C 443/93

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par vardarbības pret sievietēm un vardarbības ģimenē apkarošanu”

(COM(2022) 105 final)

(2022/C 443/13)

Ziņotājs: José Antonio MORENO DÍAZ Līdzziņotāja: Ody NEISINGH

Atzinuma pieprasījums Eiropas Komisija, 2.5.2022. Juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pants Atbildīgā specializētā nodaļa Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa Pieņemts specializētās nodaļas sanāksmē 22.6.2022. Pieņemts plenārsesijā 13.7.2022. Plenārsesija Nr. 571 Balsojuma rezultāts (par/pret/atturas) 200/7/7

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja (EESK) atzinīgi vērtē regulatīvo jauninājumu, proti, direktīvā par vardarbības pret sievietēm apkarošanu izmantoto starpnozaru pieeju. Šādu direktīvu plaši pieprasa sabiedrība.

1.2. Turklāt, ņemot vērā pret sievietēm vērstas vardarbības daudzveidību un izplatību, ir jāpanāk, lai šādas vardarbības apkarošanas politika nebūtu neitrāla, bet gan izstrādāta, balstoties uz skaidru un nepārprotamu dzimumu līdztiesības perspektīvu, un veidota tā, lai veicinātu izpratni par tās nepieciešamību un efektivitāti.

1.3. EESK vēlas norādīt savu viedokli par to, ka ir svarīgi un steidzami visām dalībvalstīm, kuras to vēl nav izdarījušas, un ES ratificēt SDO 190. konvenciju par vardarbību un uzmākšanos, kā arī Stambulas konvenciju.

1.4. EESK uzskata, ka minētajā direktīvā būtu jāiekļauj visa veida vardarbība pret sievietēm, piemēram, institucionālā vardarbība, seksuālā un reproduktīvā izmantošana, personas aizskaršana darba vietā, ar dzimumu saistīta vardarbība ģimenē, sazāļošana, uzmākšanās uz ielas, seksuāla uzmākšanās dzimuma un/vai dzimtes dēļ, sieviešu ar invaliditāti piespiedu sterilizācija.

1.5. EESK uzskata, ka vardarbība pret sievietēm ir jāiekļauj LESD 83. panta 1. punktā minēto ES noziegumu uzskaitījumā.

1.6. EESK uzskata, ka sociālajā dialogā un koplīguma sarunās būtu jāparedz konkrēti pasākumi, kas nodrošinātu darbvietu saglabāšanu vardarbībā pret sievietēm cietušajām personām un nenodarbinātu cietušo integrēšanu darba tirgū.

1.7. EESK uzskata, ka saskaņā ar EP un Sieviešu diskriminācijas izskaušanas komitejas ( CEDAW ) pieņemtajām nostādnēm terminu “seksa pakalpojumu sniedzējas” vajadzētu aizstāt ar terminu “sievietes, kas nodarbojas ar prostitūciju”.

1.8. Komiteja uzskata, ka iepriekšēji apdraudējumi cietušajai personai vai tās tuviniekiem, vai ģimenei, un peļņa būtu uzskatāmi par atbildību pastiprinošiem apstākļiem.

1.9. Īpaša uzmanība būtu arī jāpievērš sievietēm un meitenēm no etniskajām un/vai kultūras minoritātēm, piemēram, romiem, migrantēm, it īpaši sievietēm migrantēm ar nelikumīgu administratīvo statusu, kā arī meitenēm un sievietēm, kuras bēg no kara.

1.10. EESK arī aicina pievērst īpašu uzmanību sievietēm ar invaliditāti, jo invaliditātes dēļ viņas ir vairāk pakļautas ar dzimumu saistītai vardarbībai.

1.11. Komiteja uzskata, ka piekrišanas neesamība un publiskošana faktiski būtu uzskatāma par kiberuzmākšanos.

1.12. Komiteja uzskata, ka cietušās personas ne tikai savlaicīgi un koordinēti, bet arī prioritāri un steidzami ir jāvirza uz atbalsta dienestiem.

1.13. EESK aicina Eiropas Komisiju iekļaut cietušajām personām paredzēto atbalsta pamatpakalpojumu sarakstā veselības aprūpes pakalpojumus, tostarp seksuālās un reproduktīvās veselības pakalpojumus, un mudināt visas ES dalībvalstis nekavējoties novērst visus šķēršļus, kas kavē piekļuvi avārijas kontracepcijas un brīvprātīgas grūtniecības pārtraukšanas pakalpojumiem pēc izvarošanas.

1.14. Komiteja pauž stingru pārliecību, ka ārkārtas ierobežošanas un aizsardzības rīkojumos, kuru mērķis ir aizsargāt cietušo personu fizisko un garīgo labbūtību, ir obligāti jāiekļauj pasākumi, kas neļauj varmākam uzmākties vai fiziski tuvoties cietušajai personai.

1.15. EESK uzskata, ka visiem seksuālās vardarbības upuriem paredzētajiem atbalsta mehānismiem un pasākumiem vajadzētu būt pieejamiem bez maksas.

1.16. Komiteja vērš uzmanību uz ierobežojumu, t. i., saistībā ar seksuālo uzmākšanos darbā ir paredzēti tikai ārēji konsultāciju un aprūpes pakalpojumi, bet nekas nav minēts par to, kāda nozīme ir sociālajam dialogam, koplīguma sarunām, nepieciešamajai sociālo partneru līdzdalībai un sarunām ar sociālajiem partneriem.

1.17. Ņemot vērā izglītības nozīmi dzimumu lomu un stereotipu veidošanā, visos izglītības posmos būtu jāparedz tās preventīvā funkcija, izmantojot, piemēram, visaptverošu izglītošanu seksualitātes jautājumos, un institucionālajā sadarbībā būtu nepārprotami jāiekļauj pedagogu aprindu, pilsoniskās sabiedrības organizāciju (tostarp feministu apvienību), sociālo partneru un attiecīgo kopienu līdzdalība.

1.18. Komiteja piekrīt, ka gadījumā, ja pastāv pamatotas bažas par iespēju nodrošināt fiziskā un emocionālā ziņā drošu saskarsmi ar bērnu, bērna interesēm jābūt svarīgākām par tikšanās tiesībām.

1.19. Komiteja pauž gandarījumu, ka direktīvā sieviešu dzimumorgānu kropļošana ir atzīta par noziedzīgu nodarījumu.

1.20. EESK uzskata, ka seksuālās un reproduktīvās veselības un tiesību plašāki pārkāpumi, piemēram, vardarbība ginekoloģiskajā aprūpē un dzemdībās, piespiedu grūtniecība un atteikums veikt abortu, arī būtu jāuzskata par vardarbību pret sievietēm. EESK arī ar bažām norāda, ka vardarbības pret sievietēm definīcijā nav iekļauti ne pašreizējie ierobežojumi attiecībā uz brīvu un drošu brīvprātīgu grūtniecības pārtraukšanu, ne arī uzmākšanās, galvenokārt klīniku tuvumā, tām sievietēm, kuras brīvi izvēlas šo iespēju.

1.21. Komiteja ar bažām norāda, ka direktīvā nav apskatītas vardarbībā pret sievietēm cietušo bāreņu tiesības uz pilnvērtīgu dzīvi brīvības un vienlīdzības apstākļos.

1.22. EESK pauž dziļas bažas par to, ka galēji labējo spēku darbībā ir izvirzīts mērķis apkarot priekšlikumus par dzimumu līdztiesību. Un, it īpaši, sistemātiski noliegt strukturālo vardarbību pret sievietēm, ar ko viņas saskaras tikai tāpēc, ka ir sievietes. Šāds noliegums ne tikai apgrūtina vienlīdzīgu līdzāspastāvēšanu, bet arī apdraud LES 2. pantā nostiprinātās vērtības un principus.

1.23. Komiteja iesaka direktīvā iekļaut ekonomikas pārskatu, kas nodrošinātu pieņemto pasākumu efektīvu īstenošanu, izmantojot atbilstošu publisko finansējumu.

2. Vispārīgas piezīmes

2.1. Vardarbība pret sievietēm ir visizteiktākā sieviešu diskriminācijas izpausme. Tas ir kontroles mehānisms, kas sakņojas sieviešu un vīriešu nevienlīdzībā, kas, savukārt, to turpina un papildina.

2.2. EESK pauž dziļas bažas par to, ka galēji labējo spēku darbībā ir izvirzīts mērķis apkarot priekšlikumus par dzimumu līdztiesību. Un, it īpaši, sistemātiski noliegt strukturālo vardarbību pret sievietēm, ar ko viņas saskaras tikai tāpēc, ka ir sievietes. Šāds noliegums ne tikai apgrūtina vienlīdzīgu līdzāspastāvēšanu, bet arī apdraud LES 2. pantā nostiprinātās vērtības un principus.

2.3. Viens no Eiropas dzimumu līdztiesības stratēģijas 2020.–2025. gadam galvenajiem mērķiem ir izskaust ar dzimumu saistītu vardarbību. Tās mērķis ir arī apkarot dzimumu stereotipus, novērst sieviešu un vīriešu darba samaksas atšķirības nodarbinātības jomā un aprūpes pienākumu nelīdzsvarotību, panākt vienlīdzīgu līdzdalību dažādās tautsaimniecības nozarēs un dzimumu līdzsvaru lēmumu pieņemšanas un politiskās darbības jomā.

2.4. Vardarbība pret sievietēm un meitenēm ir viens no visizplatītākajiem ar dzimumu saistītas diskriminācijas veidiem, un tas ir cilvēktiesību pārkāpums. Eiropas Savienībā puse sieviešu (53 %) izvairās no atsevišķām vietām vai situācijām, baidoties no fiziskas vai seksuālas vardarbības ( 1 ) , un viena trešdaļa (33 %) norāda, ka ir cietušas no fiziskas vai seksuālas vardarbības.

2.5. Ņemot vērā vardarbības pret sievietēm izplatību un daudzveidību, ir jāpanāk, lai šādas vardarbības apkarošanas politika nebūtu neitrāla, bet gan izstrādāta ņemot vērā skaidru un nepārprotamu dzimumu līdztiesības perspektīvu, un veidota tā, lai veicinātu izpratni par tās nepieciešamību un efektivitāti.

2.6. Katru dienu sievietes ir pakļautas vardarbības riskam darbavietā, it īpaši transporta nozarē (63 % šajā nozarē strādājošo sieviešu norāda, ka pēdējā laikā ir cietušas vismaz no viena vardarbības akta) ( 2 ) , kā arī pakalpojumu un tirdzniecības nozarē ( 3 )

2.7. Līdz ar mājsēdes pasākumiem, kas ieviesti, lai mazinātu Covid-19 pandēmijas izraisīto veselības krīzi, palielinājās arī vardarbība ģimenē ( 4 )

2.8. EESK atzinīgi vērtē direktīvas priekšlikuma mērķi novērst un apkarot vardarbību pret sievietēm un vardarbību ģimenē un tādējādi nodrošināt augstu drošības līmeni un pamattiesību pilnīgu izmantošanu, tostarp tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un nediskrimināciju. Lai gan mēs saprotam, ka cīņā pret vardarbību pret sievietēm ir nepieciešama krimināltiesiska pieeja, tā noteikti jāpapildina ar holistisku un visaptverošu pieeju, lai novērstu, apkarotu un izskaustu vīriešu vardarbību pret sievietēm.

3. Īpašas piezīmes

3.1. EESK atzinīgi vērtē regulatīvo jauninājumu, proti, direktīvā par vardarbības pret sievietēm apkarošanu izmantoto starpnozaru pieeju. Tomēr Komiteja norāda, ka ir jāizstrādā protokoli, izpratnes veicināšanas kampaņas un speciālistu apmācība, lai nepieļautu institucionālo vardarbību un cietušo personu vainošanu ārējo faktoru dēļ, kas nav saistīti ar vardarbīgo aktu. Tādi faktori ir, piemēram, cietušās personas izskats vai attieksme, statuss, izcelsme vai jebkādas citas īpašības vai situācijas.

3.2. Šajā sakarā EESK atzinīgi vērtē konceptuālo un krimināltiesisko precizējumu, iekļaujot direktīvā dažu pret sievietēm vērstas vardarbības veidu definīcijas, tomēr ir svarīgi, lai priekšlikumā tiktu aplūkota jebkāda veida ar dzimumu saistīta vardarbība pret sievietēm un iekļauta vispārēja ar dzimumu saistītas vardarbības definīcija, kā, piemēram, 1993. gada ANO Deklarācijas par vardarbības pret sievietēm izskaušanu 1. un 2. pantā vai Stambulas konvencijas 3. pantā.

3.3. EESK uzskata, ka vardarbība pret sievietēm ir jāiekļauj LESD 83. panta 1. punktā minēto ES noziegumu uzskaitījumā.

3.4. EESK pauž gandarījumu, ka ir noteikta kriminālatbildība par izvarošanu, pamatojoties vienīgi uz piekrišanas neesamību, neizvirzot vairs prasību par spēka pielietošanu vai draudiem, lai sauktu pie atbildības. Līdz ar šādu juridisko definīciju šis nodarījums iekļaujas Stambulas konvencijas loģikā: šī koncepcija ir jāpiemēro jauniem izvarošanas veidiem, piemēram, tā sauktajai sazāļošanai.

3.5. Komiteja atzīst, ka ir svarīgi paredzēt īpašus aizsardzības pasākumus ar dzimumu saistītā vardarbībā ģimenē cietušajām personām un nodrošināt tām tiesu iestāžu pieejamību. Tomēr aicina iekļaut šāda veida vardarbību noziedzīgo nodarījumu uzskaitījumā, kas ietverts direktīvā, ar kuru izveido vienotu sistēmu attiecībā uz sodiem, vainu pastiprinošiem apstākļiem, jurisdikciju un noilguma termiņiem.

3.6. Vairāk nekā puse Eiropas sieviešu (55 %) atzīst, ka kādreiz ir bijušas seksuālas uzmākšanās upuri ( 5 ) . Tāpēc EESK uzskata, ka direktīvā ierosinātajā definīcijā, sodu sistēmā, vainu pastiprinošos apstākļos, jurisdikcijā un noilguma termiņos ir jāņem vērā arī šāda veida vardarbība pret sievietēm ( 6 )

3.7. Trešdaļa sieviešu ir saskārušās ar seksuālu uzmākšanos darbavietā ( 7 ) . Tāpēc EESK uzskata, ka direktīvā ir jāapskata šis vardarbības veids, kā arī jāraugās, lai darba devēji īstenotu un atjauninātu konkrētos pasākumus cīņai pret seksuālu un ar dzimumu saistītu uzmākšanos, tostarp kibervardarbību vai kiberuzmākšanos, darbavietā ( 8 ) . Tāpēc EESK aicina uzmākšanos darbavietā iekļaut noziedzīgu nodarījumu uzskaitījumā.

3.8. Netieša vardarbība, ar ko sievietes pastarpināti saskaras tādēļ, ka emocionāla agresija ir vērsta pret viņu tuviniekiem vai ģimenes locekļiem, it īpaši bērniem. EESK uzskata, ka gadījumā, ja pastāv pamatotas bažas par iespēju nodrošināt fiziskā un emocionālā ziņā drošu saskarsmi ar bērnu, bērna interesēm jābūt svarīgākām par tikšanās tiesībām.

3.9. Tā kā finansiālā neatkarība ir būtisks elements ģimenes lokā vardarbībā cietušo personu iespēju nodrošināšanā un atveseļošanā, EESK ar bažām konstatē, ka sociālā dialoga un koplīguma sarunu sistēmā nav paredzēti konkrēti pasākumi, kas nodrošinātu cietušajām personām darbvietas saglabāšanu un bez darba palikušo iekļaušanos darba tirgū.

3.10. CEDAW ) 6. pantā un Sieviešu diskriminācijas izskaušanas komitejas 2020. gada 6. novembra Vispārējā ieteikumā Nr. 38 par par sieviešu un meiteņu tirdzniecību globālās migrācijas kontekstā, EESK uzskata, ka attiecīgās sievietes būtu jādēvē par “sievietēm, kas nodarbojas ar prostitūciju”, nevis “seksa pakalpojumu sniedzējām”. Ņemot vērā Eiropas Parlamenta ziņojuma par seksuālo izmantošanu un prostitūciju un tās ietekmi uz dzimumu līdztiesību rezultātus ( 9 ) , kas atbilst nostājai, kas pausta Konvencijas par jebkuras sieviešu diskriminācijas izskaušanu () 6. pantā un Sieviešu diskriminācijas izskaušanas komitejas 2020. gada 6. novembra Vispārējā ieteikumā Nr. 38 par par sieviešu un meiteņu tirdzniecību globālās migrācijas kontekstā, EESK uzskata, ka attiecīgās sievietes būtu jādēvē par “sievietēm, kas nodarbojas ar prostitūciju”, nevis “seksa pakalpojumu sniedzējām”.

3.11. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/36/ES ( 10 ) norādīts, ka cietušās personas piekrišana ir spēkā neesoša, ja pastāv draudi, spēka izmantošana, piespiešana, ļaunprātīga varas vai neaizsargātības stāvokļa izmantošana, samaksas vai labumu došana vai saņemšana, lai panāktu piekrišanu. EESK uzskata, ka uz sutenerismu vai peļņas gūšanu no citu personu seksuālas izmantošanas būtu jāattiecina sodi, kas paredzēti direktīvas 2. nodaļā “Noziedzīgi nodarījumi saistībā ar seksuālu izmantošanu”.

3.12. EESK piekrīt ANO Cilvēktiesību padomes īpašās referentes bažām ( 11 ) par to, ka arvien vairāk ir gadījumu, kad bērnu iznēsā surogātmāte. Komiteja piekrīt Eiropas Parlamenta viedoklim ( 12 ) , ka tas ir reproduktīvās ekspluatācijas veids, kas aizskar sieviešu cieņu. Tāpēc Komiteja uzskata, ka šāda prakse – ja tā ir juridisks darījums, kas ietver peļņu vai labumu jebkurai no pusēm, tostarp reklāmu, – ir jāuzskata par vardarbības pret sievietēm veidu un jāskata tādā pašā līmenī kā seksuālā izmantošana (iekļaujot to 2. nodaļā un 1. pantā).

3.13. Vardarbība pret sievietēm ir visizplatītākais cilvēktiesību pārkāpums Savienībā, taču mazāk aizsargāto sieviešu un meiteņu vidū tā ir plašāk izplatīta, tāpēc īpaša uzmanība būtu jāpievērš sievietēm un meitenēm no etniskajām un/vai kultūras minoritātēm, piemēram, romiem.

3.14. EESK atbalsta visus attiecīgos likumdošanas pasākumus, kas paredzēti, lai aizsargātu sievietes ar invaliditāti no jebkāda veida ekspluatācijas, vardarbības un ļaunprātīgas izmantošanas, tostarp ar dzimumu saistītos aspektus. Komiteja arī atbalsta attiecīgus pasākumus to novēršanai, paredzot atbilstošu palīdzību un atbalstu, kurā ņemta vērā ar dzimumu saistītā dimensija attiecībā uz sievietēm ar invaliditāti. Šajā nolūkā EESK atbalsta to, lai neatkarīgas iestādes efektīvi uzraudzītu visus mehānismus un programmas, kas paredzētas sieviešu ar invaliditāti atbalstam.

3.15. EESK arī atbalsta visus atbilstošos pasākumus, tostarp aizsardzības pakalpojumu sniegšanu, kas paredzēti, lai veicinātu jebkāda veida vardarbībā vai ļaunprātīgā izmantošanā cietušo sieviešu ar invaliditāti fizisko, kognitīvo un psiholoģisko atveseļošanos, rehabilitāciju un sociālo reintegrāciju. Komiteja aicina pievērst īpašu uzmanību sievietēm, kuras invaliditātes dēļ ir vairāk pakļautas ar dzimumu saistītai vardarbībai (piespiedu sterilizācija, ģimenes locekļu paziņojumi par juridisko rīcībnespēju).

3.16. Sievietes migrantes, it īpaši, ja viņu administratīvais stāvoklis ir nelikumīgs, ir jāaizsargā, nekavējoties piešķirot patstāvīgu un pagaidu uzturēšanās atļauju, kad viņas iesniedz sūdzību ( 13 ) . Turklāt, ja procesa laikā atklājas, ka viņām nav oficiālu dokumentu, par to nevajadzētu informēt kompetentās migrācijas iestādes.

3.17. EESK ļoti atzinīgi vērtē to, ka vardarbības pret sievietēm un meitenēm uzskaitījumā ir iekļauta kiberuzmākšanās un jebkādu citu intīmu vai manipulētu materiālu kopīgošana bez personas piekrišanas. Taču Komiteja pauž bažas par prasību, ka par noziedzīgiem nodarījumiem to var uzskatīt tikai tad, ja šie materiāli bijuši pieejami “daudziem lietotājiem”. Šāda prasība ir neprecīza, nenoteikta un ļoti plaši interpretējama, turklāt tajā nav ņemts vērā reālais kaitējums reputācijai, kas dažkārt ir vēl lielāks, ja kopīgošana notikusi tikai ar cilvēkiem no tuvākās sociālās, ģimenes vai profesionālās vides. Komiteja uzskata, ka piekrišanas neesamība un publiskošana būtībā ir uzskatāma par kiberuzmākšanos, pat neuzdodot jautājumu, vai ar attiecīgajiem materiāliem ir dalījušies daudzi lietotāji vai, gluži pretēji, vairāki vai tikai daži lietotāji (7. panta a) un b) punkts, 8. panta c) punkts un 9. panta a) punkts).

3.18. Tā kā internets un sociālā tīklošanās tiek izmantota arvien plašāk, seksuāla rakstura materiālu kopīgošana bez personas piekrišanas vērojama arvien biežāk, kā arī palielinās tās ietekme, un tāpēc pieaug arī kaitējums cietušajām personām. Komiteja pauž bažas par šādas prakses izplatību un uzskata, ka sodiem un noilguma termiņiem, kas paredzēti par šādu kopīgošanu (7. Pants), vajadzētu būt līdzvērtīgiem tiem, kas 12. un 15. pantā paredzēti par kibervajāšanu (8. pants).

3.19. EESK pauž gandarījumu, ka kompetentajām iestādēm ir paredzētas īpaša apmācība, lai tās varētu saņemt un izskatīt sūdzības par direktīvā minētajiem pārkāpumiem. Tomēr Komiteja uzskata, ka būtu jāparedz arī konkrēti pasākumi sistēmas efektivitātes uzraudzībai un novērtēšanai, kā arī konkrētas sankcijas gadījumā, ja kompetentās iestādes neievēro pienācīgas rūpības principu (37. panta 6. punkts).

3.20. Komiteja atzinīgi vērtē prasību par “pietiekamām” speciālajām zināšanām personām, struktūrvienībām un dienestiem, kas izmeklē vardarbību pret sievietēm un meitenēm un veic kriminālvajāšanu, konkrētāk, juristiem, tiesu iestāžu darbiniekiem, tiesnešiem, prokuroriem, advokātiem, cietušo personu atbalsta un atjaunojošās justīcijas dienestu darbiniekiem, aprūpes speciālistiem, sociālajiem un izglītības dienestiem un citiem attiecīgajiem darbiniekiem, kuri varētu saskarties ar neaizsargātām grupām vai cietušajām personām. Tomēr EESK brīdina par subjektivitāti vērtējumā par to, vai šīs speciālās zināšanas ir vai nav pietiekamas. Ņemot vērā, ka šajā jomā viena no galvenajām intervences kļūdām ir tieši iesaistīto dalībnieku apmācības un izpratnes veidošanas trūkums, Komiteja iesaka pieprasīt īpašu apmācību ne tikai speciālistiem, kas izskata sūdzības vai ir saskarsmē ar cietušajām personām, bet arī tiem, kas iesaistīti 3. nodaļā paredzētajā izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas procesā (17. panta 1. punkts).

3.21. Ātra palīdzība cietušajām personām ir būtisks faktors, kas nodrošina pienācīgu aizsardzību, rehabilitāciju un atveseļošanos. Tāpēc EESK uzskata, ka cietušo personu novirzīšanai uz atbalsta dienestiem ir jābūt ne tikai savlaicīgai un koordinētai, bet arī prioritārai un steidzamai (20. panta 2. punkts).

3.22. EESK atzinīgi vērtē ierosinātos pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt cietušo personu piekļuvi visaptverošiem, pielāgotiem vispārējiem un specializētiem atbalsta pakalpojumiem, kas atbilst viņu īpašajām vajadzībām. Tomēr Komiteja pauž nožēlu, ka specializētā atbalsta sarakstā, kas dalībvalstīm jāsniedz cietušajām personām (27. panta 1. punkts), ir minēts tikai atbalsts juridiskajā posmā vai izmeklēšanas un tiesas procesā, bet nav minēta veselības aprūpes pakalpojumu, tostarp seksuālās un reproduktīvās veselības pakalpojumu, pieejamība, kas cietušajām personām ir ļoti svarīga. Turklāt EESK ar lielām bažām norāda, ka izskatāmajā direktīvā nav konkrēti minēti seksuālās un reproduktīvās veselības pakalpojumi, tostarp avārijas kontracepcija un aborti, kaut arī tie ir ne tikai būtiski, bet arī steidzami un kuri būtu jānodrošina no seksuālas vardarbības cietušajām personām (28. pants). Saskaņā ar ANO un Eiropas Cilvēktiesību tiesas viedokli piespiedu kārtā iznēsāt līdz dzemdībām bērnu, kas ieņemts izvarošanas laikā, var būt nežēlīga, necilvēcīga un pazemojoša un ļoti smaga vardarbība. EESK aicina Eiropas Komisiju iekļaut veselības aprūpes pakalpojumus, tostarp seksuālās un reproduktīvās veselības pakalpojumus, cietušajām personām paredzēto atbalsta pamatpakalpojumu sarakstā un mudināt visas ES dalībvalstis nekavējoties novērst visus šķēršļus, kas kavē piekļuvi avārijas kontracepcijas un brīvprātīgas grūtniecības pārtraukšanas pakalpojumiem pēc izvarošanas.

3.23. Pārvietotās sievietes un sievietes, kuras bēg no konflikta, ir pakļautas paaugstinātam ar dzimumu saistītas vardarbības riskam. Seksuālā vardarbība bieži tiek izmantota kā kara ierocis, un sievietes un meitenes ir pakļautas lielākam cilvēku tirdzniecības un seksuālās izmantošanas riskam. EESK uzsver, ka ārkārtīgi svarīgs ir atbalsts, aizsardzība un veselības aprūpes pamatpakalpojumu pieejamība, piemēram, palīdzība psiholoģisko traumu gadījumā un seksuālās un reproduktīvās veselības aprūpes pakalpojumu, tostarp avārijas kontracepcijas un aprūpes pēc aborta, pieejamība, un šie pakalpojumi būtu jānodrošina visās Eiropas valstīs.

3.24. Komiteja uzskata, ka ārkārtas ierobežošanas un aizsardzības rīkojumos kā cietušo personu fiziskās un psiholoģiskās neaizskaramības garantijā obligāti jāiekļauj pasākumi, kas neļauj varmākam uzmākties vai fiziski pietuvoties cietušajai personai. Tas attiecas ne tikai uz ierobežojumu vai aizliegumu piekļūt mājoklim vai darbavietai (21. panta 1. punkts), bet arī uz publisko telpu kopumā tajos gadījumos, kad varmākas mēģinājumu tuvoties cietušajai personai var uzskatīt par likumpārkāpēja vai aizdomās turamā bīstamu rīcību (21. panta 2. punkts).

3.25. EESK atzinīgi vērtē to, ka seksuālās vardarbības upuriem ir pieejami bezmaksas uzticības tālruņi un specializētā aprūpe seksuālās vardarbības upuru krīzes centros. Tomēr Komiteja uzskata, ka bezmaksas pieejamība būtu skaidri jāparedz arī visos atbalsta mehānismos un pasākumos, kas paredzēti seksuālā vardarbībā cietušajām personām, preventīvajos pasākumos, kuros tiek sniegta informācija par viņu tiesībām, kā arī tiesiskās aizsardzības un kompensācijas procedūrās.

3.26. Komiteja atzinīgi vērtē paredzēto specializēto palīdzību seksuālas uzmākšanās gadījumā darbavietā un ieteikumu veikt valsts mēroga preventīvus pasākumus. Vienlaikus Komiteja norāda uz ierobežojumu, ka paredzētie konsultāciju un aprūpes pakalpojumi ir tikai ārēji (30. pants) un ka nekas nav minēts par to, kāda nozīme ir sociālajam dialogam, koplīguma sarunām, sociālo partneru nepieciešamajai līdzdalībai un sarunām ar sociālajiem partneriem, it īpaši arodbiedrībām, kas ir darba ņēmēju interešu un tiesību likumīgie pārstāvji. Komiteja ar bažām un pārsteigumu konstatē, ka šāda veida vardarbībā pret sievietēm ir paredzēta “mediācija”.

3.27. Šajā saistībā EESK uzskata, ka ir svarīgi steidzami mudināt visas dalībvalstīs, kuras to vēl nav izdarījušas, un ES ratificēt SDO 190. konvenciju par vardarbību un uzmākšanos, kā arī Stambulas konvenciju.

3.28. Komiteja atzinīgi vērtē to, ka izglītības jomā ir paredzēti preventīvi pasākumi pret dzimumu vardarbību, tostarp pastiprināta visaptveroša seksuālā izglītība. Tomēr, ņemot vērā izglītības nozīmi dzimumu lomu un stereotipu veidošanā, šis pasākums būtu jāattiecina uz visiem izglītības posmiem un institucionālajā sadarbībā būtu skaidri jāparedz izglītības iestāžu, pilsoniskās sabiedrības organizāciju (īpaši feministu apvienību), sociālo partneru un skarto kopienu līdzdalība (36. panta 2. punkts).

3.29. EESK atzinīgi vērtē arī dalībvalstu sadarbību un koordināciju datu vākšanā un pētniecībā par vardarbības pret sievietēm cēloņiem, izplatību un sekām. Komiteja nav pārliecināta, ka vienkāršs aicinājums rīkoties, kas 44. panta 7. punktā formulēts ar darbības vārdu “atbalsta” mudinās uzņemties reālas saistības. Komiteja uzskata, ka daudz efektīvāk un mērķtiecīgāk būtu tajā pašā pantā noteikt pienākumu pieņemt īpašus un konkrētus pasākumus, kas īstenojami konkrētā termiņā (44. panta 7. punkts).

3.30. normu sastāvdaļa. Komiteja pauž gandarījumu, ka sieviešu dzimumorgānu kropļošana ir iekļauta direktīvā kā īpašs pārkāpums. Komiteja brīdina, ka ir jāievēro liela piesardzība, lai izpratnes veicināšanas vai preventīvajās kampaņās nepieļautu šīm kopienām piederīgo sieviešu stigmatizāciju un lai šajās preventīvajās kampaņās tiktu ņemts vērā 37. panta 2. punktā paredzētais kultūras aspekts attiecībā uz seku apzināšanu. Komiteja saprot, ka šajā sakarā ir svarīgi sadarboties ar attiecīgajām kopienām, lai novērstu un atspēkotu šādas prakses kultūras nozīmi (36. panta 6. punkts) Attiecībā uz migrējošo diasporu, kas uzturas dažādās ES valstīs, ir jāņem vērā pret sievietēm un meitenēm vērstas vardarbības veidi, kas ir izcelsmes kopienas kultūrassastāvdaļa. Komiteja pauž gandarījumu, ka sieviešu dzimumorgānu kropļošana ir iekļauta direktīvā kā īpašs pārkāpums. Komiteja brīdina, ka ir jāievēro liela piesardzība, lai izpratnes veicināšanas vai preventīvajās kampaņās nepieļautu šīm kopienām piederīgo sieviešu stigmatizāciju un lai šajās preventīvajās kampaņās tiktu ņemts vērā 37. panta 2. punktā paredzētais kultūras aspekts attiecībā uz seku apzināšanu. Komiteja saprot, ka šajā sakarā ir svarīgi sadarboties ar attiecīgajām kopienām, lai novērstu un atspēkotu šādas prakses kultūras nozīmi (36. panta 6. punkts) ( 14 )

3.31. EESK ir gandarīta, ka izskatāmajā direktīvā piespiedu aborti un piespiedu sterilizācija ir atzīti par īpašiem vardarbības veidiem. Tomēr arī plašāki seksuālās un reproduktīvās veselības un tiesību pārkāpumi būtu jāapkaro kā vardarbība pret sievietēm, piemēram, vardarbība ginekoloģiskajā aprūpē un dzemdībās, piespiedu grūtniecība un atteikums veikt abortu. EESK ar bažām norāda, ka vardarbības pret sievietēm definīcijā nav iekļauti ne pašreizējie ierobežojumi attiecībā uz brīvu un drošu brīvprātīgu grūtniecības pārtraukšanu, ne arī uzmākšanās, galvenokārt klīniku tuvumā, tām sievietēm, kuras brīvi izvēlas šo iespēju.

3.32. Komiteja ar bažām norāda, ka direktīvā nav apskatītas vardarbībā pret sievietēm cietušo bāreņu tiesības uz pilnvērtīgu dzīvi brīvības un vienlīdzības apstākļos. Tas nozīmē, ka viņiem jādod iespēja pārvarēt viņu īpašo neaizsargātību, kas saistīta ar pārciesto vardarbību un kas ir vēl lielāka tad, ja viņu mātes ir nogalinātas, un saņemt kompensāciju. Tādā gadījumā ir būtiski atvieglot piekļuvi civiltiesiskajai kompensācijai, kas viņiem pienākas par pārciestajiem nodarījumiem. Svarīgi ir arī paātrināt mantošanas procedūru pēc nozieguma, lai viņiem nekavējoties būtu pieejami savi īpašumi un mantojuma tiesības ( 15 )

3.33. Komiteja pauž nožēlu, ka šai direktīvai nav pievienots finansiālais pārskats un ka tādēļ nav garantēts direktīvas un tajā ierosināto pakalpojumu un pasākumu publiskais finansējums.

Briselē, 2022. gada 13. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētāja Christa SCHWENG

(1) Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra (FRA) (2014. g.), “Vardarbība pret sievietēm – ES mēroga apsekojums”.

(2) Eiropas Transporta darbinieku federācija (ETF) (2019. g.). Time's Up for Violence Against Women.

(3) Eurofound (2017. g.), 6th European Working Condition Survey.

(4) Eiropas Savienība (2021. g.), 2021 report on gender equality in the EU.

(5) Apsekojumā piedalījās 42 000 sieviešu. Avots:“Vardarbība pret sievietēm – ES mēroga apsekojums”, Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra, 2014. g.

(6) Ir jāīsteno 2019. gada februārī Eiropas Parlamenta rīkotajās Me Too dienās pieņemtās saistības, kurās maija vēlēšanu kandidāti tika aicināti stingri apņemties apkarot seksuālo uzmākšanos.

(7) Apsekojumā piedalījās 42 000 sieviešu. Avots:“Vardarbība pret sievietēm – ES mēroga apsekojums”, Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra, 2014. g.

(8) Šajā ziņā kā labas prakses piemēru Spānijā var minēt 2007. gada 22. marta Pamatlikuma Nr. 3/2007 48. pantu par dzimumu faktisku līdztiesību.

(9) Eiropas Parlamenta ziņojums par seksuālo izmantošanu un prostitūciju un tās ietekmi uz dzimumu līdztiesību (2013/2103(INI)). Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komiteja. Referente: Mary Honeyball. A7-0071/2014. 3.2.2014. Skatīt arī Eiropas Parlamenta 2021. gada 10. februāra rezolūciju par Direktīvas 2011/36/ES par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību īstenošanu (2020/2029(INI)).

(10) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/36/ES (2011. gada 5. aprīlis) par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/629/TI (OV L 101, 15.4.2011., 1. lpp.)

(11) Apvienoto Nāciju Organizācija. Cilvēktiesību padome. Īpašās referentes ziņojums par bērnu tirdzniecību un seksuālo izmantošanu, tostarp bērnu prostitūciju, bērnu pornogrāfiju un citiem materiāliem, kas saistīti ar bērnu seksuālu izmantošanu. A/HRC/37/60. Cilvēktiesību padome. 37. sesija. 2018. gada 26. februāris–23. marts.

(12) Šādu nostāju Eiropas Parlaments pauda 2015. gada 17. decembra rezolūcijā 2015/2229(INI) par ikgadējo ziņojumu par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē un Eiropas Savienības politiku šajā jomā, kurā tiek nosodīta bērna iznēsāšana, ko veic surogātmāte, kā prakse, “kas apdraud sievietes cieņu, jo tās ķermenis un reproduktīvās funkcijas tiek izmantotas kā prece”, aicina steidzami pārskatīt tās likumību, ņemot vērā dažādus cilvēktiesību instrumentus, un aicina aizliegt praksi, kas ietver “reproduktīvo funkciju ekspluatāciju un cilvēka ķermeņa izmantošanu finansiāla vai cita labuma gūšanai, jo īpaši izmantojot mazāk aizsargātās sievietes jaunattīstības valstīs”.

(13) Šajā jomā par labu praksi uzskatāmi Spānijas imigrācijas tiesību akti (Pamatlikuma Nr. 4/2000 31.a pants).

(14) The Multisectorial Academic Program to prevent and combat female Genital Mutilation (FGM/C). Eiropas Komisija, 2016.–2018. gads.

(15) Komiteja uzskata, ka šajā ziņā labas prakses piemērs ir 21. martā Spānijā pieņemtais Pamatlikums Nr. 2/2022 par to bāreņu aizsardzības uzlabošanu, kuri ir cietuši no dzimuma vardarbības.