EIROPAS KOMISIJA Briselē, 7.12.2022 COM(2022) 702 final 2022/0408(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko saskaņo konkrētus maksātnespējas tiesību aspektus (Dokuments attiecas uz EEZ) {SEC(2022) 434 final} - {SWD(2022) 395 final} - {SWD(2022) 396 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Šī iniciatīva, par kuru tika paziņots 2020. gada septembrī, ir daļa no Komisijas prioritātes turpināt veidot kapitāla tirgu savienību (KTS), kas ir svarīgs projekts turpmākai finanšu un ekonomikas integrācijai Eiropas Savienībā. Saskaņotu maksātnespējas režīmu trūkums jau sen ir atzīts par vienu no galvenajiem šķēršļiem brīvai kapitāla apritei ES un lielākai ES kapitāla tirgu integrācijai. Eiropas Parlaments, Padome, Komisija un Eiropas Centrālā banka (ECB) 2015. gadā kopīgi identificēja maksātnespējas tiesības kā svarīgu jomu, lai panāktu “patiesu” KTS. Tāds konsekvents viedoklis bija arī starptautiskajām institūcijām, piemēram, Starptautiskajam Valūtas fondam (SVF) un daudzām domnīcām. SVF 2019. gadā līdzās pārredzamībai un regulējuma kvalitātei atzina maksātnespējas praksi par vienu no trim galvenajiem šķēršļiem lielākai kapitāla tirgus integrācijai Eiropā. ECB ir vairākkārt uzsvērusi nepieciešamību “novērst būtiskos trūkumus un atšķirības starp maksātnespējas regulējumiem (..) ārpus Maksātnespējas, pārstrukturēšanas un otrās iespējas direktīvas projekta”, jo “efektīvāki un saskaņotāki maksātnespējas tiesību akti [līdztekus citiem pasākumiem] var uzlabot noteiktību ieguldītājiem, samazināt izmaksas un atvieglot pārrobežu investīcijas, vienlaikus padarot riska kapitālu pievilcīgāku un pieejamāku uzņēmumiem”. Maksātnespējas noteikumi ir sadrumstaloti pa valstīm. Tāpēc tie sniedz atšķirīgus rezultātus dažādās dalībvalstīs, un jo īpaši atšķiras tas, cik tie ir efektīvi, ņemot vērā laiku, kas nepieciešams uzņēmuma likvidācijai, un vērtību, ko galu galā ir iespējams atgūt. Dažās dalībvalstīs tas izraisa ilgstošas maksātnespējas procedūras un zemu vidējo atgūšanas vērtību likvidācijas gadījumos. Atšķirības valstu režīmos rada arī juridisku nenoteiktību attiecībā uz maksātnespējas procedūru rezultātiem un lielākas informācijas iegūšanas un apgūšanas izmaksas pārrobežu kreditoriem, salīdzinot ar izmaksām, kas rodas kreditoriem, kuri darbojas tikai iekšzemē. Dažādās dalībvalstīs maksātnespējas procedūru rezultāti būtiski atšķiras — vidējais atgūšanas laiks svārstās no 0,6 līdz 7 gadiem, bet tiesas izmaksas — no 0 līdz 10 %. Korporatīvo aizdevumu vidējā atgūšanas vērtība ES 2018. gadā bija 40 % no neatmaksātās summas saistību neizpildes brīdī, bet mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) tā bija 34 %. Zemas atgūšanas vērtības, ilgas maksātnespējas procedūras un augstas procedūru izmaksas ietekmē ne tikai uzņēmuma likvidācijas efektivitāti. Tās ir primārs ieguldītāju vai kreditoru apsvērums, nosakot riska prēmijas līmeni, ko viņi paredz atgūt no investīcijām. Jo mazāk efektīvs ir maksātnespējas režīms, jo lielākas prēmijas prasītu ieguldītāji, ja viss pārējais nemainās. Augsta riska prēmija palielina uzņēmuma kapitāla izmaksas un, ja risks ir sevišķi augsts, attur ieguldītājus no kredīta piešķiršanas. Tas savukārt ierobežo uzņēmumam pieejamā finansējuma izvēli un plašākā nozīmē ierobežo tā iespējas iegūt izmaksu ziņā pieejamu finansējumu, lai paplašinātu savu darbību. ES 10–20 % no 120 000 līdz 150 000 maksātnespējas lietu gadā bija saistīti ar pārrobežu kredīta izsniegšanu. Atšķirīgie maksātnespējas režīmi visā ES ir īpaša problēma pārrobežu ieguldītājiem, kuriem, novērtējot iespēju veikt investīcijas ārpus savas mītnes dalībvalsts, iespējams, būtu jāņem vērā 27 dažādi maksātnespējas režīmi. Konkurences apstākļi nav vienlīdzīgi, jo līdzīgas investīcijas dalībvalstīs ar efektīvākiem maksātnespējas režīmiem tiek uzskatītas par pievilcīgākām nekā dalībvalstīs ar mazāk efektīviem maksātnespējas režīmiem, kas rada būtisku šķērsli pārrobežu kapitāla plūsmai un vienotā kapitāla tirgus darbībai ES. Uzņēmumiem dalībvalstīs, kurās ir efektīvāki maksātnespējas regulējumi, visticamāk, ir arī piekļuve lētākam finansējumam, kas rada tiem konkurences priekšrocību salīdzinājumā ar citu dalībvalstu uzņēmumiem. Turklāt atšķirīgie maksātnespējas režīmi dalībvalstīs attur ieguldītājus no investīciju apsvēršanas dalībvalstīs, kuru tiesiskās sistēmas šiem ieguldītājiem nav tik labi zināmas. Jo īpaši tas attiecas uz tiem ieguldītājiem, kuriem trūkst resursu, lai novērtētu 27 dažādus maksātnespējas režīmus. Tas samazina kopējo pārrobežu investīciju potenciālu ES, ierobežojot ES kapitāla tirgu dziļumu un plašumu un mazinot KTS projekta vispārējos panākumus. Pašreizējā enerģētikas krīze un ierobežotā fiskālā telpa valsts subsīdijām nākotnē var palielināt to uzņēmumu skaitu, kas aiziet no tirgus. Vairāk uzņēmumu var nonākt situācijā, kad to parādsaistību apmērs izrādīsies neatmaksājams. Turklāt jaunākās norises ekonomikā liecina, ka ES ekonomika joprojām ir neaizsargāta pret ievērojamiem satricinājumiem un apdraudējumiem. To gadījumā efektīvāki un labāk saskaņoti maksātnespējas noteikumi ES palielinātu spēju absorbēt šādus ekonomikas satricinājumus. Šādi noteikumi arī palīdzētu ierobežot negatīvo ietekmi (un ieguldītāju izmaksas), ko rada nesakārtotas likvidācijas darbības. Pamatscenārijā maksātnespējas lietas aizvien apdraudēs tiesu sistēmu veiktspēju, taču netiks īstenoti risinājumi, lai risinātu problēmas, kas saistītas ar ilgstošām un neefektīvām tiesvedībām, zemākām atgūšanas vērtībām un galu galā mazāku kreditēšanu un ekonomikas strukturālo pielāgošanos. Ja maksātnespējas režīmos nebūs lielākas konverģences, pārrobežu investīciju un pārrobežu uzņēmējdarbības attiecību potenciāls netiks izmantots. Ir vajadzīga rīcība ES līmenī, lai būtiski samazinātu maksātnespējas režīmu sadrumstalotību. Tas atbalstītu dalībvalstu maksātnespējas noteikumu mērķelementu konverģenci un radītu vienotus standartus visās dalībvalstīs, tādējādi veicinot pārrobežu investīcijas. ES līmeņa pasākumi nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un novērstu lēmumu par pārrobežu investīcijām izkropļojumus, ko izraisa nepietiekama informācija par maksātnespējas režīmu struktūru un atšķirības tajos. Tas palīdzētu veicināt pārrobežu investīcijas un konkurenci, vienlaikus aizsargājot vienotā tirgus pareizu darbību. Tā kā atšķirības maksātnespējas režīmos ir viens no galvenajiem šķēršļiem pārrobežu investīcijām, šā šķēršļa novēršana ir ļoti svarīga, lai Eiropas Savienībā izveidotu vienotu kapitāla tirgu. •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Šis priekšlikums ir pilnībā saskanīgs ar citiem ES tiesību aktiem šajā politikas jomā, it īpaši ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/1023 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2015/848, jo ar to tiek risinātas problēmas, kas netiek risinātas ar citiem spēkā esošajiem tiesību aktiem. Tādējādi šī ES rīcība novērš īstu nepilnību tiesiskajā regulējumā. Direktīva (ES) 2019/1023 ir mērķorientētas saskaņošanas instruments, kurā galvenā uzmanība ir pievērsta diviem konkrētiem procedūru veidiem: pirmsmaksātnespējas procedūrām un bankrotējušu uzņēmēju parādsaistību dzēšanas procedūrām. Abas procedūras bija jaunas, un tās nebija iekļautas maksātnespējas regulējumos lielākajā daļā dalībvalstu. Preventīvās pārstrukturēšanas procedūras (Direktīvas (ES) 2019/1023 II sadaļa) ir shēmas, kas pieejamas finansiālās grūtībās nonākušiem parādniekiem, pirms tie kļūst maksātnespējīgi, proti, kamēr pastāv vienīgi maksātnespējas iespējamība. Tās pamatojas uz to, ka ir daudz lielāka iespēja izglābt grūtībās nonākušus uzņēmumus, ja parādsaistību pārstrukturēšanas instrumenti tiem ir pieejami agrīnā posmā, pirms tie kļūst pavisam maksātnespējīgi. Direktīvas (ES) 2019/1023 par preventīvās pārstrukturēšanas regulējumu minimālie saskaņošanas standarti attiecas tikai uz uzņēmumiem, kas vēl nav maksātnespējīgi, un to mērķis ir novērst tādu uzņēmumu maksātnespējas procedūras, kuru pastāvētspēju joprojām var atjaunot. Tie nerisina situāciju, kad uzņēmums kļūst maksātnespējīgs un ir jāierosina tā maksātnespējas procedūra. Minimālie standarti attiecībā uz otro iespēju uzņēmējiem, kas cietuši neveiksmi (Direktīvas (ES) 2019/1023 III sadaļa), neattiecas uz maksātnespējas procedūru norisi. Tā vietā tie attiecas uz maksātnespējīgo uzņēmēju parādsaistību dzēšanu maksātnespējas rezultātā, un tos varētu raksturot kā maksātnespējas izraisīto seku regulējumu, kas tomēr nesaskaņo pašas maksātnespējas tiesības. Regula (ES) 2015/848 tika pieņemta uz tiesu iestāžu sadarbības pamata civillietās un komerclietās (LESD 81. pants). Ar Regulu (ES) 2015/848 tika ieviesti vienoti noteikumi par starptautisko jurisdikciju un piemērojamām tiesībām, kas pārrobežu maksātnespējas gadījumos noteica, kurā dalībvalstī ir jāsāk maksātnespējas procedūra un kuri tiesību akti ir jāpiemēro. Paralēli pastāvēja vienoti noteikumi, kas nodrošināja, ka to tiesu spriedumi, kuru jurisdikcijā ir šādas lietas, tiek atzīti un vajadzības gadījumā izpildīti visu dalībvalstu teritorijā. Regula (ES) 2015/848 neietekmē valstu maksātnespējas tiesību aktu saturu. Ar tiem nosaka piemērojamās tiesības, bet neparedz minēto tiesību pazīmes vai minimālos standartus. Tāpēc tā nenovērš atšķirības dalībvalstu maksātnespējas tiesībās (un no tām izrietošās problēmas un izmaksas). •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Šis priekšlikums ir pilnībā saskanīgs ar Komisijas prioritāti turpināt veidot KTS un jo īpaši ar KTS rīcības plāna 11. darbību un turpmāko Komisijas paziņojumu par KTS. 2020. gada KTS rīcības plānā tika paziņots, ka Komisija ierosinās leģislatīvu vai neleģislatīvu iniciatīvu par minimālu saskaņošanu vai konverģences palielināšanu nebanku uzņēmumu maksātnespējas tiesību aktu mērķjomās, lai padarītu maksātnespējas procedūru rezultātus paredzamākus. Priekšsēdētāja U. fon der Leiena 2021. gada 15. septembrī savā nodomu vēstulē, kas adresēta Parlamentam un Padomes prezidentūrai, paziņoja par iniciatīvu par dažu maksātnespējas procedūru materiālo tiesību aspektu saskaņošanu, kas ir iekļauta Komisijas darba programmā 2022. gadam. Komisijas paziņojumā par KTS, kas publicēts 2021. gada novembrī, tika paziņots par gaidāmo direktīvu uzņēmumu maksātnespējas jomā, ko, iespējams, papildinās Komisijas ieteikums. Priekšlikums ir pilnībā saskanīgs arī ar konkrētām valstīm adresētajiem ieteikumiem, kas tika sniegti Eiropas pusgada kontekstā nolūkā uzlabot valstu maksātnespējas režīmu efektivitāti un ātrumu un kā rezultātā dažās dalībvalstīs tika veiktas reformas maksātnespējas jomā.

Priekšlikums ir saskanīgs arī ar Padomes Direktīvu 2001/23/EK, jo netiek pārkāpts princips, ka darbinieki nepatur savas tiesības, ja uzņēmuma īpašumtiesību nodošana tiek veikta maksātnespējas procedūru ietvaros. Direktīvas 2001/23/EK 5. panta 1. punktā jo īpaši ir noteikts, ka, ja vien dalībvalstis neparedz citādi, tad 3. un 4. pantu par darbinieku tiesību aizsardzību nepiemēro attiecībā uz uzņēmuma īpašumtiesību nodošanu, kur pret personu, kas nodod īpašumtiesības, uzsākta bankrota procedūra vai citas maksātnespējas procedūras, kas sāktas nolūkā veikt minētās personas aktīvu realizāciju un atrodas kompetentas valsts iestādes uzraudzībā. Priekšlikums ir pilnībā saskanīgs ar šo noteikumu, regulējot “iepriekšsagatavotas procedūras”. Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas spriedumu Heiploeg lietā šajā priekšlikumā jo īpaši ir precizēts, ka iepriekšsagatavotu procedūru likvidācijas posms ir uzskatāms par bankrota vai maksātnespējas procedūru, kas uzsākta nolūkā veikt personas, kura nodod īpašumtiesības, aktīvu realizāciju kompetentas valsts iestādes uzraudzībā Direktīvas 2001/23/EK 5. panta 1. punkta nozīmē. Priekšlikums ir saskanīgs arī ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/35/EK, kuras mērķis ir ierobežot vides aizsardzības saistību uzkrāšanos un nodrošināt principa “piesārņotājs maksā” ievērošanu. Direktīvā 2004/35/EK dalībvalstīm ir uzdots veikt pasākumus, lai atbalstītu to, ka attiecīgie ekonomikas un finanšu tirgus dalībnieki pilnveido finansiālā nodrošinājuma instrumentus un tirgus, ietverot finanšu mehānismus maksātnespējas gadījumā, nolūkā ļaut uzņēmējiem izmantot finanšu garantijas, lai segtu viņu saistības saskaņā ar Direktīvu 2004/35/EK. Šo mehānismu mērķis ir nodrošināt prasījumu izpildi pat gadījumos, kad parādnieks kļūst maksātnespējīgs. Priekšlikums neierobežo pasākumus, kas veicami saskaņā ar Direktīvu 2004/35/EK. Gluži pretēji, efektīvāks maksātnespējas regulējums palīdzētu kopumā ātrāk un rezultatīvāk atgūt aktīvu vērtību un tādējādi atvieglotu pret maksātnespējīgu uzņēmumu vērsto prasījumu vides jomā apmierināšanu, pat neizmantojot finansiālā nodrošinājuma instrumentus, pilnībā ievērojot Direktīvas 2004/35/EK mērķus. Visbeidzot, šis priekšlikums palīdzēs lielākam skaitam uzņēmēju gūt labumu no parādsaistību dzēšanas, jo varēs vieglāk ierosināt un efektīvāk īstenot pret mikrouzņēmumiem vērstas maksātnespējas procedūras. Tas atbilst MVU palīdzības paketes mērķim, par ko priekšsēdētāja U. fon der Leiena paziņoja 2022. gada septembrī savā runā par stāvokli Savienībā. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Šā priekšlikuma pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. pants, kas ļauj pieņemt pasākumus, lai tuvinātu valstu noteikumus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. Maksātnespējas tiesību akti nodrošina finanšu un ekonomiskās grūtībās nonākušu uzņēmumu sakārtotu likvidāciju. Tie tiek uzskatīti par vienu no galvenajiem faktoriem, kas nosaka finanšu investīciju izmaksas, jo ļauj noteikt maksātnespējīgos uzņēmumos veikto investīciju galīgo atgūšanas vērtību. Lielas atšķirības valstu maksātnespējas procedūru efektivitātē rada šķēršļus kapitāla brīvai apritei un iekšējā tirgus sekmīgai darbībai, mazinot pārrobežu investīciju pievilcību, jo dažādās dalībvalstīs uzņēmumu maksātnespējas procedūru iznākuma paredzamība ir ierobežota, un no tā izriet lielākas informācijas atklāšanas izmaksas pārrobežu ieguldītājiem. Turklāt šīs atšķirības rada ļoti atšķirīgas maksātnespējīgos uzņēmumos veikto investīciju galīgās atgūšanas vērtības visā ES. Tāpēc konkurences apstākļi Savienībā nav vienlīdzīgi, jo līdzīgas investīcijas dalībvalstīs, kurās ir efektīvāki maksātnespējas tiesību akti, tiek uzskatītas par pievilcīgākām nekā investīcijas dalībvalstīs, kurās ir mazāk efektīvi maksātnespējas tiesību akti. To dalībvalstu uzņēmumi, kurās ir efektīvāki maksātnespējas tiesību akti, var gūt labumu no zemākām kapitāla izmaksām nekā citu dalībvalstu uzņēmumi, un tādējādi kopumā var gūt labumu no vieglākas piekļuves kapitālam. Priekšlikuma mērķis ir samazināt atšķirības valstu maksātnespējas tiesību aktos un tādējādi risināt neefektīvāku maksātnespējas tiesību aktu problēmu dažās dalībvalstīs, palielinot maksātnespējas procedūru paredzamību kopumā un samazinot šķēršļus kapitāla brīvai apritei. Priekšlikuma mērķis ir, saskaņojot maksātnespējas tiesību aktu konkrētus aspektus, jo īpaši samazināt pārrobežu ieguldītājiem informācijas iegūšanas un apgūšanas izmaksas. Tādējādi, ja maksātnespējas tiesību akti būtu vienotāki, paplašinātos uzņēmumiem pieejamā finansējuma izvēle visā Savienībā. Šis priekšlikums nav balstīts uz LESD 81. pantu, jo neattiecas tikai uz situācijām ar pārrobežu ietekmi. Lai gan priekšlikuma galvenais mērķis ir jo īpaši novērst šķēršļus pārrobežu investīcijām, tā mērķis ir arī tuvināt valstu noteikumus, kas vienādi attiektos uz uzņēmumiem un uzņēmējiem, kuri darbojas gan vienā, gan vairākās dalībvalstīs. Tādējādi priekšlikums attiektos arī uz situācijām bez pārrobežu dimensijas un 81. panta izmantošana par juridisku pamatu nebūtu attaisnojama. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Šķēršļi, ko rada ļoti atšķirīgi valstu maksātnespējas režīmi, kavē vienotā tirgus izveidi ES kopumā un, konkrētāk, KTS izveidi un tāpēc kalpo kā pamatojums nepieciešamībai izveidot vienotāku ES maksātnespējas regulējumu. Tomēr tas, ka pašreizējā situācija dalībvalstīs ir atšķirīga, kā arī dalībvalstu juridiskās tradīcijas un politiskās preferences, nozīmē arī, ka ir maz ticams, ka reformas valsts līmenī šajā jomā izraisīs maksātnespējas sistēmu pilnīgu konverģenci un tādējādi uzlabos to vispārējo efektivitāti. Valstu maksātnespējas tiesību aktu saskaņošana var nodrošināt viendabīgāku ES kapitāla tirgu darbību, samazinot tirgus sadrumstalotību un nodrošinot uzņēmumiem labāku piekļuvi finansējumam. Rīcība ES līmenī ir labāk piemērota, lai būtiski samazinātu valstu maksātnespējas režīmu sadrumstalotību un nodrošinātu dalībvalstu maksātnespējas noteikumu mērķa elementu konverģenci tādā mērā, kas atvieglotu pārrobežu investīcijas visās dalībvalstīs. Rīcība ES līmenī arī nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un samazinātu risku, ka lēmumi par pārrobežu investīcijām tiek izkropļoti, tāpēc ka pastāv faktiskas atšķirības maksātnespējas režīmos un trūkst informācijas par šīm atšķirībām. •Proporcionalitāte Šā priekšlikuma mērķis ir sekmēt iekšējā tirgus pienācīgu darbību un novērst šķēršļus, kuri liedz īstenot pamatbrīvības, piemēram, kapitāla brīvu apriti un brīvību veikt uzņēmējdarbību, un kuru rašanās cēlonis ir atšķirības, kas pastāv valstu tiesību aktos un procedūrās uzņēmumu maksātnespējas jomā. Lai sasniegtu šo mērķi, šajā priekšlikumā ir noteiktas tikai minimālās saskaņošanas prasības un tikai konkrētās materiālo maksātnespējas tiesību jomās, kurām varētu būt būtiskākā ietekme uz šādu procedūru efektivitāti un ilgumu. Šis priekšlikums nodrošina dalībvalstīm pietiekamu elastību, lai tās varētu pieņemt pasākumus jomās, kas neietilpst šā priekšlikuma darbības jomā, kā arī noteikt papildu pasākumus jomās, kas ir saskaņotas, ar nosacījumu, ka šie pasākumi atbilst šā priekšlikuma mērķim. Tādējādi saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, šajā priekšlikumā ir paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi tā mērķu sasniegšanai. •Juridiskā instrumenta izvēle LESD 114. pants ļauj pieņemt tiesību aktus regulas vai direktīvas veidā. ES iekšējā tirgus integrāciju maksātnespējas tiesību aktu jomā vislabāk var panākt, tuvinot tiesību aktus, saskaņojot tos ar direktīvu, jo direktīvā ir ņemtas vērā dalībvalstu atšķirīgās juridiskās kultūras un tiesību sistēmas maksātnespējas tiesību jomā un ir paredzēta pietiekama elastība transponēšanas procesā, lai īstenotu kopējos minimālos standartus tādā veidā, kas ir savietojams ar šīm dažādajām sistēmām. Ar ieteikumu nebūtu iespējams veikt vēlamo tuvināšanu šajā politikas jomā, kurā tika identificētas lielas atšķirības dalībvalstu saistošajos tiesību aktos. Vienlaikus tuvināšana, izmantojot regulu, nenodrošinātu dalībvalstīm pietiekamu elastību, lai tās pielāgotos vietējiem apstākļiem un saglabātu procesuālo maksātnespējas noteikumu saskaņotību ar plašāku valsts tiesību sistēmu. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI

•Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes Neattiecas. •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Komisija visā šā priekšlikuma sagatavošanas gaitā ir apspriedusies ar ieinteresētajām personām. Citu iniciatīvu starpā Komisija jo īpaši: i) veica īpašu publisku sabiedrisko apspriešanu (no 2020. gada 18. decembra līdz 2021. gada 16. aprīlim); ii) apspriedās ar sabiedrību par sākotnējo ietekmes novērtējumu (2020. gadā no 11. novembra līdz 9. decembrim); iii) rīkoja īpašas sanāksmes ar dalībvalstu ekspertiem 2022. gada 22. martā un [25]. oktobrī; iv) rīkoja īpašu tikšanos ar ieinteresētajām personām 2022. gada 8. martā. Tiešsaistes sabiedriskajā apspriešanā tika saņemtas 129 atbildes no 17 dalībvalstīm un Apvienotās Karalistes. Trešdaļa atbilžu tika sniegta to administratoru un speciālistu vārdā, kuri ir ieinteresēti maksātnespējas jomā (šajā kategorijā ir gan maksātnespējas procesa administratori, gan juristi). Aptuveni 20 % atbilžu iesniedza ieinteresētās personas no finanšu nozares, aptuveni 12 % — no uzņēmējdarbības un tirdzniecības nozares, 7 % — no sociālo un ekonomisko interešu organizācijām, un 5,5 % atbilžu iesniedza tiesu iestāžu pārstāvji (tiesneši). Turklāt tika saņemtas 10 atbildes (7,75 %) no 8 dalībvalstu valsts iestādēm, un 7 no šīm atbildēm tika sniegtas centrālās valdības līmenī. Ieinteresētās personas norādīja, ka problēmas, ko iekšējā tirgū rada atšķirības dalībvalstu maksātnespējas regulējumos, ir nopietnas un ka atšķirības valstu maksātnespējas regulējumos kavē pārrobežu investīcijas un aizdevumus. Ieinteresētās personas uzskata, ka šīs atšķirības ietekmē iekšējā tirgus darbību, jo īpaši attiecībā uz: 1) apstrīdēšanas prasībām; 2) maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošo aktīvu izsekošanu un atgūšanu; 3) direktoru pienākumiem un atbildību maksātnespējas gadījumā; un 4) to, kas izraisa maksātnespējas procedūras. Tāpēc lielākā daļa ieinteresēto personu atbalstīja ES rīcību, lai uzlabotu konverģenci šajā politikas jomā ar mērķorientētu tiesību aktu (37,21 %), ieteikumu (23,26 %) vai abiem (27,13 %). Komisija arī organizēja īpašu tikšanos ar atlasītu ieinteresēto personu grupu. Uzaicinātās personas bija finanšu nozares un uzņēmējdarbības un tirdzniecības nozares pārstāvji, darbinieku pārstāvji, patērētāji, administratori un speciālisti, kas strādā maksātnespējas procedūrās, kā arī akadēmiķi un domnīcu dalībnieki. Sanāksmē ieinteresētās personas sniedza proaktīvu ieguldījumu, ziņojot par praktiskām grūtībām, kas radušās valstu maksātnespējas regulējumu sadrumstalotības un atšķirīgā izpildes līmeņa dēļ. Tās arī pauda atbalstu lielākai maksātnespējas procedūru juridiskās vides konverģencei ES. Iniciatīvas sagatavošanu atbalstīja restrukturizācijas un maksātnespējas tiesību ekspertu grupa. Šo ekspertu grupu izveidoja Komisija, lai sagatavotu priekšlikumu Direktīvai (ES) 2019/1023. Pēc tam grupa tika paplašināta, ieceļot 10 atsevišķus ekspertus kā kopīgu interešu pārstāvjus noteiktā politikas jomā (pārstāvētās interešu grupas bija finanšu kreditori, tirdzniecības kreditori, patēriņa kreditori, darbinieku kreditori, maksātnespējīgi parādnieki vai parādnieki ar pārmērīgām parādsaistībām). Priekšlikuma sagatavošanas procesā Komisija pieprasīja divus ārējus pētījumus par konkrētām maksātnespējas jomām. Abi pētījumi tika pasūtīti konsorcijam, ko veidoja Tipik un Spark Legal Network. Pirmajā pētījumā, kurā ir novērtēta labvēlīgākās tiesas izvēle ļaunprātīgos nolūkos maksātnespējas procedūrās pēc 2015. gada grozījumiem Regulā (ES) 2015/848, ir arī pētīts jautājums par to, cik lielā mērā valstu maksātnespējas regulējumu atšķirības darbojas kā stimuls labvēlīgākās tiesas izvēlei ļaunprātīgos nolūkos. Otrajā pētījumā ir analizēta aktīvu izsekošana un atgūšana maksātnespējas procedūrās. Abi pētījumi ietver empīrisku analīzi, kurā darbuzņēmējs vāca datus, izmantojot gan publiskas tiešsaistes aptaujas, gan strukturētas intervijas ar dažādām ieinteresētajām personām no visām dalībvalstīm. Turklāt Komisija veica īpašu pētījumu, ko pasūtīja Deloitte/Grimaldi, par mērķorientētu uzņēmumu maksātnespējas pasākumu ietekmi uz vērtības atgūšanu un maksātnespējas procedūru efektivitāti. Šie trīs pētījumi ir pieejami Komisijas tīmekļa vietnē. Sagatavojot priekšlikumu, Komisija arī vairākas reizes apspriedās ar dalībvalstīm. Šo iniciatīvu ir vairākkārt apsprieduši dalībvalstu finanšu ministri, kas pauda atbalstu iniciatīvai. Padomes 2020. gada 3. decembra secinājumi (ECOFIN) par KTS rīcības plānu mudināja Komisiju īstenot šo iniciatīvu. Šie secinājumi tika apstiprināti Eurosamita 2020. gada 11. decembra paziņojumā. Eurogrupas ministri 2021. gada aprīlī secināja, ka valstu maksātnespējas režīmu reformām vajadzētu virzīties uz priekšu saskaņoti ar paralēlām ES iestāžu vadītām darba plūsmām, kas bija noteiktas KTS rīcības plānā. Eurosamita sanāksmes 2021. gada 25. jūnija paziņojumā tika apstiprināts, ka “ir jāapzina un jānovērš strukturāli izaicinājumi kapitāla tirgu integrācijai un attīstībai, jo īpaši konkrētās uzņēmumu maksātnespējas tiesību aktu jomās”. Arī Eiropas Parlaments pauda atbalstu efektīvākiem un saskaņotākiem maksātnespējas režīmiem, aicinot Komisiju stingrāk apņemties panākt reālu progresu šajā jomā, kurā, kā uzskata Parlaments, joprojām pastāv būtiski šķēršļi ES kapitāla tirgu patiesai integrācijai. Vienlaikus, ņemot vērā ciešo saikni starp maksātnespējas tiesību aktiem un citām valsts tiesību jomām (piem., īpašuma tiesībām un darba tiesībām), kā arī maksātnespējas tiesību galveno politikas mērķu atšķirības, dažas dalībvalstis ir izteikušas iebildumus pret saistošiem tiesību aktiem, ar ko saskaņo maksātnespējas tiesības, citstarp izklāstot šos iebildumus vēstulē, kas Komisijai tika nosūtīta 2021. gada 1. aprīlī. Komisija 2022. gada 22. martā organizēja īpašu darbsemināru, kurā piedalījās dalībvalstu valdību eksperti. Dalībvalstis uzsvēra dziļas un sīkas problēmu analīzes nepieciešamību, kā arī to, cik svarīgi ir skaidri noteikt problēmu apmēru, skartās ieinteresētās personas un faktisko ietekmi uz iekšējo tirgu. Līdzīgi attiecībā uz jebkādu turpmāku rīcību ES līmenī dažas dalībvalstis pauda viedokli, ka pieejai ir jābūt piesardzīgai, un ierosināja, ka pasākumos galvenā uzmanība būtu jāpievērš maksātnespējas procedūru efektivitātes uzlabošanai. Komisija 2022. gada 25. oktobrī organizēja otro darbsemināru, kurā piedalījās dalībvalstu valdību eksperti, lai informētu tos par ietekmes novērtējumā iekļautajām politikas iespējām un pašreizējo stāvokli priekšlikuma sagatavošanas kontekstā. •Ekspertu atzinumu apkopošana un izmantošana Šim priekšlikumam pievienotajā ietekmes novērtējumā ir izmantoti dati, kas pieejami no teorētiskiem pētījumiem un jo īpaši no šādiem pētījumiem un speciālajām zināšanām: – Deloitte/Grimaldi (2022), “Study to support the preparation of an impact assessment on a potential EU initiative increasing convergence of national insolvency laws”, galīgā ziņojuma projekts, JUST ĢD, 2022. gada marts;

– Spark, Tipik, “Study on the issue of abusive forum shopping in insolvency proceedings”, JUST ĢD, 2022. gada februāris (īpašais līgums Nr. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0160); – Spark, Tipik, “Study on tracing and recovery of debtor’s assets by insolvency practitioners”, JUST ĢD, 2022. gada marts (īpašais līgums Nr. JUST/2020/JCOO/FW/CIVI/0172). Materiāls, kas savākts un izmantots ietekmes novērtējumā, parasti bija faktu materiāls vai citādi iegūts materiāls no labas reputācijas un atzītiem avotiem, kas darbojas kā etaloni un atsauces punkti šajā jautājumā. Apspriešanās darbību laikā no ieinteresētajām personām saņemtās atbildes, ja vien tā nebija faktiskā informācija, parasti tika uzskatītas par atzinumiem. •Ietekmes novērtējums Ietekmes novērtējumā tika analizētas trīs galvenās maksātnespējas tiesību dimensijas: i) aktīvu atgūšana no maksātnespējīgā parādnieka mantas; ii) procedūru efektivitāte; un iii) paredzams un taisnīgs atgūtās vērtības sadalījums starp kreditoriem. Šīs trīs dimensijas jo īpaši attiecas uz jautājumiem, kas saistīti ar apstrīdēšanas prasībām, aktīvu izsekošanu, direktoru pienākumiem un atbildību, uzņēmuma kā darbību turpinoša uzņēmuma pārdošanu “iepriekšsagatavotā procedūrā”, maksātnespējas izraisītājfaktoru, īpašu mikrouzņēmumiem un mazajiem uzņēmumiem paredzētu maksātnespējas režīmu, prasījumu sarindošanu un kreditoru komitejām. Iespējas tika identificētas, pamatojoties uz pārstrukturēšanas un maksātnespējas tiesību ekspertu grupas sniegto informāciju, īpašu pētījumu un apmaiņu ar ieinteresētajām personām. Tās tika analizētas, ņemot vērā trīs mērķus, proti, vai tās: i) ļauj atgūt lielāku vērtību; ii) samazina maksātnespējas procedūru ilguma; un iii) samazina juridisko nenoteiktību un informācijas iegūšanas izmaksas, jo īpaši pārrobežu ieguldītājiem. Priekšlikumā un pārskatītajā ietekmes novērtējumā ir ņemtas vērā piezīmes, kas saņemtas no Regulējuma kontroles padomes, kura savā pirmajā atzinumā 2022. gada 24. jūnijā secināja, ka pirms šīs iniciatīvas turpmākas virzības ir nepieciešamas ietekmes novērtējuma korekcijas. Tika apkopoti papildu pierādījumi par to, kā pašreizējās maksātnespējas procedūras negatīvi ietekmē pārrobežu investīcijas vienotajā tirgū un kā tas ir salīdzināms ar citiem faktoriem. Plašāka informācija par valstu maksātnespējas noteikumu atšķirībām tika pievienota pamattekstam un 5. pielikumā. Plašāk tika izskaidrotas atšķirības starp Direktīvu (ES) 2019/1023, Regulu (ES) 2015/848 un šo priekšlikumu. Tika veikta papildu analīze par dažādu pasākumu ietekmi uz tiesu spēju un to, kā ieinteresētās personas uztver dažādus pasākumus. Tika skaidrāk formulēti kompromisi starp politikas iespējām un sīkāk aplūkoti ieinteresēto personu viedokļi. Regulējuma kontroles padome izskatīja pārskatīto ietekmes novērtējumu un 2022. gada 10. oktobrī sniedza pozitīvu otro atzinumu bez iebildumiem. Padome atzīmēja, ka ietekmes novērtējums ir būtiski uzlabots, un sniedza dažus ieteikumus turpmākiem uzlabojumiem. Šim priekšlikumam ir neliela pozitīva ietekme uz digitalizāciju, tas jo īpaši ir saistīts ar augstāku procesu automatizācijas pakāpi vienkāršotajās mikrouzņēmumu likvidācijas procedūrās un digitālā portāla (e-tiesiskuma portāls) izmantošanu, lai sniegtu lietotājiem ērti izmantojamu informāciju par maksātnespējas režīmu galvenajām iezīmēm un prasījumu sarindošanu. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Maksātnespējas procedūru efektivitātes paaugstināšana palīdzēs samazināt šo procedūru ilgumu un palielināt atgūto vērtību maksātnespējas lietās, kas nozīmētu zemākas uzņēmumu likvidācijas izmaksas un augstākas atgūšanas likmes kreditoriem un ieguldītājiem. Šā priekšlikuma mērķis ir arī uzlabot uzņēmējdarbības vidi MVU. Palielinot sagaidāmās atgūšanas likmes kreditoriem un ieguldītājiem, kuri ir saistīti ar MVU un citiem uzņēmumiem, priekšlikuma mērķis ir samazināt iespējamo risku saistībā ar investīcijām MVU, kas, domājams, atspoguļosies zemākās MVU finansēšanas izmaksās, ja visi pārējie faktori ir vienādi. Vienlaikus ar šo priekšlikumu netiek uzlikti pienākumi vai atbilstības nodrošināšanas izmaksas ekonomiski aktīviem MVU, savukārt tiem, kam draud maksātnespēja, procedūras tiek vienkāršotas. Ar šo priekšlikumu tiek arī ieviesta īpaša procedūra, lai atvieglotu un paātrinātu mikrouzņēmumu likvidāciju, ļaujot attiecīgajiem mikrouzņēmumiem nodrošināt rentablāku maksātnespējas procesu. Ar šiem pasākumiem tiek atbalstīta arī mikrouzņēmumu “bez aktīviem” sakārtota likvidācija, risinot problēmu, ka dažas dalībvalstis liedz piekļuvi maksātnespējas procedūrai, ja prognozētā atgūšanas vērtība ir mazāka par tiesas izmaksām. Sniedzot visiem mikrouzņēmumiem iespēju sākt procedūru, lai atrisinātu savas finanšu grūtības, šis priekšlikums nodrošina, ka dibinātāji var gūt labumu no parādsaistību dzēšanas un sākt visu no jauna saskaņā ar Direktīvā (ES) 2019/1023 izklāstītajiem noteikumiem. •Pamattiesības Priekšlikumā ir ievērotas pamattiesības un brīvības, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, un tās ir attiecīgi jāīsteno. Jo īpaši šajā priekšlikumā ir ievērotas tiesības un brīvības, kas noteiktas 7. pantā (privātās un ģimenes dzīves neaizskaramība), 8. pantā (personas datu aizsardzība), 15. pantā (brīvība izvēlēties profesiju un tiesības strādāt), 16. pantā (darījumdarbības brīvība), 17. pantā (tiesības uz īpašumu), 27. pantā (darba ņēmēju tiesības uz informāciju un konsultācijām uzņēmumā) un 47. panta 2. punktā (tiesības uz taisnīgu tiesu). Priekšlikums nodrošinās norīkotajām tiesām piekļuvi valstu bankas kontu reģistriem un elektroniskām datu izguves sistēmām, kā arī savstarpēji savienotajai centralizēto bankas kontu reģistru sistēmai — BAR vienotajam piekļuves punktam. Priekšlikums arī nodrošinās maksātnespējas procesa administratoriem piekļuvi faktisko īpašnieku reģistram, kas izveidots dalībvalstī, kurā sākta procedūra, kā arī Faktisko īpašnieku reģistru savstarpējās savienojamības sistēmai — BORIS. Valstu bankas kontu reģistri un elektroniskās datu izguves sistēmas, kā arī faktisko īpašnieku reģistri persondatus pārvalda centralizēti. Tāpēc paplašināta piekļuve šiem reģistriem un sistēmām, kā arī vienotajiem piekļuves punktiem ietekmēs datu subjektu pamattiesības, jo īpaši tiesības uz privātumu un tiesības uz persondatu aizsardzību. Visi izrietošie Hartā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumi atbilst Hartā, jo īpaši tās 52. panta 1. punktā, noteiktajām prasībām. Ierobežojums ir paredzēts tiesību aktā un ir pamatots ar nepieciešamību efektīvi stiprināt aktīvu izsekojamību notiekošu maksātnespējas procedūru kontekstā, citstarp pārrobežu apstākļos, lai maksimāli palielinātu kreditoru iespēju atgūt vērtību no maksātnespējīgā uzņēmuma. Turklāt attiecīgo tiesību un brīvību būtība tiek ievērota un ierobežojumi ir samērīgi ar izvirzīto mērķi. Ietekme būs salīdzinoši ierobežota, jo pieejamie un meklējamie dati aptver tikai datu kopumu, kas noteikts šajā priekšlikumā, kā arī ES instrumentos, ar kuriem izveido šīs sistēmas, un kas noteikti ir nepieciešams, lai izsekotu maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošos aktīvus. Šis priekšlikums nodrošina, ka minēto datu apstrādē tiks ievēroti piemērojamie ES datu aizsardzības noteikumi. Regula (ES) 2018/1725 attiecas uz persondatu apstrādi, ko veic Savienības iestādes un struktūras šā priekšlikuma vajadzībām. Priekšlikumā jo īpaši precizēti persondatu apstrādes mērķi un noteikts, ka dalībvalstīm ir jānorīko maksātnespējas tiesas, kurām ir tiesības pieprasīt informāciju tieši no valstu bankas kontu reģistriem un elektroniskajām datu izguves sistēmām. Priekšlikumā arī noteikts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka norīkoto tiesu personāls ievēro augstus profesionālos datu aizsardzības standartus, ka ir ieviesti tehniski un organizatoriski pasākumi, lai aizsargātu datu drošību atbilstoši augstiem tehnoloģiskiem standartiem, kad norīkotās tiesas izmanto tiesības piekļūt informācijai par bankas kontiem un veic meklēšanu tajā, un ka iestādes, kas pārvalda centralizētos bankas kontu reģistrus, veic ierakstus par katru reizi, kad norīkotā tiesa piekļūst informācijai par bankas kontiem un veic tajā meklēšanu. Turklāt priekšlikumā ir skaidri norādīts faktisko īpašnieku reģistros glabātās informācijas apjoms, kas pieejams maksātnespējas procesa administratoriem. Visbeidzot, priekšlikumā ir precizēts, ka Komisija neuzglabās persondatus saistībā ar valstu elektronisko izsoļu sistēmu savstarpējo savienojamību, kā arī ir ietverti noteikumi par datu pārvaldību, ko veic Komisija.

4.IETEKME UZ BUDŽETU Šim priekšlikumam ir ietekme uz Komisijas izmaksām un administratīvo slogu. Minētās izmaksas un slogs izriet no šā priekšlikuma 51. pantā noteiktā pienākuma izveidot sistēmu, kas savienotu valstu elektronisko izsoļu sistēmas, izmantojot Eiropas e-tiesiskuma portālu. Pamatojoties uz pieredzi, kas gūta, īstenojot citus e-tiesiskuma portāla savstarpējās savienojamības projektus, tiek lēsts, ka Komisijas īstenošanas izmaksas pašreizējā ilgtermiņa budžetā (daudzgadu finanšu shēmā) būs 1,75 miljoni EUR. Papildu izmaksas tiks segtas, veicot pārdali programmā “Tiesiskums”. Priekšlikuma finansiālā ietekme un ietekme uz budžetu ir sīkāk izskaidrota šim priekšlikumam pievienotajā tiesību akta finanšu pārskatā. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Izvērtēšana ir paredzēta piecus gadus pēc pasākumu īstenošanas un saskaņā ar Komisijas labāka regulējuma pamatnostādnēm. Izvērtēšanas mērķis būs novērtēt, cik iedarbīga un lietderīga ir bijusi direktīva politikas mērķu sasniegšanā, un izlemt, vai ir nepieciešami jauni pasākumi vai grozījumi. Dalībvalstīm ir Komisijai jādara zināma visa informācija, kas vajadzīga minētā izvērtējuma sagatavošanai. •Detalizēts skaidrojums par konkrētiem priekšlikuma noteikumiem Šis priekšlikums ir vērsts uz trim galvenajām maksātnespējas tiesību jomām: i) aktīvu atgūšana no maksātnespējīgā parādnieka mantas; ii) procedūru efektivitāte; un iii) paredzams un taisnīgs atgūtās vērtības sadalījums starp kreditoriem. Tā pamatelementi ir rūpīgi atlasīti, pamatojoties uz pieredzi, kas gūta sarunās par Direktīvu par pārstrukturizēšanu un maksātnespēju, ekspertu grupas apsvērumiem un galīgajiem ieteikumiem, sabiedriskās apspriešanas rezultātiem, ārēja konsultanta pētījumu un vērienīgu mijiedarbību ar ieinteresētajām personām. Šā priekšlikuma mērķis ir maksimāli palielināt vērtību, ko kreditori atgūst no maksātnespējīgā uzņēmuma. Šajā nolūkā noteikumi par apstrīdēšanas prasībām un aktīvu izsekošanu savstarpēji pastiprina viens otru. Tas tiek panākts, ieviešot minimālu saskaņotu nosacījumu kopumu attiecībā uz apstrīdēšanas prasību izpildi un pastiprinot aktīvu izsekojamību, uzlabojot maksātnespējas procesa administratoru piekļuvi gan informācijai par bankas kontiem un faktiskajiem īpašniekiem, gan noteiktiem valsts reģistriem, kas attiecas uz līdzekļiem (aktīvu reģistri), arī citās dalībvalstīs izveidotajiem aktīvu reģistriem. Šie noteikumi ir apvienoti ar iespēju maksimāli palielināt uzņēmuma atgūšanas vērtību agrīnā posmā, izmantojot iepriekšsagatavotas procedūras, un direktoru pienākumu nekavējoties iesniegt pieteikumu sākt maksātnespējas procedūru, lai izvairītos no iespējamiem kreditoru aktīvu vērtības zudumiem. Šā priekšlikuma mērķis ir arī uzlabot procedūru efektivitāti, jo īpaši saistībā ar maksātnespējīgu mikrouzņēmumu likvidāciju. Ir svarīgi nodrošināt, ka jaunie noteikumi ir piemēroti arī mikrouzņēmumiem ES. Parasto maksātnespējas procedūru izmaksas šiem uzņēmumiem ir pārmērīgi augstas, un iespēja izmantot parādsaistību dzēšanu ļautu tiem atbrīvot uzņēmējdarbības kapitālu jauniem projektiem. To papildina iespēja kreditoriem labāk pārredzēt valsts tiesību aktu galvenās iezīmes maksātnespējas procedūras jomā, citstarp attiecībā uz maksātnespējas izraisītājfaktoru. Visbeidzot, lai nodrošinātu taisnīgu un paredzamu atgūtās vērtības sadali starp kreditoriem, ar priekšlikumu tiek ieviestas prasības, lai uzlabotu kreditoru interešu pārstāvību procedūrās ar kreditoru komiteju starpniecību. To papildina iespēja kreditoriem labāk pārredzēt noteikumus, ar ko reglamentē prasījumu sarindošanu. Ierosinātā direktīva ir sadalīta deviņās sadaļās. Direktīvas I sadaļā ir ietverti vispārīgi noteikumi par piemērošanas jomu un definīcijas. Direktīvas II sadaļā par apstrīdēšanas prasībām ir izklāstīti minimālie saskaņošanas noteikumi, kuru mērķis ir aizsargāt maksātnespējīgā parādnieka mantu pret nelikumīgu aktīvu izņemšanu pirms maksātnespējas procedūras sākšanas. Mērķis ir nodrošināt, ka dalībvalstu tiesību aktos par maksātnespējas procedūrām ir paredzēts minimālais aizsardzības standarts attiecībā uz tādu tiesisko darbību spēkā neesību, atzīšanu par spēkā neesošām vai neizpildāmību, kas kaitē kreditoru kopumam. Vienlaikus dalībvalstis var ieviest vai saglabāt noteikumus, kas nodrošina augstāku kreditoru aizsardzības līmeni, piemēram, paredzot vairāk apstrīdēšanas pamatu. Šajā sadaļā ietvertajos noteikumos ir paredzēti vispārīgi priekšnoteikumi tiesiskās darbības atzīšanai par spēkā neesošu, apstrīdēšanas iemesli un apstrīdēšanas prasību tiesiskās sekas. Direktīvas 4. pantā ir izklāstīti apstrīdēšanas prasību vispārīgie priekšnoteikumi, norādot, ka apstrīdēšanas prasības var vērst pret visām tiesiskajām darbībām, citstarp bezdarbību, ja tās ir kaitējušas kreditoru kopumam un ja ir izpildīts kāds no nākamajos pantos norādītajiem apstrīdēšanas pamatiem. Direktīvas 5. pantā ir precizēts, ka noteikumi par apstrīdēšanas prasībām ir minimālie saskaņošanas noteikumi un ka tāpēc dalībvalstis var paturēt spēkā vai pieņemt noteikumus, kas nodrošina augstāku kreditoru aizsardzības pakāpi. Direktīvas 6. pantā ir noteikts pirmais konkrētais apstrīdēšanas pamats (“priekšrocības”). Tās ir tiesiskās darbības, kas sniedza labumu kreditoram (vai kreditoru grupai) un tika veiktas trīs mēnešus pirms vai pēc maksātnespējas procedūras pieteikuma iesniegšanas (“termiņš, kurā darbību var atzīt par spēkā neesošu”). Tā kā šīs apstrīdēšanas pamats ir vienīgi tiesiskās darbības pilnveidošana, termiņš, kurā darbību var atzīt par spēkā neesošu, ir īsākais, salīdzinot ar termiņu, kurā darbību var atzīt par spēkā neesošu, ja ir cits apstrīdēšanas pamats. Turklāt “atbilstošu segumu” gadījumā (proti, ja izpilde pilnībā atbilst kreditora prasījumam, piem., ja prasījums tiek apmierināts ar parastiem maksāšanas līdzekļiem), tiesiskās darbības var atzīt par spēkā neesošām uz šāda pamata tikai tad, ja kreditors zināja vai viņam būtu vajadzējis zināt, ka parādnieks nespēj samaksāt savas parādsaistības vai ka ir iesniegts pieteikums sākt maksātnespējas procedūru. Visbeidzot, noteikumā ir uzskaitīti daži tiesisko darbību veidi, kurus nevar atzīt par spēkā neesošiem uz šāda pamata. Direktīvas 7. pantā ir noteikts otrais konkrētais apstrīdēšanas pamats: pārāk zemu novērtētas tiesiskās darbības. Šis pamats attiecas ne tikai uz dāvanām vai citiem ziedojumiem, bet arī uz tiesiskajām darbībām par neparasti zemu atlīdzību. Tam ir būtiska nozīme apstrīdēšanas prasību tiesībās, jo tas ir (cita starpā) efektīvs līdzeklis pret parādnieka iespējamiem centieniem izvietot aktīvus kreditoriem nepieejamā vietā, nododot tos trešām personām, piemēram, ģimenes locekļiem vai struktūrām, kas tur aktīvus, vienlaikus saglabājot iespēju izmantot šos aktīvus. Direktīvas 8. pantā ir noteikts trešais un pēdējais apstrīdēšanas pamats — tīšas krāpnieciskas darbības, proti, tiesiskās darbības, lai apkrāptu kreditorus. Direktīvas 9. pantā ir noteiktas apstrīdēšanas prasību vispārējās sekas. Tās ietver prasījumu neizpildāmību tādas tiesiskās darbības dēļ, kas ir atzīta par spēkā neesošu, kā arī personas, kas gūst labumu no šīs tiesiskās darbības, pienākumu pilnībā atlīdzināt maksātnespējīgā parādnieka mantai nodarīto kaitējumu. Šajā pantā ir precizēts, ka pienākumu atlīdzināt maksātnespējīgā parādnieka mantai nodarīto kaitējumu nevar kompensēt ar tiesiskās darbības, kas atzīta par spēkā neesošu, otras puses prasījumiem.

Direktīvas 10. pantā ir paredzēti noteikumi par tiesiskās darbības, kas atzīta par spēkā neesošu, otras puses tiesībām. Jo īpaši prasījumi, kuri ir apmierināti ar tiesisko darbību, kas atzīta par spēkā neesošu, tiek atjaunoti tādā apmērā, kādā puse kompensē maksātnespējīgā parādnieka mantai nodarīto kaitējumu. Direktīvas 11. pantā ir aplūkota trešo personu atbildība: jebkuras tiesiskās darbības, kas atzīta par spēkā neesošu, otras puses mantinieks vai vispārējais tiesību pārņēmējs stājas šīs puses vietā, arī attiecībā uz apstrīdēšanas prasību tiesiskajām sekām. Individuālie tiesību pārņēmēji ir atbildīgi tikai tad, ja viņi ir ieguvuši aktīvus par pārāk zemu vērtību vai ja viņi zināja vai viņiem būtu vajadzējis zināt par apstākļiem, kas ir apstrīdēšanas prasību pamatā. Direktīvas 12. pantā ir apstiprināta pārstrukturēšanas privilēģija, kas ieviesta ar Direktīvas (ES) 2019/1023 17. un 18. pantu. Tajā norādīts, ka šajā sadaļā izklāstītie noteikumi par apstrīdēšanas prasībām neietekmē Direktīvas (ES) 2019/1023 17. un 18. panta piemērošanu. Direktīvas III sadaļā par maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošo aktīvu izsekošanu ir aplūkota mērķorientēta darbība, kas būtu jāskata saistībā ar Regulu (ES) 2015/848, kurā noteikts, ka principā maksātnespējas procesa administratori var arī citās dalībvalstīs īstenot pilnvaras, kas tiem piešķirtas ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā ir sākta galvenā maksātnespējas procedūra un kurā viņi ir iecelti. Minētajā sadaļā izklāstītie mērķorientētie noteikumi ir vērsti uz maksātnespējas procesa administratoru piekļuvi dažādiem reģistriem, kuros ir attiecīga informācija par aktīviem, kas ietilpst vai kuriem būtu vajadzējis ietilpt maksātnespējīgā parādnieka mantā. Daži valstu elektroniskie reģistri ir publiski vai pat pieejami, izmantojot savstarpējās savienojamības platformas, ko izveidojusi ES, piemēram, Maksātnespējas reģistru savstarpējās savienojamības sistēmu (IRI). Ierosinātās direktīvas noteikumi paplašina maksātnespējas procesa administratoriem pieejamo reģistru tvērumu, iekļaujot dažus reģistrus, kas nav publiski pieejami, piemēram, reģistrus, kas izveidoti saskaņā ar ES noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējumu (valstu centralizētie bankas kontu reģistri vai informācija par trastiem dalībvalstu faktisko īpašnieku reģistros). Direktīvas III sadaļa arī nosaka dalībvalstīm pienākumu nodrošināt ārvalstu maksātnespējas procesa administratoriem tiešu un ātru piekļuvi pielikumā uzskaitītajiem reģistriem (ja vien tie jau ir pieejami attiecīgajā dalībvalstī). Saskaņā ar 13. pantu dalībvalstīm savā teritorijā ir jāizraugās maksātnespējas tiesas, kurām būs tieša piekļuve valsts centralizētajiem automatizētajiem mehānismiem, piemēram, centralizētiem bankas kontu reģistriem vai elektroniskām datu izguves sistēmām, kas izveidotas saskaņā ar Direktīvas (ES) 2015/849 32.a pantu. Ar Direktīvu (ES) 2015/849 dalībvalstīm tika noteikts pienākums izveidot centralizētus automatizētus mehānismus, ar kuriem var identificēt jebkuru fizisku vai juridisku personu, kas tur vai kontrolē gan ar IBAN identificētus maksājumu kontus un bankas kontus, gan kredītiestāžu uzturētus individuālos seifus. Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas direktīva arī nodrošina dalībvalstu finanšu ziņu vākšanas vienībām tūlītēju un nefiltrētu piekļuvi šiem reģistriem. Ar Direktīvu (ES) 2019/1153 tiesībaizsardzības iestādēm, ko šim nolūkam norīkojušas dalībvalstis, tiek piešķirta tieša un tūlītēja piekļuve valstu bankas kontu reģistriem, ja šāda piekļuve ir nepieciešama to uzdevumu veikšanai cīņā pret smagiem noziegumiem. Saskaņā ar Direktīvu (ES) 2019/1153 arī aktīvu atguves speciālistiem ir jāpiešķir tieša piekļuve. Ar 12. pantu tiks nodrošināts, ka tieša piekļuve bankas kontu reģistriem vai elektroniskām datu izguves sistēmām būs tikai tām maksātnespējas tiesām, kuras ir pienācīgi norīkotas un par kurām ir paziņots Komisijai. Direktīvas 14. un 15. pantā ir precizēti īpaši nosacījumi attiecībā uz norīkoto tiesu piekļuvi bankas kontu reģistriem. Norīkotajām tiesām būs piekļuve savas dalībvalsts un citu dalībvalstu centrālajiem bankas kontu reģistriem, izmantojot vienoto bankas kontu reģistru (BAR) piekļuves punktu, kad būs izveidota un darbosies dalībvalstu centrālo reģistru savstarpējās savienojamības sistēma. Direktīvas 16. pantā ir aplūkota bankas kontu reģistros veiktās meklēšanas reģistrācija. Direktīvas 17. pantā ir paredzēti noteikumi par maksātnespējas procesa administratoru piekļuvi faktisko īpašnieku informācijas reģistriem. Tas ietver piekļuvi gan valsts faktisko īpašnieku reģistram(-iem), kas izveidots(-i) dalībvalstī, kurā ir sākta procedūra, gan faktisko īpašnieku reģistru savstarpējās savienojamības sistēmai. Šo reģistru juridiskais pamats ir noteikts Direktīvas (ES) 2015/849 30. panta 3. punktā un 31. panta 3.a punktā. Šo reģistru savstarpējās savienojamības juridiskais pamats ir noteikts Direktīvas (ES) 2015/849 30. panta 10. punktā un 31. panta 9. punktā. Uzņēmumiem un citām juridiskām personām ir publiski pieejams minimālais informācijas kopums faktisko īpašnieku reģistros. Trastiem un līdzīgiem juridiskiem veidojumiem piekļuve šim minimālajam informācijas kopumam nav publiska, taču ir iespējama ar nosacījumu, ka tiek pierādīta likumīga interese. Direktīvas 17. pantā ir paskaidrots, ka likumīga interese ir tad, ja maksātnespējas procesa administrators pieprasa informāciju par trastiem un līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, lai identificētu un izsekotu aktīvus maksātnespējas procedūrā, kurā viņš ir iecelts, un piekļuve ir ierobežota līdz iepriekš noteiktam informācijas apjomam. Direktīvas 18. pantā ir izklāstīti noteikumi par maksātnespējas procesa administratoru tiešu un ātru piekļuvi valstu reģistriem, kuros ir informācija par aktīviem. Šajā kontekstā minēto aktīvu reģistru sarakstā būtu jāiekļauj ierosinātās direktīvas pielikumā uzskaitītie reģistri, ja šādi reģistri ir pieejami attiecīgajā dalībvalstī. Noteikumā arī paredzēts, ka attiecībā uz citās dalībvalstīs ieceltiem maksātnespējas procesa administratoriem ir jānosaka tādi paši piekļuves nosacījumi kā maksātnespējas procesa administratoriem, kas iecelti dalībvalstīs, kurās atrodas attiecīgais aktīvu reģistrs. Direktīvas IV sadaļas par iepriekšsagatavotām procedūrām mērķis ir nodrošināt, ka šīs procedūras, kuras parasti tiek atzītas par lietderīgām kreditoru vērtības atgūšanas nolūkā, strukturētā veidā ir pieejamas visu dalībvalstu maksātnespējas režīmos. Iepriekšsagatavotā procedūrā parādnieka uzņēmuma (vai tā daļas) pārdošana tiek sagatavota un apspriesta pirms oficiālas maksātnespējas procedūras sākšanas. Tas ļauj veikt pārdošanu un gūt ieņēmumus neilgi pēc tam, kad ir sākta oficiālā maksātnespējas procedūra, kuras mērķis ir uzņēmuma likvidācija. Šajā priekšlikumā ir iekļauti vairāki aizsardzības pasākumi, lai nodrošinātu, ka tiek uzrunāti potenciālie pircēji un tiek sasniegta labākā iespējamā tirgus vērtība uz konkurenci balstītā pārdošanas procesā. Šie aizsardzības pasākumi ir izstrādāti tā, lai dalībvalstis varētu izvēlēties starp konkurences, pārredzamības un taisnīguma nodrošināšanu pārdošanas procesā, kas tiek īstenots (parasti konfidenciālā) sagatavošanās posmā, un lai varētu ātri sarīkot publisku izsoli pēc oficiālās procedūras sākšanas likvidācijas posmā. Ar 19. pantu dalībvalstij tiek noteikts pienākums iekļaut savā maksātnespējas režīmā iepriekšsagatavotu procedūru, kas sastāv no diviem secīgiem posmiem (“sagatavošanās posms” un “likvidācijas posms”). Direktīvas 20. pantā ir aplūkota saikne starp ierosināto direktīvu un citiem Savienības instrumentiem. Tajā ir noteikts, ka likvidācijas posms ir uzskatāms par maksātnespējas procedūru, kā definēts Regulas (ES) 2015/848 2. panta 4. punktā. Tas arī atstāj dalībvalstīm iespēju uzskatīt uzraugus par maksātnespējas procesa administratoriem atbilstoši definīcijai Regulas (ES) 2015/848 2. panta 5. punktā. Noteikuma pēdējā daļā ir precizēta saistība starp ierosināto direktīvu un Padomes Direktīvu 2001/23/EK atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas spriedumam Heiploeg lietā. Noteikumā paredzēts, ka, piemērojot Direktīvas 2001/23/EK 5. panta 1. punktu, iepriekšsagatavotas procedūras likvidācijas posms ir uzskatāms par maksātnespējas procedūru, kas ierosināta, lai realizētu personas, kura nodod īpašumtiesības, aktīvus kompetentas valsts iestādes uzraudzībā. Direktīvas 21. pantā ir paredzēti noteikumi par jurisdikciju iepriekšsagatavotas procedūras gadījumā. Šajā pantā ir precizēts, ka tiesai, kuras starptautiskajā jurisdikcijā ir parādnieka galvenā maksātnespējas procedūra, ir arī jurisdikcija attiecībā uz iepriekšsagatavotu procedūru. Direktīvas 22. pantā ir izklāstīti noteikumi par uzraugu, kurš ir galvenais dalībnieks iepriekšsagatavotas procedūras sagatavošanās posmā. Šajā pantā ir uzskaitīti uzdevumi, kas uzraugam ir jāveic, lai vadītu pārdošanas procesu un atrastu potenciālos pircējus. Kā potenciālajam maksātnespējas procesa administratoram uzraugam ir jāizpilda visi atbilstības kritēriji, kas noteikti maksātnespējas tiesību aktos dalībvalstī, kurā tiek sākta iepriekšsagatavotā procedūra, lai ieceltu maksātnespējas procesa administratoru, tādējādi nodrošinot, ka viena un tā pati persona veic abas funkcijas divos secīgos iepriekšsagatavotas procedūras posmos. Ar 23. pantu tiek paplašināti (ar nepieciešamajiem grozījumiem) Direktīvas (ES) 2019/1023 6. un 7. pantā izklāstītie noteikumi par atsevišķu pret parādnieku vērstu izpildes panākšanas darbību apturēšanu, attiecinot tos uz iepriekšsagatavotas procedūras sagatavošanās posmu, ja ir izpildīts nosacījums par parādnieka maksātnespējas iespējamību vai maksātnespējas pasludināšanu. Direktīvas 24. pants attiecas uz principiem, kas piemērojami parādnieka uzņēmuma pārdošanas procesam. Uzraugam ir jānodrošina, ka pārdošanas process sagatavošanās posmā, kas parasti notiek konfidenciāli, ir balstīts uz konkurenci, pārredzams, taisnīgs un atbilstošs tirgus standartiem. Šos principus var neievērot tikai tad, ja dalībvalsts izvēlas noteikt tiesai pienākumu rīkot ātru publisku izsoli pēc likvidācijas posma sākšanas. Direktīvas 25. pants nodrošina, ka uzraugu ieceļ par maksātnespējas procesa administratoru, kad tiek sākts iepriekšsagatavotas procedūras likvidācijas posms. Direktīvas 26. pants attiecas uz atļaujas piešķiršanas procesu, lai likvidācijas posmā maksātnespējas tiesa varētu pārdot parādnieka uzņēmumu. Saskaņā ar panta 1. punktu tiesai ir jānovērtē, vai pārdošanas process sagatavošanās posmā atbilda piemērojamajiem principiem un nosacījumiem. Ja tiesa neapstiprina uzņēmuma pārdošanu uzrauga piedāvātajam pircējam, likvidācijas posma sākumā sāktā maksātnespējas procedūra turpinās, nepabeidzot iepriekšsagatavoto pārdošanu. Panta 2. punktā dalībvalstīm, kuras izvēlas atļaut rīkot publisku izsoli likvidācijas posma sākumā, ir uzdots izmantot labāko piedāvājumu, kas saņemts sagatavošanās posmā kā tā sauktais “izlūkošanas” piedāvājums, proti, kā sākotnējais piedāvājums, kas ir pirkuma cenas zemākā robežvērtība, lai citi pretendenti nevarētu samazināt pirkuma cenu. Tajā arī paredzēts, ka aizsardzībai, kas tiek nodrošināta izlūkošanas piedāvājuma iesniedzējam, ir jābūt samērīgai un piemērotai, lai neapslāpētu reālo konkurenci. Direktīvas 27. pantā ir paredzēti noteikumi par izpildāmu līgumu cesiju, proti, par līgumiem starp parādnieku un darījuma partneri, saskaņā ar kuriem pusēm ir jāturpina pildīt pienākumus, kad tiek sākta maksātnespējas procedūra. Šādi līgumi parasti būtu jācedē uzņēmuma ieguvējam pat bez darījuma partnera piekrišanas. Direktīvas 28. pantā ir noteikts, ka, veicot iepriekšsagatavotu pārdošanu, uzņēmums vai tā daļa tiek iegūta bez parādiem un saistībām.

Direktīvas 29. pants nodrošina, ka apelācijas sūdzības pret atļautu iepriekšsagatavotu pārdošanu nekavē pārdošanas procesa izpildi un attiecīgi arī aktīvu realizāciju. Saskaņā ar šo noteikumu šādas apelācijas sūdzības var apturēt pārdošanu tikai tad, ja apelācijas sūdzības iesniedzējs sniedz atbilstošu nodrošinājumu, kas sedz iespējamos zaudējumus, kuri radušies šādas apturēšanas dēļ. Vienlaikus ar 29. pantu tiesai, kas izskata apelācijas sūdzību, tiek dota rīcības brīvība pilnībā vai daļēji atbrīvot apelācijas iesniedzēju, kas ir fiziska persona, no nodrošinājuma sniegšanas, ja tā uzskata šādu atbrīvojumu par piemērotu, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus. Direktīvas 30. pantā ir precizēts, ka labākā piedāvājuma izvēles kritērijiem ir jāatbilst kritērijiem, ko izmanto, lai standarta maksātnespējas procedūrās atlasītu konkurējošus piedāvājumus. Direktīvas 31. pantā ir noteikts, ka iepriekšsagatavotas procedūras uzraugs un maksātnespējas procesa administrators ir personīgi atbildīgi par jebkādiem zaudējumiem, kas radušies, ja viņi nepilda savus pienākumus. Direktīvas 32. pantā ir noteikti papildu aizsardzības pasākumi gadījumiem, kad potenciālais pircējs ir ar parādnieku cieši saistīta puse. Papildu aizsardzības pasākumi ietver pienākumu maksātnespējas procesa administratoram situācijās, kad vienīgo piedāvājumu ir iesniegusi cieši saistīta puse, izvērtēt, vai piedāvājums atbilst kreditoru interešu ievērošanas kritērijam. Ja, pamatojoties uz novērtējumu, tiek izdarīts negatīvs secinājums, maksātnespējas procesa administratoram šāds piedāvājums būtu jānoraida. Direktīvas 33. pantā ir ietverti dažādi noteikumi, kuru mērķis ir maksimāli palielināt pārdodamā uzņēmuma vērtību. Tas nodrošina, ka starpposma finansējums tiek meklēts ar zemākajām iespējamajām izmaksām un ka pagaidu finansējuma sniedzēji gūst labumu no noteiktiem aizsardzības pasākumiem. Ar šo pantu arī tiek aizliegts piešķirt pirmpirkuma tiesības pretendentiem, jo iespēja izmantot šādas tiesības kaitētu konkurencei pārdošanas procesa kontekstā. Cits noteikums ierobežo kredīta solīšanas iespēju līdz daļai no nodrošinātā prasījuma summas pret parādnieku. Ar direktīvas 34. pantu tiek aizsargātas kreditoru intereses iepriekšsagatavotajā procedūrā. Tas ietver tiesības tikt uzklausītam procedūras laikā un parasti prasību par atbrīvošanu no tiesībām, kas izriet no nodrošinājuma, saskaņošanu ar tām, kas būtu piemērojamas maksātnespējas procedūrās atbilstīgi valsts tiesību aktiem. Direktīvas 35. pants attiecas uz situācijām, kad uzņēmuma iegāde iepriekšsagatavotā procedūrā ir atkarīga no konkurences iestādes lēmuma. Direktīvas V sadaļā par direktoru pienākumiem tiek noteikta daļa no pasākumiem, kuru mērķis ir maksimāli palielināt maksātnespējīgā parādnieka mantas vērtību. Lai gan ierosinātajā direktīvā nav sniegta saskaņota jēdziena “direktors” definīcija, transponējot šajā sadaļā ietvertos noteikumus, dalībvalstīm būtu jāņem vērā, ka termins “direktors” būtu jāsaprot plaši. Tas atbilst ierosinājumam Apvienoto Nāciju Organizācijas Starptautisko tirdzniecības tiesību komisijas (UNCITRAL) Tiesību aktu izstrādes rokasgrāmatā par maksātnespējas tiesībām, saskaņā ar kuru “vispārīgi (..) personu var uzskatīt par direktoru, ja tā ir atbildīga par galveno lēmumu pieņemšanu vai arī tā faktiski pieņem vai tai vajadzētu pieņemt galvenos lēmumus attiecībā uz uzņēmuma vadību”. Direktori parasti ir vieni no pirmajiem, kas saprot, ka vai nu uzņēmums tuvojas maksātnespējai, vai atrodas maksātnespējas situācijā. Tāpēc vajadzētu noteikt, ka viņiem ir pienākums savlaicīgi iesniegt pieteikumu, lai sāktu maksātnespējas procedūru. Ierosinātajā direktīvā ir noteikts šā pienākuma izpildes termiņš, kā arī civiltiesiskā atbildība. Šīs sadaļas noteikumi ir minimālie saskaņošanas noteikumi, tāpēc dalībvalstis var saglabāt vai ieviest stingrākus pienākumus to uzņēmumu direktoriem, kas ir tuvu maksātnespējai. Direktīvas VI sadaļā ir ietverti noteikumi par vienkāršotu likvidācijas procedūru mikrouzņēmumiem. Valsts maksātnespējas regulējumi ne vienmēr ir piemēroti tam, lai nodrošinātu pienācīgu un samērīgu rīcību attiecībā uz maksātnespējīgiem mikrouzņēmumiem. Mikrouzņēmumi reti iesniedz pieteikumu, lai sāktu standarta maksātnespējas procedūru, bet, kad tas tiek darīts, bieži vien ir par vēlu, lai saglabātu to vērtību. Daudzās dalībvalstīs šādu uzņēmumu pienācīga likvidācija nenotiek, jo standarta maksātnespējas procedūras nav pieejamas vai arī šādu procedūru sākšana tiek noraidīta. Tas notiek, ja maksātnespējīgā parādnieka mantā nav aktīvu vai ja aktīvu vērtība nesedz procedūras administratīvās izmaksas. Tāpēc ierosinātās direktīvas mērķis ir nodrošināt, ka mikrouzņēmumi — pat tie, kuriem nav aktīvu, — tiek likvidēti pienācīgi, izmantojot ātru un izmaksu ziņā lietderīgu procedūru. Direktīvas VI sadaļas noteikumu galvenais mērķis ir vienkāršot procedūru un samazināt ar to saistītās administratīvās izmaksas. Piemēram, parasti šādā procedūrā nevajadzētu iecelt maksātnespējas procesa administratoru, jo administratora darbība ir galvenais izmaksu avots maksātnespējas procedūrā, bet šo uzņēmumu darbība parasti nav tik sarežģīta, lai būtu vajadzīgs maksātnespējas procesa administrators. Ierosinātajā direktīvā ir arī noteikts, ka parasti visas procedūras laikā uzņēmuma aktīviem un darījumiem būtu jāpaliek parādnieka rīcībā. Vēl viens izmaksas mazinošs faktors ir iespēja tiesai turpināt aktīvu realizāciju, izmantojot elektronisko izsoļu sistēmu, kas katrai dalībvalstij būtu jāizveido kā daļa no savas mikrouzņēmumiem paredzētās vienkāršotās procedūras. Ar 38. pantu dalībvalstīm tiek noteikts pienākums savos valsts tiesību aktos par maksātnespējas procedūrām iekļaut noteikumus, kas ļauj likvidēt mikrouzņēmumus, izmantojot vienkāršotu procedūru, kura atbilst VI sadaļā noteiktajiem standartiem. Šis noteikums attiecas arī uz maksātnespējas nosacījumu, lai sāktu vienkāršotu likvidācijas procedūru un izskatītu gadījumus bez aktīviem. Direktīvas 39. pantā ir precizēts, ka vienkāršotā likvidācijas procedūrā maksātnespējas procesa administrators būtu jāieceļ izņēmuma kārtā. Direktīvas 40. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāļauj izmantot elektroniskos saziņas līdzekļus visai saziņai starp kompetento iestādi un attiecīgi maksātnespējas procesa administratoru un procesā iesaistītajām personām. Direktīvas 41. pantā ir noteikts, ka vienkāršotu likvidācijas procedūru var sākt pēc mikrouzņēmuma vai kreditora pieteikuma. Lai vienkāršotu pieteikuma iesniegšanas procedūru, saskaņā ar Komisijas īstenošanas aktu tiks izveidota standarta veidlapa. Direktīvas 42. pantā ir aplūkots lēmums par vienkāršotas likvidācijas procedūras sākšanu, arī iemesli, kuru dēļ kompetentā iestāde var atteikt tās sākšanu. Direktīvas 43. pantā ir noteikts, ka parasti parādniekam būtu jāsaglabā kontrole pār saviem aktīviem un darījumiem visas procedūras laikā. Direktīvas 44. pantā ir noteikts, ka parādniekam vajadzētu būt pieejamai iespējai apturēt atsevišķas izpildes panākšanas darbības. Tomēr kompetentā iestāde var atbrīvot noteiktus prasījumus katrā gadījumā atsevišķi, pamatojoties uz iepriekš definētiem apstākļiem. Ar 45. pantu tiek nodrošināts vienkāršotas likvidācijas procedūras sākšanas publiskums. Direktīvas 46. pants attiecas uz kreditoru prasījumu iesniegšanu un atzīšanu vienkāršotā likvidācijas procedūrā. Noteikumā tiek pieņemts, ka lielākā daļa prasījumu tiek iesniegti, pamatojoties uz parādnieka rakstisku paziņojumu. Papildus šajā paziņojumā iekļautajiem prasījumiem kreditori var iesniegt papildu prasījumus. Lai vienkāršotu pieņemšanas procedūru, parādnieka paziņojumā uzskaitītie prasījumi tiek uzskatīti par atzītiem, ja vien kreditors īpaši pret tiem neiebilst. Direktīvas 47. pantā ir ietverti īpaši noteikumi par apstrīdēšanas prasību sākšanu un izpildi mikrouzņēmumiem paredzētā vienkāršotā likvidācijas procedūrā. Direktīvas 48. pants attiecas uz maksātnespējīgā parādnieka mantas novērtēšanu, nosakot, kuri aktīvi ir iekļauti, un nodrošinot, ka kompetentās iestādes skaidri identificē, kuri aktīvi nav iekļauti maksātnespējīgā parādnieka mantā un kurus tāpēc parādnieks var paturēt, ja parādnieks ir uzņēmējs.

Direktīvas 49. pantā ir teikts, ka pēc maksātnespējīgā parādnieka mantas novērtēšanas kompetentā iestāde izlemj a) turpināt aktīvu realizāciju vai b) nekavējoties izbeigt vienkāršoto likvidācijas procedūru, jo aktīvu vērtības dēļ realizācija ir nesaprātīga. Pantā ir arī noteikts, ka parādnieka aktīvi būtu jārealizē, izmantojot elektronisku atklātu izsoli, ja vien kompetentā iestāde neuzskata, ka piemērotāk ir izmantot citus aktīvu pārdošanas līdzekļus, ņemot vērā aktīvu veidu vai procedūras apstākļus. Ar 50. pantu dalībvalstīm tiek noteikts pienākums izveidot un pārvaldīt vienu vai vairākas elektronisko izsoļu platformas, lai maksātnespējas procedūrā realizētu maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošos aktīvus. Šis noteikums arī ļauj dalībvalstīm paredzēt, ka šādu platformu lietotāji var arī iesniegt piedāvājumus, lai iegādātos parādnieka uzņēmumu kā uzņēmumu, kas turpina darbību. Platformai(-ām) vajadzētu būt pieejamai(-ām) vienkāršotās likvidācijas procedūrās, tomēr dalībvalstis var nolemt paplašināt to izmantošanu arī citās maksātnespējas procedūrās. Noteikums uzliek dalībvalstīm pienākumu nodrošināt platformas(-u) pieejamību visiem rezidentiem vai tiem, kuru juridiskā adrese ir ES teritorijā. Direktīvas 51. pantā, sekojot citu tādu ES projektu piemēram, kuros tiek savstarpēji savienoti decentralizēti elektroniskie reģistri (piem., Uzņēmējdarbības reģistru savstarpējās savienojamības sistēma (BRIS), Maksātnespējas reģistru savstarpējās savienojamības sistēma (IRI)), ir noteikts, ka Komisijai ir jāizveido sistēma, kas savstarpēji savieno valstu elektronisko izsoļu sistēmas, izmantojot Eiropas e-tiesiskuma portālu, kuru vajadzētu izmantot kā centrālo elektronisko piekļuves punktu. Šādas savstarpējās savienojamības sistēmas pievienotā vērtība ir visu izsoļu pieejamība vienotā platformā, kas ir pieejama visās ES oficiālajās valodās. Minētās savstarpējās savienojamības sistēmas tehniskās specifikācijas tiks noteiktas ar īstenošanas aktu(-iem). IT izstrādes un iepirkuma izvēles iepriekš apstiprinās Eiropas Komisijas Informācijas tehnoloģiju un kiberdrošības padome. Direktīvas 52. pants attiecas uz izmaksām, kas saistītas ar elektronisko izsoļu sistēmu izveidi un savstarpējo savienošanu, savukārt 53. pantā ir noteikti Komisijas pienākumi saistībā ar persondatu apstrādi elektronisko izsoļu platformu savstarpējās savienojamības sistēmā. Direktīvas 54. pantā ir paredzēti noteikumi par maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošo aktīvu pārdošanu elektroniskā izsolē vienkāršotās likvidācijas procedūrās. Ar 55. pantu tiek reglamentēts lēmums par vienkāršotas likvidācijas procedūras slēgšanu un tiek noteikts, ka šādā lēmumā būtu jānorāda laika periods, pēc kura parādsaistības ir jādzēš. Direktīvas 56. pantā ir noteikts princips, ka ne tikai parādniekiem uzņēmējiem, bet arī mikrouzņēmuma ar neierobežotu atbildību dibinātājiem, īpašniekiem vai dalībniekiem, kuri ir personīgi atbildīgi par parādnieka parādsaistībām, vajadzētu būt faktiskai piekļuvei pilnīgai parādsaistību dzēšanai pēc vienkāršotās likvidācijas procedūras slēgšanas. Procedūras, kas noslēdzas ar parādsaistību dzēšanu, nosacījumi, iemesli, termiņš un citi apstākļi ir jānosaka saskaņā ar Direktīvas (ES) 2019/1023 III sadaļā izklāstītajiem noteikumiem. Direktīvas 57. pantā ir precizēts, ka procedūras saistībā ar personīgajām garantijām, kas piešķirtas mikrouzņēmumu uzņēmējdarbības vajadzībām, ir jāsaskaņo vai jāapvieno ar tā paša mikrouzņēmuma attiecīgo vienkāršoto likvidācijas procedūru. Direktīvas VII sadaļā ir izklāstīti noteikumi par kreditoru komiteju. Kreditoru komiteja ir svarīgs instruments, ar ko nodrošina, ka maksātnespējas procedūras tiek veiktas tā, lai tiktu aizsargātas kreditoru intereses un iesaistīti atsevišķi kreditori, kuri citādi nevarētu piedalīties procesā ierobežotu resursu vai ģeogrāfiskā attāluma dēļ. Tāpēc minētās sadaļas noteikumu mērķis ir nostiprināt kreditoru stāvokli procedūrā. Tas tiek darīts, nodrošinot kreditoru komitejas izveidi, ja kreditoru kopsapulce tam piekrīt, un paredzot minimālos saskaņošanas noteikumus attiecībā uz galvenajiem aspektiem, piemēram, komitejas locekļu iecelšanu un sastāvu, darba metodēm, komitejas funkciju, kā arī tās locekļu personīgo atbildību. Direktīvas 58. pantā tiek definētas prasības attiecībā uz kreditoru komitejas izveidi, nosakot principu, ka lēmums par kreditoru komitejas izveidi būtu jāpieņem kreditoru kopsapulcē. Ar šo pantu dalībvalstīm ir arī atļauts dot iespēju kreditoriem izveidot kreditoru komiteju no maksātnespējas pieteikuma iesniegšanas brīža (un pirms procedūras sākšanas), vienlaikus nodrošinot, ka tiek sasaukta pirmā kreditoru kopsapulce, lai lemtu par tās darbības turpināšanu un sastāvu. Turklāt dalībvalstīm valsts tiesību aktos ir dota rīcības brīvība izslēgt iespēju izveidot kreditoru komiteju maksātnespējas procedūrās, ja šādas komitejas izveides un darbības izmaksas nav samērīgas ar tās radīto vērtību. Direktīvas 59. pantā ir noteikta kreditoru komitejas locekļu iecelšanas kārtība un prasības attiecībā uz kreditoru taisnīgu pārstāvību šajā komitejā. Direktīvas 60. pantā ir noteikts princips, ka kreditoru komiteja pārstāv vienīgi visa kreditoru kopuma intereses un darbojas neatkarīgi no maksātnespējas procesa administratora. Ar šo pantu dalībvalstīm arī tiek atļauts saglabāt valsts noteikumus, kas ļauj izveidot vairākas kreditoru komitejas, kuras pārstāv dažādas kreditoru grupas. Direktīvas 61. un 62. pantā ir noteikts kreditoru komitejas locekļu skaits un prasības attiecībā uz kreditoru komitejas locekļu atsaukšanu un aizstāšanu. Direktīvas 63. pantā ir noteikti kreditoru komitejas minimālie darba noteikumi, citstarp balsošanas procedūras. Direktīvas 64. pantā ir noteiktas kreditoru komitejas funkcijas, kā arī minimālās tiesības, pienākumi un pilnvaras, piemēram, tiesības tikt uzklausītai maksātnespējas procedūrās, pienākums uzraudzīt maksātnespējas procesa administratoru un pilnvaras pieprasīt ārēju ieteikumu noteiktos jautājumos. Direktīvas 65. pantā ir definētas prasības attiecībā uz izdevumiem, kas kreditoru komitejai rodas, īstenojot savas tiesības un pildot savas funkcijas, un attiecībā uz atlīdzību tās locekļiem. Uz kreditoru komitejas locekļiem attiecas arī īpaši noteikumi par atbildību saskaņā ar 66. pantu. Visbeidzot, ar 67. pantu tiek piešķirtas tiesības apstrīdēt kreditoru komitejas lēmumus, ja kreditoru komitejai ir uzticētas pilnvaras apstiprināt lēmumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Direktīvas VIII sadaļa attiecas uz pasākumiem, kas stiprina valstu tiesību aktu pārredzamību maksātnespējas procedūru jomā. Ar to dalībvalstīm tiek noteikts pienākums izstrādāt un regulāri atjaunināt ieguldītājiem paredzētu skaidri definētu standarta faktu lapu ar praktisku informāciju par valsts tiesību aktu galvenajām iezīmēm maksātnespējas procedūru jomā. Šai faktu lapai ir jābūt pieejamai e-tiesiskuma portālā. Kā daļa no satura, ko nodrošina Eiropas Tiesiskās sadarbības tīkls civillietās un komerclietās, e-tiesiskuma portālā jau ir pieejama daļēja informācija par dalībvalstu maksātnespējas režīmiem. Tomēr šo esošo valstu lapu saturs nav saskaņots tā, lai ieguldītāji varētu viegli salīdzināt dažādus režīmus. Direktīvas 68. pantā ir izklāstītas prasības attiecībā uz pamatinformācijas faktu lapas saturu un publicēšanu, un tas, ka šajā faktu lapā būtu jāiekļauj būtiskie elementi, kas noteikti valsts tiesību aktos maksātnespējas procedūru jomā. Direktīvas IX sadaļā ir izklāstīts ierosinātās direktīvas nobeiguma noteikums. Ar 69. pantu tiek ieviestas prasības attiecībā uz Pārstrukturēšanas un maksātnespējas komitejas uzdevumu, kā minēts Direktīvas (ES) 2019/1023 30. pantā. Ar 70. pantu tiek ieviesta pārskatīšanas klauzula, un 71. pantā ir noteikti ierosinātās direktīvas transponēšanas noteikumi. Direktīvas 72. pantā ir noteikts datums, kad ierosinātā direktīva stājas spēkā, un 73. pantā ir noteikts, kam ierosinātā direktīva ir adresēta.

2022/0408 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko saskaņo konkrētus maksātnespējas tiesību aspektus (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Šīs direktīvas mērķis ir sekmēt iekšējā tirgus pareizu darbību un novērst šķēršļus, kuri liedz īstenot pamatbrīvības, piemēram, kapitāla brīvu apriti un brīvību veikt uzņēmējdarbību, un kuru rašanās cēlonis ir atšķirības, kas pastāv valstu tiesību aktos un ar maksātnespēju saistītajās procedūrās. (2)Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2015/848 atzītās lielās atšķirības materiālajos maksātnespējas tiesību aktos rada šķēršļus iekšējā tirgū, samazinot spēju piesaistīt pārrobežu investīcijas, kas ietekmē kapitāla pārrobežu apriti Savienībā, uz trešām valstīm un no tām. (3)Maksātnespējas procedūras nodrošina finanšu un ekonomiskās grūtībās nonākušu uzņēmumu vai uzņēmējdarbības sakārtotu likvidāciju vai pārstrukturēšanu. Šīs procedūras ir būtiskas, veicot finanšu investīcijas, jo tās nosaka šādu investīciju galīgo atgūšanas vērtību. Atšķirīgi noteikumi dalībvalstīs ir palielinājuši juridisko nenoteiktību un neparedzamību attiecībā uz maksātnespējas procedūru iznākumu, tādējādi radot šķēršļus, it īpaši pārrobežu investīcijām iekšējā tirgū. Lielas atšķirības atgūšanas vērtības ziņā un maksātnespējas procedūru pabeigšanai vajadzīgā laika ziņā visā Savienībā negatīvi ietekmē kreditoru un ieguldītāju izmaksu prognozējamību pārrobežu situācijās iekšējā tirgū. (4)Iekšējā tirgus integrācija maksātnespējas tiesību aktu jomā, kas tiek veikta ar šo direktīvu, ir svarīgs instruments efektīvākai kapitāla tirgu darbībai Eiropas Savienībā, citstarp labākai piekļuvei uzņēmumu finansējumam. Tādēļ ir jānosaka minimālās prasības konkrētās valsts maksātnespējas procedūru jomās, kurām ir būtiska ietekme uz šādu procedūru efektivitāti un ilgumu, it īpaši pārrobežu maksātnespējas procedūru gadījumā. (5)Lai aizsargātu maksātnespējīgā parādnieka mantas vērtību, kas būs pieejama kreditoriem, valsts maksātnespējas tiesību aktos būtu jāiekļauj iedarbīgi noteikumi, kas ļauj anulēt tiesiskās darbības, kuras kaitē kreditoriem un kuras ir pilnveidotas pirms maksātnespējas procedūras (apstrīdēšanas prasību) sākšanas. Ņemot vērā to, ka apstrīdēšanas prasību mērķis ir novērst tiesisko darbību negatīvo ietekmi uz maksātnespējīgā parādnieka mantu, ir lietderīgi atsaukties uz šā kaitējuma rašanās iemesla izbeigšanos kā atbilstošo brīdi, proti, uz tiesiskās darbības pilnveidi, nevis izpildi. Piemēram, elektroniskās naudas pārveduma gadījumā atbilstošajam brīdim vajadzētu būt nevis brīdim, kad parādnieks uzdod finanšu iestādei pārskaitīt naudu kreditoram (tiesiskās darbības izpilde), bet gan brīdim, kad kreditora konts tiek kreditēts (tiesiskās darbības pilnveide). Noteikumos par apstrīdēšanas prasībām būtu arī jāparedz maksātnespējīgā parādnieka mantas kompensācija par kaitējumu, kas ar šādām tiesiskām darbībām tiek nodarīts kreditoriem. (6)Tiesisko darbību tvērumam, ko varētu apstrīdēt saskaņā ar noteikumiem par apstrīdēšanas prasībām, vajadzētu būt plašam, lai aptvertu jebkādu cilvēka rīcību ar tiesiskām sekām. Princips par vienlīdzīgu attieksmi pret kreditoriem paredz, ka tiesiskajās darbībās būtu jāiekļauj arī bezdarbība, jo nav būtiskas atšķirības, vai kreditoriem tiek nodarīts kaitējums attiecīgās personas darbības vai pasivitātes dēļ. Piemēram, nav nozīmes tam, vai parādnieks aktīvi atsakās no prasījuma pret savu parādnieku, vai arī paliek pasīvs un pieņem, ka attiecīgajam prasījumam iestājas noilgums. Citi bezdarbības piemēri, uz kuriem var attiecināt apstrīdēšanas prasības, ir neizdevīga sprieduma vai citu tiesu vai valsts iestāžu lēmumu neapstrīdēšana vai intelektuālā īpašuma tiesību nereģistrēšana. Tā paša iemesla dēļ apstrīdēšanas noteikumus nevajadzētu ierobežot tikai ar parādnieka veiktām tiesiskām darbībām, bet tajos būtu jāietver arī darījuma partnera vai trešās personas veiktas tiesiskās darbības. No otras puses, apstrīdēšanas prasības būtu jāattiecina tikai uz tiesiskām darbībām, kas kaitē kreditoru kopumam. (7)Lai aizsargātu parādnieka darījuma partnera tiesisko paļāvību, veicot jebkādu iejaukšanos tiesiskās darbības spēkā esamībā vai izpildāmībā, tai vajadzētu būt samērīgai ar apstākļiem, kādos šī darbība tiek pilnveidota. Šādos apstākļos būtu jāietver parādnieka nodoms, darījuma partnera zināšanas vai laika posms starp tiesiskās darbības pilnveidi un maksātnespējas procedūras sākšanu. Tādēļ ir jānošķir dažādi īpaši apstrīdēšanas pamati, kuri ir balstīti uz plaši izplatītiem un tipiskiem faktu modeļiem un ar kuriem būtu jāpapildina apstrīdēšanas prasību vispārīgie priekšnoteikumi. Veicot jebkādu iejaukšanos, būtu jāievēro arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartā noteiktās pamattiesības.

(8)Apstrīdēšanas prasību kontekstā būtu jānošķir tiesiskās darbības, kad darījuma partnera prasījums bija stājies spēkā, izpildāms un tika izpildīts piemērotā veidā (atbilstoši segumi), un tiesiskās darbības, kuru izpilde pilnībā neatbilda kreditora prasījumam (neatbilstošs segums). Neatbilstoši segumi jo īpaši ietver priekšlaicīgus maksājumus, apmierināšanu ar neparastiem maksāšanas līdzekļiem, līdz šim nenodrošināta prasījuma sekojošu nodrošinājumu, par kuru nebija panākta vienošanās sākotnējā parāda līgumā, ārkārtas izbeigšanas tiesību piešķiršanu vai citus grozījumus, kas nav paredzēti pamatā esošajā līgumā, atteikšanos no tiesiskās aizsardzības vai iebildumiem vai strīdīgu parādsaistību atzīšanu. Atbilstošu segumu gadījumā uz apstrīdēšanu, pamatojoties uz priekšrocībām, var atsaukties tikai tad, ja tās tiesiskās darbības kreditors, kuru var pasludināt par spēkā neesošu, darījuma laikā zināja vai tam būtu vajadzējis zināt, ka parādnieks ir maksātnespējīgs. (9)Daži atbilstoši segumi, proti, tiesiskās darbības, kas tiek veiktas tieši pret taisnīgu atlīdzību par labu maksātnespējīgā parādnieka mantai, būtu jāizslēdz no tām tiesiskajām darbībām, kuras var pasludināt par spēkā neesošām. Minēto tiesisko darbību mērķis ir atbalstīt parādnieka uzņēmuma ierasto ikdienas darbību. Tiesiskajām darbībām, uz kurām attiecas šis izņēmums, vajadzētu notikt uz līgumiska pamata, un ir vajadzīga tieša savstarpējas izpildes apmaiņa, taču savstarpējas izpildes apmaiņai ne vienmēr ir jānotiek vienlaikus, jo dažos gadījumos praktisku iemeslu dēļ var notikt neizbēgama kavēšanās. Tomēr šim atbrīvojumam nevajadzētu attiekties uz kredīta piešķiršanu. Turklāt minēto tiesisko darbību izpildes un pretizpildes vērtībai vajadzētu būt līdzvērtīgai. Kā arī pretizpildei būtu jāsniedz labums mantai, nevis trešai personai. Šim izņēmumam jo īpaši būtu jāattiecas uz tūlītēju samaksu par precēm, algām vai pakalpojumiem, citstarp juridiskiem vai ekonomikas padomdevējiem; parādnieka ikdienas darbībai nepieciešamo preču apmaksu skaidrā naudā vai ar karti; samaksu par preču, produktu vai pakalpojumu sniegšanu atgriešanas gadījumā; nodrošinājuma tiesību izveidi pret aizdevuma izmaksu; tūlītēju valsts nodevu samaksu pret atlīdzību (piem., piekļūšana sabiedriskām vietām vai iestādēm). (10)Jauns vai pagaidu finansējums, kas sniegts pārstrukturēšanas mēģinājuma laikā, citstarp preventīvās maksātnespējas procedūras laikā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2019/1023 II sadaļu, turpmākajās maksātnespējas procedūrās būtu jāaizsargā. Attiecīgi nebūtu pieļaujamas apstrīdēšanas prasības, pamatojoties uz priekšrocībām, par maksājumiem jauna vai pagaidu finansējuma sniedzējiem vai nodrošinājumu par labu šāda jauna vai pagaidu finansējuma sniedzējiem, ja minētie maksājumi vai nodrošinājumi tiek veikti saskaņā ar sniedzēju prasījumiem. Tāpēc šādi maksājumi vai nodrošinājumi būtu uzskatāmi par tiesiskām darbībām, kas veiktas tieši pret taisnīgu atlīdzību par labu maksātnespējīgā parādnieka mantai. (11)Apstrīdēšanas procedūrās galvenās sekas, ko rada tiesiskās darbības atzīšana par spēkā neesošu, ir personas, kura gūst labumu no tiesiskās darbības, kas atzīta par spēkā neesošu, pienākums kompensēt kaitējumu, kuru maksātnespējīgā parādnieka mantai ir nodarījusi šāda tiesiskā darbība. Attiecīgā gadījumā kompensācijā būtu jāiekļauj papildu maksājumi un procenti saskaņā ar piemērojamajām vispārējām civiltiesībām. Kompensācija ietver summu, kas līdzvērtīga saņemtās izpildes vērtībai, ja to nevar atdot atpakaļ in natura maksātnespējīgā parādnieka mantai. (12)Personām, kas ir cieši saistītas ar parādnieku (piem., radinieki, ja parādnieks ir fiziska persona, vai dalībnieki, kuri pilda izšķirošas funkcijas saistībā ar parādnieku, kas ir juridiska persona), parasti ir informācijas priekšrocība attiecībā uz parādnieka finanšu stāvokli. Lai novērstu ļaunprātīgu rīcību, būtu jānosaka papildu aizsardzības pasākumi. Tāpēc apstrīdēšanas prasību kontekstā būtu jāievieš juridiski pieņēmumi par to apstākļu pārzināšanu, uz kuriem tika balstītas apstrīdēšanas prasības, ja otra puse tiesiskajā darbībā, kuru var pasludināt par spēkā neesošu, ir ar parādnieku cieši saistīta puse. Šiem pieņēmumiem vajadzētu būt atspēkojamiem, un to mērķim vajadzētu būt pagriezt pierādīšanas pienākumu par labu maksātnespējīgā parādnieka mantai. (13)Lai maksimāli palielinātu maksātnespējas procesa administratoru iespējas identificēt un izsekot maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošos aktīvus, ir būtiski uzlabot maksātnespējas procesa administratoru iespējas. Pildot savus pienākumus, maksātnespējas procesa administratori jau tagad var piekļūt informācijai publiskajos datu reģistros, kas izveidoti daļēji ar Savienības tiesību aktiem un ir savstarpēji saistīti Eiropas līmenī, piemēram, Uzņēmējdarbības reģistru savstarpējās savienojamības sistēmā (BRIS), Maksātnespējas reģistru savstarpējās savienojamības sistēmā (IRI) vai Faktisko īpašnieku reģistru savstarpējās savienojamības sistēmā (BORIS). Tomēr bieži vien piekļuve publiskajās datubāzēs glabātajai informācijai nav pietiekama, lai identificētu un izsekotu svarīgus aktīvus, kuri ietilpst vai kuriem vajadzētu ietilpt maksātnespējīgā parādnieka mantā. Jo īpaši maksātnespējas procesa administratori saskaras ar praktiskām grūtībām, mēģinot piekļūt aktīvu reģistriem, kas atrodas ārvalstīs. (14)Tādēļ ir jāparedz noteikumi, lai nodrošinātu, ka maksātnespējas procesa administratori, veicot savus pienākumus maksātnespējas procedūrās, var tieši vai netieši piekļūt informācijai datubāzēs, kuras nav publiski pieejamas. (15)Lai maksimāli palielinātu maksātnespējīgā parādnieka mantas vērtību, bieži vien ir nepieciešama tūlītēja tieša piekļuve centralizētiem bankas kontu reģistriem vai datu izguves sistēmām. Tāpēc būtu jāparedz noteikumi, ar kuriem piešķir tiešu piekļuvi informācijai, kas glabājas centralizētajos bankas kontu reģistros vai datu izguves sistēmās, norīkotām dalībvalstu tiesām, kuru jurisdikcijā ir maksātnespējas procedūras. Ja dalībvalsts sniedz piekļuvi informācijai par bankas kontiem, izmantojot centralizētu elektroniskas datu izguves sistēmu, minētajai dalībvalstij būtu jānodrošina, ka iestāde, kas uztur izguves sistēmu, tūlīt un nefiltrētā veidā paziņo meklēšanas rezultātus norīkotajām tiesām. (16)Lai ievērotu tiesības uz persondatu aizsardzību un tiesības uz privātumu, tieša un tūlītēja piekļuve bankas kontu reģistriem būtu jāpiešķir tikai tām tiesām, kuru jurisdikcijā ir maksātnespējas procedūras un kuras šim nolūkam tika norīkojusi attiecīgā dalībvalsts. Tāpēc maksātnespējas procesa administratoriem būtu jāļauj piekļūt bankas kontu reģistros glabātajai informācijai tikai netieši, pieprasot savas dalībvalsts norīkotajām tiesām atļauju piekļūt un veikt meklēšanu. (17)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) YYYY/XX [OP: Direktīva, ar kuru aizstāj Direktīvu 2015/849] ir paredzēts, ka centralizētie automatizētie mehānismi ir savstarpēji savienoti, izmantojot bankas kontu reģistru (BAR) vienoto piekļuves punktu, ko izstrādā un pārvalda Komisija. Ņemot vērā to maksātnespējas lietu pieaugošo nozīmi, kurām ir pārrobežu ietekme, un attiecīgās finanšu informācijas nozīmi, lai maksātnespējas procedūrās maksimāli palielinātu maksātnespējīgā parādnieka mantas vērtību, norīkotajām valstu tiesām, kuru jurisdikcijā ir maksātnespējas lietas, vajadzētu būt iespējai tieši piekļūt citu dalībvalstu centralizētajiem bankas kontu reģistriem un veikt tajos meklēšanu, izmantojot BAR vienoto piekļuves punktu, kas izveidots saskaņā ar Direktīvu (ES) YYYY/XX [OP: Direktīva, ar kuru aizstāj Direktīvu 2015/849]. (18)Jebkuri persondati, kas iegūti saskaņā ar šo direktīvu, norīkotām tiesām un maksātnespējas procesa administratoriem būtu jāapstrādā saskaņā ar piemērojamajiem datu aizsardzības noteikumiem tikai tad, ja tas ir nepieciešams un samērīgi, lai notiekošās maksātnespējas procedūrās identificētu un izsekotu aktīvus, kas ietilpst maksātnespējīgā parādnieka mantā. (19)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2015/849 nodrošina, ka personām, kuras spēj pierādīt likumīgas intereses, saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem tiek piešķirta piekļuve informācijai par trastu un cita veida juridisku veidojumu faktiskajiem īpašniekiem. Šīm personām tiek piešķirta piekļuve informācijai par faktiskā īpašnieka vārdu un uzvārdu, dzimšanas mēnesi un gadu, dzīvesvietas valsti un valstspiederību, kā arī faktiskā īpašnieka turēto kapitāla daļu veidu un apmēru. Ir svarīgi, lai maksātnespējas procesa administratori varētu ātri un viegli piekļūt šim informācijas kopumam, lai varētu veikt savu uzdevumu izsekot aktīvus notiekošu maksātnespējas procedūru kontekstā. Tādēļ ir jāprecizē, ka šādā gadījumā maksātnespējas procesa administratoru piekļuve ir likumīga interese. Vienlaikus maksātnespējas procesa administratoriem tieši pieejamo datu apjoms nedrīkstētu būt plašāks par to, kas pieejams citām personām, kurām ir likumīga interese. (20)Lai nodrošinātu, ka aktīvus var efektīvi izsekot pārrobežu maksātnespējas procedūru kontekstā, maksātnespējas procesa administratoriem, kas iecelti kādā dalībvalstī, būtu jāpiešķir ātra piekļuve aktīvu reģistriem arī tad, ja šie reģistri atrodas citā dalībvalstī. Tāpēc piekļuves nosacījumiem, ko piemēro ārvalstu maksātnespējas procesa administratoriem, nevajadzētu būt apgrūtinošākiem par tiem, ko piemēro vietējiem maksātnespējas procesa administratoriem. (21)Maksātnespējīga uzņēmuma (parādnieka) likvidācijas kontekstā ar valsts maksātnespējas tiesību aktiem būtu jāļauj realizēt šā uzņēmuma aktīvus, pārdodot šo uzņēmumu vai tā daļu kā uzņēmumu, kas turpina darbību. Šajā kontekstā, ja uzņēmumu pārdod kā uzņēmumu, kas turpina darbību, tas nozīmē, ka uzņēmums tiek pilnībā vai daļēji nodots pircējam tādā veidā, lai uzņēmums (vai tā daļa) varētu turpināt darboties kā ekonomiski produktīva vienība. Uzņēmuma kā darbību turpinoša uzņēmuma pārdošana būtu jāsaprot pretstatā uzņēmuma aktīvu pārdošanai pa daļām (likvidācija pa daļām). (22)Parasti tiek pieņemts, ka lielāku vērtību var atgūt, ja likvidācija tiek veikta, pārdodot uzņēmumu (vai tā daļu) kā uzņēmumu, kas turpina darbību, nevis veicot likvidāciju pa daļām. Lai atvieglotu uzņēmuma kā darbību turpinoša uzņēmuma pārdošanu, veicot likvidāciju, valstu maksātnespējas režīmos būtu jāiekļauj iepriekšsagatavota procedūra, kurā finansiālās grūtībās nonākušais parādnieks ar uzrauga palīdzību meklē iespējamos ieinteresētos ieguvējus un sagatavo uzņēmuma kā darbību turpinoša uzņēmuma pārdošanu pirms oficiālās maksātnespējas procedūras sākšanas, lai aktīvus varētu ātri realizēt neilgi pēc oficiālās maksātnespējas procedūras sākšanas. Iepriekšsagatavotajai procedūrai vajadzētu sastāvēt no diviem posmiem, proti, sagatavošanās posma un likvidācijas posma. (23)Lai rezultatīvi pārvaldītu iepriekšsagatavotu procedūru, tiesai, kurā tiek ierosināta šāda procedūra, vajadzētu būt pilnvarotai lemt par jautājumiem, kas ir cieši saistīti ar uzņēmuma vai tā daļas iepriekšsagatavotu pārdošanu. (24)Ar iepriekšsagatavotām procedūrām būtu jānodrošina, ka sagatavošanās posmā norīkotais uzraugs var ierosināt labāko piedāvājumu, kas iegūts pārdošanas procesā, lai saņemtu tiesas atļauju tikai tad, ja tas paziņo, ka uzskata, ka, veicot likvidāciju pa daļām, netiktu atgūta acīmredzami lielāka vērtība kreditoriem nekā tirgus cena, kas tiktu iegūta, pārdodot uzņēmumu (vai tā daļu) kā uzņēmumu, kas turpina darbību. Parasti darbību turpinoša uzņēmuma vērtība ir lielāka nekā pa daļām veiktas likvidācijas vērtība, jo tās pamatā ir pieņēmums, ka uzņēmums turpina savu darbību ar minimāliem traucējumiem, uz to paļaujas finanšu kreditori, akcionāri (dalībnieki) un klienti un tas turpina gūt ieņēmumus. Tāpēc uzrauga paziņojumā nevajadzētu prasīt, lai vērtēšana tiktu veikta ikvienā gadījumā. Uzraugam būtu tikai pamatoti jāsecina, ka pārdošanas cena nav ievērojami zemāka par ieņēmumiem, ko varētu atgūt, veicot likvidāciju pa daļām. Tomēr uzraugam vai maksātnespējas procesa administratoram būtu jāpieprasa pastiprināta pārbaude gadījumos, kad vienīgo esošo piedāvājumu izsaka persona, kas ir cieši saistīta ar parādnieku. Šādās situācijās uzraugam vai maksātnespējas procesa administratoram būtu jānoraida piedāvājums, ja tas neatbilst kreditoru interešu ievērošanas kritērijam. (25)Lai garantētu, ka uzņēmums tiek pārdots par vislabāko tirgus vērtību iepriekšsagatavotā procedūrā, dalībvalstīm būtu vai nu jānodrošina augsti konkurences, pārredzamības un taisnīguma standarti pārdošanas procesā, kas tiek veikts sagatavošanās posmā, vai arī jāparedz, ka tiesa veic īsu publisku izsoli pēc tam, kad ir sācies minētās procedūras likvidācijas posms. (26)Ja dalībvalsts izvēlas pieprasīt augstus standartus sagatavošanās posmā, uzraugam (kas pēc tam ieceļ par maksātnespējas procesa administratoru likvidācijas posmā) būtu jāatbild par to, lai nodrošinātu, ka pārdošanas process ir balstīts uz konkurenci, pārredzams, taisnīgs un atbilstu tirgus standartiem. Lai nodrošinātu atbilstību tirgus standartiem šajā kontekstā, procesam vajadzētu būt saderīgam ar standarta noteikumiem un praksi attiecībā uz apvienošanos un pārņemšanu attiecīgajā dalībvalstī, kas ietver uzaicinājumu potenciāli ieinteresētajām personām piedalīties pārdošanas procesā, vienas un tās pašas informācijas atklāšanu potenciālajiem pircējiem, iespēju ieinteresētajiem ieguvējiem veikt uzticamības pārbaudi un saņemt piedāvājumus no ieinteresētajām personām strukturētā procesā. (27)Ja dalībvalsts izvēlas, ka tiesa rīko publisku izsoli pēc tam, kad ir sācies likvidācijas posms, piedāvājums, ko uzraugs izvēlējies sagatavošanās posmā, izsolē būtu jāizmanto kā sākotnējais piedāvājums (izlūkošanas piedāvājums). Parādniekam vajadzētu būt iespējai piedāvāt stimulus izlūkošanas piedāvājuma iesniedzējam, it īpaši piekrītot atlīdzināt izdevumus vai maksu par vienpusēju atteikumu pildīt saistības, ja publiskā izsolē tiek izvēlēts labāks piedāvājums. Dalībvalstīm tomēr būtu jānodrošina, lai šādi stimuli, ko sagatavošanās posmā parādnieki sniedz izlūkošanas piedāvājuma iesniedzējam, ir samērīgi un neattur citus potenciāli ieinteresētos solītājus no dalības publiskajā izsolē likvidācijas posmā.

(28)Maksātnespējas procedūras sākšana nedrīkstētu izraisīt tādu līgumu priekšlaicīgu izbeigšanu, saskaņā ar kuriem personām joprojām ir jāpilda saistības (izpildāmi līgumi), kas ir nepieciešami uzņēmējdarbības turpināšanai. Šāda izbeigšana nepamatoti apdraudētu uzņēmuma vai tā daļas vērtību, kas ir jāpārdod iepriekšsagatavotā procedūrā. Tādēļ būtu jānodrošina, ka šie līgumi tiek cedēti parādnieka uzņēmuma vai tā daļas ieguvējam, pat ja nav saņemta parādnieka darījuma partnera piekrišana minētajiem līgumiem. Tomēr ir situācijas, kad nevar pamatoti gaidīt, ka izpildāmie līgumi tiks cedēti, piemēram, ja ieguvējs ir līguma darījuma partnera konkurents. Tāpat tiesa, individuāli izvērtējot izpildāmo līgumu, var nonākt pie secinājuma, ka tā izbeigšana vairāk atbilstu parādnieka uzņēmējdarbības interesēm nekā tā cesija, piemēram, ja līguma cesija radītu nesamērīgu slogu uzņēmējdarbībai. Tomēr tiesai nevajadzētu ļaut izbeigt izpildāmus līgumus, kas attiecas uz intelektuālā un rūpnieciskā īpašuma tiesību licencēm, jo tie parasti ir pārdodamā uzņēmuma darbības galvenie elementi. (29)Iespēja izmantot pirmpirkuma tiesības pārdošanas procesā kropļotu konkurenci iepriekšsagatavotā procedūrā. Potenciālie pretendenti varētu atturēties no solīšanas, jo šādu tiesību dēļ to turētājs pēc saviem ieskatiem varētu atmest piedāvājumus neatkarīgi no ieguldītā laika un līdzekļiem un piedāvājuma ekonomiskās vērtības. Lai nodrošinātu, ka uzvarējušais piedāvājums atspoguļo tirgū labāko pieejamo cenu, pirmpirkuma tiesības nebūtu piešķiramas pretendentiem, kā arī šādas tiesības nedrīkstētu izmantot solīšanas procesā. Tā vietā pirmpirkuma tiesību turētāji, kuriem šādas tiesības tika piešķirtas pirms iepriekšsagatavotās procedūras sākšanas, būtu jāaicina piedalīties izsolē. (30)Dalībvalstīm būtu jāļauj nodrošinātajiem kreditoriem piedalīties solīšanas procesā iepriekšsagatavotā procedūrā, piedāvājot savu nodrošināto prasījumu summu kā atlīdzību par to aktīvu iegādi, par kuriem viņiem ir nodrošinājums (kredīta solīšana). Tomēr kredīta solīšanu nedrīkstētu izmantot tā, ka nodrošinātajiem kreditoriem tiktu piešķirta nepamatota priekšrocība solīšanas procesā, piemēram, ja viņu nodrošinātā prasījuma summa pret parādnieka aktīviem pārsniedz uzņēmuma tirgus vērtību. (31)Šai direktīvai nevajadzētu skart Savienības konkurences tiesību, jo īpaši Padomes Regulas (EK) Nr. 139/2004, piemērošanu, un ar to nedrīkstētu liegt dalībvalstīm ieviest valsts apvienošanās kontroles sistēmas. Izvēloties labāko piedāvājumu, uzraugam būtu jāļauj ņemt vērā regulatīvos riskus, ko rada piedāvājumi, kuriem nepieciešama konkurences iestāžu atļauja, un uzraugs var apspriesties ar šīm iestādēm, ja to atļauj piemērojamie noteikumi. Pretendentu pienākumam vajadzētu būt arī turpmāk sniegt visu nepieciešamo informāciju, lai novērtētu minētos riskus, un savlaicīgi sazināties ar kompetentajām konkurences iestādēm, lai minētos riskus mazinātu. Lai palielinātu iespējamību, ka procedūras būs veiksmīgas, tāda piedāvājuma gadījumā, kas rada šādus riskus, uzraugam būtu jārīkojas tā, lai atvieglotu alternatīvu piedāvājumu iesniegšanu. (32)Direktori pārrauga juridiskas personas lietu pārvaldību un vislabāk pārzina tās finanšu stāvokli. Tāpēc direktori ir vieni no pirmajiem, kas saprot, ka juridiska persona vai nu tuvojas maksātnespējai, vai ir nonākusi maksātnespējas situācijā. Ja direktori novēloti iesniedz maksātnespējas pieteikumu, var samazināties kreditoru atgūstamā vērtība, tāpēc dalībvalstīm būtu jāievieš pienākums direktoriem noteiktā termiņā iesniegt pieteikumu sākt maksātnespējas procedūru. Dalībvalstīm būtu arī jādefinē, uz ko ir attiecināmi direktoru pienākumi, ņemot vērā to, ka jēdziens “direktors” būtu jāinterpretē plaši, lai aptvertu visas personas, kuras vai nu ir atbildīgas par galveno lēmumu pieņemšanu, vai arī tās faktiski pieņem vai tām vajadzētu pieņemt galvenos lēmumus attiecībā uz juridiskās personas vadību. (33)Lai nodrošinātu, ka direktori nerīkojas savās interesēs, aizkavējot pieteikuma sākt maksātnespējas procedūru iesniegšanu, neraugoties uz maksātnespējas pazīmēm, dalībvalstīm būtu jāparedz noteikumi, kas uzliek direktoriem civiltiesisko atbildību par pienākuma iesniegt šādu pieteikumu pārkāpumu. Tādā gadījumā direktoriem būtu jākompensē kreditoriem zaudējumi, kas radušies juridiskās personas atgūstamās vērtības samazināšanās dēļ salīdzinājumā ar situāciju, ja pieteikums būtu iesniegts laikus. Dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai pieņemt vai saglabāt valsts noteikumus par direktoru civiltiesisko atbildību saistībā ar maksātnespējas pieteikuma iesniegšanu, kas ir stingrāki par šajā direktīvā paredzētajiem noteikumiem. (34)Mikrouzņēmumi bieži vien ir viena īpašnieka sabiedrības vai mazas personālsabiedrības, kuru dibinātājiem, īpašniekiem vai dalībniekiem nav ierobežotas atbildības aizsardzības un tādējādi tiem ir neierobežota atbildība par uzņēmumu parādsaistībām. Ja mikrouzņēmumi darbojas kā struktūras ar ierobežotu atbildību, ierobežotas atbildības aizsardzība mikrouzņēmumu īpašniekiem parasti ir iluzora, jo bieži tiek sagaidīts, ka tie nodrošinās mikrouzņēmumu parādsaistības, kā nodrošinājumu izmantojot savus personīgos aktīvus. Turklāt, tā kā mikrouzņēmumi ir ļoti atkarīgi no savu klientu maksājumiem, tie bieži saskaras ar naudas plūsmas problēmām un lielāku saistību nepildīšanas risku, kas rodas nozīmīga uzņēmuma partnera zaudēšanas vai klientu kavētu maksājumu dēļ. Turklāt mikrouzņēmumi saskaras arī ar apgrozāmā kapitāla trūkumu, augstākām procentu likmēm un lielākām nodrošinājuma prasībām, kas padara finansējuma piesaisti apgrūtinātu vai pat neiespējamu, it īpaši finansiālu grūtību situācijā. Tādējādi tie var būt pakļauti maksātnespējai biežāk nekā lielāki uzņēmumi. (35)Valsts maksātnespējas noteikumi ne vienmēr ir piemēroti, lai nodrošinātu pienācīgu un samērīgu rīcību ar maksātnespējīgiem mikrouzņēmumiem. Ņemot vērā mikrouzņēmumu unikālās īpašības un to īpašās vajadzības finansiālu grūtību situācijā, jo īpaši būtu jāatzīst ātrāku, vienkāršāku un pieejamu procedūru nepieciešamība, valsts līmenī būtu jāizstrādā atsevišķas maksātnespējas procedūras saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem. Lai gan šīs direktīvas noteikumi par vienkāršotu likvidācijas procedūru attiecas tikai uz mikrouzņēmumiem, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai tos piemērot arī mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kas nav mikrouzņēmumi. (36)Ir atbilstoši nodrošināt, ka dalībvalstis vienkāršotu likvidācijas procedūru vadīšanu un uzraudzību var uzticēt kompetentai iestādei, kas ir tiesa vai administratīva struktūra. Izvēle cita starpā būtu atkarīga no dalībvalstu administratīvajām un tiesiskajām sistēmām, kā arī no tiesu spējām un nepieciešamības nodrošināt tiesvedības izmaksu efektivitāti un ātrumu. (37)Maksājumu pārtraukšanas kritērijs un bilances pārbaude ir divi parastie ierosinātājfaktori dalībvalstīs standarta maksātnespējas procedūru sākšanai. Tomēr mikrouzņēmuma debitoriem varētu neiespējami veikt bilances pārbaudi, it īpaši tad, ja parādnieks ir individuāls uzņēmējs, jo varētu nebūt pienācīgas uzskaites un skaidri nošķirtu personīgo un uzņēmuma aktīvu un saistību. Tāpēc nespējai samaksāt parādsaistības noteiktajā termiņā vajadzētu būt kritērijam, lai sāktu vienkāršotu likvidācijas procedūru. Dalībvalstīm būtu arī jādefinē konkrēti nosacījumi, kad šis kritērijs ir izpildīts, un šiem nosacījumiem ir jābūt skaidriem, vienkāršiem un attiecīgajam mikrouzņēmumam viegli pārbaudāmiem. (38)Lai izveidotu izmaksu ziņā efektīvu un ātru vienkāršotu likvidācijas procedūru mikrouzņēmumiem, būtu jāievieš īsi termiņi. Turklāt līdz minimumam būtu jāsamazina visu procesuālo darbību formalitātes, citstarp attiecībā uz procedūras sākšanu, prasījumu iesniegšanu un atzīšanu, maksātnespējīgā parādnieka mantas novērtēšanu un aktīvu realizāciju. Lai iesniegtu pieteikumu sākt vienkāršotu likvidācijas procedūru, būtu jāizmanto standarta veidlapa, un visai saziņai starp kompetento iestādi un attiecīgā gadījumā maksātnespējas procesa administratoru un procesā iesaistītajām personām būtu jāizmanto elektroniski līdzekļi. (39)Visiem mikrouzņēmumiem vajadzētu būt iespējai sākt procedūras, lai risinātu savas finanšu grūtības un panāktu parādsaistību dzēšanu. Piekļuvei vienkāršotai likvidācijas procedūrai nevajadzētu būt atkarīgai no mikrouzņēmuma spējas segt šādu procedūru administratīvās izmaksas. Dalībvalstu tiesību aktos būtu jāievieš noteikumi par vienkāršotu likvidācijas procedūru administrēšanas izmaksu segšanu, ja parādnieka aktīvi un ieņēmumu avoti nav pietiekami, lai segtu šīs izmaksas. (40)Vienkāršotās likvidācijas procedūrās maksātnespējas procesa administratora iecelšana parasti nav nepieciešama, ņemot vērā mikrouzņēmumu veiktās vienkāršās saimnieciskās darbības, kas padara kompetentās iestādes veikto uzraudzību iespējamu un pietiekamu. Tāpēc parādniekam būtu jāsaglabā kontrole pār saviem aktīviem un uzņēmuma ikdienas darbību. Vienlaikus, lai nodrošinātu, ka vienkāršotu likvidācijas procedūru var veikt efektīvi un produktīvi, parādniekam procedūras sākumā un tās laikā būtu jāsniedz precīza, uzticama un pilnīga informācija par savu finanšu stāvokli un uzņēmuma darījumiem. (41)Mikrouzņēmumam, kurš ir parādnieks, vajadzētu būt iespējai izmantot atsevišķu izpildes panākšanas darbību pagaidu apturēšanu, lai varētu saglabāt maksātnespējīgā parādnieka mantas vērtību un nodrošināt taisnīgu un sakārotu procedūras norisi. Tomēr dalībvalstis var atļaut kompetentajām iestādēm skaidri definētos apstākļos izslēgt noteiktus prasījumus no apturēšanas darbības jomas. (42)Apstrīdētie prasījumi būtu jāizskata tā, lai nevajadzīgi nesarežģītu mikrouzņēmumu vienkāršotās likvidācijas procedūras. Ja apstrīdētos prasījumus nevar izskatīt ātri, iespēju apstrīdēt prasījumu var izmantot, lai radītu nevajadzīgu kavēšanos. Pieņemot lēmumu par apstrīdēta prasījuma izskatīšanu, kompetentajai iestādei vajadzētu būt pilnvarotai atļaut turpināt vienkāršoto likvidācijas procedūru tikai attiecībā uz neapstrīdētajiem prasījumiem. (43)Vienkāršotu likvidācijas procedūru kontekstā apstrīdēšanas prasības drīkstētu ierosināt tikai kreditors vai maksātnespējas procesa administrators, ja tāds ir iecelts. Pieņemot lēmumu pārveidot vienkāršoto likvidācijas procedūru par standarta maksātnespējas procedūru, lai īstenotu apstrīdēšanas procedūru, kompetentajai iestādei būtu jāizvērtē dažādi apsvērumi, citstarp paredzamās izmaksas, apstrīdēšanas procedūras ilgums un sarežģītība, veiksmīgas aktīvu atgūšanas iespējamība un sagaidāmie ieguvumi visiem kreditoriem. (44)Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka vienkāršotā likvidācijas procedūrā maksātnespējīgā parādnieka mantā ietilpstošos aktīvus var realizēt tiesas rīkotā atklātā tiešsaistes izsolē, ja kompetentā iestāde uzskata, ka šāds aktīvu realizācijas veids ir piemērots. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka to teritorijā minētajam nolūkam tiek uzturēta viena vai vairākas elektronisko izsoļu sistēmas. Šim pienākumam nevajadzētu skart vairākas platformas, kas pastāv dažās dalībvalstīs konkrētu aktīvu veidu tiesu rīkotu tiešsaistes izsoļu vajadzībām. (45)Izsoļu sistēmām, ko izmanto, lai realizētu parādnieku aktīvus vi