LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 53/7

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

(2018/C 53/06)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

“ΑΓΚΙΝΆΡΑ ΙΡΊΩΝ” (“AGKINARA IRION”)

ES Nr.: PGI-GR-02293 – 24.2.2017.

ACVN ( ) AĢIN ( X )

1. Nosaukums vai nosaukumi

“Αγκινάρα Ιρίων” (“Agkinara Irion”)

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Grieķija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.6. grupa. Svaigi vai pārstrādāti augļi, dārzeņi un labība

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norāde “Agkinara Irion” attiecas uz kurvjziežu dzimtas sugas Cynara scolymus L. vietējās artišoku šķirnes “Prasini tou Argous” jeb “Argitiki” galviņām.

Artišokiem “Agkinara Irion” svaigā veidā piemīt šādas īpašības, kas tos atšķir no citiem artišokiem:

— cilindriskas un kompaktas galviņas ar raksturīgu atvērumu augšdaļā,

— minimālais galviņas augstums ir 10 cm un šķērsgriezuma diametrs vismaz 8 cm,

— ārējās seglapas ir zaļas, pamatnē gaļīgas, bet augšpusē noapaļotas un iešķeltas bez dzeloņiem vai retumis ar nelielu dzeloni,

— iekšējo seglapu krāsa no gaiši zaļas pakāpeniski pāriet dzeltenā, ziedkopas centrā kļūdama violeta ar gaiši dzeltenām plūksnām,

— blīvs, cilindrisks celms, kura garums nepārsniedz 40 cm, bet diametrs ir no 1 cm līdz 4 cm,

— galviņas ir maigas, diskveida ziedgultnes un seglapu pamatnei ir gaļīga konsistence un garda, sevišķi salda garša, kuras dēļ šo dārzeni ir iespējams ēst svaigā veidā.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

—

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visiem “Agkinara Irion” ražošanas posmiem jānorit noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

—

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpaši noteikumi

—

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Noteikto ģeogrāfisko apgabalu, kurā audzē “Agkinara Irion”, veido trīsstūris, kuram vienu malu apskalo jūra, bet abas pārējās ieskauj kalnāji. Tas ietver Karnezeikas un Irijas vietējās kopienas un Kandijas ciemu, kas administratīvi pieder pie Nafplijas pašvaldības.

Apgabalā ietilpst Irijas un Kandijas līdzenumi (attiecīgi 1 000 un 250 hektāru platībā), kuri atrodas Argolīdas teritoriālās vienības dienvidaustrumos un kurus vienu no otra atdala zema kaļķakmens sedliene Likalona. Ziemeļos–ziemeļaustrumos ģeogrāfiskais apgabals robežojas ar Arahneja kalna nogāzi, dienvidos–dienvidaustrumos – ar Didima kalnu, bet rietumos tā fizisko robežu veido Argolīdas līcis.

Abi līdzenumi ir vērsti dienvidrietumu virzienā, un cauri tiem plūst Karnezeikas, Dipotamas un Kandijas upes, kuras vasarā izžūst. Tās tek no austrumiem uz rietumiem un ieplūst jūrā.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Dabas faktori

Noteiktajam ģeogrāfiskajam apgabalam raksturīgā augsne un īpašais mikroklimats rada apstākļus, lai spētu izaudzēt agrīnu un kvalitatīvu produktu.

Augsne ir veidojusies no to upju aluviālajiem nogulumiem, kuras šķērso līdzenumus. Kopumā augsnes pieder pie Entisols kategorijas (nesen veidojušās augsnes, kurām nav raksturīgu horizontu). Visbiežāk tās ir smilšmāla un mālsmilts augsnes.

Tās ir ļoti auglīgas 50–150 cm dziļumā, un tas artišokiem veicina dziļas sakņu sistēmas veidošanos. Augsnes ir jaunas, ar vidēji izteiktu struktūrainību un labu dabisko ūdens noteci, ko sekmē grants slāņa klātbūtne. Šīs augsnes satur kalciju un ir bagātas ar magniju. Bagātīgais magnija saturs šīm piejūras augsnēm palīdz saglabāt struktūru, jo neitralizē nātriju, radot artišoku “Agkinara Irion” audzēšanas iespējas arī tajās teritorijās, kurās ir paaugstināts augsnes sāļums. Augsnes atrodas horizontālā līmenī, slīpumam nepārsniedzot 0–3 %.

Apgabalā valda sauss un karsts Vidusjūras klimats ar ļoti maigām ziemām.

Klimatiskos apstākļus labvēlīgi ietekmē līdzās esošais Argolīdas līcis, jo tas mīkstina temperatūru, neļaujot tai kļūt ekstrēmai. Līdz ar to vasarās maksimālā temperatūra ir zemāka, bet ziemā minimālā temperatūra – augstāka. Gada vidējā temperatūra apgabalā ir 18,5 °C, vidējā minimālā temperatūra ir 10,2 °C, bet vidējā maksimālā ir 28,2 °C. Salnas ir reta parādība, to nosaka reģiona ģeomorfoloģija. Audzēšanas apgabals ziemā ir aizsargāts no aukstiem ziemeļu vējiem, jo to ieskauj kalni, bet valdošais vējš ir no dienvidiem, proti, jūras vējš.

Apgabals ir vērsts dienvidrietumu virzienā, saules starojums gadā tur ir aptuveni 337,0 cal/cm2, un saules spīdēšanas ilgums gadā pārsniedz 2 500 stundu.

Kopējais nokrišņu daudzums ir aptuveni 400 mm gadā, bet vasara un rudens bieži vien ir sausuma periodi.

Iepriekš aprakstītie apstākļi ļoti veicina produkta agrīnu nogatavošanos un ļauj gūt panākumus un maksimālu atdevi, produktu audzējot ziemas mēnešos.

Cilvēkfaktori

Cenšoties izaudzēt agrīnu produktu, īpaši liela nozīme ir cilvēkfaktoriem. Ražotāji ir pilnveidojoši audzēšanas paņēmienus, kas ļauj iegūt “Agkinara Irion” agrīnu ražu, rūpīgi izvēloties mātesaugus, kas paredzēti jaunu stādījumu veidošanai, nosakot konkrētos stādīšanas attālumus, izmantojot apūdeņošanu un izvēloties tās ilgumu, kā arī veicot dzinumu retināšanu.

Produkta specifika

Produkta “Agkinara Irion” specifika nosaka tā reputāciju, kas veidojusies, ņemot vērā artišoku agrīnumu un izteikti saldo garšu.

Pirmā, rudens vidū novāktā raža tobrīd bieži vien ir vienīgie tirgū pieejamie artišoki. Ziemas mēnešos produkts tirgū ir pieejams lielos daudzumos, un tas vairo tā atpazīstamību.

Maigais klimats un visai lielais saules spīdēšanas ilgums, ko nosaka ģeogrāfiskais stāvoklis un līdzenumu vērsums uz dienvidrietumiem, sekmē ražas agrīnu ienākšanos. Vasaras mēnešos, kad nav nokrišņu, audzēšanas perioda sākumu var kontrolēt, izmantojot apūdeņošanu, līdz ar to ražošanas laiks sākas rudenī. Ziemās temperatūra nenoslīd pārāk zemu, jo tuvumā atrodas jūra un aukstie vēji neatnes salu, tā kā līdzenumus aizsargā zemie kalnāji, kas tos ieskauj, tāpēc pastāv labvēlīgi apstākļi produkta audzēšanai ziemas mēnešos, un tas notiek maksimālos apjomos.

Artišoki “Agkinara Irion” izceļas ar lielisko, sevišķi saldo garšu. Šādām organoleptiskajām īpašībām par iemeslu ir ogļhidrātu, proti, polisaharīdu, veidošanās un uzkrāšanās produktā ziedkopu veidošanās un ienākšanās laikā rudens sākumā, kad saules radiācijas intensitāte vēl ir augsta.

Ogļhidrātu uzkrāšanās procesu sekmē audzēšanas līdzenumu vērsums uz dienvidrietumiem, jo augi līdz ar to saņem sevišķi daudz saules gaismas.

Šīs jau esošās īpašības papildina vēl citas, kas rodas cilvēka darbības ietekmē, piemēram, rūpīgi atlasot kserofītus tās vietējās šķirnes saglabāšanai, no kuras iegūst artišokus “Agkinara Irion”.

Paņēmieni, kas veicina ražas agrīnu ienākšanos, ir veidojušies, vietējiem audzētājiem no paaudzes paaudzē nododot vērtīgu pieredzi un ilggadējus novērojumus, kas ļauj izaudzēt kvalitatīvu produktu, kurš tirgū ir pieejams jau agrā rudenī un nezaudē patērētāju interesi līdz pat ziemas beigām, gandrīz pilnībā apmierinādams Grieķijas pieprasījumu.

Vārdu sakot, apgabala ģeomorfoloģija un vietējie augsnes un klimatiskie apstākļi, kā arī tradicionālo audzēšanas paņēmienu saglabāšana ir faktori, kas nosaka produkta “Agkinara Irion” agrīnumu, saldo un lielisko garšu, kā arī citas kvalitatīvās īpašības, kas šim produktam ir dāvājušas labo slavu un pievienoto vērtību.

Par artišoku “Agkinara Irion” agrīnumu ir minēts žurnāla Froutonea 169. numurā (2013. gada februāris), kurā aprakstīta šķirne “Prasini tou Argous” jeb “Argitiki”: “Visizplatītākā šķirne Argolīdā, kā arī citās Peloponēsas daļās un Krētā. Šķirne ir agrīna un ļoti ražīga. Ziedkopas ienākas no novembra (Irijā no oktobra beigām).”

Arī plašsaziņas līdzekļos ļoti bieži ir atrodamas atsauces uz “Agkinara Irion” kvalitāti.

Konkrētāk, avīzē Ta Nea tis Argolidas (2002. gada 20. maijs) ir rakstīts: “Hrists Olimpijs no Atēnu Lauksaimniecības universitātes stāsta par (..) medicīniskajām un farmaceitiskajām īpašībām, uzsverot, ka Irijas artišoku ziedkopu ēdamā daļa satur daudz olbaltumvielu, ogļhidrātu, C vitamīnu, sāļus un celulozi.”

Vēl viena atsauce ir atrodama avīzē Politistika tis Argolidas (2010. gada 17. marts): “Raidījuma laikā profesionāli pavāri no Turcijas un Kipras, kas pārstāv tīkla Conservatoire international des cuisines méditerranéennes dalībniekus, kā arī, protams, no Grieķijas, apliecinās savu prasmi un pieredzi, pagatavojot izcilu maltīti no tāda īpaša un garda produkta kā Irijas artišoki (t. i., “Agkinara Irion”).”

Produkta labā slava ir cieši saistīta ar Irijas novada ekonomisko, sociālo un kultūras dzīvi.

Šo slavu apliecina produkta pieminēšana tradicionālos ikgadējos svētkos, semināros, dažādos pasākumos un sanāksmēs, kulinārijas konkursos, atsaucēs tradicionālajā un elektroniskajā presē, radio un televīzijā, grāmatās, žurnālos un kulinārijas raidījumos, lauksaimniecības žurnālos un vietējo restorānu ēdienkartēs.

2002. gada maijā Irijā notika pirmais seminārs Grieķijā, kas bija veltīts artišoku “Agkinara Irion” audzēšanai un tās perspektīvām, tajā piedalījās Itālijas un Grieķijas zinātnieki.

2007. gada novembrī Iriju apmeklēja starptautiskās apvienības pārstāvju komiteja. Šī apvienība – “Artišoku pilsēta” no Ladispoles Itālijā – popularizē artišoku audzēšanu. Apmeklējuma mērķis bija izveidot produkta informācijas apmaiņas centru un nodibināt draudzības saites starp valstīm, kurās audzē artišokus, paralēli attīstot tūrismu.

2010. gada maijā Irijā notika pirmais artišokiem veltītais kulinārijas festivāls, kur izcili Vidusjūras austrumdaļas pavāri (tīkla Conservatoire international des cuisines méditerranéennes pārstāvji) gatavoja ēdienu no artišokiem “Agkinara Irion”, apliecinādami savu pavārmākslu un pieredzi un izceldami vietējā produkta īpašības un garšu.

Par produkta reputāciju ir atrodamas ziņas iespiestajā un elektroniskajā presē, un bieži vien tas ir pieminēts lielas tirāžas kulinārijas žurnālos un lielo TV kanālu kulinārijas raidījumos. Slavenais pavārs Iliass Mamalakis kādā internetā publicētā receptē raksta: “Labu slavu ieguvuši ir Irijas artišoki (“Agkinara Irion”). Meklējiet tos vietējos tirdziņos. Tie ir izcili garšīgi.” Produkts sistemātiski tiek pieminēts lauksaimniecības un komercijas žurnālos, kuros raksturo produkta panākumus tirgū, tā cenas svārstības un jaunākās prognozes.

“Agkinara Irion” ir plaši pazīstams vietējā tradicionālajā kulinārijā, kā apliecina daudzās receptes Nikijas Cekuras 2013. gada grāmatā Agkinara, o thisavros tis gis ton Irion (“Artišoks, Irijas zemes dārgums”). Arī novada restorāni piedāvā saviem viesiem plašu artišoku ēdienu klāstu, palīdzēdami nostiprināt šī tūristu iecienītā produkta identitāti.

Artišoku “Agkinara Irion” nozīmi novada dzīvē atspoguļo Kandijas–Irijas profesionālās tūrisma apvienības emblēma, kurā attēlots artišoks, savukārt Irijas lauksaimniecības kooperatīva oficiālajā zīmogā ir stilizēta artišoka galviņa, kas visai līdzinās šī kooperatīva biedru audzētajiem artišokiem.

Tautas gudrība cildina šī vietējā produkta saldo garšu sakāmvārdā “Ar artišokiem no Iri glāze paceļas pati no sevis”, un slavenā gleznotāja Diāna Antonakatu kādā 2000. gadā tapušā darbā ir attēlojusi vietējo iedzīvotāju smago darbu, atzīmējot, ka tie “ir pametuši tomātus, lai audzētu visā nomē garšīgākos artišokus”.

Vēsturiskie faktori

Atsauces uz produkta reputāciju un augsto komerciālo vērtību ir atrodamas jau no XIX gadsimta otrās puses, – tas minēts kā Argolīdā audzēta eksporta prece, ko ved uz Konstantinopoli, Ēģipti un Smirnu, ierindojot to starp citiem vērtīgiem un peļņu nesošiem resursiem (Taxidia ana tin Ellada (“Ceļojumi pa Grieķiju”), G. P. Paraskevopuls, 1869).

Sistemātiska artišoku audzēšana Irijas un Kandijas novadā pirmoreiz sākās pēc Otrā pasaules kara 1946.–1947. gadā.

1969. gadā Irijas pašvaldībā ir oficiāli fiksētas ziņas, ka artišoki tiek audzēti 800 hektāru lielā platībā, kas aizņem divas trešdaļas no abiem līdzenumiem.

Turpmākajos gados lauksaimnieki arvien vairāk specializējās artišoku audzēšanā, un šis lauksaimniecības produkts nokļūst vietējās ekonomikas un sabiedrības dzīves centrā.

Irijas ciešā saikne ar artišoku kultūru vainagojās divdesmit gadu laikā no 1980. līdz 2000. gadam, kad Irijas apkārtnē valdīja ilgstošs sausums, kura dēļ ievērojami cieta augsnes un ūdens resursu kvalitāte. Artišoki ir izturīgi pret augsnes sāļumu un spēj lieliski pielāgoties valdošajiem apstākļiem, dodot iedzīvotājiem iespēju labi nopelnīt, jo citu dārzeņu un augļu audzēšana nav iespējama.

Šodien “Agkinara Irion” apmierina lielāko daļu Grieķijas pieprasījuma, pilnībā attaisnojot savu labo slavu.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/prod-agkinara-irion-pge.pdf

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.