Negodīgus noteikumus patērētāju līgumos reglamentē Direktīva 93/13/EEK par negodīgiem noteikumiem patērētāju līgumos, kas nosaka, ka līguma noteikumi, par kuriem nav bijis atsevišķas apspriešanās, nav saistoši patērētājiem, ja tie pretēji prasībai pēc godprātības rada ievērojamu nelīdzsvarotību tiesībās un pienākumos, kas noteikti patērētājiem, no vienas puses, un pārdevējiem un piegādātājiem, no otras puses, un ja tas notiek par sliktu patērētājam. Šo vispārīgo prasību papildina saraksts ar tādu noteikumu piemēriem, kurus var uzskatīt par negodīgiem. Direktīvu 93/13/EEK piemēro paralēli citiem patērētāju tiesību aizsardzības noteikumiem saskaņā ar Savienības tiesību aktiem.

To patērētāju tiesību aizsardzība, kuri piešķir kredītus vienādranga aizdevumu platformās, netiek skatīta, jo tā neatbilst priekšlikuma loģikai. Tādēļ to patērētāju tiesību aizsardzība, kuri veic ieguldījumus caur šīm platformām, un platformu pienākumi attiecībā pret šiem patērētājiem tiks vērtēti citā kontekstā un nepieciešamības gadījumā par to tiks sagatavots leģislatīvs priekšlikums.

Vēlamais risinājums ir direktīvas grozījums, ar ko tajā iekļauj jaunus noteikumus saskaņā ar spēkā esošo ES acquis. Īss kopsavilkums par vēlamā risinājuma galvenajiem elementiem: ir iekļauti šādi pasākumi — direktīvas darbības jomas paplašināšana ar mērķi ietvert aizdevumus, kuru summa mazāka par 200 EUR, bezprocentu kredītus, visas pārtēriņa iespējas un visus līzinga līgumus, kā arī kredītlīgumus, kas noslēgti, izmantojot vienādranga aizdevumu platformas; vairāku galveno terminu definīciju grozīšana; pienācīgu paskaidrojumu sniegšana patērētājiem; samazināts patērētājiem sniedzamās informācijas apjoms reklāmā, galveno uzmanību pievēršot pamatinformācijai, ja to sniedz, izmantojot noteiktus kanālus; sīkāka informācija par to, kā un kad patērētājiem tiek sniegta informācija pirms līguma noslēgšanas, lai nodrošinātu, ka tā tiek sniegta efektīvāk; aizliegums izmantot iepriekš atzīmētas ailes; aizliegums izmantot sasaistīšanas praksi; konsultāciju pakalpojumu standarti; aizliegums pārdot nepasūtītus kredītproduktus; dalībvalstu pienākums noteikt ierobežojumu procentu likmēm, gada procentu likmei vai kredīta kopējām izmaksām; profesionālās ētikas noteikumu un kredītdevēju un kredīta starpnieku pienākumu noteikšana ar mērķi nodrošināt, ka darbiniekiem ir atbilstošas prasmes un zināšanas; norāde, ka kredītspējas novērtējumu veic, pamatojoties uz tādu informāciju par patērētāja ienākumiem un izdevumiem un citiem finanšu un ekonomiskajiem apstākļiem, kas ir vajadzīga, pietiekama un samērīga; noteikums par alternatīvu datu avotu izmantošanu kredītspējas novērtējumos atbilstoši Vispārīgās datu aizsardzības regulas (Regulas (ES) 2016/679) principiem; dalībvalstu pienākums veicināt izglītošanu finanšu jomā; dalībvalstu pienākums pieņemt pasākumus, lai mudinātu kreditorus izrādīt saprātīgu iecietību; konsultāciju pakalpojumu parādu jautājumos pieejamības uzlabošana; izpildes nosacījumu uzlabošana, ieviešot pantu par kompetentajām iestādēm; attiecībā uz sankcijām par plaši izplatītiem pārrobežu pārkāpumiem iekļauts noteikums par 4 % (minimālais maksimālais sods), kas noteikts Omnibus direktīvā (Direktīvā (ES) 2019/2161).

Mērķu sasniegšanai tika izvērtētas šādas iespējas: politikas nemainīšanas scenārijs (0. risinājums — bāzes scenārijs), neleģislatīvi pasākumi (1. risinājums); mērķtiecīga direktīvas grozīšana, koncentrējoties uz to, lai tās pašreizējie noteikumi būtu skaidrāki un efektīvāki (2. risinājums); plaša direktīvas grozīšana — jaunu noteikumu iekļaušana saskaņā ar spēkā esošajiem ES tiesību aktiem (3.a risinājums) vai tādu jaunu noteikumu iekļaušana, kas pārsniedz spēkā esošos ES tiesību aktus (3.b risinājums). Pamatojoties uz ietekmes novērtējumu, par vēlamo risinājumu tika atzīts 3.a risinājums, ko papildinātu daži izmaksu ziņā efektīvi pasākumi no citiem risinājumiem.

Šajā priekšlikumā ir ņemtas vērā pamattiesības un ievēroti principi, kas konkrēti atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Šā priekšlikuma mērķis ir it īpaši nodrošināt, ka pilnībā tiek ievēroti noteikumi par persondatu aizsardzību, tiesībām uz īpašumu, nediskrimināciju, ģimenes un profesionālās dzīves aizsardzību un patērētāju tiesību aizsardzību saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu. Jebkāda persondatu apstrāde šīs direktīvas nolūkā atbildīs Regulai (ES) 2016/679. Tas nozīmē, ka būtu jāvāc un citādi jāapstrādā tikai tie dati, kas ir adekvāti, atbilstīgi un ietver tikai to, kas nepieciešams patērētāja kredītspējas novērtēšanai.

Direktīvas 18. pantā (pienākums novērtēt patērētāja kredītspēju) noteikts, ka kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam jānovērtē patērētāja spēja atmaksāt kredītu, ņemot vērā patērētāja intereses un pamatojoties uz vajadzīgo un samērīgo informāciju par patērētāja ienākumiem un izdevumiem un citiem finansiāliem un ekonomiskiem apstākļiem, nepārsniedzot to, kas obligāti nepieciešams šāda novērtējuma veikšanai. Tajā arī noteikts, ka kredītu dara pieejamu patērētājiem tikai tad, ja kredītspējas novērtējuma rezultāti liecina, ka saistības, kas izriet no kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma, visticamāk, tiks izpildītas saskaņā ar minētā līguma prasībām, izņemot īpašus un pamatotus apstākļus. Turklāt, ja kredītspējas novērtējumu pamatā ir automatizēta apstrāde, tostarp profilēšana, patērētājiem ir tiesības pieprasīt un panākt cilvēka līdzdalību no kreditora puses, jēgpilnu kredītspējas novērtējuma skaidrojumu un paust savu viedokli un apstrīdēt šo kredītspējas novērtējumu.

Direktīvas 8. pantā (kredītlīgumu un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu reklāmā iekļaujamā standarta informācija) noteikts reklāmā iekļaujamās informācijas formāts un saturs. Standarta informācija attiecas uz galvenajiem kredīta raksturlielumiem. Īpašos un pamatotos gadījumos, ja informācijas nesējs, ko izmanto reklāmā iekļaujamās informācijas paziņošanai, neļauj to vizuāli attēlot, kā tas ir, piemēram, radio reklāmas gadījumā, šādas informācijas daudzums būtu jāsamazina, lai izvairītos no informatīvas pārslodzes un samazinātu nevajadzīgu slogu. Šie noteikumi papildina pienākumus, kas noteikti Direktīvā 2002/65/EK par patēriņa finanšu pakalpojumu tālpārdošanu un Direktīvā 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem.

(3)Minētajos ziņojumos un apspriešanā tika konstatēts, ka Direktīva 2008/48/EK ir daļēji efektīvi nodrošinājusi augstus patērētāju tiesību aizsardzības standartus un veicinājusi vienotā kredītu tirgus attīstību un ka šādi mērķi joprojām ir nozīmīgi. Iemesli, kādēļ minētā direktīva ir bijusi tikai daļēji efektīva, izriet gan no pašas direktīvas, piemēram, no neprecīza atsevišķu pantu formulējuma, gan no ārējiem faktoriem — tādiem kā ar digitalizāciju saistītās norises, praktiskā piemērošana un izpilde dalībvalstīs —, kā arī no fakta, ka uz noteiktiem patēriņa kredītu tirgus aspektiem direktīva neattiecas.

(29)Būtu jāparedz īpaši noteikumi par kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu reklamēšanu un par dažiem standarta informācijas elementiem, kas jāsniedz patērētājiem, lai viņi jo īpaši varētu salīdzināt dažādus piedāvājumus. Šī informācija būtu jāsniedz skaidrā, kodolīgā un viegli uztveramā veidā ar reprezentatīva piemēra palīdzību. Standarta informācija būtu jāsniedz iepriekš, turklāt pamanāmā un skaidrā veidā un saistošā formātā. Tai vajadzētu būt skaidri salasāmai un pielāgotai, lai ņemtu vērā dažu informācijas nesēju, piemēram, mobilo tālruņu ekrānu, tehniskos ierobežojumus. Būtu skaidri jānorāda reklāmas nolūkos piedāvātie pagaidu nosacījumi, piemēram, akcijas piedāvājums ar zemāku procentu likmi kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu pirmajos mēnešos. Patērētājiem būtu vienkopus jāredz visa būtiskā informācija pat tad, ja viņi to aplūko mobilā tālruņa ekrānā. Patērētājam būtu jādara zināms arī kreditora un attiecīgā gadījumā kredīta starpnieka, un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēja tālruņa numurs un e-pasta adrese, lai patērētājs varētu ātri un efektīvi sazināties ar kreditoru, kredīta starpnieku vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēju. Ja nav iespējams norādīt kredīta kopsummu kā piešķirto kopējo summu, jo īpaši — ja kredītlīgums paredz patērētājam iespējas brīvi izņemt līdzekļus, paredzot ierobežojumus attiecībā uz summu, tad būtu jānosaka maksimālā summa. Maksimālajai summai būtu jānorāda ierobežojumi attiecībā uz kredīta summu, kāda var tik darīta pieejama patērētājam. Īpašos un pamatotos gadījumos, lai uzlabotu patērētāju izpratni par informāciju, kas tiek pausta kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu reklāmā, ja izmantotais informācijas nesējs neļauj to vizuāli attēlot, piemēram, radio reklāmas gadījumā, varētu samazināt izpaustās informācijas apjomu. Turklāt dalībvalstīm būtu jāpatur tiesības valsts tiesību aktos regulēt informācijas sniegšanas prasības attiecībā uz tādu kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu reklāmu, kurā netiek sniegta informācija par kredīta izmaksām.

(22)Šī direktīva būtu jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai kreditors ir juridiska persona vai fiziska persona. Šai direktīvai tomēr nevajadzētu ietekmēt dalībvalstu tiesības ierobežot patēriņa kredītu piešķiršanu, atļaujot to veikt tikai juridiskām personām vai noteiktām juridiskām personām.

(21)Kredītlīgumi, kas aptver ar nekustamo īpašumu nodrošināta kredīta piešķiršanu, un kredītlīgumi, kuru mērķis ir finansēt īpašumtiesību uz zemi vai esošu vai plānotu ēku iegūšanu vai paturēšanu, būtu jāizslēdz no šīs direktīvas darbības jomas, jo šādus līgumus regulē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/17/ES. Tomēr no šīs direktīvas darbības jomas nebūtu jāizslēdz nenodrošināti kredīti, kuru mērķis ir mājokļa nekustamā īpašuma atjaunošana, tostarp tādi, kuru kredīta kopsumma pārsniedz 100 000 EUR.

(18)Turklāt uz kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem, kuri sniedz šos pakalpojumus, bet nav kreditori vai kredīta starpnieki, būtu jāattiecina daži šīs direktīvas noteikumi, ja tie veicina kredītu izsniegšanu starp personām, kas izsniedz kredītu ārpus savas komercdarbības, saimnieciskās vai profesionālās darbības, no vienas puses, un patērētājiem, no otras puses. Šajā saistībā kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu jāievēro daži šīs direktīvas noteikumi un pienākumi, tostarp pienākums veikt kredītspējas novērtējumu un noteikumi attiecībā uz informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas. Personām, kas patērētājiem izsniedz kredītu ārpus savas komercdarbības, saimnieciskās vai profesionālās darbības, izmantojot kolektīvās finansēšanas kreditēšanas platformu, nevajadzētu piemērot šajā direktīvā noteiktos kreditoru pienākumus.

(15)Lai uzlabotu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni, vairākas dalībvalstis ir piemērojušas Direktīvu 2008/48/EK jomām, kuras neietilpst tās darbības jomā. Faktiski vairāki kredītlīgumu veidi, kas neietilpst minētās direktīvas darbības jomā, var kaitēt patērētājiem; tādi ir, piemēram, īstermiņa aizdevumi ar augstām izmaksām, kuru summa parasti ir mazāka par Direktīvā 2008/48/EK noteikto minimālo robežvērtību 200 EUR. Šajā saistībā un lai nodrošinātu augstu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni un veicinātu patēriņa kredītu pārrobežu tirgu, šīs direktīvas darbības jomā būtu jāietver daži līgumi, kas tika izslēgti no Direktīvas 2008/48/EK darbības jomas, piemēram, patēriņa kredītlīgumi, kuru summa ir mazāka par 200 EUR. Tāpat, lai nodrošinātu lielāku pārredzamību un patērētāju tiesību labāku aizsardzību, kā rezultātā palielinās patērētāju uzticēšanās, šī direktīva būtu jāattiecina arī uz citiem produktiem ar varbūtēju kaitīgu ietekmi, ko rada to augstās izmaksas vai augstā maksa nokavētu maksājumu gadījumā. Šajā nolūkā no šīs direktīvas darbības jomas nevajadzētu izslēgt: līzinga līgumus; kredītlīgumus, ja kredītu piešķir kā pārtēriņa iespēju un ja tas ir jāatmaksā viena mēneša laikā; kredītlīgumus, kuros nav paredzēti ne procenti, ne citas maksas, tostarp “pērc tagad, maksā vēlāk” piedāvājumus, t. i., jaunus digitālos finanšu rīkus, kas ļauj patērētājiem veikt pirkumus un atmaksāt tos laika gaitā; kredītlīgumus, kuros paredzēts, ka kredīts jāatmaksā trīs mēnešu laikā, un par kuriem tiek prasīta neievērojama samaksa. Turklāt visi kredītlīgumi ar summu līdz 100 000 EUR būtu jāiekļauj šīs direktīvas piemērošanas jomā. Šajā direktīvā kredītlīgumu maksimālais slieksnis būtu jāpalielina, lai ņemtu vērā indeksāciju un pielāgotos inflācijas sekām kopš 2008. gada un turpmākajos gados.

(13)Vajadzīga pilnīga saskaņošana, lai visiem patērētājiem Savienībā nodrošinātu augstu un līdzvērtīgu viņu interešu aizsardzības līmeni un lai izveidotu labi funkcionējošu iekšējo tirgu. Tādēļ dalībvalstīm nevajadzētu atļaut paturēt spēkā vai ieviest valstu noteikumus, kuri atšķiras no tiem, kas paredzēti šajā direktīvā, ja vien šajā direktīvā nav noteikts citādi. Šāds ierobežojums tomēr būtu jāpiemēro tikai tad, ja šajā direktīvā pastāv saskaņoti noteikumi. Ja šādi saskaņoti noteikumi nepastāv, dalībvalstīm būtu jāpatur tiesības saglabāt vai ieviest valstu tiesību aktus. Attiecīgi dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai paturēt spēkā vai ieviest valsts noteikumus par pārdevēja vai pakalpojumu sniedzēja un kreditora solidāro atbildību. Dalībvalstīm vajadzētu būt arī iespējai paturēt spēkā vai ieviest valstu noteikumus par preču pārdošanas vai pakalpojumu sniegšanas līguma atcelšanu, ja patērētājs īsteno savas tiesības atteikties no kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma. Šajā saistībā beztermiņa kredītlīgumu gadījumā dalībvalstīm būtu jāļauj noteikt minimālu periodu starp brīdi, kad kreditors prasa atmaksu, un dienu, kurā kredīts ir jāatmaksā.

(32)Lai nodrošinātu pēc iespējas pilnīgu piedāvājumu pārredzamību un salīdzināmību, informācijai, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, jo īpaši būtu jāietver gada procentu likme, ko piemēro kredītam un kas visā Savienībā noteikta vienādā veidā. Tā kā gada procentu likmi šajā posmā var norādīt, tikai izmantojot piemēru, šādam piemēram vajadzētu būt reprezentatīvam. Tādējādi tam būtu jāatbilst, piemēram, saskaņā ar attiecīgā veida kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumiem piešķirtā kredīta vidējam darbības ilgumam un kopsummai un — attiecīgā gadījumā — iegādātajām precēm. Nosakot reprezentatīvu piemēru, būtu jāņem vērā arī noteiktu kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu veidu izplatība konkrētā tirgū. Attiecībā uz aizņēmuma likmi, rēķinot maksājumu biežumu un procentu kapitalizāciju, kreditoriem būtu jāizmanto parastā aprēķina metode attiecīgajam patēriņa kredītam. Ja informācija, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, tiek sniegta mazāk nekā vienu dienu, pirms patērētājam kļūst saistošs jebkāds kredītlīgums vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līgums, kreditoram un attiecīgā gadījumā kredīta starpniekam vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam vienu dienu pēc līguma noslēgšanas būtu jāatgādina patērētājiem par iespēju atteikties no kredītlīguma.

(33)Kredīta kopējās izmaksās patērētājam būtu jāietver visas izmaksas, tostarp procenti, komisijas nauda, nodokļi, kredīta starpnieku izmaksas un citi maksājumi, kas patērētājam jāveic saistībā ar kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumiem, izņemot notāru izmaksas. Kreditoru faktiskās zināšanas par izmaksām būtu jānovērtē objektīvi, ņemot vērā šajā direktīvā noteiktās profesionalitātes prasības.

(34)Tādi kredītlīgumi vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumi, kuriem regulāri pārskata aizņēmuma likmi atbilstīgi izmaiņām kredītlīgumā vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līgumā norādītajās atsauces procentu likmēs, nebūtu jāuzskata par kredītlīgumiem vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumiem ar fiksētu aizņēmuma likmi.

(35)Dalībvalstīm vajadzētu būt brīvai izvēlei paturēt spēkā vai ieviest valsts noteikumus, ar ko kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam aizliedz prasīt, lai patērētājs saistībā ar kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumiem atver bankas kontu vai noslēdz līgumu par citu papildpakalpojumu, vai apmaksā šādu bankas kontu vai citu papildpakalpojumu izmaksas. Tajās dalībvalstīs, kurās šādi apvienoti piedāvājumi ir atļauti, patērētāji pirms kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma noslēgšanas būtu jāinformē par visiem papildpakalpojumiem, kas ir obligāti, lai vispār saņemtu kredītu vai lai to iegūtu ar izsludinātajiem noteikumiem un nosacījumiem. Šo papildpakalpojumu izmaksas, jo īpaši apdrošināšanas prēmijas, būtu jāiekļauj kredīta kopējās izmaksās, vai arī, ja šo izmaksu summu nevar noteikt iepriekš, patērētājiem posmā pirms līguma noslēgšanas būtu jāsaņem atbilstīga informācija par šādu izmaksu esību. Būtu jāuzskata, ka kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam ir informācija par papildpakalpojumu izmaksām, ko viņš pats vai trešās personas vārdā piedāvā patērētājam, ja vien šī cena nav atkarīga no īpašām patērētāja iezīmēm vai viņa situācijas.

(36)Attiecībā uz īpašiem kredītlīgumu veidiem, lai nodrošinātu pienācīgu patērētāju tiesību aizsardzības līmeni, vienlaikus pārmērīgi neapgrūtinot kreditorus vai attiecīgos gadījumos kredīta starpniekus, tomēr ir lietderīgi ierobežot prasības attiecībā uz informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, ņemot vērā šādu veidu līgumu specifiku.

(37)Patērētājam pirms kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma noslēgšanas būtu jāsaņem visaptveroša informācija neatkarīgi no tā, vai kredīta pārdošanā ir vai nav iesaistīts kredīta starpnieks. Tādējādi kopumā prasības par informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, būtu jāpiemēro arī kredīta starpniekiem. Tomēr, ja preču piegādātāji un pakalpojumu sniedzēji rīkojas kā kredīta palīgstarpnieki, nav lietderīgi uzlikt tiem juridisku pienākumu sniegt informāciju pirms līguma noslēgšanas saskaņā ar šo direktīvu. Preču piegādātājus un pakalpojumu sniedzējus var, piemēram, uzskatīt par tādiem, kas rīkojas kā kredīta palīgstarpnieki, ja viņu kredīta starpnieka darbība nav galvenais viņu komercdarbības, saimnieciskās vai profesionālās darbības mērķis. Šādos gadījumos joprojām tiek sasniegts pietiekams patērētāju tiesību aizsardzības līmenis, jo kreditoram vajadzētu būt atbildīgam par to, lai nodrošinātu, ka patērētājs saņem visu informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, vai nu no kredīta starpnieka, ja kreditors un starpnieks tam piekrīt, vai kādā citā piemērotā veidā.

(38)Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai reglamentēt patērētājam pirms kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma noslēgšanas sniedzamās informācijas iespējamo saistošo raksturu un laikposmu, kurā kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam tā ir saistoša.

(39)Neatkarīgi no informācijas, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, patērētājam tomēr var būt vajadzīga papildu palīdzība, lai izlemtu, kurš kredītlīgums vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojums no piedāvātajiem produktiem ir vispiemērotākais viņa vajadzībām un finansiālajam stāvoklim. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka kreditori un attiecīgā gadījumā kredīta starpnieki, un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēji sniedz patērētājiem šādu palīdzību saistībā ar kredītproduktiem, kurus viņi tiem piedāvā, sniedzot pienācīgus paskaidrojumus par attiecīgo informāciju, tostarp jo īpaši par patērētājam personalizēti piedāvāto produktu būtiskajām iezīmēm tā, lai patērētājs varētu izprast to iespējamo ietekmi uz savu ekonomisko stāvokli. Kreditoriem un attiecīgā gadījumā kredīta starpniekiem, un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem šādu skaidrojumu sniegšanas veids būtu jāpielāgo apstākļiem, kādos kredītu piedāvā, un patērētāja nepieciešamībai pēc palīdzības, ņemot vērā patērētāja zināšanas un pieredzi par kredītu un konkrētu kredītproduktu būtību. Tādiem skaidrojumiem nevajadzētu būt kā individuālam ieteikumam.

(40)Kā uzsvērts Komisijas priekšlikumā regulai, kas nosaka saskaņotas normas mākslīgā intelekta jomā (Mākslīgā intelekta akts), mākslīgā intelekta (AI) sistēmas var viegli ieviest vairākās ekonomikas nozarēs un sabiedrībā, arī pāri robežām, un tās var būt apritē visā Savienībā Šajā saistībā kreditoriem, kredīta starpniekiem un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem būtu jāatļauj personalizēt savu piedāvājumu cenu konkrētiem patērētājiem vai konkrētām patērētāju kategorijām, pamatojoties uz automatizētu lēmumu pieņemšanu un patērētāju uzvedības profilēšanu, kas tiem ļauj novērtēt patērētāja pirktspēju. Tāpēc patērētāji būtu skaidri jāinformē, kad viņiem uzrādītā cena tiek personalizēta, pamatojoties uz automatizētu apstrādi, lai viņi varētu ņemt vērā iespējamos riskus, pieņemot lēmumu par pirkumu.

(41)Parasti sasaistīšana nebūtu jāatļauj, izņemot, ja finanšu pakalpojumu vai produktu, kas piedāvāts kopā ar kredītlīgumu vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumiem, nevarētu piedāvāt atsevišķi, jo tas ir kredītā pilnīgi iekļauta daļa, piemēram, pārtēriņa iespējas gadījumā. Lai gan, ņemot vērā samērīguma apsvērumus, kreditoriem vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem vajadzētu būt iespējai pieprasīt patērētājam attiecīgu apdrošināšanas polisi, lai garantētu kredīta atmaksu vai apdrošinātu nodrošinājuma vērtību, patērētājam vajadzētu būt iespējai izvēlēties savu apdrošināšanas pakalpojumu sniedzēju. Tam nebūtu jāskar kreditora vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēja noteiktie kredīta nosacījumi, ar nosacījumu, ka minētā pakalpojumu sniedzēja apdrošināšanas polises garantijas līmenis ir līdzvērtīgs apdrošināšanas polises līmenim, ko ierosinājis vai piedāvājis kreditors vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējs. Turklāt dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pilnībā vai daļēji standartizēt apdrošināšanas līgumos paredzēto apdrošināšanu, lai atvieglotu dažādu piedāvājumu salīdzināšanu patērētājiem, kuri vēlas veikt šādu salīdzināšanu.

(42)Papildpakalpojumi būtu jāpiedāvā skaidrā un pārredzamā veidā. Turklāt nevajadzētu būt iespējai netieši secināt, ka patērētājs piekrīt šādiem papildpakalpojumiem, bet šāda piekrišana būtu jādod ar skaidri apstiprinošu darbību, kas nozīmē brīvi sniegtu, konkrētu, apzinātu un viennozīmīgu norādi par patērētāja piekrišanu. Šajā saistībā klusēšana, iepriekš atzīmētas ailes vai atturēšanās no darbības nebūtu jāuzskata par piekrišanu.

(43)Konsultēšana, kas izpaužas kā individualizēta ieteikuma sniegšana (“konsultāciju pakalpojumi”), ir darbība, kas var tikt apvienota ar citiem kredīta piešķiršanas vai starpniecības aspektiem. Tādēļ, lai varētu izprast viņiem sniegto pakalpojumu būtību, patērētājiem vajadzētu tikt informētiem par to, kas ir šādi konsultāciju pakalpojumi, un par to, vai konsultāciju pakalpojumi tiek vai netiek, var vai nevar tikt sniegti. Ņemot vērā to, cik lielu nozīmi patērētāji piešķir terminu “konsultācijas” un “konsultanti” izmantošanai, būtu jāatļauj dalībvalstīm aizliegt izmantot šos terminus vai līdzīgus terminus, ja patērētājiem konsultāciju pakalpojumus sniedz kreditori, kredīta starpnieki vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēji. Lai nodrošinātu to, ka apsvērto produktu klāsts un atlīdzības nosacījumi ir samērīgi ar to, ko patērētāji sagaida no šādas konsultācijas, ir lietderīgi nodrošināt, lai dalībvalstis noteiktu aizsardzības pasākumus gadījumiem, kad konsultācija tiek aprakstīta kā neatkarīga. Sniedzot konsultāciju pakalpojumus, kreditoram, kredīta starpniekam vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu jāsniedz norāde par to, vai ieteikums būs sagatavots, apsverot tikai viņu pašu piedāvāto produktu klāstu vai plašu tirgū pieejamo produktu klāstu, lai patērētājs varētu saprast, uz ko ir balstīts šis ieteikums. Turklāt kreditoram, kredīta starpniekam vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu jāsniedz norāde par maksu, kas no patērētāja tiks prasīta par konsultāciju pakalpojumiem, vai par tās aprēķināšanas metodi, ja informācijas atklāšanas brīdī šo summu nevar noteikt.

(44)Tādu kredītu pārdošana, kurus patērētāji nav pasūtījuši, dažos gadījumos var būt saistīta ar patērētājam kaitīgu praksi. Šajā saistībā būtu jāaizliedz pārdot jebkādus nepasūtītus kredītus, tostarp nepieprasītas, iepriekš apstiprinātas kredītkartes, kas nosūtītas patērētājiem, vai vienpusēji palielināt patērētāju pārtēriņa / kredītkaršu tērēšanas limitu.

(45)Dalībvalstīm būtu jāveic atbilstīgi pasākumi, lai veicinātu atbildīgu praksi visos kredīta attiecību posmos, ņemot vērā to kredītu tirgus konkrētās īpatnības. Šie pasākumi var būt, piemēram, patērētāju informēšana un izglītošana, tostarp ar brīdinājumiem par risku, kas saistīts ar maksājumu saistību nepildīšanu un pārmērīgām parādsaistībām. Augošajā kredītu tirgū ir īpaši svarīgi, lai kreditori neīstenotu bezatbildīgu kreditēšanu vai neizsniegtu kredītus, iepriekš nenovērtējot aizņēmēja kredītspēju. Dalībvalstīm būtu jāveic nepieciešamā uzraudzība, lai izvairītos no šādas kreditoru rīcības, un jānosaka nepieciešamie līdzekļi, lai piemērotu sankcijas par šādu rīcību. Neskarot noteikumus par kredītrisku Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2013/36/ES, kreditoriem un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem būtu jāuzņemas atbildība par patērētāja kredītspējas individuālu pārbaudi. Šajā saistībā kreditoriem un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem būtu jāļauj izmantot ne tikai to informāciju, ko sniedz patērētājs attiecīgā kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma sagatavošanas gaitā, bet arī ilgstošu darījumu attiecību laikā gūtu informāciju. Arī patērētājiem būtu jārīkojas saprātīgi un jāievēro savas līgumsaistības.

(46)Ir būtiski novērtēt un pārbaudīt patērētāja spēju un gatavību atmaksāt kredītu, pirms tiek noslēgts kredītlīgums vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līgums. Šī kredītspējas novērtēšana būtu jāveic patērētāja interesēs, lai novērstu bezatbildīgu kreditēšanas praksi un pārmērīgas parādsaistības, un būtu jāņem vērā visi nepieciešamie un būtiskie faktori, kas varētu ietekmēt patērētāja spēju atmaksāt kredītu. Dalībvalstīm vajadzētu spēt sniegt papildu norādes par papildu kritērijiem un metodēm patērētāja kredītspējas novērtēšanai, piemēram, nosakot ierobežojumus aizdevuma apjoma attiecībai pret ķīlas vērtību vai pret ienākumu apjomu.

(47)Kredītspējas novērtēšana būtu jāpamato ar informāciju par patērētāja finanšu un ekonomisko situāciju, tostarp ienākumiem un izdevumiem. Eiropas Banku iestādes Pamatnostādnēs par aizdevumu iniciēšanu un uzraudzību (EBA/GL/2020/06) ir sniegti norādījumi par to, kādu kategoriju datus var izmantot, apstrādājot persondatus kredītspējas novērtēšanas nolūkā; tie cita starpā ir pierādījumi par ienākumiem vai citiem atmaksas avotiem, informācija par finanšu aktīviem un saistībām vai informācija par citām finanšu saistībām. Veicot kredītspējas novērtējumu, nebūtu jāizmanto tādi persondati kā, piemēram, persondati, kas atrodami sociālo mediju platformās, vai dati par veselību, tostarp dati par saslimšanu ar vēzi. Lai atvieglotu kredītspējas novērtēšanu, patērētājiem būtu jāsniedz informācija par savu finansiālo un ekonomisko stāvokli. Principā kredīta pieejamība patērētājam būtu jānodrošina tikai tad, ja kredītspējas novērtējuma rezultāts liecina, ka no kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma izrietošās saistības, visticamāk, tiks izpildītas tādā veidā, kā paredzēts minētajā līgumā. Tomēr, ja šāds novērtējums ir negatīvs, kreditors vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējs var izņēmuma kārtā nodrošināt kredīta pieejamību īpašos un pamatotos apstākļos, piemēram, ja ir izveidojušās ilgstošas attiecības ar patērētāju, ja nepieciešams aizdevums, lai finansētu ārkārtas veselības aprūpes izdevumus, kā arī, ja nepieciešams aizdevums studentiem vai patērētājiem ar invaliditāti. Šādā gadījumā, lemjot par to, vai nodrošināt patērētājam kredīta pieejamību, kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu jāņem vērā kredīta summa un mērķis, kā arī varbūtība, ka no līguma izrietošās saistības tiks izpildītas.

(48)Priekšlikumā regulai, kas nosaka saskaņotas normas mākslīgā intelekta jomā (Mākslīgā intelekta akts), noteikts, ka AI sistēmas, ko izmanto fizisku personu kredītnovērtējuma vai kredītspējas izvērtēšanai, būtu jāklasificē kā augsta riska AI sistēmas, jo tās nosaka minēto personu piekļuvi finanšu resursiem vai tādiem būtiskiem pakalpojumiem kā mājoklis, elektroenerģija un telesakaru pakalpojumi. Ņemot vērā šos lielos riskus, ikreiz, kad kredītspējas novērtēšana ietver automatizētu apstrādi, patērētājam vajadzētu būt tiesībām panākt cilvēka līdzdalību no kreditora vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēja puses. Patērētājam vajadzētu būt arī tiesībām saņemt jēgpilnu paskaidrojumu par veikto novērtējumu un izmantotās automatizētās apstrādes darbību, tostarp par galvenajiem mainīgajiem lielumiem, ietverto loģiku un riskiem, kā arī tiesībām paust savu viedokli un apstrīdēt kredītspējas novērtējumu un lēmumu.

(49)Lai novērtētu patērētāja kredītu stāvokli, kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu arī jāizmanto kredītu datubāzes. Juridisko un faktisko apstākļu dēļ var būt nepieciešama šādu datubāzu informācija dažādos apjomos. Lai novērstu jebkādus konkurences kropļojumus kreditoru vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzēju vidū, būtu jānodrošina viņiem pieeja privātām vai publiskām kredītu datubāzēm par patērētājiem dalībvalstī, kurā tie nav iedibināti, saskaņā ar nediskriminējošiem nosacījumiem, salīdzinot ar kreditoriem vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējiem, kas ir iedibināti šajā dalībvalstī. Dalībvalstīm būtu jāveicina pārrobežu piekļuve privātām vai publiskām datubāzēm saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/679. Lai uzlabotu savstarpību, kredītu datubāzēs būtu jāglabā vismaz informācija par patērētāju kavētajiem maksājumiem saskaņā ar Savienības un valstu tiesību aktiem.

(50)Ja kredīta pieteikuma noraidījumu pamato ar datubāzē iegūtām ziņām, kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam būtu jāinformē patērētājs par šo faktu un par izmantotajā datubāzē pieejamo informāciju par patērētāju.

(51)Šī direktīva nereglamentē līgumtiesību jautājumus, kas attiecas uz kredītlīgumu un kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līgumu spēkā esību. Tādējādi šajā jomā dalībvalstis var paturēt spēkā vai ieviest valsts noteikumus, kas atbilst Savienības tiesībām. Dalībvalstis var noteikt tiesisko režīmu, kas reglamentē kredītlīguma vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniegšanas līguma noslēgšanas piedāvājumu, jo īpaši attiecībā uz laikposmu, kad to izsaka, un uz periodu, kurā tas ir saistošs kreditoram vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējam. Ja šāds piedāvājums tiek izteikts vienlaikus ar šajā direktīvā paredzēto informāciju, kas sniedzama pirms līguma noslēgšanas, tas — līdzīgi kā jebkura papildinformācija, ko kreditors vai kolektīvās finansēšanas kredītpakalpojumu sniedzējs vēlas sniegt patērētājam, — būtu jāizsniedz atsevišķā dokumentā. Šo atsevišķo dokumentu var pievienot Eiropas patēriņa kredīta standartinformācijai.