LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 182/8

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas Atzinums par tematu “ES enerģētikas politikas ārējā dimensija”

(2009/C 182/02)

Ziņotāja: SIRKEINEN kdze

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu plenārajā sesijā, kas notika 2008. gada 16. un 17. janvārī, nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“ES enerģētikas politikas ārējā dimensija”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2008. gada 11. decembrīs. Ziņotāja – SIRKEINEN kdze.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 450. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 14. un 15. janvārīs (2009. gada 14. janvāris sēdē), ar 181 balsīm par, 4 balsīm pret un 3 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi: Ceļā uz ES ārējo enerģētikas stratēģiju.

1.1. Enerģētika jau ilgu laiku ir viens no centrālajiem jautājumiem starptautiskajā politikā. Citiem lielākajiem dalībniekiem pasaules politiskajā arēnā ir spēcīgas enerģētikas programmas atklātā vai apslēptā formā. Enerģētika bieži tiek izmantota arī kā instruments vai pat ierocis starptautiskos strīdos.

— EESK uzskata, ka ES kā vienai no pasaules spēcīgākajām ekonomikas struktūrām būtu steidzami jāuzņemas tai atbilstoša loma starptautiskajā enerģētikas arēnā.

1.2. Eiropas iedzīvotāji ir norūpējušies par savas energoapgādes drošību, augstām un nestabilām enerģijas cenām, kā arī klimata pārmaiņām un ar ilgtspējību nesavienojamām globālām norisēm kopumā. EESK uzskata, ka ES ir vajadzīga skaidri definēta un visaptveroša ārējā enerģētikas stratēģija, atbildot uz iedzīvotāju rūpēm, un, jo īpaši, griba un apņēmība to īstenot.

— EESK ierosina divus šādus ārējās enerģētikas politikas pīlārus: — ES energoapgādes nodrošināšanu un — aktīvu un atbildīgu enerģētikas un klimata politiku.

1.3. Daudzi šādas stratēģijas elementi jau ir izveidoti. Energoapgādes drošība ir iekļauta Eiropadomes 2008. gada 15.–16. oktobra secinājumos, un turpmāki priekšlikumi ir ierosināti Komisijas 2008. gada 13. novembra Otrajā stratēģiskajā enerģētikas pārskatā (1), kam EESK pievērsīsies vēlākā atzinumā.

— EESK uzskata, ka ES ir vajadzīga izvērsta stratēģija ārējās enerģētikas politikas jomā un praktisks rīcības plāns, kur cita starpā būtu ņemtas vērā šajā atzinumā izteiktās piezīmes.

— Atzīstot savstarpējo atkarību starp enerģijas piegādātājiem un patērētājiem, EESK jo īpaši aicina nodrošināt savstarpīgumu attiecībā uz tīklu pieejamību un ieguldījumu nosacījumiem, tostarp attiecībā uz iepriekšējā posma ieguldījumiem.

— Tiek izstrādāti vairāki projekti attiecībā uz cauruļvadiem starp Eiropu un Kaukāza reģionu, Āziju un Krieviju. Tie ir īpaši nozīmīgi, taču var nebūt pietiekami Eiropai pat vidējā termiņā.

1.4. ES enerģētikas politika līdz šim ir bijusi koncentrēta uz enerģijas, īpaši elektroenerģijas un gāzes iekšējā tirgus izveidi.

— EESK uzskata, ka efektīva ārējā stratēģija un sniegums var balstīties tikai uz skaidru kopējo iekšējo politiku un funkcionējošu iekšējo enerģijas tirgu.

— EESK uzsver, ka iekšējās enerģētikas politikas pasākumi var būtiski samazināt atkarību no ārējām enerģijas piegādēm un palielināt piegādes drošību, jo īpaši, veicinot energoefektivitāti, izmantojamo enerģijas veidu dažādošanu, pietiekamus ieguldījumus infrastruktūrā, kā arī krīžu novēršanas pasākumus, tostarp agro brīdināšanu, informācijas apmaiņu un uzkrājumu veidošanu/aizstāšanu.

1.5. Eiropai ir gan atbildība, gan potenciāls īstenot radikālas pārmaiņas enerģijas patēriņa kultūrā – trešo rūpniecisko revolūciju.

— ES būtu jāturpina līdera loma klimata politikas jomā un ar visiem pieejamajiem līdzekļiem jāveicina ilgtspējīga nākotnes enerģētika attīstības valstīs.

1.6. Risinot gan īstermiņa, gan ilgtermiņa enerģētikas uzdevumus Eiropas Savienības, kā arī pasaules mērogā, izšķirīga loma ir jaunām un labākām tehnoloģijām.

— EESK aicina novirzīt pietiekamus ES, dalībvalstu un uzņēmumu resursus pētniecībai, izstrādei un inovācijai enerģētikas jomā, kā arī iesaistošākai vispārējai sadarbībai minētajā jomā.

1.7. Lisabonas līguma nosacījumi enerģētikas politikas un ārējo attiecību jomā palielinātu ES iespējas nodrošināt vienotu rīcību un panāktu lielāku ietekmi pasaules enerģētikas politikas arēnā.

— EESK iesaka visām atbildīgajām pusēm darīt visu iespējamo, lai pēc iespējas drīzākā laikā rastu piemērotu risinājumu, kā panākt Līguma stāšanos spēkā.

Vissvarīgāk ir tas, lai ES patiešām rīkotos vienoti. Tāpēc šai stratēģijai jābūt balstītai uz skaidru izpratni par Eiropas Savienības, dalībvalstu un ekonomikas dalībnieku dažādajām lomām.

1.8.1. Ārējā, tīri politiskajā līmenī pilnvaras ir dalībvalstu rokās. Attiecībā uz dalībvalstu vienotas nostājas paušanu nesen ir iezīmējusies pozitīva virzība, īpaši attiecībās ar Krieviju.

— EESK aicina dalībvalstis īstenot kopīgu rīcību ārējās politikas jomā un vērsties pret enerģētikas izmantošanu par ieroci starptautiskos strīdos.

1.8.2. ES ir kopēja tirdzniecības politika, kas balstās uz vienotiem principiem. Komisija atbild par tirdzniecības sarunu norisi, pamatojoties uz Padomes pilnvarojumu.

— EESK iesaka, ka pilnvarojumiem attiecībā uz daudzpusējām sarunām un divpusējām sarunām ar citām valstīm un reģioniem jābūt pietiekami tālejošiem, taču arī spējīgiem nodrošināt reālus rezultātus enerģētikas jomā.

1.8.3. Iepirkumu, infrastruktūras un citus projektu līgumus noslēdz un pilda uzņēmumi. Valdībām nereti ir svarīga vai pat izšķirīga loma lēmumu pieņemšanā attiecībā uz sarunām par līgumiem.

— EESK iesaka, ka šādu sarunu kontekstā ES dalībvalstu valdību pārstāvjiem vajadzētu kā priekšnoteikumu līgumu noslēgšanai izvirzīt prasību, ka attiecīgās trešās valstis piemēro atbilstošus noteikumus attiecībā uz to tirgiem, piemēram, savstarpīgumu un ieguldījumu aizsardzību, un iesaka Padomei vienoties par šādu principu piemērošanu attiecībā uz visām sarunām par nolīgumiem ar trešajām valstīm enerģētikas jomā.

1.9. Ārējās enerģētikas stratēģijas mērķis ir reaģēt uz iedzīvotāju vajadzībām un problēmām viņu privātajā un profesionālajā dzīvē.

— EESK iesaka uzklausīt un aktīvi iesaistīt sociālos partnerus, kā arī vides organizāciju un citu pilsoniskās sabiedrības organizāciju pārstāvjus ārējās enerģētikas stratēģijas veidošanā. Būtu pilnā mērā jāizmanto viņu kapacitāte starptautiskā dialoga un sarunu norises veicināšanā.

1.10. Organizētai pilsoniskajai sabiedrībai, kā arī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai ir ietekme un tāpēc arī atbildība par ES ārējās enerģētikas politikas veidošanu.

— EESK rosina pilsoniskās sabiedrības organizācijas šajā jomā veicināt savu valstu un reģionālo valdību kopīgu rīcību ES līmenī, Eiropas solidaritāte būtu jānostāda pāri šaurām lokālām vai nacionālām interesēm, jo ar kopīgu rīcību var labāk panākt energoapgādes drošību un īstenot starptautisko atbildību.

1.11. Dialogs un sarunas starptautisko enerģētikas attiecību jomā tiek risinātas daudzos dažādos forumus, ņemot vērā minētā jautājuma ģeopolitisko raksturu un daudzējādību. Atvērtam dialogam, maksimāli iekļaujot šā temata dažādos aspektus, būtu jāsekmē plašāka izpratne un ieinteresēto pušu līdzdalība.

— Enerģētikas jautājums būtu jāizvirza vai jāuztur kā viens no pamatjautājumiem EESK darba kārtībā un apaļā galda sarunās ar starptautiskajiem partneriem.

— EESK saskata savu lomu ES enerģētikas politikas ārējiem aspektiem veltītu regulāru semināru organizēšanā, iesaistot plašu dalībnieku loku, tostarp pilsoniskās sabiedrības organizācijas no trešām valstīm un reģioniem. EESK izpētes grupas “ES enerģētikas politikas ārējā dimensija” rīkotā uzklausīšanas sanāksme 2008. gada 1. oktobrī Briselē jau ir pierādījusi savu lietderību.

2. Ievads.

2.1. Enerģētika ir ieņēmusi stabilu vietu kā politiskās darba kārtības prioritāte visā pasaulē. To vēl vairāk aktualizē politiski un pat militāri satricinājumi, kam piemīt acīmredzama saistība ar enerģētiku. Tajā pat laikā strauji palielinās pieprasījums attīstības valstīs sakarā ar pozitīvajām dzīves līmeņa attīstības tendencēm minētajās valstīs, un dažu degvielu veidu nepietiekamība. Turklāt naftas un gāzes piegādes raksturo ievērojama atkarība no nedaudzām ražotājvalstīm, un nākotnē ir paredzama arvien lielāka šo piegāžu koncentrācija.

2.2. Globālie ekonomikas satricinājumi ir saistīti ar enerģijas cenām. Pirms nepilniem 2 gadiem sākās ievērojams naftas un gāzes cenu pieaugums, kas izraisīja augstu inflāciju un radīja būtiskas problēmas patērētājiem, kā arī sabiedrībai kopumā. Patlaban naftas cenas ir krasi samazinājušās, kas savukārt rada bažas par ražošanas pietiekamību un piegādes drošību. Uz šādas nestabilitātes fona ir gaidāma energoresursu cenu pieauguma tendence tirgus svārstību un, jo īpaši, politisko pasākumu cīņai pret klimata pārmaiņām dēļ. Visneaizsargātākās grupas mūsu sabiedrībā apdraud enerģētiskā nabadzība.

2.3. Patlaban 53 % visas ES izmantojamās primārās enerģijas tiek importēti. Atkarība no importa ir 40 % cietajam kurināmajam, 56 % gāzei un 82 % naftai (2005. gada rādītāji). Komisijas atjauninātais pamatscenārijs 2007. gadam paredz kopējo atkarību no importa 2030. gadā 67 %. Nesenajā Otrajā stratēģiskajā enerģētikas pārskatā tiek prognozēts, ka fosilo energoresursu imports 2020. gadā saglabāsies aptuveni šodienas līmenī, ja tiks pilnībā īstenotas ES klimata un enerģētikas politikas.

2.4. ES importē vairāk nekā 40 % gāzes un ceturtdaļu naftas resursu no Krievijas, un īpaši ir paredzams gāzes īpatsvara pieaugums. Nākamie lielākie piegādātāji ir Vidējie Austrumi un Norvēģija, savukārt gāzes importa ziņā otrais importa avots ir Norvēģija, kam seko Alžīrija. Atkarība ir abpusēja – piegādātāji ir atkarīgi no ES pieprasījuma. Īpaši tas attiecas uz Krieviju, tā kā vairāk nekā puse tās energoresursu eksporta ir novirzīta uz ES.

2.5. Ievērojamā atkarība no energoresursu importa, kā arī noteiktu importa avotu, kuri ne visi ievēro tos pašus tirgus un politiskos noteikumus kā ES, dominējošais stāvoklis, ir izvirzījuši energoapgādes drošības jautājumu kā vienu no ES prioritātēm. Tas vēl vairāk aktualizējās saistībā ar dažiem pārtraukumiem piegādē no Krievijas, kā arī nesenajām karadarbības norisēm Gruzijā.

2.6. Enerģētika nav viendabīga nozare ārējās vai citas enerģētikas politikas aspektā. Naftu galvenokārt izmanto transporta nozarē, un tā nav viegli aizvietojama. ES ir globālo naftas tirgu dalībniece, tāpēc tai ir maz manevrēšanas iespēju. Citiem enerģijas avotiem un tehnoloģijām ir dažādoti lietojumi, un tie ir lielākā mērā savstarpēji aizvietojami. Ogles un urānu pārdod atvērtā pasaules tirgū, savukārt uzmanība jāpievērš gāzei, ņemot vērā augošo pieprasījumu un piegādātāju ierobežoto skaitu un raksturu.

2.7. ES pēdējo gadu laikā ir veikusi vairākus pasākumus ar mērķi nodrošināt tās ārējās enerģijas piegādes.

2.8. Nesen, 2008. gada 15.–16. oktobrī, Eiropadome aicināja Komisiju iesniegt attiecīgus priekšlikumus vai iniciatīvas energoapgādes drošības jomā, izvirzot sešas prioritātes. Komisija uz to atbildēja savā Otrajā stratēģiskajā enerģētikas pārskatā. EESK sagatavos atsevišķu detalizētu atzinumu par minēto dokumentu un tam pievienoto priekšlikumu paketi.

3. ES ārējās enerģētikas politikas iekšējie elementi.

3.1. Daudzi politikas pasākumi ES un dalībvalstīs var pavērt ceļu uz mazāku ārējo enerģētisko atkarību un lielāku energoapgādes drošību, kas nodrošinātu ES labākas pozīcijas ārējās enerģētikas politikas jomā. Minētie pasākumi tiks šeit vienīgi īsumā atkārtoti, jo tie ir jau iepriekš iztirzāti citos EESK atzinumos.

3.2. Augstāka energoefektivitāte, kas ļauj samazināt enerģijas pieprasījumu un tādējādi arī ārējo atkarību, ir enerģētikas politikas programmas pirmais un galvenais mērķis.

3.3. Ir nepieciešama līdzsvarota enerģētikas struktūra un enerģijas avotu dažādošana, īpaši veicinot zemas oglekļa emisijas vietējo enerģijas avotu, piemēram, bioenerģijas, vēja enerģijas un kodolenerģijas izmantošanu.

3.4. Fosilo kurināmo jomā būtu jāveicina augstas efektivitātes siltumenerģijas un elektrības koģenerācija, kā arī oglekļa piesaistīšana un uzglabāšana.

3.5. Jāpalielina konkurence gāzes tirdzniecībā, veicinot SDG termināļu ierīkošanu un citas infrastruktūras izveidi.

3.6. Labi funkcionējošs iekšējais enerģijas tirgus sekmē resursu efektivitāti un iespējamu vietējās vai reģionālās piegādes problēmu risināšanu. Ir vajadzīgi pietiekoši ieguldījumi infrastruktūrā, kā arī atvērta pieeja tīkliem un citai infrastruktūrai. Efektīvai starpsavienojumu nodrošināšanai ir nepieciešama sekmīga sadarbība starp energoregulatoriem.

3.7. Lai novērstu piegādes drošības riskus, ir nepieciešami konkrēti pasākumi. Būtu jāizveido efektīvi solidaritātes un agrās brīdināšanas mehānismi kopīgai rīcībai enerģētisko krīžu un piegādes pārtraukumu gadījumos. EESK attiecīgi sniegs atzinumu par Komisijas nesenajiem priekšlikumiem minētajā jautājumā.

3.8. EESK pauž īpašu atbalstu efektīviem pasākumiem, lai savienotu izolētus Eiropas Savienības reģionus, īpaši Baltijas valstis, ar kopējo enerģijas tirgu un nodrošinātu pietiekamu un diversificētu energoapgādi.

4. EESK vispārējās piezīmes par ES ārējo enerģētikas politiku.

4.1. EESK definē divus ārējās enerģētikas politikas pīlārus:

— ES energoapgādes nodrošināšana un

— aktīva un atbildīga globālā enerģijas un klimata politika.

4.2. Šādām politikām ir vajadzīgs gan īstermiņa, gan ilgtermiņa redzējums. Tā kā enerģijas avotu un infrastruktūru aizstāšanai lielos mērogos ir vajadzīgs laiks, īstermiņā ir nepieciešams palielināt enerģijas piegādi, vienlaikus veicot visus iespējamos īstermiņa pasākumus, lai samazinātu pieprasījumu. Ilgtermiņā, kad ieguldījumi pētniecībā un jaunās tehnoloģijās būs nesuši augļus, enerģijas pieprasījumu varēs vēl vairāk samazināt un, jo īpaši, ierobežotus vai problemātiskus enerģijas avotus varēs aizstāt ar alternatīviem risinājumiem.

4.3. Vienlaikus EESK sagaida, ka klimata pārmaiņu politika lielā mērā ietekmēs enerģētikas jomu divos virzienos – veicinot augstākas cenas un samazinot atkarību no fosilā kurināmā.

4.4. Jaunas tehnoloģijas ir galvenais veids, lai palielinātu enerģijas lietošanu un aizstātu problemātiskus enerģijas avotus. Ņemot vērā Eiropas līderpozīcijas enerģētikas un klimata politikas jomā, mums jāizmanto iespējas, jāizstrādā nepieciešamās tehnoloģijas un jāpalīdz citiem risināt problēmas un radīt jaunas darba vietas. Lai to panāktu, ir nepieciešams jau šodien ieguldīt pietiekamas investīcijas pētniecībā un tehnoloģiju izstrādē.

5. ES energoapgādes nodrošināšana.

5.1. ES ir veikusi gan divpusējus, gan daudzpusējus centienus, lai paplašinātu savu regulējumu un tā ieviešanu pārējā pasaulē, īpaši savu enerģētisko partneru vidū. Panākumi līdz šim ir visai ierobežoti. Ir vajadzīgi spēcīgāki pasākumi.

5.2. Steidzami jānodrošina savstarpīgums attiecībā uz ieguldījumu nosacījumiem. Daudzām enerģijas ražotājvalstīm ir vajadzīgas ārvalstu investīcijas, lai attīstītu savus enerģijas avotus un infrastruktūras, taču tas nenotiks, kamēr nebūs attiecīgu noteikumu vai kamēr tie būs neskaidri vai netiks sistemātiski piemēroti. Vajadzētu saglabāt Enerģētikas hartā paredzētos nosacījumus un nākotnes divpusējos enerģētikas nolīgumos iestrādāt līdzīgas pieejas.

5.3. Tas pats attiecas uz citiem regulatīvas dabas jautājumiem, piemēram, vienlīdzīgu attieksmi, līgumu slēgšanas brīvību un līgumisko saistību ievērošanu, kā arī tranzīta infrastruktūras pieejamību.

5.4. ES būtu aktīvi jāpieprasa un jāaizstāv Eiropas uzņēmumu tiesības un iespējas veikt iepriekšējā posma ieguldījumus energoresursu un infrastruktūras attīstībā.

5.5. Eiropai ir vajadzīga piegādes drošība, savukārt piegādātāji, īpaši Krievija, norāda, ka tiem ir vajadzīga pieprasījuma drošība, lai veiktu nepieciešamos ieguldījumus. Bieži ir vajadzīgi ilgtermiņa līgumi, lai nodrošinātu liela mēroga infrastruktūras attīstību. Lai panāktu labāku spēku līdzsvaru, šādi līgumi būtu slēdzami Eiropas ietvaros. Tam būtu nepieciešama informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm un cieša sadarbība ar tirgus dalībniekiem.

5.6. ES Prioritāro starpsavienojumu plāns ietver vairākus lielus starpsavienojumu projektus, tostarp ārējā savienojuma projektu – Nabucco cauruļvadu gāzes piegādei no Kaspijas jūras reģiona uz Centrāleiropu. Šie projekti ir īpaši nozīmīgi, taču var nebūt pietiekami Eiropai vidējā termiņā.

5.7. ES savienošanai ar Kaukāzu un Vidusāziju varētu būt vajadzīgi vairāki jauni cauruļvadi papildus Nabucco projektam. ES būtu jānāk klajā ar priekšlikumiem par to, kā koordinēt reģionālus projektus, kas sasniedz ievērojamu apmēru, un mobilizēt publiskos un privātos ieguldījumus.

5.8. EESK ņem vērā Komisijas Otrajā stratēģiskajā enerģētikas pārskatā ierosinātos sešus prioritāros infrastruktūras pasākumus. Komiteja par tiem, kā arī par Zaļo grāmatu “Ceļā uz drošu, ilgtspējīgu un konkurētspējīgu Eiropas enerģētikas tīklu” (2) sniegs atzinumu.

5.9. Jāpadziļina dialogs ar OPEC un Līča Sadarbības padomi, kā arī pilnībā jāīsteno nolīgumi ar Azerbaidžānu un Kazahstānu. Vajadzīga ciešāka saikne ar citiem Vidusāzijas ražotājiem, piemēram, Turkmenistānu un Uzbekistānu, lai sekmētu Kaspijas jūras enerģijas resursu transportu uz ES.

5.10. Ievērojami ir pieaugusi Āfrikas kā enerģijas piegādātājas nozīme. Partnerības ar Āfriku attīstībai jābūt visaptverošai, līdzsvaroti veicinot Āfrikas naftas un gāzes ražošanas nozaru ilgtspējīgu attīstību.

5.11. Vidusjūras reģiona sadarbībai, kas intensīvi attīstītās, ir svarīga loma saistībā ar dažādiem enerģētikas aspektiem – ražošanu, tranzītu un patēriņu.

5.12. Ziemeļu dimensijas nozīme arvien vairāk palielināsies. Naftas un gāzes ieguvei Ziemeļu Ledus okeānā un sadarbībai ziemeļu reģionos būtu jāpiešķir augstāka prioritāte ES ārējā enerģētikas politikā. Savukārt Baltijas reģiona sadarbība ietver galvenokārt enerģijas patēriņa un tranzīta valstis, kur svarīga loma ir saiknei ar Krieviju.

5.13. Attiecībās ar Krieviju būtu jāizvirza mērķis panākt stabilu un visaptverošu pamatnolīgumu, kas būtu balstīts uz līdztiesības, abpusējas sapratnes un savstarpīguma principiem. Krievijai vajadzētu sekmēt gāzes tranzītu Krievijas tīklā un ļaut Eiropas uzņēmumiem investēt Krievijas tīklu un enerģijas avotu attīstībā. Krievijas puses ziņā ir kliedēt bažas par tās kā enerģijas piegādātājas uzticamību, tieši tāpat kā no Eiropas partneriem tiek sagaidīts, ka tie ievēros savas līgumiskās saistības un apņemšanās.

5.14. ES būtu arī jāattīsta sadarbība ar citiem enerģijas lietotājiem gan Starptautiskās enerģētikas aģentūras ietvaros, gan ārpus tiem.

6. Aktīva un atbildīga globālā enerģijas un klimata politika.

6.1. Pašreizējā enerģijas patēriņa kultūra Eiropā un ASV aizsākās līdz ar pirmo rūpniecisko revolūciju. Daudzas attīstības valstis, tiecoties pēc dzīves līmeņa paaugstināšanās, patlaban atrodas tādā pašā attīstības posmā kā Eiropa pirms dažiem gadu desmitiem. Šajās valstīs tas nozīmē strauju enerģijas patēriņa pieaugumu – tās ir šo valstu tiesības, un tas ir nepieciešams globālās drošības un mierīgas attīstības nodrošināšanai. Patlaban Eiropai ir gan atbildība, gan potenciāls īstenot radikālas pārmaiņas enerģijas patēriņa kultūrā – trešo rūpniecisko revolūciju.

6.2. Aptuveni 2 miljardiem cilvēku attīstības valstīs nav pieejama elektrība un nākas izmantot malku, mēslus un lauksaimniecības atkritumus, kā rezultātā iekštelpu gaisa piesārņojums ierindojas starp pasaules galvenajiem 10 priekšlaicīgas nāves cēloņiem. Viens no lielākajiem globālajiem uzdevumiem pasaulē ir nodrošināt šiem cilvēkiem elektrotīklu un ražošanas jaudu pieejamību. Tas nozīmē milzīgus ieguldījumus un milzīgu globālā enerģijas patēriņa pieaugumu. Tomēr šie ieguldījumi jāveic, lai ikvienam nodrošinātu cilvēka cienīgus un pienācīgus dzīves apstākļus un iespēju panākt augstāku dzīves līmeni.

6.3. ES ir pamatoti uzņēmusies līdera lomu klimata politikas jomā. Kā galvenais mērķis būtu jāizvirza efektīvs starptautisks līgums, kas aptvertu visas valstis, jo globālā sasilšana un siltumnīcefekta gāzu emisijas visvairāk palielināsies ārpus Eiropas. Klimata konference 2009. gada decembrī Kopenhāgenā būs stūrakmens globālajām sarunām, un ES būtu jādara viss iespējamais minētās konferences sekmēšanai. Tomēr ES vienpusējas darbības radītu nesamērīgu slogu ES ekonomikai.

6.4. ES turpina izstrādāt instrumentus klimata pārmaiņu mazināšanai – atjaunojamo energoresursu un zemas oglekļa emisijas enerģijas tehnoloģijas, kā arī energoefektivitātes tehnoloģijas. Šīs tehnoloģijas būtu efektīvi jāievieš pasaules mērogā. Tas arī veicinātu pieprasījumu pēc Eiropas zinātības un produktiem, radot jaunas darba vietas.

6.5. EESK visnotaļ atbalsta ideju attiecībā uz starptautisku nolīgumu par energoefektivitāti starp galvenajām enerģiju patērējošajām valstīm (ASV, Kanādu, Japānu, Austrāliju, Indiju un Ķīnu). Viens no soļiem šajā virzienā ir forums, par ko tika panākta vienošanās G-8 sanāksmē 2008. gada jūlijā Japānā. Tomēr jānodrošina, lai visi galvenie patērētāji efektīvi piedalītos nolīguma īstenošanā un sniegtu savu pienācīgu ieguldījumu. Papildus energoefektivitātes politikas un tehnoloģiju un atjaunojamās enerģijas resursu izstrādes un ieviešanas veicināšanai nolīgumā būtu jāietver arī divējādu cenu, t.i., subsidētu enerģijas cenu vietējiem lietotājiem, novēršana. Tās ievērojami veicina enerģijas izšķērdēšanu.

6.6. ES būtu arī efektīvi jāatbalsta energoefektivitātes veicināšana attīstības valstīs. Šajā ziņā būtu jāizvairās no investīciju ieguldīšanas energoietilpīgā ražošanā un patēriņā. Šim nolūkam būtu labāk jāizmanto ES attīstības politikas.

6.7. Kā galvenais instruments enerģētikas sadarbībā ar attīstības valstīm būtu jānodrošina atbalsts izglītībai un apmācībai.

6.8. EESK uzsver, ka attiecībā uz visu veidu sadarbību, īpaši ar attīstības valstīm, jāņem vērā ilgtspējīgas attīstības mērķi minētajās valstīs, tostarp demokrātijas attīstība un cilvēktiesību ievērošana.

Briselē, 2009. gada 14. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Eiropas Komisijas paziņojums: otrais stratēģiskais enerģētikas pārskats “ES rīcības plāns energoapgādes drošības un solidaritātes jomā” SEC(2008) 2794, SEC(2008) 2795.

(2) Zaļā grāmata “Ceļā uz drošu, ilgtspējīgu un konkurētspējīgu Eiropas enerģētikas tīklu” COM(2008) 782 galīga redakcija.