13.

Kaut gan daudziem skolotājiem un pasniedzējiem daudzas no problēmām ir vienādas, pastāv arī specifiskas problēmas, kas izpaužas dažādi dažādās dalībvalstīs, saistībā ar dažādu līmeņu un veidu izglītību un apmācību, cita starpā šādas: a) agrīnajā pirmsskolas izglītībā un aprūpē: — grūtības piesaistīt un noturēt kvalificētus un labi apmācītus agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes speciālistus; — personāla novecošana un dzimumu nelīdzsvarotība, proti, sieviešu pārsvars personālā; — nepievilcīgi darba apstākļi, tostarp liels bērnu skaits uz vienu darbinieku, un pievilcīgu karjeras iespēju trūkums, kā arī iespēju trūkums pastāvīgai profesionālajai attīstībai; b) skolās: — pastāv grūtības piesaistīt un noturēt daudzsološus skolotāju sākotnējās izglītības studentus (8), kā arī piesaistīt absolventus un noturēt profesijā praktizējošus skolotājus; — skolotāji noveco; pastāv arī dzimumu nelīdzsvarotība, proti, sievietes ir pārsvarā, jo īpaši konkrētos priekšmetos un konkrētos izglītības līmeņos; turklāt profesijā, iespējams, kultūras ziņā nav pārstāvēta kopiena, kuru tā apkalpo; — tas viss atspoguļojas skolotāju trūkumā, ar ko saskaras daudzas dalībvalstis gan kopumā, gan konkrētās ģeogrāfiskās teritorijās, gan konkrētās priekšmetu jomās (piemēram, zinātne, tehnoloģija, inženierzinātnes un matemātika), vai arī tādu skolotāju trūkumā, kam ir kompetence audzēkņu ar īpašām vajadzībām mācīšanā, mācīšanā daudzkultūru vai daudzvalodu vidē vai tādu audzēkņu mācīšanā, kas nāk no sociālekonomiski nelabvēlīgas vides (9); c) profesionālajā izglītībā un apmācībā: — skolotājiem un pasniedzējiem līdztekus laikmetīgu profesionālo vai tehnisko prasmju un zināšanu mācīšanai vajadzētu būt kompetentiem arī veicināt un attīstīt pamatprasmes un pamatkompetences; — varētu palielināties vajadzība pēc hibrīdmodeļa skolotājiem un pasniedzējiem, kas strādā gan profesionālās izglītības un apmācības iestādēs, gan uzņēmumos; — ir vajadzīga arī sadarbība starp skolotājiem un pasniedzējiem, jo īpaši uzņēmumu iekšienē strādājošiem pasniedzējiem, ņemot vērā, ka viņu loma un pienākumi cits citu papildina, jo īpaši, īstenojot māceklības un mācīšanos darbavietā; — tā kā darbs privātajā sektorā, iespējams, sniedz lielāku stimulu, tas varētu būt pievilcīgāks par darbu profesionālās izglītības un apmācības iestādēs; — daudzas dalībvalstis saskaras ar problēmām, kas saistītas ar skolotāju un pasniedzēju novecošanu; d) pieaugušo izglītībā: — pieaugušo pedagogiem ir nozīmīga loma gan pamata, gan profesionālo zināšanu, prasmju un kompetenču veicināšanā un attīstīšanā; — viņiem varētu nākties saskarties ar izaicinājumiem, ko rada izglītojamo rakstpratība, rēķinpratība un valodas grūtības vai slikta izglītības un apmācības pieredze; — tā kā pieaugušo pedagogi bieži vien strādā ar daudzveidīgām izglītojamo grupām, viņiem ir jābūt gataviem piemērot dažādas un efektīvas mācīšanas stratēģijas un metodes, lai apmierinātu izglītojamo vajadzības, stimulētu viņu motivāciju un ņemtu vērā viņu mācīšanās trajektorijas; — lai dotu indivīdiem iespējas mācīties kvalifikācijas pilnveides vai pārkvalificēšanās vajadzībām, skolotāju un pasniedzēju loma varētu būt jāpārskata, ņemot vērā viņu iespējamo ieguldījumu neformālās un ikdienējās mācīšanās rezultātā iegūto prasmju ievirzīšanā un validēšanā; — pieaugušo pedagogiem varētu būt pienākums sadarboties ar darba devējiem saistībā ar mācīšanos darbavietā; — pieaugušo pedagogi bieži vien nav konkrēti sagatavoti mācīt pieaugušos un varētu būt daļēja laika darbinieki vai pašnodarbinātie, tāpēc viņu profesionalizācija ir nozīmīgs izaicinājums pieaugušo izglītības kvalitātes nodrošināšanai; e) augstākajā izglītībā: — kvalifikācijas prasības akadēmiskajā profesijā bieži vien nav vērstas uz to, lai kandidātiem nodrošinātu pienācīgas pedagoģiskās prasmes; — ne visās dalībvalstīs pastāv plašas, sistēmiskas iespējas pastāvīgai profesionālajai attīstībai, kas vērsta uz akadēmiskā personāla pedagoģisko prasmju uzlabošanu; — netiek pievērsta pietiekama uzmanība atbalstam personāla attīstībai starpiestāžu līmenī, tostarp starptautiskajai mācīšanas mobilitātei, kā arī prakses kopienu un profesionālo tīklu veidošanai; — studentu sastāva daudzveidība prasa, lai tiktu izmantotas dažādas mācīšanas metodes, kuru pamatā ir uz studentiem vērsta pieeja, kas augstākās izglītības iestādēm varētu būt izaicinājums; — dažās akadēmiskajās disciplīnās pastāv dzimumu nelīdzsvarotība, un jo īpaši sievietes ir nepietiekami pārstāvētas augstākajos amatos; — kaut gan mācīšana ir viens no trim augstākās izglītības uzdevumiem, apsvērumos par karjeras izaugsmi pētniecība bieži vien tiek vērtēta augstāk nekā pedagoģiskais darbs; mācīšana lielākā mērā bieži vien tiek prasīta no zemāka vai vidēja ranga personāla, jo karjeras attīstības rezultātā bieži vien tiek mazāk darīts pedagoģiskais darbs un vairāk laika tiek veltīts pētniecībai (10). 14. Lai arī prasības skolotājiem un pasniedzējiem kļūst arvien komplicētākas un viņu profesija – sarežģītāka, daudzi no viņiem nejūt sabiedrības cieņu vai novērtējumu (11) un daudzās dalībvalstīs profesija zaudē savu pievilcību.