Komisijas paziņojums - Nozares izmeklēšana banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (Noslēguma ziņojums) {SEC(2007) 106} /* COM/2007/0033 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 31.1.2007 COM(2007) 33 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Nozares izmeklēšana banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (Noslēguma ziņojums) {SEC(2007) 106} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Nozares izmeklēšana banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē saskaņā ar Regulas 1/2003 17. pantu (Noslēguma ziņojums) 1. Komisija 2005. gada 13. jūnijā uzsāka nozares izmeklēšanu banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē. Nozares izmeklēšanas instrumenta juridiskais pamats ir Regulas EC Nr. 1/2003 17. panta 1. punkts. Saskaņā ar šo noteikumu Komisija var pieņemt lēmumu veikt izmeklēšanu attiecībā uz kādu konkrētu ekonomikas nozari vai dažādu nozaru atsevišķu līgumu veidiem, ja tirdzniecības attīstība starp dalībvalstīm, cenu neelastība vai citi apstākļi liek domāt, ka konkurence kopējā tirgū, iespējams, ir ierobežota vai traucēta. Šis dokuments ir noslēguma ziņojums par izmeklēšanu banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē [1]. 1. IEVADS 2. Pēdējos divdesmit gados Eiropas banku nozare ir ievērojami augusi un kļuvusi daudzpusīgāka. Mūsdienās ES tā rada vairāk nekā trīs miljonus darba vietu. Banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozare, ko definē kā pakalpojumu sniegšanu patērētājiem un maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), joprojām ir visnozīmīgākā banku apakšnozare ar vairāk nekā 50% bruto ienākumu no visas ES banku nozares darbības. Pēc Komisijas aplēsēm Eiropas Savienības banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares bruto ienākumi 2004. gadā bija 250-270 miljardi euro, kas ir apmēram 2% no visa ES IKP[2]. 3. Banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozare Eiropā patērētājiem un maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) sniedz tādus būtiskus pakalpojumus kā noguldījumi, aizdevumi un maksājumu operācijas. Tomēr vairāki rādītāji, piemēram, tirgus sadrumstalotība, neelastīgas cenas un nepietiekama klientu mobilitāte, liek domāt, ka ES banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē konkurence nav efektīva. Tālab, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 1/2003[3], Komisija nolēma uzsākt izmeklēšanu banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē[4], īpaši saistībā ar pārrobežu konkurenci. 4. Šī nozares izmeklēšana ir Lisabonas programmas plašāka politiskā konteksta daļa, un tā palīdzēs sasniegt mērķus, kas noteikti Baltajā grāmatā par finanšu pakalpojumu politiku 2005.-2010. gadam[5], kurā Komisija ir uzsvērusi iekšējā tirgus politikas un konkurences politikas ciešās mijiedarbības nozīmību. Tāpat par prioritāti noteica tādas vides izveidi, kurā valda lielāka konkurence starp pakalpojumu sniedzējiem, īpaši tādiem, kas darbojas mazumtirdzniecības tirgos. Eiropas patērētājiem šo mērķu sasniegšana radīs iespēju pilnā mērā izmantot iekšējā tirgus sniegtās priekšrocības. Aprakstot tirgus darbību un norādot uz iespējamām tirgus nepilnībām, kā arī konstatējot, kādos gadījumos tirgus nepilnības var novērst ar konkurences tiesību aktiem vai, ja nepieciešams, citiem pasākumiem, šī izmeklēšana banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē arī veicina minētā mērķa sasniegšanu. 5. Lai finanšu pakalpojumu jomā veicinātu vienotā tirgus attīstību un izmantotu visas euro sniegtās priekšrocības, Eiropas banku nozare pašlaik strādā pie vienotas euro maksājumu zonas (VEMZ) izveides. VEMZ projekta mērķis ir radīt integrētu tirgu maksājumu pakalpojumiem, kurā būtu efektīva konkurence un kurā eurozonas ietvaros pārrobežu maksājumi netiktu nošķirti no vietējiem maksājumiem. Komisija un Eiropas Centrālā Banka stingri atbalsta un cieši sadarbojas ar nozari VEMZ izveidē. 2. GALVENIE SECINāJUMI, KAS RADUšIES, VEICOT IZMEKLēšANU BANKU MAZUMTIRDZNIECīBAS PAKALPOJUMU NOZARē 6. Nozares izmeklēšanā tika konstatētas vairākas pazīmes, kas liecināja, ka dažās banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares jomās, iespējams, nav efektīvas konkurences. Izmeklēšana apstiprināja, ka tirgi vēl joprojām ir sadalīti atbilstoši valstu robežām; tas attiecas arī uz banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares infrastruktūru, piemēram, uz maksājumu sistēmām un kredītu reģistriem. 7. Tas, ka dažādās dalībvalstīs banku nozare reaģē un darbojas tirgū atšķirīgi, ir skaidrojams ar atšķirīgajām tirgus struktūrām. Piemēram, tas atspoguļojas dalībvalstu atšķirīgajās peļņas normās, cenās un pārdošanas praksēs, par ko liecina izmeklēšana. Turpretim, spriežot pēc izmeklēšanas gaitā gūtajiem datiem, banku cenas un politikas atsevišķās dalībvalstīs tuvinās. Augsta rentabilitāte varētu norādīt uz labvēlīgu ekonomikas attīstības ciklu un apstākļiem makroekonomikas līmenī attiecībā uz finanšu jomu vai daudziem citiem faktoriem, tostarp paaugstinātu banku darījumu efektivitāti. Tomēr dažās dalībvalstīs ilgstoši augstā rentabilitāte kopā ar augsto tirgus koncentrāciju un pierādījumiem par šķēršļiem iekļūšanai tirgū rada bažas, ka bankas varētu izmantot savu ietekmi tirgū attiecībā pret patērētājiem un maziem uzņēmumiem. 8. Nozares izmeklēšanas gaitā konstatēja vairākus faktorus, kas varētu liecināt par to, ka iepriekš minētās pazīmes atspoguļo konkurences problēmu. Pirmkārt, banku nozari raksturo vairāki iespējami šķēršļi iekļūšanai tirgū. Šie šķēršļi var būt gan kā prasības saistībā ar kādas noteiktas infrastruktūras tīkliem vai standartizāciju vai kā regulatīvi ierobežojumi, vai tie var būt saistīti ar noteiktu rīcību. No konkurences politikas viedokļa raugoties, īpašas bažas izraisa ar rīcību saistīti šķēršļi, piemēram, šķēršļi piekļuvei maksājumu sistēmām; tie var veicināt dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu – piemēram, ar dominējoša tīkla vai tirgus dalībnieku saskaņotas rīcības starpniecību, nepieļaujot jaunu dalībnieku ienākšanu tirgū. 9. Otrkārt, banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares raksturīgās īpašības rada priekšnoteikumus formālai tirgus dalībnieku sadarbībai. Lai gan daži sadarbības veidi (piem., kopīgu standartu un platformu izveide un pielietošana) var būt vajadzīgi efektivitātes paaugstināšanai, turpretīm citi – tādi kā banku sadarbība stratēģijas, cenu un pārdošanas politikas noteikšanā varētu sekmēt aizliegtas vienošanās, ierobežot konkurenci un/vai nepieļaut trešo personu līdzdalību. 10. Izmeklēšanas laikā veiktā tirgus pētījuma ietvaros un pēc publiskām apspriedēm bankām bija iespēja konfidenciāli izteikties par šķēršļiem iekļūšanai tirgū un konkurences problēmām, ar ko tās ir saskārušās. Ļoti maz banku vēlējās sniegt šādu informāciju, tomēr dažas norādīja uz būtiskiem, ar rīcību saistītiem šķēršļiem, ar kuriem tās ir sadūrušās kā ienācējas no ārvalstīm. 11. Nozares izmeklēšanas gaitā tika konstatētas konkurences problēmas šādās jomās: (1) maksājumu sistēmās, ieskaitot maksājumu karšu sistēmas; (2) kredītu reģistros; (3) banku savstarpējā sadarbībā; un (4) cenu un politikas noteikšanā. Tālab, lai vairākās dalībvalstīs veicinātu konkurenci, konkurences iestādēm būtu jārīkojas ciešā sadarbībā ar regulatoriem un uzraudzītājiem. 2.1. Maksājumu sistēmas 2.1.1. Maksājumu karšu sistēmas 12. Lielu daļu pirkumu Eiropā veic, izmantojot maksājumu kartes. Kopējais pārdošanas apjoms, lietojot karti, ES 2005. gadā bija vairāk kā 1 350 miljardi euro[6]. 13. Nozares izmeklēšanā Eiropas maksājumu karšu tirgū[7] atklājās vairākas būtiskas konkurences problēmas, kas vēlreiz apstiprina nepieciešamību konsekventi īstenot konkurences tiesības ciešā sadarbībā ar valstu konkurences iestādēm. Dažos gadījumos Komisija jau ir veikusi pasākumus, tostarp MasterCard [8] un Groupement des Cartes Bancaires lietā[9]. 2.1.1.1. Ievērojamas atšķirības ES maksā par karti 14. Ievērojamās atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz komisijas maksu , ko piemēro komersantiem, maksu, ko par karti maksā kartes turētājs , un starpbanku maksu (daudzpusējas savstarpējās apmaiņas maksa) norāda uz tirgus sadrumstalotību. Starpbanku maksa kredītkartēm Visa un MasterCard tīklos 2004. gadā Portugālē bija vairāk nekā divas reizes augstāka nekā Slovākijā. Savukārt komersanta komisijas maksa par šīm kartēm Portugālē un Čehijas Republikā bija vairāk nekā trīs reizes augstāka nekā Somijā un Itālijā. Lai gan dalībvalstīm ir dažādi vēsturiskie apstākļi, tik lielas atšķirības varētu izskaidrot vienīgi ar konkurences šķēršļiem. 15. Tāpat arī konstatētais daudzpusējas savstarpējās apmaiņas maksas līmenis rada bažas par konkurenci, īpaši tas attiecas uz dažām dalībvalstīm. Maksājumu karšu tīkli norāda, ka, pateicoties tipiskam maksājumu karšu mehānismam[10], karšu izdevēji parasti sedz maksājumu sistēmas galvenās izmaksas, kamēr pieņēmēja puse galvenokārt gūst ienākumus no komersanta komisijas maksas. Tālab maksājumu karšu tīkli apgalvo, ka nepieciešams izdevumu nelīdzsvarotību novērst ar savstarpējās apmaiņas maksas mehānismu, proti ar maksu, ko pieņēmēji maksā izdevējiem. Tomēr pierādījumi liecina, ka iekšzemes debetkaršu tīkli pa lielākai daļai nosaka ievērojami zemākas (vai vispār nenosaka) savstarpējās apmaiņas maksas nekā starptautiskie tīkli, tālab parasti arī komersanta komisijas maksas ir zemākas. 16. Tirgus datu analīze ļauj secināt, ka tikai no karšu izdošanas vien (t.i., bez savstarpējās apmaiņas maksas) 20 dalībvalstīs[11] tiek gūti ievērojami ienākumi. Šobrīd diskutē par to, cik šādi daudzpusējas savstarpējās apmaiņas maksas mehānismi patiešām ir vajadzīgi maksājumu karšu tīkla efektīvas darbības nodrošināšanai, un, ja šādas daudzpusējas savstarpējās apmaiņas maksas ir nepieciešamas, tad kādi ir vajadzīgie nosacījumi, lai tos atļautu. 2.1.1.2. Strukturāli šķēršļi maksājumu karšu tīklos 17. Vairākās dalībvalstīs Visa un/vai MasterCard darījumu pieņemšanu veic monopols. Minētie pieņēmēji darbojas kā esošo banku kopuzņēmumi, šajā tirgū vienlaicīgi izdodot arī kartes. Šāda situācija izdevējiem ļauj izmantot ievērojamu tirgus ietekmi, kas savukārt rada konkurēt nespējīgas komersanta komisijas maksas. 2.1.1.3. Piekļuves un pārvaldes noteikumi 18. Starptautiskajos tīklos ( Visa un MasterCard ) un valstu karšu maksājumu sistēmās Beļģijā, Dānijā, Somijā, Francijā, Ungārijā, Īrijā, Itālijā, Luksemburgā, Nīderlandē, Portugālē un Spānijā saskaņā ar dalības noteikumiem izdošanas un pieņemšanas tiesības ir rezervētas kredītiestādēm un/vai finanšu iestādēm , vai iestādei, kas atrodas šādu iestāžu tiešā kontrolē. Lai gan var iebilst, ka uzraudzības vai finanšu stabilitātes dēļ šāds priekšnosacījums ir attaisnojams, tas ierobežo komersantu un datu apstrādātāju līdzdalību izdošanā un pieņemšanā, tādējādi mazinot tīklu savstarpējo konkurenci minētajās valstīs. Līdzīgas bažas rodas attiecībā uz pieeju infrastruktūrām[12]. Īrijā, Nīderlandē un Portugālē ārvalsts ienācējam atbilstīgi valsts sistēmas noteikumiem ir jāatver vietējā pārstāvniecība – filiāle vai meitas uzņēmums, lai tas būtu pārstāvēts minētajā valstī. Šī prasība paaugstina ārvalsts jaunpienācēja izmaksas, kas var ierobežot tīklu savstarpējo konkurenci. 19. Saskaņā ar īpašiem pārvaldes noteikumiem Francijas un Spānijas karšu maksājumu sistēmās un Visa un MasterCard tīklos asociētām loceklēm ir jāziņo galvenajiem loceklēm komerciāli sensitīva informācija, bez savstarpējas datu apmaiņas. Tas samazina gan asociēto locekļu spēju konkurēt, gan arī konkurences spiedienu uz galvenajām loceklēm. 2.1.1.4. Tīklu noteikumi un dalības maksas 20. Gan vietējās, gan starptautiskās norēķinu karšu sistēmās konkurējošiem pakalpojumiem pieņēmēji izmanto vidējo kopīgo lielumu (blending) [13]. Pēc pieņēmēju datiem Francijā, Beļģijā, Dānijā, Ungārijā, Īrijā un Portugālē vidējo kopīgo lielumu (blending) Visa un MasterCard komersanta komisijas maksām piemēro 100%, bet Spānijā, Zviedrijā un Maltā par to ir ziņots vairāk nekā 60% gadījumu. Izmeklēšanas rezultāti liecina, ka vidējā kopīgā lieluma izmantošana var vājināt tīklu savstarpējo cenu konkurenci, kas savukārt palielinās maksu mazumtirgotājiem. 21. Tāpat arī daži tīklu noteikumi par zīmolu apvienošanu [14] var kavēt ienākšanu tirgū vai vismaz apgrūtināt to. Aizliegums apvienot zīmolus ar tīkliem, ko uzskata par konkurentiem un iestādēm, kas nav bankas, varētu ierobežot konkurenci starp tīkliem un bankām un iestādēm, kas nav bankas. 22. Līdzīgā veidā daudzos tīklos maksājumu instrumentu efektīvāku attīstību var kavēt aizliegums komersantiem prasīt no klientiem lietošanas maksai papildmaksu [15], jo patiesās izmaksas patērētājam paliek apslēptas šķērssubsidēšanas dēļ. 23. ES tīklos banku iestāšanās maksas ievērojami atšķiras; dažās dalībvalstīs (piem., Beļģijā, Dānijā, Somijā) maksājumu sistēmas ir noteikušas īpaši augstas iestāšanās maksas, tā tieši atturot jaunpienācējus no pievienošanās esošajiem dalībniekiem. Dalības maksu analīze rāda, ka tas, cik liela ir iestāšanās/dalības maksa, vairumā gadījumu nav izskaidrojams tikai ar attiecīgās valsts lielumu. 2.1.1.5. Preferenciālie divpusējie nolīgumi par maksām 24. Noslēdzot preferenciālos savstarpējās apmaiņas nolīgumus un rīkojoties saskaņā ar tiem to, izdošanā un pieņemšanā iesaistītie monopoli var netieši kavēt jaunu dalībnieku ienākšanu tirgū, nepiemērojot jaunpienācējiem tādus pašus labvēlīgus nosacījumus, tā paaugstinot to ienākšanas izmaksas. Ir zināms, ka minētie preferenciālie divpusējie savstarpējās apmaiņas nolīgumi[16] (savstarpējās apmaiņas maksa grupas ietvaros) pastāvēja vismaz šādās dalībvalstīs – Portugālē, Beļģijā, Austrijā, Spānijā un Apvienotajā Karalistē. Pēc Komisijas starpposma ziņojuma par maksājumu kartēm publicēšanas 2006. gada aprīlī, gandrīz visās šajās valstīs bankas ir sākušas pārbaudīt savstarpējās apmaiņas maksas noteikumus un Komisija šajos tirgos ir konstatējusi zināmu attīstību. 25. Apvienotajā Karalistē, Īrijā un Somijā piekļuvi tirgum apgrūtina divpusējas klīringa vienošanās starp vietējām bankām. Vairumā gadījumu jaunpienācējiem, lai veiktu klīringa darījumus, ir jāatrod sponsorējoša banka, kas parasti ne labprāt atbalsta iespējamos konkurentus. 2.1.2. Citas maksājumu sistēmas, kas nav maksājumu karšu sistēmas 26. Jebkurai bankai, kas apsver iespēju darboties banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē un gatavojas piedāvāt klientiem banku pamatpakalpojumus, piemēram, norēķinu kontus, ir būtiski piekļūt klīringa un norēķinu sistēmām. Izveidotu infrastruktūru lietotājiem ir iespēja likt šķēršļus iekļūšanai tirgū vairākos veidos: - Vairāki dalības veidi un īpašas prasības tiešiem dalībniekiem. Valstu klīringa sistēmās iedalījums dalības veidos ir dažāds. Dažos gadījumos minētie dalības nosacījumi var traucēt konkurenci starp atsevišķām iestādēm vai iespējamiem jauniem un jau esošajiem dalībniekiem. - Prasība "būt bankai". Lielākā daļa klīringa sistēmu akceptē tikai bankas. Šāda rūpīga pārbaude var pozitīvi ietekmēt finansiālās stabilitātes garantēšanu, bet tā kavē pārējo dalībnieku, kas nav bankas, piekļūšanu maksājumu sistēmām, īpaši, ja ir vēl citi efektīvi veidi, kā panākt finansiālo drošību. - Dalības maksas un maksu struktūra. Dažās dalībvalstīs maksājumu sistēmu maksu struktūra, piemēram, iestāšanās maksas vai maksas par darījumu lielums, var būt konkurences šķērslis jauniem vai maziem dalībniekiem banku mazumtirdzniecības pakalpojumu tirgū. - Vajadzība piemēroties dažādu valstu standartiem. Lai iekļūtu dažādu valstu atšķirīgajās maksājumu sistēmās, maksājumu pakalpojumu sniedzējiem ir jāievēro dažādas tehniskās specifikācijas, kā arī pārbaudes un apstiprināšanas procedūras. Dažās sistēmās šis periods var ilgt līdz pat divpadsmit mēnešiem un būt saistīts ar lieliem izdevumiem. - Savstarpējās apmaiņas maksas pārskaitījumiem un tiešam debetam. Ja dalībvalstīs ir vienošanās par savstarpējās apmaiņas maksu, tas var traucēt konkurenci starp dažādiem maksājumu veidiem, ka arī konkurenci maksājumu pakalpojumu sniegšanā klientiem. Konkurence starp maksājumu veidiem var tikt traucēta tad, ja bankas ir motivētas veicināt noteiktus maksājumu veidus augstās savstarpējās apmaiņas maksas dēļ. 2.2. Kredītu reģistri 27. Brīva un iespējama pieeja ticamiem kredītu datiem ir būtisks priekšnosacījums bankām, kas vēlas banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē nodrošināt tādus pamatpakalpojumus kā hipotekāros kredītus, patēriņa kredītus un kredītkartes. Tomēr dažās dalībvalstīs vai nu noteikumu, vai nepietiekamās kredītu datu tirgus attīstības dēļ kredītu dati nav plaši pieejami[17]. 28. Turklāt izmeklēšanas gaitā gūtie pierādījumi liecina, ka ar kredīta reģistru izmantošanu saistītie aspekti dažās dalībvalstīs varētu būt nesaderīgi ar konkurences tiesībām. Vismaz divās dalībvalstīs, kurās kredīta reģistrs pieder un to ved vietējo banku kopuzņēmumi, šķiet, ka piekļuve datiem balstās uz diskriminējošiem noteikumiem, kas apgrūtina iespējamu jaunpienācēju ienākšanu tirgū. 2.3. Banku savstarpējā sadarbība 29. Banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē bankas sadarbojas tādās jomās kā standartu noteikšana, infrastruktūra vai maksājumu sistēmu darbība. Tradicionāli krājbankām un kooperatīvajām bankām ir vēl ciešākas sadarbības saites. Šāda veida bankas Eiropā banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē ieņem nozīmīgu vietu, un tām ir liela loma tādās dalībvalstīs kā Vācija, Francija Austrija, Itālija un Spānija. Tomēr dalībvalstu starpā ievērojami atšķiras[18] gan īpašumtiesību, gan uzņēmumu struktūras, gan sadarbības līmenis un regulatīvie un piesardzības noteikumi. Tālab nav iespējams sniegt vērtējumu kopumā. Ciktāl krājbankas un kooperatīvas bankas spēj saglabāt savu juridisko neatkarību, tās tiecas sadarboties daudzās jomās, piemēram, uzturot savas maksājumu infrastruktūras, nosakot kopīgu noguldījumu risku pārvaldības un aizsardzības shēmu vai kopīgu darbības un tirgvedības stratēģiju, tostarp arī kopīgu zīmolu. Dažas krājbankas un/vai kooperatīvās bankas piemēro reģionālo vai teritoriālo principu, rezervējot konkrētu ģeogrāfisko teritoriju kādas atsevišķas banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē strādājošas bankas darbībai. 30. No banku savstarpējās sadarbības var iegūt gan tautsaimniecība, gan patērētājs. Ja attiecīgās bankas ir MVU un kopā tās neaizņem pārāk lielu tirgus daļu, parasti tā tas arī notiek. Efektīva konkurence var tikt traucēta tādā gadījumā, ja neatkarīgas bankas, kas kopā aizņem ievērojamu tirgus daļu, uzsāk darbības, kas vērstas, vai kuru rezultātā to starpā tiek ierobežota konkurence vai netiek pieļauta jaunpienācēju ienākšana tirgū. 31. Gadījumos, kad jārisina iespējamās konkurences problēmas, kuras varētu būt izraisījusi šāda sadarbība, kas ir pārsniegusi nepieciešamo pasākumu robežas savu konkurences priekšrocību stiprināšanai, Komisijai ir tiesības apsvērt iespēju veikt padziļinātu pārbaudi. 32. Tālab, ja nākas saskarties ar konkurences problēmām, Komisijai ir jāizvērtē vai tiesību akti vai citi valsts pasākumi ir stimulējuši vai veicinājuši minēto, pret konkurenci vērsto rīcību. 2.4. Cenu un politiku noteikšana 33. Banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares klientu pieņemtos lēmumus bez tam vēl ietekmē informācijas trūkums un lielie izdevumi, kas saistīti ar bankas maiņu. Informācijas asimetrija mainās atkarībā no produktu sarežģītības pakāpes un cenu pārskatāmības. Patērētājiem paredzēta skaidra un pārskatāma informācija var līdzēt mazināt ar informētību saistītās problēmas. Turklāt vairāku dalībvalstu iestādes pašlaik nodarbojas ar patērētāja finansiālās izpratnes veidošanu. 34. Ar bankas maiņu saistītās lielās izmaksas ierobežo klientu mobilitāti. Dažas nefinansiāla rakstura izmaksas šādos maiņas gadījumos ir neizbēgamas tādiem pakalpojumu veidiem kā norēķinu konti, jo tās ir saistītas ar administratīvo slogu un klientu uztveri un var atturēt tos no šādas maiņas. Tomēr izmeklēšanas gaitā konstatēja, ka dažas bankas liek mākslīgus šķēršļus (piemēram, sasaistot[19] bankas pakalpojumus vai uzliekot augstu maksu par kontu slēgšanu), kas paaugstina patērētāju izmaksas bankas maiņas gadījumā, tādējādi samazinot konkurences intensitāti. 35. Spriežot pēc izmeklēšanas gaitā gūtās informācijas, norēķinu kontu tirgos klientu mobilitāte parasti ir neliela. Augstais klientu apmierinātības līmenis daļēji izskaidro zemo mobilitāti. Tomēr izmeklēšanas dati liecina, ka bankām būtu plašākas iespējas izmantot savu ietekmi tirgū, ja klienti būtu mazāk mobili. 36. Cenas banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Tomēr izmeklēšanas gaitā noskaidrojās, ka vienas valsts robežās banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozares pamatpakalpojumu cenas un politikas būtiski neatšķiras. Kas attiecas uz norēķinu kontiem, šāda saskaņota rīcība ir vērojama saistībā ar vairāku parametru noteikšanu, tostarp maksu par konta apkalpošanu, slēgšanu, bankomāta lietošanu un saistību neizpildi. 37. Vēl viena joma, kurā lielākā daļa dalībvalstu banku rīkojas līdzīgi, ir produktu saistīšana. Saistīšana, paaugstinot izmaksas bankas maiņas gadījumā un samazinot cenu pārskatāmību, kā arī atturot jaunu dalībnieku (īpaši tādu, kas specializējas kādā konkrētā jomā) ienākšanu tirgū, var vājināt konkurenci banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē. Izmeklēšanas ietvaros veiktais tirgus pētījums parādīja, ka vairumā dalībvalstu lielākā[20] daļa banku saista hipotekāro kredītu ar norēķina kontu, aizdevumu privātpersonām vai aizdevumu MVU. Turklāt, spriežot pēc tirgus pētījuma datiem, ja dalībvalsts lielākā banka saista savus pakalpojumus, lielais vairums konkurentu seko tās piemēram. 3. IESPēJAMā TURPMāKā RīCīBA 38. Pamatojoties uz nozares izmeklēšanā iegūtajiem pieradījumiem, Komisija iesaka virkni pasākumu, lai veicinātu konkurenci banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē, ieskaitot arī maksājumu karšu tirgu. 3.1. Konkurences tiesību īstenošana 39. Vairākas izmeklēšanā konstatētās konkurences problēmas varētu atrisināt ar pretmonopola noteikumu īstenošanu. Potenciālās jomas, kurās būtu jāveic pasākumi, vispirmām kārtām ir piekļuves šķēršļi, diskriminējoši noteikumi, maksājumu struktūras un pārvaldes noteikumi atsevišķu maksājumu karšu tīklos un klīringa un norēķinu sistēmās. 40. Otrkārt, arī saistībā ar augsto savstarpējās apmaiņas maksu un komersanta komisijas maksu dažos maksājumu karšu tīklos būtu nepieciešams veikt īstenošanas pasākumus. 41. Treškārt, lai novērtētu, vai sadarbība starp krājbankām un/vai kooperatīvām bankām, kurām ir ievērojama tirgus pozīcija, jūtami ierobežo savstarpējo konkurenci vai konkurenci attiecībā uz esošajiem vai potenciālajiem konkurentiem, Komisija var veikt turpmāku izpēti. 42. Ceturtkārt, noteikti produktu saistīšanas veidi, ko praktizē dažas bankas, var būt pretrunā ar konkurences tiesībām, piemēram, ja minētā saistīšana ir dominējoša stāvokļa ļaunprātīga izmantošana attiecīgo produktu tirgos. 43. Visbeidzot jautājumu risināšanā par piekļuves šķēršļiem un diskriminējošiem noteikumiem saistībā ar kredītu reģistriem piemērota varētu būt arī pretmonopola noteikumu īstenošana. 44. Jebkura iespējamā īstenošanas procedūra prasītu katra atsevišķa gadījuma īpašu apstākļu izmeklēšanu, apspriežoties ar valstu konkurences iestādēm. 3.2. Regulatīvi un pašregulatīvi pasākumi konkurences problēmu novēršanai 3.2.1. Maksājumu sistēmas 3.2.1.1. Vienota euro maksājumu zona (VEMZ) 45. Vairākus nozares izmeklēšanā konstatētos konkurences šķēršļus var likvidēt, izveidojot konkurenci veicinošu VEMZ. VEMZ ļauj likvidēt daudzus ierobežojošus noteikumus attiecībā uz maksājumu karšu tīkliem. Komisija īpaši uzraudzīs, lai zīmolu apvienošanas ierobežojumi netiktu izmantoti tirgu nošķiršanai[21]. 46. VEMZ maksājumu karšu sistēmai ir jādod mazumtirgotājiem lielāka iespēja izvēlēties pieņēmēju pakalpojumus, tā paverot lielāku iespēju konkurencei šajā īpaši koncentrētajā tirgū[22]. 47. Lai nodrošinātu iekšējā tirgus netraucētu darbību, Eiropas Komisijai ir tiesības ierosināt likumdošanas pasākumus. Komisijas priekšlikums direktīvai par maksājumu pakalpojumiem[23] aizliegs piekļuves ierobežojumus maksājumu sistēmām un infrastruktūrām, pamatojoties uz iestādes statusu. Eiropas Parlamentā un Padomē pašlaik noris šīs direktīvas apspriešana. Tās īstenošana ļaus pilsoņiem iegūt no konkurētspējīgākiem un efektīgākiem maksājumu pakalpojumiem. VEMZ ietvaros maksājumu karšu tīkliem un klīringa un norēķinu sistēmām nebūs iespējams traucēt konkurenci, uzliekot diskriminējošus nosacījumus un pārvaldes noteikumus. 48. Komisija sadarbībā ar valstu konkurences iestādēm turpinās uzraudzīt VEMZ saderību ar konkurences tiesībām, kā to prasa Ekonomikas un finanšu padome[24]. 3.2.2. Kredītu reģistri 49. Nozares izmeklēšanas gaitā ir konstatēts, ka pilnībā nav īstenots princips, kas ļautu bez diskriminācijas savstarpēji piekļūt kredītu reģistriem. Vēl joprojām pastāv nopietni šķēršļi pārrobežu datu apmaiņā. Patērētāja kredīta direktīvas priekšlikums paredz, ka dalībvalstīm bez diskriminācijas ir jānodrošina pārrobežu pieeja kredītu reģistriem[25]. Komisija pašlaik šos jautājumus pēta saistībā ar Eiropas hipotekāro kredītu tirgu[26]. Lai novērtētu atbilstību atvērtam un konkurētspējīgam Eiropas kredītu tirgum, var veikt turpmāku pārbaudi. 50. Iestādes, kas kredītu tirgos vēlas veicināt konkurenci un efektivitāti, varētu apsvērt regulatīvas reformas par apmaiņu ar kredītu datiem, proti, lai panāktu to, ka kredītu reģistros iekļautu vairāk datu. Bez tam dalībvalstu valdībām ir rūpīgi jāpārbauda ar datu aizsardzību un kredītu datu apmaiņu saistītie konfidenciālie jautājumi. Kā liecina izmeklēšana, dažas dalībvalstis ir izteikušas bažas, ka kredītu reģistri pilnībā neievēro datu aizsardzības noteikumus. 3.2.3. Cenu un politiku noteikšana 51. Būtu vēlams pārbaudīt, kā noteiktu banku pakalpojumu konkurenci tirgū ietekmē produktu saistīšana. Iestādes atsevišķās dalībvalstīs iestādes ir ieviesušas vadlīnijas, lai banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē ierobežotu vai aizliegtu produktu saistīšanu. 52. Komisija ir uzdevusi ekspertu grupai[27] izpētīt klientu mobilitāti saistībā ar bankas kontiem. Šī grupa, vērtējot dalībvalstu labāko praksi, apsver, kādi pasākumi būtu nepieciešami, lai savā dzīves vietā vai citā dalībvalstī atvērtu vai mainītu bankas kontu. Minētā ekspertu grupa savus atzinumus sniegs 2007. gada pirmajā pusē. 4. SECINāJUMS 53. Šīs izmeklēšana gaitā noskaidroja četrus galvenos jautājumus pie kuriem Komisijai un valstu konkurences iestādēm ir jāturpina strādāt, un tie ir šādi: - maksājumu sistēmu, tostarp karšu maksājumu sistēmu struktūra, un darbība; - kredītu reģistri; - banku savstarpējā sadarbība un - banku cenu un politiku noteikšana, ieskaitot produktu saistīšanu. 54. Eiropas Komisija, nekavējoties izmantos savas īstenošanas pilnvaras atbilstīgi ES 81., 82., un 86. pantam, lai nodrošinātu konkurences noteikumu ievērošanu, īpaši attiecībā uz dažādiem maksājumu tirgiem un saistībā ar VEMZ projektu, banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē. Eiropas Komisija turpinās darbu arī citās jomās, kas nav saistītas ar konkurences tiesībām, lai iedzīvotāji pēc iespējas vairāk izmantotu iekšējā tirgus priekšrocības banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē. [1] Starpposmu ziņojumus publicēja 2006. gada 12. aprīlī (maksājumu kartes) un 2006. gada 17. jūlijā (norēķinu konti un ar tiem saistītie pakalpojumi). [2] Šie skaitļi ir iegūti no II starpposma ziņojuma par nozares izmeklēšanu banku mazumtirdzniecības pakalpojumu nozarē. [3] Skatīt: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/site/en/oj/2003/l_001/l_00120030104en00010025.pdf. [4] Skatīt: http://ec.europa.eu/comm/competition/antitrust/others/sector_inquiries/financial_services/decision_retailbanking_en.pdf [5] Skatīt: http://ec.europa.eu/internal_market/finances/policy/index_en.htm [6] Šīs aplēses attiecas tikai uz darījumiem tirdzniecības vietās. Darījumi, kas veikti ar bankas automāta starpniecību, šeit nav iekļauti. [7] Jaunākajos datos nav iekļauti darījumi, kas veikti ar bankas automātu starpniecību. [8] Lieta COMP/34579. [9] Lieta COMP/38606. [10] Tipisks maksājumu kartes mehānisms ir aprakstīts I starpposma ziņojumā par maksājumu kartēm. [11] Pēc aplēsēm kredītkaršu nozarē Portugāle, Latvija, Igaunija, Čehijas Republika un Itālija gūst vislielākos ienākumus, izdodot kredītkartes (bruto peļņas pret izdevumiem marža ir vismaz 60%), neskaitot ienākumus no savstarpējās apmaiņas maksas. [12] Prasība būt finanšu iestādei līdz ar maksājumu pakalpojumu direktīvas ir īstenošanu var turpmāk nebūt spēkā. [13] "Vidējais kopīgais lielums" (blending) ir pieņēmējas bankas prakse, pieņemot dažādu veidu kartes, ko izdevuši dažādi tīkli, noteikt par pakalpojumiem vispārēju cenu, neņemot vērā savstarpējās apmaiņas maksu līmeņus. [14] Zīmolu apvienošanas definīcija karšu tīkliem var atšķirties. Parasti tas nozīmē, ka uz kartes ir redzams kartes tīkla logotips un vēl viens logotips (cita tīkla vai iestādes, kas nav banka). [15] "Papildmaksa" ir tirgotāju iespēja prasīt papildu samaksu par dārgāko maksājumu instrumentu izmantošanu. [16] Darījumi, kas notiek saskaņā ar preferenciāliem līgumiem par maksām ir pazīstami arī kā “on-us” darījumi, t.i., šajos darījumos izdevējs un pieņēmējs pieder pie vienas un tās pašas grupas. Turpretim, “off-us” darījumos izdevējs un pieņēmējs pārstāv dažādas kredītiestādes. [17] Kredītu reģistra izveidei un lietošanai neapšaubāmi ir pilnībā jāatbilst attiecīgās dalībvalsts datu aizsardzības tiesību aktiem. Tomēr pilnīgs atbilstības novērtējums nav minētās izmeklēšanas tēma. [18] Piemēram, dažās valstīs – Vācijā, Luksemburgā un daļēji arī Spānijā – krājbankas joprojām pieder un/vai tās pārvalda valsts. Citās valstīs, galvenokārt jaunajās dalībvalstīs, tās ir pilnībā privatizētas, pārstrukturētas kooperatīvajās grupās (Francija) vai tās sastāv no jauktām struktūrām, ko veido privatizētas un valstij piederošas krājbankas (Austrija, Itālija). Turpretim kooperatīvo banku pamatprincips ir sniegt banku pakalpojumus to īpašniekiem, kuriem nedrīkst piederēt akciju kontrolpakete vai kuriem nav atļauts šo kontrolpaketi pārdot. [19] Šāda saistīšana notiek tad, ja banka, dodot iespēju klientam iegādāties kādu pakalpojumu (piem., saņemt hipotekāro kredītu), izvirza nosacījumu iegādāties kādu citu papildus pakalpojumu (piem., atvērt norēķinu kontu). [20] "Lielākā" daļa banku ir bankas, kas minētas Komisijas veiktajā tirgus pētījumā un, kuru kopējā tirgus daļa ir lielāka par 50%. [21] Piemēram, gadījumā, kad starptautiska kartes sistēma uzskata kādu citu sistēmu par konkurenti tikai tālab, ka tā nolemj veikt savu darbību ārpus piederības dalībvalsts. [22] Jāņem vērā, ka dažās dalībvalstīs pašlaik ir tikai viens monopola piegādātāja "piedāvājums", kas sniedz pieņemšanas pakalpojumus. (sīkākai informācijai skatīt [17] punktu). [23] Skatīt: http://ec.europa.eu/internal_market/finances/policy/index_en.htm [24] Skatīt Padomes 2006. gada 10. oktobra secinājumus par VEMZ: http://www.consilium.europa.eu/ueDocs/COUNCIL-LIVE/20061010_14209_6.PDF [25] Skatīt: http://ec.europa.eu/consumers/cons_int/fina_serv/cons_directive/2ndproposal_en.pdf. Attiecīgie noteikumi ir iekļauti 8. pantā. [26] Komisijas Zaļā grāmata par hipotekārajiem kredītiem, publicēta 2005. gada jūlijā, pieejama: http://ec.europa.eu/internal_market/finservices-retail/home-loans/integration_en.htm#greenpaper [27] Skatīt : http://ec.europa.eu/internal_market/finservices-retail/baeg_en.htm