LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 255/81

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Zaļā grāmata – Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana”

COM(2009) 329 galīgā redakcija

(2010/C 255/15)

Ziņotāja: PÄÄRENDSON kdze

Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 8. jūlijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Zaļā grāmata — Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana”

COM(2009) 329 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 4. decembrī. Vienīgā ziņotāja — Päärendson kdze.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 458. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 16. un 17. decembrī (16.decembra sēdē), ar 173 balsīm par, 4 balsīm pret un 2 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi

1.1. EESK pilnībā atbalsta Komisijas centienus veicināt jauniešu mācību mobilitāti. Lai šādu mobilitāti patiešām varētu panākt, iespējamās jauniešu uzņēmējas struktūras jāaicina uz atbilstošu rīcību, lai cilvēkiem būtu vēlme doties uz to valstīm un pilsētām.

Mācību mobilitātes mērķus varēs sasniegt tikai pilnvērtīgas un plašas sadarbības un visu līmeņu (ES, dalībvalstu, reģionu, izglītības iestāžu, sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju, kā arī pašu jauniešu) rīcības gadījumā.

1.2.1. Komisijai un dalībvalstīm jāaktivizē centieni novērst šķēršļus mobilitātei un apmainīties ar paraugpraksi. Komiteja aicina dalībvalstis precīzi ieviest Kopienas tiesību aktus un arī novērst administratīvus un juridiskus šķēršļus attiecībā uz uzturēšanās atļaujām, sociālā nodrošinājuma tiesībām un citu valstu studentu apliecību atzīšanu. Mācību mobilitāte bija Boloņas procesa panākumu un Eiropas Augstākās izglītības telpas galvenais elements. Komiteja uzskata, ka mobilitātei var būt izšķiroša nozīme arī Eiropas Kopējās mūžizglītības telpas attīstībai. “Eiropas stažieru statūtu” vai “Eiropas studentu statūtu” ieviešana nodrošinās vienlīdzīgu attieksmi un palīdzēs pārvarēt nedrošību un bažas tādos jautājumos kā, piemēram, akadēmisko grādu atzīšana, veselības aprūpe un atbalsts studentiem.

1.2.2. Lai atzītu un apstiprinātu formālo un neformālo izglītību, ir oficiāli jāatzīst, jāparaksta un jāratificē Lisabonas konvencija par atzīšanu.

1.3. Lai panāktu lielāku atbalstu, tai skaitā finansiālu atbalstu, visām pusēm ir svarīgi noskaidrot un apzināties mācību mobilitātes potenciālās priekšrocības. Ir vairāk jāizskaidro un jāuzsver mācību mobilitātes un nodarbinātības saikne.

Lai varētu saglabāt Eiropas konkurētspēju un vadošo lomu tehnoloģiju nozarē, svarīgs aspekts ir jauno eiropiešu mobilitātes veicināšana un trešo valstu spējīgāko jauniešu piesaistīšana Eiropai. Komiteja stingri uzskata, ka nekavējoties jāatrisina ar vīzām saistītās problēmas, kas kavē mobilitāti. Komiteja ir arī pārliecināta, ka lietderīga investīcija būtu mācību mobilitātes programmu ilgtermiņa pakāpeniska attiecināšana uz tādām trešām valstīm kā, piemēram, Ķīna, Indija, Japāna un ASV.

1.4.1. Komiteja vēlētos stingri ieteikt, ka vienlaikus būtu jāveic būtiski pasākumi, lai novērstu intelektuālā darba spēka emigrāciju no Eiropas un lai veidotu Eiropu par pievilcīgu reģionu gan Eiropas, gan trešo valstu zinātniekiem.

1.5. Eiropas Savienībai un dalībvalstīm neizdosies izmantot mobilo studentu pieaugošā skaita sniegtās sociālās un saimnieciskās priekšrocības, ja vien būtiski netiks palielināts finansējums mācību mobilitātes atbalstam. Krīzes apstākļos ir vajadzīgas strukturālas investīcijas, lai palielinātu Eiropas konkurētspēju un izglītotību. Lai uzlabotu finansējumu, ES būtu jāaktivizē visi pašreizējie mehānismi un partneri un mobilitāte jāiekļauj visās attiecīgajās rīcībpolitikās, par finansējuma avotiem atzīstot arī struktūrfondus un P&A pamatprogrammu. ESF jākļūst par papildu finansējuma avotu, pirmām kārtām — profesionālajai izglītībai un apmācībai, papildinot pašreizējo finansējumu no Mūžizglītības programmas 2007–2013.

1.6. Lielāka mācību mobilitāte uzlabojumus sniegs tikai gadījumā, ja pietiekami augsta būs ārzemēs gūtās mācību pieredzes kvalitāte. Tādēļ Komiteja iesaka visās mobilitātes programmās stingri ievērot Eiropas Mobilitātes kvalitātes hartu.

1.7. Komiteja turklāt iesaka reformēt pašreizējās mobilitātes programmas — Erasmus, Leonardo, Comenius, Grundtvig un Marie Curie, lai vienkāršotu procedūras un pēc iespējas vairāk samazinātu birokrātiskos šķēršļus. Šajās norisēs sevišķi svarīgi iesaistīt izglītības iestādes, vietējās un reģionālās pašvaldības, sociālos partnerus un pilsoniskās sabiedrības organizācijas.

1.8. Šāda apņemšanās uzlabot mobilitāti jāpauž, jaunajos Eiropas sadarbības izglītības un apmācības jomā (ET 2020) stratēģiskajos pamatprincipos iekļaujot tālejošus mobilitātes kritērijus, kuru pamatā jābūt daudz pilnīgāku statistikas datu kopumam un kuros jāizšķir dažādas mērķa grupas (profesionālajā apmācībā un izglītībā iesaistītie skolēni, skolotāji, neformālajā izglītībā, augstākajā izglītībā iesaistītie studenti un skolēni).

1.9. Lai palielinātu informētību par mācību mobilitātes programmām un studentu skaitu, kas mācās ārzemēs, ir jānodrošina vērienīgāki informācijas pasākumi nekā līdz šim.

1.10. Komiteja atbalsta tāda vienota Eiropas tīmekļa portāla izveidi, kurā varētu viegli atrast visa veida informāciju par Eiropas mācību mobilitātes programmām un kurā uzņēmēji varētu atrast informāciju (dzīves aprakstus — CV) par jauniešiem, kas meklē prakses vai stažēšanās iespējas, savukārt jaunieši varētu atrast viņus interesējošo informāciju. Eiropas uzņēmumu tīkli (ieskaitot MVU organizācijas) un Eiropā dažādās profesijās nodarbinātie jāaicina ievietot savās tīmekļa vietnēs informāciju par mācību mobilitātes programmām un popularizēt tās.

1.11. Lai stiprinātu politisko procesu pēc zaļās grāmatas pieņemšanas, Komiteja iesaka definēt mācību mobilitātes jēdzienu un precizēt, kāda vecuma cilvēki ir šīs mobilitātes mērķa grupa.

1.12. Komiteja ir pārliecināta: lai veicinātu mācību mobilitāti, valodu mācīšanai jākļūst par visu līmeņu izglītības un apmācības iestāžu izglītības programmu prioritāti, un mēs vēlētos ieteikt izskatīt iespējas par obligātu prasību noteikt visu augstākās izglītības iestāžu svešvalodu pasniedzēju pienākumu vienu gadu pavadīt ārvalstīs, kā arī lūdzam dalībvalstis ar izglītības politikas palīdzību darīt daudz vairāk, lai varētu sasniegt mērķi — katra ES iedzīvotāju spēju sazināties vismaz divās ES valodās, neskaitot dzimto valodu.

2. Komisijas zaļās grāmatas kopsavilkums

2.1. Eiropas Komisija 2009. gada 8. jūlijā publicēja zaļo grāmatu ar nosaukumu “Jauniešu mācību mobilitātes veicināšana”. Mērķis ir uzsākt debates par to, kā visefektīvāk uzlabot jauniešu iespējas Eiropā pilnveidot savas zināšanas un prasmes, uzturoties citā valstī ar mērķi iegūt studiju vai darba pieredzi, piedalīties sabiedriskā darbā vai papildu apmācībā mūžizglītības kontekstā.

2.2. Zaļās grāmatas darbības joma ir plaša — mērķis ir pievērsties visu jauniešu situācijai visdažādākajos izglītības posmos, piemēram, skolā, bakalaura, maģistra un doktorantūras līmenī augstskolā, kā arī stažēšanās, prakses, jaunatnes apmaiņas programmu laikā, brīvprātīgajā darbā vai arodizglītībā Eiropas Savienībā vai ārpus tās (1). Dokumenta mērķis ir veicināt organizētu mācību mobilitāti, pievēršoties jauniešu (vecumā no 16 līdz 35 gadiem) fiziskajai mobilitātei, taču ir atzīta arī virtuālā mobilitāte (partnerību, apmācības un e–sadraudzības projektu attīstība). Zaļās grāmatas mērķis ir rosināt izzināt, kā labāk izmantot esošus un jaunus mehānismus un instrumentus, lai veicinātu jauniešu mobilitāti, un kā iesaistīt dažādus pārvaldes līmeņus (ES, valsts, reģionālo un vietējo) līdz ar citām ieinteresētajām pusēm (uzņēmumiem, pilsonisko sabiedrību un privātpersonām). Šajā zaļajā grāmatā norādītas vairākas jomas, kurās jāveic turpmāki pasākumi, un ierosināti iespējamie darbības virzieni. Attiecīgos gadījumos apkopoti arī labas prakses piemēri. Personām, kas iesaistījušās mācību mobilitātē, ir nodrošinātas finansējuma saņemšanas iespējas un praktiskas konsultācijas, tomēr ir vajadzīga arī publiska informācija par minētajām iespējām, un tās jāpadara vieglāk pieejamas.

2.3. Erasmus programmas 20 gadu ilgais darbības laiks ir pierādījums augstākās izglītības mobilitātes labvēlīgajai ietekmei. Eiropas Komisija 2007. gada decembra ziņojumā par Lisabonas stratēģiju uzsvērusi, ka Erasmus veida mobilitātei jākļūst par augstskolu piedāvātās izglītības neatņemamu sastāvdaļu (2). Komisija atzīmējusi, cik svarīgas ir investīcijas izglītībā un apmācībā, proti, labāku zināšanu un prasmju veicināšanā, lai cīnītos ar pašreizējo ekonomikas krīzi. Mācību mobilitātei jākļūst par visiem Eiropas jauniešiem pieejamu iespēju, lai ar tās palīdzību nodrošinātu ES turpmāko konkurētspēju un kohēziju; tai jākļūst par ikdienišķu parādību, nevis par izņēmuma gadījumu (3). Zināšanu mobilitātei ir jākļūst par ES piekto brīvību.

2.4. Lēvenes paziņojumā, kuru 2009. gada 29. aprīlī pieņēma Boloņas procesā iesaistīto valstu par augstāko izglītību atbildīgie ministri, teikts, ka 2020. gadā vismaz 20 % no visiem augstskolu absolventiem Eiropas Augstākās izglītības telpā zināms laika posms jāpavada mācībās vai apmācībā ārvalstīs (4).

2.5. Tādēļ ar zaļo grāmatu tiek aizsākta publiska apspriešana un meklētas atbildes uz šādiem jautājumiem:

— Kā varētu stimulēt lielāka jauniešu skaita vēlmi doties uz ārzemēm, lai studētu, iesaistītos papildu apmācībā, brīvprātīgajā darbā vai nolūkā iegūt darba pieredzi?

— Kādi ir galvenie šķēršļi mobilitātei, kuri būtu jānovērš?

— Kādā veidā visi iesaistītie — skolas, augstskolas, uzņēmēji un uzņēmējdarbības organizācijas, valdības struktūras un vietējās pašvaldības, pilsoniskās sabiedrības organizācijas un citi — varētu ciešāk un efektīvāk sadarboties, lai citu tautību jauniešus aicinātu pievienoties viņiem un gūt pieredzi? Kā varētu motivēt uzņēmumus uzņemt mobilitātes programmu dalībniekus, ieskaitot jaunus uzņēmējus un stažierus?

3. Mobilitāte: ieguvumi, šķēršļi un apdraudējums

3.1. Kā jau norādīts zaļajā grāmatā, mācību mobilitāte “ir viena no pamatmetodēm, kā cilvēki, it īpaši jaunieši, var uzlabot savas nodarbinātības iespējas, un tā veicina personisko izaugsmi”.

Nepārtraucot savu pašreizējo nodarbošanos un dodoties uz citu valsti strādāt, lai iegūtu plašāku darba pieredzi vai piedalītos brīvprātīgajā darbā, jauniešiem rodas iespējas paplašināt redzesloku. Tomēr saskaņā ar zaļajā grāmatā iekļautajiem statistikas datiem pašreizējās mobilitātes programmas (5) 2006. gadā mobilitātes iespējas sniedza tikai aptuveni 310 000 cilvēku, kas ir tikai 0,3 % no visiem ES iedzīvotājiem vecuma grupā no 16 līdz 29 gadiem. Eurostat dati liecina, ka vēl 550 000 augstskolu studenti katru gadu mācās ārvalstīs, neizmantojot minētās programmas.

3.2.1. Tomēr mobilitātes līmenis joprojām ir zems, lai arī Eiropas iestādes un citas struktūras ir īstenojušās virkni pasākumu, izmantojot atbalsta programmas un cita veida iniciatīvas. Dažiem studentiem mobilitāte ir vieglāk pieejama salīdzinājumā ar citiem, piemēram, tie praktikanti un stažieri, kas izvēlējušies profesionālo izglītību, joprojām saskaras ar daudziem praktiskiem šķēršļiem arī tādēļ, ka aptuveni 80 % finansējuma ir paredzēti augstākajai izglītībai.

3.3. Zaļajā grāmatā iecerēts panākt, lai iespēja jauniem eiropiešiem doties uz ārzemēm mācīties vai strādāt būtu nevis izņēmums, bet gan drīzāk ikdienišķs lēmums. Jauniešiem labāk jāapzinās tie daudzie ieguvumi, ko viņiem varētu sniegt mobilitāte, ieskaitot plašākas valodu un cita veida prasmes, kā arī labākas starpkultūru iemaņas, kas viņiem nodrošinās priekšrocības visas dzīves garumā aizvien daudzkulturālākā pasaulē. Profesionāla mācību mobilitāte palīdz jauniešiem attīstīt pareizu dzīves uztveri, ieskaitot pašiniciatīvas izjūtu, rosinot atvērtību un veidojot pašapziņu. Pieredze liecina, ka ārzemēs studējušie lielākoties arī turpmākās darba dzīves laikā ir mobili darbinieki.

3.4. EESK pilnībā atbalsta jauniešu lielāku mācību un darba pieredzes mobilitāti, jo tādējādi palielinātos visu vecuma grupu mobilitāte. Lai šādu lielāku mobilitāti patiešām varētu panākt, iespējamās jauniešu uzņēmējas struktūras jāaicina uz atbilstošu rīcību, lai cilvēkiem būtu vēlme doties uz to valstīm un pilsētām.

Lielākie ieguvēji no mācību mobilitātes ir jaunieši, izglītības un pētniecības iestādes, kā arī uzņēmēji. Raugoties ilgākā laika posmā, tā uzlabos ES konkurētspēju, veidojot zināšanu sabiedrību, un palielinās Eiropas pilsonības vērtību, nostiprinot Eiropas identitātes izjūtu un uzlabojot iedzīvotāju attieksmi pret Eiropu. Mobilitāte veicina arī valodu apguvi un daudzvalodību.

3.5.1. Studentu mobilitāte veicina zināšanu brīvu apriti, ko var uzskatīt par ES piekto brīvību. Mācību mobilitātes veicināšanas nolūkā izglītības un apmācības sistēmām un iestādēm būs jākļūst atvērtākām, lai tostarp pilnveidotu izglītības struktūru sadarbību un padarītu to darbu efektīvāku. Mobilitātei starp dažādiem uzņēmumiem un mobilitātei starp uzņēmumiem, no vienas puses, un izglītības un pētniecības iestādēm, no otras puses, būs arī daudz lielāka ietekme uz klasteru veidošanu un tehnoloģisko partnerību, kas stiprinās Eiropas konkurētspēju un inovācijas spēju.

3.5.2. Lielāka mobilitāte sniegs sevišķas priekšrocības vadošajām akadēmiskajām iestādēm, jo spēcīgāk izpaudīsies kultūru daudzveidība un būs vairāk iespēju pieņemt darbā patiešām izcilu zinātnieku grupas. Lielāka mobilitāte būs izdevīga arī uzņēmumiem, kas strādā daudzkulturālā un daudzvalodu vidē, un visiem uzņēmumiem, kuru darbība ir starptautiska. Pasaulē, kurā ES sava konkurētspēja aizvien vairāk ir jāpierāda, sacenšoties ar strauji progresējošām valstīm — Ķīnu, Indiju, Brazīliju, Dienvidāfriku un daudzām citām —, ES uzņēmumu nākotne (galvenokārt kvalitatīvas nodarbinātības iespēju nākotne) būs atkarīga vai nu no ES spējas kļūt par vadošo spēku jauno tehnoloģiju un šauras specializācijas rūpniecības nozarē, ko ļoti ietekmēs ES spēja saglabāt tās vadošo lomas pētniecības un attīstības jomā, vai arī to nodrošinās plašāks sniegto pakalpojumu klāsts.

Tomēr nāksies saskarties arī ar apdraudējumu un šķēršļiem, kas būs jāpārvar, tostarp:

— visaugstākā līmeņa pētniecības un ar to saistītās apmācības koncentrēšanās nedaudzos elitāros izcilības centros Eiropā, jo uz tiem aizplūst paši spējīgākie studenti, un tas var nelabvēlīgi ietekmēt daudzas mazāk pazīstamas iestādes;

— studiju procesa norise lielākajās pasaules valodās (proti, angļu, franču, spāņu un vācu valodā), kas var nelabvēlīgi ietekmēt tās dalībvalstis, kuru valoda nav plaši pazīstama ārpus attiecīgās valsts robežām;

— ņemot vērā aizvien plašāku angļu valodas izmantošanu, mobili studenti un pētnieki var izvēlēties apmesties citās pasaules valstīs, kurās runā angļu valodā, tai skaitā ASV, Ķīnā, Japānā un citos Austrumāzijas reģionos; turklāt šos cilvēkus, iespējams, būs grūti pārliecināt tuvākajā laikā atgriezties. Veicot jebkādus jaunus ES pasākumus mobilitātes jomā, jārūpējas arī par akadēmisko aprindu mobilo pārstāvju pietiekamu motivāciju ilgākā laika posmā apmesties ES;

— vēl apjomīgāka intelektuālā darba spēka emigrācija, tā dēvētajās attīstības pasaules “vidēja ienākumu līmeņa” (6) valstīs paveroties plašākām nodarbinātības iespējām;

— lielākie ieguvēji būs humanitāro un nevis eksakto zinātņu studiju absolventi, jo daudzi nelieli zinātnes nozarē strādājošie uzņēmumi varēs atļauties algot darbiniekus tikai ar pašām svarīgākajām prasmēm, papildus tam iegādājoties darbaspēka pakalpojumus, kam vajadzīgas valodu zināšanas un citas līdzīgas prasmes.

3.6.1. Lai Eiropa arī turpmāk būtu vadošais spēks tehnoloģiju jomā, ir ļoti svarīgi radīt pievilcīgu vidi pašiem talantīgākajiem. ASV joprojām tiek uzskatīta par visveiksmīgāko valsti tā dēvētajā “cīņā par talantiem”. Aptuveni 400 000 zinātnisku un tehnisku izglītību ieguvušo eiropiešu dzīvo un strādā Amerikā. No 50 pasaules vadošajām universitātēm 36 atrodas ASV, savukārt ES — tikai 10. Tomēr turpmāk ASV vadošā loma nebūs neapstrīdama. Talants vairs nav tikai rietumu pasaules prerogatīva. Ķīna, Indija, Brazīlija, Krievija un citas valstis kļūst par vērā ņemamu spēku globālajā sacensībā par inovācijām un talantiem. Uzņēmumi Eiropā izjutīs sīvu konkurenci talantu attīstīšanas, piesaistes un noturēšanas jomā.

Lai arī ar atbalsta programmu (7) un citu instrumentu (8) palīdzību līdz šim ir īstenoti centieni veicināt mācību mobilitāti, joprojām pastāv dažādi šķēršļi, tostarp:

— juridiski (administratīvi) šķēršļi;

— praktiski šķēršļi (valodu zināšanas, kultūras atšķirības, nepietiekams finansējums, ekonomiskā nevienlīdzība, grūtības finansējuma pārnesamības jomā, viegli pieejamas informācijas — ērti izmantojamu tīmekļa vietņu — par mobilitātes programmām trūkums);

— šķēršļi kvalifikācijas savstarpējai atzīšanai;

— mācību mobilitātes atzīšana valstu izglītības programmās un problēmas ar uzturēšanās tiesībām;

— ļoti atšķirīga finansējuma un kontroles prakse Eiropas augstskolās, no kurām dažas ir neatkarīgas (piemēram, Apvienotajā Karalistē), savukārt citas ir vairāk pakļautas valsts kontrolei;

— nepietiekams dalībvalstu (9) un privātā sektora (10) veikums.

3.7.1. Valoda ir vērā ņemams mācību mobilitātes kavēklis (11), jo uzņēmējas valsts valodas nepārvaldīšana būtiski ierobežo mācību un sociālo pieredzi. Jāatzīmē, ka tikai 18 % eiropiešu ir atstājuši savu reģionu, savukārt tikai 4 % no savas dzimšanas vietas ir pārcēlušies uz citu dalībvalsti, un tikai 3 % — uz valstīm ārpus Eiropas Savienības. ASV 32 % cilvēku dzīvo ārpus štata, kurā viņi dzimuši. Būtisks iemesls tam var būt ES valodu dažādība (12).

Tomēr svarīgākais šķērslis, kas jāpārvar, ir nodrošināt, lai attiecīgajiem studentiem došanās uz ārzemēm neizvērstos par negatīvu pieredzi jebkāda iemesla dēļ. Negatīvai pieredzei būs nelabvēlīga ietekme, sevišķi, ja neaizsargātākie studenti, ieskaitot personas ar invaliditāti, citiem traucējumiem, kā arī seksuālo minoritāšu pārstāvji, finansiāli maznodrošinātie vai mazākumtautību pārstāvji būs piedzīvojuši nepatīkamas situācijas, un šādai pieredzei būs daudz lielāka ietekme nekā pozitīvai. Ārzemēs pavadītajam laikam ir jābūt pietiekami ilgam, lai varētu rasties jaunas ieceres un veidoties elastīgāka attieksme un uzvedība. Virtuālā mobilitāte var būt vērtīgs instruments jauniešiem ar invaliditāti. Jaunieši, kuri nevar būt fiziski mobili, varētu piedalīties virtuālajā mācību mobilitātē, izmantojot IT instrumentus. Virtuālā mācību mobilitāte nedrīkst aizstāt fizisko mācību mobilitāti.

3.8.1. Būs īpaši svarīgi jaunākiem, sevišķi skolas vecuma, studentiem nodrošināt vajadzīgo aprūpi, lai palīdzētu viņiem pielāgoties vides maiņai, pārvarēt valodas problēmas, lai viņiem visā uzturēšanās laikā būtu pienācīga apmešanās vieta, pilnīgs finansiālais atbalsts, pārsniedzot noteiktos stipendiju apmērus, ja tas nepieciešams, un lai viņus labi uzņemtu jaunajā dzīvesvietā.

4. Risinājumi — atbildes uz zaļajā grāmatā uzdotajiem jautājumiem

4.1. Svarīgi ir apzināties un izprast tās priekšrocības, ko mācību mobilitāte var sniegt visām pusēm. Darba devējiem, sevišķi MVU, jābūt pārliecinātiem, ka mācību mobilitāte var sniegt pievienoto vērtību viņu uzņēmumiem, piemēram, veicinot starptautiskas stažēšanās un prakses programmas vai palīdzot viņiem atklāt jaunus tirgus. Tomēr brīva tirgus apstākļos ir svarīgi izvairīties no pārmērīgas regulācijas ES līmenī.

4.2. Mācību mobilitātes perioda sagatavošana — informācija un konsultācijas.

4.2.1. Komiteja uzskata, ka jaunieši visai bieži pat neapsver, kādas priekšrocības viņiem var sniegt mācību mobilitāte, jo īpaši palielinot viņu izredzes darba tirgū. Lai gan ir izveidoti, iesaistoties arī Eiropas Komisijai, portāli informācijai par mobilitāti (13), ir nopietnas šaubas par to, vai tie ir lietotājiem pietiekami saprotami un pieejami. Komiteja atbalsta tāda vienota Eiropas tīmekļa portāla izveidi, kurā varētu viegli atrast visa veida informāciju par Eiropas mācību mobilitātes programmām un kurā uzņēmēji varētu atrast informāciju (studentu dzīves aprakstus — CV) par jauniešiem, kas meklē prakses vai stažēšanās iespējas, savukārt jaunieši varētu atrast viņus interesējošo informāciju.

4.2.2. Eiropas uzņēmumu un profesionālo organizāciju tīkli (ieskaitot MVU pārstāvības organizācijas) jāaicina ievietot savās tīmekļa vietnēs informāciju par mācību mobilitātes programmām un popularizēt tās.

“Pakalpojumu sniegšanas punkti” ir svarīgi, lai konsultētu MVU un citus ieinteresētos uzņēmumus un aicinātu tos veikt papildu pasākumus, lai jauniešiem piedāvātu vairāk iespēju iekārtoties darbā.

4.2.3.1. Valodas un kultūra.

4.2.3.2. Ja mēs patiešām vēlamies novērst vienu no galvenajiem šķēršļiem mācību mobilitātei un panākt, lai katrs ES iedzīvotājs runātu vismaz divās ES valodās (14), neskaitot dzimto valodu, Komiteja vēlētos ieteikt izskatīt iespējas par obligātu prasību noteikt visu augstākās izglītības iestāžu svešvalodu pasniedzēju pienākumu vienu gadu pavadīt ārvalstīs, kā arī lūgt dalībvalstis ar izglītības politikas palīdzību darīt daudz vairāk, lai varētu sasniegt mērķi — katra ES iedzīvotāju spēju sazināties vismaz divās ES valodās, neskaitot dzimto valodu.

4.3. Juridiski jautājumi.

4.3.1. Komiteja aicina dalībvalstis precīzi ieviest Kopienas tiesību aktus un arī novērst administratīvus un juridiskus šķēršļus tādās jomās kā, piemēram, uzturēšanās atļaujas, sociālā nodrošinājuma tiesības un citu valstu studentu apliecību atzīšana. Komiteja stingri uzskata, ka nekavējoties jāatrisina ar vīzām saistītās problēmas, kas kavē mobilitāti. Direktīvā 2004/114 ir iekļauti īpaši noteikumi, kas atvieglo vīzu izsniegšanas kārtību trešo valstu pilsoņiem, kuri ieceļo ES uz laiku, kas ilgāks par trim mēnešiem, nolūkā studēt, piedalīties bezatlīdzības praksē, skolu apmaiņas programmās vai brīvprātīgā darbā. Tomēr direktīvā noteiktie un uz īpašām grupām attiecinātie kritēriji drīzāk varētu būt šķēršļi mobilitātei (15). Komiteja atbalsta ierosinājumu, ka ES dalībvalstīm būtu jāapsver iespēja Studentu direktīvu 2004/114 attiecināt arī uz tiem jauniešiem, kas strādā ES Brīvprātīgo dienestā, piedalās skolu apmaiņas programmā vai bezatlīdzības praksē.

4.4. Kas būtu jādara, lai veicinātu mobilitāti no ES un uz to?

4.4.1. Mobilitātei jābūt svarīgam aspektam ES attiecībās ar tās kaimiņvalstīm, kuras būtu jāiesaista politiskajās diskusijās un programmu izstrādē.

4.4.2. Kā jau uzsvērts, Eiropas iedzīvotājiem jāaktualizē savas prasmes, lai varētu pārvarēt ar globalizāciju un aizvien lielāko konkurenci saistītās problēmas. Eiropas pētniekiem jābūt pieejamām pasaules labākajām pētniecības iestādēm, lai viņi Eiropas pētniecības telpā varētu dalīties ar gūto pieredzi un speciālajām zināšanām, savukārt Eiropas studentiem jābūt pieejamām pasaules labākajām izglītības iestādēm. Būtisks Eiropas turpmākās konkurētspējas elements ir gan Eiropas jauniešu mobilitātes veicināšana, gan arī trešo valstu jauniešu piesaistīšana Eiropai. Lai šos jauniešus varētu piesaistīt, ES ir vajadzīgas pašas labākās augstskolas. Eiropas augstskolas un uzņēmēji meklē iespējas uzlabot sadarbību, lai tādējādi nodrošinātu konkurētspējas priekšrocības pētniecības un attīstības jomā (16).

4.4.3. Tādēļ Komiteja uzskata, ka jāpalielina to ārvalstu skaits, kas ilgtermiņā ir iesaistītas ES mobilitātes programmās. Komiteja uzskata, ka pareizs lēmums bija paplašināt Erasmus Mundus programmas piemērošanas ģeogrāfisko telpu un ka būtu jāapsver iespējas izvērst arī Erasmus un Jauno uzņēmēju programmu.

4.4.4. Komiteja uzskata, ka lietderīga investīcija būtu mācību mobilitātes programmu ilgtermiņa pakāpeniska attiecināšana uz tādām trešām valstīm kā, piemēram, Ķīna, Indija, Japāna un ASV.

4.4.5. Komiteja vēlētos stingri ieteikt, ka vienlaikus būtu jāveic būtiski pasākumi, lai novērstu intelektuālā darba spēka emigrāciju no Eiropas un lai veidotu Eiropu par pievilcīgu reģionu gan Eiropas, gan arī trešo valstu zinātniekiem.

4.5. Atzīšana un apstiprināšana.

4.5.1. Tas, ka formāla un neformāla izglītība joprojām netiek nemaz vai tiek nepilnīgi atzīta un apstiprināta, ir nopietns šķērslis mobilitātei. Erasmus studentu tīkla veiktais PRIME pētījums liecina, ka trešdaļa studentu saskaras ar problēmām jautājumā par viņu studiju atzīšanu ārvalstīs. Nav šaubu, ka augstākās izglītības iestādēm un valdībām vēl daudz jāpadara. Komiteja visām dalībvalstīm iesaka nekavējoties atzīt, ratificēt un precīzi ieviest Lisabonas konvenciju par atzīšanu.

4.5.2. Komiteja atbalsta viedokli, ka mācību mobilitātei jauniešiem ir jābūt pieejamai jebkāda veida izglītībā un apmācībā — formālā, neformālā un oficiāli neatzītā. Jāveicina izglītības mobilitāte starp dažādiem izglītības līmeņiem. Jāveido vispārējās izglītības, profesionālās apmācības un augstākās izglītības saikne un pilnībā jāievieš kredītu sistēmas, lai atvieglotu mobilitāti profesionālās izglītības un apmācības jomā, kur valstu struktūras ir ļoti atšķirīgas. Turklāt jāmeklē veidi, kā nodrošināt sākotnējās un turpmākās izglītības saikni. Lai to panāktu, ļoti svarīgi būs ātri un saskaņoti ieviest Eiropas kvalifikāciju sistēmu.

4.5.3. Vajadzības gadījumā pilnībā jānovērš atšķirības dalībvalstu prasībās attiecībā uz augstākās izglītības grādu un izsniegto diplomu savstarpēju atzīšanu, kā arī uz kritērijiem studentu stipendiju un cita veida atbalsta piešķiršanai. Piemēram, prasības Eiropas maģistra grāda iegūšanai atšķiras no prasībām Japānas maģistra grāda iegūšanai, turklāt japāņu studentam būtu jāturpina maksāt mācību maksu savā universitātē, tādējādi pārmērīgi sadārdzinot mācības Eiropā.

4.6. Jauna partnerība mobilitātes jomā.

4.6.1. Mācību mobilitātes mērķus varēs sasniegt tikai pilnvērtīgas un plašas sadarbības un visu līmeņu (ES, dalībvalstu, reģionu, izglītības iestāžu, sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju, kā arī pašu jauniešu) rīcības gadījumā. Dalībvalstu patiesa gatavība rīkoties ir izšķiroši svarīga, lai varētu uzlabot mācību mobilitāti.

4.7. Vai ES būtu jāizvirza mērķi mobilitātes jomā?

4.7.1. Komiteja uzskata, ka rūpīgāk jāstrādā ar zaļajā grāmatā izmantotajiem statistikas datiem, jo tikai precīzi statistikas rādītāji var mums sniegt informāciju par to, cik efektīvas ir pašreizējās mācību mobilitātes programmas (17), un palīdzēt izstrādāt pārliecinošas nākotnes stratēģijas ar sasniedzamiem mobilitātes mērķiem (%) dažādām mērķa grupām.

4.7.2. Ļoti svarīgi, ka ar Boloņas procesu ir izvirzīti skaidri mobilitātes mērķi, un līdzīgi mērķi būtu jāizvirza arī citās izglītības nozarēs. Tādēļ Komiteja atbalsta ieceri izvirzīt mobilitātes mērķus profesionālajā izglītībā un apmācībā, kā arī skolotājiem, skolēniem un neformālās izglītības jomā. Šādi mērķi būtu jānosaka ne tikai ES kopumā, bet arī katrai dalībvalstij atsevišķi. Turklāt patstāvīgi mērķi būtu jāizvirza arī reģioniem un izglītības iestādēm. Izvirzot mērķus, galvenā uzmanība jāpievērš mācību mobilitātes kvalitātei.

Briselē, 2009. gada 16. decembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Mācības var būt formālas — izglītības sistēmā, vai neformālas — jaunatnes un brīvprātīgā darba kontekstā.

(2) Stratēģiskais ziņojums par Lisabonas izaugsmes un nodarbinātības atjaunoto stratēģiju — jaunā cikla uzsākšana (2008.–2010.), COM(2007) 803.

(3) Augsta līmeņa ekspertu foruma ziņojums par mobilitāti, 2008. gada jūnijs, http://ec.europa.eu/education/doc/2008/mobilityreport_en.pdf.

(4) http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/documents/Leuven_Louvain-la-Neuve_Communiqué_April_2009.pdf.

(5) Erasmus, Leonardo, Comenius, Grundtvig, Marie Curie, Kultūras programma, Jaunatne darbībā, programmas “Jaunatne darbībā” daļa “Eiropas Brīvprātīgo dienests”, programma “Eiropa iedzīvotājiem”.

(6) Tunisija, Brazīlija, Dienvidāfrika.

(7) Erasmus, Leonardo, Comenius, Grundtvig, Marie Curie, Kultūras programma, Jaunatne darbībā, programmas “Jaunatne darbībā” daļa “Eiropas Brīvprātīgo dienests”, programma “Eiropa iedzīvotājiem”.

(8) Europass, Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēma (ECT augstākajā izglītībā), Diploma pielikums augstākajai izglītībai, Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūra mūžizglītībai, Eiropas kredītu sistēma profesionālās izglītības un apmācības jomā (ECVET), Youthpass, EURAXESS, “Studentu vīzu direktīva” un “Zinātnieku vīzas pakete”.

(9) Doktorantūras studijas katrā dalībvalstī ir dažādas, un ļoti atšķirīgas ir arī valstu profesionālās izglītības un apmācības sistēmas.

(10) Privātais sektors nav pietiekami informēts par mācību mobilitātes programmām un priekšrocībam, ko tā var sniegt uzņēmējiem.

(11) Statistikas dati par 2002.–2003. gadu liecina, ka viens skolēns dalībvalstīs apgūst vidēji 1,3 (pamatizglītība) un 1,6 (vidējā izglītība) svešvalodas. Vēl neapmierinošāks stāvoklis, cenšoties sasniegt izvirzīto mērķi — divu svešvalodu pārvaldīšana, ir profesionālās izglītības un apmācības jomā.

(12) Tikai 3 % Eiropas MVU ir meitas uzņēmumi, filiāles vai kopuzņēmumi citās valstīs.

(13) Ploteus, Eiropas Jauniešu portāls, Study in Europe, Euraxess – Researchers in motion, Marie Curie, Jūsu Eiropa, Euroguidance, Eures un Eurodesk, Erasmus programma jaunajiem uzņēmējiem, kā arī ES atbalsts mazajiem un vidējiem uzņēmumiem apmācības un mobilitātes jomā.

(14) Šāds mērķis izvirzīts 2002. gada Barselonas Eiropadomes laikā.

(15) Piemēram, direktīvā noteikts, ka studentiem no trešām valstīm jābūt pietiekamiem finanšu līdzekļiem sadzīves izmaksu segšanai.

(16) Sk. arī Komisijas paziņojumu “Jauna partnerība universitāšu modernizācijai: ES forums par dialogu starp universitātēm un uzņēmējdarbības jomu”, COM(2009) 158.

(17) Jāapsver arī iespēja veikt analīzi, programmas salīdzinot ar divpusējām mācību mobilitātes shēmām, piemēram, “Vulcanus” Eiropā un Japānā (inženiertehniskas un zinātnes studentiem), jo tās ir efektīvas un mērķtiecīgas.