(1)aizsargā jūrnieku tiesības pamešanas gadījumā (2.5. noteikuma grozījums). Šis grozījums uzlabo finansiālā nodrošinājuma sistēmu, ko izmanto, ja kuģa īpašnieks nesedz to repatriācijas izmaksas, kā jau atzīts 2.5. noteikuma 2. punktā. Ar to arī atzīst divas jaunas situācijas — ja kuģa īpašnieks ir atstājis jūrnieku bez vajadzīgās apgādības un atbalsta; vai kuģa īpašnieks ir citādi vienpusēji pārtraucis sakarus ar jūrnieku, tostarp neizmaksā līguma algu vismaz divus mēnešus. Tas arī ietver prasības ātras un efektīvas finansiālā nodrošinājuma sistēmas izveidošanai, lai pamešanas gadījumā palīdzētu jūrniekiem, kuri atrodas uz dalībvalsts karoga kuģa;

Starptautiskā Darba organizācija (SDO) 2006. gadā pieņēma Konvenciju par darbu jūrniecībā (MLC), lai izveidotu vienotu, saskaņotu tiesību aktu, iekļaujot visus jaunākos standartus, ko piemēro darba attiecībām starptautiskajā jūrniecībā. MLC paredz visaptverošas visu jūrnieku tiesības un darba drošību neatkarīgi no to valstspiederības un kuģa karoga. Līdz šim to ir ratificējusi 81 valsts, tostarp visas ES dalībvalstis, izņemot Austriju, Slovākiju un Čehijas Republiku.

LESD 155. panta 2. punkts paredz: “Savienības līmenī noslēgtus nolīgumus īsteno vai nu saskaņā ar procedūrām un praksi, kas raksturīga darba devējiem un darba ņēmējiem, kā arī dalībvalstīm, vai — jautājumos, uz ko attiecas 153. pants — pēc parakstītāju pušu kopīga lūguma, Padomei pieņemot lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma. Par to informē Eiropas Parlamentu. Padome lēmumu pieņem vienbalsīgi, ja attiecīgais nolīgums ietver vienu vai vairākus noteikumus, kas attiecas uz kādu no jomām, kurās saskaņā ar 153. panta 2. punktu lēmumi jāpieņem vienprātīgi”.

Priekšlikums papildina centienus efektīvāk īstenot MLC, balstoties uz izpildes Direktīvā 2013/38/ES par ostas valsts kontroli noteiktajiem konkrētajiem režīmiem atbilstības uzraudzībai un sūdzību izskatīšanas procedūrām gan uz kuģa, gan krastā. Ar šo direktīvu 2006. gada MLC tika iekļauta to konvenciju vidū, kuru īstenošanu dalībvalstu iestādes pārbauda to ostās. Šādi tiek nodrošināts, ka attieksme pret konvenciju neratificējušas valsts karoga kuģiem un to apkalpi nav labvēlīgāka kā pret konvenciju ratificējušas valsts karoga kuģi un tā apkalpi. Uz 2014. gada MLC grozījumiem jau tagad attiecas šī direktīva, jo to piemēro MLC, ieskaitot visus tās grozījumus.

LESD 296. pants nosaka: “Ja Līgumos nav noteikts, kāda veida akti ir jāpieņem, iestādes pašas to nolemj atkarībā no katra attiecīgā gadījuma, atbilstīgi piemērojamām procedūrām un ievērojot proporcionalitātes principu.”

Dalībvalstīm, kurām grozījumi nav vai vēl nav saistoši (dalībvalstis, kuras nav ratificējušas MLC vai nav iesniegušas formālu piekrišanas deklarāciju), rīcība ES līmenī sniegtu pievienoto vērtību, attiecinot nolīgumu uz kuģu īpašniekiem, kuri kuģo zem to karogiem, tādējādi uzlabojot jūrnieku darba apstākļus, kā arī uz šiem kuģiem esošo jūrnieku un to ģimeņu sociālo aizsardzību.

Priekšlikums palīdzēs piemērot obligātos MLC grozījumus vienlaikus un vienveidīgi visās dalībvalstīs. Tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu minētos vienlīdzīgos konkurences apstākļus visā ES flotē un visās ES ostās. Priekšlikums varētu mazināt negatīvo ietekmi uz ES ostu valstīm, jo Direktīvas 2009/13/EK pielikuma A.2.5. standarta 5. punkta a) apakšpunkts tiktu piemērots retāk. Saskaņā ar šo apakšpunktu, ja kuģa īpašnieks neveic pasākumus jūrnieka repatriācijai, tie jāveic ES karoga valstij. Ja arī tā to neizdara, valsts, no kuras jūrnieki jārepatriē, vai valsts, kuras pilsoņi tie ir, var organizēt to repatriāciju un atgūt izmaksas no ES karoga valsts.

Ja sociālie partneri saskaņā ar LESD 155. pantu lūdz, lai Komisija iesniegtu priekšlikumu Padomes lēmumam, ar ko īsteno to nolīgumu, labāka regulējuma principi jāpiemēro, neskarot tiem ar LESD uzticēto lomu un autonomiju, Komisijas uzdevumu veicināt to savstarpējo dialogu, vai nepieciešamību pēc kopējās pārredzamības. Ņemot vērā procesa pārredzamību, to, ka sociālie partneri, kuri ir šā nolīguma puses, pārstāv nozares darba devējus un darbiniekus, kā arī sociālajiem partneriem ar LESD 155. pantu atvēlēto lomu, papildu sabiedriskā apspriešana nav veikta.

•Ietekmes novērtējums

Ar priekšlikumu tiks saskaņota SDO 2014. gada obligāto grozījumu darbības joma ar Direktīvas 2009/13/EK darbības jomu, kas neparedz iespēju saskaņā ar MLC II panta 6. punktu kuģiem, kuru bruto tilpība ir mazāka nekā 200 tonnas un kuri neveic starptautiskos reisus, nepiemērot konkrētus kodeksa noteikumus, kurus kompetentā iestāde uzskata par nesamērīgiem vai nepraktiskiem, ja to priekšmets valsts pasākumos reglamentēts citādi. Tomēr šī ietekme ir uzskatāma par niecīgu, jo:

·Saskaņā ar MLC datubāzes ziņām, līdz šim neviena no ratificējušajām dalībvalstīm, attiecībā uz kurām SDO 2014. gada grozījumi jau stājušies spēkā, nav paziņojusi SDO par valsts lēmumiem attiecībā uz SDO 2014. gada grozījumiem.

·Atkāpes darbības joma ir ļoti ierobežota, jo to piemēro tikai kuģiem, kuru bruto tilpība ir mazāka nekā 200 tonnas un kuri veic vietējos reisus.

·Līdz šim dažas konvenciju ratificējušās valstis šo atkāpi ir izmantojušas galvenokārt attiecībā uz atsevišķiem MLC III sadaļas noteikumiem par pajumti. Tā kā SDO 2014. gada grozījumi attiecas uz minimālo pamattiesību aizsardzību (repatriācija, jūrnieka pamatvajadzības, ieskaitot pārtiku un dzīvojamās telpas, nesamaksātās darba samaksas izmaksa par laiku līdz četriem mēnešiem) un kompensāciju, ja ar jūrnieku darba dēļ noticis kāds no smagākajiem nelaimes gadījumiem (nāve vai ilgstoša invaliditāte), šādos gadījumos būs grūti pamatot atkāpes izmantošanu.

·Varbūtējās valstu atkāpes nevar attiekties uz pienākumu, ka ir vajadzīgs dokumentārs pierādījums par finansiālo nodrošinājumu pamešanas gadījumiem, jo tas attiecas tikai uz kuģiem, uz kuriem jābūt jūras darbaspēka sertifikātam. Jāatgādina arī, ka SDO 2014. gada grozījumi uzlabo un paplašina spēkā esošo aizsardzības sistēmu, saskaņā ar kuru dalībvalstīm jau ir pienākums pieprasīt, lai visi tās karoga kuģi sniegtu finansiālo nodrošinājumu repatriācijas izdevumu segšanai un nodrošinātu kompensāciju nāves vai ilgstošas invaliditātes gadījumos, ja tās iemesli ir saistīti ar darbu.

·Nosacījumi atkāpes izmantošanai (tostarp prasība par apspriešanos ar sociālajiem partneriem) ir salīdzinoši stingri.

·Dalībvalstis, pārraugot jauno prasību piemērošanu kuģiem, kuru bruto tilpība ir mazāka nekā 200 tonnas un kuri nav iesaistīti starptautiskos reisos, to var veikt elastīgi saskaņā ar Direktīvas 2013/54/ES 3. panta 2. punkts, kas ļauj dalībvalstīm, ievērojot MLC II panta 6. punktu, pielāgot pārraudzības mehānismus, tostarp inspekcijas, lai ņemtu vērā īpašos nosacījumus, kas attiecas uz šādiem kuģiem.

Priekšlikums arī ietvers SDO 2014. gada grozījumus Direktīvas 2013/54/ES par karoga valsts atbildību darbības jomā un Savienības tiesību uzraudzības un pārraudzības sistēmā, tostarp Eiropas Savienības Tiesas jurisdikcijā, papildus MLC uzraudzības sistēmai. Šādi tiktu panākta lielāka dalībvalstu un kuģu īpašnieku atbilstība.

Tā kā priekšlikums citādā ziņā, visticamāk, neradīs būtisku ekonomisko ietekmi, ietekmi uz vidi vai sociālu ietekmi salīdzinājumā ar pamatscenāriju, priekšlikumam nav veikts ietekmes novērtējums.

Pamatscenārijā tiek pieņemts, ka ES dalībvalstis, kuras ir ratificējušas MLC, īstenos 2014. gada grozījumus, jo tie šajās dalībvalstīs vai nu stājās spēkā 2017. gada 18. janvārī, vai tas notiks drīzumā. Tādēļ, ja sociālo partneru nolīgums netiktu pieņemts, ir ticams, ka visas ratificējušās dalībvalstis tik un tā piemērotu 2014. gada grozījumus un tādējādi īstenotu aizsardzības sistēmas jūrnieku pamešanas gadījumiem un nāves vai traumas kompensēšanai, un minēto īstenošanu uzraudzītu SDO uzraudzības sistēma. Šī sistēma balstās uz valstu ziņojumu izvērtēšanu un sociālo partneru apsvērumiem, ko veic divas SDO struktūras (Ekspertu komiteja konvenciju un ieteikumu piemērošanas jautājumos un Starptautiskās Darba konferences Trīspusējā komiteja konvenciju un ieteikumu piemērošanas jautājumos). Tomēr gadījumos, kad grozījumi netiek īstenoti, šī sistēma neparedz tiesas kontroles mehānismu, piemēram, Eiropas Savienības Tiesas iesaistīšanu.

Jaunās prasības novērsīs nelabvēlīgo situāciju, kad jūrnieki ir spiesti ilgstoši uzturēties enkurvietā vai ostā, jo kuģu īpašnieki pamet apkalpes, nesamaksājot tām atalgojumu vai nenogādājot to locekļus atpakaļ piederības valstī. Aplēstais aktīvo jūrnieku skaits ES dalībvalstīs, kuras ir saistītas ar jūru, un Norvēģijā 2010. gadā bija 254 119 jūrnieki. Saskaņā ar SDO jūrnieku pamešanas gadījumu datubāzes datiem kopš 2004. gada ir pamesti 192 tirdzniecības kuģi, no tiem 21 kuģis kuģoja ar ES karogu. 2016. gadā tika pamesti 20 tirdzniecības kuģi, un līdz 2017. gada 30. maijam bija atrisinātas tikai astoņas no šīm lietām. No minētajiem 2016. gadā pamestajiem 20 kuģiem 4 bija kuģi ar ES karogu, kuros kopā bija pamesti 45 jūrnieki. Atsevišķi neatrisinātie pamešanas gadījumi ir notikuši vēl 2006. gadā. Agrāk pamesti jūrnieki bieži nevēlējās atstāt kuģi līdz tā pārdošanai tiesas ceļā, lai segtu nenokārtotās atlīdzības prasījumus, ieskaitot prasījumus par neizmaksāto darba samaksu. Tagad šādu prasījumu samaksu paātrinās finansiālā nodrošinājuma sistēma. Turklāt tiks arī paātrināta nenokārtoto atlīdzības prasību izmaksa jūrniekiem vai to ģimenēm darba dēļ notikušos nāves vai ilgstošas invaliditātes gadījumos. Tas palīdzēs izvairīties no ilgstošiem maksājumu kavējumiem un pārmērīgas procesuālās birokrātijas, ar ko regulāri saskaras jūrnieki vai viņu ģimenes.

No labākas pamesto jūrnieku aizsardzības ieguvējas būs arī visas ES ostu iestādes, jo tās rezultātā būs mazāk problemātisku pamešanas gadījumu. Saskaņā ar SDO jūrnieku pamešanas gadījumu datubāzes datiem 2016. gadā ES ostās tika pamesti pieci tirdzniecības kuģi ar 58 jūrniekiem. Tomēr saskaņā ar MLC (XV panta 13. punkta a) apakšpunkts) ratificējušo valstu, kuras ir piekritušas grozījumiem, ostas valsts kontrole attiecas arī uz neratificējušajām valstīm un ratificējušajām valstīm, kurām grozījumi nav saistoši. Tas nozīmē, ka ratificējušo valstu ostu iestādes veiks pārbaudes kuģiem, kuri kuģo zem to ES dalībvalstu, kurām 2014. gada grozījumi vēl nav saistoši, un neratificējušo ES dalībvalstu karogiem, ja tie neatbildīs grozījumos noteiktajām prasībām.

Ņemot vērā šo gaidāmo notikumu attīstību pamatscenārija gadījumā, Padomes direktīvai tādējādi nebūtu būtiskas ietekmes ne uz vienu no 22 ratificējušajām dalībvalstīm, kurās grozījumi jau stājušies spēkā 2017. gada 18. janvārī vai kurās tie drīz stāsies spēkā, kā arī trijām dalībvalstīm, kurām ir tikai sauszemes robeža un kuras nav ratificējušas MLC (Austriju, Čehijas Republiku un Slovākiju).

Šā priekšlikuma noteikumu piemērošana nepalielinās pārraudzības izmaksas konvenciju ratificējušajām dalībvalstīm, jo tām šādas izmaksas jau jāuzņemas saskaņā ar MLC un tās grozījumiem. Turklāt tā kā neratificējušās dalībvalstis ir valstis, kam ir tikai sauszemes robežas un kurām patlaban nav savas flotes, tad sagaidāms, ka tām priekšlikuma rezultātā neradīsies pārraudzības izmaksas.

Attiecībā uz iespējamām pārraudzības izmaksām saistībā ar kuģiem, kuru bruto tonnāža ir mazāka nekā 200 tonnas un kuri nav iesaistīti starptautiskos reisos, Direktīvas 2013/54/ES 3. panta 2. punkts ļauj dalībvalstīm pieņemt pārraudzības mehānismus, tostarp veikt inspekcijas, kuros tiek ņemti vērā minētie īpašie apstākļi.