Komisijas paziņojums Padomei - Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām /* COM/2006/0342 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 30.06.2006 COM(2006) 342 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Pārskats par izņēmumiem Padomes Direktīvas 2003/96/EK II un III pielikumā, kuri ir spēkā līdz 2006. gada beigām SATURS 1. Ievads 3 2. Izņēmumu novērtējums 4 2.1. Izņēmumi, kuru mērķi ņemti vērā, izmantojot Enerģijas nodokļu direktīvas vispārējos noteikumos paredzēto elastīgo pieeju 5 2.1.1. Likmju diferenciācija saskaņā ar 5. pantu 5 2.1.2. Sabiedriskā transporta īpašais gadījums 6 2.1.3. Noteiktiem energoproduktiem piemērojamā nodokļu diferenciācija (jo īpaši 15. un 16. pants) 6 2.1.4. Nodokļu diferenciācija komerciālai/rūpnieciskai izmantošanai un uzņēmējdarbībai 7 2.2. Mērķiem, kuri nav ņemti vērā direktīvas vispārējos noteikumos, atbilstīgi izņēmumi 8 2.2.1. Degviela, ko izmanto privātai, nekomerciālai aviācijai 8 2.2.2. Degviela, ko izmanto privātiem izpriecu kuģiem 9 2.2.3. Atkritumeļļa 11 2.2.4. Izņēmumi reģionālā mērogā 12 2.2.5. Dažādi izņēmumi 13 3. Secinājumi 13 IEVADS Nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai Kopienā reglamentē Padomes Direktīva 2003/96/EK[1], kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (turpmāk tekstā „Enerģijas nodokļu direktīva” vai „direktīva”). Šajā direktīvā noteikti attiecīgie produkti, kuriem uzliekami nodokļi, ar nodokļiem apliekamais izmantojums un katram produktam piemērojamā minimālā nodokļu likme atkarībā no tā, vai to izmanto par degvielu, noteiktiem rūpnieciskiem vai komerciāliem mērķiem, vai apkurei. Tajā noteikti arī daži obligāti atbrīvojumi no parastajiem noteikumiem par nodokļu uzlikšanu, un papildus tam ietverts plašs klāsts izvēles noteikumu, kas dod dalībvalstīm iespēju piemērot samazinātas nodokļu likmes vai atbrīvojumu no nodokļiem noteiktiem politikas mērķiem. Turklāt direktīvas II un III pielikumā ir 127 papildu izņēmumi, kas dalībvalstīm dod turpmākas tiesības piemērot samazinātas enerģijas nodokļu likmes vai atbrīvojumus no enerģijas nodokļu dažādiem produktiem un nolūkiem[2]. Dažiem no šiem izņēmumiem jau ir beidzies spēkā esības termiņš, un vēl 111 izņēmumiem tas beigsies 2006. gada 31. decembrī. Vairums izņēmumu Enerģijas nodokļu direktīvas II pielikumā sākotnēji bija piešķirti saskaņā ar 8. panta 4. punktu Padomes Direktīvā 92/81EEK par akcīzes nodokļu struktūras saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām[3] (turpmāk tekstā „Minerāleļļu direktīva”); to spēkā esības termiņu pēdējo reizi pagarināja 2001. gadā[4], un tos (ar nelieliem grozījumiem) iekļāva Enerģijas nodokļu direktīvā, ņemot vērā, ka to spēkā esības termiņš vairumā gadījumu beidzas 2006. gada beigās. Līdzīgu sistēmu izveidoja direktīvas III pielikumā, kas attiecas uz dalībvalstīm, kuras pievienojās Kopienai 2004. gadā[5]. Šajā paziņojumā atbilstīgi direktīvas 18. panta 1. punkta otrajai daļai un 18.a panta 1. punkta otrajai daļai[6] analizēti izņēmumi, kuru spēkā esības termiņš beidzas 2006. gada beigās. Gatavojot šo paziņojumu, pēc konsultācijām ar iesaistītajām dalībvalstīm Komisijas dienesti veica padziļinātu visu izņēmumu pārskatu. Ņemot vērā šo pārskatu, Komisija secina, ka direktīvas vispārējos noteikumos (ārpus II un III pielikuma) atbilstīgi ņemtas vērā vairums situāciju, kurām jāpievērš īpaša attieksme. Neskatoties uz to, dalībvalstis, ņemot vērā šo paziņojumu, uz savu atbildību var brīvi apsvērt, vai tās vēlas lūgt jebkādu izņēmumu termiņa pagarinājumu, izmantojot iespējas, ko piedāvā jaunais juridiskais pamats (19. pants). IZņēMUMU NOVēRTēJUMS Izņēmumus II un III pielikumā, kuru spēkā esības termiņš beidzas 2006. gada beigās, var iedalīt četrās kategorijās[7]. 1. Izņēmumi, kas attiecas uz situācijām ārpus direktīvas darbības jomas Šī kategorija attiecas uz gadījumiem, kad energoproduktus neizmanto par degvielu; Enerģijas nodokļu direktīvas 2. panta 4. punkts izslēdz šādu izmantojumu no direktīvas darbības jomas. Attiecīgie (pieci) izņēmumi nav jāapsver tālāk. 2. Novecojuši izņēmumi Pēc konsultācijām ar dalībvalstīm izrādījās, ka vismaz 8 izņēmumus vairs nepiemēro, lai gan attiecīgajām dalībvalstīm bija tiesības piemērot minētos izņēmumus līdz 2006. gada beigām. Uzskata, ka tie vairs neatbilst noteiktām politikas vajadzībām. Arī šiem izņēmumiem nav jāvelta īpaša analīze. 3. Pašlaik izmantoti izņēmumi, kuru mērķi ņemti vērā, izmantojot direktīvas vispārējos noteikumos paredzēto elastīgo pieeju Lielā skaitā gadījumu (uz kuriem līdz šim attiecas izņēmumi) dalībvalstis var piešķirt īpašu nodokļu režīmu vienā vai otrā veidā saskaņā ar dažādiem pantiem Enerģijas nodokļu direktīvā (neierobežojot ar Līgumu noteiktos valsts atbalsta noteikumus). Dažos gadījumos tomēr būs nepieciešamas sistēmas korekcijas, lai pilnībā panāktu atbilstību direktīvai. 4. Mērķiem, kuri nav ņemti vērā direktīvas vispārējos noteikumos, atbilstīgi izņēmumi Šajā grupā ir 35 izņēmumi, kurus joprojām piemēro dalībvalstīs, bet kuriem pēc to spēkā esības termiņa beigšanās nebūs nekāda juridiskā pamata direktīvā. Šie izņēmumi attiecas uz samazinātām nodokļu likmēm un atbrīvojumiem no nodokļiem: - degvielai, ko izmanto privātai, nekomerciālai aviācijai (10 gadījumi), - degvielai, ko izmanto privātiem izpriecu kuģiem (6 gadījumi), - atkritumeļļai, ko izmanto par degvielu vai nu tieši pēc utilizācijas, vai pēc atkritumeļļas pārstrādes, ja par otrreizēju izmantošanu ir jāmaksā nodoklis (11 gadījumi), - īpašiem politikas mērķiem noteiktās ģeogrāfiskajās teritorijās (6 gadījumi), - dažādiem citiem mērķiem (2 gadījumi). 3. un 4. kategorija tiks izvērtēta dziļāk turpmākajās divās apakšiedaļās. Izņēmumi, kuru mērķi ņemti vērā, izmantojot Enerģijas nodokļu direktīvas vispārējos noteikumos paredzēto elastīgo pieeju Enerģijas nodokļu direktīvas vispārējie noteikumi ir pietiekami elastīgi, lai spēkā esošo izņēmumu kontekstā tos varētu pielāgot lielākajai daļai dalībvalstu mērķu. Saskaņā ar šiem noteikumiem dalībvalstis, veicot fiskālo kontroli, nodokļu diferenciāciju var izmantot noteiktiem politikas mērķiem[8]. Tomēr direktīva parasti prasa, lai tiktu ievēroti minimālie nodokļu līmeņi (un tādējādi ar to saistītie Kopienas mērķi)[9]. Tikai ierobežotā skaitā gadījumu direktīva atļauj nodokļu samazinājumu zem minimālā līmeņa vai pilnīgu atbrīvojumu no nodokļiem – ja šāda pieeja ir patiešām attaisnota, jo īpaši ar konkrētiem iemesliem, kas saistīti ar vides aizsardzību. Šāda nostāja, kad kā likums jāievēro minimālie nodokļu līmeņi, atbilst Enerģijas nodokļu direktīvas mērķiem, proti, uzlabot iekšējā tirgus darbību un veicināt ilgtspējīgu attīstību[10]. Ikviens no direktīvas vispārējiem noteikumiem jāinterpretē šādā kontekstā. Piemēram, tas, ka noteikti ekonomiskās vai sociālās politikas mērķi var attaisnot nodokļu diferenciāciju atbilstoši valsts viedoklim (sk. 5. panta trešo un ceturto ievilkumu), nenozīmē, ka ar iekšējo tirgu un vidi saistītie apsvērumi (kas atspoguļoti minimumā) kļūst neatbilstoši. Tālāk Komisija dod pārskatu par plašajām nodokļu diferenciācijas izvēles iespējām, ko pieļauj direktīva un kas atbilst šā pārskata nolūkam. Likmju diferenciācija saskaņā ar 5. pantu Saskaņā ar 5. pantu dalībvalstis var piemērot diferencētas nodokļu likmes, ja šāda diferenciācija ir savienojama ar Kopienas tiesību aktiem (jo īpaši ar vides politiku) un ja tiek ievēroti direktīvā noteiktie minimālie nodokļu līmeņi. Cita starpā tas attiecas uz šādiem gadījumiem[11]: Likmju diferenciācija, pamatojoties uz produkta kvalitāti (5. panta pirmais ievilkums) Šis noteikums paredzēts, lai atspoguļotu viena un tā paša produkta dažādu kategoriju dažādās īpašības attiecībā uz vidi, bet jebkurā gadījumā tas jāattiecina tikai uz diferenciāciju virs piemērojamajiem minimālajiem nodokļu līmeņiem. Likmju diferenciācija noteiktiem izmantojuma veidiem (5. panta trešais ievilkums) Saskaņā ar šo noteikumu vietējie sabiedriskie pasažieru transportlīdzekļi, tostarp taksometri, ātrās palīdzības mašīnas, transportlīdzekļi, ko izmanto bruņotie spēki, valsts pārvaldes iestādes un invalīdi, un atkritumu savākšanai paredzēti transportlīdzekļi var gūt labumu no zemāka nodokļu līmeņa (virs minimuma), ko dalībvalstis parasti piešķir noteiktiem politikas mērķiem (tostarp sociālajai politikai)[12]. Sabiedriskā transporta īpašais gadījums Attiecībā uz sabiedrisko transportu kopumā Enerģijas nodokļu direktīvā ir noteikumi, ko var izmantot, lai veicinātu sabiedriskā transporta radītus potenciālus vides un sociālos ieguvumus, ņemot vērā dažādu transportlīdzekļu veidu ietekmi uz vidi. Saskaņā ar 5. pantu dalībvalstis var piemērot diferencētas nodokļu likmes (līdz minimumam) motordegvielai, ko patērē vietējie sabiedriskie pasažieru transportlīdzekļi, tostarp taksometri. Dalībvalstis var arī pilnībā atbrīvot no nodokļiem energoproduktus un elektroenerģiju, ko izmanto kravu un pasažieru pārvadāšanai ar transportlīdzekļiem, kas uzskaitīti direktīvas 15. panta 1. punkta e) apakšpunktā (dzelzceļš, metro, tramvajs un trolejbuss). Turklāt 7. panta 2. punktā ir izvēles noteikums, kas paredz, ka dalībvalstis ar zināmiem nosacījumiem var diferencēt nodokļu likmes, kas piemērojamas dīzeļdegvielai (gāzeļļai), ko izmanto komerciāliem un nekomerciāliem mērķiem, kas var radīt autobusu[13] konkurētspējas uzlabošanos salīdzinājumā ar privātajām automašīnām. Noteiktiem energoproduktiem piemērojamā nodokļu diferenciācija (jo īpaši 15. un 16. pants) Enerģijas nodokļu direktīvā ir arī dažādi izvēles noteikumi, kas ļauj dalībvalstīm piemērot labvēlīgu nodokļu režīmu noteiktiem produktiem, kur tas attaisnojams, piemēram, ar vides aizsardzības apsvērumiem (jo īpaši saskaņā ar 15. un 16. pantu). Bieži tie ir noteikumi ar nosacījumiem un piemērojami tikai noteiktam produkta izmantojumam. Minerāleļļu direktīvas attiecīgo noteikumu joma savukārt bija diezgan ierobežota, un tādēļ gadu gaitā dalībvalstīm piešķīra vairākus izņēmumus[14]. Dabasgāzei saskaņā ar Minerāleļļu direktīvu nodokļi bija uzliekami tikai tad, ja to izmantoja par motordegvielu. Šādos gadījumos par to bija jāmaksā nodokļi pēc likmes, kas vienāda ar motordegvielas, t.i., sašķidrinātas naftas gāzes, nodokļu likmi. Vairākas dalībvalstis tomēr guva labumu attiecībā uz dabasgāzi un/vai sašķidrinātu naftas gāzi no izņēmumiem saskaņā ar Minerāleļļu direktīvu. Atbilstīgs vispārējs noteikums Enerģijas nodokļu direktīvā ir 15. panta 1. punkta i) apakšpunkts, saskaņā ar kuru, veicot fiskālo kontroli, var piemērot atbrīvojumus vai nodokļu līmeņa samazinājumu „dabasgāzei un sašķidrinātai naftas gāzei, ko izmanto par degvielu”. Metāns, kas bija minēts vairākos izņēmumos, parasti degvielas kontekstā, nav minēts Enerģijas nodokļu direktīvas 15. panta 1. punkta i) apakšpunktā, bet uz to var attiekties tās 16. pants saskaņā ar tajā izklāstītajiem nosacījumiem. Ja uzskata, ka direktīva pietiekami neatspoguļo ieguvumus videi, ko dod metāna izmantošana, jāapsver, piemēram, 15. panta 1. punkta i) apakšpunkta pielāgošana. Enerģijas nodokļu direktīva nosaka pozitīvus Kopienas minimālos nodokļu līmeņus (lai gan diezgan zemus) visiem dabasgāzes izmantojuma veidiem, kuriem uzliekami nodokļi. Tajā pašā laikā tās 15. pantā piedāvātas vairākas iespējas labvēlīgākam dabasgāzes nodokļu režīmam, ja to izmanto kurināšanai, ņemot vērā, ka dabasgāze nebija apliekama ar nodokļiem saskaņā ar iepriekšējo tiesisko regulējumu. Tādas pašas iespējas attiecas uz citiem produktiem, kuriem nesen uzlikti nodokļi, piemēram, uz elektroenerģiju, akmeņoglēm un cieto kurināmo. Šie noteikumi ir paredzēti gadījumiem, ja dalībvalstis saskartos ar grūtībām, pielāgojoties jaunajai situācijai. Visbeidzot, attiecībā uz biodegvielu vai citiem degvielu maisījumiem, kas dod labumu videi, kā arī biomasu un atjaunojamiem enerģijas avotiem vispār direktīvas 15. un 16. pantā ir vispusīga sistēma, kas ļauj piešķirt labvēlīgu fiskālo režīmu tādiem produktiem, ja to izmantojumam uzliktu nodokļus saskaņā ar direktīvu. Nodokļu diferenciācija komerciālai/rūpnieciskai izmantošanai un uzņēmējdarbībai Daudzi izņēmumi Minerāleļļu direktīvā attiecas uz nodokļu samazinājumu vai atbrīvojumu no tiem, ja ar nodokļiem apliekamos produktus izmanto rūpniecībā vai uzņēmējdarbībā kopumā. Šie jautājumi sīkāk risināti Enerģijas nodokļu direktīvā, kurā ir daudz noteikumu, kas ļauj dalībvalstīm piemērot labvēlīgāku nodokļu režīmu uzņēmumiem, ja tas nepieciešams, piemēram, konkurētspējas palielināšanas nolūkā. Piemēram, attiecībā uz izmantojumu par kurināmo 5. pants atļauj dalībvalstīm piemērot diferencētus nodokļu līmeņus energoproduktu un elektroenerģijas izmantošanai uzņēmējdarbībā un ar uzņēmējdarbību nesaistītām vajadzībām ar zemākajiem minimālajiem nodokļu līmeņiem, ko piemēro izmantošanai uzņēmējdarbībā. Attiecībā uz izmantojumu par motordegvielu 7. panta 2. punkts atļauj nodokļu diferenciāciju par degvielu izmantojamai komerciālai gāzeļļai. Ievērojami zemāki nodokļu līmeņi noteikti 8. pantā motordegvielai, ko izmanto noteiktiem lauksaimniecības, komerciāliem vai rūpnieciskiem mērķiem. Turklāt 17. pantā dalībvalstīm atļauts energoproduktiem un elektroenerģijai, ko izmanto noteiktiem mērķiem un ar zināmiem nosacījumiem, piešķirt pilnīgu vai daļēju atbrīvojumu no akcīzes nodokļa vai tā samazinājumu. Arī attiecībā uz noteiktiem energoproduktu ļoti specifiskiem izmantojumiem rūpniecībā direktīvas 21. pantā (jo īpaši tā trešajā punktā) izklāstīti īpaši noteikumi. Visbeidzot, jāatgādina, ka energoprodukti un elektroenerģija, ko izmanto citiem nolūkiem, nevis par degvielu, piemēram, rūpnieciskajā apstrādē, saskaņā ar 2. panta 4. punktu skaidri atstāta ārpus direktīvas darbības jomas. Mērķiem, kuri nav ņemti vērā direktīvas vispārējos noteikumos, atbilstīgi izņēmumi Noteikts skaits II un III pielikumā izklāstīto izņēmumu atbilst mērķiem, kuri nav ņemti vērā direktīvas vispārējos noteikumos, jo tie atspoguļo noteiktu dalībvalstu īpašus politikas apsvērumus. Komisija vienmēr atzinusi, ka noteiktas dalībvalstu vajadzības neizbēgami ne vienmēr var būt pilnīgi atspoguļotas Kopienas saskaņotajā tiesiskajā regulējumā un līdz ar to var būt vajadzīgi izņēmumi, kas ļautu attiecīgajām dalībvalstīm pakāpeniski pielāgoties Kopienas tiesību aktiem. Šajā nolūkā Enerģijas nodokļu direktīvā ir 19. pants, kas lielā mērā atbilst Minerāleļļu direktīvas 8. panta 4. punktam, bet ir ar stingrākiem nosacījumiem. Padome var atļaut dalībvalstīm ieviest turpmākus atbrīvojumus no nodokļiem vai to līmeņa samazinājumus atbilstīgi īpašiem politikas apsvērumiem. Šādas sistēmas tomēr ir vispirms jāpārbauda, lai nodrošinātu atbilstību Kopienas politikai, cita starpā ņemot vērā iekšējā tirgus pareizu darbību, godīgu konkurenci un Kopienas veselības, vides, enerģijas un transporta politiku. Šajā kontekstā tika veikts attiecīgo izņēmumu turpmāk izklāstītais pārskats. Degviela, ko izmanto privātai, nekomerciālai aviācijai Enerģijas nodokļu direktīvas 14. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikts, ka dalībvalstis atbrīvo no nodokļiem energoproduktus, kurus paredzēts lietot par degvielu lidojumos, kas nav privāta, nekomerciāla aviācija[15]. Šis noteikums sākotnēji stājās spēkā 1993. gadā saskaņā ar Minerāleļļu direktīvas 8. panta 1. punkta b) apakšpunktu. Uz privātu, nekomerciālu aviāciju tādējādi neattiecās obligātais atbrīvojums no nodokļiem, kas noteikts komerciālai aviācijai, ne arī tā guva labumu no jebkādām pēc izvēles piešķiramām nodokļu priekšrocībām saskaņā ar direktīvām. Kopā desmit dalībvalstīm atļāva atkāpties no šiem noteikumiem saistībā ar īpašiem politikas apsvērumiem. Kopienas politikas apsvērumi Nolūkā padarīt saskaņotāku Kopienas transporta, vides un fiskālo politiku Komisija pirmo reizi jau 1996. gadā[16] ierosināja atcelt šos izņēmumus. Pēc tam deviņu šādu izņēmumu pakāpenisku atcelšanu Komisija ierosināja 2000. gadā[17], nosakot, ka šiem izņēmumiem jābeidzas līdz paredzamajai Enerģijas nodokļu direktīvas spēkā stāšanās dienai vai jebkurā gadījumā ne vēlāk kā 2002. gada 31. decembrī. Komisija nesaskata iemeslu mainīt savu viedokli šajā jautājumā. Šādi izņēmumi rada iekšējā tirgus izkropļojumu, nepareizi atspoguļo negatīvās arējās transporta izmaksas un pat ir pretrunā ar Padomes izvēli, pieņemot direktīvu. Dalībvalstu argumenti Dažas dalībvalstis apgalvoja, ka šā izņēmuma izbeigšana radīs šādas negatīvas sekas: - augstas izmaksas atbilstības panākšanai nozarē (nepieciešama jauna infrastruktūra, lai atsevišķi pārdotu degvielu, kurai uzlikti nodokļi, un degvielu, kura atbrīvota no nodokļiem), - augstas izmaksas administratīvās atbilstības panākšanai, - „uzpildīšanās tūrisma” risks, - negatīva ietekme uz privāto, nekomerciālo lidojumu nozari. Komisija uzskata , ka kopumā šādi argumenti nav pamatoti. Privātos izpriecu gaisa kuģos izmantotai degvielai nodokļi principā ir uzlikti jau kopš 1993. gada. Dalībvalstīm bija pietiekami daudz laika, lai līdz šim laikam pielāgotos Kopienas tiesību aktu prasībām. No praktiskā viedokļa nodokļu uzlikšanai nevajadzētu radīt īpašas problēmas, jo jebkurā gadījumā mazie, vieglie gaisa kuģi izmanto cita veida degvielu nekā reaktīvie vai komerciālie gaisa kuģi. Komisija atzīst, ka var būt papildu administratīvie slogi un izmaksas atbilstības panākšanai, kas saistītas ar pāreju uz jauno nodokļu režīmu. Tomēr, ja pieņemtu šādus argumentus, tas nozīmētu, ka izņēmumi būtu jāsaglabā uz visiem laikiem, tādējādi nonākot pretrunā ar galveno politikas principu, ka izņēmumiem jābūt ierobežotiem laikā un vērstiem uz to, lai pārvarētu sākotnējās grūtības, kas rodas, īstenojot jaunus tiesību aktus. Arguments par tā saucamo „uzpildīšanās tūrismu”, t.i., par rīcību, ko piekopj personas, kas šķērso robežu, lai gūtu labumu no zemākām degvielas cenām citās dalībvalstīs, Komisijas skatījumā arī nav derīgs. Ja „uzpildīšanās tūrisms” patiešām ir problēma šajā jomā, tad šobrīd spēkā esošie izņēmumi, kas attiecas tikai uz 10 no 25 dalībvalstīm, drīzāk var to saasināt, nevis ierobežot. Tādējādi pret minēto darbību ilgāk vairs nevar izturēties labvēlīgāk nekā pret citām salīdzināmām (transporta vai atpūtas) darbībām, nepilnīgāk atspoguļojot nodokļos tās negatīvos ārējos faktorus. Degviela, ko izmanto privātiem izpriecu kuģiem Saskaņā ar Enerģijas nodokļu direktīvas 14. panta 1. punkta c) apakšpunktu (kas atveido Minerāleļļu direktīvas 8. panta 1. punkta c) apakšpunktu) dalībvalstis atbrīvo no nodokļiem energoproduktus, kurus paredzēts lietot par degvielu kuģošanai Kopienas ūdeņos (ieskaitot zveju) ar kuģiem, kas nav privāti izpriecu kuģi[18]. Parasti dalībvalstis var paplašināt šo atbrīvojumu no nodokļiem, attiecinot to uz kuģošanu iekšējos ūdensceļos. Tomēr privātie izpriecu kuģi ir skaidri izslēgti no abiem noteikumiem. Regulas II un III pielikumā kopā ir 6 izņēmumi, kas atļauj dalībvalstīm īpašu politikas apsvērumu dēļ piemērot samazinātas nodokļu likmes vai atbrīvojumu no nodokļiem degvielai, ko izmanto kuģošanai privātos izpriecu kuģos. Piecu šo izņēmumu pakāpenisku atcelšanu Komisija ierosināja 2000. gada pārskatā par izņēmumiem. Kopienas politikas apsvērumi Iepriekš izklāstītie apsvērumi attiecībā uz privāto, nekomerciālo aviāciju vienādi attiecas uz līdzvērtīgu privātu izpriecu kuģu gadījumu. Tātad labvēlīgs nodokļu režīms attiecībā uz degvielu, ko izmanto minētajai darbībai, salīdzinājumā ar degvielu, ko izmanto salīdzināmām (transporta vai atpūtas) darbībām, nav jāatjauno. Dalībvalstu argumenti Dažas dalībvalstis apgalvo, ka šā izņēmuma izbeigšana radīs šādas negatīvas sekas: - augstas izmaksas atbilstības panākšanai nozarē (nepieciešama jauna infrastruktūra, lai atsevišķi pārdotu degvielu, kurai uzlikti nodokļi, un degvielu, kura atbrīvota no nodokļiem, un attiecībā uz noteiktiem kuģu veidiem var būt grūtības, kas saistītas ar divējādu degvielas izmantošanu gan apkurei (uz ko var attiecināt samazinātu akcīzes nodokļa likmi), gan par motordegvielu), - augstas izmaksas administratīvās atbilstības panākšanai, - krāpšanās risks (jo īpaši gadījumos, kad degvielu izmanto gan apkurei, gan par motordegvielu), - „uzpildīšanās tūrisma” risks, - negatīva ietekme uz privātās izpriecu kuģošanas nozari. Komisija uzskata , ka kopumā šādi argumenti arī šoreiz nav pamatoti. Vairumam dalībvalstu, kuras izmanto izņēmumus, bija pietiekami daudz laika, lai līdz šim laikam pielāgotos jaunajai situācijai, ņemot vērā to, ka privātos kuģos izmantotai degvielai nodoklis principā uzlikts kopš 1993. gada un ka izņēmumu pakāpenisku atcelšanu Komisija ierosināja 2000. gadā. Jāatzīmē arī, ka ļoti bieži degvielas uzpildīšanas iekārtas izpriecu kuģiem un komerciāliem kuģiem atrodas atsevišķi (piemēram, mazo kuģu osta vienā pusē un komerciālā osta – otrā). Komisija atkārtoti atzīst, ka var būt papildu administratīvie slogi un izmaksas atbilstības panākšanai, kas saistītas ar pāreju uz jauno nodokļu režīmu. Tomēr argumenti, kas iepriekš izmantoti attiecībā uz gaisa kuģiem, arī šajā kontekstā ir vienlīdz derīgi. Var būt arī krāpšanās risks, kas saistīts ar vienas un tās pašas degvielas divējādu izmantošanu vienā kuģī (kas jo īpaši var attiekties uz iekšējos ūdensceļos izmantojamiem kuģiem). Tomēr var apgalvot, ka līdzīgs krāpšanas risks pastāv arī citās nozarēs, kur viena veida degvielu tā pati persona izmanto dažādiem mērķiem, tādējādi izraisot dažādas akcīzes nodokļa likmes piemērošanu (piemēram, lauksaimniecībā). Jebkurā gadījumā šajā ziņā var būt noderīga to dalībvalstu pieredze, kuras negūst labumu ne no kādiem minētajiem izņēmumiem. Attiecībā uz argumentu par „uzpildīšanās tūrismu” jāatzīmē, ka tikai sešas dalībvalstis pašlaik izmanto šo izņēmumu. Ja iekšējā tirgū ir kādi traucējumi, tie visdrīzāk rodas no pašu izņēmumu pastāvēšanas nevis to spēkā esības termiņa beigšanās. Visbeidzot, lai gan izņēmumu spēkā esības termiņa beigšanās var izraisīt cenu pieaugumu, tās ir nepieciešamās sekas minētās darbības pielīdzinājumam salīdzināmām darbībām (sk. Kopienas politikas apsvērumus, kas izklāstīti iepriekš attiecībā uz analogiem jautājumiem 2.2.1. punktā). Atkritumeļļa Atkritumeļļa galvenokārt sastāv no transportlīdzekļiem un dzinējiem izlietotajām smērvielām vai izlietotajām hidrauliskajām eļļām, un tā pēc savām īpašībām ir bīstama. Tādēļ tā jāsavāc un jāapstrādā visnekaitīgākajā veidā[19]; divas vispārējas apstrādes kategorijas ir atkritumeļļa kā enerģijas avots vai kā materiālu avots. Pirmajā kategorijā fiskāliem mērķiem atkritumeļļu uzskata par tādu pašu kā citas minerāleļļas, un tādēļ uz to kopš 1993. gada attiecas Kopienas akcīzes nodokļa sistēma. Tomēr kopā 11 dalībvalstīm iepriekš bija atļauts īpašu politisku apvērumu interesēs atbrīvot no akcīzes nodokļa atkritumeļļu, ko izmanto par degvielu vai nu tieši pēc utilizācijas, vai pēc atkritumeļļas pārstrādes, ja par otrreizēju izmantošanu ir jāmaksā nodoklis. Kopienas politikas apsvērumi Viens no galvenajiem Enerģijas nodokļu direktīvas mērķiem ir vienādi attiekties pret dažādiem konkurējošiem energoproduktiem, lai nodrošinātu, ka nerodas iekšējā tirgus traucējumi. Labvēlīgāku fiskālu attieksmi pret noteiktiem energoproduktiem var piemērot tikai tad, ja tas attaisnojas, piemēram, vides aizsardzības interesēs. Mūsdienu skatījumā atkritumeļļai šāda attaisnojuma tomēr nav. Komisija 2005. gada decembrī pieņemtajā „Tematiskajā stratēģijā atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei”[20] norādīja, ka galvenajam mērķim jābūt atkritumeļļas pilnīgai savākšanai un tās apstrādes nodrošināšanai kontrolētās iekārtās, tajā pašā laikā ievērojot Kopienas tiesību aktos noteiktās emisijas robežvērtības. Stratēģijas mērķis ir radīt vienlīdzīgus nosacījumus dažādu savākto izejmateriālu turpmākajam izmantojumam, ņemot vērā katra izmantojuma ietekmi uz vidi; tā atbalsta konkurenci starp dažādām apstrādes tehnoloģijām, kas vislabāk atbilst tirgus vajadzībām un veicina jauninājumus. Labvēlīgāka fiskāla attieksme pret atkritumeļļu tādēļ būtu nesavienojama ar Kopienas fiskālo un vides politiku, jo tā dotu priekšroku atkritumeļļai salīdzinājumā ar tieši konkurējošiem energoproduktiem un tajā pašā laikā atbalstītu vienu atkritumeļļas vispārējās apstrādes kategoriju vairāk nekā citas. Dalībvalstu argumenti No konsultācijām ar attiecīgajām dalībvalstīm izriet, ka vairākas no tām uzskata, ka ir pamatoti vides aizsardzības, ekonomiskie un sociālie iemesli par labu atbrīvojumam no nodokļiem (tomēr plašāk neizklāstot, kāpēc), jo īpaši šādi: - atbrīvojumi no nodokļiem, ko piemēro atkritumeļļai, ko izmanto par degvielu vai nu tieši pēc utilizācijas, vai pēc atkritumeļļas pārstrādes, veicina šādas eļļas savākšanu, - atkritumeļļas daudzums nav pietiekami liels, lai padarītu ekonomiski izdevīgu to savākšanu un reģenerāciju. Sadedzināšanas atbrīvošana no nodokļiem nodrošina vismaz to, ka atkritumeļļa nenonāk izgāztuvēs. Komisija uzskata, ka šādi apsvērumi neattaisno labvēlīgāku attieksmi pret vienu iespējamo izejmateriāla izmantojumu salīdzinājumā ar citu, izmantojot nodokļus. Laika gaitā apkopotā informācija neapstiprina nekādu savstarpēju saistību starp atbrīvojumiem no nodokļiem un sasniegtajiem atkritumeļļas savākšanas apjomiem, no otras puses, tā drīzāk apstiprina, ka atbrīvojumi no nodokļiem rada labvēlīgākus apstākļus vienam no vispārējas apstrādes veidiem[21]. Jāatzīmē, ka atkritumeļļa jebkurā gadījumā ir jāsavāc un tad jāapstrādā kontrolētās iekārtās. Pasākumi, kas tieši paredzēti, lai nodrošinātu savākšanu (piemēram, tiešas subsīdijas, paaugstināta sabiedrības informētība), iespējams, būtu mērķtiecīgāks instruments šādiem nolūkiem. Bez tam atkritumeļļas cenas pieaugums, šķiet, norāda, ka tirgū ir pietiekams pieprasījums pēc tās, un pie augstām naftas cenām atkritumeļļa kļūst arvien pievilcīgāka kā lēta alternatīva citiem energoproduktiem. Visbeidzot, jāatzīmē, ka vairums atkritumeļļas kā degvielas izmantojuma veidu (piemēram, cementa cepļos, kaļķakmens apstrādes, metālliešanas rūpnīcās vai kalnrūpniecības nozarē) ir ārpus Enerģijas nodokļu direktīvas darbības jomas. Izņēmumi reģionālā mērogā Agrāk dažām dalībvalstīm bija atļauts noteiktās ģeogrāfiskās teritorijās vai reģionos piemērot nodokļu samazinājumus vai atbrīvojumus no nodokļiem īpašiem politikas mērķiem, kas saistīti vai nu ar ekonomisko attīstību, vai šādu apgabalu ģeogrāfiskajām īpatnībām (klimats, atrašanās vieta). Turklāt zināmas reģionālas sistēmas ieviesa nolūkā apkarot tā saucamo „uzpildīšanās tūrismu”. Pēc Komisijas ieskatiem saistībā ar šīs grupas izņēmumiem radās divas galvenās problēmas. Pirmkārt un atbilstīgi gadījumam, varētu būt instrumenti, kuri pilnībā (un, iespējams, labāk) piemēroti, lai sasniegtu to pašu mērķi, t.i., pārvarēt nelabvēlīgu stāvokli, no kā cieš noteikta teritorija, bet kuri neietekmē ieguvumus no energoproduktu un elektroenerģijas akcīzes nodokļa saskaņošanas. Šādi instrumenti, piemēram, var būt saistīti ar kohēzijas politiku. Otrkārt, jāņem vērā intereses netraucēt konkurenci iekšējā tirgū. Minimālās likmes koncepcija atbilst šīm interesēm; ja nepieciešams, minimālās likmes var koriģēt. Kopumā pēc rūpīgas analīzes izrādās, ka minētie izņēmumi nav jāatjauno. Dažādi izņēmumi Ļoti ierobežots izņēmumu skaits neatbilst nevienam no direktīvas noteikumiem. To skaitā ir nodokļu samazinājumi, ko piemēro benzīnam, kuru izplata īpaši aprīkotos benzīntankos. Pēc Komisijas ieskatiem iemesls šādu izņēmumu piešķiršanai vairs nešķiet derīgs. Ja pasākums varēja kalpot, lai sākumā veicinātu šāda aprīkojuma ieviešanu, tad ir loģiski, ka šāds izņēmums ir pakāpeniski jāpārtrauc. Līdzīgi apsvērumi attiecas uz turpmākiem izņēmumiem šajā grupā, proti, uz akmeņogļu, koksa un lignīta atbrīvojumu no nodokļiem, ko paredzēts izbeigt 2007. gada 1. janvārī. Jāuzsver, ka Kopienas tiesību aktu jomas paplašināšana, attiecinot to ne tikai uz minerāleļļām, bet arī uz visiem citiem konkurējošiem produktiem, piemēram, dabasgāzi, elektroenerģiju un cieto kurināmo, bija galvenais princips, kas bija pamatā Enerģijas nodokļu direktīvas pieņemšanai. Tajā pašā laikā, kā minēts 2.1.3. un 2.1.4. punktā iepriekš, direktīvā tomēr ir vairāki noteikumi, kas ļauj dalībvalstīm piemērot labvēlīgāku nodokļu režīmu, ko var ieviest bez iepriekšējas Padomes atļaujas, gan attiecībā uz mājsaimniecībām, gan uzņēmumiem paredzētiem produktiem, kuriem nesen uzlikti nodokļi. Secinājumi Pamatojoties uz iepriekš izklāstīto analīzi, Komisija ir nonākusi pie šādiem secinājumiem. Ja dalībvalstis var sasniegt mērķus, kas ir pamatā noteiktiem izņēmumiem, saskaņā ar Enerģijas nodokļu direktīvas vispārējiem noteikumiem (2.1. punkts iepriekš), izņēmumu spēkā esības termiņa pagarinājums nav vajadzīgs, un līdz ar to nekādi turpmāki pasākumi nešķiet vajadzīgi, pieļaujot varbūt nelielus pielāgojumus[22]. Attiecībā uz izņēmumiem, kas attiecas uz mērķiem, kuri nav ņemti vērā direktīvas vispārējos noteikumos, šis paziņojums veido daļu no pamatojuma, attiecībā pret kuru dalībvalstīm jānovērtē sava nostāja, ņemot vērā šādu izņēmumu spēkā esības termiņa beigšanos. Ja atsevišķas dalībvalstis uzskata, ka īpašu politisku apsvērumu interesēs tām joprojām vajadzīgs izņēmums saistībā ar minēto direktīvu, tās var iesniegt lūgumu Komisijai saskaņā ar direktīvas 19. pantu. Jebkādu šādu lūgumu novērtēs atbilstoši tā dotajam labumam, jo īpaši ņemot vērā pareizu iekšējā tirgus darbību, nepieciešamību nodrošināt godīgu konkurenci, kā arī Kopienas vides, enerģijas un transporta politiku (sk. Enerģijas nodokļu direktīvas 19. pantu). Turklāt Komisija vēlētos atgādināt dalībvalstīm, ka par visiem ar nodokļiem saistītiem pasākumiem, kas varētu būt valsts atbalsts, iepriekš jāpaziņo Komisijai, lai tos novērtētu saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu[23]. Vispārīgi fiskālajiem instrumentiem jāatbilst visiem attiecīgajiem Līguma noteikumiem. Visbeidzot, Komisija uzskata, ka lielākās daļas izņēmumu spēkā esības termiņa beigšanos var uzskatīt arī par iespēju panākt lielāku pārredzamību un saskaņotību enerģijas nodokļu tiesību aktu jomā, kas nodrošinātu to, ka direktīva ir labāks instruments, kas kalpo dalībvalstīm un Kopienai, kā arī to vispārējiem ilgtspējīgas attīstības un Lisabonas stratēģijas mērķiem. [1] Padomes 2003. gada 27. oktobra Direktīva 2003/96/EK, kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV L 283, 31.10.2003., 51. lpp.; direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2004/74/EK un 2004/75/EK (OV L 157, 30.4.2004., 87. lpp. un 100. lpp.). [2] Jāpiebilst, ka saskaņā ar direktīvas 19. pantu kopš direktīvas stāšanās spēkā trīs izņēmumi piešķirti Francijai, Zviedrijai un Apvienotajai Karalistei. Tie nav izskatīti šajā pārskatā. [3] Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/81/EEK par akcīzes nodokļu struktūras saskaņošanu attiecībā uz minerāleļļām (OV L 316, 31.10.1992.); direktīva ar Padomes Direktīvu 2003/96/EK no 2003. gada 31. decembra atcelta kopā ar Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīvu 92/82/EEK par minerāleļļām uzliktā akcīzes nodokļa likmju tuvināšanu. [4] Padomes 2001. gada 12. marta Lēmums 2001/224/EEK, kas attiecas uz pazeminātām akcīzes nodokļa likmēm vai atbrīvojumiem no akcīzes nodokļa dažām minerāleļļām, ja tās izmanto īpašiem mērķiem (OV L 84, 23.3.2001., 23. lpp.). [5] Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/74/EK, ar ko groza Direktīvu 2003/96/EK par dažu dalībvalstu iespēju piemērot nodokļu līmeņa pagaidu atbrīvojumus vai samazinājumus attiecībā uz enerģētikas produktiem un elektroenerģiju. Turklāt divām jaunajām dalībvalstīm piešķīra viena gada pārejas periodu tieši ar Pievienošanās līgumu (tās ir ārpus šā pārskata jomas). [6] Formulējums 18. panta 1. punktā un 18.a panta 1. punktā pamatojas uz Padomes Lēmuma 2001/224/EK 1. pantu. Šā lēmuma 1. panta 2. punkta jāskata, ņemot vērā Minerāleļļu direktīvu, kur noteikts tikai ierobežots skaits izvēles atbrīvojumu vai samazinājumu. Tādējādi ievērojamā skaitā gadījumu dalībvalstis varēja censties sasniegt īpašus politikas mērķus tikai ar atsevišķiem izņēmumiem, jo īpaši vides aizsardzības jomā. Šis stāvoklis mainījās ar Enerģijas nodokļu direktīvas pieņemšanu, kura piedāvā plašas iespējas piešķirt atbrīvojumus vai samazinājumus vairāku politisku iemeslu dēļ. [7] Vienkāršības labā Komisija atsauksies uz direktīvas II un III pielikumā izklāstītajiem punktiem kā „izņēmumiem”, neskatoties uz to, ka viens vai otrs punkts var faktiski nebūt atkāpe no vispārējās direktīvas sistēmas (sk., jo īpaši 3. kategoriju tālāk). [8] Daudzus no iepriekš piešķirtajiem izņēmumiem tieši iekļāva Enerģijas nodokļu direktīvā, tādējādi ļaujot dalībvalstīm piemērot tos, veicot fiskālu kontroli, bez jebkādas iepriekšējas atļaujas nepieciešamības no Padomes, pamatojoties uz finansiāliem iemesliem, bet neierobežojot Kopienas noteikumus par valsts atbalstu. [9] Tas nozīmē vai nu Kopienas minimālo nodokļu līmeni, vai noteiktos gadījumos (piemēram, direktīvas 5. pants) direktīvā noteiktos minimālos nodokļu līmeņus, kas attiecas arī uz gadījumiem, kad dalībvalstīm piešķīra pārejas periodus, lai tās pakāpeniski sasniegtu Kopienas minimumu. [10] Direktīva (sestais apsvērums) skaidri atsaucas uz Līguma 6. pantu. Saskaņā ar šo noteikumu vides aizsardzības prasības jāintegrē Kopienas politikas definēšanā un īstenošanā, jo īpaši ņemot vērā ilgtspējīgas attīstības veicināšanu. [11] Citi gadījumi ir izskatīti 2.1.4. punktā tālāk. [12] To piemēro pilnīgi neatkarīgi no tā, ka valsts iestāžu maksātajam akcīzes nodoklim nav nekādas vispārējas ietekmes uz valsts budžetu. [13] Direktīvā definēti kā M2 vai M3 kategorijas transportlīdzekļi pasažieru pārvadāšanai, kas ir regulārs vai neregulārs pakalpojums, kā norādīts Padomes 1970. gada 6. februāra Direktīvā 70/156/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tipa apstiprinājumu (OV L 42, 23.2.1970., 1. lpp.); direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 2005/64/EK (OV L 310, 25.11.2005., 10. lpp.). [14] Piemēram, ļaujot tām piemērot preferenciālu nodokļu režīmu sašķidrinātai naftas gāzei, metānam un dabasgāzei vai biodegvielai. [15] Privāta, nekomerciāla aviācija ir definēta kā „lidaparāta izmantošana, ko veic tā īpašnieks vai fiziska vai juridiska persona, kura to izmanto, nomājot vai citādi, nekomerciālos nolūkos, jo īpaši nolūkos, kas nav pasažieru vai preču pārvadājumi vai pakalpojumu piegāde par atlīdzību, vai valsts varas iestāžu vajadzības”. [16] COM (1996) 549, 1996. gada 14. novembris. [17] COM (2000) 678, 2000. gada 15. novembris. [18] Privāts izpriecu kuģis ir definēts kā „kuģis, ko izmanto tā īpašnieks vai fiziska vai juridiska persona, nomājot vai citādi, nekomerciālos nolūkos, jo īpaši nolūkos, kas nav pasažieru vai preču pārvadājumi vai pakalpojumu piegāde par atlīdzību, vai valsts varas iestāžu vajadzības”. [19] Kopienas politika attiecībā uz atkritumeļļu aizsākās 20. gs. septiņdesmitajos gados. Tās mērķis ir izvairīties no atkritumeļļas kaitīgās ietekmes uz vidi. [20] COM (2005) 666, 2005. gada 21. decembris. [21] Plašākai informācijai sk., piemēram, regulāros ziņojumus par Kopienas tiesību aktu ieviešanu attiecībā uz atkritumiem (COM (1999) 752, 2000. gada 10. janvāris, COM (2003) 250, 2003. gada 11. jūlijs). Jauns ziņojums tiks publicēts vēlāk šajā gadā. [22] Sk. 2.1.3. punktu iepriekš. [23] Sk., jo īpaši direktīvas 32. apsvērumu.