5.

uzskata, ka Eiropas Prokuratūras pilnvaru īstenošanā un praksē ir jāievēro pamattiesību kopums, kā noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un dalībvalstu konstitucionālajās tradīcijās; tādēļ aicina Padomi pienācīgi ņemt vērā šādus ierosinājumus: i) Eiropas Prokuratūrai būtu jādarbojas, stingri ievērojot tiesības uz taisnīgu tiesu un līdz ar to ievērojot atbilstošākās principu, kas liek iepriekš skaidri noteikt kritērijus, ar kuriem nosaka jurisdikcijas īstenošanai kompetento tiesu; tā kā pašreizējais 27. panta 4. punkta formulējums piešķir Eiropas Prokuratūrai pārmērīgas pilnvaras dažādu jurisdikcijas kritēriju piemērošanā, minētie kritēriji būtu jāpadara saistoši un jānosaka minēto kritēriju hierarhija, lai nodrošinātu prognozējamību; šajā sakarībā būtu jāņem vērā aizdomās turētā tiesības; turklāt uz kompetences noteikšanu saskaņā ar minētajiem kritērijiem attiecina pārbaudi tiesā; ii) Eiropas Prokuratūrai vajadzētu būt pilnīgi neatkarīgai gan no valstu valdībām, gan no ES iestādēm, un tā būtu jāaizsargā pret jebkādu politisku spiedienu; iii) Eiropas Prokuratūras kompetences jomai vajadzētu būt precīzi noteiktai, ļaujot iepriekš konstatēt noziedzīgus nodarījumus, uz kuriem tā attiecas; Parlaments prasa rūpīgi pārskatīt Komisijas priekšlikuma 13. panta definīcijas attiecībā uz papildu kompetenci, jo pašreizējā redakcijā tās pārsniedz LESD 86. panta 1. līdz 3. punkta darbības jomas robežas; tas būtu jādara tā, lai nodrošinātu, ka Eiropas Prokuratūrai ir pilnvaras rīkoties attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem, kas neattiecas uz Savienības finanšu interesēm, tikai gadījumos, kad ir spēkā visi turpmāk minētie apstākļi: a) konkrēta rīcība ir noziedzīgs nodarījums, kas vienlaikus ietver Savienības finanšu interešu un citus pārkāpumus; un b) noziedzīgi nodarījumi, kas saistīti ar Savienības finanšu interesēm, ir dominējoši, un pārējie noziedzīgie nodarījumi ir tikai papildinoši; un c) pārējos noziedzīgos nodarījumus nebūtu iespējams izskatīt tiesā un par tiem sodīt, veicot kriminālvajāšanu un nosakot spriedumu atsevišķi no pārkāpuma, kas saistīts ar Savienības finanšu interesēm; turklāt uz kompetences noteikšanu saskaņā ar minētajiem kritērijiem attiecina pārbaudi tiesā; iv) ņemot vērā to, ka vēl nav pieņemta priekšlikuma 12. pantā minētā direktīva, kurā ir noteikti noziedzīgi nodarījumi, kas būs Eiropas Prokuratūras kompetencē, priekšlikuma tekstā būtu jāprecizē, ka Eiropas Prokuratūra nevar veikt kriminālvajāšanu tādu noziedzīgu nodarījumu gadījumā, kuri to izdarīšanas brīdī vēl nav noteikti attiecīgajos dalībvalstu tiesību aktos; turklāt Eiropas Prokuratūrai nevajadzētu izmantot savu kompetenci saistībā ar noziedzīgiem nodarījumiem, kuri izdarīti, pirms tā ir pilnībā uzsākusi darbu; līdz ar to būtu attiecīgi jāgroza priekšlikuma 71. pants; v) Eiropas Prokuratūras rīcībā esošajiem izmeklēšanas instrumentiem un pasākumiem vajadzētu būt saskaņotiem, precīzi noteiktiem un saderīgiem ar tās dalībvalsts tiesību sistēmu, kurā tie tiek īstenoti; turklāt kritēriji izmeklēšanas pasākumu izmantošanai ir jānosaka precīzāk, lai izslēgtu iespēju izvēlēties labvēlīgāko tiesvedības vietu; vi) pierādījumu pieņemamība un to novērtējums, kas veikts saskaņā ar 30. pantu ir galvenie elementi kriminālizmeklēšanā; attiecīgajiem noteikumiem jābūt skaidrai un saskaņotiem visā Eiropas Prokuratūras darbības jomā un tiem pilnībā jāatbilst procesuālajām garantijām; lai nodrošinātu šādu atbilstību, pierādījumu pieņemamības nosacījumos būtu jāievēro visas tiesības, kas nodrošinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūrā; vii) tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību ir jāsaglabā visā Eiropas Prokuratūras darbības laikā visā Savienībā; tādēļ Eiropas prokurora pieņemtie lēmumi būtu jāpārbauda kompetentajā tiesā; šajā sakarībā uz Eiropas Prokuratūras pirms tiesas vai neatkarīgi no tiesas pieņemtajiem lēmumiem, piemēram, tiem, kas aprakstīti 27., 28., 29. pantā attiecībā uz kompetenci, lietas izbeigšanu un vienošanos, vajadzētu attiekties tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, kas pieejami Savienības tiesās; priekšlikuma 36. pants būtu jāpārstrādā, lai nepieļautu, ka tiek apieti Līguma noteikumi par Savienības tiesu jurisdikciju un ka tiek nesamērīgi ierobežotas tiesības uz efektīviem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem saskaņā ar Pamattiesību hartas 47. panta 1. punktu; viii) priekšlikuma 28. panta noteikumos būtu skaidri jānorāda, ka pēc tam, kad Eiropas Prokuratūra ir izbeigusi lietu saistībā ar nenozīmīgiem nodarījumiem, valsts kriminālvajāšanas iestādes var turpināt izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, ja to atļauj attiecīgie valsts tiesību akti, un, kad attiecīgu pierādījumu trūkumu nevar prognozējami novērst ar turpmākām proporcionālām izmeklēšanas darbībām, lietas izbeigšana ir obligāta; turklāt izmeklēšanas laikā, tiklīdz iespējams, jāpārbauda, vai ir obligāts pamats lietas izbeigšanai, un, tiklīdz ir piemērojams kāds no obligātajiem pamatiem, lieta ir jāizbeidz bez nepamatotas kavēšanās; ix) visos gadījumos ir jānovērš patvaļīga tiesvedība; līdz ar to noteikums par “pareizu tiesvedību” kā vienošanās pamats atbilstoši 29. panta 1. punktam būtu jāaizstāj ar konkrētākiem kritērijiem; vienošanās īpaši būtu jāizslēdz, sākot no apsūdzības laika, un jebkurā gadījumā lietās, kuras var izbeigt saskaņā ar priekšlikuma 28. pantu, kā arī nopietnu pārkāpumu gadījumos; x) tā kā Eiropas Prokuratūras pilnvaras paredz ne tikai pārskatīšanu Tiesā, bet arī Eiropas Parlamenta un valstu parlamentu veiktu uzraudzību, ir jāiekļauj attiecīgi noteikumi, jo īpaši tāpēc, lai nodrošinātu efektīvas un saskaņotas prakses starp dalībvalstīm un tiesiskuma ievērošanu;