Finanšu iestādes nonākšana grūtībās var atstāt nelabvēlīgu ietekmi uz citām iestādēm, jo īpaši gadījumos, kad parastā maksātnespējas procedūra rada šādu apdraudējumu finanšu sistēmas stabilitātei kopumā. Šādos gadījumos valsts var būt spiesta glābt iestādi, izmantojot nodokļu maksātāju naudu, jo valsts bezdarbība varētu izraisīt sistēmisku krīzi un radīt ļoti lielus zaudējumus ekonomikai. Lai mazinātu šādu sistēmisku krīzi, pēdējā laikā ir bijusi nepieciešama valsts intervence daudzu banku glābšanai, radot izmaksas nodokļu maksātājiem. Reaģējot uz to, tika ievērojami nostiprināts ES prudenciālais regulējums attiecībā uz bankām un, kas ir būtiski, tika izveidots jauns regulējums — Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva (BAND) —, kas dod iespēju attiecīgajām iestādēm nodrošināt, ka bankas nonākšana grūtībās tiek risināta sakārtotā veidā. Ar to nosaka, ka bankām ir efektīvāk jāsagatavojas finanšu sarežģījumu pārvaldīšanai, kompetentajām iestādēm piešķir agrīnas intervences pilnvaras gadījumā, ja banka nonāk grūtībās vai, iespējams, nonāks grūtībās, izveido vienotu noregulējuma instrumentu kopumu grūtību pārvaldīšanai un sadala finanšu zaudējumus starp bankas ieinteresētajām personām. Tādējādi BAND palīdz publiskajām iestādēm vieglāk pārstrukturēt banku, kas nonāk grūtībās vai, iespējams, nonāks grūtībās, vienlaikus līdz minimumam samazinot izmaksas nodokļu maksātājiem. Centrālais darījuma partneris (CCP) attiecībā uz līgumu konkrētu kopumu darbojas finanšu darījumu partneru starpā, uzņemoties un īstenojot to tiesības un pienākumus, rīkojoties kā pircējs attiecībās ar katru pārdevēju un kā pārdevējs attiecībās ar katru pircēju. Kaut arī CCP nav tik neaizsargāti pret grūtībām kā bankas, tas nenozīmē, ka tie pret šo problēmu ir imūni. Pastāv starptautiska vienprātība, ka būtu rūpīgi jāuzrauga un jārisina sistēmiskie finanšu riski visās finanšu iestādēs, ne tikai bankās . Nesenā krīze parādīja, ka jebkādai valsts intervencei, lai novērstu riskus finanšu iestādēs, vajadzētu būt ātrai un būtu minimāli jāizmanto nodokļu maksātāju līdzekļi. Ir plaši atzīts, ka ir steidzami vajadzīgs ES mēroga režīms CCP atveseļošanai un noregulējumam. Šo darbu par prioritāti ir noteikusi arī Finanšu stabilitātes padome (FSP) – augstākā līmeņa starptautiska regulatoru grupa, kas darbojas G20 valstu aizgādībā, lai pēc krīzes reformētu finanšu regulējuma vidi un novērstu nākotnes riskus. CCP darījumdarbības modelis nozīmē to, ka būtiskā apmērā tiek koncentrēts finanšu risks, galvenokārt saistībā ar bankām, kas ir to pakalpojumu galvenās izmantotājas, kā arī citiem finanšu dalībniekiem. Šim modelim pēc būtības ir pārrobežu raksturs integrētā ES un pasaules tirgū. Turklāt CCP sistēmiskais nozīmīgums noteikti palielināsies vēl vairāk saistībā ar G20 valstu apņemšanos veikt tīrvērti ārpusbiržas (OTC) atvasinātajiem instrumentiem ar CCP starpniecību, pārvedot riskus, kas piemīt šiem instrumentiem, no bankām uz CCP un nodrošinot to centralizētu riska pārvaldību. Kaut arī varbūtība, ka CCP nonāk grūtībās, ir maza, to sakārtoti nepārvaldot, tā centrālā pozīcija tirgos un jo īpaši tā tiešās saiknes ar bankām varētu atstāt plašu nelabvēlīgu ietekmi finanšu sistēmā. Tādēļ ir nepieciešams tiesisks regulējums, kas ļauj attiecīgajām iestādēm risināt šo finanšu stabilitātes risku, sistēmisku grūtību iespējamības gadījumā sakārtotā veidā ātri pārstrukturējot un likvidējot CCP darbības. Turklāt ar likumdošanas pasākumiem būtu jārada stimuli pareizai CCP riska pārvaldībai un lielo banku klienti, kas izmanto CCP tīrvērtes pakalpojumus, un nodokļu maksātāji jāaizsargā no lieliem zaudējumiem noregulējuma gadījumā.