Oficiālais Vēstnesis 320 E , 15/12/2005 Lpp. 0242 - 0247



P6_TA(2005)0072 Bioloģiskā pārtika un lauksaimniecība Eiropas Parlamenta rezolūcija par Eiropas rīcības plānu attiecībā uz bioloģisko pārtiku un lauksaimniecību (2004/2202(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu "Eiropas rīcības plāns attiecībā uz bioloģisko pārtiku un lauksaimniecību" (KOM(2004)0415), - ņemot vērā 2001. gada 15. un 16. jūnija Gēteborgas Eiropadomes secinājumus, - ņemot vērā secinājumus, kas izdarīti Eiropas konferencē par lauku attīstību 2003. gada 12. - 14. novembrī Zalcburgā, - ņemot vērā Padomes 1991. gada 24. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem [1], - ņemot vērā tā 2003. gada 18. decembra rezolūciju par līdzāspastāvēšanu starp ģenētiski modificētiem kultūraugiem un tradicionālajiem, kā arī bioloģiskajiem kultūraugiem [2], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas ziņojumu (A6-0039/2005), A. tā kā Eiropas Savienībā bioloģiskā lauksaimniecība ir kļuvusi par tādu nozari un ražošanas veidu, kas strauji attīstās, jo ir liels patērētāju pieprasījums un arvien plašāks ražotāju piedāvājums; B. tā kā šis ražošanas veids ievērojami veicina Eiropas lauksaimniecības daudzfunkcionalitāti, jo sniedz veselīgu un kvalitatīvu produkciju, vienlaikus nodrošinot samazinātu vides piesārņošanu, bioloģiskās daudzveidības saglabāšanu un ilglaicīgumu, aizsargājot apstrādātās zemes platības, kā arī uzturot nodarbinātību vai pat radot jaunas darba vietas; C. tā kā 15 dalībvalstu Eiropas Savienībā bioloģiskajai lauksaimniecībai atvēlētās platības no 1985. gada līdz 2002. gadam palielinājās no 0,1% līdz 3,3 % un tā kā bioloģiskās pārtikas apgrozījums Eiropā ir EUR 11 miljardi un pasaulē EUR 23 miljardi; D. tā kā līdz 1992. gadam, kad Eiropas Savienība sāka sniegt atbalstu bioloģiskajai lauksaimniecībai saskaņā ar lauksaimniecības un vides politikas virzieniem, bioloģisko lauksaimniecību attīstīja tikai pēc lauksaimnieku iniciatīvas un ar ieinteresētu sabiedrības pārstāvju atbalstu; E. tā kā Regula (EEK) Nr. 2092/91 pamatojas uz veicināšanu, kā arī ražošanas un tirdzniecības kontroles kritērijiem, kurus jau iepriekš bija izstrādājušas kompetentas bioloģisko lauksaimnieku asociācijas; F. tā kā saskaņā ar pēdējo KLP reformu atbalsts bioloģiskajai lauksaimniecībai ir atkarīgs no KLP otrā pīlāra līdzekļu kopējā apjoma, kā arī no tā, cik liela būs tā daļa, ko noteikti atvēlēs šim lauksaimniecības veidam; G. tā kā bioloģiskās lauksaimniecības īpatnības attiecībā ne tikai uz apkārtējās vides aizsardzības nosacījumiem, kas ir nepieciešami tās darbībai, bet arī uz: a) acīmredzamu nepieciešamību laist apgrozībā šos produktus, izmantojot tiešos tīklus, b) gala produktu vēl joprojām augstās cenas, c) saskaņošanu ar vides un sanitārajiem noteikumiem, kuri jāievēro arī sīkajiem lauksaimniekiem un pārstrādes MVU, d) bioloģiskās lauksaimniecības paplašināšanās citos īpašos sektoros, iekļaujot lopkopību un vīnkopību, daudzus aspektus, kuriem nepieciešams speciāls reglamentējošs un finanšu režīms, kurš atšķiras no tradicionālajai lauksaimniecībai paredzētā; H. tā kā dažādās dalībvalstīs bioloģisko lauksaimniecību atbalsta ļoti atšķirīgi un tā kā šīs atšķirības ir jāsamazina saskaņā ar Eiropas rīcības programmu, kas veicina bioloģisko lauksaimniecību; I. tā kā iespējama ģenētiski modificēto kultūraugu izplatīšanās ir sevišķi būtiska problēma bioloģiskajai lauksaimniecībai, it īpaši attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai regulētu ģenētiski modificēto un bioloģisko kultūraugu līdzāspastāvēšanu. Bioloģisko pārtikas produktu tirgus un standartu attīstība (1. - 3. darbība) 1. atzinīgi vērtē faktu, ka Komisija ir atzinusi bioloģiskās lauksaimniecības būtisko nozīmi attiecībā uz jaunajā KLP izvirzītajiem mērķiem, kas noteikti Eiropadomes 2003. gada jūnija Luksemburgas nolīgumā, norāda, ka tā neuzskata par nepieciešamu paredzēt cilvēku vai finansu resursus Eiropas Savienības budžetā; atzinīgi vērtē pieeju, kas balstīta uz pieprasījumu, ko Komisija izvēlējusies bioloģiskās lauksaimniecības veicināšanai; 2. uzskata, ka: a) informācijas un veicināšanas pasākumi noderīgi, ja tiek ņemta vērā nozares profesionālo organizāciju pieredze, kā arī dalībvalstu tiesību akti un programmas; ražotāju grupām un kooperatīviem jāpiešķir būtiskā nozīme ražošanas vadībā, kā arī bioloģisko produktu un pārtikas produktu tirdzniecībā; tie var piedalīties arī produktu kvalitātes nodrošināšanā un tirdzniecībā, izmantojot tiešos izplatīšanas tīklus vai tirdzniecības ķēdes, nodrošinot ražotājiem pievienoto vērtību; b) Komisijai savus veicināšanas pasākumus vajadzētu pamatot ar tirgus un to seku analīzi, kuras rada bioloģisko produktu tirdzniecības koncentrēšanās, sevišķu uzmanību pievēršot mazumtirdzniecībai un izplatīšanai; c) patērētāju informācijas pasākumiem, īpaši tiem, kas domāti bērniem un jauniem cilvēkiem, jābūt integrētiem un apvienotiem ar izpratnes veicināšanas programmām attiecībā uz apkārtējās vides un bioloģisko produktu pārtikas vērtību; veicināšanas akcijām vajadzētu koncentrēties uz publiskajām ēdnīcām, īpašu vērību veltot skolu ēdnīcām; bioloģisko produktu virzīšana jāveicina, izmantojot Kopienas programmas ad hoc gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās; d) visos veicināšanas pasākumos, kas minēti 1. darbībā, Komisijai jānorāda un jāvirza gan bioloģiskās lauksaimniecības labvēlīgā ietekme uz apkārtējo vidi, gan šo produktu labvēlīgā ietekme uz cilvēku veselību; e) galvenajiem ieguvējiem no šiem pasākumiem vajadzētu būt sīkražotājiem un MVU, kas darbojas pārtikas ražošanas nozarē, it sevišķi, ja tie ir iekļauti reģionālās struktūrās, kur piedalās daudzi partneri; f) bioloģisko pārtikas un citu preču iekšējā tirgus attīstība veicinās ražošanas metožu standartizāciju, protams, ņemot vērā īpatnības un reģioniem raksturīgās tradicionālās ražošanas metodes, veicinās kontroles saskaņošanu, kā arī valstu bioloģisko produktu sertificēšanas iestāžu darbu, palīdzēs novērst šķēršļus tirdzniecībā un nodrošinās pilnīgāku informāciju Eiropas patērētājiem; Kopienas logo jāpapildina ar informāciju par produktu vietējo un reģionālo izcelsmi; 3. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu turpināt bioloģisko produktu un ražošanas Eiropas standartu saskaņošanu, tādējādi sekmējot vienotā tirgus atbilstošu funkcionēšanu, izbeidzot konkurences kropļošanu un garantējot pilnīgi brīvu bioloģiskās produkcijas tirdzniecību visā Eiropas Savienībā; uzskata, ka augstākiem dalībvalstu standartiem nav jāaizkavē citu valstu bioloģiskā produkcija, kas tiek brīvi tirgota kā sertificēta bioloģiskā produkcija attiecīgajās dalībvalstīs; 4. atzīst interneta kā informācijas izplatīšanas un bioloģiskās lauksaimniecības sekmēšanas līdzekļa būtisko lomu un uzskata, ka ir svarīgi, lai informācija cirkulētu starp iesaistītajām personām; šī iemesla dēļ iesaka veltīt nopietnas pūles šobrīd pieejamās tehnoloģijas pārcelšanai; un prasa, lai Komisija ar Kopienas atbalstu ieviestu apmācību pasākumus (pārsniedzot to, kas paredzēts dalībvalstīm 6. darbībā) tiem lauksaimniekiem un ražotājiem, kuri vēlas pārveidot savas tradicionālās saimniecības par bioloģiskām saimniecībām; 5. uzskata, ka ir nepieciešama specifikāciju vienādošana, tai skaitā lopkopības jomā; 6. uzskata, ka Komisijai jāiekļauj priekšlikumā par darbības plānu izstrādi dalībvalstīs valsts, reģionālajā vai vietējā līmenī sēklas ražošana bioloģiskajai lauksaimniecībai un atbalsts stādu audzētavām, kuras specializējušās bioloģiskajai lauksaimniecībai piemērotu stādu audzēšanā; 7. atgādina, ka 2005. gada budžeta procedūrā Parlaments ar nodomu ir iekļāvis Rīcības plānu tajā budžeta pozīcijā, kas attiecas uz veicināšanas pasākumiem (05 08 05 01), un uzskata, ka 2006. gadā varētu apsvērt šīs pozīcijas palielināšanu pēc tam, kad būs izanalizētas dalībvalstu vajadzības; 8. uzskata, ka rīcības plānā jāiekļauj ieteikums par to, ka palīdzība attīstības jomā un godīgas tirdzniecības veicināšana attīsta bioloģiskas produkcijas ražošanu un tirdzniecību tā, lai rīcības plāns iegūtu arī globālu perspektīvu. Valsts atbalsts bioloģiskajai lauksaimniecībai (4. - 6. darbība) 9. uzskata, ka ir būtiski, lai valsts atbalsts, kas būs pieejams saskaņā ar lauku attīstības regulu, ir skaidrāk noteikts attiecībā uz bioloģisko ražošanu, lai šo ražošanas veidu varētu veicināt visās dalībvalstīs; šajā sakarā uzmanīgi jāseko jaunās dalībvalstu lauku attīstības programmas (FEADER) īstenošanas dinamikai; 10. uzsver nepieciešamību veicināt sabiedrisko palīdzību bioloģiskajai lauksaimniecībai un rūpniecības nozarēm, kas saistītas ar bioloģisko lauksaimniecību, un veicināt kvalitātes kontroles sistēmu ieviešanu; 11. uzskata, ka ir jāseko, lai atbalsts bioloģiskās lauksaimniecības ieviešanai jūtīgajās teritorijās neizjauktu bioloģisko produktu piedāvājuma līdzsvaru; pāreja uz bioloģisko lauksaimniecību tādēļ jāatbalsta atbilstīgi identificētajiem noieta tirgiem; 12. uzskata, ka higiēnas un sanitārās normas, ko piemēro tiem MVU, kuri nodarbojas ar pārstrādi, it īpaši piena un gaļas ražošanas nozarēs, jāprecizē speciālos noteikumos attiecībā uz pārstrādes ražotnēm; 13. uzskata, ka rīcības plānā skaidri jānorāda bioloģiskās lauksaimniecības ieguldījums šādās jomās: Nitrātu direktīva [3], Dzīvotņu direktīva [4], ūdens politika, bioloģiskās daudzveidības veicināšana, kā arī tās ieguldījums nodarbinātības jomā; 14. uzskata, ka Komisijai būtu jāpievērš īpaša uzmanība bioloģiskās lauksaimniecības stāvoklim jaunajās dalībvalstīs, it īpaši saistībā ar nodarbinātību un lauku ekonomiku. Pētniecība (7. darbība) 15. ierosina Eiropas Savienības pētniecības ietvarprogrammā par prioritāru noteikt gan bioloģisko lauksaimniecisko ražošanu, gan bioloģiskos produktus, no vienas puses, un tradicionālās kultūras un ģenētiski modificētos produktus, no otras puses, kā arī to tehnoloģiju ietekmes izvērtēšanu, kuras apdraud šāda veida ražošanu, ieskaitot ekoloģiski ievirzītu pētniecību selekcijas jomā gan attiecībā uz kultūraugiem, gan mājlopiem; 16. izsaka nožēlu, ka rīcības plānā nav norādīta neviena konkrēta pētniecības veicināšanas darbība, kura būtu kas vairāk nekā vispārēja deklarācija, kuras mērķis ir "pastiprināt pētījumus bioloģiskās lauksaimniecības jomā"; šajā ziņa Komisija tiek mudināta padziļināt šo instrumentu definīciju: a) veicinot dažādu bioloģiskās lauksaimniecības aspektu pētījumu, analīžu un speciālās statistikas izstrādi, b) padziļinot pētījumus, kas saistīti ar bioloģiskajā lopkopībā izmantojamo barību, c) iesaistot jaunās tehnoloģijas bioloģiskās lauksaimniecības attīstībā, d) Ėiropas līmenī apkopojot un publicējot dažādās dalībvalstīs veiktās analīzes un pētījumus saistībā ar bioloģisko lauksaimniecību utt., prasa šajā izpētē ņemt vērā sistēmisku (globālu vai vienotu) pieeju bioloģiskajai lauksaimniecībai, īpaši iekļaujot izpētes pasākumus dabiskajā vidē. Standarti un pārbaudes (8. - 21. darbība) 17. atzinīgi vērtē, ka dzīvnieku labturībā tagad piemēro stingrākus standartus, taču uzsver, ka vēl nepieciešams atbalsts ieguldījumiem, jo labturības nodrošināšanai bieži vien vajadzīgi dārgi pārbūves vai jaunu lopkopības ēku celtniecības darbi; vienlaicīgi priekšplānā jāizvirza ekonomiski risinājumi (salmu filtri, atkri-tumproduktu uzkrāšanas tilpnes u.c.); 18. atbalsta Komisijas priekšlikumu 9. darbībā censties garantēt bioloģiskās produkcijas integritāti, pastiprinot noteikumus un stingri ievērojot plānoto pārejas periodu laika ierobežojumu; taču prasa, lai atsevišķos gadījumos tiktu izpētīti speciāli gadījumi, piemēram, lopkopībā, kad uz bioloģisko lauksaimniecību neattiecināmu mājlopu ieviešanas laika ierobežojums nav pagarināts, kas varētu nozīmēt, ka tiek ierobežots atjaunošanās process atsevišķām vietējām šķirnēm, kas dažās dalībvalstīs ir apdraudētas; 19. izsaka nožēlu, ka Komisija vēl joprojām nav piedāvājusi risinājumu attiecībā uz vietējo tradicionālo šķirņu vai to, kuras nav iekļautas reģistrā, apmaiņu, tādējādi dodot iespēju lauksaimniekiem brīvi rīkoties un ļautu ievērot sēklai, šķirņu tīrībai un dīgtspējas līmenim izvirzītās sanitārās prasības atbilstoši spēkā esošajai likumdošanai; 20. uzskata, ka Komisijai, lai garantētu bioloģisko produktu uzticamību, ir jāpārbauda, vai dalībvalstis ar privāto un valsts institūciju starpniecību pilda tām noteiktos uzraudzības pienākumus un nepieciešamības gadījumā uzliek sodus par pārkāpumiem; turklāt uzskata, ka Komisijai ik gadu ir jāveic dalībvalstu ziņojumu pārbaude un par to jāinformē Parlaments; 21. ierosina Komisijai dziļāk izvērtēt 10. darbību un noteikt veidu, kā sekmēt vides aizsardzības likumdošanas pilnveidošanu attiecībā uz bioloģisko lauksaimniecību; 22. atzinīgi vērtē saskaņā ar 11. darbību ierosināto neatkarīgu ekspertu grupas izveidi, kuras uzdevums būs izstrādāt tehniskus atzinumus, ievērojot nosacījumu, lai būtu pienācīgi iesaistītas ieinteresētās puses, proti, lauksaimnieki, pārstrādes uzņēmumi un patērētāji; 23. uzskata, ka Rīcības plānā jautājumus par ĢMO nevar skatīt tikai saistībā ar maksimālo pieļaujamo daudzumu — Komisijas pienākums ir norādīt, ko tā ir paredzējusi darīt saistībā ar ģenētiski modificēto kultūraugu un bioloģisko kultūraugu līdzāspastāvēšanu; jebkurā gadījumā ir skaidri jānosaka: gadījumā, ja notiek pat nejauša inficēšanās ar ĢMO, finansiālā atbildība ir jāuzņemas īpaši tām personām, kas nelikumīgi izplata ĢMO, nevis visai lauksaimniecības nozarei; uzsver, ka jautājumā par ĢMO vieni un tie paši noteikumi jāpiemēro gan Kopienā ražotiem produktiem, gan importētiem produktiem; 24. apšauba 17. darbības atbilstību, kas paredz nodot neatkarīgai starptautiskai organizācijai kontroles iestāžu akreditācijas sistēmu, un prasa, lai šis svarīgais posms, kurš nodrošina bioloģiskās lauksaimniecības leģitimitāti Eiropas pilsoņu skatījumā, joprojām būtu Komisijas un dalībvalstu pārraudzībā; 25. iesaka, lai jebkurš spriedums attiecībā uz produkta vai ražošanas bioloģiskās kvalitātes viltojumu būtu pieejams visā Eiropas Savienībā, lai izvairītos no tādu situāciju atkārtošanās, ka persona, kas jau ir notiesāta par krāpšanu, varētu atrast jaunu sertifikācijas iestādi un atjaunot sertifikātu vai pārvietoties no vienas dalībvalsts uz otru, lai turpinātu krāpnieciskus darījumus, vai, ka attiecīgās nozares partneri nezinātu par šādas personas krāpniecisko pagātni; 26. uzsver, ka bioloģiskās lauksaimniecības definīcija jāattiecina ne tikai uz ražošanas metodi, bet arī uz lauksaimniecības prakses kopumu, kas nodrošina atbildību pret apkārtējo vidi un bioloģisko daudzveidību un sekmē veselīgu, augstas kvalitātes pārtikas produkcijas ražošanu; šīs bioloģiskās lauksaimniecības definīcijas atzīšana jāpanāk starptautiskā līmenī, lai pasargātu bioloģiskās lauksaimniecības nozares specifiku starptautiskās tirdzniecības kontekstā; 27. izsaka nožēlu, ka Komisija nav paredzējusi konkrētus finansiālus pasākumus attiecībā uz nozares izveidošanu, un aicina atbalstīt, tai skaitā arī finansiāli, ražošanas, pārstrādes un tirdzniecības strukturēšanu; 28. uzsver Komisijai, ka Eiropas bioloģiskajai lauksaimniecībai nepieciešams noteikts atbalsts attiecībā uz produkcijas laišanu apgrozībā un izplatīšanu. Aicina Komisiju izteikt konkrētākus priekšlikumus par šo jautājumu, ņemot vērā to, ka: a) ir nepieciešams pretoties aktuālajai problēmai saistībā ar bioloģisko produktu augstajām cenām, b) ir nepieciešams veicināt piedāvājuma koncentrēšanos uz bioloģisko produkciju, c) apvienošanās asociācijās un bioloģiskās produkcijas ražotāju apvienību veidošanai var būt liela nozīme, atvieglojot šis produkcijas laišanu apgrozībā kopējos tīklos, d) tāds tirgus, kurš veicinātu garus ceļus produktu laišanai apgrozībā un tādējādi palielinātu ar vidi saistītās izmaksas (pārstrāde, uzglabāšana un transports) nav vispiemērotākā sistēma, ņemot vērā bioloģiskās produkcijas īpašības; tāpēc būtu vēlams veicināt īsākus ceļus produktu ieviešanai apgrozībā, kuri bez šaubām veicinātu pārtikas produktu labāku izplatīšanu, pieņemamākas cenas, vieglāku izsekojamību un kontroli; *** 29. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai. [1] OV L 198, 22.7.1991., 1. lpp. [2] OV C 91 E, 15.4.2004., 680. lpp. [3] Padomes 1991. gada 12. decembra Direktīva 91/676/EEK attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti (OV L 375, 31.12.1991., 1. lpp.). [4] Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV L 206, 22.7.1992., 7. lpp.). --------------------------------------------------