LV    LV LV 
LV    LV  EIROPAS KOPIE NU KOMISIJA 
Briselē, 1.4.2009 
SEC(2009) 417 
  
KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS 
pavaddokuments  
 
BALTĀ GRĀMATA 
 
Adaptācija klimata p ārmaiņām — iedibinot Eiropas r īcības pamatprincipus 
  
Adaptācija klimata p ārmaiņām —   
Eiropas lauksaimniec ības un lauku apvidu uzdevums  
{COM(2009) 147 gal īgā redakcija} 
LV 2   LV KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS 
Adaptācija klimata p ārmaiņām —   
Eiropas lauksaimniec ības un lauku apvidu uzdevums  
 
1. IEVADS  
Nākamajās desmitgad ēs klimata p ārmaiņas lauksaimniec ību ietekm ēs gan vis ā pasaulē, gan 
Eiropas Savien ībā. Lai gan ES lauksaimniec ība ir tehnolo ģiski attīstīta, tās iespējas nodrošin āt 
pārtiku un da ļēji arī ekosistēmas pakalpojumus Eiropas sabiedr ībai ir tieši atkar īgas no 
klimatiskajiem apst ākļiem. Eiropas lauksaimniekiem ir vajadz īga skaidra ražošanas, 
saimniekošanas un ieguld ījumu strat ēģija augošas nenoteikt ības apstākļos.  
Klimata p ārmaiņas ir viens no aspektiem, kas ietekm ē Eiropas lauksaimniec ību un lauku 
apvidus. Soci ālekonomiskie faktori, starptautisk ā konkurence, tehnolo ģiskā attīstība un 
izvēlētā politika noteiks, k āda būs agroklimatisko p ārmaiņu ietekme uz ES lauksaimniec ības 
nozari. T ā kā lauksaimnieki apsaimnieko liel āko daļu zemes ES, kop ējo lauksaimniec ības 
politiku (KLP) var izmantot, lai sekm ētu adaptāciju main īgajiem apst ākļiem, proti, t ā var 
palīdzēt lauksaimniekiem piel āgot ražošanu klimatisko apst ākļu maiņai un nodrošin āt 
plašākus ekosist ēmas pakalpojumus, kas atkar īgi no zemes apsaimniekošanas.  
Baltajā grāmatā par adapt āciju klimata p ārmaiņām1 ir izklāstīti pamatprincipi pas ākumiem, lai 
uzlabotu Eiropas iztur ētspēju klimata p ārmaiņu priekšā, uzsverot to, ka adapt ācijas aspekts ir 
jāintegrē visās nozīmīgākajās Eiropas politikas jom ās un ka ir j āstiprina sadarb ība visos 
pārvaldes līmeņos. 
Šis dokuments papildina Balto gr āmatu, un taj ā kodolīgi izklāstīts, kāda būs klimata p ārmaiņu 
galvenā ietekme uz ES lauksaimniec ību, aplūkotas adapt ācijas vajadz ības, raksturots, k ā tas 
skars KLP, un izv ērtēti iespējamie virzieni r īcībai nākotnē. Dokumenta m ērķis ir iesaist īt 
dalībvalstis un lauksaimniekus diskusij ā un pasākumos saist ībā ar adapt ācijas vajadz ībām, 
kuru cēlonis ir klimata p ārmaiņas. 
2. KLIMATA P ĀRMAIŅAS — GALVEN ĀS PROBL ĒMAS ES LAUKSAIMNIEC ĪBĀ 
2.1. Ietekme uz lauksaimniecisko ražošanu 
Klimata p ārmaiņas daudzējādi ietekm ē biofizikālos procesus, kas ir lauksaimniec ības sistēmu 
pamatā, un dažādos ES re ģionos šīs sekas var b ūt gan pozit īvas, gan negat īvas. Pieaugoš ā CO 2 
koncentrācija atmosf ērā, augstāka temperat ūra, pārmaiņas gada un sezon ālajā nokrišņu režīmā 
un ekstrem ālu parādību biežum ā — visi šie faktori ietekm ēs pārtikas ražošanas apjomu, 
kvalitāti un stabilit āti, kā arī dabas vidi, kur ā norisinās lauksaimniecisk ā ražošana. Klimatisko 
apstākļu variācijas ietekm ēs ūdens resursu pieejam ību, kaitēkļus un slim ības, augsnes, un 
rezultātā būtiski main īsies lauksaimniec ības un lopkop ības apstākļi. Ekstrem ālos gadījumus 
                                                 
1 COM(2009) 147. 
LV 3   LV lauksaimniec ības ekosist ēmu degrad ācija var novest pie p ārtuksnešošan ās, kas noz īmē pilnīgu 
zemes raž īguma zudumu. 
Domājams, ka tuv ākajā laikā lauksaimniec ību vissmag āk ietekmēs tādi faktori k ā ekstremālu 
meteorolo ģisku parādību biežums un intensit āte un nokriš ņu sezonālās izmaiņas. XXI 
gadsimtā dažādos ģeogrāfiskos apgabalos b ūs novērojami ļoti dažādi klimatiskie apst ākļi. 
Dažos apgabalos ietekme b ūs vienlaikus pozit īva un negat īva, tās galīgās sekas — 
neparedzamas, jo kult ūru reakcija uz klimatisk ām variācijām vēl nav pietiekami labi izprasta. 
Lai gan klimata p ārmaiņas ir glob āls process, to viet ējā ietekme ir ļoti dažāda. Visā visumā 
galīgā ietekme uz lauksaimniec ību būs atšķirīga gan daž ādos ES re ģionos, gan daž āda veida 
saimniecībās vienā reģionā.  
1. pielikum ā īsi izklāstīti klimata p ārmaiņu galvenie aspekti un ietekmes daž ādos ES re ģionos. 
Laukaugi 
Dažiem klimata p ārmaiņu aspektiem, k ā augstākai temperat ūrai, intens īvākai fotosint ēzei (ko 
izraisa liel āka CO 2 koncentr ācija gaisā) un garākiem veģetācijas periodiem, dažos apvidos var 
būt mēreni pozit īva ietekme uz laukaugu kult ūru ražību vismaz l īdz gadsimta vidum. Zieme ļu 
reģionos, iesp ējams, palielin āsies ražība un paplašin āsies laukaugu audz ēšanas areāls, tomēr 
šādi ieguvumi b ūs vērojami tikai tad, ja temperat ūra paaugstin āsies nedaudz, un ar tiem 
saistītas ļoti lielas neskaidr ības. Jo liel āks ir temperat ūras kāpums, jo liel āka ir arī negatīvā 
ietekme, t āpēc ka viens no faktoriem, ka s nosaka augu augšanu un raž ību, ir temperat ūras 
robežvērtības saistībā ar galvenaj ām vairošan ās stadijām. Īsākiem veģetācijas cikliem var b ūt 
negatīva ietekme uz grau du briešanu un kvalit āti. 
Daudzējāda negatīva ietekme b ūs tam, ka aizvien main īgāks kļūs gada un sezon ālais nokriš ņu 
daudzums, proti, gaid āms, ka ES dienvidos samazin āsies nokriš ņu daudzums vasar ā, bet ES 
centrālajos un zieme ļu apgabalos palielin āsies nokriš ņu daudzums ziem ā. Ekstrem āli 
laikapstākļi, piemēram, karstuma vi ļņi un sausums, var iev ērojami kait ēt augkopībai, seviš ķi 
tad, ja tie sakr īt ar svarīgām augšanas f āzēm.  
Dārzeņu audzēšanu ļoti ietekm ē ūdens pieejam ība un pavisam nelielas temperat ūras svārstības 
ārpus optim ālā diapazona, un t āpēc šo nozari seviš ķi ietekmē klimata p ārmaiņas. 
Ekstremālas parādības nopietni apdraud daudzgad īgas kultūras, jo tās var ietekm ēt ražību 
vairāku gadu period ā. Daudzgad īgu augu kultiv ēšanu ietekm ē arī tas, ka fenolo ģiskās fāzes 
iestājas agrāk, tomēr daudzgad īgiem augiem sal īdzinājumā ar laukaugiem ir maz āk iespēju 
pielāgoties, pat ja maina lauku darbu kalend āru. 
Daudzus aug ļu kokus apdraud pavasara salnas zied ēšanas laik ā, un ziemas temperat ūra 
ievērojami ietekm ē to ražību. Tā kā temperat ūras paaugstin āšanās dēļ gan pēdējās pavasara 
salnas, gan zied ēšana būs vērojama agr āk, var uzskat īt, ka kait ējuma risks praktiski 
nemainīsies. Dom ājams, ka kait ējuma risks, ko rada agras rudens salnas, samazin āsies, toties 
palielināsies vajadz ība pēc ūdens. Tāpat paredzams, ka palielin āsies kaitēkļu un slim ību 
sagādātās grūtības.  
Ietekme v īnkopības nozarē galvenok ārt ir šāda: lielāks salnu risks, īsāks nogatavošan ās 
periods, ūdens trūkums, kas ir seviš ķi kaitīgs nogatavošan ās fāzē, un pārmaiņas kaitēkļu un 
slimību izplatībā un attīstībā. Vīnogulāju un olīvu audzēšanai piem ērotie apgabali Eirop ā var 
pavirzīties uz zieme ļiem un austrumiem, bet pašreiz ējos audzēšanas apgabalos, dom ājams, 
palielināsies augļu ražas sv ārstības. 
LV 4   LV Lopkopība  
Sausākam klimatam un augst ākai temperat ūrai būs dažāda ietekme uz lopkop ību, tostarp uz 
dzīvnieku vesel ību un labtur ību. Klimata p ārmaiņām ir daudzveid īga ietekme uz lopkop ību 
tāpēc, ka Eiropas Savien ībā ir ļoti dažādas lopkop ības sistēmas.  
Sasilšana un ekstrem ālas parādības, piem ēram, liels karstums, tieši ietekm ē dzīvnieku 
veselību, audzēšanu, produktivit āti un vairošanos. Ietekme var izpausties ar ī netieši k ā 
izmaiņas ganību un lopbar ības kultūru ražībā un dzīvnieku slim ību izplatībā.  
Domājams, ka ietekme b ūs sevišķi negatīva uz ekstens īvas ganīšanas sist ēmām, kurās barības 
un pajumtes nodrošin āšana ir tieši atkar īga no klimatiskajiem apst ākļiem. Vidusj ūras reģionā 
augstāka temperat ūra un nokriš ņu daudzuma samazin āšanās vasarā saīsinās ganīšanas periodu 
un samazin ās lopbarības ražošanas apjomus un kvalit āti. Toties zieme ļrietumu mitrajos 
apgabalos m ērena sasilšana īsā līdz vidējā termiņā var nākt par labu lopkop ībai, jo 
palielināsies ganību produktivit āte.  
2.2. Ar klimatu saist īto risku ekonomisk ās sekas 
ES līmenī vēl nav noskaidrots, k āda ir sakar ība starp p ēdējās desmitgad ēs novēroto sasilšanu 
un kopum ā paaugstin āto kultūru ražību. Līdz šim tehnolo ģisko un saimniec ību pārvaldības 
uzlabojumu, k ā arī saimniekošanas pa ņēmienu past āvīgās pielāgošanas ietekme bijusi krietni 
lielāka par klimata p ārmaiņu ietekmi. Tom ēr kopš gadsimta s ākuma ekstrem ālu klimatisko 
parādību iespaid ā (piemēram, 2003. gada sausums un vasaras karstums un 2007. gada 
pavasara sausums) laukaugu ražas sv ārstības ir palielin ājušās. 
Vairumā novērtējumu prognoz ēts, ka ES m ērogā klimata vid ējo parametru gaid āmās izmaiņas 
nākamajās trīs desmitgad ēs būs labvēlīgas lauksaimnieciskajai ražošanai. Tom ēr var gaid īt, ka 
jau gadsimta pirmaj ā pusē būs vērojama aizvien nelabv ēlīgāka ekstrem ālu parādību ietekme. 
Ekstremāli klimatiskie apst ākļi ne tikai negat īvi ietekm ē ikgadējo produkciju, bet tie var 
arīdzan nodar īt nopietnus boj ājumus infrastrukt ūrai un t ādējādi radīt ievērojamus 
ekonomiskus zaud ējumus. 
Lai gan prognozes par klimata p ārmaiņu ietekmi uz lauksaimniec ības produkciju un cen ām ir 
neskaidras, ir pamats uzskat īt, ka aizvien biež ākās ekstrem ālās parādības ietekm ēs 
lauksaimniec ības produkcijas sv ārstības, jo laikapst ākļu dēļ veidosies pied āvājuma defic īts. 
Lai gan tas, k āda būs galīgā ietekme uz lauku saimniec ību ieņēmumiem, ir atkar īgs no daudzu 
tādu faktoru mijiedarb ības kā pasaules tirgus un politiskais atbalsts, j ārēķinās — jo liel āka ir 
iespējamība, ka raža b ūs slikta, jo nestabil āks būs to lauksaimnieku ekonomiskais st āvoklis, 
kurus skar ekstrem ālas klimatiskas par ādības. 
2.3. Plašāka mēroga klimatiskie ri ski lauku apvidos 
Klimata main ībai ir ne tikai tiešs ie spaids uz lauksaimniec ību, bet arī daudzveid īga ietekme uz 
lauku apvidiem kopum ā. Te var min ēt paaugstin ātu plūdu risku, seviš ķi centrālajos un 
ziemeļu reģionos, un riskus, kad saist īti ar citu ekstrem ālu parādību nodarītiem infrastrukt ūras 
bojājumiem. Lauku iedz īvotājus un ekonomiku skars ar ī tas, ka vis ām dažādajām vajadzībām 
ūdens nepietiks. 
Daudzos lauku apvidos liela noz īme ir mežu ekosist ēmām un mežsaimniec ībai. Klimata 
pārmaiņu dēļ palielināsies vētru, ugunsgr ēku, kaitēkļu un slim ību uzliesmojumu trauc ējumu 
risks, kas ietekm ēs meža augšanu un raž ību. Tas ietekm ēs mežsaimniec ības ekonomisko 
LV 5   LV dzīvotspēju, galvenok ārt dienvidu re ģionos, un mežu sp ēju nodrošin āt vides pakalpojumus, 
tostarp oglek ļa absorbēšanu.  
Sniega segas samazin āšanās tendence kalnu apvidos negat īvi ietekm ēs ziemas t ūrismu un t ās 
saimniecības lauku apvidos, kas atkar īgas no ien ākumiem no t ūrisma. Tas pats var notikt 
apvidos, kur v ērojams ūdens trūkums, tom ēr siltāks klimats var pav ērt jaunas izdev ības 
tūrismam lauku apvidos citviet ES.  
2.4. Adaptācijas spēja, ievainojam ība un reģionālās atšķirības 
Pielāgošanās laikapst ākļiem lauksaimniec ībā nav nekas jauns, un zin āmā mērā adaptācija 
klimata p ārmaiņām balstās uz tādiem pašiem principiem k ā adaptācija īslaicīgām svārstībām. 
Lauksaimniec ības paņēmienu un saimniec ību stratēģiju adaptācija notiek jau pašlaik. Tom ēr 
nākamajās desmitgad ēs klimata p ārmaiņu mērogs var p ārsniegt daudzu lauksaimnieku 
adaptācijas iespējas. 
Dažādos ES re ģionos lauksaimniec ības ievainojam ība ir atkar īga sociālekonomisk ās situācijas 
un no tā, cik ļoti tā pakļauta negat īvai klimata ietekmei. Agroekolo ģiskie apst ākļi un pieredze, 
kas uzkrāta, darbojoties main īgos apstākļos, ietekm ē lauksaimnieku adapt ācijas spējas. 
Izturētspēju nosaka šādi sociālekonomiskie faktori:  
– saimniecības pazīmes, piem ēram, ražošanas veids, saimniec ības lielums, saimniekošanas 
intensitātes pakāpe;  
– zemkopības un lopkop ības sistēmu daudzveid ība un tas, vai ir citi ien ākumu avoti, ne tikai 
lauksaimniec ība; 
– pieeja attiec īgai inform ācijai, prasm ēm un zināšanām par klimata tendenc ēm un adapt ācijas 
iespējām; tas, kā konsultat īvie dienesti pal īdz adaptēties; 
– vispārējā sociālekonomisk ā situācija, kas noz īmē, ka vissmag āk tiek skarti lauksaimnieki 
nomaļos lauku apvidos vai ar ierobežotiem resursiem; 
– piekļuve pieejamai tehnolo ģijai un infrastrukt ūras jauda.  
Paredzams, ka klimata p ārmaiņu nevien ādā ietekme padzi ļinās reģionālās atšķirības un 
saasinās ekonomisko nevienl īdzību starp Eiropas lauku re ģioniem. Ilg ākā laikā klimata rad ītās 
slodzes dēļ dažos ES re ģionos varam piedz īvot vēl lielāku lauksaimniec ības atstāšanu novārtā 
vai pat lauksaimniec ības zemju pamešanu, turpret ī citviet var ētu būt vērojama 
lauksaimniecisko apst ākļu uzlabošan ās un saimniec ību ienākumu palielin āšanās. Tas var ētu 
būtiski ietekm ēt ainavu un biolo ģisko daudzveid ību un tātad arī Eiropas re ģionu visp ārējo 
attīstību.  
2.5. Ietekme uz lauksamniec ību un nodrošin ātību ar pārtiku visā pasaulē  
Klimata p ārmaiņas ir vēl viens sarež ģīts faktors, kas j āņem vērā, cenšoties atrisin āt globālo 
uzdevumu — k ā kāpināt lauksaimniecisko ražošanu, lai neatpaliktu no prognoz ētā iedzīvotāju 
pieauguma, garant ēt nodrošin ātību ar pārtiku un lauku iedz īvotāju iztiku un iev ērot augstus 
vides aizsardz ības standartus vis ā pasaulē.  
Ekvatoram tuv ākajos reģionos, kur atrodas vairums jaunatt īstības valstu, pat neliels sasilšanas 
kāpums samazin ās ražas un izrais īs lielākas ražas sv ārstības, un tas var smagi ietekm ēt vietējo 
LV 6   LV nodrošinātību ar pārtiku. Negat īvo ietekmi uz lauksaimniec ības produktivit āti pastiprin ās 
aizvien biež ākas ekstrem ālas meteorolo ģiskas parādības. Tas savuk ārt palielin ās atkarību no 
pārtikas importa un to cilv ēku skaitu, kam draud bads.  
Turpretī reģionos tālāk no ekvatora prognoz ē ražības pieaugumu n ākamajās desmitgad ēs. 
Neraugoties uz re ģionālajām ražošanas izmai ņām, kopum ā pārtikas ražošana pasaul ē 
nākamajās divās vai trīs desmitgad ēs nebūs apdraud ēta, un prognoz ē, ka tā varēs apmierin āt 
augošo piepras ījumu pēc pārtikas, ko izraisa pasaules iedz īvotāju pieaugums. Tom ēr 
pašreizējās prognoz ēs ne vienm ēr pilnībā ir ņemti vērā riski, ko rada ekstrem ālas klimatisk ās 
parādības un kait ēkļu un slim ību uzliesmojumi, kuru rezult ātā klimata p ārmaiņu ietekme uz 
ražīgumu gan att īstītajās, gan jaunatt īstības valstīs var izrādīties negat īvāka, nekā pašlaik 
uzskata. Turkl āt šā gadsimta otraj ā pusē pasaules lauksaimniec ības produktivit āte var sākt 
mazināties. 
Lauksaimniecisk ās ražošanas potenci āla izmaiņas dažādos pasaules re ģionos un ekstrem ālu 
parādību biežuma pieaugums var izrais īt lielākas produkcijas sv ārstības, kas savuk ārt radīs 
lielākas cenu sv ārstības un pārmaiņas tirdzniec ības plūsmās.  
3. ES LAUKSAIMNIEC ĪBAS ADAPT ĀCIJA KLIMATA P ĀRMAIŅĀM 
Adaptīvie pasākumi lauksaimniec ībā ir ļoti dažādi, sākot ar tehnolo ģiskiem risin ājumiem un 
beidzot ar saimniekošanas vai strukt ūru pielāgošanu un politisk ām pārmaiņām, piemēram, 
adaptācijas plāniem. Īstermiņā, iespējams, būtu gana ar autonomiem adapt ācijas pasākumiem 
atsevišķu saimniec ību robežās, tomēr ilgākā laikā adaptācijai būs jāizpaužas k ā tehnoloģiskām 
un struktur ālām pārmaiņām. Tas noz īmē, ka būs vajadzīgas plānotas strat ēģijas, kas balst ītas 
uz vietējo un reģionālo apstākļu analīzi. 
3.1. Adaptācija saimniec ību līmenī  
Visā ES var nov ērot stādījumu, saimniekošanas pa ņēmienu un zemes izmantošanas 
pilnveidošanos, kas da ļēji ir reakcija uz klimata main ību. Šāda adaptācija saimniec ību līmenī 
ir ar mērķi paaugstin āt produktivit āti un darboties atbilst īgi pašreiz ējiem klimatiskajiem 
apstākļiem, un t ās pamatā ir lauksaimnieku pašreiz ējās zināšanas un pieredze. Tom ēr 
nākamajās desmitgad ēs nepietiks ar pašreiz ējo paņēmienu nelieliem piel āgojumiem. 
Iespējamie adaptācijas pasākumi  īsā līdz vidējā termiņā ir šādi:  
– lauku darbu (piem ēram, stādīšanas, sēšanas, apstr ādes) kalend āra maiņa;  
– tehniskie risin ājumi, piem ēram, augļudārzu aizsardz ība pret saln ām vai labākas ventil ācijas 
un dzesin āšanas sistēmas dzīvnieku novietn ēs; 
– tādu kultūru un šķirņu izvēle, kas lab āk piemērotas paredzamajam augšanas perioda 
ilgumam un ūdens pieejam ībai un kas ir rezistent ākas pret jaunajiem temperat ūras un 
mitruma apst ākļiem; 
– kultūru adaptācija, izmantojot esošo ģenētisko daudzveid ību un jaun ās iespējas, ko sniedz 
biotehnolo ģija; 
– kaitēkļu un slim ību kontroles efektivit ātes uzlabošana, izmantojot, piem ēram, labāku 
uzraudzību, diversific ētu augseku vai integr ētas augu aizsardz ības metodes; 
LV 7   LV – ekonomisk āka ūdens izmantošana, samazinot ūdens zudumus, uzlabojot ap ūdeņošanas 
paņēmienus un recikl ējot vai uzkr ājot ūdeni;  
– labāka augsnes apsaimni ekošana, uzlabojot ūdens notur ēšanas spēju, lai saglab ātu augsnes 
mitrumu, un ainavu p ārvaldība, piemēram, to ainavas iez īmju saglab āšana, kas nodrošina 
pajumti lauksaimniec ības dzīvniekiem; 
– pret karstumu iztur īgāku dzīvnieku š ķirņu introduc ēšana un to dz īvnieku bar ības 
pielāgošana, kuri pak ļauti termiskajam stresam. 
Šiem risin ājumiem katram atseviš ķi un kopā ņemtiem ir iev ērojams potenci āls neitraliz ēt 
klimata p ārmaiņu negatīvo ietekmi un izmantot to pozit īvo ietekmi. Daudzus no šiem 
adaptācijas pasākumiem lauksaimnieki var īstenot jau tagad vai tuv ākajā nākotnē, ja viņiem ir 
pietiekamas zin āšanas un nor ādījumi. Tom ēr lauksaimnieku l ēmumus ietekm ē ne tikai ar 
klimatu saist ītie riski, bet ar ī daudzi citi soci ālekonomiski un tirgus apsv ērumi.  
Izdzīvot augoš ās klimatisk ās mainības apstākļos būs grūtāk nekā pielāgoties tam, ka 
pakāpeniski main ās vidējie klimata parametri. Tas noz īmē, ka lielāka uzman ība būtu jāpievērš 
lauksaimniecisk ās ražošanas un saimniec ību ienākumu stabilit ātei un iztur ētspējai reģionos, 
ko klimata p ārmaiņas var ietekm ēt visnopietn āk. Var būt vajadzīga saimniecisk ās darbības un 
ienākumu avotu daž ādošana, fundament ālās saimniec ību strukt ūras izmai ņas un dažos 
gadījumos arī papildu ieguld ījumi. 
3.2. Adaptācija nozaru l īmenī 
Klimata p ārmaiņām pakāpeniski k ļūstot aizvien kras ākām, var pien ākt brīdis, kad ar 
autonomu adapt āciju saimniec ību līmenī nepietiek. Var b ūt vajadzīgi valsts iest āžu virzīti 
nozares m ēroga pretpas ākumi, kas piel āgoti reģionālās un viet ējās lauksaimniec ības 
daudzveid ībai, lai sekm ētu plašākas un saska ņotākas adapt ācijas darb ības un izvair ītos no 
nepareizas adapt ācijas, kam var b ūt nopietnas sekas no vides un ekonomisk ā viedokļa. 
Nacionālās un reģionālās adaptācijas strat ēģijas var nodrošin āt saskanīgu pamatu adapt ācijai. 
ES dalībvalstis pašlaik atrodas daž ādos nacion ālo adaptācijas strat ēģiju sagatavošanas un 
izstrādes posmos, tostarp attiec ībā uz lauksaimniec ību. Adapt ācijas strat ēģijas var vairot 
lauksaimnieku inform ētību par prognoz ētajām pārmaiņām, dot impulsu laic īgai darbībai un 
sekmēt pienācīgus pretpas ākumus un risin ājumus, kas b ūs lietderīgi ilgāku laiku. Soci ālajiem 
partneriem lauksaimniec ības nozar ē var būt svarīga loma, lai populariz ētu šādas adapt ācijas 
stratēģijas, tāpēc tiem jāiesaistās šajā procesā.  
Adaptācijas pasākumi nozaru l īmenī ir šādi:  
– apzināt mazaizsarg ātos apgabalus un nozares un izv ērtēt, kādas ir vajadz ības un izdev ības 
kultūru un šķirņu maiņai atkarā no klimatiskaj ām tendenc ēm;  
– atbalstīt pētniecību lauksaimniec ības jomā un izmēģinājumus, kuru m ērķis ir tādu kultūru 
selekcija un š ķirņu izveide, kas vislab āk piemērotas jaunajiem apst ākļiem;  
– palielināt adaptācijas spējas, vairojot izpratni un sniedzot b ūtisku inform āciju un 
konsultācijas par saimniekošanu; 
– palielināt ieguldījumus ap ūdeņošanas infrastrukt ūras un ūdens izmantošanas tehnolo ģiju 
efektivitātes uzlabošan ā, kā arī ūdenssaimniec ībā;  
LV 8   LV – izstrādāt apūdeņošanas pl ānus, kuru pamat ā ir rūpīgs novērtējums par to ietekmi, ūdens 
pieejamību nākotnē un daž ādu lietot āju vajadz ībām pēc ūdens, ņemot vērā, ka 
piedāvājumam un piepras ījumam jābūt līdzsvarā;  
– izstrādāt riska un kr īzes vadības mehānismus, lai p ārvarētu klimatisku par ādību izraisītās 
ekonomisk ās sekas. 
Plānošana un konsult ācijas nozares l īmenī ir vajadz īgas tāpēc, ka daži pas ākumi, lai 
pielāgotos jaunajiem klimatiskajiem apst ākļiem, var b ūt ļoti dārgi un pras īt lielus 
lauksaimnieku ieguld ījumus. T āpat daži adapt ācijas pas ākumi var pal īdzēt saglabāt 
lauksaimnieku ien ākumus ilg ākā perspekt īvā, tomēr īstermiņā ir saistīti ar lielāku risku. 
Piemēram, jaunu š ķirņu vai jaunu kult ūru izmantošanai var b ūt vajadzīgas specifiskas 
metodes vai tirgved ība, un būs vajadzīgs laiks to sekm īgai izstrādei.  
Adaptācijas plānošana nav viegls uzdevums, jo nav skaidr ības par klimatisko norišu att īstību 
un to specifisko ietekmi konkr ētā apvidū, tāpēc ir sarež ģīti noteikt, k ādas būtu optimālas 
pārmaiņas lauksaimniec ības sistēmās. Lai adapt ācijas plānošana b ūtu sekmīga, tā jāuzsāk 
laikus un tai j ābūt pietiekami elast īgai, lai būtu ievērotas iesp ējamās nenoteikt ības.  
4. KLP  UN ADAPT ĀCIJA 
Prognozētās klimata p ārmaiņas var ietekm ēt to, vai izdosies sasniegt KLP m ērķus — 
nodrošināt pietiekami daudz p ārtikas par sam ērīgām cenām, sekmēt lauksaimniec ības un 
lauku apgabalu dz īvotspēju un veicin āt videi nekait īgu saimniekošanu. Run ājot par ES 
lauksaimniec ības adapt āciju, galvenie m ērķi ir nodrošin āt izturētspēju klimata p ārmaiņu 
priekšā, lauksaimniec ības un lauku apvidu soci ālekonomisko dz īvotspēju un saskan ību ar 
vides aizsardz ības mērķiem.  
Pašreizējā KLP nodrošina element āru ienākumu droš ību lauksaimniekiem, k ā arī 
pamatprincipus dabas vides (kur ā norisinās lauksaimniecisk ā darbība) ilgtsp ējīgai pārvaldībai. 
Pāreja no atbalsta, kas saist īts ar produkciju, uz atsaist īto atbalstu dod iesp ēju 
lauksaimniekiem piem ēroties ārējām prasībām, tirgus sign āliem un noris ēm, kuru c ēlonis ir 
klimata p ārmaiņas. Lauku att īstības politika dod dal ībvalstīm iespēju izmantot virkni 
pasākumu, lai sniegtu m ērķtiecīgu atbalstu t ām darbībām, kas sekm ē adaptāciju klimata 
pārmaiņām. 
KLP „vesel ības pārbaude” ir v ēl viens solis ilgtsp ējīgas lauksaimniec ības virzien ā, īpašu 
vērību pievēršot klimata p ārmaiņu mazināšanai un adapt ācijai, ūdens resursu un biolo ģiskās 
daudzveid ības aizsardz ībai; ir pan ākta vienošan ās, ka šo m ērķu sasniegšana tiks finans ēta no 
lauku attīstībai domātajiem līdzekļiem. ES un t ās dalībvalstu uzdevums un izdev ība ir līdz 
2013. gada beig ām pēc iespējas prasm īgāk izmantot KLP instrumentus adapt ācijas atbalstam. 
5. ORIENTIERI ADAPT ĀCIJAS STRAT ĒĢIJAI LAUKSAIMNIEC ĪBĀ 
5.1. Dot priekšroku pas ākumiem, ko nen āksies nož ēlot  
Ņemot vērā lielo nenoteikt ību, visrentabl ākā pieeja ir dot priekšroku t ādiem adapt ācijas 
pasākumiem, ko v ēlāk nenāksies nož ēlot. Tie ir risin ājumi, kas pal īdzēs tikt gal ā ar ļoti 
dažādām iespējamām pārmaiņām un turkl āt dos arī labumu no soci ālekonomisk ā vai vides 
viedokļa. Lauksaimniec ības nozar ē tas nozīmē, ja ir jāpastiprina lauksaimniec ības sistēmu 
LV 9   LV izturētspēja, ilgtspējīgāk izmantojot dabas resursus, īpaši ūdeni un augsni. Aizsarg ājot dabas 
resursu b āzi, no kuras ir atkar īga lauksamniec ība, palielin āsies nozares iztur ētspēja klimata 
pārmaiņu priekš ā. Šādi pasākumi nodrošin ās, ka nākamajās desmitgad ēs pieņemtie 
pārvaldības lēmumi neapdraud iesp ējas pārvarēt potenciāli lielāku ietekmi v ēlāk.  
Kā norādīts Baltajā grāmatā „Adaptācija klimata p ārmaiņām — iedibinot Eiropas r īcības 
pamatprincipus”, ir j āizvērtē, kādas prasības ūdenssaimniec ībai ir cieš āk integrējamas 
attiecīgajos KLP instrumentos. Ar lauksaimniec ību saistītos adapt ācijas pas ākumus var 
arīdzan realiz ēt Ūdens pamatdirekt īvas un Plūdu direktīvas īstenošanas gait ā valstu līmenī. 
5.2. Stiprināt lauksaimniec ības kā ekosistēmu pakalpojumu nodrošin ātājas lomu 
Ņemot vērā prognoz ēto klimata p ārmaiņu ietekmi uz Eiropas hidrolo ģiskajām sistēmām, 
biotopiem un biolo ģisko daudzveid ību, ekosist ēmu saglab āšanai (prasm īgi apsaimniekojot 
lauksaimniec ības zemi) ir seviš ķi liela noz īme, lai uzlabotu kop ējo izturētspēju klimata 
pārmaiņu priekšā. Piemēram, lauksaimniec ību var izmantot sateces baseinu apsaimniekošan ā, 
biotopu un biolo ģiskās daudzveid ības aizsardz ībā, kā arī daudzfunkcion ālu ainavu 
saglabāšanā un atjaunošan ā. Cita starp ā sugu migr āciju var atvieglot, izveidojot dz īvās dabas 
koridoru t īklus lauksaimniec ības zemē, savukārt ganību zemes ūdens notur ēšanas spēju var 
izmantot, lai samazin ātu plūdu risku. Ir j āatzīst un jāstiprina lauksaimniec ības kā „zaļās 
infrastrukt ūras” nodrošin ātājas loma. 
Pašreizējie agrovides pas ākumi gan sekm ē šī mērķa sasniegšanu, ta ču ar tiem ne vienm ēr būs 
pietiekami, lai nodrošin ātu bioloģiskās daudzveid ības aizsardz ības apgabalu savstarp ējo 
savienotību. Tāpēc ir pamats dom āt, ka iesp ējas lauku att īstības pasākumus realiz ēt ne tikai 
atsevišķu lauku saimniec ību robežās, bet arī teritoriālā mērogā nāktu par labu sekm īgai 
adaptācijai. 
5.3. Stiprināt lauksaimniec ības infrastrukt ūras izturētspēju 
Lauksaimniec ība kā ražošanas sist ēma ir atkar īga no pamatl īdzekļiem (piem ēram, aprīkojuma, 
ēkām, tehnikas) un infrastrukt ūras, ko var ietekm ēt ekstrem ālas parādības. Šādu parādību 
izraisītie iespējamie ekonomiskie zaud ējumu var k ļūt par nopietnu probl ēmu nozarei, seviš ķi 
tāpēc, ka parasti lauksaimniec ības pamatl īdzekļu vērtība ir liela sal īdzinājumā ar gadā 
saražoto apjomu un saimniec ības ienākumiem. T āpēc jāturpina darbs pie prevent īvu 
pasākumu un re ģionālajām īpatnībām pielāgotu instrumentu izstr ādes, lai pārvarētu iespējamo 
kaitējumu.  
5.4. Veidot siner ģiju starp adapt ācijas un klimata p ārmaiņu mazin āšanas 
pasākumiem  
Lauksaimniecisk ās darbības rada daudz sl āpekļa oksīda un met āna emisiju, kas sekm ē globālo 
sasilšanu. Eiropas Savien ībā lauksaimniec ības nozare var dot savu artavu klimata p ārmaiņu 
mazināšanā ar emisiju samazin āšanu, atjaunojam ās enerģijas un bioproduktu ražošanu un 
oglekļa uzglabāšanu lauksaimniec ības zemē.  
Lai risinātu divējādo uzdevumu samazin āt SEG emisijas, vienlaikus piem ērojoties klimata 
pārmaiņām, ir jānodrošina p ēc iespējas lielāka sinerģija starp adapt ācijas un mazin āšanas 
pasākumiem. J āapzina un j āveicina pas ākumi, kas sniedz ieguvumus ar ī no emisiju 
samazināšanas un lauksaimniec ības izturētspējas palielin āšanas viedok ļa. Pie tādiem pieder, 
piemēram, augsnes un zemes apstr ādes paņēmieni, lai saglab ātu un palielin ātu organisk ā 
oglekļa saturu augsn ē, un gan ību aizsardz ība un apsaimniekošana. Biolo ģiskai 
LV 10   LV lauksaimniec ībai ir klimata p ārmaiņu mazināšanas potenci āls, jo tai rakstur īga efektīva 
barības vielu aprite un augsnes apsaimniekošana; t ā kā bioloģiskā lauksaimniec ība parasti 
nozīmē arī lielāku daudzveid ību un plaš ākas zināšanas par lauku saimniec ības ekosist ēmas 
funkcionēšanu, ir pamats dom āt, ka tai var ētu būt lielāka klimata p ārmaiņu izturētspēja.  
Lemjot, k ādi ir piem ērotākie pasākumi, jāapsver iesp ējamās pretrunas starp m ērķiem, un 
dažos gad ījumos, iesp ējams, nāksies izvēlēties mazāko ļaunumu. Šo pas ākumu īstenošanai 
dalībvalstis var izmantot lauku att īstības fondus.  
5.5. Uzlabot lauksaimnieku piel āgošanās spēju 
Palielināt lauksaimnieku adapt ācijas spējas ir nepieciešams priekšnosac ījums ilgtsp ējīgai 
adaptācijai lauksaimniec ībā. Galvenais pa ņēmiens, kā radīt motivāciju un gatav ību adaptēties, 
ir nodrošin āt lauksaimniekus un laukstr ādniekus ar inform āciju un konsult ācijām par klimata 
jautājumiem. Var izmanot daž ādus līdzekļus, piemēram, īpašus kursus, specializ ēto presi, 
sakaru tehnolo ģijas. Tāpat ir svar īgi klimata p ārmaiņu tematu iek ļaut jauno lauksaimnieku, 
laukstrādnieku un m ācekļu izglītības programm ās. Var izveidot lauku konsultat īvos dienestus, 
lai izplatītu konkrētam reģionam noder īgu inform āciju un praktiskus adapt ācijas risin ājumus, 
un tādējādi pilnveidotu lauksaimnieku prasmes pien ācīgi rīkoties, sastopoties ar p ārmaiņām 
nākotnē.  
Pasākumi, kas pie ņemti saska ņā ar KLP „vesel ības pārbaudi”, paver v ēl citas iesp ējas, 
piemēram, izmantot lauku att īstības politiku, lai finans ētu izplatīšanas un m ācību programmas 
un izmantotu lauku konsultat īvos dienestus. 
5.6. Sekmēt sadarbību starp dal ībvalstīm 
Jāsekmē nacionālu un re ģionālu programmu izveide un refleksija politisk ā līmenī par 
adaptāciju klimata p ārmaiņām. Inform ācijas apmai ņa dalībvalstu starp ā (par pieej ām, pieredzi 
un paraugpraksi) par adapt ācijas iesp ējām lauksaimniec ības nozar ē ļaus ātrāk izstrādāt tādu 
saimniekošanas praksi un ražošanas sist ēmas, kas vislab āk piemērota gaidāmajām klimata 
pārmaiņām. Līdz 2009. gada beig ām tiks izveidota tehniska darba grupa lauksaimniec ības 
jautājumos, kas pal īdzēs Ietekmes un adapt ācijas virz ības grupai, kuras izveide ierosin āta 
Baltajā grāmatā. 
Īstenojot Komisijas iniciat īvu izveidot inform ācijas centraliz ācijas meh ānismu, kas b ūtu 
platforma inform ācijas apmai ņai par klimata p ārmaiņu ietekmi un ievainojam ību, būtu īpaši 
jāparedz iesp ēja apmain īties ar inform āciju par dal ībvalstu sasniegumiem, projektu 
rezultātiem un paraugpraksi lauksaimniec ības nozar ē.  
5.7. Intensific ēt pētniecību par klimatu un lauksaimniec ību  
Adaptācijas plānošana lauksaimniec ības nozar ē nevar balst īties tikai uz zin āšanām par klimata 
tendencēm pasaulē — ir vajadz īga sīka inform ācija par ietekmi re ģionālā mērogā un jēgpilns 
izvērtējums par adapt ācijas iesp ējām un to lietder ību vietējā un saimniec ību līmenī. Tāpēc ir 
ļoti svarīgi pilnveidot un nosl īpēt telpisko un laicisko m ērogu, ko izmanto nov ērtējumos par 
prognozēto klimata p ārmaiņu ietekmi un ievainojam ību, un paplašin āt izpratni par 
lauksaimniec ības un klimata mijiedarb ību. Nesenaj ā Komisijas pazi ņojumā "Ceļā uz 
saskaņotu stratēģiju Eiropas Lauksaimniec ības pētniecības programm ā"2 izklāstīts, kādas ir 
                                                 
2 COM(2008) 862 "Ce ļā uz saskaņotu stratēģiju Eiropas Lauksaimniec ības pētniecības programm ā". 
LV 11   LV ES pētniecības un inov āciju vajadz ības un virzieni klimata p ārmaiņu jomā, tostarp saist ībā ar 
lauksaimniec ības nozari. Lauksaimniec ības zinātniskās pētniecības pastāvīgā komiteja atzina, 
ka klimata p ārmaiņas ir priorit āra joma un ka Eiropas l īmenī šāda pētniecība ir ļoti 
nekoordin ēta. Ir izveidota nacion ālo programmu vad ītāju darba grupa, lai izv ērtētu, kā klimata 
pārmaiņas ietekm ē lauksaimniec ību un kā lauksaimniec ība var piem ēroties šīm sekām un tās 
mazināt. 
Turklāt lauku apvidus apdraud liel āki klimatiskie riski; t ā kā liela daļa Eiropas lauku apvidu 
no ekonomisk ā viedokļa ir daudzfunkcion āli, ir svarīgi, lai būtu vienota izpratne par klimata 
pārmaiņu ietekmi uz lauku ekonomiku un sabiedr ību. Tāpēc jāpastiprina soci ālekonomiski 
pētījumi par klimata probl ēmām un to ietekmi uz lauku ilgtsp ējību. 
Klimata p ārmaiņu kontekst ā aizvien liel āku nozīmi iegūst vajadz ība pēc pastāvīgiem 
pētījumiem lauksaimniec ības jomā gan ES, gan valstu l īmenī, piemēram, par t ādu kultūru, 
šķirņu un ganāmpulku izveidi, kas lab āk piemēroti apstākļiem nākotnē. Arī klimata p ārmaiņu 
mazināšanā noderēs pētniecība, lai izstr ādātu piemērotas un l ētas tehnolo ģijas un inov ācijas. 
Tuvojas Sept ītās pētniecības pamatprogrammas pagaidu izv ērtēšana, un t ā ir izdevība apsvērt 
tematisko priorit āšu sakārtojumu p ēc nozīmības un šādā kontekstā aplūkot atbalstu p ētniecībai 
klimata un lauksaimniec ības jomās. 
Svarīgs uzdevums ir ņemt vērā ne tikai dabaszin ātņu un lauksaimniec ības zinātņu atklājumus, 
bet arī lauksaimnieku viet ējās zināšanas, lai izstr ādātu pamatīgas adapt ācijas strat ēģijas, kas, 
neraugoties uz klimatisko un soci ālekonomisko scen āriju dažādību, var l īdz minimumam 
samazināt klimata p ārmaiņu negatīvo ietekmi. Šaj ā gadījumā var lieti noder ēt saimniec ību 
konsultatīvā sistēma. 
Tikpat svar īgi ir palielin āt reģionālo institūciju iespējas izmantot piem ērotus instrumentus 
cīņai ar klimata p ārmaiņām. Partner ības starp valstu un re ģionālām pētniecības iestādēm, 
konsultatīvajiem dienestiem un soci ālajiem partneriem lauksaimniec ības nozar ē, kā arī tādu 
reģionālu tīklu izveide, kas sniedz inform āciju lauku iedz īvotājiem, pal īdzēs izveidot 
konkrētajai vietai piem ērotu stratēģiju.  
5.8. Ievainojam ības rādītāju izveide  
Varētu izpētīt iespēju izveidot specifiskus r ādītājus lauksaimniec ības nozar ē, piemēram, 
adaptācijas spējas un ievainojam ības indeksu. Ievainojam ība jeb vājās vietas jāapzina maz ā 
teritoriālā mērogā, balstoties uz inform āciju par pašreiz ējo jutību pret klimata main ību un 
dabas katastrof ām, kā arī laikapst ākļu režīma izmai ņu scenārijiem. Lai izveidotu 
ievainojam ības rādītāju, kas ietvertu ar ī adaptācijas spējas aspektu, b ūs vajadzīga daudzpus īga 
pieeja, kur ā ņemti vērā klimatiski, vides un soci ālekonomiskie faktori. 
6. SECINĀJUMI  
Lauksaimniekiem n āksies piel āgoties klimata p ārmaiņām, un taj ā pašā laikā viņiem būtu 
jāsamazina saimniec ības radītās siltumn īcefekta g āzu emisijas un j āuzlabo saimniekošanas 
ekoloģiskie rādītāji. Ir jāizstrādā visaptveroši un past āvīgi pilnveidojami pretpas ākumi 
klimata p ārmaiņām, lai saglab ātu ES lauksaimniec ības izturētspēju un konkur ētspēju, lai 
lauksaimniec ība arī turpmāk mūs nodrošin ātu ar kvalitat īvu pārtiku un vides un ainavu 
pakalpojumiem un lai t ā sekmētu ilgtspējīgu attīstību ES lauku apvidos. Klimata p ārmaiņas ir 
vēl viens sarež ģīts faktors, kas j āņem vērā, rūpējoties par nodrošin ātību ar pārtiku. 
LV 12   LV Adaptācija ir ilglaic īgs process, kas n ākamajās desmitgad ēs attīstīsies atbilst īgi klimatiskaj ām 
tendencēm un balst īsies uz aizvien plaš āku zināšanu un praktiskas pieredzes b āzi. Tāpēc ir 
svarīgi ciešāk iesaistīt lauksaimniekus diskusij ā par adapt ācijas vajadz ībām un labas prakses 
apmaiņā, jo viens no galvenajiem adapt ācijas elementiem ir p ārmaiņas vienas saimniec ības 
robežās. 
Kad pēc 2013. gada tiks p ārskatīta kopējā lauksaimniec ības politika, b ūs jāizvērtē, kā panākt 
lauksaimniec ības un lauku apvidu adapt ācijai labv ēlīgus nosac ījumus. Efekt īva adaptācija un 
tādu jaunu tehnolo ģiju ieviešana, kas sekm ē gan klimata p ārmaiņu mazināšanu, gan 
lauksaimniec ības dzīvotspēju ilgtermi ņā nozīmē, ka būs vajadzīgi tādi ieguld ījumi un 
plānošana, kas t ālu pārsniedz atseviš ķu saimniec ību iespējas. Tāpēc jāiesaistās arī varas 
iestādēm — tām jāatbalsta un j āsekmē adaptācija klimata p ārmaiņām.