LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 10/96

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Finanšu tirgus tendenču ekonomiskās un sociālās sekas”

(2008/C 10/23)

Saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2007. gada 17. janvārī nolēma sagatavot atzinumu par: “Finanšu tirgus tendenču ekonomiskās un sociālās sekas”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2007. gada 4. septembrī. (ziņotājs: DERRUINE kgs).

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 438. plenārajā sesijā, kas notika 2007. gada 26. un 27. septembrī (26. septembra sēdē), ar 115 balsīm par, 25 balsīm pret un 13 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi

Informācija, pārredzamība un ieguldītāju un patērētāju aizsardzība

1.1 Lai labāk saprastu drošības fondu (hedge funds) un privāto akciju fondu (private equities) darbību un korporatīvās vadības (corporate governance) rādītājus, ir svarīgi izstrādāt atbilstīgus statistikas līdzekļus, kas jāsaskaņo vismaz Eiropas līmenī.

1.2 Lai izkliedētu augošo neuzticību daļai finanšu industrijas, samazinātu tādu sistemātisku satricinājumu risku, ko izraisa pārlieku lielu risku uzņemšanās (jo īpaši parādsaistības) un liktu ievērot noguldījumu veidu godīgu konkurenci, drošības fondiem un privāto akciju fondiem vajadzētu piemērot pārdomātus standartus (Bāzele III).

1.3 “Saskaņā ar Komisijas rīcības plānu uzņēmējdarbības tiesību un uzņēmumu vadības modernizēšanai Komiteja aicina Komisiju visdrīzākajā laikā iesniegt likumdošanas priekšlikumu, kura mērķis ir paplašināt institucionālo ieguldītāju sniegto informāciju par viņu ieguldījumu un balsošanas politiku (1)”.

1.4 Lai uzlabotu to ieguldītāju aizsardzību, kas iegulda līdzekļus privātajos akciju fondos, ir jāgroza PVKIU (2) (pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu) direktīva, attiecinot to arī uz minētajiem dalībniekiem un liekot tiem ievērot lielāku pārredzamību. Lai gan augstas peļņas solījumi ir vilinoši, gala ieguldītājs bieži vien var nezināt par risku, kuram viņš pakļaujas.

1.5 Komisijai kopīgi ar iesaistītajām pusēm (bankām, patērētāju apvienībām, valsts iestādēm un pakalpojumu sniedzējiem…) būtu jāveicina un jāīsteno iniciatīvas, kuru mērķis ir palielināt finanšu pakalpojumu izmantotāju informētību un, galvenokārt, izpratni par finanšu pakalpojumiem, jo lielākai daļai patērētāju nav pietiekamu zināšanu finanšu jomā un tādēļ viņi neapzinās riskus, ko uzņemas (3).

1.6 Biržā kotētiem uzņēmumiem, kas izpirkti, bet kuru apgrozījums vai darbinieku skaits pārsniedz kādu noteiktu robežu, vajadzētu uzlikt pienākumu vienmēr publicēt obligāto informāciju, kad tos izņem no biržas saraksta un tādējādi atbrīvo no attiecīgā ziņošanas pienākuma.

Pārvaldība un risku diversifikācija

1.7 Pamatojoties uz pastāvošajiem modeļiem (skat. arī 1.2 punktu), vajadzētu pārdomāt iespēju obligāti noteikt ieguldīto līdzekļu diversifikāciju, jo īpaši attiecībā uz algu uzkrājumiem.

1.8 Amerikāņu aizdevumu ar visaugstākiem procentiem (subprime) krīze izplatījās uz citiem finanšu tirgus segmentiem un ES. Eiropas banku krīzes gadījumā, šķiet, ka izmaksas, kas rastos, būtu ievērojamas sakarā ar pārraudzības sadrumstalotību, kas palēninātu piemērotu pasākumu veikšanu. Saskaņā ar subsidiaritātes principu lielās bankas vajadzētu pārraudzīt Eiropas mērogā. Komiteja aicina lielās bankas, Komisiju un Eiropas Banku uzraudzības komiteju (Committee of European Banking Supervisors (CEBS)) nodibināt kontaktus, lai precizētu pārraudzības noteikumus un izstrādātu kritērijus, kas ļauj identificēt iesaistītās bankas.

1.9 Deleģētas pārvaldības — kas ļauj diversificēt pārvaldības risku — gadījumā pārvaldības pilnvaru derīguma laika pagarināšana sekmētu ilgāka termiņa pieeju un ierobežotu tādas spekulatīvas darbības, ko nevar izskatīt arbitrāžā, nolūkā ierobežot īstermiņa risinājumus un dzīšanos pēc peļņas pārvaldības pakalpojumu sniedzēju spekulatīvas attieksmes dēļ.

1.10 Reitingu aģentūrām, kas ir interešu konfliktā, jo tās palīdz investīciju bankām izstrādāt blakusproduktus, veicināt to pārdošanu un tos ieguldīt, vajadzētu pievērst lielāku uzmanību pārredzamībai.

Saskaņot finanšu stratēģiju un Eiropas sociālo modeli

1.11 Nodokļu atvieglojumi varētu likt pensiju fondiem ar ilgtermiņa stratēģiju savā finanšu ieguldījumu politikā iekļaut kvalitāti un atbildību, jo šā veida ieguldījumi (4) pašreiz veido tikai nelielu to daļu (5).

1.12 Komisijai un dalībvalstīm jānodrošina, lai uzņēmumu sociālā atbildība attiektos uz visām iesaistītajām pusēm, tai skaitā ieguldījumu fondiem, kas ietekmē uzņēmumus, kuros tie iesaistīti un kurus tie dažkārt arī vada. Šajā sakarā EESK vēlas zināt, kā Direktīva Nr.2002/14 par darba ņēmēju informēšanu un konsultēšanu tiek piemērota kontrolakciju sabiedrībām (6), un prasa direktīvu pārskatīt, ja tā uz minētajām sabiedrībām neattiecas.

1.13 Papildus būtu jāaktualizē direktīva par darba ņēmēju tiesību aizsardzību uzņēmuma īpašnieka maiņas gadījumā (7), iekļaujot direktīvas darbības jomā uzņēmuma akciju transfertoperāciju, ar kuru veikta uzņēmuma īpašnieka maiņa. Tādējādi labāk tiktu ievērotas darba ņēmēju informētības un konsultēšanas tiesības.

1.14 Lai labāk novērtētu algu politikas ietekmi uz cenu stabilitāti, algu statistikas dati vismaz būtu jāatspoguļo kvintilēs.

1.15 Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi ir būtisks Eiropas sociālā modeļa pīlārs. Tos izvēlas arī privāto akciju fondi (private equities, kas, izmantojot sviras efektu, uzņemas parādsaistības, jo tie rada lielas naudas plūsmas (cash flows), atrodas gandrīz monopolstāvoklī, viņiem ir maz parādsaistību un to darbības izmaksas ir augstas. Lai izvairītos no riska, ko tie rada patērētājiem, iedzīvotājiem un kohēzijai, “EESK atkārtoti izsaka prasību, lai Kopienas līmenī tiktu noteikti tie kopējie pamatprincipi, kas attiecināmi uz visiem vispārējas nozīmes pakalpojumiem un kas jāiekļauj vienā pamatdirektīvā, un vajadzības gadījumā sīkāk jānosaka atsevišķās nozarēm veltītās direktīvās (8)”.

Taisnīgi nodokļi

1.16 Kā tas jau notiek vai tiek ieviests dažās valstīs (Dānijā, Vācijā, Apvienotajā Karalistē), ievērojot subsidiaritātes principu, vajadzētu formulēt noteikumus, ar kuriem uzņēmuma pārpirkšanas gadījumā ierobežo iespēju no nodokļiem atskaitīt parāda procentu summu.

1.17 ESAO darbības ietvaros, kā arī turpinot negodīgas konkurences apkarošanu saistībā ar “nodokļu paradīzēm”, ir jāizskata iespēja grozīt nodokļu uzlikšanas noteikumus, lai drošības fondu (hedge funds) ar nodokli apliekamo pamatsummu praksē noteiktu, pamatojoties uz pārvaldītāja faktisko darbības vietu, jo tā parasti notiek ESAO dalībvalstu lielajās pilsētās. Tādējādi nodokļu likmi nepiemērotu attiecībā uz kapitāla peļņu, bet gan attiecībā uz parastajiem ienākumiem.

1.18 Tā kā lielākā daļa lēmumu par īstermiņa ieguldījumiem tiek pieņemta “nodokļu paradīzēs” (offshore), Komiteja aicina Padomi, Eiropas Komisiju un ECB izskatīt iespēju rīkoties saskaņā ar Līguma 59. pantu (9).

1.19 Komiteja uzsver, ka, nosakot attiecīgus minimālos standartus, jāveicina nodokļu politikas saskaņošana, jo īpaši attiecībā uz kapitāla aplikšanas ar nodokli dažādām formām. Minētā politika attaisno sevi gan no taisnīguma, gan arī no ekonomikas efektivitātes viedokļa.

2. Ievads

2.1 Pēdējo 25 gadu laikā pasaules ekonomikā notikušas būtiskas pārmaiņas. Parasti šīs pārmaiņas izskaidro ar globalizāciju, tomēr mēs nepietiekami apzināmies globalizācijas finanšu dimensiju un globāla finanšu tirgus izveides aspektu.

2.2 Neskatoties uz to, ka plašsaziņas līdzekļi un politikas veidotāji joprojām ņem vērā tikai IKP datus, šis jautājums ir jāskata plašākā aspektā, lai apzinātu reālo situāciju. IKP pasaulē 2000. gadā sasniedza 32 triljonus dolāru; lai arī šis skaitlis šķiet milzīgs, tas ir niecīgs salīdzinājumā ar visām finanšu operācijām ārpus IKP (1.123 triljoni), kuru vērtība ir 35 reizes lielāka! Pasaules ekonomika (triljonos ASV dolāru, 2002) Tirdzniecība un ražošana Norēķina valūta Darījumi ar atvasinātiem finanšu instrumentiem 699 ASV (dolāri) 405,7 Valūtas maiņas operācijas 384,4 (10) Euro sistēma (euro) 372,9 Finanšu operācijas 39,3 Japāna (jēnas) 192,8 Darījumi preču un pakalpojumu jomā (IKP pasaulē) 32,3 Citas monetārās zonas 183,6 Kopā (starpbanku darījumi) 1 155 Kopā (starpbanku norēķini) 1 155,0 Avots: François Morin, “Le Nouveau mur de l'argent: Essai sur la finance globalisée”, 2006.

2.3 Institucionālos ieguldītājus uzskata par finanšu globalizācijas galveno virzītājspēku. Līdztekus to izveidei izplatījās anglosakšu korporatīvās vadības prakses (mazākuma akcionāru aizsardzība, obligāta prasība nodrošināt pārredzamību, iestāžu aktivitāte pilnsapulcēs un izmaiņas akcionāru, pārvaldītāju un darbinieku savstarpējās attiecībās), kā arī radās jauni atvasināti kredītinstrumenti; šie jaunie finanšu instrumenti mazināja risku, ko uzskatīja par neizbēgamu saistībā ar atsevišķiem vērtspapīriem. Jaunās informācijas un komunikācijas tehnoloģijas radīja vai paātrināja minētās pārmaiņas.

2.4 Šajā posmā ir svarīgi atzīmēt, ka institucionālie ieguldītāji īsteno stratēģijas, kas atbilst ieguldījuma mērķim. Kamēr vieni pieņem lēmumus, lai nostabilizētu finanšu tirgu, citi, piemēram, pensiju fondi, meklē risinājumus ilgtermiņa saistībām. Arī fondiem ar vienādu nosaukumu ir lielas atšķirības; piemēram, vieni privātie akciju fondi ir specializējušies pārpirkšanā, uzņemoties parādsaistības (leveraged buy-out) un iegulda uzņēmumā uz termiņu no 3 līdz 5 gadiem, citi savukārt veic t.s. biznesa eņģeļu darbības, ieguldot inovatīvo MVU riska kapitālā uz termiņu līdz pat 15 gadiem (11). Turēšanas termiņš akcijām obligācijām Drošības fondi 1-5 mēneši 1-5 mēneši Citi ieguldījumu fondi No 9 mēnešiem līdz 1 gadam 1-6 mēneši Apdrošināšanas sabiedrības No 1 gada un 8 mēnešiem līdz 3 gadiem un 4 mēnešiem No 6 mēnešiem līdz 2,5 gadiem Mājsaimniecības 3-5 gadi No 8 mēnešiem līdz 4 gadiem Avots: Natixis, “L'effet de la présence des hedge funds sur l'équilibre des marchés financiers” (Drošības fondu ietekme uz finanšu tirgu līdzsvaru), Recherche économique, N°2007-04.

2.4.1 Minētie dalībnieki var cieši sadarboties savā starpā. Tādējādi, piemēram, 2005. gadā 24 % no privāto akciju fondu ieņēmumiem bija pensiju fondu, 18 % — komercbanku un investīciju banku, 11 % — apdrošināšanas sabiedrību līdzekļi (12). Viena no investīciju fondu un citu aktīvu pārvaldības uzņēmumu funkcijām, kuras nozīme arvien pieaug, ir pārvaldības pakalpojumu sniegšana pensiju un apdrošināšanas fondiem, izmantojot pilnvaras.

2.5 Institucionālie ieguldītāji, kas anglosakšu valstīs jau pirms 20 gadiem bija sasnieguši zināmu attīstības pakāpi, arvien vairāk sāk interesēties arī par kontinentālās Eiropas valstīm. Šādi fondi ir izveidojušies arī vairākās ES dalībvalstīs. Šodien pusi no kolektīvajā pārvaldībā esošajiem aktīviem kontrolē amerikāņu ieguldītāji.

2.6 Šobrīd valda uzskats, ka institucionālie ieguldītāji veic 80 % no vērtspapīru tirgus darījumiem. Līdz ar to šķiet nereāli pieņemt ieguldījumu jomā tādu nostāju, kas ir pretēja šo lielo investīciju struktūru nostājai. Minēto iestāžu rokās koncentrējas arī pārrobežu akcijas; Eirobarometra dati (2005. gada rudenī) liecina, ka tikai 1 % mājsaimniecību pieder kāda ārvalstu uzņēmuma akcijas un tikai nepilni 3 % paredz iegādāties ārvalstu akcijas! Turklāt tikai neliela daļa mājsaimniecību aktīvi piedalās akcionāru pilnsapulcēs, savukārt institucionālie ieguldītāji pēdējos gados tajās aktīvi piedalās arvien biežāk.

2.7 Šis atzinums galvenokārt attiecas uz biržā kotētiem uzņēmumiem, jo tie aktīvi darbojas vērtspapīru tirgū. Parasti tie ir lieli uzņēmumi. Sakarā ar šo uzņēmumu būtisko ietekmi uz nodarbinātību un citu uzņēmumu darbību, “pārmaiņas” tajos tomēr ietekmē tautsaimniecību un sabiedrību kopumā: — tie nodrošina katru trešo darbavietu Eiropā un katru otro ASV; — tie visbiežāk sastopami tādās ļoti nozīmīgās nozarēs kā izejvielu rūpniecība, transports, telekomunikācijas un pakalpojumi uzņēmumiem; — ar apakšuzņēmēju darbību un finansiālo ieguldījumu starpniecību tie ietekmē arī MVU darbību.

3. Korporatīvās vadības sistēmu konverģence (13)

3.1 Parasti izšķir divu veidu iestādes un prakses, kas ietekmē uzņēmumu vadību, administrēšanu un kontroli, kā arī iesaistīto pušu attiecības un uzņēmumam izvirzītos mērķus (corporate governance). — Anglosakšu modelim raksturīgi uzņēmumi, kuru īpašums ir izkliedēts, un institucionālie ieguldītāji, kuru klātbūtne jūtama pat tad, ja tie nepiedalās uzņēmumu vadībā. Kaut gan parasti katram ieguldītajam pieder ne vairāk kā 3 % akciju, viņu ietekme izpaužas ar viņiem piederošo akciju izsludināto vai īstenoto pārdošanu. Šī sistēma raksturīga valstīm, kurās ir liels skaits biržā kotētu uzņēmumu. — Kontinentālās Eiropas un vairākuma citu valstu, tostarp Japānas, modeli raksturo akcionāri, kuru īpašumā ir no 10 % līdz 20 % akciju, kas viņiem piešķir reālas kontroles iespējas. Ieguldījumus veic valsts, bankas vai citi uzņēmumi. Šie ieguldītāji tieši piedalās uzņēmumu pārvaldībā. Atšķirībā no iepriekšējā modeļa, darba ņēmēji zināmā mērā ir iesaistīti uzņēmuma darbībā; tā galējā izpausme ir “Mitbestimmung” Vācijā.

3.2 Pēdējos 20 gados ir novērojama kontinentālās Eiropas un anglosakšu modeļa konverģence. Daži no konverģences iemesliem ir šādi: Vienotais Eiropas akts un valsts uzņēmumu privatizācija, nodokļu reformas Vācijā, jo īpaši attiecībā uz peļņu, kas iegūta no akcijām, kuru rezultātā bankas pārdeva tām piederošās uzņēmumu akciju daļas, kā arī Amerikas Darba departamenta iesniegtā prasība institucionālajiem ieguldītajiem īstenot viņu balsstiesības (1988. un 1994. gadā) un ASV ekonomikas dinamika 90. gados pretstatā kontinentālās Eiropas valstu ekonomikas relatīvai stagnācijai, lielo uzņēmumu kotēšana vairākās biržās, jauni starptautiskie grāmatvedības standarti …

3.3 Tomēr pastāv kapitālisma nacionālo un reģionālo formu zināma daudzveidība, ko izskaidro — valstu ekonomikas iestāžu daudzveidība tiesību, politikas, kultūras un piešķirto līdzekļu ziņā; — kapitāla tirgus un darba tirgus, kā arī uzņēmumu darbības juridisko noteikumu un standartu savstarpējā atkarība; — izdevumi, pārejot no vienas sistēmas otrā, jo viena iepriekš minētā elementa izmaiņas izjauc kopuma saskaņotību.

4. Ekonomiskās sekas

4.1 Institucionālo ieguldītāju skaita pieaugums veicināja demokrātiskāku pieeju finanšu tirgum un portfeļa risku diversifikāciju, piedāvājot pārvaldības grupas zināšanas un pieredzi. Apvienojot mājsaimniecību uzkrātos līdzekļus, pieejamo fondu apjoms pieaug un nodrošina lielāku dažādību, mazinot individuālo risku, kam pakļautas privātpersonas. Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumi, (PVKIU) nodrošina potenciāli augstu kapitāla atdevi privātpersonām ar zemiem ienākumiem un ierobežotām zināšanām tirgus jomā. Pateicoties vienam vienīgam sarunu partnerim, kapitāla koncentrācija institucionālo ieguldītāju rokās mazina sarunu izmaksas valsts uzņēmumiem un iestādēm.

4.2 Neatkarīgi no institucionālo ieguldītāju rakstura (drošības fondi, pensiju fondi, bankas un apdrošināšanas sabiedrības, privātie akciju fondi …), tie nodrošina finanšu līdzekļu pārvaldību (14) gandrīz 300 miljoniem mājsaimniecību (galvenokārt Amerikas Savienotajās valstīs, Eiropā un Japānā). To mērķis ir nodrošināt pilnvarotāju uzkrājumiem iespējami lielāku peļņu atkarībā no riska līmeņa, ko tie gatavi uzņemties.

4.3 No patērētāju un mājsaimniecību perspektīvas mājsaimniecībām piederošo investīciju fondu daļu pieaugums tautoloģiski pakļauj mājsaimniecību finanses lielākam tirgus riskam (15).

4.4 Plašai sabiedrībai ir pazīstami ne tikai PVKIU un apdrošināšanas sabiedrības, bet arī pensiju fondi. Minētos fondus uzskata par vienu no līdzekļiem, kā mazināt ar sabiedrības novecošanos saistītās izmaksas. Pastāv divu veidu pensiju fondi: ar noteiktiem pabalstiem vai noteiktām iemaksām. Pirmajā gadījumā risku uzņemas sponsors, darba devējs, bet otrajā — gala noguldītājs. Lai arī otros pensiju fondus raksturo lielākam riskam pakļauta aktīvu struktūra, to skaits pieaug, jo sponsori cenšas mazināt risku, ko rada ilgtermiņa saistības, bet darba ņēmēji arvien biežāk izvēlas tādus noguldījumu veidus, kas sniedz lielāku peļņu, kā arī tādas tiesības, kuras viens darba devējs var vieglāk nodot citam (16).

4.5 Aktīvu pārvaldību veic paši fondi, bet nereti to arī deleģē (pilnībā vai daļēji) kopfondiem vai citām pārvaldības iestādēm. Neskatoties uz to, ka teorētiski ieguldījumu mērķi ir ilglaicīgi, to pārvaldības efektivitāti parasti novērtē īstermiņā, pamatojoties vienīgi uz peļņas rādītājiem. Tā rezultātā akciju daļa aktīvu kopapjomā ir ievērojami palielinājusies un radījusi aktīvu cenu pieaugumu.

4.6 Korporatīvās vadības modeļu konverģence apvienojumā ar IKT attīstību, institucionālo ieguldītāju lielo aktivitāti un to rentabilitātes standartiem radīja lielajiem uzņēmumiem nepieciešamību nodrošināt iespējami lielāku peļņu no akcijām (dividendes un kapitāla pieaugumu). Eiropas sociālajā modelī uzsvērtie apsvērumi par spēju radīt jaunas naudas plūsmas (cash flows) vai par partnerības formu kļuvuši otršķirīgi.

4.7 Līdz ar to ir izveidojusies jauna pārvaldības dinamika. Ne tik daudz, lai vidējā un ilgtermiņā uzlabotu konkurētspēju, bet lai nodrošinātu akcionāram pastāvīgu peļņu (shareholder value), tās uzdevums ir proaktīvi izraisīt stratēģiju maiņu: akciju atpirkšana (shares buyback — uzņēmums atpērk paša akcijas) nolūkā palielināt no pašu kapitāla gūtās peļņas neto rādītāju, uzņēmumu apvienošana un pārņemšana, kas dažkārt neatbilst nekādai rūpniecības vajadzību loģikai, uzņēmuma darbības jomas sašaurināšana un tā pienākumu iekļaušana grupas darbībā, tādējādi atvieglojot ieguldījumu portfeļa diversifikāciju, uzņēmumu pārvietošana, darbinieku skaita samazināšana un darba līgumu elastīgums, lai samazinātu pastāvīgos izdevumus un pārvērstu tos mainīgas izmaksās (17).

4.8 Parasti augsts peļņas līmenis, kas atkarībā no nozares faktiskaja izteiksmē svārstās no 10 līdz 20 %, rada makroekonomisku nestabilitāti: tik liels ienesīgums nozīmē, ka peļņa palielinās daudz vairāk nekā IKP. Tas savukārt ir viens no faktoriem (līdzās migrācijai, uzņēmumu pārvietošanai, ievērojamam importa apjomam u.c.), kas palielina relatīvo peļņas daļu, kura nonāk kapitāla turētāju īpašumā. Eiropas valstīs ir novērojams jauns pievienotās vērtības sadales veids. Pēc Komisijas, EDSO un ERIB datiem ES 15 dalībvalstīs algu daļa procentos no IKP no vidēji 71,5 % 80. gados ir samazinājusies līdz 66, 7 % 2004. gadā. Šī gandrīz 5 % starpība izskaidrojama ar kapitāla ienākumu (peļņas) simetrisku pieaugumu.

4.8.1 Šādu ienākumu sadales pārmaiņu makroekonomiskajām sekām raksturīga deflācija: uzkrājumi palielinās, bet tā kā darba ņēmēju pirktspēja būtiski nepalielinās, arī pieprasījums nepieaug un uzņēmumi nav ieinteresēti veikt ieguldījumus. Turklāt, ņemot vērā to, ka lielākā peļņas daļa tiek piešķirta akcionāriem (dividendes un akciju atpirkšana), rodas likvīdo līdzekļu pārpalikums un šī parādība atkārtojas.

4.8.2 Tā kā starp galvenajām ESAO dalībvalstīm pastāv konkurence ārvalstu tiešo investīciju piesaistē, ko veicina likvīdo līdzekļu pārpalikums, bet kavē iekšzemes tirgus palēnināta izaugsme, ja tās nepanāk valsts izdevumu, izņemot sociālo izdevumu, samazināšanu (sk. Sabiedrības novecošana), tās īsteno nodokļu samazināšanas politiku, kas var mazināt publisko finanšu apjomu.

4.8.3 Tā kā daudzās valstīs aizdevumu procentiem piemēro nodokļu atbrīvojumu, pārpirkšana, uzņemoties parādsaistības (leveraged buyout), ir veids, kā valsts iestādes atbalsta privāto akciju fondu operācijas, tādējādi nodrošinot tiem priekšrocības. Papildus jautājumam par negodīgu konkurenci attiecībā pret citiem ekonomikas dalībniekiem, kas neizmanto šāda veida praksi, pārpirkšana, uzņemoties parādsaistības, ietekmē valsts finanses. Saskaņā ar Dānijas finanšu ministrijas (18) veikto pētījumu gadījumā, ja visi citi faktori ir līdzīgi, šie zaudējumi Dānijā nākamajos divos gados varētu atbilst 25 % no kopējiem nodokļu ienākumiem no uzņēmumiem. Līdzīga situācija ir vairumā Eiropas valstu un euro zonas valstu, uz kurām attiecas Stabilitātes uz izaugsmes pakta budžeta kritēriji.

4.8.4 Attiecībā uz fondu pārvaldītāju atalgojumu, 20 % diferenciētajam atalgojumam, ko viņi parasti saņem no peļņas, kas pārsniedz zināmu robežu, parasti piemēro mazāku nodokļa likmi, t.i. likmi, ko piemēro kapitāla peļņai, nevis augstāko nodokļu likmi, ko piemēro parastajiem ienākumiem. Minētajai praksei nav attaisnojuma, jo viņi paši iegulda tikai nelielu kapitāla daļu. Minētā situācija liecina, ka šādu indivīdu un citu darbinieku, kas maksā lielākus nodokļus, starpā pastāv taisnīgas nodokļu piemērošanas problēma.

4.9 Ne tikai uzņēmumu forma un stratēģija, bet arī ģenerāldirektoru loma ir mainījusies: pirms desmit gadiem ģenerāldirektora pienākums bija pārvaldīt uzņēmumu un tā aktīvus dažādu iesaistīto pušu interesēs. Šodien ģenerāldirektora galvenais uzdevums ir vairot ieguldītāju tīro peļņu. Atbrīvošana no darba tādēļ, ka akcionāri uzskata peļņu par nepietiekamu, visaugstāko rādītāju sasniedza 2005. gadā, kad tika atcelts četrreiz vairāk ģenerāldirektoru nekā 1995. gadā. Vairāk nekā vienā no septiņiem uzņēmumiem ir mainījusies vadība, bet pirms desmit gadiem — tikai vienā no vienpadsmit. Arī viņu pilnvaru termiņš ir īsāks. Šāda arvien straujāka rotācija var radīt problēmas, jo “nepieciešamo pārmaiņu īstenošanas process uzņēmumos parasti ilgst trīs vai četrus gadus”.

4.9.1 Tādējādi, un tā kā daudzu uzņēmumu valdēm ir grūtības atrast kandidātus, lai aizstātu atcelto ģenerāldirektoru, vērojama pastāvīga ģenerāldirektoru algu paaugstināšana, pirmkārt, tādēļ, ka jaunie darba devēji cenšas viņus pārliecināt atkāpties no iepriekš ieņemamā amata un, otrkārt, pašreizējie darba devēji cenšas viņus no tā atturēt. Tomēr institucionālo ieguldītāju liels vairākums uzskata, ka pārvaldītāju algas ir pārāk lielas (90 %) un ka viņu atalgojums pozitīvi neietekmē uzņēmuma darbības rādītājus (78 %) (19).

4.9.2 Neskatoties uz to, ka uzņēmumi, šķiet, sāk atturēties no akciju iegādes izvēles tiesībām (stock options), kas izraisīja interešu konfliktus un skandālus, no sabiedriskās domas viedokļa “golden parachutes” un citu samaksu piešķiršana ģenerāldirektoriem, kas nav panākuši viņu vadītā uzņēmuma darbības rādītāju uzlabošanos (konkurences un darbavietu jomā), ir šokējoša.

5. Kohēzija un sociālā nevienlīdzība

5.1 Ja agrāk akcionāru augsto atlīdzību bieži vien pamatoja ar risku saistībā ar darījumiem, kas veikti ar viņu ieguldīto kapitālu, šodien, ņemot vērā pēdējos gados notikušās pārmaiņas, šis arguments vairs nepārliecina.

5.1.1 Atbildība ir ierobežota atbilstīgi viņu veiktajiem ieguldījumiem, un viņiem piederošo aktīvu konvertējamība, ko papildina jauno tehnoloģiju un globalizācijas radītais likviditātes pieaugums finanšu un akciju tirgos, ievērojami mazina risku, vienlaikus sniedzot akcionāriem plašas iespējas pārtraukt un dažādot darījumus.

5.2 Ekonomisti ir novērojuši, ka atlaišanai no darba ekonomisku apsvērumu dēļ ir sezonas raksturs ar kulmināciju janvārī un jūnijā t.i. periodā, kad uzņēmumos notiek ikgadējā budžeta izstrāde un pārskatīšana. Viņi secina, ka šīs atlaišanas tika veiktas finanšu rādītāju uzlabošanas nolūkā, nevis ražošanas vajadzībām (20).

5.2.1 Lai pārvērstu daļu no pastāvīgajām algu izmaksām mainīgās izmaksās un līdz ar to palielinātu peļņu un akciju rentabilitāti (return on equity), darba līgumiem un samaksai piemēro individuālu pieeju, kā arī izmanto tādus nestandarta līgumus kā darba līgumus uz noteiktu laiku un nepilna darba laika līgumus. Darba līgumi uz noteiktu laiku vai uz nepilnu darba laiku1992. gadā bija 25,4 % darba ņēmēju. Šis rādītājs 2005. gadā sasniedza 33 %. Minētajā periodā pagaidu līgumu izplatība bija straujāka nekā darbavietu radīšana (izņemot 2005. gadā) un tikai 33 % gadījumu uz noteiktu laiku noslēgtam darba līgumam sekoja līgums uz nenoteiktu laiku (22 % gadījumu tam sekoja bezdarbs un 39 % gadījumu — cits pagaidu līgums) (21).

5.2.2 Tas pakļauj darba ņēmējus un uzņēmumus jaunam riskam: — uzņēmumi neiegulda pagaidu darbiniekos, bet tie savukārt nestrādā ar pilnu atdevi, jo jūtas mazāk piederīgi uzņēmumam un uzskata, ka apmācības rezultātā gūtais labums nesniegs viņiem priekšrocības (22); (23); — cilvēkkapitāla, kas zināšanu sabiedrībā uzņēmumiem kļūst arvien raksturīgāks, pārvietošanas iespējas ir ierobežotas (to nevar tieši pārņemt no viena uzņēmuma otrā) (24); — darba ņēmēju pārstāvjiem ir grūtības noteikt sarunu partneri sociālā dialoga ietvaros, jo “uzņēmuma vadītājs” izpaužas akcionāru mainīgā sastāvā, kuru nav iespējams identificēt; — darba ņēmēji ir pakļauti konkurencei: — pasaules līmenī sakarā ar ražošanas un finanšu kapitāla lielo mobilitāti, tautsaimniecībā nodarbināto skaita divkāršošanos pēc komunistiskā bloka sabrukuma, kā arī ar Ķīnas un Indijas ienākšanu starptautiskajā arēnā; — valsts līmenī sakarā ar bezdarba pieaugumu, zemas kvalitātes darba vietu izplatību, kas palielina kvalitatīvu darba vietu vērtību, un ar paradoksālo situāciju apmācības jomā: pirmkārt, nereti tiek norādīts uz apmācības nepietiekamību un kompetences neatbilstību un, otrkārt, gandrīz katrs trešais darba ņēmējs uzskatīta, ka ir pārāk augstu kvalificēts savā profesijā, savukārt mazāk kvalificētiem un pagaidu darba ņēmējiem netiek piedāvātas pietiekamas apmācības iespējas; — šāda konkurence, ko palielina relatīvi ierobežotā darba ņēmēju mobilitāte sakarā ar pārejas periodiem, kas paredzēti tiesību aktos par ekonomisko migrāciju, saskaņā ar kuriem ārvalstnieku ienākšanu darba tirgū nosaka darbaspēka trūkums atsevišķās profesijās (politiskie ierobežojumi) vai progresa trūkums pensiju tiesību savstarpējā atzīšanā vai nekustamā īpašuma tirgus “pārkaršana” (sociāli ekonomiskie ierobežojumi), vai arī nepietiekamas valodu zināšanas (kultūras ierobežojumi).

5.2.3 Ir jāatrod jauns akcionāru un darba ņēmēju līdzsvars. Nelīdzsvarotību raksturo ne tikai iepriekš minētie aspekti un IKP nevienlīdzīga sadale starp “kapitālu” un “darbu”; tā izpaužas arī pēdējo gadu finanšu un vērtspapīru tirgus straujā attīstībā un gluži pretējā tendencē darba tiesību jomā, jo darba ņēmēju tiesību aizsardzība ir nepietiekama (piemēram, darba līgumu un tālākizglītības (25) ziņā). Tas nozīmē, ka darba elastīgums (un nepastāvība) kļūst par uzņēmumu pielāgošanās mainīgo rādītāju. Tendences atbilstoši sociālajam “apakšmodelim” Vērtspapīru tirgus kapitalizācija/IKP Darba ņēmēju tiesību aizsardzība vidēji valsts 1990 2003 1990 2003 anglosakšu modelis Apvienotā Karaliste, ASV, Kanāda, Austrālija 54 119 0,63 0,73 skandināvu modelis Somija, Dānija, Zviedrija 28 85 2,71 1,89 kontinentālās Eiropas modelis Francija, Vācija, Austrija, Beļģija, Nīderlande 30 59 2,79 2,30 Vidusjūras valstu modelis Itālija, Spānija, Grieķija 16 57 3,67 2,61 Japāna 98 70 2,10 1,84 N.B.: Nav datu par jaunajām ES dalībvalstīm. Darba ņēmēju tiesību aizsardzība izteikta ar EASO rādītāju “EPL 1. variants” (1990., 1998. un 2003. gada dati). Tajā iekļauti darba tiesību aizsardzības noteikumi attiecībā uz pastāvīgu darbu un darbu uz noteiktu laiku. Jo tuvāks šis rādītājs ir 0, jo zemāks ir darba ņēmēju tiesību aizsardzības līmenis. (EPL 2. variantā ietverta informācija par kolektīvo atlaišanu no darba, bet šie dati nav pieejami par 1990. gadu).

5.2.4 Neskatoties uz to, ka arvien vairāk darba ņēmēju kļūst par akcionāriem, tas tomēr neuzlabo situāciju, jo par akcionāriem galvenokārt kļūst darba ņēmēji ar augstu atalgojumu (parasti tie ir vadošie darbinieki), kuru skaits (attiecībā pret darba ņēmēju kopskaitu) ir proporcionāli neliels.

5.2.5 Tā kā ekonomiskā sistēma ir izveidojusies vēsturiski (skatīt 3.3. punktu), ir saprotams, ka kolektīvās vadības modeļu konverģence (skatīt 3.1. un 3.2. punktu) kontinentālajā Eiropā nav ievērojami sekmējusi bezdarba samazināšanos, kaut gan Eiropas sociālā modeļa pamatā ir tirgus sociālā ekonomika, kas paredz partnerības pieeju plašā izpratnē, pārsniedzot tikai akcionāru intereses.

5.3 Sakarā ar starptautiskās konkurences palielināšanos un rentabilitātes prasību pieaugumu kopš vairākiem gadiem tiek piemērots stingrs algu mērenības režīms (26). Taču šī parādība neskar visas sociāli profesionālās kategorijas.

5.3.1 Šajā sakarā, pēc ASV parauga (27), arī Eiropas Komisijai, Eurostat un ECB būtu jāprecizē statistikas dati, atspoguļojot tos kvintilēs (28), lai noskaidrotu, kura indivīdu grupa (ar ļoti augstu, vidēju vai zemu atalgojumu) sekmē algu kopapjoma palielināšanos, tādējādi novērtējot cenu stabilitātes risku, ņemot vērā to, ka atšķirīgām grupām ir arī atšķirīgas patēriņa vajadzības (29). (Skatīt arī 4.8.4.).

6. Pētniecība, attīstība un inovācija

6.1 Tā kā institucionālo ieguldītāju lēmumus par ieguldījumiem raksturo imitēšanas tendence, tā var izraisīt pārāk daudz ieguldījumu vienā nozarē un nepietiekamus ieguldījumus citās nozarēs; to apliecināja biržas krīze 2000.-2001. gadā.

6.2 Skandināvijas valstu piemērs liecina, ka augsti sociālie un tehnoloģiskie rādītāji ir savienojami ar finanšu sistēmu, kurā dominē bankas, nevis biržas.

6.3 Pēdējos gados samazinās privāto akciju fondu ieguldījumu apjoms, kas nodrošina nelieliem uzņēmumiem vajadzīgo riska kapitālu jaunas darbības uzsākšanai (start-up), (2003. gadā mazāk par 10 % no ieguldījumu kopapjoma) (30). Turpretī privāto akciju fondu darbība arvien biežāk orientēta uz uzņēmumu izpirkšanas (buy-outs) un pārpirkšanas darbībām (2003. gadā tās pārsniedza 60 %) (skatīt sadaļu “Sviras efekts un pastāvīgais risks”). Arī šī tendence neveicina ieguldījumus, jo, ņemot vērā šīs darbības risku, privāto akciju fondu galvenais mērķis ir nevis ilgtermiņa ieguldījumi, bet gan kompensācijas un peļņas sniegšana akcionāriem.

6.4 Ne tikai pētniecība un attīstība, bet arī tā sauktā “implicītā mijiedarbība” (31) arvien būtiskāk ietekmē visu uzņēmumu konkurētspēju. Tā pamatojas uz informācijas apmaiņu, nostājas formulējumu, citu darbību saskaņošanu un uzraudzību, kā arī iekļauj apmaiņas procesā (preču, pakalpojumu un informācijas) ar citiem darba ņēmējiem, klientiem un piegādātājiem dažādas zināšanu formas. Darba ņēmēji, kas orientējas uz šādu praksi, veido 25-50 % no darbaspēka.

6.4.1 Konkurētspējas uzlabošanai uzņēmumiem vairs nepietiek ar darba ņēmēju pienākumu standartizāciju vai ar darba ņēmēju aizstāšanu ar iekārtam. Gluži pretēji, tiem ir jānovērš organizatoriskie šķēršļi, jāveido uzticības gaisotne ne tikai darbinieku vidū, bet arī starp uzņēmumu un tā darbiniekiem, kā arī jāiesaista darbinieki lēmumu pieņemšanas un ātras un efektīvas saziņas procesā. Uzņēmumu spēks ir to kolektīvajās prasmēs, kas veidojas laika gaitā.

6.4.2 Šodien uzņēmumiem ir plašas iespējas uzlabot “implicītajā” mijiedarbībā iesaistīto darba ņēmēju ražīgumu; tas mazāk attiecas uz citiem darba ņēmējiem. To pierāda darba ražīguma būtiskās atšķirībās tajās nozarēs, kurās ir ievērojams šāda veida darbavietu skaits. Nozaru sociālajam dialogam ir liela nozīme pieredzes apmaiņas starp uzņēmumiem veicināšanā, piemēram, ar semināru un pētījumu palīdzību.

6.4.3 Uzsvars uz specifiskām iemaņām uzņēmumu ietvaros izvirza jautājumu par elastīguma un sociālās drošības pieeju, kas paredz vispārēju apmācību, lai indivīds varētu atrast darbu kādas citas nozares uzņēmumā.

7. Sviras efekts un pastāvīgais risks

7.1 Atsevišķu privāto akciju fondu veiktā akciju atpirkšana ir spekulatīva darbība, kas balstās uz parādsaistībām un iespēju izmantot attiecīgā uzņēmuma gūto peļņu aizņēmuma atmaksāšanai un ievērojamas peļņas gūšanai 5 gadu laikā.

7.2 Kontinentālās Eiropas valstīs minēto darījumu apjoms 1995. gadā bija 0,6 % no IKP, bet 2005. gadā tas pārsniedza 3 % (32) (Apvienotajā Karalistē minētie rādītāji ir attiecīgi 1 % un 7 %). Akciju atpirkšana ir privāto akciju fondu galvenā darbība (70 %), bet riska kapitāla piešķiršanas apjoms samazinās (2005. gadā 5 %).

7.2.1 Vairākas centrālās bankas (ECB, Lielbritānijas banka) un reitingu aģentūras (Standard and Poor's) 2006. gada otrajā pusgadā izteica vairākus brīdinājumus sakarā ar pārlieku lielo aktivitāti šajā sektorā (500 miljardi USD), kur 2005. gadā ieņēmumi par 70 miljardiem USD pārsniedza iepriekšējā gada ieņēmumus. Minētās iestādes dažkārt min pastāvīgo risku, kas saistīts ar uzņēmumu parādsaistību palielināšanos, dažkārt arī ar junk bonds (spekulatīvu obligāciju) pieaugumu, kas sasniedz kritisku līmeni.

7.2.2 Monetārās iestādēm jārisina dilemma, jo jebkura likmes paaugstināšana, kas bremzētu šo darbību, vienlaicīgi arī nolemj neveiksmei tos uzņēmumus, kas šodien darbojas, pateicoties kopējam likviditātes atlikumam.

7.2.3 Ar akciju atpirkšanu saistīti vēl divi ne mazāk svarīgi jautājumi: — Ja operācija veikta, izveidojot kontrolakciju sabiedrību, tai nepiemēro direktīvu par darba ņēmēju informēšanu un konsultēšanos ar tiem. Tā rezultātā šo darba ņēmēju, kuru skaits Eiropā ir vairāki simti tūkstoši, līdzdalība ir ierobežota. — Ar LBO (leverage buy-out) starpniecību ieguldījumu fondi viņiem piederošo uzņēmumu vārdā var pastāvīgi piedalīties kādas lielas Eiropas uzņēmumu grupas, kas darbojas kādā nozīmīgā, piemēram, aeronautikas nozarē, valdē. Ņemot vērā to, ka atsevišķiem ASV fondiem ir cieši sakari ar politisko varu un ASV izlūkošanas dienestiem, un tā kā valdes locekļiem ir pieejama konfidenciāla informācija (33), tiek apdraudēta ES tehnoloģiskā, militārā un politiskā neatkarība.

7.3 Kopumā pastāv vairāki līdzekļi, kas ir ļāvuši mākslīgi palielināt privāto akciju fondu izsludināto vidējo peļņu Tā kā tiem nav “ziņošanas pienākuma”, tikai vissekmīgākie privāto akciju fondi ziņo par saviem rezultātiem, un fondi, kas sliktu rezultātu dēļ darbību pārtrauc, tiek izņemti no datu bāzēm. Citygroup veiktais pētījums liecina, ka, ņemot vērā minētos elementus, 10 gadu laikā gūtā peļņa faktiski ir zemāka par mid-cap (vidēji liela kapitāla) akciju grozu. Ņemot vērā izdevumus par pārvaldību un ieguldījumiem šajās nelikvīdajās akcijās, samazinās arī izsludinātie rezultāti (34).

7.4 Drošības fondu apgrozījums lēšams vairāk nekā 1,5 triljonu USD apmērā. Šie fondi nav jauni, bet pēdējo 20 gadu laikā to skaits ir ievērojami pieaudzis. Šis sektors saskaras ar ieguldītāju, tostarp pensiju fondu, spiedienu nolūkā panākt lielāku pārredzamību. Lai to nodrošinātu, vairākas reitingu aģentūras nesen izstrādāja kredītvērtējumu un riska novērtējumu.

7.4.1 Savukārt drošības fondi to milzīgās finanšu ietekmes dēļ, būtiski ietekmē finanšu, akciju un monetāro tirgu; tas vedina uz šādām dziļākām pārdomām: — Amerikāņu, angļu un Eiropas regulatori nesen atkārtoti izteica bažas par to, ka investīciju bankas varētu palielināt drošības fondu kredītspēju, izmantojot samērā nelikvīdus nodrošinājumus, kuru vērtība finanšu krīzes apstākļos varētu strauji kristies. Viņi vēlas noskaidrot arī jautājumu par ārzonu (offshore) sistēmām, kas, izmantojot sviras efektu, ļauj amerikāņu bankām piešķirt drošības fondiem līdzekļus, kas pārsniedz atļautās robežas. — Drošības fondi ir aktīvi arī “carry trade” jomā, t.i. darījumos, ar kuriem ieguldītāji veic aizņēmumus valūtās ar zemu procentu likmi (piemēram, jenās vai Šveices frankos), lai ieguldītu valūtās ar augstāku procentu likmi (Austrālijas dolāros). Arvien vairāk banku, tai skaitā ERIB, un ekonomistu ir pārliecināti, ka šie drošības fondiem ļoti izdevīgie darījumi izskaidro jēnas zemo kursu, kas janvāra beigās attiecībā pret ASV dolāru sasniedza zemāko līmeni (pēdējo četru gadu laikā). Straujais intereses zudums par japāņu jēnu (ko izraisīja jēnas likmes paaugstināšana sakarā ar Japānas ekonomikas straujo augšupeju) var pārvērsties finanšu krīzē. Barclays Capital secina, ka spekulatīvie carry trade darījumi šobrīd ir sasnieguši vislielākos apmērus kopš 1998. gada krīzes Krievijā.

7.5 Atvasinātie darījumi sniedz bankām iespēju novērst zaudējumu risku, pārvēršot tos sarežģītos finanšu līdzekļos, ko izmanto finanšu operācijām. Līdz ar to risks tiek novērsts, bet tas saglabājas ekonomikā un skar tos operatorus, kas nav pakļauti uzraudzības noteikumiem.

7.5.1 Neskatoties uz to, ka laika gaitā nopietnas finanšu krīzes statistiskā varbūtība ir samazinājusies, tā tomēr ir iespējama un tās sekas būs nopietnākas nekā agrāk, tostarp tādēļ, ka iestāžu un tirgu saikne ir kļuvusi ciešāka sakarā ar finanšu inovāciju, kā rezultātā banku un apdrošināšanas sektorā tika iekļauts uzņēmumu apvienošanās un pārņemšanas tirgus un ar to saistītie darījumi (35).

7.5.2 Sakarā ar to, ka pēdējos gados sviras efekts ir palielinājies un ka parasti to bilancē neatspoguļo, nav iespējams novērtēt, cik lielas ir reāli apgrozītās summas un riska līmenis, kam pakļauta ekonomikas sistēma.

Briselē, 2007. gada 26. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Dimitris DIMITRIADIS

(1) “Vienotā tirgus pārskatīšana”, CESE — INT/332.

(2) Padomes Direktīva 85/611/EEK (1985. gada 20. decembris) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU), OV L 375, 31.12.1985., 3.-18.lpp.

(3) Eiropas Komisijas 2007. gada marta rīkotajā konferencē “Increasing financial capability” atklājās, ka Lielbritānijas Finanšu ministram Gordonam Braunam iesniegtajā Sandlera ziņojumā ir vairākas interesantas pārdomas.

(4) Skatīt ANO Vides programmas finanšu iniciatīvas (UNEPFI) ietvaros veiktos pētījumus, tostarp ziņojumu “A legal framework for the integration of environmental, social and governance issues into institutionnal investment” (2005).

(5) Skatīt ANO Vides programmas finanšu iniciatīvas (UNEPFI) ietvaros veiktos pētījumus, tostarp ziņojumu “A legal framework for the integration of environmental, social and governance issues into institutionnal investment” (2005).

(6) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/14/EK (2002. gada 11. marts), ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā — Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas kopīga deklarācija par darba ņēmēju pārstāvību — OV L 80, 23.3.2002., 29.-34. lpp.

(7) Padomes 2001. gada 12. marta Direktīva 2001/23/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz darbinieku tiesību aizsardzību uzņēmumu, uzņēmējsabiedrību vai uzņēmumu un uzņēmējsabiedrību daļu īpašnieka maiņas gadījumā, OV L 83, 22.3.2001., 16.-20. lpp.

(8) Skat. OV C 309, 2006. gada 16. decembris, “Vispārējas nozīmes pakalpojumu nākotne”.

(9) “Ārkārtas apstākļos, ja kapitāla aprite uz trešām valstīm vai no tām rada vai draud radīt nopietnas grūtības Ekonomikas un monetārās savienības darbībai, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, apspriedusies ar ECB, ar kvalificētu balsu vairākumu var paredzēt aizsargpasākumus pret trešām valstīm uz laiku, kas pārsniedz sešus mēnešus, ja šādi pasākumi noteikti ir vajadzīgi”.

(10) No tiem 8 — starptautiskie tirdzniecības darījumi.

Avots: François Morin, “Le Nouveau mur de l'argent: Essai sur la finance globalisée”, 2006.

(11) Daži vienkāršoti piemēri, kas palīdz labāk atšķirt drošības fondus no privāto akciju fondiem, ir šādi: Drošības fondu pamatā ir realizējami aktīvi, akcijas un izejmateriāli, dažādi kredīti u.c. Tie izmanto dažādas stratēģijas, lai panāktu savu mērķi, t.i. absolūtu ienesīgumu. Ieguldot kādā uzņēmumā, tie nesamierinās ar nelieliem akciju procentiem, bet gan aktīvi darbojas, lai ietekmētu uzņēmuma lēmumus. Privāto akciju fondu mērķis ir vērtības iegūšana un tie galvenokārt pārpērk uzņēmumus, izmantojot parādsaistības. Uzņēmumam, kas vairs nekotējas biržā, tādējādi vairs nav informācijas sniegšanas pienākuma. Vairāku gadu laikā pilnīgi pārstrukturējuši uzņēmumu, privāto akciju fondi investīcijas pārtrauc.

(12) M. Aglieta “The surge in private equity”, 2007.

(13) James Shinn, “Private profit or public purpose? Shallow convergence on the shareholder model”, Princeton University, 2001. Pētījumā apskatītas 14 valstis: ASV, Apvienotā Karaliste, Beļģija, Francija, Vācija, Itālija, Nīderlande, Spānija, Ķīna, Japāna, Dienvidkoreja, Malaizija, Singapūra un Taivāna. Roger M.Baker, “Insiders, outsiders, and change in European corporate gouvernance”, University of Oxford, 2006.

(14) J. Peyrelevade, “Le capitalisme total”, 2005, 39.-42. lpp.

(15) BIPE, op cit. Mājsaimniecību finanšu daļa, kas ieguldīta akcijās, savstarpējās apdrošināšanas fondos un dzīvības apdrošināšanā Vācijā, Itālijā un Francijā no 1980.-1998. gadam ir divkāršojusies, sasniedzot 50 % Vācijā un Itālijā, un 66 % Francijā. Apvienotajā Karalistē, neskatoties uz to, ka minētais līmenis jau sākotnēji bija augstāks, tas turpinājis pieaugt no 52 līdz 76 %.

(16) BIPE, “La montée en puissance des investisseurs institutionnels: implications réglementaires Francijas Senāta uzdevumā veikts pētījums”, 2003. gada janvāris.

(17) Skatīt S. M. Bilger un K. F. Hallock “Mass layoffs and CEO turnover”, 2005 un Chicago Fed Letter “Assessing the impact of job loss on workers and firms”, 2006. gada aprīlis.

(18) Dānijas Nodokļu ministrija, “Status pa SKATs kontrolindsats verdrrorende kapitalfondes overtagelse af 7 danske koncerner”, 2007. gada martā.

(19) Watson Wyatt, “Corporate directors give executive pay model mixed reviews”, 2006. gada jūnijs.

(20) D. Plihon, “Précarité et flexibilité du travail, avatars de la mondialisation du capital”, 2006.

(21) COM(2003) 728 galīga redakcija, “Nodarbinātības kvalitātes uzlabošana: jaunāko sasniegumu novērtējums”.

(22) Kaut gan cilvēkkapitāls arvien biežāk tiek minēts kā uz zināšanām balstītas ekonomikas konkurētspējas faktors, šķiet neizprotami, ka to neatspoguļo uzņēmumu pārskatos.

(23) European Working Conditions Observatory, “Fourth European Working Conditions Survey”, 2007., 49. lpp.

(24) Sk. 6.4. un turpmākos punktus.

(25) European Working Conditions Observatory, “Fourth European Working Conditions Survey”, 2007, 49. lpp.

(26) Eiropas Komisija, “The contribution of labour cost developments to price stability and competitiveness adjustment in the Euro Area” ceturkšņa ziņojumā par euro zonu, 6. sējums, Nr.1, 2007.

(27) Sk. trīsgadējos pārskatus “US Survey of Consumer Finances”.

(28) Ienākumu sadalījums pieaugošā secībā, iedalot 5 daļās, kas ietver vienādu kritēriju skaitu.

(29) Šo tendenci apstiprina pēdējā laikā veiktie pētījumi. Tostarp, piemēram, T. Piketty, E. Saez: “The evolution of top incomes: a historical and international Perspective”, American Economic Review, 2006.

(30) Deutsche Bank Research, “Private equity in Europe”, 2005. gada janvāris.

(31) The McKinsey Quarterly, “Competitive advantage from better interactions”, 2006, nr. 2.

(32) Adrian Blundell-Wignall, “Private Equity Trends and Issues”, EASO, 2007.

(33) B. Carayon, “Patriotisme économique: de la guerre à la paix économique” (Ekonomikas patriotisms — no ekonomikas saspīlējuma līdz izlīgumam), 2006, 119.lpp.

(34) House of Commons, Treasury Committee : “Private equity : tenth report of session 2006-07”.

(35) Financial Times, 2007. gada 30. janvāris.