-Direktīva par noguldījumu garantiju sistēmām (NGSD) ir stiprinājusi valstu noguldījumu garantiju sistēmu (NGS) darbību, saskaņojot to piemērošanas jomu, stiprinot to finansēšanas kārtību un saīsinot maksājumu termiņu.

IV Kapitāla prasību direktīva un Kapitāla prasību regula, BAND un NGSD paredz noteikumu kopumu attiecībā uz banku savienību. Visi šie tiesību akti tika pieņemti 2014. gadā, un tagad tie ir jātransponē valstu tiesību aktos, lai nodrošinātu banku savienības pareizu darbību. Lai gan IV Kapitāla prasību direktīva un Kapitāla prasību regula ir pilnībā transponētas visās dalībvalstīs, dažas dalībvalstis, tostarp dalībvalstis, kas piedalās banku savienībā, vēl nav izpildījušas savas saistības – pilnībā transponēt BAND un NGSD, kuru transponēšanas termiņi (attiecīgi 2014. gada 31. decembris un 2015. gada 3. jūlijs) jau ir beigušies. Komisija ir Eiropas Savienības Tiesā uzsākusi pārkāpuma procedūru pret vairākām no šīm dalībvalstīm. Šajā sakarā Komisija aicināja ratificēt starpvaldību nolīgumu par VNF līdz 30. novembrim, taču vairākas dalībvalstis vēl nav pabeigušas ratifikācijas procedūru. Lai gan ir paredzams, ka lielākā daļa dalībvalstu līdz 2015. gada beigām izpildīs savas saistības transponēšanas un ratifikācijas jomā, banku savienības ticamība ir atkarīga no tā, vai visas iesaistītās dalībvalstis ievēros visas savas juridiskās saistības. Tikmēr Komisija nodrošinās, ka tiek savlaicīgi pieņemti arī visi sekundārie tiesību akti, kas ir nepieciešami, lai banku savienība varētu darboties, piemēram, BAND iekšējās rekapitalizācijas noteikumi.

Neraugoties uz 2014. gadā pieņemtās direktīvas ieviestajiem uzlabojumiem, kopīgas noguldījumu garantiju sistēmas neesamība banku Savienībā nozīmē, ka noguldītāji joprojām ir neaizsargāti pret lieliem vietējiem satricinājumiem, kas varētu pārslogot valstu noguldījumu garantiju sistēmas. Tajā pašā laikā banku savienībā nepastāv vienlīdzīgi konkurences apstākļi noguldītājiem un bankām, kas vēlas piesaistīt viņu noguldījumus. Atšķirības starp valstu noguldījumu garantiju sistēmām var sekmēt arī tirgus sadrumstalotību, ietekmējot banku spēju un vēlmi paplašināt savas pārrobežu darbības. Jo īpaši tas varētu skart banku pārrobežu grupu struktūras izvēli (t. i., filiāles vai meitasuzņēmumus), bankām izvēloties starp savas valsts noguldījumu garantiju sistēmu (filiāli) vai uzņēmējas valsts sistēmu (meitasuzņēmumu) atkarībā no abu attiecīgo sistēmu salīdzinošās stabilitātes.

ENAS palielinātu banku savienības noturību pret turpmākām finanšu krīzēm, mazinot valsts noguldījumu garantiju sistēmu neaizsargātību pret lieliem vietējiem satricinājumiem un vēl vairāk samazinot saikni starp bankām un to valsts valdību. Šajos apstākļos ENAS var palīdzēt nomierināt noguldītājus visā banku savienībā un tādējādi samazināt riskus attiecībā uz masveida naudas izņemšanu no bankām un palielināt finanšu stabilitāti. ENAS arī pastiprinātu sadarbību starp valstu noguldījumu garantiju sistēmām, reaģējot uz pārrobežu banku bankrotiem. ENAS veicinās noguldītāju uzticību neatkarīgi no bankas atrašanās vietas, tādējādi sekmējot vienlīdzīgus konkurences apstākļus un pastiprinot finanšu integrāciju. Ar visiem šiem pasākumiem ENAS ir loģisks turpinājums atbildības palielināšanai attiecībā uz banku uzraudzību un noregulējumu banku savienības līmenī. Tā kā VUM un VNM rezultātā tagad pastāv kopīga atbildība par uzraudzību un noregulējumu, apstākļi, kādos valsts NGS ir jāizmaksā apdrošinātajiem noguldītājiem vai jāpiedalās noregulējumā, lielā mērā vairs nav valstu pārziņā. Tādēļ Komisija kopā ar šo paziņojumu ir pieņēmusi tiesību akta priekšlikumu par ENAS.

4.3. Kā ENAS darbosies?

4.3.1. Eiropas noguldījumu apdrošināšanas fonds

Lai papildinātu esošos valstu noguldījumu garantiju fondus, tiks izveidots Eiropas noguldījumu apdrošināšanas fonds (“noguldījumu apdrošināšanas fonds”), kas būs atšķirīgs no VNF. No bankām tiks iekasētas iemaksas, lai finansētu noguldījumu apdrošināšanas fondu.

ENAS pārapdrošināšanas posmā, kad riski lielākoties saglabājas valstu līmenī, atsevišķu banku riska profilu nosaka attiecībā pret tās valsts banku sistēmas atlikumu. Kad ENAS sistēma būs ieviesta ar kopīgu atbildību banku savienības līmenī (sākot ar pirmo kopapdrošināšanas gadu), atsevišķu banku riska profilu noteiks attiecībā pret visām banku savienības bankām. Tas nodrošinātu, ka ENAS joprojām kopumā būtu izmaksu ziņā neitrāla attiecībā uz bankām un valstu noguldījumu garantiju sistēmām, un novērstu sarežģījumus ar banku riska profilu noteikšanu noguldījumu apdrošināšanas fonda izveides posmā.

Galvenais princips ir tāds, ka nevienam ENAS posmam nebūtu jāpalielina kopējās banku sektora izmaksas salīdzinājumā ar pašreizējiem pienākumiem, kas noteikti 2014. gada pieņemtajā Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvā. Citiem vārdiem sakot, ENAS uzlabos banku savienībā esošās noguldījumu apdrošināšanas kārtības ekonomisko efektivitāti, pakāpeniski apvienojot pieejamos līdzekļus izmaksu veikšanai, bet nenosakot prasību, lai tiktu kopumā palielinātas banku iemaksas. Banku iemaksas Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmā atskaitīs no to iemaksām valsts noguldījumu garantiju sistēmās. Iemaksas valstu sistēmās tiks pakāpeniski samazinātas, vienlaikus palielinot iemaksas Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmā.

Banku savienības līmenī būtu vajadzīga spēcīga un neatkarīga iestāde, lai pārvaldītu ENAS, pieņemtu lēmumus par banku iemaksām atbilstoši riska līmenim, uzraudzītu iemaksu pieplūdumu un pārvaldītu izmaksu gadījumus. To varētu uzņemties Vienotā noregulējuma valde (Valde) ar attiecīgi grozītu pārvaldības struktūru tās jaunajiem NGS uzdevumiem, lai pārvaldītu jebkādus iespējamos interešu konfliktus starp noregulējuma un noguldījumu garantiju funkcijām. Valde varētu kopā pārvaldīt vienotā noregulējuma fondu un noguldījumu garantiju fondu, tādējādi radot sinerģiju ar apvienotu atbildību par noregulējumu un noguldījumu apdrošināšanu. Tam būtu jānodrošina konsekvents un efektīvs lēmumu pieņemšanas process un ātri lēmumi. Saskaņā ar šo kārtību Valde tiktu noteikta kā galvenais pirmais kontaktpunkts krīzes gadījumā, palīdzot Valdei veikt ātru krīzes pārvaldību un tādējādi ierobežojot iespējamo negatīvo ietekmi. Tomēr būtu nepieciešams novērst iespējamos interešu konfliktus, nodrošinot, ka noguldījumu garantiju fonds būtu pienācīgi nošķirts no VNF.

4.3.2. Pārapdrošināšana virzība uz kopapdrošināšanu

Priekšlikumā par ENAS tiek apvienotas pārapdrošināšanas un kopapdrošināšanas pieejas kā secīgi posmi, sākot ar pārapdrošināšanu pieeju un tad pārejot uz kopapdrošināšanas sistēmu, kas pakāpeniski palielinātu kopīgošanas līmeni, līdz tiktu sasniegta pilna apdrošināšanas sistēma (“pilna apdrošināšana”). Komisija ierosina, lai ENAS pamatā sākotnēji būtu pārapdrošināšanas princips un lai īstermiņā risks netiktu pilnībā kopīgots.

Lai ierobežotu atbildību par noguldījumu apdrošināšanas fondu, mazinātu bezrūpīgas rīcības risku valstu līmenī un novērstu valstu esošo noguldījumu garantiju sistēmu kapitalizācijas līmeņu iespējamās atšķirības, pārapdrošināšanas posmā valsts noguldījumu garantiju sistēmai varētu būt piekļuve noguldījumu apdrošināšanas fondam tikai tādā gadījumā, ja dalībvalstis ir pilnībā izpildījušas savas saistības saskaņā ar Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvu un valsts noguldījumu garantiju sistēma ir vispirms izsmēlusi visus savus resursus, ar nosacījumu, ka ir ievērotas Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvas prasības. Turklāt noguldījumu garantiju fonds varētu sniegt tikai noteiktu summu no jebkādas izmaksas, sniedzot palīdzību valsts NGS līdz konkrētam procentuālam lielumam no NGS trūkstošās summas un atbilstīgi noteiktai vispārējai maksimālā robežvērtībai. Šie nosacījumi, lai saņemtu palīdzību no noguldījumu apdrošināšanas fonda, ir vajadzīgi, lai novērstu bezrūpīgas rīcības risku un novērstu “pirmsācēja priekšrocību” iespēju valsts noguldījumu garantiju sistēmai saņemt lielāku ENAS palīdzību tikai tāpēc, ka nav veikti pasākumi, lai izveidotu pietiekami lielu valsts finansējumu. Dalībvalstīm būtu jāturpina attīstīt savas valsts NGS. Tā kā noguldījumu apdrošināšanas fonda izmaksas būtu atkarīgas no NGSD ievērošanas, sistēma sniegtu dalībvalstīm papildu stimulus pilnībā ievērot NGSD. Šis aizsardzības pasākums nodrošinātu, ka NGS neizmanto ENAS, kad tā līdzekļi ir izsmelti. Turklāt ir noteiktas arī maksimālas robežvērtības attiecībā uz ENAS intervencēm, lai nodrošinātu, ka tās līdzekļus neizsmeļ atsevišķas izmaksas.

Šī pārapdrošināšanas pieeja mazinātu saikni starp bankām un to valstu valdībām, bet tā nenodrošinātu visaptverošu apdrošināšanu, uz kuru valstu sistēmas varētu paļauties, kā arī nodrošinātu, ka visi privātpersonu vai MVU noguldījumi banku savienībā saņemtu vienādu aizsardzības līmeni.

Tādēļ pēc posma, kad ENAS ir darbojusies ka pārapdrošināšanas sistēma, tā pakāpeniski kļūtu par kopīgotu sistēmu (“kopapdrošināšana”), kurai joprojām piemērotu attiecīgos ierobežojumus un aizsargpasākumus, lai līdz 2024. gadam tā kļūtu par pilnu apdrošināšanu. Laikposmā līdz 2024. gadam noguldījumu apdrošināšanas fonda salīdzinošais pienesums noguldītāju izmaksām pakāpeniski palielinātos līdz 100 procentiem, kas nozīmē noguldītāju riska pilnu apdrošināšanu visā banku savienībā.

Galvenā atšķirība starp abām pieejām – pārapdrošināšanu un kopapdrošināšanu – būtu tāda, ka saskaņā ar kopapdrošināšanu izmaksas kopš pirmajiem euro zaudējumiem būtu jāsadala starp valstu NGS un noguldījumu apdrošināšanas fondu. Tomēr pārapdrošināšanas un kopapdrošināšanas pieejai būtu daudzas kopīgas iezīmes, tāpēc attīstībai starp abām pieejām nebūtu jārada lielas problēmas no darbības viedokļa. Konkrētāk, saskaņā ar abām pieejām izmaksas no noguldījumu apdrošināšanas fonda arī turpmāk būtu atkarīgas no valstu NGS, ievērojot NGSD prasības, un valsts NGS būtu pienākums atmaksāt līdzekļus ENAS, ja tā vēlāk ir saņēmusi ex post iemaksas no tās bankām un/vai saņēmusi līdzekļus maksātnespējas procedūras rezultātā.

ENAS struktūra atbilstu tipiskajai banku savienības uzbūvei – tāds vienots noteikumu kopums spēkā esošās NGS direktīvas veidā attiecībā uz visām 28 dalībvalstīm, kuru papildina ENAS; šis vienotais noteikumu kopums būtu obligāts eurozonas dalībvalstīm un atvērts tām eurozonā neietilpstošajām dalībvalstīm, kuras vēlētos tajā piedalīties. Ņemot vērā ciešo sasaisti starp ENAS un vienotu uzraudzību un noregulējumu, eurozonā neietilpstošajām dalībvalstīm, kuras pievienojas banku savienībai, būtu jāpiedalās visās trijās banku savienības daļās.

Visbeidzot, Komisija pārliecināsies, ka, konsekventi piemērojot valsts atbalsta noteikumus, vienotajā tirgū nerodas tirgus izkropļojumi. Līdzekļi, ko izmanto NGS, tostarp noguldījumu apdrošināšanas fonds, lai atmaksātu noguldītājiem nepieejamos segtos noguldījumus saskaņā ar NGS direktīvu, nav uzskatāmi par valsts atbalstu vai fonda atbalstu. Tomēr, ja šos līdzekļus izmanto kredītiestāžu pārstrukturēšanai un ja tie ir uzskatāmi par valsts atbalstu vai fonda atbalstu, tiem ir attiecīgi jāatbilst Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. pantam un grozītās VNM regulas 19. pantam. Turklāt Komisija ļoti cer – ne tikai tāpēc, ka termiņi jau ir beigušies, – ka BAND un visiem piemērojamiem noteikumiem vajadzētu būt pilnībā transponētiem visās dalībvalstīs un ka iestādes, kas atbild par noregulējuma procedūru, tos īsteno vēl ilgi pirms ENAS stāšanās spēkā.

5. Turpmāks riska samazinājums banku savienībā