LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 317/49

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Neurbanizētu teritoriju nākotne zināšanu sabiedrībā”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2009/C 317/08)

Ziņotājs: Sergio SANTILLÁN CABEZA

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2008. gada 10. jūlijā saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Neurbanizētu teritoriju nākotne zināšanu sabiedrībā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomikas un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 24. jūnijā. Ziņotājs — Santillán kgs.

Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 455. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 15. un 16. jūlijā (16.jūlija sēdē) vienprātīgi pieņēma šo atzinumu.

1. Eiropas lielā daudzveidība.

1.1. Eiropas Savienībā ir neparasti bagāta teritoriālā daudzveidība un unikāla apdzīvotības struktūra. Tas ietekmē gan to iedzīvotāju dzīves kvalitāti, kas dzīvo pilsētās, tuvu lauku rajoniem, gan šādu lauku rajonu iedzīvotāju dzīves kvalitāti, jo viņiem ir iespēja viegli piekļūt pakalpojumiem. Turklāt arī no resursu izmantošanas viedokļa šāds iedzīvotāju izvietojums ir efektīvāks, jo iespējams izvairīties no grūtībām, kas raksturīgas lielām aglomerācijām, kā arī no augsta enerģijas patēriņa un zemes izmantošanas līmeņa, pilsētu teritorijām izplešoties. Iedzīvotāju izvietojumam būs vēl lielāka nozīme, īstenojot pasākumus, lai pielāgotos klimata pārmaiņām vai tās novērstu (1).

Lai atšķirtu lauku apgabalus no pārējiem apgabaliem, ESAO nosaka atšķirību starp vietējām administratīvajām vienībām (LAU 1. vai 2. līmenis) un reģioniem (NUTS 3. līmenis). Vietējā administratīvā vienība ir lauku teritorija, ja iedzīvotāju blīvums tajā ir zemāks par 150 iedzīvotājiem uz km2. Reģioni (NUTS 3) atšķiras ar pakāpi, kādā tie atbilst lauku teritorijas kritērijiem, t.i., ar lauku vietējās teritoriālajās vienībās dzīvojošo iedzīvotāju proporcionālo skaitu.

1.2.1. ESAO turklāt atšķir trīs dažādu veidu reģionus:

— reģioni ar dominējošu laukos dzīvojošo īpatsvaru: vairāk nekā 50 % iedzīvotāju dzīvo lauku kopienās;

— reģioni ar būtisku laukos dzīvojošo īpatsvaru: 15 % līdz 50 % iedzīvotāju dzīvo lauku kopienās;

— reģioni ar dominējošu pilsētās dzīvojošo īpatsvaru: mazāk kā 15 % iedzīvotāju dzīvo lauku kopienās.

Vairāk nekā 50 % no 25 valstu ES teritorijas uzskatāmi par lauku teritoriju.

1.2.2. Eurostat nosaka trīs veidu teritorijas, ņemot vērā urbanizācijas līmeni:

— blīvi apdzīvota teritorija: blakusesošu vietējo administratīvo vienību kopums, ja katrā no tām iedzīvotāju blīvums pārsniedz 500 iedzīvotāju uz vienu km2, un kopējais iedzīvotāju skaits ir vismaz 50 000 iedzīvotāju;

— vidēji apdzīvota teritorija: blīvi apdzīvotai teritorijai nepiederošu blakusesošu vietējo administratīvo vienību kopums, ja katrā no tām iedzīvotāju blīvums pārsniedz 100 iedzīvotāju uz vienu km2 un kopējais iedzīvotāju skaits ir vismaz 50 000, vai arī attiecīgā teritorija atrodas blakus blīvi apdzīvotai teritorijai;

— mazapdzīvota teritorija: blakusesošu vietējo administratīvo vienību kopums, kas nepieder ne blīvi apdzīvotai teritorijai, ne vidēji apdzīvotai teritorijai (2).

— Lielākajā daļā dalībvalstu viena “vietējā administratīvā vienība” atbilst vienai komūnai vai vienai pašvaldībai. Mazapdzīvotās teritorijas veido gandrīz 84 % no 25 valstu ES (3) kopējās teritorijas.

2. Pilsētu un lauku teritorijas: kontrastējoša attīstība.

2.1. Gadiem ilgi valdīja vispārējs uzskats, ka plašāki centieni pētniecības un izstrādes jomā ES dos iespēju risināt globalizācijas radītās problēmas. Turklāt Lisabonas stratēģijā ir iekļauts precīzi definēts mērķis ieguldījumus pētniecības un izstrādes jomā palielināt līdz 3 % no IKP.

2.2. Reģionu potenciāls būtu jāanalizē plašāk; reģioni atšķiras, jo tiem ir dažādas demogrāfiskās iezīmes (atšķirīgs iedzīvotāju novecošanas līmenis), socioloģiskās īpatnības (cilvēku kapitāls), saimnieciskie faktori (kapitāla un kvalificēta darbaspēka kustība, un tādējādi arī daļas ar nodokļiem apliekamās bāzes mobilitāte), kā arī ražošanas struktūra (pagātnes mantojums, spēja piesaistīt investīcijas).

2.3. Lai gan lauku teritorijas nevar viennozīmīgi saistīt ar panīkumu, bet vidēji apdzīvotos apgabalus — ar attīstību (4), kopumā galvenokārt reģioni ar būtisku laukos dzīvojošo īpatsvaru (ar 17,9 % Eiropas iedzīvotāju) un vidēji apdzīvotie apgabali (37,8 % jeb kopā 55,7 % iedzīvotāju) atrodas neizdevīgākā stāvoklī. Turklāt dalībvalstīs ar zemāku ienākumu līmeni atšķirības starp pilsētu teritorijām un neurbanizētām teritorijām ir vairāk izteiktas (5).

2.4. Pēdējos gados izveidoti vai pilnveidoti daudzi instrumenti jauninājumu veicināšanai (FP7, PIC, Jeremie, kopīgas iniciatīvas tehnoloģiju jomā, pirmtirgi, utt.). Minētie pasākumi ir atzīstami, bet tie “kontrastē” ar zināmu ieinteresētības trūkumu reģionos, kuriem nav iespēju veicināt šīs iespējas, cerot uz pozitīvu rezultātu.

2.5. Tā kā saimnieciskā darbība galvenokārt koncentrējas pilsētās, ir jāmeklē iespējas panākt līdzsvaru zināšanu sabiedrības attīstībā.

3. Ierosinājumi panākt līdzsvaru, lai atbalstītu neurbanizētos reģionus.

3.1. Augstas kvalitātes vispārējas nozīmes pakalpojumi sociālās un teritoriālās kohēzijas nodrošināšanai.

3.1.1. Paziņojumā par vispārējas nozīmes pakalpojumiem (6) Eiropas Komisija apņēmās “iesniegt Parlamentam vispusīgu “liberalizācijas” analīzi [un] (…) ziņot par protokola piemērošanas panākumiem pirms stājas spēkā jaunais līgums. Turklāt tā sniegs ziņojumu par sociālajiem pakalpojumiem ik pa diviem gadiem, kas būs kā instruments saziņai ar ieinteresētām personām”. EESK uzskata, ka Komisijai būtu īpaši svarīgi analizēt liberalizācijas iespējamo ietekmi uz teritoriālo kohēziju. Minētajai analīzei būtu jānodrošina dati, kas apkopoti, ņemot vērā teritoriālo pašvaldību piederību lauku apvidiem vai pilsētām un ņemot vērā iedzīvotāju attieksmi.

3.1.2. Neurbanizētos reģionos nodrošināt Pamattiesību hartā noteikto veselības aprūpes pakalpojumu pieejamību (35. pants) var būt īpaši sarežģīti, ņemot vērā kvalificēta personāla, atbilstošas infrastruktūras un budžeta līdzekļu trūkumu. Tādēļ Komisijai būtu jāuzsāk apspriedes ar vietējo pašvaldību un Eiropas darba devēju un arodbiedrību apvienību pārstāvjiem, lai varētu izvērtēt iespējas izstrādāt atbilstošus instrumentus (vienošanās ar sociālajiem partneriem, valsts atbalsts un Kopienas iniciatīvas), lai minētajā nozarē rosinātu jaunu dinamiku.

3.2. Informācijas sabiedrība un zināšanu sabiedrība.

3.2.1. Lai gan minētie jēdzieni reizēm tiek jaukti, zināšanu sabiedrības (cilvēces ideāla vai tās attīstības posma) koncepcija un informācijas sabiedrības (informācijas un saziņas tehnoloģiju plaša mēroga izmantošanas) koncepcija ir jāskata atsevišķi. Informācija ir tikai viens zināšanu apgūšanas instruments.

3.2.2. Izglītība ir visnozīmīgākais faktors virzībā uz zināšanu sabiedrību. Neurbanizētās teritorijās stāvokli ietekmē demogrāfiskās pārmaiņas (emigrācija, demogrāfiskā slodze, iedzīvotāju novecošana, utt.). Katru gadu apgabalos, kur nenotiek strauja attīstība, skolēnu trūkuma dēļ ir jāslēdz mazās skolas. Tas var veicināt tendenci pamest skolu, jo vecāki vēlas pārcelties uz dinamiskākiem reģioniem, ņemot vērā tādus aspektus kā attīstība, darba vietu izveide, skolas un pieejamās pakalpojumu infrastruktūras (7).

3.2.3. Attiecībā uz pieaugušo ar vidējo vai augstāko izglītību procentuālo skaitu jānorāda, ka ES turpina mazināties reģionu ar dominējošu laukos dzīvojošo īpatsvaru un vidēji apdzīvotu apgabalu atšķirība no reģioniem ar dominējošu pilsētās dzīvojošo īpatsvaru. Minētajā jomā stāvoklis Ziemeļeiropas valstīs un atsevišķās jaunajās dalībvalstīs (FR, NL, FI, IE, BE, PL, CZ, HU) ir labāks (atšķirība mazāka par 10 punktiem), un dažās valstīs izglītības līmenis lauku apvidos ir augstāks nekā pilsētās (UK, DE, AT). Vislielākās atšķirības (vairāk par 20 punktiem) ir Vidusjūras reģiona valstīs (GR, ES, IT, PT).

3.2.4. Pieaugušo, kuri piedalās profesionālās apmācības programmās (mūžizglītības programmas), procentuālais īpatsvars ir samēra neliels (apmēram 12 % ES-25), un tas neliecina par īpašu atšķirību starp lauku apvidiem un pilsētām. Dažās valstīs atbalsts pieaugušo apmācībai ir liels (DK, ES, NL, AT, SL, SK, SE, UK), savukārt citās tas ir mazāks. Lauku apvidos pieaugušo līdzdalības līmenis apmācības pasākumos nedaudz pieaug, salīdzinot ar pilsētām (8).

3.2.5. Lai gan mācību iestādes netāla atrašanās vieta palielina tuvumā esošo lauku apvidu jauniešu iespējas izvēlēties studijas, attālums līdz akadēmiskajiem centriem nešķiet būtisks šķērslis augstākās izglītības iegūšanai, bet var radīt grūtības karjeras izvēlē.

3.2.6. Eiropas Komisija norāda, ka vairākās dalībvalstīs netiek īstenoti atbilstoši pasākumi, lai samazinātu priekšlaicīgu skolas pamešanu un veicinātu mūžizglītību saskaņā ar Lisabonas stratēģijā izvirzītajiem mērķiem.

3.3. E-mācības un platjoslas pakalpojumu nozīme (9).

3.3.1. Liela apjoma izdevumu pētniecībai un izstrādei koncentrācija diezgan ierobežotā skaitā ES reģionu rada bažas: 70 % attiecīgo līdzekļu tiek izmantoti Vācijā, Francijā un Apvienotajā Karalistē. Aprēķini par izdevumiem pētniecībai un izstrādei katrā reģionā liecina, ka 35 reģionos pētniecības un izstrādes projektu koncentrācija pārsniedz Lisabonas stratēģijā noteikto mērķi (10).

3.3.2. EESK uzsver, ka galvenais nosacījums, lai lauku apvidos un Eiropas mazajās pilsētās mūžizglītības jomā izmantotu informācijas un komunikācijas tehnoloģijas, pirmām kārtām ir ES un dalībvalstu valdību atbalsts platjoslas interneta pieslēgumiem (11), kas nodrošina e-mācību sistēmu pieejamību.

3.3.3. Ciparu abonentlīniju platjoslas pārklājums (DSL) 2007. gada decembrī tika nodrošināts vidēji 98 % iedzīvotājiem pilsētās, savukārt lauku rajonos pārklājums bija pieejams tikai 70 % ES 27 iedzīvotāju (12).

3.3.4. Platjoslas tīkla pieejamība ir daļa no plašākas stratēģijas, kuras mērķis ir nodrošināt, ka elektroniskos pakalpojumus atzīst par sabiedriskajiem pakalpojumiem (13). Īpaša uzmanība veltāma pakalpojumu izmaksām, kas dažās dalībvalstīs ir ļoti augstas.

3.4. Nodarbinātība un ģeogrāfiskā atrašanās vieta.

3.4.1. Pašreiz satiksmes sastrēgumu radītās problēmas negatīvi ietekmē 10 % no Eiropas autoceļu tīkla, jo īpaši lielos autoceļus, kuri savieno nomaļos reģionus, kam ir dzīvojamo rajonu funkcijas, ar pilsētu centriem, kur šo reģionu iedzīvotājiem ir darbs. Tas katru gadu izmaksā 0,5 % no IKP. Lai mazinātu minēto problēmu, Komisija pēc konsultācijām ar sociālajiem partneriem vairāk varētu atbalstīt tāldarbu. Tādējādi šo elastdrošības elementu varētu izmantot teritoriālās kohēzijas atbalstam, jo tiktu veicināta uzņēmējdarbība vietējā līmenī un mazinātos izmaksas vides jomā (14).

3.4.2. Darba meklēšanas efektivitāte varētu pazemināties, palielinoties attālumam līdz darba vietai (vērtējot ceļā pavadīto laiku un attiecīgās izmaksas) jo iedzīvotājiem ir mazāk informācijas par darba iespējām tālu no mājām (15).

Mājoklis, ūdensapgāde, elektrība, gāze un cita veida kurināmais: % no kopējā patēriņa (2005. gads)

Strādnieki Ierēdņi Pašnodarbinātie Bezdarbnieki Pensionāri Citi nestrādājošie Minimālo un maksimālo rādītāju starpība Starpība starp vidējiem rādītājiem par nestrādājošajiem un nodarbinātajiem be Beļģija 26,3 22,5 36,3 29,9 23,7 13,8 5,6 dk Dānija 27,8 25,6 28,7 33,1 7,5 5,7 de Vācija 29,9 27 27,6 35,8 32,5 35,5 8,8 6,4 ie Īrija 20,3 21,1 22,3 25 30,4 28,3 10,1 6,7 gr Grieķija 22,1 22,1 20,6 24,7 29 31,5 10,9 6,8 es Spānija 26,3 28,9 26,9 29,5 35 34,9 8,7 5,8 fr Francija 25,8 23,2 22 30,9 31,1 33,4 11,4 8,1 it Itālija 25,8 27,2 26,6 28,1 34,2 35,3 9,5 6,0 lu Luksemburga 29,6 27,4 30,9 32,9 34,9 34,2 7,5 4,7 nl Nīderlande 23,6 22,3 24,3 32 32,8 28,8 10,5 7,8 at Austrija 22,2 20,7 21,5 27,1 24,3 23,4 6,4 3,5 pt Portugāle 26,3 27,1 30,6 31,7 5,4 3,5 fi Somija 25 23 26,6 34,4 35,6 27,1 12,6 7,5 se Zviedrija 28,4 27,5 32,9 35,5 30,8 8 5,1 uk Apvienotā Karaliste 27,9 25,4 25,4 39,5 39,7 34,8 14,3 11,8 Avots: Eurostat aprēķini

3.4.3. Tomēr nomaļajām teritorijām to relatīvais tālums var radīt dažas priekšrocības saistībā ar mājokli un dzīves kvalitāti. Attīstības potenciāls vēl aizvien ir ievērojams, sevišķi kohēzijas valstīs, jo, ienākumiem pieaugot par 1 %, par 0,7 % vai 0,8 % palielinās mājsaimniecību izmantotā dzīvojamā platība, ja ņem vērā cenas ietekmi.

3.4.4. Jānorāda uz tādu parādību kā pilsētu teritoriju izplešanās (urban sprawl), kas ir īpaši raksturīga valstīs un reģionos ar augstu iedzīvotāju blīvumu, dinamisku ekonomikas attīstību vai attīstības iespējām, izmantojot struktūrfondu līdzekļus. Pavisam laika posmā no 1990. līdz 2000. gadam pilsētu teritorijas ir paplašinājušās par vairāk nekā 8 000 km2, kas vairāk nekā trīs reizes pārsniedz Luksemburgas teritoriju (16). Pilsētu attīstība ir ietekmējusi arī bioloģisko daudzveidību.

3.5. Kultūras tūrisms kā attīstības faktors.

3.5.1. Tūrisms veido 3 % līdz 8 % no dalībvalstu IKP. Minētajā nozarē ES ir nodarbināti 9 miljoni cilvēku. Tūrisms ir arī “citu ekonomikas nozaru — rūpniecības (īpaši ar modi saistītās nozares), transporta, lauksaimniecības, tirdzniecības un citu pakalpojumu jomu dzinējspēks” (17).

3.5.2. Mākslas mantojuma veicināšana, izstādes un citi pasākumi, vīna un gastronomijas tūrisms, lauksaimniecības tūrisms, kino tūrisms un tematiskie parki var izrādīties būtiski ienākumu un nodarbinātības avoti. EESK vēlētos atsaukties uz nesenajiem ierosinājumiem saistībā ar minēto iespēju veicināšanu šajā nozarē.

3.5.3. Šajā sakarā būtu lietderīgi uzsvērt Natura 2000 (18) ietvaros īstenotās iniciatīvas.

4. Pilsētu tīkli atvieglo IKT izplatību.

4.1. Lisabonas līgumā paredzēta jauna saimnieciskās un sociālās kohēzijas dimensija, proti, teritoriālā kohēzija. Visaptverošs ekonomikas un sociālās attīstības redzējums var būt rezultatīvs tikai tad, ja to papildina uz teritorijas plānošanu balstīta pieeja, jo tas ir galvenais teritoriālās kohēzijas instruments, kurā ņemta vērā informācijas un komunikācijas tehnoloģiju ietekme.

4.2. Publiskajās iniciatīvās jāņem vērā visas ģeogrāfiskās teritorijas. Lai sasniegtu jauno teritoriālās kohēzijas mērķi, lauku teritorijām nepieciešama pastiprināta saikne ar mazām un vidēji lielām pilsētām. Mazo un vidēji lielo pilsētu tīkli var sekmēt un tiem jāsekmē teritoriālā kohēzija, kalpojot par starpposmu procesā, kas virzīts uz IKT izplatīšanu laukos.

5. Secinājumi un ieteikumi.

5.1. “Nē!”nolemtībai! Neurbanizētajām teritorijām ir nākotne. ES ir daudz lauku apgabalu, kuros dzīves kvalitātes līmenis ir ļoti augsts. Reģionos, kuri ir nelabvēlīgākā stāvoklī, atbilstošas infrastruktūras nodrošināšana, pasākumi izglītības līmeņa paaugstināšanas jomā, efektīva informācijas un komunikācijas tehnoloģiju izmantošana cita starpā var ievērojami veicināt uzņēmējdarbību (19), progresu un uzlabot dzīves kvalitāti lauku teritorijās vidēji apdzīvotos apgabalos.

5.2. Lauku un pilsētu reģionu saiknes stiprināšana. Gadu desmitiem ilgi pilsētu un lauku attīstību uzskatīja par atšķirīgām jomām. Tradicionāli lauku attīstības politikā tika pievērsta uzmanība vienīgi lauksaimniecības ražojumiem. Tomēr laiki mainās, lauku reģionu un pilsētu sadarbība aizvien vairāk paplašinās, ierastā atšķirība ir mazāk pamanāma, un robežšķirtne starp laukiem un pilsētu ir mazāk izteikta. Tāpēc ir vajadzīga integrēta pieeja attīstības politikām (20).

5.3. Informācijas un komunikācijas tehnoloģiju potenciāls lauku apvidos. Struktūrfondu un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) ietvaros ir iekļautas īpašas programmas informācijas un komunikācijas tehnoloģiju veicināšanai lauku apvidos, bet, lai novērstu pašreizējo plaisu, vajadzīgi intensīvāki pasākumi, kas paredzēti lauku saimniecībām, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, mikrouzņēmumiem, jauniešiem, sievietēm (jo īpaši, lai veicinātu lauku sieviešu uzņēmējdarbību, gados vecākiem darba ņēmējiem un nelabvēlīgām grupām) (21). Vidēji lielu un mazu pilsētu tīkli sekmē teritoriālo kohēziju un tehnoloģisko inovāciju lauku apgabalos.

5.4. Struktūrfondi ir universāli instrumenti. Daļa no perspektīviem pasākumiem varētu būt padziļināts debates par minēto reģionu nākotni. Tās palīdzētu labāk regulēt struktūrfondu līdzekļu sadali, lai pastiprinātu to ietekmi un, vajadzības gadījumā, ierosinātu jaunu pieeju.

5.5. Pilsoniskās sabiedrības līdzdalība. Tas, ka 27 valstu ES pastāv liela daudzveidība, var kavēt lauku reģionu attīstības mērķu efektīvu sasniegšanu, ja tos nosaka centralizēti. Tādēļ ir ļoti svarīgi iesaistīt lauku reģionu pilsonisko sabiedrību to politiku izstrādē, kas ietekmēs iedzīvotāju nākotni (22).

5.6. Atbilstoši rādītāji. Kā jau EESK norādījusi, būtu lietderīgi izstrādāt “reprezentatīvāku kohēzijas rādītāju, kas papildus IKP iekļautu arī tādus aspektus kā nodarbinātības līmenis, bezdarba līmenis, sociālās aizsardzības līmenis, vispārējas nozīmes pakalpojumu pieejamība, utt” (23).. Minētos rādītājus varētu papildināt ar citiem rādītājiem, kas attiecas uz ieņēmumu atšķirībām (Gini koeficients vai kvintiļu attiecība) vai CO2 emisiju (uz vienu iedzīvotāju vai laika posmā kopš 1990. gada). Kopumā jāatzīst, ka ir ļoti svarīgi pilnveidot ES statistikas instrumentus, jo īpaši NUTS līmenī, un veicināt Eurostat un valstu statistikas biroju ciešāku sadarbību, lai iespējami ātrāk būtu pieejami vispilnīgākie un precīzākie dati (24) (25).

Briselē, 2009. gada 16. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Visā Eiropā ir apmēram 5 000 mazpilsētu un gandrīz 1 000 lielpilsētu, kuras ir tautsaimniecības, sociālās un kultūras dzīves centri.. Šajā samērā biezajā pilsētu tīklā ir maz ļoti lielu pilsētu. ES tikai 7 % iedzīvotāju dzīvo pilsētās, kurās iedzīvotāju skaits pārsniedz 5 miljonus, salīdzinot ar 25 % ASV, un tikai 5 ES pilsētas ir 100 pasaules lielāko pilsētu skaitā. Zaļā grāmata par teritoriālo kohēziju, COM(2008) 616 galīgā redakcija.

(2) Tādu vietējo administratīvo vienību kopums, kuru kopējā teritorija ir mazāka par 100 km2 un kur nav atbilstīgs iedzīvotāju blīvuma līmenis, bet kuru pilnībā iekļauj blīvi apdzīvota teritorija vai vidēji apdzīvota teritorija, uzskatāms par tās daļu. Ja šis kopums atrodas starp blīvi apdzīvotu teritoriju un vidēji apdzīvotu teritoriju, to uzskata par vidēji apdzīvotas teritorijas daļu.

(3) Reģioni: Statistikas gadagrāmata 2006 (dati par 2000.–2004. gadu) 162.lpp.

(4) Laika posmā no 1995. līdz 2004. gadam IKP izaugsme pārsniedza vidējo līmeni apmēram 43 % reģionu ar būtisku laukos dzīvojošo īpatsvaru, salīdzinot ar 36 % reģionu ar būtisku pilsētās dzīvojošo īpatsvaru un 39 % vidēji apdzīvotu teritoriju.

(5) Ceturtais ziņojums par ekonomisko un sociālo kohēziju, COM (2007) 273 galīgā redakcija.

(6) “Vispārējas nozīmes pakalpojumi, tostarp vispārējas nozīmes sociālie pakalpojumi: jauns Eiropas uzdevums”, COM(2007) 725 galīgā redakcija.

(7) EESK ir ierosinājusi izveidot demogrāfisku fondu minēto problēmu risināšanai.

(8) Elena Saraceno, “Delivering quality education to rural regions”. Innovative service delivery: Meeting the challenges of Rural Regions. [“Kvalitatīvas izglītības nodrošināšana lauku reģionos”. Novatorisku pakalpojumu sniegšana: risināt lauku reģionu problēmas], Ķelne, 2008. gada 3. un 4. aprīlī.

(9) Skatīt EESK atzinumu par tematu “Konkurētspējīgi Eiropas reģioni, izmantojot pētniecību un jauninājumus: ieguldījums izaugsmē un darba vietu radīšanā”, OV C 211, 19.8.2008., 1. lpp.

(10) Šajos 35 reģionos pētniecības un izstrādes izdevumi veido 46 % no kopējā ES 27 apjoma un divas reizes pārsniedz to daļu IKP. Braunšveigā (DE) izdevumi pētniecības un izstrādes jomā ir visaugstākie — 7 % no IKP, un 12 citos reģionos tie pārsniedz 4 %. Ceturtais ziņojums par kohēziju, COM(2006) 28 galīgā redakcija.

(11) Platjoslas piekļuve platjoslas internetam: komunikācijas kanāls ar lielu jaudu, kas dod iespēju ātri un viegli piekļūt informācijai un e-apmācību sistēmām, (avots: http://www.elearningeuropa.info).

(12) Komisijas paziņojums “Piekļuves uzlabošana modernajām informācijas un sakaru tehnoloģijām laukuapvidos”, COM(2009) 103 galīgā redakcija. Zems pārklājuma apjoms lauku apvidos saglabājas Slovākijā (39 %), Polijā (43 %), Grieķijā (50 %) un Latvijā (65 %), kā arī Bulgārijā un Rumānijā.

(13) Skatīt EESK pašiniciatīvas atzinumu par tematu “ITatbalstītas mūžizglītības ieguldījums Eiropas konkurētspējā, rūpniecības pārmaiņās un sociālā kapitāla attīstībā”, OV C 318, 23.12.2006., 20. lpp.

(14) Vairāk nekā 50 % degvielas tiek patērēts sastrēgumu vai nepareizas braukšanas dēļ. Tiek lēsts, ka kopējās izmaksas vides jomā (atmosfēras piesārņojums, troksnis un globālā sasilšana) transporta nozarē ir 1,1 %. (Skatīt Eiropas Komisijas 2001. gadā publicētās Transporta baltās grāmatas vidusposma pārskatu, COM(2006) 314 galīgā redakcija, 22.06.2006.).

(15) Y. Zenou, “Les inégalités dans la ville”, Villes et économie, La documentation française, [“Nevienlīdzība pilsētās” izdevumā “Pilsētas un ekonomika”. Dokumenti franču valodā], 2004. gads.

(16) Eiropas Vides aģentūra, Urban Sprawl in Europe: the Ignored Challenge, 2006. gads.

(17) Skatīt EESK pašiniciatīvas atzinumu par tematu “Tūrisms un kultūra: divi izaugsmes faktori”, OV C 110, 9.5.2006., 1. lpp.

(18) Padomes 1992. gada 21. maija Direktīva Nr. 92/43/EEK par savvaļas faunas un floras dabisko biotopu saglabāšanu.

(19) Piemērs: atjaunīgās enerģijas ražošana, ieskaitot vēja enerģiju, var būt būtisks ienākumu avots lauku reģionos.

(20) Reģionālās politikas ĢD 2009. gada janvārī par minēto jautājumu organizēja semināru, kurā tika uzsvērti veiksmīgas lauku un pilsētu sadarbības piemēri. Piemērs: Skane-Blekinge darbības programma Zviedrijā. Skatīt “Urban-Rural linkages fostering sustainable development in Europe”. Inforegio.

(21) Komisijas paziņojums par tematu “Piekļuves uzlabošana modernajām informācijas un sakaru tehnoloģijām laukuapvidos”, COM(2009) 103 galīgā redakcija.

(22) Skatīt EESK pašiniciatīvas atzinumu par tematu “Nepieciešamība kopīgi rīkoties ES līmenī, lai stiprinātu pilsonisko sabiedrību lauku rajonos, īpašu uzmanību veltot jaunajām dalībvalstīm”, OV C 175, 28.7.2009., 37. lpp.

(23) Skatīt EESK pašiniciatīvas atzinumu par tematu “Tālāk par IKP — ilgtspējīgas attīstības kritēriji”, OV C 100, 30.4.2009., 53. lpp.

(24) Kad 2005. gadā tika publicēta atjauninātā Lisabonas stratēģija, Eiropadome norādīja, ka minētā stratēģija ir jāskata plašākā, ilgtspējīgas attīstības aspektā, apmierinot šodienas prasības un neapdraudot nākamo paaudžu iespējas. Eiropadome atkārtoti uzsvēra savu atbalstu ilgtspējīgai attīstībai kā vissvarīgākajam principam visās ES politikās un pasākumos. Skatīt Eiropadomes 2005. gada jūnija sanāksmes secinājumus.

(25) Skatīt EESK atzinumu par tematu “Ceturtais ziņojums par ekonomisko un sociālo kohēziju”, OV C 120, 16.5.2008., 73. lpp.