Eiropas Parlamenta rezolūcija par vīna tirgus kopējās organizācijas reformu (2006/2109(INI))



Oficiālais Vēstnesis 287 E , 29/11/2007 Lpp. 0511 - 0523



P6_TA(2007)0049 Vīna tirgus kopējās organizācijas reforma Eiropas Parlamenta rezolūcija par vīna tirgus kopējās organizācijas reformu (2006/2109(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas 2006. gada 22. jūnija paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam "Ceļā uz ilgtspējīgu Eiropas vīna ražošanas nozari" (COM(2006)0319), - ņemot vērā Padomes 1999. gada 17. maija Regulu (EK) Nr. 1493/1999 par kopējo vīna tirgus organizāciju [1], - ņemot vērā Parlamenta 1999. gada 14. aprīļa nostāju par tirgus cenām 1999.—2000. gadam [2], 1999. gada 11. februāra [3] un 1999. gada 6. maija [4] nostājas par vīna tirgus kopīgās organizācijas reformu saskaņā ar Programmu 2000, kā arī 2001. gada 11. decembra [5] un 2005. gada 15. novembra [6] nostājas attiecībā uz Regulas (EK) Nr. 1493/1999 grozīšanu, - ņemot vērā Komisijas 2005. gada februāra darba dokumentus "Vīns — tirgus kopīgā organizācija" un "Vīns — šīs nozares ekonomika" [7], - ņemot vērā 2006. gada 16. februārī Komisijas organizētajā seminārā "Eiropas vīna nozares problēmas un iespējas" izdarītos secinājumus [8], - ņemot vērā Komisijas un Eiropas Parlamenta [9] uzdevumā veiktos ārējos pētījumus, - ņemot vērā Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas 2006. gada 12. jūlijā organizētajā uzklausīšanā par Eiropas vīna nozares ilgtspējību notikušās diskusijas un paustos viedokļus, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Lauksaimniecības un lauku attīstības komitejas ziņojumu un Starptautiskās tirdzniecības komitejas atzinumu (A6-0016/2007), A. tā kā vīnkopība ir viena no Eiropas daudzfunkcionālā lauksaimniecības modeļa galvenajām sastāvdaļām, ar ko nodarbojas vairāk nekā 1,6 miljonos zemes īpašumu, kuru kopējā platība aizņem 3,4 miljonus hektāru, un kas rada 5,4 % no ES lauksaimniecības produkcijas vērtības, bet saņem tikai 2,5 % no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) piešķirtajiem līdzekļiem; tā kā vīnkopība labvēlīgi ietekmē apkārtējo vidi, galvenokārt novēršot augsnes eroziju, un tāpēc, ka parasti šajā procesā tiek plaši izmantoti dabas resursi; B. tā kā Eiropas vīnkopība joprojām ir svarīga eksporta nozare, kas veido 60 % no attiecīgās produkcijas ražošanas kopapjoma pasaulē; C. tā kā šīs eksporta nozares dzīvotspēja pamatojas uz pasaulē atzītas kvalitātes tradīciju; D. tā kā Eiropas Savienība ir lielākā vīna ražotāja, patērētāja un eksportētāja pasaulē; E. tā kā kopš pēdējās radikālās vīna tirgus kopējās organizācijas (TKO) reformas, ko ieviesa ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999, kopējās lauksaimniecības politikā (KLP) ir risinājušies svarīgi notikumi, kā arī Eiropas Savienība ir noslēgusi starptautiskus nolīgumus un veikusi sarunas, galvenokārt Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) ietvaros, tirgus stāvoklis šajā nozarē un šīs regulas īstenošanas pieredze liecina, ka ir jāpielāgojas jaunajiem apstākļiem un ka no Eiropas Savienības nevar prasīt turpmākus iepriekšējus maksājumus; F. tā kā vīna nozares reformai ir jānodrošina droša KTO nākotne un vīnkopju stabilitāte, kā arī ir jāpanāk, lai šo reformu vēlreiz neapšaubītu Dohas sarunu kārtā, jo īpaši attiecībā uz iekšējo atbalstu; G. tā kā Eiropas Savienības vīna nozarei ir vajadzīga stingra Eiropas Savienības politiskā nostāja, lai mūsu sabiedrībā popularizētu vīna un vīnkopības nozares lomu, ar KTO palīdzību izstrādājot patiesu Eiropas vīnkopības politiku; H. prasa Komisijai īstenot centienus, lai vīnkopības nozares reformas ietvaros tiktu izstrādāta patiesa Kopienas vīnkopības politika, kas dotu ieguldījumu ražošanas, pārstrādes un it īpaši tirdzniecības struktūru uzlabošanā ES, kā arī jaunu strauji augošu tirgu attīstībā, vienlaicīgi nostiprinot tradicionālos tirgus; I. tā kā Komisijas paziņojumā tā atzīst nepieciešamību pēc īpašas KTO un ierosina radikālu esošās KTO reformu; J. tā kā, pamatojoties uz jau minēto Komisijas paziņojumu un tā papildu pētījumiem un dokumentiem, varētu tikt sagatavots visaptverošs priekšlikums par vīna TKO reformu, kurā izmantotu Komisijas izpētīto alternatīvo scenāriju elementus, bet kurš tomēr nebūtu identisks ar kādu no šiem scenārijiem, un tā kā iespēju īstenot radikālu vīna TKO reformu ar nopietniem grozījumiem ierosinātajos pasākumos var uzskatīt par atbilstīgu izvirzīto mērķu sasniegšanai; K. uzskata, ka vīnkopības nozares reformas galvenajam mērķim jābūt šīs nozares dinamisma un konkurētspējas paaugstināšanai, nezaudējot tirgus nišas starptautiskajos tirgos un ņemot vērā vīna ražotāju un patērētāju intereses, Eiropas vīnkopības tradīcijas un Eiropas vīnu kvalitāti un autentiskumu; L. tā kā tirgus līdzsvaru nevar panākt, kontrolējot daudzumus un politiski iejaucoties ražošanā; M. tā kā, ņemot vērā situāciju vīnkopības nozarē, ir nepieciešama taisnīga un ambicioza reforma, ar kuru, veicot radikālus grozījumus KTO, Eiropas vīnkopībai vajadzētu nodrošināt stabilu nākotni, neapdraudot ražošanas potenciālu; N. tā kā šai ambiciozajai reformai ir jāparedz pietiekami līdzekļi, lai vienlaicīgi varētu nodrošināt finansējumu pielāgojumiem, kas vajadzīgi vīna KTO modernizācijai, un iespējamo sociālo seku likvidēšanai; O. tā kā šo Komisijas izvēlēto TKO "radikālās reformas" scenāriju var kritizēt, jo īpaši šādu iemeslu dēļ: i) Komisijas analīze ir kļūdaina — iekšējā patēriņa pazemināšanās ir pārspīlēta (sk. Starptautiskās vīnogulāju un vīna organizācijas (SVO) datus), un to uzskata par galveno iemeslu nozares problēmām; iepriekšminētie risinājumi, jo īpaši masveida vīnogulāju izciršana, ir nepiemēroti un tie neatrisina galveno nozares problēmu, kas ir saistīta ar konkurētspēju; viena no iespējām, kā Eiropas vīnkopības nozarei rast izeju no problēmām, ir palielināt pieprasījumu, iekarojot Eiropas un pasaules tirgu; ii) tās ierosinātais nesaprātīgais masveida vīnogulāju izciršanas plāns nevajadzīgi apdraud Eiropas vīnkopības kultūras mantojumu, jo īpaši nabadzīgākajos apgabalos, un tas ir nepiemērots veids, kā izvairīties no Eiropas pārprodukcijas problēmas un stiprināt nozares konkurētspēju strauji augošajā pasaules tirgū; iii) pilnīga ražošanas potenciāla liberalizācija ir bīstama, jo tā var traucēt centieniem atjaunot līdzsvaru starp piedāvājumu un pieprasījumu un novest pie vīnkopības pārvietošanas uz ārpuskopienas valstīm; faktiskā problēma ir tā, ka nav panākta labāka stādīšanas tiesību aprite dalībvalstīs; iv) būtībā ar šiem Komisijas priekšlikumiem tiek mēģināts pakāpeniski vājināt regulēšanai un vīnkopju atbalstam paredzētos pasākumus, pārceļot līdzekļus no KLP pirmā pīlāra uz otro, proti, lauku attīstību; v) Eiropas pilsoņi ir kritiski noskaņoti attiecībā uz nozares attīstību un režīma pārvaldību, kā arī Eiropas vīnu tirdzniecības iespējām, savukārt tiek celta ievesto "jaunās pasaules" vīnu reputācija; vi) nav ierosināti pietiekami pasākumi, lai uzlabotu patērētāju informētību par vīna kvalitāti un labvēlīgo ietekmi uz veselību, ja to patērē samērīgos daudzumos; vii) Komisija paredz Eiropas vīnkopības nozares restrukturēšanu, kas novedīs pie tā, ka ražošana nonāks vairāku lielu vīnkopības uzņēmumu pārziņā un ka ražotie vīni kļūs standartizēti, kas savukārt apdraudēs Eiropas vīnu daudzveidību un daudzu Eiropas reģionu ekonomisko un sociālo labklājību un kultūras bagātību; P. tā kā, atbildot uz "jaunās pasaules" agresīvo tirdzniecības politiku, ir jāattīsta KTO, lai sekmētu lielāku Kopienas vīnkopības nozares konkurētspēju un piemērošanos izmaiņām pasaules tirgū, nekļūstot par "drošības vārstu" pasaules tirgum; Q. tā kā šī TKO reforma sniedz vienreizēju iespēju atjaunot Eiropas vīnkopības nozares konkurētspēju, ņemot vērā aizvien pieaugošo starptautisko konkurenci; R. tā kā TKO pārskatīšanas mērķis ir stabilizēt vīnkopības reģionus un šo nozari kopumā, pēc iespējas efektīvāk un integrētāk regulēt piedāvājumu un pieprasījumu, ņemot vērā Eiropas vīnkopības tradīcijas un Eiropas vīnu kvalitāti un autentiskumu, pārliecināt patērētājus Eiropā un citur pasaulē par Eiropas vīnu ievērojamo kvalitāti, kā arī informēt, ka šo kvalitāti garantē integrēti un pārskatāmi Kopienas tiesību akti, kuros ņemts vērā kultūras aspekts; S. tā kā Kopienas vīnkopības nozarei ir daudzas kultūras, ražošanas un tirdzniecības struktūru īpatnības, kas to padara atšķirīgu no citām lauksaimniecības nozarēm, un ka šai nozarei nevajadzētu piemērot atdalīto vienreizējo maksājumu shēmu; T. tā kā nevar uzlabot vīnkopības nozares konkurētspēju citādi kā īstenojot sistemātiskas informācijas un veicināšanas kampaņas, lai atgūtu Kopienas tirgus nišas un iekarotu jaunas tirgus nišas valstīs ar strauji augošu ekonomiku; tā kā tamlīdzīgas veicināšanas kampaņas vajadzētu finansēt no īpaši izveidotiem veicināšanas fondiem, kurus pārvaldītu ražotāju un starpnozaru asociācijas, produktu aizsardzības grupas un valsts teritoriālās attīstības aģentūras; Reformas vispārējie principi 1. uzskata, ka Tirgus kopīgās organizācijas (TKO) reforma jāveicina, ievērojot šādus pamatprincipus: a) tiesību aktu vienkāršošana un saskaņošana, ievērojot šīs nozares īpatnības; b) Eiropas vīna ražošanas nozares konkurētspējas pastiprināšana un uzlabošana, ņemot vērā arvien pieaugošo starptautisko konkurenci; c) vīna TKO un atbilstīgu Kopienas budžeta līdzekļu atstāšana KLP pirmajā pīlārā; d) vīna nozares un KLP darbību savietojamības nodrošināšana ar mērķi īstenot dzīvotspējīgu TKO reformu; e) teritoriāla pieeja, kurā ņemti vērā dabas resursi, nodrošinot vīnkopības nozares atbilstību savstarpējās atbilstības noteikumiem, un droši lauksaimnieciskās kultivēšanas paņēmieni, t. i. ieviešot stimulus, kas palīdz pievērsties ražošanas metodēm, kuras nodrošina vairāk un labākus produkcijas kontroles un dabas aizsardzības paņēmienus, ar galveno mērķi saglabāt atbilstīgus vīnkopju ienākumus un uzlabot produkcijas kvalitāti; f) vispārēju noteikumu saglabāšana tirgus kopējā organizācijā (TKO), papildinot to ar plašu strukturālā atbalsta programmu Eiropas vīnkopības nozares konkurētspējas un ilgtspējības stiprināšanai; g) subsidiaritāte, ieviešot jauno režīmu dalībvalstīs, kas pamatotos uz vīna ražošanas nozares atbalsta un attīstības valsts programmu īstenošanu, kurās jāiekļauj Kopienas politiskās darbības un pasākumi, kam saskaņā ar noteikumiem var piešķirt vīna TKO paredzētās dotācijas, t. i., no pirmā pīlāra; h) pakāpeniska jaunās TKO īstenošana divos posmos, dodot iespēju novērtēt pēc pirmā posma sasniegtos rezultātus un jebkuras iespējamās korekcijas Kopienas politiskajās darbībās, kuras dalībvalstis ir izvēlējušās un iekļāvušas savās valsts vīna nozares atbalsta un attīstības programmās, tomēr nemainot TKO budžetā dalībvalstīm paredzētos apropriāciju sadalījumu; i) šīs nozares ražotāju organizāciju un citu arodorganizāciju nozīmes un līdzatbildības palielināšana un vīna dārzu reģistra sakārtošana; j) īpašas veicināšanas kampaņas, lai atgūtu tirgus daļu un atvērtu jaunus tirgus gan ES, gan ārpus tās, un patērētāju informēšanas kampaņas, lai Eiropā veicinātu atbildīgu un mērenu vīna patēriņu; 2. uzsver, ka reformas gaitā jāņem vērā arī: a) ES paplašināšanās, lai iekļautu arī Bulgāriju un Rumāniju, valstis ar ievērojamu vīna ražošanas nozari, kurām vajadzēs pielāgoties gan jaunajam tirgum un intervences pasākumiem, gan arī jaunajā režīmā paredzētajai kontrolei un uzraudzībai; b) arvien pieaugošā starptautiskā konkurence gan ražošanas, gan patēriņa jomā; c) nepārtraukti pieaugošais tirgus Ķīnā, kura aktīvi uzsāk vīna ražošanu; un vīna ražošanas pieaugums arī citās valstīs, piemēram, Austrālijā, Jaunzēlandē, ASV, Kanādā un Dienvidāfrikā; d) Eiropas Savienības tirdzniecības nolīgumu ietekme; e) PTO Dohas sarunu ietvaros notiekošās starptautiskās sarunas, kurās nekādā ziņā nedrīkst apšaubīt šīs reformas principus, ko jāiekļauj šo sarunu gaitā pieņemtajās saistībās, jo īpaši attiecībā uz iekšējo atbalstu; f) KLP perspektīvas, it īpaši turpmākais finansējums, par kuru sarunas sāksies 2009. gadā; TKO ierobežojumu atcelšana — vienota Kopienas politika 3. uzskata, ka TKO reformai ir jāizvirza mērķi un jāstiprina politisko darbību, tirgus līdzsvarošanas pasākumu, strukturālās intervences un noteikumu par vīnu marķēšanu un klasifikāciju saskaņotība, nosakot tādus TKO mērķus un politiku, kas to varētu palīdzēt sasniegt; uzskata, ka šai vispārējai saskaņotībai ir jāpamatojas uz subsidiaritātes principu, lai ievērotu valstu un reģionālās īpatnības un lai parādītu, ka Eiropas Savienība ar saskaņotu politisko darbību palīdzību centīsies iekarot tirgus un gūt patērētāju uzticību; 4. uzskata, ka līdzekļu pārnešana no KLP pirmā pīlāra uz otro ar līdzfinansējumu, ko nodrošina ar lauksaimniecības attīstības programmām, ir neloģiska un tā ir jānoraida, ļaujot dalībvalstu finanšu shēmām piešķirt finansēšanas līdzekļus un nodrošināt šai nozarei dzīvotspējīgu nākotni ar Komisijas minētajiem dalībvalstu finanšu shēmu pasākumiem; 5. atgādina, ka Kopienas apropriāciju sadale citās lauksaimniecības nozarēs, ko reformēja atbilstīgi jaunajai KLP, piešķirot finansējumu pa dalībvalstīm, notika, pieņemot pieeju, kas pamatojās uz pilnīgu vai daļēju Kopienas atbalsta nošķiršanu; uzsver, ka jaunajai vīna TKO jābalstās uz visās dalībvalstīs vienotu darbību īstenošanu un darbībām, kas izriet no subsidiaritātes principa, kurš palīdz ņemt vērā katras dalībvalsts vai vīnkopības reģiona nozares īpašās vajadzības; piebilst, ka katrā dalībvalstī nozares pārstāvjiem (ražošana, tirdzniecība, starpnozaru organizācijas, ražošanas reģioni u. c.) sadarbībā ar reģionālo un valsts administrāciju vajadzētu ar vairāku programmu palīdzību noteikt veidu, kā sasniegt mērķi par produkcijas pielāgošanu tirgus prasībām, izmantojot vienu vai vairākus šīs grupas pasākumus;uzskata, ka pasākumus, kas izriet no subsidiaritātes principa, ir jānosaka un jāpārrauga Eiropas līmenī, lai tādējādi izvairītos no konkurences kropļojumiem, un pilnībā jāsedz no Kopienas budžeta; Reforma divos posmos (2008—2011 un 2012—2015) 6. uzskata, ka reforma, lai tā sasniegtu izvirzītos mērķus, jāsadala divos posmos: pirmajā posmā (2008—2011) mērķim jābūt līdzsvarot, reorganizēt tirgu un palielināt tā pārskatāmību, kā arī sniegt atbalstu ražotājiem un vīnkopības reģioniem, pakāpeniski pieņemot pasākumus, kurus viendabīgi veiks galvenokārt Kopienas līmenī un kuri sagatavos Eiropas vīnkopības nozari daudz agresīvākai tirgu atvēršanai, pakāpeniski pārceļot atgūtos destilācijai paredzētos līdzekļus uz atbalstu konkurētspējai un attīstībai; 7. uzsver, ka, ņemot vērā reformas iespējamo seku nopietnību, tās sarežģīto būtību un nepieciešamību to īstenot pakāpeniski, ir noteikti jāizstrādā vidusposma pārskats, ko veic starpposmā pēc pirmā posma beigām, lai novērtētu reformas pirmos rezultātus un vajadzības gadījumā koriģētu visus piešķirtos līdzekļus un līdzekļus, kuri vēl nav izmantoti sākotnējiem mērķiem; 8. apliecina, ka, ņemot vērā pašreizējo situāciju, ir nekavējoties jāpieņem pasākumi, lai atrisinātu problēmas Eiropas vīnkopības nozarē, reformas atbalstam izstrādātie politikas virzieni — esošā Kopienas budžeta ietvaros vai, vajadzības gadījumā, to palielinot — ir jāīsteno no to pieņemšanas brīža, dažos gadījumos tos piemērojot pakāpeniski, piemēram, attiecībā uz tirgus intervences mehānismiem; Radikālās vīna TKO reformas savietojamība ar jauno KLP 9. uzsver, ka vīnkopība labvēlīgi ietekmē apkārtējo vidi, galvenokārt novēršot augsnes eroziju, un arī tādēļ, ka šajā procesā tiek plaši izmantoti dabas resursi; uzskata, ka šo iemeslu dēļ un lai režīmu saskaņotu ar jauno KLP, ir svarīgi Kopienas līmenī veicināt lauksaimnieciskās kultivēšanas pamatprakses, kuras ņem vērā vides aizsardzības prasības un kuras varētu finansēt no TKO budžeta; Ražošanas kontrole attiecībā uz kvalitāti, ietekmi uz vidi un tirgus līdzsvarošanu 10. precizē, ka noteikumu izstrāde par galda vīnu ražošanu arī palīdzētu panākt skaidrību attiecībā uz to tirdzniecības nosacījumiem un tos palīdzētu nodalīt no vīniem ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kuru ražošanai piemēro daudz stingrākus noteikumus un kurus aizsargā vietējā un reģionālā līmenī; 11. uzskata, ka vīnkopjiem obligāti jāievēro lauksaimnieciskās kultivēšanas prakses un vides aizsardzības normas attiecībā uz fitosanitārajiem produktiem un citām jomām, lai palīdzētu aizsargāt vidi, kontrolēt sākotnējo ražošanu, ierobežot iespējamo ražu, novērst pārpalikumu rašanos un uzlabot vīnu kvalitāti, tādējādi samazinot destilētās produkcijas apjomus; Destilācija — krīzes vadības un tirgus līdzsvarošanas, vides aizsardzības un kvalitātes uzlabošanas mehānisms 12. uzsver, ka Komisijas priekšlikumi saglabāt destilāciju vai arī izņemt no aprites blakusproduktus bez finansējuma piešķiršanas ir bezjēdzīgi, jo destilācija skar vīndarus, bet to veic destilētāji, kas patiesībā atņem šim pasākumam iedarbīgumu; uzsver arī, ka Komisijas priekšlikums par vīna blakusproduktu kontrolētu izņemšanu no aprites radīs nopietnus draudus apkārtējai videi galvenajos vīra ražošanas reģionos; atzīmē, ka priekšlikums par dubultai izmantošanai paredzēto vīnu pārpalikumu destilācijas likvidēšanu izraisīs strauju vīna ražošanas paplašināšanos, tādējādi dezorganizējot gan reģionālo, gan Eiropas tirgu un radot problēmas reģionos; uzsver, ka radikāla esošo pārpalikumu samazināšana, kā to paredz Komisijas priekšlikums, būtiski ietekmēs ne tikai tirgu, bet arī vīnkopju ienākumus; 13. uzsver, ka vīna destilāciju sākotnēji paredzēja tikai kā ārkārtas pasākumu, tomēr tā ir kļuvusi par vīna KTO finansiāli apgrūtinošāko un strīdīgāko elementu; tāpēc norāda, ka destilācijas pasākumi ir jāatceļ pakāpeniski samērīgā pārejas periodā, kas vīna ražotājiem ļautu apvienoties vai pārorientēties uz perspektīvākām ražošanas metodēm un kvalitatīvu vīnu ražošanu; precizē, ka šajā pārejas periodā tiem vīna ražotājiem, kuri ir saņēmuši destilācijai paredzēto atbalstu, ir jādod iespēja ienākt kvalitatīvu vīnu tirgū, izmantojot izciršanas režīmus un brīvprātīgus piedāvājuma pārvaldes un lauku attīstības pasākumus, lai uzlabotu kvalitatīvu vīnu tirdzniecību un daudzveidību; 14. neatbalsta destilācijas mehānisma un citu tirgus atbalsta pasākumu tūlītēju atcelšanu, jo, lai arī šo pasākumu plānošanā un īstenošanā ir daudz trūkumu, nebūtu prātīgi tos atcelt, pirms tam nenosakot pārejas periodu, lai attiecīgās puses varētu gūt labumu, ko sniedz daži no šiem pasākumiem; uzsver, ka pārejas perioda laikā būtu pakāpeniski jāsamazina tirgus intervences pasākumiem paredzētie līdzekļi, vienlaicīgi palielinot atbalstu pasākumiem, ar kuriem uzlabo Eiropas vīnu kvalitāti un veicina to tirdzniecību; 15. uzskata, ka ir jāsaglabā atbalsts vīna blakusproduktu destilācijai, lai saglabātu Eiropas vīnu kvalitāti un novērstu kaitējumu videi, kas varētu rasties no šo produktu izmešanas; uzskata, ka ir arī jāsaglabā atbalsts dzeramā alkohola destilācijai, jo tas ir vienīgais destilācijas veids, kam ir labs noieta tirgus; 16. uzskata, ka blakusproduktu destilācija ir jāpārskata attiecībā uz īstenošanu un izmaksu samazināšanu Kopienas līmenī, jo īpaši ļaujot daļu alkohola realizēt citā noieta tirgū, piemēram, dzeramā alkohola tirgū; 17. uzskata, ka pirmajā reformas posmā ir svarīgi no četriem pašreizējiem destilācijas veidiem pāriet uz diviem: a) obligātā destilācija, kas kalpotu par "drošības tīklu" un ļautu pakāpeniski reorganizēt tirgu, vienlaicīgi īstenojot vides aizsardzības un kvalitātes mērķus; b) brīvprātīgā vīna alkohola destilācija, kas ļautu pielāgot nozari vīna alkohola ražošanai, ko izmanto par sastāvdaļu citos vīna produktos (vīna liķieros, brendijos) vai vīna stiprināšanai; 18. uzskata, ka ir jārada jauns krīzes vadības mehānisms, ar kuru varētu risināt īpašas, smagas un reālas krīzes situācijas, kuras noteiktu pēc objektīviem un stingriem Kopienā iepriekš pieņemtiem kritērijiem; 19. uzskata, ka ir jālikvidē intervences alkohola krājumi un no krīzes destilācijas iegūtā alkohola tirdzniecība ir jāaizvieto ar tūlītēju tiešo tirdzniecību, balstoties uz piedāvājumu konkursa rezultātiem; Neierobežota vīnogulāju izciršana — noteiktiem kritērijiem pakļauta izciršana 20. uzskata, ka Komisijas paziņojumā uzmanība akcentēta izciršanai kā pasākumam, lai nozarē samazinātu ražošanas apjomus un darbaspēku, nevis produkcijas kontrolei, izmantojot līdzekļus, kas regulē pieprasījumu un piedāvājumu; uzskata, ka šīs politikas sekas būs tādas, ka vēlamā konkurētspējas palielināšana vīnkopības nozarē netiks sasniegta; apgalvo, ka subsīdiju palielināšana nevar tikt izmantota par attaisnojumu noteikumu vieglprātīgai atcelšanai, kas novedīs pie negodīgas konkurences pat Eiropas Savienības teritorijā; 21. uzskata, ka jautājums par galīgu atsacīšanos no vīnkopības nedrīkst būt TKO reformas galvenais elements, bet tam ir jābūt vienam no strukturālās intervences virzieniem, kura mērķis ir atjaunot vīnkopības potenciālu un veikt pakāpenisku vīnkopības nozares pielāgošanu tirgus prasībām; 22. uzskata, ka galīgas atsacīšanās iniciatīvai ir jābūt ražotāju ziņā, ar nosacījumu, ka dalībvalstis ir tiesīgas apstiprināt vai noraidīt galīgu ražošanas izbeigšanu, izmantojot valsts un/vai reģionālos vides un sociālos kritērijus, kas ir saderīgi ar iepriekš Kopienas līmenī noteiktiem objektīviem nosacījumiem; uzskata par būtisku paredzēt, ka katra dalībvalsts un reģions nosaka elastīgu maksimāli pieļaujamo izciršanas apjomu katrā konkrētā reģionā, un ka tiem jābūt iespējai izvēlēties uz kurām vīna kategorijām izciršanas programma attieksies vispirms; 23. uzskata, ka objektīvajos Kopienas kritērijos, kas ierobežo iespēju galīgi izbeigt ražošanu, varētu iekļaut: a) vīna dārzus kalnainos, piekrastes un salu reģionos, kuros galvenokārt ražo vīnus ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm; aa) vīna dārzus nogāzēs, kur jānovērš augsnes erozija un bioloģiskā daudzveidības zudums vai arī vēsturiski nozīmīgos reģionos; b) vīna dārzus, kuri ražo vīnus tirgum; ba) vīna dārzus, kur pārmērīga stādījumu samazināšana apdraudētu konkrētam reģionam raksturīgo vīna dārzu kopumu vai arī reģistrētu cilmes vietas nosaukumu; c) vīna dārzus, kuri ir saņēmuši Kopienas programmu struktūrfondu atbalstu; ca) gadījumus, kad ražošanas izbeigšana rada draudus videi; 24. uzskata, ka objektīvajos Kopienas kritērijos, kuri ir saskaņoti ar vispārēju ražošanas un cilvēkresursu potenciāla pārstrukturizāciju lauku apvidos un kuri var veicināt galīgas atsacīšanās izvēli, iekļaujami šādi orientējoši gadījumi: a) vīna dārzi, kuriem pašlaik ir ļoti zems ražīgums un kuriem nav izredžu atjaunot potenciālu; b) gadījumi, kad vīnkopji ir pievienojušies priekšlaicīgas pensionēšanās shēmai; c) vīna dārzi nav piemēroti augstas kvalitātes vīnu vai tirgus vīnu ražošanai; 25. iesaka, ka papildus galīgas izbeigšanas shēmai varētu ieviest pagaidu izciršanu tajās dalībvalstīs, kuras pieņem lēmumu, ka to ieviest būtu lietderīgi; uzskata, ka pagaidu izciršana ļautu vīndariem saņemt zināmufinansiālu atbalstu, jo uz vairākiem gadiem tiktu konsolidētas stādīšanas tiesības, un pēc šā laika vīndaris varētu stādījumus atjaunot, pārdot savas stādīšanas tiesības vai arī pieteikties uz pāriešanu uz galīgo izciršanu, ja konkrētā dalībvalsts ir uzsākusi šo shēmu; 26. apgalvo, ka izcirstās platības, par kurām pienākas vienotas likmes kompensācija, varēs pieskaitīt pie tām platībām, par kurām ir tiesības saņemt vienreizējo nepiesaistīto atbalstu; uzskata, ka, nosakot par izciršanu paredzētās piemaksas un vienreizējo atbalstu, ir jāņem vērā obligātās vides prasības, lai novērstu augsnes stāvokļa pasliktināšanos; uzskata, ka dalībvalstīm jābūt iespējai izciršanas programmas ietvaros sniegt vīndariem papildu atbalstu no vīna nozares atbalsta un attīstības programmas līdzekļiem vai arī pielietojot svārstību mehānismu un/vai pārdalot vienreizējā maksājuma tiesību valsts rezervi tā, lai atbalsts ražotājiem sasniegtu valsts vai reģionālo nesaistīto tiešo maksājumu līmeni; piebilst, ka kompensācijas nevar maksāt par nelikumīgo stādījumu izciršanu; Jaunu stādījumu aizliegums — jaunu stādījumu pakāpeniska liberalizācija 27. uzskata, ka, lai novērstu ES vīna potenciāla nekontrolētu paplašināšanos, kas negatīvi ietekmētu tirgu, ir jāievēro piesardzīga un pārredzama procedūra attiecībā uz jaunu stādīšanas tiesību pakāpenisku pārdali; dalībvalstu pienākums ir iesniegt programmas, kas aptvertu paredzamo stādījumu līmeni, jaunu stādīšanas tiesību pārdales gaitu, katra reģiona šķirnes un piemērošanas termiņus; uzsver, ka jaunās stādīšanas tiesības jāparedz galvenokārt jaunajiem lauksaimniekiem, kvalitatīvu vīnu ražošanai un vīna dārziem, kas piedalās kvalitātes un realizācijas programmās un kas ir jāiekļauj koriģētajā vīna dārzu reģistrā; uzskata, ka katrai dalībvalstij pirms jauno stādīšanas tiesību pārdalīšanas sadarbībā ar reģioniem, reģionu nozares apvienībām un ražotāju apvienībām ir jāizvērtē izciršanas programma un tās attīstības gaita; uzskata, ka pirms jaunu stādīšanas tiesību piešķiršanas ir jāizvērtē stāvoklis saistībā ar tiesiski nenoformētiem un nelikumīgiem stādījumiem; 28. norāda, ka, ņemot vērā nepieciešamību aizsargāt vīnkopju investīcijas reģionos, kuros ražo vīnus ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, būtu ieteicams lēmumus par liberalizāciju attiecībā uz šādiem reģioniem pieņemt reģionālajām iestādēm, lai novērstu attiecīgo ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu vērtības samazināšanos un nodrošinātu produkcijas kvalitātes kontroli; 29. uzskata, ka jaunos stādījumus nedrīkst iekļaut tajās darbībās, kurām ir tiesības pretendēt uz finansējumu, piemēram, restrukturēšanai, lauksaimnieciskajai kultivēšanai, vides un kvalitātes prasību ieviešanai un tirgus krīzes vadībai, taču tos var ietvert ražotāju un/vai nozares organizāciju kopējās darbībās saistībā ar reklāmu, patērētāju informēšanu, tirgus izpēti un kompensācijām dabas katastrofu gadījumos, kas ir iekļautas dalībvalstu vīna ražošanas nozares atbalsta un attīstības programmās; Vīna dārzu reģistrs — efektīvs TKO kontroles un vadības līdzeklis 30. iesaka dalībvalstīm regulāri atjaunināt vīna dārzu reģistru, kurā norādītas iestādītās šķirnes un vīnogulāju skaits katrā zemes gabalā (saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2392/86 [10]); 31. uzsver, ka vīna dārzu reģistrs ir galvenais līdzeklis, lai kontrolētu atbilstību noteiktajiem maksimālajiem ražošanas apjomiem; Bagātināšana 32. apzinās, ka bagātināšana tieši iespaido ražošanas apjomu, jo tā var izraisīt no hektāra saražotās produkcijas daudzuma palielināšanu; tomēr uzsver, ka jautājums par atbalsta saglabāšanu vai pārtraukšanu koncentrētam nenorūgušam vīnogu vīnam vai koncentrētam rektificētam nenorūgušam vīnogu vīnam nav nošķirams no jautājuma — pārtraukt vai turpināt saldināšanu ar saharozi, ņemot vērā arī cukura cenas krišanos, ko izraisīja cukura TKO reforma, kā arī nav nošķirams no dažādajām vīna darināšanas tradīcijām dalībvalstīs, no tā, vai ir lietderīgi un tehniski iespējams piemērot šo vīndarības praksi precīzi noteiktam ražošanas apjomam, kā ar no iespējamās nenorūguša vīnogu vīna izlietošanas citiem mērķiem, kas pozitīvi ietekmētu vīna pārpalikumu samazināšanu; 33. uzskata, ka atļaujas piešķiršanu vīna bagātināšanai ar cukuru dalībvalstis var piesaistīt tādiem nosacījumiem kā kvalitātes uzlabošanas pasākumu kontrole (piemēram, ražošanas maksimālā apjoma ievērošana) un klimatiskajiem apstākļiem; 34. uzskata, ka bagātināšana jāatļauj visos vīnkopības reģionos, kur tai ir senas tradīcijas un kur nav strukturālu pārpalikumu; uzskata, ka Komisijas priekšlikums samazināt maksimālo bagātināšanas līmeni nav pamatots un ka jāsaglabā pašlaik spēkā esošie noteikumi; 35. uzskata, ka saldināšana nav jāaizliedz, jo tādējādi tiktu diskriminētas tās dalībvalstis, kas atrodas tādos Eiropas Savienības reģionos, kur nodarboties ar vīnkopību ir sarežģītāk nelabvēlīgāku klimatisko apstākļu dēļ; 36. uzsver, ka ir jānodrošina atbalsts nenorūgušam vīnogu vīnam un koncentrētam rektificētam nenorūgušam vīnogu vīnam, ko izmanto bagātināšanai, ja tas ir nepieciešams, lai saglabātu vēsturisko vīndarības praksi; 37. uzsver, ka ir jāsaglabā atbalsts nenorūgušam vīnogu vīnam, kas paredzēts pārstrādei vīnogu sulā, jo tas uztur tāda produkta ražošanu, kurš nav paredzēts vīna ražošanai, kas ir būtiski šai nozarei un palīdz saglabāt tirgus līdzsvaru; 38. uzskata, ka, bagātināšanai izmantojot koncentrētu nenorūgušu vīnogu vīnu, tam jābūt no tās pašas ražošanas teritorijas; 39. norāda, ka pētījums, kurā konstatēts, ka vīna pārprodukcija Eiropas Savienībā ir saistīta ar bagātināšanu ar cukuru, ir veikts 1991. gadā un vairs neatbilst pašreizējiem tirgus apstākļiem, un jebkurā gadījumā tas vairs neatbilst patiesībai; Valsts intervence attiecībā uz alkoholu — vīna un nenorūguša vīna privāta uzglabāšana 40. uzskata, ka ir jāizskata iespēja turpināt vīna un nenorūguša vīna privātu uzglabāšanu vismaz pirmajā reformas posmā (2008.—2011. g.), jo ir jāņem vērā paredzētie ierobežojumi attiecībā uz destilāciju un intervences krājumu likvidēšanu; Ražotāju organizācijas un nozares organizācijas 41. uzsver, ka nozares organizācijas, ja ir izveidota šim nolūkam paredzēta Kopienas sistēma, var uzņemties iniciatīvu, lai nodrošinātu ražošanas potenciāla pilnīgāku izmantošanu un patērētāju informēšanu par mērenību vīna lietošanā, sekmētu vajadzīgās izpētes, lai ražotu tādu produkciju, kas labāk atbilst iekšējā tirgus prasībām un eksportam, kā arī lai veicinātu nepieciešamos komerciālos ieguldījumus, jaunu metožu meklēšanu augu aizsardzības līdzekļu lietošanas ierobežošanai, pāreju uz bioloģisko lauksaimniecību utt.; 42. aicina Komisiju priekšlikumā paust apņēmību reformēt vīna ražošanas nozari, it īpaši īstenojot efektīvu un pragmatisku Kopienas politiku Eiropas vīna popularizēšanai, un šiem pasākumiem paredzēt pietiekami lielu finansējumu; 43. uzskata, ka ir jāizveido īpašs fonds Eiropas vīnu popularizēšanai ar profesionālo organizāciju un nozares organizāciju palīdzību, kā arī aizsardzības biedrību vai teritoriālās attīstības valsts aģentūru palīdzību; 44. uzskata, ka Komisijai vajadzētu izstrādāt pamatnostādnes par Eiropas vīnu popularizēšanas pasākumu īstenošanu, atsaucoties uz mērenu un atbildīgu vīna lietošanu, un piešķirt šiem pasākumiem nepieciešamo finansējumu; Marķēšana un Eiropas vīnu popularizēšana 45. uzskata, ka Eiropas Savienības uzdevums ir nostiprināt, padarīt atpazīstamus un aizsargāt noteiktas ģeogrāfiskās izcelsmes vīnus visā pasaulē; norāda, ka šie vīni būs vieglāk atpazīstami, ja marķēšana tiks vienkāršota; 46. uzskata, ka nav iespējams uzturēt pieprasījumu vai to pat palielināt, ja ražo kvalitatīvu vīnu, izmantojot tradicionālās metodes un šādi ražotu vīnu īpaši marķējot, līdztekus to pienācīgi nepopularizē pasaules tirgū; lai to panāktu, uzskata, ka ir jāīsteno specifiski, atbilstīgi finansēti pasākumi, kas var palielināt Eiropas kvalitatīvo vīnu atpazīstamību pasaules tirgū; 47. uzskata, ka saistībā ar nesen pārskatītajiem marķēšanas noteikumiem, kas definēti Komisijas Regulā (EK) Nr. 1991/2004 [11] un Regulā (EK) Nr. 1427/2004 [12], pirms tālāko grozījumu veikšanas ir jāizvērtē šo grozījumu ietekme; 48. uzsver, ka vīndarības prakse, kura nav atļauta Eiropas Savienībā, skaidri jānorāda uz importēto dzērienu etiķetēm, lai aizsargātu vīna reputāciju; 49. uzskata, ka Eiropas Savienībā ražoto vīnu marķēšana ir nepieciešama, taču tā nedrīkst būt sarežģītāka par to vīnu marķējumu, kuri tiek ievesti no trešām valstīm; 50. iesaka saskaņot dalībvalstu noteikumus par marķējuma valodu, lai tirgus dalībniekiem nevajadzētu tulkot atsevišķu informāciju, ja galamērķa valstī lieto ļoti līdzīgu terminu, un lai tādējādi novērstu iespēju maldināt patērētāju; Dinamiska un vērienīga Eiropas Savienības vīnu tirdzniecības politika ārvalstīs — KTO pamats 51. norāda, ka grūtības, ar ko saskaras vīna nozare un ko rada galvenokārt pieaugošais vīna imports no trešām valstīm un tādu vīna krājumu palielināšanās, kuri pārsniedz viena gada produkciju un no kuriem atbrīvoties ir maz izredžu, rada lejupejošu spiedienu uz cenām un ražotāju ienākumiem un ka šīs grūtības ir jānovērš, nosakot galveno prioritāšu kopumu, kas nav ņemtas vērā minētajā Komisijas paziņojumā, tostarp, piemēram, mērenas un atbildīgas vīna patērēšanas veicināšana, budžeta līdzekļu pārdale, lai iesaistītu jaunus patērētājus un iegūtu jaunus tirgus vai pat atgūtu iepriekšējos, kvalitātes veicināšana un pētījumu atbalstīšana; 52. aicina Komisiju darīt visu iespējamo, lai pastiprinātu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, nosakot augstākus kritērijus un izveidojot kopēju šo norāžu pamatsistēmu Eiropas, kā arī divu reģionu sadarbības un daudzpusējā līmenī, it īpaši saistībā ar PTO un līgumiem attiecībā uz intelektuālā īpašuma tiesību tirdznieciskajiem aspektiem (TRIPs), lai izveidotu vīnu un stipro alkoholisko dzērienu daudzpusēju reģistru un lai cīnītos pret viltojumiem un visiem Eiropas ģeogrāfiskās izcelsmes zīmju un tradicionālo nosaukumu ļaunprātīgas izmantošanas veidiem trešās valstīs; 53. uzskata par nepieciešamu PTO sarunās un divpusējos nolīgumos panākt aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu (AĢN) un aizsargāto izcelsmes norāžu (AIN) labāku aizsardzību, kas ir ar vietējiem apgabaliem un lietojumu saistītas augstas kvalitātes vīna ražošanas saglabāšanas būtisks elements; 54. uzsver, ka, lai pastiprinātu nozares konkurētspēju starptautiskajos tirgos, ciešā sadarbībā ar Eiropas uzņēmējus pārstāvošajām organizācijām jānosaka dinamiska un vērienīga Eiropas vīnu ārējās tirdzniecības politika, ko īsteno vienlaicīgi ar budžeta un citu atbilstīgo līdzekļu pārdali; 55. uzsver nepieciešamību saistībā ar šo Eiropas vīnu ārējās tirdzniecības politiku noslēgt divpusējus nolīgumus ar trešām valstīm vīna tirdzniecības jomā, pamatojoties uz savstarpēju atzīšanu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību; 56. atgādina, ka ES ir apņēmusies līdz 2013. gadam pakāpeniski atcelt eksporta subsīdijas; aicina Komisiju mīkstināt subsīdiju samazināšanas ietekmi, uzlabojot resursu pieejamību, lai diversificētu vīna ražotāju ienākumus, un ieviešot vīnkopības produktu kvalificētu piekļuvi tirgum tiktāl, cik tas ir nepieciešams Eiropas tirgus līdzsvara saglabāšanai; 57. vēlas, lai vīns tiktu iekļauts PTO "nestabilo" produktu sarakstā; 58. uzskata — tā kā pastāv zināma specifika attiecībā uz ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu kārtību, ir jāizskata iespēja reformas pirmajā posmā (2008.—2011. g.) jaunajā TKO attiecībā uz vīna ražošanas nozari iestrādāt ar nepieciešamajiem grozījumiem Padomes 2006. gada 20. marta Regulas (EK)Nr. 510/2006 noteikumus par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību [13]; norāda, ka reformas otrajā posmā (2012.—2015. g.) pēc tam, kad pirmajā posmā pakāpeniski būs sasniegta vīnu klasifikācija un vienota reģistrācija Kopienas un dalībvalstu līmenī, būs jāizskata iespēja iekļaut Regulā (EK) Nr. 510/2006 jaunās vīna ražošanas TKO noteikumus attiecībā uz ģeogrāfisko norādēm; 59. uzsver, ka PTO sistēmā ir svarīgi arī nekomerciālie apsvērumi; aicina Komisiju izstrādāt marķēšanas programmu importētiem no vīna ražotiem alkoholiskajiem dzērieniem, kas neatbilst Eiropā pieņemtajai vīndarības praksei un kas tāpēc nebūtu marķējami kā vīni; 60. norāda, ka, atceļot aizliegumu attiecībā uz importēta nenorūguša vīnogu vīna vinifikāciju, lielākais risks ir saistīts ar vīna viltošanu, tirgus izkropļošanu un Kopienas ražošanas samazināšanos, un tālab Komisijai Pasaules Tirdzniecības organizācijā būtu jānoraida šāds aizliegums; 61. uzskata, ka Kopienas tiesību aktos nevajadzētu atļaut ne importēta nenorūguša vīnogu vīna vinifikāciju, ne tā piejaukšanu Kopienā ražotam nenorūgušam vīnogu vīnam, jo šāds process neatbilst citiem Komisijas ierosinātajiem pasākumiem, piemēram, izciršanai vai koncentrēta nenorūguša vīnogu vīna izmantošanai, lai paaugstinātu alkohola saturu vīnā; 62. uzskata, ka PTO sarunās nav jāapspriež iespēja savstarpēji jaukt no trešām valstīm importētus vīnus vai tos piejaukt Kopienā ražotiem vīniem, un noraida šādu notikumu attīstību, jo tas var radīt lielas problēmas saistībā ar produktu izcelsmes un izcelsmes vietas noteikšanu, kā arī atpazīstamības nodrošināšanu un tādējādi padarīt mazāk vērtīgus Eiropas valstīs ražotos vīnus; 63. uzskata, ka priekšnoteikums Eiropas vīnu kvalitātes un reputācijas saglabāšanai ir to darināšanā izmantot vienīgi Eiropas Savienībā ražotu vīnu un nenorūguša vīnogu vīnu; Starptautiskā vīnkopības un vīna organizācija (OIV) — divpusējie tirdzniecības nolīgumi 64. uzskata, ka laikā, kad ES risina sarežģītas sarunas ar PTO un slēdz divpusējus nolīgumus, kuru mērķis ir aizsargāt Eiropas pārtikas produktus, ražojumus ar ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, bioloģiskās lauksaimniecības produkciju utt., Padomei pēc apspriešanās ar Eiropas Parlamentu ir jābūt vienīgajai, kas ir pilnvarota apstiprināt jaunus vīndarības paņēmienus, jo, ja šī kompetence tiks nodota Komisijai, būs apdraudēta kvalitatīvo vīnu noteikšana un klasifikācija Eiropas Savienībā; uzskata, ka šādi vīndarības paņēmieni būtu jāiekļauj Kopienas atļauto paņēmienu sarakstā; 65. prasa Komisijai veikt visus iespējamos pasākumus, lai novērstu krāpšanu un krāpnieciskas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes trešajās valstīs; 66. uzskata, ka Kopienas specifiskajai vīna nozares KTO nav jāizjūt krass visu finanšu līdzekļu samazinājums Eiropas līmenī, ja līdzekļus pārvieto uz KLP otro pīlāru un ja dalībvalstu kompetencē atkal nonāk pasākumi, kas pieļauj konkurences kropļojumus un ražošanas un tirdzniecības struktūru un dalībvalstu savstarpēju diskrimināciju; 67. uzsver, ka dažādajām vīndarības praksēm nav jāmaldina patērētāji, nav jāpazemina kvalitāte vai jārada negodīga konkurence; uzskata, ka līdz šim atļautā vīndarības prakse nav automātiski jāapstiprina un tās lietošana jāatļauj Eiropas Savienībā pat tad, ja vīns ir paredzēts eksportam uz reģioniem, kur tā ir atļautas; 68. uzskata, ka vīndarības paņēmienu kopuma nodošana Starptautiskās vīnkopības un vīna organizācijas pārziņā ir pareiza, ja vien to izvērtē un pamato ar zinātnisku un tehnisku pētījumu palīdzību un ja ir garantēts pārtikas nekaitīgums un nav apdraudēta sabiedrības veselība; Informēšana un saprātīga un atbildīga vīna patēriņa popularizēšana 69. atzīmē, ka Eiropā pastāvīgi samazinās vīna patēriņš, galvenokārt tradicionālajās vīna patēriņa valstīs, kas ir viens no vīna strukturālā pārpalikuma iemesliem; atzīmē, ka pēdējos gados vīna eksportā ir vērojama stagnācija, turpretim imports ir strauji palielinājies, kas liecina par to, ka Eiropas vīnkopības nozarei jākļūst konkurētspējīgākai; aicina Komisiju nekavējoties iesniegt ziņojumu, kurā būtu paskaidroti iemesli Eiropas vīna eksporta samazinājumam pēdējos gados un importa no trešām valstīm pastāvīgam palielinājumam, it īpaši precizējot, kā tiek ievēroti divpusējie tirdzniecības nolīgumi ar trešām valstīm, cik lielā mērā tiek ņemtas vērā Eiropas Savienības un Eiropas ražotāju likumīgās tirdzniecības intereses un, visbeidzot, vai kopējās tirdzniecības politikas mehānismi tiek atbilstīgi izmantoti šo problēmu risināšanā; 70. uzsver, ka vīna ražošanas nozares ilgtspējīgai attīstībai ir nepieciešama ievērojamu budžeta līdzekļu pārdale KTO ietvaros, lai popularizētu saprātīgu un atbildīgu vīna patēriņu; uzskata, ka pastiprināt tendenci patērēt vīnu arvien saprātīgāk un atbildīgāk nozīmē sniegt lielu ieguldījumu patērētāju aizsardzībā un sabiedrības veselības uzlabošanā; turklāt šos pasākumus jāizstrādā, patiesi sadarbojoties Kopienai, dalībvalstīm, reģioniem un pašiem vīna ražotājiem, kuriem jāsaka noteicošais vārds; 71. aicina Komisiju ieviest dinamisku tirdzniecības politiku, lai veicinātu Eiropas vīnu kvalitāti un aizsargātu Eiropas vīna ražošanas procesus; 72. uzsver, ka Komisijas prioritātēs vajadzētu iekļaut nepieciešamību vairāk popularizēt vīnkopības nozares produktus un pastiprināt centienus, lai atrastu jaunus patērētājus un iekarotu jaunus tirgus, jo īpaši attiecībā uz eksportu un jaunos strauji augošiem tirgiem, izmantojot dinamisku un ambiciozu ārējās tirdzniecības stratēģiju ar atbilstīgiem līdzekļiem; 73. uzskata, ka ir noteikti jāpopularizē un jāfinansē patērētāju informēšanas kampaņas par to, cik kvalitatīvs ir Eiropā pēc tradicionālajām un uzraudzītajām vīndarības metodēm ražotais vīns, lai aizsargātos no importētas apšaubāmas kvalitātes produkcijas un lai reklamētu Eiropas produktus gan iekšējā, gan ārējā tirgū; Finansējuma sadale pa dalībvalstīm — Vienoti Kopienas politikas virzieni, kuru pamatā ir vīna ražošanas nozares atbalsta un attīstības programmas 74. uzsver, ka ir jāsaglabā Kopienas budžets un nedrīkst pārvietot līdzekļus no KLP pirmā pīlāra uz otro pīlāru, kurš attiecas uz lauku attīstību, jo tādējādi uz vīna nozares rēķina var tikt izkliedēti līdzekļi; aicina skaidri norādīt, kuriem pasākumiem līdzekļus var piešķirt, lai tādā veidā garantētu, ka līdzekļus patiešām izmanto vīna nozarei; 75. ņemot vērā KTO reformu, kuras mērķis ir to padarīt ilgtspējīgu un konkurētspējīgu, iesaka izveidot Kopienas sistēmu, ko varētu piemērot valsts un reģionālā līmenī, tostarp attiecībā uz finansējumu, kuram jānāk ko KLP pirmā pīlāra, tas ir, no KTO apropriācijām; uzskata, ka šajos politikas virzienos varētu iekļaut vīnogulāju restrukturēšanu, pasākumus reģistrēšanas un tirdzniecības struktūru uzlabošanai, lauksaimnieciskās kultivēšanas paņēmienus un vides standartus saskaņā ar kvalitātes vadību, krīžu pārvarēšanas mehānismus, pētījumus produkcijas un produktu noieta uzlabošanas jomā, pasākumus dabas katastrofu novēršanai, popularizēšanu un patērētāju informēšanu, kā arī izciršanu un pārejas perioda laikā — vīna privātu uzglabāšanu, destilāciju un citus atbilstīgus tirgus mehānismus; 76. precizē, ka vīna KTO pārskatīšanā galvenā uzmanība jāpiešķir tādu politikas virzienu izstrādāšanai, kas veicina Eiropas vīnu konkurētspēju un uzlabo to kvalitāti; uzsver, ka Kopienas līdzekļu sadalīšanai vīna ražošanas atbalsta un attīstības programmām dalībvalstīs jānotiek, pamatojoties uz vienotiem kritērijiem, lai novērstu nevienlīdzību starp dalībvalstīm un reģioniem; 77. uzsver, ka, izvēloties metodi, kā sadalīt Kopienas līdzekļus vīna ražošanas atbalsta un attīstības programmām dalībvalstīs, jāņem vērā, ka tirgus intervences pasākumi, kurus finansēja pavisam citādi un katrā dalībvalstī atšķirīgi, patērē diezgan ievērojamu daļu no pašreizējās KTO līdzekļiem; 78. uzskata, ka, ņemot vērā statistikas datus par katrā dalībvalstī saražoto apjomu un vīnogulāju platībām kādā noteiktā laika periodā, piemēram, no 2001. līdz 2005. gadam, var a apriori sadalīt dalībvalstīm paredzēto finansējuma pārpalikumu, un tas ļautu katrai dalībvalstij tai piešķirto budžeta līdzekļu robežās piemērot tos finanšu instrumentus, kas tai šķiet piemēroti saskaņā ar objektīviem kritērijiem iepriekš noteiktajā Kopienas tiesību aktu sistēmā, kura paredz vienādu palīdzību visām dalībvalstīm; 79. tomēr uzskata, ka ir iespējams apsvērt otru vērā ņemamu risinājumu, kura pamatā ir katras dalībvalsts izlietotās summas pašreiz spēkā esošajā vīna KTO vai arī jauktas formulas un/vai kritērija izstrādāšana, ņemot vērā katras dalībvalsts vēsturi, vīnogulāju platības, kā arī saražotā un pārdotā vīna daudzumu, lai izveidotu tādu piemaksu saņemšanas atbilstības kritēriju sistēmu, kas atbilstu reformas mērķiem; 80. ir pārliecināts — ja dalībvalstis uzskata, ka ir nepieciešama papildu palīdzība, lai uzlabotu tās strukturālās intervences vīna nozarē, tās var arī saņemt līdzfinansējumu no KLP otrā pīlāra, ja tā ir paredzēta darbībām, par kurām ir tiesības pieprasīt līdzfinansējumu; uzskata, ka šiem pasākumiem galvenokārt jāattiecas uz strukturālās intervences un priekšlaicīgas pensionēšanās shēmas apvienojumu, kā arī uz politikas darbībām attiecībā uz atbalstu jauniem lauksaimniekiem un sievietēm lauksaimniecēm; 81. uzskata, ka jaunos stādījumus nedrīkst iekļaut tajos pasākumos, kuriem ir tiesības pretendēt uz finansējumu; 82. uzskata, ka jebkurai vīna KTO reformai jāaizsargā un jāpastiprina Eiropas vīna ražotāju konkurētspēja; uzsver, ka šajā jomā galvenais ir spēja ieviest jauninājumus un dinamisms; * * * 83. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai. [1] OV L 179, 14.7.1999., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1791/2006 (OV L 363, 20.12.2006., 1. lpp.). [2] OV C 219, 30.7.1999., 198. lpp. [3] OV C 150, 28.5.1999., 289. lpp. [4] OV C 279, 1.10.1999., 385. lpp. [5] OV C 177 E, 25.7.2002., 50. lpp. [6] OV C 280 E, 18.11.2006., 48. lpp. [7] http://europa.eu.int/comm/agriculture/eval/reports/wine/index_en.htm. [8] http://ec.europa.eu/agriculture/capreform/wine/sem_concl_en.pdf. [9] http://europa.eu.int/griculture/eval/reports/wine/index_en.htm. [10] Padomes 1986. gada 24. jūlija Regula (EEK) Nr. 2392/86 par Kopienas vīna dārzu reģistra izveidi (OV L 208, 31.7.1986., 1. lpp.). Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1631/98 (OV L 210, 28.7.1998., 14. lpp.). [11] Komisijas 2004. gada 19. novembra Regula (EK) Nr. 1991/2004, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 753/2002, ar ko paredz konkrētus noteikumus Padomes Regulas (EK) Nr. 1493/1999 piemērošanai attiecībā uz konkrētu vīna nozares produktu aprakstu, apzīmējumu, noformējumu un aizsardzību (OV L 344, 20.11.2004., 9. lpp.). [12] Komisijas 2004. gada 9. augusta Regula (EK) Nr. 1427/2004, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 1622/2000, kas nosaka konkrētus sīki izstrādātus noteikumus Regulas (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopīgo organizāciju ieviešanai un kas izveido Kopienas vīndarības prakses un procesu kodeksu (OV L 263, 10.8.2004., 3. lpp.). [13] OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp. --------------------------------------------------