekļauti regulas darbības jomā. VEIKTIE PĒTĪJUMI Laikposmā no 2007. līdz 2010. gadam vairākas dalībvalstis veica pētījumus ar mērķi izstrādāt jaunus nejaušas nozvejas novēršanas pasākumus vai uzlabot pašreizējās AAI, uzlabot uzraudzības programmas, tostarp ieviešot jaunas kontroles iekārtas ( CCTV ), un uzlabot zināšanas par vaļveidīgo izplatību un saistību ar zvejas darbībām. Šie pētījumi tika izstrādāti valsts līmenī vai sadarbībā ar citām dalībvalstīm. ES finansēja nozīmīgu pētniecības projektu NECESSITY , kas bija vērsts uz nejaušas nozvejas mazināšanu pelaģisko traļu zvejniecībās. Papildus šiem pētījumiem ievērojama daļa pētniecības darba ir uzsākta arī pasaules mērogā, atzīstot ar vaļveidīgo nejaušu nozveju saistītās problēmas nozīmīgumu. Tomēr ir skaidrs, ka šobrīd AAI nav alternatīvu tehnisko nozvejas mazināšanas pasākumu, ar kuriem tiktu reāli samazināta vaļveidīgo nejauša nozveja zvejas rīkos. Alternatīvas ierīces, piemēram, izstumšanas režģi un tīklu barjeras, kas izmēģinātas uz pelaģiskajiem traļiem, radīja lielus zivju zudumus, un tās nav pieņemamas zvejniekiem. Ar citiem pasākumiem, piemēram, slēgto sezonu un apgabalu noteikšanu, nejaušas nozvejas apjomi samazinājās, bet tikai tad, kad nozvejas gadījumi bija prognozējami un nosacīti ierobežoti laikā un telpā. Šādi apstākļi Eiropas zvejniecībās ir reti. Izmēģinājumos ar akustiski reflektīvajiem žaunu tīkliem, kas veikti Dānijā, Kanādā un Dienvidamerikā, rezultāti ir labāki, bet jāveic papildu testēšana, lai tos varētu uzskatīt par reālu alternatīvu AAI. SECINĀJUMI 4. Paraugu ņemšana īstajās zvejniecībās vai apgabalos nav bijusi pietiekama, lai varētu pieņemt pareizus lēmumus pārvaldības jomā attiecībā uz vaļveidīgo piezveju. No dalībvalstīm, kas tomēr ziņoja Komisijai, vairums ziņoja par nelieliem piezvejas apjomiem ES ūdeņos vai par šādas piezvejas neesību, taču zinātniskie dati no jūrā darbojošos novērotāju programmām vai no krastā izskaloto dzīvnieku post mortem analīzes turpina liecināt par zvejniecību ievērojamu saskarsmi ar vaļveidīgajiem. Informācija par vaļveidīgo populācijām ir fragmentēta, un populāciju stāvoklis joprojām nav skaidrs, tāpēc faktiskā zvejas ietekme uz populācijām ir slikti apzināta. Absolūts novērtējums, kas varētu būt noderīgs, lai uzlabotu pārvaldības pasākumus, pieejams tikai par dažām sugām Ziemeļjūrā, Baltijas jūrā un Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā. 5. Šķiet, ka patlaban pārliecīgi tiek likts uzsvars uz piezvejas apjoma mazināšanas pasākumiem (tas ir, uz AAI), lai gan šādi pasākumi ir bijuši efektīvi tikai, lai samazinātu cūkdelfīnu piezveju stacionāro tīklu zvejniecībās, bet ne citu vaļveidīgo sugu (piemēram, parastā un svītrainā delfīna) nozvejas apjomus, vai bijuši efektīvi ar citām zvejas metodēm (piemēram, pelaģiskajiem traļiem). Rezultātā regulas 2. pants nav efektīvs. Kopumā zvejnieki nevēlas izmantot pašlaik pieejamās ierīces praktisku un ekonomisku iemeslu dēļ, kas ir pienācīgi dokumentēti. 6. Daudzas dalībvalstis ir pielikušas ievērojamus pūliņus, lai ievērotu regulā paredzētās ziņošanas prasības. Uzlabojumi ziņošanas formātā, ko ieteica ICES un ZZTEK un akceptēja dalībvalstis, turpmāk uzlabos ziņojumu sniegšanu. Tomēr dažu dalībvalstu iesniegto ziņojumu kvalitāte un saturs joprojām nav konsekventi, un tas apgrūtina analīzi. Dalībvalstīm būtu jāziņo flotes segmentu līmenī, kas atbilst datu vākšanas sistēmas klasifikācijai, un arī reizi mēnesī, nevis ceturksnī. 7. Regulā minētie uzraudzības mērķi šķiet pārāk vērienīgi, tāpēc šos mērķus varētu pārskatīt. Regulā paredzētās uzraudzības sistēmas īstenošana zvejniecībās, kurās konstatētie piezvejas apjomi ir ļoti nelieli, ir neefektīvākais resursu izlietojums, jo īpaši, ja zināms, ka piezveja ir biežāka zvejniecībās vai apgabalos, kur šobrīd nav jāveic uzraudzība saskaņā ar regulu. Saskaņā ar ICES uzskatiem būtu noderīgāka vispārīgāka pieeja, atbilstoši kurai dalībvalstīm jāpierāda, ka to zvejniecības nepārsniedz vaļveidīgo piezvejas apstiprināto apjomu, un nebūtu jānosaka dalībvalstīm pārmērīgas uzraudzības prasības. Nosakot uzraudzības līmeni, vajadzīgs lielāks elastīgums un labāka koordinācija. 8. Vaļveidīgo izplatība un saskarsme ar zvejniecībām laika gaitā nav nemainīga. Īpašu pētniecības un nejaušas nozvejas apjomu samazināšanas pasākumu izstrāde un labāk uzraudzīta vaļveidīgo saskarsme ar zvejniecībām paralēli pilnīgai regulas īstenošanai palīdzēs labāk saprast šīs izmaiņas un atbalstīt pienācīgu pārvaldības instrumentu uzlabošanu. Jāprecizē datu vākšana atbilstoši Biotopu direktīvai un arī saikne ar regulu, lai ievāktie dati būtu pēc iespējas noderīgāki un nedublētos. 9. Dalībvalstu pienākums saskaņā ar Biotopu direktīvu ir veikt uzraudzību par visiem vaļveidīgo nejaušas nozvejas un nejaušas nogalināšanas gadījumiem un nodrošināt, ka šo dzīvnieku nejauša nozveja vai nejauša nogalināšana neatstāj būtisku ietekmi uz to populācijām. Šajā sakarībā dalībvalstu pienākums ir veikt atbilstīgus pasākumus, lai pasargātu vaļveidīgo populācijas, attiecībā uz citām zvejas darbībām un citiem apgabaliem, kuros nejaušas nozvejas problēma ir aktuāla un uz kuriem neattiecas regula. Konkrētāk, vaļveidīgo nejauša piezveja Melnajā jūrā un roņveidīgo, jūrasputnu un bruņrupuču nejauša nozveja ar zvejas rīkiem visos apgabalos tiek norādīta kā īpaši gadījumi, kas šobrīd neietilpst regulas piemērošanas jomā, bet kam vajadzīga uzraudzība. TURPMĀKA RĪCĪBA Lai gan mērķi uzraudzības jomā, datu formāts un citi jautājumi ir aktuālas diskusijas temats, regula pēc ICES uzskatiem " ir veiksmīgi sniegusi daudz aptverošāku priekšstatu par vaļveidīgo piezveju Eiropas zvejniecībās ". Dažas dalībvalstis ir kļuvušas zinošākas par zvejniecību radīto ietekmi uz vaļveidīgajiem, ļaujot tām racionalizēt vajadzības vaļveidīgo pētniecības un aizsardzības jomā un uzlabot regulas īstenošanu. Regula ir spēkā jau 6 gadus, bet, neskatoties uz šiem uzlabojumiem, tā nav pilnībā sasniegusi mērķi nepieļaut vaļveidīgo nejaušu nokļūšanu zvejas rīkos. Piezveja joprojām ir vērojama vairākās zvejniecībās Ziemeļatlantijā, Ziemeļjūrā un Baltijas jūrā, un saskaņā ar ICES vairākas cūkdelfīnu un parastā delfīna populācijas šajos apgabalos ir uzskatāmas par apdraudētām. Attiecībā uz Vidusjūru un Melno jūru ir acīmredzams, ka novērtējumi par vaļveidīgo sastopamību ir neatbilstoši, un tas neļauj novērtēt populāciju un piezveju šajos reģionos, taču ir pietiekami daudz pierādījumu, lai secinātu, ka piezvejas apjomi šajos jūras baseinos joprojām ir lieli. Tāpēc ir jānodrošina, ka uzraudzības un nozvejas mazināšanas pasākumi tiek veikti tieši šajos apgabalos un ir vērsti uz apdraudētākajām sugām. Uzlabotus nozvejas mazināšanas pasākumus varētu iekļaut jaunajā tehnisko pasākumu sistēmā, kas tiks izstrādāta kopējās zivsaimniecības politikas reformas ietvaros. Šī sistēma noteiktu darbības jomu un mērķus, kas jāsasniedz saistībā ar vaļveidīgo piezveju, un dalībvalstīm būtu iespēja veikt konkrētus nozvejas mazināšanas pasākumus konkrētos apgabalos un zvejniecībās. Uzraudzības prasības varētu tikt iekļautas datu vākšanas sistēmā atbilstoši virzībai uz plašāku ekosistēmas pieeju zvejniecību uzraudzībā, kas ietvertu tādu sugu piezveju, kuras nav mērķsugas, piemēram, vaļveidīgie, jūrasputni un bentiskie organismi. Kad tas būs panākts, Regulu (EK) Nr. 812/2004 varēs atcelt. [1] 2004. gada aprīlī pieņemtā Padomes Regula (EK) Nr. 812/2004, ar ko nosaka pasākumus attiecībā uz vaļveidīgo nejaušu nozveju zvejniecībā un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 88/98. [2] COM(2009) 368 galīgā redakcija. [3] Stacionārie zvejas rīki ietver žaunu tīklus, iepinējtīklus un vairāksienu tīklus. [4] Variāciju koeficients ( cv ) ir standarta novirzes attiecība pret vidējo. [5] ICES , 2010. " EU request on cetacean bycatch regulation 812/2004. Item 4 ", ieteikums pēc īpaša pieprasījuma, 2010. gada maijs. [6] ICES , 2010. " EU request on cetacean bycatch regulation 812/2004. Item 3 ", ieteikums pēc īpaša pieprasījuma, 2010. gada oktobris. [7] Padomes Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību. [8] http://eionet.europa.eu/article17.