Rezolūcija par tematu “EESK priekšlikumi “Pārveide un atveseļošanās pēc Covid-19 krīzes”: “Eiropas Savienībai jāvadās pēc principa, ka tā ir kopīga likteņa kopiena””, priekšlikumu pamatā ir darbs, ko veica apakškomiteja “Atveseļošanās un pārveide pēc Covid-19”

(2020/C 311/01)

Ziņotāji: Petr ZAHRADNIK (I. gr.) Stefano PALMIERI (II gr.) Jan DIRX (III gr.)

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja plenārajā sesijā, kas notika 2020. gada 10. un 11. jūnijā (11. jūnija sēdē), ar 221 balsi par, 0 balsīm pret un 6 atturoties, pieņēma šo rezolūciju.

1. Ievads

1.1. EESK ļoti atzinīgi vērtē un atbalsta Eiropas Komisijas priekšlikumus: Next Generation EU plānu un vispārējo ES budžetu 2021.–2027. gadam. Šajā paziņojumā Komiteja izklāsta, kas, mūsuprāt, būtu jāsasniedz ar priekšlikumiem par atveseļošanos un pārveidi pēc koronavīrusa krīzes. Komiteja uzskata, ka svarīgi ir šādi četri punkti.

1.2. EESK ir pārliecināta, ka atveseļošanās no koronavīrusa krīzes sekām būs sekmīga tikai tad, ja sabiedrība vienlaikus tiks arī pārstrukturēta: jākoncentrējas gan uz pārveidi, gan atveseļošanos. Nevaram vienkārši atjaunot to, kas pastāvējis pagātnē: bijušais ir jāpārstrukturē un jāuzlabo. EESK uzskata, ka, veicot pārstrukturēšanu un ieviešot uzlabojumus, jāvadās pēc principiem, kas ir visa mūsu darba pamatā: aizsargāt cilvēktiesības un sociālās tiesības, demokrātiskās vērtības un tiesiskumu, pilnībā atraisīt vienotā tirgus potenciālu, sasniegt ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM), izveidot aprites ekonomiku un vēlākais līdz 2050. gadam Eiropas Savienībā panākt klimatneitralitāti. Ir arī jānodrošina laba pārvaldība un demokrātiska pārskatatbildība. Ir svarīgi arī saprast, kāpēc krīzes laikā dažas sociālās grupas bija neaizsargātākas – gan nepietiekamas aizsardzības pret inficēšanos, gan iztikas līdzekļu zuduma ziņā–, un turpināt darbu, lai šādu neaizsargātību ierobežotu.

1.3. Eiropas pusgada procesam būs arvien lielāka nozīme ar Next generation EU plānu saistīto pasākumu uzraudzībā un novērtēšanā, un šajā saistībā EESK uzskata, ka ekonomikas un sociālās jomas partneriem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām vajadzētu būt svarīgai lomai šajā procesā.

1.4. EESK pauž cerību, ka šajā jaunajā ekonomikas atveseļošanas un pārveides procesā gaidāmā konference par Eiropas nākotni varētu sniegt iespēju stiprināt un padziļināt ES institucionālo struktūru un reāli atjaunot ES projektu, kas spētu risināt nākamo desmitgažu problēmas.

1.5. Ieguldījumiem, kas tiek atbalstīti ar īstermiņa ekonomiskiem stimuliem, jābūt vai nu neitrāliem, vai arī jāpaātrina Eiropas ekonomikas strukturālā pārveide, lai līdz 2050. gadam pilnīgi novērstu piesārņojumu, atjaunotu bioloģisko daudzveidību un panāktu klimatneitralitāti.

1.6. Ekonomikas un sabiedrības reformu process kļūs iespējams, ja iesaistīties visi iedzīvotāji – gan individuāli, gan ar sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju starpniecību. Tādēļ dalībvalstīm un ES ir jānodrošina, lai šajā sarežģītajā procesā neviens netiktu atstāts novārtā.

1.7. Viens no galvenajiem koronavīrusa krīzes secinājumiem ir tas, ka gandrīz visās Eiropas valstīs ir jāstiprina veselības aprūpes sistēmas, izveidojot ES Veselības savienību.

2. Covid-19 krīze: ārējs asimetrisks šoks Eiropas Savienībai ar atšķirīgām sekām ES dalībvalstīs

2.1. Covid-19 krīze un tās ietekme uz ES

2.1.1. Lai gan šīs rezolūcijas izstrādes laikā Covid-19 pandēmijas ietekmes pilnīgs novērtējums būtu pāragrs, jau ir skaidrs, ka tas ir smagākais ekonomikas satricinājums, ar ko Eiropas ekonomika ir saskārusies kopš Otrā pasaules kara. Ceļš uz atlabšanu, visticamāk, būs garš un nevienmērīgs. Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) un Eiropas Komisijas prognoze apstiprina, ka šī krīze visas ES dalībvalstis ir skārusi ar atšķirīgu intensitātes pakāpi ( 1 ) , un tas ietekmē ne tikai mūsu attieksmes modeļus, bet arī ražošanas, patēriņa un nodarbinātības modeļus.

2.1.2. Šī ir nopietna krīze, jo tā Eiropas Savienību ir skārusi liela ekonomiskā un politiskā vājuma laikā. Dažās valstīs vēl nav mazinājusies iepriekšējās ekonomikas un finanšu krīzes (2008.–2010. gads) negatīvā ietekme, un to ekonomika joprojām ir diezgan jutīga, trausla un neaizsargāta pret satricinājumiem. Tāpat arī dažas sociālās grupas, pat turīgākajās dalībvalstīs, vēl nav atguvušās no iepriekšējās ekonomikas krīzes sekām. Tas attiecas, piemēram, uz personām ar invaliditāti ( 2 ) . Turklāt krīze ir iestājusies Eiropas Savienībai izšķirošā brīdī: posmā, kad notiek pāreja uz digitālo ekonomiku un kas ir jutīgs ekonomikas, vides un sociālās ilgtspējas ziņā.

2.1.3. Šai krīzei ir graujoša ietekme uz ekonomikas un sociālajām sistēmām, un visās darbības un politikas jomās centieni galvenokārt jāorientē uz to, lai mūsu dzīvi, ekonomikas, sociālās, vides sistēmas un organizācijas modeļus atgrieztu atpakaļ “jaunos normālos apstākļos”.

2.1.4. Krīze būs nopietns stresa tests Eiropas Savienībai kopumā, mūsu ekonomikas sistēmai un sociālajiem modeļiem, mūsu vērtībām un demokrātijai.

2.2. Ietekme uz ekonomiku

2.2.1. Pretēji iepriekšējai krīzei šoreiz nācās nekavējoties pilnībā ierobežot daudzas darbības, izraisot strauju ražošanas kritumu, strauju bezdarba pieaugumu un dzīves līmeņa pazemināšanos (reālo ienākumu samazināšanos, nenoteiktību darba ziņā, mobilitātes ierobežojumus), krasu ārējās tirdzniecības apgrozījuma samazināšanos gan ES iekšienē, gan ar trešām valstīm un krasu publisko finanšu rādītāju pasliktināšanos.

2.2.2. Pamatojoties uz pieejamo analīzi par Covid-19 krīzes ietekmi uz ekonomikas izaugsmi, kurā prognozēts, ka IKP pieaugums samazināsies par aptuveni 8 % ( 3 ) , var secināt, ka bezdarbnieku skaits globāli palielinātos par 24,7 miljoniem un nenoteiktība ietekmētu 13 miljonus līdz 36 miljonus darbvietu ( 4 ) . Paredzams, ka Eiropas Savienībā bezdarba līmenis palielināsies no 6,7 % (2019. gadā) līdz 9,0 % (2020. gadā) ( 5 ) . Šī krīze rada nopietnas problēmas arī i) mazo un vidējo uzņēmumu sistēmai, kas ir Eiropas ražošanas sistēmas pamatā; ii) lielu Eiropas uzņēmumu sistēmas konkurētspējai; iii) dažu ekonomikas nozaru, piemēram, viesmīlības, tūrisma, transporta un kultūras nozares izdzīvošanai.

2.2.3. Prognozes 2021. gadam ( 6 ) ir daudz optimistiskākas, paredzot nosacītu atlabšanu, kas tomēr būs atkarīga no šādiem apstākļiem: ierobežojošie pasākumi jau būs atcelti; pandēmija būs kontrolējama; un bezprecedenta monetārie, fiskālie un regulatīvie pasākumi, ko pieņēmušas dalībvalstis un ES, izrādīsies efektīvi un varēs mazināt krīzes tūlītējās ekonomiskās un sociālās sekas un mazināt ilgtermiņa kaitējumu ekonomiskajām un sociālajām attiecībām un ķēdēm.

2.2.4. Raugoties no ES perspektīvas, vienotais tirgus ir faktiski paralizēts. Turklāt dalībvalstu īstenotie krīzes pasākumu kopumi ir radījuši risku, ka var rasties nevienlīdzīgi konkurences apstākļi, un šī problēma ir steidzami jārisina. Neskaidrība par turpmākiem ieguldījumiem ir strauji palielinājusies un vadošie rādītāji, piemēram, iepirkumu vadītāju indekss (Purchasing Managers Index) vai uzņēmumu un patērētāju uzticēšanās ir sasnieguši vēsturiski zemu līmeni.

2.2.5. Tāpēc visdziļākā ekonomiskā un sociālā ietekme, visticamāk, tiks reģistrēta šā gada otrajā ceturksnī atkarībā no tā, cik intensīvi ir skartas dažādas nozares. Varam cerēt, ka 2020. gada otrajā pusē būs vērojama zināma ekonomikas atlabšana, lai gan atlabšanas veids dažādās valstīs varētu atšķirties.

2.2.6. Tomēr vēl nopietnāk ir tas, ka šis satricinājums ir pilnībā pārtraucis un mainījis mūsu ierastos dzīvesveida modeļus un shēmas. Atlabšanas un atjaunošanas procesā ir jākoncentrējas ne tikai uz ekonomiskās darbības atjaunošanu, bet, iespējams, vēl steidzamāk un svarīgāk, uz to, lai dotu cerību un iespēju mūsu dzīvi pielāgot “jaunajiem normālajiem apstākļiem”, tostarp pilnīgai atbilstībai ilgtspējīgas attīstības principiem.

2.3. Sociālā ietekme

2.3.1. Covid-19 krīzei būs tālejoša ietekme uz situāciju darba tirgū. Papildus steidzamajai nepieciešamībai rūpēties par darba ņēmēju un viņu ģimeņu veselību, vīruss un tam sekojošie ekonomiskie satricinājumi ietekmēs darba pasauli arī šādos trijos galvenajos veidos: 1) darbvietu skaits (gan bezdarbs, gan nepietiekama nodarbinātība); 2) darba kvalitāte un 3) ietekme uz konkrētām grupām, kas ir neaizsargātākas pret nelabvēlīgu darba tirgus situāciju. Dažas darba ņēmēju kategorijas ir skartas vairāk, jo tām nav sociālās drošības tīklu: jaunieši nestabilās darbvietās, vecāka gadagājuma strādājošie, darba ņēmēji ar invaliditāti, sievietes – jo viņas ir ļoti plaši pārstāvētas vissmagāk skartajās nozarēs vai paliek mājās, lai rūpētos par ģimenes locekļiem –, pašnodarbinātie vai platformu darbinieki, zemu atalgoti darba ņēmēji, migrējoši darba ņēmēji un personas ko dēvē par “neredzamiem” darba ņēmējiem, t. i., tie, kas strādā nedeklarētos darbos. Arī nodarbinātu personu nabadzība, visticamāk, ievērojami palielināsies ( 7 )

2.3.2. Nodarbinātības un ienākumu nodrošināšana visiem darba ņēmējiem ir prioritāte, un šodienas politika ir jāveido, orientējoties uz ilgtermiņa perspektīvu. Eiropas Savienībai ir jāveido spēcīga Eiropas sociālās atveseļošanas un pārveides stratēģija ES un valstu līmenī, aktīvi iesaistot sociālos partnerus, lai atdzīvinātu ekonomiku, aizsargātu darba ņēmēju tiesības un nodrošinātu labklājību visiem. Ir vajadzīgas padziļinātas institucionālas un politiskas reformas, lai stiprinātu atveseļošanos un veidotu izturētspēju, izmantojot stabilas un universālas sociālās aizsardzības sistēmas, kas krīzes apstākļos var darboties kā automātiski ekonomikas un sociālie stabilizatori. Tas arī palīdzēs atjaunot uzticēšanos iestādēm un valdībām.

2.3.3. Divpusējs un trīspusējs sociālais dialogs starp valdībām, darba ņēmēju un darba devēju organizācijām ir nozīmīgs instruments, kas dod iespēju izstrādāt un īstenot ilgtspējīgus risinājumus gan kopienu, gan pasaules līmenī. Šajā saistībā ir vajadzīgas spēcīgas, neatkarīgas un demokrātiskas sociālo partneru organizācijas.

2.3.4. Īpaša uzmanība jāpievērš tam, lai nodrošinātu, ka pēc krīzes neiestājas “divu ātrumu” atlabšana, kā tas bija pēc iepriekšējās krīzes. Jāatbalsta visas grupas, lai tās varētu vienlaicīgi atgūties un mazāk aizsargātām sociālajām grupām nebūtu pacietīgi jāgaida tādi paši uzlabojumi nodarbinātības un dzīves līmeņa ziņā kā pārējiem iedzīvotājiem. Tas jo īpaši attiecas uz jauniešiem, personām ar invaliditāti, etnisko minoritāšu pārstāvjiem, kā arī migrantiem un bēgļiem.

2.3.5. Īpaša uzmanība un pasākumi jāvelta arī grupām ārpus darba tirgus, kuras jau saskaras ar nabadzību, kā arī jaunām nabadzības skartām grupām, kuru skaits, paredzams, palielināsies. Šīs grupas var vēl vairāk apdraudēt marginalizācija, kā arī daudzas sociālas un ar veselību saistītas problēmas.

2.3.6. Pilsoniskās sabiedrības organizācijas (PSO) pašas ir viens no nevienlīdzības un sistēmas nepilnību upuriem. To pašreizējo un turpmāko spēju reaģēt uz vajadzībām apdraud bieži vien nepietiekamie un nestabilie resursi. Šī problēma ir jārisina, pilsoniskās sabiedrības organizācijām nodrošinot finansēšanas mehānismus.

3. ES pasākumu reaģēšanai uz Covid-19 krīzi novērtējums

3.1. Ārkārtas pasākumi

3.1.1. Pašlaik Eiropā (un salīdzinoši visā pasaulē) koronavīrusa pandēmija nosaka visus mūsu dzīves parametrus, tostarp saimniecisko darbību, organizāciju un sistēmas. Ekonomikas un ekonomikas politikas instrumentu kopums ir pilnībā pakļauts centieniem veiksmīgi izkļūt no krīzes un sniedz būtisku ieguldījumu tās pārvarēšanā. Tomēr pat šajā kritiskajā periodā ir lietderīgi garantēt to, ka: — mobilizētie finanšu avoti tiek izmantoti efektīvi un ir pienācīgi orientēti atbilstoši vajadzībām, — visas tiesīgās personas (fiziskas personas, uzņēmumi un uzņēmējsabiedrības, bezpeļņas organizācijas, sabiedrisko pakalpojumu sniedzēji utt.), ko skārusi pandēmija, saņem taisnīgu kompensāciju, — ekonomika būs gatava atsākt darbību pēc pandēmijas pārvarēšanas, vienlaikus mācoties no pašreizējās pandēmijas ietekmes uz sociāliem jautājumiem, kas steidzami jārisina.

3.1.2. Lai gan tirgus un ekonomika nevar uzņemties nepazīstamas medicīniskas problēmas diagnostiķa un novērtētāja lomu, tajā pašā laikā būtu faktiski neiespējami šo pandēmijas problēmu risināt, pienācīgi neņemot vērā ekonomiskās un finansiālās izmaksas un radušās sekas.

3.1.3. Lai reaģētu uz krīzi, līdz šim dalībvalstis, kā arī attiecīgās ES iestādes ir pieņēmušas ārkārtas, preventīvu, stabilizācijas un kompensācijas pasākumu kopumu. Šos pasākumus var iedalīt vairākās kategorijās atbilstoši to veidam, piemēram, monetāri un stabilizējoši, fiskāli, uz garantijām un kredītiem balstīti, kā arī reglamentējoši un procesuāli pasākumi. Pasākumi ir vērsti uz visām dzīves jomām, lai arī galvenokārt uz ekonomiku un uzņēmējdarbību, kā arī sociālajiem jautājumiem (sk. I pielikumu).

3.1.4. Šie pasākumi veido visaptverošu ekonomikas politikas pasākumu kopumu, tostarp monetāro politiku, galvenokārt izmantojot šādus elementus: jaunu kvantitatīvās mīkstināšanas vilni, ko papildina jaunā vērtspapīru iegādes shēma ar mērķi atbalstīt finanšu tirgus likviditāti ECB uzraudzībā, makroekonomiskās stabilizācijas funkciju, ko nodrošina Eiropas Stabilitātes mehānisms (ESM), kā arī fiskālo pasākumu kopumu, gan pagaidu kārtā pieņemot elastīgus fiskālos un valsts atbalsta noteikumus, gan arī veicot milzīgus fiskālos ieguldījumus pandēmijas skarto uzņēmumu un privātpersonu atbalstam, atliekot atmaksāšanas pienākumus un nodrošinot ES budžeta plūsmu masveida pārdali. Ļoti svarīgs ir arī dažādu regulatīvo un procesuālo pasākumu kopums.

3.1.5. Tiek lēsts, ka to finanšu avotu apjoms, kas saistīti ar pasākumiem Eiropas sabiedrības atbalstam, ir gandrīz 3 000 miljardi EUR (16 % no ES IKP 2019. gadā). Līdz šim tas ir bijis ekonomikas politikas pasākumu kopums, kas tiek īstenots ES un galvenokārt dalībvalstu līmenī. Saskaņā ar sākotnējo ES Ekonomikas plānu reaģēšanai uz koronavīrusa pandēmiju tikai 165 miljardi EUR ir tieši saistīti ar kopējiem ES finansējuma avotiem un ir paredzēti subsīdiju un finanšu instrumentu veidā; citu ES ierosināto pasākumu mērķis ir atbalstīt likviditāti, uzlabot noteikumu elastību vai izveidot uz garantijām balstītus finanšu instrumentus; visus pārējos tiešos fiskālos pasākumus veica vai īstenoja dalībvalstis. Eiropas Savienības sagatavoto pasākumu īpatsvars pēc tam palielinājās.

3.1.6. Pavisam nesenais Eiropas Komisijas dokumentu kopums par turpmāko ES finansējumu, tostarp priekšlikums par pagaidu ārkārtas Eiropas Atveseļošanas instrumentu (tā dēvēto Next Generation EU ), un sākotnējā priekšlikuma par 2021.–2027. gada ES daudzgadu finanšu shēmu (DFS) būtiska pielāgošana faktiski ir revolūcija šajā jomā.

3.1.7. Visbeidzot, visaptverošais pasākumu kopums, par ko tika paziņots maija beigās, ir būtisks Eiropas Komisijas ieguldījums pašreizējās situācijas risināšanā. Tas ir saistīts ar stabilu un mērķtiecīgi orientētu jaunu instrumentu, kas izteikti vērsts tikai un vienīgi uz izkļūšanu no Covid-19 krīzes, darbības atsākšanu un atjaunošanu. Tas cenšas koncentrēties uz reālām vajadzībām, lai saglabātu vienotā tirgus viendabīgumu un spēju darboties. Tas cenšas koncentrēties uz reālām vajadzībām, lai saglabātu vienotā tirgus viendabīgumu un spēju darboties. Šķiet, ka finansēšanas modelis ir diezgan saprātīgs un ir inovatīvs, kā arī liecina par solidaritāti ar dalībvalstīm. Jaunajam Next Generation EU instrumentam jādarbojas papildus jaunajai daudzgadu finanšu shēmai, kurā pienācīgi ir jāatspoguļo arī citas ES prioritātes, kas ne vienmēr ir saistītas ar pandēmiju (piemēram, ES zaļais kurss, vienotā tirgus darbības uzlabošana un ES konkurētspējas nosacījumi, Eiropas sociālo tiesību pīlārs un pakāpeniska pielāgošanās ilgtspējīgas attīstības principiem).

3.2. Analīze un secinājumi par pasākumu atbilstību/(ne)pietiekamību

3.2.1. Kā minēts iepriekš, šis jautājums ir tik visaptverošs, ka pareizais risinājums ir iespējams tikai tad, ja tiks īstenots labi koordinēts politikas pasākumu kopums un būs skaidri paredzēta konkrēto dalībnieku kompetence, nosakot attiecīgus mērķus un rīcības grafiku. Pieņemto pasākumu kopumā ir iekļautas vairākas jaunas inovatīvas pieejas, kas izmantojamas arī turpmākajā periodā.

3.2.2. Šī ir pirmā reize kopš pēdējās krīzes un tās sekām, kad jaunizveidotajam ESM ir iespēja stabilizēt eurozonas makroekonomisko vidi. Arī monetārās politikas reakcija ir bijusi ļoti svarīga, lai finanšu sektors varētu saglabāt savu darbību un efektivitāti, nodrošinot pietiekamu likviditāti. Ļoti svarīgi ir arī pasākumi, ar kuriem ievieš elastīgākus noteikumus par valsts atbalstu un fiskālo disciplīnu, jo tie ļauj saglabāt finanšu resursu apriti apstākļos, kad palielinās kopējā pieprasījuma samazināšanās risks. Ir ļoti svarīgi pēc iespējas ātrāk nodrošināt kompensācijas visām krīzes skartajām personām – privātpersonām, uzņēmumiem, kā arī bezpeļņas organizācijām –, atliekot to saistību izpildi un nodrošinot kompensāciju par zaudējumiem, kas radušies ierobežojumu laikā.

3.2.3. Arī ārkārtas pasākumi ir bijuši ļoti piemēroti. Realitāte parādīja, ka fatālu risku periodā dalībvalstis joprojām dod priekšroku pārvaldībai, kuru tās veido pašas; daži koordinēti pasākumi, kas saistīti ar būtisku medicīnas preču un aprīkojuma piegādi, būtu bijuši vajadzīgi ne tikai praktisku iemeslu dēļ, bet arī tādēļ, lai piešķirtu nozīmi ES vienotā tirgus vērtībām. Tas kalpo arī par iedvesmu izejas stratēģijas pasākumu ieviešanai un ierobežojumu atcelšanai, kas rūpīgi jākoordinē. Šī ārkārtas situācija arī paver plašas iespējas uz garantijām un kredītiem balstītiem instrumentiem, kurus šoreiz galvenokārt nodrošina EIB instrumentu kopums. Tas atspoguļo vajadzību piesaistīt vairāk privātā kapitāla resursu piešķiršanai, ņemot vērā sabiedrības intereses. Ja reālās vajadzības tik ievērojami pārsniedz ierobežotos publiskos finanšu resursus, tas ir vienīgais risinājums, ko “jaunos normālos apstākļos” var attīstīt tālāk.

3.2.4. Tāpat kā krīzē pirms desmit gadiem pašreizējais periods ir atklājis nopietnus ierobežojumus ES budžetā arī attiecībā uz to, kā tas reaģē uz negaidītiem satricinājumiem, jo īpaši tad, ja satricinājumi rodas tekošās finanšu shēmas beigu posmā. Esošie ES budžeta elastīguma principi atkārtoti atklāj vienu no galvenajiem ES finanšu arhitektūras trūkumiem. Gadījumā, ja būs jāmobilizē patiešām milzīgas finanšu resursu summas, būs jāveido jauns instruments (tāds kā Next Generation EU ), vai arī atkal būs jāpaļaujas uz dalībvalstīm. Šī situācija skaidri parāda, ka ir jāturpina uzlabot ES finanšu sistēmu, jo īpaši neparedzētu satricinājumu gadījumiem; pašreizējais modelis nepiedāvā pietiekamu kopējo ES finanšu bāzi, lai atbalstītu ES un eurozonas makroekonomisko stabilitāti.

3.3. Novērtējums par ES iestāžu kompetenci veikt attiecīgos pasākumus

3.3.1. Pamatojoties uz līdzšinējo aprakstu un analīzi, Komiteja ļoti atzinīgi vērtē ECB un Eurogrupas attiecīgo un savlaicīgo reakciju ESM aktivizēšanai. Ļoti svarīga bija arī Eiropas Komisijas reakcija, jo īpaši pieņemot elastīgākus noteikumus un ārkārtas pasākumus, lai atbalstītu tādu preču un aprīkojuma piegādes ķēdes, kam ir izšķiroša nozīme reaģēšanā uz pandēmijas sākšanos un izplatību. Pēc kāda laika Komisija sāka uzņemties vadošu lomu, maijā ieviešot un īstenojot visaptverošu tiesību aktu kopumu, tostarp pielāgoto jaunās DFS priekšlikumu un Next Generation EU instrumentu. Tagad ir svarīgi saņemt atbalstu no dalībvalstīm, lai panāktu vienprātību par šo paketi un to pēc iespējas ātrāk īstenotu praksē. Lielāko mācību joprojām sniedz fakts, ka ES kopumā joprojām ir diezgan neaizsargāta pret liela mēroga satricinājumiem, ko izraisa ārēji faktori, un, neraugoties uz pastāvīgajiem uzlabojumiem, tā zināmā mērā nav gatava uz tiem reaģēt. Šajā ziņā visskaidrākais piemērs ir ļoti ierobežotais ES budžeta elastīgums un tā gatavība reaģēt.

3.3.2. Turklāt tikai pēc kāda laika ES iestādes un dalībvalstis sāka pieņemt pasākumus, lai aizsargātu vienotā tirgus integritāti, viendabīgumu un efektivitāti, jo tas ir vissvarīgākais ES integrācijas procesa ekonomiskais sasniegums.

3.4. Nākotnes scenāriji un problēmas

3.4.1. Visticamākais nākotnes scenārijs ir tas, ka 2020. gada otrajā ceturksnī tiks sasniegts ekonomikas cikla zemākais līmenis un otrajā pusē būs vērojamas pakāpeniskas atlabšanas pazīmes. Ja nebūs pandēmijas un tās pārvarēšanas otrā viļņa un ja atveseļošanas stratēģijas būs piemērotas un efektīvas, sagaidāms, ka 2021. gadā izaugsme turpināsies, 2022. gadā sasniedzot pirms Covid-19 līmeni ekonomikas rezultātu ziņā un 2023. gadā – ieguldījumu darbību ziņā. Šo scenāriju varētu uzskatīt par reālistisku, lai arī tas ir nedaudz optimistisks. Tomēr, tā kā nenoteiktība joprojām ir ļoti liela, ES vajadzētu būt gatavai arī mazāk pozitīvas attīstības tendencēm, iespējams, arī tādiem pasākumiem kā ierobežojumu atkārtota ieviešana, vairāk ārkārtas pasākumu, lielāka līdzdalība seku mazināšanā un mērķtiecīgāka kompensācija uzņēmumiem un privātpersonām, kam tā nepieciešama.

3.4.2. Pašreizējā situācija ir ne tikai ekonomikas cikliskas attīstības posms, bet arī svarīgs un izšķirošs brīdis, kad ieviest strukturālas izmaiņas un reformas Eiropas ekonomikas un sociālajās sistēmās un organizācijā. Pašreizējā perioda mērķis ir ne tikai atjaunot ekonomiku praksē (atjaunojot ciklu atpakaļ līdz līmenim pirms Covid-19), bet, iespējams, vēl svarīgāk, izstrādāt un ieviest būtiskas kvantitatīvas un kvalitatīvas izmaiņas. Mērķis ir sniegt mūsu sociālekonomiskā un vides modeļa vispārēju novērtējumu un noteikt tā priekšrocības un trūkumus. Radikālā pārveide ir jāatspoguļo ne tikai jaunā vai pielāgotā politikā, bet arī jaunās visu iesaistīto dalībnieku kompetencēs (attiecībās starp dalībvalstīm un ES iestādēm un iekšēji starp pašām ES iestādēm) saskaņā ar subsidiaritātes principu. Ir arī laiks izvērtēt, kāpēc šādu satricinājumu gadījumos mūsu pašreizējās sociālās un ekonomiskās struktūras ļauj pakļaut riskam tik daudzus cilvēkus. Pašreizējā pandēmija atklāja īpašas vājās vietas attiecībā uz tiem, kuriem nestabila nodarbinātības statusa dēļ bija liegta sociālā aizsardzība un iespēja, ka nepieciešamības gadījumā viņiem var tikt piešķirts atvaļinājums, kā arī tiem, kuri bija izolēti no savām kopienām un tajās pastāvošajiem atbalsta tīkliem.

3.4.3. Atveseļošanas un pārveides procesa galvenās darbības jomas ir šādas: — atraisīt visu vienotā tirgus potenciālu ar mērķi saglabāt tā integrāciju, funkcionalitāti un efektivitāti, lai atjaunotu tā konkurētspēju, — papildināt vienotā tirgus pasākumus ar vērienīgu sociālo programmu, jo īpaši pilnībā īstenojot Eiropas sociālo tiesību pīlāru, lai nodrošinātu augšupēju sociālo konverģenci, — turpināt īstenot nepieciešamās strukturālās pārmaiņas un veikt ar tām saistītos ieguldījumus, tos orientējot galvenokārt uz digitālām, viedām un sociālām inovācijām un zaļo pāreju, — pastāvīgi uzlabot ES konkurētspēju, — radīt apstākļus, lai stiprinātu ES pašpietiekamību un noturību globālas ietekmes novēršanā, — radīt apstākļus, lai saglabātu kontroli pār stratēģiskiem ES aktīviem un nozarēm, — atbalstīt darba tirgus pieejamību visiem, lai veidotu iekļaujošu un noturīgu darbaspēku, — veikt ieguldījumus marginalizēto iedzīvotāju grupu integrācijā, lai nodrošinātu pilnīgu sociālo un ekonomisko līdzdalību, — būtiski uzlabot ES piegādes ķēdes riska un ārkārtas situāciju gadījumiem.

4. Krīze pēc Covid-19: iespēja un nepieciešamība ieviest pārmaiņas Eiropas Savienībā

4.1. “Melnais gulbis”

4.1.1. Nassim Nicholas Taleb : “.. rets un neparedzams notikums, jo tas nav saistīts ar parastajām cilvēku cerībām, bet ir tik graujošs, ka spēj izjaukt dzīvi, mainīt uztveri un uz visiem laikiem mainīt kopienas, kuras šī parādība skar” Daudzi novērotāji Covid-19 krīzi saista ar “melnā gulbja” definīciju, ko izstrādājis Libānas matemātiķis: “.. rets un neparedzams notikums, jo tas nav saistīts ar parastajām cilvēku cerībām, bet ir tik graujošs, ka spēj izjaukt dzīvi, mainīt uztveri un uz visiem laikiem mainīt kopienas, kuras šī parādība skar” ( 8 ) . Bet, vai reaģējot uz Covid-19 ārkārtas situāciju, mēs patiešām saskaramies ar “melno gulbi”? Vai tas ir negaidīts notikums? Vai arī, vairākkārt veicot nepareizu izvēli, esam vājinājuši veselības aprūpes sistēmas, stratēģisko ražošanu un sociālās struktūras? Ierastās darbības vairs nevar būt politisks risinājums krīzes seku novēršanai. Eiropai ir iespēja un izdevība veidot citu pasauli, un Eiropas Savienībai ir jāuzņemas nozīmīga loma šajā procesā.

4.1.2. Tāpēc, lai atgūtos no šīs krīzes, ir vajadzīgi dažādi politikas pasākumi un grafiks. Ja rīkosimies pareizi, varam to pārvarēt kopīgiem spēkiem, glābt cilvēku dzīvību un sabiedrības labklājību, pārveidot mūsu sociālekonomiskos modeļus par tādiem, kas vēl vairāk vērsti uz cilvēkiem un dabu, un veicināt globālu partnerību ilgtspējīgai attīstībai.

4.1.3. Tāpēc tagad ir jākoncentrējas uz to, kas ir būtiski ikvienam: atbalstīt uzņēmumus krīzes pārvarēšanā, lai tie varētu piedāvāt pienācīgas nodarbinātības iespējas; nodrošināt labus dzīves un darba apstākļus, vienlīdzīgu piekļuvi veselības aprūpei, tīrai pārtikai, ūdenim, gaisam un patēriņa precēm; veidot plaukstošu dabas pasauli, drošu klimatu nākamajai paaudzei, sabiedrību, kas kļūst arvien iekļaujošāka un pieejamāka visiem, un spēcīgu un funkcionējošu demokrātiju, kas turpinās mūs aizsargāt vajadzības laikā. Lai to panāktu, ir jābūt vērienīgiem, un jāpieņem pareizie lēmumi īstajā laikā. proti, ES pārveides un atjaunošanas plāns.

4.1.4. Eiropas Komisijai ir jāveic konkrēti pasākumi, lai apturētu valdību “trauksmes stāvokli”, kas grauj cilvēktiesības un tiesiskumu. Valdībām nevajadzētu ļaunprātīgi izmantot koronavīrusa krīzi un uzsākt pasākumus, kas pārsniedz to, kas ir absolūti nepieciešams, lai reaģētu uz krīzi – piemēram, tādus pasākumus, kas pārkāpj privātumu, tiesību aktos paredzēto kārtību, tiesu varas pilnvaras un lomu vai pilsoņu un pilsoniskās sabiedrības tiesības. Visiem veiktajiem pasākumiem jābūt samērīgiem un vērstiem uz sabiedriskās drošības garantēšanu. Jo īpaši ir jānodrošina vārda brīvība tiem, kuri vērš uzmanību uz problēmām, ko rada pašreizējā situācija.

4.2. Vadlīnijas ES atveseļošanas un atjaunošanas plānam

4.2.1. EESK ir pārliecināta, ka atlabšana no koronavīrusa krīzes sekām būs sekmīga tikai tad, ja sabiedrība vienlaikus tiks arī pārstrukturēta: ir jākoncentrējas gan uz atjaunošanu, gan atlabšanu. Nevaram vienkārši atjaunot to, kas pastāvējis pagātnē; bijušais ir jāpārstrukturē un jāuzlabo. EESK uzskata, ka, veicot pārstrukturēšanu un ieviešot uzlabojumus, jāvadās pēc principiem, kas ir visa mūsu darba pamatā: izveidot pilnībā funkcionējošu iekšējo tirgu, aizsargāt cilvēktiesības, demokrātiskās vērtības un tiesiskumu, sasniegt IAM, izveidot aprites ekonomiku un vēlākais līdz 2050. gadam Eiropas Savienībā panākt klimatneitralitāti. Ir arī jānodrošina laba pārvaldība un demokrātiska pārskatatbildība.

4.2.2. Lai cik labi un plaši būtu veicamie pasākumi, tie būs efektīvi un gūs atbalstu tikai tad, ja būs reāli īstenojami uz vietas un sasniegs tos cilvēkus, kuriem ir paredzēti. Tādēļ ir būtiski visiem spēkiem panākt efektīvu īstenošanu; tas jādara gan ES iestādēm, gan dalībvalstīm.

4.2.3. Mums ir ārkārtīgi svarīgi mācīties no sociālās neveiksmes, kas šīs pandēmijas laikā ir bijusi par cēloni nesamērīgi lielam nāves gadījumu skaitam. Runa ir par aprūpes iestādēm personām ar invaliditāti un vecāka gadagājuma cilvēkiem. Krīzes laikā tās kļuva par inficēšanās perēkļiem un nāves epicentru. Tam jākalpo par trauksmes signālu, ka ES naudu nekad nevar ieguldīt tādos apstākļos, kas ne tikai liedz cilvēkiem tiesības brīvi izvēlēties, kā dzīvot, bet ir arī strukturāli nepiemēroti cilvēku aizsargāšanai nepārvaramas varas apstākļos.

4.2.4. Diemžēl koronavīrusa krīze ir arī skaidri parādījusi, ka ir būtiski visā ES padziļināt intensīvu pedagoģisko darbu, lai veidotu iedzīvotāju izpratni par cilvēktiesībām un demokrātisku līdzāspastāvēšanu, pamatojoties uz LESD 2. pantā noteiktajiem principiem un vērtībām. Mēs atkārtoti apliecinām savu dziļo un pastāvīgo atbalstu ES dibināšanas līgumos paustajām pamatvērtībām: cilvēktiesībām, demokrātijai un tiesiskumam.

4.2.5. Krīzes pārvarēšanā pats svarīgākais ir solidaritāte. Solidaritāte ar aprūpes pakalpojumu sniedzējiem slimnīcās un aprūpes iestādēs. Solidaritāte ar darba ņēmējiem, kuri palikuši bez algas, un ar darba devējiem, kuri arī atsakās no algām un prēmijām, lai glābtu savu uzņēmumu. Valdību solidaritāte gan ar ekonomikas nozarēm, gan ar kultūras un citiem sabiedrības slāņiem, kas nevar iztikt bez palīdzības. Un galvenais – solidaritāte starp valstīm, it sevišķi ES iekšienē, jo Eiropas Savienībā valstis ekonomiski ir tik cieši saistītas, ka krīzes seku novēršanā efektīva būs tikai kopīga un atbalstoša pieeja.

4.2.6. Ļoti apjomīgs zaļo investīciju plāns dos nepieciešamo ekonomisko stimulu un veidos noturību pret turpmākiem satricinājumiem. Ir skaidri jāapzinās, ka šāda vērienīga un pārveidojoša darba īstenošana var notikt tikai noteiktos apstākļos. Tāpēc roku rokā būtu jāiet ES koronavīrusa krīzes pārvarēšanas plāna ekonomiskajiem un vides aizsardzības mērķiem; tādējādi ieguvēji būtu visi. Lai to panāktu, ir rūpīgi jāizraugās ieguldījumu programmas, orientējoties uz nozarēm ar augstu ekonomiskās stimulēšanas, darbvietu radīšanas un ekoloģiskās pārveides potenciālu (zaļais stimuls).

4.2.7. Šajā nolūkā Eiropas zaļais stimuls būtu jāpielāgo tā, lai sasniegtu divus visaptverošus mērķus. Pirmkārt, stimulēt ekonomiku un radīt darbvietas, vienlaikus radot drošību tiem, kas ir apdraudēti, un, otrkārt, atbalstīt Eiropas ekonomikas pāreju uz tīru un noturīgu nākotni. Kā vietnē Twitter rakstīja Eiropas Komisijas priekšsēdētājas vietnieks Frans Timmermans , “Tā atlabšana, ko mēs ierosinām, nodrošinās tādu sabiedrību, kāda vajadzīga gan šai, gan nākamajām paaudzēm: tīru, pārticīgu un noturīgu. Tādu, kur neviens netiek atstāts novārtā.”

4.2.8. Savstarpīgums ir jāpadara par obligātu prasību. Kad publiskos resursus izmanto, lai privātajam sektoram piedāvātu nākotnes perspektīvu, arī sabiedrība pamatoti sagaida, ka gūs labumu. Tam ir vairāki piemēri: vienošanās maksāt nodokļus, būt labiem sociālajiem darba devējiem, ieturēt dividendes un prēmijas, kā arī pildīt pienākumu par CO 2 samazināšanu, ievērojot vides tiesību aktus un padarot uzņēmumu mobilitātes politiku ilgtspējīgāku.

4.2.9. Pašreizējā ekonomikas modeļa etalons ir IKP, taču šis rādītājs nekad nav ļāvis aprēķināt to, kas cilvēkiem ir patiesi svarīgs. EESK uzskata: šodienas pārdomas par jaunu ES ekonomiskās un sociālās attīstības modeli nozīmē apvienot šo būtisko ekonomikas rādītāju ar citu, tikpat svarīgu, – ar kopienas labklājības rādītāju.

4.2.10. Pēc EESK domām, atjaunošanas un atlabšanas plāna centrā jābūt cilvēkiem un mūsu planētas nākotnei. Šajā ziņā ārkārtīgi svarīgi ir īstermiņā saglabāt pēc iespējas vairāk neto nodarbinātības. Tomēr jāpatur prātā arī galamērķis. Tā ir nākotnes prasībām atbilstoša ekonomika, kas saskan ar sabiedrības vajadzībām, neveicina klimata pārmaiņas, apdomīgi izmanto resursus un papildina Eiropas pelnītspēju ar veselīgu dzīves vidi un labu nodarbinātību. Lai nākotne būtu ilgtspējīga, uz šo galamērķi mums ir jātiecas. Nākotnes prasībām atbilstoša ir tāda ekonomika, kura turklāt ir pēc iespējas pieejamāka jebkura veida darba ņēmējiem un kurā ikviens var dot ieguldījumu gan savai kopienai, gan visai sabiedrībai. Mums ir jāmācās no jaunatklātā elastīguma, ko krīzes laikā ir ieviesuši darba devēji, lai apmierinātu to personu vajadzības, kuras atrodas vistālāk no darba tirgus (personu ar invaliditāti, ilgstošu bezdarbnieku, gados vecāku darbinieku), un tādējādi jāveicina viņu iesaistīšanās jaunā, zaļākā ekonomikā. Paturēsim prātā šo galamērķi – ilgtspējīgu nākotni.

4.2.11. Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm ir jāgādā, ka jauniem tīras ekonomikas uzņēmumiem, it īpaši jaunuzņēmumiem un MVU, ir pieejams kapitāls, kas tiem vajadzīgs, lai turpinātu izstrādāt risinājumus nākotnei.

4.2.12. Lai vairākās nozarēs kompensētu ekonomiskās aktivitātes trūkumu un lai aizsargātu visu veidu darba ņēmējus un mazos uzņēmumus, atbalsta pasākumu izstrādē un uzlabošanā ir jāiesaista sociālie partneri. Ir vajadzīgi piemēroti un ilgtspējīgi bezdarbnieka pabalsti un citi palīdzības veidi, tostarp Eiropas minimālie standarti attiecībā uz neto ienākumu aizvietojamību, bezdarbnieka pabalsta saņemšanas ilgumu un segumu. Nozarēs, kurās tas ir iespējams, pēc apspriešanās ar sociālajiem partneriem var ieviest saīsināta darbalaika shēmas. Dažās dalībvalstīs darbinieki, kuri atrodas karantīnā, var saņemt slimības pabalstu. Vēl viena iespēja atvieglot uzņēmumu, darbinieku un pašnodarbināto stāvokli ir vienkāršot tāldarba pieejamību, vispirms apspriežoties ar sociālajiem partneriem. Turklāt valdības varētu sniegt finansiālu palīdzību un tehnisku atbalstu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, lai palīdzētu tiem ātri pilnveidot tāldarba iespējas.

4.2.13. Ekonomikas un sabiedrības reformu process kļūs iespējams, ja iesaistīsies visi iedzīvotāji – ar sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju starpniecību. Tāpēc dalībvalstīm un Eiropas Savienībai ir jāgādā, ka šajā sarežģītajā procesā neviens netiek atstāts novārtā, it sevišķi tie, kuru darbvietas ir visnestabilākās, pirmspensijas vecuma cilvēki, personas ar invaliditāti, sievietes, kas strādā zemu novērtētos amatos, un jaunieši, jo īpaši tie, kuri pieder pie viegli atpazīstamām minoritātēm vai kuriem ir migrantu izcelsme, un it sevišķi tie, kuri pieder vairāk nekā vienai no šīm grupām.

5. Atveseļošanas plāns

EESK aicina panākt, ka atveseļošana ir zaļa, sociāli stabila un ekonomiski spēcīga, un uzskata, ka šāda vērienīga un transformējoša darba kārtība ir īstenojama tad, ja tās pamatā ir seši principi: solidaritāte, konkurētspēja, ilgtspēja, nodarbinātības aizsardzība, ienākumu garantēšana un līdzdalība. Jo spēcīgāki būs atveseļošanas pasākumi un jo vairāk tie būs pielāgoti dalībvalstu un to iedzīvotāju situācijai, jo lielāku uzticību raisīs Eiropa un jo lielāka būs tās spēja pārvarēt nepieredzētās problēmas, ar kurām mēs šajā krīzē saskaramies.

5.1. Vienotais tirgus

5.1.1. Eiropas projekta pamatā ir vienotā tirgus stratēģija, kas ļauj cilvēkiem, pakalpojumiem, precēm un kapitālam brīvāk pārvietoties un piedāvā iespējas Eiropas uzņēmumiem, patērētājiem un darba ņēmējiem. Ir vajadzīgi pasākumi, kas atraisītu visu tās potenciālu novērst šķēršļus. Turklāt pēc krīzes un pārējām parādībām, kas liecina par vides pārmaiņām, piemēram, digitalizācijas, vienotajam tirgum ir pilnībā jāpielāgojas jaunajām idejām un uzņēmējdarbības modeļiem. Tādēļ mērķis ir atjaunot, atdzīvināt un rekonstruēt vienoto tirgu kā atveseļošanas instrumentu. Īstermiņa pasākumi ietver tūlītēju robežu atvēršanu. Turklāt ir vajadzīgi īstermiņa pasākumi divās turpmāk aplūkotās jomās.

Spriedzes novēršana. Šajā ziņā nopietnas bažas rada patlaban vērojamā konkurences apstākļu nevienlīdzība. Dalībvalstu stimulēšanas pasākumi ir ļoti atšķirīgi un (būdami veikti ar labu nodomu – absorbēt atsevišķus pieprasījuma satricinājumus) ir dalībvalstīm radījuši nevienlīdzīgus konkurences apstākļus. Turklāt valsts atbalsts ir jāaplūko no nozaru viedokļa, analizējot, kā šīs darbības īstermiņā un ilgtermiņā kropļos konkurenci un vienlīdzīgus konkurences apstākļus.

Stimulēt ekonomiku un ražīgumu. Mums ir vajadzīgs ražīgums reālajā ekonomikā (tas nozīmē darbvietas, pirktspēju, pamatproduktus un pamata pakalpojumus). Šis ražīgums var izpausties atšķirīgos veidos un to var nodrošināt dažādi uzņēmējdarbības modeļi, taču šai jomā mums ir jārīkojas, lai nevienlīdzība turpmāk nepalielinātos. Šāds stimuls nozīmē atbalsta paketes un labvēlīgu vidi gan mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, gan rūpniecībai. Mazie un vidējie uzņēmumi līdz šim ir bijuši Eiropas ekonomikas pamats, un tiem ir vajadzīgs īpašs atbalsts, tomēr bez papildu sloga un birokrātijas. MVU atlabšana būs iespējama tikai tad, ja būs pieejams ES un valsts finansiālais atbalsts. Šeit izšķiroša nozīme būs subsīdijām, aizdevumiem, likviditātes nodrošināšanai, nodokļu atvieglojumiem, labvēlīgiem darbinieku paturēšanas un nodarbināšanas nosacījumiem, bankrota tiesību aktu pārskatīšanai un cita veida atbalstam. Attiecībā uz bankrota tiesību aktiem Eiropas Savienībai būtu jāveic likumdošanas pasākumi, lai gādātu, ka mazie uzņēmumi, kas bankrotējuši Covid-19 dēļ, var ātri atsākt darbu. Šīm darbībām vajadzētu būt spēkā noteiktu laiku.

5.2. Rūpniecības stratēģija

5.2.1. Ir vajadzīga labi koordinēta Eiropas rūpniecības politika, kurā tiek ņemtas vērā gan pašreizējās problēmas saistībā ar Covid-19 un situācija pēc Covid-19, gan digitalizācijas un ilgtspējas aspekti. Tas ir jāatbalsta, veicot apjomīgus ieguldījumus ilgtspējīgās ekonomikas un uzņēmumu struktūrās un izveidojot kvalitatīvus un pastāvīgus standarta līgumus. Mazo un vidējo uzņēmumu inovācijas potenciāla apgūšana un virzība uz iekļaujošu aprites un klimatneitrālu ekonomiku varētu nodrošināt gan ilgtermiņa resursu pietiekamību, gan arī īstermiņa krājumus, kas nākotnes uzdevumu izpildē ir svarīgi.

5.2.2. Ir jāapzina un jāatbalsta galvenās nozares un jomas, sākot ar cilvēkresursiem un beidzot ar pētniecību, kā rezultātā tiktu izstrādāta tāda Eiropas rūpniecības politika, kas aizsargātu šīs stratēģiskās nozares no tirgus spēkiem un kas pandēmijas situācijā nodrošinātu galveno elementu piegādes drošību, piemēram, respiratorus, maskas un citus produktus. Tas nozīmē atbalstu korporācijām, kas pārvieto ražošanas jaudu uz Eiropu, ļaujot Eiropas Savienībai atgūt kontroli pār ražošanu un nodrošinot autonomiju pasaules tirgū, vienlaikus garantējot taisnīgu ekoloģisko pārveidi. Šīm korporācijām un uzņēmumiem jābūt ilgtspējīgiem, ar aktīvu darba ņēmēju līdzdalību, un tiem jāiesaistās zaļajā kursā, kas veido atveseļošanas un rekonstrukcijas plānu satvaru.

5.2.3. Uzņēmuma kā pakalpojuma redzējums nozīmē tādu uzņēmumu veidošanu, kuri dod vislielāko ieguldījumu kopīgā labklājībā, piemēram, veselībā, sociālajā aprūpē, izglītībā, renovācijā, kultūrā, amatniecībā un radošumā, un kuri gūst labumu no taisnīgas, konkurētspējīgas un ilgtspējīgas uzņēmējdarbības vides un sniedz ieguldījumu tajā. Protams, sociālā un ekoloģiskā nepieciešamība ir cieši saistītas, taču, reaģējot uz mūsu [eko]sistēmas iznīcināšanu, visās mūsu darbībās un politikā vairāk nekā jebkad būs jāiekļauj vides aizsardzības prasības. Šajā saistībā, piemēram, finansiālais atbalsts, ko piešķir uzņēmumiem, kuri darbojas piesārņojošās nozarēs, ir jānosaka pēc tā, cik reāli tiek īstenota pāreja uz sociālu un videi nekaitīgu ražošanas veidu.

5.2.4. Eiropai ir jāfinansē tādas darbības, kas atbilst diviem kritērijiem: stratēģiski svarīgas ražošanas repatriācija, lai Eiropa būtu neatkarīga, sevišķi attiecībā uz veselības aizsardzību un reaģēšanu, un kas nodrošina kvalitatīvas darbvietas, kā arī orientēšanās uz ilgtspējīgiem, sociāli atbildīgiem un videi nekaitīgiem ieguldījumiem. Maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), tāpat kā lieliem uzņēmumiem un sociālajiem uzņēmumiem, var būt ļoti liela nozīme Eiropas ražošanas sistēmas pārstrukturēšanā.

5.3. Zaļais kurss

5.3.1. Veicinot pāreju uz ilgtspējīgāku un noturīgāku Eiropas ekonomiku, zaļajam stimulam ir jānodrošina iekļaujoša atlabšana, neatstājot novārtā nevienu eiropieti.

5.3.2. Saskaņā ar nekaitēšanas principu ieguldījumiem, kas tiek atbalstīti ar īstermiņa ekonomiskiem stimuliem, jābūt vai nu neitrāliem, vai arī jāpaātrina Eiropas ekonomikas strukturālā pārveide, lai līdz 2050. gadam pilnīgi novērstu piesārņojumu, atjaunotu bioloģisko daudzveidību un panāktu klimatneitralitāti. Šajā nolūkā zaļajam stimulam vajadzētu būt īpaši vērstam uz pasākumiem, kas pozitīvi ietekmē resursu izmantošanas efektivitāti, cieņu pret mūsu dabas kapitālu un siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju samazināšanu vidējā termiņā un ilgtermiņā saskaņā ar klimatneitralitāti.

5.3.3. Izšķiroša nozīme ir tam, lai zaļais stimuls būtu mērķtiecīgs un nodrošinātu ekonomisku atbalstu un impulsu nozarēm ar maksimāli pozitīvu ietekmi uz kopējo pieprasījumu. Cenšoties sasniegt maksimālu ekonomisko rezultātu, zaļais stimuls būtu jāorientē uz tām nozarēm, kurās ir ievērojams darbvietu radīšanas potenciāls, ar nosacījumu, ka ir pieejamas atbilstošas prasmes. Tādējādi ir jāņem vērā koronavīrusa krīzes asimetriskā ietekme, kas nesamērīgi smagi skar ES dienvidu dalībvalstu ekonomiku.

5.3.4. Ar Eiropas zaļo kursu ES ir sākusi pāreju uz ilgtspējīgu ekonomiku. Tāpēc ekonomiskā atbalsta pasākumus ir lietderīgi apvienot ar turpmāku šīs pārejas stimulēšanu. Publiskajam finansējumam ir jārada pozitīva sociālā un ekoloģiskā ietekme. Attiecībā uz nodarbinātību tas ne vienmēr nozīmē, ka ir jāsaglabā vai jāglābj visas esošās darbavietas un saimnieciskās darbības. Ja ilgtspējīgā ekonomikā kādam uzņēmumam vai nozarei nav pamatotu izredžu, atbalsta pasākumu kopumu var lietderīgi izmantot pārmaiņām nozares iekšienē vai pārdalei starp nozarēm.

5.3.5. Zaļā kursa īstenošanai ir vajadzīgi noturīgi nākotnes uzņēmējdarbības spēki, kas ir apņēmušies gūt sekmes. Eiropas korporācijas, kas darbojas pāri robežām, ir nozīmīgas un svarīgas sociālās jomas dalībnieces. Šo uzņēmumu darbībā būtu jāvadās pēc “taisnīgas pārkārtošanās” politiskās koncepcijas. Viens no galvenajiem politiskajiem dalībniekiem ir tāds ilgtspējīgs uzņēmums, kurā liela nozīme tiek piešķirta darbinieku viedoklim un kurā tiek garantētas gan obligātas informācijas un uzklausīšanas tiesības, gan līdzdalība valdes līmenī, makroekonomikas politiku integrējot koplīgumos. Dodot iespēju darba ņēmējiem, arodbiedrībām un uzņēmumu padomēm aktīvi iesaistīties tādas uzņēmuma politikas plāna īstenošanā, kuras pamatā ir koncepcija “ilgtspējīgs uzņēmums ceļā uz taisnīgu pārkārtošanos”, tiek pavērtas iespējas radīt pienācīgas darbvietas, pienācīgus darba apstākļus veselīgā vidē un tādus reģionus, kuros ir vērts dzīvot.

5.3.6. Atbalsta pasākumi ir jāizstrādā pakāpeniski, jo neviens nevar paredzēt, kā ekonomika attīstīsies pēc koronavīrusa krīzes. Tāpēc mēs uzskatām, ka atbalsta pasākumi ir jāīsteno pa posmiem, lai tos varētu pielāgot, pamatojoties gan uz nozares progresu un novērtējumu, gan – daļēji – uz to, cik pozitīvi tie ietekmē klimatu un dabu.

5.3.7. Zaļā kursa ietvaros būs jāsaglabā Eiropas lauksaimniecības modelis, kura pamatā ir kvalitāte un ilgtspēja. Atveseļošanas plānam jābūt tādam, kura rezultātā tiek veicināti vairāki faktori: — ilgtspējīgākas pārtikas sistēmas gan ražošanas, gan patēriņa līmenī saskaņā ar Komisijas nodomiem attiecībā uz ilgtspējīgas pārtikas stratēģiju “no lauka līdz galdam”, — ES uztursuverenitāte, kas ietver solidaritāti starp dažādiem Eiropas lauksaimniecības veidiem un kurā tiek integrēti ekonomiskie, sociālie un vides aspekti, — vērienīgs priekšlikums jaunai ES Biodaudzveidības stratēģijai, kurai jākļūst par visu atjaunošanas centienu galveno komponentu. Vērienīga stratēģija būtu spēcīgs un saskaņots signāls attiecībā uz vidi, klimatu, sabiedrības veselību un sociālo rīcību. Tas nāktu par labu gan KLP, gan Eiropas pārtikas sistēmai un tādējādi ļautu arī turpmāk uzlabot to ilgtspēju.

5.4. Ieguldījumu prioritātes

5.4.1. Lai nodrošinātu “labklājības ekonomiku”, būtiska nozīme būs ilgtspējīgiem ieguldījumiem kopienās, sabiedriskās telpas pieejamībā, veselības aprūpē, iekļaujošā izglītībā, sociālajos pakalpojumos, bezoglekļa mājokļos un infrastruktūrā, kā arī bioloģiskās daudzveidības aizsardzībā un atjaunošanā un enerģijas ražošanas decentralizēšanā. Viena no šādām jomām, kas būtu jānosaka par prioritāti, ir ēku energorenovācija. Šis renovācijas vilnis ir arī iespēja vienlaikus izveidot nākotnes prasībām atbilstošu ēku fondu, palielinot tā pieejamību novecojošai sabiedrībai un arvien lielākam skaitam personu ar invaliditāti.

5.4.2. 2 emisijām. Tas ir milzīgs darbs, jo 75 % dzīvojamo un komerciālo ēku ir būvētas pirms ES enerģijas patēriņa noteikumu ieviešanas. Enerģētiski nabadzīgo ES iedzīvotāju mājokļu renovācija ievērojami samazinātu publiskos veselības aprūpes izdevumus, jo pētījumi liecina, ka enerģētiskās nabadzības izmaksas modernā veselības aprūpes sistēmā vidēji varētu būt trīskārt augstākas nekā mājokļu rehabilitācijas pasākumu izmaksas Liela nozīme ir būvniecības nozarei: renovējot miljoniem mājokļu, lai padarītu tos energoefektīvus un ilgtspējīgus, tiktu no jauna aktivizēta arī pati nozare un tādējādi notiktu virzība uz klimatneitralitāti. Būvniecība ir darbietilpīga, un enerģijas patēriņš ēkās (apgaismojums, apkure) veido trešdaļu no Eiropas COemisijām. Tas ir milzīgs darbs, jo 75 % dzīvojamo un komerciālo ēku ir būvētas pirms ES enerģijas patēriņa noteikumu ieviešanas. Enerģētiski nabadzīgo ES iedzīvotāju mājokļu renovācija ievērojami samazinātu publiskos veselības aprūpes izdevumus, jo pētījumi liecina, ka enerģētiskās nabadzības izmaksas modernā veselības aprūpes sistēmā vidēji varētu būt trīskārt augstākas nekā mājokļu rehabilitācijas pasākumu izmaksas ( 9 )

5.4.3. Ņemot vērā mājokļu, arhitektūras un infrastruktūras mantojuma novecošanu, EESK vērš uzmanību uz to, ka ir svarīgi aktivizēt pietiekamu ieguldījumu apjomu, lai nostiprinātu (zemestrīču apgabalos) un pārveidotu mājokļus, mākslas mantojumu (metropoles teritorijas, pilsētas, ciematus) un transporta infrastruktūru (ostas, tiltus, automaģistrāles utt.).

5.4.4. Lai paplašinātu atjaunojamo un mazoglekļa enerģijas izmantošanu, ir ne tikai jāuzstāda piemērotas iekārtas, bet arī jāmodernizē viss Eiropas elektrotīkls un uzglabāšanas infrastruktūra.

5.4.5. Atveseļošanas plāns ir iespēja ieguldīt tik ļoti vajadzīgajā sabiedriskajā transportā un nodrošināt reālu pāreju uz citiem transporta veidiem, samazinot gaisa piesārņojumu un dodot ieguldījumu klimatrīcībā. Tas nozīmē vairāk tramvaju, regulārākus un bezemisiju autobusus un reālu intermodalitāti mūsu pilsētās, ES rīcības plānu un plaša mēroga finansiālu atbalstu dzelzceļu modernizēšanai, paplašināšanai un uzturēšanai, kā arī ieguldījumus vilcienos, nakts vilcienos, pārrobežu dzelzceļa savienojumos un citās transporta jomās. Lai īsus lidojumus varētu aizstāt ar ilgtspējīgām alternatīvām, ir vajadzīga koordinācija ES līmenī. Novirzot satiksmi no mūsu ceļiem, vairāk kravu ir jāpārvieto pa dzelzceļu, iekšējiem ūdensceļiem un jūru (piemēram, izmantojot ilgtspējīgu tuvsatiksmes kuģošanu).

5.4.6. Ir jāveido pamati tādai Eiropas bezemisiju mobilitātes nozarei, kas spēj apmierināt augošo pieprasījumu gan pēc iekšdedzes dzinēju alternatīvām, gan uzlādes infrastruktūras vieglajiem automobiļiem, furgoniem, autobusiem un kravas automobiļiem, kā arī uzlabot piedāvājumu dzelzceļa nozarē. Tas ietver arī plašu elektriskās uzlādes staciju tīklu visā Eiropā, tāpat kā ilgtspējīgu un efektīvāku akumulatoru izstrādi. To papildinās pārkvalificēšanās programmas, kuras nodrošinās jaunas karjeras iespējas tiem darba ņēmējiem, kas aiziet no transporta nozares, kuras pamatā ir fosilais kurināmais.

5.4.7. Kā jau novērots vairākās pilsētās, pārvietošanās ierobežojumu laikā tradicionālā pilsētu telpas izmantošana un mobilitāte ir apgrūtināta, un tas veicina eksperimentus. Atlabšanas periodā papildu labumu var dot velotransporta attīstība, jo tādā veidā var saglabāt fizisko norobežošanos un samazināt pasažieru daudzumu sabiedriskajā transportā, kā arī nodrošināt vairāk telpas vietējos veikalos un vieglāku piekļuvi tiem. Ieguldījumi velotransporta infrastruktūras uzlabošanā var ātri mainīt situāciju pilsētās un starp tām, kā arī stimulēt velotransporta ekosistēmu.

5.4.8. Lai zaļais kurss būtu sekmīgs, ekonomika ir jāpārveido par aprites ekonomiku. Tāpēc atšķirīgā veidā ir jāorganizē, piemēram, tērauda un cementa rūpniecība (viena no lielākajām enerģijas patērētājām) un ķīmijas nozare.

5.4.9. Ja atveseļošanas pasākumu centrā būs pāreja uz aprites ekonomiku, tas var ievērojami paātrināt nepieciešamo infrastruktūras attīstību un veicināt alternatīvu materiālu un jaunu tehnoloģiju inovāciju. Pirmkārt, lai nepieļautu izšķērdēšanu, Eiropas Savienībai būtu jāatbalsta tādas iniciatīvas, kuru mērķis ir izveidot jaunuzņēmumus un sociālās ekonomikas uzņēmumus remonta un atkalizmantošanas jomā, un jāveicina attiecīga apmācība (pārkvalificēšanās) tiem, kuri ekonomikas lejupslīdes laikā ir zaudējuši darbu. Šādu pieeju varētu īpaši piemērot “taisnīgas pārkārtošanās apgabaliem”, kas ļautu pāriet no kalnrūpniecības reģioniem uz tādiem reģioniem, kur dominē izejvielu ieguve pilsētvidē.

5.4.10. Otrkārt, sadzīves atkritumu šķirošana ir galvenais nosacījums, lai ar reciklēšanas palīdzību no atkritumiem gūtu labumu. Tāpēc Eiropas Savienībai būtu jāatbalsta vietējo pašvaldību centieni nākamajos piecos gados pietiekami daudz līdzekļu ieguldīt sadzīves atkritumu savākšanas, šķirošanas un reciklēšanas infrastruktūrā.

5.4.11. Koronavīrusa krīze liecina: lai palielinātu mūsu sabiedrības noturību pret krīzēm, svarīga vieta ierādāma digitālajai revolūcijai. Ārkārtīgi būtiski ir ieguldīt pamatpakalpojumu digitalizācijā un palielināt valdību, likumdevēju un publisko iestāžu spēju krīzes laikā turpināt sniegt savus pakalpojumus. Vienlaikus mums jāapzinās, ka digitālās tehnoloģijas ir rīks, nevis pašmērķis. Mums ir jāuzņemas publiska atbildība par digitālo tehnoloģiju satvaru un jāvirza tas uz augstiem ilgtspējas standartiem, tostarp stingriem demokrātijas un tehnoloģiju aizsardzības pasākumiem, ko papildina izmaksu un zināšanu atbalsta pasākumi, kas nevienu neatstāj novārtā. Saskaņā ar ES Piekļūstamības aktu tas nozīmē nepieciešamību nodrošināt, ka digitālā revolūcija garantē pieejamību vairāk nekā 100 miljoniem ES personu ar invaliditāti.

5.4.12. Stratēģijai “no lauka līdz galdam” būtu jānodrošina skaidrs virziens ES pārtikas sistēmai pēc pašreizējās veselības krīzes un jāveicina pasākumi, kas palīdz veidot ilgtspējīgākas, noturīgākas un taisnīgākas pārtikas piegādes ķēdes. Ir vajadzīgi īstermiņa pasākumi, lai novērstu sezonālo darbaspēka trūkumu un piegādes ķēdes traucējumus. Ilgtermiņā gan stratēģijai “no lauka līdz galdam”, gan kopējai lauksaimniecības politikai ir jāpalielina mūsu pārtikas sistēmas noturība un ilgtspēja, atjaunojot daudzveidīgākus lauksaimniecības modeļus, veicinot lokalizētus pārtikas izplatīšanas centrus un saīsinot piegādes ķēdes, kā arī uzlabojot mazo lauksaimnieku, zvejnieku un akvakultūras ražotāju piekļuvi tirgum.

5.4.13. Ir vajadzīgi ieguldījumi pārkvalificēšanās programmās tajās nozarēs, kas, visticamāk, nebūs piemērotas nākotnes vajadzībām (piemēram, tāpēc, ka tās lielā mērā ir atkarīgas no fosilā kurināmā). Tas nozīmē, ka tām ir jāmeklē iespējas samazināt fosilo kurināmo un kļūt zaļākām. Mēs atbalstām mērķtiecīgu ieguldījumu politiku, kas zaudētās darbvietas ļauj raiti pārvirzīt uz tādām jomām, kurās darbinieku trūkst, proti, sociālajām un zaļajām nozarēm.

5.4.14. Dalībvalstīm ir vairāk jāiegulda sabiedriskajos pakalpojumos, jo krīze ir parādījusi, ka sabiedriskajiem pakalpojumiem ir būtiska nozīme cilvēku dzīvības glābšanā un pandēmijas novēršanā. Tāpēc Eiropas līderiem, piemērojot ES fiskālos noteikumus, būtu jāievēro tā sauktais “zelta likums”, proti, no deficīta aprēķiniem jāsvītro publiskie ieguldījumi un jāņem vērā esošā parāda līmeņa ilgtspēja. Eiropas Savienībai būtu dziļi jāizvērtē stratēģisko sabiedrisko pakalpojumu liberalizācija, pamatojoties uz konkurences noteikumiem. Būtu jāuzlabo arī piekļuve sabiedriskajiem pakalpojumiem.

5.5. Sociālie pasākumi

5.5.1. Eiropas sociālo tiesību pīlāra (ESTP) īstenošana ES līmenī un visās dalībvalstīs ir svarīgs solis, kas ļauj proaktīvi uzsākt sociālās konverģences procesu. ESTP ir instruments, ar ko izveidot jaunu un uzlabotu sociālo rezultātu pārskatu.

5.5.2. Nodarbinātība ir jānosaka par ES stratēģijas galveno elementu, uzsverot zinātības nozīmi un tās nepārtrauktu izmantošanu ar izglītības, apmācības un mūžizglītības sistēmas starpniecību, lai Eiropas darbaspēks varētu pielāgoties ražošanas sistēmām, kas digitālās un zaļās pārkārtošanas dēļ mainās.

5.5.3. Atveseļošanas posmā pēc Covid-19 krīzes ir svarīgi veikt izmaiņas nodarbinātības jomā. Produktivitātes pieaugums gan privātajā, gan valsts veselības un aprūpes jomā neatbilda pakalpojumu kvalitātei un noveda pie sliktākas darba pieredzes, kuras dēļ veselības krīzes laikā lielākā daļa ES dalībvalstu izjuta smagas sekas. Lielāku uzsvaru liekot uz pakalpojumu sniegšanu, izveidotos darbietilpīgāka ekonomika, mazinātos darba vietu nestabilitāte šajās jomās, paaugstinātos nodarbinātības līmenis un tiktu atjaunotas darbvietas reālajā ekonomikā. Tāpēc būtiski ir veikt politikas pasākumus, kas atbalstītu kvalitatīvu darbu darbietilpīgās nozarēs, kuras sniedz kvalitatīvi augstvērtīgus pakalpojumus.

5.5.4. EESK atzinīgi vērtē atjaunināto Eiropas Komisijas 2020. gada darba programmu ( 10 ) un uzskata to par kompromisu, kas ekonomikas atveseļošanas stratēģijā ļauj saglabāt sociālo dimensiju. Minētajā programmā ir vairākas leģislatīvas un neleģislatīvas iniciatīvas, kuras nevar atlikt vai pārcelt uz vēlāku laiku, jo tās ir Sociālās programmas pīlāri. Var minēt šādus piemērus: pieņemto direktīvu transponēšana atbilstīgi saskaņotajam grafikam (Darba un privātās dzīves līdzsvara direktīva, Darba ņēmēju norīkošanas direktīva, Pārredzamu un paredzamu darba nosacījumu direktīva). Komisija ir arī apstiprinājusi visas iniciatīvas, kas veicinātu taisnīgu un sociāli ilgtspējīgu ekonomikas atveseļošanu, tostarp iniciatīvas attiecībā uz darba samaksas pārredzamību, minimālajām algām, taisnīgu nodokļu sistēmu, jauniešu nodarbinātību, Bezdarba Eiropā pārapdrošināšanas shēmu, prasmju programmu un digitālo izglītību, platformu darbu un ES ekonomikas pārvaldības noteikumiem. Darba programmā nav paredzēts, ka darba aizsardzības noteikumus atjaunina, nosakot efektīvus profilaktiskus pasākumus darbavietās.

5.5.5. Spēcīga sociālā atveseļošana nozīmē arī labāku piekļuvi arodbiedrībām un labāku aizsardzību. Mums ir jāatbalsta darba koplīguma slēgšanas sarunas un demokrātija darbavietā. Eiropas Savienībai un dalībvalstīm ir jāatbalsta sociālie partneri, lai būtiski palielinātu darba koplīguma slēgšanas sarunu tvērumu.

5.5.6. Būtu jāpievēršas dzimumu lomai. Pašreizējā Covid-19 uzliesmojuma izraisītā ekonomikas lejupslīde ir būtiski ietekmējusi dzimumu līdztiesību gan lejupslīdes laikā, gan tai sekojošās atveseļošanas laikā. Salīdzinājumā ar parasto recesiju, kas vīriešu nodarbinātību nopietnāk ietekmē nekā sieviešu nodarbinātību, ar sociālās distancēšanās pasākumiem saistītais nodarbinātības samazinājums būtiski ietekmē jomas, kurās ir augsts sieviešu nodarbinātības īpatsvars. Turklāt dienas aprūpes centru un skolu slēgšana ir ievērojami palielinājusi nepieciešamību aprūpēt bērnus, un tas īpaši būtiski ietekmē strādājošās mātes. Ņemot vērā viņu vērtīgo pieredzi darba tirgū, strādājošās mātes, visticamāk, arī turpmāk izjutīs krīzes sekas.

5.6. Veselības aprūpes sistēmas

5.6.1. Viens no galvenajiem koronavīrusa krīzes secinājumiem ir tas, ka gandrīz visās Eiropas valstīs ir jāstiprina veselības aprūpes sistēmas, pirmām kārtām un galvenokārt pievēršoties profilaksei. Koronavīrusa krīzes sekas rada ārkārtīgu slogu veselības sistēmām visā Eiropā; dažas valstis tas ietekmē vairāk nekā citas, jo tajās ir atšķirīgs nodrošinājums personāla (ārstu un medmāsu), augsti kvalificēta personāla, medicīnisko ierīču un slimnīcu kapacitātes ziņā. Lai gan atbildība par veselības aprūpi ir valstu kompetencē, vīrusa izplatība neapstājas pie robežām. Tas ietekmē visu Eiropu – gan mūsu teritorijā, gan ārpus tās robežām –, radot sekas veselības, sociālo un ekonomikas jomā, tāpēc vajadzīgi kopīgi risinājumi Eiropas līmenī.

5.6.2. Koronavīrusa krīze ir parādījusi, ka ES ir atkarīga no medicīnas preču importa no trešām valstīm. Ir nepieciešami ieguldījumi veselības aizsardzībā, aprūpē un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumos, kā arī profilaktiskā veselības aprūpē un darba aizsardzības pasākumos atbilstīgi dzīves cikla pieejai, un tas ir jāatbalsta ES iestādēm.

5.6.3. Koronavīrusa krīze skaidri parāda, ka starptautiskie farmācijas uzņēmumi ir ārkārtīgi ietekmīgi. Lai palielinātu farmācijas nozares neatkarību, ir jāizveido arī liels Eiropas pētniecības fonds jaunu zāļu un vakcīnu radīšanai. ES iestāžu rīcībā vajadzētu būt nepieciešamajām pilnvarām vienotajā tirgū koordinēt svarīgāko medicīnisko un aizsardzības līdzekļu piegādi, izplatīšanu un cenas.

5.7. Starptautiskās attiecības

5.7.1. Eiropas Savienības pamatā ir kopīgas Eiropas vērtības, kas nav apspriežamas nekādos apstākļos ( 11 ) : cilvēka cieņas un cilvēktiesību, brīvības, demokrātijas, vienlīdzības un tiesiskuma ievērošana. Pat ja ES un tās dalībvalstis saskaras ar ārkārtas situāciju un tās izraisītajām ekonomiskajām un sociālajām problēmām, šīs vērtības nedrīkst aizmirst. Lai gan reakcijai uz pašreizējo krīzi ir jābūt ātrai un ir nepieciešami daži ārkārtas un laikā ierobežoti pasākumi, tie nevar būt pretrunā tiesiskumam un apdraudēt demokrātiju, varas sadali un Eiropas pilsoņu pamattiesības. EESK stingri norāda, ka visiem ar šo krīzi saistītajiem politikas pasākumiem ir pilnībā jāatbilst mūsu kopīgajām vērtībām, kas noteiktas LES 2. pantā.

5.7.2. Koronavīrusa krīze ir parādījusi, ka starptautiskā brīvā tirdzniecība negarantē pat pieejamo pārtikas produktu, veselības aprūpes produktu un rūpniecisko preču krājumu piegādes drošību. Turklāt ir jāmin arī nepietiekamā pārredzamība un izsekojamība.

5.7.3. Daži Eiropas uzņēmumi, kas ražošanu ir attīstījuši trešo valstu teritorijā, būtu jāmudina to pārcelt uz Eiropas Savienību. Pārceļot rūpniecisko un lauksaimniecisko darbību, kā arī pakalpojumus, būtu jārada iespēja panākt lielāku neatkarību no starptautiskajiem tirgiem, atgūt kontroli pār ražošanas metodēm un uzsākt darbības pārkārtošanu vides un sociālajā jomā. Šādos gadījumos dalībvalstu valdības attiecīgajiem uzņēmumiem varētu piedāvāt finansiālu atbalstu, nepiemērojot valsts atbalsta noteikumus.

5.7.4. Krīze ir arī skaidri atklājusi nopietnus riskus, ko slēpj ES atkarība no Ķīnas, kur tiek saražota liela daļa produkcijas, jo īpaši medicīnas jomā (piemēram, aizsardzības līdzekļi). Lai stiprinātu veselības aprūpes sistēmas gandrīz visās Eiropas valstīs, svarīgāko produktu gadījumā ir ļoti svarīgi samazināt šo atkarību. To var panākt, paplašinot ražošanu Eiropas Savienībā (ES ražošanas/piegādes ķēdes) un attīstot ražošanu sadarbībā ar citām valstīm, piemēram, Āfrikas valstīm (ražošanas/piegādes ķēdes Eiropas Savienībā un Āfrikā). Tam ir pievienotā vērtība, jo arī vismazāk attīstītās valstis varētu atklāt jaunus saimnieciskās darbības veidus un stiprināt savu veselības aprūpi.

5.7.5. Pasaulei pēc pandēmijas būtu jārada jauna starptautisko attiecību, globālās ekonomikas un solidaritātes sistēma, kā arī jāapņemas dalīties pasaules bagātībā, glābt dzīvību un aizsargāt ar veselības aprūpi saistītos, zinātniskos, intelektuālos un rūpnieciskos sasniegumus. Eiropas Savienībai vajadzētu uzņemties vadošo lomu šajā jaunajā starptautisko attiecību sistēmā, kuras pamatā būtu solidaritāte un attīstības sadarbība. Eiropas Savienībai vajadzētu arī saglabāt un pēc iespējas palielināt saistības, kas skar attīstības sadarbību.

5.7.6. Vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšana pasaules ekonomikā ļautu, pirmkārt, izbeigt darba ņēmēju ekspluatāciju un, otrkārt, novērst nepamatotus, pārmērīgus uzņēmumu ieguvumus. SDO un ilgtspējīgas attīstības standartu iekļaušana PTO un citu ar ANO saistītu aģentūru noteikumos varētu sniegt būtisku ieguldījumu jaunas, taisnīgas ekonomiskās kārtības, kā arī taisnīgas un pārdomātas globalizācijas veidošanā. Noteikumi būtu attiecīgi jāpielāgo un turpmāk jāizmanto konsekventāk, lai visus resursus un pieejamos darbiniekus palīdzības sniegšanai novirzītu tur, kur tā ir visvairāk nepieciešama.

5.7.7. Jebkurš pamattiesību pārkāpums ir objektīvi jāpamato, un ir jāiekļauj turpināmības klauzulas. Ir būtiski nodrošināt, lai pēc iespējas īsākā laikā visa pasaule atgrieztos pie normalitātes ar visiem demokrātijas pamatprincipiem. Cilvēktiesību, piemēram, pulcēšanās tiesību, preses brīvības, privātuma un citu tiesību, ierobežošana nekad nedrīkst kļūt par “jaunu normu”.

5.7.8. Ir jāatjauno ES ģeopolitiski stratēģiskā loma miera procesu veicināšanā, lai atjaunotu ekonomiskās attīstības iespējas ES kaimiņvalstīs: Rietumbalkānos, kā arī Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerības un Austrumu partnerības valstīs un citos konfliktu skartajos reģionos.

5.7.8.1. Šajā sakarā Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerības valstīm un Rietumbalkāniem ir atkal jākļūst par attīstības iespēju reģionu kā agrāk, kad tas bija cilvēku, preču un ideju apmaiņas centrs. Tādēļ Eiropas un Vidusjūras reģiona partnerības valstis un Rietumbalkāni ir jānosaka par centrālo elementu Eiropas stratēģiskajā politikā attiecībā uz transporta integrāciju un savienojamību, kā arī tirdzniecības un kultūras apmaiņu ar šim nolūkam paredzētas īpašas makrostratēģijas palīdzību. Lai to veicinātu, ir jādod jauns stimuls Vidusjūras reģionam paredzētajām makroreģionālajām stratēģijām un Eiropas pilsētvides stratēģijai.

5.8. Migrācija un laiks pēc Covid-19 pandēmijas

5.8.1. Līdz ar Covid-19 pandēmijas uzliesmojumu, tai sekojošo milzīgo traģēdiju, kas ir skārusi valstu veselības aprūpes sistēmas un izraisījusi ekonomikas sabrukumu visās valstīs, migrācijas jautājums ir šķietami pazudis no darba kārtības un nonācis otrajā plānā, vienlaikus izraisot zināmu sabiedrības vienaldzību. Pašreizējās krīzes dēļ nevar atstāt novārtā patvēruma meklētājus. Tiesības uz pamataizsardzību ir Eiropas vērtību pamats, un tās nevar mest pāri bortam, ja tās ir neērtas. Ir atkal jāpievēršas turpmāk minētajiem pasākumiem. — Jāatsāk procedūras, kas nosaka uzturēšanās atļauju saņemšanu un patvēruma tiesību atzīšanu gandrīz visās Eiropas valstīs. — Jārisina veselības problēmas, kas rodas migrantu uzņemšanas centru pārpildītības dēļ. — Jākliedē nedrošība par darbvietu (tādēļ jau ir samazinājušies vai pat pilnībā apstājušies emigrantu naudas pārvedumi, kas bieži vien ir vienīgais iztikas avots migrantu izcelsmes valstī palikušajām ģimenēm). — Jālegalizē to migrantu statuss, kas strādā personu aprūpes jomā vai lauksaimniecībā. — Jāizveido obligāta, droša un efektīva kopēja Eiropas patvēruma sistēma (KEPS), lai visas ES valstis varētu nekavējoties uzņemties kopīgu atbildību. — Jāizstrādā un jārada reālistiski, likumīgi, droši un īstenojami darbaspēka migrācijas ceļi uz ES. — Jāizveido pastāvīgs un efektīvs dialogs ar migrantu izcelsmes valstīm, lai radītu struktūras, kā arī saziņas satvaru. — Jāpalielina ekonomiskais un tehniskais atbalsts Frontex aģentūrai. — Īstermiņā jāapņemas izvērtēt arī visu resursu pārvietošanas iespēja ES daudzgadu budžeta shēmas (2021–2027) ietvaros.

6. Atveseļošanas plāns

6.1. Lai īstenotu visus iepriekš minētos pasākumus, būs jāformulē jauna ekonomikas pārvaldības sistēma, kā arī stratēģiski politikas pasākumi tādās jomās kā rūpniecība, konkurētspēja, sociālie jautājumi, vide un tirdzniecība.

6.2. Jāveicina Eiropas Savienības ekonomikas pārvaldības reforma, lai, pārskatot Stabilitātes un izaugsmes paktu, vienlaikus nodrošinātu stabilitāti un izaugsmi.

6.3. Pamatojoties uz atveseļošanas instrumentu Next Generation EU , būs pakāpeniski jānodrošina ES pašu resursu palielināšana, šim nolūkam ieviešot nozīmīgus un atbilstīgus ienākumus, ko varētu nodrošināt, piemēram, ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas, kopējā konsolidētā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze (KKUINB), nodokļu uzlikšana digitālajā ekonomikā, finanšu darījumu nodeva, CO 2 nodeva vai naudas emisijas peļņa.

6.4. Eiropas Savienībai ir steidzami jārada koordinācijas mehānisms, kas spēj neitralizēt agresīvu plānošanu nodokļu jomā un apkarot nodokļu nemaksāšanas fenomenu 27 dalībvalstīs; nodokļu nemaksāšanas dēļ laikposmā no 2001. gada līdz 2016. gadam ik gadu radās nodokļu ieņēmumu zaudējumi vidēji 46 miljardu EUR apmērā (0,46 % no IKP) ( 12 ) . Tajā pašā laikā Eiropas Savienībai ir jānāk klajā ar ietekmīgu stratēģiju nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošanai, jo šāda legalizācija var negatīvi ietekmēt ES ražošanas sistēmu un radīt traucējumus vienotajā tirgū, izkropļojot vienlīdzīgus konkurences apstākļus.

6.5. Ir svarīgi saglabāt Eiropas tiesību, standartu un patērētāju aizsardzības politikas modeli. Tieši tāpēc ES ir unikāla. Piemēram, digitalizācijas jomā ES mākslīgā intelekta ētikas kodekss balstās uz tādu pieeju kā cilvēka īstenota procesa kontrole, un tādējādi ES koncepcija atšķiras no citos reģionos valdošās. Minētā pieeja, kuras pamatā ir pamattiesības un pamatbrīvības, ir daļa no ES modeļa, un tā būtu jāsaglabā, neraugoties uz to, ka pašlaik veidojas spēcīgākas konkurences apstākļi.

6.6. Pilnībā jāizmanto jauni, ilgtspējīgāki uzņēmējdarbības modeļi (aprites ekonomika, dalīšanās ekonomika, sociālā ekonomika utt.). Tie raksturo arī ES sabiedrības modeli un nodrošina divējādas vērtības – ekonomiskās un sociālās vērtības – radīšanu, kā arī kalpo kā instrumenti Eiropas zaļā kursa un IAM īstenošanai. Šie uzņēmējdarbības modeļi sniedz iespēju palīdzēt ekonomikai atveseļoties un vienlaikus risināt sabiedrības problēmas. Šajā ziņā izšķiroša nozīme būs gan ES rīcības plānam attiecībā uz aprites ekonomiku, gan arī solītajam ES sociālās ekonomikas rīcības plānam (2021. gada pavasarī). Būtu jādalās ar iedvesmojošiem piemēriem, kā Eiropas Kopu alianse.

6.7. Digitalizācija ir gan iespēja, gan risks ekonomikas atveseļošanai. Tieši inovācija ir tā, kas var priekšplānā izvirzīt Eiropas Savienību tajās jomās, kurās ES ieņem vadošo pozīciju (piemēram, blokķēdes jomā). Blokķēde kā tehnoloģija (nevis bitmonēta) veicina demokrātiskas vērtības, nodrošinot pārredzamību un labākas pārvaldības struktūras. Tomēr jānovērš ar digitalizāciju saistītie riski: pieaugošs bezdarbs, digitālā marginalizācija un sociālā atstumtība. Un ir jāatrod veids, kā vienlaikus izmantot iespējas un līdzsvarot riskus. Tas notiek apstākļos, kad mēs cenšamies saglabāt konkurētspēju pasaules mērogā.

6.8. Tāpēc ir iespēja veicināt sociālo inovāciju, kas kalpotu kā atveseļošanas modelis ar līdzradīšanas, kopizstrādes un kopražošanas palīdzību. Jautājumu risināšana sarežģītā sociālajā vidē ar milzīgām sabiedrības problēmām ir iespējama vienīgi tad, ja piesaista visus sabiedrības resursus, izmantojot starpnozaru un daudzdisciplināru pieeju. Organizēta pilsoniskā sabiedrība ir katalizators sociālai inovācijai – kustībai, kura ir veicinājusi labklājības sistēmu izveidi, kas savukārt ļāvusi radīt jaunu rīcībpolitiku, struktūras, produktus, pakalpojumus un darba metodes. Pilsoniskās sabiedrības līdzdalība tagad ir nepieciešama vairāk nekā jebkad agrāk, taču patiesa sociālā inovācija ir iespējama tikai tad, ja ir iesaistīta pilsoniskā sabiedrība.

6.9. Vai radīsies jauns sabiedrības modelis? Atveseļošana notiks tikai, pateicoties ražīgumam, fiskāliem stimuliem un bagātības sadalei. Iespējams, atkal ir jāatjauno “sociālo ieguldījumu paketes” koncepcija, lai proaktīvi un preventīvi censtos samazināt turpmākās sociālās izmaksas. Šajā sakarā Eiropas Savienībai vajadzētu sekmēt ieguldījumus sociālajā infrastruktūrā: 1) izglītība un mūžizglītība; ii) veselība, ilgtermiņa aprūpe un sociālā aprūpe; iii) cenas ziņā pieņemami mājokļi ( 13 ) . Tāpēc jāīsteno Eiropas sociālo tiesību pīlārs visos līmeņos, Eiropas pusgada uzraudzības sistēma, kuras pamatā ir IAM, Eiropas zaļais kurss un taisnīgu digitālo pārkārtošanos, kuras pamatā ir ES vērtības. Tas ļautu veidot pamatu jaunam ES sabiedrības modelim.

Briselē, 2020. gada 11. jūnijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Luca JAHIER

(1) Georgieva, C., 2020. gads, “Lielie ierobežojumi: lielākā ekonomikas lejupslīde kopš Lielās depresijas” (The Great Lockdown: Worst Economic Downturn Since the Great Depression). SVF paziņojums presei Nr. 20/98.

(2) ES statistikas dati par ienākumiem un dzīves apstākļiem (EU SILC) liecina, ka laikposmā no 2010. līdz 2018. gadam Igaunijā, Luksemburgā, Vācijā, Zviedrijā, Īrijā, Čehijā, Lietuvā, Itālijā, Nīderlandē, Maltā un Spānijā ir palielinājusies personu ar invaliditāti nabadzība un sociālā atstumtība.

(3) Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ĢD.

(4) Starptautiskā Darba organizācija, 2020. gada marts, “Covid-19 un darba pasaule: ietekme un politikas pasākumi” (COVID-19 and the world of work: Impact and policy responses).

(5) Eiropas Komisija, 2020. gada pavasaris, Prognoze par Eiropas ekonomiku. Iestāžu dokuments Nr. 125. 2020. gada maijs.

(6) Eiropas Komisija, Ekonomikas un finanšu lietu ĢD.

(7) Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds (Eurofound) un pirmie secinājumi par Covid-19 pandēmijas ietekmi (2020. gada aprīlis): “Apsekojuma rezultāti liecina, ka Covid-19 pandēmijas ekonomisko seku dēļ vairāk mājsaimniecību ir pakļautas finansiālai spriedzei nekā pirms krīzes sākuma. Gandrīz puse no visiem respondentiem (47 %) norāda, ka viņu mājsaimniecībai ir grūtības ar finansēm. (..) No tiem respondentiem, kuri krīzes laikā bija pastāvīgi zaudējuši darbu, 90 % ziņoja, ka viņu mājsaimniecības finansiālā situācija ir pasliktinājusies, 44 % respondentu nav ietaupījumu un 35 % respondentu ietaupījumu pietiek tikai tam, lai saglabātu pašreizējo dzīves līmeni trīs mēnešus”.

(8) Nassim Nicholas Taleb (2007), “Melnais gulbis: ietekme, ko rada ļoti neiespējamais” (The Black Swan: the impact of the highly improbable).

(9) Host S., Grange D., Mettetal L, Dubois U. 2014. Précarité énergétique et santé: état des connaissances et situation en Île-de-France, Reģionālā Veselības observatorija, Ildefransa, Parīze, 14. lpp.

(10) https://ec.europa.eu/info/publications/2020-commission-work-programme-key-documents_en

(11) EESK atzinums SC/052 “ES nākotne: Savienības iedzīvotāju ieguvumi un Eiropas vērtību respektēšana”.

(12) Eiropas Komisija, 2019, “Aplēses par privātpersonu izvairīšanos no nodokļu maksāšanas starptautiskā līmenī” (Estimating International Tax Evasion by Individuals). Darba dokuments Nr. 76–2019.

(13) Augsta līmeņa darba grupa jautājumos par ieguldījumiem Eiropas sociālajā infrastruktūrā, “Veicināt ieguldījumus Eiropas sociālajā infrastruktūrā” (Boosting Investment in Social Infrastructure in Europe). Eiropas ekonomikas diskusiju dokuments Nr. 074, 2018. gada janvārī.