EIROPAS KOMISIJA Briselē, 17.6.2020 COM(2020) 253 final BALTĀ GRĀMATA par vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšanu attiecībā uz ārvalstu subsīdijām



BALTĀ GRĀMATA par vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšanu attiecībā uz ārvalstu subsīdijām Saturs 1Ievads 2Problēmas formulējums 2.1Ārvalstu subsīdijas rada kropļojumu risku ES iekšējā tirgū 2.2Pārskats par gadījumiem, kuros izmantotas ārvalstu subsīdijas 3Regulējuma nepilnību analīze 3.1ES konkurences noteikumi 3.2ES tirdzniecības politika 3.3Publiskais iepirkums 3.4ES finansējums 4Vispārīgais un konkrēti uzņēmumu iegādes un publiskā iepirkuma jomā ierosinātais satvars nolūkā vērsties pret iekšējā tirgus kropļojumiem, kurus rada ārvalstu subsīdijas 4.1Vispārīgais instruments attiecībā uz ārvalstu subsīdijām (1. modulis) 4.1.1Pamatiezīmes 4.1.21. moduļa tvērums 4.1.3Iekšējā tirgū izraisīto kropļojumu novērtējums

4.1.4ES interešu kritērijs 4.1.5Procedūra 4.1.6Korektīvie pasākumi 4.1.7Uzraudzības iestādes 4.2Ārvalstu subsīdijas, kas sekmē ES mērķuzņēmumu iegādi (2. modulis) 4.2.1Pamatiezīmes 4.2.22. moduļa tvērums 4.2.3Ar subsidētām iegādēm saistīto kropļojumu novērtējums 4.2.4ES interešu kritērijs 4.2.5Procedūra 4.2.6Korektīvie pasākumi 4.2.7Uzraudzības iestādes 4.3Ārvalstu subsīdijas publiskā iepirkuma jomā (3. modulis) 4.3.1Ievads 4.3.2Ārvalstu subsīdiju izraisīti kropļojumi publiskā iepirkuma procedūru kontekstā 4.3.3Procedūra 4.3.4Ārvalstu subsīdijas iepirkumā, kas tiek rīkots saskaņā ar starpvaldību nolīgumiem 5Ārvalstu subsīdijas ES finansējuma kontekstā 5.1Problēmas formulējums 5.2Satvars un trūkumu novēršanas pasākumi

5.2.1Tiešā pārvaldība 5.2.2Dalītā pārvaldība 5.2.3Netiešā pārvaldība 6Mijiedarbība ar citiem ES un starptautiskajiem instrumentiem 6.1ES Apvienošanās regula 6.2ES pretmonopola noteikumi 6.3ES valsts atbalsta noteikumi 6.4ES publiskā iepirkuma noteikumi 6.5PTO Nolīgums par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem 6.6Tirdzniecības aizsardzības instrumenti: aizsardzība pret subsidētu importu 6.7ĀTI izvērtēšanas regula 6.8Divpusējie tirdzniecības nolīgumi 6.9Nolīgums par valsts iepirkumu un BTN nodaļas par iepirkumu 6.10Nozaru noteikumi: konkurences aizsardzība gaisa un jūras transporta jomā 7Sabiedriskā apspriešana I PIELIKUMS. ĀRVALSTU SUBSĪDIJAS DEFINĪCIJA II PIELIKUMS. ANKETA

1Ievads Atvērtība pret tirdzniecību un investīcijām ir viens no Eiropas Savienības labklājības un konkurētspējas pamatiem. Tirdzniecība veido gandrīz 35 % no ES IKP, un eksports nodrošina 35 miljonus ES darbvietu. ES ir pasaulē lielākā ārvalstu tiešo ieguldījumu veicēja un saņēmēja, un tie nodrošina 16 miljonus ES darbvietu. Spēcīgs, atvērts un konkurenci nodrošinošs vienotais tirgus dod ES uzņēmumiem iespēju darboties un konkurēt pasaules mērogā. 2020. gada 10. martā Komisija nāca klajā ar jauno Eiropas rūpniecības stratēģiju, kurā iezīmēts skaidrs kurss, kā Eiropas Savienībai panākt, lai mūsu rūpniecība būtu zaļās un digitālās pārkārtošanās avangardā, balstoties uz konkurenci, atvērtiem tirgiem, pasaules klases pētniecību un tehnoloģijām un spēcīgu vienoto tirgu. Lai gūtu maksimālu labumu no globālās tirdzniecības, Eiropas Savienība īstenos atvērtas stratēģiskās autonomijas modeli. Tas nozīmē veidot jaunu pasaules mēroga ekonomikas pārvaldības sistēmu un savstarpēji izdevīgas divpusējās attiecības, vienlaikus aizsargājoties pret negodīgu un ļaunprātīgu praksi. Atvērtība pret tirdzniecību un investīcijām ir viens no ekonomikas noturības elementiem, taču tai jāiet rokrokā ar taisnīgumu un paredzamiem noteikumiem. Pašreizējie pasaules ekonomikas apstākļi ir sarežģītākie, kādi atminamā vēsturē pieredzēti. Tiek apšaubīta tirdzniecības atvērtība uz vienlīdzīgu konkurences apstākļu pamata, tāpat kā mērķis veidot savstarpēji izdevīgas tirdzniecības attiecības. Šo noskaņojumu iemieso valstu atbalstīta negodīga tirdzniecības prakse, kas ignorē tirgus spēkus un ļaunprātīgi izmanto esošos starptautiskos noteikumus ar mērķi iedibināt dominējošu stāvokli vairākās ekonomikas nozarēs. Tipiski šādas negodīgas prakses piemēri ir nozaru pasargāšana pret konkurenci, izmantojot selektīvu tirgus atvēršanu, licencēšanu un citus investīciju ierobežojumus, kā arī valsts un privātā sektora uzņēmumu subsidēšana, kas apdraud konkurences apstākļu vienlīdzību. Šādas prakses kropļojošā ietekme uz ekonomiku izpaužas ikvienā skartajā nozarē, vai tā būtu stratēģiski svarīga vai nē. Ņemot vērā ciešās savstarpējās saiknes globālajā ekonomikā, ārvalstu subsīdijas var izkropļot arī ES iekšējo tirgu un apdraudēt konkurences apstākļu vienlīdzību. Ir arvien vairāk konstatētu gadījumu, kad ārvalstu subsīdijas ir acīmredzot sekmējušas ES uzņēmumu iegādi, ietekmējušas citus investīciju lēmumus vai izkropļojušas subsīdiju saņēmēju rīcību tirgū. Eiropas Savienībā vienotais tirgus un tā noteikumu kopums nodrošina vienlīdzīgus konkurences apstākļus visām dalībvalstīm, ekonomikas dalībniekiem un patērētājiem, tādējādi tie var gūt labumu no ES ekonomikas mēroga un iespējām. Vienotā tirgus noteikumu kopums ietver arī noteikumus par publisko iepirkumu, kuru mērķis ir nodrošināt, ka uzņēmumi var godīgos apstākļos gūt iespēju noslēgt publiskos līgumus un ka līgumslēdzējas iestādes var paļauties uz godīgu konkurenci. Konkurences noteikumi jau no pašiem pirmsākumiem ir piederējuši pie iekšējā tirgus regulējuma. Konkrēti, ES valsts atbalsta noteikumi ļauj nodrošināt, ka publisko iestāžu subsīdijas ir saderīgas ar iekšējo tirgu. Daudzas ārvalstu subsīdijas būtu problemātiskas, ja tās piešķirtu ES dalībvalstis un ja tās tiktu novērtētas saskaņā ar ES valsts atbalsta noteikumiem. Tomēr ES valsts atbalsta noteikumi ir piemērojami tikai publiskajam atbalstam, kuru piešķir ES dalībvalstis, un uz ārpussavienības iestāžu piešķirtajām subsīdijām ES valsts atbalsta kontrole neattiecas. Turklāt trešo valstu iekšējā tirgus ierobežotā atvērtības pakāpe var vēl vairāk izkropļot tirgu. Ja labuma guvējam tā vietējā tirgū nav konkurentu vai konkurence ir ierobežota, tas, balstoties uz savu privileģēto stāvokli, var vieglāk iekarot citus tirgus un attiecīgi baudīt nepamatotas priekšrocības salīdzinājumā ar citiem. Ārvalstu subsīdijām no valstīm, kurās piekļuve tirgiem ir slēgta vai ierobežota, kropļojumu varbūtība ir vēl lielāka. Pašreizējās Covid-19 krīzes kontekstā ES dalībvalstis piešķir ievērojamas valsts atbalsta summas, lai atbalstītu konkrētus uzņēmumus un ES ekonomiku kopumā. Šī ir situācija, kad valsts atbalsts ir neaizstājams rīks, kuru publiskās iestādes var izmantot ekonomikas stabilizēšanai un SARS-CoV-2 vīrusa izpētes paātrināšanai. Tomēr jāatzīmē, ka uz publisko atbalstu arī pašreizējā situācijā joprojām attiecas ES valsts atbalsta kontrole, ar kuru tiek nodrošināts, piemēram, atbalsta samērīgums un līdz minimumam samazināta potenciāli kropļojošā ietekme uz konkurenci. Turklāt pašreizējais novērtēšanas satvars ir laika ziņā ierobežots un attiecas tikai uz krīzes pasākumiem. Šī situācija apliecina, cik svarīga ir vienlīdzīgu konkurences apstākļu saglabāšana iekšējā tirgū, pat ārkārtējos ekonomikas apstākļos. Šī baltā grāmata tika sagatavota, lai uzsāktu izvērstu diskusiju ar dalībvalstīm, citām Eiropas iestādēm un visām ieinteresētajām personām, tostarp nozaru pārstāvjiem, sociālajiem partneriem, pilsoniskās sabiedrības organizācijām, pētniekiem, sabiedrību kopumā un visiem citiem interesentiem, par to, kā vislabāk efektīvi atrisināt apzinātās problēmas. Baltās grāmatas apspriešanas rezultāti tiks izmantoti par pamatu, lai izvēlētos vispiemērotāko veidu, kā vērsties pret ārvalstu subsīdiju radītajiem kropļojumiem – ieskaitot attiecīgus tiesību instrumentu priekšlikumus. Šajā baltajā grāmatā vispirms ir aplūkots ārvalstu subsīdiju jautājuma risināšanas pamatojums, tai skaitā minēti tipiski tādu ārvalstu subsīdiju piemēri, kas acīmredzot apdraud konkurences apstākļu vienlīdzību iekšējā tirgū. Pēc tam ir sniegta analīze par esošajiem tiesību instrumentiem saistībā ar ārvalstu subsīdijām, un ir aplūkots normatīvo nepilnību jautājums. Baltās grāmatas pamatdaļā ir sniegta materiāltiesisko un procedūras aspektu provizoriskā ievirze tiesību instrumentiem, ar kuriem varētu novērst regulējuma nepilnības attiecībā uz: ·ārvalstu subsīdijām, kas kropļo ES iekšējo tirgu šādās jomās: ovispārējā Eiropas Savienībā darbojošos ekonomikas dalībnieku darbība tirgū; oES uzņēmumu iegāde; opubliskā iepirkuma procedūras; ·ārvalstu subsīdijām ES finansējuma kontekstā. 2Problēmas formulējums 2.1Ārvalstu subsīdijas rada kropļojumu risku ES iekšējā tirgū

ES valsts atbalsta noteikumi palīdz iekšējā tirgū saglabāt vienlīdzīgus konkurences apstākļus uzņēmumu labā attiecībā uz subsīdijām, ko piešķir ES dalībvalstis. Šādu noteikumu turpretī nav attiecībā uz subsīdijām, kuras uzņēmumiem, kas darbojas iekšējā tirgū, piešķir ārpussavienības iestādes. Tas attiecas uz situācijām, kad šādu labumu gūstošo uzņēmumu īpašumtiesības vai faktiskā kontrole ir ārpussavienības uzņēmumam vai ārvalstu valdībai. Jāatzīst, ka informācija par piešķirto ārvalstu subsīdiju faktisko summu ir ierobežota. Galvenais iemesls tam ir pārredzamības trūkums un tas, ka netiek pienācīgi pildīts pienākums paziņot par subsīdijām saskaņā ar Nolīgumu par subsīdijām un kompensācijas pasākumiem (SKP nolīgums). Tomēr daži Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) ziņojumi liecina, ka valdības iejaukšanās dažās nozarēs acīmredzot ir plaši izplatīta. ES ekonomika ir atvērta ārvalstu ieguldījumiem. To atspoguļo jaunākie ekonomikas dati. 2016. gadā 3 procentu ES komercsabiedrību īpašumtiesības vai kontrole bija ārpussavienības investoru rokās. Tas atbilst 35 % no kopējiem aktīviem un aptuveni 16 miljoniem darbvietu. Pēdējā laikā investīcijas ir palielinājušās arī no tādām trešām valstīm, kas nav tradicionālās investores, kādas ir Amerikas Savienotās Valstis un Kanāda. Dažos pēdējos gados ir strauji palielinājušās valsts uzņēmumu investīcijas, kā arī “ārzonas investoru” klātbūtne. Ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) līmenis Eiropas Savienībā, to sastāvs un galvenās saņēmējvalstis ir lielumi, kas pastāvīgi mainās. Vēl ir pāragri vērtēt, cik liela būs bijusi Covid-19 pandēmijas ietekme uz ienākošo ĀTI līmeni un kāda ir ES ienākošo ĀTI izcelsme. Lielāka atvērtība pret ārvalstu investīcijām ES ekonomikā ir ne tikai radījusi iespējas, bet arī palielinājusi riskus, piemēram, ārvalstu subsīdiju ietekmi, kas būtu jākontrolē, lai neapdraudētu konkurētspēju un konkurences apstākļu vienlīdzību ES tirgū. Šī problemātika var vēl saasināties, ja uz publiskajiem uzņēmumiem neattiecas tādi paši noteikumi kā uz privātajiem uzņēmumiem un ja finansiālās attiecības starp valsti un tās uzņēmumiem nav pārredzamas. LESD ir neitrāls attiecībā uz uzņēmumu piederību pie publiskā vai privātā sektora. Konkurences noteikumi ir piemērojami gan publiskajiem, gan privātajiem uzņēmumiem. Turklāt saskaņā ar Pārredzamības direktīvu dalībvalstīm papildus pienākumam izpildīt pārredzamības prasības saskaņā ES valsts atbalsta noteikumiem ir pienākums būt pārredzamām attiecībā uz to finansiālajām attiecībām ar to publiskajiem uzņēmumiem. Tāpat kā tas ir ES dalībvalstu piešķirta valsts atbalsta gadījumā, ārvalstu subsīdijas var izkropļot konkurenci iekšējā tirgū un izraisīt nevienlīdzīgus konkurences apstākļus, kuros mazāk efektīvi ekonomikas dalībnieki aug un palielina savu tirgus daļu uz efektīvāku ekonomikas dalībnieku rēķina. Līdzīgi ārvalstu subsīdijas var arī novest pie dārgi izmaksājošas un bieži neracionālas sacensības un izraisīt subsidēšanas sacensību starp publiskajām iestādēm. Papildu faktori, kas mēdz palielināt šādu kaitīgo ietekmi, ir pārredzamības un savstarpīguma trūkums piekļuvē trešo valstu tirgiem. Papildus vispārīgām bažām par ārvalstu subsīdijām uzņēmumiem Eiropas Savienībā, pastāv arī konkrētākas bažas par ārvalstu subsīdijām attiecībā uz ES mērķuzņēmumu iegādi un publisko iepirkumu. Attiecībā uz uzņēmumu iegādēm cena, kuru pircēji ir gatavi maksāt, parasti atspoguļo efektivitātes pieaugumu vai ieņēmumu palielinājumu, ko tie var iegūt, iegādājoties konkrētos aktīvus. Savukārt subsīdija var subsidētajam iegādātājuzņēmumam dot iespēju maksāt augstāku cenu par konkrētajiem aktīviem nekā scenārijā bez subsīdijas, un tādējādi var izkropļot ES aktīvu vērtējumu. Tādējādi ārvalstu subsīdijas var novest pie nepamatoti augstām iegādes cenām (un tādējādi izkonkurēt citus ar savu piedāvājumu) un liegt nesubsidētiem iegādātājuzņēmumiem gūt efektivitātes pieaugumu vai piekļūt svarīgām tehnoloģijām. Līdz ar to ārvalstu subsīdijas var novest pie neefektīva resursu vispārējā sadalījuma un jo īpaši subsīdijas nesaņemošo uzņēmumu konkurētspējas un inovācijas potenciāla mazināšanās. Turklāt dažos gadījumos ārvalstu subsīdiju piešķiršanas virzītājspēks var būt stratēģiskais mērķis iedibināt spēcīgu klātbūtni ES vai sekmēt kāda uzņēmuma iegādi, lai pēc tam pārvestu tehnoloģijas uz citām ražotnēm, potenciāli arī ārpus ES. Tādējādi pastāv konkrēta vajadzība nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus attiecībā uz ES mērķuzņēmumu iegādi. Tādā veidā varētu nodrošināt, ka visi uzņēmumi vienlīdzīgos apstākļos konkurētu par būtisku aktīvu iegādi un iespēju būt tehnoloģiju avangardā, vienlaikus saglabājot ieguvumus, ko sniedz starptautiskā konkurence un ienākošie ārvalstu tiešie ieguldījumi. ES iepirkuma tirgus ir lielā mērā atvērts trešo valstu piedāvājuma iesniedzējiem. Konkursa nolikumu publicēšana ES mērogā nodrošina pārredzamību un rada tirgus iespējas gan ES, gan ārpussavienības valstu uzņēmumiem. Tomēr ES uzņēmumi ne vienmēr ir vienādās pozīcijās ar uzņēmumiem, kas saņem ārvalstu subsīdijas. Subsidētiem uzņēmumiem var būt iespēja iesniegt izdevīgākus piedāvājumus, tādējādi vai nu vispār atturot nesubsidētus uzņēmumus no piedalīšanās, vai arī iegūstot līgumslēgšanas tiesības, pārspējušiem nesubsidētus, efektīvākus uzņēmumus. Tāpēc ir svarīgi nodrošināt, lai ārvalstu subsīdiju saņēmēji, kas iesniedz piedāvājumus ES publiskajos iepirkumos, konkurētu vienlīdzīgos apstākļos. Daudziem publiskajiem pircējiem ierobežotā budžeta dēļ ir tieksme līgumslēgšanas tiesības piešķirt piedāvājuma iesniedzējiem, kas piedāvā zemas cenas, nevērtējot, vai šādas cenas bija iespējamas ārvalstu subsīdiju dēļ. Tas ir iespējams ne tikai attiecībā uz tādām līgumslēgšanas tiesībām, kuras piešķir uz cenas pamata, bet arī attiecībā uz tām, kuras piešķir, balstoties uz labāko cenas un kvalitātes attiecību, jo kvalitātes kritēriji reti atsver būtiskas cenu atšķirības, kā, piemēram, ārvalstu subsīdiju ietekmē. Tāda pati kropļojoša ietekme var rasties, ja uzņēmumi, kas gūst labumu no ārvalstu subsīdijām, pretendē uz finansējumu no ES budžeta. 2.2Pārskats par gadījumiem, kuros izmantotas ārvalstu subsīdijas Ir vairāki iespējamie mērķi, ko ārpussavienības iestādes tiecas sasniegt ar ārvalstu subsīdijām, turklāt tie ne obligāti ir tīri ekonomiskas dabas, un ir dažādi veidi, kā var piešķirt subsīdiju uzņēmumam Eiropas Savienībā. Turpmāk sniegti daži piemēri. Pirmkārt, uzņēmumi var saņemt subsīdijas to esošās darbības veicināšanai ES. Ārvalstis var piešķirt subsīdijas (piemēram, dotācijas) vai nodrošināt lētāku finansējumu uzņēmumam Eiropas Savienībā (piemēram, meitasuzņēmumam, kas atrodas ES). Ārvalstis var piešķirt subsīdiju arī mātesuzņēmumam, kas atrodas ārpus ES (piemēram, izmantojot uzņēmumu ienākuma nodokļa režīmu, kas paredz selektīvas priekšrocības) un kas pēc tam ar grupas iekšējo darījumu starpniecību finansē meitasuzņēmumu, kurš atrodas ES. Uzņēmums Eiropas Savienībā var arī saņemt finansējumu ar preferenciāliem nosacījumiem no ārvalstu bankām tieši uz ārvalsts rīkojuma pamata. Turklāt trešām valstīm var būt noslēgti sadarbības nolīgumi ar ES vietējām iestādēm vai ES attīstības bankām, un tādējādi tās ar šo iestāžu vai banku starpniecību var novirzīt ārvalstu subsīdijas uzņēmumiem Eiropas Savienībā. Dažos gadījumos ārvalstu subsīdijas tiek piešķirtas ar tiešu mērķi radīt uzņēmumiem iespēju iesniegt piedāvājumus par publiskajiem līgumiem par cenām, kas ir zemākas par tirgus cenu vai pat par pašizmaksu, tiešā veidā izkonkurējot nesubsidētus uzņēmumus ar viszemāko cenu. Subsīdijas turklāt var arī vispārēji veicināt agresīvu rīcību tirgū. Šādu rīcību, kuru nemotivē parastie komercapsvērumi, var diktēt stratēģiskie mērķi, piemēram, iegūt vietu stratēģiski svarīgos tirgos vai reģionos vai iegūt privileģētu piekļuvi kritiski svarīgai infrastruktūrai, ieskaitot infrastruktūru, uz kuru attiecas Direktīvas 2014/25/ES noteikumi. Visbeidzot, ārvalstu subsīdijas var arī sekmēt uzņēmumu iegādi nolūkā palīdzēt ārpussavienības uzņēmumiem izvērsties ES. Ārpussavienības iestādes var būt ieinteresētas konkrēti ievirzīt iegādes darījumus, piedāvājot preferenciālu finansējumu, aizdevumu garantijas un citus līdzekļus kapitāla izmaksu samazināšanai. Šādi pasākumi var būt tiešā veidā vērsti uz to, lai atbalstītu uzņēmumu ārējās investīcijas, piešķirot speciālas nodokļu atlaides (ienākuma nodokļa samazinājumu) vai finansējumu no valdības atbalstītiem investīciju fondiem vai starpniekiem. Visām šīm iespējamajām priekšrocībām var būt būtiska ietekme uz virscenu, ko piedāvā iegādes darījumos. Ievērojams skaits ĀTI darījumu notiek ar tādu ārzonas finanšu centru starpniecību, kuri var piedāvāt īpašus nodokļu nosacījumus. Proti, 10,9 % no visiem ārvalstu investoriem, kuriem ir kontrole pār ES uzņēmumiem, ir iedibināti šādos ārzonas finanšu centros. 3Regulējuma nepilnību analīze Ir atsevišķi ES un starptautiskie instrumenti, kas būtu jāņem vērā, apsverot, kā vērsties pret konkurences kropļojumiem, kurus iekšējā tirgū rada ārvalstu subsīdijas. Lai gan šie starptautiskie un ES noteikumi zināmā mērā pievēršas šiem kropļojumiem, turpmāk sniegtā nepilnību analīze liek secināt, ka šis jautājums nav visaptveroši reglamentēts nevienā no esošajiem instrumentiem. Regulējuma nepilnības šķiet jo īpaši pastāvam attiecībā uz ārvalstu subsīdijām, kuras izpaužas kā finansējuma plūsmas, kas sekmē ES uzņēmumu iegādi, vai subsīdijām, ar kurām tiek atbalstīta tādu uzņēmumu darbība, kuri atrodas ES. Tas pats sakāms par gadījumiem, kad ārvalstu subsīdijas kropļo publiskā iepirkuma procedūras vai kad ārvalstu subsīdijas dod labumu attiecībā uz piekļuvi ES finansiālajam atbalstam. Tāpēc šajā baltajā grāmatā ir aprakstītas iespējamās iezīmes, kādas varētu būt jauniem instrumentiem, ar kuriem varētu novērst esošās regulējuma nepilnības un nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū. Tomēr jāatzīmē, ka ir iespējama pārklāšanās starp šādiem jaunajiem instrumentiem un esošajiem noteikumiem. Tāpēc 6. iedaļā ir sīkāk iztirzāta šī pārklāšanās un tas, kā jaunie instrumenti mijiedarbotos ar esošajiem ES un starptautiskajiem noteikumiem.

3.1ES konkurences noteikumi ES uzņēmumu apvienošanās un pretmonopola noteikumi dod Komisijai iespēju iejaukties, ja uzņēmumu koncentrācija vai tirgus prakse kropļo konkurenci iekšējā tirgū. Ne ES pretmonopola, ne ES apvienošanās kontroles noteikumos nav paredzēts konkrēti ņemt vērā, vai ekonomikas dalībnieks varētu būt guvis labumu no ārvalstu subsīdijām (kaut gan principā novērtējumā šo aspektu varētu skatīt), un tie neļauj Komisijai (vai dalībvalstīm) iejaukties un lemt vienīgi vai galvenokārt uz šāda pamata. ES valsts atbalsta noteikumi ir piemērojami, ja finansiālais atbalsts, ko ES dalībvalstis piešķir uzņēmumiem, kropļo vai draud kropļot konkurenci iekšējā tirgū. Tomēr ES valsts atbalsta noteikumi neattiecas uz finansiālo atbalstu, ko ārpussavienības iestādes piešķir uzņēmumiem Eiropas Savienībā vai nu tieši, vai caur to mātesuzņēmumiem ārpus ES. 3.2ES tirdzniecības politika Tirdzniecības politikas jomā ES rīcībā ir daži instrumenti, ar kuriem var atjaunot vienlīdzīgus konkurences apstākļus preču tirdzniecības un investīciju jomā: daudzpusējā līmenī – PTO SKP nolīgums, divpusējā līmenī – brīvās tirdzniecības nolīgumi, kā arī tādi vienpusēji pasākumi kā tirdzniecības aizsardzības instrumenti. Šie instrumenti ļauj ES reaģēt uz negodīgu konkurenci, ja produkti ražoti ar ārpussavienības finansējuma atbalstu (antisubsidēšanas pasākumi). Pasākumi, ar kuriem vēršas pret negodīgu praksi, parasti izpaužas kā papildu ievedmuitas nodoklis, kura mērķis ir novērst kaitējumu, ko radījušas ārpussavienības konkurentu saņemtās subsīdijas. Tomēr šiem instrumentiem ir savi ierobežojumi, un tie neļauj vērsties pret visām ārvalstu subsīdijām, kas ietekmē iekšējo tirgu. Antidempinga un antisubsidēšanas noteikumi attiecas uz preču importu ES. Tie neaptver pakalpojumu tirdzniecību, investīcijas un citas finanšu plūsmas saistībā ar uzņēmumu iedibināšanu un darbību ES. Regula, ar ko izveido regulējumu ārvalstu tiešo ieguldījumu Eiropas Savienībā izvērtēšanai (ĀTI izvērtēšanas regula), ir svarīgs rīks, ar kuru pievēršas tādiem riskiem drošībai vai sabiedriskajai kārtībai, kurus rada ārvalstu investīcijas, kas ir vērstas uz ES vai dalībvalstu kritiski svarīgajiem aktīviem. Tomēr ĀTI izvērtēšanas regulas mērķis ir noteikt ārvalstu tiešo ieguldījumu iespējamo ietekmi uz drošību un sabiedrisko kārtību, izvērtējot ĀTI ietekmi uz kritisko infrastruktūru, kritiskajām tehnoloģijām, kritisko resursu piegādēm utt., un tā nepievēršas konkrēti jautājumam ārvalstu subsīdiju radītajiem kropļojumiem. Starptautiskā līmenī ES var iesniegt sūdzību pret PTO valsti par SKP nolīguma pārkāpumiem, īpaši, ja PTO valsts piešķir subsīdijas, kas ir aizliegtas ar minēto nolīgumu, vai subsīdijas, kas var nelabvēlīgi ietekmēt ES intereses, un pieprasīt, lai konkrēto jautājumu izskata PTO ekspertu grupa. Tomēr arī SKP nolīguma piemērošanas joma aprobežojas ar preču tirdzniecību. PTO GATS ir paredzētas pilnvaras izstrādāt noteikumus par subsīdijām pakalpojumu tirdzniecības jomā, bet līdz šim šādi noteikumi nav izstrādāti. 3.3Publiskais iepirkums Esošais ES tiesiskais regulējums publiskā iepirkuma jomā nav konkrēti vērsts uz ES iepirkuma tirgu kropļojumiem, ko rada ārvalstu subsīdijas. ES publiskā iepirkuma direktīvās, kas ir vienotā tirgus instrumenti, nav paredzēti konkrēti noteikumi par tādu ekonomikas dalībnieku dalību, kuri gūst labumu no ārvalstu subsīdijām. Līgumslēdzējām iestādēm ir plaša rīcības brīvība gan publiskā iepirkuma procedūras izstrādē, gan procedūras ietvaros iesniegto piedāvājumu izvērtēšanā. Turklāt līgumslēdzējām iestādēm, izvērtējot piedāvājumus, nav juridiska pienākuma pārbaudīt ārvalstu subsīdiju klātbūtni, un nav paredzētas konkrētas juridiskās sekas gadījumā, ja konstatētas kropļojošas ārvalstu subsīdijas. Eiropas Savienība vairākos starptautiskajos nolīgumos (piemēram, Nolīgumā par valsts iepirkumu un divpusējos brīvās tirdzniecības nolīgumos, kuros iekļautas nodaļas par iepirkumu) ir apņēmusies piešķirt trešām valstīm piekļuvi savam publiskā iepirkuma tirgum attiecībā uz precēm, pakalpojumiem un piegādātājiem. Attiecīgi publiskā iepirkuma direktīvās ir noteikts, ka publiskajiem pircējiem ES pret nolīgumus parakstījušo valstu būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem ir jāizturas tikpat labvēlīgi kā pret ES būvdarbiem, piegādēm, pakalpojumiem un ekonomikas dalībniekiem, ja minētie nolīgumi attiecas uz konkrēto iepirkumu. Kur šā pienākuma nav, ekonomikas dalībniekiem no trešām valstīm, kuras nav noslēgušas nolīgumu ar ES par publiskā iepirkuma tirgus atvēršanu vai uz kuru precēm, pakalpojumiem un būvdarbiem tas neattiecas, nav garantētas piekļuves iepirkuma procedūrām ES, un tie var tikt izslēgti. Praksē lēmumi izslēgt trešo valstu pretendentus, uz kuriem garantētā piekļuve neattiecas, varētu tikt pamatoti ar ārvalstu subsīdiju saņemšanu, taču pašreizējā tiesiskajā regulējumā nav paredzēta šāda saikne. Publiskie pircēji var ņemt vērā ārvalstu subsīdiju klātbūtni, izvērtējot riskus no līgumu izpildes viedokļa. Konkrētāk, publiskie pircēji subsīdijas var ņemt vērā, novērtējot piedāvājuma vispārējo finansiālo dzīvotspēju. Attiecībā uz šo novērtējumu Direktīvas 2014/24/ES 69. pants paredz līgumslēdzējām iestādēm iespēju noraidīt piedāvājumus, ko tās uzskata par nepamatoti lētiem, ja piedāvājuma iesniedzēja sniegtie skaidrojumi un pierādījumi nepietiekami pamato piedāvāto zemo cenu. Ja minētā novērtējuma ietvaros ir iespējams konstatēt, ka piedāvājuma iesniedzējs ir saņēmis ar LESD nesaderīgu ES valsts atbalstu, kurš tam devis iespēju iesniegt lētu piedāvājumu, tad piedāvājumu var noraidīt tikai šā iemesla dēļ, ja ir izpildīti papildu nosacījumi. Minētais Direktīvas 2014/24/ES 69. pants turpretī neparedz atbilstošu normu par ārvalstu subsīdijām, kas piedāvājuma iesniedzējiem dod iespēju iesniegt lētus piedāvājumus. Ja ārvalstu subsīdiju piešķiršanu ir iespējams ņemt vērā vispārējā novērtējumā un publiskie pircēji galu galā nolemj noraidīt piedāvājumu kā nepamatoti lētu, noraidīšana ir jāpamato, pierādot, ka ārvalstu subsīdijas kaitē piedāvājuma dzīvotspējai un piedāvājuma iesniedzēja spējai izpildīt līgumu par piedāvāto (nepamatoti lēto) cenu. ES publiskie pircēji turklāt tiek mudināti savā iepirkumā noteikt augstus vidiskos un sociālos standartus un gādāt par to, uz ES un trešo valstu piedāvājuma iesniedzējiem attiecas vienādi standarti. Proti, pircēji augstu standartu nodrošināšanas nolūkā var izmantot tehniskās specifikācijas un izslēgšanas, atlases un piešķiršanas kritērijus, kā arī noteikt līguma izpildes klauzulas. Lai gan šādas prasības praksē varētu palīdzēt radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, tās nav speciāli paredzētas, lai novērstu ārvalstu subsīdiju potenciāli kropļojošo ietekmi kopumā un vēl jo mazāk attiecībā uz subsidētajiem subjektiem, kas iedibināti ES, jo uz tiem jau attiecas tādi paši noteikumi kā uz nesubsidētajiem uzņēmumiem. Praksē publiskajiem pircējiem nav informācijas, kas nepieciešama, lai noskaidrotu, vai piedāvājuma iesniedzēji gūst labumu no ārvalstu subsīdijām, un novērtētu, kādā mērā subsīdijas rada kropļojumus iepirkuma tirgos. Publiskie pircēji arī varētu būt īstermiņā ekonomiski ieinteresēti piešķirt līgumslēgšanas tiesības šādiem piedāvājuma iesniedzējiem, pat ja piedāvātās zemas cenas iemesls ir ārvalstu subsīdijas. Beidzamais aplūkotais regulējums ir Starptautiskā iepirkuma akts (SIA), kura mērķis ir stimulēt tirdzniecības partnerus risināt sarunas ar ES par to iepirkuma tirgu atvēršanu ES uzņēmumiem. Ja SIA tiks pieņemts tā pašreizējā formā, tas palīdzētu uzlabot piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem ārpus ES, bet tas nepievērsīsies iepirkuma procedūru kropļojumiem iekšējā tirgū, ko izraisa ārvalstu subsīdijas, kuras piešķir uzņēmumiem, kas piedalās ES iepirkuma tirgos. Esošie noteikumi ES publiskā iepirkuma jomā nav pietiekami, lai izskatītu un novērstu ārvalstu subsīdiju radītos kropļojumus. Secināms, ka attiecībā uz situāciju, kad ārvalstu subsīdijas sekmē un kropļo piedāvājumu iesniegšanu ES publiskā iepirkuma procedūrā, pastāv regulējuma nepilnības. 3.4ES finansējums Piekļuvi ES finansiālajam atbalstam reglamentē Finanšu regulas (“Finanšu regula” jeb “FR”) noteikumi. Trešo valstu subjektu piekļuvi ES finansējumam reglamentē nolīgumi ar trešām valstīm. Minētos noteikumus papildina regulas, kas attiecas uz ES izdevumu programmām un fondiem. Visos šajos noteikumus ir ietvertas normas, kuru mērķis ir aizsargāt konkurences apstākļu vienlīdzību. Piemēram, ir paredzēti pasākumi nepamatoti lētu piedāvājumu ietekmes mazināšanai.

Tomēr pašlaik nevienā no šiem noteikumiem nav ņemtas vērā iespējamās ārvalstu subsīdijas un to ietekme uz uzņēmuma spēju iegūt ES finansējumu uz šādu subsīdiju pamata neatkarīgi no tā, kur uzņēmums iedibināts. Attiecībā uz dalīto pārvaldību jāatzīmē, ka no ES finansējuma jautājumu viedokļa ir nozīmīga arī 3.3. iedaļā sniegtā regulējuma nepilnību analīze un citi šīs baltās grāmatas apsvērumi par publisko iepirkumu, jo dalībvalstis piemēro šos noteikumus ES finansētiem projektiem, kurus īsteno dalītās pārvaldības režīmā. 4Vispārīgais un konkrēti uzņēmumu iegādes un publiskā iepirkuma jomā ierosinātais satvars nolūkā vērsties pret iekšējā tirgus kropļojumiem, kurus rada ārvalstu subsīdijas Kā liecina nepilnību analīze, ES rīcībā jau ir atsevišķi rīki, kas ļauj vērsties pret kropļojumiem, ko ārvalstu subsīdijas var radīt iekšējā tirgū, īpaši, ja ārvalstu subsīdijas tiek piešķirtas preču importa jomā. Tomēr no nepilnību analīzes un problēmas formulējuma izriet arī, ka esošie rīki ir jāpapildina, lai varētu izskatīt un novērst konkrēti tos ES iekšējā tirgus kropļojumus, kurus rada ārpussavienības iestāžu piešķirtās subsīdijas. Tāpēc šajā baltās grāmatas iedaļā apspriešanas nolūkā ir piedāvāts satvars attiecībā uz to, kā varētu vērsties pret, pirmkārt, kropļojumiem, kurus rada ārvalstu subsīdijas, ko piešķir ekonomikas dalībniekam ES tirgū (1. modulis), un, otrkārt, kropļojumiem, kurus ārvalstu subsīdijas rada ES mērķuzņēmumu iegādē (2. modulis) un publiskajā iepirkumā (3. modulis). Visos moduļos izšķirīgais kritērijs ir subsīdijas izcelsme, proti, tas, ka to piešķir trešā valsts. Moduļus varētu piemērot katru atsevišķi vai kombinēti. Turpmākajā tekstā par katru moduli sniegts sīkāks apraksts, kas ietver moduļa pamatiezīmju un piemērošanas jomas raksturojumu, iespējamos kritērijus, kurus kompetentās uzraudzības iestādes varētu izmantot, novērtējot, vai ir konstatējama ārvalstu subsīdija un vai tā kropļo iekšējo tirgu, procedūras aprakstu un iespējamos korektīvos pasākumus. Termins “ārvalstu subsīdija” šīs baltās grāmatas nozīmē ir definēts I pielikumā. 4.1Vispārīgais instruments attiecībā uz ārvalstu subsīdijām (1. modulis) 4.1.1Pamatiezīmes 1. modulis ir iecerēts kā vispārīgs instruments attiecībā uz ārvalstu subsīdijām, kuras rada kropļojumus iekšējā tirgū un tiek piešķirtas labuma guvējiem, kas ir iedibināti vai – dažos gadījumos – darbojas ES. Saskaņā ar šo moduli kompetentās uzraudzības iestādes (Komisija un attiecīgās dalībvalstu iestādes, kuras savas attiecīgās noteikumu piemērošanas pilnvaras īstenotu dalītā izskatīšanas sistēmā, lai novērstu pārklāšanos) var rīkoties, reaģējot uz jebkuru to skatījumā būtisku informāciju, kas liecina par ārvalstu subsīdijas piešķiršanu labuma guvējam, kurš darbojas ES. Šādas informācijas avots varētu būt, piemēram, tirgus dalībnieki vai dalībvalstis. Lieta tiktu sākta ar provizorisko izskatīšanu, kurā izvērtē, vai pastāv ārvalstu subsīdija, kas var izkropļot iekšējo tirgu. Ja pēc provizoriskās izskatīšanas bažas nebūtu konstatētas – ārvalstu subsīdijas nav vai nav norāžu par iekšējā tirgus kropļojumiem, vai lieta nav prioritāra – kompetentā uzraudzības iestāde lietu slēgtu. Savukārt, ja būs pierādījumi, kas vedina domāt, ka ārvalstu subsīdija varētu izkropļot iekšējā tirgus pienācīgu darbību, pēc tam tiktu veikta padziļināta izmeklēšana, kurā kompetentajai uzraudzības iestādei jāpārbauda provizoriskais konstatējums, ka pastāv ārvalstu subsīdija, kas kropļo iekšējo tirgu. Ja padziļinātās izmeklēšanas noslēgumā apstiprinātos, ka ārvalstu subsīdija, iespējams, izkropļoja vai var izkropļot iekšējā tirgus pienācīgu darbību, kompetentajai uzraudzības iestādei būtu iespēja noteikt pasākumus, lai novērstu šos iekšējā tirgus kropļojumus (“korektīvie pasākumi”). Izmeklēšana turpretī tiktu slēgta, ja ārvalstu subsīdijas esība neapstiprinātos, nebūtu norāžu par izkropļojumu vai pēc samēra pārbaudes tiktu konstatēts, ka iespējamo subsīdijas radīto kropļojumu atsvērtu pozitīvā ietekme, kuru atbalstītā saimnieciskā darbība vai investīcija varētu radīt Eiropas Savienībā vai attiecībā uz ES atzītām publiskās politikas interesēm. 4.1.21. moduļa tvērums 4.1.2.1Vispārīgie apsvērumi 1. modulim ir plašs materiāltiesiskais tvērums, un tas ļautu skatīt kropļojošas ārvalstu subsīdijas visās tirgus situācijās. Tas nozīmē, ka 1. modulis ietvertu arī iespēju izskatīt uzņēmumu iegādi, kuru sekmē ārvalstu subsīdijas, un/vai to, kā tirgū attiecībā uz publisko iepirkumu rīkojas subsidēts piedāvājuma iesniedzējs. 4.1.2.2Ārvalstu subsīdijas, kas dod labumu uzņēmumam Eiropas Savienībā 1. moduļa mērķis ir vērsties pret kropļojumiem, kurus ārvalstu subsīdijas rada Eiropas Savienībā. Tāpēc 1. modulis tiktu piemērots Eiropas Savienībā iedibinātiem uzņēmumiem, kuri gūst labumu no ārvalstu subsīdijām. Alternatīvi 1. moduļa piemērošanu varētu apsvērt arī noteiktiem uzņēmumiem, kuri ES darbojas citādi un gūst labumu no ārvalstu subsīdijām. Abi šie varianti aplūkoti turpmāk. Abos variantos kompetentajām iestādēm būtu iespējams rīkoties tikai tad, ja subsīdija rada kropļojumus iekšējā tirgū. ·Uzņēmumi, kas iedibināti ES Šis variants attiektos uz ārvalstu subsīdiju tad, ja tā dod labumu uzņēmumam, kas iedibināts ES. Uzņēmumu uzskata par iedibinātu ES, ja kāds no tā subjektiem ir iedibināts ES. Ja subsīdija piešķirta subjektam, kurš iedibināts ārpus ES, tad tas, kādā mērā no ārvalstu subsīdijas gūtais labums ir attiecināms uz ES iedibināto subjektu, būtu jānosaka, ņemot vērā tādus būtiskos kritērijus kā ārvalstu subsīdijas mērķis un nosacījumi vai līdzekļu faktiskais izmantojums (piemēram, uz attiecīgā uzņēmuma pārskatu pamata). ·Uzņēmumi, kas darbojas ES

Būtu jāapsver iespēja 1. moduli piemērot ne tikai uzņēmumiem, kas iedibināti ES, bet arī noteiktiem uzņēmumiem, kas gūst labumu no ārvalstu subsīdijām un ES darbojas citādi, piemēram, ja uzņēmums, kas iedibināts ārpus ES, vēlas iegādāties ES mērķuzņēmumu. 4.1.2.3Datums, kurā subsīdiju uzskata par piešķirtu 1. modulis uz ārvalstu subsīdiju attiektos no brīža, kad labuma guvējam ir tiesības saņemt subsīdiju. Subsīdijas faktiskā samaksa nav nepieciešams priekšnosacījums tam, lai uz subsīdiju varētu attiecināt 1. moduli. Samaksai savukārt ir nozīme tad, kad tiek noteikts atbilstošais korektīvais pasākums (sīkāk par to turpmāk). 4.1.3Iekšējā tirgū izraisīto kropļojumu novērtējums Ja ir konstatēta ārvalstu subsīdija, kompetentā uzraudzības iestāde novērtētu, vai šī subsīdija izraisa kropļojumu iekšējā tirgū. Ņem vērā gan faktiskos, gan potenciālos kropļojumus. Par konkrētām ārvalstu subsīdiju kategorijām tiktu pieņemts, ka tās, visticamāk, rada kropļojumus iekšējā tirgū. Par visām pārējām ārvalstu subsīdijām būtu jāveic sīkāks novērtējums pēc rādītājiem, kas palīdz noteikt, vai ārvalstu subsīdija faktiski vai potenciāli izkropļo iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Turklāt abos scenārijos attiecīgajam uzņēmumam ir iespēja pierādīt, ka konkrētā ārvalstu subsīdija lietas konkrētajos apstākļos nevar izkropļot iekšējo tirgu. Kopumā ir ierosināts atzīt, ka ārvalstu subsīdijas, kas nepārsniedz noteiktu robežvērtību, nav problemātiskas, jo, visticamāk, nekropļo iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Attiecībā uz ārvalstu subsīdijām, kas nepārsniedz minēto robežvērtību, būtu jāpieņem, ka tās nespēj izkropļot iekšējā tirgus pareizu darbību. Šo robežvērtību varētu noteikt 200 000 EUR apmērā triju secīgu gadu periodā. Šī summa atbilstu de minimis robežvērtībai, kas noteikta ES valsts atbalsta noteikumos. 4.1.3.1Ārvalstu subsīdiju kategorijas, kuras uzskatāmas par tādām, kas, visticamāk, kropļo iekšējo tirgu Konkrētu kategoriju ārvalstu subsīdijas (tāpat kā konkrētu veidu valsts atbalsta gadījumā) ir tādas, kas, visticamāk, rada kropļojumus iekšējā tirgū to būtības un formas dēļ. Par šīm ārvalstu subsīdiju kategorijām varētu atzīt, ka tās rada kropļojumus iekšējā tirgū. Tās varētu ietvert šādas subsīdijas: ·subsīdijas eksporta finansējuma formā, izņemot, ja eksporta finansējums tiek piešķirts saskaņā ar ESAO Vienošanos par oficiāli atbalstītiem eksporta kredītiem; ·subsīdijas (piemēram, parāda atlaišana) grūtībās nonākušiem uzņēmumiem, t. i., uzņēmumiem, kas nespēj iegūt ilgtermiņa finansējumu vai investīciju līdzekļus no neatkarīgiem komerciālajiem avotiem, izņemot, ja tiem ir pārstrukturēšanas plāns, kas nodrošina labuma guvēja dzīvotspēju ilgtermiņā un paredz ievērojamu pašu ieguldījumu. Šajā kategorijā neietilpst subsīdijas, kuras piešķir, lai novērstu būtiskus valsts vai globālus ekonomikas traucējumus, ja tās ir ierobežotas laika ziņā un ir samērīgas, ņemot vērā novēršamo traucējumu; ·subsīdijas, kas izpaužas kā valdības garantijas par konkrētu uzņēmumu parādiem vai saistībām bez jebkādiem minēto parādu un saistību summas ierobežojumiem vai ja garantijas ilgums ir neierobežots; ·darbības subsīdijas, kas izpaužas kā nodokļu atvieglojumi, izņemot vispārējus pasākumus; ·ārvalstu subsīdijas, kas tieši sekmē uzņēmuma iegādi. 4.1.3.2Visu pārējo ārvalstu subsīdiju novērtējums pēc rādītājiem Arī ārvalstu subsīdijas, kas neietilpst kādā no iepriekš minētajām kategorijām, var izraisīt kropļojumus iekšējā tirgū. Šādas ārvalstu subsīdijas var ļaut mazāk efektīviem ekonomikas dalībniekiem augt un palielināt tirgus daļu iekšējā tirgū uz efektīvāku ekonomikas dalībnieku rēķina, kuri subsīdijas nesaņem. Ekonomikas dalībnieki, kas saņem ārvalstu subsīdijas, arīdzan varētu savus produktus saražot lētāk un galu galā piedāvāt savus produktus un pakalpojumus iekšējā tirgū par zemākām cenām, kaitējot konkurentiem, kas subsīdijas nesaņem. Ārvalstu subsīdijas turklāt var radīt iespēju to saņēmējiem izkonkurēt ar saviem piedāvājumiem citus, iespējami efektīvākus ekonomikas dalībniekus, pērkot preces vai iegādājoties uzņēmumus. Šādos gadījumos, kas neietilpst iepriekš noteiktajās kropļojošo subsīdiju kategorijās, ārvalstu subsīdijas ir jāizvērtē sīkāk, lai noteiktu, vai tās faktiski vai potenciāli apdraud konkurences apstākļu vienlīdzību iekšējā tirgū. Ņemot vērā vispārējo pārredzamības trūkumu attiecībā uz ārvalstu subsīdijām un komerciālās realitātes komplicētību, ir grūti nepārprotami apzināt un vēl jo vairāk skaitliski izteikt konkrētu ārvalstu subsīdiju ietekmi uz iekšējo tirgu. Tāpēc, lai noteiktu šo ietekmi, ir nepieciešams izmantot rādītāju kopumu, kas attiecas uz subsīdijām un attiecīgo tirgus situāciju. Vērā ņemamie rādītāji varētu ietvert šādus kritērijus (neizsmeļošs saraksts): ·attiecīgās subsīdijas relatīvais lielums: jo lielāks subsīdijas apmērs relatīvā izteiksmē, jo lielāka varbūtība, ka tai ir negatīva ietekme uz iekšējo tirgu. Piemēram, investīciju subsīdijas gadījumā tās lielumu var salīdzināt ar investīcijas lielumu; ·labuma guvēja stāvoklis: piemēram, jo lielāks saņēmējs, jo lielāka varbūtība, ka subsīdija izraisa kropļojumus. Principā var uzskatīt, ka subsīdijām maziem un vidējiem uzņēmumiem ir mazāka varbūtība radīt kropļojumus. Jo lielāka ir labuma guvēja neizmantotā ražošanas jauda, jo lielāka varbūtība, ka subsīdija izraisīs kropļojumus; ·situācija attiecīgajā tirgū: piemēram, subsīdijas labuma guvējiem, kas darbojas tirgos ar strukturālu jaudas pārpalikumu, ir ar lielāku kropļojumu varbūtību nekā citas. Subsīdijas labuma guvējiem, kas darbojas tirgos ar augstu koncentrācijas pakāpi, ir ar lielāku kropļojumu varbūtību nekā citas. Tāpat arī subsīdijas strauji augošos augsto tehnoloģiju tirgos ir ar lielāku kropļojumu varbūtību;

·rīcība attiecīgajā tirgū, piemēram, citu izkonkurēšana uzņēmumu iegādē vai kropļojoši piedāvājumi iepirkuma procedūrās; ·labuma guvēja aktivitātes līmenis iekšējā tirgū: subsīdijas, ko piešķir uzņēmumiem ar ierobežotu aktivitāti iekšējā tirgū, ir ar mazāku iekšējā tirgus kropļojumu varbūtību. Turklāt tiks apsvērta arī iespēja, ka kompetentā uzraudzības iestāde varētu ņemt vērā to, vai labuma guvējam ir privileģēta piekļuve savam iekšzemes tirgum (tādu pasākumu rezultātā, kas līdzvērtīgi īpašām vai ekskluzīvām tiesībām), kura rada mākslīgu konkurences priekšrocību, kas varētu tikt izmantota ES iekšējā tirgū un tādējādi pastiprinātu subsīdijas kropļojošo ietekmi. 4.1.4ES interešu kritērijs Ja ir konstatēts, ka ārvalstu subsīdija var izkropļot iekšējo tirgu, un ir pierādījumi par iespējamu pozitīvo ietekmi, ko atbalstītā saimnieciskā darbība vai investīcija varētu radīt Eiropas Savienībā vai attiecībā uz ES atzītām publiskās politikas interesēm, izkropļojums būtu jāsamēro ar šo iespējamo pozitīvo ietekmi. Šajā novērtējumā tiktu ņemti vērā tādi ES publiskās politikas mērķi kā tas, vai tiek veicināta darbvietu radīšana, klimatneitralitātes panākšana, vides aizsardzība, digitālā pārveide, drošība, sabiedriskā kārtība un sabiedrības drošība un noturība. Samērojot šos apsvērumus ar iespējamo kropļojumu, tiktu ņemts vērā kropļojuma apmērs. Turklāt šajā samēra pārbaudē jābalstās uz dažādo interešu novērtējumu, ieskaitot vajadzību aizsargāt patērētāju intereses. Ja, visu kopā ņemot, iekšējā tirgus izkropļojumu, kuru rada ārvalstu subsīdija, pietiekamā mērā atsver atbalstītās saimnieciskās darbības vai investīcijas pozitīvā ietekme, izmeklēšana tālāk nebūtu jāturpina. 4.1.5Procedūra Ir ierosināts 1. moduļa procedūru veidot kā divpakāpju sistēmu, kurā ietilptu provizoriskā izskatīšana attiecībā uz iespējamo iekšējā tirgus izkropļojumu ārvalstu subsīdijas rezultātā un padziļinātā izmeklēšana. Kompetentajai uzraudzības iestādei šā moduļa ietvaros varētu būt sarežģīti iegūt nepieciešamo informāciju, īpaši tāpēc, ka iestādes, kas piešķir ārvalstu subsīdijas, atrodas ārpus ES, un tāpat ārpus ES var atrasties arī subjekti, ar kuru starpniecību subsīdijas var tikt novirzītas. Tātad, lai kompetentā uzraudzības iestāde spētu rīkoties, izšķirīga nozīme būs pienācīgiem izmeklēšanas rīkiem un iespējai iegūt informāciju no tirgus dalībniekiem tirgus informācijas veidā. Turklāt gan provizoriskās izskatīšanas, gan padziļinātās izmeklēšanas laikā būtu pieejami mehānismi vajadzīgās informācijas ievākšanai. Kompetentā iestāde varētu piemērot naudas sodus un periodiskos soda maksājumus par pieprasītās informācijas nesniegšanu noteiktajā termiņā vai par nepilnīgas, nepareizas vai maldinošas informācijas sniegšanu. Ja, neraugoties uz minētajām sankcijām, informācija netiktu sniegta, iestāde varētu pieņemt lēmumus, balstoties uz pieejamajiem faktiem, līdzīgi kā ES tirdzniecības aizsardzības un valsts atbalsta procedūru gadījumā. Turklāt kompetentajai uzraudzības iestādei varētu tikt dota iespēja veikt faktu vākšanas apmeklējumus iespējamā ārvalstu subsīdijas saņēmēja ES telpās, kā arī trešās valstīs, ja attiecīgā trešā valsts tam piekrīt. 4.1.5.1Iespējamās ārvalstu subsīdijas provizoriskā izskatīšana Provizoriskās izskatīšanas mērķis ir izvērtēt, vai uzņēmumam, kurš ir iedibināts vai – dažos gadījumos – darbojas ES, ir piešķirta ārvalstu subsīdija, kas varētu izkropļot iekšējo tirgu. Ja kompetentajai uzraudzības iestādei pēc provizoriskās izskatīšanas ir aizdomas, ka ir piešķirta ārvalstu subsīdija, kas var izkropļot iekšējo tirgu, tā var sākt padziļinātu izmeklēšanu, lai pārbaudītu tās provizorisko atzinumu, ka pastāv ārvalstu subsīdija, kas var izkropļot iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Kompetentā uzraudzības iestāde par padziļinātās izmeklēšanas sākšanu informētu attiecīgo uzņēmumu, trešo valsti, kas iespējami piešķīrusi subsīdiju, un attiecīgā gadījumā Komisiju, kā arī visu pārējo dalībvalstu kompetentās uzraudzības iestādes. Ja pēc provizoriskās izskatīšanas bažas nebūtu konstatētas – ārvalstu subsīdijas nav vai nav norāžu par iekšējā tirgus kropļojumiem – provizoriskā izskatīšana tiktu slēgta, un par to informēts attiecīgais uzņēmums, kā arī Komisija un visas ES dalībvalstis. 4.1.5.2Ārvalstu subsīdijas padziļinātā izmeklēšana Padziļinātās izmeklēšanas ietvaros ieinteresētās personas tiktu aicinātas rakstiski paust viedokli un iesniegt informāciju par ārvalstu subsīdijas pastāvēšanu un tās iespējamo kropļojošo ietekmi uz iekšējo tirgu. Ja attiecīgais uzņēmums neiesniegtu kompetentās uzraudzības iestādes pieprasīto informāciju vai citādi nenodrošinātu sadarbošanos atbilstoši tā spējām, iestāde varētu pieņemt lēmumu, balstoties uz pieejamajiem faktiem. Noslēdzoties padziļinātajai izmeklēšanai, kompetentā uzraudzības iestāde pieņemtu lēmumu: ·ja kompetentā uzraudzības iestāde konstatē ārvalstu subsīdiju, kas rada kropļojumu, tā attiecīgajam uzņēmumam noteiktu korektīvos pasākumus (“lēmums par korektīvajiem pasākumiem”); ·ja kompetentā uzraudzības iestāde konstatē ārvalstu subsīdiju, kas rada kropļojumu, un attiecīgais uzņēmums piedāvā uzņemties saistības, kuras iestāde uzskata par atbilstošām un pietiekamām kropļojuma mazināšanai, tā pieņemtu uzņēmumam saistošu lēmumu par šīm saistībām (“lēmums par saistībām”).

Ja ārvalstu subsīdijas pastāvēšana netiktu konstatēta vai nebūtu norāžu par iespējamiem vai faktiskiem iekšējā tirgus kropļojumiem tādā mērogā, kas attaisnotu iejaukšanos, iestāde lietu slēgtu un informētu attiecīgo uzņēmumu un ieinteresētās personas, kas piedalījās procedūrā, kā arī visas dalībvalstis un Komisiju, ja kompetentā uzraudzības iestāde nav Komisija. Ja Komisija kompetentās uzraudzības iestādes statusā konstatētu, ka kropļojumu atsver atbalstītās saimnieciskās darbības vai investīcijas pozitīvā ietekme, tā tādā pašā veidā slēgtu lietu. 4.1.6Korektīvie pasākumi Lai novērstu ārvalstu subsīdijas izraisītos kropļojumus, varētu noteikt korektīvos pasākumus. Valsts atbalsta noteikumi paredz, ka piešķirtais valsts atbalsts, kas neatbilst ES valsts atbalsta noteikumiem, ir ar procentiem jāatmaksā dalībvalstij, kura atbalstu piešķīrusi. Ja šo principu piemērotu ārvalstu subsīdiju situācijā, šo subsīdiju radītais finansiālais labums būtu jānovērš, veicot korektīvus maksājumus trešai valstij. Tomēr ārvalstu subsīdiju gadījumā praksē varētu būt sarežģīti pārliecināties, vai ārvalstu subsīdija ir faktiski un neatgriezeniski atmaksāta konkrētajai trešai valstij. Tāpēc varētu būt nepieciešams kompetentajai uzraudzības iestādei darīt pieejamus dažādus alternatīvus korektīvos pasākumus. Tie varētu ietvert strukturālos līdzekļus, rīcību nosakošus pasākumus un korektīvos maksājumus ES vai dalībvalstīm. Nosakot, kuri korektīvie pasākumi būtu piemērotākie, būtu jāņem vērā ārvalstu subsīdijas konkrētās iezīmes un tās kropļojošā ietekme uz iekšējo tirgu. Ja, piemēram, ārvalstu subsīdija sekmēja uzņēmuma iegādi, strukturālie līdzekļi varētu būt piemērotāki nekā korektīvie maksājumi. Ja korektīvie maksājumi trešai valstij nav piemēroti vai iespējami, iespējamie korektīvie pasākumi varētu būt šādi: ·konkrētu aktīvu atsavināšana, kas samazinātu jaudas vai klātbūtni tirgū un tādējādi varētu ierobežot iespējamos iekšējā tirgus kropļojumus, jo īpaši gadījumā, ja ārvalstu subsīdijas piešķirtas konkrēti nolūkā sekmēt darbības iekšējā tirgū (pieeju varētu aizgūt, piemēram, no Glābšanas un pārstrukturēšanas pamatnostādnēm); ·konkrētu investīciju aizliegums, kas var īpaši noderēt tad, ja ārvalstu subsīdija piešķirta attiecībā uz konkrētu investīciju; ·subsidētas uzņēmuma iegādes aizliegums; ·prasība par trešo personu piekļuvi, piemēram, prasība nodrošināt transporta pakalpojumu sniedzēju piekļuvi mobilitātes lietotnēm vai pieejas aizgūšana no ES pamatnostādnēm valsts atbalsta noteikumu piemērošanai attiecībā uz platjoslas tīklu ātru izvēršanu; ·licencēšana ar taisnīgiem, samērīgiem un nediskriminējošiem (FRAND) nosacījumiem. Piemēram, uzņēmumam, kurš saņēmis subsīdijas un saņēmis atļauju izmantot telesakaru frekvences vai nodrošina piekļuvi tīkliem, kuri izmanto šīs frekvences, var noteikt pienākumu licencēt šīs frekvences citiem uzņēmumiem; ·aizliegums īstenot tirgū konkrētu rīcību, kas saistīta ar ārvalstu subsīdiju; ·noteiktu pētniecības un izstrādes rezultātu publicēšana formā, kas citiem uzņēmumiem ļauj tos reproducēt (prasības var aizgūt, piemēram, no tām, kas noteiktas svarīgiem projektiem visas Eiropas interesēs vai Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā (Regula (ES) 651/2014)); ·korektīvie maksājumi ES vai dalībvalstīm. Tā kā būtiska problēma parasti ir pārredzamības trūkums, it īpaši attiecībā uz finansiālajām attiecībām starp trešām valstīm un publiskajiem uzņēmumiem, ikvienā gadījumā, kad piemēro korektīvos pasākumus, tiktu noteikti arī ziņošanas un pārredzamības pienākumi attiecībā uz nākotni. Šiem ziņošanas un pārredzamības pienākumiem par iedvesmu var izmantot, piemēram, Pārredzamības direktīvu (Direktīva 2006/111/EK). Uzlabota pārredzamība varētu veicināt, ka tiek novērsti turpmāki kropļojumi. Turklāt attiecīgais uzņēmums var piedāvāt uzņemties saistības, kuru mērķis ir mazināt kropļojumu. Ja kompetentā uzraudzības iestāde šīs saistības uzskata par pietiekamām, tā varētu tās noteikt par uzņēmumam saistošām. Ja uzņēmums neīsteno korektīvos pasākumus, kurus noteikusi kompetentā uzraudzības iestāde, vai saistības, kas noteiktas par saistošām, kompetentā uzraudzības iestāde nolūkā sodīt par neīstenošanu varētu piemērot naudas sodus un periodiskos soda maksājumus. Uz kompetento uzraudzības iestāžu pilnvarām noteikt korektīvos pasākumus attiektos desmit gadu noilgums, kuru sāk skaitīt no subsīdijas piešķiršanas dienas. Jebkura kompetentās uzraudzības iestādes rīcība attiecībā uz konkrēto ārvalstu subsīdiju izbeigtu noilguma termiņa skaitīšanu. Pēc katra pārtraukuma noilguma termiņu sāktu skaitīt no nulles. 4.1.7Uzraudzības iestādes Tiek ierosināts, ka uzraudzības iestādes norīko gan Komisija, gan dalībvalstis. Komisijas un kompetento valsts uzraudzības iestāžu sadarbībai tiktu paredzēts koordinācijas mehānisms, kas nodrošinātu to attiecīgo piemērošanas darbību konsekvenci un efektivitāti. Šajā modulī aprakstītajā sistēmā viskropļojošāko ārvalstu subsīdiju atklāšanu un efektīvu pretpasākumu veikšanu vislabāk garantētu sistēma, kurā kompetence ir dalīta starp vairākām piemērošanas iestādēm. Tas ļautu Komisijai un dalībvalstīm likt lietā to attiecīgās stiprās puses, lai nodrošinātu, ka ES pienācīgi izskata ārvalstu subsīdiju radītos kropļojumus. Dalībvalstis var likt lietā savas tiešās zināšanas par savu iekšzemes tirgu darbības specifiku. Tomēr dažos gadījumos ārvalstu subsīdiju ietekme var pārsniegt vienas dalībvalsts robežas. Tādos gadījumos Komisija būtu piemērotāka iestāde 1. moduļa īstenošanai, jo tā varētu nodrošināt noteikumu konsekventu piemērošanu visā ES, balstoties uz tās pieredzi tirdzniecības aizsardzības instrumentu un valsts atbalsta noteikumu piemērošanā.

Katra valsts uzraudzības iestāde tiktu pilnvarota piemērot 1. moduli savā jurisdikcijā, ko definē kā attiecīgās dalībvalsts teritoriju. Komisija būtu kompetenta attiecībā uz ārvalstu subsīdijām, kas dod labumu uzņēmumam Eiropas Savienībā, neatkarīgi no tā, vai runa ir par vienas vai vairāku ES dalībvalstu teritoriju. Komisijai turklāt būtu ekskluzīva kompetence piemērot ES interešu kritēriju. Dalībvalstis varētu dot pienesumu pēc Komisijas pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas. Tomēr Komisijai un dalībvalstīm būtu rīcības brīvība, lemjot par to, vai izmeklēt konkrētu potenciāli kropļojošas ārvalstu subsīdijas gadījumu. Tas nozīmē, ka ārvalstu subsīdiju varētu izskatīt: ·viena atsevišķa valsts uzraudzības iestāde; vai ·vairākas valsts uzraudzības iestādes, kas rīkojas paralēli (ja ārvalstu subsīdija dod labumu saimnieciskajai darbībai vairākās dalībvalstīs); vai ·Komisija. Sadarbības un koordinācijas mehānisms Dalītas piemērošanas sistēmā būtu vajadzīgi efektīvi mehānismi sadarbībai starp dažādajām piemērošanas iestādēm. Sadarbība starp Komisiju un valsts uzraudzības iestādēm varētu noritēt līdzīgi kā esošā sadarbība pretmonopola jomā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1/2003. Tā tiktu apvienota ar koordinācijas mehānismu dalībvalstu un Komisijas starpā, kas attiecīgā gadījumā nodrošinātu konsekvenci un koordināciju subsīdijas konstatēšanā. Konkrēti attiecībā uz subsīdijas konstatēšanu valstu uzraudzības iestādes koordinētu rīcību ar Komisiju provizoriskās izskatīšanas un sekojošās padziļinātās izmeklēšanas laikā, lai nodrošinātu subsīdiju noteikumu konsekventu īstenošanu. Tiek ierosināts paredzēt, ka valsts uzraudzības iestādes ir kompetentas izskatīt lietu, izņemot, ja Komisija sāk padziļināto izmeklēšanu. Ja Komisija sāk padziļinātu ārvalstu subsīdijas izmeklēšanu, tai šajā izmeklēšanā būtu ekskluzīvas pilnvaras, un valsts uzraudzības iestādēm būtu jāaptur lietas izskatīšana. Valsts uzraudzības iestādes varētu atsākt lietas izskatīšanu tikai tad, ja Komisija administratīvi slēgtu savu padziļināto izmeklēšanu. Nolūkā nodrošināt efektīvu piemērošanu valsts uzraudzības iestādes varētu lūgt, lai Komisija sāk lietas izskatīšanu. Komisija šādā gadījumā būtu pilnvarota lemt par šā pieprasījuma apmierināšanu vai noraidīšanu. Var būt gadījumi, kad ir vēlams vienas vai vairāku valsts uzraudzības iestāžu lietu nodot Komisijai vai otrādi. Piemēram, ja divas vai vairākas valsts uzraudzības iestādes skata lietu par vienu un to pašu ārvalstu subsīdiju, Komisija būtu piemērotāka iestāde šīs lietas izskatīšanai. Lietas nodošana varētu notikt tikmēr, kamēr lieta ir izskatīšanā, un tikai tad, ja tam piekrīt gan pieprasījuma iesniedzēja, gan pieprasījuma saņēmēja iestāde. Komisija un valsts uzraudzības iestādes arī informētu viena otru, kad tās sāk provizorisko izskatīšanu un kad tās sāk padziļināto izmeklēšanu. Tās varētu apmainīties ar attiecīgajiem dokumentiem, ieskaitot konfidenciālu informāciju. Padziļinātās izmeklēšanas gadījumā atbildīgajai valsts uzraudzības iestādei būtu jālūdz Komisijai sniegt atzinumu par to, vai ir izpildīts ES interešu kritērijs. Dalībvalstij Komisijas atzinums būtu saistošs. Pirms pieņemt lēmumu par korektīvajiem pasākumiem vai lēmumu par saistībām pēc padziļinātās izmeklēšanas noslēgšanās, atbildīgajai valsts uzraudzības iestādei būtu jāapspriežas ar Komisiju un jāinformē visas pārējās valsts uzraudzības iestādes. Tāpat arī Komisija iesaistītu valsts uzraudzības iestādes savu lēmumu pieņemšanā, dodot tām iespēju sniegt atzinumu par lēmuma projektu (pēc padziļinātās izmeklēšanas). Ja Komisija vai attiecīgi valsts uzraudzības iestādes nesaskata problēmu attiecībā uz konkurences kropļojumu ārvalstu subsīdijas rezultātā un attiecīgi slēdz lietu, tās par to informētu viena otru. Šāda slēgšana neietekmētu jebkuras uzraudzības iestādes kompetenci turpināt vai atvērt to pašu lietu un nonākt pie atšķirīga secinājuma. Šādā situācijā valstu uzraudzības iestādēm būtu jāgādā, lai to secinājumi tiktu izdarīti ciešā sadarbībā ar Komisiju. 4.2Ārvalstu subsīdijas, kas sekmē ES mērķuzņēmumu iegādi (2. modulis) 4.2.1Pamatiezīmes 2. modulis ir iecerēts kā instruments konkrēti attiecībā uz kropļojumiem, ko izraisa ārvalstu subsīdijas, kuras sekmē ES mērķuzņēmumu (definēti 4.2.2.1. iedaļā) iegādi. Īsumā tā mērķis ir nodrošināt, ka ārvalstu subsīdijas nesniedz netaisnīgu priekšrocību to saņēmējiem, kas iegādājas citus uzņēmumus (vai to daļas), un tādējādi tam ir šaurāks tvērums nekā 1. modulim. Ja ārvalstu subsīdijas sekmē ES mērķuzņēmumu iegādi, tās var radīt iekšējā tirgus kropļojumus. Šī sekmēšana var notikt 1) tieši, ja subsīdijas piešķiršana ir tieši piesaistīta konkrētam uzņēmuma iegādes darījumam, vai 2) netieši, ja tiek de facto palielināta iegādātājuzņēmuma finansiālā stiprība, kas savukārt sekmē iegādes darījumu. Šā moduļa ietvaros būtu paredzēts obligātas paziņošanas mehānisms, un kompetentā uzraudzības iestāde ex ante izskatītu plānotos iegādes darījumus, kuros varētu būt izmantotas ārvalstu subsīdijas. Izskatīšanas process būtu divpakāpju: tas ietvertu provizorisko izskatīšanu un attiecīgā gadījumā padziļināto izmeklēšanu. Ja kompetentajai uzraudzības iestādei, balstoties uz provizorisko izskatīšanu, būtu pietiekami pierādījumi tam, ka iegādātājuzņēmums gūst labumu no ārvalstu subsīdijām, kuras sekmē uzņēmuma iegādi, tā varētu sākt padziļināto izmeklēšanu. Savukārt tad, ja kompetentajai uzraudzības iestādei nebūtu pietiekamas informācijas, kas attaisnotu izmeklēšanas sākšanu par konkrēto iegādes darījumu, tā izskatīšanu beigtu un administratīvi slēgtu lietu. Ja padziļinātās izmeklēšanas noslēgumā kompetentā uzraudzības iestāde konstatētu, ka iegādi sekmē ārvalstu subsīdija un ka tā kropļo iekšējo tirgu, tai būtu divas iespējas: pieņemt paziņotājas puses piedāvātās saistības, kas faktiski novērš kropļojumu, vai – galējā variantā – aizliegt iegādi. Lai nodrošinātu efektīvu īstenošanu, kompetentajai uzraudzības iestādei būtu arī tiesības ex officio izskatīt iegādes darījumu, par kuru iegādātājuzņēmumam bija jāpaziņo, bet ko tas neizdarīja, tostarp gadījumos, kad darījums jau ir noticis. Izskatīšanas rezultātā iegāde galu galā var potenciāli tikt aizliegta vai, ja tā jau ir notikusi, – atcelta. 4.2.22. moduļa tvērums 2. moduļa mērķis ir vērsties pret kropļojumiem, kurus rada ārvalstu subsīdijas, kas sekmē ES mērķuzņēmumu iegādi.

Šajā modulī izmantotie jēdzieni “iegāde”, “ES mērķuzņēmums” un “potenciāli subsidēta iegāde” ir definēti 4.2.2.1. iedaļā. 4.2.2.2. iedaļā ir aprakstīti divi potenciālie izraisītājnotikumi, kuru gadījumā iestājas obligātas iepriekšējas paziņošanas pienākums. 4.2.2.3. iedaļā ir norādītas robežvērtības, kas paredzētas, lai 2. modulis aptvertu problemātiskākos iegādes darījumus. 4.2.2.1Definīcijas Iegāde Šā moduļa nolūkos “iegāde” tiktu definēta šādi: ·kontroles pār uzņēmumu tieša vai netieša iegūšana vai ·vismaz [noteikts procentuālais lielums] % uzņēmuma kapitāldaļu vai balsstiesību, vai citādas “būtiskas ietekmes” uzņēmumā tieša vai netieša iegūšana/iegāde. Tādējādi 2. modulis attiektos uz tādu mazākuma tiesību vai līdzdalības iegūšanu/iegādi, kas ir nozīmīgas, bet, iespējams, nenodrošina kontroli. ES mērķuzņēmums Tiek ierosināts “ES mērķuzņēmumu” definēt kā uzņēmumu, kurš iedibināts Eiropas Savienībā un kura apgrozījums tur sasniedz noteiktu robežvērtību, taču varētu apsvērt arī citus kritērijus (skatīt 4.2.2.3. iedaļu). Potenciāli subsidēta iegāde “Potenciāli subsidēta iegāde” tiktu definēta kā ES mērķuzņēmuma plānota iegāde gadījumā, ja puse ir saņēmusi trešās valsts valdības finansiālu ieguldījumu (sīkāk skatīt “ārvalstu subsīdijas” definīcijā I pielikumā). Ir ierosināts attiecīgo šāda finansiālā ieguldījuma saņemšanas periodu ierobežot, to nosakot kā pēdējos [trīs] kalendāros gadus līdz paziņošanas dienai, ietverot arī finansiālo ieguldījumu, kas piešķirts laikā no paziņošanas dienas līdz dienai, kad aprit viens gads no iegādes noslēgšanas, ja finansiālais ieguldījums tiek piešķirts vēlāk. Pēdējās minētās situācijas piemērs ir situācija, kad ir bijusi politiska apņemšanās finansiālo ieguldījumu piešķirt turpmākajos mēnešos. 4.2.2.2Ex ante paziņošanas pienākums Paziņošanas prasība attiektos tikai uz potenciāli subsidētām iegādēm, t. i., tad, ja paziņotāja puse ir saņēmusi trešās valsts iestādes finansiālu ieguldījumu iepriekšējo triju gadu laikā vai plāno saņemt šādu ieguldījumu nākamajā gadā (skatīt iepriekš sniegto definīciju). Tādējādi paziņošanas pienākums koncentrētos uz potenciāli problemātiskajām iegādēm, proti, kad iegādi sekmē trešās valsts iestādes finansiālais ieguldījums. Vienlaikus jāatzīmē, ka, paziņošanas pienākumu nosakot attiecībā uz potenciāli subsidētām iegādēm, tiek pieņemts, ka uzņēmumi zināmā mērā veiktu pašnovērtējumu. Lai noteiktu, vai par iegādi ir jāpaziņo, uzņēmumiem būtu jānoskaidro, kādā mērā tie ir saņēmuši trešo valstu iestāžu finansiālos ieguldījumus. Tas radītu kļūdu vai apiešanas risku, jo uzņēmumi var nezināt par šādu publisko atbalstu vai arī nevēlēties atklāt šo informāciju. Tomēr atšķirībā no “ārvalstu subsīdijas” definīcijas trešo valstu iestāžu “finansiālā ieguldījuma” jēdzienam (skaidrots I pielikumā, kurā definēta “ārvalstu subsīdija”) vajadzētu būt objektīvākam un mazāk strīdīgam, jo jautājums par to, vai ieguldījums kvalificējas kā subsīdija, tiek atstāts atklāts. Šī definīcija turklāt ir salāgota ar citiem bieži izmantotiem jēdzieniem, kuros arī ir runa par finansiālajiem ieguldījumiem (piemēram, PTO noteikumos un ES valsts atbalsta noteikumos). Tādējādi šķiet pamatoti pieņemt, ka puses zinātu, vai tās pēdējo triju gadu laikā ir saņēmušas (vai nākamā gada laikā saņems) jebkāda veida finansiālo ieguldījumu no trešās valsts iestādes. Turklāt kompetentās uzraudzības iestādes rīcībā būtu spēcīgi (un tādējādi arī atturoši) rīki, ko izmantot gadījumos, kad iegādātājuzņēmumi nepaziņo par iegādēm, par kurām tas ir jādara. Proti, iegādātājuzņēmumi, kas nepaziņo par darījumu, riskētu ar to, ka tiem tiks piemēroti ievērojami naudas sodi vai noteikts pienākums atcelt darījumu. 4.2.2.3Robežvērtības Lai efektīvāk aptvertu potenciāli problemātiskos subsidētas iegādes gadījumus, iepriekš aprakstītajā satvarā varētu paredzēt robežvērtības. Faktiskās robežvērtības būtu cita starpā atkarīgas no izvēlētajiem variantiem attiecībā uz ES mērķuzņēmumu, paziņošanas izraisītājnotikumu un attiecīgajām kompetentajām uzraudzības iestādēm (4.2.7. iedaļa).

Pirmkārt, ES mērķuzņēmumu – jebkuru Eiropas Savienībā iedibinātu uzņēmumu – varētu definēt, izmantojot dažādas robežvērtības, lai nodrošinātu, ka tiek aptvertas visas interesējošās iegādes (t. i., tiktu izskatīti darījumi, kas atbilst robežvērtībām): ·var noteikt kvalitatīvu robežvērtību, kas aptvertu visus aktīvus, kuri nākotnē varētu radīt ievērojamu apgrozījumu ES, un/vai kvantitatīvu robežvērtību, kas noteikta pēc darījuma vērtības; ·var noteikt kvantitatīvu robežvērtību, kas balstās uz apgrozījumu, kuru varētu noteikt, piemēram, 100 miljonu EUR apmērā, taču varētu paredzēt arī citas vērtības vai alternatīvu pieeju. Principā mazāka apgrozījuma robežvērtība paplašinātu jaunā instrumenta tvērumu un radītu risku, ka tiktu aptverts daudz mazapmēra, potenciāli mazāk nozīmīgu iegādes darījumu. Savukārt lielāka apgrozījuma robežvērtība samazinātu iepriekšējas paziņošanas sistēmas administratīvo slogu, bet varētu neaptvert potenciāli būtiskus iegādes darījumus. Neatkarīgi no tā, kāda robežvērtība tiks izvēlēta, būs jārod līdzsvars starp efektivitāti un lietderību. Otrkārt, varētu noteikt, ka par potenciāli subsidētu iegādi jāpaziņo tikai tad, ja trešās valsts iestādes finansiālais ieguldījums, kas sekmē iegādi, sasniedz noteiktu summu.

Piemēram, varētu noteikt, ka jāpaziņo ir tad, ja finansiālo ieguldījumu kopsumma, ko iegādātājuzņēmums saņēmis triju kalendāro gadu laikā pirms paziņošanas, pārsniedz noteiktu summu vai noteiktu procentuālo attiecību no iegādes cenas. Tā kā šie kritēriji darbotos kā izraisītājnotikumi, tie būtu jānosaka skaidri. Treškārt, vērtība, kāda noteikta katrai šai robežvērtībai, visticamāk, būs atkarīga no tā, kādām uzraudzības iestādēm būs uzticēta 2. moduļa īstenošana. Iepriekš minētās robežvērtības varētu piemērot, ja Komisijai būtu ekskluzīva kompetence īstenot 2. moduli. Savukārt mazākas robežvērtības būtu piemērotākas, ja kompetence tiktu dalīta ar dalībvalstīm vai ja tā būtu tikai dalībvalstīm (skatīt 4.2.7. iedaļu), ņemot vērā, ka dalībvalstu tautsaimniecības ir mazākas salīdzinājumā ar ES tautsaimniecību kopumā. Papildus iepriekš minētajām kvantitatīvajām robežvērtībām varētu pievienot dažus kvalitatīvus kritērijus, lai panāktu labāku samēru starp iespējamo izkropļojumu atklāšanu un uzņēmumiem un uzraudzības iestādēm uzliktā sloga ierobežošanu. 4.2.3Ar subsidētām iegādēm saistīto kropļojumu novērtējums Subsidētas iegādes var izkropļot konkurences apstākļus attiecībā uz investēšanas iespējām iekšējā tirgū. Viens no šādu kropļojumu piemēriem ir, ja subsidēts iegādātājuzņēmums ar savu iegādes piedāvājumu izkonkurē tā konkurentus. Šāda izkonkurēšana kropļo kapitāla sadali un apdraud iespējamos iegādes radītos ieguvumus, piemēram, efektivitātes pieauguma ziņā. Juridiskais kritērijs, pēc kura kompetentā uzraudzības iestāde novērtētu iegādi, būtu iekšējā tirgus izkropļojums sakarā ar iegādes sekmēšanu ar ārvalstu subsīdijām. Citiem vārdiem sakot, kompetentajai uzraudzības iestādei būtu jāpierāda gan tas, ka ārvalstu subsīdija sekmējusi iegādi, gan attiecīgais iekšējā tirgus izkropļojums. Ārvalstu subsīdijas var sekmēt iegādi tieši vai de facto. Iegādi tieši sekmējošas subsīdijas ir subsīdijas, ko piešķir iegādei (kad ir konstatējama saikne ar iegādi). Ņemot vērā būtisko kaitējumu, ko tās nodara konkurences apstākļiem investīciju jomā, parasti tiktu automātiski pieņemts, ka iegādi tieši sekmējošas ārvalstu subsīdijas kropļo iekšējo tirgu. De facto sekmēšana ir konstatējama gadījumos, kad ārvalstu subsīdijas nostiprina iegādātājuzņēmuma finansiālo stiprību. Šādas sekmēšanas gadījumā subsidētā iegāde jāizvērtē sīkāk, lai novērtētu, vai tā faktiski vai potenciāli kropļo konkurences apstākļu vienlīdzību iekšējā tirgū. Ņemot vērā vispārējo pārredzamības trūkumu attiecībā uz ārvalstu subsīdijām un komerciālās realitātes komplicētību, var būt grūti nepārprotami identificēt kropļojumu, ko izraisījusi konkrēta subsidētā iegāde. Tāpēc, lai identificētu šādu kropļojumu, būtu jāizmanto rādītāju kopums, kas attiecas uz subsidēto iegādi un attiecīgo tirgus situāciju. Vērā ņemamie rādītāji varētu ietvert šādus kritērijus (neizsmeļošs saraksts): ·attiecīgās subsīdijas relatīvais lielums: jo lielāks subsīdijas apmērs relatīvā izteiksmē, jo lielāka varbūtība, ka tai ir negatīva ietekme uz iekšējo tirgu; ·labuma guvēja stāvoklis: piemēram, jo lielāks ES mērķuzņēmums vai iegādātājuzņēmums, jo lielāka varbūtība, ka subsidētā iegāde ir kropļojoša. Tāpat, jo lielāka ir ES mērķuzņēmuma vai iegādātājuzņēmuma neizmantotā ražošanas jauda, jo lielāka varbūtība, ka subsidētā iegāde radīs kropļojumus; ·situācija attiecīgajā(-ajos) tirgū(-os): piemēram, subsidētas iegādes situācijā, kad ES mērķuzņēmums darbojas tirgos ar strukturālu jaudas pārpalikumu, ir ar lielāku kropļojumu varbūtību nekā citas. Tāpat arī subsidētas iegādes situācijā, kad ES mērķuzņēmums darbojas tirgos ar augstu koncentrācijas pakāpi, ir ar lielāku kropļojumu varbūtību nekā citas. Un arī subsīdijas strauji augošos augsto tehnoloģiju tirgos ir ar lielāku kropļojumu varbūtību. Novērtējot, vai tiek kropļots iekšējais tirgus, der noskaidrot, vai ir kādi konkurējoši piedāvājumi, tomēr šis aspekts pats par sevi nav izšķirīgs; ·attiecīgo pušu aktivitātes līmenis iekšējā tirgū: ja pusēm, īpaši mērķuzņēmumam, ir ierobežota aktivitāte iekšējā tirgū salīdzinājumā ar to globālo aktivitāti, subsidētā iegāde ir ar mazāku iekšējā tirgus kropļojumu varbūtību. Turklāt tiks apsvērta arī iespēja, ka kompetentā uzraudzības iestāde varētu ņemt vērā to, vai labuma guvējam ir privileģēta piekļuve savam iekšzemes tirgum (tādu pasākumu rezultātā, kas līdzvērtīgi īpašām vai ekskluzīvām tiesībām), kura rada mākslīgu konkurences priekšrocību, kas varētu tikt izmantota ES iekšējā tirgū un tādējādi pastiprinātu subsīdijas kropļojošo ietekmi. Ja kompetentā uzraudzības iestāde konstatētu, ka iegādi tieši vai de facto sekmējušas ārvalstu subsīdijas un ka tās ir radījušas kropļojumus iekšējā tirgū, tā varēs noteikt korektīvos pasākumus, kas aprakstīti turpmāk (skatīt 4.2.6. iedaļu). 4.2.4ES interešu kritērijs Tāpat kā attiecībā uz 1. moduli, konstatētais kropļojums tiktu salīdzināts ar pozitīvo ietekmi, kuru attiecīgā investīcija varētu radīt Eiropas Savienībā vai attiecībā uz ES atzītām publiskās politikas interesēm (skatīt 4.1.4. iedaļu).

4.2.5Procedūra 2. modulī ir paredzēta divpakāpju paziņošanas sistēma. Pirmajā posmā iegādātājuzņēmumiem būtu kompetentajai uzraudzības iestādei jāiesniedz īss informatīvais paziņojums. Šajā paziņojumā būtu jāiekļauj pamatinformācija, kas vajadzīga, lai kompetentā uzraudzības iestāde varētu identificēt iespējami problemātiskus darījumus, kuros izmantotas ārvalstu subsīdijas. Piemēram, tajā attiecībā uz katru iegādātājuzņēmumu un mērķuzņēmumu varētu ietvert dažus vai visus no turpmāk uzskaitītajiem elementiem: ·juridiskā informācija, tostarp par īpašumtiesībām un vadību; ·informācija par finansēm; ·informācija par apgrozījumu pēdējos trijos gados (ES un pasaulē); ·darījumdarbības (ES un pasaulē) apraksts; ·informācija par darījuma finansēšanu; ·iegādātājuzņēmuma finansējuma (vispārīgi) galvenie avoti; ·trešo valstu iestāžu finansiālie ieguldījumi, kas saņemti darījuma vajadzībām; ·visi trešo valstu iestāžu finansiālie ieguldījumi, kas saņemti iepriekšējo triju gadu laikā; ·informācija par citiem iespējamajiem mērķuzņēmuma iegādātājuzņēmumiem pēdējo triju gadu laikā, norādot visus piedāvājumus, kas saņemti mērķuzņēmuma pārdošanas procesā. Varētu paredzēt, ka īsu kopsavilkumu par plānoto iegādi publicē, dodot ieinteresētajām personām iespēju noteiktā termiņā iesniegt piezīmes. Iepriekšējas paziņošanas sistēmā būtu tā dēvētais nogaidīšanas periods, proti, iegādātājuzņēmumi nedrīkstētu noslēgt darījumu [x] darbdienas no dienas, kad kompetentā uzraudzības iestāde saņēmusi pilnīgu paziņojumu. Lai saglabātu izmeklēšanas un iepriekšējas paziņošanas sistēmas integritāti, nogaidīšanas periodu būtu iespēja pēc vajadzības pagarināt, ja puses nebūtu laikus iesniegušas pareizu informāciju. Šajā laikā kompetentā uzraudzības iestāde izskatītu informāciju un varētu lemt par pāriešanu pie otrā posma ar padziļināto izmeklēšanu, ja tai būtu pietiekami pierādījumi, ka iegādātājuzņēmums varētu būt guvis labumu no ārvalstu subsīdijām, kuras sekmē iegādi. Ja kompetentā iestāde padziļināto izmeklēšanu nesāktu, pusēm būtu ļauts noslēgt darījumu, kad beidzies sākotnējais nogaidīšanas periods pēc paziņošanas, neskarot citus juridiskos pienākumus (piemēram, attiecīgā gadījumā ES apvienošanās kontroli vai ĀTI izvērtēšanu). Turklāt pēc iegādātājuzņēmuma pienācīgi argumentēta pieprasījuma kompetentā uzraudzības iestāde varētu sākotnējo nogaidīšanas periodu nepiemērot vispār vai arī ļaut šim uzņēmumam noslēgt darījumu, iekams šis periods noslēdzies. Ja kompetentā uzraudzības iestāde sāktu padziļināto izmeklēšanu, nogaidīšanas periods tiktu pagarināts: puses nedrīkstētu noslēgt darījumu [x] darbdienas no dienas, kad kompetentā uzraudzības iestāde saņēmusi pilnīgu informāciju. Tāpat kā pirmajā posmā, nogaidīšanas periodu būtu iespēja pēc vajadzības pagarināt, lai saglabātu izmeklēšanas un iepriekšējas paziņošanas sistēmas integritāti. Pēc padziļinātās izmeklēšanas būtu iespējami trīs iznākumi: ·pirmais – kompetentā uzraudzības iestāde secina, ka kropļojuma (iegādes sekmēšanas dēļ) nav, un nolemj neiebilst pret iegādes darījumu; ·otrais – kompetentā uzraudzības iestāde pieņem nosacītu atļaujas lēmumu, nosakot iegādātājuzņēmuma piedāvātās saistības par juridiski saistošām. Šiem korektīvajiem pasākumiem jābūt tādiem, kas faktiski novērš kropļojumu, kuru radītu iegādes sekmēšana;

·trešais – kompetentā uzraudzības iestāde var pieņemt lēmumu, ar ko aizliedz plānoto darījumu, ja tā konstatē, ka ārvalstu subsīdijas sekmē iegādi un rada iekšējā tirgus kropļojumu, kuru nav iespējams novērst ar kādu saistību izpildi. Lai nodrošinātu obligātās iepriekšējas paziņošanas sistēmas efektivitāti un izvairītos no tās apiešanas, gadījumā, ja iegādātājuzņēmums nepaziņo par iegādi, par kuru tas ir jādara, kompetentā uzraudzības iestāde varētu sākt ex officio izmeklēšanu par iegādi, kas ietilpst 2. moduļa tvērumā. Kompetentā uzraudzības iestāde turklāt varētu sākt administratīvo procedūru par procedūras noteikumu pārkāpšanu, piemēram, ja ir norādes, ka pušu iesniegtajos paziņojumos ir bijusi ietverta maldinoša vai nepilnīga informācija, ja ir norādes, ka par saistošām noteiktās saistības ir īstenotas nepareizi, vai ja par darījumu nebija paziņots, kaut gan tas bija jādara. Sankcijām, ko piemēro par procedūras pārkāpumu, būtu jābūt atturošām. Līdz ar to šī procedūra paredzētu nepieciešamos mehānismus būtiskās informācijas ievākšanai, kas izpaustos kā stingras sankcijas par nepilnīgas vai nepareizas informācijas sniegšanu un nogaidīšanas pienākums, kurš liedz īstenot iegādi, pirms Komisija ir pieņēmusi lēmumu. 4.2.6Korektīvie pasākumi Iegādātājuzņēmums var piedāvāt atbilstošas saistības, lai novērstu ārvalstu subsīdiju izraisītos kropļojumus, kuras kompetentā uzraudzības iestāde ar lēmumu padarītu par iegādātājuzņēmumam saistošām, ja tā minētās saistības uzskatītu par efektīvām. Šajā jautājumā principā mutatis mutandis būtu piemērojama 4.1.6. iedaļa, kurā aprakstīti korektīvie pasākumi attiecībā uz 1. moduli. Tomēr starp abiem moduļiem varētu būt arī kādas atšķirības. Piemēram, attiecībā uz 2. moduli korektīvie maksājumi un pārredzamības pienākumi praksē varētu būt mazāk efektīvi. Šā iemesla dēļ saistības, visticamāk, būtu vairāk vērstas uz strukturālajiem līdzekļiem. 4.2.7Uzraudzības iestādes Šajā iedaļā aplūkots institucionālais satvars, kas būtu vajadzīgs, lai vērstos pret ārvalstu subsīdiju ietekmi uz iekšējo tirgu. Šeit skatīts, ciktāl kompetences varētu noteikt ES līmenī vai dalībvalstu līmenī vai dalīt starp abiem līmeņiem. Attiecībā uz uzņēmumu iegādēm paredzētajā ex ante piemērošanas sistēmā, kas balstās uz paziņojumiem, ir sarežģītāk atbildību dalīt starp vairākām iestādēm nekā 1. modulim paredzētajā sistēmā, jo īpaši ievērojamo laika ierobežojumu dēļ. Tas prasītu izveidot vairākus administratīvos mehānismus, kuriem paziņojumi būtu jāizskata īsos termiņos, noteikt atbilstošas robežvērtības katrai piemērošanas iestādei un noteikt kompleksas lietu nodošanas sistēmas gadījumiem, kad robežvērtības nenodrošina lietu atbilstošu sadalījumu. Arī konsekvence starp piemērošanas iestādēm var būt grūtāk sasniedzama. Ņemot vērā minēto, tiek ierosināts Komisijai piešķirt ekskluzīvas pilnvaras 2. moduļa piemērošanā, kas ietver iepriekšējas paziņošanas sistēmu attiecībā uz iegādēm. Šāda ES līmenī centralizēta sistēma samazinātu kopējās piemērošanas izmaksas gan publiskajām iestādēm, gan uzņēmumiem un palielinātu juridisko noteiktību. Proti, šī sistēma nodrošinātu kontroli pēc visai Eiropas Savienībai vienota kontaktpunkta principa attiecībā uz iegādēm, kas pārsniedz konkrētas robežvērtības, un ļautu izvairīties no tā, ka vienas subsidētas iegādes gadījumā uzņēmumiem varētu nākties vērsties vienlaikus pie vairākām dalībvalstu iestādēm. Tādējādi arī tiktu novērsta nepieciešamība dalībvalstīm reproducēt 27 līdzīgus centralizētus ex ante administratīvos satvarus, īpaši situācijā, kad vēl nav pietiekamas pieredzes, lai noteiktu, par cik daudziem iegādes darījumiem izrādītos, ka tos negatīvi ietekmē ārvalstu subsīdijas. Dalībvalstis ar informēšanas mehānisma palīdzību tiktu iesaistītas Komisijas procedūras sākumā un tās laikā, un ar tām apspriestos par galīgajiem lēmumiem, ko plānots pieņemt pēc padziļinātās izmeklēšanas. Ja 2. modulis tiktu apvienots ar 1. moduli, dalībvalstis jebkurā gadījumā varētu izskatīt iegādes darījumus ex officio, pat ja nebūtu sasniegtas 2. modulī noteiktās robežvērtības, tādējādi būtu nodrošināta efektīva ārvalstu subsīdiju kontroles sistēma ar kopumā ierobežotām administratīvajām izmaksām saistībā ar publisko piemērošanu. 4.3Ārvalstu subsīdijas publiskā iepirkuma jomā (3. modulis) 4.3.1Ievads Vienota publiskā iepirkuma tirgus izveide ir viens no galvenajiem iekšējā tirgus sasniegumiem. Konkursa nolikumu publicēšana ES mērogā nodrošina pārredzamību un rada tirgus iespējas gan ES, gan ārpussavienības valstu uzņēmumiem. ES publiskā iepirkuma noteikumi garantē taisnīgus nosacījumus visiem ekonomikas dalībniekiem, kas konkurē par projektiem ES iepirkuma tirgū, un nodrošina vienlīdzīgus konkurences apstākļus attiecībā uz publisko līgumu noslēgšanas tiesību iegūšanu. Publiskā iepirkuma procedūrā vienlīdzīgus konkurences apstākļus palīdz nodrošināt piešķiršanas kritēriji, piemēram, sociālie vai vidiskie kritēriji, tehniskās specifikācijas un/vai līguma izpildes nosacījumi. Publiskā iepirkuma satvars paļaujas uz citiem ES instrumentiem, kas paredzēti konkurences izkropļojumu novēršanai un vienlīdzīgu konkurences apstākļu uzturēšanai praksē. Tā, piemēram, valsts atbalsta kontrole nodrošina, ka piedāvājuma iesniedzēji konkrētā iepirkuma procedūrā negūst labumu no valsts atbalsta, kas nav saderīgs ar ES iekšējo tirgu un varētu izkropļot konkurenci. Šis modulis, kuru paredzēts īstenot ar atbilstošu tiesību instrumentu (skatīt 4.3.3.3. iedaļu), nodrošinātu iespēju skatīt ārvalstu subsīdijas individuālās publiskā iepirkuma procedūrās. ES publiskajiem pircējiem būtu jāizslēdz no publiskā iepirkuma procedūrām tie ekonomikas dalībnieki, kuri ir saņēmuši kropļojošas ārvalstu subsīdijas. Šo jauno izslēgšanas iemeslu varētu piemērot gan konkrētajai procedūrai, gan izslēgšanai no turpmākām iepirkuma procedūrām, ja būtu izpildīti konkrēti nosacījumi. Šā izslēgšanas iemesla tvērums tiks noteikts, ņemot vērā ES starptautiskās saistības saskaņā ar PTO Nolīgumu par valsts iepirkumu (GPA) un dažādiem divpusējiem nolīgumiem par piekļuvi ES iepirkuma tirgum. 4.3.2Ārvalstu subsīdiju izraisīti kropļojumi publiskā iepirkuma procedūru kontekstā Speciāli uz kropļojumiem publiskā iepirkuma jomā vērstas izskatīšanas mērķis būtu uzturēt vienlīdzīgus konkurences apstākļus šajā konkrētajā jomā. Attiecīgi to, vai pastāv ārvalstu subsīdija (finansiālais ieguldījums un attiecīgais labums), noteiktu atbilstoši tiem pašiem principiem, kas aprakstīti šā dokumenta I pielikumā, bet to, vai ārvalstu subsīdija rada kropļojošu ietekmi, novērtētu attiecībā uz konkrētu iepirkuma procedūru. Izskatīšanā būtu jānosaka, vai konkrētā ārvalstu subsīdija sekmē dalību publiskā iepirkuma procedūrā, t. i., vai tā ekonomikas dalībniekam, kas gūst labumu no subsīdijas, sniedz iespēju piedalīties procedūrā par sliktu nesubsidētiem uzņēmumiem. Ārvalstu subsīdijas iepirkuma jomā var izkropļot iepirkuma procedūru vai nu tieši, kad ir nepārprotama saikne starp subsīdiju un konkrētu iepirkuma projektu, vai netieši, kad de facto tiek palielināta saņēmēja finansiālā stiprība. Kropļojuma pastāvēšanu var pieņemt, ja subsīdija tās saņēmējam dod iespēju iesniegt piedāvājumu, kas pretējā gadījumā – ja subsīdijas nebūtu – būtu ekonomiski mazāk dzīvotspējīgs, īpaši, ja piedāvājums ir ievērojami zem tirgus cenas vai pašizmaksas. Citos gadījumos kropļojumus var izskatīt saskaņā ar 4.1.3. iedaļā noteiktajiem principiem un kritērijiem, ciktāl tie ir piemēroti un dod iespēju pierādīt, ka ārvalstu subsīdija sekmē dalību publiskā iepirkuma procedūrā.

4.3.3Procedūra 4.3.3.1Procedūras sākšana Ekonomikas dalībniekiem, kas piedalās publiskā iepirkuma procedūrās, iesniedzot savu piedāvājumu, būtu jāpaziņo līgumslēdzējai iestādei, vai tie, ieskaitot to konsorcija dalībniekus vai apakšuzņēmējus un piegādātājus, ir saņēmuši finansiālu ieguldījumu I pielikuma nozīmē pēdējo triju gadu laikā līdz dalībai procedūrā un vai šādu ieguldījumu paredzēts saņemt līguma izpildes laikā. Lai pievērstos tikai tām ārvalstu subsīdijām publiskā iepirkuma jomā, kuras varētu izkropļot iepirkuma procedūru, un lai ierobežotu administratīvo slogu, kas gulstas uz publiskajiem pircējiem un kompetentajām uzraudzības iestādēm, varētu ieviest robežvērtības un papildu nosacījumus attiecībā uz paziņošanu, piemēram, ·varētu ierobežot attiecīgo subsīdiju periodu, piemēram, paredzot, ka tas sākas [trīs] kalendāros gadus pirms paziņošanas datuma un beidzas vienu gadu pēc paredzamā līguma izpildes datuma; ·paziņošanas pienākumu varētu paredzēt tikai virs noteiktas ārvalstu finansiālā ieguldījuma vērtības; ·varētu noteikt robežvērtību, kas ir lielāka par publiskā iepirkuma direktīvu piemērošanas robežvērtībām. Šo nosacījumu un robežvērtību ieviešanas mērķis būtu nodrošināt, ka instruments tiek piemērots būtiskākajiem gadījumiem. Principā, ja paziņošanas robežvērtība būtu mazāka un nebūtu iepriekš uzskaitīto nosacījumu, instrumenta tvērums būtu plašāks un rastos risks aptvert vairāk potenciāli maznozīmīgu dalības gadījumu publiskā iepirkuma procedūrās. Savukārt lielāka paziņošanas robežvērtība apvienojumā ar iepriekš uzskaitītajiem nosacījumiem samazinātu iepriekšējas paziņošanas sistēmas administratīvo slogu, bet varētu neaptvert visas potenciāli būtiskās procedūras. Ja subsidēta dalība publiskā iepirkuma procedūrā neietilpst 3. moduļa tvērumā, bet rada iekšējā tirgus kropļojumus, šo dalību tomēr varētu izskatīt 1. moduļa ietvaros. Paziņojumā būtu jāietver informācija, kas nepieciešama, lai novērtētu, vai ekonomikas dalībnieks iepirkuma procedūrā gūst labumu no ārvalstu subsīdijām. Pilnā pieteikumā būtu jābūt ietvertiem vismaz šādiem elementiem: ·juridiskā informācija, ieskaitot īpašumtiesību un vadības informāciju, par pretendentu un par iespējamiem konsorcija dalībniekiem, apakšuzņēmējiem un piegādātājiem, kas saņēmuši ārvalstu finansiālos ieguldījumus; ·piedāvājuma kopējā finansējuma galvenie avoti; ·iepriekšējos trijos gados saņemto ārvalstu finansiālo ieguldījumu kopsumma; ·ārvalstu finansiālie ieguldījumi, kas saņemti konkrēti dalībai attiecīgajā iepirkuma procedūrā; ·ārvalstu finansiālie ieguldījumi, kas tiks saņemti paredzētajā līguma izpildes periodā. Pārliecinājusies, ka paziņojums ir pilnīgs, līgumslēdzēja iestāde pārsūtītu to kompetentajai uzraudzības iestādei (skatīt 4.3.3.2. iedaļu), lai tā izskatītu informāciju un novērtētu, vai pastāv ārvalstu subsīdija. Pārredzamības nolūkos paziņojumi tiktu publicēti. Būtu jāievieš spēcīgi un atturoši rīki gadījumiem, kad ekonomikas dalībnieki neizpilda paziņošanas pienākumu vai iesniedz nepareizu informāciju. Konkrēti, līgumslēdzēja iestāde par paziņošanas pienākuma neizpildi varētu piemērot ievērojamus naudas sodus un galējā situācijā – izslēgšanu no iepirkuma procedūras vai spēkā esoša līguma izbeigšanu. Iepriekšējas paziņošanas pienākums gadījumos, kad dalība publiskā iepirkuma procedūrās tiek subsidēta, nozīmētu, ka ekonomikas dalībniekiem būtu zināmā mērā jāveic pašnovērtējums. Lai noskaidrotu, vai ir jāpaziņo par tāda piedāvājuma iesniegšanu, kurā izmantots ārvalstu finansiālais ieguldījums, ekonomikas dalībniekiem būtu jānosaka, kādā mērā tie gūst labumu no šā finansiālā ieguldījuma. Šāds pašnovērtējums ir saistīts ar ievērojamu kļūdu risku un risku, ka ekonomikas dalībnieki varētu tīši apiet šo prasību, jo tie var nezināt par finansiālā ieguldījuma esību vai var nevēlēties atklāt līgumslēdzējām iestādēm tā esību. Tāpēc tiktu paredzēts, ka trešām personām un konkurentiem būtu tiesības informēt līgumslēdzēju iestādi, ka konkrētajā procedūrā būtu bijis jāiesniedz paziņojums. Šādi iesniegumi jāargumentē, un tajos jāsniedz prima facie pierādījumi par paziņošanas nepieciešamību. 4.3.3.2Izmeklēšana, ko veic kompetentā uzraudzības iestāde, un mijiedarbība ar notiekošo iepirkuma procedūru Tiek ierosināts, ka, tāpat kā 1. modulī, piemērošanas pilnvaras būtu gan Komisijai, gan valstu iestādēm un ka sistēma paredzētu arī koordināciju nolūkā nodrošināt konsekvenci. Komisijas un valsts uzraudzības iestāžu sadarbība varētu noritēt līdzīgi kā esošā sadarbība pretmonopola jomā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1/2003.

Kad līgumslēdzēja iestāde būtu saņēmusi pilnīgu paziņojumu, tā pārsūtītu to dalībvalsts kompetentajai uzraudzības iestādei, lai tā izskatītu informāciju un novērtētu, vai pastāv ārvalstu subsīdija. Līgumslēdzēja iestāde turklāt varētu brīdināt valsts uzraudzības iestādi gadījumos, kad tai ir pietiekami pārliecinošas norādes par to, ka pretendents ir saņēmis ārvalstu subsīdiju, par kuru tas nav paziņojis. Ir paredzēta divpakāpju izmeklēšana ar provizorisko izskatīšanu un padziļināto izmeklēšanu. Provizoriskajā izskatīšanā valsts uzraudzības iestāde raudzītu iegūt nepieciešamo informāciju par ārvalstu subsīdijas pastāvēšanu un tās piešķiršanas nosacījumiem. Ja valsts uzraudzības iestāde provizoriskās izskatīšanas rezultātā secinātu, ka ārvalstu subsīdijas nav, tā informētu līgumslēdzēju iestādi par šo secinājumu un to, ka tā neplāno sākt padziļināto izmeklēšanu. Savukārt tad, ja valsts uzraudzības iestāde provizoriskās izskatīšanas posmā secinātu, ka ārvalstu subsīdija, iespējams, pastāv, tā sāktu padziļināto izmeklēšanu, lai pārbaudītu, vai ārvalstu subsīdija ir faktiski konstatējama. Abos gadījumos valsts uzraudzības iestāde ar kopsavilkuma paziņojumu informētu Komisiju, līgumslēdzēju iestādi, kā arī visas pārējo dalībvalstu kompetentās uzraudzības iestādes. Noslēdzoties padziļinātajai izmeklēšanai, valsts uzraudzības iestāde var vai nu nonākt pie secinājuma, ka konkrētajā iepirkuma procedūrā ārvalstu subsīdija nav konstatējama, vai ar lēmumu atzīt, ka ārvalstu subsīdija pastāv (skatīt 4.3.3.3. iedaļu). Tomēr abos gadījumos pirms savu secinājumu paziņošanas līgumslēdzējai iestādei valsts uzraudzības iestāde lēmuma projektu darītu zināmu Komisijai, tādējādi panākot, ka valsts iestādes lēmums tiek pieņemts ciešā sadarbībā ar Komisiju. Pēc iespējas jānovērš publiskā iepirkuma procedūras iekavēšanās subsīdiju izskatīšanas dēl. Tāpēc tiktu noteikti stingri termiņi, piemēram, ilgākais [15] darbdienas provizoriskajai izskatīšanai valsts uzraudzības iestādē un [ilgākais 3 mēneši] padziļinātajai izmeklēšanai. Ja pēc informēšanas par galīgo lēmumu Komisija nepiekristu valsts uzraudzības iestādes novērtējumam, padziļinātās izmeklēšanas termiņš tiktu pagarināts. Kamēr rit izmeklēšana, līgumslēdzēja iestāde nedrīkstētu piešķirt līgumslēgšanas tiesības ekonomikas dalībniekam, uz kuru attiecas izmeklēšana. Citādā ziņā iepirkuma procedūra turpinātos. Minētais nozīmē, ka: ·saņēmusi paziņojumu un pārsūtījusi to kompetentajai uzraudzības iestādei, līgumslēdzēja iestāde turpinātu piedāvājumu izvērtēšanu; ·tā var noteikt ekonomikas dalībnieku, kuram atbilstoši izvērtējuma rezultātiem tiktu piešķirtas līgumslēgšanas tiesības, neņemot vērā iespējamās kropļojošās ārvalstu subsīdijas; ·ja šis ekonomikas dalībnieks nav izmeklējamais ekonomikas dalībnieks, līgumslēdzēja iestāde var piešķirt līgumslēgšanas tiesības un slēgt iepirkuma procedūru. Tādā gadījumā tā par to informē kompetento uzraudzības iestādi; ·ja ekonomikas dalībnieks, kuram tiktu piešķirtas līgumslēgšanas tiesības, ir izmeklējamais ekonomikas dalībnieks, iepirkuma procedūra ir jāaptur, līdz kompetentā uzraudzības iestāde ir pabeigusi ārvalstu subsīdijas izskatīšanu un nosūtījusi atzinumu līgumslēdzējai iestādei. 4.3.3.3Korektīvie pasākumi Ja uzraudzības iestāde izskatīšanas ietvaros konstatētu, ka ekonomikas dalībnieks ir saņēmis ārvalstu subsīdiju, līgumslēdzējai iestādei būtu jānosaka, vai šī subsīdija izkropļo publiskā iepirkuma procedūru. Ja tā ir, šī iestāde izslēgs attiecīgo ekonomikas dalībnieku no notiekošās iepirkuma procedūras. Varētu arī paredzēt iespēju izslēgt attiecīgo ekonomikas dalībnieku no turpmākām iepirkuma procedūrām ilgākais [3] gadus. Šajā periodā ekonomikas dalībniekam būtu iespēja pierādīt, ka tas vairs negūst labumu no kropļojošām ārvalstu subsīdijām publiskā iepirkuma procedūras nolūkā, un tādā gadījumā tas varētu piedalīties turpmākās iepirkuma procedūrās. Konkrētāk: ·ja uzraudzības iestāde nonāks pie secinājuma, ka iepirkuma procedūrā ārvalstu subsīdijas nav, tā paziņos šo secinājumu līgumslēdzējai iestādei lēmuma formā. Tādā gadījumā līgumslēdzēja iestāde neizslēgs attiecīgo ekonomikas dalībnieku no publiskā iepirkumam procedūras (izņemot, ja līgumslēdzēja iestāde saskaņā ar ES publiskā iepirkuma tiesību aktiem konstatētu citu izslēgšanas iemeslu, kas nav kropļojošas ārvalstu subsīdijas izmantojums); ·savukārt tad, ja uzraudzības iestāde nonāks pie secinājuma, ka ārvalstu subsīdija pastāv, tā paziņos šo secinājumu līgumslēdzējai iestādei, kura tad uz vienotas metodikas pamata noteiks, vai attiecīgā subsīdija izkropļo konkrēto publiskā iepirkuma procedūru, un, ja tā ir, piemēros subsidētajam dalībniekam korektīvos pasākumus. Korektīvie pasākumi iepirkuma procedūrās ir subsidētā piedāvājuma iesniedzēja izslēgšana no notiekošās publiskā iepirkuma procedūras un potenciāli arī no attiecīgās iestādes konkrētā periodā rīkotajām turpmākām publiskā iepirkuma procedūrām. Šā izslēgšanas iemesla ieviešanas mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp pretendentiem, kas saņem valsts atbalstu, un pretendentiem, kas saņem ārvalstu subsīdijas. Pašreizējā publiskā iepirkuma regulējumā nav ietverts konkrēts izslēgšanas iemesls attiecībā uz pretendentiem, kas saņem valsts atbalstu, kurš nav saderīgs ar ES noteikumiem. Lai nodrošinātu nediskriminējošu un vienlīdzīgu attieksmi, būs jāņem vērā šā izslēgšanas iemesla ietekme uz uzņēmumiem, uz kuriem attiecas valsts atbalsta procedūras. Pret attiecīgo lēmumu varētu izmantot tiesību aizsardzības līdzekļus. 4.3.4Ārvalstu subsīdijas iepirkumā, kas tiek rīkots saskaņā ar starpvaldību nolīgumiem Pastāv iespēja, ka dažas iepirkuma procedūras, īpaši lielos infrastruktūras projektos, var tikt rīkotas saskaņā ar starpvaldību nolīgumiem, kas noslēgti ar valstīm, uz kurām ES iepirkuma režīms neattiecas. Konkursa procedūras šādu nolīgumu ietvaros ir atbrīvotas no ES publiskā iepirkuma tiesību aktiem saskaņā ar Direktīvas 2014/24/ES 9. panta nosacījumiem. Starpvaldību nolīgumam ir jābūt vērstam uz tā parakstītāju piedalīšanos kāda projekta kopīgā īstenošanā vai ekspluatācijā, un nolīgumā paredzētajam iepirkuma režīmam ir jābūt saderīgam ar ES Līgumu. Attiecībā uz iepirkumiem, uz kuriem iepirkuma direktīvas attiecas, nav paredzēta īpaša ārvalstu subsīdiju un to kropļojošās ietekmes uz iepirkumu izskatīšana minēto nolīgumu ietvaros. Lai vienlīdzīgus konkurences apstākļus nodrošinātu arī attiecībā uz iepirkuma procedūrām minēto nolīgumu ietvaros, ir ieteicams ierosināto pieeju piemērot arī minētajām iepirkuma procedūrām. Ņemot vērā minēto nolīgumu īpašo raksturu, šajos gadījumos kompetentajai uzraudzības iestādei vajadzētu būt Komisijai.

5 Ārvalstu subsīdijas ES finansējuma kontekstā 5.1Problēmas formulējums Būtu jānodrošina, ka ekonomikas dalībnieki neatkarīgi no Savienības instrumenta (iekšējo un ārējo rīcībpolitiku jomā) un tā īstenošanas veida var konkurēt uz ES finansiālo atbalstu vienlīdzīgos apstākļos. ES finansējums nedrīkstētu sekmēt, ka uzņēmumi, kas ir saņēmuši kropļojošas ārvalstu subsīdijas, ir labākās pozīcijās nekā pārējie uzņēmumi. Dalītās pārvaldības kontekstā dažas dalībvalstis un pretendenti ir vērsuši Komisijas uzmanību uz īpaši zemas cenas piedāvājumiem, kurus iepirkuma procedūrās iesnieguši ārpussavienības uzņēmumi. Problēmas, kas saistībā ar publiskā iepirkuma procedūrām minētas 3.3. un 4.3. iedaļā, ir vērojamas arī dalītās pārvaldības jomā. Tas, kāds līdzeklis ir piemērotākais, lai novērstu iespējamu konkurences apstākļu kropļojumu ES finansējuma jomā sakarā ar līgumtiesību piešķiršanas procedūrās izmantotām ārvalstu subsīdijām, būtu rūpīgi jāizvērtē atkarībā no instrumenta konkrētā rakstura un saistītajām izmaksām salīdzinājumā ar pasākumu paredzamo ietekmi. Iepirkuma jomā, kurā līgumslēdzēja iestāde aicina tirgū darbojošos ekonomikas dalībniekus iesniegt preču un pakalpojumu piedāvājumus, ārvalstu subsīdijas par labu atsevišķiem piedāvājuma iesniedzējiem var izkropļot šo procedūru. Ārvalstu subsīdijas var ne tikai ietekmēt, kam tiek piešķirtas līgumslēgšanas tiesības, bet caur iepirkumā piešķirto finansējumu izkropļot konkurenci un apdraudēt konkurences apstākļu vienlīdzību iekšējā tirgū. Eiropas Savienībā iedibinātie ekonomikas dalībnieki, kuru īpašumtiesības vai faktiskā kontrole ir ārpussavienības uzņēmumam vai ārvalstu valdībai, ir tiesīgi piedalīties ES finansēšanas procedūrās (izņemot, ja tie atrodas izslēgšanas situācijā). Arī ārpus ES iedibinātiem uzņēmumiem ir tiesības piedalīties ES iestāžu rīkotajās iepirkuma procedūrās, ja šādas tiesības ir paredzētas ar attiecīgo trešo valsti noslēgtā nolīgumā par publisko iepirkumu. Abos scenārijos minētie ekonomikas dalībnieki ārvalstu subsīdiju dēļ varētu vai nu iesniegt nepamatoti lētu piedāvājumu, vai citādi ar zemu cenu izkonkurēt pārējos piedāvājuma iesniedzējus, tādējādi iedragājot konkurences iespējas. Līdz ar to risks, ka ārvalstu subsīdijas varētu izkropļot iepirkuma procedūras, pastāv neatkarīgi no tā, kur ekonomikas dalībnieks iedibināts. Atšķirībā no iepirkuma procedūrām dotāciju piešķiršanas procedūrās Savienība atbalsta projektu vai programmu, kas vērsta uz Savienības mērķu īstenošanu. Runa parasti ir par atbalstu NVO, publiskām vai kvazipubliskām iestādēm, fundamentālajiem pētījumiem un izstrādei utt., izmantojot iemaksas, ar kurām daļēji atlīdzina ārpustirgus vai pirmstirgus darbībās iesaistīto subjektu izmaksas. Attiecībā uz ES līdzekļiem, kuru apguve notiek netiešās pārvaldības režīmā, ES uztic budžeta izpildi dažādiem partneriem, tostarp trešo valstu publisko tiesību subjektiem un starptautiskajām iestādēm, ieskaitot starptautiskās finanšu iestādes. Mērķim vajadzētu būt, ka uz visiem Savienības līdzekļu piešķiršanas veidiem attiecina līdzvērtīgus pasākumus nolūkā novērst ārvalstu subsīdiju kropļojošo ietekmi, taču dažiem pilnvarotajiem subjektiem ir noteikti pārvaldības ierobežojumi, kas tiem varētu liegt pilnībā īstenot konkrētas ES rīcībpolitikas. Tāpēc pašreizējā stadijā iespējamo pasākumu aprises ir vispilnīgāk iezīmētas attiecībā uz iepirkumu, jo šajā jomā negatīva ietekme uz konkurenci ir visaktuālākā un ir daudz kopīgā ar vispārīgajiem apsvērumiem iepirkuma jomā (skatīt 3. moduli). Ieinteresētās personas tiek arī aicinātas komentēt to, kā šajā baltajā grāmatā aprakstītās problēmas saistībā ar ārvalstu subsīdijām varētu risināt attiecībā uz dotācijām (jebkurā pārvaldības režīmā) vai netiešo pārvaldību. 5.2Satvars un trūkumu novēršanas pasākumi 5.2.1Tiešā pārvaldība 5.2.1.1Iepirkums Finanšu regulā paredzētie noteikumi par piekļuvi iepirkumam attiecas uz visām ES iestādēm, kas izpilda ES budžetu. Ja ir piemērojams Pasaules Tirdzniecības organizācijas daudzpusējais Nolīgums par valsts iepirkumu (GPA), iepirkuma procedūra saskaņā ar tā nosacījumiem ir pieejama ekonomikas dalībniekiem, kas iedibināti valstīs, kuras ir ratificējušas minēto nolīgumu. GPA paredz iespēju piedalīties noteiktās iepirkuma procedūrās, ko savā vārdā rīko Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests un Padome. Subjektiem, kas iedibināti konkrētās trešās valstīs, iespēja pretendēt uz ES finansējumu var būt paredzēta īpašā vai divpusējā nolīgumā. Ekonomikas dalībniekiem, kas iedibināti valstīs, kurās piemērojams Līgums par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ), ir pilnīga piekļuve ES iepirkumam. ES budžets būtu jātērē saskaņā ar pareizas finanšu pārvaldības principu: ikvienam ekonomikas dalībniekam būtu jābūt iespējai iesniegt labāko iespējamo piedāvājumu par ES budžeta izlietojumu un sacensties par ES finansējumu vienlīdzīgos apstākļos. Attiecībā uz ES iepirkumu tiešās pārvaldības režīmā Finanšu regulā ir paredzēts, ka ir piemērojami tie paši standarti, kas tiek piemēroti līgumslēdzējām iestādēm, uz kurām attiecas iepirkuma direktīvas. Ja tiks pieņemts tiesību instruments konkrēti attiecībā uz kropļojošām ārvalstu subsīdijām, tas tiktu atspoguļots arī noteikumos par ES iestāžu iepirkumu vai pārņemts Finanšu regulā. Iepirkums ES ārējās darbības jomā dažos aspektos atkāpjas no iepriekš minētā (piemēram, attiecībā uz noteikumiem par valstspiederību un izcelsmi). Jautājums par ārvalstu subsīdijām būtu jārisina, pielāgojot izslēgšanas iemeslus pārskatītajā tiesiskajā regulējumā, kas piemērojams ES iestādēm. Tādējādi pretendents, kas saņēmis kropļojošas ārvalstu subsīdijas, uz noteiktu laiku būtu jāizslēdz no notiekošajām un turpmākām iepirkuma procedūrām. Attiecībā uz konkrēta veida līgumiem (piemēram, virs noteiktām robežvērtībām vai konkrētās nozarēs; skatīt turpmāk) būtu jāievieš iepriekšējas paziņošanas pienākuma sistēma. Visiem pretendentiem, iesniedzot savu piedāvājumu, būtu jāpaziņo, vai tie, ieskaitot iespējamos konsorcija dalībniekus, apakšuzņēmējus un piegādātājus, ir saņēmuši finansiālu ieguldījumu I pielikuma nozīmē pēdējo triju gadu laikā līdz dalībai procedūrā un vai šādu ieguldījumu paredzēts saņemt līguma izpildes laikā. Principā īstenojamā procedūra būtu pienācīgi jāpielāgo salīdzinājumā ar procedūru, kuru iepirkuma gadījumā ievēro valstu līgumslēdzējas iestādes (skatīt 4.3. iedaļu).

Ja ir konstatēta ārvalstu subsīdija, tiktu novērtēts, vai tā izkropļo iepirkuma procedūru, un, ja tā ir, pretendents tiktu izslēgts no procedūras. Turklāt ievērojamus izdevumus prasošu, augsto tehnoloģiju, kapitālietilpīgu vai strauji augošu tirgu gadījumā līgumslēdzējas iestādes varētu veikt iepriekšēju tirgus izzināšanu. Šis rīks jau ir paredzēts Finanšu regulā, un to derētu izmantot informācijas ievākšanai par tirgiem un to galvenajiem dalībniekiem. Tas attiecīgi dotu līgumslēdzējai iestādei iespēju pielāgot procedūru un novērst iespējamos kropļojumus, kurus varētu radīt ārvalstu subsīdijas. 5.2.1.2Dotācijas Dotācijas ir tieši finansiālie ieguldījumi no ES budžeta, ko piešķir trešai personai, kas veic darbības nolūkā īstenot Savienības rīcībpolitikas. Atkarībā no konkrētās programmas veida noteikumos par dotācijām parasti ir ietverti trešo valstu subjektu dalības nosacījumi. Piemēram, tiesībām uz finansējum regulāri tiek izvirzīts nosacījums, ka subjektam jābūt iedibinātam EEZ/EBTA valstī vai valstī, kas noslēgusi īpašu nolīgumu ar ES. Tādējādi par dotācijām konkurē gan Eiropas Savienībā, gan attiecīgā gadījumā trešās valstīs iedibināti pieteikuma iesniedzēji. Ārvalstu subsīdiju radītās problēmas var risināt ar izslēgšanas kritērijiem, līdzīgi kā 5.2.1.1. iedaļā paredzēts attiecībā uz iepirkumu. Iesniedzot savu priekšlikumu, pieteikuma iesniedzējiem būtu jāpaziņo piešķīrējiestādei, vai tie ir saņēmuši ārvalstu subsīdiju. Varētu piemērot robežvērtības, kas ir līdzīgas 4.3.3.1. iedaļā piedāvātajām. Par procedūru atbildīgajam kredītrīkotājam paziņojums būtu jāpārsūta uzraudzības iestādei, lai tā novērtētu, vai pastāv ārvalstu subsīdija. Lai nodrošinātu procesa efektivitāti, būs jānosaka procedūras termiņi. Ja uzraudzības iestāde būs pieņēmusi lēmumu par kropļojošas ārvalstu subsīdijas pastāvēšanu, vajadzēs noskaidrot, vai šī ārvalstu subsīdija izkropļo vai varētu izkropļot dotāciju piešķiršanas procedūru. Tā, piemēram, pieteikuma iesniedzējiem, iesniedzot savu pieteikumu kopā ar tāmi ES dotācijas saņemšanai, būtu jādeklarē, vai tie ir saņēmuši finansiālu ieguldījumu I pielikuma nozīmē pēdējo triju gadu laikā līdz dalībai procedūrā un vai šādu ieguldījumu paredzēts saņemt līguma izpildes laikā. Ja ir konstatēta ārvalstu subsīdija, tiktu novērtēts, vai tā izkropļo dotācijas piešķiršanas procedūru, un, ja tā ir, pieteikuma iesniedzējs tiktu izslēgts no procedūras. Iepriekš ieskicētā sistēma varētu potenciāli tikt pielāgota tādos dotāciju piešķiršanas scenārijos, kuros figurē pētniecības konsorciji, kuru dalībnieku vairākums ir no ES. 5.2.2Dalītā pārvaldība 5.2.2.1Iepirkums Dalītās pārvaldības gadījumā atbildība par ES budžeta izpildi tiek dalīta starp Komisiju un dalībvalstīm. Lielākie fondi pašlaik ir kopējās lauksaimniecības politikas fondi (Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA)) un Eiropas strukturālie un investīciju fondi (ESI fondi). ESI fondi ir ES galvenais investīciju rīks: 2014.–2020. gadā kohēzijas politikai ir pieejami aptuveni 350 miljardi EUR (no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Kohēzijas fonda un Eiropas Sociālā fonda) ar mērķi sociālā, iekļaujošā un videi draudzīgā veidā atbalstīt iedzīšanu ekonomikas ziņā un konkurētspēju. ESI fondu izmantojumu pašreizējā plānošanas periodā reglamentē Kopīgo noteikumu regula (KNR) un saistītās regulas, kas attiecas uz konkrētiem fondiem. Līdzīgas programmas ir paredzētas nākamajā finanšu shēmā 2021.–2027. gadam, taču papildus tam nolūkā atbalstīt Eiropas atveseļošanos no Covid-19 pandēmijas izraisītās krīzes ir paredzētas jaunas programmas, kuras tiks finansētas no Next Generation EU, un dalītā pārvaldībā īstenotas programmas (Atveseļošanas un noturības mehānisms un REACT EU). Dalītās pārvaldības gadījumā ārvalstu subsīdijas saņemošu uzņēmumu dalība projektos, kurus līdzfinansē, piemēram, ERAF vai Kohēzijas fonds, ir lielākoties sastopama publiskā iepirkuma procedūrās, kurās publiskā iestāde, kas ir ES finansējuma saņēmēja, izsludina konkursu, piemēram, par apjomīgām infrastruktūras investīcijām. Uz šādām procedūrām attiecas dalībvalstu publiskā iepirkuma noteikumi, ar kuriem īstenota Direktīva 2014/24/ES. Aptuveni pusi kohēzijas politikas līdzekļu, kas pašreizējā finanšu periodā atbilst vairāk nekā 200 miljardiem EUR (ar valstu līdzfinansējumu), valsts un reģionālas iestādes liek lietā, izmantojot publiskā iepirkuma procedūras. Šādās valsts iestāžu rīkotajās publiskā iepirkuma procedūrās sastopamās problēmas ir tās pašas, kas minētas 3.3. un 4.3. iedaļā, un vispārīgi piemērojamajos publiskā iepirkuma noteikumos paredzētie pasākumi saistībā ar ārvalstu subsīdijām būtu jāizmanto arī, lai novērstu to, ka iepirkuma procedūrās izmantotais ES finansējums saasina iekšējā tirgus kropļojumus. 5.2.2.2Dotācijas Tie paši principi, kas minēti 5.2.1.2. iedaļā, tiktu mutatis mutandis piemēroti dalītās pārvaldības režīmā piešķirtajām dotācijām.

5.2.3Netiešā pārvaldība Attiecībā uz ES līdzekļiem, kuru apguve notiek netiešās pārvaldības režīmā, ES uztic budžeta izpildi dažādiem īstenošanas partneriem, tostarp trešo valstu publisko tiesību subjektiem un starptautiskajām iestādēm, ieskaitot starptautiskās finanšu iestādes, ar nosacījumu, ka tie nodrošina pierādīti līdzvērtīgu līmeni ES budžeta aizsardzībā pret pārkāpumiem. ES finansējums arvien lielākā mērā tiek nodrošināts, izmantojot budžeta garantijas, kuru uzdevums ir mobilizēt privātās investīcijas (piemēri: ESIF, InvestEU, EFIA)