KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Trešais ziņojums par to, kā Ukraina īsteno Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānu /* COM/2013/0809 final */





I. Ievads ES un Ukrainas vīzu dialogs, lai izvērtētu nosacījumus, ar kuriem Ukrainas pilsoņiem varētu piešķirt tiesības ceļot uz ES bez vīzām, tika sākts 2008. gada 29. oktobrī. Komisija 2010. gada 22. novembrī iepazīstināja Ukrainu ar Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānu (VRLRP)[1]. VRLRP noteikta virkne precīzu kritēriju Ukrainai, kas iedalīti četros būtisku jautājumu “blokos”[2], lai pieņemtu tiesisko, politisko un institucionālo satvaru (1. posms) un to efektīvi un ilgtspējīgi īstenotu (2. posms). Komisija ir regulāri ziņojusi Eiropas Parlamentam un Padomei par VRLRP īstenošanu. Pirmais progresa ziņojums par to, kā Ukraina īsteno Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānu, tika iesniegts 2011. gada 16. septembrī[3]. Otrais progresa ziņojums par to, kā Ukraina īsteno Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānu, tika iesniegts 2012. gada 9. februārī3. Otrais progresa ziņojums un nākamie procesa pasākumi tika apspriesti augstākā līmeņa amatpersonu sanāksmē, kas notika 2012. gada aprīlī. Ukraina iesniedza trešo progresa ziņojumu šā gada 22. jūlijā, bet atjaunināto informāciju — 11. oktobrī, kas bija pēdējais termiņš, kad jaunās tiesību aktu izmaiņas tika ņemtas vērā. 2013. gada septembrī notika visu četru bloku novērtēšanas apmeklējumi, kuros piedalījās deviņi eksperti. Augstākā līmeņa amatpersonu sanāksme, kurā piedalījās Ukraina, notika 27. septembrī. Šis Komisijas ziņojums ir trešais progresa ziņojums par VRLRP pirmo posmu, kurā ir sniegts visaptverošs un konsolidēts Komisijas vērtējums par progresu, ko Ukraina panākusi, pildot VRLRP pirmā posma kritērijus, kas saistīti ar tiesiskā, politiskā un institucionālā satvara izveidi. Papildus VRLRP kritērijiem jautājumi, kas saistīti ar tiesu sistēmas un prokuratūras reformu, tiek uzraudzīti saistībā ar citiem dialogiem, piemēram, neoficiālo Tiesu iestāžu dialogu, kas uzsākts 2013. gada februārī, Sadarbības komiteju, Sadarbības padomi, samitu, kā arī sakarā ar asociācijas programmas īstenošanu. II. Pasākumu novērtējums, pamatojoties uz Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plāna četriem blokiem 1. bloks. Dokumentu, arī biometrisko datu, drošība Vispārējs novērtējums Pamata tiesiskais regulējums (primārie tiesību akti) pārsvarā jau ir izveidots. Ir pieņemts rīcības plāns gan Starptautiskās civilās aviācijas organizācijas (ICAO) prasībām atbilstošu biometrisko pasu ieviešanai, gan ICAO prasībām neatbilstošo pasu pakāpeniskai izņemšanai no aprites. Komisija uzskata, ka Ukraina pārsvarā ir izpildījusi 1. blokā noteiktos kritērijus. Ir sīkāk jāprecizē jautājumi saistībā ar pirkstu nospiedumu kā obligātu biometrisku identifikatoru izmantošanu pasēs, kā arī jāpieņem nepieciešamie sekundārie tiesību akti pasu izsniegšanas procedūru izveidei. Detalizēti komentāri · Tiesiskā regulējuma pieņemšana mašīnlasāmu biometrisku starptautisko pasu izsniegšanai, pilnībā ievērojot augstākos ICAO standartus, pamatojoties uz drošu identitātes pārvaldību (civilstāvokļa aktu reģistrs un izcelsmes dokumenti) un ņemot vērā personas datu pienācīgu aizsardzību Ar ietvarlikumu[4], kas tika pieņemts un stājās spēkā 2012. gada 20. novembrī, ir izveidots vienots valsts demogrāfiskais reģistrs un to datu saraksts, kuri tiks vākti un izmantoti, lai izsniegtu personu apliecinošus vai ceļošanas dokumentus, izmantojot biometrisko datu identifikatorus. Likumā ir ieviesti 14 biometrisko personu apliecinošo, ceļošanas un uzturēšanās dokumentu veidi, kas paredzēti Ukrainas valstspiederīgajiem, ārvalstniekiem un bezvalstniekiem, tostarp starptautiskās pases un iekšzemes pases (iekšzemes pase ir personas apliecība, ko izmanto kā galveno apliecinošo dokumentu, lai pieteiktos starptautiskas pases saņemšanai). Likumā iekļauta lielākā daļa pamatnoteikumu, kas regulē ICAO prasībām atbilstošu ceļošanas dokumentu izsniegšanu (princips “viena persona, viens dokuments”, derīguma termiņa nepagarināšana, datu aizsardzības noteikumi, norādot iemeslus, kādēļ dati ir vākti, uzglabāti un izmantoti, utt.). Attiecībā uz iegūstamajiem biometriskajiem identifikatoriem likumā ir skaidri noteikts tikai tas, ka nepieciešama digitālā fotogrāfija un paraksts, bet pirkstu nospiedumi minēti kā papildu un izvēles elementi, precīzi nenorādot, kuru pirkstu nospiedumi ir jānoņem, kādi izņēmumi tiek uzskatīti par piemērotiem un kādas procedūras ir veicamas. Ir skaidri jānorāda, kuru pirkstu nospiedumi ir jāiegūst un jāglabā pasē. Arī atsauci uz ICAO ieteikumiem likumā nepieciešams formulēt daudz precīzāk. Būs jāpieņem arī īstenošanas pasākumi attiecībā uz pasu izsniegšanas procedūrām un papildu tehniskajām specifikācijām, jo tie pasākumi, kurus pieņēma 2013. gada martā, tika apturēti. Tādējādi varētu izmantot iespēju, lai atvieglotu un vienkāršotu pieteikumu iesniegšanas procedūru. · Rīcības plāna pieņemšana, kurā noteikti termiņi ICAO prasībām atbilstošu biometrisku starptautisko pasu pilnīgai ieviešanai, tostarp Ukrainas konsulātos ārvalstīs, un pakāpeniski veikta ICAO prasībām neatbilstošo pasu pilnīga izņemšana no aprites Rīcības plāns ICAO prasībām neatbilstošo pasu pakāpeniskai izņemšanai no aprites tika pieņemts jau 2011. gadā. Tajā ir uzskaitīts to pasākumu un darbību kopums, kas jāpaveic līdz 2015. gada 24. novembrim, un turpmāk norādīts, ka pasu izņemšana no aprites notiks pakāpeniski, tiklīdz sāks izsniegt biometriskos dokumentus, taču netiek norādīts termiņš šo biometrisko dokumentu ieviešanai. Attiecībā uz ICAO prasībām atbilstošu biometrisku pasu ieviešanu 2013. gada 11. septembrī tika pieņemts 2013.–2016. gada rīcības plāns, kurš jānovērtē, tiklīdz būs pieejams tā tulkojums angļu valodā. · Mācību programmu izveidošana un tādu pretkorupcijas ētikas kodeksu pieņemšana, kuri attiecas uz visu valsts iestāžu amatpersonām, kas strādā ar starptautiskām pasēm, iekšzemes pasēm un citiem izcelsmes dokumentiem Iekšlietu ministrijas Valsts Migrācijas dienests (VMD) ir iestāde, kas atbild par reģistra pārvaldi, kā arī par starptautisku pasu un citu personu apliecinošu dokumentu izsniegšanu. Ētikas kodekss tika pieņemts jau 2011. gadā, pievēršot uzmanību civildienesta integritātei, īpašuma deklarācijām un noteikumiem par ziņotājiem, savukārt otrs — daudz vispārīgāks — kodekss, kas paredzēts Ukrainas iekšlietu iestāžu amatpersonām, tika pieņemts 2012. gadā[5]. Tā kā korupcijas novēršanas vispārējā tiesiskajā regulējumā ir veiktas turpmākas izmaiņas, jāpārliecinās, vai informācija nav jāatjaunina (papildinformāciju sk. 3. blokā). Korupcijas novēršanai un apkarošanai 2012. gada aprīlī tika izveidota Pretkorupcijas nodaļa, kas atrodas VMD pakļautībā. VMD vadītājs ir apstiprinājis gada rīcības plānu korupcijas nodarījumu novēršanai un apkarošanai. Lai gan īpaša apmācība amatpersonām, kuras izsniedz starptautiskās pases, nav nodrošināta, vairāki padziļināti un specializēti iekšējie mācību kursi VMD amatpersonām tika izstrādāti sadarbībā ar universitātēm un šogad (2013. gada jūnijā) jau ir notikuši. Parasti kursi ilgst vienu nedēļu un tajos tiek apgūta programma, kurā aplūko pretkorupcijas un biometrijas jautājumus; lekcijas lasa Pretkorupcijas nodaļas darbinieki. Lekcijas ir vispusīgas un palielina ierēdņu informētību par korupciju un paredzētajām sankcijām. Šo pasākumu efektivitāte vēl būs jānovērtē, tiklīdz tiks uzsākta biometrisko dokumentu izsniegšana. 2. bloks. Nelikumīgā imigrācija, tostarp atpakaļuzņemšana Vispārējs novērtējums Robežu pārvaldības jomā visi vajadzīgie likumi ir ieviesti līdz ar institucionālo satvaru, ietverot mācību noteikumus un ētikas kodeksus cīņai pret korupciju. Būtu jāuzlabo informācijas apmaiņa starp iestādēm, izmantojot iespēju apmainīties ar informāciju reģionālā un vietējā līmenī. Attiecībā uz migrācijas pārvaldību Ukraina ir noteikusi visaptverošu pamatu efektīvai migrācijas pārvaldības sistēmai; attiecīgais tiesiskais regulējums jau ir izveidots. Patvēruma lietu jomā arī pastāv tiesiskais pamats, kas lielā mērā atbilst Eiropas un starptautiskajiem standartiem, lai gan ir vajadzīgi daži papildu uzlabojumi, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai tiktu paplašināta alternatīvās un pagaidu aizsardzības definīcija un papildināti noteikumi par patvēruma meklētāju medicīnisko aprūpi. Lielākā daļa institucionālā satvara ir izveidota, lai gan vajadzētu piešķirt vairāk resursu tiesību aktu īstenošanai. Detalizēti komentāri pa politikas jomām 2. bloks/1. temats. Robežu pārvaldība · Visu nepieciešamo pasākumu pieņemšana, lai īstenotu tiesībaizsardzības programmu par valsts robežas attīstību un Valsts Robežsardzes dienesta rekonstrukcijas un attīstības koncepciju (abus pasākumus īstenojot līdz 2015. gadam), ietverot tiesisko regulējumu sadarbībai starp Robežsardzes dienestu, tiesībaizsardzības iestādēm un citām robežu pārvaldībā iesaistītām iestādēm un atļaujot Robežsardzes dienestam piedalīties pārrobežu noziedzības atklāšanā un izmeklēšanā, kā arī koordinācijas pasākumos ar visām kompetentajām tiesībaizsardzības iestādēm Tiesiskais regulējums jau bija izveidots; no 2010. gada decembra ir spēkā Likums par robežkontroli, kā arī ir veikti vairāku citu tiesību aktu un noteikumu grozījumi. Pēdējos divos gados robežkontroles tiesību aktos ir ieviestas tikai dažas nelielas izmaiņas. Dažas no šīm izmaiņām, kas veiktas jaunā Kriminālprocesa kodeksa attiecīgajos noteikumos, ietekmēja Valsts Robežsardzes dienesta (VRD) kompetenci, kuram vairs nav tiesību sagatavot kriminālprocesu, prokuratūrai veicot procesuālo kontroli (izsniedzot uzdevuma rīkojumu). Īstenošanas posmā būs jāprecizē VRD — kā efektīvas tiesībaizsardzības iestādes pārrobežu noziedzības apkarošanas jomā — iespēju konkrētās sekas. Valsts robežu demarkācija 2012. gada novembrī sākās pie Ukrainas un Krievijas robežas un būtiski progresēja pie Ukrainas un Moldovas robežas (95 % no šīs robežas, kopumā 1163 km, ir pabeigti, tostarp 88 % no Piedņestras posma). Ukrainas un Moldovas robežas demarkācija ir jāpabeidz līdz 2013. gada beigām. Pie robežas ar Baltkrieviju darbs vēl nav sākts, taču 2013. gada jūnijā Ukraina un Baltkrievija parakstīja protokolu, lai apmainītos ar ratifikācijas notām par valsts robežu nolīgumu, ko abas valstis noslēdza jau 1997. gada maijā. Cerams, ka ar šā dokumenta noslēgšanu tiks uzsākts praktisks darbs pie Ukrainas un Baltkrievijas robežas demarkācijas. Kaut arī robežas vēl nav demarķētas, robežkontroles mehānisms pastāv un abu pušu kompetentās iestādes robežu kontrolē. Ņemot vērā starptautisko sadarbību, VRD aktīvi attīsta savas attiecības ar kaimiņvalstu iestādēm un citām starptautiskās robežkontroles jomā iesaistītajām pusēm. Šī sadarbības attīstība turpinās, un pašlaik aizvien lielāka uzmanība tiek pievērsta tieši praktiskai sadarbībai. Ir panākts zināms progress, jo īpaši robežu kopīgas uzraudzības jomā, pamatojoties uz divpusējiem nolīgumiem ar kaimiņvalstīm; nolīgums ar Ungāriju ir spēkā kopš 2012. gada maija, bet nolīgums ar Krieviju — kopš 2012. gada februāra. Sadarbība ar Frontex ir turpinājusies atbilstīgi jaunajam 2013.–2015. gada sadarbības plānam, pievēršot uzmanību kopīgām operācijām, riska analīzei, informācijas apmaiņai, personāla apmācībai un tehnoloģiskai sadarbībai. Sadarbība starp iestādēm ir viena no jomām, kurai joprojām jāpievērš uzmanība. Ir veikti pirmie pasākumi, taču efektīva starpiestāžu sadarbība — jo īpaši informācijas apmaiņas jomā — joprojām notiek tikai organizāciju augstākajā līmenī. Ir ļoti svarīgi atzīt starpiestāžu sadarbības pievienoto vērtību ne tikai attiecībā uz VRD, bet arī attiecībā uz citām pārrobežu noziedzības novēršanā iesaistītajām iestādēm, un rūpīgi apsvērt, arī no tiesiskā viedokļa, vai joprojām pastāv nepamatoti šķēršļi. Informācijas apmaiņa starpiestāžu līmenī notiek ar Virtuālo kontaktu un analītikas centra starpniecību, kurš savstarpēji savieno VRD īpašās vienības, Iekšlietu ministriju, Ārlietu ministriju, Valsts Migrācijas dienestu, Valsts Muitas dienestu, Drošības dienestu un Valsts Civildienesta aģentūru, VRD veicot koordinācijas pasākumus. Centrs ir sagatavojis kopīgus analītiskus ziņojumus, pamatojoties uz kuriem VRD un Valsts Muitas dienesta vadītāji pieņem lēmumus robežaizsardzības jomā. · Valsts integrētas robežu pārvaldības stratēģijas un tās efektīvai īstenošanai paredzētā rīcības plāna pieņemšana, nosakot termiņus un konkrētus mērķus, lai turpmāk attīstītu tiesību aktus, organizāciju, infrastruktūru un iekārtas, kā arī pietiekamus finanšu un cilvēku resursus robežu pārvaldības jomā Galvenie dokumenti jau ir ieviesti; stratēģiju apstiprināja 2006. gadā, bet rīcības plānu sagatavoja 2007.–2015. gadam ar mērķi pārveidot VRD par modernu Eiropas veida tiesībaizsardzības iestādi. Dokuments par mobilo vienību reformēšanu tika pieņemts 2012. gada jūlijā, bet stratēģijas (“koncepcijas”) attiecībā uz jūras un gaisa robežsardzi — 2011. gadā. Sasniegtie rezultāti liecina, ka iepriekšminētās koncepcijas kopumā ir sekmīgi īstenotas (piem., robežkontrolē vairs nenodarbina personas, kas pilda obligāto dienestu; visi VRD darbinieki ir noslēguši darba līgumu un tiek īpaši apmācīti savu pienākumu izpildei). Gaisa robežsardzei ir iegādāta papildu lidmašīna, bet piloti apmācīti saskaņā ar ICAO standartiem. Attiecībā uz jūras robežsardzes resursiem ir noslēgti projekti (tiek izmantota patruļas laiva “Oral”) un izstrādāta jauna mācību koncepcija un pēcdiploma sistēma. Integrētā starpiestāžu informācijas un komunikācijas sistēma “Arkan” tiek izmantota, lai kontrolētu personas, transportlīdzekļus un preces, kas šķērso valsts robežu. Tā savstarpēji savieno deviņas dažādas ministrijas un aģentūras, veic informācijas un funkciju atbalsta darbības, ļauj lietotājiem pārvaldīt datubāzes, piekļūt citu lietotāju datubāzēm un apmainīties ar informāciju pasargātā un drošā veidā. Lai gan “Arkan” jau darbojas, to izmanto tikai daļēji, jo iestādes vietējā un reģionālā līmenī ar informāciju nevar apmainīties. · Mācību programmu izveidošana un tādu korupcijas novēršanas ētikas kodeksu pieņemšana, kas īpaši attiecas uz robežsargiem, muitniekiem un citām amatpersonām, kuras iesaistītas robežu pārvaldībā VRD akadēmija ir turpinājusi uzlabot mācību līmeni un mācību apstākļus. Attiecībā uz institucionālo struktūru VRD pakļautībā ir izveidota īpaša nodaļa korupcijas novēršanas uzdevumu izpildei. Attiecībā uz izglītības jautājumiem VRD akadēmijas mācību programmā tiesību studijām ir paredzētas 114 akadēmiskās stundas korupcijas apkarošanas un robežu pārvaldības personāla rīcības kodeksa jomā. Robežu pārvaldības personālam ir paredzētas arī īpašas paaugstināta līmeņa mācības. Ir īstenoti arī citi konkrēti pasākumi: izveidots pilsoņu sūdzību saņemšanas birojs un palīdzības tālrunis, uz kuru var zvanīt visu diennakti. Ir veiktas korupcijas novēršanas kampaņas, tostarp sadarbojoties ar attiecīgām nevalstiskajām organizācijām. Saistībā ar muitu Ienākumu un nodokļu ministrija ir stiprinājusi Iekšējās drošības nodaļu, kas risina korupcijas lietas. Šī nodaļa saņēma plašākas pilnvaras, lai atklātu un novērstu korupcijas nodarījumus muitas jomā. Muitas korupcijas novēršanas stratēģijā ir iekļauti mērķi korupcijas samazināšanai personāla vidū, veicot preventīvu darbu un veidojot negatīvu attieksmi pret kukuļu ņemšanu. Lai risinātu šo problēmu, 2013. gada februārī tika uzsākta operācija “Valsts robeža 2013”. 2. bloks/2. temats. Migrācijas pārvaldība · Migrācijas politikas tiesiskā regulējuma pieņemšana, lai nodrošinātu efektīvu institucionālo struktūru migrācijas pārvaldībai, ārvalstnieku ieceļošanas un uzturēšanas noteikumus, pasākumus Ukrainas pilsoņu reintegrācijai (to pilsoņu, kas atgriežas brīvprātīgi vai saskaņā ar ES un Ukrainas atpakaļuzņemšanas nolīgumu), migrācijas plūsmu uzraudzību un pasākumus nelikumīgas migrācijas apkarošanai (tostarp atgriešanas procedūras, personu tiesības šādu procedūru sakarā, aizturēšanas nosacījumus, pasākumus atpakaļuzņemšanas nolīgumu noslēgšanai ar galvenajām izcelsmes valstīm un nelikumīgu migrantu atklāšanai iekšzemē) Ietvarlikums par ārvalstniekiem un bezvalstniekiem jau pieņemts un ir spēkā no 2011. gada septembra. Ievērojot Komisijas iepriekšējos ieteikumus, tika grozīti pieci citi turpmākie likumi, lai izstrādātu detalizētus noteikumus par izraidīšanas procedūru, migrantiem izsniedzamajiem dokumentiem un Valsts Robežsardzes dienesta papildu kompetencēm piespiedu atgriešanas jomā. Darbības papildnoteikumi tika pievienoti sekundāro tiesību aktu formā, nodrošinot lielāku skaidrību par procedūrām likumīgas uzturēšanās jomā. To Ukrainas pilsoņu reintegrācija, kuri atgriežas saskaņā ar atpakaļuzņemšanas nolīgumu vai brīvprātīgi, ir oficiāli iekļauta integrācijas rīcības plānā, kas attiecas gan uz migrantiem, gan pilsoņiem. Sekundārajos tiesību aktos uzmanība tika pievērsta dažiem specifiskiem aspektiem (neoficiāli iegūtas (strādājot ārvalstīs) profesionālās izglītības apstiprināšana). Prezidents ierosināja (ikgadējā uzruna Ukrainas parlamentam (Verhovna Rada), 2013. gada jūnijs) vispusīgāku pieeju darbaspēka reintegrācijai, uzdodot Sociālās politikas ministrijai šajā sakarā sagatavot likumu un attiecīgu valsts programmu. Brīvprātīgas atgriešanās noteikumi 2012. gadā tika konkretizēti nozares regulējumā, taču būtu noderīgi arī sīkāk precizēt mehānismu. Nelikumīga migranta obligātā jeb piespiedu izraidīšana nozīmē ārvalstnieka turēšanu Migrantu aizturēšanas centrā (MAC) tik ilgi, kamēr tiek izpildīts tiesas nolēmums par obligāto izraidīšanu; kā paredzēts attiecīgajos noteikumos 2011. gada Likumā par ārvalstu pilsoņu un bezvalstnieku juridisko statusu[6], šis laiks nedrīkst pārsniegt 12 mēnešus. Lēmums par administratīvo aizturēšanu Migrantu aizturēšanas centrā tiesā netiek pārskatīts, izņemot, ja tas tiek apvienots ar pārsūdzību, kas pamatojas uz lietas būtību, t. i., izraidīšanu[7]; tiesībaizsardzības iestādēm ir tikai jāinformē prokuratūra 24 stundās. Ņemot vērā institucionālo kapacitāti, Valsts Migrācijas dienests (VMD) ir vadošā iestāde, kas īsteno un koordinē migrācijas politiku. Tas tika izveidots 2011. gadā un šobrīd ir pilnībā darbspējīgs, nodarbinot 199 darbiniekus centrālajā birojā un 5133 darbiniekus reģionālajos birojos; tiek plānots pieņemt darbā vēl 1500 darbiniekus, kas risinās ar nelikumīgu migrāciju saistītus jautājumus. Dienests ir kompetents gan likumīgas, gan nelikumīgas migrācijas jautājumos, lai gan nelikumīgas migrācijas jautājumu (piemēram, saistībā ar aizturēšanu) risināšanā, tā kā dienests ir civila iestāde, tam jāiesaista tiesībaizsardzības iestādes. Attiecībā uz atpakaļuzņemšanu Ukraina ir noslēgusi atpakaļuzņemšanas nolīgumu ar Eiropas Savienību (spēkā no 2008. gada 1. janvāra). Īstenošanas protokols ir parakstīts ar Austriju; sarunas par līdzīgu protokolu noslēgšanu ir gandrīz pabeigtas ar Čehijas Republiku, Poliju un Igauniju un tiek turpinātas ar vēl 12 dalībvalstīm. 2013. gadā tika parakstīts un stājās spēkā jauns nolīgums ar Krieviju, kas attiecas uz paātrinātu atpakaļuzņemšanu. Sarunas turpinās ar vairākām citām valstīm (Rietumbalkānu valstīm, Šveici un Islandi). Eiropas un Ukrainas Atpakaļuzņemšanas apvienotā komiteja tikās 2012. gada maijā un, apspriežot vairākus tehniskus jautājumus, atzīmēja, ka nolīguma praktiskajā īstenošanā lielas problēmas nav bijušas. · Valsts migrācijas pārvaldības stratēģijas pieņemšana, lai efektīvi īstenotu tiesisko regulējumu attiecībā uz migrācijas politiku, un rīcības plāna pieņemšana, kurā noteikti termiņi, konkrēti mērķi, darbības, rezultāti, sniegumu rādītāji un paredzēti pietiekami cilvēkresursi un finanšu resursi 2011. gada 30. maijā tika pieņemta Migrācijas un patvēruma stratēģija, kurā noteiktas tendences, principi un prioritātes, un rīcības plāns, kurā izklāstīti pasākumi, termiņi un atbildīgās iestādes. Pagaidu Starpiestāžu komisijai ir uzticēts īstenot migrācijas politiku, bet Koordinācijas padome ir izveidota, lai koordinētu rīcības plāna pasākumus. · Mehānisma izveidošana, lai uzraudzītu migrācijas plūsmas, izveidojot regulāri atjaunināmu migrācijas profilu Ukrainai ar datiem gan par nelikumīgo, gan likumīgo migrāciju un izveidojot iestādes, kas ir atbildīgas par to datu vākšanu un analīzi, kuri attiecas uz migrantu skaitu un migrācijas plūsmām Migrācijas plūsmu uzraudzības mehānisms ir izveidots, pamatojoties uz Ministru kabineta 2012. gada rezolūciju, kā “Arkan” (integrēta starpiestāžu informācijas sistēma, skat. iepriekš 1. tematu par robežu pārvaldību) apakšsistēma. Darba uzdevums ir sagatavots. Migrācijas profili tiek regulāri atjaunināti; Valsts Migrācijas dienests ar Eiropas imigrācijas sadarbības koordinatoru aktīvu palīdzību jau ir sagatavojis jaunāko 2012. gada migrācijas profilu (izdots 2013. gadā). Ciktāl tas attiecas uz riska analīzi, pamatojoties uz 2011. gadā pieņemto stratēģiju, joprojām ar Kontaktu analīzes centra palīdzību tiek izstrādāta nelikumīgas migrācijas apkarošanas metodika. Pašlaik visus darbus veic Valsts Migrācijas dienesta Analītiskā nodaļa, apkopojot statistikas un citus datus manuāli — bez attiecīgo iestāžu IT atbalsta. 2. bloks / 3. temats. Patvēruma politika · Migrācijas tiesību aktu pieņemšana atbilstoši starptautiskajiem standartiem (1951. gada Ženēvas konvencija ar Ņujorkas protokolu) un ES standartiem, ar kuriem izveido pamatu starptautiskajai aizsardzībai (ietverot alternatīvās aizsardzības formas), procesuālajiem noteikumiem attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu un patvēruma meklētāju un bēgļu tiesībām No 2011. gada spēkā ir ietvarlikums par bēgļiem un personām, kam ir vajadzīga alternatīvā un pagaidu aizsardzība. Tas nodrošina stabilu tiesisko pamatu patvēruma piešķiršanas procedūrām, kas lielā mērā atbilst Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Tomēr daži aspekti joprojām ir jāuzlabo, ņemot vērā, ka likums nav grozīts, neskatoties uz Komisijas un UNHCR iepriekšējiem ieteikumiem, kas sniegti valsts ziņojumā šā gada jūlijā[8]. Jo īpaši jāpaplašina papildu palīdzības un pagaidu palīdzības definīcija, kā arī jānodrošina patvēruma meklētājiem bezmaksas nepieciešamā medicīniskā aprūpe — vismaz neatliekamā medicīniskā palīdzība. Valsts Migrācijas dienests attiecībā uz šo jautājumu jau ir izstrādājis projektu. Ņemot vērā sniegtos ieteikumus, 2012. gadā tika veikti pasākumi, lai citus tiesību aktus saskaņotu ar ietvarlikumu, paredzot vairākas tiesības personām, kam piešķirta pagaidu un alternatīvā aizsardzība (izglītības, veselības aprūpes, ģimenes pabalstu, sociālo pakalpojumu un citās jomās). Arī attiecībā uz patvēruma piešķiršanas procedūru likums ir izstrādāts, lai gan nepieciešami vēl daži uzlabojumi, jo īpaši attiecībā uz pārsūdzības iesniegšanas termiņu, kas pašlaik ir piecas dienas, pat ja, kā atzīst Ukrainas iestādes, tiesas to nepiemēro stingri. Būtu arī īpaši jāmin informācija par izcelsmes valsti. Nepieciešams precizēt tādus jautājumus kā tiesības uz mutisku tulkojumu, pārrunu konfidencialitāte, pamatojuma sniegšana saistībā ar patvēruma lūguma noraidījumu un tā nepieņemamību. Visbeidzot, nepieciešams turpmāk precizēt aizturēšanas noteikumus, jo īpaši attiecībā uz tiesas atļaujas nepieciešamību. Attiecībā uz juridisko palīdzību ir sagatavots likums par bezmaksas juridisko palīdzību, kas jāpiemēro no 2014. gada, acīmredzot arī ar “juridisko klīniku” palīdzību, kuras nodrošina juristus arī ārvalstniekiem un patvēruma meklētājiem; ar finansējumu saistītie jautājumi vēl nav pilnīgi skaidri. Tomēr likumā juridiskā palīdzība ir paredzēta tikai to valstu valstspiederīgajiem, ar kurām Ukraina ir parakstījusi divpusējo nolīgumu par bezmaksas juridisko palīdzību; tas ir noteikums, kas de facto izslēdz daudzus patvēruma meklētājus no piekļuves bezmaksas juridiskai palīdzībai. Saistībā ar politiku 2012. gada jūlijā tika pieņemts rīcības plāns, lai integrētu bēgļus un personas, kam vajadzīga papildu aizsardzība; plānā ir paredzēta dažādu iestāžu, tostarp Sociālās politikas ministrijas, koordinētāka sadarbība, taču uzmanība ir jāpievērš vairākiem citiem svarīgiem jautājumiem, piemēram, rīcības plāna īstenošanas budžeta noteikumu nodrošināšanai. Institucionālajā plānā Valsts Migrācijas dienests ir galvenā valdības iestāde, kas ir kompetenta pieņemt lēmumus par patvēruma pieteikuma iesniedzējiem. Lai to īstenotu, būtu jāpalielina to darbinieku skaits, kas risina ar patvēruma pieteikuma iesniedzējiem saistītus jautājumus, un lēmumu pieņemšanas procesu varētu racionalizēt. Attiecības ar pilsonisko sabiedrību un UNHCR nav īpaši uzlabojušās. 3. bloks. Sabiedriskā kārtība un drošība Vispārējs novērtējums Ir izveidots tiesiskais un politiskais satvars organizētās noziedzības novēršanai un apkarošanai. Tika pieņemts Likums par organizēto noziedzību, kā arī stratēģija (“Valsts politika”) un attiecīgais rīcības plāns, kuri lielā mērā atbilst Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Tiesiskais, politiskais un institucionālais satvars cilvēku tirdzniecības novēršanai un apkarošanai ir konsolidēts un lielā mērā atbilst Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Rīcības plāns 2012.–2015. gadam nodrošina vispusīgu pieeju cilvēku tirdzniecības apkarošanai. Kaut arī pēdējos divos gados korupcijas novēršanas politikā ir panākts būtisks progress, joprojām ir vajadzīgi turpmāki uzlabojumi, lai pilnveidotu tiesisko un politisko satvaru. Attiecībā uz sadarbību starp tiesībaizsardzības iestādēm koordinācija kopumā ir uzlabojusies, ļaujot efektīvāk veikt informācijas apmaiņu. Pastāv tiesiskais un politiskais satvars nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanai un apkarošanai, kurš atbilst Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Ukraina ir pievienojusies visām ANO un Eiropas Padomes konvencijām sabiedriskās kārtības un drošības jomā un lielākajai daļai ANO un Eiropas Padomes konvenciju, kas attiecas uz terorisma apkarošanu. Jāveic turpmāki pasākumi, lai panāktu progresu nolīgumu noslēgšanā ar Eiropolu un Eurojust. Tiesiskais un institucionālais satvars attiecībā uz datu aizsardzību atbilst Eiropas standartiem, lai gan joprojām ir vajadzīgi daži pielāgojumi, lai paplašinātu Datu aizsardzības uzraudzības iestādes kompetenci. Ukraina ir ieviesusi vajadzīgo tiesisko, politisko un institucionālo satvaru narkomānijas apkarošanas politikas jomā atbilstoši Eiropas un starptautiskajiem standartiem. Tika tupināta tiesiskā regulējuma konsolidēšana attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās. Ukraina jau ir ratificējusi Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību krimināllietās Otro papildu protokolu un iekļāvusi attiecīgos noteikumus savā jaunajā Kriminālprocesa kodeksā. Papildus VRLRP kritērijiem ir svarīgi atzīmēt, ka Ukraina ir īstenojusi pasākumus, kas skar tiesu sistēmas un prokuratūras reformu, kura ir cieši saistīta ar konstitucionālo reformu. Detalizēti komentāri 3. bloks / 1. temats. Organizētās noziedzības, terorisma un korupcijas novēršana un apkarošana · Visaptverošas organizētās noziedzības apkarošanas stratēģijas un rīcības plāna pieņemšana, kurā ir noteikti termiņi, konkrēti mērķi, darbības, rezultāti, snieguma rādītāji un paredzēti pietiekami cilvēkresursi un finanšu resursi 2011. gadā pārskatītais likums par organizētās noziedzības apkarošanas organizāciju un tiesiskajiem principiem nodrošina tiesisko pamatu organizētās noziedzības apkarošanai, nosakot vispārīgu organizatorisko struktūru, izveidojot atbildīgo valsts iestāžu sistēmu un definējot šo iestāžu kompetences un sadarbības metodes. Papildus likumam 2011. gada oktobrī ir izstrādāta stratēģija (“koncepcija”) attiecībā uz valsts politiku organizētās noziedzības apkarošanai, ko konkretizē 2012. gada janvārī pieņemtais rīcības plāns. Organizētās noziedzības novēršanas un apkarošanas tiesiskais regulējums tika pabeigts, veicot attiecīgus grozījumus Kriminālkodeksā un, jo īpaši, iekļaujot attiecīgus noteikumus jaunajā Kriminālprocesa kodeksā, kas stājās spēkā 2012. gada 19. novembrī. Kriminālprocesa kodeksā ir iekļauti organizētās noziedzības apkarošanai būtiski noteikumi, tostarp detalizēti noteikumi par slepeniem izmeklēšanas pasākumiem, savukārt Kriminālkodeksā ir noteikti atbilstības kritēriji pārkāpumiem, kas uzskatāmi par organizēto noziedzību un kam piespriežami bargāki sodi. Liecinieku aizsardzība ir uzlabota, ieviešot piesardzības pasākumus, lai gan būtu vēlams papildus ieviest konkrētus noteikumus par noziedzīgu grupu bijušo dalībnieku sadarbību ar tiesībaizsardzības iestādēm, izveidojot īpašas programmas, kas motivētu sadarboties un ļautu piešķirt atlīdzību par sadarbību. Attiecībā uz kriminālprocesiem, lai paaugstinātu organizētās noziedzības apkarošanas efektivitāti, izdevīgāk būtu ieviest progresīvākus konfiskācijas veidus (paplašinātu konfiskāciju, konfiskāciju bez notiesājoša sprieduma, vērtību konfiskāciju) un pēc tam izveidot neatkarīgu iestādi izņemto un konfiscēto līdzekļu pārvaldībai. Attiecībā uz politisko satvaru tiek rūpīgi īstenota “koncepcija” par valsts politiku un attiecīgais detalizēti izstrādātais rīcības plāns, sasniegti mērķi un ievēroti termiņi, īpašu uzmanību veltot attiecīgo tiesību aktu un turpmāko grozījumu analīzei un efektīva sadarbības mehānisma izstrādei. Turklāt katru gadu tiek veikta iemeslu un apstākļu sistemātiska analīze, izmantojot Ģenerālprokuratūras visu pirmstiesas izmeklēšanas lietu vienoto reģistru. Visbeidzot, attiecībā uz institucionālo sistēmu — jaunajā Kriminālprocesa kodeksā ir skaidri norādīta prokuratūras vadošā loma koordinēšanas un uzraudzības jomā un paredzēts, kam ir tiesības pieņemt lēmumu konflikta gadījumā. Valsts iestādes, kas īpaši izveidotas organizētās noziedzības apkarošanai — gan Iekšlietu ministrijas, gan Drošības dienesta pakļautībā —, var vēl vairāk uzlabot to valsts iestāžu sistēmu, kuras ir iesaistītas cīņā pret organizēto noziedzību. · Cilvēku tirdzniecības novēršanas likuma un rīcības plāna pieņemšana, lai efektīvi īstenotu cilvēku tirdzniecības apkarošanas valsts programmu, kurā ir noteikti termiņi, konkrēti mērķi, darbības, rezultāti, snieguma rādītāji un paredzēti pietiekami cilvēkresursi un finanšu resursi Likums cilvēku tirdzniecības apkarošanas jomā ir spēkā no 2011. gada oktobra. Tajā ir iekļauti galvenie noteikumi par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu, kā arī par atbalstu un aizsardzību, kas upuriem nodrošināti saskaņā ar attiecīgajiem ES un starptautiskajiem standartiem (Eiropas Padomes konvencija). Pēdējos divos gados šis likums ir papildināts ar vairākiem likumdošanas instrumentiem, kas būtiski uzlabo un konsolidē tiesisko regulējumu un pārrauga gandrīz visus ieteikumus, kuri iekļauti Komisijas Otrajā progresa ziņojumā. Likuma īstenošanai tika pieņemti sekundārie tiesību akti (Ministri kabineta rezolūcijas), lai 2012. gada maijā ieviestu standartizētas atzīšanas procedūras, kas paredzētas cilvēku tirdzniecības upura statusa piešķiršanai, bet 2012. gada augustā — valsts mehānismu cilvēku tirdzniecības apkarošanas iestāžu mijiedarbības nodrošināšanai. Iestāžu mijiedarbības mērķis bija novērst kompetenču pārklāšanos un izveidot visaptverošu sistēmu. Ņemot vērā cietušo personu procesuālās tiesības, daži ar liecinieku aizsardzību saistīti noteikumi, kas iekļauti jaunajā Kriminālprocesa kodeksā (spēkā no 2012. gada 19. novembra), ir būtiski arī cilvēku tirdzniecības upuriem (slēgta procedūra, pirmstiesas izmeklēšana neklātienē, tiesvedība neklātienē). Procesuālas tiesības varētu stiprināt, izveidojot sistēmu, kas ļauj veikt piesardzības pasākumus, kuri jāīsteno pirms pārrunām ar potenciālajiem upuriem, un nodrošina konfidencialitāti jau tajā posmā. Ir jāpapildina tiesību akti par ārvalstnieku juridisko statusu, lai ārvalstu upuri varētu saņemt uzturēšanās atļaujas pēc viņu statusa atzīšanas. 2012. gada maijā tika pieņemts rīcības plāns, kurā ir izklāstīti pasākumi līdz 2015. gadam un noteikti termiņi, mērķi, rezultāti un snieguma rādītāji. Cietušajām personām ir paredzēts atbalsts (rehabilitācija un sociālā, juridiskā, medicīniskā un psiholoģiskā palīdzība), kas jāuzlabo, izmantojot konkrētu uzraudzības sistēmu un īstenojot labāku sadarbību. Cilvēku tirdzniecības novēršanas jomā ir paredzētas informācijas kampaņas un citi informētības palielināšanas pasākumi, kuriem īpaši tiks piešķirti budžeta līdzekļi. Ir pieņemtas progresīvas mācību programmas valsts darbiniekiem, tostarp vadošajiem darbiniekiem, to īstenošanai piešķirot īpašu finansējumu. Tomēr finansējuma piešķiršana palīdzības pasākumiem varētu būt konkrētāka, lai garantētu pietiekamus resursus gan valsts, gan vietējā līmenī. Institucionālajā plānā kopš 2012. gada janvāra Sociālās politikas ministrija ir valsts koordinators cilvēku tirdzniecības novēršanas jomā; sadarbības metodes ir saskaņotas ar NVO, kas ir uzskaitītas sadarbības memorandā, kurš 2013. gada aprīlī parakstīts ar Ukrainas NVO koalīciju cilvēku tirdzniecības novēršanai. Ir jāizveido pārredzama pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanas sistēma, kas nodrošina sociālos pakalpojumus cilvēku tirdzniecības upuriem. Attiecībā uz cilvēku tirdzniecības apkarošanu prokurors ir norīkots koordinēt tiesībaizsardzības iestādes, bet milicijā kopš 2013. gada augusta ir izveidota atsevišķa nodaļa, kuras īpašajā kompetencē ir izmeklēšanas veikšana. · Tiesību aktu pieņemšana korupcijas novēršanas un apkarošanas jomā un vienotas un neatkarīgas pretkorupcijas iestādes izveidošana; koordinācijas un informācijas apmaiņas uzlabošana starp iestādēm, kas ir atbildīgas par korupcijas apkarošanu Pēc korupcijas novēršanas tiesību aktu pieņemšanas 2011. gada aprīlī Ukraina turpināja arī citas likumdošanas iniciatīvas (t. i., 2013. gada maija tiesību aktu paketes), lai īstenotu vēl neizpildītos Komisijas un Pretkorupcijas starpvalstu grupas (GRECO) ieteikumus. Tajā pašā laikā jāuzsver, ka biežas un sadrumstalotas tiesību aktu izmaiņas pretstatā saskaņotai stratēģiskai pieejai likumdošanas reformām nopietni apdraud juridisko noteiktību un var apgrūtināt korupcijas novēršanas politikas īstenošanu. Ir jāveic vairāki pasākumi, lai uzlabotu likumdošanas procesa kvalitāti, izveidotu visaptverošu stratēģisku pieeju, kas pamatojas uz rūpīgi izstrādātiem ietekmes novērtējumiem, un palielinātu informētību par tiesību aktu grozījumiem. Attiecībā uz krimināltiesisko regulējumu ir vērojami uzlabojumi, piemēram, ir precizēts korupcijas nodarījumu sastāvs. Turklāt ir pieņemts likums, lai atceltu Administratīvo pārkāpumu kodeksa pantus, kas attiecās uz pārkāpumiem, kuros noteikta kriminālatbildība par aktīvu vai pasīvu korupciju. 2012. gadā tika pieņemti noteikumi par ētisku rīcību, kas attiecas uz visām personām, kuras ir pilnvarotas veikt pārvaldes funkcijas centrālā vai vietējā līmenī. Ņemot vērā privāto sektoru, progress tika panākts, ieviešot juridisku personu kriminālatbildību par korupcijas nodarījumiem, kas izdarīti juridisku personu interesēs vai juridisku personu vārdā. Līdz galam nav skaidrs, vai un kā jaunie tiesību akti aptvers juridisku personu atbildību gadījumā, ja nebūs nodrošināta uzraudzība vai kontrole. Sankcijas, ko pašlaik piemēro privātpersonām un juridiskām personām saistībā ar korupciju privātajā sektorā, nav pietiekami atturošas. Parlamentā ir iesniegts jauns likumprojekts ar mērķi palielināt soda apmēru, tomēr atstājot cietumsodus privātpersonām kā alternatīvu par mazāk nopietniem pārkāpumiem. Viens no Valsts Pretkorupcijas komitejas (VPK) uzdevumiem ir 2011.–2015. gada korupcijas novēršanas valsts stratēģijas uzraudzība. Attiecīgajam rīcības plānam (valsts programmai), ko koordinē Tieslietu ministrija, nāktu par labu plānoto pasākumu atjaunināšana, apspriežoties ar pilsonisko sabiedrību un piešķirot pietiekamus budžeta līdzekļus. Pilsoniskā sabiedrība ir pārstāvēta Valsts Pretkorupcijas komitejā (viena piektdaļa no tās pārstāvjiem). Tomēr pagājušajā gadā VPK praktiski nav sanākusi kopā, lai patiesā pilsoniskās sabiedrības pārstāvība šajā komitejā varētu uzrādīt kaut dažus konkrētus rezultātus (ja tādi ir). Arī GRECO norādīja, ka joprojām pastāv šaubas, vai VPK patiešām “spēj jēgpilni pildīt uzraudzības funkciju”. Līdz ar jaunā Kriminālprocesa kodeksa pieņemšanu, kas stājās spēkā 2012. gada 20. novembrī, tika stiprināta prokurora loma kriminālprocesu uzraudzībā. Pašlaik tiek sagatavoti jaunie tiesību akti par prokuratūras dienestu darbību. Tomēr šaubas paliek par to, vai pašreizējā institucionālā struktūra sniedz atbilstošas neatkarības un efektivitātes garantijas, tostarp saistībā ar tiesībaizsardzības un prokuratūras iestāžu specializāciju korupcijas novēršanas jomā un šo iestāžu uzdevumu sadali un konkrētu sadarbību. GRECO norādīja, ka tās ieteikumi attiecībā uz garantijām, kas nodrošina prokuroru neatkarību no politiskas iejaukšanās, nav pilnībā īstenoti, vienlaikus atzīstot arī konstitucionālās un praktiskās problēmas, kuras kavē pieņemt grozītos tiesību aktus saistībā ar prokuratūras dienestiem. Ir pieņemti jaunie Kriminālkodeksa un Kriminālprocesa kodeksa grozījumi, tostarp noteikumi par vērtību konfiskāciju un konfiskāciju, ko piemēro trešai personai. Attiecībā uz imunitāti bažas joprojām rada parlamenta deputātu imunitāte attiecībā uz kriminālprocesu un apcietināšanu, jo tā var kavēt un politizēt tiesvedību. Bez parlamenta piekrišanas pret parlamenta deputātu nevar uzsākt kriminālprocesu (tostarp iepriekšējas izmeklēšanas, kratīšanas, sakaru pārtveršanu, slepenas operācijas, utt.). Tas var nopietni ietekmēt kriminālprocesa efektivitāti un stabilitāti un pat radīt situāciju, kad parlaments aizstāj tiesu sistēmu. Zināmas bažas rodas arī par tiesnešu un prokuroru imunitāti attiecībā uz aizturēšanu vai apcietināšanu, turklāt arī tāpēc, ka par lēmumu pieņemšanas procesu imunitātes atcelšanas jomā pašlaik atbild parlaments. Parlamentā ir iesniegti tiesību aktu projekti, lai Tieslietu Augstajai padomei piešķirtu pilnvaras atcelt tiesnešu un prokuroru imunitāti. Kaut arī Ukrainā ir aktīvu atklāšanas sistēma, ko piemēro valsts amatpersonām, ir jāveic vairāki pasākumi, lai nodrošinātu stabilu un neatkarīgu pārbaužu mehānismu un iedarbīgu, samērīgu un atturošu sankciju sistēmu. Valsts iestādēs ir izveidoti speciāli iekšējās kontroles mehānismi, bet Ienākumu un nodokļu ministrija ir izraudzīta par iestādi, kas atbild par aktīvu deklarāciju pārbaudi. Tomēr jāveic papildu pasākumi, lai nodrošinātu, ka īpašuma deklarācijas tiek atklātas daudz plašāk un ir pieejamas elektroniski. Vēl nav skaidrs, kā Ienākumu un nodokļu ministrija organizēs pārbaudes darbu, kādas metodes un instrumentus piemēros un kāda ir tās kapacitāte veikt šo jauno papildu uzdevumu. Iestādei nebūs tiesību piemērot sankcijas. Tā varēs tikai nodot lietas citām iestādēm vai tiesībaizsardzības iestādēm. Lai pārbaudītu aktīvu deklarācijas, ir skaidri jādefinē sadarbība starp Valsts Ienākumu un nodevu iestādi un citām administratīvajām un tiesībaizsardzības iestādēm. Ņemot vērā interešu konflikta jautājumu — ir paredzētas daudzas iekšējas kontroles, taču netiek veikta ārēja neatkarīga pārbaude. Ir jāuzlabo sodu piemērošanas režīms, lai nodrošinātu, ka praksē atturošas sankcijas un pasākumi tiek piemēroti savlaicīgi, lai mazinātu kaitējumu, kas ir vai var būt nodarīts sabiedrības interesēm. 2012. gada vidū tika pieņemti tiesību aktu noteikumi par jauno elektronisko iepirkumu sistēmu. Saistībā ar valsts uzņēmumiem un sabiedriskām iestādēm aktuālie jautājumi joprojām ir šādi: vajadzība uzlabot publiskā iepirkuma pārredzamību un vienkāršot publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, atrisināt problēmas, kas rodas sakarā ar to, ka pastāv daudzi izņēmumi no publiskā iepirkuma režīma, un precizēt to “valsts iepirkuma piešķīrēju” darbības jomu, kuriem tiek piemēroti publiskā iepirkuma noteikumi. Likumprojekts pašlaik ir iesniegts parlamentā, kura mērķis ir uzlabot publiskā iepirkuma pārredzamību, tostarp saistībā ar valsts uzņēmumiem. Ukrainas tiesību aktos ir noteikts, ka valsts amatpersonām jāziņo par korupcijas gadījumiem, kā arī iekļauti vispārīgi noteikumi par ziņotāju aizsardzību. Praksē ziņotāju aizsardzība ir saprasta diezgan šauri (proti, tā aprobežojas tikai ar kriminālizmeklēšanām). Lai to labotu, Ukraina ir ieviesusi dažus vispārējus noteikumus vairākos nozaru regulējumos. Ir jāveic vairāki pasākumi, lai paplašinātu aizsardzības jomu un radītu uzticību ziņošanas mehānismiem. Politisko partiju finansēšana un vēlēšanu kampaņas ir joma, kurā joprojām ir būtiski trūkumi. Šobrīd tiek sagatavoti tiesību aktu projekti, lai īstenotu vēl neizpildītos GRECO ieteikumus. 2013. gada sākumā GRECO secināja, ka 11 no 25 ieteikumiem, kas sniegti pirmajās divās apvienotajās novērtējuma kārtās, nav īstenoti pietiekami apmierinoši. GRECO uzsvēra, ka tiesiskais regulējums tādās fundamentālās jomās kā prokuratūras dienesti, valsts administrācijas reforma un publiskais iepirkums “joprojām nav noteikts, tādējādi radot juridisko nenoteiktību un padarot nepieciešamos īstenošanas pasākumus bezjēdzīgus”. · Valsts stratēģijas pieņemšana nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas un terorisma finansēšanas novēršanas un apkarošanas jomā un likuma pieņemšana terorisma finansēšanas novēršanas jomā Pēdējos gados nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas un apkarošanas jomā ir veikti būtiski tiesību aktu uzlabojumi, kā arī izveidota laba sistēma vispārējās politikas uzraudzības nodrošināšanai. Katru gadu tiek pieņemts rīcības plāns, kurā ir detalizēti izklāstīta valsts stratēģija, kas attiecas uz laikposmu līdz 2015. gadam (pieņem Ministru kabinets). Rīcības plānā ir iekļauti konkrēti pasākumi, par kuru īstenošanu atbild attiecīgas iestādes. Plānā ir iekļauti arī termiņi dažādu pasākumu īstenošanai. Institucionālajā plānā atbildība par konkrētu nozaru uzraudzību tiek dalīta, piešķirot vadošo lomu finanšu ziņu vākšanas vienībai (FIU). FIU ir nodarbināti augsta līmeņa analītiķi, kas katru dienu izvērtē no ziņotājiem saņemtos ziņojumus. Pēdējos gados ir organizētas institucionālās kapacitātes paaugstināšanas programmas, kas paredzētas FIU un citām tiesībaizsardzības iestādēm līdzekļu legalizācijas novēršanas un apkarošanas jomā. Aktuālie jautājumi saistībā ar sodu piemērošanu par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus mahinācijām arī ir ietverti pieņemtajos tiesību aktu grozījumos; par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus mahinācijām tiek piemēroti sodi, kas paredzēti Administratīvo pārkāpumu kodeksā vai Kriminālkodeksā. Juridiskajām personām, kas atzītas par vainīgām šajos nodarījumos, iestājas finansiālā atbildība un tiek anulētas licences, pamatojoties uz kurām tās darbojas tirgū. Jomas, kurās vēl jāveic papildu darbs, ir saistītas ar vajadzību iekļaut tiesību aktos noteikumus par vietējām politiski redzamām personām un precizēt faktu, ka nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācija ir savrups likumpārkāpums, lai gan attiecīgā tiesu prakse jau liecina tieši par šādu virzību. Lai sasniegtu labākus rezultātus liela mēroga ekonomisko noziegumu atrisināšanā un noziedzīgu grupu nelikumīgi iegūto līdzekļu atsavināšanā, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācija ir jāaplūko ne tikai kā noziedznieku vēlme slēpt nozieguma pierādījumus. · Jaunās Valsts narkomānijas apkarošanas stratēģiskās programmas un attiecīgā rīcības plāna pieņemšana; ar EMCDDA noslēgtā saprašanās memoranda ratificēšana Attiecīgie tiesiskie, politiskie un institucionālie pasākumi ir ieviesti saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem. 2011.–2015. gada stratēģija (“koncepcija”), lai īstenotu valsts politiku narkomānijas izplatības novēršanas un narkotiku, psihotropo vielu un prekursoru tirdzniecības apkarošanas jomā, un tās īstenošanai paredzētais rīcības plāns ir izstrādāti jau 2010. gadā. Uzraudzības sistēmu koncepcija ir izstrādāta 2011. gadā līdz ar attiecīgo rīcības plānu, kas pieņemts 2012. gada jūlijā. Lai īstenotu šos politikas dokumentus, ir pieņemti vairāki likumi un sekundārie tiesību akti. Ar prezidenta 2013. gada 28. augusta dekrētu tika apstiprināta jauna narkotiku apkarošanas stratēģija laikposmam līdz 2020. gadam. Ar to tiek garantēta valsts drošība, bet prioritāte piešķirta cilvēktiesību aizsardzībai (vienkāršāka piekļuve likumīgām narkotiskām vielām, kas paredzētas medicīniskām vajadzībām, vispārējs uzsvars uz medicīnisko un juridisko palīdzību, profilakses pasākumu uzlabošana). Šajā sakarā analītiskā uzraudzības sistēma varētu dot iespēju juridiskām personām sniegt medicīniskās aprūpes pakalpojumus un savā darbā izmantot narkotiskās vielas. Stratēģijas projekts tika apspriests ar akadēmiķiem, NVO un starptautiskām organizācijām, tostarp Eiropas Padomes Pompidū grupu. Ņemot vērā institucionālo satvaru, 2011. gadā tika izveidots Valsts Narkotiku kontroles dienests (VNKD), kas ir galvenā iestāde (kopā ar sešiem vēlāk izveidotiem reģionālajiem birojiem), kura atbild par narkomānijas apkarošanas politikas īstenošanu. VNKD darbojas ne tikai kā koordinators, bet arī kā iniciators darbībām, kas paredzētas, lai apkarotu narkotiku tirdzniecību, samazinātu narkotiku lietošanu, ieviestu integrētu starpiestāžu pieeju, paplašinātu narkotiku lietotāju rehabilitācijas iespējas un palielinātu sabiedrības informētību par attiecīgajiem jautājumiem. Lai precizētu VNKD sadarbības pilnvaras un tā attiecības ar citām ieinteresētajām personām, 2013. gada martā tika grozīts Likums par narkomānijas apkarošanu. Ir uzlabojusies sadarbība starp iestādes darbiniekiem un sadarbība ar citām iestādēm. Tomēr ir jānodrošina skaidri noteikti budžeta piešķīrumi pasākumu īstenošanai un iestādes struktūrvienību, it sevišķi reģionālo biroju, darbībai. Saprašanās memorands starp Ukrainu (Veselības ministriju) un Eiropas Narkotiku un narkomānijas uzraudzības centru (EMCDDA) tika noslēgts 2010. gadā uz pieciem gadiem; kopš tā laika memorands ir spēkā bez vajadzības to ratificēt. Tas tiek īstenots pastāvīgi. Sadarbība ir efektīva (piemēram, regulāri tiek veikta informācijas apmaiņa par jauniem narkotiku veidiem; Ukrainā tiek īstenoti jauni protokoli par infekcijas slimībām, ko izraisa narkotiku lietošana; tiek reģistrēti jauni narkomānijas rādītāji). Valdībā šobrīd tiek izskatīts likums par Ukrainas pievienošanos Eiropas Padomes Pompidū grupai. Ņemot vērā tiesībaizsardzības aspektus, tā kā Ukraina ir ne tikai tranzīta valsts, bet arī marihuānas, opija un sintētisko narkotiku (Subutex) galamērķis, Ģenerālprokuratūra ir izvirzījusi mērķi uzlabot izmeklēšanu, veicot policijas darbinieku apmācību, plašāk izmantojot slepenos aģentus un izveidojot īpašu nodaļu Iekšlietu ministrijā. · Attiecīgo ANO un Eiropas Padomes konvenciju pieņemšana iepriekš minētajās jomās un terorisma apkarošanas jomā Ukraina ir pievienojusies visām ANO un Eiropas Padomes konvencijām attiecībā uz iepriekš minētajām jomām. Ukraina ir pievienojusies arī 2001. gada Protokolam par šaujamieroču, to detaļu, sastāvdaļu un munīcijas nelikumīgu ražošanu un tirdzniecību. Tā ratificēja šo protokolu 2013. gada aprīlī, bet 2013. gada maijā pieņēma nepieciešamos Kriminālkodeksa grozījumus, kas stājās spēkā 2013. gada 4. jūlijā. 3. bloks / 2. temats. Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās · Tiesiskā regulējuma pieņemšana savstarpējās tiesiskās palīdzības jomā Tiesiskais regulējums savstarpējās tiesiskās palīdzības jomā ir izveidots un atbilst Eiropas standartiem. Kā norādīts iepriekš (sk. 3. bloku/1. tematu), Ukraina ir reformējusi savus krimināltiesību un kriminālprocesa tiesību aktus, rezultātā pieņemot jauno Kriminālprocesa kodeksu, kas ir spēkā no 2012. gada novembra. Likums par savstarpējo tiesisko palīdzību tika pieņemts jau 2011. gada jūnijā. Jaunajā Kriminālprocesa kodeksā ir iekļauti īpaši noteikumi par vispārīgajiem starptautiskās sadarbības principiem, nodrošināts juridisks pamats starptautiskajai tiesiskajai palīdzībai un paredzēti attiecīgi noteikumi par izraidīšanu, kriminālprocesa pārņemšanu, ārvalstu tiesu spriedumu atzīšanu un izpildi un notiesāto personu nodošanu soda izciešanai. Attiecībā uz institucionālo satvaru jaunajā Kriminālprocesa kodeksā ir apstiprināts, ka Ģenerālprokuratūra un Tieslietu ministrija ir centrālās iestādes starptautiskās tiesiskās palīdzības nodrošināšanai. Ģenerālprokuratūra izvērtē tiesu iestāžu sadarbības pieprasījumus, kas saņemti pirmstiesas izmeklēšanas laikā, bet Tieslietu ministrija — pieprasījumus, kas saņemti tiesvedības laikā. Tieši kontakti starp iestādēm ir atļauti, ievērojot dažus izņēmumus īpašos gadījumos, kad centrālajām iestādēm jāsaglabā sava kompetence. · Eiropas Konvencijas par savstarpēju tiesisko palīdzību Otrā protokola ratifikācija Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību Otrais papildu protokols jau ir ratificēts un stājies spēkā 2012. gada 1. janvārī — kaut gan ar deklarācijām un atrunām. Atrunas attiecas uz piegādi pa pastu (16. pants), pārrobežu novērošanu (17. pants) un slepenu izmeklēšanu (19. pants). Jaunajā Kriminālprocesa kodeksā un citos likumos, piemēram, 1993. gada Likumā par organizēto noziedzību, kas vēlāk grozīts, tiek regulētas dažas situācijas, uz kurām attiecas šīs atrunas. Lai gan Ukrainas atrunas neapdraud starptautiskās sadarbības norisi, būtu vēlams tās atcelt, lai uzlabotu tiesu iestāžu sadarbības procesu. Jaunajā Kriminālprocesa kodeksā ir iekļauti arī Eiropas Konvencijas par savstarpējo palīdzību Otrā papildu protokola īpašie noteikumi — ārvalstu iestāžu pārstāvju klātbūtne procesuālo darbību laikā, iztaujāšana ar video vai telefonsakaru konferences palīdzību, informācija par noziegumiem, apcietināto personu pagaidu pārvešana uz pieprasījuma saņēmējas puses teritoriju, kontrolēta piegāde un kopīgas izmeklēšanas grupas. · Nolīguma noslēgšana ar Eurojust Nolīguma projekts ar Eurojust tika pieņemts un parafēts jau 2011. gada decembrī, savukārt Ģenerālprokuratūrā jau ir izveidots kontaktpunkts. Tomēr nākamie pasākumi, kas vajadzīgi nolīguma parakstīšanai, ir atkarīgi no analīzes rezultātiem, kuru Eurojust pašreiz veic saistībā ar datu aizsardzības tiesiskā regulējuma grozījumiem (skat. 4. tematu par datu aizsardzību). 3. bloks / 3. temats. Tiesībaizsardzības iestāžu sadarbība · Atbilstoša koordinācijas mehānisma izveide starp attiecīgajām valsts iestādēm un kopīga datubāze, kas nodrošina tiešu piekļuvi visā Ukrainā Jaunajā Kriminālprocesa kodeksā un jaunā prokuratūras likuma projektā ir ieviestas būtiskas izmaiņas, tādējādi izpildot iepriekšējos Komisijas ziņojumos minētos ieteikumus. Šajos ieteikumos bija ierosināts paaugstināt sadarbības līmeni starp tiesībaizsardzības iestādēm un pārskatīt prokuratūras kompetenci tā, lai tā nekavējoties tiktu informēta par visām noziedzīgajām darbībām un vajadzības gadījumā varētu klasificēt šīs darbības kā īpašus noziegumus (organizētā noziedzība) un nodot lietu kompetentajai iestādei. Ir izveidots vienots (integrēts) pirmstiesas izmeklēšanas reģistrs[9], kurā nekavējoties (24 stundās), tiklīdz tiesībaizsardzības iestāde ir saņēmusi informāciju par noziegumu, jāievada galvenā informācija par atklātajiem noziegumiem. Pirmstiesas izmeklēšana var sākties pēc reģistrācijas. Ģenerālprokuratūra uzrauga šā reģistra pārvaldību. Tā arī var pirmstiesas posmā uzsākt izmeklēšanas darbības, nodot lietas kompetentajai iestādei un pieņemt procesuālus lēmumus, tostarp starptautiskās tiesiskās palīdzības koordinācijas pieprasījumus. Kriminālprocesa kodeksā ir paredzēta jaunas izmeklēšanas nodaļas “Valsts izmeklēšanas birojs” izveide. Nodaļa būs kompetenta veikt to noziegumu pirmstiesas izmeklēšanu, kurus būs izdarījušas amatpersonas ar īpašu statusu, tiesneši un tiesībaizsardzības iestāžu darbinieki. Visbeidzot, tiesu sistēmā ir radīts jauns amats — izmeklēšanas tiesnesis. Šim tiesnesim jāizsniedz atļaujas visām izmeklēšanas darbībām, kas varētu ierobežot pilsoņu tiesības un brīvību (apcietināšana, dzīvesvietā veikta kratīšana, pratināšana utt.) un jāveic izmeklēšanas procedūru uzraudzība. Ņemot vērā prokuratūras īpašās kompetences saistībā ar to noziegumu izmeklēšanas koordinēšanu, kurus ir izdarījušas organizētas grupas, Ģenerālprokuratūra uzrauga izmeklēšanas darbības, ko veic īpašas izmeklēšanas nodaļas, kuras izveidotas Iekšlietu ministrijā saskaņā ar Likumu par organizēto noziedzību. Lai Valsts Izmeklēšanas birojs varētu darboties, ir jāpieņem papildu likumi, kuru termiņi ir noteikti Kriminālprocesa kodeksa nobeiguma un pārejas noteikumos. Šajā sakarā būtisks ir arī likums, kas jāpieņem attiecībā uz prokuratūru. Attiecībā uz centralizētu datubāzu izveidi, kurās ir iekļauta informācija par organizētu grupu izdarītajiem noziegumiem, atsevišķas datubāzes darbojas Iekšlietu ministrijā un Drošības dienestā. Citas iestādes tām var piekļūt tikai pēc oficiāla pieprasījuma iesniegšanas. Iekšlietu ministrija un Slepenais dienests 2011. gadā izdeva rīkojumu, kurā sniegti norādījumi par tiesībaizsardzības iestāžu sadarbību organizētās noziedzības jomā. Tas attiecas uz sadarbības metodēm (informācijas apmaiņa, darba grupu izveide, noziegumu stāvokļa un struktūras kopīga analīze), bet tajā nav iekļauti konkrēti termiņi, kuri būtu jāpievieno, lai tiktu garantēta pienācīga un regulāra informācijas apmaiņa un attiecīga ziņošana. Vispārēji standarti attiecībā uz “kopīgas datubāzes” izveidi nepastāv: dažām valstīm ir vienota datubāze, bet citām valstīm — atsevišķas datubāzes. Tomēr ir svarīgi ieviest rīkus, kas nepieciešami visaptverošai visu to pieejamo datubāžu aplūkošanai, kas minētas iepriekš. · Operatīvās sadarbības nolīguma noslēgšana ar Eiropolu, pievēršot īpašu uzmanību datu aizsardzības noteikumiem Sarunas par operatīvu nolīgumu ar Eiropolu ir atkarīgas no Eiropola veiktā attiecīgo datu aizsardzības standartu novērtējuma (skat. 4. punktā par datu aizsardzību). Eiropols pašlaik turpina darbu pie šā novērtējuma. Ukraina ir pabeigusi divas (2011. gada oktobrī un 2012. gada jūnijā) aptaujas kārtas. Eiropols tuvākajā laikā dosies misijā uz Ukrainu, lai turpinātu situācijas noskaidrošanu. 3. bloka / 4. temats. Datu aizsardzība · Attiecīgo tiesību aktu pieņemšana personas datu aizsardzības jomā un neatkarīgas datu aizsardzības uzraudzības iestādes izveide Ukrainas Likums par datu aizsardzību ir spēkā no 2011. gada janvāra, taču tam ir vairāki trūkumi. Likumā nav paredzēta neviena neatkarīga datu aizsardzības uzraudzības iestāde. Lai uzticētu ombudam datu aizsardzības funkcijas, 2012. gada novembrī un 2013. gada jūlijā līdz ar grozījumiem Likumā par ombudu tika veikti divi grozījumi Likumā par datu aizsardzību. Datu aizsardzības likuma un Ombuda likuma grozījumiem jāstājas spēkā 2014. gada 1. janvārī. Novēršot konstatētos trūkumus, tika panākts būtisks progress, un tagad tiesiskais regulējums visumā atbilst Eiropas standartiem, tostarp ES acquis. Datu aizsardzības likuma grozījumos ir iekļauts būtisks izņēmums attiecībā uz datu apstrādi, kas veikta mākslinieciskiem un žurnālistikas (ne tikai profesionālās žurnālistikas) nolūkiem. Ir precizētas datu subjektu tiesības un par datu apstrādi atbildīgās personas (datu pārziņa) definīcija, kā arī reģistrācijas sistēma, kas tika kritizēta par birokrātismu, ir aizstāta ar ziņošanas sistēmu diskrētai datu apstrādei. Tomēr turpmākais joprojām ir jānodrošina; likumā ir jāatjauno personas datu subjekta piekrišanas definīcija, kā arī paziņojumi jāprasa pirms konfidenciālu datu apstrādes, nevis pēc tās, kā tas pašlaik ir noteikts. Īpaša uzmanība jāpievērš tam, lai nodrošinātu pareizu līdzsvaru starp vārda brīvību un tiesībām uz privāto dzīvi. Šajā sakarā, atbilstoši interpretējot ierobežotu piekļuvi personas datiem, varēs viennozīmīgi izvairīties no negatīvas ietekmes uz piekļuvi publiskai informācijai. Attiecībā uz institucionālo satvaru tika izveidota neatkarīga datu aizsardzības uzraudzības iestāde, uzticot šo uzdevumu ombudam, kura neatkarība ir garantēta, paredzot viņa iecelšanas un atlaišanas nosacījumus un piešķirot atsevišķu budžetu. Ombuda pilnvaras ir precīzi definētas likumā (informēt, saņemt sūdzības, izmeklēt, ziņot par pārkāpumiem tiesai, uzraudzīt jaunas darbības, noteikt paziņojamās datu apstrādes kategorijas, pieņemt ieteikumus utt.). Tomēr ombuda kompetence būs jāpaplašina un jāattiecina arī uz privāto sektoru. Datu aizsardzības dienests, kas darbojas no 2011. gada, tiks likvidēts. Šā gada septembrī tika pieņemts ombuda un tieslietu ministra kopīgs rīkojums, kas ietver rīcības plānu, kurā norādīti vajadzīgie pasākumi, lai administratīvā kārtā nodotu kompetences ombudam. Vēl ir jānoskaidro, kā tiks nodrošināti nepieciešamie cilvēkresursi un finanšu resursi un kā tiks palielināta ombuda kapacitāte, lai viņš varētu pildīt savu jauno uzdevumu. Līdz šā gada beigām vēl ir jāpieņem vairāki īstenošanas akti. Pašlaik dienestos tiek apspriests jaunais likumprojekts, ar kuru paredzēts paplašināt ombuda pilnvaras attiecībā uz privāto sektoru un kurā ir iekļauts personas datu subjekta piekrišanas jēdziens. · Attiecīgu starptautisku konvenciju — piemēram, Eiropas Padomes Konvencijas par personu aizsardzību attiecībā uz personu datu automātisko apstrādi un tās 2001. gada protokola — ratificēšana Ukraina jau ir ratificējusi gan Eiropas Padomes 1981. gada Konvenciju par personu aizsardzību attiecībā uz personu datu automātisko apstrādi, gan tās 2001. gada papildu protokolu par uzraudzības institūcijām un pārrobežu datu plūsmām, kas valstī stājās spēkā no 2011. gada 1. janvāra. 4. bloks. Ārējās attiecības un pamattiesības Vispārējs novērtējums Ukraina ir panākusi progresu, īstenojot 4. bloku, kas attiecas uz ārējām attiecībām un pamattiesībām. Jo īpaši tas attiecas uz jautājumu par personu apliecinošu dokumentu nediskriminējošu izdošanu bēgļiem un bezvalstniekiem, kas pienācīgi pagarina šo dokumentu derīguma termiņu. Ukraina pieņēma Likumu par diskriminācijas novēršanu un apkarošanu. Tā arī pieņēma stratēģiju un rīcības plānu par romu minoritātes sociālo iekļaušanu. Ukraina vienkāršoja dzīvesvietas reģistrācijas un reģistrācijas anulēšanas procedūras. Lai arī diskriminācijas novēršanas tiesību aktu pieņemšana 2012. gada septembrī ir solis pareizajā virzienā, ar to joprojām vēl nepietiek. Juridiskā noteiktība saistībā ar likuma darbības jomu ir nepietiekama, jo īpaši attiecībā uz aizliegumu diskriminēt, pamatojoties uz dzimumidentitāti un seksuālo orientāciju, sevišķi runājot par piekļuvi darba iespējām un profesionālajai izglītībai. Turklāt, tā kā nav atcelts pierādīšanas pienākums un nav precizēti kompensācijas mehānismi, cietušo personu tiesības nav pietiekami aizsargātas. Kaut arī dokumenti (stratēģija un rīcības plāns) par romu minoritātes iekļaušanu ir pieņemti, nodrošinot šajā sakarā īpašu politisko satvaru un arī zināmu iekļaušanu, tiem ir vairāki trūkumi. Arī dzīvesvietas reģistrācijas un reģistrācijas anulēšanas procedūras ir uzlabotas, tomēr neaizsargātas iedzīvotāju grupas joprojām var saskarties ar problēmām. Detalizēti komentāri 4. bloks / 1. temats. Pārvietošanās brīvība Ukrainā · Ukrainas pilsoņu reģistrācijas un reģistrācijas anulēšanas procedūru un ārvalstnieku un bezvalstnieku likumīgās uzturēšanās tiesiskā un regulatīvā satvara pārskatīšana, lai izvairītos no nepamatotiem ierobežojumiem vai pienākumiem attiecībā uz viņu pārvietošanās brīvību Ukrainā, īpaši atsaucoties uz nosacījumiem par likumīgu uzturēšanos bez dzīvesvietas reģistrācijas, pasākumiem, kas tiek piemēroti reģistrācijas neveikšanas gadījumā, un nomnieku atbildību Likums par grozījumiem vairākos Ukrainas likumos saistībā ar personu dzīvesvietas un uzturēšanās vietas reģistrāciju Ukrainā stājās spēkā 2012. gada 5. augustā. Saskaņā ar jauno tiesisko regulējumu dzīvesvietas reģistrācijas sistēma ir nodota Valsts Migrācijas dienesta (VMD) — 2010. gada decembrī izveidotās Iekšlietu ministrijas aģentūras — pārziņā (Ukrainas prezidenta 2010. gada 9. decembra Dekrēts Nr. 1085/2010; Ukrainas prezidenta 2011. gada 6. aprīļa Dekrēts Nr. 405/2011), lai tas uzņemtos atbildību par daudzajiem jautājumiem saistībā ar migrācijas un patvēruma politiku un personu reģistrēšanu. Jaunajā tiesiskajā regulējumā ir iekļauti daži uzlabojumi, lai padarītu procedūras mazāk apgrūtinošas, ātrākas un efektīvākas. Pretēji kā iepriekšējā regulējumā — tagad reģistrācija tiek veikta tajā dienā, kad persona iesniedz attiecīgo pieteikumu VMD birojā. Citiem vārdiem sakot, izrakstīšana no iepriekšējās dzīvesvietas un pierakstīšana jaunā dzīvesvietā tagad notiek vienlaicīgi tajā pašā dienā. Reģistrācijas procedūru var veikt ne tikai personīgi, bet arī ar likumīgā pārstāvja palīdzību. Reģistrācijas iespējas ir paplašinātas, attiecinot tās uz gadījumiem, kad persona dzīvo specializētā sociālā iestādē (aprūpes namos, internātskolās, rehabilitācijas centros utt.), nevis privātā dzīvoklī vai privātmājā. Prasība (lai būtu noformētas īpašumtiesības uz mājokli vai zemi vai līgums ar namīpašnieku) kā nosacījums reģistrācijai paliek spēkā. Dzīvesvietas reģistrāciju var atcelt, pamatojoties ne tikai uz personas iesniegumu, miršanas apliecību, tiesas nolēmumu par īpašumtiesību vai mitekļa lietošanas tiesību atņemšanu, bet arī uz dzīvesvietas īpašnieka pieprasījumu, ja nomas līgumam ir beidzies derīguma termiņš. Tas var apgrūtināt reģistrācijas iegūšanu vai saglabāšanu tām personām, kas pieder pie neaizsargātām iedzīvotāju kategorijām, piemēram, bēgļiem vai romu kopienas pārstāvjiem, kuri mitinās neoficiāli, tādējādi šajā sakarā radot nepieciešamību pēc korektīvas darbības. Iespēja bezpajumtniekiem piereģistrēties ar sociālās aprūpes centru starpniecību var neapmierināt šo grupu vajadzības pietiekamā apmērā. Tāpēc saskaņā ar Likumu par pārvietošanās brīvību[10] personas dzīvesvietas reģistrācija vai reģistrācijas trūkums nevar būt par pamatu Ukrainas Konstitūcijā, likumos un Ukrainai saistošajos starptautiskajos līgumos paredzēto tiesību un brīvību īstenošanai vai to ierobežošanai. Tomēr praksē reģistrācijas apstiprinājums parasti ir nosacījums, lai piekļūtu medicīniskajai aprūpei, iekārtotu bērnu skolā vai saņemtu sociālos pabalstus, un personas var saskarties ar problēmām, mēģinot īstenot šīs sociālās pamattiesības, neatrodoties savās reģistrētajās dzīvesvietās. Tāpēc šī prakse īstenošanas posmā būtu jāpārskata. Kopumā Likumā par pārvietošanās brīvību un attiecīgajās tiesiskajās normās ārvalstniekiem tiek piešķirtas tādas pašas tiesības un noteikti tādi paši pienākumi kā Ukrainas valstspiederīgajiem (ar dažiem izņēmumiem), ja Ukrainā ārvalstnieka vai bezvalstnieka juridiskais statuss ir saskaņā ar tiesību aktiem migrācijas un patvēruma jomā. Ārvalstniekiem, kuri mitinās Ukrainā, ir juridisks pienākums reģistrēt savu dzīvesvietu 10 dienās pēc ierašanās jaunajā dzīvesvietā, termiņam parasti sākoties no brīža, kad kompetentās iestādes izsniedz juridisko atļauju. 4. bloks / 2. temats. Personu apliecinošu dokumentu izsniegšanas nosacījumi un procedūras · Tiesiskā un regulatīvā satvara pārskatīšana, lai nodrošinātu efektīvu, nediskriminējošu piekļuvi ceļošanas un personu apliecinošiem dokumentiem, jo īpaši saistībā ar neaizsargātām iedzīvotāju grupām Ukrainas iestādes veica pēcpasākumus, lai izpildītu Otrajā progresa ziņojumā minēto ieteikumu nepamatoti neierobežot bezvalstnieku pastāvīgo uzturēšanās atļauju, bēgļu iekšējo dokumentu un ceļošanas dokumentu derīguma termiņu. 2012. gadā tika veikti grozījumi tiesību aktos, lai bēgļa apliecība būtu derīga piecus gadus un nodrošinātu, ka bēgļa ceļošanas dokuments (ceļošanas dokuments, ko izdod bēgļiem saskaņā ar Konvenciju par bēgļa statusu) tiek izsniegts uz tādu pašu termiņu kā bēgļa apliecība, ja apliecība izdota ne mazāk kā uz pieciem gadiem (34. panta 5. punkts). Šie noteikumi tagad ir pilnīgā saskaņā ar 2011. gada Bēgļu likuma noteikumiem. Nepieciešamie grozījumi jāveic, lai precizētu papildu aizsardzības statusu un novērstu problēmas, kas traucē pilnībā īstenot plašākas tiesības saistībā ar papildu aizsardzības statusu. 4. bloks / 3. temats. Pilsoņu tiesības, tostarp minoritāšu aizsardzība · Visaptverošu tiesību aktu pieņemšana diskriminācijas novēršanai, kā ieteikušas ANO un Eiropas Padomes uzraudzības struktūras, lai nodrošinātu efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju Ukraina 2012. gada septembrī pieņēma Likumu par diskriminācijas novēršanu un apkarošanu, t. i., ietvarlikumu, kurā jāparedz nepieciešamie instrumenti, lai nodrošinātu efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju. Lai arī likuma pieņemšana ir zināms progress, tas neatbilst visām Eiropas un starptautiskajām prasībām. Jo īpaši likumā nav nodrošināta pietiekama juridiskā noteiktība attiecībā uz aizliegumu diskriminēt, pamatojoties uz dzimumidentitāti un seksuālo orientāciju. Likums arī neveicina cietušo personu tiesību aizsardzības uzlabošanu, jo nav atcelts pierādīšanas pienākums. Turklāt vairāki diskriminācijas veidi, tostarp segregācija, nokļūšana cietušās personas stāvoklī, daudzkārtēja diskriminācija, nav pat definēti. Šie jautājumi jāatrisina tādā veidā, kas nodrošina neapstrīdamu juridisko noteiktību. Turklāt ir jāprecizē jautājumi par likuma darbības jomu (t. i., vai tas attiecas uz privāto sektoru; vai ir iekļauti visi aspekti attiecībā uz darba tiesībām, tostarp profesionālo izglītību un dalību darbinieku organizācijās) un noteikumiem, kas attiecas uz saprātīgu darba vietas izveidošanu personām ar invaliditāti. Valdība 2013. gada martā iesniedza parlamentam likuma grozījumus, kuros cita starpā ir iekļauts aizliegums diskriminēt nodarbinātības jomā, pamatojoties uz seksuālo orientāciju, un risināts jautājums par pierādīšanas pienākumu. Tomēr ne parlamenta pavasara, ne rudens sesijās priekšlikums netika nodots balsošanai. Lai gan Ombudu izraudzījās kā iestādi, kas atbild par diskriminācijas novēršanas likuma ieviešanu, tam nav juridisku pilnvaru risināt diskriminācijas incidentus, kuri rodas starp privātpersonām vai privātpersonām un juridiskām personām. Ukraina ir paziņojusi, ka tiesību aktu grozījumi pilnvaros Ombudu risināt diskriminācijas lietas starp pilsoņiem un/vai pilsoņiem un korporatīvajām struktūrām vai privātiem tiesību subjektiem. Šis grozījums vēl ir jāpieņem. Attiecībā uz diskriminācijas novēršanu Komisija cieši sekos līdzi visām turpmākajām izmaiņām vēl nepieņemtajos likumprojektos, proti, likumprojektos 0711 (vēlāk 0945) un 0290, ņemot vērā Venēcijas komisijas atzinumā paustās bažas[11]. · ANO struktūru, EDSO/ODIHR, Eiropas Padomes/ECRI un starptautisko cilvēktiesību organizāciju ieteikumu aktīva ievērošana, īstenojot diskriminācijas novēršanas politiku, aizsargājot minoritāšu tiesības un apkarojot naida noziegumus Ukraina 1998. gada maijā ratificēja Vispārējo konvenciju par nacionālo minoritāšu aizsardzību, bet 2006. gada janvārī — Eiropas reģionālo vai mazākumtautību valodu hartu. 2012. gada jūnijā tā pieņēma Likumu par valsts valodas politikas principiem. Lai ievērotu Komisijas iepriekšējos ieteikumus, kas sniegti tās iepriekšējā progresa ziņojumā, Ukraina attiecīgi 2013. gada aprīlī un septembrī pieņēma stratēģiju un rīcības plānu par romu minoritātes iekļaušanu. Lai gan abi dokumenti tika apspriesti ar vietējo pilsonisko sabiedrību, pirms pieņemšanas tie netika apspriesti ar Eiropas Drošības un sadarbības organizāciju (EDSO) un Eiropas Padomi, kā arī apstiprinātajā tekstā netika iekļauti pilsoniskās sabiedrības galvenie ieteikumi. Lai šajā sakarā īstenotu patiesu politiku, ir vajadzīgs sīkāk izstrādāts pamatscenārijs, norādot problēmas skaitliskā izteiksmē (piemēram, aplēšot to romu skaitu, kuriem nav dokumentu, vai to romu bērnu skaitu, kas nemācās skolā). Turklāt pasākumi un termiņi ir jāizklāsta daudz precīzāk, jānodrošina pietiekami resursi un reāli jāiesaista pilsoniskā sabiedrība īstenošanas procesā. Lai nodrošinātu šo politikas dokumentu pienācīgu izpildi, īstenošanas posmā jāizveido spēcīga koordinācijas iestāde un uzraudzības mehānisms. Pašlaik nodaļa, kas atbild par romu politikas īstenošanu, ir Kultūras ministrijas pakļautībā, lai gan daudzi būtiski jautājumi sociālās politikas un cilvēktiesību aizsardzības jomā ir citu ministriju nodaļu kompetencē. Ukraina 2006. gada 13. decembrī ir ratificējusi Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām fakultatīvo protokolu, kas Ukrainā stājās spēkā 2010. gada 4. februārī. Ukraina ir pieņēmusi vairākus tiesību aktus attiecībā uz publisku vietu un pakalpojumu pieejamību. · Attiecīgo ANO un Eiropas Padomes diskriminācijas apkarošanas instrumentu ratifikācija Ukraina ir pieņēmusi lielāko daļu ANO un Eiropas Padomes dokumentu attiecībā uz cilvēktiesību aizsardzību un diskriminācijas apkarošanu. Ir jāveic papildu pasākumi, lai uzlabotu tiesību aktus diskriminācijas apkarošanas jomā un saskaņotu spēkā esošos tiesību aktus ar ratificēto līgumu un starptautisko konvenciju noteikumiem, kā aprakstīts iepriekš. · Precizēt nosacījumus un apstākļus Ukrainas pilsonības iegūšanai Nosacījumi un apstākļi Ukrainas pilsonības iegūšanai ir noteikti Likumā par Ukrainas pilsonību, kas pieņemts 2001. gada 18. janvārī. Ukraina ir pieņēmusi vienas pilsonības principu. Likumā tiek veicināts princips par Ukrainas pilsoņu vienlīdzību likuma priekšā neatkarīgi no pilsonības iegūšanas motīviem, veida un laika. Ņemot vērā šo apstākli, likums atbilst Eiropas Padomes Konvencijai par pilsonību, kas stājās spēkā 2000. gadā. Ukraina 2006. gadā parakstīja Eiropas Padomes Konvenciju par bezvalstniecības novēršanu attiecībā uz valsts pēctecību, taču nav to vēl ratificējusi. III. Vispārējs novērtējums un turpmākie pasākumi Saskaņā ar izstrādāto metodiku Komisija ir turpinājusi vērtēt un regulāri ziņot (pirmais ziņojums — 2011. gada septembris; otrais ziņojums — 2012. gada februāris) par to, kā Ukraina īsteno Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plāna (VRLRP) kritērijus, pamatojoties uz Ukrainas pieņemto tiesību aktu saturu un Komisijas, Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) darbinieku un dalībvalstu ekspertu uz vietas veiktajiem novērtējuma apmeklējumiem. Papildus šim intensīvajam ziņošanas procesam saistībā ar VRLRP Komisija arī turpināja uzraudzīt progresu, ko attiecīgajās VRLRP jomās Ukraina ir panākusi Eiropas un Ukrainas Vīzu režīma atvieglošanas apvienotajā komitejā, Eiropas un Ukrainas Atpakaļuzņemšanas komitejā un Eiropas un Ukrainas Apvienotajā apakškomitejā Nr. 3. Katrā no šīm komitejām ir panākts progress dialogā un sadarbībā starp ES un Ukrainu. ES un Ukrainas vīzu dialogs aizvien ir svarīgs un efektīvs instruments reformu veicināšanai ne vien tieslietu un iekšlietu jomā, bet arī citās jomās. Novērtējumā tika konstatēts, ka Ukraina ir panākusi būtisku progresu visos četros VRLRP blokos, jo īpaši sākot no 2012. gada beigām, paātrinot VRLRP kritēriju īstenošanu un pieņemot vairākus būtiskus tiesību aktu kopumus, lai novērstu atklātos trūkumus. Tomēr vēl jāizpilda dažas svarīgas pirmā posma prasības. Attiecībā uz dokumentu drošību nepieciešams sīkāk precizēt likumā ka pirkstu nospiedumu kā biometrisku identifikatoru izmantošana pasēs ir obligāta. Patvēruma jomā nepieciešams veikt dažus pielāgojumus, īpašu uzmanību pievēršot pagaidu un alternatīvai aizsardzībai un neatliekamai medicīniskajai palīdzībai patvēruma meklētājiem. Korupcijas apkarošanas jomā jāturpina uzlabot tiesību akti, īpašu uzmanību pievēršot tam, lai paredzētu atturošas sankcijas attiecībā uz privāto sektoru, nodrošinātu aktīvu deklarāciju neatkarīgu pārbaudi, uzlabotu publiskā iepirkuma noteikumus un izstrādātu atbilstošus noteikumus imunitātes jomā. Visbeidzot, lai saskaņā ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem nodrošinātu atbilstīgu tiesisku aizsardzību pret diskrimināciju, nepieciešams vēl vairāk stiprināt tiesisko regulējumu diskriminācijas apkarošanas jomā. Lai pabeigtu tiesisko un institucionālo datu aizsardzības satvaru, tiek gaidīta turpmāka informācija par paredzētajiem pasākumiem. Komisija turpinās strādāt ciešā sadarbībā ar Ukrainas iestādēm, lai ātri atrisinātu iepriekš minētos aktuālos jautājumus un varētu ziņot Eiropas Parlamentam un Padomei, ka visi VRLRP pirmajā posmā noteiktie pasākumi ir īstenoti. [1]Padomes dokuments SEC (2011) 1076 galīgā redakcija. [2]Šie četri bloki ir: 1) dokumentu, arī biometrisko datu, drošība; 2) nelegālā migrācija, tostarp atpakaļuzņemšana; 3) sabiedriskā kārtība un drošība, kā arī 4) ārējās attiecības un pamattiesības. [3] SW 2012 (10) galīgā redakcija. [4] Ukrainas Likums Nr. 5492 par vienotu valsts demogrāfisko reģistru un dokumenti, kas apstiprina Ukrainas pilsonību, personas identitāti un īpašo statusu. [5] Ukrainas Iekšlietu ministrijas 2012. gada 22. februāra Rīkojums Nr. 155, ar ko tiek pieņemti Ukrainas iekšlietu iestāžu amatpersonu rīcības un profesionālās ētikas noteikumi. Šajā rīkojumā tiek aplūkots interešu konflikta un korupcijas novēršanas jautājums. [6] 30. panta 3. un 4. punkts 2011. gada Likumā par ārvalstu pilsoņu un bezvalstnieku juridisko statusu. [7] Skat. Administratīvā procesa kodeksa 183-5. panta 2. punktu un 256. panta 9. punktu. [8] http://www.refworld.org/docid/51ee97344.html. [9] Ģenerālprokuratūras 2012. gada 17. augustā izdotajā rīkojumā ir paredzēta procedūra datu uzglabāšanai. [10] 2003. gada decembra Likums Nr. 1382-IV par pārvietošanās brīvību un dzīvesvietas brīvu izvēli Ukrainā. [11] Sk. Eiropas Padomes Venēcijas komisijas 2013. gada 18. jūnija Atzinumu Nr. 707/2012.