LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 12/105

Atzinums Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Stratēģijas “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei novērtējums””

COM(2014) 130 final

(2015/C 012/17)

Ziņotājs: PALMIERI

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2014. gada 16. maijā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Stratēģijas “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei novērtējums””

COM(2014) 130 final.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā apakškomiteja “Stratēģijas “Eiropa 2020” novērtējums” atzinumu pieņēma 2014. gada 5. septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 502. plenārajā sesijā, kas notika 2014. gada 15. un 16. oktobrī (15. oktobra sēdē), ar 168 balsīm par, 7 balsīm pret un 6 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ievads

1.1. Četrus gadus pēc stratēģijas “Eiropa 2020” uzsākšanas Eiropas Komisija ir publicējusi paziņojumu “Stratēģijas “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei novērtējums” un sākusi sabiedrisko apspriešanu (1) saistībā ar tās pārskatīšanu termiņa vidū.

1.2. Šis atzinums ir gan oficiāla atbilde uz Eiropas Komisijas pieprasījumu, gan arī daļa no Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas (EESK) integrēta vērtējuma kā atbilde uz ES Padomes prezidentvalsts Itālijas pieprasījumu izstrādāt izpētes atzinumu saistībā ar gaidāmo stratēģijas “Eiropa 2020” termiņa vidusposma novērtējumu.

1.3. EESK šobrīd gatavo visaptverošu stratēģijas “Eiropa 2020” termiņa vidusposma novērtējumu, kurā būs šādi dokumenti: — projekta ziņojums stratēģijas “Eiropa 2020” pārvaldības konceptuālo un praktisko aspektu padziļināšanai; — šis atzinums SC/039; — specializēto nodaļu, CCMI, novērošanas centru un sadarbības grupas ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām un tīkliem ieguldījums; — valstu ESP un tām līdzīgu organizāciju ieguldījums; — Stratēģijas “Eiropa 2020” koordinācijas komitejas uzdevumā Bellagamba A. veiktā pētījuma “Priorities, challenges and prospects for civil society: involvement in the Europe 2020 strategy beyond 2015 – Case study of four Member States” (BE – FR – IT – NL) (Prioritātes, uzdevumi un perspektīvas pilsoniskajai sabiedrībai, iesaistoties stratēģijā “Eiropa 2020” pēc 2015. gada – pētījums par četrām dalībvalstīm) secinājumi un ieteikumi.

1.4. Dokumentu kopums, kas veido EESK izstrādāto termiņa vidusposma novērtējumu, tiks prezentēts augsta līmeņa konferencē par tematu “Virzība uz efektīvāku stratēģiju “Eiropa 2020” – pilsoniskās sabiedrības priekšlikumi par sociālās iekļaušanas un konkurētspējas uzlabošanu Eiropā”, kas ir viens no ES Padomes Itālijas prezidentūras ietvaros organizētajiem pasākumiem. Konference notiks 2014. gada 4. un 5. decembrī Romā.

1.5. Lai iepazīstinātu ar priekšlikumiem stratēģijas “Eiropa 2020” reformai, kurus izstrādājušas dažādas EESK iekšējās struktūras (2) un kas ir padziļināti apspriesti darba grupu sanāksmēs, ieteikumi ir iekļauti 4. punktā “EESK ieteikumi, lai nodrošinātu reālu stratēģijas “Eiropa 2020” reformu procesu”.

2. Stratēģija “Eiropa 2020” pirmo četru gadu laikā: par krīzes ietekmi uz ilgtermiņa tendencēm

2.1. Stratēģija “Eiropa 2020” ir izstrādāta ar visnotaļ atzinīgi vērtējamo mērķi nodrošināt ES konkurētspējas un nodarbinātības atjaunošanu, – jo īpaši pievēršoties strukturāla rakstura jautājumiem —, un vienlaikus saviem iedzīvotājiem garantēt ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Šajā jau tāpat sarežģītajā kontekstā norisinās viena no intensitātes un ilguma ziņā dziļākajām krīzēm (pēdējo astoņdesmit gadu laikā), kas būtiski ietekmē stratēģijas virzību.

2.1.1. Krīze ir saasinājusi jau tāpat ievērojamās ekonomiskās un sociālās atšķirības Eiropas Savienībā, akcentējot nevienlīdzību konkurētspējas un sociālās kohēzijas jomā un palielinot izaugsmes un attīstības polarizācijas tendenci, kas acīmredzami negatīvi ietekmē ienākumu, turīguma un labklājības taisnīgu sadalījumu starp dalībvalstīm un to iekšienē starp Eiropas reģioniem (3).

2.2. Analizējot krīzes attīstību un ietekmi, no Komisijas paziņojuma un tā pielikuma (4) izriet, ka krīze ir nelabvēlīgi ietekmējusi stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanu attiecībā uz pārvaldības modeļa un tā mērķu efektivitāti, atbilstību un leģitimitāti.

2.3. Tā kā ES ekonomikas pārvaldības struktūra ir lielā mērā orientēta uz taupības politiku, stratēģijas “Eiropa 2020” vidējā termiņa un ilgtermiņa mērķu īstenošana ir pakārtota fiskālajai disciplīnai.

2.3.1. EESK uzskata, ka ir jārīkojas, lai pastiprinātu politikas, kuru mērķis ir publisko finanšu konsolidācija dažās dalībvalstīs, un, no otras puses, Komiteja norāda, ka taupības pasākumi var radīt vēlamo ietekmi, ja tos īsteno ekonomikas izaugsmes fāzē, savukārt, ja tos automātiski piemēro ekonomikas stagnācijas vai pat lejupslīdes apstākļos, kādos, piemēram, patlaban atrodas vairums dalībvalstu, tiem ir negatīva ietekme uz izaugsmi. To pierāda fakts, ka daudzās dalībvalstīs šādi pasākumi nav devuši gaidītos rezultātus budžeta līdzsvara atjaunošanā (5), palēninot vai pat kavējot ekonomikas atveseļošanos un saasinot jau iepriekš bažas raisošo sociālās nevienlīdzības situāciju.

2.4. Krīzes pārvarēšana, izmantojot ES ekonomikas pārvaldību, ir negatīvi ietekmējusi virzību uz stratēģijas vidējā termiņa un ilgtermiņa mērķiem. Tādējādi dažās ES dalībvalstīs ir izveidojušās problēmas, kas dažos gadījumos var radīt šķēršļus un strukturālus ierobežojumus ekonomikas attīstībai un sociālajai kohēzijai Eiropas Savienībā.

2.5. Šobrīd, lai arī ir vērojami pozitīvi rezultāti tādās jomās kā a) cīņa pret klimata pārmaiņām un ilgtspējīgas enerģijas veicināšana, un b) izglītība un cīņa pret mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, ir vērojamas pazīmes, kas vieš lielas bažas saistībā ar izdevumiem pētniecībai un izstrādei, darba tirgus veicināšanai un cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību.

2.5.1. Attiecībā uz izdevumiem, kas paredzēti pētniecībai un inovācijai, šķiet, ka krīzes dēļ ir palielinājusies esošā plaisa starp ES dalībvalstīm: dalībvalstis, kas pakļautas ievērojamam spiedienam veikt fiskālo konsolidāciju (bieži vien tās pašas, kuras inovācijas ziņā atpaliek), ir būtiski samazinājušas savus publiskos izdevumu pētniecības un inovācijas jomā (6). Izdevumi pētniecībai un izstrādei ES joprojām ir gandrīz par vienu procentpunktu mazāki nekā mērķis 3 % no IKP, un prognozēts, ka 2020. gadā tie būs aptuveni 2,2 %; negatīvu ietekmi atstājis ļoti zemais privāto ieguldījumu līmenis un vērienīguma trūkums dalībvalstu izvirzītajos mērķos.

2.5.2. Runājot par darba tirgu, kurā pēdējo gadu laikā nodarbinātības līmenis ir stāvējis uz vietas un joprojām atpaliek no stratēģijā “Eiropa 2020” izvirzītā mērķa (68,4 % 2013. gadā: 74,2 % vīriešiem un 62,5 % sievietēm), īpaši satraucoši signāli ir: — 26,2 miljoni bezdarbnieku; — 9,3 miljoni “vīlušos” darba ņēmēju, kuri vēlas strādāt, bet kuri ir pārtraukuši darba meklējumus; — 12 miljoni cilvēku, kas ir bijuši bez darba ilgāk nekā vienu gadu; — kopš 2008. gada (krīzes pirmā gada) Eiropas Savienība ir zaudējusi 6 miljonus darba vietu (ar visām tādējādi radītajām sekām no profesionālo prasmju un zināšanu zuduma viedokļa); — bez darba ir 5,5 miljoni jauniešu (vecumā līdz 25 gadiem).

Šī situācija jau tāpat ir īpaši satraucoša, un dažās ES dalībvalstīs tai ir tendence pasliktināties, jo īpaši attiecībā uz jauniešiem, vecāka gadagājuma cilvēkiem, kuri ir atstumti no darba tirgus, kā arī sievietēm darba tirgū.

2.5.3. Nabadzības un sociālās atstumtības apdraudēto cilvēku skaits no 2009. līdz 2012. gadam ir palielinājies no 114 miljoniem līdz 124 miljoniem. Krīzes vēlīnās ietekmes dēļ šāda tendence vēl varētu saasināties. ES mērķis līdz 2020. gadam samazināt nabadzības un sociālās atstumtības apdraudēto cilvēku skaitu līdz 96,4 miljoniem ir grūti sasniedzams, jo jau 2012. gadā šis rādītājs bija pārsniegts par 28 miljoniem.

2.5.4. Šo nopietno situāciju vēl problemātiskāku padara to cilvēku skaita pieaugums, kuri dzīvo materiāla trūkuma apstākļos, un to darbspējīgā vecumā esošu cilvēku procentuālais īpatsvars, kuri dzīvo ģimenēs, kurās neviens nestrādā.

2.5.5. Krīzes dēļ ir palielinājusies jau tāpat lielā nevienlīdzība starp dalībvalstīm, izceļot izteiktās atšķirības konkurētspējas un sociālās kohēzijas jomā. Šis neviendabīgums parāda, ka ir nepieciešami reformu priekšlikumi, lai uzlabotu pasākumu efektivitāti tur, kur problēmas ir visnopietnākās.

2.5.6. Visi šie dati skaidri liecina, ka ir svarīgi koncentrēties uz izaugsmi veicinošiem ieguldījumiem ar nolūku atbalstīt uzņēmumu, it īpaši MVU, konkurētspēju un darbības apstākļus, lai tie varētu saglabāt un radīt darba vietas.

3. Stratēģijas “Eiropa 2020” pamatelementu analīze: pārvaldība, mērķi, līdzdalība un īstenošana

3.1. Līdz šim sasniegto rezultātu analīze liecina par stratēģiju, kas lielā mērā izrādījusies nepietiekama, lai īstenotu tajā izvirzītos mērķus. Lai to padarītu efektīvu un iedarbīgu, novēršot risku, ka tā varētu ciest neveiksmi tāpat kā iepriekšējā, Lisabonas, stratēģija, būtu jāveic stratēģijas “Eiropa 2020” reforma. Ļoti svarīgi ir pievērsties vairākiem mērķiem, nodrošināt to savstarpējo saskaņotību un garantēt to īstenošanu.

3.2. Galvenie stratēģijas “Eiropa 2020” punkti, kas izpelnījušies kritiku, ir saistīti ar pārvaldību, mērķiem, pilsoniskās sabiedrības līdzdalību un īstenošanu.

3.3. Stratēģijas “Eiropa 2020” pārvaldības sistēma ir vāja un neefektīva prasībās likt dalībvalstīm ievērot savas saistības attiecībā uz stratēģijā noteikto mērķu (un pamatiniciatīvu) īstenošanu.

3.3.1. Ar stratēģijas pārvaldības struktūru ir institucionalizēts strukturāls kropļojums: ekonomikas dominēšana pār sociālo un vides pārvaldību, pakārtojot stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus Eiropas pusgada makroekonomiskajām prioritātēm un tādējādi apdraudot iespēju sasniegt ES mērķus konkurētspējas un sociālās kohēzijas jomā, kā arī ilgtspējīgi apsaimniekot dabas resursus.

3.3.2. Eiropas pusgads, kas sākas ar gada izaugsmes pētījumu (GIP) un noslēdzas ar konkrētām valstīm adresētu ieteikumu formulēšanu, bieži vien ir noteicis prioritātes, kas nesekmē efektīvu virzību uz stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem. Turklāt konkrētām valstīm adresētos ieteikumus dalībvalstis neņem vērā, izstrādājot savas valstu gada stratēģijas (valstu reformu programmas) un ar tām saistītos lēmumus par budžetu, strukturālajām reformām, nodarbinātības politiku un sociālo politiku (7).

3.4. Stratēģijas “Eiropa 2020” izstrādē mērķu un ar tiem saistīto rādītāju noteikšana ne tikai nebija saistoša, bet par to nenotika arī plašs konsensa veidošanas process ES iedzīvotāju vidū. Ja neskaita siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas un atjaunojamo energoresursu izmantojuma mērķus, kas ir juridiski saistoši, līdz šim katra valsts ir varējusi noteikt pati savus mērķus, un rezultāti bieži vien bijuši visnotaļ pieticīgi.

3.4.1. Mērķu kvantitatīvie mērījumi nav papildināti ar kvalitātes vērtējumu: sociāli ekonomiskās sistēmas “viedums” jāmēra ne tikai ar kvantitatīviem rādītajiem, piemēram, pētniecībai atvēlētajiem izdevumiem vai radīto darba vietu skaitu, bet arī ar kvalitatīviem rādītajiem, tostarp tirgū laisto inovāciju tipoloģiju, kā arī izveidoto darba vietu kvalitātes līmeni.

3.5. Stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanā nav pietiekami iesaistīta organizētā pilsoniskā sabiedrība nedz valstu, nedz Eiropas līmenī. Tas ir saistīts ar šādiem faktoriem: — pieticīgi komunikācijas un informācijas par stratēģiju izplatīšanas pasākumi, kā dēļ šis instruments lielākoties ir zināms speciālistu aprindās un tajā piedalās gandrīz tikai minētās aprindas; — dažu dalībvalstu nevēlēšanās iesaistīt organizētu pilsonisko sabiedrību stratēģijas “Eiropa 2020” pasākumu plānošanas procesā; — reālas saiknes trūkums starp pilsoniskās sabiedrības rīcību Eiropas līmenī un rīcību valstu un vietējā līmenī; — pasākumi krīzes seku pārvarēšanai (tostarp Eiropas pusgada grafiks) pārklājas ar stratēģijas “Eiropa 2020” iniciatīvām un apgrūtina sociālajiem partneriem un pilsoniskās sabiedrības pārstāvības organizācijām stratēģijas attīstības procesa izpratni un līdzdalības iespēju tajā; — pieejamie finanšu resursi ir nepietiekami, lai nodrošinātu organizētas pilsoniskās sabiedrības efektīvu un rezultatīvu līdzdalību stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanā; — sociālo partneru nepietiekama iesaiste apspriešanās procesā Eiropas pusgada ietvaros dažās valstīs.

3.6. Neraugoties uz Eiropadomes līmenī apstiprinātajām procedūrām, daudzajām Eiropas Savienībā īstenotajām sadarbības programmām un apzināšanos, ka stratēģijā “Eiropa 2020” izvirzītos uzdevumus un mērķus nevar efektīvi izpildīt tikai ar atsevišķu valstisku sistēmu rīcību vien, stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanā pietrūkst dalībvalstu efektīvas sadarbības un solidaritātes.

3.7. Pamatiniciatīvas būtu varējušas dot izšķirošu ieguldījumu Eiropas un valstu politikas koordinācijā, lai palīdzētu sasniegt stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus un atsākt ekonomikas un nodarbinātības izaugsmi, efektīvāk izmantojot “attīstības sviras” un struktūrfondu (8), Eiropas teritoriālās sadarbības (9) un tieši pārvaldīto programmu piedāvātās iespējas. Pamatiniciatīvām vajadzētu būt labāk realizējamām un saprotamām, starp tām jābūt lielākai mijiedarbībai un jāizvairās no to pārklāšanās.

EESK SECINĀJUMI UN IETEIKUMI, LAI NODROŠINĀTU REĀLU STRATĒĢIJAS “EIROPA 2020” REFORMU PROCESU

4. Virzība uz jaunu stratēģijas “Eiropa 2020” konceptuālo satvaru

4.1. ES saskaras ar divējādu izaicinājumu: no vienas puses, Eiropai pēc iespējas ātrāk jāiziet no krīzes, kuras sekas ir graujošā veidā skārušas tās ekonomisko un sociālo sistēmu, savukārt no otras puses, ir jāstiprina stratēģijā “Eiropa 2020” paredzētais gudras, ilgtspējīgas un integrējošas izaugsmes modelis, lai novērstu Eiropas sistēmas konkurētspējas trūkuma strukturālos cēloņus.

4.1.1. Šajā sakarā EESK uzskata, ka ir jāveicina tāds attīstības modelis, kurā ES dalībvalstīm, turpinot veikt strukturālās reformas, kas vērstas uz valsts finanšu atveseļošanu un uzticamību, vienlaikus izdodas atbalstīt attiecīgas politikas, ar kurām ir iespējams: veicināt Eiropas un tās galveno dalībnieku (darba ņēmēju, privāto uzņēmumu un sociālo uzņēmumu) konkurētspēju, atbalstīt Eiropas ieguldījumu (materiālo, nemateriālo un sociālo) kvantitatīvo un kvalitatīvo izaugsmi, radīt vairāk un labākas darba vietas, kā arī atbalstīt teritoriālo un sociālo kohēziju, risinot problēmas, kas saistītas ar paaugstinātu bezdarba līmeni un nabadzības un sociālās atstumtības palielināšanos (10).

4.1.2. Tādēļ ekonomiskajai un monetārajai savienībai ir jākļūst par stabilitātes un stingrākas un izturētspējīgākas izaugsmes faktoru, ES jāpadara pievilcīgāka pasaules mērogā kā ražošanas un ieguldījumu vieta, pilnībā jāizmanto visi vienotā tirgus potenciāla aspekti, jāiegulda Eiropas ekonomikā un tā jāsagatavo nākotnei, jāveicina uzņēmējdarbībai un darba vietu radīšanai labvēlīga vide, jāsekmē vides ilgtspēja un jāatbalsta tāda labklājības sistēma, kas spēj pārvarēt pārmaiņas un sociālās problēmas.

4.2. EESK uzskata, ka priekšlikums radikāli reformēt stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanu nozīmē to, ka padziļināti jāizvērtē pirms četriem gadiem uzsāktās stratēģijas galvenie jēdzieni un faktori attiecībā uz: stratēģijas pamatā esošo pašas attīstības jēdzienu; mērķu noteikšanu, to īstenošanas politiku, attiecīgo pārraudzību un novērtēšanu; stratēģijas efektīvas un rezultatīvas daudzlīmeņu pārvaldības definēšanu; pilsoņu un pilsoniskās sabiedrības organizāciju līdzdalības stiprināšanu.

4.3. Lai stratēģijas “Eiropa 2020” reformas procesā īstenotā attīstība patiešām būtu “ilgtspējīga”, ir būtiski stiprināt tās holistisko pieeju, integrējot ekonomikas mērķus ar sociālajiem un vides mērķiem. Tādēļ būs jāveicina pieeja, kuras mērķis ir atbilstīgi izmantot visus kapitāla veidus laikā un telpā, tādējādi nodrošinot esošo vajadzību apmierināšanu un neapdraudot nākamo paaudžu vajadzību apmierināšanu.

4.3.1. Ilgtspējīgas attīstības jēdzienam un attiecīgajiem stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem jābūt labāk saskaņotiem ar to, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 3. panta 1., 2. un 3. punktā (11), proti veicināt ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju, balstoties uz lielāku solidaritāti dalībvalstu starpā un stabilu attīstību, kuras pamatā ir līdzsvarota ekonomiskā izaugsme un sociālā tirgus ekonomika ar augstu konkurētspēju, kas vairāk pievēršas iedzīvotāju labklājībai un ir vērsta uz konkurētspēju un pilnīgu nodarbinātību.

4.3.2. Stratēģijai “Eiropa 2020” jāatspoguļo arī ES loma globālajā kontekstā. Stratēģijas “Eiropa 2020” pārskatīšanai jābūt cieši saskaņotai ar ANO ilgtspējīgas attīstības programmu laikposmam pēc 2015. gada (12) un jānodrošina ilgtspējīgas attīstības mērķu pienācīga īstenošana Eiropas Savienībā un no ES puses.

4.3.3. Lai uzsāktu ilgtermiņa pāreju uz noturīgu, konkurētspējīgu, resursu ziņā efektīvu un iekļaujošu ES ekonomiku, Eiropas Savienībai savs plānošanas tvērums būs jāpaplašina tā, ka tas iekļautu arī laiku pēc 2020. gada. Tāpēc nekavējoties jārosina līdzdalības process, kurš papildinātu stratēģijas “Eiropa 2020” pārskatīšanu un kura rezultātā vismaz laikposmam līdz 2030. gadam tiktu radīta integrēta politikas stratēģija ilgtspējīgai Eiropai globalizētā pasaulē.

4.4. Atbilstīgi holistiskas pieejas piemērošanai attiecībā uz ilgtspējīgas attīstības jēdzienu stratēģijā “Eiropa 2020” būtu vairāk jāatbalsta mērķu kvalitatīvā dimensija. Izaugsme nozīmē dabīgu apmēra palielinājumu un tādējādi sevī ietver kvantitatīvo dimensiju, savukārt attīstība nozīmē kvalitātes un potenciāla pieaugumu. Attīstības kvalitatīvais aspekts izpaužas ar sociāli ekonomiskās sistēmas īpatnību un potenciāla realizēšanu un paplašināšanu.

4.4.1. Stratēģijas “Eiropa 2020” mērķi jāiekļauj jaunā ekonomikas, vides un sociālās pārvaldības struktūrā līdzvērtīgi, nevis pakārtoti ekonomikas un fiskālajiem mērķiem; tas it īpaši attiecas uz Eiropas pusgadu un tādējādi arī uz GIP, valstu reformu programmām un konkrētām valstīm adresētajiem ieteikumiem.

4.4.2. EESK atkārtoti uzsver, ka IKP mērījumu sistēma jāpapildina ar sistēmu, ar ko mēra īstenoto rīcībpolitiku ietekmi uz sabiedrību, ģimeni un indivīdu (13). Šajā saistībā būs jāievieš sociālo rādītāju kopums un jāgarantē tā faktiska piemērošana visā Eiropas Savienībā (14).

4.4.3. Šajā saistībā ir ārkārtīgi svarīgi veidot uzraudzības sistēmu, kuras pamatā būtu rādītāji, kuros ņemti vērā pašreizējo un nākamo paaudžu ģimenes ienākumi, dzīves kvalitāte, vides ilgtspēja, sociālā kohēzija, veselība un labklājība. EESK uzskata, ka jaunās pārraudzības sistēmas ieviešanas un pārvaldības nolūkā ir lietderīgi izveidot jaunu struktūru, kurā piedalās kompetentās institūcijas.

4.5. Stratēģija “Eiropa 2020” būs veiksmīga tikai tad, ja tai būs daudzlīmeņu pārvaldība, kas strukturēta tā, lai varētu risināt daudzos nākotnes uzdevumus, un ja vispārējās pamatnostādnes, par ko panākta vienošanās Eiropas līmenī, tiks īstenotas ar konkrētiem pasākumiem valstu un reģionālajā līmenī.

4.5.1. Šajā kontekstā ir jāstiprina ekonomiskā pārvaldība Eiropas Savienībā kopumā un EMS it īpaši, iekļaujot to stratēģijā “Eiropa 2020”. Šādā veidā būs iespējams nodrošināt strukturālo reformu īstenošanu, balstoties uz dalībvalstu efektīvu līdzdalību un atbildību. Tādēļ būs lietderīgi īstenot reālu sadarbību, pildot vadības, līdzdarbības un kontroles funkcijas, ko veic Eiropadome, Konkurētspējas padome, Komisija un Eiropas Parlaments.

4.5.2. Izstrādājot gadskārtējās stratēģijas, kas definētas valstu reformu programmās, un pieņemot lēmumus par budžetu, strukturālajām reformām, nodarbinātības politiku un sociālajām politikām, dalībvalstīm ir pienācīgi jāņem vērā Eiropadomes pieņemtie konkrētām valstīm adresētie ieteikumi.

4.6. Ir jāstiprina organizētas pilsoniskās sabiedrības loma dažādos Eiropas politiku plānošanas un īstenošanas procesa posmos. Stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšana jāatbalsta, stiprinot pilsoniskās sabiedrības lomu un palielinot tās iesaistīšanu gada izaugsmes pētījuma, valstu reformu programmu un konkrētām valstīm adresētu ieteikumu izstrādē. Sabiedrības lomas nostiprināšana jāpanāk, pieņemot efektīvāku un savlaicīgāku Eiropas pusgada grafiku, lai pilsoniskā sabiedrība varētu paust vērtējumu laikus – kad vēl ir iespējams sniegt efektīvu ieguldījumu lēmuma pieņemšanas procesā. Tas jānodrošina trijos stratēģijas pārvaldības līmeņos – Eiropas, valstu un reģionālajā līmenī.

5. Transversālās politikas un sektorpolitikas stratēģijas “Eiropa 2020” atbalstam

5.1. EESK uzskata: lai stratēģiju “Eiropa 2020” nākamajos piecos gados pārveidotu par konkurētspējas un kohēzijas sviru ilgtspējīgas un iekļaujošas ekonomikas izaugsmes atbalstam, ir jāīsteno integrēta stratēģija, kurā ietilpst transversālās (jeb horizontālās) politikas un sektorpolitikas (jeb vertikālās politikas).

5.1.1. Transversālo (jeb horizontālo) politiku uzdevums ir radīt nepieciešamos apstākļus Eiropas konkurētspējas atjaunošanas galvenajiem dalībniekiem – darba ņēmējiem , uzņēmumiem un sociālās ekonomikas uzņēmumiem .

5.1.2. Sektorpolitikām (jeb vertikālajām politikām) jābūt pīlāriem, ar kuru palīdzību nodrošināt stratēģijas “Eiropa 2020” efektīvu atkārtotu izvēršanu, izmantojot: rūpniecības politikas atkārtotu izvēršanu, enerģētikas politikas apvienošanu, pētniecības un inovācijas pastiprināšanu, kā arī tādu faktoru veicināšanu, kas stiprina Eiropas konkurētspēju saistībā ar sociālās aizsardzības sistēmām un cīņu pret nabadzību un sociālo atstumtību (15).

5.2. Transversālo politiku galvenajiem dalībniekiem saskaņā ar jauno stratēģiju “Eiropa 2020” jābūt darba ņēmējiem, privātajiem uzņēmumiem (16) un sociālās ekonomikas uzņēmumiem (17).

5.2.1. Attiecībā uz sociālajiem partneriem par stratēģijas “Eiropa 2020” galveno prioritāti vajadzētu izvirzīt kvalitatīvu darba vietu izveidi kā instrumentu aizvien lielākās darba tirgus sadrumstalotības un bezdarba novēršanai.

5.2.1.1. Izglītības, pārkvalificēšanas un mūžizglītības sistēmas jāpielāgo darba tirgus vajadzībām un attīstības tendencēm.

5.2.1.2. Jāveicina ar uzņēmējdarbību saistīta izglītība un jāizstrādā jaunas pieejas un apmācības sistēmas, lai cilvēkiem nodrošinātu vajadzīgās prasmes cilvēkkapitāla izmantošanai.

5.2.1.3. Ir svarīgi veicināt un atbalstīt publisko nodarbinātības dienestu lomu saistībā ar cilvēku profesionālo orientāciju, integrāciju un reintegrāciju nodarbinātības vidē.

5.2.1.4. Būtiski ir pievērst lielāku uzmanību politikām, kuru mērķis ir atbalstīt nodarbinātību, jo īpaši attiecībā uz jauniešiem, vecāka gadagājuma cilvēkiem, kas atstājuši darba tirgu, sievietēm un personām ar invaliditāti. Ir svarīgi arī veltīt lielāku uzmanību to personu nodarbinātības problemātikai, kuras nav iekļautas oficiālajā statistikā un kuras atrodas ārpus darba tirgus (bezpajumtnieki, romi u.c.).

5.2.1.5. Būtu vēlams stratēģijas “Eiropa 2020” ietvaros noteikt jaunu mērķi: jauniešu bezdarba samazināšana par 50 % līdz 2020. gadam.

5.2.2. Attiecībā uz uzņēmumiem , jo īpaši MVU, jāveicina mūsdienīga uzņēmējdarbības kultūra, kura, balstoties uz prioritātēm, kas definētas paziņojumos “Mazās uzņēmējdarbības akts” (18) un “Rīcības plāns uzņēmējdarbības jomā 2020. gadam” (19), varētu palīdzēt uzņēmumiem izmantot iespējas, ko piedāvā piekļuve Eiropas finansējumam un tehnoloģiskajiem jauninājumiem, lai veicinātu konkurētspēju un nodarbinātību.

5.2.2.1. Šajā saistībā ir jānodrošina vajadzīgie nosacījumi uzņēmējiem, lai viņi varētu konkurēt tirgū, kurā ir novērsti pārmērīgas birokrātijas, kā arī negodīgu un nelikumīgu metožu un prakses izraisīti kropļojumi.

5.2.2.2. Ir jāizvērtē arī iespēja veicināt specializētu palīdzību MVU (20) dažās īpašās jomās: jaunu uzņēmumu veidošana, internacionalizācija; kapitāla tirgus izmantošana; pētniecība, izstrāde un inovācija.

5.2.3. Sociālās ekonomikas uzņēmumi ir Eiropas sociālā modeļa pamatelementi, jo tie, it īpaši vietējā un reģionālajā līmenī, ir virzītājspēks sociālās inovācijas un darba vietu radīšanai, ilgtspējīgai izaugsmei un kohēzijai. Tie ievieš jaunus un elastīgus risinājumus pakalpojumu sniegšanā un inovāciju radīšanā attiecībā uz produktiem, procesiem un organizāciju.

5.3. Efektīva stratēģijas “Eiropa 2020” atkārtota izvēršana būs atkarīga no panākumiem turpmāk minēto sektorpolitiku izmantošanā.

5.3.1. Atkārtoti izvēršot Eiropas rūpniecības politiku , būs iespēja uzlabot Eiropas ražošanas sistēmas konkurētspēju. Eiropas Savienībai jāatgūst sistēmas konkurētspēja, tāpēc tai ir vajadzīga atbilstoša rūpniecības politika. Būs nepieciešams atjaunot rūpniecības nozares īpatsvaru 20 % apmērā no IKP (2012. gadā tas bija 15,3 %).

5.3.1.1. Būs vajadzīga tāda rūpniecības politika, kas veicina: — vērtības ķēdes stratēģisko integrāciju dažādās nozarēs: rūpniecībā, agrorūpniecībā, pakalpojumu sektorā; — augsto tehnoloģiju (high-tech) un vidējo tehnoloģiju (medium-high tech) nozaru un zinībietilpīgo pakalpojumu nostiprināšanu; — tāda Eiropas tirgus attīstību, kas spēj nodrošināt godīgu konkurenci vidējā līmeņa kvalifikāciju spektrā un veicina darba ņēmēju un brīvo profesiju pārstāvju mobilitāti vidēja un augsta līmeņa specializācijas un pakalpojumu jomā; — augstas specializācijas funkcionālas saiknes starp publisko sektoru un zinībietilpīgu pakalpojumu sniedzējiem, lai uzlabotu un palielinātu publiskā sektora produktivitāti; — zaļās ekonomikas sniegto attīstības iespēju izmantošanu un atbalstu ES ekoloģiskajai pārejai uz tādu ražošanas un patēriņa modeli, kas atbilst ilgtspējīgas izaugsmes principam (saikne ar “Programmu par ilgtspējīgas attīstības mērķiem laikposmā pēc 2015. gada”) (21); — stratēģiski nozīmīgo jūras ekonomikas sektoru, izmantojot inovāciju, lai ar galvenajām vērtību ķēdēm (jūras nozaru rūpniecība; jūras nozaru loģistika; jūras nozaru tūrisms; jūras pārtika; jūras enerģija; jūras resursi) saistītās attīstības iespējas realizētos kā ekonomiskās, vides un sociālās priekšrocības Eiropas uzņēmumiem un iedzīvotājiem.

5.3.2. Īpaši svarīgi ir veicināt kopēju enerģētikas politiku Eiropas Savienībā . Ņemot vērā enerģētikas tālejošo ietekmi uz ekonomiku, stabilu rūpniecības politiku nav iespējams īstenot bez tādiem kopīgiem principiem kā: — enerģijas cenu atšķirību pielāgošana un samazināšana; — iekšējā enerģijas tirgus apstākļu uzlabošana; — energoatkarības no trešām valstīm samazināšana; — atjaunojamo energoresursu attīstība.

5.3.3. Pētniecības un inovācijas politiku attīstība, informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) izmantošana, kā arī ekonomikas digitalizācija ir jomas, kurās ir ievērojams potenciāls Eiropas konkurētspējas atjaunošanai. Šajās jomās ir iespējams īstenot jaunus efektīvas un rezultatīvas sadarbības veidus publiskā un privātā sektora starpā.

5.3.3.1. Šajā sakarā EESK uzskata, ka ir lietderīgi: — veicināt efektīvas un dinamiskas publiskās aģentūras, kuras var uzlabot vidējā termiņa un ilgtermiņa finansējuma iespējas ar mērķi nodrošināt nepieciešamo saikni starp zinātni un rūpniecību; — aktīvi veicināt IKT efektīvu izmantošanu, tādējādi sekmējot dinamiku ekonomikas dalībnieku vidū (MVU izaugsme ir straujāka, ja tās ievieš); — palielināt finansiālo atbalstu pētniecībai, izstrādei un inovācijai un visās dalībvalstīs atbalstīt ciešāku sadarbību starp universitātēm, pētniecības iestādēm un uzņēmumiem; — veicināt ekonomikas digitalizāciju, kas ir lieliska izdevība privātās intereses saistīt ar sabiedrisko labumu, jo tā ļauj uzņēmējiem pilnībā izmantot tirgus piedāvātās iespējas un vienlaikus padara iedzīvotājiem pieejamus jaunus publiskos digitālos produktus un pakalpojumus.

5.3.4. EESK uzskata, ka jāveicina faktori, kas stiprina Eiropas konkurētspēju saistībā ar sociālās aizsardzības sistēmu . Efektīvas sociālās aizsardzības politikas īstenošana var būt īpaši nozīmīgs faktors ES konkurētspējas atjaunošanai, nodrošinot vidi, kurā riska faktorus, kas ir neilgtspējīgi individuālā līmenī (iedzīvotājiem), var novērst ar īpašas labklājības politikas palīdzību. Ir jāpastiprina centieni garantēt veselības aizsardzību un drošību darba vietā. EESK uzskata, ka ir īpaši svarīgi atbalstīt personu ar invaliditāti integrāciju (22) un dzimumu aspektu (23), kā arī novērst diskrimināciju un atstumtību rases, etniskās izcelsmes, vecuma, reliģiskās pārliecības un seksuālās orientācijas dēļ.

5.3.4.1. Ņemot vērā prognozēto iedzīvotāju novecošanos (24) Eiropā, ir būtiski turpināt un, ja iespējams, pastiprināt pasākumus saistībā ar demogrāfiskajām pārmaiņām. Laba veselība un drošības sajūta vecumdienās ir galvenie priekšnoteikumi, lai vecāka gadagājuma cilvēki, kā arī sabiedrība kopumā varētu izjust demogrāfisko pārmaiņu pozitīvos aspektus (25).

5.3.4.2. EESK uzskata, ka Eiropas ekonomikas politikas pasākumiem būtu jāveic preventīvs sociālās ietekmes novērtējums, lai neitralizētu tādus pasākumus, kas vairotu nabadzību un sociālo atstumtību.

5.3.4.3. Turklāt būtu jāveicina integrēta aktīvas iekļaušanas stratēģija, lai nodrošinātu: — pienācīgu ienākumu atbalstu; — iekļaujošu darba tirgu; — piekļuvi kvalitatīvām darba vietām un pakalpojumiem, kā arī atbalstu sociālajai inovācijai; — sociālās ekonomikas ieviešanu tādās stratēģiskās jomās kā aprūpes pakalpojumi un palīdzība personai.

5.4. EESK uzskata: lai atbalstītu stratēģiju “Eiropa 2020”, ir jāveicina vērienīgs plāns materiāliem un nemateriāliem ieguldījumiem infrastruktūrā un sociālajā jomā, kuru vienīgais mērķis ir ES konkurētspējas atjaunošana (26). Padomei būs jādod piekrišana papildu līdzekļiem, kas vajadzīgi tā finansēšanai, un Komisijai līdztekus katras dalībvalsts strukturālo reformu uzraudzībai būs jāuzrauga arī šā plāna īstenošanas efektivitāte.

Šajā jautājumā EESK vēlreiz norāda uz nesen pieņemtajā atzinumā (27) ietvertajiem priekšlikumiem, pirmkārt, par dalībvalstu publisko ieguldījumu būtisko nozīmi un, otrkārt, par taupības politikas mīkstināšanu vai pagaidu apturēšanu krīzes laikā.

Šajā saistībā EESK iesaka Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus piemērot elastīgi, ņemot vērā situāciju ekonomikas un sociālajā jomā.

5.4.1. “Materiālie” ieguldījumi infrastruktūrā būs jākoncentrē divos galvenajos virzienos. Pirmais būs nodrošināt arhitektūras, vēstures un mājokļu vides mantojuma, kā arī transporta tīklu (dzelzceļa, autoceļu un jūras ceļu) uzturēšanu, atjaunošanu un modernizāciju. Vienlīdz svarīgi būs uzturēt un aizsargāt Eiropas hidroģeoloģisko struktūru un piekrastes sistēmu. Otrais virziens ir “nemateriālie” ieguldījumi, kas saistīti ar informācijas un komunikāciju tehnoloģijas tīklu attīstību. Šo ieguldījumu plānu varētu finansēt ar Eiropas Investīciju bankas līdzdalību un ar ad hoc Eiropas obligāciju palīdzību, kā arī, izmantojot Daudzgadu finanšu plāna 2014.–2020. gadam reorganizāciju, kas ir paredzēta 2016. gadā.

5.4.2. Sociālajiem ieguldījumiem jāspēj mazināt nabadzību un sociālās atstumtības risku un veicināt nodarbinātības atveseļošanu Eiropā. Ieguldījumu plāns 2 % no IKP apmērā būtu jāizslēdz no deficīta aprēķiniem un jāveic uzraudzība, lai garantētu atbilstošus nosacījumus efektivitātei un lietderībai. Plānu varētu orientēt uz šādām jomām: veselības aprūpes pakalpojumi; atbalsta un aprūpes pakalpojumi, kas cieši saistīti ar demogrāfiskajām tendencēm dalībvalstīs; izglītības, apmācības un pārkvalifikācijas sistēmas nostiprināšana; sociālie mājokļi u.c. Finansējumu varētu nodrošināt, ne tikai izslēdzot to no budžeta deficīta aprēķiniem, bet arī ar finanšu darījumu nodokļa palīdzību.

Briselē, 2014. gada 15. oktobrī. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Henri MALOSSE

(1) Sk. Eiropas Komisijas tīmekļa vietni http://ec.europa.eu/europe2020/public-consultation/index_lv.htm

(2) EESK (2014): EESK specializēto nodaļu, Darba tirgus novērošanas centra, Vienotā tirgus novērošanas centra, Ilgtspējīgas attīstības novērošanas centra, CCMI un sadarbības grupas ieguldījums – “Virzībā uz stratēģijas “Eiropa 2020” vidusposma pārskatu”. Stratēģijas “Eiropa 2020” koordinācijas komiteja.

(3) 2012. gadā vidēji Eiropā cilvēki augstākajā (piektajā) ienākumu kvintilē nopelnīja gandrīz 40 % kopējo ienākumu, savukārt cilvēki zemākajā (pirmajā) kvintilē nopelnīja mazāk nekā 10 %. Eurostat (2014) Statistics in focus 12/2014.

(4) Šajā atzinumā vietas trūkuma dēļ nav minēti visi statistikas dati, kas izklāstīti abos minētajos dokumentos, proti, COM(2014) 130 final – 1.–3. pielikums.

(5) Laikposmā no 2007. gada (pēdējais gads pirms krīzes sākuma) līdz 2013. gadam 28 ES dalībvalstīs publiskās parādsaistības ir palielinājušās no 58,8 % līdz 87,1 %, proti, par 28,3 procentu punktiem. 18 eurozonas dalībvalstīs tās ir palielinājušās no 66,2 % līdz 92,6 %, t.i., par 26,4 procentu punktiem. Eurostat database: General government gross debt.

(6) Veugelers, R. (2014) Undercutting the future? European research spending in times of fiscal consolidation. Bruegel Policy Contribution. Issue 2014/06.

(7) Eiropas Parlamenta pētījums (2014) – A “traffic light approach” to the implementation of the 2011 and 2012 Country Specific Recommendations (CSRs) (“Luksofora modelis 2011. un 2012. gadā konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā”). Ekonomikas pārvaldības atbalsta nodaļa.

(8) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1303/2013 (2013. gada 17. decembris), OV L 347, 20.12.2013., 320.–469. lpp..

(9) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 1299/2013 (2013. gada 17. decembris), OV L 347, 20.12.2013., 259.–280. lpp.

(10) Sk. pētniecības projektu tīmekļa vietnē http://www.foreurope.eu/

(11) OV C 83, 30.3.2010.

(12) http://sustainabledevelopment.un.org/index.php?menu=1561

(13) OV C 181, 21.6.2012., 14.–20. lpp.

(14) “Ekonomiskās un monetārās savienības sociālās dimensijas stiprināšana” (Strengthening the Social Dimension of the Economic and Monetary Union), COM(2013) 690 provisoire.

(15) Sīkāku informāciju par ierosinātajiem pasākumiem sk. iepriekš citētajā EESK (2014).

(16) Šajā kontekstā izmantots visaptverošs uzņēmuma apzīmējums, kas ietver gan uzņēmēja būtiskās pazīmes (pašnodarbināta persona, brīvo profesiju pārstāvis, ar darbiniekiem, sociālie ieguldījumi), gan uzņēmuma lielumu (mikrouzņēmumi, mazie, vidējie un lielie uzņēmumi).

(17) Sociālā ekonomika ietver gan MVU, gan lielos uzņēmumus, kā arī kooperatīvus, savstarpējās sabiedrības, apvienības, fondus, sociālās NVO u.c.

(18) “Eiropas Mazās uzņēmējdarbības akts”, COM(2008) 394 final/2.

(19) OV C 271, 19.9.2013., 75.–80. lpp.

(20) EESK atsaucas uz Eiropas Komisijas darba grupas brīvo profesiju jautājumos ziņojumu “Darbības virzieni: brīvo profesiju stiprināšana uzņēmējdarbības jomā” (“Action Lines: Bolstering the business of liberal professions”), kas publicēts 2014. gada 12. martā.

(21) http://www.wfuna.org/post-2015

(22) “Eiropas stratēģija invaliditātes jomā (2010–2020)”; atjaunināta apņemšanās veidot Eiropu bez šķēršļiem”, COM(2010) 636 final.

(23) “Sieviešu un vīriešu līdztiesības stratēģija 2010.–2015.”, COM(2010) 491 final.

(24) Eiropas Komisijas 2012. gada ziņojums par novecošanos.

(25) OV C 51, 17.2.2011., 55.–58. lpp.

(26) Ierosinājis Eiropas Komisijas priekšsēdētāja amata kandidāts Jean-Claude Junker nākamās Komisijas politikas pamatnostādnēs 2014. gada 15. jūlijā Strasbūrā.

(27) EESK atzinums par tematu “Ekonomiskās un monetārās savienības izveides pabeigšana – Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas ierosinājumi nākamajam Eiropas Parlamenta likumdošanas periodam”, ziņotāji: Van Iersel un Cedrone, vēl nav publicēts OV.