LV    LV  EIROPAS KOPIE NU KOMISIJA 
Briselē, 06.07.2004 
KOM(2004)457 gal īgā versija 
 
KOMISIJAS ZI ŅOJUMS  
par likum īgu 2002. gada 28. febru āra Padomes L ēmuma, ar ko izveido Eurojust  ar 
nolūku pastiprin āt cīņu pret smagiem noziegumiem, aizst āšanu 
{SEC(2004)884} 
 
LV 2   LV 1. IEVADS  
Saskaņā ar LES 31. panta 2. punktu, ko groza Nicas L īgums, Padomei ir j āveicina 
sadarbība caur Eurojust, jo īpaši, dodot iesp ēju tam veicin āt atbilstošu sadarb ību 
starp valsts prokurat ūrām. Eurojust ir b ūtisks elements br īvības, drošības un tieslietu 
sfērā (LES 29. pants). 
Eurojust izveidoja k ā Eiropas Savien ības iestādi ar 2002.1 gada 28. febru āra Padomes 
Lēmumu (turpm āk: “Eurojust L ēmums”), lai veicin ātu un uzlabotu 
kriminālizmeklēšanas un lietas ierosin āšanas koordin ēšanu dalībvalstīs, lai uzlabotu 
sadarbību starp kompetentaj ām varas iest ādēm, lai atbalst ītu pēdējās. 
Eurojust L ēmums, kā tāds, netēmē uz valsts likumu saska ņošanu – atš ķirībā no 
pamatlēmuma, saska ņā ar Līguma par Eiropas Savien ību (LES) 34. panta 2. punkta 
b) apakšpunktu. Tom ēr, dažām dalībvalstīm var būt nepieciešam ība grozīt valsts 
statūtus, lai tie atbilstu L ēmumam. Saska ņā a r  E u r o j u s t  L ēmuma 42. pantu, tas ir 
jādara “pie pirm ās iespējas un jebkur ā gadījumā, ne vēlāk kā līdz 2003. gada 6. 
septembrim”. 
Gan Eiropas Padome, gan Padome, dažos gad ījumos, ir atk ārtojušas svar īgo lomu, 
kas ir Eurojust, c īņā pret terorismu. K ā piemēru var min ēt 2002. gada 19. decembra 
Padomes L ēmumu, kas viet ējam terorismam paredz l īdzstrādniekus no Eurojust.2  
Pēc 2004. gada 11. marta teroristu uzbrukumiem Sp ānijā Eiropadomes 2004. gada 
25. marta san āksmē atkārtoti tika uzsv ērta Eurojust b ūtiskā lomu tās Deklarācijā par 
terorisma apkarošanu. T ā mudināja dalībvalstis pie ņemt jebk ādus mērus, kas 
nepieciešami, lai piln ībā īstenotu Eurojust L ēmumu līdz 2004. gada j ūnijam un 
aicināja tās “nodrošin āt, ka eksist ējošas ES iest ādes tiek izmantotas optim āli un 
visefektīvāk, jo īpaši Eiropols un Eu rojust, lai sekm ētu sadarbību cīņā pret terorismu, 
un, ka Eurojust tiek “maksim āli izmantots” šim m ērķim.3 Atskaitot specifisko sf ēru 
cīņā pret terorismu, Eurojust ir b ūtisks pamats daudzu ES galveno instrumentu 
piemērošanai par tiesisko sadarb ību, kā īpaši atspogu ļots Padomes pamatl ēmuma par 
Eiropas apcietin āšanas orderi 16. pant ā.4  
No Eurojust L ēmuma 41. un 42. panta izriet, ka nav visp ārīga noteikuma, ko var 
piemērot visām dalībvalstīm, kas noteiktu, kuri noteikumi ir j āizstāj ar valsts 
likumiem, k ādā veidā un kādā mērā. Tas ir dal ībvalstu zi ņā, izskatīt savas valsts 
likumus, lai noteiktu piem ērošanas iesp ējamās problēmas, un veiktu nepieciešamos 
pasākumus. Daž ām dalībvalstīm var būt nepieciešam ība pieņemt īpašu likumdošanu 
par Eurojust, kam ēr citām pietiek pie ņemt konkr ētus noteikumus to stat ūtos par 
tiesisko sadarb ību un/vai datu aizsardz ību, vai pat nevajag veikt nek ādas 
likumdošanas darb ības.  
Pieņemot Eurojust L ēmumu, Padome pie ņēma, ka, princip ā, pasākumus, kas 
nepieciešami t ā drošai piem ērošanai, ir j āveic nekav ējoties. Tas ir skaidrs no iepriekš 
                                                 
1 OV L 63, 6.3.2002., 1. lpp. 
2 OV L 16, 22.1.2003., 68. lpp.  
3 Padomes dokuments 7906/04 JAI 100 u.c., 4.lpp un sekojoš ās, 16.lpp 
4 OV L 190, 18.7.2002., 1.lpp. 
 
LV 3   LV minētā konteksta, jo īpaši no Padomes atzinum ā par 2001. gada 11. septembra 
notikumiem, saska ņā ar ko Eurojust “k ļūst gatavs ekspluat ācijai 2002. gada s ākumā”.  
Šāds izskaidrojums skaidri izriet ar ī no Lēmuma 42. panta un 41. panta 2. punkta 
formulējuma: izņēmuma kārtā, 41. panta 2. punkts ļāva dalībvalstīm uz mikli 
pārtraukt konkr ētu noteikumu piem ērošanu, vēlākais līdz 2003. gada 6. septembrim, 
izdodot deklar āciju nesavienojam ības gadījumā starp valsts likumu un Eurojust 
Lēmumu. Š ādas deklar ācijas trūkuma gad ījumā, Eurojust L ēmums ir piln ībā 
jāpiemēro no tā spēkā stāšanās brīža, t.i., no 2002. gada 6. marta. Rezult ātā, 
dalībvalsts, kas nav izdevusi deklar āciju saska ņā ar Lēmuma 41. panta 2. punktu, bet 
tomēr ir saglab ājusi nesavienojamos vals ts likumu noteikumus, b ūs pārkāpusi 
Lēmumu un LES, kopš 2002. gada 6. marta.  
Saskaņā ar Eurojust L ēmuma 41. panta 2. punktu, deklar ācijas ir noz īmīgs rādītājs 
dalībvalsts nepieciešam ībai pieņemt valsts likumdošanu, lai gan fakts, ka dal ībvalsts 
nav izdevusi š ādu deklar āciju, nepie ļauj secin ājumu, ka nav nepieciešam ība pēc 
likumdošanas pas ākumiem. Lai k ā, ne visas dal ībvalstis, kur ām ir nepieciešams 
saskaņot to valsts likumus ar Eurojust L ēmumu, ir izdevušas š ādu deklarāciju.  
2. ZIŅOJUMA M ĒRĶIS UN NOV ĒRTĒŠANAS METODE  
Lai gan Komisijai nav j āpublicē ziņojums par L ēmuma aizst āšanu, tā ir izlēmusi tā 
darīt, jo ievērojamam skaitam dal ībvalstu ir nepieciešams pie ņemt valsts likuma 
noteikumus, un t ā dēļ, ka Eurojust ir ļoti nozīmīga loma krimin ālajās tieslietās, gan 
ES ietvaros, gan tiesiskaj ā sadarbībā ar trešajām valstīm.  
2003. gada j ūnijā, Komisija piepras īja dalībvalstīm nodrošin āt attiecīgo inform āciju. 
Atgādinājuma vēstules tika izs ūtītas 2003. gada decembr ī. Lielākā daļa dalībvalstu, 
taču diemžēl ne visas, ir atbild ējušas uz š īm vēstulēm. Novērtēšana, galvenok ārt, tiek 
balstīta uz šīm atbildēm un uz deklar ācijām, saskaņā ar 41. panta 2. punktu. Turkl āt 
Komisijas ir ņēmusi vērā neoficiālo inform āciju, ko iev ākusi Itālijas Tieslietu 
ministrija, kas ir izs ūtījusi dalībvalstīm aptaujas lapas projekta ietvaros par policijas 
un tiesu iest āžu sadarb ību krimin āllietās (AGIS)5, kas tika finans ēts saskaņā ar ES 
pamatprogrammu. 
Tādējādi, Komisija uzskata, ka likumdošanas pas ākumi ir nepieciešami tikai tad, ja 
dalībvalstu atbild īgās iestādes to ir noteikušas, ja vien nav skaidras paz īmes šādai 
vajadzībai. Lai k ā, valsts likumdošanas akti (prim ārie un/vai sekund ārie) arī var būt 
vēlami pārskatāmības nolūkos un likuma noteikt ības aspekt ā, tā kā Eurojust var 
pienācīgi darboties, ja ir skaidri un nep ārprotami ties ību akti.  
Spriežot p ēc pieejam ās informācijas, trīs dalībvalstis (AT, DE, FR) ir pie ņēmušas 
likumdošanu par Eurojust tikai p ēc Lēmuma 42. pant ā6 iekļautās aizstāšanas termi ņa 
                                                 
5 Projekts Nr. 189/2003 (“Eurojust nacion ālo locekļu pilnvaras”) par AGIS programmu, ko izveidoja ar 
2002. gada 22. j ūlija Padomes L ēmumu, OV L 203, 1.8.2002., 5.lpp. 
6 L īdz 4. maijam V ācija bija inform ējusi Komisiju, ka politisko nol īgumu par t ās tiesību aktiem ir 
sastādījusi divu parlamentu Saska ņošanas komiteja (skat īt 2004. gada 31. marta preses rel īzi Nr. 
52/2004 Bundesrat). Lai gan tai laik ā Vācijas statūti vēl nebija form āli pieņemti, tā saturs ir j āņem vērā 
šajā ziņojumā 
 
LV 4   LV beigām. Ziņojumā tiek ņemta vērā jebkura dal ībvalsts atbilde vai cita inform ācija, 
kas sasniedz Komisiju l īdz 2004. gada 31. martam, zi ņojumā netiek apskat īta 
situācija jaunaj ās dalībvalstīs.  
3. SECINĀJUMI  
Eurojust L ēmuma īstenošanas st āvoklis ir t ālu no apmierinoš ā. Līdz termiņa beigām 
(2003. gada septembris), tikai viena dal ībvalsts (PT) ir pie ņēmusi visu nepieciešamo 
likumdošanu, lai atbilstu Eurojust L ēmumam. Lai gan, l īdz 2004. gada apr īlim, vēl 
trīs dalībvalstis pie ņēma attiec īgos statūtus (AT, DE, FR), piec ās dalībvalstīs nav 
stājusies sp ēkā likumdošana, kurai bija j āstājas spēkā, balstoties uz viet ējā 
likumdošan ā noteikto (BE, EL, ES, IT, LU). Vismaz vien ā no tām, pat vald ības 
likumprojekts netika iesniegts valsts parlamentam, l īdz brīdim, kad tika sagatavots 
ziņojums (2004. gada marts/apr īlis). Tā kā Somija ir ieviesusi tikai da ļu Lēmuma, 
kopumā vēl sešām dalībvalstīm vēl joprojām ir nepieciešams saska ņot savus valsts 
likumus ar L ēmumu. Lai ar ī Eurojust tika pieš ķirta galven ā loma un liela noz īme, 
gan cīņā pret terorismu, gan sadarb ībā krimināllietās kopumā, un daudz ās Eiropas 
Padomes un Padomes deklar ācijās, tas ir neapmierinoši.  
Atlikušās dalībvalstis nol ēma, ka tām nav bijusi nepieciešam ība grozīt savas valsts 
likumdošanu. Komisijai nav iemesla apšaub īt šos slēdzienus, lai gan ilgais laiks, kas 
nepieciešams daž ām dalībvalstīm, lai izskat ītu likumdošanas nepieciešam ību, 
pierāda, ka tieslietu situ ācija ne vienm ēr ir pilnībā skaidra. V ēl jo vairāk, Eurojust 
gluda darb ība un tā sadarbība ar valsts iest ādēm, var tikt sasniegta tikai caur 
pārredzamiem, skaidri izstr ādātiem statūtiem, kas garant ē likuma noteikt ību. Pat, ja 
likumdošana nav saistoša, ir ieteicams vad īties pēc pamatnost ādnēm vai cirkul āriem, 
kas izskaidro konkr ētus būtiskus jaut ājumus. Tom ēr, tikai viena dal ībvalsts (SE) ir 
paziņojusi Komisijai par š ādu rīcību, dekrēts no ģenerālprokurora. Šaj ā sakarā, ir 
grūti iegūt vispārēju ainu un izv ērst izsmeļošu novērtēšanu. Turpm ākā pieredze r ādīs, 
vai dalībvalstīs eksistējošie likumi b ūs pietiekoši, lai sniegtu pilnv ērtīgu efektu 
Eurojust L ēmumam un izveidotu to par iedarb īgu un efekt īvu līdzekli.  
Svarīgs jautājums, kas s īki jāapskata turpm ākajā nākotnē, ir inform ācijas apmai ņa 
starp kompetent ām valsts iest ādēm un Eurojust. K ā izklāstīts iepriekš, pašreiz nav 
pilnīgi skaidrs, vai l īdz šim dal ībvalstu veiktie pas ākumi piln ībā nodrošin ās to, ka 
Eurojust nacion ālie locekļi saņems visu nepieciešamo inform āciju, lai realiz ētu savus 
uzdevumus un pien ākumus. Inform ācijas plūsmai ir j ābūt raitai, un steidzamos 
gadījumos, pietiekami straujai. T ādējādi, Komisija v ēlētos pievērst dalībvalstu īpašu 
uzmanību Lēmuma par nacion ālo locekļu piekļuvi inform ācijai par izmekl ēšanu un 
lietas ierosin āšanu, 9. panta 4. punkta un 13. panta 1. punkta ieviešanai.  
Komisija v ēlētos arī iedrošināt dalībvalstis pieš ķirt saviem Eurojust nacion ālajiem 
locekļiem tiesas  un/vai izmekl ēšanas pilnvaras, ko parasti pieš ķir prasītājam, 
tiesnesim vai policijas ier ēdnim, ar l īdzvērtīgu kompetenci, saska ņā ar valsts likumu. 
Lai gan 9. panta 3. punkts atst āj dalībvalstīm precīzu pilnvaru apjomu (iz ņemot 
jautājumu par piek ļuvi inform ācijai), tām ir jābūt tāda rakstura, lai Eurojust var ētu 
veikt savus uzdevumus un, lai var ētu sasniegt L ēmuma mērķus. Nacion ālo locekļu 
pilnvaru p ārmērīga atšķirība vai nesaska ņa, var kait ēt Eurojust efektivit ātei un 
ticamībai, un trauc ēt tās sadarbību ar valsts iest ādēm. Tādējādi, turpmāk ir jāpievērš 
uzmanība locekļu valsts pilnvaru saska ņas un savienojam ības jautājumam.  
 
LV 5   LV Kopš 2004. gada 1. maija vis ām jaunaj ām dalībvalstīm obligāti ir jāveic visi 
nepieciešamie pas ākumi, lai īstenotu Eurojust L ēmumu. Komisija izlems, vai 
publicēt papildu zi ņojumu, savlaic īgi iekļaujot jaun ās dalībvalstis. Ņemot vērā 
iepriekš min ēto, Komisija uzaicina visas dal ībvalstis nodrošin āt ātru un piln īgu 
Eurojust L ēmuma aizvietošanu un inform ēt to par jebk ādiem veiktajiem 
pasākumiem, jo īpaši par jaut ājumiem, kas izkl āstīti iepriekš.