Mums ir arī daži specifiski ieteikumi par to, kā nostiprināt pašreizējo ES rīcības līdzekļu klāstu. Labāka regulējuma programma tikai iegūtu, ja politikas veidošanas procesā pilnībā iestrādātu ilgtspējīgas attīstības mērķus un principus. ES politikas veidotājiem vajadzētu pilnvērtīgāk izmantot ietekmes novērtējuma pamatnostādnes, lai racionalizētu ilgtspējīgas attīstības aspektus. Būtu jāizveido ilgtspējīgas Eiropas koordinācijas cikls ar ES ilgtspējīgas attīstības rīcības plāniem, dalībvalstu un Eiropas Komisijas sniegtiem ziņojumiem par ilgtspējīgu attīstību un ieteikumiem. Eiropas pusgada process jāpieskaņo stratēģijai “Ilgtspējīga Eiropa 2030”, un tajā jāietver ilgtspējas pārbaude. ES publiskajām finansēm, tostarp daudzgadu finanšu shēmai, vajadzētu būt pilnīgi ilgtspējīgām, un finanšu noteikumiem būtu jāietver vides, sociālo un pārvaldības risku definīcija. Dalībvalstu līmenī būtu jāveic ilgtspējīgas fiskālās reformas, jāpievēršas tādām problēmām kā izvairīšanās no uzņēmumu ienākuma nodokļa maksāšanas un fiskālais dempings, kā arī pilnībā jāīsteno Adisabebas rīcības programma. Lai uzlabotu nākamo lēmumpieņēmēju informētību, ES vajadzētu sīkāk izstrādāt integrētu un līdzdalīgu pārraudzības, pārskatatbildības un pārskatīšanas sistēmu, kas ietvertu visaptverošu ES IAM indikatoru kopumu un kvalitatīvu analīzi.

Mūsu ieteikumi, kas balstās uz spēcīgām kopējām vērtībām, strukturāliem rīcībpolitikas uzlabojumiem un inovatīviem rīcības priekšlikumiem, sakņojas to vairāku tūkstošu vīriešu un sieviešu pieredzē un darbā, kas strādājuši publiskajā sektorā, pilsoniskajā sabiedrībā un privātajā sektorā. Viņu kopīgais mērķis ir pārveidot ilgtspējīgas attīstības mērķus praktiskos risinājumos, kas vairotu iedzīvotāju labklājību un aizsargātu vidi, saglabājot to šai un nākamajām paaudzēm.

Uzņēmumu līmenī: starptautisks patēriņa preču uzņēmums Unilever ir stingri aizstāvējis IAM kopš ANO Ilgtspējīgas attīstības programmas 2030. gadam pieņemšanas, un uzņēmuma izpilddirektors darbojas ANO Ģenerālsekretāra Globālo mērķu atbalsta grupā. Unilever 2016. gadā līdzdibināja Uzņēmējdarbības un ilgtspējīgas attīstības komisiju, un tā rezultātā 2017. gadā tika publicēts sākotnējais ziņojums Better Business Better World par uzņēmējdarbības atbalstu rīcībai IAM jomā.

·No 2002. līdz 2017. gadam palielinājās ES importa īpatsvars no vismazāk attīstītajām valstīm. Tomēr importa apjoms no gandrīz 50 vismazāk attīstītajām valstīm 2017. gadā joprojām veidoja tikai 2,0 % no visa importa ES. Pēdējo dažu gadu laikā ES ir vismazāk attīstītajās valstīs nostiprinājusi savu galvenā eksporta tirgus lomu: tās īpatsvars pasaules vismazāk attīstīto valstu preču eksportā palielinājās no 20,5 % 2012. gadā līdz gandrīz 25 % 2016. gadā, kam sekoja Ķīna (21 %) un ASV (8,2 %).

·Ir pastiprinājušās tirdzniecības attiecības ar jaunattīstības valstīm. Eksports var radīt pašmāju darbvietas un ļaut jaunattīstības valstīm iegūt ārvalstu valūtu, ko var izmantot citu vajadzīgo preču importam. ES importa apjoms no jaunattīstības valstīm laikposmā no 2002. līdz 2017. gadam ir palielinājies vairāk nekā divas reizes.

Dalībvalstu līmenī: Francijas 2017. gada likums par modrības pienākumu rada uzņēmumiem pienākumu ieviest noteikumus, ar ko nodrošina, ka to meitasuzņēmumi, piegādātāji un apakšuzņēmēji visā pasaulē ievēro labu praksi sociālajā, vides un ētikas jomā. Likuma mērķis ir palielināt uzņēmumu izpratni par to lomu traģēdiju novēršanā Francijā un ārvalstīs un nodrošināt, ka cietušie saņem kompensāciju par jebkādu kaitējumu, kas nodarīts, pārkāpjot uzņēmumu jauno pienākumu ieviest modrības plānus. Likumu piemēro uzņēmumiem ar galveno mītni Francijā, kuros strādā vairāk nekā 5000 darbinieki, vai uzņēmumiem ar galveno mītni ārzemēs, kuros strādā vairāk nekā 10 000 darbinieki.

ES ir viens no visveiksmīgākajiem miera projektiem pasaulē. Dibināšanas līgumu (no kuriem pirmais tika parakstīts 1957. gadā) virzīta, ES var atskatīties uz 60 miera, demokrātijas un solidaritātes gadiem. 2012. gadā ES tika piešķirta Nobela Miera prēmija par miera, samierināšanas, demokrātijas un cilvēktiesību veicināšanu Eiropā. Tiesiskuma un ES pamatvērtību veicināšana un uzturēšana ir būtiska ES prioritāte gan tās robežās, gan ārējās attiecībās. Šajā ziņā efektīvām tiesu sistēmām ir izšķiroši svarīga loma. Tās nodrošina, ka iedzīvotāji var pilnībā izmantot savas tiesības un uzņēmumi gūst labumu no juridiskās noteiktības un ieguldījumiem labvēlīgas vides vienotajā tirgū. ES mudina dalībvalstis uzlabot to tiesu sistēmu neatkarību, kvalitāti un efektivitāti, t. sk. izmantojot efektīvu uzraudzību ar Eiropas pusgada un ES rezultātu apkopojuma tiesiskuma jomā palīdzību. Kopumā Komisija nodrošina tiesiskuma un citu ES pamatvērtību ievērošanu, izmantojot visus tās rīcībā esošos rīkus un instrumentus. Viena no Eiropas sabiedrības problēmām ir korupcija, kas apdraud uzticēšanos demokrātiskajām iestādēm un vājina politiskās vadības pārskatatbildību. Komisijai ir politiskas pilnvaras uzraudzīt cīņu pret korupciju un īstenot visaptverošu ES pretkorupcijas politiku. Ārējās attiecībās ES ar savas ārpolitikas un drošības politikas starpniecību veicina starptautisko mieru un palīdz partnervalstīm risināt nestabilas situācijas, izveidot pārskatatbildīgas un pārredzamas iestādes, veicināt uz līdzdalību balstītu lēmumu pieņemšanu un nodrošināt iekļaujošus un ticamus vēlēšanu procesus. Cilvēktiesības, dzimumu līdztiesība, iekļaušana un nediskriminācija ir Eiropas Konsensa par attīstību pamatā. Ar paplašināšanās un kaimiņattiecību politikas palīdzību tā vēl vairāk veicina mieru un stabilitāti. Proti, ES aktīvi veicina un palīdz ES kandidātvalstīm tiesiskuma, tiesu sistēmas reformas, cīņas pret korupciju un organizēto noziedzību, drošības, pamattiesību un demokrātisku iestāžu nodrošināšanā.

Reģionālajā/vietējā līmenī: Vācijā Bādenes-Virtembergas federālā zeme palielināja finansējumu dabas aizsardzībai no 30 miljoniem euro līdz 90 miljoniem euro 10 gadu laikā. Nacionālo parku izveidošana un ekosistēmu atjaunošana nodrošina ieguvumus lauksaimniekiem un ekonomikai, t. sk. jaunuzņēmumiem, kuri ražo iepakojuma papīru no zālājiem ar lielu bioloģisko daudzveidību, kā arī dabas tūrisma nozarei.

·2015. gada ziņojumā par vides stāvokli (Eiropas Vides aģentūra) ir uzsvērts sliktais augsnes stāvoklis Eiropā. Centieni risināt un mazināt ūdens radītās augsnes erozijas problēmu ir devuši nelielus pozitīvus rezultātus: integrējot kopējās lauksaimniecības politikas pasākumu iespējamo ietekmi uz augsnes eroziju, tiek lēsts, ka laikposmā no 2000. līdz 2012. gadam ES teritorijas, kuras apdraud ūdens radīta nopietna augsnes erozija, tika samazinātas par 14 %. Tomēr, neraugoties uz centieniem ierobežot augsnes sablīvēšanos, zemes pārvēršana mākslīgi izveidotās platībās ES gadu gaitā ir paātrinājusies, pieaugumam laikposmā no 2012. līdz 2015. gadam par aptuveni 6 % pārsniedzot pieaugumu laikposmā no 2009. līdz 2012. gadam. Turklāt 45 % no ES lauksaimniecības platības augsnē ir zems organiskā satura līmenis (kas ietekmē augsnes auglību un bioloģisko daudzveidību).

·Meži 2015. gadā klāja 41,9 % no ES kopējās zemes platības. Laikposmā no 2009. līdz 2015. gadam ES mežu īpatsvars attiecībā pret kopējo sauszemes teritoriju nedaudz palielinājās, proti, par 2,6 %.

Ir panākts ievērojams progress, nostiprinot ES dabas aizsardzības tiesību aktu pamatā esošo politikas satvaru un zināšanu bāzi un ES bioloģiskās daudzveidības stratēģiju 2020. gadam. Pēc gadsimtiem ilgas mežu platību samazināšanās un degradācijas Eiropas meži patlaban ir atguvušies un sedz vairāk nekā 40 % no ES teritorijas, taču ir jāuzlabo to aizsardzības statuss. Dabas resursi nosaka ekoloģiskos ierobežojumus mūsu sociālekonomiskajām sistēmām (“planētas iespējas”). Starpvaldību zinātnes un politikas platformas bioloģiskās daudzveidības un ekosistēmu pakalpojumu jomā nesenie ziņojumi skaidri parāda, ka gan augsnes degradācija, gan bioloģiskās daudzveidības zudums ilgstoši un postoši ietekmē cilvēku sabiedrību. Neraugoties uz panākto progresu, ražošanas un patēriņa modeļu radītais spiediens uz Eiropas un pasaules dabas kapitālu joprojām ir liels un, visticamāk, turpinās pieaugt. Planētas iespēju robežu pārkāpšana var apdraudēt vai pat uz pretējo pusi mainīt dzīves standartu attīstību. Starptautiskajā līmenī ES izmanto savu ārējās politikas darba kārtību, lai sekmētu šo programmu. Tā aktīvi atbalsta daudzpusējus vides nolīgumus, rosina veikt politikas pārmaiņas partnervalstīs, veicina korporatīvo sociālo atbildību un atbildīgu darījumdarbību un integrē vides jautājumus visās darbībās.

Reģionālajā/vietējā līmenī un uzņēmumu līmenī: projekts Clean Archipelago ir publiskā un privātā sektora daudzpusēja ieinteresēto personu partnerība, ko vada Toskānas reģions Itālijā un kas noris sadarbībā ar Itālijas Vides ministriju, Unicoop Firenze un citām apvienībām. Tas tika uzsākts 2018. gada aprīlī sadarbībā ar 10 kuģiem no zvejnieku kooperatīvās sabiedrības. Šā projekta mērķis ir attīrīt jūru no piedrazojuma. Partnerības mērķis ir piedāvāt zvejniekiem ekonomiskus stimulus savākt izzvejoto plastmasu un nogādāt to savākšanas punktos ostās. Izzvejotā plastmasa tad tiks pārstrādāta.

ES arī turpmāk aktīvi iesaistīsies starptautiskās okeānu pārvaldības veidošanā visos attiecīgajos starptautiskajos forumos un divpusējās attiecībās ar galvenajiem partneriem pasaulē, ņemot vērā to, ka aptuveni 60 % okeānu atrodas ārpus valstu jurisdikcijas. Vajadzīgi papildu centieni starpnozaru un pārrobežu sadarbības jomā, jo īpaši reģionālā līmenī, lai risinātu pašreizējās un jaunās problēmas. Šis impulss pastiprināsies līdz ar okeānu zinātnei veltītās 2021.–2030. gada ANO desmitgades izvēršanu, kurā ES ir aktīvi iesaistīta. ES turpinās veicināt aizsargājamo teritoriju izveidi, kā arī to efektīvu un zinātniski pamatotu pārvaldību. Vajadzīgi papildu centieni ilgtspējīgas zivsaimniecības nodrošināšanai, jo īpaši Vidusjūrā un Melnajā jūrā. Jūras piesārņojums, t. sk. plastmasa, troksnis un barības vielas, kas tiek novadītas ūdenī lauksaimniecības darbības rezultātā, joprojām radīs problēmas. Jaunu plastmasas atkritumu nonākšana okeānā, iespējams, laika gaitā varētu samazināties, bet plastmasa, kas jau atrodas okeānā, turpinās radīt negatīvas sekas. Pastiprināti jārīkojas, lai samazinātu kuģu ekspluatācijas atkritumu izmešanu jūrā un citu veidu, jo īpaši barības vielu un trokšņa, piesārņojumu. Zilā ekonomika Eiropā turpinās uzplaukt. Tiek lēsts, ka līdz 2030. gadam globālā zilā ekonomika varētu divkāršoties. Eiropai tas nozīmētu 10,8 miljonus darbvietu un apgrozījumu vairāk nekā 1 triljona euro apmērā. Līdz 2021. gadam attiecībā uz visiem ES ūdeņiem tiks izstrādāti uz ekosistēmu balstīti jūras telpiskie plāni.

·Ir uzlabojusies zvejniecības ilgtspēja Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā, kur tiek iegūti 75 % ES nozvejas apjoma. To komerciāli svarīgu sugu zivju krājumu skaits, kas nozvejotas ilgtspējīgā daudzumā, ir palielinājies no 34 % 2007. gadā līdz 60 % 2015. gadā. Zivsaimniecība Vidusjūrā un Melnajā jūrā nevirzās uz ilgtspēju tādā pašā tempā. Vidusjūrā vairāk nekā 80 % krājumu ir pārzvejoti.

·Laikā no 2012. līdz 2016. gada beigām jūras aizsargājamo teritoriju platība Eiropā ir gandrīz divkāršojusies (no 6 % līdz 10,8 % no ES jūras virsmas), un tā turpina pieaugt, galvenokārt pateicoties ES “Natura 2000” jūras tīklam. 2016. gadā trīs Eiropas reģioni pārsniedza 10 % Aiči mērķi bioloģiskās daudzveidības jomā (Baltijas jūra, Vidusjūra un Melnā jūra), bet Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļa bija ļoti tuvu mērķim (9,9 %).

No 28 ES dalībvalstīm 23 valstīm ir krasta līnija. ES krasta līnija ir 7 reizes garāka nekā ASV un 4 reizes garāka nekā Krievijas krasta līnija. Ieskaitot tās nomaļos reģionus, ES ir pasaulē lielākā jūras teritorija. ES un tās kaimiņvalstīm ir kopīgi četri galvenie jūras reģioni: Baltijas jūra, Vidusjūra, Melnā jūra un Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļa, kuru vides stāvokli ietekmē tādi svarīgi faktori kā biotopu pārveidošana, pārzveja, piesārņojums un paskābināšanās. Saskaņā ar mērījumiem Eiropas peldvietās ūdens kvalitāte ir ļoti laba, bet cilvēka darbības radītās bioloģiskās un ķīmiskās piesārņotājvielas, kā arī jūras piedrazojums joprojām nopietni apdraud Eiropas jūras ekosistēmas: 2018. gada sākumā tikai 40–58 % ES piekrastes ūdeņu bija labā ķīmiskā stāvoklī. ES vides politika, t. sk. Jūras stratēģijas pamatdirektīva, un tās integrētā jūrlietu politika nodrošina satvaru holistiskai pieejai šīm problēmām. Ir ierosināti jauni ES mēroga noteikumi attiecībā uz 10 vienreizlietojamu plastmasas izstrādājumu veidiem, kurus visbiežāk atrod Eiropas pludmalēs un jūrās, kā arī pazaudētiem un pamestiem zvejas rīkiem, kas kopā veido 70 % no visa jūras piedrazojuma. Jaunie noteikumi ļaus Eiropai izvirzīties priekšgalā, risinot jautājumu, kam ir globāla ietekme. ES atbalsta piekrastes un jūras teritoriju saglabāšanu pasaulē. Ar ES starptautisko okeānu pārvaldības programmu mūsu okeānu nākotnei tika izveidots visaptverošs satvars starptautiskās okeānu pārvaldības stiprināšanai, lai nodrošinātu, ka okeāni ir droši, tīri, izmantoti likumīgi un ilgtspējīgi. Turklāt ES tirdzniecības un investīciju nolīgumos ir iekļauti īpaši noteikumi par dabas resursu, piemēram, jūras bioloģiskās daudzveidības un zivsaimniecības, ilgtspējīgu apsaimniekošanu un saglabāšanu. ES Zemes novērošanas programma Copernicus nodrošina arī okeāna monitoringa produktus, lai uzlabotu ūdens kvalitāti.

Uzņēmumu līmenī: Hydrogen Breakthrough Ironmaking Technology (HYBRIT) ir iniciatīva, ko 2016. gadā uzsāka trīs lieli Zviedrijas uzņēmumi. Tās nolūks ir izveidot dzelzs ražošanas procesu, kurā nerodas gandrīz nekādas siltumnīcefekta gāzu emisijas un kurā skābeklis no dzelzs rūdas tiek atdalīts, izmantojot ūdeņraža gāzi koksa vietā (no oglēm).

Dalībvalstu līmenī: Francija ir noteikusi, ka pašvaldībām ar vairāk nekā 20 000 iedzīvotāju (kas aptver 90 % no Francijas iedzīvotāju skaita) ir obligāti jāpieņem vietējie klimata plāni, kuros jāiekļauj sadaļas par klimata pārmaiņu mazināšanu un pielāgošanos tām. 2018. gadā aptuveni 75 % Francijas pašvaldību bija izstrādājušas vietējos klimata pārmaiņu mazināšanas plānus, un aptuveni 55 % pašvaldību bija izstrādājušas vietējos pielāgošanās plānus. Šie rādītāji ir no 2 līdz 5 reizēm augstāki nekā valstīs, kurās šāda valsts regulējuma nav.

ES joprojām ir apņēmības pilna uzņemties vadošo lomu cīņā pret klimata pārmaiņām un sasniegs savu mērķi līdz 2030. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas vismaz par 40 %, salīdzinot ar 1990. gada līmeni. Komisija 2018. gada rudenī iesniedza priekšlikumu par ES ilgtermiņa stratēģisko redzējumu saskaņā ar Parīzes nolīgumu, kas ietver ceļus, kā līdz 2050. gadam Eiropas Savienībā panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju neto nulles līmeni. Komisija sniedza visaptverošu redzējumu par to, kā padarīt Eiropas ekonomiku mūsdienīgāku, konkurētspējīgāku un izturētspējīgāku, kā arī sociāli taisnīgāku visiem Eiropas iedzīvotājiem, neatstājot novārtā nevienu. ES būs jāturpina uzņemties vadība klimata jomā un jācenšas panākt, lai visas pasaules valstis, kuras rada vislielāko piesārņojumu, izvirzītu vērienīgākus mērķus laikposmā pēc 2030. gada. Šajā kontekstā prioritāte arī turpmāk būs vērienīga globāla reakcija uz klimata pārmaiņu ietekmi. Turklāt katastrofu riska mazināšana, pielāgošanās klimata pārmaiņām un to mazināšana arī turpmāk būs darba kārtības galveno prioritāšu skaitā. ES turpinās sadarboties starptautiskos forumos, piemēram, Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā un Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā.

·No 2013. gada līdz 2018. gadam to dalībvalstu skaits, kurām ir valsts stratēģija par pielāgošanos klimata pārmaiņām, palielinājās no 15 līdz 25, un pārējās dalībvalstīs darbs turpinās. 2018. gadā tika lēsts, ka vietējie pielāgošanās plāni ir 26 % visu ES pilsētu un 40 % pilsētu ar vairāk nekā 150 000 iedzīvotāju.

·Pašreizējā Eiropas daudzgadu budžetā laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam ES vēlas panākt, ka ar klimatu saistītiem izdevumiem kopumā tiek atvēlēti 20 %, un ir ierosinājusi laikposmā no 2021. līdz 2027. gadam palielināt šo mērķi līdz vismaz 25 %.

·ES mērķis ir sasniegt 2020. gada energoefektivitātes mērķi – 20 %. Laikposmā no 2005. līdz 2016. gadam ES primārās enerģijas patēriņš samazinājās par 9,9 % un tās enerģijas galapatēriņš – par 7,1 %. Laikposmā no 1980. līdz 2016. gadam ar laikapstākļiem un klimatu saistīto zaudējumu kopsumma dalībvalstīm bija 410 miljardi euro 2016. gada vērtību izteiksmē.

·ES sekmīgi turpina atsaistīt savas ekonomikas izaugsmi no siltumnīcefekta gāzu emisijām: laikposmā no 1990. līdz 2017. gadam ES kopējais iekšzemes kopprodukts pieauga par 58 %, savukārt kopējās siltumnīcefekta gāzu emisijas samazinājās par 22 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni. Dalībvalstu līmenī siltumnīcefekta gāzu emisiju tendences kopš 1990. gada ievērojami atšķiras – dažas dalībvalstis ir samazinājušas emisijas par gandrīz 60 %, bet citas dalībvalstis emisijas ir palielinājušas.

Klimata pārmaiņas ir viena no lielākajām mūsu paaudzes pasaules mēroga problēmām. Cīņā pret klimata pārmaiņām ir vajadzīga globāla rīcība, lai samazinātu pasaules siltumnīcefekta gāzu emisiju. ES ir ļoti aktīvi virzījusi starptautisko sabiedrību uz to, lai tiktu noslēgta globāla līmeņa klimatiskā vienošanās. Starptautiskā sabiedrība, t. sk. ES, ir apņēmusies apturēt globālās temperatūras pieaugumu krietni zem 2°C atzīmes salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni un pielikt pūles, lai ierobežotu šo pieaugumu līdz 1,5°C. Šie mērķi, kuru pamatā ir zinātniski pētījumi Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes ietvaros, ir nostiprināti Parīzes nolīgumā. ES ir apņēmusies līdz 2020. gadam samazināt savas siltumnīcefekta gāzu emisijas par 20 % un līdz 2030. gadam – vismaz par 40 % (salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni). ES ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu savu emisiju samazināšanas mērķi 2020. gadam, un ir ieviesusi tiesību aktus, lai sasniegtu savu 2030. gada mērķi, t. sk. vērienīgus tiesību aktus energoefektivitātes un atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā. Kopš 2013. gada “ Pielāgošanās klimata pārmaiņām: ES stratēģija ” atbalsta pasākumus, kuru mērķis ir padarīt ES noturīgāku pret klimata pārmaiņām. Tomēr ES ir jādara vairāk, lai pildītu Parīzes nolīgumu un krietni samazinātu savu atkarību no fosilā kurināmā, kas joprojām ir ievērojami subsidēts. Komisija 2018. gada novembrī nāca klajā ar savu ilgtermiņa redzējumu par pārtikušu, modernu, konkurētspējīgu un klimatneitrālu ekonomiku līdz 2050. gadam. Tajā ir uzsvērts, kā visām nozarēm un rīcībpolitikas jomām būtu jāpalīdz panākt šo pāreju. Starptautiskā līmenī ES ārpolitika un drošības politika, attīstības, paplašināšanās un kaimiņattiecību politika aktīvi integrē klimata jomas mērķus. Cīņa pret klimata pārmaiņām ir iekļauta arī ES jaunās paaudzes tirdzniecības un investīciju nolīgumu tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības sadaļās, un tā ir arī neatņemama ES nostājas daļa G20 ietvaros, kas ir pasaules lielāko tautsaimniecību forums.

Uzņēmumu līmenī: UMICORE 20 gadu laikā no Beļģijas krāsaino metālu ieguves sabiedrības ir pārvērtusies globālā materiālu tehnoloģijas un reciklēšanas grupā ar 10 000 darbiniekiem un 10,4 miljardu euro apgrozījumu, un ieguldījumiem Beļģijā, Bulgārijā, Nīderlandē un Francijā. Sabiedrība izmanto aprites ekonomikas modeli, no elektronisko un elektrisko ierīču atkritumiem atgūstot vērtīgos metālus un kritiski svarīgās izejvielas.

ES starptautiskā līmenī: starptautiskā līmenī svarīga ES pamatiniciatīva ir SWITCH TO GREEN, kas apvieno valdības un ieinteresētās personas no ES un partnervalstīm un koncentrējas uz ilgtspējīga patēriņa un ražošanas prakses ieviešanu privātajā sektorā.

Eiropai būs jāturpina koncentrēt uzmanību uz ilgtspējīgu ražošanu un patēriņu, saskaroties ar spiedienu uz materiālu piegādēm un tās relatīvi ierobežotajiem iekšzemes materiālajiem resursiem. Īpaša uzmanība būs jāpievērš metāla rūdām un kritiski svarīgajām izejvielām, kam ir ļoti liela vērtība un kuru nodrošināšanā Eiropa ir īpaši atkarīga no importa. Uzsvars būs jāliek arī uz tādiem smagiem un energoietilpīgiem materiāliem kā cements, alumīnijs, tērauds un plastmasa, ņemot vērā to potenciālu samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Uzmanība jāpievērš arī tām nozarēm, kurās resursu izmantošanai ir īpaši liela ietekme uz vidi (piemēram, attiecībā uz ūdens izmantošanu, piesārņojumu, gaisa kvalitāti un uzturvielām), piemēram, pārtikas sistēmām un tekstilizstrādājumiem. Pateicoties pārskatītajiem ES tiesību aktiem atkritumu jomā un ES rīcības plānam par pārtikas atkritumiem, ES samazinās katru gadu radīto pārtikas atkritumu daudzumu, lai palīdzētu sasniegt globālo mērķi, proti, līdz 2030. gadam uz pusi samazināt pārtikas atkritumu daudzumu. Tiesību akti atkritumu jomā līdz 2030. gadam palielinās pārstrādes rādītājus līdz juridiski saistošiem 60 %, paredzot augstākus rādītājus attiecībā uz daudziem iepakojuma materiāliem. Uzmanība būs jāpievērš pārstrādes augstākas kvalitātes, ne tikai daudzuma nodrošināšanai, resursu izmantošanas un atkritumu radīšanas samazināšanai, izmantojot labāku produktu izstrādi, un sistēmiskām pieejām, kas paredzētas, lai produktus un materiālus saglabātu lietošanā, nodrošinot vērtību ekonomikā. Reciklētais saturs jaunos produktos, jo īpaši plastmasas izstrādājumos, būs jāpalielina.

·ES ekonomika izejvielu ziņā ir atkarīga no pārējās pasaules. Vairāk nekā 60 % no ES kopējā fiziskā importa ir izejvielas.

·No 2004. līdz 2016. gadam radīto atkritumu apjoms, izņemot galvenos minerālu atkritumus, ES samazinājās par 6,5 %. Laikposmā no 2004. līdz 2014. gadam ES atkritumu reciklēšanas rādītājs nedaudz palielinājās – no 53 % līdz 55 %, bet aprites materiālu izmantošanas rādītājs (kas norāda to materiālu īpatsvaru kopējā materiālu izmantojumā, kuri iegūti no savāktajiem atkritumiem) – palielinājās no 8,3 % līdz 11,7 %.

·Pēdējo sešu gadu laikā mājokļu kvalitāte ES ir uzlabojusies. No 2007. līdz 2017. gadam to ES iedzīvotāju īpatsvars, kuri mājoklim ir nopietni trūkumi, ir samazinājies par 4,8 procentpunktiem (līdz 13,1 %).

Eiropas pilsētas šobrīd pieredz mūsdienām raksturīgas ekonomiskās, vides un sociālās problēmas. Pilsētās mīt vairāk nekā 70 % ES iedzīvotāju, turklāt tajās tiek radīti aptuveni 85 % no ES IKP. Pilsētas un to sabiedrība ir ļoti svarīgas Eiropas iedzīvotāju labklājībai un viņu dzīves kvalitātei, jo tās ir ekonomiskās un sociālās attīstības un inovācijas centri. Pilsētas piesaista daudzus, jo tajās paveras plašas izglītības, nodarbinātības, izklaides un kultūras iespējas. Tomēr ES pilsētas saskaras ar tādām problēmām kā migrācijas spiediens un sociālā atstumtība, sastrēgumi, piemērotu mājokļu trūkums, infrastruktūras nolietošanās un arvien lielāks gaisa piesārņojums. Pilsētas ir arī īpaši neaizsargātas pret klimata pārmaiņām un dabas katastrofām. Tāpēc Komisija, ES dalībvalstis un Eiropas pilsētas kopīgiem spēkiem cenšas stiprināt Eiropas un valstu politikas pilsētdimensiju. Saskaņā ar ANO Jauno pilsētattīstības programmu ES nostiprina pilsētu vides noturību, novēršot ar katastrofām un klimatu saistītus riskus, un saskaņotāk reaģē uz dažādām pilsētu problēmām. Starptautiskā līmenī Eiropas attīstības, ārlietu un drošības, paplašināšanās un kaimiņattiecību politikas mērķis ir uzlabot dzīves apstākļus pilsētās. Eiropas Konsensā par attīstību ir uzsvērts, ka lielāka uzmanība jāpievērš pilsētām un vietējām pašvaldībām, kas ir svarīgi dalībnieki IAM sasniegšanā.

·Attīstības palīdzība: ES joprojām ir lielākā līdzekļu devēja pasaulē – tā nodrošina vairāk nekā 50 % no visa attīstības atbalsta un tādējādi palīdz arī samazināt nevienlīdzību visā pasaulē. Kopējais ES finansējums jaunattīstības valstīm, ietverot plūsmas no publiskā un privātā sektora, kopš 2001. gada ir palielinājies vairāk nekā divkārt, sasniedzot vidējo gada pieaugumu 6,4 % apmērā.

Tāpat kā nabadzība, arī nevienlīdzība ir daudzdimensionāls jēdziens. Ar to ir domāta nevienlīdzība gan no rezultātu, gan no iespēju viedokļa, piemēram, ienākumu nevienlīdzību, nevienlīdzīga piekļuve sociālajai aizsardzībai, kā arī nevienlīdzības pārmantošana no paaudzes paaudzē. Iespēju nevienlīdzība būtiski ietekmē arī ienākumu nevienlīdzību. Visā ES ir norisinājusies ienākumu konverģence, un lielākajā daļā dalībvalstu dzīves līmenis pēc krīzes ir paaugstinājies. Tomēr, Eiropas ekonomikai atgūstot spēkus, raisās bažas par to, cik iekļaujoša ir ekonomikas izaugsme. Ienākumu nevienlīdzība ES kopumā pēdējos gados ir stabilizējusies, lai gan tās līmenis joprojām ir satraucošs. Atstumtas un neaizsargātas grupas, piemēram, personas ar invaliditāti, migranti un mazākumtautības (tostarp romi), bezpajumtnieki vai izolēti vecāka gadagājuma cilvēki un bērni cieš no īpašiem nevienlīdzības veidiem. Viņu sociālekonomiskā integrācija joprojām ir nepietiekama. Nevienlīdzība var kavēt ekonomisko izaugsmi, makroekonomikas stabilitāti un potenciāli apdraudēt sociālo kohēziju. Ja raugāmies pasaules mērogā, tad nemainīgi augsts nevienlīdzības līmenis ES partnervalstīs apdraud lielākās IAM daļas sasniegšanu. Nevienlīdzība citās pasaules valstīs var arī izraisīt lielāku migrāciju uz ES. Reaģējot uz nesenajām problēmām migrācijas jomā, Komisija ir paveikusi lielu darbu, lai spētu nekavējoties reaģēt uz situāciju un izveidotu ilgtspējīgu nākotnes sistēmu, kas būs noturīga pret krīzēm. Būtiska ir migrācijas plūsmu ilgtspējīga pārvaldība. ES ārējā darbība, tostarp tās ārpolitika un drošības politika, attīstības politika, paplašināšanās un kaimiņattiecību politika, kā arī ES tirdzniecības un ieguldījumu politika, palīdz novērst nevienlīdzības cēloņus ārpus Eiropas. Piemēram, Eiropas Konsenss par attīstību atbalsta principu, ka neviens netiek atstāts novārtā, un ietver apņemšanos rīkoties, lai samazinātu rezultātu nevienlīdzību un veicinātu vienlīdzīgas iespējas visiem.

ES līmenī: Eiropas komunikāciju tīkli piedāvā risinājumu situācijā, kad transporta, enerģētikas un digitālajā nozarē ir nepieciešama noturīga, nepārtraukta un inovatīva infrastruktūra. To mērķis ir nodrošināt visu ES reģionu savienojamību un tādējādi veicināt iedzīvotāju iekļautību it visur Eiropā. Infrastruktūru izbūvē un pielāgo tā, lai nodrošinātu, ka tā izturēs klimata pārmaiņu riskus un vienlaikus veicinās iekļaušanu, sekmēs inovāciju un darbvietu radīšanu.

·Ieguldījumi pētniecībā un izstrādē: Eiropa nodrošina 20 % no visā pasaulē veiktajām investīcijām pētniecībā un izstrādē, šeit tiek radīta trešā daļa no visām augstākās kvalitātes zinātniskajām publikācijām, un Eiropai pasaules mērogā ir vadošā loma tādās rūpniecības nozarēs kā farmācija, ķīmiskā rūpniecība, mašīnbūve un mode. Vislielākie izdevumi pētniecības un izstrādes jomā ir uzņēmējdarbības nozarei (65 %) un augstākās izglītības nozarei (23 %), taču valdības sektora izdevumi šajā jomā 2016. gadā atbilda 11 % no kopējās summas.

·Siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas rodas rūpnieciskajos procesos un produktu izmantošanā, no 2000. līdz 2016. gadam ir samazinājušās par vairāk nekā 17 %. Turklāt šo pozitīvo rezultātu papildina fakts, ka rūpniecībā enerģijas patēriņš no 2000. līdz 2016. gadam ir samazinājies par 17 %.

Lai ES būtu labi savienota un integrēta, ir vajadzīga augstas veiktspējas infrastruktūra transporta, enerģētikas un digitālajā nozarē. Tad iedzīvotāji un uzņēmumi varēs pilnībā izmantot pārvietošanās un aprites brīvību un vienoto tirgu, kā arī piemērotu sociālo infrastruktūru. Tāpēc Eiropas komunikāciju tīkli transporta, enerģētikas un digitālajā nozarē cita starpā integrēti risina vajadzību pēc noturīgas, ilgtspējīgas, nepārtrauktas un inovatīvas infrastruktūras. Stratēģiskas bažas rada arī investīcijas kosmosa infrastruktūrā. Eiropas rūpniecība ir spēcīga, un tā ir saglabājusi vadošo pozīciju daudzos pasaules tirgos. ES veicina pāreju uz viedu, inovatīvu un ilgtspējīgu rūpniecību, kas dod labumu visiem iedzīvotājiem. Lai gan ES pieredz IKP pieaugumu, kopējās siltumnīcefekta gāzu emisijas samazinās – tas liecina par emisiju atsaisti no izaugsmes. Eiropas dažādās rīcībpolitikas ir vērstas uz to, lai rūpniecībai dotu iespēju atbildīgi un ilgtspējīgi veikt darījumdarbību, radīt darbvietas, veicināt Eiropas konkurētspēju, rosināt investīcijas tīrās un digitālās tehnoloģijās un ar tām saistītās inovācijas un aizsargāt tos Eiropas reģionus un darba ņēmējus, kurus visvairāk skar rūpniecības pārmaiņas. ES, likdama uzsvaru uz investīcijām pētniecībā un inovācijā, kā arī digitālajā pārveidē, palīdz mums konkurēt pasaules mērogā, radot vairāk darbvietu un darījumdarbības iespēju. ES ir visatvērtākā pētniecības un inovācijas telpa pasaulē, bet ir vajadzīgi uzlabojumi tādās jomās kā izvērse un izplatīšana, jo inovācijas ne vienmēr pārtop jaunās tirgus un izaugsmes iespējās. Darījumdarbības sektoram būtu intensīvāk jāinvestē pētniecībā un inovācijā, jo pašlaik ES šajā jomā investē tikai 1,3 % no IKP, atpaliekot no Ķīnas (1,6 %), ASV (2 %) vai Japānas (2,6 %). Digitālā pārveide ir svarīgs faktors, kas veicina pāreju uz mazoglekļa aprites ekonomiku un sabiedrību. Starptautiskā līmenī Eiropas Konsenss par attīstību atbalsta kvalitatīvas, izturīgas un klimatam nekaitīgas infrastruktūras projektēšanu, būvniecību un ekspluatāciju, lai veicinātu taisnīgu un izmaksu ziņā it visiem pieejamu piekļuvi izaugsmei, tirdzniecībai un investīcijām. Šajā jomā ieguldījumu dod arī ES tirdzniecības, paplašināšanās un kaimiņattiecību politika.

Pilsoniskās sabiedrības līmenī: 2014. gadā tika izveidota Portugāles valsts pilsoniskās sabiedrības jumta organizāciju koalīcija, lai sagatavotu kopēju nostāju par ANO Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam. Koalīcija organizēja valsts mēroga apspriešanās procesu, aptaujas internetā un vietēja mēroga seminārus, lai diskutētu par to, ko gaidīt no ANO Ilgtspējīgas attīstības programmas 2030. gadam, tostarp saistībā ar 8. IAM.

·Dalība darba tirgū turpina stabili pieaugt, 2017. gadā sasniedzot 73,4 % aktivitātes līmeni. Pieaugumu galvenokārt ir veicinājusi vecāka gadagājuma darba ņēmēju un sieviešu iesaistīšanās. Kopējais nodarbināto skaits ir sasniedzis rekordlielu skaitu – 239 miljoni darba ņēmēju, par 2,3 miljoniem ir palielinājies pilnas slodzes darbvietu skaits, nepilnas slodzes darba ņēmēju skaitam būtiski nemainoties. Līdz 2015. gadam nodarbinātība vides preču un pakalpojumu nozarē vien kopš 2000. gada ir palielinājusies par 47,3 %. Ilgtermiņa bezdarbs turpina samazināties, tomēr tā īpatsvars joprojām ir nedaudz mazāks par pusi no kopējā bezdarba. Jauniešu bezdarbs, kas 2013. gadā sasniedza maksimumu (23,8 %), 2017. gadā samazinājās līdz 16,8 %. 2017. gadā 7,7 % Eiropas darba ņēmēju bija pagaidu darba līgums (ne pēc savas gribas), tas atbilst 57,7 % no visiem pagaidu darba ņēmējiem. Pēdējā desmitgadē šis īpatsvars ir nedaudz palielinājies. Nebrīvprātīga nepilnas slodzes darba īpatsvars, kas galvenokārt skar sievietes, ES ir pieaudzis no 25,6 % 2008. gadā līdz 29,6 % 2014. gadā, bet pēc tam 2017. gadā samazinājies līdz 26,4 % (izsakot procentos no kopējā nepilnas slodzes darbinieku skaita).

Eiropai atlabstot no ekonomikas krīzes, nodarbinātība sāka stabili palielināties. Investīcijas nu ir atgriezušās pirmskrīzes līmenī, un publisko finanšu stāvoklis uzlabojas, lai gan atveseļošanās saskaras ar lejupslīdes riskiem. Tomēr ekonomikas ekspansija nav vienlīdz izdevīga pilnīgi visiem iedzīvotājiem un dalībvalstīm, jo dažās valstīs vēl ir augsts bezdarbs. Investīciju un produktivitātes tendences liecina, ka ir iespējams paveikt vairāk, lai atbalstītu ekonomikas atveseļošanos un pāreju uz ilgtspējīgāku ekonomikas izaugsmi, ņemot vērā tādas ilgtermiņa globālās problēmas kā demogrāfiskās pārmaiņas un digitalizāciju. Līdztekus nepārtrauktajiem centieniem ilgtermiņā nodrošināt publisko finanšu ilgtspēju ES turpina veicināt investīcijas, jo īpaši izglītībā, prasmēs, pētniecībā un attīstībā, un strukturālās reformas, kuru mērķis ir uzlabot uzņēmējdarbības vides un preču un darba tirgu efektivitāti. Investīciju plāns Eiropai ir sevišķi svarīgs instruments, kas palīdz piesaistīt privātās investīcijas stratēģiskām Eiropas ekonomikas nozarēm. Strukturālajām reformām, kas paredzētas, lai uzlabotu darba tirgus un sociālo politiku, būtu jāpalīdz darbaspēkam apgūt prasmes, kas vajadzīgas pārejai uz zaļo ekonomiku, un jāveicina labāka piekļuve darba tirgum un vienlīdzīgas iespējas tajā, taisnīgi darba apstākļi un ilgtspējīgas un pietiekamas sociālās aizsardzības sistēmas. Tām arī būtu jāuzlabo darba ražīgums un līdz ar to jāsekmē algas pieaugums. Sociālo partneru iesaistīšana reformu izstrādē un īstenošanā var uzlabot līdzdalību, ietekmi un īstenošanu. Starptautiskā līmenī ES sekmē iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi, radot kvalitatīvas darbvietas un veicinot darba tiesību un cilvēktiesību ievērošanu. Ārējās darbības piemēri šajā ziņā ir Eiropas Konsenss par attīstību, ES ārējo investīciju plāns, ES rīcības plāns cilvēktiesību un demokrātijas jomā 2015.–2019. gadam un ES pasākumi, īstenojot kaimiņattiecību un paplašināšanās politiku. ES tirdzniecības politika veicina starptautisko darba pamatstandartu un cilvēktiesību ievērošanu. Atbildīgas, uz starptautiskajām pamatnostādnēm balstītas darījumdarbības prakses veicināšana ir iestrādāta vairākās ES rīcībpolitikās, tostarp tirdzniecības politikā.

Reģionālajā un vietējā līmenī: Budapešta ir Pilsētas mēru pakta dalībniece. Šis pakts ir ES finansēta iniciatīva, kurā apvienojušies reģioni un pilsētas, kas apņēmušies īstenot ES mērķus klimata un enerģētikas jomā. Kopš 2011. gada Sēčeņi pirts, kas ir viena no slavenākajām termiskajām pirtīm, turpat netālu esošais zooloģiskais dārzs un vietējā centralizētās siltumapgādes sabiedrība ir izveidojuši partnerību, kas ļauj izvairīties no oglekļa dioksīda emisijām un samazināt rēķinus par patērēto enerģiju. Budapeštas zooloģiskajā dārzā tiek reciklēti Sēčeņi karstie ūdeņi, piegādājot siltu gaisu aptuveni 350 dzīvnieku sugām un gandrīz 500 augu, kas izvietoti aptuveni 26 ēkās.

Dalībvalstu līmenī: Nīderlandē vairāk nekā 40 organizācijas (valdības un pašvaldību iestādes, uzņēmumi, arodbiedrības un vides organizācijas) 2013. gadā parakstīja Enerģētikas nolīgumu ilgtspējīgai izaugsmei, kura mērķis bija palielināt atjaunojamās enerģijas īpatsvaru no 5,8 % 2015. gadā līdz 16 % 2023. gadā. Tajā ir noteikti mērķi pārejai uz bezemisiju transportlīdzekļiem: no 2035. gada visām jaunpārdotajām automašīnām vajadzēs būt bezemisiju modeļiem, un 2050. gadā satiksmē drīkstēs piedalīties tikai bezemisiju automašīnas.

ES, īstenojot vērienīgu tiesisko regulējumu, par ko panākta vienošanās ES līmenī, turpinās virzīties uz modeli, ka visiem jābūt pieejamai cenas ziņā pieņemamai, uzticamai, ilgtspējīgai un mūsdienīgai enerģijai. ES galvenie 2030. gada mērķi ir vismaz par 40 % samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas, vismaz 32 % no ES enerģijas ražot no atjaunojamiem energoresursiem un par vismaz 32,5 % palielināt energoefektivitāti. Šie mērķi sekmēs dziļāku sabiedrības transformāciju, kas ved uz nākotni, kurā enerģija būs tīra un ilgtspējīga. Enerģētikas infrastruktūras attīstība arī turpmāk tiks atbalstīta no Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta. Jaunajā pamatprogrammā “Apvārsnis Eiropa” ir ierosināta intensīva pētniecības un inovācijas programma enerģētikai, mobilitātei un klimatam, kuras budžets ir 15 miljardi euro. Attiecībā uz daudzgadu finanšu shēmu (2021.–2027. gadam) ierosinātais klimata politikas aspektu integrēšanas mērķis 25 % apmērā principā nozīmē to, ka viens no ik četriem euro būs jāizlieto ar klimatu saistītiem jautājumiem, un tas skar arī enerģētikas nozari. Būs jāturpina darbs, lai pabeigtu enerģētikas savienības izveidi, tostarp jārīko aktīvs dialogs ar pilsonisko sabiedrību un ieinteresētajām personām, jo to ieguldījums un apņemšanās ir enerģētikas pārejas panākumu atslēga.

·Lai segtu enerģijas pieprasījumu, ES joprojām izmanto degvielas importu no valstīm, kas nav ES sastāvā. No 2006. līdz 2016. gadam ES atkarība no importa saglabājās gandrīz nemainīga, proti, 53,6 %, savukārt enerģijas ražošana tajā pašā laikposmā samazinājās par 14 %. Ir novērots, ka tajā pašā laikposmā primārās enerģijas patēriņš ir stabili samazinājies par aptuveni 10 %.

·ES ir uz pareizā ceļa, lai līdz 2020. gadam sasniegtu mērķi, kas paredz panākt, lai atjaunojamās enerģijas īpatsvars enerģijas galapatēriņā būtu 20 %. Pēdējo desmit gadu laikā ES ir aizvien plašāk izmantoti atjaunojamie energoresursi – to īpatsvars bruto enerģijas galapatēriņā no 2005. līdz 2016. gadam pieauga no 9,0 līdz 17 %. Galvenie pieauguma iemesli bija ir paredzams ES tiesiskais regulējums, efektīvākas tehnoloģijas, atjaunojamās enerģijas zemākas tehnoloģiju izmaksas un atbalsta pārorientēšana uz tirgu.

·Tendences Eiropā liecina par ekonomikas izaugsmes atsaistīšanu no enerģijas ražošanas resursiem un ar tiem saistītajām siltumnīcefekta gāzu emisijām. No 1990. līdz 2017. gadam siltumnīcefekta gāzu emisijas samazinājās par 22 %, taču IKP pieauga par 58 %. Gan enerģijas produktivitāte, gan enerģijas patēriņa radītā siltumnīcefekta gāzu intensitāte Eiropas Savienībā kopš 2000. gada ir gandrīz nepārtraukti uzlabojušās.

2020. gadam noteiktie ES enerģētikas un klimata mērķi ir ievirzījuši ES uz ceļa, kas ļaus visiem Eiropas iedzīvotājiem nodrošināt drošu un tīru enerģiju par pieejamu cenu. Jau ir panākts stabils progress, jo plašāk tiek izmantoti atjaunojamie energoresursi un ir uzlabota energoefektivitāte, turklāt ES labi veicas ar pāreju uz tīru enerģiju. Pāreja no fosilā kurināmā uz mazoglekļa ekonomiku ar digitālu, uz patērētāju vērstu energosistēmu kļūst par jauno realitāti. Turpinās siltumnīcefekta gāzu emisiju atsaistīšana no iekšzemes kopprodukta, un to galvenokārt ir veicinājusi inovācija. Arī ekonomikas izaugsme tika atsaistīta no enerģijas patēriņa. Pasaulē notiekošās enerģijas ražošanas un pieprasījuma izmaiņas būtiski ietekmē ģeopolitiku un rūpniecības konkurētspēju. Tas Eiropai ir ne tikvien nopietns pārbaudījums, bet arī unikāla iespēja. Šajā saistībā ES vēlas nostiprināt savu pasaules līdera lomu pārejā uz tīru enerģiju, vienlaikus garantējot enerģētisko drošību visiem tās iedzīvotājiem. ES enerģētikas savienības mērķis ir ES iedzīvotājiem un uzņēmumiem nodrošināt drošu, ilgtspējīgu un tīru enerģiju par pieejamu cenu. Kas attiecas uz ārējo darbību, tad Eiropas Konsenss par attīstību palielina piekļuvi pieejamiem, moderniem, uzticamiem un ilgtspējīgiem energopakalpojumiem, veicina atjaunojamo energoresursu plašāku izmantošanu un energoefektivitātes pasākumus, kā arī sniedz ieguldījumu cīņā pret klimata pārmaiņām. ES ir viena no celmlauzēm, kas stimulē privātā sektora investīcijas ilgtspējīgā enerģētikas nozarē, izmantojot finansējuma apvienošanas instrumentus, ES ārējo investīciju plānu un elektrifikācijas finansēšanas iniciatīvu. Arī kaimiņattiecību un paplašināšanās politika palīdz gūt rezultātus šajā jomā.

Kopumā paredzams, ka ES arī turpmāk gūs panākumus ūdens resursu ilgtspējīgas apsaimniekošanas un sanitārijas jomā. Gandrīz visiem iedzīvotājiem būs pieejami ūdensapgādes pakalpojumi, piemēram, dzeramā ūdens un notekūdeņu attīrīšana, kā arī sanitārās labierīcības. Tomēr jādara vairāk, lai nodrošinātu ūdens pilnīgu pieejamību visiem ES iedzīvotājiem un notekūdeņu attīrīšanu atbilstīgi noteiktajiem standartiem visā teritorijā, kā arī panāktu, ka visas Eiropas ūdenstilpes ir labā stāvoklī. Turpmākajos gados īpaša uzmanība būtu jāpievērš arī jaunām piesārņojošajām vielām, piemēram, mikroplastmasai un farmaceitiskajām vielām. Ir jāsamazina difūzais piesārņojums no lauksaimniecības. Jāturpina uzlabot ūdens izmantošanas efektivitāti. Visbeidzot, klimata pārmaiņas un to izraisītais sausums un plūdi ES reģionos liecina par to, ka ūdens resursu apsaimniekošanai jākļūst ilgtspējīgākai. Klimata pārmaiņas pastiprinās ūdens resursu noslodzi, kas jau ir jūtama ūdenstilpnēs, – galvenokārt Dienvideiropā, bet arvien biežāk arī citās kontinenta daļās. Šīs problēmas palīdzēs risināt ūdens jomā spēkā esošo tiesību aktu īstenošana un tādu jaunu tiesību aktu izstrāde kā nesenie priekšlikumi par dzeramo ūdeni un ūdens atkārtotu izmantošanu. Šobrīd tiek izvērtēta daudzu ūdens jomas ES tiesību aktu atbilstība. Tas palīdzēs noteikt, vai tiesiskais regulējums ir jāpielāgo, lai pilnībā sasniegtu attiecīgos ilgtspējīgas attīstības mērķus.

·86,3 % no visām jūras piekrastes peldvietām un 82,1 % no iekšzemes peldvietām 2017. gadā bija izcila ūdens kvalitāte.

·Laika gaitā ir samazinājies to Eiropas iedzīvotāju īpatsvars, kuru mājsaimniecībās nav uzlabotu sanitārijas labierīcību: no 3,2 % 2007. gadā līdz tikai 2,0 % 2017. gadā. No 2010. līdz 2015. gadam ir palielinājies to cilvēku skaits, kuru mājoklis ir pieslēgts sekundārajai notekūdeņu attīrīšanai. Tomēr joprojām pastāv atšķirības starp dalībvalstīm, no kurām dažas joprojām saskaras ar ievērojamām problēmām. Iezīmējas jauns, nozīmīgs piesārņojuma veids – kad spēcīgu lietusgāžu gadījumā pārplūst pilsētu notekūdeņi vai no kombinētajām kanalizācijas sistēmām izdalās liels piesārņojuma apjoms.

Dalībvalstu līmenī: Dānijai dzimumu līdztiesības jomā allaž ir labi veicies. Sievietes Dānijā parasti strādā algotu darbu un veido karjeru, vienlaikus audzinot bērnus, – to šajā valstī veicina dāsnais vecāku atvaļinājums un no nodokļiem subsidētie bērnu dienas aprūpes centri. Arī Dānijas vīrieši gūst labumu no dzimumu līdztiesības. Viņiem ir vairāk laika, ko pavadīt ar ģimeni, nekā daudzās citās valstīs. Vecāku atvaļinājumu pēc bērna piedzimšanas var sadalīt starp vecākiem, un, tā kā darba laiks darbdienās ir ierobežots, bērnus no dienas aprūpes centra bieži izņem tēvs.

Lai turpinātu progresu dzimumu līdztiesības jomā un nodrošinātu sievietēm un meitenēm pilnvērtīgas iespējas, ir vajadzīga apņemšanās un lielāks finansējums, turklāt iesaistītajiem dalībniekiem jāturpina centieni visos līmeņos, sākot no individuālajām mājsaimniecībām un beidzot ar ES iestādēm. Kaut arī progresa paātrināšanai ir svarīgi, lai pastāvētu regulatīvie stimuli, dzimumu līdztiesība lielā mērā ir atkarīga no kultūras un ētiskajām vērtībām un pārmaiņām sabiedrībā. Paredzams, ka ES līdz 2030. gadam būs panākusi vēl lielāku progresu, nodrošinādama ekonomiskās iespējas sievietēm un dzimumu līdzsvaru lēmumu pieņemšanā, kā arī apkarodama vardarbību pret sievietēm un meitenēm. Jautājums par to, kā konkrēti un kādā apmērā īstenosies šis progress, ir atkarīgs no kultūras un politikas konteksta, kā arī no turpmāko reglamentējošo pasākumu attīstības.

·ES līmenī nodarbinātības līmeņa atšķirības starp vīriešiem un sievietēm 2017. gadā bija mazāka par 12 procentpunktiem, kas ir ievērojami mazāk nekā 2008. gadā, kad tās sasniedza 15,1 procentpunktu. Šo uzlabojumu lielā mērā veicināja sieviešu nodarbinātības līmeņa pieaugums. Viens no faktoriem, kas kavē sieviešu dalību darba tirgū, ir pieejamu, piekļūstamu un kvalitatīvu formālās (it īpaši maziem bērniem paredzētās) aprūpes pakalpojumu trūkums. 2016. gadā tikai 32,9 % bērnu vecumā līdz 3 gadiem ES saņēma formālās izglītības un aprūpes pakalpojumus (šis rādītājs gan ir augstāks nekā 2008. gadā, kad tas bija 28 %).

ES ir starp pasaules līderiem dzimumu līdztiesības jomā un pēdējo desmitgažu laikā ir panākusi ievērojamu progresu. Par to liecina tiesību akti par vienlīdzīgu attieksmi pret sievietēm un vīriešiem, integrēta pieeja dzimumu līdztiesības nodrošināšanai un īpaši pasākumi, kas veicina sieviešu tiesības un dzimumu līdztiesību. ES darba tirgū tagad piedalās vairāk sieviešu, un viņas iegūst labāku izglītību un apmācību; tomēr sievietes joprojām salīdzinoši vairāk ir pārstāvētas nozarēs ar zemāku atalgojumu un nepietiekami pārstāvētas ar lēmumu pieņemšanu saistītos amatos. Dzimumu atšķirības ienākumu un karjeras modeļos bieži vien samazina sieviešu pensiju. Arī turpmāk būs nepieciešami uzlabojumi, kas būtu jāstimulē. 2017. gadā veiktā Eirobarometra speciālaptaujā tika konstatēts, ka sabiedrības vairums Eiropas Savienībā kopumā atbalsta dzimumu līdztiesību: 84 % eiropiešu (tostarp 80 % vīriešu) uzskata, ka dzimumu līdztiesība ir svarīga viņiem personīgi. Raugoties starptautiskā līmenī, Eiropas Savienība dzimumu perspektīvu ir iestrādājusi savā ārpolitikā – no tirdzniecības instrumentiem līdz 2017. gada Eiropas Konsensam par attīstību –, kā arī ES kaimiņattiecību un paplašināšanās politikā.

2018. gada globālajā IAM indeksā un paneļu ziņojumā (sagatavojuši fonds Bertelsmann Stiftung un Ilgtspējīgas attīstības risinājumu tīkls) minēts, ka 16 ES dalībvalstis attiecībā uz 4. IAM sasniegšanu ir ieguvušas pāri par 90 punktiem (no pavisam 100). Septiņas ES dalībvalstis ir starp pasaulē labākajām 20 valstīm. Šā mērķa sasniegšanā ES dalībvalstis, vērtējot vidējo lielumu, ir ieguvušas vienu no trim labākajiem IAM rādītājiem.

·Neseno augstskolu absolventu nodarbinātības līmenis pieauga no 76,9 % 2015. gadā līdz 80,2 % 2017. gadā – tas daudz neatpaliek no ES mērķa (82 %).

·ES ir noteikusi arī mērķi, ka līdz 2020. gadam to 15 gadus veco jauniešu īpatsvars, kuriem ir zems līmenis lasītprasmē, matemātikā un dabaszinātnēs, jāsamazina līdz mazāk nekā 15 %. ES dalībvalstīs vērojamas lielas atšķirības attiecībā uz to skolēnu īpatsvaru, kuriem ir vājas sekmes visās trīs jomās. Kopumā ES atpaliek visās trīs jomās, un saskaņā ar jaunākajiem pieejamajiem 2015. gada datiem ir sperts solis atpakaļ salīdzinājumā ar 2012. gada rezultātiem (dabaszinātnēs: 20,6 %, +4,0 procentpunkti; lasītprasmē: 19,7 %, +1,9 procentpunkti; matemātikā: 22,2 %, +0,1 procentpunkts).

Izglītība, profesionālā apmācība un mūžizglītība ļauj cilvēkiem pilnībā izmantot savu potenciālu, tāpēc tieši tām ir galvenā loma, lai nākotnē Eiropa veidotos ilgtspējīga, noturīga, konkurētspējīga un saliedēta. Izglītība un apmācība visos mūža posmos būtiski ietekmē cilvēka attīstību un ievērojami sekmē izaugsmi, nodarbinātību un sociālo kohēziju. Eiropā jauniešu izglītības līmenis pastāvīgi uzlabojas. ES ir uz pareizā ceļa, lai sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus attiecībā uz to jauniešu īpatsvaru, kas priekšlaicīgi pametušas mācības, un augstākās izglītības iegūšanu. Ir novēroti labi panākumi attiecībā uz bērnu piedalīšanos agrīnajā pirmsskolas izglītībā un aprūpē, taču joprojām ir nepieciešams progress matemātikā, zinātnēs un lasītprasmē, digitālajās prasmēs un pieaugušo izglītībā. Jaunieši ar invaliditāti vai ar migrantu izcelsmi ir ievērojami zemāks izglītības līmenis. Jaunieši, kuri ir priekšlaicīgi pārtraukuši mācības vai kuru iegūtais izglītības līmenis ir zems, darba tirgū saskaras ar īpaši smagām problēmām. Starptautiskā mērogā daudzas ES partnervalstis piedalās divpusējās atbalsta programmās, kas nostiprina to izglītības sistēmas, koncentrējoties uz pieejamāku un kvalitatīvu pamatizglītību valstīs ar zemu ienākumu līmeni, kā arī nestabilām un konfliktu skartām valstīm, īpašu uzmanību pievēršot meitenēm un marģinalizētām grupām.

Lai Eiropas Savienībā arī turpmāk saglabātu vispārējo veselības apdrošināšanu, veselības sistēmām vajadzēs būt noturīgām pret nākotnē iespējamajām tendencēm, turklāt būs jānodrošina to pieejamība un efektivitāte. Būs jāpāriet uz modeli, kas lielāku uzmanību pievērstu slimību profilaksei un veselības veicināšanai, būtu individualizētāks un vairāk izmantotu digitālās tehnoloģijas, turklāt būs jānostiprina primārā aprūpe un jāattīsta uz pacientiem orientēta integrēta aprūpe. Tāpat būs svarīgi samazināt nelegālo zāļu piedāvājumu un pieprasījumu. ES joprojām ir apņēmusies cīnīties gan pret neinfekciozajām, gan infekcijas slimībām un mikrobu rezistenci. Dauz tiek darīts, lai veicinātu atzītas paraugprakses ieviešanu plašākā mērogā. ES centīsies sasniegt jaunus starpposma mērķus, lai no 2020. līdz 2030. gadam par 50 % samazinātu ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaitu un uz pusi samazinātu nopietnu traumu skaitu.

2018. gada globālajā IAM indeksā un paneļu ziņojumā (sagatavojuši Bertelsmann Stiftung un Ilgtspējīgas attīstības risinājumu tīkls) minēts, ka 18 ES dalībvalstis attiecībā uz 3. IAM sasniegšanu ir ieguvušas pāri par 90 punktiem (no pavisam 100). 11 ES dalībvalstis ir starp pasaulē labākajām 20 valstīm. Kopumā novērtēts, ka šā mērķa sasniegšanā ES dalībvalstis ir ieguvušas vienu no trim labākajiem IAM rādītājiem.

·Ceļu satiksmes drošība ES pēdējās desmitgadēs ir ievērojami uzlabojusies. ES šajā ziņā ir kļuvusi par pasaulē drošāko reģionu, kur ceļu satiksmes negadījumos bojā iet 49 cilvēki uz miljonu iedzīvotāju. No 2001. līdz 2010. gadam ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaits ES samazinājās par 43 %, bet no 2010. līdz 2016. gadam vēl par 20 %.

·No 2002. līdz 2015. gadam ir pastāvīgi krities to personu skaits, kas mirušas neinfekciozo slimību dēļ, nesasniedzot 65 gadu vecumu. Tomēr neinfekciozo slimību dēļ rodas līdz pat 80 % no veselības aprūpes izmaksām. Tikai aptuveni 3 % no veselības aprūpes budžeta tiek tērēti profilaksei. No 2002. līdz 2015. gadam Eiropas Savienībā samērā stabili ir samazinājusies mirstība HIV, tuberkulozes un hepatīta dēļ. Mikrobu rezistences dēļ Eiropas Savienībā ik gadu mirst ap 33 000 cilvēku – ar to saistītie veselības aprūpes izdevumi un produktivitātes zaudējums atbilst 1,5 miljardiem euro gadā.

Veselība ir cilvēka pamatvajadzība, un ES ir guvusi ievērojamus panākumus cīņā pret nevienlīdzību veselības jomā un to izraisošajiem vides un sociālajiem faktoriem. Laba veselība ne tikvien nosaka katra konkrētā cilvēka dzīves kvalitāti, labbūtību un sociālo iesaistīšanos, bet arī palīdz veidot ilgtspējīgu Eiropas ekonomiku. Vispārēja veselības aprūpe ir viens no ES Pamattiesību hartas mērķiem, un tiesības uz to ir atzītas Eiropas sociālo tiesību pīlārā, tādējādi tas ir svarīgs politikas mērķis ES un tās dalībvalstīm. Veselības aprūpes pieejamība par pieņemamu cenu, tās efektivitāte un publisko finanšu stabilitāte ir galvenie rīcībpolitikas mērķi veselības aprūpes sistēmas reformās, ko apspriež ES kontekstā. Tomēr smēķēšana un pārmērīga alkohola lietošana, liekais svars, fizisko aktivitāšu trūkums, tādas garīgās veselības problēmas kā depresija un pašnāvību tendence līdztekus infekcijas slimībām turpina nelabvēlīgi ietekmēt veselību un kopā ar demogrāfiskajām un sociālajām pārmaiņām rada papildu slogu ES veselības aprūpes sistēmām. ES atbalsta dalībvalstis, piemēram, apkarojot neinfekciozo slimību riska faktorus, apmainoties ar paraugpraksi, palīdzot nodrošināt piekļuvi kvalitatīvai veselības aprūpei un stiprinot spēju novērst un pārvaldīt tādus globālus veselības apdraudējumus kā mikrobu rezistence, kā arī investējot pētniecībā un inovācijā. Starptautiskā mērogā ES palīdzība attīstības jomā sekmē vispārēju piekļuvi kvalitatīviem veselības aprūpes pakalpojumiem. Saskaņā ar Eiropas Konsensu par attīstību ES palīdz nostiprināt visas veselības sistēmu jomas un sekmē virzību uz vispārēju veselības apdrošināšanu.

Gaidāms, ka ES turpinās darbu, lai nākotnē izskaustu badu un veicinātu ilgtspējīgu praksi. Pamatojoties uz ES 2030. gada lauksaimniecības perspektīvām, ES nav gaidāms pārtikas nodrošinājuma trūkums, ja nebūs ievērojamu tirgus traucējumu. Pārtikas nekaitīguma politika nodrošina augstu pārtikas nekaitīguma līmeni un dzīvnieku un augu veselību Eiropas Savienībā, vienlaikus gādājot par efektīvu iekšējo tirgu. Nenoteiktība vienmēr saglabājas, un tāpēc tiek pārraudzīti atsevišķi riski. Šā IAM sasniegšana lielā mērā būs atkarīga no tā, vai nozare, nevalstiskās organizācijas, iestādes un iedzīvotāji iegūs dziļāku izpratni par neveselīga uztura sociālajiem, komerciālajiem un individuālajiem faktoriem un to ietekmi gan uz cilvēku veselību, gan valsts budžetu. Šajā sakarībā pašreizējiem centieniem mainīt pārtikas sastāvu var būt liela nozīme, risinot liekā svara un aptaukošanās problēmu un tās ekonomisko ietekmi. Tas būs atkarīgs arī no cilvēku izglītošanas un veida, kā izmantosim jaunās tehnoloģijas vai risināsim jaunās problēmas. Lai uzlabotu pārtikas sistēmu ietekmi uz vidi un veselību, būs ļoti svarīgi visos līmeņos uzlabot sabiedrības iesaisti (asociācijas, valdības, privāto sektoru, zinātniekus un veselības ekspertus), apzinot paraugpraksi, efektīvi pārvaldot pārtikas resursus, samazinot pārtikas izšķiešanu u. tml. Ieguldījumi ilgtspējīgākā lauksaimniecībā pozitīvi ietekmēs arī pārtikas apgādes drošību, kas jāuzlabo, lai risinātu tādas problēmas kā pasaules iedzīvotāju skaita pieaugums vai klimata pārmaiņas. Cilvēki tad gūtu labumu no integrētās augu aizsardzības vai pārtikas ar optimālu uzturvērtību, jo tādā veidā tiktu uzlabota viņu labbūtība un līdz ar to dzīves kvalitāte.

·ES akvakultūras nozares darbības rādītāji no 2014. līdz 2016. gadam ir pastāvīgi uzlabojušies. 2016. gadā ES akvakultūras nozare laida tirgū 1,4 miljonus tonnu jūras produktu gandrīz 5 miljardu euro vērtībā; no 2014. līdz 2016. gadam šajā nozarē bija vērojams 2,2 % pieaugums gadā un vērtības pieaugums par 3,1 %. Palielinās arī pāreja no tradicionālās uz bioloģisko akvakultūru.

·Zemes platības, ko skar nopietnas augsnes erozijas risks, Eiropas Savienībā sarūk, daļēji pateicoties obligātiem savstarpējās atbilstības pasākumiem, ko paredz ES kopējā lauksaimniecības politika. Pastāv dabiski erodētas platības, kuras ūdens ietekmē apdraud nopietnas augsnes erozijas risks. To īpatsvars 2000.–2012. gadā samazinājās no 6,0 līdz 5,2 %.

·Bioloģiskās lauksaimniecības īpatsvars kopējā lauksaimniecības platībā no 2005. līdz 2017. gadam ir gandrīz divkāršojies – no 3,6 līdz 7,0 %. Precīzāk, kopējā bioloģiskās lauksaimniecības platība ES-28 (t. i., pilnībā pārveidotā un pārveides procesā esošā platība) 2016. gadā bija gandrīz 12 miljoni hektāru. ES bioloģiskās mazumtirdzniecības tirgus vērtība 2016. gadā bija 30,7 miljardi euro, un mazumtirdzniecība no 2015. līdz 2016. gadam pieredzēja izaugsmi par 12 %.

ES prioritāte ir parūpēties par drošu un veselīgu uzturu un nodrošināt ražīgas un ilgtspējīgas lauksaimniecības sistēmas, zivsaimniecību un akvakultūru. Ar savu politiku ES palīdz lauksaimniekiem un zvejniekiem apmierināt pārtikas pieprasījumu un nodrošināt stabilu apgādi ar ilgtspējīgi ražotu un drošu augstas kvalitātes pārtiku par iedzīvotājiem pieņemamu cenu. Ilgtspējīga un ar kvalitatīva uztura aspektiem saistīta lauksaimniecība, zivsaimniecība un akvakultūra ir būtiska, lai nodrošinātu drošu un veselīgu pārtiku patērētājiem tagad un nākotnē, īpaši ņemot vērā tādas problēmas kā klimata pārmaiņas un iedzīvotāju skaita pieaugumu. Šajā kontekstā ES eksports ir būtisks globālās pārtikas apgādes avots. Eiropā pēdējos desmit gados turpināja palielināties pārtikas nozares ražīgums, tiesa gan, ne tik strauji kā iepriekš, tiek veikti arī pasākumi, lai uzlabotu ar vidi un klimatu saistītos lauksaimniecības, zivsaimniecības un akvakultūras rādītājus un tādējādi nodrošinātu to ilgtspēju ilgtermiņā, ņemot vērā arī ietekmi uz trešām valstīm. Atšķirībā no citiem pasaules reģioniem, kuros ir vērojams bads, Eiropas Savienībā galvenās uztura problēmas ir liekais svars un aptaukošanās, kā arī mikroelementu trūkums. Pasaulē divas trešdaļas trūcīgo iedzīvotāju dzīvo lauku apvidos, un viņu iztika ir atkarīga no lauksaimniecības. Pārtikas un uztura nodrošinājumam ES allaž ir atvēlējusi centrālo vietu attīstības sadarbībā, un tirdzniecības attiecībās un kaimiņattiecību un paplašināšanās politikā tā pievērš īpašu uzmanību pārtikas nodrošinājumam un ilgtspējīgai lauksaimniecībai un zivsaimniecībai. ES ir lielākā humānās pārtikas palīdzības sniedzēja pārtikas krīzēs cietušajām personām visā pasaulē un iegulda ļoti daudz līdzekļu, reaģējot uz situāciju valstīs, kuras apdraud bads.

2030. gadā svarīgākās problēmas vēl nebūs izzudušas, taču ir paredzams, ka ES būs panākusi ievērojamu progresu nabadzības un sociālās atstumtības izskaušanā. Liela nozīme būs nodarbinātības izaugsmei, taču ar to vien nepietiks, lai visi cilvēki izkļūtu no nabadzības. Pienācīgas sociālās aizsardzības, kvalitatīvas veselības aprūpes, izglītības, mājokļu un sociālo pakalpojumu pieejamība it visiem būs jāpielāgo, ņemot vērā demogrāfiskās izmaiņas nākotnē, jaunās tehnoloģijas, nodarbinātības veidu attīstību un problēmas, kas saistītas ar migrāciju un klimata pārmaiņām. Tiek sagaidīts nepārtraukts progress no plaša ieinteresēto personu loka visos līmeņos (vietējā, valsts un Eiropas līmenī). ES ārpolitika arī turpmāk palīdzēs izskaust nabadzību ārpus ES robežām.

2018. gada globālajā IAM indeksā un paneļu ziņojumā (sagatavojuši fonds Bertelsmann Stiftung un Ilgtspējīgas attīstības risinājumu tīkls) minēts, ka visas ES dalībvalstis attiecībā uz 1. IAM sasniegšanu ir ieguvušas pāri par 95 punktiem (no pavisam 100), un tas ES-27 dalībvalstīm, vidēji rēķinot, ir vislabākais rādītājs no visiem IAM.

·Jaunākie dati liecina, ka 2017. gadā nabadzības vai sociālās atstumtības risks apdraudēja 112,9 miljonus cilvēku jeb 22,5 % no ES iedzīvotāju skaita, kas nozīmē ka viņi bija nonākuši vismaz vienā no šādām situācijām: viņus apdraudēja nabadzība, smaga materiālā nenodrošinātība vai ļoti zema nodarbinātības intensitāte. Šim skaitlim ir tendence sarukt, kura sākās 2012. gadā, kad nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto cilvēku skaits bija visaugstākais – 123,8 miljoni. Sievietes visā ES ir pakļautas lielākam nabadzības riskam, kas lielākoties izskaidrojams ar to, ka viņas visa mūža garumā saskaras ar dzimumu nevienlīdzību darba tirgū. Nabadzības vai sociālās atstumtības risku skarto bērnu (vecumā līdz 17 gadiem) īpatsvars gan samazinās, taču vairumā dalībvalstu tas pārsniedz šo pašu rādītāju, kas attiecas uz sabiedrību kopumā. Pastāv ievērojamas atšķirības starp ES dalībvalstīm.

Lai gan ES ir starp līderiem daudzās nodarbinātības un sociālajās jomās, mūsu sabiedrība joprojām saskaras ar problēmām, kuras ir jārisina. Nabadzība liedz cilvēkiem realizēt savu potenciālu, kavē viņu aktīvu līdzdalību sabiedrības dzīvē un neļauj īstenot savas tiesības uz kvalitatīviem pakalpojumiem. Nabadzībai ir daudzas sejas: runa ir ne tikai par pienācīgu ienākumu trūkumu, bet arī par citiem aspektiem – tā var būt ne tikvien materiālā nenodrošinātība, bet arī diskriminācija un neiesaistīšanās lēmumu pieņemšanā. Nabadzība var turpināties ilgu laiku un vairākās paaudzēs. ES ir centusies iznīdēt nabadzību daudzējādi: savās robežās un ārpus tām, izmantojot likumdošanu un īpaši šim nolūkam atvēlētu finansējumu, koordinējot rīcībpolitiku un veicinot korporatīvo sociālo atbildību, atbildīgu darījumdarbību un sociālo dialogu un vienlaikus nepārkāpjot savas kompetences jomas un subsidiaritātes un proporcionalitātes principu. 2017. gadā pirmo reizi pēc krīzes sākuma pasaulē, to cilvēku skaits, kurus apdraud nabadzība vai sociālā atstumtība, Eiropas Savienībā samazinājās zem 2008. gada atskaites vērtības: nabadzība vai sociālā atstumtība skāra par 3,1 miljonu cilvēku mazāk nekā 2008. gadā jeb par 10,8 miljoniem cilvēku mazāk nekā 2012. gadā, kad krīzes vilnis bija visaugstākais. Tomēr vēl liels ceļš jānoiet, lai sasniegtu ES mērķi līdz 2020. gadam atbrīvot no nabadzības vai sociālās atstumtības tvēriena tik daudz cilvēku, lai to skaits būtu vismaz par 20 miljoniem mazāks nekā 2008. gadā. Nabadzības vai sociālās atstumtības risks vairāk apdraud personas neaizsargātā situācijā, piemēram, bērnus, jauniešus, cilvēkus ar invaliditāti vai zemu izglītības līmeni, bezdarbniekus, tos, kas nav dzimuši ES, pieder marģinalizētām kopienām, dzīvo mājsaimniecībā ar ļoti zemu nodarbinātības intensitāti vai strādā nestabilā darbavietā. No ārējo attiecību viedokļa ES ir viena no pasaules līderēm nabadzības izskaušanā. Tā liek lietā saskanīgu rīcībpolitiku kopumu, kas ietver attīstības sadarbību, dažādus tirdzniecības politikas instrumentus un Eiropas kaimiņattiecību un paplašināšanās politiku. 2017. gada Eiropas Konsenss par attīstību ir ES un tās dalībvalstu izstrādāts attīstības sadarbības satvars, kas paredz izskaust nabadzību, izbeigt diskrimināciju un nevienlīdzību un nevienu neatstāt novārtā. ES brīvās tirdzniecības nolīgumi, vienpusējās tirdzniecības preferences, kā arī 2017. gadā atjauninātā ES tirdzniecības atbalsta stratēģija palīdz mazināt nabadzību jaunattīstības valstīs.

Salīdzinot ar citām pasaules valstīm, 7 no 27 ES dalībvalstīm pasaules ilgtspējīgas attīstības mērķu indeksā ir starp 10 labākajām, un visas 27 ES dalībvalstis ir pirmajā piecdesmitniekā (no pavisam izvērtētajām 156 valstīm). Pēdējos piecos gados ES kā valstu bloks ir progresējusi gandrīz visu IAM sasniegšanā. Vislielākais progress ir panākts saistībā ar 3. IAM (nodrošināt veselīgu dzīvi un veicināt labklājību jebkura vecuma cilvēkiem) un 4. IAM (nodrošināt iekļaujošu, vienlīdzīgi pieejamu, kvalitatīvu izglītību un veicināt mūžizglītības iespējas visiem) – tie abi ir starp trim vislabāk izpildītajiem ilgtspējīgas attīstības mērķiem, ko ES‑27 dalībvalstīm izdevies panākt pasaules mērogā. Kopumā globālajā vērtējuma skalā ES-27 dalībvalstis visvairāk izceļas saistībā ar 1. IAM (visur izskaust nabadzību visās tās izpausmēs). Tomēr ES ir attālinājusies no 10. IAM (samazināt nevienlīdzību starp valstīm un valstu iekšienē), jo starp dalībvalstīm pastāv ievērojamas atšķirības. Jāatzīmē, ka progress vēl nebūt nenozīmē, ka attiecīgais mērķis Eiropas Savienībā šobrīd būtu apmierinoši sasniegts. Piemēram, ir panākts ievērojams progress saistībā ar 12. IAM (nodrošināt ilgtspējīgus patēriņa un ražošanas modeļus), bet tieši par šo mērķi ES‑27 dalībvalstīm pasaules mērogā ir otrais zemākais vidējais punktu skaits, kas nozīmē, ka darāmā vēl ir daudz. Kopumā ES-27 dalībvalstīm pasaules mērogā vissliktāk ir veicies ar 14. IAM (saglabāt un ilgtspējīgi izmantot okeānus, jūras un to resursus, lai nodrošinātu ilgtspējīgu attīstību).

Šis dokuments sniedz ieskatu par to, kā ES ir veicies ar IAM sasniegšanu. Par katru mērķi ir raksturots, kāda ir ES pašreizējā situācija, kādas ir attīstības tendences un kāda ir ES vieta pasaules kontekstā. Ir sniegts priekšstats par to, kādi varētu būt ES panākumi līdz 2030. gadam un kādi faktori varētu sekmēt un kavēt pārejas procesu uz ilgtspējīgu Eiropu. Ilgtspējīga attīstība ir mērķis, ko būtu jācenšas sasniegt visai sabiedrībai kopā. Šajā saistībā ir sniegti arī vairāki reāli piemēri, kas uzskatāmi raksturo dažādu līmeņu dalībnieku labāko praksi.

·Nostiprināta vides programma LIFE, no kuras 5,5 miljardus euro lielā budžeta atbalstu saņems vides un klimata pasākumi; tajā paredzēta arī jauna daļa, no kuras tiks atbalstīta pāreja uz tīru enerģiju.

·Reformēta kohēzijas politika ar vairāk nekā 370 miljardu euro budžetu, kas ir augstākais no visiem 2021.–2027. gada ES politikas virzienu un iniciatīvu budžetiem, papildus piesaistīs ievērojamus valsts un privātos ieguldījumus. Priekšlikumā galvenā uzmanība ir pievērsta ilgtspējīgai izaugsmei, pārejai uz aprites un mazoglekļa ekonomiku, videi un resursu efektīvai izmantošanai, kā arī sociālajai iekļautībai. Reformētā kohēzijas politika ļaus ES sasniegt Parīzes klimata politikas nolīguma mērķus un palīdzēs IAM adaptēt vietējiem apstākļiem, jo šie mērķi tiek īstenoti ciešā sadarbībā ar reģioniem un vietējām pašvaldībām. Ieguldījumi cilvēkos būs viena no galvenajām prioritātēm nākamajā Eiropas Sociālajā fondā (ESF+), kurš palīdzēs īstenot Eiropas sociālo tiesību pīlāru un kuram ierosināts budžets 101 miljarda euro apmērā.

Ar vērtībās balstīto stratēģiju “Tirdzniecība visiem. Ceļā uz atbildīgāku tirdzniecības un ieguldījumu politiku” Komisija ir apliecinājusi, ka ES tirdzniecības politika ietver it visus, ka tirdzniecības politikai jārūpējas par izaugsmi, nodarbinātību un inovāciju, tomēr neatkāpjoties no Eiropas modeļa principiem. Vārdu sakot, tai jābūt atbildīgai.

ES ir Āfrikas galvenā partnere tirdzniecības, investīciju un attīstības jomā. 2017. gadā tirdzniecība ar ES atbilda 36 % no Āfrikas preču tirdzniecības kopapjoma, ES investīcijas 291 miljarda euro apmērā 2016. gadā veidoja 40 % no ārvalstu tiešajām investīcijām Āfrikā, un 2016. gadā vien Āfrika no ES un tās dalībvalstīm saņēma 55 % oficiālās attīstības palīdzības jeb 23 miljardus euro.

Tiek lēsts, ka Eiropas Savienībā nokļūst atkritumos vai iet zudumā 20 % no visas saražotās pārtikas, lai gan 43 miljoni cilvēku katru otro dienu nevar atļauties kvalitatīvu maltīti. ES mājsaimniecībās rodas vairāk nekā puse no visiem pārtikas atkritumiem, bet mājsaimniecībās, sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumos un mazumtirdzniecībā, kopā ņemtos, – 70 %.

Eiropas Komisija 2018. gada maijā ierosināja jaunus ES mēroga noteikumus par 10 vienreizlietojamu plastmasas izstrādājumu veidiem, kurus visbiežāk atrod Eiropas pludmalēs un jūrās, kā arī pazaudētiem un pamestiem zvejas rīkiem. To dēļ rodas 70 % no visa jūras piedrazojuma.

Septiņu gadu laikā (no 2014. līdz 2020. gadam) pašreizējai pētniecības un inovācijas pamatprogrammai “Apvārsnis 2020” ir atvēlēts gandrīz 77 miljardu euro finansējums, un šie līdzekļi palīdzēs piesaistīt vēl privātās un valsts investīcijas. Vairāk nekā 60 % no šā budžeta tiek ieguldīti ilgtspējīgā attīstībā. Programmai “Apvārsnis Eiropa”, kas būs šīs programmas pēctece, ir ierosināts piešķirt vēl lielāku budžetu.

Komisija 2018. gada maijā iepazīstināja ar jaunu ES jaunatnes stratēģiju “Jauniešu iesaistīšanās, saiknes veidošana un iespēju veicināšana”, ko Padome apstiprināja tā paša gada novembrī. Jaunais satvars sadarbībai jaunatnes jomā 2019.–2027. gadam ir vērsts uz to, lai Eiropas Savienību tuvinātu jauniešiem un palīdzētu risināt jautājumus, kas viņiem ir no svara. Jaunās ES jaunatnes stratēģijas mērķis ir veicināt jauniešu līdzdalību pilsoniskajā un demokrātiskajā dzīvē (iesaistīšanās); veidot saiknes starp jauniešiem Eiropas Savienībā un citās pasaules valstīs, lai sekmētu brīvprātīgo darbu, iespējas mācīties ārzemēs, solidaritāti un starpkultūru sapratni (sakaru veidošana); atbalstīt jauniešu iespējas, sekmējot inovāciju, kā arī jauniešu darba kvalitāti un atzīšanu (pilnvērtīgu iespēju nodrošināšana). Stratēģijas mērķu sasniegšanai ierosinātie instrumenti paredz, piemēram, atjaunot dialogu ar jauniešiem, izmantot valsts darbību plānošanu, kā arī īstenot Padomes darba plānu jauniešiem 2019.–2020. gadam.

Junkera vadītā Komisija ir ielikusi pamatus politikai, kas nākamajām paaudzēm nodrošinās ilgtspējīgu Eiropas nākotni – no Eiropas sociālo tiesību pīlāra, Eiropas Konsensa par attīstību un globālās ārpolitikas un drošības politikas stratēģijas līdz vērtībās balstītajai stratēģijai “Tirdzniecība visiem”, stratēģiskajai iesaistei dzimumu līdztiesībā un Eiropas izglītības telpai; no aprites ekonomikas paketes un mobilitātes un tīras enerģijas paketes līdz zilās izaugsmes stratēģijai; no Investīciju plāna Eiropai un rīcības plāna ilgtspējīgam finansējumam līdz ES pilsētprogrammai un dabas rīcības plānam –, un tie ir tikai daži piemēri. Komisija ir arī ierosinājusi stiprināt saikni starp ES finansējumu un tiesiskumu, novērtēt visu ES līdzfinansēto pētniecības un inovācijas darbību ietekmi uz vidi un sociālo jomu, kā arī nākamajā ES budžetā pieņemt vērienīgāku klimata izdevumu mērķi. Pavisam nesen Komisija nāca klajā ar Eiropas ilgtermiņa stratēģisko redzējumu par pārticīgu, modernu, konkurētspējīgu un klimatneitrālu ekonomiku, kas būtu jāizveido līdz 2050. gadam; tas sagatavo ceļu strukturālām pārmaiņām Eiropas ekonomikā, veicina izaugsmi un nodarbinātību, vienlaikus gādājot par klimatneitralitāti. Tam būs nepieciešami kardināli risinājumi un investīcijas pētniecībā un inovācijā.

EIROPAS KOMISIJA Briselē, 30.1.2019 COM(2019) 22 final Pārdomu dokuments Ceļā uz ilgtspējīgu Eiropu 2030. gadā



Ceļā uz ilgtspējīgu Eiropu 2030. gadā Satura rādītājs Priekšsēdētāja pirmā vietnieka F. Timmermansa un priekšsēdētāja vietnieka J. Katainena priekšvārds 1 Ilgtspējīga attīstība labākai iedzīvotāju iztikai — Eiropas konkurētspējas priekšrocības 2 ES un pasaules mēroga izaicinājumi 3 Virzībā uz ilgtspējīgu Eiropu līdz 2030. gadam 3.1 Politikas pamati ilgtspējīgai nākotnei 3.1.1 No lineārās uz aprites ekonomiku…………………………………………………………………………..6 3.1.2 Ilgtspēja “no lauka līdz pat šķīvim”…………………………………………………………………………. 3.1.3 Nākotnes vajadzībām pielāgota enerģija, ēkas un mobilitāte…………………………………. 3.1.4 Sociāli taisnīgas pārejas nodrošināšana………………………………………………………………….. 3.2 Horizontālie faktori, kas veicina pāreju uz ilgtspēju 3.2.1 Izglītība, zinātne, tehnoloģija, pētniecība, inovācija un digitalizācija………………………. 3.2.2 Finanses, cenas, nodokļi un konkurence…………………………………………………………………30 3.2.3 Atbildīga uzņēmējdarbība, korporatīvā sociālā atbildība un jauni uzņēmējdarbības modeļi……………………………………………………………………………………………………………………………………..4 3.2.4 Atvērta un uz noteikumiem balstīta tirdzniecība…………………………………………………….5 3.2.5 Pārvaldība un politikas saskaņotības nodrošināšana visos līmeņos…………………………6 4 ES kā pasaules mēroga celmlauze ilgtspējīgas attīstības jomā 5 Nākotnes scenāriji





Priekšsēdētāja pirmā vietnieka F. Timmermansa un priekšsēdētāja vietnieka J. Katainena priekšvārds Mēs, eiropieši, varam būt lepni par saviem sasniegumiem. Integrācijas un ciešas sadarbības rezultātā esam panākuši vēl nepieredzētu labklājību, augstus sociālos standartus un lieliskas iespējas mūsu iedzīvotājiem. Mūsu līgumos esam nostiprinājuši mūsu kopējos demokrātijas, cilvēktiesību un tiesiskuma principus un vērtības, un esam izveidojuši vienotu un brīvu Eiropas Savienību. Šie panākumi tika gūti, jo Eiropas iedzīvotāji latiņu uzlika augstu. Mūsu spēcīgās demokrātiskās kultūras veicina intensīvas debates, un tas ir pamatoti. Tomēr nevajadzētu ieslīgt pašapmierinātībā un ļaut visam ritēt savā gaitā. Pastāvīgi jāuzlabo visu Eiropas iedzīvotāju dzīves līmenis, lai labāk aizsargātu, aizstāvētu un iespēcinātu cilvēkus, kā arī lai stiprinātu iedzīvotāju drošību, saskaroties ar dažādiem apdraudējumiem, neatkarīgi no tā, vai tos rada terorisms vai klimata pārmaiņas. Pasaule mainās, un mēs piedzīvojam ceturto rūpniecības revolūciju. Viss mainās, un tas skar ikvienu. Uzskatīt pretēji nozīmē noliegt veselo saprātu. Jautājums ir par to, vai mēs esam pārmaiņu upuri un vai arī mēs tās pieņemsim un virzīsim. Eiropas iedzīvotāji saskaras ar neatliekamām problēmām, piemēram, vides degradāciju un klimata pārmaiņām, demogrāfisko pāreju, migrāciju, nevienlīdzību un spiedienu uz publiskajām finansēm. Iedzīvotāji ir noraizējušies par savu un savu bērnu nākotni. Mēs uzkrājam ekoloģisko parādu, kas ietekmē visu. Nākamajām paaudzēm šis parāds būs jāatmaksā ar augstām procentu likmēm, ja mēs nerīkosimies aktīvāk. Eiropas Savienības pienākums ir kalpot Eiropas iedzīvotājiem, nevis otrādi. Eiropas Savienībai ir jāpalīdz cilvēkiem piepildīt savas vēlmes un steidzami un efektīvi jārisina viņu problēmas. No sākuma ir jāapzina situācija un aci pret aci jāstājas pretī realitātei un faktu nenoliedzamībai. Tomēr šie fakti nedrīkstētu mums ieviest bažas un bailes, bet gan tiem būtu jāiedvesmo mūs rīkoties. Daudzas no šīm bažām ir saistītas ar problēmām, kas sniedzas pāri robežām un apdraud nodarbinātību, mūsu labklājību, dzīves līmeni, brīvību un veselību. Neviena valsts vai nācija nespēj efektīvi risināt šīs problēmas viena pati. Mums ir vajadzīga rīcība Eiropas Savienības mērogā, kas, ja tā ir vienota un izlēmīga, ir globāls spēks, ar kuru jārēķinās. Tomēr ar Eiropas mērogu vien nepietiks — mums ir vajadzīga programma, kurai ir globāla ietekme, un to vislabāk atspoguļo 17 ilgtspējīgas attīstības mērķi (IAM), ko parakstījušas 193 valstis, tostarp Eiropas Savienība un tās dalībvalstis. Šie IAM paredz ceļu uz to, kā pārvarēt problēmas, ar kurām saskaramies, un uzlabot mūsu dzīves telpu, ekonomiku un mūsu dzīvi. Ilgtspējīga attīstība ir sarežģīts jautājums, bet vienkāršs princips — tās mērķis ir nodrošināt, ka mūsu ekonomikas izaugsme ļauj mums uzturēt modeli, kas sniedz taisnīgus rezultātus visai cilvēcei, kā arī nodrošināt, ka cilvēki nepatērē vairāk resursu nekā Zeme sniedz. Tas nozīmē, ka ir jāmodernizē mūsu ekonomika, lai tajā tiktu izmantoti ilgtspējīgi patēriņa un ražošanas modeļi, jānovērš nelīdzsvarotība mūsu pārtikas sistēmā un jāpanāk, ka mūsu mobilitāte un veids, kādā mēs ražojam un patērējam enerģiju un projektējam ēkas, būtu ilgtspējīgs. Lai to panāktu, mums ir arī jāvirza visa mūsu zinātne, finansējums, nodokļi un pārvaldība uz IAM sasniegšanu. Tas nav kreiso vai labējo jautājums, runa ir par to, kas ir pareizi, un kas — nepareizi. Par laimi, Eiropas Savienībai ir labs sākumpunkts, jo tai ir spēcīgas konkurences priekšrocības. Eiropa ir izstrādājusi vienus no pasaulē augstākajiem vides standartiem, ieviesusi vērienīgu klimata politiku un atbalstījusi Parīzes klimata nolīgumu. Izmantojot savu ārējo politiku un atvērtu, uz noteikumiem balstītu tirdzniecības programmu, Eiropas Savienība arī ir radusi kopīgus ilgtspējīgus risinājumus ar trešām valstīm. Eiropas Savienība tika dibināta, balstoties uz priekšnoteikumu, ka “pasaules mieru nav iespējams nosargāt bez radošām pūlēm, kas ir samērīgas ar briesmām, kuras to apdraud”, kā gandrīz pirms 70 gadiem daiļrunīgi teica Robērs Šūmans. Šodien mēs vārdus “pasaules miers” varam papildināt ar vārdiem “mūsu cilvēku labklājība un izdzīvošana”. Ilgtspējīgas attīstības programma ir pozitīva programma, un tās mērķis ir uzlabot cilvēku dzīvi. Eiropai ir viss nepieciešamais, lai risinātu vislielākās problēmas. Kopā mēs to varam izdarīt. Mums vajadzīga vien visu pušu iesaistīšanās un politiskā griba, pie kuras jāpieturas. Kamēr citi atslābst, Eiropai tagad ir jāvirzās uz priekšu, jāuzlabo konkurētspēja, jāiegulda ilgtspējīgā izaugsmē un jārāda ceļš pārējai pasaulei. Tikai ar redzējumu vien nepietiek. Mums ir jāvienojas par konkrētu veidu, kā savus mērķus panākt. Šis pārdomu dokuments ir mūsu ieguldījums minētajās debatēs. Mēs nebūtu varējuši to pabeigt bez Eiropas ieinteresēto personu pienesuma, kas ir nenovērtējams. Šajās debatēs piedalās pilsoniskā sabiedrība, privātais sektors un akadēmisko aprindu pārstāvji. Eiropas Komisija 2017. gadā izveidoja augsta līmeņa daudzpusēju ieinteresēto personu platformu IAM jomā, un tas ir bijis ļoti pozitīvs pasākums nolūkā apkopot transversālas idejas. Šajā dokumentā aplūkotie jautājumi ir paredzēti, lai sniegtu informatīvu ieguldījumu turpmāko mēnešu debatēm iedzīvotāju, ieinteresēto personu, valdību un iestāžu vidū nolūkā sniegt iedvesmu debatēm par Eiropas nākotni, sagatavot Eiropas Savienības Stratēģisko programmu 2019.—2024. gadam un noteikt nākamās Eiropas Komisijas prioritātes. 1Ilgtspējīga attīstība labākai iedzīvotāju iztikai — Eiropas konkurētspējas priekšrocības

Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālajā asamblejā 2015. gada septembrī valstis visā pasaulē parakstīja Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam (ANO programma 2030. gadam) un tās 17 ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM), vienojoties par konkrētu “uzdevumu sarakstu par labu cilvēkiem un planētai”. Pasaules līderi apņēmās izskaust nabadzību, aizsargāt planētu un nodrošināt, ka visi cilvēki dzīvo mierā un labklājībā. IAM līdz ar Parīzes nolīgumu par klimata pārmaiņām ir ceļvedis virzībā uz labāku pasauli un globāls satvars starptautiskai sadarbībai ilgtspējīgas attīstības jomā un tās ekonomiskajiem, sociālajiem, vides un pārvaldības aspektiem. ES bija viens no ANO programmas 2030. gadam galvenajiem virzītājspēkiem un ir pilnībā apņēmusies īstenot šo programmu. Ilgtspējīga attīstība — attīstība, kas apmierina pašreizējo paaudžu vajadzības, neapdraudot nākamo paaudžu spēju apmierināt savas vajadzības, — ir dziļi iesakņojusies Eiropas projektā. Eiropas integrācija un ES politika ir palīdzējusi pārvarēt pēckara nabadzību un badu un radījusi brīvības un demokrātijas telpu, kurā Eiropas iedzīvotāji varētu sasniegt nepieredzētu pārticības un labklājības līmeni. ES ir pastāvīgi centusies panākt iekļaujošāku sabiedrību, kas balstīta uz demokrātiju un tiesiskumu, kā tas atspoguļots Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā. ES sociālie un veselības standarti ir vieni no vērienīgākajiem pasaulē, un Eiropa ir kontinents, kurā paredzamais mūža ilgums ir vislielākais. Mūsu sociālā tirgus ekonomika ir radījusi labklājību un drošību, pateicoties spēcīgām sociālās drošības sistēmām. Ievērojami ieguldījumi pētniecībā un inovācijā ir stimulējuši jaunas tehnoloģijas un ražošanas modeļus, kas ļauj ilgtspējīgāk izmantot resursus, un digitālo risinājumu ieviešanu. Izšķiroša nozīme ir veselīgiem budžetiem un mūsdienīgai ekonomikai; panākumi, kas gūti ceļā uz pareizu fiskālo politiku un strukturālajām reformām, ir samazinājuši parāda līmeni un veicinājuši darbvietu radīšanu. 2018. gada trešajā ceturksnī 20–64 gadus vecu cilvēku nodarbinātības līmenis pieauga līdz 73,5 %, kas ir augstākais jebkad sasniegtais līmenis ES. Tam ir bijusi pozitīva ietekme uz ražīgumu un izaugsmi Eiropā. Lai gan joprojām pastāv ekonomiskās, sociālās un teritoriālās atšķirības starp ES dalībvalstīm un reģioniem, ES kohēzijas politika visiem ir palīdzējusi panākt izaugsmi un samazināt šīs atšķirības visā kontinentā (augšupēja konverģence). Turklāt ES ir noteikusi vienus no augstākajiem sociālajiem un vides standartiem, ieviesusi vienu no vērienīgākajām rīcībpolitikām cilvēku veselības aizsardzībai un kļuvusi par pasaules līderi cīņā pret klimata pārmaiņām. ES dalībvalstis ir guvušas ievērojamus panākumus daudzās ANO programmas 2030. gadam jomās, tādēļ ES ir viena no labākajām vietām pasaulē, kur dzīvot, ja ne vislabākā. Eiropas Savienība ir viena no labākajām vietām, kur dzīvot üDeviņas ES-27 dalībvalstis ir to 20 pasaules valstu vidū, kurās ir vislaimīgākie iedzīvotāji, un Somija ir šī saraksta augšgalā. üVispārējā apmierinātība ar dzīvi ES, balstoties uz Eiropas iedzīvotāju subjektīvo labklājību, ir 70 %. üVienpadsmit ES-27 dalībvalstis ierindojas Eiropas Jaunatnes foruma izstrādātā pasaules jauniešu progresa indeksa divdesmitniekā. Jauniešu progresa indekss ir viens no pirmajiem instrumentiem, kas izstrādāts, lai sniegtu pilnīgu pārskatu par to, kāda ir jaunieša dzīve šodien, neatkarīgi no ekonomiskajiem rādītājiem. Tomēr nekas nav pilnīgs vai pastāvīgs. Mūsu demokrātijai, ekonomikai un dabiskajai videi, it visam ir nepieciešami pastāvīgi centieni nostiprināt mūsu sasniegumus, pilnībā pārvarēt ekonomikas un finanšu krīzes negatīvo ietekmi, nodalīt mūsu veselības, pārticības un labklājības uzlabošanu no vides degradācijas, novērst sociālo nevienlīdzību un risināt problēmas, kas sniedzas pāri robežām. Mēs piedzīvojam ceturto rūpniecības revolūciju, un pārmaiņas ietekmēs ikvienu. Jautājums ir par to, vai mēs spēsim vadīt un veidot reakciju atbilstoši mūsu vērtībām un interesēm. ES un tās dalībvalstīm ir ievērojamas konkurences priekšrocības, kas ļauj mums uzņemties vadību un modernizēt mūsu ekonomiku, padarīt drošu mūsu dabisko vidi un uzlabot visu Eiropas iedzīvotāju veselību un labklājību. Lai to panāktu, mums būs nepieciešams pievērsties IAM, vienlaikus turpinot ieguldīt prasmēs, inovācijā un jaunās tehnoloģijās, palīdzot virzīt mūsu ekonomikas un sabiedrības pāreju uz ilgtspējīgu attīstību. Mums ir jāapsver, kā attīstīt mūsu ražošanas un patēriņa modeļus. Tagad mums ir jārīkojas, lai apturētu globālo sasilšanu un ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības zudumu, kas apdraud mūsu labklājību, izredzes uz ilgtspējīgu izaugsmi un vispār dzīvi uz šīs planētas. Lai gan mums ir spējas to darīt, mums nav tādas greznības kā laiks. Neraugoties uz panākto progresu, nevienlīdzība un teritoriālās atšķirības joprojām ir plaši izplatītas. To novēršana ir svarīga ne tikai taisnīgai sabiedrībai, bet arī sociālās kohēzijas aizsardzībai un atbalstīšanai, kā arī sociālās un politiskās stabilitātes nodrošināšanai ES dalībvalstīs un starp tām. Turklāt respektēta un efektīva, uz noteikumiem balstīta daudzpusēja pasaules kārtība ir vislabākais pretlīdzeklis džungļu likumam anarhiskā pasaulē, kuru raksturo kodolieroči, ekstrēmisms un ierobežoti resursi. Pieaug bīstama nacionālistiska kustība “mana valsts pirmajā vietā”, kas var izraisīt nesaskaņas un konfliktus. Vairākas valstis ir sākušas novērsties no savām globālajām saistībām attiecībā uz cilvēku labklājību, drošību, vides aizsardzību un rīcību klimata politikas jomā, graujot uz noteikumiem balstītu kārtību. IAM nav mērķi paši par sevi, bet tie ir mūsu kompass un karte. Tie sniedz nepieciešamo ilgtermiņa perspektīvu, kas sniedzas pāri vēlēšanu laikam un īstermiņa apsvērumiem, kuri dod ātrus rezultātus. Tie palīdz mums uzturēt stabilu demokrātiju, veidot mūsdienīgu un dinamisku ekonomiku un sniegt ieguldījumu tādas pasaules veidošanā, kurā ir uzlabots dzīves līmenis un sarūkošas nevienlīdzības, un nodrošināt, ka neviens netiek atstāts novārtā, vienlaikus patiesi respektējot mūsu planētas ierobežotās iespējas un saglabājot to nākamajām paaudzēm.

Kopš savu pilnvaru sākuma Ž. K. Junkera vadītā Komisija ir strādājusi, lai savā politikā iekļautu ilgtspējīgu attīstību, un jau ir izveidojusi pamatu nākamajai ilgtspējīgas politikas paaudzei: no Eiropas sociālo tiesību pīlāra un jaunā Eiropas Konsensa par attīstību līdz vērtībās balstītai stratēģijai “Tirdzniecība visiem”, Stratēģiskajai iesaistei dzimumu līdztiesības jomā un Eiropas izglītības telpai; no aprites ekonomikas paketes, paketes “Eiropa kustībā” un enerģētikas savienības līdz jūras nozaru izaugsmes stratēģijai un bioekonomikas stratēģijai un no Investīciju plāna un rīcības plāna ilgtspējīgam finansējumam līdz ES pilsētprogrammai un dabas rīcības plānam, un tie ir tikai daži piemēri. Ž. K. Junkera vadītā Komisija ir arī ierosinājusi padarīt ES finanses ilgtspējīgākas, stiprinot saikni starp ES finansējumu un tiesiskumu, kā arī nosakot vērienīgāku mērķi, proti, 25 % no ES budžeta turpmāk atvēlēt izdevumiem klimata jomā. Nesen Ž. K. Junkera vadītā Komisija nāca klajā ar stratēģisku ilgtermiņa redzējumu par pārticīgu, modernu, konkurētspējīgu un klimatneitrālu ES ekonomiku līdz 2050. gadam. Šis redzējums paver ceļu strukturālām pārmaiņām Eiropas ekonomikā, kas veicina ilgtspējīgu izaugsmi un nodarbinātību. Visas šīs stratēģiskās politikas jomas būs pilnībā un nepārprotami jāīsteno uz vietas. Tās būs arī jāpapildina ar turpmākiem pasākumiem, atzīstot to, ka visas politikas jomas ir savstarpēji atkarīgas, vienlaikus ņemot vērā jaunus izaicinājumus un jaunus radušos faktus un pierādījumus. Šajā ziņā liela nozīme ir arī sociālajam dialogam, kā arī privātā sektora brīvprātīgiem pasākumiem. ES ir ārkārtīgi labā situācijā, lai uzņemtos vadību. Tā rezultātā, ka citas pasaules varas izmanto atturīgu politiku, paveras politiskais vakuums. Šī ir svarīga iespēja ES uzņemties vadību un rādīt pārējiem piemēru. Šā gada maijā ES pilsoņi ievēlēs jaunu Eiropas Parlamentu. Rudenī savus pienākumus sāks pildīt jaunā Komisija. Stratēģijai gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei “Eiropa 2020” strauji tuvojas beigu datums. Tādēļ mums jāraugās uz nākamo piecu gadu politikas ciklu Eiropai un jauno daudzgadu finanšu shēmu, kas attiecas uz laikposmu no 2021. līdz 2027. gadam. Eiropadome atzinīgi novērtēja Komisijas ieceri publicēt šo pārdomu dokumentu, kam būtu jāpaver ceļš uz visaptverošu īstenošanas stratēģiju 2019. gadā. Ar šo pārdomu dokumentu tiek uzsākta diskusija par ES ilgtspējīgas attīstības redzējuma turpmāku pilnveidošanu un nozaru politikas prioritātēm laikposmā pēc 2020. gada, vienlaikus gatavojoties IAM īstenošanai ilgtermiņā. Komisija vēlas sniegt ieguldījumu patiesi visaptverošās un tālredzīgās debatēs par Eiropas nākotni, un ilgtspējīga attīstība ir nesaraujami saistīta ar šo nākotni. 2ES un pasaules mēroga izaicinājumi Pateicoties reformu centieniem visos līmeņos, ES ekonomikas pamatrādītāji pēc ekonomikas un finanšu krīzes ir pieauguši. Tomēr jaunākās prognozes liecina par vajadzību palielināt izaugsmes rādītājus, samazināt parāda līmeni un saglabāt fiskālo disciplīnu, lai nodrošinātu pamatu spēcīgai ekonomikai. Ja mēs neveiksim pasākumus, lai uzlabotu ekonomikas noturību un kohēziju un novērstu strukturālās nepilnības, turpmākajos gados saistībā ar lieliem lejupvērstiem riskiem var zaudēt impulsu. Turpretī, ja īstenosim nepieciešamās strukturālās reformas, mēs varam nodrošināt lielāku labklājību un stabilāku nākotni, tostarp veicot ieguldījumus pētniecībā un inovācijā, sabiedriskos pakalpojumos, sociālās drošības sistēmās un vides aizsardzībā. Gan ES, gan dalībvalstu līmenī ir nepieciešami pasākumi, lai nodrošinātu nākotnes vajadzībām piemērotas fiskālās un pensiju sistēmas, tostarp stabilus nodokļu ieņēmumus vienotajā tirgū. Turklāt ir daudz problēmu, kas kļūst arvien akūtākas un apdraud mūsu labklājību un ekonomisko pārticību. Tās visas ir sarežģītas un savstarpēji cieši saistītas, un tas nozīmē, ka vienas problēmas risināšana var pozitīvi ietekmēt pārējās.

Visnopietnākais ilgtspējas trūkums un mūsu lielākais izaicinājums ir ekoloģiskais parāds, ko mēs uzkrājam, pārmērīgi izmantojot un izsmeļot dabas resursus un tādējādi apdraudot mūsu spēju apmierināt nākamo paaudžu vajadzības ar pieejamajiem planētas resursiem. Visā pasaulē pamatresursu ierobežotība, no saldūdens līdz auglīgai zemei, apdraud cilvēces pastāvēšanu. Mūsdienās cilvēce izmanto 1,7 Zemes ekvivalentus. Ņemot vērā, ka no 1900. līdz 2015. gadam pasaules mērogā materiālo resursu patēriņš pieauga četrpadsmit reizes un tiek prognozēts, ka no 2015. līdz 2050. gadam tas pieaugs vairāk nekā divas reizes, pasaule strauji tuvojas vairākiem kritiskiem punktiem. Papildus vides slogam tas rada nopietnu problēmu ES ekonomikai, kas ir atkarīga no materiāliem starptautiskajos tirgos. Cilvēka darbības arvien vairāk apdraud bioloģisko daudzveidību un ekosistēmas, un tikai 40 gadu laikā pasaules mugurkaulnieku sugu populācijas vidēji ir samazinājušās par 60 %. Tropu meži tiek lielā ātrumā iznīcināti, un ik gadu tiek zaudēta aptuveni Grieķijas lieluma platība. Tā nav “kādas citas personas problēma”. ES tikai 23 % sugu un 16 % dzīvotņu ir labā stāvoklī. Dzīvnieku izcelsmes pārtikai ir īpaši liela zemes izmantošanas ietekme, un pieaugošais pieprasījums pēc jūras produktiem rada ievērojamu spiedienu uz jūras ekosistēmām. Pasaules siltumnīcefekta gāzu emisijas joprojām pieaug satraucoši strauji, un tā galvenais virzītājspēks ir enerģijas izmantošana, kā arī pārmērīgs resursu patēriņš un ekosistēmu iznīcināšana. Transports rada 27 % no ES siltumnīcefekta gāzu emisijām, un daudzās pilsētu teritorijās ir pārkāpti ES gaisa piesārņojuma ierobežojumi, par ko panākta vienošanās. Pārtikas ražošanā vēl joprojām tiek patērēts ievērojams daudzums ūdens un enerģijas un radītas piesārņojošas vielas, un šī nozare rada aptuveni 11,3 % no ES siltumnīcefekta gāzu emisijām. Neraugoties uz ES vērienīgajiem dekarbonizācijas pasākumiem un G7 un G20 ietvaros pausto apņemšanos izbeigt subsīdijas, ES fosilais kurināmais joprojām gūst labumu no publiskajām subsīdijām aptuveni 55 miljardu EUR apmērā gadā, kas ir aptuveni 20 % no ES kurināmā importa apjoma. Kopumā ES ir spējusi samazināt savas emisijas un atsaistīt tās no ekonomiskās izaugsmes, tādējādi būtiski sekmējot pasaules mēroga centienus, ņemot vērā arī emisijas, kas ir iekļautas ES importā un eksportā. Tomēr gan ES, gan pasaules mērogā ir jāpieliek lielākas pūles. Ja problēmas netiks risinātas, klimata pārmaiņu postošā ietekme un dabas kapitāla degradācija būtiski ietekmēs ekonomiku, samazinās dzīves kvalitāti visā pasaulē un palielinās dabas katastrofu intensitāti un biežumu, apdraudot vairāk cilvēku dzīvību. Kaut arī šo negatīvo tendenču novēršana rada izmaksas un tai ir vajadzīgi spēcīgi kopīgi centieni, bezdarbības un ar to saistīto sociālo seku izmaksas būtu daudz lielākas. Tāpat kā planētas mēroga izaicinājums, arī ES sociālās labklājības modelis — Eiropas projekta stūrakmens — piedzīvo pārmaiņas. Tehnoloģiskās, strukturālās un demogrāfiskās pārmaiņas globalizētā pasaulē maina darba raksturu un liek apšaubīt mūsu solidaritāti, graujot solījumu, ka katrai nākamajai paaudzei ir cerības mantot labāku pasauli nekā iepriekšējai. Tas var arī palielināt apdraudējumu ES pamatvērtībām — demokrātijai, tiesiskumam un pamattiesībām. Pašlaik aptuveni 22,5 % ES iedzīvotāju joprojām ir pakļauti nabadzības vai sociālās atstumtības riskam, un 6,9 % eiropiešu joprojām cieš no smagas materiālās nenodrošinātības. Ienākumu nevienlīdzība ES dalībvalstīs 2017. gadā pirmo reizi kopš finanšu krīzes samazinājās. Tomēr ienākumu nevienlīdzība joprojām ir pārāk liela, un bagātība turpina koncentrēties augstākajā līmenī. Tam ir vairākas sociālas sekas, kas izraisa labklājības un dzīves kvalitātes atšķirības. ES dalībvalstis saskaras arī ar vairākām problēmām attiecībā uz cenas ziņā pieejamas enerģijas nodrošināšanu visiem eiropiešiem, un miljoniem cilvēku ir grūtības savā mājoklī nodrošināt siltumu. Lai gan ES aptuveni 43 miljoni cilvēku katru otro dienu nevar atļauties kvalitatīvu maltīti, mēs izšķērdējam aptuveni 20 % no mūsu pārtikas produkcijas un vairāk nekā pusei ES pieaugušo iedzīvotāju ir liekais svars, kas palielina nopietnus veselības apdraudējumus. Papildu veselības apdraudējums ir rezistence pret antimikrobiāliem līdzekļiem, kas nākamajās desmitgadēs varētu izraisīt vairāk nekā 10 miljonu nāves gadījumu gadā.

Pašlaik joprojām nav pilnīgas līdztiesības starp sievietēm un vīriešiem. Neraugoties uz to, ka sieviešu nodarbinātība ir vēsturiski augstā līmenī un vadošus amatus ieņem vairāk sieviešu nekā jebkad agrāk, citās jomās progress ir apstājies vai situācija ir pat pasliktinājusies. Divpadsmit ES dalībvalstis pēdējo desmit gadu laikā ir regresējušas attiecībā uz dzimumu līdzsvaru, ņemot vērā laiku, ko patērē aprūpei, mājsaimniecības darbiem un sociālajiem pasākumiem. Joprojām pastāv nodarbinātības un darba samaksas atšķirības. Tas ir liels sasniegums, ka Eiropā ir vislielākais paredzamais mūža ilgums pasaulē. Taču pieaugošais vecāka gadagājuma cilvēku skaits un darbspējas vecuma iedzīvotāju skaita samazināšanās rada izaicinājumus sociālekonomiskajam modelim. Novecošana līdz ar ilgdzīvošanu un lielāku hronisku slimību varbūtību var ievērojami ietekmēt publiskās finanses, tostarp veselības aprūpes sistēmas. Tas arī palielinās nevienlīdzības risku starp paaudzēm. Nevienlīdzība un sociālās mobilitātes samazināšanās apdraud mūsu vispārējo ekonomikas attīstību un sociālo kohēziju. ES kopumā ir labi rādītāji attiecībā uz ienākumu nevienlīdzību, bet ne tik labi — attiecībā uz iespēju vienlīdzību. Iespēju nevienlīdzība var kavēt dažu iedzīvotāju grupu sociālo iekļaušanu un iekļaušanos darba tirgū, kas ierobežo izaugsmes izredzes. Nevienlīdzības novēršana ir ļoti svarīga sabiedrībai, lai atbalstītu pāreju uz ilgtspējīgu attīstību. Pieaugošais vilinājums pievērsties izolacionismam un nacionālismam var liecināt par to, ka pārāk daudz eiropiešu nejūtas labi aizsargāti pasaulē, kas, viņiem šķiet aizvien netaisnīgāka. Tomēr ir skaidrs, ka neviena dalībvalsts nav pietiekami liela vai pietiekami spēcīga, lai risinātu starptautiskas problēmas, bet vienota ES var nodrošināt aizsardzību. Nopietnas bažas rada arī nevienlīdzība pasaules mērogā. Tā kā iedzīvotāju skaita pieaugums un dzīves līmenis visā pasaulē ir ļoti atšķirīgs, planētas temperatūra turpina kāpt un ekosistēmas izzūd, mēs neizbēgami piedzīvosim piespiedu pārvietošanas un migrācijas pieaugumu visā pasaulē. Piemēram, tiek lēsts, ka līdz 2050. gadam klimata pārmaiņu un vides degradācijas dēļ simtiem miljonu cilvēku būs spiesti pamest savas mājas. Tas ir skaidrs piemērs tam, kā daudzās sarežģītās problēmas ir savstarpēji saistītas un savstarpēji atkarīgas un kāpēc ir nepieciešama visaptveroša reakcija. Vienkārši nav brīnumlīdzekļa vai viegla risinājuma, lai novērstu lielās un sarežģītās problēmas. Modernizēt mūsu ekonomikas modeli, risināt sociālās problēmas, ar kurām mēs saskaramies, un turpināt veicināt un sekmēt uz noteikumiem balstītu daudzpusēju sadarbību ir ļoti sarežģīts uzdevums. Tomēr šīs sastāvdaļas ir nepieciešamas, lai nodrošinātu sociālo stabilitāti, ļautu attīstīties mūsu ekonomikai un uzlabotu mūsu veselību. Mūsu brīvajai sabiedrībai ir vajadzīga ekonomikas dinamika, pastāvīgi ieguldījumi svarīgās pamattehnoloģijās un izglītībā. Lai nodrošinātu labāku nākotni visiem, mums ir jābūt pilnīgi jaunai pieejai ilgtspējīgai izaugsmei, pamatojoties uz izpratni par to, ka 21. gadsimta dabiskie robežnoteikumi ļoti atšķiras no tiem, kādi tie bija iepriekšējā gadsimtā. Mēs atzinīgi vērtējam šo izaicinājumu.

IAM pēc būtības ir globāli mērķi, kas piemērojami visām pasaules daļām, un mums tā pret tiem arī jāattiecas. Mums ir jāstrādā, raugoties no starptautiskas perspektīvas, rādot piemēru, nosakot globālus standartus un mudinot valstis, nozares un cilvēkus pievienoties šiem centieniem. ES kā pasaules lielākais vienotais tirgus, lielākā tirgotāja un ieguldītāja pasaulē un lielākā attīstības palīdzības sniedzēja var ļoti būtiski ietekmēt panākumus ANO programmas 2030. gadam īstenošanā. Lai veicinātu ilgtspēju, ES jau ir ieviesusi daudzas no vismodernākajām politikas jomām pasaulē. Mums ir jāturpina iet šajā virzienā, taču jāpaātrina temps, lai līdz 2030. gadam nodrošinātu ilgtspējīgu Eiropu. Mēs nevaram atļauties uzlikt atbildību nākamajām paaudzēm, un mūsu rīcībā esošais laiks kļūst aizvien īsāks. Lēmumi, ko mēs pieņemsim vai nepieņemsim nākamajos gados, noteiks, vai mēs varam mainīt šīs tendences. 3Virzībā uz ilgtspējīgu Eiropu līdz 2030. gadam Ilgtspējīga attīstība nozīmē iedzīvotāju dzīves līmeņa uzlabošanu, dodot viņiem reālu izvēli, radot labvēlīgu vidi un izplatot zināšanas un labāku informāciju. Tam vajadzētu radīt situāciju, kurā mums ir “labklājīga dzīve ar pieejamajiem planētas resursiem”, kad mēs gudrāk izmantojam resursus un mums ir moderna ekonomika, kas kalpo mūsu veselībai un labklājībai. Tāpēc mums būtu jāturpina iet virzienā, ko paši sev esam nosprauduši: pāreja uz mazoglekļa, klimatneitrālu, resursu ziņā efektīvu un bioloģiski daudzveidīgu ekonomiku, pilnībā ievērojot ANO programmu 2030. gadam un 17 IAM. Šai pārejai ir jābūt par labu visiem, nevienu nedrīkstam atstāt novārtā un mums ir jānodrošina vienlīdzība un iekļautība. Mūsu ekonomikas izaugsmei ir jābūt mazāk atkarīgai no neatjaunojamiem resursiem, lai mēs maksimāli izmantotu ilgtspējīgi pārvaldītus atjaunojamos resursus un ekosistēmu pakalpojumus. ES jau ir sākusi īstenot šo pāreju. Laikposmā no 2000. līdz 2015. gadam nodarbinātības pieaugums vides nozarē bija straujāks nekā ekonomikā kopumā. Mazoglekļa tehnoloģijas kļūst par nozīmīgu tirdzniecības preci, un ES gūst labumu no ievērojamas pozitīvas tirdzniecības bilances. Laikposmā no 2012. līdz 2015. gadam ES tīrās enerģijas tehnoloģiju eksports sasniedza 71 miljardu EUR un par 11 miljardiem EUR pārsniedza importu. ES jau tagad pierāda, ka ekonomikas izaugsme ir iespējama vienlaikus ar oglekļa emisiju samazināšanu. ES var noteikt standartus pārējai pasaulei, ja tā uzņemsies vadību IAM īstenošanā un pārejā uz ilgtspējīgu ekonomiku, tostarp veicot pārdomātas investīcijas inovācijās un svarīgās pamattehnoloģijās. ES tad būs pirmā, kas gūs labumu no pārejas. Tai būtu arī visspēcīgākās konkurences priekšrocības pasaules tirgū nākotnē. Tas veicinātu spēcīgu dalībvalstu izveidi spēcīgā Savienībā, palīdzot iedzīvotājiem sasniegt savus mērķus mierā un labklājībā un tādējādi īstenojot Eiropas redzējumu. Zaļā izaugsmes nāks par labu visiem (“Green growth would ‘lift all the boats’”) — gan ražotājiem, gan patērētājiem. Tiek lēsts, ka IAM sasniegšana tādās jomās kā pārtika, lauksaimniecība, enerģētika, materiāli, pilsētas, veselība un labklājība varētu pavērt tirgus iespējas vairāk nekā 10 triljonu EUR apmērā. ES mērķis izveidot resursu ziņā efektīvu un klimatneitrālu ekonomiku parādīs, ka pāreja uz zaļo ekonomiku var iet roku rokā ar lielāku labklājību. Lai gūtu panākumus, ES un tās dalībvalstīm ir jāuzņemas vadošā loma zinātnē, tehnoloģijās un mūsdienīgā infrastruktūrā. Mums arī jāveicina jaunu uzņēmējdarbības modeļu izveide, jālikvidē šķēršļi vienotajā tirgū un jāizmanto jaunās tehnoloģijas, piemēram, mākslīgais intelekts. Svarīgi horizontālie veicinātāji, piemēram, pētniecība un inovācija, finanses, cenu veidošana un nodokļi, atbildīga uzņēmējdarbība, jauni uzņēmējdarbības modeļi un izglītība, radīs pareizos apstākļus ilgtspējības pārmaiņām, ja tie būs vērsti uz novatorisku, zaļu, iekļaujošu un sociāli taisnīgu ekonomikas pāreju. Lai to panāktu, ir jāturpina ieguldīt cilvēkos un dažādajās sistēmās, kas ir mūsu sabiedrības pamatā. Ir pierādījies, ka izolētas, sadrumstalotas pieejas nav efektīvas. Mums jāizstrādā visaptverošas un integrētas stratēģijas. Piemēram, vides jautājumus nevar atrisināt tikai ar vides politiku, ja ekonomikas politika turpina veicināt fosilā kurināmā izmantošanu, resursu neefektīvu izmantošanu vai neilgtspējīgu ražošanu un patēriņu. Tāpat ar sociālo politiku nepietiek, lai papildinātu ceturto rūpniecības revolūciju un atbalstītu darbaspēku, ko skar pāreja uz mazoglekļa ekonomiku, tādēļ, lai veidotu nepieciešamo izturētspēju mūsu sabiedrībā, izšķiroša nozīme būs spēcīgai izglītības un apmācības politikai, kā arī pētniecībai un attīstībai. Ir jārīkojas visos līmeņos. Būs jāiesaistās ES iestādēm, dalībvalstīm un reģioniem. Pilsētām, pašvaldībām un lauku apvidiem būtu jākļūst par pārmaiņu virzītājspēku. Iedzīvotājiem, uzņēmumiem, sociālajiem partneriem un pētniecības un zināšanu kopienai būs jāapvieno spēki. ES un tās dalībvalstīm būs jāsadarbojas ar starptautiskajiem partneriem. Lai gūtu panākumus, mums visos līmeņos ir jādarbojas vienā virzienā. 3.1Politikas pamati ilgtspējīgai nākotnei

Ir ārkārtīgi svarīgi, lai visi dalībnieki ES pāreju uz ilgtspējīgu attīstību uzskatītu par prioritāti. Tiem ir jāturpina izstrādāt transversālas politikas programmas, kas pēdējo gadu laikā pieņemtas ES līmenī. ES politikas nozīmīgas daļas jau ir vērstas uz IAM sasniegšanu, bet dalībvalstīm tās joprojām jāīsteno integrētā veidā. Piemēram, izmaksas, ko rada spēkā esošo ES vides tiesību aktu neīstenošana, tiek lēstas aptuveni 50 miljardu EUR apmērā gadā veselības aprūpes un tiešās ar vides aizsardzību saistītās izmaksās. Panākot pilnīgu atbilstību ES noteikumiem vides jomā, tiktu ne tikai panākti lieli ieguvumi videi un mūsu veselībai, bet arī radītas darbvietas. Tāpat tas nozīmē ne tikai paātrināt ilgtspējīgu risinājumu ieviešanu un paplašināt to izmantošanu, bet arī veidot savstarpējās saiknes un palielināt dažādu darba kārtību saskaņotību visos līmeņos. Politikas saskaņotība ir būtisks nosacījums tam, lai nodrošinātu, ka mēs varam sasniegt IAM un nodrošināt ES ilgtermiņa zaļu un integrējošu izaugsmi. Pārliecinoša faktu bāze par ES galvenajām ilgtspējas problēmām un iespējām liecina, ka ir svarīgi koncentrēties uz ražošanu un patēriņu materiālu, produktu, pārtikas, enerģētikas, mobilitātes un būvētās vides jomās, ņemot vērā šo jomu pārmaiņu sociālo ietekmi. Šajās jomās ilgtspējības pārmaiņas ir visvairāk nepieciešamas un ir potenciāli visizdevīgākās ES ekonomikai, sabiedrībai un dabiskajai videi, un tām būs spēcīga pozitīva ietekme visā pasaulē. Šīs jomas nedarbojas izolēti, bet gan ir savstarpēji cieši saistītas un cita citu pastiprina. 3.1.1No lineārās uz aprites ekonomikuArvien lielāka dažādu materiālu un izstrādājumu pieejamība fiziski un cenu ziņā ir vienkāršojusi mūsu dzīvi un veicinājusi dzīves līmeņa paaugstināšanos un dzīves kvalitāti ES. Tomēr mūsu patēriņa kultūras rezultāts ir resursu ieguve pārmērīgos apjomos un pieaugošs spiediens uz dabas kapitālu un klimatu. Mums ir jānodrošina, ka varam turpināt attīstīt mūsu ekonomiku ilgtspējīgā veidā un uzlabot iedzīvotāju dzīves līmeni. Tam būs vajadzīgas jauni materiālu un produktu dizaini, lai mēs būtu pienācīgi sagatavojušies atkārtotai izmantošanai, remontam un reciklēšanai. Tas savukārt ne tikai samazinās atkritumu daudzumu, bet arī vajadzību pēc jaunu resursu ieguves ar lielām finansiālām un ar vidi saistītām izmaksām. Kad produkts – vienalga, vai tas būtu džinsu pāris, viedtālrunis, pārtikas tara vai mēbele – sasniedz dzīves cikla beigas, patiesa aprites ekonomika nodrošina to, ka lielākā daļa tā materiālās vērtības tiek saglabāta; tādējādi tas, ko iepriekš uzskatīja par atkritumiem, var atkal tikt izmantots jaunu produktu ražošanai. Pāreja uz aprites ekonomiku, tostarp uz aprites bioekonomiku, ir milzīga iespēja ilgtspējīgā veidā radīt konkurences priekšrocības. Aprites ekonomikas principu piemērošana visos sektoros un nozarēs sniegs labumu Eiropai ekoloģiskos un sociālajos aspektos, turklāt ekonomiskais ieguvums neto izteiksmē līdz 2030. gadam varētu būt 1,8 triljonu EUR apmērā; šo principu piemērošana līdz 2030. gadam visā ES varētu nodrošināt vairāk nekā 1 miljona