Standarta grozījuma apstiprināšana ar aizsargātu nosaukumu apzīmēta vīna nozares produkta specifikācijā: paziņojuma publicēšana saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/33 17. panta 2. un 3. Punktu

(2022/C 374/10)

Šis paziņojums ir publicēts saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/33 (1) 17. panta 5. punktu.

PAZIŅOJUMS PAR STANDARTA GROZĪJUMU VIENOTAJĀ DOKUMENTĀ

“Bandol”

PDO-FR-A0485-AM01

Paziņojuma datums: 7.7.2022.

APSTIPRINĀTĀ GROZĪJUMA APRAKSTS UN PAMATOJUMS

1. Ģeogrāfiskais apgabals

Groza aizsargātā nosaukuma “Bandol” specifikācijas I nodaļas IV punkta “Vietas un apgabali, kur noris dažādie darbības posmi” 2. apakšpunkta 1.°punktu “Ģeogrāfiskais apgabals”, iekļaujot atsauci uz 2020. gada oficiālo administratīvi teritoriālo vienību klasifikatoru, kurā valsts mērogā atzīts un noteikts pašvaldību teritoriju saraksts par katru departamentu. Šis redakcionālais grozījums ļauj identificēt ģeogrāfisko apgabalu, atsaucoties uz oficiālā administratīvi teritoriālo vienību klasifikatora 2020. gada redakciju; klasifikatoru atjaunina Nacionālais statistikas un ekonomikas pētījumu institūts (INSEE), un tajā ir juridiski definēts ģeogrāfiskais apgabals:

“1. – Ģeogrāfiskais apgabals Visiem ražošanas procesa posmiem (vīnogu novākšana, vinifikācija, vīnu gatavošana un kopšana) jānotiek šādu Vāras [Var] departamenta pašvaldību teritorijā, pamatojoties uz 2020. gada oficiālo administratīvi teritoriālo vienību klasifikatoru: Bandol, Le Beausset, La Cadière-d’Azur, Le Castellet, Evenos, Ollioules, Sanary-sur-Mer, Saint-Cyr-sur-Mer.”

Šis grozījums ir izdarīts arī vienotā dokumenta punktā “Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals”.

2. Noteiktais zemesgabalu apgabals

Groza aizsargātā nosaukuma “Bandol” specifikācijas I nodaļas IV punkta “Vietas un apgabali, kur noris dažādie darbības posmi” 2. apakšpunkta 2.°punktu “Noteiktais zemesgabalu apgabals”, iekļaujot datumus, kuros valsts iestāde ir apstiprinājusi aizsargātā nosaukuma vīnogu ražošanai piemērotos zemesgabalus.

Šis precizējums vienoto dokumentu neietekmē.

3. Vīnogulāju audzēšanas sistēma – Apūdeņošana

Aizsargātā nosaukuma “Bandol” specifikācijas I nodaļas VI punktā “Vīnogulāju audzēšanas sistēma” pievieno 3.°apakšpunktu, ar kuru tiek atļauta apūdeņošana.

Atsauci uz apūdeņošanu iekļauj vienotā dokumenta punktā “Vīndarības metodes”.

4. Datums, no kura atļauta vīnu aprite starp apstiprinātiem noliktavu turētājiem

Groza aizsargātā nosaukuma “Bandol” specifikācijas I nodaļas IX punkta “Vīnu transportēšana, gatavošana, kopšana, fasēšana un uzglabāšana” 5.°apakšpunkta b) punktu, svītrojot datumus, ar kuriem nosaka laika posmus, kad nav atļauta vīnu aprite starp komercaģentiem un tirgotājiem pirms vīnu nodošanas patēriņam, lai tādējādi veicinātu vīnu apriti starp visiem tirgus dalībniekiem un novērstu jebkādus negodprātīgas konkurences riskus.

Šis svītrojums vienoto dokumentu neietekmē.

5. Pārejas pasākumi

Groza aizsargātā nosaukuma “Bandol” specifikācijas I nodaļas XI punktu “Pārejas pasākumi”, svītrojot 1. un 3. apakšpunktu par pārejas pasākumiem, kas ir novecojuši.

1. apakšpunktā ir noteiktas vīndārzos izmantoto vīnogu šķirņu proporcijas – vīnogu šķirnei “Mourvèdre” līdz 2014. gada ražas novākšanai, vīnogu šķirnēm “Clairette” un “Sauvignon” līdz 2011. gada ražas novākšanai. Šis noteikums vienoto dokumentu neietekmē.

3. apakšpunktā ir noteikta aizlieguma izmantot stampātājpresi stāšanās spēkā no 2013. gada 1. janvāra. Šī datuma svītrošana vienoto dokumentu neietekmē, tomēr šis aizliegums ir skaidri noteikts specifikācijas IX nodaļā, kā arī vienotā dokumenta punktā “Īpašās vīndarības metodes”.

6. Galvenie pārbaudāmie punkti

Atjaunina specifikācijas III nodaļā iekļauto tabulu, norādot specifikācijas pārbaudāmos punktus.

Šis atjauninājums vienoto dokumentu neietekmē.

VIENOTAIS DOKUMENTS

1. Nosaukums

Bandol

2. Ģeogrāfiskās izcelsmes norādes veids

ACVN – aizsargāts cilmes vietas nosaukums

3. Vīnkopības produktu kategorijas

1. Vīns

4. Vīna vai vīnu apraksts

1. Produktu analītisko īpašību apraksts

ĪSS APRAKSTS

Vīni ar nosaukumu “Bandol” ir nedzirkstoši vīni, kas ir pieejami kā sarkanvīni, sārtvīni vai baltvīni.

Spirta dabiskā minimālā tilpumkoncentrācija baltvīnos un sārtvīnos ir 11,5 %.

Spirta dabiskā minimālā tilpumkoncentrācija sarkanvīnos ir 12 %.

Sarkanvīnos, kad tos pilda pudelēs, ābolskābes maksimālais saturs ir 0,4 grami uz litru.

Pēc raudzēšanas fermentējamo cukuru (glikozes un fruktozes) saturs vīnos nepārsniedz:

— baltvīnos un sārtvīnos 3 g/l,

— sarkanvīnos ar dabisko spirta tilpumkoncentrāciju, kas nav lielāka par 14 %, tas ir 3 g/l

— sarkanvīnos ar dabisko spirta tilpumkoncentrāciju, kas ir lielāka par 14 %, tas ir 4 g/l.

Vīni atbilst Eiropas Savienības tiesību aktos noteiktajiem analītiskajiem kritērijiem.

Vispārīgās analītiskās īpašības Maksimālais kopējais spirta saturs (tilp. %) Minimālais faktiskais spirta saturs (tilp. %) Minimālais kopējais skābums Maksimālais gaistošais skābums (miliekvivalentos uz litru) Maksimālais kopējais sēra dioksīda saturs (miligramos uz litru)

2. Produktu organoleptisko īpašību apraksts

ĪSS APRAKSTS

Sarkanvīni ir izturēti vīni, ko izgatavo no zema ražīguma vīnogulājiem, kas ir vairāk nekā 7 gadus veci, un to nogatavināšanu sāk, uz 18 mēnešiem tos ievietojot koka tvertnēs, visbiežāk mucās. Vīnogu šķirne “Mourvèdre N”, kurai šķirņu maisījumā jābūt vismaz 50 %, piešķir šiem sarkanvīniem to īpašības: tie ir spēcīgi, labi strukturēti, tanīniem bagāti un ilgi uzglabājami vīni.

Sārtvīni iegūst aizvien lielāku nozīmīgumu. Vinifikācijā izmanto tiešu presēšanu, vieglu macerāciju vai “noasiņošanu” [vīnogu misas īslaicīga macerācija kopā ar tumšo vīnogu miziņām, pēc tam ar noliešanu atdalot no tām misu], un tas tiem liek iegūt gaišu mežrozīšu krāsu. Maisījumā obligāti klātesošā “Mourvèdre N” vīnogu šķirne (vismaz 20 %, bieži 30 % līdz 40 %) piešķir šiem vīniem īpašu struktūru, lielāku tanīnu daudzumu nekā citos Provansas sārtvīnos, kas prasa ilgāku nogatavošanās laiku, bet arī padara tos ilgāk uzglabājamus.

Baltvīniem, kurus izgatavo galvenokārt no “Clairette B” vīnogu šķirnes (vismaz 50 %), ir raksturīga dzidra gaiši salmdzeltena krāsa un ziedu aromāts. To ražošana ir konfidenciālāka nekā diviem iepriekš minētajiem vīniem, tomēr tie sniedz savu ieguldījumu kontrolētā cilmes vietas nosaukuma tēlā un līdzsvarā.

Vispārīgās analītiskās īpašības Maksimālais kopējais spirta saturs (tilp. %) Minimālais faktiskais spirta saturs (tilp. %) Minimālais kopējais skābums Maksimālais gaistošais skābums (miliekvivalentos uz litru) Maksimālais kopējais sēra dioksīda saturs (miligramos uz litru)

5. Vīndarības metodes

5.1. Īpašās vīndarības metodes

1.

Audzēšanas prakse

— Vīnogulāju stādījumu minimālā biezība ir 5 000 vīnkoku uz hektāru. Rindstarpu attālums nedrīkst pārsniegt 2,50 metrus.

— Katram vīnkokam ir ne vairāk par 2 kvadrātmetriem platības. Šo platību aprēķina, rindstarpu platumu reizinot ar atstatumu starp vienas rindas vīnkokiem.

— Katrā ziņā terasēs stādīto vīnkoku rindstarpu attālums starp nogāzes kori un augšējās terases pirmo rindu, kā arī starp nogāzes piekāji jeb “muret” [zemu sienu] un apakšējās terases pirmo rindu nedrīkst pārsniegt 2,5 metrus.

— Vīnkokus apgriež īsi (vainagu veido kausveidā vai Ruajā [Royat] kordona formā), uz katra vīnkoka atstājot ne vairāk par 8 vīnstīgu pumpuriem. Katram augļzaram ir ne vairāk par 2 vīnstīgu pumpuriem.

— Vīnkokus, kas vecāki par 30 gadiem, drīkst apgriezt ar ne vairāk kā 12 vīnstīgu pumpuriem uz katra vīnkoka.

— Vīnkoki jāapgriež līdz 1. maijam.

— Vīnus gatavo no vīnogām, kas novāktas ar rokām. Vīnogu ķekarus uz vinifikācijas vietu transportē veselā veidā .

— Apūdeņošana: Apūdeņošanu vīnogu augšanas laikā drīkst atļaut kā atkāpi saskaņā ar Lauku un jūras zivsaimniecības kodeksa [Code rural et de la pêche maritime] D. 645-5. pantu tikai tad, ja ir ilgstošs sausums, un tas traucē vīnogulājiem pienācīgi fizioloģiski attīstīties un vīnogām kārtīgi nogatavoties;

2.

Īpašā vīndarības metode

— Jebkura novāktās vīnogu ražas termiska apstrāde temperatūrā, kas pārsniedz 40 C, ir aizliegta.

— Koksnes šķeldas izmantošana ir aizliegta.

— Sārtvīnu gatavošanā atļauts izmantot vīndarības ogles, tās pievienojot misām un vēl rūgstošiem jaunvīniem, kas iegūti vīnspiedē. Šādi apstrādāt drīkst līdz 10 % no sārtvīnu tilpuma, kurus attiecīgais vīndaris gatavo no konkrētās ražas, un ogļu maksimālā deva ir 60 gramu uz hektolitru.

— Jebkādas bagātināšanas darbības ir aizliegtas.

— Nepārtrauktās darbības raudzēšanas tvertņu, nepārtrauktās darbības spiežu, centrifūgas tipa kātiņu atdalītāju, skrūvveida separatoru ar diametru, kas mazāks par 750 milimetriem, un stampātājpreses ar virzuļiem izmantošana ir aizliegta. Papildus iepriekš izklāstītajiem noteikumiem vīndarības metožu jomā jāievēro pienākumi, kas minēti Savienības tiesību aktos un Lauku un jūras zivsaimniecības kodeksā [Code rural et de la pêche maritime].

5.2. Maksimālais ražas iznākums

1. 40 hektolitri no hektāra

6. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals

Visi ražošanas procesa posmi (vīnogu novākšana, vinifikācija, vīnu gatavošana un kopšana) notiek šādu Vāras [Var] departamenta pašvaldību teritorijā, pamatojoties uz 2020. gada oficiālo administratīvi teritoriālo vienību klasifikatoru: Bandol, Le Beausset, La Cadière-d’Azur, Le Castellet, Evenos, Ollioules, Sanary-sur-Mer, Saint-Cyr-sur-Mer.

7. Vīna vīnogu šķirne(-es)

“Bourboulen B” – “Doucillon blanc”

“Carignan N”

“Cinsaut N – Cinsault”

“Clairette B”

“Grenache N”

“Marsanne B”

“Mourvèdre N – Monastrell”

“Sauvignon B” – “Sauvignon blanc”

“Semillon B”

“Syrah N” – “Shiraz”

“Ugni blanc B”

“Vermentino B” – “Rolle”

8. Saiknes vai saikņu apraksts

8.1. Saikni veidojošo dabas faktoru apraksts

Ģeogrāfiskais apgabals aptver astoņu Vāras [Var] departamenta pašvaldību teritorijas. Tas atrodas plaša amfiteātra vidū, ko veido virkne erozijas un tektonisku parādību rezultātā radušos reljefu, kā ietekmē nogulumiežu, karbonātiežu, rifu veidojumi kārtojušies uz virsmas tādējādi, ka amfiteātris veido kalnu ainavu, kas ziemeļos slēgta, bet dienvidos caur Bandolas [Bandol] jūras līci – atvērta uz Vidusjūru.

Šī topogrāfija, veidojot īpašu Vidusjūras klimatu, kas pasargāts no mistrāla, auksta vēja, kas pūš no ziemeļiem un ir valdošais Provansā, ir radījusi apstākļus, kas ļauj nogāzēm un piekalnēm gūt labumu no vidēji 3 000 stundām saules gaismas un 650 mm nokrišņu daudzuma gadā. Šo jau tā labvēlīgo klimatu papildina atvērtības uz Vidusjūru izraisītā izlīdzinošā ietekme, kas mazina saules karstumu vasarā un saglabā nelielu mitruma līmeni naktīs, tādējādi radot optimālus nosacījumus vīnogu nobriešanai, it īpaši “Mourvèdre N” vīnogu šķirnei, no kuras var izgatavot gan ilgi uzglabājamus sarkanvīnus, kas spēj izturēt kopšanu koka tvertnēs, gan raksturīgus sārtvīnus, kā arī “Clairette B” vīnogu šķirnei, no kuras var izgatavot smalkus un strukturētus baltvīnus.

Raksturīgākās augsnes ir plānas, bālganas, ar organiskām vielām nabadzīgas, dažkārt ar silīcija elementiem bagātas, vienmēr ļoti akmeņainas, labi drenētas, tādējādi nodrošinot optimālu ūdens cirkulāciju.

Ainava, kuras veidolu it īpaši ietekmējusi vīnakalnu un olīvu dārzu audzēšana, ir radusies daudzu lauksaimnieku paaudžu neatlaidības rezultātā, kuri gadsimtu gaitā šajā reljefā ir pratuši optimizēt nogāzes un piekalnes aizsargājošu veģetācijas segumu. Lai saglabātu augsni un platības atbrīvotu no akmeņiem, viņi no sausiem akmeņiem ir uzcēluši neskaitāmus “muret” [zemas sienas], tādējādi radot šai ainavai raksturīgās “restanques” [terases].

8.2. Saikni veidojošo cilvēkfaktoru apraksts

4. gadsimtā p.m.ē. no saviem kuģiem šajos aizsargātajos krastos, kas kļuva par viņu koloniju “Terroeis”, izkāpa fokajieši [sengrieķi no Fokajas], savās amforās atvedot līdzi vīnkoku un vīna kultūru. Senās Romas impērijas laikā “Terroeis” kļuva par “Torrentum” (starp Sensīras [Saint-Cyr] un Bandolas [Bandol] pašvaldību teritorijām). Daudzos vīnkopības zemesgabalos mūsdienās redzamas seno romiešu “villae” [villu] pēdas, kurās atrasts daudz arheoloģisku liecību (amforu cepļi, vīnogu spiedes utt.) par organizētas vīnkopības darbiem.

Tādējādi ir saglabājies daudz liecību un rakstu avotu, kas pierāda vīnkopības kultūras ilgstošu pastāvēšanu un saražoto vīnu labo slavu, sākot ar rīkojumiem, ar kuriem reglamentē vīnogu un vīnu apriti (1363), līdz pat atkāpēm no stādīšanas ierobežojumiem, kas piemēroti atkarībā no zemesgabalu īpašībām un saražoto vīnu kvalitātes (1731), tostarp ietekmējot arhitektūras īpatnības un vietvārdu rašanos (Le Vigneret, la Mourvèdriére utt.).

It īpaši var citēt Tolozānu [Tolozan], kurš 1827. gadā savā “Traktātā par Lejasprovansas vīnkopību” [Traité d’Œnologie de la Basse Provence] sasaista ainavu un vīnkoku kultūru: “Bandolas vīna reģions sākas Kīžas [Cuges] kalnu pakājē un turpinās taisni dienvidu virzienā, līdz beidzas pie paša Bandolas jūras līča, visā garumā sasniedzot aptuveni divpadsmit kilometru. Šo ieleju veido divas pakalnu grēdas, kas rietumos sazarojas un ietver lielo Sensīras [Saint-Cyr] līdzenumu, kura nogāze ar lēzenu slīpumu apraujas Lekes [Lecques] jūras līča apskalotajā pludmalē. [..] Nogāzes un pat pakalni ir apstādīti ar vīnkokiem. ”. Apliecinot šīs teritorijas viengabalainību, autors piebilst: “vīnogu suga, kas it visur dominē un kas viedo “Bandol” vīnu būtību, ir “Mourvèdre”, izteikti tumšas melnās vīnogas ”.

Vēsturē šie vīni ir iegājuši kā ilgi uzglabājami vīni, kas laika gaitā tika izdaudzināti vēl vairāk, piemēram, par to piemērotību ilgiem jūras pārvadājumiem. Proti, izmantojot Bandolas jūras līča tuvuma sniegtās priekšrocības, šajā ģeogrāfiskajā apgabalā ražoto vīnu aprite ieguva atpazīstamību, pateicoties kuģiem, kas bija piestājuši reidā un kuros tika iekrautas vīna mucas ar nokaitētas dzelzs iededzinātu “B” burtu.

1787. gadā publicētajā “Provansas un Oranžas principāta Venesānas grāfistes, Nicas grāfistes ģeogrāfijā” [Géographie de la Provence et du Comté Venaissin de la principauté d’Orange, du Comté de Nice] (I sējums, 280. lpp.), ir rakstīts:

“Bandolas augsne ir ļoti sausa un akmeņaina. Galvenais saražotais šajā zemēs ir pirmās kvalitātes sarkanvīns, kas Salās [Iles] ir pieprasītākais. Bandolas osta varētu būt visdrošākā un ērtākā Provansā.»”

Savā ostā iekrauto un tirgoto vīnu dēļ pati pilsēta tika dēvēta par mucinieku pilsētu. Municipālās Padomes [Conseil Municipal] 1818. gada lēmumā ir apliecināts, ka no Bandolas ostas ir tikuši izvesti vairāk nekā 6 000 hektolitru vīna, lai tos nogādātu Itālijā, Ziemeļeiropā un Amerikā. Otrās impērijas beigās Bandolā gadā tika saražotas vairāk nekā 80 000 mucu noliktavu krājumiem un izvesti tika kādi 160 000 hektolitru!

Tādējādi pastāv liecības par to, ka, atskaitot pašus vīndarus, ir pastāvējusi ļaužu kopiena, kas pelnīja sev iztiku un dzīvoja saistībā ar vīnu ražošanu.

Šiem vīndārziem nav gājusi secen filokseras krīze, taču to iemantotā labā slava, šī spēcīgā kopiena ļāva ātri atgūt un saglabāt senās terašu veida stādījumu izmantošanas prasmes un ar pielāgotu vīnogulāju audzēšanas sistēmu un stādījumu biezību saglabāt tradicionālās vīnogu šķirnes, starp kurām dominē “Mourvèdre N”, kuru sekundāri papildina “Grenache N” un “Cinsaut N” šķirnes sarkanvīnu un sārtvīnu ražošanai un “Clairette B”, “Bourboulenc B” un “Ugni blanc B” šķirnes baltvīnu ražošanai.

Tādējādi šī kopiena saglabāja vēsturi, apstiprināja savu zinātību un uzsvēra Bandolas vīnu labo slavu un kvalitāti, ko atzina 1941. gada 11. novembrī, tiem piešķirot kontrolēto cilmes vietas nosaukumu.

2009. gadā Bandolas vīndārzi aizņēma 1 580 hektāru un gadā tika saražoti vidēji 50 000 hektolitru vīna, kas nonāca 3 kooperatīvos vīna pagrabos un 54 muižās. Sarkanvīni ir kopti vīni, ko izgatavo no zema ražīguma vīnogulājiem (ne vairāk kā 40 hektolitru no hektāra), kas ir vairāk nekā 7 gadus veci, un to nogatavināšanu sāk, tos uz 18 mēnešiem ievietojot koka tvertnēs, visbiežāk mucās. Vīnogu šķirne “Mourvèdre N”, kurai šķirņu maisījumā jābūt vismaz 50 %, piešķir šiem sarkanvīniem to īpašības: tie ir spēcīgi, labi strukturēti, tanīniem bagāti un ilgi uzglabājami vīni.

8.3. Cēloniskā saikne

Apvienojoties Vidusjūras klimatam ar jūras klimata ietekmi, cirka arēnas formas topogrāfijai, kuras atvērtais gals vērsts pret jūru un aizsargā no ziemeļu klimata ietekmes (vējš un temperatūra), un izteikti akmeņainai mālu un kaļķa augsnei, šis ģeogrāfiskais apgabals iegūst edafoklimatisko apstākļu kompleksu, kas nodrošina “Bandol” vīnkopībai optimālus nosacījumus un “Mourvèdre N” – vēlajai melno vīnogu šķirnei – iespējami labvēlīgāku ekoloģisko nišu, kurai pateicoties tā iegūst ideālu gatavību, kas garantē šo vīnu oriģinalitāti un līdzsvaru.

Šī īpašā saikne starp dabisko vidi un saražoto vīnu kvalitāti tika uzsvērta jau 1787. gadā.

“Bandolas un tās tiešā tuvumā esošā reģiona īpaši maigais un pasargātais klimats, mālainā kaļķa augsne ar augstu kaļķa karbonāta saturu, intensīvā saules staru ietekme nogāzēs, kuras tiešais jūras tuvums ziemās pasargā no sala, pateicoties sāls un joda hidrometriskajam daudzumam šī īpaši privileģētā gaisa saturā, ir spējuši padarīt slavenus šajā apgabalā saražotos vīnus, kurus Provansas felibri [félibres – literātu apvienība] sauca par sauli pudelē. ”

(“Provansas un Venesānas grāfistes ģeogrāfija” [La Géographie de la Provence et du Comtat Venaissin], AŠĀRS M. [ACHARD M.], 1787. gads, citējis Ž.M. Maršandjo [J.M. Marchandiau], “Bandolas cilvēki un vīni” [Gens et Vins du Bandol] – 1991. gads)

Atbilstoši izmantojumam noteiktos zemesgabalu apgabalus klasificē kā “tipiskas nabadzīgas augsnes, kuras jau kopš seniem laikiem ieguvušas slavu Bandolas vīnu dēļ”, izslēdzot “auglīgās aluviālās augsnes ielejās, pārmēru auglīgos sanesu alūvijus nogāžu piekājēs, priežu silus un mežu apgabalus”.

Šāda zemesgabalu noteikšana ļauj optimāli pārraudzīt stādījumus, pārvaldīt ražošanas jaudu un potenciālu, kas izpaužas kā prakse iegūt nelielas ražas no īsi apgrieztiem vīnkokiem, pārvaldot “restanques” [terasēm] pielāgoto stādījumu blīvumu.

Saglabājot tradicionālo vīnogu ražas novākšanu ar rokām, “Bandol” vīnkopji līdzdarbojas šo “restanques” [terasēs] kārtoto vīnogulāju oriģinalitātes un īpašību saglabāšanā.

Sasaistot ražošanas pratību, optimālos vīnogu brieduma nosacījumus un vēsturiskās prasības piemērotībai transportēt, “Bandol” sarkanvīniem ir raksturīga struktūra, kas ļauj tos ilgi kopt koka tvertnēs un tādējādi to iezīme ir izteikta spēja tikt izturētiem.

Tā kā šī plašā vīnogu audzēšanai izmantotā amfiteātra optimālie apstākļi ir ļāvuši attīstīt zinātību ražotāju un patērētāju kopienā, ir pašsaprotami, ka šī zinātība tika izmantota arī sārtvīnu un baltvīnu ražošanai un novērtēšanai, kuri, lai gan vēsturiski tiem ir bijusi mazāka nozīme nekā sarkanvīniem, iegūst arvien lielāku atpazīstamību.

Prakse ražot sarkanvīnus no “Mourvèdre N” vīnogu šķirnes ogām, kas iegūtas no vismaz 8 gadus veciem vīnkokiem, būtībā ļauj pievienot šo šķirni sārtvīniem, tādējādi piešķirot tiem lielu daļu to identitātes .

Šī stingrība, šī tehniskā secība, kāda ir noteikta sarkanvīnu iegūšanai, protams, tiek piemērota arī gaišo vīnogu šķirnēm, kas “Bandol” baltvīniem piešķir struktūru un līdzsvaru, ļaujot tos izturēt Provansai raksturīgā veidā.

2010. gadā “Bandol” atpazīstamība nenoliedzami aptvēra visus tā ražojumus, jo sārtvīni un baltvīni bija ieguvuši tādu pašu reputāciju kā sarkanvīni. Tā kā liela daļa šo vīnu tiek tirgoti ārpus valsts robežām un eksportējot, šis kontrolētais cilmes vietas nosaukums ļauj palielināt to ražošanas vērtību.

9. Būtiski papildu nosacījumi (iepakojums, marķējums, citas prasības)

Tiesiskais regulējums

valsts tiesību akti

Papildu nosacījuma veids

papildu noteikumi attiecībā uz marķēšanu

Nosacījuma apraksts

to vīnu marķējumā, kuriem ir kontrolēts cilmes vietas nosaukums, drīkst norādīt mazākas ģeogrāfiskas vienības nosaukumu, ja tā ir zemes kadastrā reģistrēta apdzīvota vieta un ja tā ir norādīta ražas deklarācijā.

Zemes kadastrā reģistrētas apdzīvotas vietas nosaukumu iekļauj uzreiz pēc saimniecības nosaukuma vai zīmola nosaukuma.

Saite uz produkta specifikāciju

https://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-b6ff2938-f986-4dc0-bc3f-de1aefad4c1a

(1) OV L 9, 11.1.2019., 2. lpp.