LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 48/87

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “ES un Kanādas attiecības” (pašiniciatīvas atzinums)

2011/C 48/16

Ziņotājs: RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2009. gada 26. februārī saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“ES un Kanādas attiecības”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2010. gada 3 septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 465. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 15. un 16. septembrī (… 16. septembra sēdē), vienprātīgi pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Eiropas un Kanādas pilsoniskajai sabiedrībai ir kopīgas vērtības — tostarp saimnieciskās vērtības —, kas 21. gadsimtā veido to sabiedrības identitātes pamatu. Šo vērtību kopīga apzināšanās un izmantošana var sniegt pievienoto vērtību Eiropas Savienībai un Kanādai un līdz ar to arī visai starptautiskajai sabiedrībai.

1.2. Tāpēc Kanādai jākļūst par svarīgu ES partneri. Pašreizējās attiecības ir atbilstošas, taču tās varētu raksturot kā pieticīgas. Tādēļ EESK atzinīgi vērtē to, ka sāktas sarunas par visaptverošu ekonomikas un tirdzniecības nolīgumu. Minētais nolīgums vieš cerības ne tikai saistībā ar turpmākajām ES un Kanādas attiecībām, bet arī transatlantiskajām attiecībām plašākā izpratnē. Jāpatur prātā, ka ASV un Kanāda, tāpat kā Meksika, ir Ziemeļamerikas brīvās tirdzniecības līguma (NAFTA) parakstītājas valstis, tādējādi Kanāda varētu pavērt vērā ņemamu iespēju iekļūt ASV tirgū.

1.3. EESK ļoti atzinīgi vērtē 2010. gada 6. maijā notikušās ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksmes rezultātus. Komiteja ir gandarīta, ka augstākās amatpersonas apņēmušās atrisināt domstarpības par vīzu izsniegšanu, un uzskata, ka Kanādas nodoms pārskatīt savu patvēruma politiku būs pozitīvs solis, lai visi ES pilsoņi varētu vieglāk saņemt vīzas atbilstīgi pilnībā abpusējam režīmam.

1.4. Tādējādi EESK uzskata, ka, lai nolīguma veiksmīga piemērošana būs atkarīga no tā, vai tajā paredzēta īpaša kārtība attiecībā uz provinču, teritoriju un pilsoniskās sabiedrības līdzdalību un piekrišanu. Viens no svarīgākajiem ES interesējošiem jautājumiem ir publiskā iepirkuma tirgu atvēršana. Kanādas provincēm šajā ziņā ir ļoti plašas pilnvaras, tāpēc tām jāpiedalās sarunās, kad tiek apspriests minētais aspekts. Ņemot vērā daudzo ekonomikas un sociālās jomas dalībnieku atšķirīgo nostāju šai jautājumā, EESK uzskata, ka ļoti vajadzīga sarunās būs arī sociālo partneru aktīva līdzdalība.

1.5. EESK atbalsta Eiropas Parlamenta iesaistīšanos minētajā procesā, nodrošinot atbilstošu uzraudzību un informāciju visā sarunu gaitā, ne tikai apstiprinot un ratificējot nolīguma galīgo redakciju, kā tas paredzēts Lisabonas līgumā.

1.6. Lai cita starpā sekmētu ES un Kanādas tiesiskā regulējuma konverģenci, pēc nolīguma noslēgšanas ES un Kanādas Apvienotajai sadarbības komitejai būtu jāpilda funkcijas, kas līdzīgas tām, ko veic ES un ASV Transatlantiskā ekonomikas padome.

1.7. Eiropas Savienībai sarunās jāpanāk, lai nolīgums būtu visaptverošs un attiektos uz visiem ES un Kanādas tirdzniecības attiecību aspektiem, arī uz publisko iepirkumu. Šajā saistībā ir steidzami jārisina jautājumi par šķēršļiem, ar kuriem faktiski saskaras uzņēmumi, un tāpēc ir jāsaskaņo tiesiskais regulējums un jālikvidē tie šķēršļi, kas nav saistīti ar tirdzniecību.

1.8. Nolīguma darbības jomā jāietver arī vides un ilgtspējīgas attīstības jautājumi.

1.9. EESK uzskata, ka ne ES, ne Kanāda nevar atļauties neizmantot iespēju veidot ciešākas attiecības, jo tās dotu labumu abām sabiedrībām. Tādēļ abām pusēm jāturpina atklāts dialogs ar organizētas pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem ne tikai sarunu laikā, bet arī, lai uzraudzītu un veicinātu gaidāmā nolīguma īstenošanu un tās rezultātus.

1.10. Saistībā ar nolīgumu EESK ierosina ES un Kanādai izveidot apvienotu konsultatīvu organizētas pilsoniskās sabiedrības struktūru, kura konsultētu topošo apvienoto struktūru — nolīguma politisko virzītāju —, un varētu izstrādāt atzinumus par tās veiktajām konsultācijām jautājumos, kas saistīti ar nolīguma darbības jomu. Šādu konsultatīvo komiteju varētu veidot pēc citu pilsoniskās sabiedrības apvienoto konsultatīvo komiteju parauga, un visnesenākais piemērs ir saskaņā ar ES un Centrālamerikas 2010. gada asociācijas nolīgumu izveidotā apvienotā konsultatīvā komiteja.

2. Ievads.

2.1. Eiropas Savienības (ES) un Kanādas attiecības Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) analizēja 1996. gadā (1). Kopš tā laika bijuši daudzi notikumi, kas mainījuši minēto attiecību kontekstu, tāpēc radusies vajadzība pēc jauna atzinuma.

2.2. Eiropas un Kanādas pilsoniskajai sabiedrībai ir kopīgas vērtības, kas 21. gadsimtā veido to sabiedrības identitātes pamatu. Šo vērtību kopīga apzināšanās un izmantošana var sniegt pievienoto vērtību Eiropas Savienībai un Kanādai un līdz ar to arī visai starptautiskajai sabiedrībai tādos aspektos kā ekonomika, vides politika, drošība un imigrācija u.c. Vēlams arī paplašināt daudzpusējo sadarbību, piemēram, ekonomikas pārvaldībā, klimata pārmaiņu jautājumos un konfliktu risināšanā.

2.3. Daudzas abu pušu tautsaimniecības nozares ir savstarpēji papildinošas, un ekonomikā abām ir kopīgas vērtības; tas varētu atvieglot nolīguma noslēgšanu. Prāgā 2009. gada 6. maijā notika ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksme, kuras galvenais rezultāts bija tas, ka tika sāktas sarunas par abpusēju visaptverošu ekonomikas un tirdzniecības nolīgumu jeb CETA (Comprehensive Economic and Trade Agreement).

2.4. EESK atzinīgi vērtē nolīguma sarunu sākšanu un izsaka cerību, ka nolīgums iezīmēs jaunu attīstības posmu ES un Kanādas attiecībās un veicinās abpusēji izdevīgu sadarbību. Vienlaikus tas būs skaidrs signāls starptautiskajai sabiedrībai, ka ne ES, ne Kanāda neatbalsta protekcionismu pašreizējās ekonomikas un finanšu krīzes apstākļos. Turklāt nav iedomājams, ka transatlantiskās attiecības būtu iespējams padarīt dinamiskākas bez Kanādas pilnvērtīgas līdzdalības.

2.5. Jānorāda, ka nolīgums pēc tā noslēgšanas kļūs par pirmo kopš zināma laika parakstīto tirdzniecības nolīgumu, ko noslēgusi grupa valstu, kuras lielākoties ir ESAO valstis un kurām ekonomiskās izaugsmes un darba vietu izveides jautājums ir vienādi svarīgs. Tāpēc jācer, ka nolīgums kļūs par stingru pamatu, pirmkārt, ilgtspējīgai ekonomikas, sociālajai un vides attīstībai un, otrkārt, konsultācijām ar pilsonisko sabiedrību un tirdzniecības nolīguma īstenošanas uzraudzībai.

3. Pilsoniskā sabiedrība Kanādā.

3.1. Attiecībā uz apspriešanos ar pilsonisko sabiedrību Kanādas sistēma atšķiras no Eiropas sistēmas. Pēc ad hoc principa ar pilsonisko sabiedrību apspriežas gan abas parlamentārās komitejas, gan federālie ministri. Šāda regulāra apspriešanās ir obligāts Kanādas parlamentāro procedūru elements, un tiek prasīts garantēt, ka apspriešanās patiešām ir notikusi. Arī provinču līmenī apspriešanās ar pilsonisko sabiedrību ir ierasta prakse.

3.2. Apmēram 4,6 miljoni darba ņēmēju (2) jeb 26,1 % no visiem darba ņēmējiem ir iesaistījušies kādā no Kanādas arodbiedrībām. Lai gan darba vietu skaita palielināšanās dēļ pēdējos desmit gados arodbiedrību dalībnieku skaits attiecīgi ir pieaudzis vairāk nekā par pusmiljonu, arodbiedrībās iesaistīto darba ņēmēju īpatsvars tikpat kā nav mainījies un visā šai laikposmā palicis gandrīz vienāds.

3.3. Galvenais arodbiedrību kustības pārstāvis valstī ir Kanādas Darba kongress (Canadian Labour Congress (CLC)) (3). Vairums nacionālo arodbiedrību Kanādā ir CLC locekles; kongresā apvienojušās 12 provinču un teritoriju federācijas un 136 nodarbinātības lietu padomes, kas pārstāv aptuveni 3 miljonus arodbiedrībās iesaistīto darba ņēmēju. Kongress rīko kampaņas par pieņemamākiem samaksas un darba nosacījumiem, stingrākiem veselības un drošības noteikumiem, taisnīgu nodokļu sistēmu un sociālajām programmām, tostarp bērnu aprūpes pakalpojumiem, veselības apdrošināšanu un pensijām. Tas arī pieprasa uzlabot mācību programmas un radīt vairāk darba vietu.

3.4. Lielākā darba devēju organizācija valstī ir Kanādas Uzņēmumu vadītāju padome (Council of Chief Executives) (4). Tajā ir aptuveni 150 locekļu — Kanādas vadošo uzņēmumu pārstāvju un ievērojamu uzņēmēju no visām tautsaimniecības nozarēm. Padomes galvenais uzdevums ir aizstāvēt darba devēju intereses trīs līmeņos — Kanādas, Ziemeļamerikas un starptautiskajā līmenī. Kanādas līmenī tā nodarbojas ar tādiem valsts nozīmes jautājumiem kā monetārā un fiskālā politika, vide, konkurētspēja, uzņēmējdarbības tiesības un regulējums. Ziemeļamerikas līmenī galveno uzmanību tā pievērš ASV un Kanādas saimnieciskajai mijiedarbībai un jautājumiem, kas saistīti ar Ziemeļamerikas brīvās tirdzniecības līgumu (NAFTA). Starptautiskā līmenī padome galvenokārt pievēršas starptautiskajiem nodokļiem, tirdzniecībai, ieguldījumiem un politikai attīstības jomā, kā arī divpusējām un daudzpusējām attiecībām.

3.5. Kanādas Neatkarīgās uzņēmējdarbības federācijā (Canadian Federation of Independent Business) (5) darbojas 105 000 locekļu no visas valsts un visām nozarēm, un tās uzdevums ir pārstāvēt MVU intereses gan federālā, gan provinču vai teritoriju līmenī. Ietekmīga valsts līmeņa struktūrvienība ir arī Kanādas Tirdzniecības kamera (Canadian Chamber of Commerce) (6).

3.6. Par organizāciju, kas pārstāv vislielāko skaitu patērētāju, uzskatāma Kanādas Patērētāju apvienība (Consumers' Association of Canada) (7). Tās galvenais mērķis ir informēt patērētājus (8) un paust viņu viedokli valdībai un uzņēmējiem, lai izšķirtu patērētāju strīdus.

3.7. Kanādā ir arī vairākas lauksaimnieku organizācijas. Lielākā no tām ir Kanādas Lauksaimniecības federācija (Canadian Federation of Agriculture (CFA)) (9), kurā ir vairāk nekā 200 000 biedru. CFA tika izveidota 1935. gadā kā struktūra, kas darbojas visu Kanādas lauksaimnieku vārdā. Šī jumta organizācija pārstāv provinču organizācijas un Kanādas ražotāju grupas. Tā aizsargā Kanādas lauksaimnieku un lauksaimniecības pārtikas ražotāju intereses.

3.8. Zivsaimniecības nozares galvenais pārstāvis ir Kanādas Zivsaimniecības padome (Fisheries Council of Canada (FCC)) (10). Tā pārstāv nozares intereses valsts līmenī, un tajā darbojas aptuveni 100 uzņēmumu, kuri pārstrādā lielāko daļu Kanādas zivju un jūras produktu.

4. Jauns stimuls ES un Kanādas attiecībām: saimnieciskie sakari un politiskās attiecības.

4.1. Kanādas ekonomika ir četrpadsmitā lielākā pasaulē, un valsts IKP ir 1,51 triljons (11) ASV dolāru. Lielākā Kanādas tautsaimniecības nozare ir pakalpojumi; 2008. gadā tā radīja vairāk nekā 69,6 % no IKP (12), un tajā bija nodarbinātas trīs ceturtdaļas Kanādas strādājošo iedzīvotāju (13).

4.2. Tiek lēsts, ka Kanādas 2009. gada tirdzniecības bilances deficīts būs 34 miljardi 309 miljoni ASV dolāru, savukārt 2008. gadā tika reģistrēts 7 miljardus 606 miljonus ASV dolāru liels pārpalikums. Galvenās eksportpreces ir automobiļi un to rezerves daļas, rūpniecības iekārtas, lidaparāti, telekomunikāciju aprīkojums, ķīmiskie produkti, plastmasas izstrādājumi un mēslošanas līdzekļi. Kā norādīts 2009. gada martā sagatavotajā ES un Kanādas kopīgajā ziņojumā, katra piektā darba vieta Kanādā ir saistīta ar tirdzniecību.

4.3. ES un Kanādas oficiālās attiecības nodibinātas 1959. gadā, kad tika parakstīts sadarbības nolīgums par kodolenerģijas izmantošanu miermīlīgiem mērķiem. Kopš tā laika abas puses ir parakstījušas virkni nolīgumu un deklarāciju. Saskaņā ar Jauno Transatlantisko programmu, kas 1995. gadā tika parakstīta ar ASV, 1996. gada decembrī notikušajā ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksmē pieņēma kopīgu politisko deklarāciju un rīcības plānu; šiem dokumentiem bija divi mērķi: attīstīt divpusējās politiskās un ekonomiskās attiecības un veicināt sadarbību daudzpusējos jautājumos. Plānā paredzēts arī divreiz gadā rīkot augstākā līmeņa sanāksmes, lai pārskatītu un pilnveidotu divpusējās attiecības.

4.4. Kanādas un ES ekonomiskās attiecības ir ļoti ciešas. Savstarpējās preču tirdzniecības apjoms 2009. gadā bija 40,2 miljardi euro (14), un komercpakalpojumu (izņemot sabiedriskos pakalpojumus) tirdzniecības apjoms — 18,8 miljardi euro. Turklāt pēdējos gados tendence bijusi visnotaļ pozitīva — no 2000. gada līdz 2009. gadam ES preču eksports uz Kanādu palielinājies no 21,1 miljarda līdz 22,4 miljardiem, toties ES imports no Kanādas tai pašā laikposmā samazinājies no 19 līdz 17,8 miljardiem. Tādējādi pēdējā desmitgadē ES preču tirdzniecības bilances pārpalikums pieaudzis no 2,1 miljarda euro līdz 4,7 miljardiem. Uz Kanādu ES eksportē galvenokārt medikamentus, mehāniskos transportlīdzekļus un gaisa kuģu dzinējus. Savukārt Kanāda uz ES lielākoties eksportē gaisa kuģus, dimantus, dzelzsrūdu, medikamentus un urānu. Arī pakalpojumu tirdzniecībā 2009. gadā Eiropas Savienībai bija 2,5 miljardus euro liels pārpalikums.

4.5. Viens no galvenajiem ekonomikas jautājumiem, kas visvairāk interesē ES, ir publiskā iepirkuma tirgu liberalizācija. Kanādas uzņēmumiem ir brīva piekļuve Eiropas publiskajam iepirkumam, jo gan Kanāda, gan ES ir parakstījusi Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) vienošanos par publisko iepirkumu (GPA, 1994. g.), taču Eiropas uzņēmumi Kanādā līdzvērtīgu attieksmi nesaņem. Tādas jomas kā, piemēram, enerģētika, vide, transports un veselības aprūpe ir provinču pārziņā. Tādējādi ir pašsaprotami, ka minētais aspekts ir jāiekļauj sarunu procesā, lai panāktu apmierinošu nolīgumu, kas Eiropas Savienībai būtu ekonomiski izdevīgs. Šā gada sākumā Kanāda parakstīja tirdzniecības nolīgumu ar Amerikas Savienotajām Valstīm, līdz ar to atverot savus publiskā iepirkuma tirgus apakšreģionālā līmenī. Ar šo priekšlikumu Kanāda nāca klajā pēc tam, kad ASV savas ekonomikas stimulēšanas nolūkā ieviesa protekcionistiskus pasākumus ar saukli “Buy America”. Šis nolīgums liecina, ka provinces ir gatavas atvērt starptautiskai konkurencei savus publiskā iepirkuma tirgus.

4.6. ES un Kanādas divpusējo attiecību pamatā ir vairāki konkrēti instrumenti:

— Pamatnolīgums par tirdzniecisko un ekonomisko sadarbību (1976);

— Transatlantisko attiecību deklarācija, kuru parakstīja 1990. gadā, izveidojot institucionālo satvaru gan ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksmēm, gan ministru sanāksmēm;

— 1996. gadā pieņemtā ES un Kanādas kopīgā politiskā deklarācija un rīcības plāns, kura trīs galvenās sadaļas veltītas ekonomiskajām un tirdzniecības attiecībām, ārpolitikai un drošībai, kā arī starptautiska mēroga jautājumiem;

— augstākā līmeņa sanāksmē, kas notika Otavā 2004. gada martā, pieņēma gan jaunu partnerības programmu, paplašinot partnerattiecības un iekļaujot tajās līdz šim neapgūtas jomas (starptautisko koordinēšanu, kopīgu dalību miera uzturēšanas misijās, sadarbību attīstības jomā, zinātnisko sadarbību, tieslietas un ārlietas utt.), gan sarunu programmu ar mērķi izstrādāt Tirdzniecības un investīciju veicināšanas nolīgumu (TIVN).

4.7. Kanādas un ES attiecības kopumā raksturojamas kā lieliskas. Galvenās politiskās domstarpības starp Kanādu un ES rada jautājums par Arktiku, Eiropas aizliegums attiecībā uz tādu produktu tirdzniecību, kas iegūti no roņveidīgajiem, un Kanādas vīzas prasība dažām ES dalībvalstīm.

Pirmkārt, gaidāmā kuģojamu jūras maršrutu atvēršana Ziemeļu Ledus okeānā raisa virkni jautājumu par suverenitāti, jo līdz šim netika uzskatīts, ka šo zonu varētu izmantot komerciālos nolūkos. Tiek lēsts, ka reģionā varētu atrasties 20 % no visas pasaules naftas un gāzes krājumiem un ka šeit ir iespējas jauniem, alternatīviem un sevišķi pievilcīgiem tirdzniecības maršrutiem. Daudzpusēju tiesību aktu un regulējuma trūkums ir jautājums, kas jārisina vidējā termiņā, pirms izceļas domstarpības vai strīdi par teritoriālo suverenitāti. ES Padome 2009. gadā izvirzīja trīs galvenos ES Arktikas politikas mērķus: 1) aizsargāt un saglabāt Arktiku, panākot vienošanos ar tās iedzīvotājiem, 2) veicināt dabas resursu ilgtspējīgu izmantošanu, 3) sekmēt Arktikas daudzpusēju pārvaldību, pamatojoties uz ANO Jūras tiesību konvenciju (UNCLOS).

Otrkārt, lai iebrauktu Kanādā, Čehijas, Rumānijas un Bulgārijas pilsoņiem vajadzīgas vīzas; šo prasību Kanāda pamato ar patvēruma pieteikumu ļaunprātīgu izmantošanu, ko, iespējams, veikuši šo valstu pilsoņi. Ņemot vērā to, ka ES vīzu politikas pamatā ir savstarpīguma princips, jautājums ir jāatrisina nekavējoties, lai ES nebūtu spiesta ieviest līdzvērtīgus pasākumus. Bulgārija un Rumānija patlaban cenšas sasniegt atbilstību Kanādas kritērijiem, kas jāizpilda, lai panāktu atbrīvojumu no vīzas prasības. Kanāda vēl nav veikusi nekādus konkrētus pasākumus saistībā ar vīzas prasības atcelšanu Čehijas pilsoņiem. Savu attieksmi Kanāda pamato ar to, ka tai nav iespēju aizsargāties pret viltotiem patvēruma pieteikumiem. Patlaban tiek gatavota juridiska reforma, taču vēl paies laiks, pirms tā nonāks parlamentā.

4.8 Šajā saistībā EESK ir gandarīta par rezultātu, kas gūts 2010. gada 6. maijā, ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksmē, kurā augstākās amatpersonas apņēmās atrisināt domstarpības par vīzu izsniegšanu, uzskatot, ka Kanādas nodoms pārskatīt savu patvēruma politiku būs pozitīvs solis, lai visi ES pilsoņi varētu vieglāk saņemt vīzas.

5. ES un Kanādas visaptveroša ekonomikas un tirdzniecības nolīguma izvērtējums.

5.1. ES un Kanādas augstākā līmeņa sanāksmē, kas notika Prāgā 2009. gada 6. maijā, tika nolemts sākt sarunas par visaptverošu ekonomikas un tirdzniecības nolīgumu.

5.2. ES un Kanādas kopīgi veiktā pētījumā par ES un Kanādas ciešāku ekonomisko partnerattiecību izmaksām un ieguvumiem secināts, ka lielāko labumu abām pusēm dotu tarifu atcelšana, pakalpojumu tirdzniecības liberalizēšana un beztarifu barjeru pazemināšana precēm un ieguldījumiem.

5.3. Saskaņā ar minēto ziņojumu nolīgumā būtu jāiekļauj tādas jomas kā preču tirdzniecība, sanitārie un fitosanitārie pasākumi, tehniskie šķēršļi tirdzniecībai, tirdzniecības veicināšana, muitas režīms, pārrobežu pakalpojumu tirdzniecība, ieguldījumi, publiskais iepirkums, regulatīvā sadarbība, intelektuālais īpašums, personu pārvietošanās, konkurences politika, institucionālā sistēma un strīdu risināšana, kā arī ilgtspējīga attīstība. Divi galvenie temati, kas apspriežami sarunās, — ar tirdzniecību nesaistīti šķēršļi un tiesiskais regulējums.

5.4. Abpusēja preču un pakalpojumu tirdzniecības liberalizācija palielinātu divpusējo tirdzniecības plūsmu par 20 %. Aplēses arī liecina, ka septiņus gadus pēc šāda nolīguma stāšanās spēkā faktiskie ienākumi Eiropas Savienībai būtu 11,6 miljardi euro, bet Kanādai — 8,2 miljardi euro. ES eksporta kopapjoms uz Kanādu līdz 2014. gadam pieaugtu par 24,3 % jeb 17 miljardiem euro, savukārt Kanādas eksports palielinātos par 20,6 % jeb 8,6 miljardiem euro.

5.5. Pētījumā norādīts, ka ir iespējas paplašināt zinātnisko un tehnoloģisko sadarbību, īstenojot kopīgu pētījumu programmu, galvenokārt tādās stratēģiski svarīgās jomās kā enerģētika un vides aizsardzība, “tīrās akmeņogles”, oglekļa uztveršana un piesaiste, biodegviela un intelektiskie elektrotīkli.

5.6. Nolīgumā varētu paredzēt ciešāku sadarbību arī citās jomās — drošībā, sociālās nodrošināšanas jautājumos, kvalifikācijas savstarpējā atzīšanā un sadarbību Ziemeļrietumu Atlantijas zvejniecības organizācijas ietvaros.

5.7. Tirdzniecības jomā tarifu aspekti, šķiet, neradīs grūtības sarunās. Nozīmīgs sarunu elements būs normatīvo aktu saskaņošana, jo ekonomikas pārorientēšanās uz pakalpojumiem un ārvalstu ieguldījumiem nozīmē, ka tiesiskais regulējums kļūst svarīgāks nekā jebkad agrāk. Šajā ziņā šķērslis sarunās par nolīgumu tomēr var būt fakts, ka likumdošanas pilnvaras ir gan federālajai valstij, gan provincēm, gan teritorijām.

5.8. Tāpēc provincēm izņēmuma kārtā un ar ES atbalstu ir piešķirtas tiesības piedalīties sarunu procesā. Galvenā atbildība par sarunām ir federālās valdības pārstāvim, taču domstarpības varētu rasties dalītās vai ekskluzīvās kompetences jomās — gan provinču starpā, gan starp tām un federālo valdību.

5.9. Kanādā nav īsta vienotā tirgus. Gan federālā valdība, gan provinču vadība izprot nepieciešamību pēc iekšējā tirgus, tomēr patlaban vērojama vienīgi stingra politiskā griba. Taču pasaules ekonomikas krīze spiež Kanādu pēc iespējas drīzāk noslēgt nolīgumu, lai dažādotu savus ārējos tirgus arī ārpus Amerikas Savienotajām Valstīm.

5.10. Runājot par jutīgākajām nozarēm, ES un Kanādai komerciāli sarežģītākais punkts ir automobiļu rūpniecība. Savukārt zivsaimniecības nozarē attiecības ir labas, un sarunās šis jautājums nebūs viens no nozīmīgākajiem. Enerģētikas jomā ES vēlas dažādot savus energoapgādes avotus un tādēļ vēlētos apspriest īpaša enerģētikas nolīguma parakstīšanu, tomēr patlaban šī ideja vēl ir priekšlikuma stadijā. Pārējās jomas, kurās Eiropas uzņēmumiem ir grūtības darboties Kanādā, ir aviācija, banku nozare un publiskais iepirkums. Eiropas Savienībai un Kanādai ir arī atšķirīga nostāja ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un lauksaimniecības jautājumos.

5.11. Federālajai valdībai un provinču valdībām vēl jāizstrādā kopīga nostāja vides jautājumos, sevišķi attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisijām. Provincēm ir atšķirīga nostāja: Kvebeka, Ontārio, Britu Kolumbija un Manitoba ir iesaistījušās Rietumu klimata iniciatīvā (Western Climate Initiative) un īsteno pasākumus, kuru mērķis ir mazināt klimata pārmaiņas vai pielāgoties tām, savukārt Alberta un Ņūfaundlenda, kuru tautsaimniecība ir ļoti atkarīga no naftas ražošanas, iniciatīvai nav pievienojušās. Jautājums joprojām nav atrisināts, un ir maz ticams, ka šajā sarunu sadaļā varētu panākt attiecīgu saistošu nolīgumu; nekādos apstākļos šai jomā nedrīkst pieļaut tādas nostājas pieņemšanu, kas nostādītu neizdevīgā stāvoklī Eiropas uzņēmumus un apdraudētu to konkurētspēju. Tomēr Kanāda ir apņēmusies veikt ieguldījumus ekoloģiski tīrā enerģijā un nodibināt divpusēju sadarbību kodolenerģijas stratēģijas jomā.

6. Pilsoniskās sabiedrības nostāja jautājumā par ES un Kanādas nolīgumu.

6.1. Darba devēji.

6.1.1. Eiropas darba devēji (BUSINESSEUROPE) aicina likvidēt tarifu un beztarifu barjeras visās tarifu pozīcijās, nodrošināt daudz vieglāku piekļuvi publiskajam iepirkumam visos līmeņos (gan valsts, gan vietējā līmenī), apņemties veikt normatīvo aktu konverģenci prioritārajās nozarēs, stingrāk aizsargāt intelektuālo īpašumu (arī saistībā ar cilmes vietu nosaukumu aizsardzību, īpaši alkoholiskajiem dzērieniem), ieviest strīdu izšķiršanas mehānismu un panākt lielāku darbaspēka mobilitāti, arī uzņēmumu darbinieku un atsevišķu profesiju pārstāvju, piemēram, medmāsu un advokātu, kvalifikācijas savstarpēju atzīšanu.

6.1.2. Nolīgums paver jaunas komerciālas sadarbības iespējas partneriem, kam ir līdzīgs attīstības līmenis un līdzīga pieeja tirdzniecības politikai. Labklājība ir cieši saistīta ar tādu ekonomikas politiku, kuras pamatā ir tirdzniecības liberalizēšana un tiešu ārvalstu ieguldījumu piesaistīšana. Šobrīd vairāk nekā jebkad ir svarīgi saglabāt atvērtus tirgus, tādējādi stimulējot konkurenci, inovāciju un izaugsmi.

6.1.3. Uzņēmēji ir pārliecināti, ka starptautiskajā tirdzniecībā jāvadās pēc daudzpusējās tirdzniecības noteikumiem, taču viņi arī uzskata, ka ir iespējams panākt lielāku progresu, noslēdzot tālejošākus divpusējus nolīgumus; tas ļautu ātrāk likvidēt šķēršļus, sevišķi beztarifu barjeras un tās barjeras, kas saistītas ar pakalpojumu tirdzniecību un ieguldījumiem.

6.1.4. Vērienīgs un visaptverošs ES un Kanādas nolīgums stiprinātu abu pušu ekonomiskās attiecības, kuras pēdējos gados ir aktivizējušās ne tikai eksporta ziņā, bet arī sarežģītākos darījumos pakalpojumu nozarē, kā arī saistībā ar uzņēmumu dibināšanu.

6.1.5. Nolīgums būs stimuls padziļināt divpusējos ekonomiskos sakarus un palielināt tirdzniecības plūsmu. Sarunu rezultātā būtu jārodas jaunām uzņēmējdarbības iespējām tajās nozarēs, kuru uzņēmumi nepārprotami pierādījuši savu konkurētspēju starptautiskajā tirgū, proti, enerģētikā — īpaši atjaunojamo energoresursu jomā —, infrastruktūras pārvaldībā, finanšu pakalpojumos, būvniecībā, vides pakalpojumos un tehnoloģijās, kā arī telekomunikācijās.

6.1.6. Vispārīgais mērķis ir paplašināt iespējas un samazināt šķēršļus — radīt jaunas uzņēmējdarbības iespējas uzņēmumiem, likvidējot barjeras preču, pakalpojumu un kapitāla eksportam.

6.1.7. Nolīgums būs būtiski svarīgs ieguldījums Eiropas Savienības un Kanādas abpusējā saimnieciskajā integrācijā un, pateicoties tirdzniecības sakariem un ieguldījumu plūsmai, krīzes periodā veicinās abu pušu tautsaimniecības atveseļošanos.

6.1.8. Starptautiskajai tirdzniecībai ir iespējas kļūt un tai ir jākļūst par galveno izaugsmes un attīstības virzītājspēku visā pasaulē, tātad tirdzniecības politika un tirgu atvēršana uzskatāma par vienu no galvenajiem ES ekonomikas politikas elementiem.

6.2. Arodbiedrības.

6.2.1. Eiropas un starptautiskās arodbiedrības (Eiropas Sabiedrisko pakalpojumu arodbiedrību federācija (European Federation of Public Service Unions, EPSU), Eiropas Arodbiedrību konfederācija (EAK) un Starptautiskā Arodbiedrību konfederācija (International Trade Union Confederation, ITUC)) ir izstrādājušas virkni ieteikumu par darba ņēmēju tiesībām un par atbilstību Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) darba tiesību Pamatkonvencijām Nr. 98 (par koplīgumu slēgšanu), Nr. 138 (par minimālo vecumu), Nr. 94 (par darba klauzulām publiskajos līgumos) un Nr. 29 (par piespiedu darbu), kā arī par citiem pienācīgas kvalitātes nodarbinātības faktoriem. Arodbiedrības aicina abas puses regulāri publicēt ziņojumus par progresu, kas panākts minēto saistību izpildē. Šajā kontekstā tās arī atgādina, ka Kanādas Darba kongress vairākkārt ir iesniedzis sūdzību SDO par darba tiesību pārkāpumiem Kanādas provincēs. Lai gan federālajos tiesību aktos ir paredzētas darba ņēmēju tiesības stāties arodbiedrībās, patiesībā daudzviet valstī dažādās provinces līmeņa juridiskās sistēmas ierobežo arodbiedrību tiesības; par to kritiku jau paudusi SDO.

6.2.2. Abām pusēm jāapņemas arī ievērot ESAO Pamatnostādnes daudznacionāliem uzņēmumiem un SDO Trīspusējo deklarāciju par daudznacionāliem uzņēmumiem un sociālo politiku, turklāt ārvalstu ieguldījumu piesaistīšanas nolūkā tās nedrīkst pazemināt darba tiesību standartus.

6.2.3. Eiropas Arodbiedrību konfederācija (EAK) vēlētos, lai nolīgumā būtu konkrēta sadaļa par ilgtspējīgu attīstību un lai tajā būtu paredzēts saistošs mehānisms, ar kura palīdzību garantēt darba tiesību pamatkonvenciju ievērošanu.

6.2.4. Savukārt EPSU uzstāj, ka nolīgums ne patlaban, ne turpmāk nedrīkst apdraudēt sabiedriskos pakalpojumus un ka šai nolūkā vajadzīgs regulējums valsts līmenī.

6.2.5. Kas attiecas uz Kanādas arodbiedrībām, Kanādas Darba kongress stingri atbalsta publiskā iepirkuma izmantošanu sociālo, vides un ekonomiskās attīstības mērķu sasniegšanai, un tādēļ iebilst pret publiskā iepirkuma atvēršanu, ietverot tajā arī valsts uzņēmumus un reģionālās vai teritoriālās pārvaldes iestādes.

6.2.6. KDK pauž lielas bažas arī par draudiem, ko publiskajiem pakalpojumiem un iekšzemes regulējumam rada iespējamais interešu konflikts starp investoriem un valsti, kā arī par pārmērīgas intelektuālā īpašuma aizsardzības ietekmi, sevišķi uz cenām farmācijas nozarē.

6.2.7. Ir vajadzīgs saistošs mehānisms, ko abu pušu darba devēju un darba ņēmēju organizācijas varētu izmantot, lai pārsūdzētu valdības lēmumus.

6.2.8. Arodbiedrības aicina veikt līdzsvarotas konsultācijas ar darba ņēmējiem, darba devējiem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām un šajā nolūkā izveidot Tirdzniecības un ilgtspējīgas attīstības forumu. Kanādas arodorganizācijas uzskata, ka patlaban konsultāciju procesā tendenciozi tiek ņemts vērā galvenokārt uzņēmumu viedoklis.

6.2.9. Arodbiedrības uzsver arī, ka vajadzīgi strikti noteikumi, kas nodrošinātu, ka tiek ievēroti daudzpusējie nolīgumi par vidi, tostarp Kioto protokols. Arodbiedrības uzskata, ka minētajā jomā jāparedz arī cilvēktiesību konvenciju ievērošana, tostarp attiecībā uz politiskajām tiesībām un civiltiesībām, jo šim aspektam ir ļoti liela nozīme ilgtspējīgas attīstības sociālajā dimensijā.

6.3. Dažādu interešu grupas.

6.3.1. Lauksaimniecības nozare aicina sarunās iesaistītos ES pārstāvjus ņemt vērā tā saucamos jutīgos ražojumus, kas saistās ar šo nozari. Attiecībā uz izcelsmes noteikumiem nozares pārstāvji iesaka kā paraugu izmantot nolīgumu, kas noslēgts ar Dienvidkoreju. Sevišķi svarīga ir piena nozare, un tās pārstāvji cer, ka nolīgums pavērs Eiropas ražotājiem jaunas tirdzniecības iespējas. Gaļas nozarē ES intereses ir defensīvas, un ražotāji aicina ieviest kvotas cūkgaļai, putnu gaļai, olām un olu produktiem. Nozarei ir arī ļoti ofensīvas intereses attiecībā uz graudaugiem, sevišķi kviešiem, un nozares pārstāvji stingri iebilst pret Kanādas kvotu palielināšanu. Būtu vēlams arī, lai Kanādas valdība informētu Pasaules Tirdzniecības organizāciju par to, kuri normatīvie akti varētu būt saistīti ar šķēršļiem tirdzniecībai, lai Tehnisko tirdzniecības šķēršļu komiteja varētu analizēt to savietojamību, tāpat kā attiecībā uz Kanādas likumu Nr. C-32 par tabakas izstrādājumu sastāvdaļām.

6.3.2. Saistībā ar izglītību un apmācībām EESK atgādina, ka ES un Kanādas sadarbības iespēja šai jomā tika minēta jau 1990. gada novembrī pieņemtajā kopīgajā deklarācijā. 2006. gadā ES un Kanāda paplašināja nolīgumu augstākās izglītības, apmācību un jaunatnes jomā 2006.–2013. gada laikposmam. Tādējādi tas kļuvis par pirmo ES parakstīto divpusējo nolīgumu, kurā minēta jauniešu sadarbība ārpus augstākās izglītības sistēmas. Tomēr šķiet, ka nolīgumam trūkst atbilstoša finansējuma. EESK aicina paredzēt šiem pasākumiem pienācīgu finansējumu un sniegt finansiālu atbalstu arī daudzajiem sociālajiem darbiniekiem, kuri Eiropas Savienībā strādā ar bērniem un jauniešiem un kuri vēlētos turpināt šo darbu, daloties pieredzē un piedaloties kopīgos pasākumos ar līdzīgām organizācijām Kanādā.

7. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas nostāja jautājumā par visaptverošu ekonomikas un tirdzniecības nolīgumu.

7.1. EESK atbalsta tirdzniecības paplašināšanu un liberalizēšanu, tādēļ atzinīgi vērtē sarunu sākšanu par ES un Kanādas nolīgumu, tomēr pauž nožēlu par Dohas sarunu kārtas neveiksmi un atkārtoti norāda, ka dod priekšroku daudzpusējai pieejai un ka neatbalsta protekcionismu tirdzniecībā.

7.2. EESK atbalsta jebkādus pasākumus, kuru mērķis ir atrisināt nedaudzās domstarpības, kas joprojām vērojamas divpusējos jautājumos, proti, piekļuvi Arktikai, vīzu jautājumu un tirdzniecību ar izstrādājumiem, kas iegūti no roņveidīgajiem, turklāt norāda uz nolīguma lielo nozīmi apmaiņas veicināšanā starp ES un visu Ziemeļamerikas reģionu Ziemeļamerikas brīvās tirdzniecības nolīguma (NAFTA) ietvaros. Šajā saistībā Komiteja iesaka Eiropas Parlamentam nodrošināt pietiekamu uzraudzību visos sarunu posmos, tādējādi atvieglojot nolīguma galīgo apstiprināšanu Parlamentā.

7.3. EESK pauž gandarījumu par ES un Kanādas lieliskajām attiecībām un mudina abas puses tās izmantot, lai daudzpusējo mērķu īstenošanas labad stiprinātu politiskās alianses un it īpaši veiktu enerģiskus un konkrētus pasākumus nolūkā veicināt pasaules ekonomikas atveseļošanos un rīkoties tādās jomās kā kodolieroču neizplatīšana, klimata pārmaiņas un kopīgi krīžu pārvarēšanas pasākumi (miera uzturēšanas misijas vai rīcība dabas katastrofu gadījumā).

7.4. EESK stingri aizstāv Eiropas sociālā un pilsoniskā dialoga modeli. Tāpēc Komiteja uzsver, ka ir jāieklausās sociālajos partneros un organizētajā pilsoniskajā sabiedrībā un ka tā aktīvi jāiesaista gan sarunās par nolīgumu, gan vēlākajā nolīguma īstenošanā.

7.5. EESK uzskata, ka gaidāmajā nolīgumā jāparedz iespēja izveidot kopīgu ES un Kanādas konsultatīvo komiteju, kurā darbotos organizētas pilsoniskās sabiedrības pārstāvji un kuras uzdevums būtu veicināt dialogu un sadarbību ES un Kanādas attiecību ekonomikas, sociālajos un vides jautājumos, kas jārisina, piemērojot nolīgumu. Tā kā nav partneriestādes, kas pārstāv Kanādas organizēto pilsonisko sabiedrību, EESK ierosina kopā ar Kanādas pilsoniskās sabiedrības organizācijām izpētīt, kā tās vislabāk var piedalīties jaunajā komitejā.

Briselē, 2010. gada 16. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Atzinums EXT/142 par tematu “ES un Kanādas attiecības”, Brisele, 1996. gada 27. novembris.

(2) Statistics Canada veiktais darbaspēka apsekojums (2008).

(3) http://canadianlabour.ca.

(4) http://www.ceocouncil.ca/en/.

(5) http://www.cfib.org.

(6) http://www.chamber.ca.

(7) http://www.consumer.ca.

(8) Kanādā ir arī citas patērētāju organizācijas: Kanādas Patērētāju padome (Consumers Council of Canada), Kanādas Profesionālo patērētāju biedrība (Society of Professional Consumers of Canada), Patērētāju interešu aizsardzības centrs (Option consommateurs) un Patērētāju savienība (Union des consommateurs).

(9) http://www.cfa-fca.ca/pages/home.php.

(10) http://www.fisheriescouncil.ca/.

(11) Aplēses par 2009. gadu — 1,3; 2008. gadā — 1,4 (SVF, Pasaules ekonomikas attīstības perspektīvas, 2009. gada oktobris).

(12) https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/ca.html.

(13) ICEX.

(14) Avots — Eiropas Kopienu Statistikas birojs (Eurostat).