[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 09.08.2006 COM(2006) 446 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS par komiteju darbu 2005. gadā {SEC(2006) 1065} VISPĀRĪGAS PIEZĪMES PAR KOMITOLOĢIJAS SISTĒMU Šis ziņojums ir par komitoloģijas komiteju darbību 2005. gadā. Tas sastāv no ievada daļas, horizontāla pārskata par komiteju darbību un pielikuma, kurā sniegta detalizēta statistika par atsevišķām komitoloģijas komitejām, kas sakārtotas atbilstīgi dažādiem Komisijas dienestiem[1]. Pielikumā sniegti arī paskaidrojumi par komiteju skaita izmaiņām un izņēmuma gadījumiem saistībā ar īpašiem pasākumu projektiem, kā, piemēram, nelabvēlīgi atzinumi, EP rezolūcijas, kas pieņemtas, izmantojot uzraudzības tiesības (skatīt 1.2. punktu), un lietu nodošana Padomei (skatīt 1.3. punktu). Sarunas Padomē (piedaloties arī Eiropas Parlamentam un Komisijai) par Padomes Lēmuma 1999/468/EK pārskatīšanu oficiāli jāpabeidz dažu nedēļu laikā pēc šī ziņojuma iesniegšanas (skatīt 1.5. punktu turpmāk). Sīka informācija par to rezultātiem tiks iekļauta nākamajā gada ziņojumā par 2006. gadu. 1.1 . Komitoloģijas komitejas un to institucionālais konteksts a) Komitoloģijas komiteju institucionālās funkcijas Komitoloģijas komiteju mērķis ir palīdzēt Komisijai īstenot izpildes pilnvaras, ko tai kā likumdevēja piešķīrusi Padome, rīkojoties patstāvīgi, vai kopā ar Eiropas Parlamentu atbilstoši koplēmuma procedūrai. Komitoloģijas komitejām ir trīs kopīgas galvenās iezīmes. Pirmkārt , saskaņā ar Māstrihtas līgumu tās ir veidojis likumdevējs (Padome un Eiropas Parlaments) saskaņā ar pamatakta pieņemšanas laikā spēkā esošajām „likumdošanas” procedūrām, atbilstoši kurām komitejas ir izveidotas, proti - saskaņā ar koplēmuma procedūru. Tādēļ komitoloģijas komiteju juridiskā bāze ir „pamata akts”. Otrkārt , to struktūra un darba metodes vairākos aspektos ir standartizētas. Katra komiteja sastāv no dalībvalstu pārstāvjiem, un to vada Komisijas pārstāvis[2]. Komitejas darbojas saskaņā ar pamata tiesību aktā paredzētajām procedūrām atbilstīgi Padomes „komitoloģijas” Lēmumam 1999/468/EK[3]. Treškārt , saskaņā ar pamata tiesību aktu komitejas sniedz atzinumus par Komisijas iesniegtajiem izpildes pasākumu projektiem un darbojas atbilstoši šim mērķim paredzētajai konsultāciju procedūrai, vadības procedūrai vai regulatīvajai procedūrai. Komitoloģijas komitejas jāatšķir no citām komitejām un ekspertu grupām, ko izveidojusi Komisija un kas tai palīdz īstenot iniciatīvas tiesības vai veikt uzraudzību, koordināciju vai sadarbības uzdevumus ar dalībvalstīm. Šīs padomdevējas iestādes (to ir aptuveni 1 300) nav apskatītas šajā ziņojumā[4]. b) Komitoloģija un caurskatāmība: komitoloģijas dokumentu reģistrs un glabātuve Lēmuma 1999/468/EK 7. pants un Padomes un Komisijas paziņojumi attiecībā uz to (īpaši paziņojumi Nr. 4 un 5) ievieš pasākumus, kas paredzēti komitoloģijas komiteju darbības caurskatāmības uzlabošanai . Lēmuma 1999/468/EK 7. panta 5. punktā noteikts, ka Komisijai jāpublicē reģistrs, kas sniedz norādes uz visiem dokumentiem, kas saistībā ar komitoloģijas procedūrām nosūtīti Eiropas Parlamentam . Šis reģistrs darbojas kopš 2003. gada decembra[5]. Komisija saskaņā ar paziņojumu (Nr. 5) par Padomes Lēmumu 1999/468/EK kā papildu caurskatāmības pasākumu pievienoja reģistram glabātuvi ; tādējādi daudzi Eiropas Parlamentam nosūtītie dokumenti ir tieši pieejami sabiedrībai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 1049/2001 par publisku piekļuvi Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas dokumentiem[6], kas stājās spēkā 2001. gada 3. decembrī. Reģistrā ir norādes par dokumenta pastāvēšanu un būtiskākā atsauces informācija, savukārt glabātuvē pieejams dokuments lejupielādējamā formātā. „Caurskatāmības” Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 3. punkts aizsargā ES iestāžu lēmumu pieņemšanas procesu, kura daļa ir komitoloģijas procedūras. Komisija 2005. gada 17. februārī nolēma, ka tā piemēros šo tiesisko aizsardzību tādā mērā, ka izpildes pasākumu projektiem parasti jākļūst pieejamiem sabiedrībai pēc tam, kad komitejā ir notikusi balsošana [7]. Tikai tad, ja pastāv „sevišķas intereses”, kas noteiktas Regulas (EK) Nr. 1049/2001 4. panta 1. un 2. punktā (t.i., drošības jautājumi vai komerciālās intereses), tiešā piekļuve jāatliek līdz brīdim, kad Komisija ir pieņēmusi galīgo lēmumu par pasākumu pieņemšanu[8]. Pēc galīgās pieņemšanas dokumentiem var piekļūt Komisijas publiskajās datubāzēs un reģistros (skatīt Komisijas sanāksmju protokolus Komisijas dokumentu reģistrā[9]). Kā papildu pasākumu Padomes Lēmuma 1999/468/EK pārskatīšanai (skatīt turpmāk 1.5. punktu) Komisija pašreiz apsver turpmākus reģistra uzlabojumus, lai sniegtu Eiropas Parlamentam caurskatāmāku un saskaņotāku pieeju glabātuvē ietvertajiem dokumentiem. 1.2 . Eiropas Parlamenta uzraudzības tiesības Komisijas pienākums ir informēt Eiropas Parlamentu par komiteju darbu un nosūtīt tam visus izpildes pasākumu projektus saskaņā ar tiesību pamataktiem, kas pieņemti saskaņā ar koplēmuma procedūru (Līguma 251. pants), tādējādi nodrošinot Eiropas Parlamentam iespēju īstenot uzraudzības tiesības, kā noteikts Lēmuma 1999/468/EK 8. pantā. Eiropas Parlaments un Komisija 2000. gada februārī noslēdza Vienošanos par kārtību, kādā piemērojams Padomes Lēmums 1999/468/EK , kas īpaši paredzēta kārtības noteikšanai par to, kā Komisijai jāīsteno uzliktās saistības[10]. Izņemot ārkārtas gadījumus, vienošanās paredz, ka mēneša laikā pēc tam, kad ir saņemts ar koplēmuma procedūru pieņemtā tiesību akta „galīgais” izpildes pasākumu projekts[11], Eiropas Parlaments vajadzības gadījumā var pieņemt rezolūciju (plenārsēdē) saskaņā ar Padomes Lēmuma 1999/468/EK 8. pantu, ja tas uzskata, ka pasākuma projekts pārsniedz pamataktā ietvertās izpildes pilnvaras[12]. Faktiski saskaņā ar iepriekš minētās vienošanās 1. punktu Komisijas dienesti izpildes pasākumu projektu augšupielādē reģistrā vienlaikus ar tā nosūtīšanu dalībvalstīm, gatavojoties komitejas sanāksmei. Tas attiecināms arī uz gadījumiem, ja balsošanu veic ar rakstiskas procedūras palīdzību, nenoturot komitejas sanāksmi saskaņā ar Komitejas procedūras noteikumiem . Pēc balsošanas Komisijas dienestiem (kopš 2004. gada vidus) ir jāaizpilda balsošanas veidlapa, kurā norādīti kopējie balsošanas rezultāti par konkrētu izpildes pasākuma projektu. Tiem arī jānorāda, vai pasākuma projekts pēc komitejas pārbaudes ir grozīts vai nē. Ja izpildes pasākuma projekts ir grozīts, to vēlreiz augšupielādē reģistrā un nosūta Eiropas Parlamentam kopā ar balsošanas veidlapu. Tādējādi Parlaments un sabiedrība (kam šajā komitoloģijas procedūras fāzē parasti būs piešķirta tieša pieeja pasākuma projektam) saņems neatsaucamu informāciju par „galīgo” izpildes pasākuma projektu iepriekš minētās vienošanās 6. punkta nozīmē. Ja izpildes pasākuma projekts nav grozīts, augšupielādē un Eiropas Parlamentam nosūta tikai balsošanas veidlapu. Sākotnējo augšupielādēto izpildes pasākuma projekta versiju tad uzskata par galīgo projektu. a) Eiropas Parlamenta 2005. gadā pieņemtās rezolūcijas Eiropas Parlaments 2005. gadā pieņēma divas rezolūcijas[13], kurās tas apgalvoja, ka Komisija, pieņemot konkrētus izpildes pasākumus, ir pārsniegusi tai piešķirtās izpildes pilnvaras. Abas rezolūcijas attiecās uz vides nozari un jo īpaši uz Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/95/EK par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu elektriskās un elektroniskās iekārtās (bīstamu vielu ierobežošanas direktīva) atkritumu politikas jomā (skatīt precīzas atsauces šā ziņojuma pielikuma nodaļā par vides statistiku). Komisija atbildēja uz 2005. gada 12. aprīlī pieņemto pirmo rezolūciju (B6-0218/2005), paužot uzskatu, ka Eiropas Parlamenta tiesības pārbaudīt, vai Komisija nav pārsniegusi tai piešķirtās pilnvaras, neattiecas uz pamatojumu, saskaņā ar kuru piešķir atbrīvojumus no bīstamo vielu ierobežošanas direktīvā noteiktajām prasībām. Pēc tam, kad Komisija bija atkārtoti pārbaudījusi lēmuma projekta sagatavošanas darbu un izpētījusi pieejamo informāciju (pētījumu, apspriedes ar iesaistītajām personām un diskusijas Tehnisko pielāgojumu komitejā), tā secināja, ka pasākuma projekta pieņemšana atbilst bīstamo vielu ierobežošanas direktīvas noteikumiem. Otra rezolūcija, kas tika pieņemta 2005. gada 6. jūlijā (B6-0392/2005), attiecās uz Komisijas 2005. gada 5. jūnijā pieņemto Padomes lēmuma projektu, ar ko groza bīstamo vielu ierobežošanas direktīvas pielikumu, lai uz bīstamo vielu deka-BDE , kas ir bīstama viela no polibromdifenilēteru (PBDE) grupas, vairs netiktu attiecināti minētās direktīvas 4. panta 1. punkta ierobežojumi, nolūkā pielāgot direktīvu tehnikas attīstībai[14]. Eiropas Parlaments savā rezolūcijā necitēja Padomes Lēmuma 1999/468/EK 8. pantu, bet gan lēmuma 5. panta 5. punktu, tomēr tas uzskatīja, ka Komisija ir pārkāpusi savas izpildes pilnvaras, jo pēc tā uzskatiem minētajam pasākumam būtu bijis nepieciešams tiesību akta priekšlikums, kas pieņemts saskaņā ar koplēmuma procedūru. Tā kā Padomē netika panākts kvalificēta vairākuma atbalsts, sākotnējo lēmuma projektu 2005. gada 13. oktobrī pieņēma Komisija, neraugoties uz Parlamenta rezolūciju; tā rezultātā Eiropas Parlaments iesniedza Eiropas Kopienas Tiesā prasību pret Komisiju, lai pasludinātu Komisijas lēmumu par spēkā neesošu (lieta C-14/06; skatīt 1.4. punktu turpmāk). Komisija nepamatoja lēmuma pieņemšanu Parlamentam, jo Parlamenta rezolūcija bija adresēta Padomei (kurai lieta tobrīd bija nodota). Komisija aizstāvēja savu pozīciju Tiesā un gaida Tiesas nolēmumu. b) Eiropas Parlamentam nosūtīto dokumentu pārbaude Eiropas Parlaments pirmajā rezolūcijā, kas tika pieņemta 2005. gada 12. aprīlī, aicināja Komisiju arī rūpīgi pārbaudīt visus iesniegtos izpildes pasākumu projektus kopš reģistra darbības uzsākšanas 2003. gada decembrī. Komisija ziņoja par šīs pārbaudes rezultātiem Eiropas Parlamentam ar 2005. gada 20. jūlija paziņojumu. Atsevišķās precīzi noteiktās politikas nozarēs ir radies zināms skaits kļūmju (50 pasākumu projekti absolūtā izteiksmē). Jāatzīmē, ka 2005. gadā tikai pieņemti vairāk nekā 2 000 pasākumu projektu; tas nozīmē, ka kļūmes ir atklātas tikai 1% gadījumu no visām lietām gada laikā. Izrādījās, ka kļūdas ir radušās, piemērojot tā saucamās saskaņošanas regulas [15], ar kurām aptuveni 140 pamatdokumenti tika saskaņoti ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK. Jo īpaši kopš Regulas (EK) Nr. 1882/2003 stāšanās spēkā 2003. gada 20. novembrī uz vairākiem tiesību aktiem tika attiecināta koplēmuma procedūra, un tāpēc visi saistītie izpildes pasākumu projekti turpmāk ir jāiesniedz Eiropas Parlamentam atbilstīgi tā uzraudzības tiesībām[16]. Komisija ierosināja Eiropas Parlamentam ex-post kontroli visos gadījumos, kad ir atklātas kļūmes, kas deva iespēju attiecīgajām Parlamenta komitejām pārbaudīt minētos izpildes pasākumus. Komisija arī piedāvāja Eiropas Parlamentam atcelt jebkuru pasākumu, ko tas pieprasītu atcelt, un arī atcēla Komisijas 2005. gada 24. janvāra Lēmumu 2005/63/EK, ar ko groza II pielikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem[17]. Turklāt Komisija ieviesa pastiprinātus iekšējās kontroles mehānismus tās administratīvajās procedūrās, lai izvairītos no līdzīgām problēmām nākotnē. 1.3 . Lietu nodošana Padomei Kopā 2005. gadā Padomei tika nodotas 11 lietas. Saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK pasākumu projekti ir jānodod Padomei, ja Komisija atbilstoši regulatīvajai procedūrai nav ieguvusi nepieciešamo balsu vairākumu, lai apstiprinātu izpildes pasākuma projektu, vai, ja atbilstoši vadības procedūrai tā saskaras ar iebilstošu kvalificētu balsu vairākumu. 2005. gadā nodotās 11 lietas bija saistītas ar četrām politikas nozarēm: veselība un patērētāju aizsardzība (5), vide (4), Europe Aid (1) un statistika (1). Šis rādītājs ir tikai neliela procentuālā daļa (mazāk nekā 0,5%) no izpildes pasākumiem, ko Komisija ir pieņēmusi atbilstīgi vadības vai regulatīvajai procedūrai (2 637)[18]. Kopējais rādītājs 2005. gadā absolūtā izteiksmē ir mazāks nekā 2004. gadā (kad Padomei tika nodotas 14 lietas). Ir vērts norādīt, ka 6 no 10 nodotajām lietām 2005. gadā ir Komisijas lēmumu projekti par atļauju tirgot ģenētiski modificētus produktus (veselības un patērētāju aizsardzības nozarē un vides nozarē). To, ka tik daudz nodoto lietu ir saistītas ar politiku ģenētiski modificēto organismu (ĢMO) jomā, var izskaidrot ar dalībvalstu atšķirīgajiem uzskatiem par standartiem, kas piemērojami jauno produktu zinātniskajam novērtējumam (skatīt konkrētas piezīmes šā ziņojuma pielikuma nodaļās par veselības un vides aizsardzības un vides nozares statistiku). 1.4. Tiesas judikatūra[19] a) 2005. gada 25. oktobra spriedums (“FETA” siers) Eiropas Kopienu Tiesa 2005. gada 25. oktobra spriedumā[20] apvienotajās lietās C-465/02 un C-466/02, Vācija un Dānija (kuras atbalsta Francija un Apvienotā Karaliste) kā prasītājas pret Eiropas Komisiju (kuru atbalsta Grieķija), noraidīja prasību atcelt Komisijas 2002. gada 14. oktobra Regulu (EK) Nr. 1829/2002[21], ar ko groza pielikumu Regulai (EK) Nr. 1107/96 attiecībā uz nosaukumu „FETA”. Komisija pienācīgi reģistrēja nosaukumu „FETA” kā aizsargātu cilmes vietas nosaukumu atbilstīgi Padomes 2003. gada 8. aprīļa Regulai Nr. 692/2003, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (galvenais tiesību akts)[22]. Viens no Vācijas valdības argumentiem bija tāds, ka regulatīvā komiteja ir pārkāpusi procedūras noteikumus, kas paredzēti galvenā tiesību akta 15. pantā. Dokumenti, kurus regulatīvajai komitejai bija jāizskata 2001. gada 20. novembra sanāksmē, netika iesniegti Vācijas valdībai 14 dienas pirms šīs sanāksmes un par tiem arī netika ziņots vācu valodā. Tā kā komiteja līdz šai sanāksmei nebija pieņēmusi savus procedūras noteikumus, Tiesa izskatīja attiecīgos nosacījumus procedūras standartnoteikumos, kurus Komisija ir pieņēmusi 2001. gada 31. janvārī[23]. Šo procedūras standartnoteikumu 3. panta 1. punktā ir paredzēts, ka priekšsēdētājam ir jāuzaicina delegācijas uz sanāksmi un jānosūta citi attiecīgie dokumenti ne vēlāk kā 14 kalendāra dienas līdz sanāksmes datumam. Tomēr, kaut arī tika konstatēts, ka Vācijas valdība dokumentus saņēma vēlāk par noteiktajām 14 kalendāra dienām un nesaņēma tos vācu valodā[24], Tiesa piemēroja situācijai pastāvošo tiesu praksi, saskaņā ar kuru šāds procesuāls pārkāpums var būt par pamatu Komisijas galīgi pieņemta akta atcelšanai tikai tad, ja šī pārkāpuma neesamības gadījumā process būtu noslēdzies ar citu rezultātu[25]. Šādas situācijas šajā prāvā nebija, jo attiecīgajā sanāksmē komitejas locekļus lūdza iesniegt savus apsvērumus tikai par Komisijas aptaujas rezultātiem, savukārt Komisijas regulas projekts tika izskatīts pēc tam 2002. gada maija sanāksmē[26]. b) Eiropas Parlamenta prasība pret Komisiju (“deca-BDE”) Eiropas Parlaments 2006. gada 11. janvārī iesniedza Eiropas Kopienu Tiesā prasību pret Komisiju, pieprasot atcelt Komisijas 2005. gada 13. oktobra Lēmumu 2005/717/EK (skatīt iepriekš 1.2. punktu). Eiropas Parlaments apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi bīstamo vielu ierobežošanas direktīvā paredzētos nosacījumus, jo tā ir atļāvusi deka-BDE īpašos lietojumos pretēji minētajā direktīvā noteiktajam aizliegumam, un tādējādi ir pārkāpusi savas izpildes pilnvaras. Eiropas Parlaments uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu zinātnisko pierādījumu novērtēšanā, nav ievērojusi piesardzības principu un, attiecinot atbrīvojumu uz visiem deka-BDE polimēru lietojumiem bez izņēmumiem, ir pārkāpusi samērīguma principu[27]. Komisija apstrīd izvirzītos argumentus. Lieta tiek izskatīta Eiropas Kopienu Tiesā. 1.5 . Turpmākā notikumu gaita a) Esošās komitoloģijas sistēmas reforma Komisijas priekšlikumā par pārskatīto regulatīvo procedūru[28] ir paredzēts, ka, veicot to izpildes pilnvaru uzraudzību, ko Komisijai ir piešķīris Eiropas Parlaments un Padome atbilstīgi koplēmuma procedūrai (Līguma 251. pants), Eiropas Parlamentam un Padomei būs vienlīdz svarīga loma. Minētie izpildes pasākumi ir tie, ar kuriem pielāgo vai plaši īsteno koplēmuma tiesību aktus. Atbilstīgi EK Līguma 202. pantam Komitoloģijas Lēmuma (1999/468/EK) pārskatīšanai ir nepieciešama konsultācija ar Eiropas Parlamentu un vienprātība Padomē. Padomes Apvienotās Karalistes prezidentūra (2005. gada otrā puse) 2005. gada septembrī izveidoja „Prezidentūras draugu grupu”, lai apspriestu ierosināto reformu. Šīs grupas sanāksmes regulāri notika Padomes Apvienotās Karalistes prezidentūras laikā un tai sekojošās Austrijas prezidentūras laikā 2006. gada pirmajā pusē. Eiropas Parlaments ir pilnvarojis divus tā locekļus, Joseph Daul (Francija/PPE, Komiteju vadītāju konferences priekšsēdētājs) un Richard Corbett (Apvienotā Karaliste/PSE, ziņotājs par komitoloģiju Konstitucionālo jautājumu komitejā ( AFCO )), lai tie risinātu politisko dialogu ar Padomes prezidentūru un Komisiju. Šo sarunu rezultātā trīs iestādes līdz Austrijas prezidentūras beigām panāca vienošanos par Padomes Lēmuma 1999/468/EK grozīšanu, lai ieviestu tajā jaunu „regulatīvo procedūru ar uzraudzību”. Šo jauno procedūru piemēros vispārēja rakstura izpildes pasākumiem, ar kuriem groza pamataktu, kas pieņemti saskaņā ar koplēmuma procedūru, mazāk būtiskos elementus. Eiropas Parlamentam tiek piešķirtas veto tiesības attiecībā uz šādu izpildes pasākumu būtību un tādējādi ievērojami paplašinātas tā kontroles tiesības pār izpildes pilnvarām, kas Komisijai ir piešķirtas atbilstoši komitoloģijas procedūrai. b) Paplašināšanās 2005. gada 25. aprīlī tika parakstīts Pievienošanās līgums ar Bulgāriju un Rumāniju. Līdzīgi pieejai, kas tika piemērota attiecībā uz desmit jaunajām dalībvalstīm laikā pirms to pievienošanās 2004. maijā, Bulgārijai un Rumānijai no 2005. gada 26. aprīļa tika piešķirts aktīvā novērotāja statuss, un tās var piedalīties komitejas sanāksmēs[29]. Pašreizējo kandidātvalstu – Turcijas un Horvātijas[30], kopš 2005. gada decembra arī Bijušās Dienvidslāvijas Maķedonijas Republikas – dalību turpina organizēt saskaņā ar Komisijas paziņojumu Padomei par „Kandidātvalstu līdzdalību Kopienas programmās, aģentūrās un komitejās”[31]. Darbību horizontālais pārskats 2.1 . Komiteju skaits Ir būtiski atšķirt komitoloģijas komitejas no citām organizācijām, jo īpaši no „ekspertu grupām”, ko dibinājusi pati Komisija. Pēdējās nodarbojas ar politikas sagatavošanu un īstenošanu, savukārt komitologijas komitejas piedalās tiesību aktu izpildē. Šis pārskats pievēršas vienīgi komitoloģijas komitejām. Komitoloģijas komiteju skaits ir aprēķināts pa darbības nozarēm uz 31.12.2005. (I tabula). Salīdzinājumam doti iepriekšējā gada skaitļi (2004. gada 31. decembris). I TABULA – kopējais komiteju skaits Politikas nozare | 2004. gads | 2005. gads | Uzņēmējdarbība (ENTR) | 29* | 32 | Nodarbinātība un sociālās lietas (EMPL) | 6 | 6 | Lauksaimniecība (AGRI) | 30 | 31 | Enerģētika un transports (TREN) | 39 | 38 | Vide (ENV) | 35 | 32 | Pētniecība (RTD) | 3 | 3 | Informācijas sabiedrība (INFSO) | 9* | 10 | Zivsaimniecība (FISH) | 3 | 3 | Iekšējais tirgus (MARKT) | 11 | 10 | Reģionālā politika (REGIO) | 2 | 2 | Nodokļu un muitas savienība (TAXUD) | 10 | 10 | Izglītība un kultūra (EAC) | 9 | 7 | Veselība un patērētāju aizsardzība (SANCO) | 13 | 15 | Tiesiskums, brīvība un drošība (JLS) | 10 | 13 | Ārējās attiecības (RELEX) | 3 | 3 | Tirdzniecība (TRADE) | 11 | 12 | Paplašināšanās (ELARG) | 2 | 3 | EuropeAid (AIDCO) | 9 | 8 | Humanitārā palīdzība (ECHO) | 1 | 1 | Eiropas statistika (ESTAT) | 7 | 8 | Budžets (BUDG) | 2 | 2 | Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) | 1 | 1 | KOPĀ | 245 | 250 | *ENTR un INFSO komiteju skaits 2004. gadā ar atpakaļejošu datumu bija jāsamazina par 1, jo šajās politikas nozarēs uzskaitītās struktūras pieder divām komitejām pētniecības nozarē. Šie skaitļi norāda uz komitoloģijas procedūru relatīvo nozīmi dažādās politikas nozarēs. Enerģētikas un transporta (38), uzņēmējdarbības (32), vides (32) un lauksaimniecības (31) jomās vēl arvien ir visvairāk komiteju. Šie politikas sektori ar 133 komitejām no kopējā skaita 250 veido vairāk nekā pusi no visām komitejām. Komisijas centieni samazināt komiteju skaitu ir bijuši sekmīgi. Kaut arī komiteju kopējais skaits 2005. gada beigās ir nedaudz lielāks nekā 2004. gadā, tas tomēr atbilst Komisijas mērķim, ka šim skaitlim nevajadzētu pārsniegt 250. Kaut arī likumdevējs ir nodibinājis jaunas komitejas dažās politikas jomās, kuru aktivitāte ir paaugstinājusies (piemēram, „ tiesiskums, brīvība un drošība ” un “ veselība un patērētāju aizsardzība ”), citās politikas jomās komiteju skaits ir sarucis sakarā ar tiesiskās sistēmas pārstrukturēšanu. Komiteju skaita palielināšanās vai samazināšanās noteiktās politikas nozarēs ir saistīta ar atbildības jomu nodošanu no viena Komisijas dienesta otram. Detalizēta informācija par komiteju izveidi, likvidēšanu un apvienošanu ir dota katras politikas nozares tabulas piezīmēs pielikumā. 2.2 . Atzinumu un izpildes pasākumu skaits Tāpat kā iepriekšējie ziņojumi, šis ziņojums sniedz vispārējus skaitļus par komiteju sniegtajiem oficiālajiem atzinumiem [32] un tiem sekojošiem izpildes pasākumiem (t.i., tiesību aktiem, administratīvajiem un finansēšanas lēmumiem), kurus ir pieņēmusi Komisija. Šie skaitļi norāda uz komiteju tiešajiem “rezultātiem” (II tabula). Kopējais komiteju sniegtais atzinumu skaits 2005. gadā ir 2 582 (salīdzinājumā ar 2 777 atzinumiem 2004. gadā); Komisijas pieņemto izpildes pasākumu skaits bija 2 654 (salīdzinājumā ar 2 625 pasākumiem 2004. gadā). II TABULA – atzinumu un izpildes pasākumu skaits (2005. GADĀ) Atzinumi | Izpildes pasākumi | Atzinumi | Izpildes pasākumi | ENTR | 69 | 55 | EAC | 56 | 55 | EMPL | 9 | 1 | SANCO | 303 | 303 | AGRI | 1 321 | 1 481 | JLS | 16 | 15 | TREN | 36 | 32 | RELEX | 2 | 2 | ENV | 50 | 47 | TRADE | 14 | 12 | RTD | 202 | 202 | ELARG | 83 | 83 | INFSO | 86 | 85 | AIDCO | 139 | 124 | FISH | 19 | 9 | ECHO | 50 | 50 | MARKT | 13 | 12 | ESTAT | 30 | 21 | REGIO | 12 | 12 | BUDG | 7 | 6 | TAXUD | 61 | 47 | OLAF | 2 | 0 | Lielais skaits izpildes pasākumu , kas pieņemti atsevišķās politikas nozarēs ( lauksaimniecībā (1 481), veselības un patērētāju aizsardzībā (303), pētniecībā (202), EuropAid (124) un informācijas sabiedrībā (85)), vēlreiz norāda uz Komisijas darba intensitāti šajās jomās, kas tai deleģētas ar komitoloģijas procedūru starpniecību[33]. Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, jāatzīmē ievērojams pieaugums informācijas sabiedrības jomā (34 izpildes pasākumi 2004. gadā), savukārt samazinājums ir vērojams izglītības un kultūras jomā (55 izpildes pasākumi 2005. gadā, salīdzinot ar 115 pasākumiem 2004. gadā). Citas horizontālās tabulas ir redzamas pielikumā (III tabulā norādīts komiteju skaits pēc procedūrām un IV tabulā – sanāksmju skaits). [1] Pielikums ir sniegts kā atsevišķs Komisijas dienestu darba dokuments. [2] Juridiski komiteju “locekles” un balsstiesību īstenotājas ir dalībvalstis nevis personas, kas tās pārstāv. [3] OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp. [4] Komisija ir izveidojusi Ekspertu grupu reģistru, kas ir pieejams EUROPA serverī: http://ec.europa.eu/secretariat_general/regexp/ [5] Skatīt tīmekļa vietni: http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regcomito/registre.cfm?CL=en Reģistrā ir iekļauti dokumenti no 2003. gada vidus. [6] OV L 145, 31.5.2001., 43. lpp. [7] Saskaņā ar komitejas procedūras noteikumiem balsošanu var veikt kārtējā komitejas sanāksmē vai ar rakstveida procedūru. [8] Piekļuvi var pat liegt, lai ievērotu konfidencialitāti. [9] http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/regdoc/registre.cfm?CL=en [10] OV L 256, 10.10.2000., 19. lpp. Ar šo vienošanos aizstāj iepriekšējās vienošanās: 1988. gada Plumb/Delors nolīgumu, 1996. gada Samland/Williamson nolīgumu un 1994. gada pagaidu vienošanos. [11] Vispirms projektus nosūta pirms komitejas sēdes un, ja tos sēdē būtiski groza, tos nosūta vēlreiz. [12] Pamatakts ar koplēmuma procedūru (Līguma 251. pants) jāpieņem Padomei un Eiropas Parlamentam. [13] Pirmā rezolūcija tika pieņemta 2005. gada 12. aprīlī (B6-0218/2005), otrā – 2005. gada 6. jūlijā (B6-0392/2005). [14] OV L 271, 15.10.2005., 48. lpp. Komisijas lēmuma sākotnējo projektu Atkritumu komiteja noraidīja 2005. gada 19. aprīlī; izpildes pasākums attiecīgi tika iesniegts Padomei. [15] Jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 29. septembra Regula (Ek) Nr. 1882/2003 (OV L 284, 31.10.2003., 1. lpp.), ar ko Padomes Lēmumam 1999/468/EK pielāgo noteikumus par komitejām, kuras palīdz Komisijai īstenot tai piešķirtās ieviešanas pilnvaras, kas noteiktas dokumentos, uz kuriem attiecas EK Līguma 251. pantā minētā procedūra (koplēmuma procedūra). [16] Šī notikumu virkne, kur pamata tiesību aktiem jāsāk piemērot koplēmuma procedūra, varētu būt iespējams nevērības cēlonis tādā nozīmē, ka atbildīgie dienesti nepievērsa uzmanību jaunajam pienākumam iesniegt pasākumu projektus, kas saistīti ar tiem galvenajiem tiesību aktiem, kuri to politikas nozarēs tika saskaņoti ar iepriekš minēto „saskaņošanas regulu”. [17] OV L 25, 28.1.2005., 73. lpp. Tiesību akts, ar kuru atceļ lēmumu par nolietotiem transportlīdzekļiem: 2005/437/EK, OV 152, 15.6.2005., 18. lpp.; Tiesību akts, ar kuru atkārtoti pieņem lēmumu par nolietotiem transportlīdzekļiem: 2005/438/EK, OV 152, 15.6.2005., 19. lpp. [18] Kopā 2 654 izpildes pasākumi (skatīt II tabulas piezīmes) mīnus 17 izpildes pasākumi, kas pieņemti atbilstīgi konsultāciju procedūrai. [19] No 2005. gada tiks paziņoti visi EKT spriedumi un Tiesā iesniegtās prasības tā gada laikā, par kuru sastāda ziņojumu. [20] Tiesas prakses apkopojumā vēl nav publicēts; skatīt piezīmi OV C 86, 8.4.2006., 1. lpp. [21] OV L 277, 15.10.2002., 10. lpp. [22] OV L 99, 17.4.2003., 1. lpp. [23] OV C 38, 6.2.2001., 3. lpp. [24] 2001. gada 9. novembrī, skatīt sprieduma 35. punktu. [25] Skatīt sprieduma 37. punktu. [26] Skatīt sprieduma 38. punktu. [27] Skatīt paziņojumu OV C 86, 8.4.2006., 11. lpp. [28] Priekšlikums Padomes Lēmumam, ar ko groza Padomes Lēmumu 1999/468/E , ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (COM (2002) 719 galīgais, pieņemts 11.12.2002. Šis priekšlikums tika grozīts 2004. gada aprīlī – COM (2004), galīgais, 22.4.2004. - , lai iekļautu tajā Eiropas Parlamenta tehniskos grozījumus (rezolūcija tika pieņemta 2.9.2003. (P5-TA(2003)0352)). [29] Komisijas 2005. gada 23. marta lēmums – C(2005)874 (7. pants). [30] Bulgārija un Rumānija tagad ir valstis, kas pievienojas. [31] COM(1999) 710 galīgā redakcija, pieņemts 20.12.1999. Skatīt arī „Komisijas paziņojumu Padomei un Parlamentam par gatavošanos Rietumbalkānu valstu dalībai Kopienas programmās un aģentūrās” (COM (2003) 748, galīgā redakcija, pieņemts 3.12.2003.). [32] Ieskaitot labvēlīgus un nelabvēlīgus atzinumus, par ko notikusi oficiāla balsošana regulatīvās un vadības procedūras gadījumos. Lietas, kurās „nav atzinuma” (vai „atzinumu neesamība”), t.i., kad oficiāla balsošana ir notikusi, bet nav panākts nepieciešamais (kvalificētais) vairākums, šajos skaitļos nav iekļautas. [33] Jāatzīmē, ka tikai pieņemto aktu skaits pats par sevi vēl nenorāda uz pieņemto lēmumu politisko, ekonomisko vai finansiālo nozīmi.