Pēc iespējamo pasākumu pārbaudes dažādi, kompleksi un bieži vien savstarpēji saistīti pasākumi tika sagrupēti trīs rīcībpolitikas variantos šādi:

·1. risinājumā ir ietverti pasākumi, kas saistīti ar labāku standartizāciju un skaidrākām pamatprasībām. Šie pasākumi mēdz būt priekšnoteikumi pasākumiem citās grupās;

·2. risinājumā ir noteikti obligātie mērķrādītāji attiecībā uz atkritumu samazināšanu, atkalizmantošanu un reciklēta materiāla saturu iepakojumā, prasības nodrošināt pilnīgu reciklējamību līdz 2030. gadam un saskaņotus noteikumus attiecībā uz produktu;

·3. risinājumā ir ietverti augstāki obligātie mērķrādītāji un papildu prasības attiecībā uz produktu.

Vēlamais rīcībpolitikas pasākumu kopums

Pamatojoties uz risinājumos apvienoto pasākumu novērtējumu, kopumā vēlamais risinājums ir 2. risinājums regulas formā. Tajā ir ietverti 1. risinājuma pasākumi, kas ir atbalstoši vai pat priekšnoteikumi tam, lai veicinātu obligāto mērķrādītāju un stingrāku prasību sasniegšanu līdzsvarotā veidā, tādējādi veicinot mērķu sasniegšanu un izmaksu efektivitāti.

Galvenie pasākumi intervences jomā “novēršana un atkārtota izmantošana” ir šādi:

1.mērķrādītājs, kas paredz iepakojuma atkritumus uz vienu iedzīvotāju līdz 2030. gadam samazināt par 19 % salīdzinājumā ar bāzlīnijas līmeni, kas atbilst samazinājumam par 5 % salīdzinājumā ar 2018. gada vērtībām;

2.ES mēroga mērķrādītāji attiecībā uz obligātu iepakojuma atkalizmantošanu vai uzpildīšanu, no kuriem atkalizmantošana ir visefektīvākā;

3.pakāpeniska nevajadzīga vai novēršama iepakojuma samazināšana.

Svarīgs jautājums ir pasākumu komplementaritāte un saskaņotība. Obligātu iepakojuma atkritumu samazināšanas mērķrādītāju noteikšana uz vienu iedzīvotāju dalībvalsts līmenī ir galvenais pasākums novēršanas un atkalizmantošanas intervences jomā, ko veicina vairāki pasākumi: tā kā ES saskaņotie pasākumi ir veidoti tā, lai palīdzētu sasniegt gandrīz 60 % no nepieciešamā atkritumu samazināšanas mērķa, pārējais dalībvalstīm ir jānodrošina ar darbībām, kas atbilst valsts iekšējam tirgum.

Izšķirošais pasākums reciklējamības jomā ir reciklēšanas kritēriju izstrāde, ko papildina reciklējamības novērtēšanas procedūra.

Attiecībā uz kompostējamību no lielākas kompostēšanai piemērota iepakojuma grupas tika atlasīts četru veidu plastmasas iepakojums, un šo veidu iepakojumam vajadzēs būt kompostējamam. Visam pārējam plastmasas iepakojumam ir jābūt ķīmiski vai mehāniski reciklējamam, lai to varētu reciklēt.

Vēl viens pasākumu kopuma pīlārs ir vērienīgie mērķrādītāji attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā. No dažādajiem veicināšanas pasākumiem svarīgākie ir obligāto depozīta un nodošanas sistēmu (DNS) izveide noteiktu veidu iepakojumam, tostarp visām DNS piemērojamo prasību minimums, un saskaņota produktu un atkritumu tvertņu marķēšana, lai patērētājiem atvieglotu šķirošanu.

Analīzē tika secināts, ka ar 1. risinājuma pasākumiem vien nepietiek, lai samazinātu iepakojuma rašanos, proti, līdz 2030. gadam iepakojuma atkritumu apjoms pieaugtu vēl par 17 %. Turklāt nepalielinātos reciklēšanas rādītāji, kā arī netiktu palielināta kvalitatīva reciklēšana un resursefektivitāte. Visbeidzot, SEG emisijas joprojām palielinātos salīdzinājumā ar 2018. gadu. No otras puses, viss pasākumu kopums 3. risinājumā, kas ir alternatīvs vai papildina 2. risinājuma pasākumus, ir daudz grūtāk īstenojams, varētu apdraudēt ekonomisko dzīvotspēju un izraisītu daudz lielāku administratīvo slogu. Un otrādi, papildu ieguvumi videi ir mazāk nozīmīgi.

Tomēr tika veikts pamatpasākumu rūpīgs izvērtējums katrā atsevišķā gadījumā, lai atklātu elementus ārpus 2. risinājuma pasākumiem, lai vajadzības gadījumā labāk ievērotu subsidiaritātes principu un ņemtu vērā attiecīgās ieinteresēto personu nostājas un uzlabotu īstenojamību. Tāpēc vēlamais rīcībpolitikas pasākumu kopums drīzāk ir “2.+ variants”, nevis tikai 2. variants.

Vēlamā rīcībpolitikas pasākumu kopuma ietekme

Vēlamā risinājuma modelēšana liecina, ka 2030. gadā atkritumu rašanās salīdzinājumā ar bāzlīnijas līmeni samazinātos par 18 miljoniem tonnu un salīdzinājumā ar 2018. gadu par 3,1 miljonu tonnu. SEG samazināsies par aptuveni 23 miljoniem tonnu CO2 ekv. (42 % no Ungārijas kopējām gada emisijām), savukārt monetāri izteiktās vidiskās eksternalitātes salīdzinājumā ar bāzlīnijas prognozēm par 2030. gadu saruks par 6,4 miljardiem EUR.

Samazinātas atkritumu apsaimniekošanas izmaksas 4,2 miljardu EUR apmērā, papildu izmaksas par atkalizmantošanas shēmām un DNS 4,6 miljardu EUR apmērā un samazināts iepakojuma pārdošanas apjoms un patēriņš 51,7 miljardu EUR apmērā nodrošina kopējo līdzekļu ietaupījumu 47,2 miljardu EUR apmērā. Taču šis risinājums rada papildu administratīvās izmaksas 1,3 miljardu EUR apmērā gadā, galvenokārt iepakojuma reciklējamības un reciklēta materiāla satura plastmasas iepakojumā sertifikācijas dēļ. Tiek lēsts, ka kompleksās ietekmes uz nodarbinātību dēļ nedaudz palielināsies “zaļo” darbavietu skaits.

Tikai ar reciklēta materiāla saturu saistītie pasākumi, kas veicina resursu efektivitāti, vien samazina ES nepieciešamo fosilo kurināmo par 3,1 miljonu tonnu gadā (gandrīz 1/4 no fosilā kurināmā, kas pašlaik ir nepieciešams plastmasas iepakojuma ražošanai). Ir grūti noteikt 2.+ risinājuma izraisīto kopējo fosilā kurināmā nepieciešamības samazinājumu, taču tas, ka SEG samazinājums, pateicoties ar reciklēta materiāla saturu saistītiem pasākumiem, veido 22 % no kopējā SEG samazinājuma, norāda uz fosilā kurināmā samazinājumu par 12–15 miljoniem tonnu. Turklāt reciklējamības uzlabošanas pasākumi palielina kopējo iepakojuma reciklēšanas līmeni no 66,5 % 2018. gadā līdz 73 % 2030. gadā, savukārt apglabāšana poligonos tiek samazināta no 18,7 % līdz 9,6 %. Šī virzība uz apritīgumu ļauj būtiski samazināt jaunu izejvielu, piemēram, koksnes, stikla un alumīnija, nepieciešamību.