KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Ziņojums par Vispārējās pieejas migrācijai un mobilitātei īstenošanu 2012.–2013. gadā /* COM/2014/096 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Ziņojums par Vispārējās pieejas migrācijai un mobilitātei īstenošanu 2012.–2013. gadā 1. Ievads Kopš 2005. gada Vispārējā pieeja migrācijai un mobilitātei (VPMM) ir visaptveroša ES ārējās migrācijas un patvēruma politikas sistēma. Sistēma nosaka, kā ES vada ar savu politiku saistīto dialogu un operatīvo sadarbību ar trešām valstīm migrācijas un mobilitātes jomā, pamatojoties uz skaidri noteiktām prioritātēm, kas atspoguļo ES stratēģiskos mērķus un ir pamatīgi iestrādātas ES kopējā ārpolitikas regulējumā, tostarp attīstības sadarbības jomā. Ar Komisijas 2011. gada 18. novembra paziņojumu “Vispārējā pieeja migrācijai un mobilitātei”[1] tika uzsākts jauns, konsolidētāks VPMM otrais posms. Tika ieviesti vairāki jauni elementi, piemēram, jaunajās tematiskajās prioritātēs tika iekļauta starptautiskā aizsardzība un patvēruma ārējā dimensija un tika paplašināta politikas sistēmas darbības joma, iekļaujot “mobilitāti” un tādējādi uzsverot, cik svarīgi ir veicināt trešo valstu valstspiederīgo labi pārvaldītu mobilitāti pāri ES ārējām robežām. Tam sekojošajos Padomes 2012. gada 29. maija secinājumos[2] tika apstiprināts, ka VPMM ir sistēma dialogam un sadarbībai ar trešām valstīm visaptverošā un līdzsvarotā veidā. Padome arī uzsvēra nepieciešamību sistemātiski uzraudzīt VPMM īstenošanu, izmantojot reizi divos gados izstrādātus ziņojumus. VPMM tiek īstenota ar vairāku politisko instrumentu (divpusējie un reģionālie politiskie dialogi un rīcības plāni) un juridisko instrumentu (piem., vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumi) palīdzību, ar operatīvo atbalstu un spēju palielināšanu (arī izmantojot ES aģentūras, piem., Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX), Eiropas Patvēruma atbalsta biroju (EASO) un Eiropas Izglītības fondu (EIF), un tehniskās palīdzības iespējas, piem., MIEUX un TAIEX), kā arī ar atbalstu dažādām programmām un projektiem, kas pieejami trešo valstu pārvaldes iestādēm un citām ieinteresētajām pusēm, piemēram, pilsoniskajai sabiedrībai, migrantu apvienībām un starptautiskām organizācijām. Komisija 2012.–2013. gadā atbalstīja vairāk nekā 90 ar migrāciju saistītus projektus, ieguldot visos jaunattīstības valstu reģionos vairāk nekā 200 miljonus euro. Turklāt dažas ES dalībvalstis (DV) VPMM īstenošanai ir sniegušas finansiālu atbalstu. Galvenās divpusējie mehānismi, kas paredzēti, lai sekmētu uz politiku vērsto dialogu un operatīvo sadarbību ar partnervalstīm, ir mobilitātes partnerības (MP) un kopīgās programmas migrācijas un mobilitātes jomā (KPMM). Līdz šim vienošanās par MP ir noslēgtas ar sešām valstīm — Moldovu (2008. g.), Kaboverdi (2008. g.), Gruziju (2009. g.), Armēniju (2011. g.), Maroku (2013. g.) un Azerbaidžānu (2013. g.). Pārrunas par MP ar Tunisiju ir pabeigtas (2013. gada novembrī) un drīzumā ir paredzēts parakstīt vienošanos. Ir uzsāktas pārrunas par MP ar Jordāniju (2013. gada decembrī). Turklāt KPMM projekts ir iesniegts Indijai (2013. gada aprīlī) un Nigērijai (2013. gada oktobrī), bet pārrunas par saturu vēl nav uzsāktas. 2. Divpusējie dialogi Divpusējos dialogus par migrāciju un mobilitāti starp ES un trešām valstīm var risināt dažādās formās. MP nodrošina nozīmīgu struktūru uz politiku vērstam dialogam un operatīvai sadarbībai patvēruma un migrācijas jautājumos. Turklāt ar valstīm, ar kurām ir uzsākts vīzu režīma liberalizācijas dialogs, uz politiku vērstais dialogs ir lielā mērā organizēts, lai īstenotu Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānu (VRLRP). Dažos gadījumos (ar Krieviju, Indiju, Ķīnu, ASV) ES ir izveidojusi īpašus dialogus. Praktiski ar visām valstīm dialogs par migrāciju un citiem tieslietu un iekšlietu jautājumiem ir integrēts, īstenojot asociācijas nolīgumus, partnerības un sadarbības nolīgumus, stratēģiskas partnerības, sadarbības nolīgumus un līdzīgus instrumentus, kurus noslēgusi Eiropas Savienība, tostarp attiecīgo padomju un komiteju (apakškomiteju) līmenī. Visbeidzot, tehniskā sadarbība notiek ar apvienoto komiteju palīdzību, kuras izveidotas saistībā ar vīzu režīma atvieglojumu un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem un uzrauga šo nolīgumu īstenošanu kopā ar attiecīgajām trešām valstīm. 2.1. Paplašināšanās procesā iesaistītās valstis Uzraudzības mehānisms pēc vīzu režīma liberalizācijas ļauj novērtēt to reformu un pasākumu ilgtspēju, kurus veikušas Rietumbalkānu valstis (Albānija, Bosnija un Hercegovina, Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika, Melnkalne, Serbija), īstenojot šo valstu vīzu režīma liberalizācijas plānus[3], un ļauj sadarboties ar šīm valstīm Stabilizācijas un asociācijas procesa ietvaros, lai novērstu iespējamos trūkumus un problēmas. Lielākā daļa iedzīvotāju no Rietumbalkānu valstīm, uz kurām attiecas bezvīzu režīms, ir bona fide ceļotāji ar likumīgu ceļošanas mērķi uz ES. Tomēr šo valstu valstspiederīgo iesniegto nepamatoto patvēruma lūgumu skaits dažās dalībvalstīs 2012. gadā pieauga un saglabājās liels arī 2013. gadā, un tas ietekmē bezvīzu ceļošanas režīma darbību. Vīzu režīma liberalizācijas dialogs ar Kosovu[4] tika uzsākts 2012. gada 19. janvārī, un 2012. gada 14. jūnijā tās valdībai tika nodots ceļvedis par to, kas jāpaveic, lai panāktu bezvīzu režīma ieviešanu. Gandrīz trīs gadus pēc sarunu pabeigšanas — 2013. gada 16. decembrī — tika noslēgts atpakaļuzņemšanas nolīgums starp ES un Turciju. Paralēli atpakaļuzņemšanas nolīguma parakstīšanai ar Turciju tika uzsākts vīzu režīma liberalizācijas dialogs un valstij tika iesniegts ceļvedis virzībai uz bezvīzu režīmu saskaņā ar Padomes secinājumiem par sadarbības attīstīšanu ar Turciju tādās jomās kā tieslietas un iekšlietas[5], kas tika pieņemti 2012. gada 21. jūnijā. FRONTEX ir labi funkcionējošas darba vienošanās ar visām Rietumbalkānu valstīm, un tā turpina sadarbību ar šīm valstīm gan organizatoriskā, gan operatīvā ziņā. FRONTEX uztur brīdināšanas sistēmu, kas ir daļa no uzraudzības mehānisma pēc vīzu režīma liberalizācijas, nodrošinot Komisijai patvēruma plūsmu novērtējumu. FRONTEX 2012. gada 28. maijā parakstīja saprašanās memorandu ar Turciju. 2.2. Austrumu partnerības valstis Ievērojams progress 2012.–2013. gadā ir panākts, stiprinot attiecības ar lielāko daļu no Austrumu partnerības valstīm saistībā ar migrācijas un mobilitātes jautājumiem. Ir turpinājušies vīzu režīma liberalizācijas dialogi ar Moldovu un Ukrainu, un 2012. gadā ir uzsākts jauns dialogs ar Gruziju, kura mērķis ir tuvākajā laikā panākt bezvīzu ceļošanas režīma ieviešanu. Komisijas 2013. gada 15. novembra progresa ziņojumā par Moldovu[6] secināts, ka Moldova atbilst visiem Vīzu režīma liberalizācijas rīcības plānā izvirzītajiem kritērijiem. Pēc tam, 2013. gada 27. novembrī, Komisija pieņēma priekšlikumu pievienot Moldovu to valstu sarakstam, kuru pilsoņiem nav nepieciešama vīza, ceļojot uz Šengenas valstīm, ja plānotās uzturēšanās periods tajās nepārsniedz 90 dienas[7]. Vīzu režīma liberalizācijas dialogs ir izrādījies ietekmīgs instruments, lai īstenotu tālredzīgu mobilitātes politiku, un efektīvs līdzeklis, lai attīstītu tālejošas reformas visā tieslietu un iekšlietu jomā, tostarp saistībā ar tiesiskumu un tiesu sistēmas reformu[8]. 2013. gadā tika apstiprināta ES budžeta atbalsta programma 20 miljonu euro apmērā, lai nodrošinātu turpmāku VRLRP īstenošanu Moldovā. Līdzīgi ar Ukrainu tika parakstīts finansēšanas līgums 28 miljonu euro apmērā, lai sniegtu atbalstu valsts migrācijas un patvēruma sistēmas saskaņošanai ar Eiropas un starptautiskajiem standartiem un lai atbalstītu VRLRP īstenošanu. Turklāt Komisija turpina sniegt plašāku atbalstu migrācijas un robežu pārvaldības reformām Ukrainā. Piemēram, ir uzsākta četru gadu ilga atbalsta programma 66 miljonu euro apmērā, lai nostiprinātu Ukrainas robežu pārvaldības politiku. Atjaunotais vīzu režīma atvieglošanas nolīgums ar Ukrainu stājās spēkā 2013. gada 1. jūlijā. Sarunas par vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem ar Armēniju un Azerbaidžānu sākās 2012. gada sākumā un tika pabeigtas paredzētajā laikā. Nolīgumi ar Armēniju stājās spēkā 2014. gada 1. janvārī, un sagaidāms, ka līgumi ar Azerbaidžānu stāsies spēkā tuvākajos mēnešos. MP ietvaros tiek turpināta sadarbība ar Armēniju, Gruziju un Moldovu, bet 2013. gada 5. decembrī tika parakstīts jauns MP līgums — ar Azerbaidžānu. Kā rāda pieredze, pateicoties MP, sadarbība ir nepārprotami nostiprināta un ir panākts ievērojams progress attiecībā uz ES iekšējo koordināciju un starpiestāžu koordināciju ar attiecīgajām iestādēm partnervalstīs. MP elastīgums ļauj iekļaut divpusējās un daudzpusējās iniciatīvas vienā kopīgā sistēmā un ļauj mērķtiecīgi risināt prioritātes partnervalstīs. Tika organizētas augsta ranga amatpersonu sanāksmes saistībā ar visām trijām MP — attiecīgi 2012. gada 17. decembrī un 2013. gada 25. oktobrī Armēnijā, 2012. gada 18. decembrī Gruzijā un 2012. gada 22. novembrī un 2013. gada 25. jūnijā, 31. oktobrī un 10. decembrī Moldovā. MP ar Moldovu tika izvērtēta padziļināti, un to veica Starptautiskās Migrācijas organizācijas (IOM) pieaicinātais eksperts. Galīgajā ziņojumā, ko eksperts iesniedza 2012. gada 1. oktobrī, pierādīts, ka MP ar Moldovu ir palīdzējusi sasniegt daudzus ar partneru prioritātēm saistītos mērķus, kas tika cieši saistīti ar īstenotajiem projektiem un iniciatīvām. MP palīdzēja partneriem efektīvāk risināt attiecīgos ar migrāciju un mobilitāti saistītos jautājumus un radīja labvēlīgu pamatu aktīvai līdzdalībai diskusijās par migrācijas jautājumiem, kā arī sadarbībai reģionālā un pasaules līmenī. MP ietvaros veiktās darbības ir palīdzējušas Moldovai reformēt tās tiesisko regulējumu attiecībā uz migrācijas jautājumiem (piem., patvēruma sistēmu), saskaņojot to ar ES standartiem. Tomēr novērtējuma ziņojumā konstatētas arī dažas problēmas saistībā ar MP, piemēram, 1) nepieciešamība saglabāt DV apņēmību un interesi, sekmēt to līdzdalību dažādās pārvaldības un koordinācijas sistēmās, kā arī iesaistīt MP jaunas ieinteresētas dalībvalstis un 2) nepieciešamība parādīt kopīgo darbību rezultātā radīto pievienoto vērtību, t. i., parādīt pasākumus, kuri paredzēti vairākām dalībvalstīm un kurus arī īsteno vairākās dalībvalstīs, kā iespējamo darbības veidu, lai uzlabotu sinerģiju, kā arī informācijas, paraugprakses un atbilstošo zināšanu apmaiņu starp ieinteresētajām personām. Saistībā ar operatīvo sadarbību ES Moldovā pašlaik finansē migrācijas un robežu pārvaldības projektus gandrīz 50 miljonu euro apmērā, tostarp iniciatīvu 2 miljonu euro apmērā, lai veicinātu legālo mobilitāti starp Moldovu un ES, izmantojot MP. Armēnijā pašlaik tiek īstenoti seši ES finansētie projekti par kopējo summu, kas pārsniedz 8 miljonus euro, tostarp projekts 3 miljonu euro apmērā, lai atbalstītu to, ka tiek īstenota MP, kas stiprinātu iestāžu kapacitāti tādās jomās kā legālā migrācija, migrācija un attīstība, kā arī atpakaļuzņemšana un reintegrācija. Ar Gruziju noslēgtās MP īstenošana pastiprinājās pēc vietējās sadarbības platformas izveidošanas 2012. gadā. Kopš MP līguma parakstīšanas ir ievērojami nostiprinājusies ārējā sadarbība ar Gruziju un tika atbalstīta strauja reformu ieviešana Gruzijas migrācijas un robežu pārvaldības sistēmā. Pašlaik valstī migrācijas jomā tiek īstenoti seši projekti par kopējo summu apmēram 20 miljoni euro, tostarp iniciatīva 1 miljona euro apmērā, kuras mērķis ir MP attīstības potenciāla stiprināšana. ES pašlaik sniedz atbalstu Azerbaidžānas migrācijas pārvaldības politikas reformai, jo īpaši izmantojot mērķsadarbību ar Valsts migrācijas dienestu. ES divpusējās attiecības ar Baltkrieviju migrācijas un mobilitātes jomā vēl nav izveidotas. Tomēr 2013. gada novembrī Baltkrievija norādīja, ka tā pieņems iepriekš izteikto ES uzaicinājumu uzsākt sarunas par vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem, kas tika izteikts 2011. gadā. Turklāt 2012.–2013. gadā tika veikta praktiska sadarbība projektu līmenī papildus sadarbībai reģionālo migrācijas dialogu ietvaros. FRONTEX parakstīja darba vienošanos ar Armēnijas kompetentajām iestādēm (2012. gada 22. februārī) un Azerbaidžānas kompetentajām iestādēm (2013. gada 16. aprīlī). FRONTEX tagad ir noslēgusi darba vienošanās ar visām Austrumu partnerības valstīm. 2.3. Vidusjūras dienvidu reģiona valstis Kopš 2011. gada ir panākts būtisks progress, veidojot ciešāku sadarbību starp ES un Vidusjūras dienvidu reģiona valstīm, pilnīgā saskaņā ar Eiropas Kaimiņattiecību politiku un ES saistībām, kas pieņemtas saistībā ar Arābu pavasari un tā sekām. Nesen Eiropadome aicināja palielināt sadarbību ar trešām valstīm, lai novērstu to, ka migranti uzsāk bīstamo ceļu uz ES[9]. Šajā sakarā tā atzinīgi vērtē Komisijas 2013. gada 4. decembra paziņojumu par Vidusjūras reģiona darba grupas darbību[10], kas ietver operatīvās darbības, kuras veicamas, lai novērstu tādas traģēdijas, kāda notika pie Lampedūzas krastiem 2013. gada 3. oktobrī. Ar Tunisiju, Maroku (2011. gada oktobrī) un Jordāniju (2012. gada decembrī) ir uzsākti strukturēti dialogi par migrāciju, mobilitāti un drošību. Ja tiek izpildīti nosacījumi, ES joprojām ir gatava sākt dialogu ar citām reģiona valstīm. Saistībā ar notiekošajām sarunām par jauno Eiropas Kaimiņattiecību politikas rīcības plānu Alžīrija ir izteikusi interesi par šāda dialoga veidošanu[11]. ES piedāvājums uzsākt dialogu ar Ēģipti kopš 2011. gada tika atkārtots vairākas reizes, bet pozitīva atbilde līdz šim nav saņemta. Lībija joprojām ir prioritāra valsts, lai izveidotu šādu dialogu, tiklīdz apstākļi to ļaus. Pēc intensīvām sarunām 2013. gada 7. jūnijā tika parakstīta MP ar Maroku. Šī MP viennozīmīgi ir sasniegums un ir kļuvusi par etalonu citām reģiona valstīm. Tā ietver līdzsvarotu saistību un iniciatīvu kopumu, kas aptver četras VPMM prioritārās jomas, t. i., legālo migrāciju, nelikumīgo migrāciju, starptautisko aizsardzību, kā arī migrāciju un attīstību. Nacionālās patvēruma sistēmas izveide ir viena no galvenajām saistībām, ko uzņēmusies Maroka. Tā ietver arī savstarpējas saistības sadarboties, lai novērstu cilvēku tirdzniecību un cīnītos pret to, kā arī aizsargātu cilvēku tirdzniecības upurus. Turklāt MP ir pavērusi ceļu sarunām par vīzu režīma atvieglošanas nolīgumu[12] un paralēli sarunu atjaunošanai par atpakaļuzņemšanas nolīgumu, kas bija apturētas kopš 2010. gada. Pašlaik tiek strādāts, lai pabeigtu projektu 5 miljonu euro apmērā, kas ir paredzēts MP īstenošanas atbalstam. Turklāt MP atbalstam ir paredzēts arī 6 miljonu euro piešķīrums no SPRING fondiem. Tāpat arī par pozitīvu attīstību uzskatāma pārrunu par MP pabeigšana ar Tunisiju 2013. gada novembrī. Vairāku mēnešu garumā sarunu procesu sarežģīja nestabilā politiskā situācija valstī. ES un Tunisija ir vienojušās par ciešu sadarbību MP ietvaros, lai nostiprinātu tiesisko un institucionālo sistēmu attiecībā uz, piemēram, patvērumu un cilvēku tirdzniecību, lai atvieglotu vīzu režīmu, lai pilnveidotu par migrācijas jomu atbildīgā personāla apmācību, lai izstrādātu politiku, kas vērsta uz integrāciju, kā arī lai veicinātu vēršanos pret atstumtību un ksenofobiju pret migrantiem. Saistībā ar dialogu par migrāciju, mobilitāti un drošību, 2013. gadā uz Jordāniju tika organizētas divas ekspertu misijas, kas pozitīvi novērtēja iestāžu kapacitāti attiecīgajās jomās. Jordānija ir izteikusi gatavību un interesi pastiprināt sadarbību ar ES. Jordānijas atbildīgajām iestādēm 2013. gada decembrī tika iesniegts MP projekts. Neskatoties uz sarežģīto drošības un politisko situāciju, ES ir atbalstījusi Lībiju tādās jomās kā migrācija, robežu pārvaldība un starptautiskā aizsardzība. Pēc Padomes 2013. gada 22. maija lēmuma izveidot kopējās drošības un aizsardzības politikas (KDAP) misiju, EUBAM misijas Lībijā ietvaros ir sniegta palīdzība integrētas robežu pārvaldības sistēmas izstrādei Lībijā. Šo mērķi atbalsta arī Sahara-Med projekts 10 miljonu euro apmērā. Visa divpusējā sadarbība ar Sīriju politiskā līmenī ir tikusi apturēta, tādēļ šobrīd nenotiek nekāda oficiāla vai neoficiāla sadarbība ar Sīrijas varas iestādēm saistībā ar migrāciju. Tomēr ES kopā ar tās dalībvalstīm ir pasaules lielākais donors, reaģējot uz bēgļu krīzi un sniedzot ievērojamu humāno un attīstības palīdzību Sīrijas iedzīvotājiem un Sīrijas kaimiņvalstīm, tostarp ar specializētu starptautisko organizāciju un pilsoniskās sabiedrības organizāciju palīdzību. Politiskā apņemšanās pastiprināt sadarbību ar Vidusjūras dienvidu reģiona valstīm ir saskaņota ar finanšu un operatīvo atbalstu. Lībijā, piemēram, ir iesāktas ES finansētās programmas, kuru vērtība ir apmēram 30 miljoni euro un kuras attiecas uz jauktu plūsmu pārvaldību, robežu pārvaldību un migrantu uzņemšanas apstākļiem. 2013. gada septembrī sākās projekta “Seahorse Mediterranean Network” īstenošana, ko vada Spānijas Civilā gvarde. Šis sadarbības tīkls ļaus iesaistītajām Vidusjūras reģiona valstīm apmainīties ar faktisku informāciju par negadījumiem un patruļām gandrīz reālā laikā, izmantojot satelītu komunikāciju. Tas palielinās attiecīgo iestāžu kapacitāti risināt ar nelikumīgo migrāciju un cilvēku tirdzniecību saistītās problēmas, kā arī reaģēt uz ārkārtas situācijām, kad nepieciešama meklēšana un glābšana. Šis projekts ir pieejams Alžīrijai, Ēģiptei, Lībijai un Tunisijai. Kā daļa no projekta Euromed Migration III 5 miljonu euro apmērā tiek veicināts dialogs un sadarbība starp Vidusjūras dienvidu reģiona valstīm un ES. Projekts ir vērsts uz legālo migrāciju, migrāciju un attīstību un nelikumīgo migrāciju, un tajā ir paredzēts organizēt īpašas sanāksmes, apmācības un ekspertu misijas, kas skar šīs jomas. Tas ietver arī atbalstu migrācijas profilu veidošanai un pētījumam par darba tirgus vajadzību saskaņošanu ar DV. Kopš 2011. gada ES īsteno reģionālās aizsardzības programmu (RAP) Ziemeļāfrikai, vēršot uzmanību uz Lībiju, Tunisiju un Ēģipti. Šīs RAP budžets nesen tika palielināts līdz 5,5 miljoniem euro 2013. gada beigās, sniedzot tiešu atbildi uz neseno traģisko incidentu netālu no Itālijas salas Lampedūzas krastiem. FRONTEX ir saņēmusi pilnvarojumu sarunām, lai noslēgtu darba vienošanos ar Ēģipti, Lībiju, Tunisiju un Maroku, bet līdz šim visi mēģinājumi uzsākt šādas sarunas ir bijuši veltīgi. 2.4. Subsahāras valstis Zināmi panākumi 2012.–2013. gadā ir gūti attiecībā uz politisko dialogu un operatīvo sadarbību, īpaši ar Kaboverdi, Nigēriju un Dienvidāfriku. MP īstenošana ar Kaboverdi 2012.–2013. gadā turpinājās apmierinoši. Šajā laikā ES un Kaboverde ir noslēgušas nolīgumus par vīzu režīma atvieglošanu (2012. gada oktobrī) un atpakaļuzņemšanu (2013. gada aprīlī) un tiek sagaidīts, ka tie drīz stāsies spēkā. ES ir ieinteresēta uzturēt MP spilgtu un dinamisku, definējot jaunu īstermiņa un vidēja termiņa prioritāšu kopumu. Sadarbība ar Nigēriju ir attīstījusies pozitīvi, izmantojot vietējā mērogā risinātus dialogus par migrāciju un attīstību, pamatojoties uz Kotonū nolīguma 13. panta noteikumiem. Galvenie temati, ko apsprieda šīs sadarbības ietvaros, bija nelikumīgā migrācija un cilvēku tirdzniecība; cilvēku tirdzniecība valstī ir radījusi bažas gan iekšējā, gan ārējā līmenī. Starptautiskās aizsardzības aspekti vēl nav pienācīgi aptverti ar dialogu palīdzību. Tomēr kapacitātes stiprināšana šajā jomā nākotnē varētu tikt risināta un to varētu paplašināt, aptverot arī iekšzemē pārvietotas personas. Vietējā dialoga sanāksmē 2013. gada 20. martā Nigērija pauda interesi uzlabot sadarbību ar ES saistībā ar KPMM. Nigērijai 2013. gada 7. oktobrī tika iesniegts KPMM projekts. Sadarbība ar Dienvidāfriku par migrācijas jautājumiem notiek Migrācijas dialoga foruma ietvaros, un šo pasākumu ik gadu rīko Apvienotā sadarbības padome. Šajā sakarā Dienvidāfrika ir paudusi interesi attiecībā uz sarunām par vīzu režīma atvieglošanas nolīgumu ar ES, taču ES ir lūgusi pilnu bezvīzu režīmu attiecībā uz visu dalībvalstu pilsoņiem. ES un Dienvidāfrikas augstākā līmeņa sanāksmes laikā 2013. gada 18. jūlijā tika panākta vienošanās “(..) izpētīt iespējas, lai tālāk stiprinātu un strukturētu mūsu sadarbību, tostarp, iespējams, izveidotu kopīgu programmu migrācijas un mobilitātes jomā”. ES centieni panākt sadarbību ar Ganu, lai pastiprinātu sadarbību saistībā ar KPMM, tika īstenoti, izmantojot informatīvu semināru Akrā 2012. gada janvārī, kā arī plašāka politiskā dialoga ietvaros 2012. gada jūlijā. 2012.–2013. gadā tika īstenoti kopumā vairāk nekā 35 ar migrāciju saistīti projekti, kuros uzmanība vērsta īpaši uz Subsahāras valstīm. Šie projekti aptver visas migrācijas jomas, bet īpaša uzmanība tiek vērsta uz migrācijas un attīstības iniciatīvām, palīdzību bēgļiem un neaizsargātiem migrantiem, kā arī uz cilvēku tirdzniecības apkarošanu. Kopumā sadarbība ar Rietumāfrikas valstīm ir visvairāk attīstīta, kas daļēji skaidrojams ar panākumiem reģionālajos procesos. ES arī veicina nozīmīgu atbalstu Rietumāfrikas valstīm to kapacitātes veidošanā migrācijas un robežu pārvaldības jomā. Piemēram, 2013. gadā tika uzsākta iniciatīva 24 miljonu euro apmērā, lai atbalstītu efektīvu Rietumāfrikas valstu ekonomikas kopienas (ECOWAS) brīvās pārvietošanās protokolu īstenošanu, kā arī ECOWAS kopējās pieejas migrācijai īstenošanu. Sadarbība starp ES un Austrumāfrikas valstīm migrācijas jomā ir ierobežotāka, un politiskā situācija vairākās valstīs šajā teritorijā ir bijusi par iemeslu tam, ka nav rasts ceļš uz efektīvāku sadarbību. Tomēr šajā teritorijā tiek īstenoti vairāki projekti, tostarp reģionālās aizsardzības programma 5 miljonu euro apmērā attiecībā uz Āfrikas ragu (Kenija un Džibutija). FRONTEX ir noslēgusi darba vienošanos ar Nigēriju (2012. gada 12. janvārī) un ar Kaboverdi (2012. gada 14. janvārī). 2.5. Āzijas valstis Pēc 15. ES un Ķīnas augstākā līmeņa sanāksmes 2012. gada septembrī, kad tika panākta vienošanās par tādu iespēju izpēti, kas veicinātu mobilitāti un stiprinātu sadarbību cīņā pret nelikumīgo migrāciju, sadarbība ar Ķīnu saistībā ar šiem jautājumiem ir lēnām guvusi panākumus. Ņemot vērā arī Ķīnas reakciju un bažas attiecībā uz diplomātisko pasu turētāju pirkstu nospiedumu noņemšanu (sekas pēc ES Vīzu informācijas sistēmas pakāpeniskas ieviešanas), abas puses nolēma izveidot augsta līmeņa dialogu par migrāciju un mobilitāti. Pirmā sanāksme notika 2013. gada 14. oktobrī, un tajā tika apspriesta, piemēram, iespēja uzsākt paralēlas sarunas par atpakaļuzņemšanas jautājumiem un par vīzu režīma atcelšanas nolīgumu diplomātisko pasu turētājiem. Nesen tika dots jauns impulss sadarbībai starp ES un Indiju saistībā ar migrācijas jautājumiem. Pēc migrācijas dialoga uzsākšanas 2006. gadā un tam sekojošās sanāksmes 2010. gadā, Ņūdeli 2012. gada 2. jūlijā notika Augsta līmeņa dialogs par migrāciju un mobilitāti. Indija pauda ieinteresētību turpināt stiprināt šo sadarbību, izveidojot KPMM ar ES. Pēc tam, 2013. gada aprīlī, Indijai tika piedāvāts KPMM projekts. Dialogs un sadarbība ar citām Āzijas valstīm, jo īpaši Dienvidaustrumāzijā (piem., Vjetnamu, Indonēziju) pašlaik notiek uz ad hoc pamata, reaģējot uz šo valstu pausto interesi un saskaņā ar starptautiskajiem nolīgumiem (partnerības un sadarbības nolīgumiem, stratēģiskajām partnerībām), ko noslēgusi ES. Tā kā šie nolīgumi aptver dažādus jautājumus un tas palielina laiku, kas nepieciešams, lai tos noslēgtu un lai tie stātos spēkā, migrācijas joma saistībā ar attiecīgajām valstīm tiek regulāri izcelta kā tāda, kas atbilst tā sauktajai “tūlītējās īstenošanas” prasībai. Šajos dialogos svarīga tēma ir cilvēku tirdzniecības novēršana un apkarošana. Turklāt vairākām valstīm šajā reģionā ir pastāvīga interese par sadarbību ar ES attiecībā uz vīzām (vīzu režīma atvieglošana, atbrīvojumi diplomātisko pasu turētājiem). Ņemot vērā reģionālās migrācijas svarīgo lomu Āzijas valstu attīstībā, attīstības sadarbībā ar šo reģionu migrācijai tiek pievērsta pastiprināta uzmanība. Piemēram, 2013. gadā kopā ar ILO tika uzsākts projekts 1,6 miljonu euro apmērā, lai uzlabotu Bangladešas, Indonēzijas, Nepālas un Filipīnu darbaspēka emigrācijas pārvaldības spēju. 2.6. Citas prioritārās valstis Sadarbība migrācijas jautājumos starp ES un Amerikas Savienotajām Valstīm turpinās saistībā ar ES un ASV platformu sadarbībai migrācijas un patvēruma jautājumos, ko izveidoja 2010. gadā. Platformas Rīcības plāns ietver 10 prioritārās jomas, tostarp, piemēram, atgriešanu un reintegrāciju, biometriju, mītnesvietas maiņu, cilvēku tirdzniecību, migrācijas pārvaldības spēju palielināšanu un darbaspēka migrāciju. 2012. gadā saistībā ar šo platformu notika mācību brauciens uz ASV, kas bija vērsts uz mītnesvietas maiņas jautājumiem, un tika organizētas vairākas aktivitātes saistībā ar cilvēku tirdzniecību, tostarp ES koordinatora cilvēku tirdzniecības apkarošanas jautājumos mācību brauciens uz ASV (2013. gada martā). 2013. gada novembrī tika organizēts seminārs par Sīrijas bēgļu krīzi un krīzes izraisītajām migrācijas plūsmām, kas arī palīdzēja apzināt iespējamos turpmākās sadarbības jautājumus (piem., mītnesvietas maiņa). Platforma tika izmantota arī, lai koordinētu nostāju ar starptautisko migrāciju saistītos notikumos, piemēram, Augsta līmeņa dialogā par starptautisko migrāciju un attīstību un Pasaules forumā par migrāciju un attīstību (GFMD)[13]. ES un Krievijas dialogs par migrāciju, kas tika uzsākts 2011. gada maijā, nodrošina platformu, lai risinātu kopīgas problēmas neformālā un nesaistošā vidē[14]. Katru gadu tiek organizēta viena augstāko amatpersonu sanāksme un divas tematiskas tikšanās apvienojumā ar mācību braucieniem. Līdz šim ir notikušas piecas tematiskās sanāksmes — par starptautisko aizsardzību (Maskavā 2011. gada decembrī), par migrāciju un attīstību (Sanktpēterburgā 2012. gada oktobrī), par legālo migrāciju (Bratislavā 2013. gada februārī) un par nelikumīgo migrāciju (Budapeštā 2012. gada martā un Kaļiņingradā 2013. gada jūlijā). Darbs saistībā ar dialogu sāksies 2014. gadā, kad tiks izveidoti tiešsaistes migrācijas portāli, kuru mērķauditorija būs gan Eiropas, gan Krievijas pilsoņi. Dialogs ar Krieviju par jautājumiem, kas saistīti ar vīzām, tika uzsākts 2007. gadā. Puses vienojās par sarakstu “Kopējie pasākumi ceļā uz bezvīzu režīmu īstermiņa ceļošanai Krievijas un ES pilsoņiem”, no kura īstenošanas ir atkarīgas sarunas par ES un Krievijas savstarpējā vīzu režīma atcelšanas nolīgumu. Komisija 2013. gada decembrī iepazīstināja ar savu pirmo ziņojumu par progresu, kas panākts, īstenojot kopējos pasākumus[15]. 2.7. Gūtās atziņas Divpusējie dialogi savās visdažādākajās izpausmēs veido noderīgu kanālu sadarbības stiprināšanai, risinot svarīgus, abām pusēm būtiskus, kā arī reizēm jutīgus migrācijas un mobilitātes jautājumus, kā arī tie palīdz panākt uzticēšanos starp partneriem. Pieredze, kas gūta, izmantojot esošās MP, rāda, ka tajās ir atzītas un iekļautas partnervalstu prioritātes un tās ir bijušas svarīgas, lai nosēdinātu ES un partnervalstis pie viena sarunu galda un mudinātu tās koordinēti domāt par savu migrācijas politiku un starptautisko sadarbību. Tomēr ir jādara vēl vairāk, lai pārliecinātos, ka MP tiek īstenotas līdzsvarotā veidā, t. i., labāk atspoguļojot visas četras VPMM tematiskās prioritātes, tostarp īstenojot vairāk darbību attiecībā uz legālo migrāciju, cilvēktiesībām un bēgļu aizsardzību. Migrācija un mobilitāte arvien vairāk tiek apspriestas plašāka politiskā dialoga ietvaros — asociācijas nolīgumu, partnerības un sadarbības nolīgumu vai sadarbības nolīgumu ietvaros un to apakškomitejās. Šī pozitīvā tendence var veicināt informētības palielināšanu par migrāciju ES vispārējo ārējo attiecību kontekstā un arvien vairāk pievērst uzmanību jautājumiem, kas saistīti ar migrāciju, atbilstīgi divpusējās attīstības sadarbībai. Tajā pašā laikā lielāka uzmanība ir jāpievērš plašākiem ārējo attiecību aspektiem migrācijas un mobilitātes jautājumos ES iekšējā līmenī. Iespējamā turpmākā virzība varētu būt Komisijas vai dalībvalstu ekspertu dziļāka iesaistīšanās šajos dialogos (kas bieži vien ir sarežģīti budžeta un laika ierobežojumu dēļ) vai lielākas pieredzes uzkrāšana ES delegāciju sastāvā. 3. Reģionālie dialogi Saistībā ar VPMM prioritāte ir piešķirta Prāgas procesam, Budapeštas procesam un Austrumu partnerības darba grupai migrācijas un patvēruma jautājumos virzienā uz Austrumiem, Āfrikas un ES partnerībai migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības jautājumos un Rabātas procesam dienvidos, kā arī ES un Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstu kopienas (CELAC) strukturētajam un visaptverošajam dialogam par migrāciju un ES un Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstu grupas (ĀKK) migrācijas dialogam. Šajā sadaļā ir īsi aprakstīta situācija katrā no šiem dialogiem. 3.1. Prāgas process Prāgas process veido pamatu dialogam un sadarbībai starp ES un tās dalībvalstīm, Šengenas valstīm, kas nav ES valstis, un 19 partnervalstīm Austrumos (Krievija, Austrumu partnerības valstis, Vidusāzijas valstis, Rietumbalkānu valstis, Turcija). Sadarbības pamatā ir Kopīgā ministru deklarācija (Prāga, 2009. gads) un Rīcības plāns 2012.–2016. gadam, kas tika pieņemts Prāgas procesa otrajā ministru konferencē (Poznaņā 2011. gada novembrī). Dialoga process nodrošina efektīvu sistēmu, lai koordinētu un veicinātu operatīvo sadarbību migrācijas jautājumos. Procesa plašā ģeogrāfiskā darbības joma, kas ietver valstis no dažādiem ES stratēģisko interešu reģioniem, ļauj apmainīties ar labas prakses piemēriem un pieredzi starp valstīm, kuras saskaras ar dažādām, bet bieži vien savstarpēji saistītām problēmām un iespējām. Gan ekspertu, gan augstāko amatpersonu līmenī 2012. un 2013. gadā tika organizēti vairāki pasākumi — semināri par legālo migrāciju (Budapeštā 2012. gada septembrī un Prāgā 2013. gada februārī), migrāciju un attīstību (Budapeštā 2012. gada septembrī), starptautisko aizsardzību (Stokholmā 2012. gada oktobrī un Varšavā 2013. gada janvārī), migrācijas profiliem (Florencē 2013. gada janvārī), nelikumīgo migrāciju (Ļvovā 2012. gada novembrī), atgriešanos un atpakaļuzņemšanu (Varšavā 2013. gada martā) cirkulāro migrāciju (Tbilisi 2013. gada oktobrī) un migrantu kontrabandu un cilvēku tirdzniecību (Bratislavā 2013. gada septembrī), kā arī augstāko amatpersonu tikšanās (Varšavā 2012. gada aprīlī, Prāgā 2013. gada februārī un Kijevā 2013. gada novembrī). Komisija atbalsta Prāgas procesa Poznaņas Rīcības plāna ieviešanu, izmantojot mērķtiecīgu 3 miljonu euro atbalsta projektu, kas atspoguļo VPMM tematiskās prioritātes. Starp projekta nodevumiem ir gan atbalsts migrācijas profilu izstrādei, gan pamatnostādnes attiecībā uz dažādām politikas jomām, piemēram, darbaspēka migrāciju un atpakaļuzņemšanu, gan arī īpašas apmācības valsts amatpersonām, piemēram, patvēruma jomā. ES ir uzsākusi arī citas iniciatīvas saistībā ar Prāgas procesa īstenošanu, tostarp projektu par nelikumīgo migrāciju, kura finansējums ir 1 miljons euro, un iniciatīvu integrācijas politikas stiprināšanai Krievijā ar finansējumu EUR 600 000. 3.2. Austrumu partnerības darba grupa migrācijas un patvēruma jautājumos Austrumu partnerība (AP) ir pamats sadarbībai starp ES un Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Gruziju, Moldovu un Ukrainu. Kopīgas deklarācijas tika pieņemtas Austrumu partnerības augstākā līmeņa sanāksmēs Prāgā (2009. g.), Varšavā (2011. g.) un Viļņā (2013. g.). Dialogs par migrāciju un mobilitāti notiek saistībā ar 2011. gadā izveidoto darba grupu migrācijas un patvēruma jautājumos, kas turpina Sēderčepingas (Söderköping) procesā uzsākto darbu. Pēc darbības uzsākšanas 2011. gada decembrī Austrumu partnerības darba grupa migrācijas un patvēruma jautājumos ir bijusi ļoti aktīva, 2012. un 2013. gadā organizējot četras sanāksmes — par bēgļa statusa noteikšanu (Tbilisi 2012. gada maijā), cirkulāro migrāciju (Kišiņevā 2012. gada oktobrī), atgriešanos, atpakaļuzņemšanu un reintegrāciju (Tbilisi 2013. gada martā) un migrantu un bēgļu integrāciju (Prāgā 2013. gada novembrī), kā arī ekspertu seminārus, vēršot uzmanību uz informāciju par izcelsmes valsti (Bukarestē 2012. gada septembrī), cilvēku tirdzniecības upuriem (Varšavā 2013. gada maijā) un bezvalstniecību (Budapeštā 2013. gada decembrī). Tā piedāvā vairākus spēcīgus aspektus, jo īpaši saistībā ar tās metodoloģiju un organizāciju. Pirmkārt, tai ir daudzveidīgs sastāvs, iesaistot ES iestāžu un valsts iestāžu pārstāvjus, akadēmiskās aprindas un NVO. Otrkārt, tās neformālais raksturs pieļauj rezultatīvas apmaiņas un uzticības veidošanu starp iesaistītajām valstīm. Pirmajā ES un Austrumu partnerības valstu tieslietu un iekšlietu ministru sanāksmē 2013. gada oktobrī dalībnieki apstiprināja savu apņemšanos pastiprināt dialogu un sadarbību cita starpā migrācijas un mobilitātes jomā. Šī apņemšanās tika atkārtoti apliecināta Austrumu partnerības valstu augstāko pārstāvju tikšanās reizē 2013. gada 28. un 29. novembrī Viļņā, kuras deklarācijā tika pievērsta uzmanība mobilitātes nozīmīgumam, atsaucoties uz darba grupas secinājumiem migrācijas un patvēruma jomā. 3.3. Budapeštas process / “Zīda ceļa” valstu partnerība migrācijas jomā Budapeštas process tika uzsākts 1991. gadā kā konsultatīvs forums, bet pašlaik tajā ir iesaistījušās vairāk nekā 50 valstu valdības, tostarp Rietumbalkānu valstis, Austrumu partnerības valstis, Vidusāzija, Afganistāna, Irāka, Krievija, Pakistāna un Turcija, kā arī 10 starptautiskas organizācijas, kuru mērķis ir izstrādāt visaptverošas un ilgtspējīgas sistēmas migrācijas jomas sakārtošanai. Budapeštas procesa ietvaros “Zīda ceļa” valstu partnerība migrācijas jomā tika izveidota ministru konferencē, kas notika Stambulā 2013. gada 19. aprīlī. Budapeštas procesam bija jāpiedzīvo jauna ģeogrāfiskā orientācija, kas noslēdzās ar Stambulas deklarācijas par ““Zīda ceļa” valstu partnerību migrācijas jomā” pieņemšanu 2013. gada 19. aprīlī. Šī deklarācija nodrošina pamatu, iespējams, ievērojami pastiprinātam dialogam un sadarbībai attiecībā uz migrācijas plūsmu pārvaldību starp “Zīda ceļa” valstīm, kas agrāk ir bijusi diezgan ierobežota. Deklarācija izvirza priekšplānā dažus svarīgus elementus, piemēram, skaidru apņemšanos respektēt cilvēktiesības migrācijas pārvaldības procesā. “Zīda ceļa” valstu darba grupa, kuras sanāksme notika Islamabadā (Pakistānā) 2013. gada 28.–31. oktobrī, deva solījumus par konstruktīvu sadarbību nākotnē. Vecāko amatpersonu sanāksmē Stambulā 2013. gada 9. un 10. decembrī tika pieņemts Rīcības plāns, paredzot konkrētus un operatīvus pasākumus, kas jāīsteno. Lai atbalstītu dialogu, Komisija finansē projektu 2,6 miljonu euro apmērā, un papildu līdzfinansējumu piešķir arī vairākas dalībvalstis un Turcija. 3.4. Āfrikas un ES Migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības partnerība Āfrikas un ES Migrācijas, mobilitātes un nodarbinātības partnerība (MME) tika uzsākta 2. Āfrikas un ES augstākā līmeņa sanāksmē Lisabonā 2007. gada decembrī, kurā tikās valstu un valdību vadītāji. Partnerību tika nolemts turpināt 2010. gada Āfrikas un ES augstākā līmeņa sanāksmē Tripolē, pieņemot Rīcības plānu 2011.–2013. gadam, kas ietver 12 konkrētas iniciatīvas migrācijas, mobilitātes, nodarbinātības un augstākās izglītības jomā. Rīcības plāna 2011.–2013. gadam īstenošana tika pārtraukta 2011. gadā pēc notikumiem Lībijā (Āfrikas līdzpriekšsēdētāja MME partnerībā), bet 2012. gadā tika atkal atsākta. Kopš tā laika ir organizētas vairākas sanāksmes, risinot tādus jautājumus kā cilvēku tirdzniecība (Johanesburgā 2011. gada decembrī), migrantu tiesības (Nairobi 2012. gada maijā), migrācija un mobilitāte reģionālo ekonomikas kopienu ietvaros (Adisabebā 2012. gada jūlijā), piekļuve starptautiskajai aizsardzībai (Barselonā 2012. gada oktobrī) un mobilitātes veicināšana, izmantojot pastiprinātu robežu pārvaldību (Kotonū 2013. gada jūlijā). Komisija finansēja projektu 3,6 miljonu euro apmērā, lai atbalstītu dialogu, organizējot ekspertu seminārus, vecāko amatpersonu sanāksmes u. c. MME process rod savu pievienoto vērtību tā kontinentālajā dimensijā un Āfrikas Savienības un dažādu Āfrikas reģionālo ekonomikas kopienu ar migrāciju saistīto pasākumu koordinācijā. Tomēr kontinentālais raksturs ir arī partnerības galvenā problēma, ņemot vērā atšķirīgo migrācijas plūsmu Āfrikas iekšienē un Eiropas virzienā. Saikne ar nodarbinātību un izglītību, lai arī teorētiski aktuāla, nav pilnībā izmantota praksē. Šodien Āfrikas un ES stratēģiskā partnerība ir nozīmīgās attīstības krustcelēs. Gatavojoties Āfrikas un ES augstākā līmeņa sanāksmei 2014. gada 2. un 3. aprīlī, tiek apspriesta atjaunota struktūra, un, lai gan iznākums vēl nav zināms, šķiet, ka pastāv vienprātīga vēlme ieviest lielāku elastību, risinot problēmas, ar kurām saskaras abi kontinenti, tostarp jautājumā par migrāciju un mobilitāti. Gatavojoties 2014. gada augstākā līmeņa sanāksmei, 2013. gada novembrī Briselē tika organizēta Vecāko amatpersonu sanāksme par migrācijas un mobilitātes jautājumiem, kurā tika panākta vienošanās par jaunu prioritāšu sarakstu 2014.–2017. gadam un tika izveidota uzraudzības komiteja, kas aptver divas komisijas un kurā ir pa sešām valstīm no katras puses. 3.5. Rabātas process Rabātas process tika uzsākts pirmajā Eiropas un Āfrikas valstu ministru konferencē par migrāciju un attīstību, kas notika Rabātā 2006. gada jūlijā. Procesa mērķis ir veicināt dialogu un sadarbību starp izcelsmes, tranzīta un galamērķa valstīm Rietumāfrikas migrācijas maršrutā. Otrā ministru sanāksme notika Parīzē 2008. gadā. Trešā sanāksme notika Dakārā 2011. gada novembrī, un tajā tika pieņemta Dakāras stratēģija 2012.–2014. gadam. 2011. gada 23. novembrī notikušajā Trešajā Eiropas un Āfrikas ministru konferencē par migrāciju un attīstību tika konsolidēti sasniegumi, kas gūti, īstenojot iepriekšējo sadarbības programmu, un pieņemta jauna — Dakāras — stratēģiju 2012.–2014. gadam. Rabātas process ir izveidojis stabilu un auglīgu dialogu starp ES un Ziemeļāfrikas un Rietumāfrikas valstīm un ir veicinājis ciešāku sadarbību, īstenojot divpusējas, apakšreģionu, reģionālas un daudzpusējas iniciatīvas. 2012. un 2013. gadā tika organizētas ekspertu sanāksmes, vēršot uzmanību un robežu pārvaldības jautājumiem (Briselē 2013. gada jūnijā), nostiprinot uz pierādījumiem balstītas politikas veidošanu migrācijas jomā (Dakārā 2013. gada septembrī) un robežu pārvaldībā (Madridē 2013. gadā), kā arī trīs vadības komitejas sanāksmes. Komisija atbalsta Rabātas procesu ar projektu 2 miljonu euro apmērā. 3.6. ES un CELAC strukturētais un visaptverošais dialogs par migrāciju ES un Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstu (CELAC) strukturētais un visaptverošais dialogs par migrāciju tika uzsākts 2009. gada jūnijā pēc pilnvaru saņemšanas ES, Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstu (CELAC) Limas augstākā līmeņa sanāksmē (2008. gadā). Apņemšanās turpināt attīstīt dialogu tika atjaunota sestajā ES un CELAC augstākā līmeņa sanāksmē Madridē 2010. gadā. Madrides Rīcības plānā migrācija tika iekļauta kā viena no sešām galvenajām jomām sadarbībai starp abiem reģioniem. Šīs jomas tika atkārtoti apstiprinātas Santjago samitā (2013. gadā), pieņemot ES un CELAC Rīcības plānu 2013.–2015. gadam. 2012. un 2013. gadā tika organizētas trīs sanāksmes ES un CELAC Augsta līmeņa sanāksmes par migrāciju ietvaros, un tajās tika apspriesti šādi jautājumi: ekonomiskā izaugsme un migrācija, cilvēku tirdzniecība, migrantu aizsardzība un integrācija, cīņa pret visa veida diskrimināciju, rasismu un ksenofobiju, brīvprātīgā atgriešanās un reintegrācija. Turklāt 2013. gada novembrī tika organizēts ekspertu seminārs par jaunām migrācijas tendencēm. 2012. gada novembrī septītajā ES un CELAC Augsta līmeņa sanāksmē par migrācijas jautājumiem tika apstiprināta Komisijas nostāja par turpmāko dialogu, kurā tika aicināts izmantot operatīvāku un uz rezultātu orientētu pieeju. Tā ir jāpanāk, pirmkārt, ar pastiprinātu tehnisko sadarbību ekspertu līmenī, otrkārt, ļaujot operatīvāk izmantot Briselē notiekošās darba grupu sanāksmes, un, visbeidzot, izmantojot skaidrāku augsta līmeņa sanāksmju vadības lomu, ko var nodrošināt, plašāk iesaistot dalībvalstis un uzlabojot abu reģionu procesus. Operatīvās darbības dialoga ietvaros īsteno ar Komisijas finansēto atbalsta projektu 3 miljonu euro apmērā. Projekts ir palīdzējis uzlabot zināšanas par reālo migrāciju reģionā, tostarp izveidojot migrācijas profilus Peru, Ekvadorai, Jamaikai un Nikaragvai. 3.7. ĀKK un ES migrācijas dialogs ĀKK un ES migrācijas dialogs tika uzsākts 2010. gada jūnijā ar kopīgo ĀKK un ES Apvienotās padomes deklarāciju. Dialoga pamatā ir Kotonū nolīguma 13. pants. 2011. gada maijā tika nolemts dialogu padziļināt, jo īpaši vēršot uzmanību uz tādām tēmām kā naudas pārvedumi, vīzas[16] un atpakaļuzņemšana, nosakot konkrētu mērķi — stiprināt ĀKK un ES sadarbību šajos jautājumos. Briselē 2012. gadā notika virkne ekspertu sanāksmju saistībā ar naudas pārvedumiem (2012. gada februārī), vīzām (2012. gada februārī) un atpakaļuzņemšanu (2012. gada aprīlī), kā arī vairākas tikšanās augstāko amatpersonu līmenī. Ieteikumi par pārvedumiem, vīzām un atpakaļuzņemšanu tika apstiprināti ministru līmenī 2012. gada jūnijā ĀKK un ES Apvienotajā padomē Vanuatu. 2014. gadā ir paredzētas konkrētas pēcpārbaudes par tādām tēmām kā vīzas, naudas pārvedumi un atpakaļuzņemšana, arī izmantojot ES finansēto atbalsta projektu 10 miljonu euro apmērā. Tiks ierosināts dialogā pievērsties arī jaunām tēmām — nelikumīgajai migrācijai un cilvēku tirdzniecībai. Neskatoties uz līdzšinējiem panākumiem, ĀKK un ES migrācijas dialogu sarežģī fakts, ka Āfrikas, Karību jūras un Klusā okeāna makroreģioni ir ļoti atšķirīgās pozīcijās saistībā ar ES migrācijas politiku, un atbilstīgi šo reģionu saistības šajā dialogā arī ir dažādas. 3.8. Gūtās atziņas Visiem septiņiem reģionālajiem dialogiem ir izdevies radīt platformu konkrētām politikas debatēm ar trešo valstu grupām, un tie visi ir palīdzējuši uzlabot vispārējās politiskās attiecības ar šīm valstīm. Tomēr darbības rezultāti ir dažādi. Lai process būtu patiesi veiksmīgs, tam ir jāgūst labums no politiskās apņemšanās virzīt darba kārtību gan no ES, gan partnervalstu puses, kā arī ir jādemonstrē spēja pierādīt konkrētus sasniegumus, kas varētu veidot uzticību un paļāvību starp ieinteresētajām pusēm. Viens veids, kā panākt dinamiku, ir tāds, ka īpaša DV grupa uzņemas līdzatbildību dialoga procesu virzīšanā, kā tas notiek, piemēram, Prāgas procesā vai Rabātas procesā. Alternatīvs modelis, kas arī var dot labus rezultātus, ir tāds, ka Komisijai ir skaidri definēta vadošā loma šajā procesā, kā tas ir gadījumā ar Austrumu partnerības darba grupu migrācijas un patvēruma jautājumos. Ir arī jāturpina pasākumi, lai nodrošinātu reālus darbības rezultātus, tostarp stiprinot centienus plānot un īstenot pasākumus prioritārajās jomās un regulāri uzraugot paveikto. Vairākos reģionālajos dialogos DV iesaistīšanās ir nepietiekama. Ne vienmēr DV sanāksmēs ir pietiekami plaši pārstāvētas, un bieži vien tās nav pietiekami aktīvas. Ja dialogs ir daļēji zaudējis savu aktivitāti, būtu jāpieliek pūles, lai atjaunotu tā pamatu, organizējot mazāk, bet mērķtiecīgākas sanāksmes un pieļaujot vairāk horizontālo diskusiju starp dalībniekiem. Jācenšas radīt pievienoto vērtību. Ja tomēr, neskatoties uz vairākiem mēģinājumiem, to nevar panākt, ir jāņem vērā arī iespēja dažus dialogus pārtraukt, konsultējoties ar attiecīgajiem partneriem un ņemot vērā migrācijas dialoga nozīmi plašākā politiskajā dialogā attiecīgajā reģionā. Dialoga procesi ir jāpārvalda pietiekami elastīgi, lai būtu iespējams reaģēt uz mainīgajām prioritātēm un lai nodrošinātu to, ka tikšanās atbilst patiesajām prioritātēm gan ES, gan partnervalstīs. Apsverot iespēju izveidot jaunus dialogus, lielāka uzmanība būtu jāpievērš īslaicīgām iniciatīvām, nevis jaunu, pastāvīgu procesu veidošanai. 4. Globālie procesi Saskaņā ar Lisabonas līgumu, kas nodrošina unikālu iespēju balstīt ES uz pilnīgi jauniem pamatiem un ļauj ES pilnībā realizēt savu potenciālu globālā mērogā, ES 2012. un 2013. gadā ir aktīvi iesaistījusies diskusijās par starptautisko migrāciju un attīstības, kā arī globālo migrācijas pārvaldību. Dažādos reģionālās, daudzpusējās un globālās sadarbības ietvaros ES ir veicinājusi uz partnerību balstītas VPMM metodoloģijas izmantošanu. Turklāt tā ir atbalstījusi un veicinājusi starptautiskas sarunas par migrācijas attīstības un migrācijas un klimata pārmaiņu saikni, kuru mērķis ir maksimāli palielināt pozitīvo migrācijas un mobilitātes ietekmi uz attīstību un nabadzības samazināšanu, vienlaikus nodrošinot saikni starp migrāciju un stratēģijām, kas ir saistītas ar pielāgošanos klimata pārmaiņām. Proti, 2012. gada ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām (UNFCCC) pušu konferences lēmums[17] par “pieeju, lai risinātu zaudējumu un kaitējuma problēmas, kuras saistītas ar klimata pārmaiņu ietekmi uz jaunattīstības valstīm,” atzīst darbu, kas veikts, lai sekmētu izpratni un zināšanas par zaudējumiem un kaitējumu, tostarp par to, kā klimata pārmaiņas ietekmē migrācijas modeļus, pārvietošanos un cilvēku mobilitāti. ES arī aktīvāk iesaistās ANO Augstā komisāra bēgļu jautājumos biroja (UNHCR) darbībā un starptautiskajās diskusijās vai iniciatīvās par starptautisko aizsardzību un ir pastiprinājusi sadarbību ar Starptautisko Migrācijas organizāciju (IOM), 2012. gadā izveidojot stratēģisku partnerību. ES ir finansējusi vairākus projektus, kas vērsti uz globāla līmeņa iniciatīvu atbalstu. Piemēram, sadarbojoties ar ILO, ir uzsākta “Globālā rīcības programma migrējošajiem iekšzemes darba ņēmējiem un viņu ģimenēm” 4,2 miljonu euro apmērā, kas atbalsta ILO Konvencijas par mājsaimniecībās nodarbinātajām personām ieviešanu kā vienu no tās mērķiem. 4.1. Augsta līmeņa dialogs par starptautisko migrāciju un mobilitāti ES ir bijusi centrāla un ietekmīga loma, gatavojoties otrajam augsta līmeņa dialogam par starptautisko migrāciju un attīstību, kas tika organizēts 2013. gada 3. un 4. oktobrī ANO Ģenerālās asamblejas laikā Ņujorkā. Plenārsēdes laikā komisāre Malmstrēma iepazīstināja ar paziņojumu ES un tās dalībvalstu vārdā. ANO Augsta līmeņa dialogs sekmīgi atjaunoja un nostiprināja politisko apņemšanos saistībā ar starptautisko migrāciju un attīstību. Galarezultātā pieņemtā deklarācija pierādīja, ka starptautiskā sabiedrība ir spējīga panākt politisku vienošanos par migrācijas un attīstības jautājumiem, tostarp skaidri norādot, ka migrācijas joma ir jāņem vērā, izstrādājot attīstības programmu pēc 2015. gada, un tā sniedz liecību par pozitīvajiem panākumiem, kas pēdējos gados sasniegti šajā jomā, kurā agrāk dialogs galvenokārt bija neveiksmīgs. 4.2. Pasaules migrācijas un attīstības forums (GFMD) Tāpat ES aktīvi darbojas attiecībā uz GFMD, tostarp piedaloties valsts komandu sagatavošanā un uzņemoties nozīmīgu lomu GFMD augstākā līmeņa sanāksmē 2012. gada novembrī (Portluī). ES arī aktīvi līdzdarbojas, gatavojot gaidāmo GFMD augstākā līmeņa sanāksmi Stokholmā 2014. gada maijā. 4.3. Gūtās atziņas VPMM ļauj ES rīkoties vienoti. Pieredze, piedaloties augsta līmeņa dialogā, ir parādījusi, ka ES ir spēcīgāka, redzamāka un efektīvāka tās ārējo attiecību pārvaldībā, ja visi ES iesaistītie dalībnieki un dalībvalstis strādā kopā, balstoties uz kopīgu analīzi un kopīgu redzējumu. Būs svarīgi balstīties uz impulsu, ko sniedz augsta līmeņa dialogs, lai radītu konkrētus darbības rezultātus GFMD augstākā līmeņa sanāksmē Stokholmā 2014. gada maijā un ārpus tās, piemēram, atvieglojot starptautisko darbaspēka mobilitāti, kā arī labāk definējot migrāciju kā attīstības veicinātāju, kas varētu atspoguļoties attīstības programmā pēc 2015. gada. 5. Turpmākais ceļš uz tālāku VPMM nostiprināšanu Neskatoties uz daudziem procesiem un darbībām, kas īstenotas saistībā ar VPMM un sasniegtajiem ievērojamiem panākumiem VPMM mērķu integrēšanā ES dialogā un sadarbībā ar trešām valstīm, ir jāapsver turpmākās iespējas, lai padarītu VPMM vēl efektīvāku un funkcionālāku. Šajā sadaļā ir aplūkotas dažas VPMM turpmākas pilnveidošanas iespējas gan politikas līmenī, gan saistībā ar īstenošanas kārtību. 5.1. Politikas virzieni 5.1.1. Migrācija, mobilitāte un ekonomiskā izaugsme Joprojām nav pietiekami atklāts ārējās migrācijas politikas izmantošanas potenciāls, lai atbalstītu dalībvalstu centienus panākt ekonomisko izaugsmi un attīstīt konkurētspēju, arī piesaistot un saglabājot augsti kvalificētus speciālistus. Būtu jāņem vērā tas, kā labāk izmantot dažādus instrumentus, kas izstrādāti saskaņā ar VPMM, lai pilnībā izmantotu iespējas, ko migrācija var piedāvāt, lai risinātu darbaspēka un prasmju trūkumu Eiropā. Ir jāpieliek papildu pūles, lai labāk organizētu darbaspēka migrāciju uz ES un koordinētu DV darbības, proti, pakāpeniski rastu labāku līdzsvaru starp dalībvalstu kompetenci — jo īpaši attiecībā uz lēmumiem par trešās valsts pilsoņu nodarbināšanu dalībvalsts teritorijā, — un nepieciešamību veidot arvien integrētāku ES darba tirgu, kas atbilst arvien pilnīgāk integrētam vienotajam tirgum[18]. Tāpat jāapsver, kā vislabāk izmantot VPMM instrumentus, lai veicinātu ar tirdzniecību saistīto mobilitāti, jo īpaši attiecībā uz pakalpojumu tirdzniecību, kas ietver fizisku personu klātbūtni tirdzniecības partneru teritorijā (ko paredz Vispārējā vienošanās par pakalpojumu tirdzniecību — t. s., “4. režīms”), vienlaikus atzīstot, ka 4. režīms nav pastāvīga migrācija vai migrācija ar mērķi iekļūt kādas uzņēmējas valsts darba tirgū. Šajā kontekstā varētu uzsvērt MP lomu, kuru mērķis ir veicināt personu mobilitāti, piemēram, veicinot pakalpojumu sniedzēju mobilitāti, studentu un profesionāļu apmaiņu , uzlabojot migrācijas pārvaldības spēju trešās valstīs, ieviešot cirkulārās migrācijas programmas, nostiprinot legālo migrantu sociālo aizsardzību, vajadzības gadījumā risinot sociālo tiesību pārnesamību u. c. Īstermiņa vīzu izsniegšanas atvieglošanai var būt pozitīva ietekme uz trešo valstu attīstību dažādos veidos, piemēram, uzlabojot uzņēmējdarbības iespējas un tirdzniecības sakarus ar ES un stiprinot cilvēku personīgos kontaktus. Turklāt pilnībā jāizmanto potenciāls, ko sniedz Vīzu kodekss. Joprojām ir vērojams, ka dalībvalstis nevēlas izsniegt daudzkārtējas ieceļošanas vīzas ar ilgu derīguma termiņu ceļotājiem, kas ceļo bieži. Komisija 2014. gadā ierosinās grozījumus, lai uzlabotu Vīzu kodeksu, kas cita starpā nodrošinātu, ka ES vīzu politika veicina ekonomisko izaugsmi un kultūras apmaiņu, vēl vairāk atvieglojot legālo ceļotāju ceļošanu uz ES un vienlaicīgi nodrošinot augsta līmeņa ES drošību. Attiecībā uz operatīvo darbību Komisija ir turpinājusi finansēt vairākus pasākumus, kuru mērķis ir palielināt partnervalstu spējas pārvaldīt darbaspēka emigrāciju, tostarp uz Eiropu. Piemēram, 5 miljonu euro atbalsta projekts, lai īstenotu Marokas MP, ietver būtisku komponentu, kas versts uz attiecīgo Marokas varas iestāžu spēju stiprināšanu, lai labāk pārvaldītu darbaspēka migrāciju, izmantojot ciešāku sadarbību ar ES partneriem. 5.1.2. Starptautiskā aizsardzība Starptautiskās aizsardzības un patvēruma ārējās dimensijas iekļaušana pārskatītā VPMM īpašajās tematiskajās prioritātēs ļāva risināt šos jautājumus sistemātiskāk un stratēģiskā veidā, izmantojot VPMM dialogu un programmas. Piemēram, MP ar Maroku aicina atbalstīt Marokas iestādes, lai tās stiprinātu savas valsts patvēruma sistēmu. Lai gan ir panākts progress, ir jāpieliek pūles, lai nodrošinātu, ka visi politiskie dialogi un sadarbības ietvarstruktūras iekļauj šo aspektu un ka tiks pastiprināta sadarbība ar trešām valstīm patvēruma un bēgļu plūsmu pārvaldībai. Būtu jāpievērš vairāk uzmanības tam, kā EASO, vienlaikus izmantojot patvēruma ekspertus no dalībvalstīm, varētu palīdzēt uzlabot trešo valstu patvēruma un uzņemšanas spējas, tostarp saistībā ar MP, piemēram, piemērojot atbilstošu mērķsadarbības metodiku. Attiecībā uz starptautiskās aizsardzības un patvēruma jomu ar Komisijas attīstības sadarbības instrumentiem 2012.–2013. gadā tika uzsākti vairāk nekā 15 jauni projekti 20 partnervalstīs, par kopējo summu vairāk nekā 25 miljoni euro. Turklāt Komisija ir apsvērusi iespēju strādāt, lai uzlabotu RAP attīstību, vienlaikus paturot prātā nepieciešamību vērst uzmanību uz aizsardzības spēju un patvēruma sistēmas stiprināšanu partnervalstīs un reģionos. Tas ir atspoguļots Reģionālās attīstības un aizsardzības programmā Tuvajiem Austrumiem (Jordānijā, Irākā un Libānā) par kopējo summu 16 miljoni euro, ko ir paredzēts uzsākt tuvākajā nākotnē, sniedzot ilgtermiņa atbildi uz bēgļu krīzi šajā reģionā. Programma ne tikai nodrošinās spēju veidošanu attiecībā uz bēgļu aizsardzību vietējām un valsts iestādēm, bet arī atbalstīs sociālo un ekonomisko attīstību gan attiecībā uz bēgļiem, gan uzņemošajām kopienām. Pastāv iespēja turpināt uzlabot RAP instrumentu, piemēram, precizēt tā izmantošanu stratēģiska instrumenta statusā, lai atrisinātu ieilgušas problēmsituācijas un paplašinātu aizsardzības telpu reģionos, kas attiecas uz ES. Būtu jānodrošina, ka bēgļi var saņemt atbilstošu aizsardzību un iztiku, un galu galā gūt labumu no ilgstoša risinājuma. Tas varētu ietvert nepieciešamību izpētīt ciešo saikni starp pašpaļāvības trūkumu un pastiprinātu jutīgumu pret aizsardzības problēmām uzņemošajā valstī. Turklāt, kā norādīts Komisijas 2013. gada 4. decembra paziņojumā par Vidusjūras reģiona darba grupas darbību[19], jaunajām RAP, lai tās būtu sekmīgas, būs nepieciešama ilgtermiņa iesaistīšanās un finansējums gan no ES, gan dalībvalstu līmenī. Turklāt RAP sekmīgums ir atkarīgs arī no saistībām, ko pirmās patvēruma valstis uzņemas bēgļu vārdā pēc tam, kad jau ir sniegta pirmā patvēruma aizsardzība. Tas var ietvert saistības attiecībā uz efektīvu aizsardzību, uzlabojot bēgļu iztikas apstākļus, kā arī uzņemšanu, īstenojot pašpaļāvības stratēģijas, vietējo integrāciju vai atgriešanās pieļaušanu no sekundāras pārvietošanas. Ir arī iespējas stratēģiski pareizāk izmantot mītnesvietas maiņu un labāk integrēt mītnesvietas maiņas darbības ES ārējās attiecībās. Šādu darbību koordinēšana gan politiski, gan praktiski, gan ES līmenī, gan starp dalībvalstīm neapšaubāmi varētu pastiprināt mītnesvietas maiņas stratēģisko ietekmi, jo īpaši tādēļ, ka ES varēs palielināt finansējumu, novirzot to uz vairāk mītnesvietas maiņas / humānās uzņemšanas vietām un padarot finansējumu ātrāk pieejamu, lai varētu ātri reaģēt uz krīzes situācijām. Uz ES 2012. gadā kopumā tika mainīta 4930 bēgļu mītnesvieta[20]. Cenšoties efektīvāk izmantot mītnesvietas maiņu, būtu jāapsver, kā varētu panākt plašākas saiknes, sadarbojoties ar pirmā patvēruma valstīm. 5.1.3. Migrantu cilvēktiesības Migrantu cilvēktiesību aizsardzība ir absolūtā prioritāte ES sadarbībā ar trešām valstīm. Tas ir atspoguļots daudzos projektos, kuri veikti saskaņā ar VPMM un vērsti uz migrantu, tostarp bērnu un cilvēku no neaizsargātām grupām (patvēruma meklētāju) aizsardzību no vardarbības un cilvēktiesību pārkāpumiem, piemēram, cilvēku tirdzniecības, un palīdz uzlabot viņu stāvokli, izmantojot efektīvu integrācijas politiku un veicinot pieejamību pamatpakalpojumiem, piemēram, veselības aprūpei. Migrantu cilvēktiesību aizsardzība ir prioritāte vairākās ES finansētās iniciatīvās saistībā ar migrāciju. Šajā jomā ir uzsākti un turpinās vairāki mērķtiecīgi pasākumi. Piemēram, pašlaik Komisija kopā ar Sarkanā Krusta starptautisko federāciju ir uzsākusi visā pasaulē saskaņotu pilsoniskās sabiedrības rīcību, kuras finansējums ir 9,5 miljoni euro, vēršot uzmanību uz neaizsargātu migrantu un cilvēku tirdzniecības upuru tiesībām. Turklāt attiecībā uz migrantu, tostarp nelikumīgo migrantu, tiesībām piekļūt veselības aprūpei Komisija 2012. gadā uzsāka tiešu dotāciju līgumu ar IOM, lai īstenotu projektu par veselības aprūpes nodrošināšanu migrantiem, romiem un citām neaizsargātām grupām[21]. Migrantu, tostarp to, kas ir visneaizsargātākie (sieviešu un bērnu), aizsargāšana pret ekspluatāciju un sociālo atstumtību tiek uzskatīta par vienu no piecām galvenajām darbības jomām 2011.–2013. gada Daudzgadu stratēģijas dokumentā attiecībā uz šo tematisko programmu. Tomēr var darīt vēl vairāk, lai sistemātiski risinātu cilvēktiesību jautājumus politikā un politiskajos dialogos ar trešām valstīm. 2013. gada 24. aprīļa ziņojumā par ES ārējo robežu pārvaldību un tās ietekmi uz migrantu cilvēktiesībām ANO īpašais ziņotājs par migrantu cilvēktiesībām atzina, ka migrantu cilvēktiesību aizsardzība ir nostiprināta kā būtiska VPMM prioritāte. Īpašais ziņotājs formulēja to ieteikumu sarakstu, kurus būs svarīgi apsvērt nākotnē, īstenojot VPMM. Ir jāpievērš pastāvīga uzmanība migrantu cilvēktiesību jautājumam, jo īpaši attiecībā uz bērniem un citu neaizsargāto grupu pārstāvjiem, kā arī jāmudina partnervalstis pieņemt un īstenot reformas, kas nodrošina cilvēktiesību standartu kopuma piemērošanu migrantiem. Laikposmā, uz kuru attiecas šis ziņojums, notika būtiska ES politikas attīstība cilvēktiesību jomā kopumā. 2012. gada 25. jūnijā tika pieņemts ES stratēģiskais satvars par cilvēktiesībām un demokrātiju[22] — pirmais principu un mērķu kopums, lai vadītu darbu, kas vērsts uz cilvēktiesību veicināšanu visā pasaulē. Turklāt 2012. gada jūnijā Komisija pieņēma paziņojumu par “ES Stratēģija cilvēku tirdzniecības izskaušanai 2012.-2016. gadā”, kuras mērķis ir stiprināt koordināciju, saskaņotību un sadarbību, lai novērstu un apkarotu cilvēku tirdzniecību un sniegtu cietušajiem aizsardzību, arī ārējā dimensijā[23]. 5.1.4. Migrācija un attīstība 2013. gada 21. maijā Komisija pieņēma paziņojumu “Migrācijas ietekmes palielināšana uz attīstību”[24], kas ietver priekšlikumus par to, kā ES var pieņemt tālejošāku pieeju migrācijai un attīstībai, it īpaši izmantojot VPMM un ES attīstības politiku, — Pārmaiņu programmu. Tā piedāvā paplašinātu pieeju migrācijas un attīstības saiknei ES līmenī, vēršot lielāku uzmanību uz dienvidu-dienvidu plūsmu, efektīvu migrācijas integrāciju valsts attīstībā un nabadzības samazināšanas plāniem, kā arī bēgļu un citu pārvietoto personu iekļaušanu ilgtermiņa attīstības plānošanā. Galvenās paziņojuma ievirzes tika apstiprinātas Padomes 2013. gada 23. septembra secinājumos, kuros tika aicināts, lai visas attīstībā iesaistītās personas integrētu migrācijas un mobilitātes jautājumus savā politikā un darba instrumentos. Paziņojumā arī izpētītas un risinātas problēmas saistībā ar saiknēm starp klimata pārmaiņām, vides degradāciju un migrāciju, tostarp arī uzsvērts, cik svarīgi ir pielāgoties klimata pārmaiņām un samazināt katastrofu risku, samazinot pārvietošanu[25]. Komisija 2013. gada oktobrī pieņēma ES 2013. gada ziņojumu par attīstības politikas saskaņotību[26], kurā ir iekļauta arī nodaļa par migrācijas jautājumiem. Ziņojumā uzsvērta pārskatītā VPMM pievienotā vērtība, uzskatot to par instrumentu stratēģiskas saskaņotības nodrošināšanai starp iekšpolitiku un attīstības prioritātēm partnervalstīs, jo īpaši izmantojot MP un reģionālos dialogus. Tajā arī aicināts turpināt centienus, lai nodrošinātu, ka ES un dalībvalstu darbaspēka migrācijas un mobilitātes politikā pēc iespējas lielākā mērā tiek ņemtas vērā bažas saistībā ar attīstību. Var tikt paredzēti arī papildu pasākumi ar mērķi palielināt diasporu lomu, veicinot ieguldījumus un izaugsmi. 5.1.5. Atgriešanās un atpakaļuzņemšana Jautājums par atgriešanos un atpakaļuzņemšanu ir neatņemama VPMM daļa. Nelikumīgo migrantu efektīva atgriešanās (brīvprātīgi vai piespiedu kārtā) ir būtisks elements cīņā ar nelikumīgo imigrāciju un priekšnoteikums labai migrācijas pārvaldībai. ES pieliek pūles, lai palielinātu tās sadarbību ar attiecīgajām trešām valstīm ar mērķi palielināt to resursus atgriešanās un atpakaļuzņemšanas jomā. Ir atbalstīti jau vairāki projekti, lai veidotu attiecīgus resursus, kas nepieciešami, īstenojot atpakaļuzņemšanas nolīgumus tādās valstīs kā Gruzija, Moldova, Ukraina, Šrilanka un Pakistāna. Daudzās partnervalstīs tomēr ir nepieciešams resursus palielināt, un tās varētu, piemēram, vērst uzmanību uz partnervalstu atbildīgo iestāžu spēju uzlabošanu attiecībā uz savlaicīgu reaģēšanu uz atpakaļuzņemšanas iesniegumiem, atgriešanai pieprasīto personu identificēšanu un atbalsta un reintegrācijas nodrošināšanu personām, kuras tiek atgrieztas. Turklāt trešām valstīm varētu sniegt tehnisku atbalstu, lai palīdzētu to centienos ieviest atpakaļuzņemšanas nolīgumu noteikumus saistībā ar citām trešām valstīm. Patvēruma un migrācijas fonds ļaus apstiprināt atbalstu šajās jomās. Ierobežotie stimuli, kas ir ES rīcībā, lai nodrošinātu ES atpakaļuzņemšanas nolīgumu noslēgšanu un īstenošanu, kā arī nepieciešamība pēc sadarbības ar trešām valstīm, īpaši saistībā ar atgriešanos, atpakaļuzņemšanu un reintegrāciju, ir vienmēr bijuši galvenie jautājumi jau kopš ES politikas pirmsākumiem atgriešanās un atpakaļuzņemšanas jomā[27]. Tādējādi saskaņā ar principu “vairāk, lai iegūtu vairāk” jebkurš priekšlikums sarunu veikšanai par atpakaļuzņemšanas nolīgumu būtu jāpapildina ar atbilstīgiem stimuliem. Plašākā skatījumā atgriešanās un atpakaļuzņemšanas jautājumiem vienmēr būtu jābūt daļai no līdzsvarota un konsolidēta ES piedāvājuma trešai valstij un nepieciešamības gadījumā tiem būtu jābūt saistītiem ne tikai ar pastiprinātas mobilitātes noteikumiem, bet arī ar citām politikas jomām, piemēram, tirdzniecību (tostarp 4. režīmu), uzņēmējdarbību un rūpniecību. ES būtu jāturpina uzsvērt pamattiesību aizsardzības lomu, apspriežot un īstenojot ES atpakaļuzņemšanas nolīgumus, un jāvērš uzmanība izcelsmes valstīm, apsverot jaunas sarunu norādes, tostarp saistībā ar rūpīgu, katrā atsevišķā gadījumā pārskatītu pievienoto vērtību un sarunu nepieciešamību par trešo valstu pilsoņu un bezvalstnieku atpakaļuzņemšanu, pamatojoties uz ģeogrāfisko novērtēšanu un nelikumīgās migrācijas tranzīta risku, kā arī vienlaikus piedāvājot atbilstīgus stimulus. 5.1.6. Migrācija kā globāls fenomens Migrācija ir globāls un sarežģīts fenomens. Labi pārvaldīta migrācija ir jāuztver kā priekšrocība, kas var radīt labklājību un ekonomisko izaugsmi. Uzsvars būtu jāliek uz nepieciešamību gūt labumu no ievērojamajām iespējām, ko piedāvā cilvēku mobilitāte. Vienlaikus, lai efektīvi risinātu ar migrācijas fenomenu saistītās problēmas, politikai būtu jārisina jautājumi saistībā ar nelikumīgās un piespiedu migrācijas dažādajiem pamatcēloņiem, proti, cita starpā tādiem kā politiskās pārmaiņas un nestabilitāte, noslāņošanās labklājības ziņā un klimata pārmaiņas. Ārpolitisko aspektu integrācija ES migrācijas politikā un saiknes nodrošināšana starp iekšējo un ārējo dimensiju ir ļoti svarīga. Iekšlietu jautājumiem ir jābūt iestrādātiem ES kopējā ārpolitikā, lai atvieglotu pastiprinātu dialogu un sadarbību ar trešām valstīm. Tādā veidā, ir jāpastiprina sadarbība un koordinācija starp dažādām iesaistītajām pusēm. Būtu jāizmanto priekšrocības, kuras piedāvātas Eiropas Ārējās darbības dienesta (EĀDD) pārskatā par ES vispārējām ārējām attiecībām, un iespējamais ieguldījums ES delegācijās (sk. 5.2.1. nodaļu). 5.2. Īstenošanas kārtība 5.2.1. ES delegāciju loma VPMM īstenošana ir kopīgā un dalītā atbildībā, un to veic Komisija, Eiropas Ārējās darbības dienests un dalībvalstis saskaņā ar savām pilnvarām, kā noteikts Līgumos. ES delegācijas ir centrālie punkti ES klātbūtnei trešās valstīs, un tādēļ tām ir galvenā loma virzot, nodrošinot un koordinējot ES dialogu vietējā līmenī, sadarbojoties ar diplomātiskajām pārstāvniecībām dalībvalstīs. Tām ir arī izšķiroša loma, pārstāvot ES ārpolitiku trešās valstīs un daudzpusējās organizācijās. Bez tam tās pārvalda ārējās palīdzības un attīstības sadarbības programmas un projektus. Plašākā nozīmē ES delegācijām būtu vairāk jāiesaistās analīzē un jāziņo par notikumiem, kas saistīti ar patvērumu un migrāciju tajā valstī, kurā tās ir akreditētas, lai veicinātu nepārtrauktu VPMM īstenošanu un tālāku attīstību. To loma ir ļoti svarīga, lai nodrošinātu dialoga stiprināšanu un sadarbību vietējā līmenī, kā arī veicinātu to, ka šie pasākumi ir saskaņā ar ES kopējo ārpolitiku un ārējās sadarbības prioritātēm. 5.2.2. Dalībvalstu iesaistīšanās un pilnīga līdzdalība Pasākumus, kuri ir saskaņā ar VPMM, īsteno gan ES iestādes, gan dalībvalstis, piedaloties arī to veicināšanā. Tomēr, lai pilnībā īstenotu iespējas, ko sniedz VPMM, un jo īpaši lai nodrošinātu pārredzamību, ilgtspēju un ar VPMM saistīto darbību efektivitāti, aktīva dalībvalstu iesaistīšanās ir nozīmīga. VPMM nesaistošais un elastīgais raksturs ir viena no šīs sistēmas priekšrocībām, kas ļauj dalībvalstīm sadarboties (dažādās pakāpēs), veicot darbu valstīs vai reģionos, par ko tām ir īpašas zināšanas. Taču šis elastīgums ir arī sistēmas “Ahilleja papēdis”, jo dažkārt ir grūti nodrošināt līdzsvarotu un pilnīgu ES piedāvājumu trešām valstīm, piemēram, saistībā ar MP. Turklāt pastāv būtiskas atšķirības starp dalībvalstu dalības līmeņiem dažādajos sadarbības mehānismos. Piemēram, piecas dalībvalstis nepiedalās nevienā no līdz šim noslēgtajām MP. Daļa dalībvalstu, kas piedalās MP, nav vēl sniegusi nekādu finansiālu ieguldījumu to īstenošanā. Šajā kontekstā ir jāapsver un jāapspriež, kā nodrošināt, ka ES un tās dalībvalstis var turpināt trešām valstīm piedāvāt patiesas un līdzsvarotas partnerattiecības. Būs nepieciešams izmantot dažādas stiprās puses, iespējas, finansējuma avotus, kompetences un attiecības starp ES institūcijām un dalībvalstīm. Dalībvalstis tiek aicinātas pastiprināt centienus atbalstīt MP gan finansiāli, gan izmantojot citas iniciatīvas, piemēram, regulatīvos un likumdošanas pasākumus. 5.2.3. VPMM finansēšana VPMM finansējumu 2007.–2013. gada daudzgadu finanšu shēmas (DFS) ietvaros nodrošina galvenokārt ES ārējās sadarbības instrumenti. Jo īpaši tematiskā programma migrācijas un patvēruma jomā ir devusi nozīmīgu ieguldījumu MP, reģionālo dialogu un RAP īstenošanā. To ir veicinājušas arī citas ES Attīstības sadarbības instrumenta (ASI) tematiskās programmas un ES Stabilitātes instruments. Migrācijas jautājumi tiek arī arvien vairāk risināti kā prioritārs temats ES ģeogrāfisko sadarbības instrumentu ietvaros. Piemēram, tikai 2012. gadā vien vairāk nekā 90 miljoni euro tika tērēti ar migrāciju saistītai palīdzībai divpusējās un reģionālās sadarbības instrumentu ietvaros, aptverot 25 valstis. Saskaņā ar jauno daudzgadu finanšu shēmu Komisija turpinās darīt pieejamus finanšu resursus VPMM īstenošanai, tostarp saskaņā ar jauno Iekšlietu fondu ārējo komponentu. Jaunie ES attīstības sadarbības instrumenti turpinās sniegt atbalstu gan saskaņā ar ģeogrāfiskajiem instrumentiem (Pirmspievienošanās instruments, Eiropas Kaimiņattiecību instruments, Attīstības sadarbības instruments, Eiropas Attīstības fonds), gan tematiskajiem instrumentiem (jo īpaši migrācijas un patvēruma komponents Attīstības sadarbības instrumenta Globālo sabiedrisko labumu un problēmu programmā). Finansējums šiem instrumentiem tiek plānots saskaņā ar ES saistībām par palīdzības efektivitāti un pienācīgu uzmanību, kas vērsta uz vajadzībām un prioritātēm partnervalstīs. Turklāt nākotnē Partnerības instruments ļaus finansēt sadarbību migrācijas jomā ar valstīm ar augstu ienākumu līmeni un ar galvenajiem stratēģiskajiem partneriem, piemēram, Indiju un Ķīnu. Papildus ārējās palīdzības instrumentiem finansējums tiks nodrošināts saskaņā ar jauno Iekšlietu fondu ārējo komponentu, Patvēruma, migrācijas un integrācijas fondu un Iekšējās drošības fondu. Šie fondi tomēr galvenokārt tiks vērsti uz iniciatīvām, kas nav orientētas uz attīstību, un tiks vērsti galvenokārt uz ES iekšējās politikas īstenošanas ārējiem aspektiem, tostarp tādās jomās kā nelikumīgo migrantu atgriešanās un atpakaļuzņemšana. Dalībvalstis tiek aicinātas pastiprināt savu finansiālo ieguldījumu, īstenojot VPMM. 5.3. Ģeogrāfiskās prioritātes Kopš 2012. gada VPMM sistēma un metodika pasaulē tiek izmantota saistībā ar visām attiecīgajām trešām valstīm. Tas pieļauj pietiekamu elastību, lai izstrādātu atbilstošas prioritātes tiklīdz rodas vajadzība un pielāgotu ES sadarbību ar partnervalstīm saskaņā ar spēkā esošo ārpolitiku, kā arī patvēruma un migrācijas prioritātēm. Ģeogrāfiskā līdzsvara princips joprojām ir adekvāts kritērijs, kas tomēr būtu jāinterpretē elastīgi, ņemot vērā skaidri definētas ES stratēģiskās intereses. Citi attiecīgie kritēriji joprojām ir 1) trešās valsts stratēģiskās intereses attiecībā uz jebkuru no VPMM tematiskajām jomām, jo īpaši saistībā ar migrācijas spiediena intensitāti, kā arī atpakaļuzņemšanas un mobilitātes jautājumiem, 2) vispārējās politiskās attiecības ar trešo valsti, tostarp cilvēktiesību ievērošana un vispārējie aspekti (tirdzniecības, attīstības, drošības u. c.), 3) trešās (sadarbības) valsts paustā interese un institucionālā jauda un 4) skaidrs redzējums par sagaidāmajiem rezultātiem. Šajā kontekstā būtu svarīgi pēc iespējas labāk izmantot ierobežotos resursus, kas paredz noteikt skaidras prioritātes, labāku koordināciju un mērķtiecīgākas darbības. Priekšlikumi par turpmākajām VPMM prioritātēm ir iekļauti pielikumos. 6. Secinājums Šis ziņojums liecina, ka 2012. un 2013. gadā ir veikti nozīmīgi pasākumi, lai panāktu konsolidētāku, saskaņotāku ārējo migrācijas un patvēruma politiku un rīcību. Ir panākts ievērojams progress attiecībā uz politiskajām attiecībām ar trešām valstīm un reģioniem, piemēram, Vidusjūras dienvidu reģiona valstīm, kā arī Austrumu partnerības valstīm. Pasākumi tika veikti, lai sekmētu institucionālās un likumdošanas reformas un spēju veidošanu partnervalstīs. Jo īpaši MP ir pierādījušas sevi kā pārdomātu divpusēju mehānismu migrācijas un patvēruma jautājumu risināšanai tādā veidā, kas padara sadarbību abpusēji izdevīgu. Taču ir jāpieliek lielākas pūles, lai uzlabotu esošās sistēmas, iniciatīvas un instrumentus. Tā, piemēram, ir jāpārskata daži esošie dialoga procesi, padarot tos efektīvākus, operatīvākus un līdzsvarotākus saistībā ar tematiskajām prioritātēm. VPMM joprojām ir efektīva sistēma, lai iesaistītu trešās valstis un reģionus politiskajos dialogos un operatīvajā sadarbībā. Komisija turpinās pildīt savu lomu, īstenojot VPMM, un līdz ar to veiks pasākumus, kas vērsti uz to, lai panāktu vēl spēcīgāku un vienotāku ES ārējo darbību. Tomēr ir būtiski atzīmēt, ka VPMM balstās uz aktīvu visu ieinteresēto personu līdzdalību atbilstoši to vajadzībām un prioritātēm. Spēcīgu un ciešu partnerību veidošana ar trešām valstīm, balstoties uz savstarpēju uzticēšanos un kopējām interesēm, prasa laiku, apņēmību un izturību, kā arī ES dalībnieku un DV noturību, īstenojot savas leģitīmās funkcijas aktīvā veidā. Tā kā ārējās migrācijas un patvēruma jautājumi kļūst arvien svarīgāki, izšķiroša nozīme, lai veiksmīgi īstenotu mūsu politiku, būs sadarbības stiprināšanai starp dalībvalstīm, EĀDD, ES aģentūrām un Komisiju. [1] COM(2011) 743. [2] Padomes dokuments 9417/12. [3] Komisija 2013. gada 28. novembrī publicēja savu ceturto uzraudzības ziņojumu pēc vīzu režīma liberalizācijas (COM(2013) 836). [4] Tas neskar nostāju attiecībā uz valsts statusu un ir saskaņā ar ANO Drošības padomes Rezolūciju 1244/1999 un Starptautiskās Tiesas atzinumu par Kosovas neatkarības deklarāciju. [5] Padomes dokuments 11579/12. [6] COM(2013) 807. [7] Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 539/2001, ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas (COM(2013) 853). [8] Piemēram, jaunākais progresa ziņojums 2013. gada 15. novembrī parādīja, ka Ukraina ir sasniegusi ievērojamu progresu attiecībā uz likumdošanas pasākumiem (COM(2013) 809). [9] Eiropadomes dokuments 217/13. [10] COM(2013) 869. [11] Visu laika posmu no 2012. līdz 2013. gadam, Alžīrija ir atteikusies uzsākt sarunas ar ES par atpakaļuzņemšanas nolīgumu. [12] Padome 2013. gada 5. decembrī pieņēma sarunu norādes. [13] GFMD sanāksme ir iniciatīva, kas radās pēc pirmā ANO Augsta līmeņa dialoga 2006. gadā, kura mērķis bija praktiskā un uz rīcību orientētā veidā risināt jautājumus, kas vērsti uz migrācijas un attīstības saikni. Tas ir neformāls, nesaistošs, brīvprātīgs un valdības pārvaldīts process. [14] Dialoga ietvaros netiek aplūkoti jautājumi saistībā ar vīzām un atpakaļuzņemšanu, kas tiek risināti īpašās apvienotajās komitejās, kuras tiek izveidotas saskaņā ar ES un Krievijas vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem. [15] COM(2013) 923. [16] Šajā ziņojumā termins “vīza” attiecas uz īstermiņa uzturēšanās vīzu, kas paredzēta uzturēšanās laikam, kurš nepārsniedz 90 dienas 180 dienu laikposmā. [17] Lēmums 3/CP.18 FCCC/CP/2012/8/Add.1. [18] Jāatzīmē, ka 2011. gada 18. novembrī Komisija uzsāka ES Imigrācijas portāla darbību, kas piedāvā praktisku informāciju cilvēkiem, kuri apsver iespēju migrēt uz kādu no DV. Šī mājas lapa tika izveidota angļu un franču valodā. 2013. gadā tika pievienotas arī versijas spāņu un arābu valodā, un kopš 2014. gada ir pieejama arī portugāļu versija. Sk. http://ec.europa.eu/immigration. [19] COM(2013) 869. [20] 4930 bēgļu mītnesvieta tika mainīta uz ES (12 dalībvalstīm), proti, uz Čehijas Republiku, Dāniju, Vāciju, Īriju, Spāniju, Franciju, Lietuvu, Nīderlandi, Portugāli, Somiju, Zviedriju un Apvienoto Karalisti (avots: EUROSTAT). [21] Komisija līdzfinansē 60 % (t. i., iegulda 1,5 miljonus euro). [22] Padomes dokuments 11855/12. [23] COM(2012) 286. [24] COM(2013) 292. [25] Šie konstatējumi ir arī saskaņā ar ieteikumiem Komisijas dienestu darba dokumentā par “Klimata pārmaiņām, vides degradāciju un migrāciju” (SWD(2013) 138), kas pieņemts 2013. gada 16. aprīlī un ir daļa no ES stratēģijas par pielāgošanos klimata pārmaiņām. [26] SWD(2013) 456. [27] Sk., piemēram, Komisijas 2011. gada atpakaļuzņemšanas nolīguma novērtējumu (COM(2011) 76). I PIELIKUMS – Mobilitātes partnerības – || Noslēgtas || Notiek pārrunas || Pārskatīt 2014. gadā || Pārskatīt, kad to atļauj apstākļi Alžīrija || || || || X Ēģipte || || || || X Lībija || || || || X Maroka || X || || || Tunisija || X || || || Jordānija || || X || || Libāna || || || || X Sīrija || || || || X Armēnija || X || || || Azerbaidžāna || X || || || Baltkrievija || || || X || Gruzija || X || || || Moldova || X || || || Ukraina || || || || X Kaboverde || X || || || Par MP kandidātvalstīm varētu uzskatīt šādas valstis. Alžīrija. Saistībā ar notiekošajām sarunām par jauno Eiropas Kaimiņattiecību politikas rīcības plānu Alžīrija ir paudusi interesi uzsākt dialogu par migrāciju, mobilitāti un drošību, lai galarezultātā, iespējams, izveidotu strukturētu sadarbību ar ES migrācijas jomā. Atkarībā no Alžīrijas gatavības uzsākt sarunas ar ES par atpakaļuzņemšanas nolīgumu, šāda sistēma varētu būt MP. Ukraina. Sadarbība migrācijas un mobilitātes jomā ar šo valsti jau ir īpaši attīstīta, tostarp saistībā ar ES un Ukrainas vīzu dialogu, un no savas puses Ukraina vēl nav izteikusi interesi izveidot MP ar ES. Tomēr šo iespēju varētu izskatīt tuvākajos mēnešos atkarībā no norisēm valstī. Baltkrievija. Neskatoties uz pašreizējām sarežģītajām politiskajām attiecībām starp ES un Baltkrieviju, tostarp cilvēktiesību jautājumu dēļ, sadarbības jomas pastāv, un tās varētu kalpot par pamatu dialogam nākotnē, piemēram, cilvēku tirdzniecības, robežu pārvaldības un patvēruma jomā. Turklāt vairākus jautājumus, kas rada bažas Baltkrievijai, varētu risināt, izmantojot VPMM sistēmu. Austrumu partnerības samitā, kas notika Viļņā, Baltkrievija norādīja, ka tā ir gatava sākt sarunas par vīzu režīma atvieglošanas un atpakaļuzņemšanas nolīgumiem. Ņemot vērā iepriekš minēto, varētu apsvērt MP izveidošanu. Eiropas Parlaments 2013. gada 12. septembra ieteikumā par ES politiku attiecībā uz Baltkrieviju[1] mudināja uzsākt MP starp ES un Baltkrieviju. II PIELIKUMS – Kopīgās programmas migrācijas un mobilitātes jomā – || Noslēgtas || Notiek pārrunas || Pārskatīt 2014. gadā || Pārskatīt, kad to atļauj apstākļi Ķīna || || || || X Indija || || X || || Indonēzija || || || X || Nigērija || || X || || Dienvidāfrika || || || X || Gana || || || || X Kazahstāna || || || X || Brazīlija || || || X || To valstu skaits, kas varētu pretendēt uz KPMM, principā ir daudz lielāks nekā MP pretendentu skaits, un prioritāšu noteikšana ir daudz sarežģītāka. Potenciālie kandidāti ietver ES stratēģiskos partnerus, kā arī partnerus, kas pārstāv īpašu ES interesi kādā no četrām tematiskajām VPMM prioritātēm. Prioritāro KPMM partneru atlasē būtu jāvadās pēc apsvērumiem, politiskajām un ekonomiskajām prioritātēm un praktiskās iespējamības, kā arī no iespējām un ierobežojumiem attiecībā uz finanšu resursiem un cilvēkresursiem. No šāda viedokļa raugoties, divpusējā sadarbība būtu jāīsteno ar valstīm, kas ir ES interešu lokā saistībā ar ekonomikas izaugsmes nodrošināšanu. Turklāt saskaņā ar Padomes 2012. gada 29. maija secinājumiem par VPMM prioritāte būtu jāpiešķir stratēģiski nozīmīgām valstīm uz migrācijas maršrutiem un izcelsmes un tranzīta valstīm, jo īpaši valstīm, kurām ir kopīgas intereses ar ES un kuras ir gatavas iesaistīties savstarpējās saistībās ar ES un tās dalībvalstīm. Par KPMM kandidātvalstīm varētu uzskatīt šādas valstis. Ķīna. ES ir deklarējusi interesi pastiprināt sadarbību ar Ķīnu atgriešanās un mobilitātes jomā. KPMM izveide varētu vēl vairāk sekmēt un strukturēt dialogu, kā arī nodrošināt platformu konkrētai un ļoti nepieciešamai sadarbībai migrācijas un mobilitātes jautājumos. Līdz ar savu ekonomisko attīstību Ķīna ir kļuvusi par aizvien svarīgāku galamērķi (likumīgiem un nelikumīgiem) migrantiem un saskaras ar ievērojamām grūtībām, izstrādājot attiecīgos tiesību aktu un politikas risinājumus. Tas nodrošina potenciālu pamatu apmaiņai un sadarbībai ar ES, arī ārpus aktuālajiem jautājumiem vīzu un atpakaļuzņemšanas jomā. Indonēzija. Eiropas Savienība uzskata Indonēziju par prioritāru valsti, kas izceļas ar savu izmēru, demogrāfiju, ekonomiku un ģeopolitisko nozīmi. Indonēzija labi iekļaujas topošajā diskursā par migrāciju un mobilitāti un vīzu politiku kā līdzekli, lai stimulētu ekonomisko izaugsmi. Ir jāformulē atbilde uz Indonēzijas jautājumiem un pieprasījumiem saistībā ar tās Šengenas vīzu statusu un jāiesaistās būtiskā un strukturētā informācijas apmaiņā šajā jomā. KPMM nodrošinātu atbilstošu pamatu šādu konkrētu jautājumu izpētei, vienlaikus nodrošinot vispārēju pamatu nozīmīgai politikas apmaiņai un specifisku projektu izstrādei un citu darbību veikšanai. Dienvidāfrika. Ar šo valsti vietējās migrācijas dialogs jau notiek, un ir iespējas šo sadarbību turpmāk padziļināt. Dienvidāfrikai ir dažas kopīgas iezīmes ar situāciju ES. Faktiski Dienvidāfrika ir galvenokārt galamērķa valsts darba ņēmējiem un patvēruma meklētājiem no kaimiņu valstīm. Šī situācija ir pamatā Dienvidāfrikas pieprasījumam apmainīties ar paraugpraksi, lai uzlabotu savas spējas pārvaldīt šīs plūsmas. Varētu vērst uzmanību uz, piemēram, dažu kategoriju ceļotāju mobilitātes palielināšanu, kā arī valsts resursu stiprināšanu tādās jomās kā starptautiskā aizsardzība un darbaspēka migrācijas pārvaldība. Gana. Šai valstij jau tika piedāvāta “pirmās paaudzes” MP, un tā rada ievērojamu migrācijas spiedienu uz ES. Pastāv arī ievērojamas iespējas sadarbībai migrācijas un attīstības jautājumos, jo valsts arvien vairāk kļūst par reģionālu migrācijas centru un atzīst, ka ir svarīgi iekļaut migrāciju tās attīstības darba kārtībā. Ganas iestādes jau 2012. gadā tika informētas par KPMM izveidošanas iespēju, bet kopš tā laika nav saņemtas apstiprinošas atsauksmes. Šī valsts ir saglabāta šajā tabulā, bet aktīva ES iejaukšanās vairs netiek ieteikta. Kazahstāna. Kazahstāna ir galvenais ES partneris Vidusāzijā. ES ir ieinteresēta padziļināt sadarbību un kontaktus ar Kazahstānu, risinot sarunas par jaunu, uzlabotu partnerības un sadarbības nolīgumu. ES arī vēlas veicināt pieredzes apmaiņu un uzlabot cilvēku personīgos kontaktus starp Kazahstānu un Eiropas Savienību, izmantojot dažādas programmas, kurās personu mobilitāte ir svarīgs elements. Kazahstāna ir vairākkārt paudusi savu ieinteresētību tālāk attīstīt sadarbību migrācijas jautājumos. Brazīlija. Ciešāka divpusējā sadarbība ar Brazīliju sniedz iespējas abām pusēm. Saistībā ar ES un Brazīlijas stratēģisko partnerību abas puses vienojās pastiprināt sadarbību ekonomikas jomā, tostarp attiecībā uz konkurētspēju un investīcijām. Šim nolūkam ES un Brazīlija pašlaik strādā, lai pabeigtu rīcības plānu, kas ietver pasākumus, kuru mērķis ir veicināt pētnieku, studentu un uzņēmēju mobilitāti starp Brazīliju un ES. Brazīlija ir iekļauta prioritāro valstu sarakstā, ar kurām ES vajadzētu izstrādāt konkrētākas partnerattiecības un noteikt konkrētas sadarbības jomas saistībā ar cilvēku tirdzniecību. Tā kā Brazīlija pašlaik pārskata savus tiesību aktus par migrāciju un tajā pašā laikā mainās migrācijas tendences starp šo valsti un Eiropas Savienību, pašlaik ir īpaši piemērots brīdis ciešākai sadarbībai. Dažreiz reģionālā pieeja nodrošina efektīvāku resursu izmantošanu un ievērojami labākus politikas rezultātus, nekā tas būtu iespējams, izmantojot divpusēju dialogu un sadarbību. Šajā sakarā jaunizveidotā “Zīda ceļa” valstu partnerība migrācijas jomā rada potenciālu iespējamam pastiprinātam dialogam un sadarbībai migrācijas plūsmas pārvaldībā ar vairākām nozīmīgām izcelsmes un tranzīta valstīm, tostarp Irānu un Pakistānu, un tāpēc sadarbība ar šīm valstīm ir jāpastiprina reģionālās pieejas ietvaros. Tā vietā, lai padarītu intensīvāku divpusēju sadarbību ar atsevišķām Austrumāfrikas valstīm, piemēram, Keniju, kurā uzturas liels bēgļu skaits, pašlaik šķiet, ka reālistiskāk ir izveidot mērķtiecīgu reģionālo dialogu ES un Āfrikas dialoga ietvaros ar tām valstīm, kas atrodas Austrumāfrikas migrācijas maršrutā, ņemot vērā nelikumīgo migrantu mainīgās plūsmas šajā reģionā, kā arī ir nepieciešamību visaptverošā un efektīvā veidā novērst un apkarot migrantu kontrabandu un cilvēku tirdzniecību Āfrikas ragā. [1] Eiropas Parlamenta dokuments 2013/2036.