Priekšlikums Padomes direktīva par akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem izvirzītajām veterinārsanitārajām prasībām, kā arī par noteiktu ūdensdzīvnieku slimību profilaksi un kontroli {SEC(2005) 1047} /* COM/2005/0362 galīgā redakcija - CNS 2005/0153 */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 23.8.2005 COM(2005) 362 galīgā redakcija 2005/0153 (CNS) 2005/0154 (CNS) Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA par akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem izvirzītajām veterinārsanitārajām prasībām, kā arī par noteiktu ūdensdzīvnieku slimību profilaksi un kontroli {SEC(2005) 1047} Priekšlikums PADOMES LĒMUMS ar ko groza Padomes Lēmumu 90/424/EEK par izdevumiem veterinārijas jomā (iesniegusi Komisija) PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS ( Priekšlikuma pamatojums un mērķis Šā priekšlikuma mērķis ir atjaunināt, pārstrādāt un konsolidēt dzīvnieku veselības noteikumus attiecībā uz tirdzniecību ar akvakultūras produktiem, ieskaitot slimību profilaksi un kontroli, lai uzlabotu ES akvakultūras ražotāju konkurētspēju. Akvakultūras apsaimniekošana ir ļoti nozīmīga Kopienas [tautsaimniecības] nozare, jo īpaši lauku un piekrastes rajonos. 2004. gadā ES akvakultūras apsaimniekošanā tika iegūtas zivis, gliemji un vēžveidīgie vairāk nekā EUR 2,5 miljardu vērtībā. Taču tiek lēsts, ka slimības dēļ (augsta mirstība, vāja augšana un kvalitātes pazemināšanās) ir radušies finanšu zaudējumi 20% apmērā no produkcijas vērtības. Priekšlikuma mērķis ir ieviest laikmetīgus un mērķtiecīgus tiesību aktus, lai šīs izmaksas samazinātu; ja tās varētu samazināt tikai par 20%, rezultātā iegūtā pievienotā vērtība būtu EUR 100 miljoni gadā. Pašreiz spēkā esošie tiesību akti tika izstrādāti pirms divdesmit gadiem, kad ES bija tikai divpadsmit dalībvalstis. Tie bija galvenokārt paredzēti tam, lai aizsargātu toreizējo ES pamata akvakultūru, proti, lašu dzimtas zivju (foreļu un lašu) un austeru audzēšanu. Tagad šie tiesību akti jāatjaunina, lai atspoguļotu tajos plašāka spektra akvakultūras apsaimniekošanas praksi un sugas, kas mīt paplašinātās ES teritorijā, un lai ņemtu vērā nozīmīgos sasniegumus šajā nozarē, pieredzi, kas iegūta, piecpadsmit gadus piemērojot pašreizējos tiesību aktus, kā arī zinātnes sasniegumus šajā jomā. Šie noteikumi jāatjaunina arī tādēļ, lai ES noteikumus saskaņotu ar starptautiskiem nolīgumiem un normām (piemēram, PTO/ SPS un OIE normas). Šis priekšlikums atbilst Komisijas likumdošanas darba programmas projektam 2004/SANCO/0025. ( Vispārējais konteksts Ar šo priekšlikumu tiks atcelti esošie primārie tiesību akti (Padomes Direktīvas 91/67/EEK, 93/53/EEK un 95/70/EK), un minētās trīs direktīvas tiks aizstātas ar vienu jaunu direktīvu. Pateicoties šim ļoti vajadzīgajam pārskatīšanas un konsolidēšanas darbam, tiesību aktos tiks atspoguļota ES akvakultūras nozare 21. gadsimtā. Tiks vienkāršoti un padarīti laikmetīgāki esošie noteikumi ar nolūku nodrošināt lielāku elastīgumu un deleģēt operatīvāku atbildību dalībvalstīm, lai tās varētu veikt, piemēram, efektīvus vietējus vai reģionālus slimību profilakses un slimību izplatības ierobežošanas pasākumus. ( Nozarē pastāvošie noteikumi, uz kuriem attiecas priekšlikums Šis priekšlikums aizstās - Padomes 1991. gada 28. janvāra Direktīvu 91/67/EEK, kura attiecas uz veterinārsanitārajiem nosacījumiem, ar ko reglamentē akvakultūras dzīvnieku un produktu laišanu tirgū; - Padomes 1993. gada 24. jūnija Direktīvu 93/53/EEK, ar ko ievieš obligātos Kopienas pasākumus noteiktu zivju slimību kontrolei; - Padomes 1995. gada 22. decembra Direktīva 95/70/EK, ar ko ievieš obligātos Kopienas pasākumus noteiktu gliemeņu slimību kontrolei. Visās trijās direktīvās noteiktie vispārīgie principi tiks saglabāti. Turklāt pastāv 13 īstenošanas lēmumi, kas pieņemti saskaņā ar šīm direktīvām. Šie lēmumi būs spēkā līdz tie tiks atcelti ar īpašu lēmumu vai arī aizstāti ar lēmumu, ko pieņems saskaņā ar šo priekšlikumu. ( Atbilstība citām politikām Akvakultūras nozare ietilpst Kopējā zivsaimniecības politikā (KZP). Šī priekšlikuma svarīgākā mijiedarbība ar tiesību aktiem, kas attiecas uz KZP, ir saistīta ar finansiālu atbalstu (skatīt arī KOM (2004) 497 - galīgais). Tiek ieteikts uz ūdensdzīvnieku slimībām attiecināt principu, ko jau piemēro sauszemes dzīvnieku slimībām, t.i., gadījumos, kad Kopienas likumdošana pieprasa īstenot izkaušanu/izskaušanu, būtu jānodrošina Kopienas finansiālos ieguldījumus. Priekšlikums atbalsta pašreizējos tiesību aktos noteikto principu, ka veterinārsanitāros noteikumus piemēro, neierobežojot valstu vai starptautiskos noteikumus par sugu saglabāšanu vai svešu sugu ieviešanu. Tādēļ, ja tas nepieciešams sugu aizsardzībai, drīkst piemērot noteikumus, kas ir stingrāki no vides vai sugu saglabāšanas viedokļa. Tādējādi priekšlikums nebūs pretrunā ar Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību Turklāt būtiskām izmaiņām politikā, pievēršot lielāku uzmanību slimību profilaksei un ļaujot dalībvalstīm atvēlēt vairāk līdzekļu profilaksei, vajadzētu samazināt vides ietekmi uz akvakultūru, samazinot slimību uzliesmojumu skaitu. Sabiedrības veselības problēmas šajā priekšlikumā nav aplūkotas, jo tās regulē “higiēnas noteikumi”. Cik zināms, nevienai no šajā priekšlikumā aplūkotajām slimībām un nevienam no patogēniem nav zoonozes potenciāla. Audzēto zivju labturību reglamentē Kopienas likumdošanas vispārīgie noteikumi par audzēšanai turēto dzīvnieku aizsardzību. Eiropas Pārtikas nekaitīguma institūta zinātniskais ieteikums, papildus Eiropas Padomes rekomendācijām, kas attiecas zivju labturību (Eiropas Konvencijas par audzēšanai turēto dzīvnieku aizsardzību ietvaros), ietekmēs turpmākās politikas iniciatīvas šai jomā. Pašreizējie veterinārsanitārie noteikumi, kas attiecas uz trešām valstīm, būtībā netiek mainīti. 2. IESAISTĪTO PERSONU KONSULTĀCIJAS UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS ( Iesaistīto personu konsultācijas Konsultāciju veidi, galvenie mērķi un respondentu vispārīgais profils. Rakstiskās konsultācijas notika 2000. un 2001. gadā Zivsaimniecības un akvakultūras padomdevēja komitejas (ZAPK) vadībā. Šajā komitejā ir pārstāvētas šādas organizācijas: Eiropas Akvakultūras ražotāju federācija (FEAP), Eiropas Gliemju ražotāju asociācija (EMPA/AEPM), Eiropas Savienības Lauksaimniecības profesionālo organizāciju komiteja [Comité des Organisations Professionnelles Agricoles de l'UE] (COPA/COGECA), Arodbiedrību organizācija (ETF), Patērētāju nevalstiskā organizācija, Vides nevalstiskā organizācija. Komisijas dienesti ir regulāri ziņojuši ACFA 2. darba grupai (Akvakultūra) par projekta attīstību. Divpusējās sanāksmes ar FEAP un EMPA/AEPM ir notikušas 2003., 2004. un 2005. gadā. Apspriedes ar ieinteresētajām personām notika 2004. gada septembrī un decembrī. Ir notikušas vairākas tehnisko darba grupu sanāksmes ar dalībvalstu un EBTA/EEZ valstu pārstāvjiem. Atbilžu kopsavilkums un to loma priekšlikuma izstrādē Dalībvalstu un ieinteresēto personu galvenie komentāri tika ņemti vērā, izstrādājot priekšlikumu. Ieinteresētajām personām būtiski ir tas, ka direktīva paredz mehānismu, kas ļaus audzētavām saglabāt un, ja iespējams, uzlabot savu veterinārsanitāro statusu, kā arī stimulēs audzētavas darīt zināmu savu veterinārsanitāro statusu, lai veicinātu drošu tirdzniecību. Atbilstoša veterinārsanitārā statusa kategoriju izstrāde būs vienīgā iespēja novērst ūdensdzīvnieku veterinārsanitārā statusa pasliktināšanos Kopienā. Kategoriju izstrādes koncepcija ir iekļauta priekšlikumā. Akvakultūras nozarei nepieciešamā ekonomiskā kompensācija par slimību izskaušanas un kontroles pasākumiem ir svarīga arī ieinteresētajām personām, un to atzīst Komisija un dalībvalstis. Šis atzinums ir sīkāk apspriests Padomes regulas priekšlikumā - Eiropas Zivsaimniecības fonds (COM(2004) 497). Ja ieinteresēto personu lūgumi nav ņemti vērā, tas ir noticis Kopienas starptautisko saistību dēļ vai arī tādēļ, lai nodrošinātu atbilstību citiem Kopienas tiesību aktiem, īpaši PTO/SPS nolīgumam un ES Pārtikas noteikumiem. ( Ekspertu slēdzienu apkopošana uz izmantošana Zinātnes/ekspertīzes jomas. Ūdensdzīvnieku veselība. Izmantotās metodes. Viedokļi ir apspriesti priekšlikuma projektā Konsultācijās iesaistītās galvenās organizācijas/eksperti Priekšlikuma zinātnisko pamatu izstrādāja darba grupa, kurā ietilpa ūdensdzīvnieku veselības eksperti no ES un EBTA/EZZ dalībvalstīm. Papildus tika organizētas konsultācijas ar nozares ekspertiem. Zinātniskās ticamības līmenis: augsts Saņemti un izmantoti ieteikumi. Jā Līdzekļi, kurus izmantoja, lai padarītu ekspertu ieteikumus publiski pieejamus. Ekspertu darba grupas sanāksmju un ieinteresēto personu konsultācijas sanāksmju ieteikumi nav bijuši publiski pieejami. Tomēr ieteikumi ir apspriesti sanāksmēs ar kompetentām iestādēm un ieinteresētajām personām. ( Ietekmes novērtējums Galvenie noteikumi, kas reglamentē ievedumu laišanu tirgū, nav būtiski mainīti. Tomēr ir atceltas dažas tirdzniecības barjeras, neapdraudot akvakultūras dzīvnieku veterinārsanitāro statusu. Vispārīgie noteikumi, kas reglamentē slimību kontroli, netiek mainīti, tomēr tajos tiks veiktas dažas nelielas korekcijas. Lai saglabātu Kopienas brīvo statusu, uz visām slimībām, ko Kopienā uzskata par eksotiskām, attieksies noteikumi par izskaušanu. Saskaņā ar pašreizējiem tiesību aktiem šādus pasākumus piemēro zivju, bet ne gliemju slimībām. Importēšanas noteikumi ir saskaņoti ar attiecīgajiem Padomes Direktīvas 2002/99/EK noteikumiem (tā ir visjaunākā direktīva, kas regulē importēšanas noteikumus dzīvnieku veselībai). Pozitīvā ietekme Pozitīvu ietekmi radīs precizēta Kopienas tiesību aktu sistēma, kas ņem vērā jaunāko zinātnisko informāciju un akvakultūras nozares pašreizējo struktūru Kopienā. Turklāt galvenā uzmanība, kas līdz šim bija veltīta tam, lai novērstu slimību izplatīšanos, tiks pievērsta slimību sastopamībai. Šobrīd būtiski līdzekļi tiek izmantoti, lai saglabātu no slimībām brīvu statusu audzētavās un zonās, kas ir pasludinātas par brīvām no slimībām. Šis priekšlikums ļautu dalībvalstij šo līdzekļu daļu pārasignēt slimību profilaksei. Šis priekšlikums iedzīvina filozofiju, ka vislabākais risinājums bieži ir atrodams vistuvāk problēmai, un deleģē dalībvalstīm lielāku operatīvo atbildību. Ieviešot vispārēju, uz risku bāzētu dzīvnieku veselības uzraudzību, var panākt labāku pārskatu par epidemioloģisko stāvokli. Vienlaicīgi tiek samazināts risks, ka slimības varētu izplatīties uz fermām vai teritorijām, kurās tās vēl nav konstatētas. Priekšlikums ņem vērā iespējamo slimības izraisītāju apmaiņu starp audzētiem un savvaļas ūdensdzīvniekiem. Jaunā likumdošana atbildīs Pasaules dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) Starptautiskajam ūdensdzīvnieku veselības kodeksam, kā arī mazinās pastāvošās tirdzniecības barjeras starp Kopienu un trešām valstīm, tostarp attīstības valstīm. Negatīvā ietekme Negatīvā ietekme būs ierobežota, jo priekšlikums lielā mērā ir balstīts uz pašreizējiem tiesību aktiem. Dažiem jaunajiem elementiem un prasībām būs administratīva un ekonomiska ietekme uz dalībvalstīm un uz nozari. Priekšlikums izsniegt licenci akvakultūras ražotnei radīs papildu darbu dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Tomēr, tā kā visas gliemju audzētavas un vairums zivju audzētavu jau ir reģistrētas, dalībvalstis ir spējīgas izpildīt prasību par licences izsniegšanu. Prasība ieviest vispārēju, uz risku bāzētu dzīvnieku veselības uzraudzību visās audzētavās vai audzēšanas rajonos paplašina pašreizējās likumdošanas prasības, kas reglamentē gliemju audzēšanu, nosakot, ka visās dalībvalstīs jābūt uzraudzības un paraugu ņemšanas programmām. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ELEMENTI ( Ieteiktās rīcības kopsavilkums Priekšlikumu veido - Vispārīgās prasības akvakultūras ražotnēm un pārstrādes uzņēmumiem, piemēram, licenču izsniegšana un noteikumi attiecībā uz to darbību; - Veterinārsanitārie noteikumi akvakultūras dzīvnieku un to produktu pieejai tirgum; - Veterinārsanitārie noteikumi akvakultūras dzīvnieku ievešanai Kopienā no trešām valstīm; - Noteikumi konkrētu ūdensdzīvnieku slimību izziņošanai un kontrolei; - Noteikumi no slimības brīva statusa pasludināšanai; - Prasības dalībvalstu kompetentajām iestādēm un laboratorijām; - Tehniskās prasības un vadlīnijas, kas ir izklāstītas pielikumos. ( Juridiskais pamats Līguma 37. pants ( Subsidiaritātes princips Priekšlikums ir vienīgi Kopienas kompetencē. Tādēļ subsidiaritātes princips netiek piemērots. ( Proporcionalitātes princips Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam šādu iemeslu dēļ. Lai pabeigtu iekšējo tirgu, nepieciešams pilnībā harmonizēt veterinārsanitāros noteikumus par akvakultūras dzīvnieku pieeju tirgum. Dažas slimības, uz kurām attiecas harmonizētie tirdzniecības noteikumi, ir plaši izplatīti atsevišķās Kopienas daļās. Tomēr nav reāli ieviest vienādi stingrus kontroles pasākumus dalībvalstīs, kas ir brīvas no šīm slimībām, un dalībvalstīs, kurās šīs slimības ir plaši izplatītas. Ieviešot iecirkņu principu, tiks panākta lielāka elastība. Noteiktā administratīvā un ekonomiskā nasta ļaus sasniegt augstāku veterinārsanitāro statusu, samazināt slimību radītos zaudējumus un palielināt tirdzniecības brīvību. Palielinātais finansiālais slogs Kopienas budžetam būs ierobežots un izpaudīsies tikai kā finansiāli ieguldījumi to slimību kontrolē un izskaušanā, uz kurām attiecas obligātie izskaušanas pasākumi. ( Instrumentu izvēle Ieteiktie instrumenti: direktīva. Citi līdzekļi nav piemēroti šādu iemeslu dēļ. Pieredze ar harmonizēto veterināro likumdošanu kopš 1964. gada un īpaši ar specifiskiem tiesību aktiem par ūdensdzīvnieku veselību kopš 1991. gada Kopienā ir parādījusi, ka direktīva nodrošina pietiekamu elastību, lai dalībvalstis varētu piemērot Kopienas veterināros tiesību aktus savā likumdošanā un pārvaldē. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Sagaida, ka ekonomiskā ietekme uz Kopienas budžetu būs ierobežota un galvenokārt izpaudīsies divās jomās a) Ekonomiskā kompensācija saistībā ar slimību kontroli. Priekšlikumam nevajadzētu ietekmēt Kopienas veterinārsanitārās politikas un veterinārā fonda turpmāko attīstību. Padomes 1990. gada 26. jūnija Lēmums 90/424/EEK par izdevumiem veterinārijas jomā jau paredz finansiālu atbalstu infekciozās hematopoētiskās nekrozes (IHN) un infekciozās lašu anēmijas (ILA) uzliesmojuma gadījumā, bet tikai saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2792/1999. Tiek ieteikts Kopienas finansiālajiem ieguldījumiem ūdensdzīvnieku slimību kontrolē izmantot Eiropas Zivsaimniecības fondu (KOM (2004) 497 32. pants). Priekšlikumā obligātā kaušana/izskaušana saskaņā ar Kopienas noteikumiem tiks pieprasīta tikai tad, ja uzliesmojusī slimība Kopienā tiek uzskatīta par eksotisku. Citu slimību gadījumā iesaka ļaut dalībvalstīm izvēlēties, vai uzliesmojumam piemērot izskaušanas vai ierobežošanas pasākumus. Šiem kontroles pasākumiem var piešķirt Kopienas finansējumu no Eiropas Zivsaimniecības fonda, ja dalībvalsts tā nolemj. Ja Kopienā ir uzliesmojusi eksotiska slimība, tā finansiāli neietekmēs Kopienas budžetu. Tas pats attiecas uz kompensācijām neeksotisku slimību izskaušanai, jo līdzekļus izskaušanai piešķir no darbības programmām, kuru budžetu plānošanas perioda sākumā nosaka Padome. Dalībvalstu interesēs būtu izvērtēt izskaušanas finansiālo ietekmi uz to darbības programmām. Tomēr ar šādiem izskaušanas pasākumiem saistītās izmaksas ir grūti novērtēt, jo Kopienā ir ierobežota pieredze par to, kā izbeidzama politika, kas saistīta ar ekonomikas kompensācijām akvakultūrā. Tiesas procesā pēc ILA uzliesmojuma Apvienotajā Karalistē un Īrijā viens uzņēmums, kam piederēja piecas no trīspadsmit inficētajām audzētavām, paziņoja, ka tā kopējie zaudējumi ir 20-25 miljoni €. Saskaņā ar valstī pastāvošo likumdošanu Zviedrija trīs gadu laikā izmaksāja kompensācijās 1,5 miljonus SEK (€165 000) saistībā ar četriem VHS uzliesmojumiem. Tādēļ ir grūti noteikt, kā priekšlikums ietekmēs Eiropas Zivsaimniecības fondu, jo ietekme būs atkarīga no skartās(-o) audzētavas(-u) izmēriem, audzētavā turēto dzīvnieku vērtības, utt. Tomēr iepriekš minētie skaitļi var sniegt norādes. b) Primāro tiesību aktu ieviešana, kā arī sekundāro tiesību aktu pieņemšana un pārvaldība. Tiklīdz Padome ir pieņēmusi priekšlikumu, nepieciešams izstrādāt, pieņemt un uzturēt sekundāros tiesību aktus. Būs nepieciešams organizēt vairākas darba grupu tikšanās ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām; kas parasti nerada papildu izmaksas Kopienas budžetam. Darba grupu skaitu nav iespējams noteikt, jo tas būs atkarīgs no problēmu sarežģītības un dalībvalstu viedokļa. Pēc akta stāšanās spēkā 2008. un 2009. gadā Pārtikas un veterinārajai iestādei būs jāpārbauda tā īstenošana dalībvalstīs (13 vai 14 pārbaudes gadā). Šādas pārbaudes pēc iespējas būtu jāapvieno ar “zivsaimniecības produktu” un “dzīvu gliemeņu” sabiedriskajām sanitārajām pārbaudēm saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 854/2004 11. pantu. Pārbaužu skaitam nākamajos gados vajadzētu samazināties. 5. PAPILDU INFORMĀCIJA ( Vienkāršošana Priekšlikums ir saistīts ar likumdošanas vienkāršošanu un valsts iestāžu (ES vai valsts) administratīvo procedūru vienkāršošanu. Tiks apvienotas trīs direktīvas. Vairums noteikumu, kas iekļauti Padomes Direktīvā 93/53/EEK par zivju slimību kontroli, atkārtojas Padomes Direktīvā 95/70/EK par gliemju slimību kontroli. Deleģējot dalībvalstīm tiesības pasludināt no slimībām brīvus iecirkņus un zonas, tiks vienkāršotas administratīvās procedūras dalībvalstīs un Komisijas dienestos. ( Pašreizējo tiesību aktu atcelšana Pieņemot priekšlikumu, tiks atceltas trīs spēkā esošās direktīvas. ( Eiropas Ekonomikas zona Ieteiktais akts ir nozīmīgs EEZ un tāpēc būtu paplašināms, attiecinot to uz EEZ. 2005/0153 (CNS) Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA par akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem izvirzītajām veterinārsanitārajām prasībām, kā arī par noteiktu ūdensdzīvnieku slimību profilaksi un kontroli (Teksts ar EEA nozīmi) EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un īpaši tā 37. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[1], ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[2], ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[3], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[4], tā kā: 1. Akvakultūras dzīvnieki un produkti ir ietverti Līguma I pielikumā kā dzīvi dzīvnieki, zivis, gliemji un vēžveidīgie. Akvakultūras dzīvnieku audzēšana, selekcija un laišana tirgū ir nozīmīgs ienākumu avots šai nozarē strādājošām personām. 2. Attiecībā uz iekšējo tirgu tika noteiktas īpaši veterinārsanitārie noteikumi produktu, kuri aplūkoti Padomes 1991. gada 28. janvāra Direktīvā 91/67/EEK kura attiecas uz dzīvnieku veselības nosacījumiem, ar ko reglamentē akvakultūras dzīvnieku un produktu laišanu tirgū[5], laišanai tirgū un ievešanai no trešām valstīm. 3. Akvakultūras dzīvnieku slimību uzliesmojumi var radīt nopietnus zaudējumus šai nozarei. Nozīmīgāko zivju un gliemju slimību uzliesmojumu gadījumā īstenojamie obligātie pasākumi ir noteikti Padomes 1993. gada 24. jūnija Lēmumā 93/53/EEK, ar ko ievieš obligātos Kopienas pasākumus noteiktu zivju slimību kontrolei[6] un Padomes1995. gada 22. decembra Direktīvā 95/70/EK, ar ko ievieš Kopienas obligātos pasākumus noteiktu gliemeņu slimību kontrolei[7]. 4. Pašreizējie Kopienas tiesību akti tika izstrādāti galvenokārt lašu, foreļu un austeru audzēšanai. Kopš šo tiesību aktu pieņemšanas Kopienas akvakultūras nozare ir būtiski attīstījusies. Tagad akvakultūrā izmanto vairākas iepriekš neizmantotas zivju sugas, īpaši jūras zivju sugas. Īpaši pēc Kopienas nesenās paplašināšanas aizvien izplatītākas kļūst jaunas audzēšanas metodes, kurās izmanto citas zivju sugas. Aizvien lielāku nozīmi iegūst arī vēžveidīgo, gliemeņu, ēdamo gliemežu un haliotis sp. sugu audzēšana. 5. Visi slimību kontroles pasākumi ekonomiski ietekmē akvakultūru. Neadekvāta kontrole var izraisīt patogēnu izplatīšanos, kas var radīt būtiskus zaudējumus un negatīvi ietekmēt Kopienas akvakultūrā izmantoto zivju, gliemju un vēžveidīgo dzīvnieku veterinārsanitāro statusu. No otras puses, pārmērīga reglamentācija var radīt nevajadzīgus brīvās tirdzniecības ierobežojumus. 6. Komisijas 2002. gada 19. septembra paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam (COM/2002/0511 galīgais) izklāsta Eiropas Akvakultūras ilgtspējīgas attīstības stratēģiju. Paziņojumā ir ieteikti vairāki pasākumi, kuru mērķis ir radīt ilglaicīgu nodarbinātību akvakultūras nozarē, tostarp veicināt augstus dzīvnieku veselības un labturības standartus, kā arī uz vidi vērstus pasākumus, kas nodrošinātu saprātīgu ražošanu. Šie pasākumi jāņem vērā. 7. Kopš Direktīvas 91/67/EEK pieņemšanas Kopiena ir ratificējusi Pasaules tirdzniecības organizācijas (PTO) nolīgumu par sanitārajiem un fitosanitārajiem pasākumiem (SPS nolīgums). SPS nolīgums balstās uz Pasaules dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) vadlīnijām. Direktīvā 91/67/EEK noteiktās veterinārsanitārās prasības dzīvu akvakultūras dzīvnieku un to produktu laišanai tirgū Kopienā ir stingrākas nekā vadlīnijās noteiktās prasības. 8. Lai nodrošinātu šīs nozares racionālu attīstību un palielinātu ražīgumu, Kopienas līmenī jānosaka ūdensdzīvnieku veterinārsanitārie noteikumi. Šie noteikumi ir nepieciešami arī tādēļ, lai varētu pabeigt veidot iekšējo tirgu un novērst infekcijas slimību izplatīšanos. Likumdošanai jābūt elastīgai, lai ņemtu vērā akvakultūras nozares pastāvīgo attīstību un daudzveidību, kā arī ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu Kopienā. 9. Šī Direktīva attiecas uz akvakultūras dzīvniekiem un vidi, kas spēj ietekmēt šādu dzīvnieku veterinārsanitāro statusu. Kopumā šīs direktīvas noteikumi būtu attiecināmi tikai uz savvaļas ūdensdzīvniekiem, ja vides stāvoklis var ietekmēt akvakultūras dzīvnieku veterinārsanitāro statusu vai, ja tas nepieciešams, lai īstenotu citu Kopienas tiesību aktu mērķi, piemēram, Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas floras un faunas aizsardzību[8], kā arī lai aizsargātu sugas, kas ir iekļautas Konvencijas par starptautisko tirdzniecību ar apdraudētajām savvaļas dzīvnieku un augu sugām (CITES) sarakstā. Šī direktīva nedrīkst aizkavēt pieņemt stingrākus noteikumus par svešu sugu ieviešanu. 10. Šīs direktīvas nolūkā norādītās kompetentās iestādes savas funkcijas un pienākumus veic saskaņā ar vispārējiem principiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 854/2004, ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu[9] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem[10] 11. Akvakultūras attīstībai Kopienā ir nepieciešams paaugstināt dalībvalstu kompetento iestāžu un akvakultūras ražotņu izpratni un gatavību īstenot ūdensdzīvnieku slimību profilaksi, kontroli un izskaušanu. 12. Dalībvalstu kompetentajām iestādēm nepieciešama pieeja mūsdienīgām metodēm un zināšanām riska analīzes un epidemioloģijas jomā un apgūtais jāizmanto praksē. Tas ir īpaši svarīgi, jo starptautiskās saistības Pasaules tirdzniecības organizācijas ietvaros šobrīd ir galvenokārt vērstas uz riska analīzi saistībā ar sanitāro pasākumu pieņemšanu. 13. Ir nepieciešams Kopienas līmenī ieviest akvakultūras ražotņu licencēšanas sistēmu. Šāda licencēšanas sistēma kompetentajām iestādēm ļautu gūt pilnīgu pārskatu par akvakultūras nozari, kas palīdzētu ūdensdzīvnieku slimību profilaksē, kontrolē un izskaušanā. Turklāt licencēšana ļauj noteikt specifiskas prasības, kas jāpilda akvakultūras ražotnei, lai tā varētu darboties. Šāda licencēšana būtu pēc iespējas jāapvieno ar licencēšanas režīmu vai arī jāiekļauj režīmā, ko dalībvalstis jau var būt izveidojušas citiem nolūkiem, piemēram, saskaņā ar vides likumdošanu. Turklāt, ņemot vērā 2004. gada 13. janvāra priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai par pakalpojumiem iekšējā tirgū[11] un īpaši tā 6. pantu, šāda reģistrācija papildus nenoslogos akvakultūras nozari. 14. Dalībvalstīm nebūtu jāizsniedz licence, ja darbība radītu nepieņemami lielu risku slimības izplatībai uz citiem akvakultūras dzīvniekiem vai arī ūdensdzīvnieku savvaļas resursiem. Pirms lemšanas par licences atteikšanu būtu jāapsver pasākumi riska mazināšanai vai arī darbības izvēršanai citā vietā. 15. Uz akvakultūras dzīvnieku audzēšanu lietošanai pārtikā kā primāro ražošanu attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu[12] Pienākumi, ko atsevišķai akvakultūras ražotnei uzliek saskaņā ar šo direktīvu, piemēram, uzskaite un iekšējā sistēma, kas akvakultūras ražotnei ļauj pierādīt kompetentajai iestādei, ka tiek pildītas šīs direktīvas attiecīgās prasības, būtu pēc iespējas jākombinē ar pienākumiem, kas ir izklāstīti Regulā (EK) Nr. 852/2004. 16. Vairāk uzmanības būtu jāpievērš slimības sastopamības novēršanai, nevis slimības kontrolei pēc tās sastopamības. Tādēļ ir vēlams noteikt obligātos pasākumus slimību profilaksei un riska mazināšanai, kas būtu jāpiemēro visiem ražošanas posmiem akvakultūrā no olšūnu apaugļošanas un šķilšanās līdz akvakultūras dzīvnieku pārstrādei pirms lietošanas pārtikā, ieskaitot transportu. 17. Lai uzlabotu dzīvnieku vispārējo veselību un palīdzētu dzīvnieku slimību profilaksē un kontrolē, uzlabojot izsekojamību, akvakultūras dzīvnieku kustība jāreģistrē, izmantojot harmonizētu elektronisku dzīvnieku kustības sistēmu, piemēram, tādu, ko šobrīd nosaka Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīva 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu[13]. Ja vajadzīgs, šādai kustībai būtu jāpiemēro arī veterinārsanitārā sertifikācija. 18. Lai iegūtu pārskatu par epidemioloģisko stāvokli, atvieglotu strauju reakciju gadījumos, kad ir aizdomas par slimību, kā arī aizsargātu audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas ar augstu veterinārsanitāro standartu, šādās audzētavās un gliemju audzēšanas zonās jāpiemēro uz risku bāzēta dzīvnieku veselības uzraudzība. 19. Jānodrošina, lai Kopienā neizplatītos galvenās ūdensdzīvnieku slimības. Tādēļ jānosaka harmonizēti veterinārsanitārie noteikumi laišanai tirgū un specifiski noteikumi attiecībā uz sugām, kuras ir uzņēmīgas pret šīm slimībām. Tādēļ jāizveido šādu slimību un jutīgo sugu saraksts. 20. Šādas akvakultūras dzīvnieku slimības nav vienādā mērā sastopamas visā Kopienā. Tādēļ ir nepieciešama atsauce uz dalībvalstīm, kā arī, ja nepieciešams, to daļām, zonām vai iecirkņiem, kas ir pasludināti par brīviem no slimībām. Jānosaka vispārēji kritēriji un kārtība, kādā tiek piešķirts, saglabāts, apturēts, atjaunots un atsaukts šāds statuss. 21. Lai saglabātu un uzlabotu ūdensdzīvnieku vispārējo veterinārsanitāro statusu Kopienā, dalībvalstis, zonas vai iecirkņus, kas ir pasludināti par brīviem no vienas vai vairākām uzskaitītajām slimībām, ir jāaizsargā pret šādu slimību ieviešanu. Tomēr, lai novērstu nevajadzīgu tirdzniecības ierobežojumu radīšanu, būtu jāatļauj apmaiņa ar akvakultūras dzīvniekiem starp dalībvalstīm, zonām vai iecirkņiem, kuros pastāv viena vai vairākas šādas slimības, ar nosacījumu, ka transporta laikā tiek īstenoti risku mazinoši pasākumi. 22. Tādu akvakultūras dzīvnieku kaušana un pārstrāde, kas ir pakļauti slimību kontroles pasākumiem, var veicināt slimības izplatīšanos, inter alia , ar patogēnus saturošiem pārstrādes uzņēmumu notekūdeņiem. Tādēļ nepieciešams, lai dalībvalstīm būtu pieejami pārstrādes uzņēmumi, kas ir attiecīgi licencēti veikt šādu kaušanu un pārstrādi, neapdraudot audzēto un savvaļas ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu, tai skaitā arī ar notekūdeņiem. 23. Izraugoties Kopienas un valsts references laboratorijas, būtu jāveicina diagnostisko rezultātu augsta kvalitāte un viendabīgums. Šo mērķi var sasniegt ar tādiem pasākumiem kā validētu diagnostisko testu izmantošana, kā arī salīdzinošo pārbaužu un laboratorijas personāla apmācības organizēšanu. 24. Oficiālo paraugu analīzē iesaistītajām laboratorijām ir jāsastrādā saskaņā ar starptautiski apstiprinātām procedūrām vai uz snieguma standartiem balstītiem kritērijiem, kā arī jāizmanto diagnostiskas metodes, kas ir pēc iespējas validētas. Daudzām ar šādu analīzi saistītām darbībām Eiropas Standartizācijas organizācija (CEN) un Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO) ir izstrādājušas attiecīgi Eiropas standartus (EN standarti) un ISO standartus, kas atbilst šīs direktīvas mērķiem. Šādi standarti īpaši attiecas uz laboratoriju darbību un vērtēšanu, kā arī kontroles iestāžu darbību un akreditāciju. 25. Lai varētu agrīni konstatēt katru iespējamu ūdensdzīvnieku slimību uzliesmojumu, personām, kas kontaktējas ar jutīgo sugu dzīvniekiem, jāuzliek par pienākumu ziņot kompetentajai iestādei par katru aizdomīgo gadījumu. Dalībvalstīs jāveic regulāras pārbaudes, lai nodrošinātu, ka akvakultūras ražotņu operatori pazīst un izmanto vispārējos noteikumus par slimību kontroli un bioloģisko drošību, kas ir izklāstīt šajā direktīvā. 26. Neeksotisku, bet nopietnu akvakultūras dzīvnieku slimību izplatīšanos ir nepieciešams novērst uzreiz pēc uzliesmojuma sākšanās, rūpīgi kontrolējot dzīvu akvakultūras dzīvnieku un to produktu kustību, kā arī piesārņojumam pakļautā aprīkojuma izmantošanu. Kompetentajām iestādēm jāizvēlas pasākumi atkarībā no epidemioloģiskā stāvokļa konkrētajā dalībvalstī. 27. Lai uzlabotu dzīvnieku veterinārsanitāro statusu Kopienā, dalībvalstīm apstiprināšanai Kopienas līmenī būtu jāiesniedz epidemioloģiski pamatotas programmas konkrētu slimību kontrolei un izskaušanai. 28. Lai kontrolētu slimības, kas nav pakļautas Kopienas kontroles pasākumiem, bet ir nozīmīgas atsevišķās teritorijās, akvakultūras nozarei ar dalībvalstu kompetento iestāžu palīdzību būtu jāuzņemas lielāka atbildība, izmantojot pašu iekšējo kārtību un izstrādājot “praktiskas rīcības kodeksu”. Tomēr, kamēr tiek izstrādāti šādi kodeksi, dalībvalstīm var būt nepieciešams īstenot noteiktus kontroles pasākumus. Šādiem valsts kontroles pasākumiem jābūt pamatotiem, nepieciešamiem un atbilstošiem sasniedzamajiem mērķiem, un tie nedrīkst ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. 29. Zināšanas par līdz šim nezināmām ūdensdzīvnieku slimībām nepārtraukti papildinās. Tādēļ dalībvalstīm var būt nepieciešams piemērot kontroles pasākumus šādu jaunu slimību gadījumā. Šādiem pasākumiem jābūt ātriem un piemērotiem katram individuālam gadījumam, tomēr tos nav jāīsteno ilgāk nekā nepieciešams izvirzītā mērķa sasniegšanai. Tā kā šādas jaunās slimības var ietekmēt arī citas dalībvalstis, visas dalībvalstis un Komisija jāinformē par jaunas slimības klātbūtni, kā arī par visiem īstenotajiem kontroles pasākumiem. 30. Tāpēc, lai sasniegtu galveno mērķi saglabāt slimības un uzliesmojuma gadījumā ātri atjaunot no slimības brīvu statusu, nepieciešams pieņemt noteikumus par pasākumiem, kas uzlabotu gatavību slimību gadījumā. Uzliesmojumi būtu pēc iespējas ātrāk jākontrolē, ja nepieciešams, veicot ārkārtas vakcināciju, lai samazinātu negatīvo ietekmi uz dzīvu ūdensdzīvnieku un to produktu ražošanu un tirdzniecību. 31. Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 6. novembra Direktīva 2001/82/EK par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm[14] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regula (EK) Nr. 726/2004, ar ko nosaka cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu reģistrēšanas un uzraudzības Kopienas procedūras un izveido Eiropas Zāļu aģentūru[15] nosaka, ka, izņemot atsevišķus gadījumus, visām veterinārajām zālēm, ko laiž Kopienas tirgū, jābūt tirdzniecības licencei. Principā visām Kopienā izmantotajām vakcīnām jābūt tirdzniecības licencei. Tomēr nopietnā epidēmijas situācijā dalībvalsts ar atsevišķiem nosacījumiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr.726/2004 var atļaut izmantot produktu bez tirdzniecības licences. Uz vakcīnām pret eksotiskām un jaunām akvakultūras dzīvnieku slimībām var attiekties šādas atkāpes. 32. Ar šo direktīvu jāparedz noteikumi, kas ļautu nodrošināt nepieciešamo gatavības līmeni, lai efektīvi pārvarētu ārkārtas situācijas, kas ir saistītas ar vienas vai vairāku nopietnu eksotisku vai jaunu slimību uzliesmojumiem un ietekmē akvakultūru, it īpaši izstrādājot rezerves plānus to apkarošanai. Šādi rezerves plāni būtu regulāri jāpārskata un jāprecizē. 33. Ja uz nopietnu ūdensdzīvnieku slimību kontroli attiecas harmonizētie Kopienas izskaušanas pasākumi, dalībvalstīm būtu jāļauj izmantot Kopienas finansiālie ieguldījumi saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. xxxx/200Y par Eiropas Zivsaimniecības fondu[16]. Uz Kopienas atbalsta piešķiršanu attiecas pārbaude par atbilstību šīs direktīvas kontroles normām. 34. No trešām valstīm importēti dzīvi ūdensdzīvnieki un to produkti nedrīkst apdraudēt Kopienas ūdensdzīvnieku veselību. Tādēļ šai direktīvai būtu jānosaka pasākumi epizootisko slimību ieviešanas novēršanai. 35. Lai garantētu ūdensdzīvnieku veselību Kopienā, turpmāk nepieciešams nodrošināt, ka dzīvu ūdensdzīvnieku sūtījumi, kas šķērso Kopienu, atbilst attiecīgajām veterinārsanitārajām prasībām, ko piemēro konkrētajām sugām. 36. Importa nosacījumi nevar būt pretrunā ar SPS nolīgumu. Tādēļ šai direktīvai jāņem vērā Starptautiskais ūdensdzīvnieku veselības kodekss un OIE izstrādātā Ūdensdzīvnieku diagnostisko testu rokasgrāmata. 37. Dekoratīvo ūdensdzīvnieku laišana tirgū attiecas uz visdažādākajām sugām, bieži tropiskām sugām, ko izmanto tikai dekoratīviem nolūkiem. Šie dekoratīvie ūdensdzīvnieki parasti tiek turēti privātos akvārijos vai dīķos, dārzu centros vai izstāžu akvārijos, kas neatrodas tiešā kontaktā ar Kopienas ūdeņiem. Tādēļ dekoratīvie ūdensdzīvnieki, kas tiek turēti šādos apstākļos, mazāk apdraud citas Kopienas akvakultūras jomas un savvaļas resursus. Tādēļ nav nepieciešams noteikt īpašus noteikumus šādos apstākļos turētu dekoratīvo dzīvnieku laišanai tirgū, tranzītam un importam. 38. Tomēr, ja dekoratīvie ūdensdzīvnieki tiek turēti ārpus noslēgtām sistēmām vai akvārijiem, tiešā kontaktā ar Kopienas dabiskajiem ūdeņiem, tie var nopietni apdraudēt Kopienas akvakultūru vai savvaļas resursus. Tas īpaši attiecas uz karpu (Cyprinidae ) populācijām, jo populāras dekoratīvas zivis, piemēram, koi-karpas, ir jutīgas pret dažām slimībām, kas ir lipīgas citām Kopienā audzētām vai savvaļā dzīvojošām karpu sugām. Šajos gadījumos ir spēkā šīs direktīvas vispārīgie noteikumi. 39. Elektronisko informācijas apmaiņas līdzekļu izveide ir būtiski svarīga vienkāršošanai, no kā iegūs akvakultūras nozare un kompetentās iestādes. Lai izpildītu šo pienākumu, jāievieš kopīgi kritēriji. 40. Dalībvalstīm jāpieņem noteikumi par sodiem, ko piemēro par šīs direktīvas noteikumu pārkāpumiem, un jānodrošina, ka šie sodi tiek piemēroti. Šiem sodiem jābūt efektīviem, samērīgiem un brīdinošiem. 41. Saskaņā ar proporcionalitātes principu , lai sasniegtu šīs direktīvas galvenos mērķus, būtu nepieciešams un vēlams tuvināt koncepcijas, principus un procedūras, kas veido kopēju bāzi ūdensdzīvnieku veselības likumdošanai Kopienā. Šī direktīva neizvirza lielākus uzdevumus par tiem, kas nepieciešami, lai sasniegtu izvirzītos mērķus, saskaņā ar Līguma 5. panta trešo daļu. 42. Pasākumus šīs Direktīvas īstenošanai jāizstrādā saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu (1999/468/EK), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību[17]. 43. Ir jāprecizē Kopienas veterinārsanitārie tiesību akti, kas attiecas uz akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem. Attiecīgi Direktīvas 91/67/EEK, 93/53/EEK un 95/70/EK ir jāatceļ un jāaizstāj ar šo direktīvu, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. I nodaļa Direktīvas priekšmets, darbības joma un definīcijas 1. pants Direktīvas priekšmets 1. Šī direktīva nosaka: a) veterinārsanitārās prasības, ko izvirza akvakultūras dzīvnieku un to produktu laišanai tirgū, importam un tranzītam; b) obligātos profilaktiskos pasākumus, kuru mērķis ir palielināt kompetento iestāžu, akvakultūras ražotņu operatoru un citu šai nozarē iesaistīto personu izpratni par akvakultūras dzīvnieku slimībām un gatavību tām; c) obligātos kontroles pasākumus, ko piemēro, ja ir aizdomas par ūdensdzīvnieku saslimšanu ar noteiktām slimībām, vai šādu slimību uzliesmojumu gadījumā. 2. Dalībvalstis II nodaļas, 13. panta un V nodaļas jomā drīkst pieņemt stingrākus pasākumus ar nosacījumu, ka šie pasākumi neietekmē tirdzniecību ar citām dalībvalstīm. 2. pants Darbības joma 1. Šī direktīva neattiecas uz: a) dekoratīvajiem ūdensdzīvniekiem, kas tiek audzēti nekomerciālajos akvārijos; b) savvaļas ūdensdzīvniekiem, kas tika ievākti vai noķerti tieši barības ķēdei; c) ūdensdzīvniekiem, kas ir noķerti, lai ražoti zivju miltus, zivju eļļu un līdzīgus produktus. 2. II nodaļa, III nodaļas 1. - 4. iedaļas, kā arī IV un VII nodaļa neattiecas uz dekoratīvajiem ūdensdzīvniekiem, kas tiek turēti zooveikalos, dārzu centros vai komerciālajos akvārijos: a) kam nav tieša kontakta ar Kopiena dabiskajiem ūdeņiem; vai b) kas ir aprīkoti ar notekūdeņu attīrīšanas sistēmām. 3. Šī direktīva bez ierobežojumiem attiecas uz noteikumiem par sugu saglabāšanu un svešu sugu ieviešanu. 3. pants Definīcijas 1. Šīs direktīvas nolūkā tiem izmantotas šādas definīcijas: 1) “akvakultūra” ir ūdensdzīvnieku audzēšana vai kultivēšana, izmantojot metodes, kas paaugstina šo organismu ražību virs vides dabiskā līmeņa un kad organismi vairošanas vai audzēšanas laikā līdz pat novākšanai vai ieskaitot to paliek vienas vai vairāku fizisko vai juridisko personu īpašumā. 2) “akvakultūras dzīvnieki” ir visi audzētavā vai gliemju audzēšanas zonā audzēti ūdensdzīvnieki jebkurā to attīstības stadijā, tai skaitā olšūnas un spermu/gametas, un ieskaitot visus šādus dzīvniekus, kas ir iegūti savvaļā un domāti audzētavai vai gliemju audzēšanas zonai; 3) “akvakultūras ražotne” ir peļņas vai bezpeļņas uzņēmums neatkarīgi no tā īpašuma formas, kas veic kādu no darbībām, kas saistīta ar akvakultūras dzīvnieku audzēšanu; 4) “akvakultūras ražotnes operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par to, lai tās kontrolē esošajā reģistrētajā pārstrādes uzņēmumā tiktu ievērotas šīs direktīvas prasības; 5) “ ūdensdzīvnieki ” ir: a) Agnatha virsklases, kā arī Chondrichytes un Osteichtyes klašu zivis; b) Mollusca tipa gliemji; c) Crustacea klases vēžveidīgie; 6) “licencēts pārstrādes uzņēmums” ir pārtikas uzņēmums: a) kas ir apstiprināts vai kam izsniegta licence ūdensdzīvnieku pārstrādei pirms lietošanas pārtikā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 853/2004 4. pantu; un b) kam izsniegta licence saskaņā ar šīs direktīvas 4. un 5. pantu; 7) “licencēts pārstrādes uzņēmuma operators” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par to, lai tās kontrolē esošajā licencētajā pārstrādes uzņēmumā tiktu ievērotas šīs direktīvas prasības; 8) “ audzētava ” ir akvakultūras ražotnes izmantota telpa, iežogota platība vai iekārta, kurā akvakultūras dzīvnieki tiek audzēti, lai tos laistu tirgū, izņemot tos veidojumus, kuros lietošanai pārtikā ievāktie vai noķertie savvaļas ūdens dzīvnieki tiek uz laiku turēti līdz kaušanai, tos nebarojot; 9) “audzēšana” ir akvakultūras dzīvnieku audzēšana audzētavā vai gliemju audzēšanas zonā; 10) “ gliemju audzēšanas zona ” ir ražošanas vai izklāšanas zona, kurā visas akvakultūras ražotnes darbojas kopējā bioloģiskās drošības sistēmā; 11) “dekoratīvie ūdensdzīvnieki” ir ūdensdzīvnieki, kurus audzē vai kurus laiž tirgū tikai dekoratīviem nolūkiem; 12) “ laišana tirgū ” ir pārdošana, ieskaitot piedāvājumu pārdot, vai arī jebkura cita īpašuma tiesību nodošana gan bez maksas, gan par samaksu, kā arī jebkāda akvakultūras dzīvnieku kustība; 13) “ražošanas zona” ir jūra, grīva vai lagūna ar dabiskām gliemju gultnēm vai vietām, ko izmanto gliemju audzēšanai un no kuras iegūst gliemjus; 14) “”put and take” zivju audzētavas” ir dīķi, ezeri vai brīvi ūdeņi, kuri ir papildināti ar ūdensdzīvniekiem, tos ieviešot galvenokārt izklaides mērķiem, nevis sugu saglabāšanai vai dabiskās populācijas uzlabošanai; 15) “izklāšanas zona” ir jūra, grīva vai lagūna, kuras robežas ir skaidri noteiktas un iezīmētas ar bojām, stabiem vai citiem fiksētiem līdzekļiem, un ko izmanto tikai dzīvu gliemju dabiskai attīrīšanai; 16) “savvaļas ūdensdzīvnieki” ir ūdensdzīvnieki, kas nav akvakultūras dzīvnieki. 2. Šīs direktīvas nolūkā tiek piemērotas arī I pielikumā izklāstītās tehniskās definīcijas. II nodaļa Akvakultūras ražotnes un licencēti pārstrādes uzņēmumi 4. pants Akvakultūras ražotņu un pārstrādes uzņēmumu licencēšana 1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde attiecīgi licencē visas akvakultūras ražotnes saskaņā ar 5. pantu. Šāda licence var attiekties uz vairākām akvakultūras ražotnēm, kurās iegūst gliemjus un kas atrodas vienā gliemju audzēšanas zonā. Tomēr nosūtīšanas centriem, attīrīšanas centriem vai līdzīgiem uzņēmumiem, kas atrodas gliemju audzēšanas zonā, nepieciešama atsevišķa licence. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka pietiekamam to teritorijā esošam pārstrādes uzņēmumu skaitam ir atļauts nokaut un pārstrādāt akvakultūras dzīvniekus, ko ievāc un nokauj slimību kontroles nolūkiem saskaņā ar V nodaļu. Šiem licencētajiem pārstrādes uzņēmumiem jābūt licencēm, ko izdevusi kompetentā iestāde saskaņā ar 5. pantu. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras ražotnēm un licencētajiem pārstrādes uzņēmumiem ir individuāli licenču numuri. 4. Dalībvalstis var pieprasīt, ka iekārtām, kas neattiecas uz akvakultūras ražotni un kurās ūdensdzīvnieki tiek turēti bez nodoma tos laist tirgū, kā arī “put and take” zivju audzētavām jābūt kompetento iestāžu izsniegtai licencei. Šajā gadījumā šīs direktīvas noteikumi ir spēkā mutatis mutandis , ņemot vērā attiecīgās iekārtas vai “put and take” zivju audzētavas raksturu, īpašības un izvietojumu un to, cik liela ir iespēja, ka šādas iekārtas darbība varētu izplatīt ūdensdzīvnieku slimības uz citām ūdensdzīvnieku populācijām. 5. Konstatējot neatbilstību šīs direktīvas noteikumiem, kompetentā iestāde rīkojas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 882/2004 54. pantu. 5. pants Nosacījumi licences saņemšanai 1. Dalībvalstis nodrošina, ka 4. panta 1. un 3. punktā minēto licenci kompetentā iestāde piešķir tikai tādiem akvakultūras ražotņu operatoriem vai licencētiem pārstrādes uzņēmumu operatoriem, kuri: a) atbilst attiecīgajām 8., 9. un 10. panta prasībām; b) ir izveidojuši sistēmu, kas ļauj parādīt kompetentajai iestādei, ka tiek pildītas šīs attiecīgās prasības; c) atrodas kompetentās iestādes uzraudzībā, kas pilda 54. panta 1. punktā uzskaitītos pienākumus. 2. Licenci nepiešķir, ja attiecīgā darbība varētu radīt nepieņemamu risku slimību izplatībai uz audzētavām, gliemju audzēšanas zonām vai arī savvaļas dzīvnieku resursiem audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas tuvumā. Tomēr, pirms tiek pieņemts lēmums neizsniegt licenci, jāapsver riska mazināšanas pasākumi, tanī skaitā attiecīgās darbības organizēšana citā vietā. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras ražotnes operators vai licencēta pārstrādes uzņēmuma operators iesniedz visu nepieciešamo informāciju, arī II pielikumā norādīto informāciju, lai kompetentā iestāde varētu pārliecināties, ka licencēšanas nosacījumi ir izpildīti. 6. pants Reģistrs Dalībvalstis izveido un uztur aktuālu akvakultūras ražotņu un licencēto pārstrādes uzņēmumu reģistru, kurā ietilpst vismaz II pielikumā pieprasītā informācija. Lai nodrošinātu 14. pantā noteiktās prasības par izsekojamību, šī reģistra saturam jābūt pieejamam citām dalībvalstīm un Komisijai. 7. pants Uzraudzība Kompetentā iestāde uzrauga akvakultūras ražotnes un licencētos pārstrādes uzņēmumus. Šādai uzraudzībai ir jāizpaužas vismaz kā regulāriem apmeklējumiem un revīzijām. Šādu apmeklējumu un revīziju biežumu nosaka, ņemot vērā risku, ko akvakultūras ražotne vai licencēts pārstrādes uzņēmums varētu radīt attiecībā uz slimību izplatību uz akvakultūras ražotnei vai licencētam pārstrādes uzņēmumam kaimiņos esošajiem ūdensdzīvniekiem. 8 pants Pienākumi veikt uzskaiti 1. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras ražotnes reģistrē: a) katru akvakultūra dzīvnieku un to produktu kustību gan uz audzētavām vai gliemju audzēšanas zonām, gan no tām; b) mirstību katrā epidemioloģiskajā vienībā atbilstoši katram ražošanas veidam; c) 10. pantā noteiktās uz riska bāzētās dzīvnieku veselības uzraudzības shēmas rezultātus; 2. Dalībvalstis nodrošina, ka licencēti pārstrādes uzņēmumi reģistrē visas akvakultūras dzīvnieku un to produktu kustības uz šādiem uzņēmumiem un no tiem. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka, transportējot akvakultūras dzīvniekus, pārvadātāji uzskaita: a) mirstību pārvadāšanas laikā, atbilstoši transporta veidam un pārvadātajām sugām; b) transporta līdzekļu apmeklētās audzētavas, gliemju audzēšanas zonas un pārstrādes uzņēmumus; c) visus ūdens apmaiņas gadījumus pārvadāšanas laikā, tai skaitā svaigā ūdens avotus un ūdens izliešanu. 9. pants Labas higiēnas prakse Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras ražotnes un licencētie pārstrādes uzņēmumi strādā atbilstoši labas higiēnas praksei, kā to prasa konkrētā darbība, lai novērstu slimību ieviešanu un izplatīšanos. 10. pants Dzīvnieku veselības uzraudzības shēma 1. Dalībvalstis nodrošina, ka visās audzētavās uz gliemju audzēšanas zonās tiek izmantota ražošanas veidam atbilstoša uz risku bāzēta dzīvnieku veselības uzraudzības shēma. 2. Uz risku bāzēta dzīvnieku veselības uzraudzības shēmai jābūt veidotai tā, lai konstatētu: a) mirstības pieaugumu visās audzētavās un gliemju audzēšanas zonās atkarībā no ražošanas veida; b) III pielikuma II daļā uzskaitītās slimības audzētavās un gliemju audzēšanas zonās, kurās atrodas pret šīm slimībām jutīgas sugas. 3. Obligātās prasības dzīvnieku veselības uzraudzības shēmām, ko izvirza III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, pamatojoties uz IV pielikumā izklāstītajiem principiem, var pieņemt saskaņā ar 62. panta 2. punktā izklāstīto kārtību. III nodaļa Veterinārsanitārās prasības akvakultūras dzīvnieku un to produktu pieejai tirgum 1. IEDAĻA VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI 11. pants Darbības joma 1. Ja vien nav noteikts citādi, šī nodaļa attiecas tikai uz slimībām un pret tām jutīgām sugām, kas ir uzskaitītas III pielikuma II daļā. 2. Dalībvalstis zinātniskos nolūkos var ļaut laist tirgū šai nodaļai neatbilstošus akvakultūras dzīvniekus un to produktus, kompetentajai iestādei veicot stingru uzraudzību. Kompetentā iestāde nodrošina, ka šāda laišana tirgū neapdraud ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu attiecībā uz III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, kad šie dzīvnieki nonāk galamērķī vai tranzīta punktā. Šāda kustība starp dalībvalstīm var notikt tikai tad, ja iesaistīto dalībvalstu kompetentās iestādes ir iepriekš par to informētas. 12 pants Vispārīgās prasības akvakultūras dzīvnieku pieejai tirgum 1. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras dzīvnieku un to produktu pieeja tirgum neapdraud ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusus attiecībā uz III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, kad tie nonāk galamērķī. 2. Akvakultūras dzīvniekus ievieš tikai tādā citā audzētavā vai gliemju audzēšanas zonā, kuras atzītais veterinārsanitārais statuss atbilst izcelsmes audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas veterinārsanitārajam statusam vai ir zemākā līmenī. 13. pants Prasības slimību profilaksei transporta laikā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka: a) ūdensdzīvnieku transporta laikā tiek īstenoti nepieciešamie slimību profilakses pasākumi, lai neizmainītu šo dzīvnieku veterinārsanitāro statusu transporta laikā un samazinātu slimību izplatīšanās risku; b) akvakultūras dzīvnieki tiek transportēti apstākļos, kas nemaina to veterinārsanitāro statusu un neapdraud to, nonākot galamērķī, un, ja tas ir aktuāli, arī tranzīta punktā. Šis punkts attiecas arī uz slimībām un pret šādām slimībām jutīgām sugām, kas nav uzskaitītas III pielikuma II daļā. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka visas ūdens apmaiņas transporta laikā tiek veiktas tādās vietās un tādos apstākļos, kas neapdraud: a) transportējamo ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu; b) ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu ūdens apmaiņas vietā; c) ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu galamērķa vietā. 14. pants Izsekojamība un sertifikācija 1. Dalībvalstis nodrošina, ka ziņojumu par ūdensdzīvnieku laišanu tirgū audzēšanas un pavairošanas mērķiem, ieskaitot gliemju pārvietošanu no vienas audzēšanas zonas uz otru, veic, izmantojot Padomes Direktīvas 90/425/EEK 20. panta 1. punktā minēto datorizēto sistēmu. 2. Šī panta 1. punkts attiecas arī uz akvakultūras dzīvniekiem, ko laiž tirgū lietošanai pārtikā saskaņā ar 18. panta 1. punkta a) apakšpunktu, 18. panta 2. punkta a) apakšpunktu un 19. panta 2. punktu. 3. 1. punkts nav spēkā, ja akvakultūras dzīvnieki tiek pārvietoti gliemju audzēšanas zonas robežās vai arī starp dažādām audzētavām, kas pieder vienai akvakultūras ražotnei, ar nosacījumu, ka šīs gliemju audzēšanas zonas vai audzētavas atrodas vienā dalībvalstī un, ja tas ir aktuāli, vienā no slimības brīvā zonā vai iecirknī. Šādus pārvietošanas gadījumus reģistrē akvakultūras ražotnes operators. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka uz akvakultūras dzīvnieku ievešanu audzēšanas un pavairošanas nolūkā citās dalībvalstīs, zonās vai iecirkņos, kas saskaņā ar 49. un 50. pantu ir pasludinātas par brīvām no slimībām, attiecas veterinārā sertifikācija. 5. Šis pants attiecas arī uz slimībām un pret šādām slimībām jutīgām sugām, kas nav uzskaitītas III pielikuma II daļā. 2. IEDAļA AUDZēšANAI UN PAVAIROšANAI DOMāTIE AKVAKULTūRAS DZīVNIEKI 15 pants Vispārīgās prasības akvakultūras dzīvnieku pieejai tirgum audzēšanas un pavairošanas nolūkā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras dzīvnieki, ko laiž tirgū audzēšanas nolūkā, nav iegūti audzētavā vai gliemju audzēšanas zonā, kurā 31 dienu laikā pirms laišanas tirgū ir konstatēts mirstības pieaugums vai jebkādas slimības klīnisks uzliesmojums, izņemot gadījumus, kad šie dzīvnieki ir iegūti audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas daļā, kas ir epidemioloģiski neatkarīga no tās daļas, kurā tika konstatēts mirstības pieaugums vai slimības klīniskie simptomi. Šis punkts attiecas arī uz slimībām un pret tām jutīgām sugām, kas nav uzskaitītas III pielikuma II daļā. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka tos akvakultūras dzīvniekus, kas domāti iznīcināšanai vai nokaušanai saskaņā ar V nodaļā noteiktajiem slimību kontroles pasākumiem, nelaiž tirgū audzēšanas vai pavairošanas nolūkā. 3. Akvakultūras dzīvniekus var izlaist pavairošanai savvaļā un “put and take” audzētavās tikai tad, ja tie: a) atbilst 1. punkta prasībām; b) ir iegūti audzētavā vai gliemju audzēšanas zonā, kuras veterinārsanitārais statuss ir vismaz līdzīgs to ūdeņu veterinārsanitārajam statusam, kuros tos izlaidīs. Tomēr dalībvalsts var nolemt, ka akvakultūras dzīvniekiem jābūt iegūtiem zonā vai iecirknī, kas deklarēti par brīviem no slimībām saskaņā ar 49. vai 50. pantu. 16. pants Jutīgo akvakultūras dzīvnieku sugu īpatņu ieviešana no slimības brīvās teritorijās 1. Lai dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas saskaņā ar 49. vai 50. pantu ir pasludināti par brīviem no konkrētas slimības, ievestu jutīgo sugu akvakultūras dzīvniekus audzēšanai vai pavairošanai, tiem jābūt iegūtiem citā dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no šīs slimības. 2. 1. punkts netiek piemērots gadījumos, kad var zinātniski pierādīt, ka jutīgās sugas noteiktās attīstības stadijās nepārnēsā attiecīgo slimību. Sarakstu ar sugām un attīstības stadijām, uz kurām var attiekties pirmais punkts, pieņem un, ja nepieciešams, groza atbilstoši zinātniskajai un tehniskajai attīstībai saskaņā ar 62. panta 2. punktā izklāstīto kārtību. 17. pants Nejutīgo akvakultūras dzīvnieku sugu īpatņu ieviešana no slimības brīvās teritorijās 1. Ja zinātniskie dati vai praktiskā pieredze apstiprina, ka sugas, izņemot tās, kas ir uzskaitītas III pielikuma II daļā kā jutīgās sugas, var pasīvi pārnēsāt kādu konkrētu slimību, šādu pārnēsātāju sugu īpatņiem, tos ieviešot dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas saskaņā ar 49. vai 50. pantu ir pasludināti par brīviem no slimības, ir: a) jābūt iegūtiem citā dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no slimības; vai b) jābūt turētiem karantīnas iekārtās, ūdenī, kas ir brīvs no attiecīgā patogēna uz laiku, kas ir pietiekams, lai samazinātu slimības pasīvās pārnešanas risku līdz pieņemam līmenim. 2. 1. punkts netiek piemērots gadījumos, kad zinātniskie dati vai praktiskā pieredze apstiprina, ka jutīgās sugas noteiktās attīstības stadijās nepārnēsā attiecīgo slimību. 3. Sarakstu ar pārnēsātāju sugām un attīstības stadijām, uz kurām attiecas šis pants, pieņem un, ja nepieciešams, groza atbilstoši zinātniskajai un tehniskajai attīstībai saskaņā ar 62. panta 2. punktā izklāstīto kārtību. 3. IEDAļA AKVAKULTūRAS DZīVNIEKI UN TO PRODUKTI, KAS IR DOMāTI LIETOšANAI PāRTIKā 18. pants Akvakultūras dzīvnieki un to produkti, ko laiž tirgū pārstrādei pirms lietošanas pārtikā 1. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras dzīvniekus, kas ir jutīgi pret vienu vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, un šādu dzīvnieku produktus var laist tirgū pārstrādei tādā dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas saskaņā ar 49. un 50. pantu ir pasludināti par brīviem no šīm slimībām, un tikai tādā gadījumā, ja šie dzīvnieki un to produkti atbilst vienam no šādiem nosacījumiem: a) tie ir iegūti citā dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no konkrētās slimības; b) tie ir pārstrādāti licencētā pārstrādes uzņēmumā tādos apstākļos, kas nepieļauj slimības izplatīšanos; c) zivis pirms nosūtīšanas ir nokautas un izķidātas; d) gliemji un vēžveidīgie tiek sūtīti kā nepārstrādāti vai pārstrādāti produkti. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras dzīvniekus, kas ir jutīgi pret vienu vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, kā arī šādu dzīvnieku produktus, ko laiž tirgū dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas saskaņā ar 49. un 50. pantu ir pasludināti par brīviem no šīm slimībām, var tikai uz laiku uzglabāt pārstrādes vietā, ja: a) tie ir iegūti citā dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no konkrētās slimības; b) tie uz laiku tiek turēti nosūtīšanas centros, attīrīšanas centros vai līdzīgos uzņēmumos, kas ir aprīkoti ar notekūdeņu attīrīšanas sistēmu, spējīgu dezaktivizēt attiecīgos patogēnus vai kuru notekūdeņi ir pakļauti citai apstrādei, kas līdz pieņemamam līmenim samazina risku pārnest slimību uz dabiskajiem ūdeņiem. 19. pants Akvakultūras dzīvnieki un to produkti, kam ir pieeja tirgum tūlītējai lietošanai pārtikā 1. Šī iedaļa neattiecas uz akvakultūras dzīvniekiem, kuru sugas ir jutīgas pret vienu vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, kā arī šādu dzīvnieku produktiem, kam ir pieeja tirgum tūlītējai lietošanai pārtikā, ar nosacījumu, ka tie ir iesaiņoti mazumtirdzniecības iesaiņojumos, kas atbilst Regulas (EK) Nr. 853/2004 noteikumiem par iesaiņojumu un marķēšanu. 2. Ja dzīvi gliemji un vēžveidīgie, kuru sugas ir jutīgas pret vienu vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, tiek uz laiku izlaisti Kopienas ūdeņos, ievesti nosūtīšanas centros, attīrīšanas centros vai līdzīgos uzņēmumos, tiem jāatbilst 18. panta 2. punktam. 4. IEDAļA SAVVAļAS ūDENSDZīVNIEKI 20. pants Savvaļas ūdensdzīvnieku izlaišana dalībvalstīs, zonās vai iecirkņos, kas ir pasludināti par brīviem no slimībām 1. Ja savvaļas ūdensdzīvnieki, kas ir jutīgi pret vienu vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, ir noķerti dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas nav pasludināti par brīviem no slimībām saskaņā ar 49. vai 50. pantu, kompetentās iestādes uzraudzībā tos novieto karantīnā piemērotās iekārtās uz laiku, kas nepieciešams, lai līdz pieņemamam līmenim samazinātu slimības pārnešanas risku. Tikai pēc tam šos dzīvniekus drīkst izlaist audzētavā, kas atrodas dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas saskaņā ar 49. vai 50. pantu ir pasludināti par brīviem no attiecīgās slimības. 2. Dalībvalstis var ļaut veikt tradicionālo ekstensīvo lagūnu akvakultūras praksi bez 1. punktā minētās karantīnas, ja ir veikta riska analīze un atzīts, ka risks nepārsniedz līmeni, kāds rastos, piemērojot 1. punktu. 5. IEDAļA DEKORATīVIE ūDENSDZīVNIEKI 21. pants Dekoratīvo ūdensdzīvnieku laišana tirgū 1. Dalībvalstis nodrošina, ka dekoratīvo ūdensdzīvnieku laišana tirgū neapdraud ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusu attiecībā uz III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām. 2. Šis pants attiecas arī uz slimībām, kas nav uzskaitītas III pielikuma II daļā. IV nodaļa Akvakultūras dzīvnieku un to produktu ievešana Kopienā no trešām valstīm 22. pants Vispārīgās prasības akvakultūras dzīvnieku un to produktu ievešanai no trešām valstīm Dalībvalstis nodrošina, ka akvakultūras dzīvniekus un to produktus ieved Kopienā tikai no trešām valstīm vai trešo valstu daļām, kas ir iekļautas sarakstā, ko izveido un precizē 62. panta 2. punktā noteiktajā kārtībā. 23. pants Saraksts ar trešām valstīm un trešo valstu daļām, no kurām drīkst ievest akvakultūras dzīvniekus un to produktus 1. Trešā valsts vai trešās valsts daļa tiek iekļauta 22. pantā minētajā sarakstā tikai tādā gadījumā, ja Kopiena, izvērtējot šādu valsti vai trešās valsts šādu daļu, ir pārliecinājusies, ka kompetentā iestāde nodrošina atbilstošas garantijas attiecībā uz atbilstību Kopienas tiesību aktos noteiktajām veterinārsanitārajām prasībām. 2. Komisija var lemt, vai, vērtējot 1. punktā minēto trešo valstī vai trešās valsts daļu, ir nepieciešama 58. panta 2. punktā minētā pārbaude. 3. Veidojot vai precizējot 22. pantā minētos sarakstus, īpaši jāņem vērā: a) trešās valsts likumdošana; b) trešās valsts kompetentās iestādes un tās pārbaudes dienestu organizācija, šo dienestu pilnvaras, uzraudzība, kādai tie ir pakļauti, un to rīcībā esošie līdzekļi, ieskaitot personāla kapacitāti, lai efektīvi īstenotu valsts likumdošanu, c) spēkā esošās ūdensdzīvnieku veselības prasības, kas regulē Kopienai domāto akvakultūras dzīvnieku audzēšanu, pārstrādi, apstrādi un dzīvu akvakultūras dzīvnieku nosūtīšanu; d) garantijas, ko trešās valsts kompetentā iestāde var sniegt attiecībā uz atbilstību atbilstošajiem dzīvnieku veselības nosacījumiem. e) pieredzi, tirgojot dzīvus akvakultūras dzīvniekus no trešās valsts, un veikto importa kontroles rezultātus; f) Kopienas vērtējumu, īpaši konkrētās trešās valsts kompetentās iestādes vērtējumu vai, ja Komisija to pieprasa, trešās valsts kompetentās iestādes ziņojumu par visām veiktajām pārbaudēm; g) trešās valsts audzēto un savvaļas ūdensdzīvnieku veterinārsanitāro statusus, īpašu uzmanību pievēršot eksotiskām dzīvnieku slimībām, kā arī visiem ūdens dzīvnieku vispārējā veselības stāvokļa aspektiem, kas var radīt risku ūdensdzīvnieku veselībai Kopienā; h) regularitāti, ātrumu un precizitāti, trešām valstīm sniedzot informāciju par infekciozu vai kontagiozu (lipīgu) ūdensdzīvnieku slimību pastāvēšanu tās teritorijā, īpaši, ja tās ir Pasaules dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) sarakstā iekļautās izziņojamās slimības; i) trešā valstī spēkā esošos noteikumus par ūdensdzīvnieku slimību profilaksi un kontroli, kā arī to, kā šie noteikumi tiek īstenoti, ieskaitot noteikumus par importu no trešām valstīm. 4. Komisija nodrošina, ka saskaņā ar 22. pantu izveidoto un precizēto sarakstu aktuālās versijas ir publiski pieejamas. 5 Saskaņā ar 22. pantu izveidotos sarakstus var apvienot ar citiem sarakstiem, kas ir izveidoti dzīvnieku veselības vai sabiedrības veselības mērķiem. 24. pants Dokumenti 1. Akvakultūras dzīvnieku un to produktu sūtījumiem, ko ieved Kopienā, jābūt ar pavaddokumentu, kas ietver veterinārsanitāro sertifikātu. 2. Dzīvnieku veterinārsanitārais sertifikāts apstiprina, ka sūtījums atbilst: a) prasībām, ko šādām precēm izvirza šī direktīva, un b) visiem īpašajiem importa nosacījumiem, ko ievieš saskaņā ar 25. panta a) punktu. 3. Dokumentā var iekļaut informāciju, ko pieprasa citi Kopienas sabiedrības veselības un veterinārsanitārie tiesību akti. 25. pants Sīki izstrādāti noteikumi Ja nepieciešams, var izveidot sīki izstrādātus noteikumus šīs nodaļas piemērošanai; to dara 62. panta 2. punktā noteiktajā kārtībā. Šajos noteikumos var formulēt: a) īpašus importa nosacījumus katrai trešai valstij, šādu valstu daļām vai trešo valstu grupām; b) kritērijus trešo valstu un šādu valstu daļu klasificēšanai pēc ūdensdzīvnieku slimībām; c) elektronisko dokumentu izmantošanu; d) veterinārsanitāro sertifikātu un citu dokumentu paraugus; e) tranzīta kārtību un sertifikātus. V nodaļa Izziņošana un obligātie pasākumi ūdensdzīvnieku slimību kontrolei 1. IEDAļA SLIMīBU IZZIņOšANA 26. pants Izziņošana valstīs 1. Dalībvalstis nodrošina, ka: a) pastāvot aizdomām par III pielikuma II punktā uzskaitīto slimību klātbūtni, vai arī apstiprinoties aizdomām par šādu slimību ūdensdzīvniekiem, par to nekavējoties jāinformē kompetentā iestāde; b) konstatējot akvakultūras dzīvnieku mirstības pieaugumu, par mirstību nekavējoties jāinformē kompetentā iestāde vai privāts veterinārs turpmākas izmeklēšanas veikšanai. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka pienākums izziņot 1. punktā minētos faktus tiek uzlikts: a) akvakultūras dzīvnieku īpašniekam un to kopējam; b) visām personām, kas pavada akvakultūras dzīvniekus to transporta laikā; c) veterinārārstiem un citiem profesionāļiem, kas ir iesaistīti ūdensdzīvnieku veselības/veterinārsanitārajos dienestos; d) oficiālajiem veterinārārstiem, veterināro vai citu oficiālo vai privāto laboratoriju vecākajām personālam; e) visām personām, kas savā darbībā ir saistīti ar jutīgo sugu ūdensdzīvniekiem vai šādu dzīvnieku produktiem. 27. pants Citu dalībvalstu, Komisijas un EBTA dalībvalstu informēšana Dalībvalstis 24 stundu laikā pēc aizdomu apstiprināšanas informē citas dalībvalstis, Komisiju un Eiropas Brīvās Tirdzniecības Asociācijas (EBTA) dalībvalstis par: a) katru III pielikuma II daļā uzskaitītajām eksotiskajām slimībām; b) katru III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, ja attiecīgā dalībvalsts, zona vai iecirknis ir pasludināta par brīvu no šīs slimības. 2. IEDAĻA AIZDOMAS PAR UZSKAITĪTAJĀM SLIMĪBĀM 28.pants Sākotnējie kontroles pasākumi Dalībvalstis nodrošina, ka gadījumā, kad rodas aizdomas par III pielikuma II daļā uzskaitītu eksotisku slimību vai III pielikuma II daļā uzskaitītu neeksotisku slimību dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas pasludināts par brīvu no šādas slimības, tās veic šādus pasākumus: a) ņem nepieciešamos paraugus, kurus analizē saskaņā ar 57. pantu izraudzītā laboratorijā; b) gaidot a) punktā minēto analīžu rezultātus: i) audzētavu vai gliemju audzēšanas zonā, kurā var pastāvēt slimība, veic oficiālo uzraudzību un īsteno atbilstošus kontroles pasākumus, lai novērstu slimības izplatīšanos uz citiem ūdensdzīvniekiem; un ii) ūdensdzīvniekus aizliedz izvest no skartās audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas, kurā var pastāvēt slimība, ja vien to nav ļāvusi kompetentā iestāde. 29. pants Epizootiskā izmeklēšana 1. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentā iestāde veic epizootisko izmeklēšanu, ja 28. pantā minētā pārbaude ir uzrādījusi: a) kādu III pielikuma II daļā uzskaitīto eksotisko slimību jebkurā dalībvalstī; vai b) kādu III pielikuma II daļā uzskaitīto neeksotisko slimību dalībvalstīs, zonās vai iecirkņos, kas ir pasludināti par brīviem no šīs slimības. 2. 1. punktā minētās epizootiskās izmeklēšanas mērķis ir: a) noteikt iespējamos piesārņojuma avotus, un b) pārbaudīt, vai akvakultūras dzīvnieki noteiktajā periodā pirms aizdomu izziņošanas saskaņā ar 26. panta 1. punktu ir atstājuši audzētavu vai gliemju audzēšanas zonu. 3. Ja 1. punktā minētā epizootiskā izmeklēšana uzrāda, ka slimība var būt ievesta vienā vai vairākās audzētavās, gliemju audzēšanas zonās vai atklātos ūdeņos, attiecīgā dalībvalsts nodrošina, ka šādās audzētavās, gliemju audzēšanas zonās vai atklātos ūdeņos tiek īstenoti 28. pantā minētie pasākumi. Ja runa ir par plašiem ūdens sateces baseiniem vai piekrastes rajoniem, kompetentā iestāde var nolemt ierobežot 28. panta īstenošanu līdz mazāk plašai teritorijai iespējami inficētās audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas tuvumā, ja uzskata, ka šāda mazāk plaša teritorija ir pietiekami liela, lai garantētu, ka slimība neizplatās. 4. Ja nepieciešams, kaimiņu dalībvalsts vai trešās valsts kompetentā iestāde tiek informēta par iespējamu slimības gadījumu. Šajā gadījumā iesaistīto dalībvalstu kompetentās iestādes atbilstoši rīkojas, lai savā teritorijā īstenotu šajā pantā minētos pasākumus. 30. pants. Ierobežojumu atcelšana Kompetentā iestāde atceļ 28. panta b) punktā minētos ierobežojumus, ja šī panta a) punktā minētā pārbaude neuzrāda slimības klātbūtni. 3 IEDAĻA OBLIGĀTIE KONTROLES PASĀKUMI, JA APSTIPRINĀS AKVAKULTŪRAS DZĪVNIEKU SASKLIMŠANA AR EKSOTISKĀM SLIMĪBĀM 31. pants Ievadnoteikumi Šī iedaļa attiecas uz gadījumiem, kad apstiprinās akvakultūras dzīvnieku saslimšana ar kādu III pielikuma II daļā uzskaitīto slimību. 32. pants Vispārējie pasākumi Dalībvalstis nodrošina, ka: a) audzētavu vai gliemju audzēšanas zonu oficiāli pasludina par inficētu; b) ap audzētavu vai gliemju audzēšanas zonu, kas pasludināta par inficētu, tiek izveidota konkrētai slimībai atbilstoša robežzona, tanī skaitā kontroles zona un uzraudzības zona; c) tiek pārtraukta pavairošana un akvakultūras dzīvnieki netiek ievesti robežzonā, pārvietoti šīs zonas robežās, vai arī izvesti no tās, ja vien to nav atļāvusi kompetentā iestāde. 33. pants Ievākšana un pārstrāde 1. Akvakultūras dzīvniekus, kas ir sasnieguši komerciālus izmērus un neuzrāda slimības klīniskos simptomus, var kompetentas iestādes uzraudzībā ievākt lietošanai pārtikā vai pārstrādei. 2. Ievākšana, ievešana nosūtīšanas vai attīrīšanas centros, pārstrāde un citas darbības, kas ietilpst ūdensdzīvnieku sagatavošanā pirms nonākšanas pārtikas ķēdē, jāveic apstākļos, kas neļauj izplatīties par slimības izcelšanos atbildīgajam patogēnam. 3. Nosūtīšanas centri, attīrīšanas centri vai līdzīgi uzņēmumi ir jāaprīko ar notekūdeņu attīrīšanas sistēmu, kas spēj dezaktivizēt 2. punktā minētos patogēnus vai arī notekūdeņiem ir jāveic citai apstrāde, kas līdz pieņemamam līmenim samazina risku pārnest slimību uz dabiskajiem ūdeņiem . 4. Tālāku pārstrādi veic licencētos pārstrādes uzņēmumos. 34. pants Aizvākšana un likvidēšana 1. Dalībvalstis nodrošina, ka mirušās zivis un vēžveidīgie, kā arī dzīvās zivis un vēžveidīgie ar slimības klīniskajiem simptomiem tiek aizvākti un likvidēti kompetentās iestādes uzraudzībā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1774/2002[18], un tas ir jāizdara pēc iespējas ātrāk saskaņā ar šīs direktīvas 47. pantā minēto rezerves plānu. 2. Akvakultūras dzīvnieki, kas nav sasnieguši komerciālos izmērus un kam nav slimības klīnisko simptomu, atbilstošā laika posmā, ņemot vērā ražošanas veidu, kā arī to, cik liela ir iespēja, ka šādi dzīvnieki var sekmēt tālāku slimības izplatīšanos, tiek aizvākti un likvidēti kompetentās iestādes uzraudzībā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1774/2002 un šīs direktīvas 47. pantā minēto rezerves plānu. 35. pants Neizmantošana Ja iespējams, inficētā audzētava vai gliemju audzēšanas zona noteiktu laiku jāatstāj neizmantota pēc tās iztukšošanas un, ja nepieciešams, arī iztīrīšanas un dezinfekcijas. Audzētavām vai gliemju audzēšanas zonām, kas audzē pret konkrēto slimību nejutīgus ūdensdzīvniekus, lēmumu par neizmantošanu jāpieņem, balstoties uz riska izvērtējumu. 36. pants Ūdensdzīvnieku aizsardzība Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai novērstu slimības izplatīšanos uz citiem ūdensdzīvniekiem. 37. pants. Pasākumu atcelšana Šajā iedaļā noteiktie pasākumi veicami, līdz: a) ir īstenoti šajā iedaļā noteiktie izskaušanas pasākumi; un b) robežzonā ir veikta konkrētajai slimībai un konkrētajai akvakultūras ražotnei atbilstošā paraugu ņemšana un uzraudzība, un rezultāti ir bijuši negatīvi. 4. IEDAĻA OBLIGĀTIE KONTROLES PASĀKUMI, JA APSTIPRINĀS ŪDENSDZĪVNIEKU SASLIMŠANA AR NEEKSOTISKĀM SLIMĪBĀM 38 pants Vispārīgie noteikumi 1. Ja dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no III pielikuma II daļā iekļautas neeksotiskas slimības, apstiprinās šīs slimības uzliesmojums, attiecīgā dalībvalsts īsteno 3. iedaļā minētos pasākumus, lai atgūtu no slimības brīvu statusu. 2. Ja konkrētā dalībvalsts nevēlas atgūt no slimības brīvu statusu, tiek piemērots 39. pants. 39. pants Ierobežošanas pasākumi Ja dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir brīvi no III pielikuma II daļā iekļautas neeksotiskas slimības, apstiprinās šādas slimības uzliesmojums, attiecīgā dalībvalsts īsteno pasākumus šīs slimības ierobežošanai. Šajos pasākumos ietilpst vismaz šādi pasākumi: a) audzētavas vai gliemju audzēšanas zonas pasludināšana par inficētu; b) konkrētai slimībai atbilstošas robežzonas, tostarp kontroles zonas un uzraudzības zonas, izveidošana ap audzētavu vai gliemju audzēšanas zonu, kas ir pasludināta par inficētu; c) pasākumi, kas ierobežo akvakultūras dzīvnieku kustību no robežzonas tā, lai šādus dzīvniekus var tikai: i) ievest audzētavās vai gliemju audzēšanas zonās saskaņā ar 12. panta 2. punktu; vai ii) ievākt un nokaut lietošanai pārtikā saskaņā ar 33. panta 1. punktu; d) mirušo zivju un vēžveidīgo aizvākšana un likvidēšana kompetentas iestādes uzraudzībā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1774/2002 atbilstošā laika posmā, ņemot vērā ražošanas veidu un to, cik lielā mērā mirušie dzīvnieki var sekmēt slimības tālāku izplatīšanos. 5. IEDAļA OBLIGāTIE KONTROLES PASāKUMI, JA APSTIPRINāS SAVVAļAS ūDENSDZīVNIEKU SASLIMšANA AR III PIELIKUMA II DAļā UZSKAITīTAJāM SLIMīBāM 40. pants III pielikuma II daļā uzskaitīto slimību kontrole savvaļas ūdensdzīvniekos 1. Ja savvaļas ūdensdzīvnieki ir inficēti vai ir aizdomas par to inficēšanos ar III pielikuma II daļā minētajām eksotiskajām slimībām, konkrētā dalībvalsts pārrauga stāvokli un īsteno nepieciešamos pasākumus, lai novērstu slimības tālāku izplatīšanos. 2. Ja savvaļas ūdensdzīvnieki dalībvalstī, zonā vai iecirknī, kas ir pasludināti par brīviem no III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, ir inficēti vai ir aizdomas par to inficēšanos ar kādu no šīm slimībām, konkrētā dalībvalsts pārrauga stāvokli un īsteno nepieciešamos pasākumus, lai novērstu slimības tālāku izplatīšanos. 3. Dalībvalstis 62. panta 1. punktā minētajā komitejā informē Komisiju un citas dalībvalstis par pasākumiem, ko tās īstenojušas saskaņā ar 1. un 2. punktu. 6. IEDAĻA KONTROLES PASĀKUMI JAUNU SLIMĪBU GADĪJUMĀ 41. pants Jaunas slimības 1. Dalībvalstis īsteno atbilstošus pasākumus, lai kontrolētu jaunu slimību gadījumus un novērstu šādas slimības izplatīšanos, ja konkrētā jaunā slimība var apdraudēt ūdensdzīvnieku veselību. 2. Jaunas slimības gadījumā attiecīgā dalībvalsts nekavējoties informē dalībvalstis, Komisiju un Eiropas Brīvās Tirdzniecības Asociācijas (EBTA) biedrus par citai dalībvalstij epidemioloģiski nozīmīgiem konstatētiem faktiem. 3. Četru nedēļu laikā jautājums ir jānodod izskatīšanai 62. panta 1. punktā minētajā komitejā. Pasākumus, ko dalībvalsts īsteno saskaņā ar šī panta 1. punktu, var turpināt, grozīt vai atcelt saskaņā ar 62. panta 3. punktā noteikto kārtību. 7. IEDAļA ALTERNATīVI PASāKUMI UN VALSTS NOTEIKUMI 42. pants Kārtība, kādā tiek pieņemti ad hoc epidemioloģiskie pasākumi attiecībā uz III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām Saskaņā ar 62. panta 2. punktā minēto kārtību var pieņemt lēmumu uz ierobežotu laiku atļaut īstenot ad hoc pasākumus saskaņā ar nosacījumiem, kas atbilst epidemioloģiskajam stāvoklim, ja: a) šajā nodaļā minētie pasākumi tiek atzīti par neatbilstošiem epidemioloģiskajam stāvokli; vai b) šī slimība izplatās, neraugoties uz pasākumiem, kas tiek īstenoti saskaņā ar šo nodaļu. 43. pants Valsts noteikumi III pielikuma II daļā neiekļauto slimību ietekmes ierobežošanai 1. Ja III pielikuma II daļā neiekļauta slimība būtiski apdraud dalībvalstu ūdensdzīvnieku veselību vai vides stāvokli, attiecīgā dalībvalsts var īstenot pasākumus šīs slimības kontrolei. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka 1. punktā minētie valsts kontroles pasākumi nepārsniedz robežas, kādas ir pareizas un nepieciešamas, lai kontrolētu slimību saskaņā ar 1. punktu. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka 1. punktā minētie valsts pasākumi, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tiek īstenoti tikai tad, ja tos apstiprina 62. panta 2. punktā minētajā kārtībā. Šādu apstiprinājumu var piešķirt tikai tādā gadījumā, ja: a) tirdzniecības ierobežojumi Kopienas iekšienē ir nepieciešami slimības kontrolei; b) šie Kopienas iekšējie tirdzniecības ierobežojumi nav pretrunā ar Pasaules dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) publicētajiem standartiem. VI nodaļa Kontroles programmas un vakcinācija I IEDAļA KONTROLES UN IZSKAUšANAS PROGRAMMAS 44. pants Kontroles un izskaušanas programmu izstrāde un apstiprināšana 1. Ja dalībvalsts, kas nav pasludināta par brīvu no kādas vai kādām III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, izstrādā kontroles un izskaušanas programmu (turpmāk tekstā “programma”), kuras mērķis ir sasniegt no slimības brīvu statusu attiecībā uz vienu vai vairākām slimībām, tā iesniedz šo programmu apstiprināšanai saskaņā ar 62. panta 3. punktā noteikto kārtību. Šādas programmas var arī grozīt vai pārtraukt saskaņā ar šo kārtību. Tomēr, ja 1. punktā minētā programma ir domāta atsevišķiem iecirkņiem un zonām, kas veido mazāk par 75% procentiem no dalībvalsts teritorijas, un zonu vai iecirkni veido ūdens sateces baseins, kas nav kopīgs ar citu dalībvalsti vai trešo valsti, šādu programmu apstiprina, groza vai atceļ saskaņā ar 50. panta 1. punktā noteikto kārtību. 2. Pārskatam par programmām, kas ir apstiprinātas saskaņā ar šī panta 1. punktu, jābūt pieejamam Kopienas līmenī saskaņā ar 51. pantā minēto kārtību. 3. Sākot ar programmas apstiprināšanas dienu saskaņā ar šo pantu, teritorijās, kurās tiek īstenota šī programma, stājas spēkā prasības un pasākumi, kas ir minēti 14. pantā, III nodaļas 2., 3., 4. un 5. iedaļā, V nodaļas 2. iedaļā un 38. panta 1. punktā un attiecas uz teritorijām, kas ir pasludinātas par brīvām no slimībām. 45. pants Programmu saturs Programmas neapstiprina, ja tajās nav vismaz šāda informācija: a) slimības epidemioloģiskās situācijas apraksts pirms programmas uzsākšanas dienas; b) programmas paredzamo izmaksu un sagaidāmo ieguvumu analīze; c) programmas paredzamais ilgums un mērķi, kas jāsasniedz līdz programmas beigām; d) programmas īstenošanas ģeogrāfiskās un administratīvās teritorijas apraksts un demarkācija. 46. pants Programmu īstenošanas laiks 1. Programmas tiek īstenotas, līdz: a) ir izpildītas V pielikumā noteiktās prasības un zona vai iecirknis ir pasludināti par brīviem no slimības; vai b) programmu, ja tā vairs nepilda savu mērķi, ir atcēlusi attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde vai Komisija. 2. Ja programma tiek atcelta saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu, attiecīgā dalībvalsts īsteno ierobežošanas pasākumus no programmas atcelšanas dienas. 2. IEDAĻA REZERVES PLĀNS JAUNĀM UN EKSOTISKĀM SLIMĪBĀM 47. pants Rezerves plāns jaunām un eksotiskām slimībām 1. Katra dalībvalsts izstrādā rezerves plānu, kurā precizē nepieciešamos valsts pasākumus, lai saglabātu augsta līmeņa izpratni par slimībām un gatavību nodrošināt vides aizsardzību. 2. Rezerves plāns: a) nodrošina kompetento iestādi ar pilnvarām un līdzekļiem, lai piekļūtu visām iekārtām, ar aprīkojumu, personālu un citiem resursiem, kas nepieciešami, lai ātri un efektīvi izskaustu uzliesmojumu; b) nodrošina koordinācija un atbilstību kaimiņu dalībvalstīm, kā arī veicina sadarbību ar kaimiņos esošajām trešām valstīm; c) ja nepieciešams, sniedz precīzas norādes par vakcīnas prasībām un vakcinācijas nosacījumiem ārkārtas vakcinācijas gadījumos. 3. Izstrādājot rezerves plānus, dalībvalstis ņem vērā VII pielikumā izklāstītos kritērijus un prasības. 4. Dalībvalstis rezerves plānus iesniedz apstiprināšanai 62. panta 2. punkta kārtībā. Reizi piecos gados katra dalībvalsts precizē savu rezerves plānu un iesniedz precizēto plānu apstiprināšanai saskaņā ar šo kārtību. 5. Rezerves plāns jāīsteno III pielikuma II daļā uzskaitīto jauno slimību un eksotisko slimību uzliesmojuma gadījumā. 3. IEDAĻA VAKCINĀCIJA 48. pants Vakcinācija 1. Dalībvalstis nodrošina, ka vakcinācija pret III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām ir aizliegta, izņemot gadījumus, kad tā ir atļauta saskaņā ar 41., 42., 44. vai 47. pantu. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka vakcinācija pret III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām ir aizliegta visās valstu daļās, kas ir pasludinātas par brīvām no konkrētajām slimībām vai arī uz kurām attiecas apstiprinātas kontroles un izskaušanas programmas. Dalībvalstis var atļaut šādu vakcināciju savās daļās, kas nav pasludinātas par brīvām no konkrētajām slimībām, vai arī kurās vakcinācija ir daļa no apstiprinātas kontroles un izskaušanas programmas. 3. Dalībvalstis nodrošina, ka izmantotās vakcīnas ir licencētas saskaņā ar Direktīvu 2001/82/EK un Regulu (EK) Nr. 726/2004. 4. 1. un 2. punkts neattiecas uz zinātniskiem pētījumiem, kuru mērķis ir vakcīnu izstrāde un pārbaude kontrolētos apstākļos. Šādu pētījumu laikā dalībvalstis nodrošina, ka tiek veikti atbilstoši pasākumi, lai aizsargātu pārējos ūdensdzīvniekus no jebkādas negatīvas ietekmes, ko rada pētījumu laikā veiktā vakcinācija. VII nodaļa No slimībām brīvs statuss 49. pants No slimības brīva dalībvalsts 1. Dalībvalsti 62. panta 2. punktā kārtībā pasludina par brīvu no vienas vai vairākām neeksotiskajām slimībām, kas ir uzskaitītas III pielikuma II daļā, ja ir izpildīts šī panta 2. punkts, un: a) teritorijā nav sastopama neviena no jutīgajām sugām; b) ir zināms, ka patogēns nespēj izdzīvot dalībvalstī un tās ūdeņos; vai c) dalībvalsts atbilst V pielikuma I daļā izklāstītajiem nosacījumiem. 2. Ja kaimiņos esošās dalībvalstis vai arī ūdens sateces baseins, kas ir kopīgs ar kaimiņos esošo dalībvalsti, nav pasludināti par brīviem no slimības, dalībvalsts savā teritorijā nosaka atbilstošas buferzonas. Buferzonu demarkācijai jābūt tādai, ka tās no slimības brīvo dalībvalsti aizsargā no slimības pasīvas ieviešanas. 3. Specifiskās prasības par uzraudzību, paraugu ņemšanu un diagnostikas metodēm, ko dalībvalstis izmanto, lai saskaņā ar šo pantu pasludinātu no slimības brīvu statusu, ir jāpieņem saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību. 50. pants No slimībām brīva zona vai iecirknis 1. Dalībvalsts centrālā kompetentā iestāde, kas informējusi Komisiju un pārējās dalībvalstis, kā arī pēc pieprasījuma ir iesniegusi atbilstošus pierādījumus, var pasludināt savā teritorijā esošu zonu vai iecirkni par brīvu no vienas vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām neeksotiskajām slimībām, ja: a) zonā vai iecirknī, kā arī to ūdeņos nav sastopama neviena no jutīgajām sugām; b) ir zināms, ka patogēns nespēj izdzīvot zonā vai iecirknī un, ja tas ir būtiski, arī tās ūdeņos; vai c) zona vai iecirknis atbilst V pielikuma II daļā izklāstītajiem nosacījumiem. 2. Ja 1. punktā minētā(-s) zona(-s) vai iecirknis(-i) veido vairāk nekā 75% no dalībvalsts teritorijas, vai arī šo zonu vai iecirkni veido ūdens sateces baseins, kas ir kopīgs ar citu dalībvalsti vai trešo valsti, 1. punktā minēto kārtību aizstāj ar 62. panta 2. punktā minēto kārtību. 3. Specifiskās prasības par uzraudzību, paraugu ņemšanu un diagnostikas metodēm, ko dalībvalstis izmanto, lai saskaņā ar šo pantu pasludinātu no slimības brīvu statusu, ir jāpieņem saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību. 51. pants No slimībām brīvu dalībvalstu, zonu vai iecirkņu saraksti 1. Katra dalībvalsts izveido un uztur pilnveidotu zonu un iecirkņu sarakstu, kas saskaņā ar 50. panta 1. punktu ir pasludināti par brīviem no slimībām. Šādiem sarakstiem jābūt pieejamiem pārējām dalībvalstīm un Komisijai. 2. Komisija izveido un precizē dalībvalstu, zonu vai iecirkņu sarakstu, kas saskaņā ar 49. pantu vai 50. panta 2. punktu ir pasludināti par brīviem no slimībām, un rūpējas, lai šis saraksts būtu publiski pieejams. 52. pants No slimības brīva statusa saglabāšana Dalībvalsts, kas saskaņā ar 49. pantu ir pasludināta pa brīvu no vienas vai vairākām III pielikuma II daļā uzskaitītajām slimībām, var pārtraukt mērķtiecīgo uzraudzību un saglabāt savu no slimības brīvo statusu ar nosacījumu, ka pastāv konkrētās slimības klīnisko attīstību vadītspējīgi apstākļi un tiek īstenoti šīs direktīvas atbilstošie noteikumi. Tomēr no slimībām brīvām zonām vai iecirkņiem dalībvalstīs, kas nav pasludinātas par brīvām no slimības, kā arī visos gadījumos, kad trūkst konkrētās slimības klīnisko attīstību vadītspējīgu apstākļu, mērķtiecīgo uzraudzību jāturpina atkarībā no nepieciešamības un saskaņā ar 49. panta 3. punktā vai 50. panta 3. punktā minētajām metodēm, taču atbilstoši riska līmenim. 53. pants No slimības brīva statusa apturēšana vai atjaunošana 1. Ja dalībvalstij ir iemesls uzskatīt, ka ir pārkāpts kāds no nosacījumiem, kas jāpilda, lai saglabātu tās no slimības brīvās dalībvalsts, zonas vai iecirkņa statusu, dalībvalsts nekavējoties aptur tirdzniecību ar jutīgajām sugām un pārnēsātāju sugām uz citām dalībvalstīm, zonām vai iecirkņiem, kas ir pasludināti par brīviem no slimības un piemēro V nodaļas 2. un 4. iedaļas noteikumus. 2. Ja 29. panta 1. punktā minētā epizootiskā izmeklēšana apstiprina, ka iespējamais pārkāpums nav noticis, dalībvalsts, zonas vai iecirkņa no slimības brīvais statuss tiek atjaunots. 3. Ja epizootiskā izmeklēšana apstiprina lielu iespējamību, ka ir notikusi inficēšanās, dalībvalsts, zonas vai iecirkņa no slimības brīvais statuss tiek atcelts atbilstoši kārtībai, kādā tas tika pasludināts. Pirms tiek atjaunots no slimības brīvais statuss, jāizpilda V pielikumā noteiktās prasības. VIII nodaļa Kompetentās iestādes un laboratorijas 54 pants Vispārējie pienākumi 1. Katra dalībvalsts šīs Direktīvas mērķiem norīko savas kompetentās iestādes un informē par tām Komisiju. Kompetentās iestādes strādā un pilda savus pienākumus saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 882/2004. 2. Katra dalībvalsts nodrošina, ka starp kompetentajām iestādēm, kuras tā ir norīkojusi šīs direktīvas mērķiem un visām citām tās iestādēm, kas ir iesaistītas akvakultūras, ūdensdzīvnieku vai ūdensdzīvnieku izcelsmes pārtikas produktu un barības reglamentēšanā, tiek izveidota efektīva un nepārtraukta sadarbība, kas ir balstīta uz šīs direktīvas īstenošanai nepieciešamās informācijas brīvu apmaiņu. Informācijas apmaiņā nepieciešamā līmenī jāiesaistās arī dažādu dalībvalstu kompetentajām iestādēm. 3. Katra dalībvalsts nodrošina, ka kompetentajām iestādēm ir pieejami adekvāti laboratoriju pakalpojumi un mūsdienīgas zināšanas riska analīzē un epidemioloģijā un ka kompetentās iestādes un laboratorijas brīvi apmainās ar šīs direktīvas īstenošanai svarīgu informāciju. 55. pants Kopienas references laboratorijas 1. Kopienas references laboratorijas šai direktīvai būtiskām ūdensdzīvnieku slimībām tiek izraudzītas saskaņā ar 62. panta 2.punktā izklāstīto kārtību uz laiku, ko nosaka atbilstoši šai kārtībai. 2. Kopienas references laboratorijas ūdensdzīvnieku slimībām pilda VI pielikuma I daļā uzskaitītās funkcijas un pienākumus. 3. Ne vēlāk kā līdz 1. punktā minētā perioda beigām vai pirms šī datuma Komisija izvērtē Kopienas izraudzītās references laboratorijas, ņemot vērā šo laboratoriju atbilstību 2. punktā minētajām funkcijām un pienākumiem. 56. pants Valsts references laboratorijas 1. Katrai 55. pantā minētajai Kopienas references laboratorijai dalībvalsts veic pasākumus, lai izraudzītos valsts references laboratoriju. Dalībvalstis drīkst izraudzīties laboratoriju, kas atrodas citā dalībvalstī vai kādā no Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas (EBTA) valstīm, un viena laboratorija var būt vairāku dalībvalstu valsts references laboratorija. 2. Dalībvalstis iesniedz Komisijai, atbilstošajai Kopienas references laboratorijai un pārējām dalībvalstīm katras izraudzītās valsts references laboratorijas nosaukumu un adresi. 3. Valsts references laboratorija uztur sakarus ar 55. pantā minēto atbilstošo Kopienas references laboratoriju. 4. Lai visā dalībvalsts teritorijā nodrošinātu efektīvu diagnostisko dienestu atbilstoši šīs direktīvas prasībām, valsts references laboratorija sadarbojas ar visām laboratorijām, kas ir norīkotas saskaņā ar 57. pantu un atrodas tās pašas dalībvalsts teritorijā. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka visas tās teritorijā esošās valsts references laboratorijas ir atbilstoši aprīkotas un nodrošinātas ar pietiekamu skaitu apmācītu darbinieku, lai spētu veikt šīs direktīvas pieprasītās laboratoriskās analīzes, kā arī pildītu VI pielikuma II daļā izklāstītās funkcijas un pienākumus. 57. pants Diagnostikas pakalpojumi un metodes Dalībvalstis nodrošina, ka: a) šīs direktīvas mērķiem nepieciešamās laboratoriskās pārbaudes tiek veiktas laboratorijās, ko šādiem mērķiem ir izraudzījusies kompetentā iestāde; b) aizdomu gadījumā, kā arī lai apstiprinātu III pielikuma II nodaļā uzskaitīto slimību uzliesmojumus, laboratoriskās pārbaudes tiek veiktas, izmantojot 62. panta 2. punkta kārtībā noteiktās diagnostikas metodes; c) laboratorijas, kas saskaņā ar šo pantu ir izraudzītas diagnostisko pakalpojumu veikšanai, pilda VI pielikuma III daļā izklāstītās funkcijas un pienākumus. IX nodaļa Pārbaudes, elektroniskā vadība un sodi 58. pants Kopienas pārbaudes un revīzijas 1. Komisijas eksperti sadarbībā ar dalībvalstu kompetentām iestādēm var veikt pārbaudes uz vietas, tostarp revīzijas, ja vien tās ir nepieciešamas šīs direktīva vienotai piemērošanai. Dalībvalstīs, kuru teritorijās veic šādas pārbaudes un revīzijas, nodrošina ekspertiem visu pienākumu veikšanai nepieciešamo palīdzību. Komisija informē kompetento iestādi par visu šādu pārbaužu un revīziju rezultātiem. 2. Komisijas eksperti sadarbībā ar trešo valstu kompetentajām iestādēm var trešās valstīs veikt pārbaudes uz vietas, tostarp revīzijas, lai apstiprinātu atbilstību Kopienas ūdensdzīvnieku veselības normām. 3. Ja Kopienas pārbaudes laikā tiek konstatēts nozīmīgs risks dzīvnieku veselībai, attiecīgā dalībvalsts nekavējoties īsteno visus nepieciešamos pasākumus, lai aizsargātu dzīvnieku veselību. Ja šādi pasākumi netiek veikti vai arī tos uzskata par nepietiekamiem, dzīvnieku veselības aizsardzībai nepieciešamie pasākumi jāpieņem 62. panta 3. punktā noteiktajā kārtībā, par to informējot konkrēto dalībvalsti. 59. pants Elektroniskā vadība 1. Ne vēlāk kā līdz 2007. gada 1. janvārim dalībvalstis nodrošina, ka ir izstrādātas visas procedūras un formalitātes, lai 6. pantā, 51. panta 1. punktā un 56. panta 2. punktā noteiktā informācija būtu pieejama elektroniskajos līdzekļos. 2. Saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību Komisija pieņem sīki izstrādātus noteikumus 1. punkta īstenošanai ar mērķi veicināt dalībvalstu informācijas sistēmu sadarbspēju un procedūru izmantošanu elektroniskajos līdzekļos. 60. pants Sodi Dalībvalstis pieņem noteikumus par sodiem, ko piemēro par saskaņā ar šo direktīvu pieņemto valsts noteikumu pārkāpumiem, kā arī īsteno visus to ieviešanai nepieciešamos pasākumus. Paredzētajiem sodiem jābūt efektīviem, samērīgiem un brīdinošiem. Ne vēlāk kā līdz 65. panta 1. punktā noteiktajam datumam dalībvalstis par šiem noteikumiem informē Komisiju, kā arī bez vilcināšanās informē to par katru vēlāk pieņemtu sodus ietekmējošu grozījumu. X nodaļa Grozījumi, sīki izstrādāti noteikumi un komitejas procedūras 61. pants Grozījumi un sīki izstrādāti noteikumi 1. 15. panta 1. punktu var grozīt saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību pēc konsultācijām ar atbilstošo zinātnisko komiteju. 2. Šīs direktīvas pielikumus var grozīt saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību. 3. Ja nepieciešams, šīs direktīvas īstenošanai var pieņemt sīki izstrādātus noteikumus, ko veic saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību. 62. pants Komitejas procedūra 1. Komisijai palīdz Pastāvīgā pārtikas ķēdes un dzīvnieku veselības komiteja (turpmāk tekstā “Komiteja”). 2. Atsaucoties uz šo punktu, tiek piemērots Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pants. Tiek noteikts, ka Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais periods ir trīs mēneši. 3. Atsaucoties uz šo punktu, tiek piemērots Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pants. Tiek noteikts, ka Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais periods ir 15 dienas. 4. Komiteja pieņem savu reglamentu. XI nodaļa Pārejas un nobeiguma noteikumi 63. pants Atcelšana 1. Direktīvas 91/67/EEK, 93/53/EEK un 95/70/EK tiek atceltas 2007. gada 1. janvārī. 2. Atsauces uz atceltajām direktīvām uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu un tās jālasa saskaņā ar VIII pielikumā iekļauto korelācijas tabulu. 64. pants Pagaidu noteikumi Pagaidu noteikumus var pieņemt saskaņā ar 62. panta 2. punktā noteikto kārtību uz laiku līdz četriem gadiem, sākot ar šīs direktīvas spēkā stāšanās datumu. 65. pants Transpozīcija 1. Dalībvalstis pieņem un ne vēlāk kā līdz [2006. gada 30. jūnijam] publicē normatīvos un administratīvos noteikumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Pēc tam tās nekavējoties dara zināmus Komisijai minēto tiesību aktu noteikumu un minēto aktu un šīs direktīvas korelācijas tabulu. Dalībvalstis piemēro šos noteikumus no [2007. gada 1. janvāra]. Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka to, kā izdarīt šādas atsauces. 2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus galvenos tiesību aktus, ko tās pieņēmušas jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. 66. pants Stāšanās spēkā Šī direktīva stājas spēkā divdesmit dienas pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā vēstnesī . 67. pants Adreses Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, Padomes vārdā priekšsēdētājs I PIELIKUMS DEFINĪCIJAS Papildus 3. pantā noteiktajām definīcijām tiek piemērotas šādas tehniskas definīcijas: a) ‘ Iecirknis’ ir viena vai vairākas audzētavas kopējā bioloģiskās drošības sistēmā, kurās ir ūdensdzīvnieki ar konkrētu veterinārsanitāro statusu attiecībā uz specifisku slimību. b) ‘Kopējā bioloģiskās drošības sistēma’ nozīmē, ka tiek piemēroti vienādi dzīvnieku veselības uzraudzības, slimību profilakses un slimību kontroles pasākumi. c) ‘Robežzona’ ir zona ap inficētu zivju audzētavu vai gliemju audzēšanas zonu, kurās tiek īstenoti slimību kontroles pasākumi, lai novērstu slimības izplatīšanos. d) ‘Slimība’ ir klīniska vai neklīniska ūdensdzīvnieku inficēšanās ar vienu vai vairākiem etioloģiskajiem izraisītajiem. e) ‘ No slimības brīvas zonas vai iecirkņi’ ir zonas vai iecirkņi, kas saskaņā ar 49. vai 50. pantu ir pasludināti par brīviem no slimības. f) ‘Jauna slimība’ ir nesen atzīta nopietna slimība, kuras cēlonis var būt vai nebūt konstatēts un kura var izplatīties populācijās un starp populācijām, piemēram, tirgojot ūdensdzīvniekus un/ vai šo dzīvnieku produktus. Tas var nozīmēt arī jau zināmas slimības atzīšanu jaunā uzņēmēju sugā. g) ‘Epidemioloģiskā vienība’ ir ūdensdzīvnieku grupa ar aptuveni vienādi lielu risku būt pakļautai slimības izraisītajam noteiktā teritorijā. Risku var radīt kopīga ūdens vide vai tas, ka pārvaldības prakse rada iespēju, ka vienas dzīvnieku grupas slimības izraisītājs var strauji izplatīties uz citu dzīvnieku grupu. h) ‘Neizmantošana’ slimību kontroles nolūkā ir pasākums, kad audzētava tiek atbrīvota no akvakultūras dzīvniekiem, kas ir jutīgi pret konkrēto slimību vai arī spēj pārnēsāt šīs slimības izraisītāju, kā arī, ja iespējams, no ūdens, kurā šie dzīvnieki ir mituši. i) ‘Pārstrāde’ ir akvakultūras dzīvnieku pārstrāde pirms lietošanas pārtikā, ko veic, izmantojot metodes un tehnoloģijas, kas ietekmē anatomisko veselumu, piemēram, asiņu notecināšana, ķidāšana/eviscerācija, galvu nogriešana, griešana šķēlēs un fileju atdalīšana, turklāt šādu darbību rezultātā rodas atkritumi vai blakusprodukti, kas var radīt slimību izplatīšanos risku. j) ‘Mirstības pieaugums’ ir neizskaidrojami nāves gadījumi, kopējai mirstībai būtiski pārsniedzot līmeni, ko uzskata par normālu audzētavai vai gliemju audzēšanas zonai noteiktajos apstākļos; to, kas ir mirstības pieaugums, lemj audzētājs kopā ar kompetento iestādi. k) ‘Infekcija’ ir slimības attīstība uzņēmējā. l) ‘Inficētā zona vai iecirknis’ ir zona vai iecirknis, kuros konstatēta infekcija. m) ‘ Karantīna’ ir ūdensdzīvnieku grupas turēšana izolācijā, novēršot tiešu vai netiešu kontaktu ar citiem ūdensdzīvniekiem, lai noteiktu laiku šo grupu novērotu un, ja nepieciešams, veiktu atbilstošās analīzes un apstrādi, ieskaitot nepieciešamo notekūdeņu attīrīšanu. n) ‘ Jutīgās sugas’ ir visas sugas, kurās noteikts slimības izraisītājs var vairoties vai citādi attīstīties. o) ‘ Zona’ ir precīza ģeogrāfiska teritorija ar homogēnu hidroloģisko sistēmu, ko veido ūdens sateces laukuma daļa no avota līdz dabiskai vai mākslīgai barjerai, kas novērš ūdensdzīvnieku migrāciju uz augšu no zemākiem ūdens sateces laukuma posmiem, vai viss ūdens sateces laukums no avota līdz ietekai, vai vairāki ūdens sateces laukumi, tanī skaitā to ietekas, ja tie ir epidemioloģiski saistīti to avotos. II PIELIKUMS Akvakultūras ražotņu un licencēto pārstrādes uzņēmumu oficiālajam reģistram nepieciešamā informācija I DAĻA LICENCĒTA AKVAKULTŪRAS RAžOTNE 1. 6. pantā minētajā reģistrā kompetentajai iestādei par katru akvakultūras ražotni ir obligāti jāuzglabā vismaz šāda informācija: a) akvakultūras ražotnes nosaukums un adrese, kā arī kontaktinformācija (telefons, faksa numurs, e-pasta, adrese); b) licences numurs un detaļas (piemēram, īpašu licenču izsniegšanas datumi, identifikācijas kodi vai numuri, konkrēti ražošanas nosacījumi un citi licencēšanai būtiski jautājumi); c) audzētavas ģeogrāfiskais stāvoklis, ko definē, izmantojot piemērotu koordinātu sistēmu par visām audzētavām (ja iespējams, GIS [ģeogrāfiskās informācijas sistēmas] koordinātes); d) mērķis, tips (t.i., kultūras sistēmas vai iekārtu tips, piemēram, sauszemes iekārtas, jūras būri, sauszemes dīķi) un maksimālā ražošanas jaudas, ja tā tiek reglamentēta; e) informācija par audzētavas ūdens apgādi un noteku sistēmu kontinentālām audzētavām, nosūtīšanas centriem un attīrīšanas centriem; f) audzētavā audzēto ūdensdzīvnieku sugas (audzētavām, kurās audzē vairākas sugas, vai dekoratīvo dzīvnieku audzētavām ir vismaz jāreģistrē, vai kāda no šīm sugām ir zināma kā jutīga pret III pielikumā uzskaitītajām slimībām vai arī kā šādu slimību pārnēsātāja) g) precizēta informācija par slimību statusu (piemēram, vai audzētava ir brīva no slimībām (atrodas dalībvalstī, zonā vai iecirknī), vai audzētava piedalās programmā ar mērķi sasniegt šādu statusu vai, ja audzētava ir pasludināta par inficētu ar III pielikumā minēto slimību). 2. Ja 4. panta 2. punktā noteiktajā kārtībā licenci piešķir gliemju audzēšanas zonai, šīs daļas 1. punkta a) apakšpunktā pieprasīto informāciju jāreģistrē par visām akvakultūras ražotnēm, kas darbojas gliemju audzēšanas zonā. Šīs daļas 1. punkta b)-g) apakšpunktā pieprasīto informāciju jāreģistrē gliemju audzēšanas zonas līmenī. II DAļA LICENCēTI PāRSTRāDES UZņēMUMI 6. pantā minētajā reģistrā kompetentajai iestādei par licencētiem pārstrādes uzņēmumiem obligāti jāuzglabā vismaz šāda informācija: a) licencētā pārstrādes uzņēmuma nosaukums un adrese, kā arī kontaktinformācija (telefons, faksa numurs, e-pasta adrese); b) licences numurs un detaļas (piemēram, īpašu licenču izsniegšanas datumi, identifikācijas kodi vai numuri, konkrēti ražošanas nosacījumi un citi licencei būtiski jautājumi); c) pārstrādes uzņēmuma ģeogrāfiskais stāvoklis, ko definē, izmantojot piemērotu koordinātu sistēmu (ja iespējams, GIS koordinātes); d) informācija par licencētā pārstrādes uzņēmuma notekūdeņu attīrīšanas sistēmām; e) licencētajā pārstrādes uzņēmumā izmantoto dzīvnieku sugas. III PIELIKUMS Slimību saraksts I DAļA KRITēRIJI SLIMĪBU IEKļAUšANAI SARAKSTā A. Eksotiskajām slimībām jāatbilst šādiem 1. un 2. vai 3. punktā izklāstītājiem kritērijiem. 1. Slimība ir eksotiska Kopienā, jo slimība nav konstatēta Kopienas akvakultūrā, un nav informācijas par patogēna klātbūtni Kopienas ūdeņos. 2. Ieviešot to Kopienā, tā var būtiski ietekmēt ekonomiku, vai nu samazinot Kopienas akvakultūras ražību, vai arī ierobežojot iespēju tirgoties ar akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem. 3. Ieviešot to Kopienā, tā var kaitīgi ietekmēt vidi, kurā eksistē tādas savvaļas ūdensdzīvnieku sugas, kuras Kopienas vai starptautiskie noteikumi uzskata par aizsargājamu vērtību. B. Neeksotiskajām slimībām jāatbilst šādiem 1., 4., 5., 6., 7. un 2. vai 3. punktā izklāstītajiem kritērijiem. 1. Vairākas dalībvalstis vai vairāku dalībvalstu reģioni ir brīvi no slimības. 2. To ieviešot no slimības brīvā valstī, tā var būtiski ietekmēt ekonomiku, vai nu samazinot ražošanu tā, ka zaudējumi gadā, kas ir saistīti ar šo slimību un tās kontroli, pārsniedz 5% no jutīgo dzīvnieku sugas produkcijas vērtības reģionā, vai arī ierobežojot iespējamo starptautisko tirdzniecību ar akvakultūras dzīvniekiem un to produktiem. 3. Izceļoties no slimības brīvā dalībvalstī, šī slimība kaitīgi ietekmē vidi, kurā eksistē tādas savvaļas ūdensdzīvnieku sugas, kuras Kopienas vai starptautiskie noteikumi uzskata par aizsargājamu vērtību. 4. Slimība ir grūti kontrolējama un noturama audzētavas robežās, ja netiek īstenoti stingri kontroles pasākumi un tirdzniecības ierobežojumi. 5. Slimību var kontrolēt dalībvalsts robežās un pieredze rāda, ka ir iespējams izveidot un uzturēt no slimības brīvus iecirkņus, un šī uzturēšana ir izdevīga no izmaksu viedokļa. 6. Ļaujot pieeju tirgum, pastāv iespēja, ka slimība ieviesīsies līdz šim no infekcijas brīvā reģionā. 7. Ir pieejamas drošas un vienkāršas inficēto dzīvnieku pārbaudes. Pārbaudēm jābūt specifiskām un jutīgām, bet pārbaužu metodēm jābūt harmonizētām Kopienas līmenī. II DAĻA SARAKSTā IEKļAUTAS SLIMīBAS EKSOTISKĀS SLIMĪBAS | SLIMĪBA | JUTĪGĀS SUGAS | ZIVIS | Epizootiskā hematopoētiskā nekroze | Perca fluviatilis, Oncorhynchus mykiss, Macquaria australasica, Bidyanus bidyanus, Galaxias olidus, sams (Silurus glanis), Ictalurus melas un Gambusa, kā arī citas Poeciliidae dzimtas sugas. | Epizootiskais čūlu sindroms | Ģintis: Channa, Mastacembelus, Puntius, Trichogaster, Catla, Mugil, Labeo. | GLIEMJI | Bonamia exitiosa infekcija | Ostrea chilensis un O. angasi | Xenohaliotis californiensis infekcija | Haliotis ģints pārstāvji, ieskaitot H. cracherodii, H. rufescens, H. corrugate, H. fulgens H. sorenseni | Perkinsus marinus infekcija | Crassostrea virginica un C. gigas | Microcytos mackini infekcija | Crassostrea gigas, C. virginica, Ostrea edulis un O. conchaphila. | VĒŽVEIDĪGIE | Taura sindroms | Penaeus vannamei, P. stylirostris un P. setiferus. | Yellowhead slimība | Penaeus monodon, P. vannamei, P. stylirostris, P. setiferus, P. aztecus, P. duorarum, un P. japonicus | SLIMĪBAS, KAS NAV EKSOTISKAS | SLIMĪBA | JUTĪGĀS SUGAS | ZIVIS | Karpu pavasara virēmija | Cyprinus carpio, Ctenopharyngodon idellus, Hypophthalmichthys molitrix, Aristichthys nobilis, Carassius carassius, Carassius auratus, Tinca tinca un Silurus glanis | Virālā hemorāģiskā septicēmija | Salmonideae dzimtas zivis: Thymallus thymallus, Coregonus spp., Esox lucius, Scophthalmus maximus, Clupea spp., Oncorhynchus spp.,Gadus morhua, G. macrocephalus, G. aeglefinus un Onos mustelus. | Infekciozā hematopoētiskā nekroze | Salmonidae dzimtas zivis: Esox lucius | Koi herpesvīruss | Cyprinus carpio | Infekciozā lašu anēmija | Salmo salar, Oncorhynchus mykiss, Salmo trutta, | GLIEMJI | Marteilia refringens infekcija | Ostrea edulis, O. angasi un Ostrea chilensis | Bonamia exitiosa infekcija | Ostrea edulis, O. angasi, O. denselammellosa, O. puelchana, Ostreola conchaphila (= O. lurida) un O. chilensis (= Tiostrea lutaria), | VĒŽVEIDĪGIE | White spot slimība | Visbiežāk audzētās Penaeidae garneles un tīģergarneles | IV PIELIKUMS Uzraudzība un pārbaudes audzētavās un gliemju audzēšanas zonās Esošās sugas | Slimības statuss | Riska līmenis | Uzraudzība | Ieteiktais kompetentās iestādes veikto pārbaužu biežums | Ieteiktais privāto dienestu veikto pārbaužu biežums | Komentāri | Sugas, kas ir jutīgas pret vienu vai vairākām III pielikuma uzskaitītajām slimībām | Saskaņā ar 49. vai 50. pantu pasludināts par brīvu no slimības | Augsts | Aktīva, mērķtiecīga vai pasīva | Jāpieņem saskaņā ar sekundārajiem tiesību aktiem | Jāpieņem saskaņā ar sekundārajiem tiesību aktiem | Pieņem, īstenojot tiesīb