LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 57/24

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

2013/C 57/10

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (2)

“LIETUVIŠKAS VARŠKĖS SŪRIS”

EK Nr.: LT-PGI-0005-0853-28.01.2011

AĢIN ( X ) ACVN ( )

1. Nosaukums:

“Lietuviškas varškės sūris”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts:

Lietuva

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts:

3.1. Produkta veids:

1.3. grupa. Siers

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas nosaukums (1):

“Lietuviškas varškės sūris” ir nenogatavināts skābpiena siers, kam ir trīsstūrveida prizmas forma ar noapaļotiem stūriem un kura resnākajā galā ir siera maisa mezgla nospiedums. To var patērēt svaigu, kūpinātu, ceptu vai žāvētu. Sieru izgatavo pēc senas metodes, kurā piena sarecināšana notiek, izmantojot tikai pienskābo baktēriju ierauga kultūru, neizmantojot fermentus. Sieram raksturīgo formu iegūst, siera graudus ar rokām iepildot tradicionālajos trīsstūrveida siera maisos, ko aizsien ar mezglu platākajā galā, un presējot. Garšaugus un/vai sāli var pievienot un var nepievienot. Siera izmērs atkarīgs no tā paredzētā lietojuma un var svārstīties no dažiem simtiem gramu līdz 5 kg vai vairāk. Sieru gatavo bez piedevām, aromatizētājiem un krāsvielām.

Īpašības

Krāsa. Svaigo un žāvēto sieru krāsa ir balta līdz iedzeltena. Ceptais siers ir iedzeltens līdz brūngans, tā ārējā virsma var būt klāta ar garšvielām un/vai garšaugiem, un šķērsgriezums ir balts līdz iedzeltens. Kūpinātā siera ārējā virsma ir tumši dzeltena līdz brūna, bet šķērsgriezums ir balts līdz dzeltens.

Konsistence. Svaigais siers ir mīksts, viendabīgs un diezgan blīvs, var drupt griežot; ceptais siers ir viendabīgs, blīvs un nedaudz elastīgs, bet kūpinātais siers ir viendabīgs, blīvs un drupans. Žāvētais siers ir viendabīgs, ciets, grūti griežams un laužot drūp. Ja siers izgatavots ar garšvielām, tās var būt sadalītas nevienmērīgi.

Smarža un garša: izteikta pienskāba garša ar nedaudz samanāmu pievienoto garšvielu (ķimenes, sāls utt.) garšu un smaržu. Kūpinātajam sieram ir arī jūtama kūpinājuma smarža un garša.

Fizikālās un ķīmiskās īpašības:

— atkarībā no sastāva “Lietuviškas varškės sūris” tauku saturs var būt 7–25 masas % vai zems tauku saturs (līdz 0,5 masas %),

— sausnas saturs ir atkarīgs no siera tauku satura un tā turpmākas apstrādes. Tam jābūt vismaz 31 % svaigos, ceptos un kūpinātos sieros un vismaz 67 % žāvētos sieros,

— aktīvais skābums PH ir vismaz 4,3 %.

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem):

— govs piens,

— mezofilo pienskābo baktēriju ierauga kultūras,

— sāls,

— Lietuvā tradicionāli audzēti garšaugi (ķimenes, ķiploki, piparmētra utt.).

Izejvielas, ko izmanto “Lietuviškas varškės sūris” ražošanai, var būt arī no apgabaliem, kas atrodas ārpus noteiktā ģeogrāfiskā apgabala.

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem):

Attiecībā uz izcelsmi nav īpašu kvalitātes prasību vai ierobežojumu.

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā:

“Lietuviškas varškės sūris” ražošanas posmi:

— piena normalizācija, pasterizācija, dzesēšana un recināšana,

— sūkalu atdalīšana,

— siera graudu pašpresēšana,

— siera formas veidošana un siera presēšana: siera graudu masu ar rokām iepilda mazos trīsstūrveida maisos, kas izgatavoti no plānas, austas drānas (siera drāna). Maisus aizsien ar mezglu platākajā galā. Tad tos presē, izmantojot presi vai spiedi, līdz tiek iegūta atbilstošā mitruma pakāpe,

— siera apstrāde: izveidoto sieru atdzesē līdz 6–12 °C un izņem no siera maisa. Ja gatavo kūpinātu, ceptu vai žāvētu sieru, sieru attiecīgi kūpina, cep vai žāvē pēc atdzesēšanas. Ja gatavo ceptu sieru ar garšvielām, sieru pirms cepšanas ieziež ar garšvielu un sāls maisījumu un atstāj vismaz 12 stundas telpā ar temperatūru 10–20 °C.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai u.c.:

“Lietuviškas varškės sūris” iepako ražošanas vietā, jo tas ir drupans, it īpaši svaigais siers, un grūti sagriežams, tāpēc transportēšana uz citu vietu, lai to iepakotu, varētu bojāt tā izskatu un kvalitāti. Turklāt tā glabāšanas laiks ir īss un pastāv risks saindēties ar baktērijām.

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai:

Ražotāji, kuri izgatavo “Lietuviškas varškės sūris” saskaņā ar publicētajām šā produkta specifikācijām, marķēšanā, reklamēšanā un tirgošanā drīkst izmantot nosaukumu “Lietuviškas varškės sūris”.

Uz etiķetes jānorāda:

— konkrētā ražotāja nosaukums,

— tauku saturs siera masas procentos vai norāde “liesais” (zems tauku saturs),

— vārdi “aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” un/vai ES simbols.

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija:

Ģeogrāfiskais apgabals, uz ko attiecas pieteikums, ietver visu Lietuvas Republiku. Visā norādītajā apgabalā “Lietuviškas varškės sūris” gatavoja un vēl joprojām gatavo tradicionālā veidā, savukārt apkārtējos reģionos šādu sieru izgatavo tikai atlikušajos Lietuvas “anklāvos” Baltkrievijā. Šā īpašā produkta, kas kopš seniem laikiem ir ražots tikai Lietuvā un ir zināms visā valstī, rašanās ir piedēvējama Lietuvas ģeogrāfiskajai atrašanās vietai un iedzīvotāju dzīvesveidam.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu:

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika:

Lietuva ir maza valsts, kuras platība ir tikai 65 300 km2, proti, līdzīga dažu dalībvalstu reģionu izmēriem. Sieru sauc par “Lietuviškas varškės sūris”, jo tam ir senas lietošanas tradīcijas visā Lietuvā.

Lietuvā dominēja naturālās saimniecības (industrializācija notika vēlu), kas nozīmēja, ka lauku iedzīvotāju uztura pamatā bija un joprojām ir graudaugi un piena produkti.

Skābpiena sieru Lietuvā gatavoja jau viduslaikos, un rakstītos avotos tas ir minēts muižu inventāros jau 16. gadsimtā. Pēc ēdiena gatavošanas maizes krāsnī – kad krāsns bija nedaudz atdzisusi – tajā ielika podu ar skābu pienu un atstāja, līdz uz tā virsmas uzpeldēja porains dzeltens olbaltums. Pēc tam podu izņēma no krāsns un tā saturu ielika trīsstūrveida maisā (siera maiss), kuru pakāra, lai notecinātu sūkalas. Tad notecināto siera graudu masu presēja īpašās presēs vai novietoja uz cietas virsmas (piemēram, uz galda, sola vai citas horizontālas virsmas), uzlika tam virsū dēli un piespieda ar akmeni. Rudenī un pavasarī, kad laiks bija mitrs, skābpiena siera virsma bieži vien pārklājās ar gļotām vai pelējumu, tādēļ uzglabāšanas nolūkā sieru viegli apcepa mēreni siltā krāsnī vai arī kūpināja. Skābpiena sieru, kas paredzēts ilgākai uzglabāšanai, kaltēja.

5.2. Produkta specifika:

Pateicoties tā īpašībām un vienlaikus vienkāršajam ražošanas procesam, kurā nav nepieciešams ne siera ferments, ne nogatavināšana, bet tikai piena recināšana un siera graudu presēšana, un tam, ka iegūto sieru var sālīt un pēc tam žāvēt, kūpināt vai cept, “Lietuviškas varškės sūris” ļāva viensētās dzīvojošajiem iedzīvotājiem izveidot krājumus ziemai, kad govis parasti bija ciet.

“Lietuviškas varškės sūris” vienreizīguma pamatā ir tā tradicionālā, ļoti darbietilpīgā ražošanas metode, kura gandrīz nav mainījusies līdz šai dienai. Pamatizejvielas, ko izmanto tā ražošanā, ir pasterizēts govs piens un mezofilo pienskābo baktēriju ierauga kultūras, kas tam piešķir pienskābu garšu. Siera graudu masu ar rokām iepilda tradicionālajos plānajos, austajos trīsstūrveida maisos, kuru platāko galu aizsien ar mezglu, tādējādi izveidojot siera specifisko formu, proti, trīsstūrveida prizmas formu ar noapaļotiem stūriem, savukārt uz siera virsmas paliek drānas nospiedums ar krokām tajās vietās, kur drāna bija sasieta mezglā. Siera maisa forma ir trīsstūrveida arī tāpēc, ka svaigs “Lietuviškas varškės sūris” ir drupans un to ir vieglāk izņemt veselu no trīsstūrveida siera maisa nekā no jebkuras citas formas maisa. “Lietuviškas varškės sūris” ir Lietuvas kulinārijas un nacionālā mantojuma un tēla neatņemama sastāvdaļa.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN):

Saiknes starp “Lietuviškas varškės sūris” un ģeogrāfisko apgabalu pamatā ir siera reputācija, par kuru var spriest pēc literārajiem avotiem, pavārgrāmatām un tā popularitātes ikdienā, svētku reizēs un Lietuvas reprezentācijas pasākumos.

Lietuvā strādājošais protestantu priesteris Teodors Lepners 1690. gadā, rakstot par Lietuvas pārtiku un dzērieniem savā grāmatā Der Preusche Littauer (Prūsijas lietuvietis), iekļāva šādu “Lietuviškas varškės sūris” aprakstu: “Sieru viņi gatavo šādi: ieliek labi sasālītu siera graudu masu drānā, ietin to, lai notecinātu sūkalas, un pakar klētī, lai sacietē. Pēc tam sieru ēd sagrieztu gabalos un piedāvā viesiem. Viņiem tas garšo tā, it kā tas būtu labākais Holandes siers.” Aptuveni 300 gadus vēlāk Viļus Purona grāmatā Nuo mamutų iki cepelinų (No mamutiem līdz kartupeļu klimpām) (1999. g.) iekļauts šāds apraksts: ““Lietuviškas varškės sūris” ražoja un patērēja visā Lietuvā (ne tikai vienā etnogrāfiskajā apgabalā), bet mūsu kaimiņi rija siekalas un lūdza mums siera recepti. Mūsu “Lietuviškas varškės sūris” – ar ķimenēm, svaigs vai kaltēts – mūsdienu veikalu skatlogos gandrīz nav mainījies kopš tā laika.”

“Lietuviškas varškės sūris” receptes bija publicētas pirmajā recepšu grāmatā lietuviešu valodā Lietuvos gaspadinė arba pamokinimai kaip prigulinčiai suvartoti dievo dovanas (Lietuvas mājsaimniece jeb pamācības par to, kā vislabāk izmantot Dieva dāvanas), kas iznāca Tilzītē 1893. gadā, un Šeimininkėms vadovėlis (Mājsaimnieces rokasgrāmata), kas publicēta Sejni 1911. gadā. “Lietuviškas varškės sūris” ir aprakstīts arī piena nozares speciālistiem paredzētajā literatūrā, piemēram, Svarbesniais pieno produktų gamybos klausimais nurodymų ir instrukcijų rinkinys (Norāžu un instrukciju kopums par svarīgākajiem jautājumiem piena produktu ražošanā), ko 1947. gadā publicēja Pienocentras (Piena pārstrādes kooperatīvu centrālā savienība), un grāmatā Pieno produktų pardavimas ir vartojimas (Piena produktu pārdošana un patēriņš), kas publicēta Viļņā 1958. gadā. Šo siera veidu, kas pazīstams kā “Lietuvas siers”, rūpnieciski sāka ražot 19. gadsimta beigās. Piena pārstrādes uzņēmumos siera ražošanas process ir mehanizēts, tomēr siera graudu masu siera maisos vēl joprojām pilda ar rokām un maisus aizsien ar rokām tieši tā, kā tas ticis darīts daudzus gadsimtus. Gatavojot sieru mājās, vēl šodien izmanto preses, kas izgatavotas pēc senā parauga.

Lietuvā “Lietuviškas varškės sūris” joprojām ir neatņemama rituāla sastāvdaļa dažādos saviesīgos pasākumos, kristībās, kāzās un citās ģimenes svinībās, un tā ir lieliska dāvana. Tas ir arī neatņemama ikdienas dzīves sastāvdaļa. Lietuvā ir ierasts ēst “Lietuviškas varškės sūris” svaigo sieru vienu pašu, ar ievārījumu vai medu, vai uz sviestmaizes; cepto un kūpināto sieru ēd pie alus vai gira (kvass), savukārt žāvēto sieru ierasts ņemt līdzi izbraucienos vai garākos ceļojumos. Parasti svētkiem tiek izgatavots liels “Lietuviškas varškės sūris”. Dziesmu svētkiem 2007. gadā Ukmerģes pienotava izgatavoja sieru, kas svēra 99 kg. Lielākais kūpinātais “Lietuviškas varškės sūris”, kas svēra 12 kg, tika izgatavots Biržu rajonā 2009. gadā par godu vasaras saulgriežiem. Tā izgatavošanai izmantoja 105 litrus piena, un to kūpināja īpašā krāsnī veselas divas dienas. Kāzās galda dekorēšanai vedējmāte atnes lielu, garšīgu, svaigu “Lietuviškas varškės sūris”, savukārt līgava par jaunā pāra modināšanu ar mūziku kāzu otrajā dienā muzikantiem pasniedz žāvēto “Lietuviškas varškės sūris”, kas ir pāra tuvības un noturības simbols.

Kopš 2006. gada Rokišķu muižā izvietotajā muzejā notiek izglītojoša programma ar nosaukumu “Sūrio kelias” (siera ceļš). Katru gadu aptuveni 6 000 apmeklētāju uzzina par “Lietuviškas varškės sūris” senajām gatavošanas metodēm, aplūko etnogrāfiskos piederumus un nogaršo dažādus sierus. “Lietuviškas varškės sūris” guva lielu popularitāti apmeklētāju vidū starptautiskajā izstādē “Zaļā nedēļa 2009”, kas notika Berlīnē.

Sierdaru pieredze, zināšanas un prasmes, kas attīstītas gadsimtu gaitā, ir ļāvušas pielāgot ražošanas procesu mūsdienu apstākļiem, saglabāt siera īpašo formu un garantēt kvalitāti.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 (3) 5. panta 7. punkts)

http://www.zum.lt/index.php?-1085950496

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.

(2) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp. Aizstāta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 21. novembra Regulu (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām.

(3) Sk. 2. atsauci.