Ziņojums par ex ante pārbaudi par papildinātību reģionos, kuri var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi 2007.-2013. gada periodā {SEC(2009) 273} /* COM/2009/0112 galīgā redakcija */





LV Briselē 6.3.2009 COM(2009) 112, galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Ziņojums par ex ante pārbaudi par papildinātību reģionos, kuri var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi 2007.-2013. gada periodā {SEC(2009) 273} SATURS 1. Ievads (...)3 2. Novērtēšanas procedūra (...)4 2.1. Pārbaudes metode (...)4 2.2. Atbilstīgie finanšu avoti (...)4 3. Pārbaudes rezultāti (...)5 4. Papildinātība plašākā ekonomikas perspektīvā (...)8 5. Secinājumi (...)12 KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Ziņojums par ex ante pārbaudi par papildinātību reģionos, kuri var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi 2007.-2013. gada periodā 1. Ievads Papildinātība ir viens no principiem, uz ko ir balstīta kohēzijas politikas nozīme ekonomikā un kohēzijas politikas darbība. Šis princips paredz, ka maksājumi no struktūrfondiem neaizstāj dalībvalstu publiskā sektora izdevumus, lai nodrošinātu, ka šiem maksājumiem ir reāla ekonomiska ietekme. Šajā ziņojumā ir sniegts kopsavilkums par galvenajiem konstatējumiem saistībā ar papildinātības principa ex ante pārbaudi par 2007.-2013. gada periodu un analīze ekonomikas perspektīvā. Šā paziņojuma 2. un 3. sadaļā sniegti rezultāti pēc sarunām ar dalībvalstīm. Ar katru attiecīgo dalībvalsti tika panākta vienošanās par izdevumu mērķapjomu, kurš jāievēro visā periodā. Līdz ar to 2007.-2013. gada periodā no dažādiem valstu iekšējiem finanšu avotiem tiks ieguldīti vairāk nekā EUR 650 miljardu (2006. gada cenās). Šī summa papildina EUR 174 miljardus (2006. gada cenās) struktūrfondu līdzekļu, kurus 2007.-2013. gada periodā ir paredzēts izmaksāt konverģences mērķa reģionos. Šā paziņojuma 4. sadaļā papildinātība analizēta plašākā perspektīvā, koncentrējoties uz sinerģiju starp nacionālajām ieguldījumu stratēģijām un Eiropas kohēzijas politiku un saistībā ar makroekonomikas konjunktūru. Lai gan summas, kas izmaksātas no Kohēzijas fonda, nav saistītas ar papildinātības pārbaudi, tās minētajā sadaļā ir ņemtas vērā, lai pilnībā fiksētu un izprastu Eiropas kohēzijas politikas nozīmi kopējos publiskā sektora ieguldījumos. Šī sadaļa liecina, ka dalībvalstis vidēji ieguldīs EUR 3 uz katru EUR 1, kas investēts saskaņā ar Eiropas kohēzijas politiku. Plānotie kopējie publiskā sektora ieguldījumi jomās, kurās var saņemt atbalstu, būs aptuveni 5,6 % no šo reģionu plānotā IKP koprādītāja. Atsevišķos gadījumos (īpaši dažās jaunajās dalībvalstīs) šī procentuālā attiecība ir ievērojami lielāka. Jaunajā 2007.-2013. gada plānošanas periodā ir divi galvenie jaunievedumi: · papildinātību pārbauda tikai, atsaucoties uz konverģences mērķi, · ja dalībvalsts līdz 2016. gada 30. jūnijam nespēj pierādīt, ka tā ir ievērojusi papildinātības principu, Komisija var veikt finanšu korekciju [1]. 2. Novērtēšanas procedūra 2.1. Pārbaudes metode Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1083/2006 15. pantu, kurš reglamentē kohēzijas politiku, attiecībā uz konverģences mērķa reģioniem Komisija un attiecīgā dalībvalsts nosaka publiskā sektora vai līdzvērtīgu strukturālu izdevumu apjomu (turpmāk “strukturālie izdevumi”), ko dalībvalstij plānošanas periodā ir pienākums nodrošināt šajos reģionos. To, vai ir ievērots papildinātības princips, pārbauda valsts līmenī. Uzskata, ka nacionālie naudas līdzekļi atbilst papildinātības principam, ja 2007.-2013. gada periodā saglabātais gada vidējais strukturālo izdevumu apjoms ir vismaz vienāds ar to gada vidējo strukturālo izdevumu apjomu, kuri radušies 2000.-2005. gada periodā (dalībvalstīm, kuras iestājās ES 2004. gadā, atsauces periods ir 2004.-2005. gads). Analīzē tika ņemti vērā izdevumu avoti, metodes un pieņēmumi, ko izmantojušas dalībvalstis, ieskaitot izmantotos deflatorus, un dalībvalstīm, kurās nav euro, arī valūtas kurss [2]. Papildinātību pārbaudīja ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm, rīkojot rakstveida konsultācijas un divpusējas tikšanās par tehniskiem un metodiskiem jautājumiem. Vienlaikus ar minētajiem pasākumiem, katrā dalībvalstī izstrādāja Valsts stratēģiskā ietvardokumenta (VSID) projektu 2007.-2013. gada periodam. Katra dalībvalsts iesniedza savu VSID kopā ar standarta tabulu papildinātības pārbaudei un papildu informāciju par izmantoto metodiku. Sarunu laikā Komisijas darbiniekiem tika sniegta sīkāka informācija. 2.2. Atbilstīgie finanšu avoti Strukturālie izdevumi, par kuriem var saņemt atbalstu, ir iedalāmi trīs galvenajās kategorijās (pamata infrastruktūra, cilvēkresursi un uzņēmējdarbības vide) un atlikušajā kategorijā “pārējie”. Pārbaude attiecas uz nacionālajiem strukturālajiem izdevumiem [3] kopā jomās, par kurām var saņemt atbalstu, gan uz budžeta, gan uz ārpusbudžeta izdevumiem. Tāpēc atkarībā no tā, kāda ir katras dalībvalsts publiskā sektora finanšu struktūra, dati var attiekties ne tikai uz valstīm, reģioniem un pašvaldībām, bet arī uz publiskiem uzņēmumiem, publiskām iestādēm un ārpusbudžeta līdzekļiem valsts, reģionālā un pašvaldību līmenī. Ir ietverti arī to valsts dienestu izdevumi, kuriem ir pašiem savs neatkarīgs budžets. Saskaņā ar attiecīgajiem VSID iesniegtajās papildinātības tabulās ir informācija par strukturālajiem izdevumiem iedalījumā pa kategorijām un finansējuma avots (ES, valsts līdzfinansējums, publiski uzņēmumi un nacionālie naudas līdzekļi ārpus VSID). Šī informācija ir sniegta gan par 2000.-2005. vai 2004.-2005. gada periodu (faktiskie gada izdevumi), gan par 2007.-2013. gada periodu (faktisko gada izdevumu prognozes), lai varētu pārbaudīt atbilstību. Septiņās no 27 dalībvalstīm 2007.-2013. gada periodā nav neviena reģiona, uz kuru attiektos konverģences mērķis: Kiprā, Dānijā, Somijā, Īrijā, Luksemburgā, Nīderlandē un Zviedrijā. Tāpēc minētās valstis nav ietvertas šajā ziņojumā. 3. Pārbaudes rezultāti 1. tabulā redzams gada vidējais strukturālo izdevumu līmenis, kas katrai dalībvalstij jāsaglabā 2007.-2013. gada periodā. Par šīm summām Komisija vienojusies ar attiecīgo dalībvalsti sarunās par VSID. (...PICT...) Parasti ir spēkā noteikums, ka faktiskajiem gada vidējiem strukturālajiem izdevumiem jābūt vismaz vienādiem ar iepriekšējā plānošanas periodā sasniegto līmeni. Tomēr regula paredz, ka jāņem vērā konkrēti specifiski apstākļi, piemēram, vispārējie makroekonomiskie apstākļi, privatizācija, ko īsteno vai plāno īstenot, vai vērienīgi publiskā sektora vai līdzvērtīgi strukturāli izdevumi iepriekšējā plānošanas periodā [4]. Piemēram, Komisija piekrita samazināt strukturālo izdevumu līmeni Vācijā, ņemot vērā vērienīga apjoma izdevumus, kas šai valstij radās saistībā ar valsts atkalapvienošanos. Trijās citās dalībvalstīs uzskatīja, ka daži pagātnes strukturālie izdevumi bijuši vērienīgi, jo šajos izdevumos ietvertas konkrētas ārkārtēja rakstura pozīcijas (Olimpiskās spēles Grieķijā, liela slimnīca Maltā un daži ar transporta infrastruktūru saistīti izdevumi Ungārijā, ko finansēja no publisku uzņēmumu privatizācijas ieņēmumiem). Šos izdevumus neņēma vērā, nosakot strukturālo izdevumu līmeni, kas jāsaglabā 2007.-2013. gada periodā. Šo īpašo apstākļu dēļ strukturālo izdevumu līmenis, kas jāsaglabā 2007.-2013. gada periodā, kopumā samazinājās par apmēram EUR 7 miljardiem. Faktiskais strukturālo izdevumu līmenis, salīdzinot ar iepriekšējo periodu, paliek tāds pats četrās dalībvalstīs (Austrijā, Ungārijā, Čehijā un Lietuvā), bet pārējās dalībvalstīs tas palielinās robežās no 0,1 % (Slovākijā) līdz 63 % (Latvijā). Dati, kas izmantoti, veidojot katras dalībvalsts papildinātības tabulu, iegūti no valsts (vai federālā), reģionālā vai pašvaldību budžeta [5]. Atbilstīgajās kategorijās ietverti arī tādu neatkarīgu iestāžu izdevumi, kuras finansē no publiskā sektora līdzekļiem. Tas pats attiecas uz lielāko daļu publisko uzņēmumu, lai gan dažos gadījumos tie netika ietverti saistībā ar pašlaik notiekošo vai plānoto privatizāciju (piemēram, Polijā un Slovākijā). Citos gadījumos ne vienmēr bija iespējams tieši aprēķināt faktiskos atbalsta saņemšanai atbilstošos strukturālos izdevumus, kas radušies reģionālā līmenī (piemēram, Portugālē) vai publiskajiem uzņēmumiem (piemēram, Latvijā). Minētajos gadījumos dalībvalstis izmantoja dažādas aprēķina metodes. Dalībvalstīs, kurās ne visa valsts teritorija ir atbilstīga saskaņā ar konverģences mērķi, tika veiktas ģeogrāfiskas korekcijas, lai izslēgtu strukturālos izdevumus neatbilstīgajos reģionos. Dažos gadījumos to darīja, izmantojot metodes, kas balstās uz pieņēmumiem, vai aprēķina metodes (piemēram, Čehijā un Slovākijā). Dažās dalībvalstīs veica līdzīgus pasākumus, jo laikā starp abiem plānošanas periodiem bija notikušas izmaiņas atbilstīgo reģionu kartē (piemēram, Grieķijā, Portugālē un Spānijā), jo no aprēķina bija jāizslēdz arī strukturālie izdevumi reģionos, kuri vairs nav atbilstīgi saskaņā ar konverģences mērķi. (...PICT...) Avots: Reģionālās politikas ĢD aprēķini. 1. diagrammā attēloti papildinātības pārbaudes rezultāti pa izdevumu kategorijām. Gandrīz 50 % no nacionālajiem strukturālajiem izdevumiem ir paredzēti pamata infrastruktūrai, piemēram, transportam, telekomunikācijām, enerģijai, videi, ūdenssaimniecībai un veselībai. Kategorijā “Cilvēkresursi” plānotie nacionālie strukturālie izdevumi ir aptuveni 29 % no izdevumu kopapjoma. Šajā kategorijā ietverti galvenokārt ieguldījumi izglītībā, apmācībā un pētniecībā un attīstībā. Atlikusī summa ir paredzēta kategorijai “Uzņēmējdarbības vide” (nedaudz mazāk par 13 %, tajā ietverta pasākumu veicināšana ražošanas nozarēs, piemēram, subsīdijas uzņēmumiem un uzņēmējdarbības pakalpojumu attīstīšana) un kategorijai “Pārējie” (gandrīz 9 %, tajā ietverta galvenokārt tehniskā palīdzība un citi sīki izdevumi). Tomēr nacionālie strukturālie izdevumi jomā “Cilvēkresursi” konverģences mērķa reģionos ir lielāki nekā kategorijā “Pamata infrastruktūra” septiņās dalībvalstīs: Beļģijā, Vācijā, Igaunijā, Francijā, Latvijā, Slovākijā un Apvienotajā Karalistē. Rezultāti atšķiras, ja pievērš uzmanību katras struktūrfondu kategorijas relatīvajam svaram. Šajā gadījumā strukturālie izdevumi kategorijā “Pamata infrastruktūra” ir mazāki par 37 % no izdevumu kopapjoma vai par 12 punktiem mazāki, salīdzinot ar nacionālajiem izdevumiem. Šī starpība it īpaši izteikti redzama kategorijā “Uzņēmējdarbības vide”, kurā ir 22 %, salīdzinot ar nepilniem 13 % no kopējā nacionālo ieguldījumu apjoma. Līdzīgi jomā “Cilvēkresursi” procentuālā attiecība saskaņā ar struktūrfondiem ir nedaudz lielāka. Apkopojot iepriekš minēto, no struktūrfondiem finansētie ieguldījumi, kuri papildina nacionālos ieguldījumus atbilstoši papildinātības principa prasībām, palīdz līdzsvarot publiskā sektora ieguldījumu sadalījumu par labu tiem izdevumiem, kuri atbalsta uzņēmējdarbības vidi (inovācija, atbalsts uzņēmējdarbībai, tūrisma pakalpojumi utt.). Šie secinājumi jāuztver ar zināmu piesardzību, jo nacionālās nomenklatūras, uz kurām balstītas papildinātības tabulas, nav pilnībā saskaņotas. Turklāt minētajās tabulās nav ņemti vērā Kohēzijas fonda maksājumi. 4. Papildinātība plašākā ekonomikas perspektīvā Lai izprastu papildinātības principu plašākā ekonomikas perspektīvā, jāpievērš uzmanība vispārējai saistībai starp nacionālajiem un Kopienas ieguldījumiem. Kohēzijas fonda maksājumi [6] nav ietverti papildinātības pārbaudē, tomēr šajā sadaļā tie ir ņemti vērā, lai pilnībā atspoguļotu Eiropas kohēzijas politikas svaru kopējos publiskā sektora ieguldījumos. Vidējie nacionālie strukturālie izdevumi, kas saglabājami jomās, kurās var saņemt atbalstu, 2007.-2013. gada periodā saskaņā ar papildinātības principu ir vairāk nekā EUR 94 miljardi (2006. gada cenās) gadā (skatīt 1. tabulu). Šajā summā ir ietverts nacionālais līdzfinansējums struktūrfondiem un Kohēzijas fondam [7]. Pievienojot saskaņā ar Eiropas kohēzijas politiku (struktūrfondi un Kohēzijas fonds) plānotos maksājumus, strukturālie izdevumi šajos reģionos kopā sasniegs vairāk nekā EUR 125 miljardus gadā (2006. gada cenās). (...PICT...) 2. tabulā redzamas ievērojamas atšķirības dalībvalstu vidū (skatīt arī 2. diagrammu). Piemēram, vienīgajā Beļģijas reģionā (Hainaut), kurš var saņemt atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi, nacionālie strukturālie izdevumi ir gandrīz EUR 17 gadā uz katru euro, ko iegulda saskaņā ar Eiropas kohēzijas politiku. Šīs summas ir lielas arī citās “vecajās” (ES-15) dalībvalstīs. Turpretī pārējās dalībvalstīs šī attiecība ir gandrīz EUR 1 vai mazāka. Vēlreiz jāuzsver, ka šie secinājumi jāinterpretē piesardzīgi, jo dažos gadījumos to iedzīvotāju proporcija, kuri dzīvo konverģences mērķa reģionos, ir neliela (piemēram, Francijā šajos reģionos dzīvo tikai 2,9 % no visiem valsts iedzīvotājiem, Austrijā — 3,4 % un Apvienotajā Karalistē — 4,6 %). (...PICT...) Novērotās atšķirības nav tik būtiskas, ja salīdzina nacionālos strukturālos izdevumus un vidējo plānoto IKP 2007.-2013. gada periodā (3. tabula). Ir lietderīgi uzsvērt, ka šie skaitļi ir izrēķināti, izmantojot 2006. gada nemainīgās cenas, kas neatspoguļo varbūtēju valūtas kursu svārstību ietekmi valstīs, kuras atrodas ārpus euro zonas (skatīt pielikumu par metodiku). (...PICT...) Atšķirības starp “vecajām” (ES-15) un “jaunajām” dalībvalstīm tiešām nav tik izteiktas (3. diagramma). Ungārija un Igaunija izceļas, plānojot ieguldīt kopā attiecīgi vairāk nekā 10 % un 9 % no IKP. Vidēji ieguldījumu kopapjoms ir nedaudz mazāks par 5,6 % no konverģences reģionu IKP koprādītāja. (...PICT...) Dažās no “vecajām” (ES-15) dalībvalstīm (Itālijā, Apvienotajā Karalistē, Francijā un Portugālē) plānoto nacionālo strukturālo izdevumu kopapjoms (ieskaitot Eiropas kohēzijas politikas maksājumus) pārsniedz 6 % no gada vidējā IKP. Tomēr jāatgādina, ka tikai daži no šo valstu reģioniem var saņemt atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi. Kā minēts iepriekš, dažos gadījumos šajos reģionos ir neliela iedzīvotāju kopējā skaita un nacionālā IKP proporcija. Katrā ziņā ir redzams, ka Eiropas kohēzijas politikas relatīvais svars kopējos plānotajos ieguldījumos ir ievērojami lielāks “jaunajās” dalībvalstīs (3. diagramma). Lielākajā daļā šo valstu Kopienas maksājumi ir gandrīz 50 % no ieguldījumu kopapjoma, un Čehijā un Slovākijā tie ir lielāki nekā nacionālie maksājumi. Šajā paziņojumā ietvertās tabulas un diagrammas ir balstītas uz Komisijas prognozēm, kuras bija pieejamas laikā, kad tika noteikti mērķi par izdevumu apjomu (2006. gada rudens). Visbeidzot jāpiemin, ka IKP prognozes nākamajiem gadiem ir tikko pārskatītas un samazinātas saistībā ar paredzamo finanšu krīzes ietekmi uz reālo ekonomiku. Tāpēc Komisija jaunākajās prognozēs (2008. gada rudens) Eiropas Savienībā paredz vāju ekonomikas attīstību un dažās dalībvalstīs — pat recesiju. Pēc starpposma prognožu aktualizēšanas 2009. gada sākumā redzams, ka šīs prognozes ir vēl vairāk pasliktinājušās. 5. Secinājumi Papildinātības jēdziens ir salīdzinoši vienkāršs, taču tā faktiskā īstenošana ir saistīta ar vairākiem metodiski sarežģītiem aspektiem. Šajā ex ante posmā papildinātības pārbaude par 2007.-2013. gada periodu balstījās uz Regulas (EK) Nr. 1083/2006 15. pantu un uz pamatnostādnēm, kas minētas Komisijas dienestu darba dokumentā Nr. 3 (2006. gada decembris). Minētās pamatnostādnes tika izstrādātas, lai noteiktu kopīgus principus sarunām starp Komisiju un dažādām dalībvalstīm. Daži no minētā dokumenta mērķiem ir uzlabot caurredzamību, nodrošināt vienādu attieksmi pret dažādām valstīm un padarīt katras dalībvalsts gūtos rezultātus salīdzināmus. Piemēram, valstij piederošu uzņēmumu izdevumu ietveršanu noteica par obligātu, salīdzinot ar iepriekšējo 2000.-2006. gada plānošanas periodu, kad bija spēkā brīvprātības princips. Neskatoties uz šiem pasākumiem, vēl joprojām ir vairāki trūkumi, piemēram, turpmāk minētie. · Grūtības ar rezultātu salīdzināšanu dažādās dalībvalstīs. Dalībvalstīs neievēro vienotu standarta metodiku attiecībā uz nacionālo publiskā sektora grāmatvedību. Līdz ar to dalībvalstīs izmanto atšķirīgas metodiskās pieejas, vācot papildinātības pārbaudei nepieciešamos datus. Datus lielākoties ņem no budžeta avotiem, ko dažādās dalībvalstīs klasificē atšķirīgi. Tādējādi ir grūti salīdzināt dažādu valstu datus. Šī problēma ir vēl lielāka, ja mēģina salīdzināt strukturālos izdevumus, kuri finansēti no nacionāliem un no Kopienas avotiem, jo tie nav klasificēti saskaņotā un racionalizētā veidā. Piemēram, papildinātības skaitļi ir norādīti naudas izteiksmē, turpretī publicētie dalībvalstu budžeta skaitļi balstīti uz uzkrājumiem (ESA 95). · Trūkumi saistībā ar datu salīdzināmību plānošanas periodos. Var atšķirties arī metodes, kas vienā un tajā pašā dalībvalstī izmantotas dažādos periodos. Piemēram, dažās dalībvalstīs konstatēja ievērojamas neatbilstības starp faktiskajiem izdevumiem, kas norādīti saistībā ar ex post pārbaudi par 2004.-2006. gada periodu, un faktiskajiem izdevumiem tajā pašā periodā, kas izmantoti ex ante pārbaudē par 2007.-2013. gada periodu. · Problēmas saistībā ar visu attiecīgo izdevumu apzināšanu, par kuriem var saņemt atbalstu. Ir grūti noteikt attiecīgos izdevumus, pamatojoties uz dažādajiem dalībvalstīs spēkā esošajiem grāmatvedības avotiem. Datus lielākoties ņem no budžeta avotiem, kas nacionālā līmenī ne vienmēr ir iedalīti sīkāk līdz visiem zemākajiem līmeņiem. Līdz ar to ir ļoti grūti identificēt attiecīgos izdevumus, it īpaši pašvaldību līmenī, tāpēc visbiežāk ir nepieciešams izmantot aprēķinus un analizēt katru atsevišķu gadījumu, un tas ietekmē gala rezultāta uzticamību. · Sniegtās informācijas neviendabīgums. Informāciju, ko iesniegušas dažas dalībvalstis savos VSID un tiem pievienotajos ziņojumos un piezīmēs par metodiku, varētu vēl vairāk racionalizēt. Iesniegtie dati nav viendabīgi un dažādām dalībvalstīm atšķiras kvantitatīvā un kvalitatīvā izteiksmē. Dažas dalībvalstis ir iesniegušas ļoti sīku informāciju, piemēram, par izmantoto metodiku, informācijas avotiem vai veiktajiem aprēķiniem, turpretī citas ir sniegušas ļoti maz detalizētas informācijas par to, kā veidotas attiecīgās valsts papildinātības tabulas. Turklāt šī informācija ne vienmēr ir sniegta vienādi (piemēram, dalībvalstis nav izmantojušas deflatoriem vienu un to pašu atsauces gadu). · Grūtības saistībā ar datu uzticamības pārbaudīšanu. Komisijas rīcībā nav pietiekami plašs instrumentu klāsts, lai pārbaudītu iesniegtās informācijas pareizību. Varētu izstrādāt izdevumu sadalījumu pa reģioniem, it īpaši dalībvalstīs, kuru teritorija tikai daļēji var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar konverģences mērķi. Tādējādi varētu arī samazināt aprēķinu lietošanu, lai noteiktu izdevumus nacionālajos apakšlīmeņos. Turklāt papildinātības dokumenti, kas saistīti ar reģionālo vai valsts budžetu varētu kalpot kā papildu pierādījums par šo izdevumu uzticamību. · Nav uzraudzības mehānisma. Visbeidzot papildinātības noteikumi nenodrošina instrumentus, kas ļautu Komisijai dalībvalstīs īstenot regulāru uzraudzību par mainīgo lielumu izmaiņām (piemēram, fiskālie rādītāji vai privatizācijas procesi), kas var ietekmēt šo valstu publiskā sektora izdevumu līmeni un līdz ar to arī papildinātības rezultātus. Vajadzētu izpētīt iespējamos risinājumus, ieskaitot iespēju saistīt papildinātības pārbaudei nepieciešamo informāciju ar informāciju, ko parasti iesniedz dalībvalstis saskaņā ar stabilitātes programmu. Apkopojot iepriekš teikto, ir skaidri redzamas iespējas uzlabot informāciju un metodiku, lai noteiktu un pārbaudītu papildinātību, kas ir svarīgs kohēzijas politikas princips. Komisija plāno uzsākt padziļinātu un pastāvīgu dialogu ar dalībvalstīm par to, kā novērst trūkumus un uzlabot minētā principa piemērošanu. Nākamo papildinātības pārbaudi veiks 2011. gadā. Nākamajā pārbaudē uzskatīs, ka princips ir ievērots tad, ja faktiskais gada vidējais strukturālo izdevumu līmenis 2007.-2010. gada periodā ir vismaz tāds pats kā minētajam periodam prognozētais līmenis vai ja šie izdevumi atbilst iepriekš noteiktam izdevumu profilam, par ko panākta vienošanās ex ante novērtējumā. Otrajā gadījumā 2007.-2010. gada vidējais līmenis var būt zemāks par 2007.-2013. gada vidējo līmeni. Veicot starpposma pārskatīšanu, dalībvalstīm būs iespēja pārskatīt izdevumu līmeni, ņemot vērā būtiskas ekonomiskā stāvokļa izmaiņas. Tas var būt īpaši aktuāli pašreizējās finanšu krīzes apstākļos. Tāpēc ir svarīgi, lai nākotnes diskusija norisinātos uz stingriem pamatiem. PIELIKUMS PAR METODIKU 1. tabulā redzami faktiskie maksājumi un plānotie maksājumi kategorijās, kurās var saņemt atbalstu, attiecīgi par 2000.-2005. un 2007.-2013. gada periodu. Skaitļi ir tie paši, kuri ir ietverti attiecīgā Valsts stratēģiskā ietvardokumenta papildinātības tabulā. Šie skaitļi ir izteikti euro 2006. gada cenās. Tie izteikti nemainīgās cenās, izmantojot IKP deflatoru. 2007.-2013. gada skaitļos ir ietverti visi struktūrfondu izdevumi un nacionālais līdzfinansējums, kas veikts jaunajā plānošanas periodā, bet uz ko attiecas iepriekšējo programmu saistības. Nosakot mērķus par nacionālajiem strukturālajiem izdevumiem, ņem vērā nacionālo līdzfinansējumu Kohēzijas fondam. To dalībvalstu tabulās, uz kurām tikai daļēji attiecas konverģences mērķis, nav ietverti neatbilstīgo reģionu strukturālie izdevumi. Gadījumos, kad nebija pieejami reģionāli dati, izmantoja statistiskā novērtējuma metodes. 2. tabulā un 2. diagrammā salīdzināti katras dalībvalsts plānotie maksājumi EUR, kuri radušies saistībā ar papildinātību 2007.-2013. gada periodā (2006. gada cenās), un plānotie struktūrfondu un Kohēzijas fonda maksājumi (pirmā sleja) un katras dalībvalsts (konverģences mērķis) struktūrfondu maksājumi (otrā sleja). Pārvēršot 2004. gada cenas 2006. gada cenās, visām dalībvalstīm izmantoja 2 % standarta deflatoru. 3. tabulā un 3. diagrammā salīdzināts katras dalībvalsts to plānoto maksājumu relatīvais svars, kuri radušies saistībā ar papildinātību 2007.-2013. gada periodā, un katras dalībvalsts (konverģences mērķis) plānoto struktūrfondu un Kohēzija fonda maksājumu kopapjoms ar katras dalībvalsts 2006. gada rudens IKP prognozēm. Tās bija prognozes, kas bija pieejamas laikā, kad tika noteikti mērķi par izdevumiem. Datus par nacionālajiem maksājumiem un struktūrfondu maksājumiem ieguva no dalībvalstu VSID papildinātības tabulām. Kohēzijas fondam izstrādāja paredzēto maksājumu profilu, pamatojoties uz vidējo maksājumu profilu saskaņā ar novērojumiem Spānijā, Portugālē un Grieķijā 2000.-2006. gada plānošanas periodā. Izvēlējās raksturojošu rādītāju “Iedzīvotāji”, lai aprēķinātu maksājumus, kuri atbilst dalībvalstu konverģences reģioniem, kas var saņemt atbalstu no šā fonda. Visbeidzot ir svarīgi ņemt vērā to, ka, izmantojot nemainīgās cenas, dažās valstīs, kuras ir ārpus euro zonas, var pārāk augstu novērtēt nacionālo maksājumu un Kopienā plānoto maksājumu apjomu, kas izteikti procentos no IKP. Iemesls ir dažu valstu valūtas vērtības pieaugums pret EUR kopš 2004. gada. Izmantojot nemainīgās cenas, tiek pieņemts, ka atsauces periodā saglabājas stabils maiņas kurss. Turklāt, interpretējot rezultātus, piesardzīgi jāuztver hipotēzes, ar ko pamatotas IKP prognozes par inflācijas līmeni (standarta 2 % gadā visām dalībvalstīm visā plānošanas periodā), jo tās var atšķirties no faktiskā stāvokļa atkarībā no ekonomiskās konjunktūras. [1] Skatīt Padomes 2006. gada 11. jūlija Regulas (EK) Nr. 1083/2006 99. panta 5. punktu (OV L 210, 31.7.2006.). [2] Sīkāka informācija par deflatoriem un valūtu kursiem atrodama pielikumā par metodiku un 1. un 2. tabulā šim paziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. [3] Svarīgi uzsvērt, ka to strukturālo izdevumu jēdziens, kurus izmanto, pārbaudot papildinātības principu, ir plašāks nekā tas, ko parasti pielīdzina bruto ieguldījumiem pamatkapitālā. [4] Regulas (EK) Nr. 1083/2006 15. panta 3. punkts. [5] Sīkāka informācija par ex ante pārbaudi par papildinātību katrā dalībvalstī sniegta šim paziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. [6] Kohēzijas fondam izvēlējās raksturojošu rādītāju “iedzīvotāji”, lai aprēķinātu maksājumus, kuri atbilst dalībvalstu konverģences reģioniem, kas var saņemt atbalstu no šā fonda (skatīt arī pielikumu par metodiku). [7] Skatīt Komisijas dienestu darba dokumentu Nr. 3 par papildinātības principu. (http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/wd3_additionality_en.pdf). --------------------------------------------------