KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Pamatnostādnes, kas sniedz vienotu izpratni par jēdzienu “kaitējums videi”, kā definēts 2. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu

(2021/C 118/01)

Saturs

1. Ievads 1

2. Tiesiskais un plašāks regulatīvais konteksts 2

3. “Kaitējums” 9

4. Pārskats par “kaitējumu videi” 10

5. “Kaitējums aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem” 17

6. “Kaitējums ūdenim” 26

7. “Kaitējums zemei” 43

8. Secinājumi 48

PIELIKUMS 49

Pamatnostādnēs minēto Tiesas nolēmumu saraksts 49

1. IEVADS

3. Tas, ka nepieciešamas pamatnostādnes par videi nodarītā kaitējuma vienotu izpratni risina vajadzību, konstatēts direktīvas novērtējumā, kuru Komisija veica 2016. gadā (“novērtējums”) ( 10 ) . Novērtējumā secināts, ka direktīvas īstenošanu kavējis tas, ka tika ļoti atšķirīgi piemēroti galvenie jēdzieni, jo īpaši jēdzieni, kas saistīti ar kaitējumu videi ( 11 ) . Tāpēc Komisija noslēdza līgumu ar darbuzņēmēju, lai tas kopā ar Valdību ekspertu grupu, kas nodarbojas ar Direktīvu par atbildību vides jomā, un attiecīgo Komisijas dienestu sagatavotu kopējās izpratnes dokumentu, kura pamatā ir pētījumi un apspriešanās ( 12 ) . Lai gan tā rezultātā netika izstrādāts nedz Komisijas dokuments, nedz dokuments, par ko panākta vienošanās ar dalībvalstīm, minētie priekšdarbi lika pamatu šīm pamatnostādnēm.

4. Ņemot vērā iepriekš minēto, pamatnostādnēs ir ņemti vērā visi jēdziena “kaitējums videi” definīcijas aspekti. Jēdziens ir saturiski dziļš, proti, tas ietver vairākus citus terminus un jēdzienus vai ir saistīts ar tiem. Pamatnostādnēs ir ietverti minētie termini un jēdzieni, jo tie ir nepieciešami jēdziena “kaitējums videi” izpratnei. Struktūras ziņā pamatnostādnēs vispirms ir aplūkots tiesiskais un plašāks regulatīvais konteksts, kurā konkrētā definīcija ir relevanta. Pēc tam tajās ir aplūkota jēdziena “kaitējums” definīcija un jēdziena “kaitējums videi” definīcijas pilns teksts, un pēc tam ir sīki analizētas trīs atsevišķās videi nodarīta kaitējuma kategorijas, kas tajā ietvertas, proti, “kaitējums aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem”, “kaitējums ūdenim” un “kaitējums zemei”. Noslēgumā ir izklāstīti vispārīgi secinājumi.

5. Tā kā pamatnostādņu mērķis ir nodrošināt vienotu izpratni par definīciju, to saturs ir analītisks un detalizēts. Lai gan tās nav domātas tikai kādai konkrētai lasītāju grupai, ir paredzēts, ka tās būs noderīgas jo īpaši šādām personām, kurām visām saskaņā ar direktīvu ir kādas funkcijas: dalībvalstīm, kompetentajām iestādēm, uzņēmējiem, fiziskām un juridiskām personām un finansiālā nodrošinājuma sniedzējiem. Pamatnostādņu mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk risināt tās izpratnes grūtības, kas jau ir radušās vai varētu rasties nākotnē. Tas tiek veikts, rūpīgi analizējot visas jēdziena “kaitējums videi” definīcijas daļas, vēršot uzmanību uz detalizētiem apsvērumiem, kurus var izsecināt no formulējuma un tiesiskā un regulatīvā konteksta, un atsaucoties uz Eiropas Savienības Tiesas (“EST” jeb “Tiesa”) judikatūru, kas var palīdzēt precizēt dažādus definīcijas aspektus vai nu tieši, vai pēc analoģijas.

6. Par pamatnostādņu sagatavošanu ir atbildīga vienīgi Komisija. Tomēr autoritatīva Savienības tiesību aktu interpretācija ir vienīgi Tiesas kompetencē.

2. TIESISKAIS UN PLAŠĀKS REGULATĪVAIS KONTEKSTS

8. Direktīva par atbildību vides jomā ir balstīta uz principu “piesārņotājs maksā” un ir tā izpausme ( 18 ) . Turklāt vienotai izpratnei par jēdzienu “kaitējums videi” attiecīgā gadījumā ir jābalstās uz citiem principiem, kas ir Savienības vides politikas pamatā, proti, piesardzības principu ( 19 ) , preventīvās darbības principu un uz principu, ka videi nodarīts kaitējums jālabo, pirmām kārtām novēršot tā cēloni ( 20 ) , un šie principi ir būtiski tā interpretācijai. Direktīvai relevanti ir arī Savienības tiesību vispārīgie principi, piemēram, proporcionalitātes princips.

9. Direktīva par atbildību vides jomā attiecas uz tādu nelabvēlīgu ietekmi uz vidi, ko rada profesionālās darbības. Uz šīm darbībām attiecas juridiskās prasības, kas paredzētas citos Savienības tiesību aktos vides jomā ( 21 ) . Minētie tiesību akti rada plašāku regulatīvo kontekstu, kas ir relevants direktīvas pienākumu piemērošanai attiecībā uz kaitējumu videi. Tas tādēļ, ka šo tiesību aktu noteikumu mērķis parasti ir arī novērst vai ierobežot daudzas no nelabvēlīgajām ietekmēm uz dabu, ūdeni un zemi, kuras aptver jēdziens “kaitējums videi”.

Atbildība par kaitējumu videi

10. Jēdziens “kaitējums videi” ir jāskata saistībā ar tām personām, kuras par to var būt juridiski atbildīgas saskaņā ar direktīvu, ar apstākļiem, kādos, un ar nosacījumiem, pie kuriem var iestāties to atbildība, un to, kā tām jārīkojas gadījumos, kad šī atbildība iestājas.

11. Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein eV Tiesa norādīja, ka jēdziens “profesionālā darbība” attiecas ne tikai uz darbībām, kurām ir saistība ar tirgu vai ir konkurences raksturs, bet aptver arī visas profesionāli veiktas darbības (pretstatā personīgajām vai mājās veiktām darbībām) un tātad – darbības, kas tiek veiktas, pamatojoties uz likumā noteikto deleģēšanu sabiedrības interesēs Personas, kas var būt juridiski atbildīgas, dēvē par “uzņēmējiem” ( 22 ) . Tās ir atbildīgas tikai par “profesionālajām darbībām”, kas ietilpst direktīvas piemērošanas jomā ( 23 ) . Lietā C-297/19,Tiesa norādīja, ka jēdziens “profesionālā darbība” attiecas ne tikai uz darbībām, kurām ir saistība ar tirgu vai ir konkurences raksturs, bet aptver arī visas profesionāli veiktas darbības (pretstatā personīgajām vai mājās veiktām darbībām) un tātad – darbības, kas tiek veiktas, pamatojoties uz likumā noteikto deleģēšanu sabiedrības interesēs ( 24 ) . Konkrētajā gadījumā tā apstiprināja, ka direktīva attiecas uz valsts iestādi, kas lauksaimniecības interesēs ir atbildīga par mitrāju nosusināšanu.

12. Galvenās relevantās profesionālās darbības ( 25 ) ir tās, kas aprakstītas direktīvas III pielikumā. Uzņēmēji, kuri ar to nodarbojas, saskaņā ar direktīvu var būt atbildīgi par visām trim videi nodarītā kaitējuma kategorijām. Turklāt uzņēmēju atbildība, uz ko attiecas III pielikums, ir neatkarīga no vainas, t. i., tā nav atkarīga no to darbības vai bezdarbības uz vainas pamata (nodoms vai nolaidība). Lai varētu piemērot atbildību neatkarīgi no vainas, pietiek konstatēt cēloņsakarību starp kaitējumu videi un profesionālo darbību. Direktīvas astotajā apsvērumā ir izklāstīts pamatojums III pielikumā aprakstīto profesionālo darbību iekļaušanai tās darbības jomā. Tajā noteikts, ka direktīva jāpiemēro profesionālajām darbībām, kas apdraud cilvēka veselību vai vidi, papildus norādot: “Šīs darbības jānosaka principā, atsaucoties uz attiecīgiem [Savienības] tiesību aktiem, kas paredz normatīvās prasības saistībā ar noteiktām darbībām vai praksi, ko uzskata par cilvēku veselībai vai videi potenciāla vai faktiska riska cēloņiem.”

13. Profesionālās darbības III pielikumā ir definētas, atsaucoties uz citiem Savienības tiesību aktiem vides jomā, no kuriem daudzi kopš direktīvas pieņemšanas ir kodificēti, grozīti vai aizstāti. Tomēr attiecīgās profesionālās darbības joprojām ietilpst direktīvas piemērošanas jomā. Kopējās izpratnes dokumentā sniegta informācija par to, kā attiecīgie tiesību akti ir attīstījušies ( 26 ) . III pielikumā minētās profesionālās darbības cita starpā ietver nodarbošanos ar daudzām rūpnieciskām darbībām, tostarp te ietilpst arī lielākas vai bīstamākas rūpnieciskās iekārtas, piemēram, ķīmiskās rūpnīcas, atkritumu apsaimniekošanas darbības, noteiktu piesārņojošu vielu novadīšanu ūdenī, ūdens ieguvi (direktīvā – norobežošanu) un uzkrāšanu, noteiktu vielu, preparātu un produktu ražošanu, lietošanu, glabāšanu, pārstrādi, uzpildīšanu, izplatīšanu vidē un lokālu pārvadāšanu, kā arī bīstamu vielu vai kravu pārvadāšanu pa autoceļiem, dzelzceļu, iekšējiem ūdensceļiem, jūru vai gaisu.

14. Attiecībā uz vienu “kaitējuma videi” kategoriju, proti, kaitējumu aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, tādu profesionālo darbību veicēji, kas nav uzskaitītas III pielikumā, var būt atbildīgi arī tad, ja uzņēmējs ir pieļāvis kļūdu vai bijis nolaidīgs ( 27 )

15. Saskaņā ar citiem piemērojamiem Savienības tiesību aktiem vides jomā uzņēmējiem bieži vien ir jābūt atļaujas turētājiem un jāievēro tās nosacījumi, vai arī tiem var būt pienākums darboties saskaņā ar vispārīgām saistošām prasībām. Tomēr nevar izslēgt, ka daži uzņēmēji veiks profesionālo darbību bez vajadzīgās atļaujas vai neievērojot visus piemērojamos noteikumus. Tas attiecas, piemēram, uz personām, kas nelikumīgi apsaimnieko atkritumus. Tas, ka šāda rīcība ir nelikumīga rīcība, nenozīmē, ka uz šādiem uzņēmējiem direktīva neattiecas; pretējā gadījumā rezultāts būtu pretrunā principam “piesārņotājs maksā”. Direktīva ir šā principa izpausme, un tā ir jāinterpretē, ņemot vērā šo principu ( 28 ) . Papildu pamatojums tam, ka direktīva attiecas arī uz nelikumīgiem darboņiem, ir sniegts lietā C-494/01, Komisija/Īrija, kurā Tiesa konstatēja, ka arī tad, ja atkritumu apsaimniekošana veikta bez jebkādas atļaujas, var rasties situācija, kad nav izpildītas inspicēšanas prasības, kas saistītas ar atļaujā noteiktām prasībām ( 29 ) . Pēc analoģijas var apgalvot, ka atbildības prasības saskaņā ar direktīvu var līdzīgi piemērot attiecībā uz profesionālo darbību, kas veikta, neievērojot atļaujas vai citas regulatīvās prasības.

16. Raffinerie Mediterranee (ERG I) SpA un citi, un C-534/13, Fipa Group un citi, Tiesa lēma, ka direktīvā noteiktais vidiskās atbildības mehānisms paredz, ka jākonstatē cēloņsakarība starp viena vai vairāku identificējamu uzņēmēju darbību un kaitējumu videi vai tiešiem šāda kaitējuma draudiem Lietās C-378/08,un citi, un C-534/13,Tiesa lēma, ka direktīvā noteiktais vidiskās atbildības mehānisms paredz, ka jākonstatē cēloņsakarība starp viena vai vairāku identificējamu uzņēmēju darbību un kaitējumu videi vai tiešiem šāda kaitējuma draudiem ( 30 ) . Runājot par cēloņsakarību, Tiesa ir lēmusi, ka gadījumā, ja tas ir paredzēts dalībvalsts tiesību aktos, sakarības noteikšanai pietiek ar pieņēmumu, kas balstīts uz ticamiem pierādījumiem ( 31 )

17. Folk Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein eV , direktīva aptver sekas, kas rodas III pielikumā minēto profesionālo darbību parastā gaitā. Lietā C-529/15 darbības parastā gaita bija saistīta ar hidroelektrostacijas ekspluatāciju, savukārt lietā C-297/19 – drenāžas uzturēšanu mitrājā. Līdz ar to nebūtu jāpieņem, ka atbildība rodas tikai attiecībā uz vienreizējiem nelaimes gadījumiem vai avārijām; tā var rasties arī saistībā ar parastu darbību un attiekties uz 18. un 19. punktā aprakstītajiem apstākļiem. Ērtības labad šajās pamatnostādnēs iespējamo notikumu kopums tiks dēvēts par “kaitējošiem notikumiem”. Direktīvā nav definēts, kuru notikumu rezultātā rodas cēloņsakarība starp profesionālo darbību un kaitējumu videi vai tiešiem kaitējuma draudiem. Vairākās vietās direktīvas tekstā ir atsauces uz “emisiju, starpgadījumu vai avāriju” ( 32 ) . Tomēr, izņemot jēdzienu “emisija” ( 33 ) , šie jēdzieni nav definēti, un, kā liecina lieta C-529/15, ( 34 ) , un lieta C-297/19,, direktīva aptver sekas, kas rodas III pielikumā minēto profesionālo darbību parastā gaitā. Lietā C-529/15 darbības parastā gaita bija saistīta ar hidroelektrostacijas ekspluatāciju, savukārt lietā C-297/19 – drenāžas uzturēšanu mitrājā. Līdz ar to nebūtu jāpieņem, ka atbildība rodas tikai attiecībā uz vienreizējiem nelaimes gadījumiem vai avārijām; tā var rasties arī saistībā ar parastu darbību un attiekties uz 18. un 19. punktā aprakstītajiem apstākļiem. Ērtības labad šajās pamatnostādnēs iespējamo notikumu kopums tiks dēvēts par “kaitējošiem notikumiem”.

18. Var atšķirties arī to faktoru raksturs, kuri rada nelabvēlīgu ietekmi (kurus var dēvēt par “kaitējošiem faktoriem” ( 35 ) ( 36 ) . Tie var būt aditīvi (papildinoši), piemēram, saistīti ar atkritumu noglabāšanu uz zemes, inertu materiālu izmantošanu mitrāju nosusināšanā vai uztvērējvides piesārņošanu ar piesārņotājiem. Tie var būt saistīti arī subtraktīvi (atņemoši) vai ekstraktīvi (iegūstoši), piemēram, tiek traucēta upes plūsma ( 37 ) , tiek cirsti koki vai iegūti derīgie izrakteņi. Tie var būt arī destruktīvi (iznīcinoši), piemēram, gadījumos, kad tiek nolīdzināts zemes reljefs vai nonāvēti aizsargājamas sugas īpatņi.

19. Nelabvēlīgas ietekmes izpausmes var būt pēkšņas un nejaušas, piemēram, ja sprādziens ķimikāliju rūpnīcā izraisa ugunsgrēku, ēku iznīcināšanu un zemes un ūdens piesārņošanu, toksiskām vielām vai ugunsdzēsības vielām nokļūstot ūdenī. Tās var būt arī tūlītējas, piemēram, ja ātras mežizstrādes rezultātā tiek zaudēts aizsargājams kokaugiem klātas platības biotops. Tās var būt arī pakāpeniskas, piemēram, noplūde no plīsuša cauruļvada rada tādu kumulatīvu kaitējumu uztvērējvidē, kas tiek atklāts tikai pēc kāda laika. Tāpat ir iespējams, ka viena un tā paša kaitējošā notikuma nelabvēlīgā ietekme var izpausties abējādi, piemēram, liela daudzuma toksisku vielu pēkšņa un nejauša noplūde upē izraisa zivju tūlītēju bojāeju, pēc tam radot aizsargājama ūdens biotopa vai aizsargājamas sugas biotopa struktūru lēnāku un pakāpeniskāku degradāciju.

20. Tāpat informācija gan par kaitējošiem notikumiem, gan par to izraisīto nelabvēlīgo ietekmi var kļūt zināma atšķirīgos laikos. Ja kaitējošais notikums ir nopietns nelaimes gadījums, par to kļūst zināms uzreiz, bet nenoskārsts incidents kādu laiku var nenākt gaismā, piemēram, pārrāvums pazemes krātuvē, kas satur bīstamas vielas ( 38 )

21. Direktīvā ir noteiktas trīs galvenās uzņēmēju pienākumu kategorijas: — ja kaitējums videi vēl nav nodarīts, bet pastāv tieši šāda kaitējuma draudi, uzņēmējiem nekavējoties jāveic nepieciešamie aizsargpasākumi (39) (40), — ja ir nodarīts kaitējums videi, uzņēmējiem ir jāveic “visi praktiski iespējamie pasākumi, lai nekavējoties kontrolētu, norobežotu, savāktu vai citādi tiktu galā ar attiecīgajiem piesārņotājiem un/vai jebkādiem citiem kaitējumu radošiem faktoriem, lai ierobežotu vai novērstu turpmāku kaitējumu videi un nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēku veselību vai pakalpojumu turpmāku pasliktināšanos” (41). Ērtības labad šajās pamatnostādnēs minētās darbības tiks dēvētas par “kaitējošu faktoru tūlītēju novēršanu”, — ja ir nodarīts kaitējums videi, uzņēmējiem ir jāveic stāvokļa izlabošanas pasākumi (42). Tiem ir jāidentificē piemēroti stāvokļa izlabošanas pasākumi saskaņā ar direktīvas II pielikumu un jāiesniedz tie apstiprināšanai kompetentajā iestādē (43).

22. Norādes “nekavējoties” un “tūlīt” liecina, ka pirmās divas pienākumu kategorijas ir laika ziņā kritiskas. Tas ietekmē jēdziena “kaitējums videi” vienoto izpratni. Uzņēmēja pienākumi īstenot aizsargpasākumus un nekavējoties novērst kaitējošos faktorus saskaņā ar direktīvu pastāv paralēli līdzīgiem pienākumiem, kas paredzēti citos Savienības vides tiesību aktos, piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2010/75/ES (2010. gada 24. novembris) par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) ( 44 ) (“Rūpniecisko emisiju direktīva”).

24. Folk , Tiesa lēma, ka direktīva “ ratione temporis ir piemērojama kaitējumam videi, kas radies pēc 2007. gada 30. aprīļa, bet kas izraisīts, ekspluatējot iekārtu, kura ir atļauta saskaņā ar ūdens resursu tiesībām un kura ir nodota ekspluatācijā pirms šī datuma”. Direktīvā par atbildību vides jomā ir ietverti noteikumi par tās piemērojamību laikā, proti, ir noteikti tās piemērošanas ierobežojumi– no 2007. gada 30. aprīļa uz 30 gadiem ( 51 ) . Konkrētu ar tās grozījumiem ieviesto daļu piemērojamība laikā, protams, ir atšķirīga, piemēram, attiecībā uz kaitējumu jūras ūdeņiem direktīva ir piemērojama no 2015. gada 19. jūlija ( 52 ) . Ir svarīgi norādīt, ka profesionālajām darbībām, uz kurām attiecas atļaujas, kas izdotas pirms 2007. gada 30. aprīļa, atbildība ir spēkā, ja un ciktāl kaitējumu radošā darbība turpinās pēc 2007. gada 30. aprīļa. Lietā C-529/15,, Tiesa lēma, ka direktīva “ir piemērojama kaitējumam videi, kas radies pēc 2007. gada 30. aprīļa, bet kas izraisīts, ekspluatējot iekārtu, kura ir atļauta saskaņā ar ūdens resursu tiesībām un kura ir nodota ekspluatācijā pirms šī datuma”. ( 53 )

26. atšķirīgus noteikumus, kas neatbilst direktīvas prasībām; tāpat tās nav tiesības atcelt uzņēmēju atbildību par “kaitējumu videi” saskaņā ar direktīvu. Visos aspektos ir jābūt izpildītām vismaz direktīvas prasībām. Direktīva ļauj dalībvalstīm paturēt spēkā vai pieņemt stingrākus noteikumus attiecībā uz kaitējumu videi ( 59 ) . Tas atbilst Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 193. pantam. Tomēr tiesības noteikt stingrākus noteikumus nav tādas pašas kā tiesības noteiktnoteikumus, kas neatbilst direktīvas prasībām; tāpat tās nav tiesības atcelt uzņēmēju atbildību par “kaitējumu videi” saskaņā ar direktīvu. Visos aspektos ir jābūt izpildītām vismaz direktīvas prasībām.

Kompetento iestāžu loma un dalībvalstu attiecīga plašāka loma

27. Lai gan uzņēmējs ir atbildīgs par videi nodarīto kaitējumu, kompetentajām iestādēm ( 60 ) ir ar to saistīti pienākumi. Tādēļ vienota izpratne par jēdzienu “kaitējums videi” nav iespējama, ja netiek izskaidrota arī iestāžu loma.

28. Kompetentajām iestādēm ir jānosaka, kurš uzņēmējs ir izraisījis kaitējumu videi vai tiešus kaitējuma draudus ( 61 ) . No minētā izriet, ka kompetentajām iestādēm ir jāzina par kaitējuma videi vai draudu esību; pretējā gadījumā pienākumam noskaidrot konkrēto uzņēmēju nekādas nozīmes.

29. Kompetentajām iestādēm jānovērtē arī videi nodarītā kaitējuma būtiskums ( 62 ) . Arī šajā gadījumā būtiskuma novērtēšanas pienākumam ir jēga tikai tad, ja iestādes zina par kaitējuma vai draudu esību.

30. Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA un citi, Tiesa apstiprināja kompetento iestāžu iespējas grozīt stāvokļa izlabošanas pasākumus, vienlaikus norādot uz nepieciešamību dot uzņēmējam iespēju tikt uzklausītam Kompetentajām iestādēm jānosaka, kādi stāvokļa izlabošanas pasākumi uzņēmējam jāveic saskaņā ar direktīvas II pielikumu ( 63 ) , pamatojoties uz to, ka uzņēmējs ir apzinājis iespējamos stāvokļa izlabošanas pasākumus, un vajadzības gadījumā sadarbojoties ar attiecīgo uzņēmēju. Lietā C-379/08,un citi, Tiesa apstiprināja kompetento iestāžu iespējas grozīt stāvokļa izlabošanas pasākumus, vienlaikus norādot uz nepieciešamību dot uzņēmējam iespēju tikt uzklausītam ( 64 )

31. Pienākums noteikt atbildīgo uzņēmēju, novērtēt videi nodarītā kaitējuma būtiskumu un noteikt stāvokļa izlabošanas pasākumus paredz, ka kompetentajām iestādēm ir jābūt relevantajai informācijai par kaitējošo notikumu, profesionālo darbību, kaitējumu videi un cēloņsakarību starp tām, kā arī par uzņēmēju, kas veic attiecīgo darbību, un šī informācija ir jāizmanto. 32.–37. punktā aprakstīti vairāki iespējamie relevantās informācijas veidi un avoti. Tomēr jāņem vērā, ka pilnīga informācija ne vienmēr ir viegli pieejama un ka kompetentajām iestādēm var nākties rīkoties ātri. Šādos apstākļos piesardzības princips attaisno kompetento iestāžu iejaukšanos, balstoties uz pamatotu pārliecību, ka ir nodarīts kaitējums videi vai tas drīzumā radīsies.

32. Kā norādīts iepriekš 23. punktā, saskaņā ar direktīvu uzņēmējiem ir pienākums informēt kompetentās iestādes par kaitējošiem notikumiem un ar tiem saistīto kaitējumu videi. Tāpat ir minēts, ka uzņēmējiem var būt atsevišķi pienākumi informāciju par kaitējošiem notikumiem kompetentajām iestādēm sniegt saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem vides jomā. Tomēr nevar izslēgt, ka daži uzņēmēji informāciju nesniegs. Ir maz ticams, ka tiks ziņots par kaitējošiem notikumiem un kaitējumu videi, kuru gadījumā pastāv cēloņsakarība, piemēram, ar slepenām nelikumīgām darbībām, nelikumīgām vai nolaidīgām darbībām vai bezdarbību atļautas darbības ietvaros.

33. Direktīvas 15. apsvērumā ir norādīts, ka publiskajām iestādēm jānodrošina pareiza ar šo direktīvu paredzētās sistēmas īstenošana un izpilde, un direktīvā ir iekļauti noteikumi, saskaņā ar kuriem kompetentās iestādes var pieprasīt plašāku informāciju un lielāku iesaisti no uzņēmēja ( 65 ) . Tomēr ir svarīgi, lai kompetentās iestādes izmantotu citus informācijas avotus, nevis tikai informāciju, ko uzņēmējs sniedzis saskaņā ar direktīvu.

34. Viens no iespējamiem informācijas avotiem par kaitējošiem notikumiem un kaitējumu videi ir tādu fizisko vai juridisko personu iesniegtas prasības rīkoties, kurām ir tiesības šādas prasības iesniegt ( 66 ) . Prasībai rīkoties “jāpievieno attiecīga informācija un dati, kas apliecina saistībā ar konkrēto kaitējumu videi iesniegtos apsvērumus” ( 67 )

35. Vēl viens iespējamais attiecīgās informācijas avots ir rezultāti, kas gūti, īstenojot regulatīvo uzraudzību saskaņā ar citiem piemērojamiem Savienības tiesību aktiem vides jomā. Kā piemēru var minēt rūpniecisko iekārtu kārtējās inspekcijas saskaņā ar Rūpniecisko emisiju direktīvu ( 68 ) . Lai gan no atbildības viedokļa ne visi kaitējošie notikumi sakritīs ar uzņēmēja izdarītiem regulējuma pārkāpumiem, tomēr regulējuma pārkāpumi palielina kaitējošu notikumu iespējamību. Minētais skaidrojams ar to, ka attiecīgo normatīvo prasību mērķis ir kontrolēt tādus iespējamos vai faktiskos riskus cilvēka veselībai un videi, kas saistīti ar attiecīgajām profesionālajām darbībām. Līdz ar to prasību ievērošanai praksē būtu jāsamazina kaitējošu notikumu iespējamība. Tāpat šo prasību neievērošana, tostarp to nopietni pārkāpumi, palielina kaitējošu notikumu rašanās iespējamību. Tādējādi, ja pastāv labas informācijas apmaiņas sistēmas, regulatīvo prasību ievērošanas uzraudzība varētu palīdzēt direktīvā noteiktajām kompetentajām iestādēm uzzināt par kaitējumu videi vai tiešiem kaitējuma draudiem, noskaidrot uzņēmēju un raksturot kaitējošo notikumu. Tā var arī palīdzēt kompetentajām iestādēm videi nodarītā kaitējuma novērtēšanā, piemēram, sniegt informāciju par piesārņojošo emisiju raksturu.

36. Natura 2000 teritorijā. Liels relevantas informācijas apjoms par vides stāvokli tiks iegūts vides stāvokļa monitoringā, ko veic valsts pārvaldes iestādes. Īpaši relevanta būs informācija, kas savākta un apkopota saskaņā ar iepriekš 7. punktā minētajām četrām direktīvām. To var papildināt ar citu būtisku informāciju ar atzītu zinātnisku vērtību, piemēram, pateicoties amatierzinātnei, plašu informāciju var sniegt nevalstiskas organizācijas (NVO) vides jomā Kā izriet no šo pamatnostādņu turpmākajām iedaļām, videi nodarītā kaitējuma būtiskuma novērtēšanai parasti ir nepieciešama informācija par uztvērējvides stāvokli. Daži dati par vides stāvokli būs tieši saistīti ar kaitējošo notikumu, piemēram, zivju mirstība upē, kuru nesen nelabvēlīgi skārušas piesārņojošas emisijas. Savukārt cita relevanta informācija par vides stāvokli ietvers ierakstus un datus, kas savākti citiem mērķiem, piemēram, lai noteiktu aizsargājamo sugu vispārējo aizsardzības statusu vai stāvokli aizsargājamā dabas teritorijā, piemēram,teritorijā. Liels relevantas informācijas apjoms par vides stāvokli tiks iegūts vides stāvokļa monitoringā, ko veic valsts pārvaldes iestādes. Īpaši relevanta būs informācija, kas savākta un apkopota saskaņā ar iepriekš 7. punktā minētajām četrām direktīvām. To var papildināt ar citu būtisku informāciju ar atzītu zinātnisku vērtību, piemēram, pateicoties amatierzinātnei, plašu informāciju var sniegt nevalstiskas organizācijas (NVO) vides jomā ( 69 )

37. Potenciālā nozīmīguma ziņā informācija par vides stāvokli ir cieši saistīta ar zinātnisko un tehnisko informāciju par videi nodarītā kaitējuma priekšmetu, piemēram, zinātniskā informācija par nelabvēlīgi ietekmētās aizsargājamās sugas dzīvnieku dzīves ciklu vai par cilvēka veselības apdraudējumu, ko rada eksponētība konkrētiem piesārņotājiem.

38. nav iemesls, lai atstātu novārtā kompetento iestāžu pienākumus nodrošināt videi nodarītā kaitējuma novērtēšanu un novēršanu, kaitējošo faktoru tūlītēju novēršanu vai kaitējumu atlīdzināšanu saskaņā ar direktīvu (un otrādi: vidiskās atbildības prasīšana nav iemesls neņemt vērā sankciju lomu) Kā norādīts iepriekš, videi nodarītā kaitējuma vai tā tiešu draudu rašanās bieži vien, lai gan ne vienmēr, sakritīs ar citu Savienības vides tiesību aktu pārkāpumu. Lai nodrošinātu rezultātus, kas prasīti citos Savienības tiesību aktos (piemēram, attiecībā uz dabas teritoriju aizsardzību saskaņā ar Putnu direktīvu un Dzīvotņu direktīvu), un lai īstenotu iedarbīgas, samērīgas un atturošas sankcijas, šādu pārkāpumu dēļ var būt nepieciešami vai pamatoti dalībvalstu iestāžu atsevišķi pasākumi. Tādējādi vienos un tajos pašos faktiskajos apstākļos var iestāties gan atbildība vides jomā, gan uzliktas sankcijas, un praksē videi nodarītā kaitējuma novērtējums saskaņā ar direktīvu var tikt veikts paralēli pārkāpumu novērtēšanai citiem mērķiem. Piemēram, rīcība, par kuru dalībvalstīm ir jānosaka kriminālatbildība saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/99/EK (2008. gada 19. novembris) par vides krimināltiesisko aizsardzību (“Vides krimināltiesiskās aizsardzības direktīva”) ( 70 ) , ietver dažas (kaut arī ne visas) darbības, kas var izraisīt atbildību vides jomā ( 71 ) . Šajā sakarā, lai novērtētu videi nodarītā kaitējuma būtiskumu, kompetentās iestādes var izmantot tos pašus informācijas avotus, ko izmanto par sankcijām atbildīgās iestādes. Tomēr jāuzsver, ka atbildības prasību piemērošana saskaņā ar direktīvu ir nošķirta no sankciju piemērošanas. Šajā saistībā tas, ka iestādes var rīkoties, lai piemērotu administratīvas sankcijas vai kriminālsodus,iemesls, lai atstātu novārtā kompetento iestāžu pienākumus nodrošināt videi nodarītā kaitējuma novērtēšanu un novēršanu, kaitējošo faktoru tūlītēju novēršanu vai kaitējumu atlīdzināšanu saskaņā ar direktīvu (un otrādi: vidiskās atbildības prasīšana nav iemesls neņemt vērā sankciju lomu) ( 72 )

39. Vēl vairāki jautājumi rodas attiecībā uz situācijām, kad atbildība, ko paredz direktīva, sakrīt ar citos relevantos Savienības vides tiesību aktos (it sevišķi pašā direktīvā pieminētos aktos) paredzēta regulējuma pārkāpumiem. Pirmkārt, ja kaitējošie faktori netiek kontrolēti saskaņā ar direktīvu vai citiem tiesību aktiem, efektivitātes princips paredz, ka dalībvalstīm un to iestādēm jārīkojas tā, lai nodrošinātu atbilstību attiecīgajiem direktīvas un citu tiesību aktu noteikumiem, kas ir pārkāpti. Otrkārt, direktīvā nav skaidri paredzēta publisko iestāžu sekundārā atbildība veikt aizsargpasākumus, kaitējošo faktoru tūlītējas novēršanas pasākumus un stāvokļa izlabošanas pasākumus, taču tajā nav arī skaidri noteikts, ka no visiem šiem pasākumiem var atteikties, ja uzņēmējs tos neveic vai ja uzņēmējs var pamatot, ka nav jāsedz to izmaksas ( 73 ) . Tas, ka direktīvā ir nošķirti pasākumi un šo pasākumu izmaksas, norāda, ka pasākumi ir nepieciešami neatkarīgi no tā, vai uzņēmējs var segt vai tam būtu jāsedz izmaksas ( 74 ) . Treškārt, judikatūra rāda, kā dalībvalstij var nākties veikt turpmākas darbības, ja netiek sasniegts nepieciešamais rezultāts, neraugoties uz to, ka iestādes ir vērsušās pret uzņēmēju. Lietā C-104/15, Komisija/Rumānija, kas attiecās uz Ieguves rūpniecības atkritumu direktīvu ( 75 ) , Tiesa konstatēja, ka dalībvalsts joprojām ir atbildīga par toksisko putekļu emisiju nekontrolēšanu no kalnrūpniecības atkritumu apsaimniekošanas objekta, neraugoties uz to, ka tā ir piemērojusi sankcijas uzņēmējam ( 76 ) un ka uzņēmējs kļuvis maksātnespējīgs ( 77 )

3. “KAITĒJUMS”

40. Jēdziena “kaitējums videi” definīcijā ir ietverts jēdziens “kaitējums”, kas ir definēts atsevišķi. Jēdziens “kaitējums” nav autonoms (tādā nozīmē, ka direktīvā noteiktie pienākumi netiek piemēroti tik vispārīgi, cik vispārīgs ir šis jēdziens). Attiecībā uz direktīvas piemērošanu konkrētām situācijām ir jābalstās uz precīzākiem formulējumiem, kas ietverti jēdziena “kaitējums videi” definīcijā. Neraugoties uz šo atrunu, jēdziena “kaitējums” definīcija ir svarīga ne tikai tāpēc, ka tas ir iekļauts jēdziena “kaitējums videi” definīcijā, bet arī tāpēc, ka tajā ir ietverti četri pamatjēdzieni, kas ir precizēti sīkāk izstrādātajā definīcijā. Tādēļ pamatnostādnēs jēdziens “kaitējums” ir aplūkots, pirms tiek aplūkoti citi jēdziena “kaitējums videi” definīcijas elementi. 1. izcēlums. Jēdziena “kaitējums” definīcija

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 2. punktā ir noteikts, ka “kaitējums” ir “izmērāmas nelabvēlīgas izmaiņas dabas resursā vai izmērāma ar dabas resursu saistītā pakalpojuma pasliktināšanās, kas var notikt tieši vai netieši”.

41. Jēdziena “kaitējums” definīcijā ir atrodami šādi četri pamatjēdzieni: — skarto elementu materiālais tvērums, t. i., dabas resursi un ar dabas resursiem saistītie pakalpojumi, — nelabvēlīgas ietekmes jēdziens, t. i., nelabvēlīgas izmaiņas un traucējumi, — šīs nelabvēlīgās ietekmes, t. i., izmērāmās ietekmes, apmērs, — veidi, kā šī nelabvēlīgā ietekme var rasties, t. i., tieši vai netieši.

Dabas resursu un ar dabas resursiem saistīto pakalpojumu materiālais tvērums

2. izcēlums. Jēdzienu “dabas resursi” un “ar dabas resursiem saistīts pakalpojums” definīcijas

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 12. punktā ir noteikts, ka “dabas resursi” ir “aizsargājamās sugas un dabiskie biotopi, ūdens un zeme”. Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 13. punktā ir noteikts, ka “pakalpojumi” un “ar dabas resursiem saistītie pakalpojumi” ir “dabas resursa funkcijas cita dabas resursa vai sabiedrības labā”.

42. Materiālā tvēruma ziņā jēdziens “kaitējums” attiecas uz diviem jēdzieniem, kas arī ir skaidri definēti direktīvā, proti, “dabas resurss” un “ar dabas resursu saistīts pakalpojums”. “Dabas resurss” ir definēts kā trīs atsevišķas resursu kategorijas: aizsargājamās sugas un dabiskie biotopi, ūdens un zeme. Tajā pašā laikā jēdziena “ar dabas resursiem saistīts pakalpojums” definīcijā ir uzsvērta šo dažādo kategoriju savstarpējā atkarība, atsaucoties uz funkcijām, ko tās veic viena otras labā. Turpmāk sniegts neizsmeļošs piemēru saraksts: sāļais purvs (dabiskā biotopa veids) var aizsargāt piekrastes teritorijas, virszemes ūdeņi (ūdens resursu kategorija) var uzturēt aizsargājamas savvaļas putnu sugas, augsne var izfiltrēt piesārņotājus, kas citādi nonāktu pazemes (ūdens resursu kategorija). Jēdziena “ar dabas resursiem saistīts pakalpojums” definīcija attiecas arī uz dabas resursu funkcijām, no kurām labumu gūst cilvēki. Neizsmeļošs piemēru saraksts: daži dabiskie biotopi, piemēram, kūdrāji, ir svarīgi oglekļa uzkrājumi, daži ūdeņi ir dzeramā ūdens avots, un daži no tiem nodrošina zivis atpūtas zvejai, un zeme ir nepieciešama pārtikas ražošanai un dzīvošanai.

Nelabvēlīga ietekme

43. Nelabvēlīgas ietekmes ziņā jēdziena “kaitējums” definīcija, pirmkārt, attiecas uz dabas resursu “nelabvēlīgām izmaiņām” un, otrkārt, – uz tāda pakalpojuma “pasliktināšanos”, kas saistīts ar dabas resursiem. Precīzāka ir jēdziena “kaitējums videi” definīcija, taču ir lietderīgi paturēt prātā trīs vispārīgus apsvērumus: — gan “nelabvēlīgas izmaiņas”, gan “pasliktināšanās” nozīmē nelabvēlīgu ietekmi, — šī nelabvēlīgā ietekme attiecas gan uz dabas resursu stāvokli, gan uz dabas resursa pozitīvajām funkcijām, ko tas nodrošina gan citiem dabas resursiem, gan cilvēkiem. Tādēļ nelabvēlīga ietekme ietver ne tikai nelabvēlīgu ietekmi uz dabas resursu īpašībām, bet arī nelabvēlīgu ietekmi uz savstarpējo atkarību un dinamiskajām attiecībām dabas resursu un pakalpojumu ietvaros un starp tiem, t. i., funkcijām, ko dabas resursi nodrošina gan citiem resursiem, gan sabiedrībai, — pārmaiņu un pasliktināšanās jēdzieni nozīmē atšķirību starp situāciju “pirms” un situāciju “pēc” kaitējoša notikuma.

Izmērāms

44. Lai piemērotu jēdziena “kaitējums” definīciju, nelabvēlīgām izmaiņām un pasliktināšanās apmēram jābūt “izmērāmam”. “Izmērāms” nozīmē, ka kaitējumam ir jābūt kvantificējamam vai aplēšamam un ka situāciju pirms un pēc kaitējoša notikuma jāspēj jēgpilni salīdzināt.

Tieši vai netieši

45. Túrkevei Tejtermelő Kft. Tiesa norādīja, ka gaisa piesārņojums pats par sevi nav kaitējums videi, tomēr gaisa piesārņojuma rezultātā var rasties kaitējums dabas resursiem Visbeidzot, jēdziena “kaitējums” definīcija pieļauj iespēju, ka nelabvēlīgas izmaiņas vai pasliktināšanās var notikt gan tieši, gan netieši. “Tieši vai netieši” attiecas uz cēloņsakarību starp kaitējošu notikumu, no vienas puses, un konkrētu nelabvēlīgu ietekmi, no otras puses. Dažkārt cēloņsakarība būs tieša, piemēram, ja uzņēmēja veiktā atmežošana iznīcina aizsargājamu biotopu dabiskā, kokaugiem klātā platībā. Dažkārt tā būs netieša, piemēram, ja barības vielu novadīšana ūdenstilpē izraisa attāla, aizsargāta ūdens biotopa degradāciju. Attiecībā uz cēloņu un seku ķēdi ir lietderīgi atsaukties uz “avota–ceļa–receptora” modeli. Kaitējošie faktori, kas saistīti ar profesionālo darbību (t. i., avots), var izplatīties pa gaisu, ūdeni vai zemi (t. i., ceļš) un pēc tam ietekmēt konkrētu dabas resursu (t. i., receptors). Lietā C-129/16,Tiesa norādīja, ka gaisa piesārņojums pats par sevi nav kaitējums videi, tomēr gaisa piesārņojuma rezultātā var rasties kaitējums dabas resursiem ( 78 ) . Kaitējošu notikumu var nošķirt no tā izraisītās nelabvēlīgās ietekmes laiciski (piemēram, dabas resursi cieš no aizkavētas reakcijas) vai telpiski (piemēram, dabas resursi cieš no nelabvēlīgas ietekmes vietā, kas atrodas tālu no kaitējošā notikuma vietas), vai skarto dabas resursu ziņā (piemēram, darbība, kas izpaužas kā toksiskas vielas izmantošana uz zemes, izraisa aizsargājamas sugas īpatņu nāvi). Netiešas nelabvēlīgas ietekmes rašanās iespēja ir saistīta arī ar funkcijām, ko dabas resursi nodrošina viens otram.

4. PĀRSKATS PAR “KAITĒJUMU VIDEI”

46. Jēdziena “kaitējums videi” (arī “videi nodarītais kaitējums”) definīcija ietver un precizē jēdziena “kaitējums” definīciju. Pirmkārt, attiecībā uz materiālo un ģeogrāfisko tvērumu tajā ir dezagregētas un kompartmentalizētas trīs “dabas resursu” kategorijas, kas iekļautas jēdziena “kaitējums” definīcijā, t. i., aizsargājamās sugas un dabiskie biotopi, ūdens un zeme. Turklāt attiecībā uz pirmajām divām dabas resursu kategorijām definīcija satur zināmas norādes, kas palīdz noteikt direktīvā paredzēto pienākumu ģeogrāfisko tvērumu. Otrkārt, katrā dabas resursu kategorijā relevantā nelabvēlīgā ietekme ir aprakstīta sīkāk, atsaucoties uz noteiktiem jēdzieniem (kuri šajās pamatnostādnēs dēvēti par “references jēdzieniem”). Treškārt, ir iekļauts būtiskuma jēdziens ar mērķi sīkāk noteikt novēršamās nelabvēlīgās ietekmes tvērumu. Ceturtkārt, jānorāda, ka videi nodarītā kaitējuma definīcija neizslēdz iespēju, ka vienlaikus būs relevantas visas trīs dabas resursiem nodarītā kaitējuma apakškategorijas. 3. izcēlums. Jēdziena “kaitējums videi” definīcija

Direktīvas par atbildību vides jomā (79) 2. panta 1. punktā ir noteikts, ka “kaitējums videi” ir: “a) kaitējums aizsargājamajām sugām un dabiskajiem biotopiem, kas ir jebkādi postījumi, kuriem ir būtiska nelabvēlīga ietekme uz šādu biotopu vai sugu labvēlīga aizsardzības statusa sasniegšanu vai uzturēšanu. Šādas ietekmes būtiskums jānovērtē attiecībā pret pamatstāvokli, ņemot vērā I pielikumā noteiktos kritērijus. Kaitējums aizsargājamajām sugām un dabiskajiem biotopiem neietver iepriekš identificētu nelabvēlīgu ietekmi, kas radusies kāda uzņēmēja darbību rezultātā, ja šīs darbības nepārprotami atļāvušas attiecīgās iestādes saskaņā ar noteikumiem, kas īsteno Direktīvas 92/43/EEK 6. panta 3. un 4. punktu vai 16. pantu vai Direktīvas 79/409/EEK 9. pantu, vai – ja uz biotopiem un sugām neattiecas Kopienas tiesību akti – saskaņā ar līdzvērtīgiem noteikumiem valsts tiesību aktos dabas aizsardzības jomā; b) kaitējums ūdenim, kas ir jebkāds kaitējums, kuram ir būtiska nelabvēlīga ietekme uz: i) konkrēto ūdens objektu ekoloģisko, ķīmisko vai kvantitatīvo stāvokli vai ekoloģisko potenciālu, kā definēts Direktīvā 2000/60/EK, izņemot nelabvēlīgo ietekmi, uz ko attiecas minētās direktīvas 4. panta 7. punkts; vai ii) attiecīgo jūras ūdeņu vides stāvokli, kā definēts Direktīvā 2008/56/EK, ciktāl jūras vides stāvokļa konkrētie aspekti nav jau aplūkoti Direktīvā 2000/60/EK (80); c) kaitējums zemei, kas ir jebkāds zemes piesārņojums, kurš rada nopietnu risku tam, ka cilvēku veselība tiek nelabvēlīgi ietekmēta tādēļ, ka zemē, virs vai zem zemes tieši vai netieši tiek ievadītas vielas, preparāti, organismi vai mikroorganismi.”

Katra dabas resursa materiālais un ģeogrāfiskais tvērums

47. Ņemot vērā materiālā tvēruma kompartmentalizācijas pakāpi, lai rastu vienotu izpratni par jēdzienu “kaitējums videi”, vispirms rūpīgāk jāapskata gan katra dabas resursu kategorija atsevišķi, gan arī katras resursu kategorijas ģeogrāfiskais tvērums. Piezīmes par materiālo un ģeogrāfisko tvērumu ir sniegtas šo pamatnostādņu turpmākajās iedaļās.

Nelabvēlīgas ietekmes references jēdzieni

48. Attiecībā uz visām trim dabas resursu kategorijām jēdziena “kaitējuma videi” definīcijā ir izmantots references jēdziens, lai noteiktu, vai nelabvēlīga ietekme ir relevanta. Aizsargājamo sugu un dabisko biotopu gadījumā references jēdziens ir šo sugu un biotopu labvēlīgs aizsardzības statuss. Attiecībā uz ūdeni references jēdziens ir ūdeņu ekoloģiskais, ķīmiskais vai kvantitatīvais stāvoklis vai ekoloģiskais potenciāls saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu un jūras ūdeņu vides stāvoklis saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu ar dažādām dimensijām. Zemes gadījumā references jēdziens ir cilvēka veselības apdraudējums. Šo references jēdzienu funkcija ir nodrošināt parametrus un kritērijus, pēc kuriem var pārbaudīt nelabvēlīgās ietekmes relevantumu. Jēdzienos ir ietverti elementi, pēc kuriem jānovērtē nelabvēlīgā ietekme. Jēdzieni sīkāk analizēti šo pamatnostādņu iedaļās, kas veltītas konkrētām dabas resursu kaitējuma kategorijām.

Būtiskuma novērtēšana

49. References jēdzieni kvalificē nelabvēlīgas ietekmes veidus, uz kuriem attiecas šī direktīva. Jēdziena “kaitējums videi” definīcijā ir ietverts vēl viens raksturojums: vārdi “būtisks” un “būtiski” attiecas uz katru dabas resursu kategoriju, un direktīvā ir paredzēta prasība veikt aizsargpasākumus, kaitējošu faktoru tūlītēju novēršanu vai stāvokļa izlabošanas pasākumus tikai tad, ja nelabvēlīgā ietekme ir novērtēta kā būtiska, ņemot vērā minētos references jēdzienus.

50. sui generis . Prasība novērtēt būtiskumu nav paredzēta vienīgi Direktīvā par atbildību vides jomā, bet ir noteikta arī citos Savienības tiesību aktos vides jomā. Šāda prasība ir arī iekļauta, piemēram, Dzīvotņu direktīvā ( 81 ) , un tā ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu ( 82 ) (“Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīva”) pamatā. Tomēr būtiskuma novērtējums saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomā ir

51. Direktīvas par atbildību vides jomā kontekstā kopēju izpratni par būtiskuma novērtējumu varētu palīdzēt veidot šādu aspektu ņemšana vērā: — apstākļi, kādos rodas vajadzība novērtēt būtiskumu, — būtiskuma novērtēšanas mērķi, — juridiskā atbildība par novērtējuma veikšanu, — konteksts, kādā jāveic novērtējums, — novērtējuma fokuss, — novērtējuma veikšana, — būtiskuma noteikšana.

Apstākļi

52. Kā norādīts šo pamatnostādņu 2. iedaļā, kaitējošie notikumi, kaitējošie faktori, relevantās profesionālās darbības, uzņēmēju rīcība un cēloņsakarības raksturs var ievērojami atšķirties. Būtiskuma novērtējumam jābūt pielāgojamam visiem šiem mainīgajiem lielumiem. Piemēram, ja noticis vienreizējs nelaimes gadījums, tas izvirzīs citas risināmas problēmas nekā tad, ja runa ir par pastāvīgu darbību, kas apskatīta, piemēram, lietā C-529/15, Folk .

Mērķi

53. Nelabvēlīgas ietekmes būtiskuma novērtējums nav pašmērķis. Tas ir vajadzīgs, lai noteiktu, vai attiecībā uz nelabvēlīgu ietekmi ir nepieciešami: — aizsargpasākumi, — kaitējošo faktoru tūlītēja novēršana un/vai — stāvokļa izlabošanas pasākumi.

54. Šie trīs mērķi ir nodalāmi, un atkarībā no apstākļiem daži no tiem var būt relevanti, bet citi – nē. Piemēram, tiešu draudu situācijās novērtējuma vienīgais mērķis būs novērst, ka iestājas kaitējošs notikums. Situācijās, kad kaitējošs notikums jau ir noticis, var būt vai nebūt nepieciešams nekavējoties novērst kaitējošos faktorus. Piemēram, šāda tūlītēja novēršana var vairs nebūt iespējama, ja kaitējošie faktori jau ir izraisījuši nelabvēlīgu ietekmi un ir izsmelti. Protams, visi trīs mērķi var kļūt relevanti pēc kārtas, piemēram, ja tieši kaitējuma draudi kļūst par faktisku kaitējošu notikumu, kam nepieciešama kaitējošu faktoru tūlītēja novēršana, kā arī turpmāki stāvokļa izlabošanas pasākumi. Tādēļ būtiskuma novērtējums ir jāpielāgo mērķiem, kuri ir relevanti konkrētajiem apstākļiem, kas ir radušies.

55. Kaitējošo faktoru profilakses un tūlītējas novēršanas mērķi ir saistīti ar iespējamiem vai faktiskiem kaitējošiem faktoriem. Šie mērķi atspoguļo Līgumā noteikto novēršanas principu, kā arī principu “videi nodarīts kaitējums jālabo, pirmām kārtām novēršot tā cēloni”. Kā minēts iepriekš, tie ir laika ziņā kritiski.

56. Folk lieta Noteikt, vai ir nepieciešami stāvokļa izlabošanas pasākumi, ir pirmām kārtām vajadzīgs tāpēc, ka direktīvā ir īpašas prasības par stāvokļa izlabošanas pasākumiem, kas ir sīki aprakstītas II pielikumā. Attiecībā uz kaitējumu aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem un kaitējumu ūdenim stāvokļa izlabošanas pasākumu mērķis ir atjaunot vidi līdz tās pamatstāvoklim (sk. 4. izcēlumu) primārās, papildinošās un kompensējošās izlabošanas (atlīdzināšanas) ceļā, un visi šie jēdzieni ir definēti. Kā redzams, šo prasību uzmanības centrā ir negatīvi ietekmētā vide, nevis kaitējošie faktori, lai gan nevar izslēgt kaitējošo faktoru turpmāku novēršanu, kā liecinalieta ( 83 ) . Attiecībā uz kaitējumu zemei stāvokļa izlabošanas pasākumu mērķis ir vēl pamatīgāk novērst kaitējošos faktorus, ja šādi faktori joprojām rada būtisku apdraudējumu cilvēka veselībai pat pēc iepriekš minētā otrā mērķa sasniegšanas. 4. izcēlums. Jēdziena “pamatstāvoklis” definīcija

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 14. punktā ir noteikts, ka “pamatstāvoklis” ir “stāvoklis laikā, kad dabas resursiem un pakalpojumiem tika nodarīts kaitējums, kāds tas būtu bijis, ja kaitējums videi nebūtu noticis, aprēķināts, pamatojoties uz vislabāko pieejamo informāciju”.

Iesaistīto personu pienākumi

57. Kā norādīts 29. punktā, par būtiskuma novērtēšanu atbild kompetentā iestāde. Direktīvas 24. apsvērumā ir noteikts: “Kompetentajām iestādēm jābūt atbildīgām par īpašiem uzdevumiem, kas saistīti ar atbilstošu administratīvo diskrētumu, proti, par pienākumu novērtēt kaitējuma būtiskumu un noteikt, kādi pasākumi stāvokļa uzlabošanai veicami.”

58. Tomēr ir jāņem vērā, ka uzņēmējiem ir pienākums nekavējoties nepieļaut kaitējošus notikumus un nekavējoties novērst kaitējošus faktorus. Šie pienākumi nozīmē, ka uzņēmējiem ir pašiem jāatpazīst kaitējošie faktori, kas saistīti ar to profesionālo darbību, un proaktīvi uz tiem jāreaģē. Turklāt attiecīgie direktīvas noteikumi norāda, ka būtiskuma novērtējums būtu jāveic, ņemot vērā dinamiskās attiecības starp uzņēmēju un kompetento iestādi, un uzņēmējam ir aktīvi jāsniedz informācija un jāievēro kompetentās iestādes sniegtie norādījumi ( 84 ) . Tie var ietvert norādījumus uzņēmējam veikt pašam savu novērtējumu un sniegt jebkādu vajadzīgo informāciju un datus ( 85 ) . Šīs dinamiskās attiecības ir īpaši svarīgas, ja jau ir iestājusies nelabvēlīga ietekme un ir jāveic stāvokļa izlabošanas pasākumi.

59. Būtiskuma novērtēšana var notikt situācijās, kad ir iesaistītas arī citas puses, nevis kompetentā iestāde un uzņēmējs. Konkrētāk, kompetentajai iestādei ir jāpilda vairāki juridiski pienākumi, ja ir saņemta pamatota prasība rīkoties ( 86 )

60. Ja kaitējums videi ietekmē vai var ietekmēt vairākas dalībvalstis, attiecīgajām dalībvalstīm ir pienākums sadarboties, kas ir svarīgi būtiskuma novērtēšanai ( 87 )

Konteksts

61. Novērtējamos elementus nosaka relevantās dabas resursu kategorijas un atbilstošie references jēdzieni. Piemēram, novērtējot kaitējumu aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, būs jāņem vērā pavisam atšķirīgi elementi nekā novērtējot kaitējumu zemei. Šie konkrētie elementi sīkāk aplūkoti turpmākajās šo pamatnostādņu iedaļās.

Novērtējuma fokuss

62. Novērtējuma fokusam būs jāmainās atkarībā no attiecīgajiem apstākļiem, mērķiem un konteksta.

63. Jēdziena “kaitējums” definīcija liecina, ka nelabvēlīga ietekme ietver izmērāmas izmaiņas un pasliktināšanos, un jēdziena “kaitējums videi” definīcija liecina, ka šīm izmaiņām un pasliktināšanās gadījumiem ir jābūt saistītiem ar references jēdzieniem.

64. pirms kaitējošā notikuma ar to stāvokli pēc notikuma (acīmredzami, ciktāl tas attiecas uz stāvokli pēc notikuma, šis salīdzinājums tiešu draudu gadījumā būs teorētisks, jo tieši draudi vēl nebūs īstenojušies kā kaitējums). Salīdzinājums ietver divus atšķirīgus kvantificēšanas vai aplēšanas veidus, no kuriem viens ir vērsts uz iepriekšējo situāciju, bet otrs – uz situāciju pēc kaitējošā notikuma Raffinerie Mediterranee (ERG) SpA un citi Mērīšana ietver dabas resursu un pakalpojumu stāvokļa salīdzināšanukaitējošā notikuma ar to stāvoklinotikuma (acīmredzami, ciktāl tas attiecas uz stāvoklinotikuma, šis salīdzinājums tiešu draudu gadījumā būs teorētisks, jo tieši draudi vēl nebūs īstenojušies kā kaitējums). Salīdzinājums ietveratšķirīgus kvantificēšanas vai aplēšanas veidus, no kuriem viens ir vērsts uz iepriekšējo situāciju, bet otrs – uz situāciju pēc kaitējošā notikuma ( 88 ) . Ir svarīgi uzsvērt, ka, lai gan novērtējums ir relevants gan profilaktiskām, gan koriģējošām darbībām, tas prasa atšķirīgu pieeju atkarībā no tā, vai darbība ir laika ziņā kritiska. Ja tā ir laika ziņā kritiska, novērtējums būs jāveic, ātri pieņemot lēmumus, pamatojoties uz esošo un uzreiz pieejamo informāciju, kas bieži vien ir vispārīga. Atbalsts šādai diferencētai pieejai ir atrodams lietā C-378/08,un citi ( 89 )

65. turlough ezeri Savukārt uz iepriekšējās situācijas izmērīšanu attiecas pamatstāvokļa jēdziens (sk. 4. izcēlumu). Lai gan pamatstāvoklis var būt nemainīgs, iespējams, ka laika gaitā tas var mainīties. Piemēram, stāvoklis var regulāri vai prognozējami svārstīties (palienes vai sezonāls ezers, piemēram,ezeri ( 90 ) ) vai arī iespējams, ka skartās sugas dzīvotnes platība vai populācija jau palielinās vai samazinās.

66. Izmaiņas vai pasliktināšanās izpaužas kā starpība starp dabas resursu vai pakalpojuma stāvokli pēc kaitējošā notikuma un pamatstāvokli. Tādēļ ir jāzina arī stāvoklis pēc kaitējošā notikuma.

67. Atšķirība starp pamatstāvokli un stāvokli pēc kaitējošā notikuma var būt nestabila, piemēram, ja kaitējošie faktori turpina radīt nelabvēlīgu ietekmi, un šīs nelabvēlīgās ietekmes apmērs pieaug. No kaitējuma faktoru tūlītējas novēršanas mērķa izriet, ka būtiskuma novērtējumā būs jāņem vērā arī kaitējošie faktori, kas izraisa nelabvēlīgo ietekmi.

Novērtējuma veikšana

68. Atkarībā no tā, kādi mērķi ir relevanti konkrētajiem apstākļiem, dabas resursa izmaiņu būtiskuma novērtējumā var būt dažādi posmi un tajā var būt jāapskata dažāda informācija ( 91 )

69. Ja ir vajadzīgi aizsargpasākumi pret tiešiem draudiem, uzņēmējam – un vajadzības gadījumā kompetentajai iestādei – būs jāatpazīst iespējamie kaitējošie faktori, kas saistīti ar profesionālo darbību, un nekavējoties jānodrošina, ka tie nerada būtisku nelabvēlīgu ietekmi uz attiecīgajiem dabas resursiem vai neizraisa jebkādu ar dabas resursiem saistītu pakalpojumu pasliktināšanos.

70. Tāpat, ja kaitējošie faktori nekavējoties jānovērš, uzņēmējam – un vajadzības gadījumā kompetentajai iestādei – būs jāatpazīst kaitējošie faktori, kas saistīti ar profesionālo darbību, un jānodrošina to ātra novēršana, lai apturētu tādu cēloņsakarību ķēdi, kam ir būtiska nelabvēlīga ietekme uz attiecīgajiem dabas resursiem, vai ar dabas resursiem saistītu pakalpojumu pasliktināšanos.

71. Tā kā aizsargpasākumi un kaitējošu faktoru tūlītēja novēršana prasa ātru novērtējumu, un tas nozīmē, ka būs jāpaļaujas uz viegli pieejamu informāciju un jāizdara secinājumi, pamatojoties uz to. Bieži vien svarīga nozīme būs vispārīgai informācijai par kaitējošo faktoru raksturu un dabas resursu eksponētību to nelabvēlīgajai iedarbībai, jo var nebūt laika gaidīt informāciju par konkrētu teritoriju. Šādos apstākļos ir jāpiemēro piesardzības princips ( 92 )

72. Ja ir vajadzīgi stāvokļa izlabošanas pasākumi, ir lietderīgi veikt padziļinātu novērtējumu, un tam vajadzētu būt laika ziņā mazāk kritiskam procesam. Tomēr ar to nevajadzētu lieki kavēties, jo arī II pielikumā aprakstītajiem stāvokļa izlabošanas pasākumiem laiks ir svarīgs faktors ( 93 )

73. Jo īpaši attiecībā uz stāvokļa izlabošanas pasākumiem nevar izslēgt, kā norādīts 20. punktā, ka starp kaitējošo notikumu un pirmo iespēju novērtēt tā būtiskumu būs laika nobīde. Tomēr, ievērojot direktīvas noteikumus par piemērojamību laikā (kā minēts iepriekš 24. punktā), šāda laika nobīde nav iemesls, lai neveiktu novērtējumu, it īpaši tad, ja kaitējošajam notikumam ir bijusi ilgstoša nelabvēlīga ietekme.

74. ex post ietekmes uz vidi novērtējumam), kuras mērķis ir izlabot gan regulējuma neievērošanu (piemēram, nav veikts nepieciešamais iepriekšējais ietekmes uz vidi novērtējums), gan dabas resursa izmaiņu būtiskuma novērtējumu saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomā. Apstākļos, kas rada iespējamu atbildību saskaņā ar direktīvu, var arī būt nepieciešams novērtējums, ar kura palīdzību novērstu regulējuma neievērošanu saistībā ar citu vides instrumentu, piemēram, Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvu vai Dzīvotņu direktīvu ( 94 ) . Tomēr būtiskuma novērtējums saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomā nebūtu jāapvieno vai jāsaista ar tiem novērtējumiem, kas nepieciešami, lai novērstu regulējuma neievērošanu. Jebkurai kopīgai procedūrai (piemēram,ietekmes uz vidi novērtējumam), kuras mērķis ir izlabot gan regulējuma neievērošanu (piemēram, nav veikts nepieciešamais iepriekšējais ietekmes uz vidi novērtējums), gan dabas resursa izmaiņu būtiskuma novērtējumu saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomā.

Būtiskuma noteikšana

75. Būtiskums jānosaka, ņemot vērā, kādi mērķi ir izpildāmi. Ņemot vērā jēdziena “pamatstāvoklis” definīciju, tas ir jānosaka attiecībā uz zemes vai ūdens faktisko fizisko platību vai (aizsargājamu sugu gadījumā) faktiskajām populācijām, kuras tiek vai varētu tikt nelabvēlīgi ietekmētas, ņemot vērā visas iepriekšpastāvošās raksturīgās iezīmes vai dinamiskos faktorus, kuri var būt ietekmējuši attiecīgos dabas resursus neatkarīgi no kaitējošā notikuma.

76. Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein eV , Tiesa norādīja: “No īpašības vārda “būtisks” lietošanas Direktīvas 2004/35 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā daļā izriet, ka tikai pietiekami nopietns kaitējums, kurš šīs direktīvas I pielikumā ir kvalificēts kā “būtisks kaitējums”, var tikt uzskatīts par kaitējumu, kas nodarīts aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, un tas nozīmē – katrā atsevišķajā gadījumā ir jāizvērtē, cik būtiskas ir attiecīgā kaitējuma sekas.” Attiecībā uz jēdzienu “būtisks” lietā C-297/19,, Tiesa norādīja: “No īpašības vārda “būtisks” lietošanas Direktīvas 2004/35 2. panta 1. punkta a) apakšpunkta pirmajā daļā izriet, ka tikai pietiekami nopietns kaitējums, kurš šīs direktīvas I pielikumā ir kvalificēts kā “būtisks kaitējums”, var tikt uzskatīts par kaitējumu, kas nodarīts aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, un tas nozīmē – katrā atsevišķajā gadījumā ir jāizvērtē, cik būtiskas ir attiecīgā kaitējuma sekas.” ( 95 ) Šī lieta liecina, ka to, kas galu galā uzskatāms par “būtisku”, reglamentē Savienības tiesību akti. Attiecībā uz “kaitējumu aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem” Direktīvas par atbildību vides jomā I pielikumā ir noteikts, ka “būtiskas nelabvēlīgas izmaiņas pamatstāvoklī būtu jānosaka, izmantojot izmērāmus datus”. Iepriekš citētais teksts no lietas C-297/19 arī norāda, ka attiecībā uz šo videi nodarītā kaitējuma kategoriju būtiskuma noteikšana ir objektīva tehniska novērtējuma jautājums, kura pamatā ir izmērāmi dati. No tā var secināt, ka tas pats attiecas uz citām videi nodarītā kaitējuma kategorijām saskaņā ar direktīvu.

77. No iepriekš minētā var arī secināt, ka nevar direktīvu nepiemērot, pamatojoties uz patvaļīgiem, subjektīviem uzskatiem par to, kas ir būtisks, vai pamatojoties uz jebkādu atsauci uz socioekonomiskiem apsvērumiem, kas nav saistīti ar Direktīvu, lai novērtētu un noteiktu būtiskumu. Tomēr vajadzības gadījumā var izmantot direktīvā paredzēto izņēmumu, atbrīvojumu ( 96 ) un attaisnojumu ( 97 ) klāstu, lai ņemtu vērā socioekonomiskus apsvērumus, vai direktīvā paredzētos proporcionalitātes novērtējumus ( 98 )

78. Ietekmes būtiskums ne vienmēr ir atkarīgs no tā, vai tā ir plaša apmēra. Lietā C-392/96, Komisija/Īrija, Tiesa saistībā ar Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvu norādīja, ka “pat maza mēroga projektam var būt būtiska ietekme uz vidi, ja tas atrodas vietā, kur direktīvas 3. pantā noteiktie vides faktori, piemēram, fauna un flora, augsne, ūdens, klimats vai kultūras mantojums, ir jutīgi pret vismazākajām izmaiņām.” Līdzīgu pamatojumu var uzskatīt par piemērojamu Direktīvas par atbildību vides jomā kontekstā.

79. Ja runājam par mērķi nodrošināt aizsargpasākumus, būtiskums būs saistīts ar izvairīšanos no kaitējošiem faktoriem, kas rada nelabvēlīgu ietekmi uz konkrētām teritorijām vai populācijām. Tas pats attiecas uz mērķi nodrošināt, ka nekavējoties tiek novērsti kaitējošie faktori. Nelabvēlīgā ietekme būs tāda, kas minēta 82. un 83. punktā. Nosakot, vai ietekme ir būtiska, būtu jāņem vērā, vai kaitējošie faktori izraisītu nelabvēlīgo ietekmi daļēji vai pilnā apmērā.

80. neveikt vai nepieprasīt aizsargpasākumus vai nekavējoties nenovērst kaitējošos faktorus, lēmums būtu jāpieņem, pamatojoties uz to, ka nav zinātniski pamatotu šaubu par to, ka nebūs izmērāmas nelabvēlīgas ietekmes uz dabas resursiem Direktīva ir interpretējama saskaņā ar Tiesas interpretācijas metodēm un ņemot vērā relevantos tiesību principus, piemēram, piesardzības principu ( 99 ) (sk. arī iepriekš 8. punktu). Saskaņā ar piesardzības principu nav nepieciešama zinātniski pamatota pārliecība, ka radīsies izmērāma nelabvēlīga ietekme. Pietiek ar pamatotu pieņēmumu. Turklāt, ja uzņēmējs vai kompetentā iestāde nolemjvai nepieprasīt aizsargpasākumus vai nekavējoties nenovērst kaitējošos faktorus, lēmums būtu jāpieņem, pamatojoties uz to, ka nav zinātniski pamatotu šaubu par to, ka nebūs izmērāmas nelabvēlīgas ietekmes uz dabas resursiem ( 100 )

81. Ja būtiskums tiek noteikts nolūkā veikt aizsargpasākumus un nekavējoties novērst kaitējošos faktorus, rodas jautājums, kādi aizsargpasākumi un kaitējošo faktoru novēršana ir nepieciešami un piemēroti. Pasākumiem un novēršanai vajadzētu būt vērstiem uz to, lai apturētu vai pārtrauktu jebkādu cēloņsakarību ķēdi, kas izriet no kaitējošiem faktoriem, kuri var izraisīt vai jau ir izraisījuši nelabvēlīgu ietekmi uz dabas resursu, kas minēta 82. un 83. punktā. Folk lieta parāda, ka pat tad, ja uzņēmējam ir atļauja, kas pieļauj kaitējošus faktorus, tas ne vienmēr atbrīvos uzņēmēju no nepieciešamības iejaukties. Ciktāl direktīvā ir paredzēta iespēja paļauties uz esošu atļauju, ir jāizpilda relevantie nosacījumi. Turklāt tas, ka nav izpildītas relevantās atļaujas vai citas normatīvās prasības, pats par sevi var būt spēcīgs pierādījums nepieciešamībai piemērot aizsargpasākumus un kaitējošo faktoru novēršanas pasākumus saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomā. Tas tāpēc, ka tas drīzāk var pierādīt, ka attiecīgie kaitējošie faktori nav pakļauti tādam kontroles līmenim, kādu nodrošinātu normatīvo prasību izpilde, un līdz ar to pastāv lielāka iespēja, ka tie izraisīs nelabvēlīgu ietekmi, kas ietilpst direktīvas darbības jomā.

82. Attiecībā uz mērķi noteikt stāvokļa izlabošanas pasākumu nepieciešamību II pielikuma noteikumos par kaitējumu aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem un kaitējumu ūdenim ir norādīts, kā attiecībā uz šiem dabas resursiem būtu jānosaka būtiskums un konstatējumi par pakalpojumu pasliktināšanos. Ņemot vērā attiecīgos references jēdzienus un pakalpojumu pasliktināšanos, ir jāizvērtē visi turpmāk minētie aspekti: izmērāms neatgriezenisks teritorijas, teritorijas daļas, populācijas vai tās daļas zudums ( 101 ) ; izmērāma tādas teritorijas, teritorijas daļas vai populācijas vai tās daļas dzīves apstākļu pasliktināšanās, ko tomēr ir iespējams atjaunot ( 102 ) ; izmērāms tādu pakalpojumu zudums, ko nodrošina skartās teritorijas vai populācijas ( 103 ) ; un izmērāma aizkavēšanās, kas rastos pirms pamatstāvokļa atjaunošanas, ja atjaunošana ir iespējama ( 104 ) . Nelabvēlīga ietekme uz resursu ir būtiska, ja pastāv izmērāms platības vai populācijas zudums vai pasliktinājums. Attiecībā uz saistītajiem pakalpojumiem ir jābūt izmērāmam šo dabas resursu nodrošināto pakalpojumu zudumam.

83. Ciktāl tie attiecas uz kaitējumu zemei, II pielikuma noteikumi norāda, ka būtu jāņem vērā vismaz šādi aspekti: attiecīgo piesārņotāju klātbūtne, tips un koncentrācija, to izkliedes draudi un varbūtība; augsnes raksturs un funkcijas; piesārņotās zemes tagadējais un apstiprinātais nākotnes izmantojums. Apdraudējums cilvēka veselībai ir būtisks, ja konkrētajā vietējā vidē ir izmērāmi mainījusies cilvēka tieša vai netieša eksponētība tādiem piesārņotājiem, kurus var cēloniski sasaistīt ar III pielikumā minēto profesionālo darbību. Netieša eksponētība var rasties, ja piesārņotā zeme nodrošina pakalpojumus citiem dabas resursiem, piemēram, ja tā filtrē piesārņotāji, kas var nonākt ūdenī, vai ja piesārņotāji izplatās pa augsni, gaisu vai ūdeni.

Dažādu videi nodarītā kaitējuma kategoriju kombinācijas

84. Tas, ka jēdziena “kaitējums videi” definīcija ietver trīs atsevišķas dabas resursu kaitējuma apakškategorijas, nenozīmē, ka atbildība iestājas tikai tad, ja nelabvēlīgā ietekme ietver visas šīs kategorijas. Atbildība var rasties tikai tad, ja pastāv tikai viena videi nodarītā kaitējuma kategorija. Tāpat, ja videi nodarītais kaitējums ietver vairākas kategorijas, ir jāpievērš uzmanība visām attiecīgajām kategorijām. Direktīva nedod rīcības brīvību tās piemērošanā aprobežoties tikai ar dažām kategorijām.

5. “KAITĒJUMS AIZSARGĀJAMĀM SUGĀM UN DABISKAJIEM BIOTOPIEM”

85. Jēdziena “kaitējums aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem” definīcija ir cieši saistīta ar Putnu direktīvas un Dzīvotņu direktīvas noteikumiem. Šajās pamatnostādnēs šīs direktīvas kopā tiek sauktas par “Dabas aizsardzības direktīvām”. Konkrētāk, Direktīvā par atbildību vides jomā un Dabas aizsardzības direktīvās ir izmantoti vairāki kopīgi jēdzieni. Kā norādīts Direktīvas par atbildību vides jomā piektajā apsvērumā, ja jēdziens aizgūts no citiem relevantiem Savienības tiesību aktiem, jālieto tā pati definīcijai, lai varētu izmantot kopīgos kritērijus un sekmēt vienveidīgu piemērošanu. Vienlaikus jāņem vērā vairākas atšķirības starp Dabas aizsardzības direktīvām, no vienas puses, un Direktīvu par atbildību vides jomā, no otras puses.

86. Pamatnostādnēs jo īpaši ir norādīts uz šādiem aspektiem: — attiecīgo aizsargājamo sugu un dabisko biotopu materiālais un ģeogrāfiskais tvērums, — nelabvēlīgas ietekmes references jēdziens, t. i., labvēlīgs aizsardzības statuss, — būtiskuma novērtējums, — izņēmumi.

Aizsargājamo sugu un dabisko biotopu materiālais un ģeogrāfiskais tvērums

5. izcēlums. Jēdziena “aizsargājamās sugas un dabiskie biotopi” definīcija

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 3. punktā ir noteikts, ka “aizsargājamās sugas un dabiskie biotopi” ir: “a) sugas, kas minētas Direktīvas 79/409/EEK 4. panta 2. punktā vai uzskaitītas tās I pielikumā, vai arī sugas, kas uzskaitītas Direktīvas 92/43/EEK II un IV pielikumā; b) dzīvotnes, kas minētas Direktīvas 79/409/EEK 4. panta 2. punktā vai uzskaitītas I pielikumā vai arī uzskaitītas Direktīvas 92/43/EEK II pielikumā, un dabiskie biotopi, kas uzskaitīti Direktīvas 92/43/EEK I pielikumā, un Direktīvas 92/43/EEK IV pielikumā uzskaitīto sugu vairošanās vai atpūtas vietas; un c) ja dalībvalsts tā nosaka, – biotopi vai sugas, kas nav uzskaitītas šajos pielikumos un ko dalībvalsts izraugās mērķiem, kuri līdzvērtīgi abās minētajās direktīvās noteiktajiem.”

87. nepastāv pilnīga pārklāšanās starp sugām, uz kurām attiecas Dabas aizsardzības direktīvas, no vienas puses, un Direktīva par atbildību vides jomā, no otras puses. Jēdziens “aizsargājamās sugas” attiecas, pirmkārt, uz konkrētām sugām, kas ir aizsargātas saskaņā ar Dabas aizsardzības direktīvām, un, otrkārt, uz visām pārējām sugām, ko dalībvalsts nolēmusi par tādām uzskatīt atbildības noteikšanas nolūkā. Otrā sugu kategorija ir dalībvalstu ziņā, un šo iespēju paredz Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 3. punkta c) apakšpunkts. Vairāk nekā puse dalībvalstu ir izmantojušas šo iespēju ( 105 ) . Attiecībā uz pirmo sugu kategorijupilnīga pārklāšanās starp sugām, uz kurām attiecas Dabas aizsardzības direktīvas, no vienas puses, un Direktīva par atbildību vides jomā, no otras puses.

88. apakškopu neattiecas uz putnu sugām, kuras nav iekļautas Putnu direktīvas I pielikumā un kuras nav regulāri sastopamas migrējošās sugas, ja vien tās nav pievienojusi dalībvalsts. Attiecībā uz putnu sugām 5. izcēlumā sniegtās definīcijas aptvertās sugas ir tās, kas minētas Putnu direktīvas 4. panta 2. punktā vai uzskaitītas tās I pielikumā. Putnu direktīvas 4. panta 2. punktā ir atsauce uz regulāri sastopamām migrējošām sugām, un Putnu direktīvas I pielikumā ir uzskaitītas dažas citas putnu sugas. Kopā tie veido Eiropas ornitofaunas ( 106 ) . Jēdziena “aizsargājamā suga” definīcijauz putnu sugām, kuras nav iekļautas Putnu direktīvas I pielikumā un kuras nav regulāri sastopamas migrējošās sugas, ja vien tās nav pievienojusi dalībvalsts.

89. neaptver konkrētas sugas, kas ir uzskaitītas tikai Dzīvotņu direktīvas V pielikumā Attiecībā uz sugām, kas nav putni, definīcija aptver Dzīvotņu direktīvas II un IV pielikumā minētās dzīvnieku un augu sugas. Tā tiešikonkrētas sugas, kas ir uzskaitītasDzīvotņu direktīvas V pielikumā ( 107 ) , izņemot gadījumus, ja dalībvalstis tās īpaši pievieno vai ja tās ir Dzīvotņu direktīvas I pielikumā uzskaitīto dabisko biotopu tipiskas sugas ( 108 ) . Tomēr jāatzīmē, ka V pielikumā ir iekļautas zivju sugas, kas var būt ietvertas jēdzienā “kaitējums ūdenim” (sk. 6. iedaļā).

90. Natura 2000 teritorijās. Tomēr Direktīvu par atbildību vides jomā piemēro ne tikai I pielikumā minētajiem biotopiem, kas atrodas Natura 2000 teritorijās. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu dalībvalstis sniedz I pielikumā minēto biotopu “izplatības kartes”, kas aptver visu to teritoriju Dzīvotņu direktīvas I pielikumā uzskaitītie biotopi atrodas šiem biotopiem noteiktajāsteritorijās. Tomēr Direktīvu par atbildību vides jomā piemēro ne tikai I pielikumā minētajiem biotopiem, kas atrodasteritorijās. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu dalībvalstis sniedz I pielikumā minēto biotopu “izplatības kartes”, kas aptver visu to teritoriju ( 109 ) . Tomēr tās nebūtu jāuzskata par vienīgo informāciju avotu par I pielikumā minēto biotopu esību. Jāatzīmē, ka dabiskie biotopi sastāv no dažādiem elementiem, tostarp tipiskām sugām, kas aprakstītas Biotopu rokasgrāmatā ( 110 )

91. Putnu direktīvas I pielikumā uzskaitīto regulāri sastopamu migrējošo putnu sugu un putnu sugu biotopi jo īpaši ietver tos biotopus, kas sastopami īpaši aizsargājamās teritorijās (ĪAT), kas klasificētas saskaņā ar Putnu direktīvas 4. pantu. Tomēr, lai gan īpaši aizsargājamās teritorijās var būt vissvarīgākie biotopi, Direktīvā par atbildību vides jomā dotais formulējums biotopiem nodarīta kaitējuma piemērošanu neaprobežo tikai ar putnu sugu biotopiem, kas atrodas ĪAT. Dalībvalstis iesniedz Komisijai vairošanās izplatības kartes (10 km × 10 km) par visām I pielikumā minētajām ligzdojošām sugām (tostarp nometnieku putniem) un citām migrējošām ligzdojošām sugām, kas ierosina ĪAT klasifikāciju ( 111 )

92. Natura 2000 teritorijās. Tomēr Direktīvu par atbildību vides jomā piemēro ne tikai dabiskajiem biotopiem, kas atrodas Natura 2000 teritorijās. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu dalībvalstis sniedz II pielikumā minēto sugu “izplatības kartes”, kas aptver visu to teritoriju Dzīvotņu direktīvas II pielikumā uzskaitīto sugu biotopi atrodas šīm sugām noteiktajāsteritorijās. Tomēr Direktīvu par atbildību vides jomā piemēro ne tikai dabiskajiem biotopiem, kas atrodasteritorijās. Saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 17. pantu dalībvalstis sniedz II pielikumā minēto sugu “izplatības kartes”, kas aptver visu to teritoriju ( 112 )

93. tikai par IV pielikumā uzskaitītajām sugām). Attiecībā uz Dzīvotņu direktīvas IV pielikumā uzskaitīto sugu vairošanās un atpūtas vietām Komisija ir izstrādājusi vadlīnijas, kas var palīdzēt tās identificēt ( 113 ) . Tomēr saskaņā ar Dabas direktīvām dalībvalstīm nav pienākuma ziņot Komisijai par to atrašanās vietu (par IV pielikumā uzskaitītajām sugām).

94. Tāpat kā sugu gadījumā, arī te dalībvalstis var iekļaut dabiskos biotopus, kas ar līdzvērtīgu mērķi ir noteikti valsts līmenī, papildus tiem biotopiem, kuri ir saistīti ar Dabas aizsardzības direktīvām ( 114 )

95. Attiecībā uz ģeogrāfisko tvērumu – dažas aizsargājamas sugas, piemēram, vaļveidīgie, un daži dabiskie biotopi, piemēram, rifi, atrodas atkrastē. To gadījumā Direktīvu par atbildību vides jomā piemēro attiecībā uz: iekšējiem ūdeņiem un teritoriālajiem ūdeņiem; ekskluzīvo ekonomikas zonu (EEZ) un/vai citiem apgabaliem, kuros dalībvalstis īsteno līdzvērtīgas suverēnas tiesības; un – tādu sugu un biotopu gadījumā, kuras atrodas uz vai ir atkarīgas no jūras gultnes, piemēram, jūras bruņurupuči, – kontinentālo šelfu ( 115 )

Nelabvēlīgas ietekmes references jēdzieni

96. References jēdziens saistībā ar nelabvēlīgu ietekmi uz aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, proti, “labvēlīgs aizsardzības statuss”, ir skaidri definēts gan Direktīvā par atbildību vides jomā, gan Dzīvotņu direktīvā ( 116 ) , un definīcijas ir līdzīgas. 6. izcēlums. Jēdziens “labvēlīgs aizsardzības statuss” definīcija Direktīvā par atbildību vides jomā

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 4. punktā ir noteikts, ka “aizsardzības statuss” ir: “a) attiecībā uz dabisko biotopu – uz dabisko biotopu un tam raksturīgajām sugām iedarbojošos faktoru summa, kas var ietekmēt to ilgtermiņa dabisko izplatību, struktūru un funkcijas, kā arī biotopam raksturīgo sugu ilgtermiņa izdzīvošanu attiecīgi dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kuru attiecas Līgums, vai dalībvalsts teritorijā, vai arī minētā biotopa dabiskās izplatības areālu. Dabiskā biotopa aizsardzības statusu uzskata par labvēlīgu, ja: — tā dabiskās izplatības areāls un teritorijas, ko tas aizņem šajā areālā, ir stabili vai paplašinās un — pastāv un, iespējams, ka arī tuvākajā laikā pastāvēs biotopam raksturīgā struktūra un funkcijas, kas vajadzīgas tā ilglaicīgai uzturēšanai, — tam raksturīgo sugu aizsardzības statuss ir labvēlīgs, kā definēts b) punktā; b) attiecībā uz sugām – uz attiecīgajām sugām iedarbojošos faktoru summa, kas var ietekmēt to populāciju ilgtermiņa izplatību un bagātību attiecīgi dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kuru attiecas Līgums, vai dalībvalsts teritorijā, vai arī minēto sugu dabiskās izplatības areālu. Sugu aizsardzības statusu uzskata par labvēlīgu, ja: — attiecīgo sugu populācijas dinamikas dati liecina, ka ilgtermiņā suga sevi atražo un ir dzīvotspējīga savu dabisko biotopu daļa, — sugas dabiskās izplatības areāls nav samazinājies un, šķiet, ka tas nemazināsies arī tuvākajā laikā, — biotops ir un, šķiet, ka arī turpmāk būs pietiekami plašs tās populāciju ilglaicīgai uzturēšanai.”

97. Atsauce uz iedarbojošos faktoru “summu” 6. izcēluma definīcijā norāda, ka to, kāds galu galā būs kopējais aizsardzības statuss, ietekmē dažādi atsevišķi faktori. Faktori var būt labvēlīgi vai nelabvēlīgi un radīt tiešu vai netiešu ietekmi. Kaitējošie notikumi, kas rada kaitējumu videi, pieder pie šiem faktoriem, taču neatspoguļo visu faktoru kopumu.

98. Jēdziena “aizsardzības statuss” definīcijā minēti vairāki parametri, ko izmanto, lai raksturotu, kāds aizsardzības statuss ir izveidojies ietekmējošo faktoru rezultātā. Dabisko biotopu gadījumā šie parametri ir ilgtermiņa dabiskā izplatība, struktūra un funkcijas, kā arī biotopam raksturīgo sugu ilgtermiņa izdzīvošana attiecīgi dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kuru attiecas Līgums, vai dalībvalsts teritorijā, vai arī minētā biotopa dabiskās izplatības areālā. Sugu gadījumā tiek izmantoti šādi parametri: populāciju ilgtermiņa izplatība un bagātība attiecīgi dalībvalstu Eiropas teritorijā, uz kuru attiecas Līgums, vai dalībvalsts teritorijā, vai arī minēto sugu dabiskās izplatības areāls. Ģeogrāfiskās atsauces uz dažādajiem mērogiem ir aprakstītas 118. punktā saistībā ar būtiskuma novērtējumu.

99. Šie parametri ir detalizētāk raksturoti precīzos aprakstos par to, kas ir “labvēlīgs” aizsardzības statuss. Piemēram, attiecībā uz dabiskajiem biotopiem ilgtermiņa dabiskās izplatības parametram atbilstošais raksturojums ir šāds: “tā dabiskās izplatības areāls un teritorijas, ko tas aizņem šajā areālā, ir stabili vai paplašinās”.

100. Atsevišķi faktori, piemēram, kaitējoši notikumi, kas izraisa kaitējumu videi, var būt saistīti ar vienu vai vairākiem no šiem parametriem un raksturojumiem. Atsevišķam faktoram nav obligāti vienlaikus jāietekmē visi dažādie parametri un raksturojumi. Lai gan kaitējošs notikums var būt atsevišķs faktors, tomēr nevar izslēgt, ka daļa no tā izraisītajām nelabvēlīgajām sekām radīsies kopā ar citiem faktoriem. Piemēram, kaitējošs notikums var būt aizsargājamas sugas populācijai piederošu īpatņu saindēšana situācijā, kad populācija jau cieš no citiem nelabvēlīgiem faktoriem, kas pēc tam mijiedarbojas ar indes nelabvēlīgo ietekmi.

101. Saistībā ar dabas aizsardzības direktīvām Komisijas dienesti ir sagatavojuši dokumentus, kuros skaidroti tādi jēdzieni kā “dabiskās izplatības areāls” ( 117 )

Būtiskas nelabvēlīgas ietekmes novērtējums

Apstākļi

102. Kā izriet no 14. punkta, ja kaitējums tiek nodarīts aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, te var būt iesaistīts plašāks uzņēmēju loks un plašāks profesionālo darbību klāsts nekā tad, ja kaitējums tiek nodarīts ūdeņiem un zemei. Tas nozīmē, ka nelabvēlīgas ietekmes būtiskuma novērtējumā potenciāli jāapskata plašāks cēloņu, atbildīgo personu un kaitējošo faktoru loks.

Konteksts

103. Kā izriet no teksta 3. izcēlumā, būtiskums jāsaprot kā kaitējums, kuram ir “būtiska nelabvēlīga ietekme uz [aizsargātu sugu un dabisko biotopu] labvēlīga aizsardzības statusa sasniegšanu vai uzturēšanu”.

104. Kā var secināt no 98.–101. punkta, nelabvēlīga ietekme var būt būtiska, ja kaitējošs notikums ietekmē tikai vienu vai dažus parametrus un kvalificējumus, kas minēti jēdziena “labvēlīgs aizsardzības statuss” definīcijā. Piemēram, reta plēsīga putna nonāvēšana, jo zemes apsaimniekošanā ir nelikumīgi izmantota inde, var nelabvēlīgi ietekmēt putnu populācijas dinamiku un areālu, taču nesamazināt pieejamo biotopu (lai gan indes klātbūtne, protams, nelabvēlīgi ietekmēs ar dabas resursiem saistītos pakalpojumus, kurus biotops nodrošina attiecīgajam putnam).

105. Aizsargājamo sugu un dabisko biotopu aizsardzības statusu ietekmē faktiskie apstākļi, un tas nav fiksēts un nemainīgs. Dabas aizsardzības direktīvu mērķis ir vai nu uzturēt labvēlīgu aizsardzības statusu gadījumos, ja tas jau ir sasniegts, vai arī sasniegt labvēlīgu aizsardzības statusu, ja pašreizējais stāvoklis ir nelabvēlīgs. Atsaucoties uz labvēlīga aizsardzības statusa sasniegšanu vai uzturēšanu, definīcijas tekstā ir ņemtas vērā abas iespējas. Tādējādi, ja aizsardzības statuss jau ir labvēlīgs, nelabvēlīga ietekme varētu apdraudēt pozitīva status quo uzturēšanu, savukārt, ja aizsardzības statuss ir nelabvēlīgs, negatīvā ietekme var vēl vairāk pasliktināt vai apdraudēt negatīvā status quo nepieciešamo uzlabojumu. Tas nozīmē, ka nelabvēlīgu ietekmi uz aizsargājamu sugu vai dabisko biotopu, kuras stāvoklis jau ir nelabvēlīgs, nevar uzskatīt par tādu, kas nav klasificējama kā kaitējums, kas nodarīts aizsargājamai sugai vai dabiskam biotopam, tikai tāpēc vien, ka suga vai biotops jau ir sliktā stāvoklī. Tā vietā ir jārisina problēma ar sugu vai biotopu spēju sasniegt labvēlīgu aizsardzības statusu un iespējamiem šķēršļiem, kas šo spēju pasliktina. Kā norādīts 118. punktā, nelabvēlīgas ietekmes būtiskuma novērtēšanai vietējā līmenī ir jābūt jēgpilnai.

106. Praksē daudzām aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem, uz ko attiecas Direktīva par atbildību vides jomā un Dabas aizsardzības direktīvas, ir nelabvēlīgs aizsardzības statuss ( 118 )

107. Ja Dabas aizsardzības direktīvās minētai sugai vai biotopam ir nelabvēlīgs aizsardzības statuss, Dabas aizsardzības direktīvās ir paredzēts, ka jāveic pasākumi, lai to atjaunotu līdz labvēlīga aizsardzības statusa līmenim ( 119 ) . Šajā sakarā jāņem vērā nelabvēlīgā ietekme uz atjaunošanas pasākumiem, kas ieviesti, lai panāktu labvēlīgu aizsardzības statusu. Šādi pasākumi var būt, piemēram, biotopu atjaunošanas pasākumi vai sugu reintrodukcijas programmas. Piemēram, ja noticis kaitējošs notikums, kas saistīts ar zivju mirstību, būtu jāņem vērā visi konkrētajai vietai raksturīgie aktīvie aizsardzības pasākumi, kuru mērķis ir uzlabot skarto zivju sugu aizsardzības statusu. Tas būs saistīts ar populācijas dinamikas aspektu. Ir jāpievērš uzmanība arī nelabvēlīgajai ietekmei uz atjaunošanas potenciālu. Piemēram, skartā teritorijā var atrasties suga tādā stāvoklī, kas nav labvēlīgs, bet ar atjaunošanas potenciālu, ko norāda tās pašreizējā klātbūtne. Nelabvēlīga ietekme uz sugas klātbūtni var arī mazināt atjaunošanas potenciālu.

Novērtējuma veikšana

108. Saskaņā ar definīciju būtiskums jānovērtē “attiecībā pret pamatstāvokli, ņemot vērā I pielikumā noteiktos kritērijus”. 7. izcēlums. Direktīvas I pielikumā izklāstīto kritēriju teksts

“Katra tāda kaitējuma būtiskumu, kuram ir bijusi nelabvēlīga ietekme uz biotopu vai sugu labvēlīga aizsardzības statusa sasniegšanu vai uzturēšanu, ir jānovērtē, atsaucoties uz aizsardzības statusu kaitējuma brīdī, pakalpojumiem, ko nodrošina to dotais labums, un to dabiskās atjaunošanās kapacitāti. Būtiskas nelabvēlīgas izmaiņas attiecībā pret pamatstāvokli jānosaka, izmantojot izmērāmus datus, piemēram: — indivīdu skaits, to blīvums un apdzīvotā teritorija, — atsevišķu indivīdu vai postījumu skartās platības loma saistībā sugu vai biotopu saglabāšanu, sugu vai biotopa sastopamības biežums (ko novērtē lokālā, reģionālā un augstākā līmenī, ietverot Kopienas līmeni), — sugu vairošanās kapacitāte (saskaņā ar minētajām sugām vai minētajai populācijai piemītošo dinamismu), to dzīvotspēja vai biotopa dabiskās reģenerācijas kapacitāte (saskaņā ar dinamismu, kas piemīt tā raksturīgajām sugām vai to populācijām), — sugu vai biotopa kapacitāte pēc tam, kad kaitējums noticis, neilgā laikā atjaunoties bez jebkādas citas iejaukšanās, kā vien pastiprinot aizsardzības pasākumus, līdz stāvoklim, kas, pateicoties tikai sugu vai biotopa dinamismam, sasniedz tādu līmeni, ko uzskata par līdzvērtīgu vai labāku par pamatstāvokli. Kaitējums ar pierādītu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēka veselību klasificējams kā būtisks kaitējums. Kā būtisks kaitējums nav klasificējams turpmāk minētais: — negatīvas variācijas, kas ir mazākas nekā dabiskās svārstības, ko uzskata par normālām konkrētajām sugām vai biotopam, — negatīvas variācijas dabisku iemeslu dēļ vai tādas, kas izriet no iejaukšanās dabiskā teritoriju apsaimniekošanā, kā definēts biotopu uzskaitē vai mērķa dokumentos vai kā to iepriekš veikuši īpašnieki vai uzņēmēji, — kaitējums sugām vai biotopiem, attiecībā uz kuriem noteikts, ka tie atjaunosies (īsā laikā un bez iejaukšanās) vai nu līdz pamatstāvoklim, vai līdz stāvoklim, kādu – tikai, pateicoties sugu vai biotopa dinamikai – uzskata par līdzvērtīgu vai labāku par pamatstāvokli.”

109. Pamatstāvoklis attiecas uz konkrēto apgabalu vai konkrēto sugu populāciju vai populācijām, ko skārusi nelabvēlīgā ietekme. Lai to novērstu, būtu jāizmanto labākā pieejamā informācija.

110. Natura 2000 teritorijām datu standartveidlapa, visticamāk, būs svarīgs informācijas avots Ņemot vērā to, ka novērtējums attiecas uz konkrētu teritoriju vai konkrētu populāciju, pamatstāvoklim vajadzētu būt saistītam ar iepriekš minētajiem parametriem un raksturojumiem. Piemēram, attiecībā uz dabiskajiem biotopiem, kas uzskaitīti Dzīvotņu direktīvas I pielikumā, būtu jāaplūko konkrētā teritorijā sastopamie biotopi, veids, kādā tie ir strukturēti un darbojas, un tiem raksturīgās sugas. Var būt, piemēram, dažādu dabisko biotopu mozaīka, vai biotopa funkcionēšana var būt saistīta ar ūdenstilpi (piemēram, ja sāļā purva funkcionēšana ir atkarīga no plūdmaiņām piekrastes ūdeņos). Attiecībā uzteritorijām datu standartveidlapa, visticamāk, būs svarīgs informācijas avots ( 120 )

111. Nosakot šo specifiku, var rasties vairākas iespējamas praktiskas problēmas: noteikt, kāda ir labākā pieejamā informācija konkrētajos apstākļos, un nodrošināt, ka šī informācija ir ticama.

112. ex post savākto informāciju. Tas var būt īpaši skaidri redzams tādos apstākļos, kādi ir aprakstīti lietās C-529/15, Folk , un C-297/19, Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein eV , t. i., profesionālā darbība var radīt kumulatīvu nelabvēlīgu ietekmi daudz ilgākā laika periodā, nomācot biotopa dabisku funkcionēšanu vai aizsargājamās sugas klātbūtni. Tomēr to, kas ir nomākts vai zaudēts, nav nepieciešams kvantificēt precīzi, jo definīcijā lietots apzīmējums “aplēsts”. Var atsaukties arī uz lietu C-374/98, Komisija/Francija Ja kaitējums jau ir radies, pats kaitējums var apgrūtināt pamatstāvokļa aplēšanu. Ja biotops ir bojāts vai iznīcināts vai no tā ir izspiesta suga, var būt ļoti grūti noskaidrot pamatstāvokli, izmantojotsavākto informāciju. Tas var būt īpaši skaidri redzams tādos apstākļos, kādi ir aprakstīti lietās C-529/15,, un C-297/19,, t. i., profesionālā darbība var radīt kumulatīvu nelabvēlīgu ietekmi daudz ilgākā laika periodā, nomācot biotopa dabisku funkcionēšanu vai aizsargājamās sugas klātbūtni. Tomēr to, kas ir nomākts vai zaudēts, nav nepieciešams kvantificēt precīzi, jo definīcijā lietots apzīmējums “aplēsts”. Var atsaukties arī uz lietu C-374/98, Komisija/Francija ( 121 ) , kurā Tiesa norādīja, ka no tā, ka nav izpildītas Putnu aizsardzības direktīvas prasības, nedrīkstētu gūt nekādas priekšrocības. Direktīvas kontekstā uzņēmējam, kurš nelikumīgas darbības vai bezdarbības rezultātā iznīcina vai nodara kaitējumu pašai bāzei, uz kuras pamata varētu savākt datus (piemēram, aizber aizsargātu mitrāju, lai gūtu ekonomisku labumu), nedrīkstētu tā rezultātā gūt priekšrocības salīdzinājumā ar uzņēmēju, kurš rīkojas likumīgi.

113. Tāpat nozīmīgā ir arī lieta C-157/89, Komisija/Itālija, kuras ietvaros Tiesa izskatīja labākās pieejamās informācijas jēdzienu Putnu direktīvas kontekstā, un apstiprināja, ka apstākļos, kad nav pieejama konkrētāka literatūra, var izmantot vispārīgāku, autoritatīvu zinātnisko literatūru ( 122 )

114. Pat tad, ja teritorija ir nopietni bojāta, var būt iespējams iegūt informāciju par pamatstāvokli, izmantojot esošos Zemes novērošanas datus. Turklāt, ja informācija ir ierobežota, var būt lietderīgi pamatstāvokli noteikt, izmantojot datus no līdzīgām vietām, kuras nav ietekmējis kaitējošs notikums (t. i., “references vietas”), vai izmantojot modeļus ( 123 )

115. Excel tabulu “ Biodiversity baseline condition ” [Bioloģiskās daudzveidības pamatstāvoklis] Natura 2000 teritorijām, un tajā sniegtas arī metodiskas pieejas Savienības un valstu līmenī, kas palīdz noteikt aizsargājamo sugu un dabisko biotopu pamatstāvokli Komisija ir publicējusitabulu “” [Bioloģiskās daudzveidības pamatstāvoklis] ( 124 ) . Tajā minēts ļoti plašs informācijas avotu klāsts Savienības un visu dalībvalstu līmenī, tostarp informāciju par konkrētām teritorijām, piemēram, “datu standartveidlapas” par visāmteritorijām, un tajā sniegtas arī metodiskas pieejas Savienības un valstu līmenī, kas palīdz noteikt aizsargājamo sugu un dabisko biotopu pamatstāvokli ( 125 )

116. kvalitāti un secinājumus, kas atvedināti no izmantotās informācijas. Ir jārūpējas par informācijas, kā arī no tās atvedināto secinājumu ticamību un derīgumu, jo īpaši tad, ja uzņēmējs noliedz, ka ir radusies vai radīsies nelabvēlīga ietekme. Šajā sakarā var atsaukties uz lietu C-209/02, Komisija/Austrija, kurā Tiesa konstatēja, ka kompetentās iestādes nav izdarījušas pareizus secinājumus no zinātniskā novērtējuma par projekta iespējamo ietekmi Natura 2000 teritorijā Labākās pieejamās informācijas jēdziens ietver arī pamatstāvokļa noteikšanā izmantotās informācijasun secinājumus, kas atvedināti no izmantotās informācijas. Ir jārūpējas par informācijas, kā arī no tās atvedināto secinājumu ticamību un derīgumu, jo īpaši tad, ja uzņēmējs noliedz, ka ir radusies vai radīsies nelabvēlīga ietekme. Šajā sakarā var atsaukties uz lietu C-209/02, Komisija/Austrija, kurā Tiesa konstatēja, ka kompetentās iestādes nav izdarījušas pareizus secinājumus no zinātniskā novērtējuma par projekta iespējamo ietekmiteritorijā ( 126 )

117. Attiecībā uz situāciju pēc kaitējošā notikuma I pielikuma pirmās daļas pirmais teikums palīdz saprast, kā vērtēt pamatstāvokli plašākā kontekstā, t. i., atsaucoties uz aizsardzības statusu, pakalpojumiem, ko nodrošina to dotais labums, un to dabiskās atjaunošanās kapacitāti. Tie ir vispārēji kontekstuāli kritēriji, t. i., vispārzināmā informācija par aizsargājamām sugām vai dabiskajiem biotopiem, kas pakļauti kaitējošā notikuma nelabvēlīgajai ietekmei (te var palīdzēt iepriekš minētā Excel tabula Biodiversity baseline condition [Bioloģiskās daudzveidības pamatstāvoklis]). Jēdziena “aizsardzības statuss” definīcija atsaucas uz to dalībvalstu teritoriju, kura atrodas Eiropā un uz kuru attiecas Līgums, uz dalībvalsts teritoriju un uz dabiskās izplatības areālu, un tas dod iespēju definēt kontekstu dažādos līmeņos. Piemēram, ja runa ir par retu, endēmisku un ģeogrāfiski ierobežotu biotopu, tas atšķiras no situācijas ar biotopu, kas ir plaši izplatīts vienas vai vairāku dalībvalstu teritorijā.

118. Direktīvas I pielikuma pirmās daļas otrajā teikumā ir minēts, ka nelabvēlīgas izmaiņas jānosaka, izmantojot izmērāmus datus, un tajā sniegti arī piemēri. Šā teikuma mērķis ir uzsvērt, ka nelabvēlīga ietekme attiecas uz izmērāmām nelabvēlīgām izmaiņām un pasliktināšanos. Dati attiecas gan uz konkrētām skartajām teritorijām un populācijām, gan uz sugām un biotopu veidiem vispārīgākā griezumā. Tas nozīmē, ka svarīga loma ir gan informācijai par konkrētu teritoriju un konkrētu populāciju, gan arī vispārīgākai informācijai (piemēram, zinātniskajai literatūrai): — pirmais ievilkums attiecas uz “indivīdu skaitu, to blīvumu un apdzīvoto teritoriju”. Aizsargājamu sugu gadījumā tas var ietvert gan nonāvēto īpatņu skaitu, gan to īpatņu skaitu, kuriem nodarīti bojājumi vai cits kaitējums. Biotopu gadījumā aptvertā teritorija var ietvert aizsargājamo sugu biotopus, vairošanās un atpūtas vietas un biotopus, kas uzskaitīti Dzīvotņu direktīvas I pielikumā, un var attiekties uz biotopu izzušanu, biotopu degradāciju un šo dzīvotņu nodrošināto pakalpojumu pasliktināšanos, — otrais ievilkums ir sniegts salīdzināšanas nolūkā, un tā mērķis ir saistīt skartos īpatņus un teritoriju ar plašāku attiecīgo sugu un dzīvotņu aizsardzību. Atsauce uz novērtējumu vietējā, reģionālā un augstākā līmenī saskan ar atsauci uz Eiropas un dalībvalstu teritorijām un dabiskās izplatības areālu jēdziena “aizsardzības statuss” definīcijā. Būtiskuma novērtēšanai un noteikšanai vietējā līmenī ir jābūt jēgpilnai. Atsauces uz valsts un Eiropas līmeni ir papildu norādes, kas palīdz īpatņus un biotopus apskatīt dažādos ģeogrāfiskos kontekstos. Tas nenozīmē, ka ir jāpierāda nelabvēlīga ietekme valstu un Eiropas līmenī, — trešais ievilkums ir vērsts uz skarto sugu un dzīvotņu atjaunošanās spēju. Ir skaidrs, ka tie var atšķirties. Dažiem biotopiem ir abiotiskas iezīmes, kas nevar atjaunoties. Piemērs ir kaļķakmens slānis, kas minēts lietā C-258/11, Sweetman (127), un kas Dzīvotņu direktīvas novērtēšanas procesa kontekstā tika identificēts kā tāds, kuram draud neatgriezeniska iznīcināšana . Šāda neatgriezeniska zuduma situācija varētu rasties saistībā ar Direktīvu par atbildību vides jomā, — ceturtajā ievilkumā galvenā uzmanība pievērsta laika faktoram, un tas ir cieši saistīts ar trešo ievilkumu. Atsauces uz “neilgo laiku” un uz to, ka iejaukšanās nav notikusi, paredz iespēju, ka kāda suga vai biotops ātri atjaunosies patstāvīgi. Tomēr jāuzsver, ka tas attiecas uz pamatstāvokli. Tādēļ ir jāņem vērā skartās teritorijas un populācijas īpatnības. Nevar izslēgt, piemēram, ka vietējie faktori var izraisīt to, ka atjaunošanās var prasīt ilgāku laiku, nekā tas varētu būt citviet. Vārdkopa “neilgs laiks” nav definēta, bet šis jēdziens nozīmē, ka sugai vai biotopam ir jābūt vismaz ātrai atjaunošanās kapacitātei. Sugām ar ilgu vairošanās ciklu un biotopiem, kuri lēni veidojas, nebūs šādas kapacitātes.

119. Kā norādīts iepriekš, novērtēšanas process nav pašmērķis, bet gan ir paredzēts, lai noteiktu, vai nepieciešami aizsargpasākumi, kaitējošu faktoru tūlītēja novēršana un stāvokļa izlabošanas pasākumi. Novērtēšanas procesā ir jāatspoguļo tas, ka pirmais un otrais mērķis ir laika ziņā kritisks. Jēdziena “kaitējums aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem” definīcijas tekstā ir atsauce uz novērtējumu, “ņemot vērā” I pielikumā noteiktos kritērijus. Tas dod iespēju koncentrēties uz tiem I pielikumā noteiktajiem aspektiem, kas vajadzīgi, lai ātri noteiktu aizsargpasākumu vai kaitējošu faktoru tūlītējas novēršanas nepieciešamību. Attiecībā uz stāvokļa izlabošanas pasākumiem varētu būt lietderīgi veikt padziļinātu novērtējumu.

Būtiskuma noteikšana

120. Attiecībā uz aizsargpasākumiem un pasākumiem, kuru mērķis ir nekavējoties novērst kaitējošus faktorus, būtiskums būtu jānosaka, ja novērtējuma rezultātā ir iegūta vai būtu jāiegūst pamatota pārliecība, ka bez šādiem pasākumiem radīsies nelabvēlīgas izmaiņas un pasliktināšanās, kas minēta 121. un 122. punktā.

121. Ņemot vērā 124. un 125. punktā minētos nebūtiskuma kritērijus, dabisko biotopu stāvokļa izlabošanas pasākumu gadījumā uzskatāms, ka nelabvēlīgas izmaiņas ir būtiskas un notiks pasliktināšanās, ja attiecībā uz skarto dabiskā biotopa teritoriju rodas viens vai vairāki šādi apstākļi: — biotopa aptvertās platības izmērāms neatgriezenisks vai pagaidu zudums, — biotopa struktūras vai funkciju izmērāma pasliktināšanās, — biotopa izplatības areāla izmērāms neatgriezenisks vai pagaidu samazinājums, — raksturīgo sugu izmērāms neatgriezenisks vai pagaidu zudums vai to izplatības areāla vai pieejamo biotopu samazināšanās, — ar dabas resursiem saistītu pakalpojumu izmērāma neatgriezeniska vai pagaidu pasliktināšanās, kas saistīta ar dabiskā biotopa teritoriju, struktūru un funkcijām un tā raksturīgajām sugām, — izmērāma starpība starp laiku, kad rodas nelabvēlīgā ietekme, un laiku, kad attiecīgajai teritorijai, struktūrai, funkcijām un raksturīgajām sugām ir atjaunots pamatstāvoklis.

122. Ņemot vērā 124. un 125. punktā minētos nebūtiskuma kritērijus, aizsargātu sugu stāvokļa izlabošanas pasākumu gadījumā uzskatāms, ka nelabvēlīgas izmaiņas ir būtiskas un notiks pasliktināšanās, ja attiecībā uz skarto populāciju rodas viens vai vairāki šādi apstākļi: — izmērāms neatgriezenisks vai pagaidu populācijas zudums (tostarp viena vai vairāku īpatņu zudums) vai populācijas veselības pasliktināšanās, kas ietekmē populācijas dinamiku teritorijā, kurā rodas nelabvēlīgā ietekme. Populācijas skaita samazināšanās var rasties nāves gadījumu dēļ, kas ir cēloniski saistīti ar kaitējošo notikumu. Populācijas veselības pasliktināšanās var būt saistīta ar dažāda veida kaitējumiem, piemēram, toksīnu bioakumulāciju vai kaitīgām ģenētiskām modifikācijām pēc svešapputes ar ģenētiski modificētiem īpatņiem, kas apzināti izplatīti vidē (128), — attiecīgās sugas izplatības areāla izmērāms neatgriezenisks vai pagaidu samazinājums, — izmērāma neatgriezeniska vai pagaidu to biotopu samazināšanās, kuras pieejamas attiecīgajai sugai tās ilglaicīgai uzturēšanai, — izmērāma neatgriezeniska vai pagaidu ar dabas resursiem saistītu pakalpojumu pasliktināšanās, kas saistīta ar populācijas samazināšanos, izplatības areāla samazināšanos vai pieejamo biotopu samazināšanos, — izmērāma starpība starp laiku, kad rodas nelabvēlīgā ietekme, un laiku, kad attiecīgajai populācijai, izplatības areālam un biotopu pieejamībai ir atjaunots pamatstāvoklis.

123. Direktīvas I pielikuma otrajā daļā ir noteikts, ka kaitējums ar pierādītu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēka veselību klasificējams kā būtisks kaitējums. Ir iespējams, ka aizsargājamu sugu vai dabisko biotopu nelabvēlīgas izmaiņas var ietvert ietekmi, kura attiecīgo kaitējošo faktoru dēļ ir būtiska arī attiecībā uz cilvēka veselību. Piemēram, dabiska biotopa piesārņojums ar toksiskām vielām vienlaikus var eksponēt cilvēkus nelabvēlīgai ietekmei uz veselību.

124. Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein eV , Tiesa norādīja: “No darbības vārda “varēt” lietošanas izriet, ka dalībvalstīm ir iespēja, transponējot šo direktīvu, izvērtēt, vai šie kaitējuma veidi ir būtiski vai nebūtiski minētās direktīvas I pielikuma izpratnē.” Direktīvas I pielikuma pēdējā daļā ir norādīts, kas nav uzskatāms par būtisku. Lietā C-297/19,, Tiesa norādīja: “No darbības vārda “varēt” lietošanas izriet, ka dalībvalstīm ir iespēja, transponējot šo direktīvu, izvērtēt, vai šie kaitējuma veidi ir būtiski vai nebūtiski minētās direktīvas I pielikuma izpratnē.” ( 129 ) Tiesa arī konstatēja, ka šajā punktā paredzētās tiesību normas ir jāinterpretē šauri ( 130 )

125. Attiecībā uz I pielikuma pēdējās daļas saturu: — pirmais ievilkums attiecas uz negatīvām variācijām, kas ir mazākas nekā dabiskās svārstības. Tas attiecas uz 65. punktā minēto pamatstāvokļa iespējamo svārstīgo raksturu. Uzsvars tiek likts uz negatīvo variāciju lielumu attiecībā pret dabiskajām variācijām, — otrais ievilkums attiecas uz negatīvām variācijām dabisku iemeslu dēļ vai dabiskas teritorijas apsaimniekošanas dēļ. Tiesa šo ievilkumu detalizēti izskatīja lietā C-297/19, Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig Holstein e. V. Lieta attiecās uz regulāru Natura 2000 mitrāju nosusināšanu, ko lauksaimniecības interesēs darīja publiska iestāde. Nosusināšana izraisīja ūdens līmeņa samazināšanos, bet tas nelabvēlīgi ietekmēja aizsargājamu putnu sugu – melno zīriņu (nigrum Tern). Tiesa nolēma, ka jēdziens “dabiska apsaimniekošana” attiecas gan uz biotopu reģistriem un mērķa dokumentiem (kas attiecas uz kompetento iestāžu noteiktiem apsaimniekošanas pasākumiem), gan uz iepriekšēju apsaimniekošanu, ko veic īpašnieki vai uzņēmēji (131). Tā konstatēja, ka “lai neatņemtu terminam “dabisks” lietderīgo iedarbību saistībā ar vides aizsardzību, ir jāpiebilst, ka apsaimniekošana var būt dabiska tikai tad, ja tā atbilst labas profesionālās prakses principiem, piemēram, profesionālai lauksaimniecības praksei (132).” Tiesa arī konstatēja, ka tādas teritorijas apsaimniekošana, uz ko attiecas Dzīvotņu un Putnu direktīvas, var ietvert lauksaimniecības darbības, tostarp apūdeņošanu, bet tā var būt dabiska tikai tad, ja tā atbilst minētajās direktīvās noteiktajiem mērķiem un pienākumiem (133). Šis nolēmums attiecas uz visām teritorijām, uz kurām attiecas Dabas direktīvas, ne tikai uz Natura 2000 teritorijām (134). Attiecībā uz Natura 2000 teritorijām ir jāpiemin, ka svarīgi ir arī pienācīgi teritorijas aizsardzības mērķi, — trešais ievilkums attiecas uz īsiem to biotopu vai sugu dabiskās atjaunošanās laikiem, kuru stāvoklis ir līdzvērtīgs vai labāks par pamatstāvokli.

Izņēmumi

126. Naturschutzbund Deutschland – Landesverband Schleswig-Holstein , Tiesa nosprieda, ka šie izņēmumi ir jāinterpretē šauri Jēdziena “kaitējums aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem” definīcijā ir paredzēti izņēmumi, atsaucoties uz Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. un 4. punktu un 16. pantu, kā arī Putnu direktīvas 9. pantu. Lietā C-297/19,, Tiesa nosprieda, ka šie izņēmumi ir jāinterpretē šauri ( 135 )

127. No atsaucēm uz šiem dabas aizsardzības direktīvu noteikumiem var izdarīt vairākus secinājumus.

128. Pirmkārt, tas vien, ka ir izdota atļauja saskaņā ar kādu no iepriekš minētajiem noteikumiem, nenozīmē, ka nelabvēlīgo ietekmi var pilnībā izslēgt tiek no kaitējuma, kas nodarīts aizsargājamām sugām un dabiskajiem biotopiem. Lai nelabvēlīgo ietekmi varētu izslēgt: — tai jābūt iepriekš identificētai, — cēloņsakarībai ir jābūt skaidri atļautai. Ja uzņēmējs pārsniedz atļaujā izklāstītos nosacījumus (piemēram, iejaucoties biotopā vairāk, nekā paredzēts atļaujā), atbildība var rasties par nelabvēlīgu ietekmi, kas saistīta ar neatbilstību (136).

129. var rasties situācijās, kad nav nekādas atļaujas, bet ir piemērojamas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta un 4. un 16. panta, kā arī Putnu direktīvas 9. panta prasības. Tā tas ir, piemēram, tad, ja saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 16. pantu uz uzņēmēju bija jāattiecina atkāpe, lai tas varētu likumīgi nodarboties ar profesionālo darbību, bet tas tādu nav ieguvis Otrkārt, izņēmumu formulējums norāda, ka atbildība saskaņā ar Direktīvu par atbildību vides jomārasties situācijās, kad nav nekādas atļaujas, bet ir piemērojamas Dzīvotņu direktīvas 6. panta 3. punkta un 4. un 16. panta, kā arī Putnu direktīvas 9. panta prasības. Tā tas ir, piemēram, tad, ja saskaņā ar Dzīvotņu direktīvas 16. pantu uz uzņēmēju bija jāattiecina atkāpe, lai tas varētu likumīgi nodarboties ar profesionālo darbību, bet tas tādu nav ieguvis ( 137 )

6. “KAITĒJUMS ŪDENIM”

130. Kā redzams 3. izcēlumā, materiālā tvēruma ziņā “kaitējums ūdenim” attiecas uz divām galvenajām ūdeņu kategorijām: ūdeņiem, uz kuriem attiecas Ūdens pamatdirektīva, un jūras ūdeņiem, kas ietilpst Jūras stratēģijas pamatdirektīvas darbības jomā. Pamatnostādnēs tie ir analizēti pēc kārtas.

A. ŪDEŅI, UZ KURIEM ATTIECAS ŪDENS PAMATDIREKTĪVA

Attiecīgo ūdeņu materiālais un ģeogrāfiskais tvērums

131. Lai saprastu jēdziena “kaitējums ūdenim” materiālo tvērumu, ir jāsaprot, kas ir domāts ar jēdzienu “attiecīgie ūdeņi”. “Ūdeņi” ietver visus ūdeņus, uz kuriem attiecas Ūdens pamatdirektīva, – sk. 8. izcēlumu. Ūdens pamatdirektīvas mērķis ir “nodrošināt iekšējo virszemes ūdeņu, pārejas ūdeņu, piekrastes ūdeņu un gruntsūdeņu aizsardzību” ( 138 ) . Šajā citātā minētie ūdeņi ir ūdens resursi, uz kuriem attiecas Ūdens pamatdirektīva. Ūdens pamatdirektīva attiecas uz tiem visiem neatkarīgi no to izmēra un īpašībām ( 139 ) . Attiecīgās definīcijas ir izklāstītas 9. izcēlumā. “Attiecīgie” ūdeņi ir tādi ūdens resursi, kurus ietekmē kaitējums. 8. izcēlums. Jēdziena “ūdeņi” definīcija

Direktīvas par atbildību vides jomā 2. panta 5. punktā “ūdeņi” ir definēti kā “visi ūdens objekti, uz kuriem attiecas Direktīva 2000/60/EK”.

9. izcēlums. Ūdens pamatdirektīvā iekļautās definīcijas, kas attiecas uz “ūdeņiem”

Ūdens pamatdirektīvā ir skaidri definētas divas ūdens pamatklases – “virszemes ūdeņi” un “gruntsūdeņi” (t. i., pazemes ūdeņi). Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 1. punktā “virszemes ūdeņi” ir definēti kā “iekšējie ūdeņi, izņemot gruntsūdeņus, pārejas ūdeņi un piekrastes ūdeņi, bet attiecībā uz to ķīmisko stāvokli – arī teritoriālie ūdeņi”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 2. punktā “gruntsūdeņi” ir definēti kā “ūdeņi, kas atrodas zem augsnes virsmas piesātinājuma zonā un ir tiešā saskarē ar augsni vai augsnes apakškārtu”. Kā redzams, “virszemes ūdeņu” definīcija attiecas uz četrām ūdeņu apakšklasēm: “iekšējie ūdeņi”, “pārejas ūdeņi”, “piekrastes ūdeņi” un “teritoriālie ūdeņi”. Pirmie trīs ir skaidri definēti. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 3. punktā “iekšzemes ūdeņi” ir definēti kā “viss stāvošais vai tekošais ūdens zemes virspusē un visi gruntsūdeņi krasta virzienā no bāzes līnijas, no kuras mēra teritoriālo ūdeņu platumu”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 6. punktā “pārejas ūdeņi” ir definēti kā “virszemes ūdeņu objekti upes grīvu tuvumā, kas tuvu atrodošos piekrastes ūdeņu ietekmē daļēji ir sālsūdeņi, taču tos būtiski ietekmē saldūdens plūsmas”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 7. punktā “piekrastes ūdeņi” ir definēti kā “virszemes ūdeņi krasta virzienā no līnijas, kuras visi punkti atrodas vienu jūras jūdzi jūras virzienā no tuvākā punkta bāzes līnijā, no kuras mēra teritoriālo ūdeņu platumu, attiecīgā gadījumā sniedzoties līdz pārejas ūdeņu ārējai robežai”.

132. Kā redzams 9. izcēlumā sniegtajās definīcijās, virszemes ūdeņu ģeogrāfiskais tvērums aptver piekrastes ūdeņus un – attiecībā uz ķīmisko stāvokli – teritoriālos ūdeņus. Teritoriālie ūdeņi sniedzas līdz pat 12 jūras jūdzēm jūrā no bāzes līnijas. Var norādīt divus papildu aspektus. Pirmkārt, attiecībā uz virszemes ūdeņiem pastāv zināma pārklāšanās ar jūras ūdeņiem, kā redzams 12. izcēlumā. Pārklāšanās gadījumā Ūdens pamatdirektīvai ir prioritāte Direktīvas par atbildību vides jomā izpratnē (sk. 12. izcēlumu un 175. punktu). Otrkārt, Ūdens pamatdirektīvā ir iekļautas citas būtiskas ūdeņu apakšiedalījuma grupas, kā parādīts 10. izcēlumā. Treškārt, novērtējot to, cik būtiska ir kaitīgā ietekme uz attiecīgajiem ūdeņiem saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu, ir jāņem vērā ģeogrāfiskie ierobežojumi, kas saistīti ar nelabvēlīgas ietekmes references jēdzieniem. Tie ir aplūkoti turpmāk tekstā. 10. izcēlums. Citas attiecīgas “ūdeņu” apakšiedalījuma grupu definīcijas Ūdens pamatdirektīvā

Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 4. punktā ir noteikts, ka “upe” ir “iekšējs ūdens objekts, kas galvenokārt plūst virszemē, bet kas daļā sava tecējuma var plūst pazemē”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 5. punktā ir noteikts, ka “ezers” ir “stāvoša iekšēja virszemes ūdenstilpe”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 8. punktā ir noteikts, ka “mākslīgs ūdens objekts” ir “virszemes ūdens objekts, kas radīts cilvēku darbības rezultātā”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 9. punktā ir noteikts, ka “stipri pārveidots ūdens objekts” ir “virszemes ūdens objekts, kura īpašības cilvēku darbības izraisītu fizikālu izmaiņu rezultātā ir ievērojami mainītas, kā dalībvalsts norādījusi saskaņā ar II pielikuma noteikumiem”.. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 10. punktā ir noteikts, ka “virszemes ūdens objekts” ir nošķirts un būtisks virszemes ūdeņu elements, kā, piemēram, ezers, ūdenskrātuve, strauts, upe vai kanāls, vai strauta, upes vai kanāla daļa, pārejas ūdeņu vai piekrastes ūdeņu posms. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 12. punktā ir noteikts, ka “gruntsūdens objekts” ir “noteikts gruntsūdens daudzums ūdens nesējslānī vai ūdens nesējslāņos”. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 11. punktā ir noteikts, ka “ūdens nesējslānis” ir pazemes ieža slānis vai slāņi, vai citas ģeoloģiskas slāņkopas, kuru porainība un ūdens caurlaidība ir pietiekama, lai pieļautu būtisku gruntsūdeņu plūsmu vai būtisku gruntsūdeņu daudzumu ieguvi.

Nelabvēlīgas ietekmes references jēdzieni

133. Nelabvēlīgas ietekmes references jēdzieni ietver konkrēto ūdens objektu “ ekoloģisko [attiecas uz virszemes ūdeņiem], ķīmisko [attiecas gan uz virszemes ūdeņiem, gan gruntsūdeņiem] un/vai kvantitatīvo stāvokli [attiecas uz gruntsūdeņiem] un/vai ekoloģisko potenciālu [attiecas uz stipri pārveidotiem un mākslīgiem ūdens objektiem], kā definēts Direktīvā 2000/60/EK ”. Tātad, ņemot vērā virszemes ūdeņu un gruntsūdeņu ķīmiskā stāvokļa atšķirības, ir pieci dažādi stāvokļi, kas var būt jāņem vērā, un to definīcijās ir jāatsaucas uz Ūdens pamatdirektīvu. Kā parādīts 11. izcēlumā, ir sniegtas skaidras jēdzienu “ekoloģiskais stāvoklis” un “kvantitatīvie rādītāji” definīcijas; no otras puses, jēdzienu “ķīmiskais stāvoklis” un “ekoloģiskais potenciāls” definīcijas ir jāizsecina no jēdzienu “labi ķīmiskās kvalitātes rādītāji” un “labs ekoloģiskais potenciāls” definīcijām. 11. izcēlums. References jēdzieni, kas definēti Ūdens pamatdirektīvā

Ūdens pamatdirektīvā ir ietvertas precīzas jēdzienu “ekoloģiskais stāvoklis” un “kvantitatīvais stāvoklis” definīcijas. Ūdens pamatdirektīvas 2. panta 21. punktā ir noteikts, ka “ekoloģiskais