Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā biomasa kopš 2007. gada ir turpinājusi pieaugt, un 2018. gadā to krājumu biomasa, par kuriem pieejams pilns novērtējums, bija par 48 % lielāka nekā 2003. gadā.

Līdztekus KPN noteikšanai Padome 2019. gadā daudzgadu plānu satvarā pieņēma korektīvus pasākumus, kas vajadzīgi, lai daži zivju krājumi, proti, mencas un merlanga krājums Ķeltu jūrā un mencas krājums Baltijas jūras austrumdaļā, varētu atjaunoties. ES un Norvēģijas apspriedēs tika panākta vienošanās arī par korektīviem pasākumiem attiecībā uz mencu Ziemeļjūrā un mencu Skagerakā un Kategatā. Tā kā šo krājumu stāvoklis ir īpaši problemātisks, to pārvaldības galvenais uzdevums tagad ir biomasas atjaunošana. Tālab ieviesti ārkārtas aizsardzības pasākumi, kuru mērķis ir minimalizēt nozveju galvenajās komerciālajās zvejniecībās (izmantojot selektīvākus zvejas rīkus) un nodrošināt, ka pilnībā dokumentētām zvejniecībām ir pareiza izpratne par zvejas modeļiem.

62 no 78 KPN Padome noteica saskaņā ar Fmsy. Tāpēc paredzams, ka 2020. gadā vairāk nekā 99 % no ES ekskluzīvā pārvaldībā esošajiem izkrāvumiem Baltijas jūrā, Ziemeļjūrā un Atlantijas okeānā būs iegūti ilgtspējīgi pārvaldītās zvejniecībās.

Viens no galvenajiem kopējās zivsaimniecības politikas pārvaldības instrumentiem ir kopējā pieļaujamā nozveja (KPN). 2020. gada KPN, kas piemērojama Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā un blakusesošajos apgabalos, Komisija ierosināja ilgtspējīgā vai zemākā apjomā (zvejas izraisītas zivju mirstības (Fmsy) izteiksmē); tas attiecas uz visām 78 KPN, par kurām bija pieejams Fmsy ieteikums, izņemot 6 gadījumus, kuros Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) ieteica nozvejas negūt. Noplicināto krājumu atjaunošanas nolūkā šajos gadījumos tika nolemts noteikt nelielu, tikai piezvejai paredzētu KPN, lai nenāktos pāragri aizliegt svarīgas komerciālās zvejniecības vai liegt zinātniekiem vākt zinātniskos datus.

Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā zvejas radītā zivju krājumu noslodze 2003.–2018. gada periodā ir nemitīgi samazinājusies. Lai gan zvejas izraisītas zivju mirstības mediāna divtūkstošo gadu sākumā bija vairāk nekā 1,5 reizes lielāka par maksimālajam ilgtspējīgas ieguves apjomam atbilstošo mirstību (Fmsy), tagad tā stabilizējusies pie aptuveni 1,0. Tas nozīmē, ka zveja pakāpeniski kļuvusi arvien ilgtspējīgāka. Tas nozīmē arī to, ka maksimālā ilgtspējīgas ieguves apjoma (MSY) mērķis lielā mērā ir sasniegts, lai gan dažas problēmas vēl jārisina.

Neraugoties uz būtiskiem panākumiem zvejas radītās noslodzes mazināšanā Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā un biomasas palielināšanā, problēmas joprojām pastāv. Daži krājumi joprojām ir pārzvejoti un/vai atrodas ārpus drošām bioloģiskām robežām, un ir skaidrs: lai šie krājumi sasniegtu ilgtspējīgu apmēru, ir jāpieliek lielākas pūles. Attiecībā uz Vidusjūru un Melno jūru noteikti jāturpina arī enerģiskie saglabāšanas centieni, jo īpaši Vidusjūras rietumdaļā piemērojamā daudzgadu plāna īstenošana un daudzās darbības, kas veiktas, lai izpildītu MedFish4Ever deklarāciju un Sofijas deklarāciju, piemēram, 2019. gadā pieņemto GFCM daudzgadu plānu demersālajām zvejniecībām Adrijas jūrā.

2.2.ES flotes stāvoklis

Kuģu skaits ES flotē turpināja samazināties. 2019. gada decembrī ES flotes reģistrā (ieskaitot tālākos reģionus) bija 81 279 kuģi, kas ir par 365 kuģiem mazāk nekā iepriekšējā gadā. Kopējā kapacitāte, izteikta ar bruto tilpību, bija 1 521 189 GT, kas ir par 11 991 GT mazāk salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. Kopējā kapacitāte, izteikta kilovatos, bija 6 047 356 kW, kas ir par 428 278 kW mazāk nekā 2018. gada decembrī. Lai gan ES flotes kapacitāte kopumā joprojām ir mazāka par maksimālo pieļaujamo zvejas kapacitāti, tā jāskata perspektīvā, jo to flotes segmentu skaits, kas, visdrīzāk, nav līdzsvarā ar pieejamajām zvejas iespējām, joprojām ir liels. Jaunākie konstatējumi liecina, ka saskaņā ar vienu no galvenajiem bioloģiskajiem rādītājiem (ilgtspējīgas ieguves rādītājs) 2017. gadā līdzsvars nebija panākts 182 no 247 novērtētajiem flotes segmentiem.

ES flotes ekonomiskais sniegums joprojām bija ļoti labs: 2018. gadā neto peļņa bija aptuveni 1,4 mljrd. EUR un vidējā neto peļņas norma 18 %. Ņemot vērā to, ka 2008. gadā ES flotes peļņa bija nenozīmīga, šāds rentabilitātes līmenis ir uzskatāms par būtisku uzlabojumu. Snieguma pastāvīga uzlabošanās galvenokārt izskaidrojama ar dažu svarīgu krājumu uzlabošanos, augstām zivju vidējām cenām (mazāks izkrauto zivju daudzums ar lielāku vērtību) un nemainīgi zemām degvielas cenām.

Lai gan dati par 2019. gadu vēl nav pieejami, arī tajā gaidāma ļoti laba vispārējā rentabilitāte, proti, neto peļņa un vidējā neto peļņas norma, kas līdzīgas 2018. gada rādītājiem. Tomēr starp dažādiem ES zvejas reģioniem joprojām pastāv būtiskas atšķirības, un Baltijas jūra, Vidusjūra un Melnā jūra ir reģioni ar zemāko rentabilitātes līmeni. Pozitīva ekonomiskā tendence konstatēta vairākās flotēs, kuras zvejo no ilgtspējīgi izmantotiem krājumiem (tādiem kā makšķerniekzivju un megrimu krājumi Īrijas jūrā, jūrasmēles krājums Lamanša rietumdaļā un megrimu krājums Ziemeļjūrā) un kurās vērojama tendence rentabilitātei un algām uzlaboties. Turpretī flotes, kuras zvejo no pārmērīgi izmantotiem krājumiem (mencas krājums Baltijas jūras austrumdaļā, mencas krājums Ķeltu jūrā), parasti uzrādījušas sliktāku ekonomisko sniegumu.

Kopējā nodarbinātība ES flotē, izteikta ar pilnslodzes ekvivalentu (FTE), kopš 2008. gada samazinājusies vidēji par 1,2 % gadā; daļēji tas ir tāpēc, ka sarukusi flotes kapacitāte. Tomēr vidējā samaksa par FTE ir palielinājusies caurmērā par 2,5 % gadā. Gada vidējā alga par FTE ir 25 000 EUR. Vairākās Ziemeļjūras un Atlantijas okeāna flotēs nodarbinātība ir pieaugusi un tagad, šķiet, stabilizējas atšķirībā no nodarbinātības flotēs, kas darbojas citos reģionos.

Prognozes par ES flotes ekonomisko sniegumu 2020. gadā joprojām ir ļoti neskaidras sakarā ar kombinēto ietekmi, ko rada pieprasījuma samazināšanās un piegādes ķēžu pārrāvumi, kuru iemesls ir Covid-19 izraisītā veselības krīze. Tomēr agrīnas pazīmes liecina, ka Covid-19 pandēmijas izraisītie tirgus traucējumi zvejniecības sektoru ir skāruši smagi, jo pieprasījums ir strauji sarucis. Pieprasījuma samazināšanās un tai sekojošais pirmās pārdošanas cenu kritums ir novedis pie tā, ka daudzi kuģi savu darbību ir pārtraukuši. Viesnīcu, restorānu un sabiedriskās ēdināšanas nozares (HORECA) slēgšana ietekmēja flotes segmentus, kuri zvejo augstvērtīgas sugas, un mazapjoma piekrastes zvejniecības. Turklāt smagu ietekmi izjutušas zvejas flotes, kas atkarīgas no eksporta tirgiem. Papildus pieprasījuma problēmām dažas zvejniecības ierobežojuši sanitārie pasākumi.

Šķiet, ka kopš aprīļa vidus situācija gan zvejas, gan zivju apstrādes sektorā uzlabojas. Ļoti zemas degvielas cenas 2020. gadā varētu palīdzēt samazināt ES flotu darbības izmaksas.

Lai risinātu šo bezprecedenta situāciju, Komisija ir ierosinājusi virkni steidzamu palīdzības pasākumu, kurus apstiprinājuši ES likumdevēji. Šie pasākumi palīdzēs aizsargāt tūkstošiem darbvietu ES piekrastes reģionos un saglabāt pārtikas nodrošinājumu. Tie paplašina Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda (EJZF) darbības jomu tā, lai būtu iespējams kompensēt sabiedrības veselības krīzes radītos ekonomiskos zaudējumus, elastīgāk sadalīt finanšu resursus katras dalībvalsts darbības programmas ietvaros un vienkāršot darbības programmu grozīšanas procedūru, kas ļautu ātri ieviest jaunos pasākumus. Jauns valsts atbalsta pagaidu satvars sagādā dalībvalstīm iespēju ekonomikas dalībniekiem, kuri darbojas zvejniecības sektorā un kurus skārusi krīze, dot atspaidu valsts atbalsta veidā.

Pat ja ES flotes kapacitāte kopumā ir mazāka par likumā noteikto maksimālo pieļaujamo zvejas kapacitāti, lielais skaits flotes segmentu, kas, visdrīzāk, nav līdzsvarā ar pieejamajām zvejas iespējām, joprojām rada bažas, un šī problēma būtu jārisina ar atbilstošiem pasākumiem, kas paredzēti dalībvalstu rīcības plānos.

2.3.Izkraušanas pienākums

Pienākums izkraut visas nozvejas pilnībā stājās spēkā 2019. gadā. Lai novērtētu izkraušanas pienākuma ieviešanā panākto progresu, Komisija saņēma ziņojumus no 18 dalībvalstīm un piecām konsultatīvajām padomēm. Tika izmantoti arī citi informācijas avoti, piemēram, Komisijas 2019. gada 14. jūnijā organizētais seminārs par izkraušanas pienākuma īstenošanu, kontroli un izpildes panākšanu.

Kopumā šķiet, ka atbilstība joprojām ir zema. Dalībvalstīm lielāka uzmanība jāpievērš kontrolei un izpildes panākšanai. Galvenās bažas joprojām rada tas, ka lielākā daļa valstu nav pareizi ziņojušas par zivju daudzumu, kāds izmests saskaņā ar atbrīvojumiem no izkraušanas pienākuma, ka par minimālo izmēru mazāku zivju izkrāvumi ir ļoti niecīgi un ka dalībvalstis sastopas ar grūtībām šādu nozveju uzraudzībā. Šo nepilnību dēļ arī izkraušanas pienākuma ietekme uz dalībvalstīm un zvejas nozari joprojām ir neliela, lai gan ieinteresētās personas pirms pienākuma pilnīgas īstenošanas 2019. gadā pauda nopietnas bažas šajā sakarā.