Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par to, kā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem /* COM/2009/0334 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 8.7.2009 COM(2009) 334 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par to, kā piemērot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulu (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem SATURS 1. Kopsavilkums 3 2. REGULAS (EK) Nr. 882/2004 DARBĪBAS JOMA 4 2.1. Nozaru tiesību akti par oficiālo kontroli: veterināro zāļu un pesticīdu atliekas 4 2.2. Augu veselība 5 3. ĪSTENOŠANAS GAITA 6 3.1. Komisijas pamatnostādnes 6 3.2. Daudzgadu valsts kontroles plāni un ikgadējie ziņojumi 6 3.3. Vispārējās revīzijas 7 3.4. Oficiālā kontrole importētās barības un pārtikas jomā 7 3.5. 23. pants par pirmsnosūtīšanas pārbaužu apstiprināšanu 9 3.6. Labākas mācības nekaitīgas pārtikas jomā 10 3.7. Kopienas references laboratorijas (KRL) 10 3.8. Tehnisko datu papildinājumi 11 4. MAKSAS 11 4.1. Konteksts 11 4.2. Novērtējuma darbības joma 12 4.3. Pētījuma galvenie secinājumi 12 4.4. Risinājumi pārmaiņu ieviešanai 12 1. KOPSAVILKUMS 65. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regulā (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem[1] („Oficiālās kontroles regula”, turpmāk — „OKR”), ir paredzēts, ka Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, īpaši lai izvērtētu pieredzi, kas gūta, piemērojot minēto regulu. Minētajā ziņojumā jāapsver šādi jautājumi: „a) atkārtoti jānovērtē darbības joma attiecībā uz dzīvnieku veselību un labturību; b) jānodrošina, lai pārējās nozares iesaistās oficiālās kontroles finansēšanā, paplašinot darbību sarakstu, kas minētas IV pielikumā A sadaļā un V pielikuma A sadaļā, īpaši ņemot vērā Kopienas barības un pārtikas higiēnas tiesību aktu ietekmi pēc to pieņemšanas; c) jānosaka atjauninātās minimālās maksu likmes, kas minētas IV pielikuma B sadaļā un V pielikuma B sadaļā, īpaši ņemot vēra riska faktorus”. Attiecībā uz regulas darbības jomu saistībā ar dzīvnieku veselību un labturību līdz šim gūtā pieredze neliecina, ka ir jāpārskata regulas darbības joma, kā patlaban noteikts 1. pantā. No otras puses, pašreizējās diskusijas par divu būtisku nozaru tiesību aktu modernizāciju un vienkāršošanu varētu palīdzēt noskaidrot attiecību starp vispārējo satvaru, kas izveidots ar regulu, un spēkā esošajiem nozaru tiesību aktiem. Tas īpaši attiecas uz pašreizējo pārskatīšanu, ko veic kā papildu pasākumu Dzīvnieku veselības stratēģijai (2007–2013)[2], kuras mērķis, cita starpā, ir izveidot vienotu normatīvo bāzi dzīvnieku veselības jomā („tiesību akti dzīvnieku veselības jomā”), un tām darbībām, kas izrietēs no nākamās pārskatīšanas par esošajiem tiesību aktiem augu veselības jomā. Turklāt ir jānodrošina, lai spēkā esošie Kopienas nozaru noteikumi, kurus piemēro kontroles darbībām konkrētās jomās (piemēram, par veterināro zāļu un pesticīdu atliekām) būtu saderīgi ar minētās regulas principiem un prasībām. Šis jautājums tiek iztirzāts ziņojuma 2. sadaļā . Ziņojuma 3. sadāļā aplūko svarīgākās darbības un iniciatīvas, kas izstrādātas, īstenojot attiecīgo regulu, ievērojot pieredzi, kas gūta kopš 2006. gada 1. janvāra. Dalībvalstis pakāpeniski gūst praktisku pieredzi to daudzgadu valsts kontroles plānu sagatavošanā un īstenošanā, kurus regulāros vispārējās revīzijas apmeklējumos izmanto arī Komisijas Pārtikas un veterinārais birojs ( FVO ). Daudzgadu valsts kontroles plāni ir arī svarīgs elements jaunajā oficiālās kontroles satvarā, ko izveidojusi OKR, lai gan pieredze ar šādiem ziņojumiem ir pārāk maza, lai šajā posmā varētu veikt padziļinātu analīzi vai izdarīt secinājumus. Regulas 65. pantā ir paredzēts, ka īpaša uzmanība jāpievērš maksu iekasēšanas jautājumam, lai nodrošinātu oficiālās kontroles finansējumu („inspekcijas maksas”). Ziņojuma 4. sadaļā aplūko diskusiju pašreizējo gaitu un apsvērumus par diezgan sarežģītu jautājumu, kas izriet no nesena pētījuma rezultātiem, ko Komisijas uzdevumā veicis ārējs vērtētājs. Attiecīgais pētījums sniedz Komisijai vērtīgu ieskatu pašreizējās maksu sistēmas darbībā, identificē dažus trūkumus spēkā esošajā normatīvajā bāzē, ko piemēro inspekcijas maksām, un trūkumus normatīvās bāzes īstenošanā dalībvalstīs, un apspriež iespēju pārskatīt dažus normatīvās bāzes elementus. Saskaņā ar pētījumu ir iespējams izskatīt vairākas izmaiņas, lai radītu iespēju dalībvalstīm nodrošināt OKR 26. pantā izvirzītā mērķa sasniegšanu, saskaņā ar kuru „ Dalībvalstis nodrošina to, ka ir pieejami pietiekami finanšu resursi, lai vajadzīgo personālu un pārējos oficiālās kontroles resursus apgādātu ar visiem vajadzīgajiem līdzekļiem ”. Šajā nolūkā pētījumā ierosina iespējamos nākotnes scenārijus, sākot ar maksu sistēmu elementu pilnīgu saskaņošanu un beidzot ar lielākas rīcības brīvības nodrošināšanu dalībvalstīm sistēmas īstenošanā, vienlaikus nodrošinot sistēmas darbības pārredzamību un skaidrību visās dalībvalstīs. Vajadzīga turpmāka analīze par pētījumā izvirzītajiem jautājumiem, tostarp atklātas diskusijas ar ieinteresētajām personām par veiktā novērtējuma rezultātiem un iespējamo izmaiņu ietekmes novērtējumu. Komisija 2009. gadā plāno sākt šādu ietekmes novērtējumu. 2. REGULAS (EK) NR. 882/2004 DARBĪBAS JOMA 2.1. Nozaru tiesību akti par oficiālo kontroli: veterināro zāļu un pesticīdu atliekas Lai gan oficiālā kontrole ietver veterināro zāļu un pesticīdu atlieku kontroli, OKR ir norāde, ka ir jāsaglabā spēkā īpašie noteikumi barības un pārtīkas un dzīvnieku veselības jomā, un tajā ir īpaši paredzēts saglabāt spēkā Padomes Direktīvu 96/23/EK, ar ko paredz pasākumus, lai kontrolētu noteiktas vielas un to atliekas[3], un Padomes 1986. gada 24. jūlija Direktīvu 86/362/EEK par pesticīdu atliekvielu maksimāli pieļaujamo daudzumu noteikšanu labībā un uz tās[4], kas vēlāk atcelta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 23. februāra Regulu (EK) 396/2005, ar ko paredz maksimāli pieļaujamos pesticīdu atlieku līmeņus augu un dzīvnieku izcelsmes pārtikā un barībā un ar ko groza Padomes Direktīvu 91/414/EEK[5]. Direktīvā 96/23/EK ir paredzēts, ka dalībvalstīm jāievieš valsts atlieku kontroles plāni, kas kopā ar īstenošanas rezultātiem iepriekšējā gadā un veiktajiem papildu pasākumiem prasību neievērošanas gadījumā ik gadus ir jāiesniedz Komisijai. Tajā ir noteikts minimālais paraugu skaits, kas atbilstīgi ražošanas apjomiem valstī jāanalizē par katru pārtikas produktu, neņemot vērā citus elementus, kas var ietekmēt riska novērtējumu (piemēram, audzēšanas prakse, atļautās zāles utt.). Izņemot veterināro zāļu un pesticīdu atliekas, Direktīvas 96/23/EK I un II pielikumā vielu grupā, kuras ir jāpārbauda atlieku kontroles plānu ietvaros, iekļauti arī vides piesārņotāji[6]. Jau 2003. gadā tika publicēts darba dokuments, sākot plašu apspriešanās procesu par direktīvas[7] tehniskajiem aspektiem. Šajā procesā ieinteresētās personas pauda lielu interesi par minētās direktīvas pārskatīšanu un robežlīnijas noteikšanu starp veterināro zāļu kontroli un piesārņotāju vispārīgo kontroli, lai nodrošinātu atbilstību OKR. Regulā (EK) Nr. 396/2005 attiecībā uz pesticīdiem ir ietverti vairāki panti, kuri tieši attiecas uz kontroli (26.–30. pants) un kuru mērķis ir izlases veidā pārbaudīt atbilstību maksimāli pieļaujamajiem atlieku līmeņiem, kā arī veikt mērķa kontroli dalībvalstu līmenī. Turklāt regulā (31.–32. pants) ir ietvertas ikgadējas ziņošanas prasības. Dažas atšķirības pieejā starp Regulu (EK) Nr. 396/2005 un OKR noteikumiem var izskaidrot ar to, ka vienlaikus notika atsevišķas iestāžu sarunas, kuru rezultātā pieņēma abus tiesību aktus. Ņemot vērā labāka regulējuma mērķi, ir jāizvērtē iespēja ar vajadzīgajiem normatīvajiem grozījumiem integrēt noteikumus, kas patlaban OKR satvarā ir piemērojami oficiālai kontrolei attiecībā uz pesticīdiem, piesārņotājiem un farmakoloģiski aktīvo vielu atliekām pārtikā, lai racionalizētu un vienkāršotu vispārējo normatīvo bāzi, vienlaikus saglabājot vajadzīgo elastīgumu, kas nodrošinātu abu nozaru integrāciju dalībvalstu daudzgadu valsts kontroles plānos. 2.2. Augu veselība Augu aizsardzības jomā nozares kontroles noteikumi tiek izvirzīti Padomes Direktīvā 2000/29/EK par aizsardzības pasākumiem pret tādu organismu ievešanu, kas kaitīgi augiem vai augu produktiem, un pret to izplatību Kopienā[8]. Tādējādi oficiālā kontrole šajā jomā netiek reglamentēta OKR, izņemot noteikumus, kas piemērojami daudzgadu valsts kontroles plānu izstrādei un ikgadējai ziņošanai par tiem, un Kopienas inspekcijām dalībvalstīs un trešajās valstīs (41.–46. pants). Lai vispārīgi novērtētu spēkā esošos tiesību aktus augu aizsardzības jomā[9], būs jāizvērtē, vai ir jāracionalizē Direktīvas 2000/29/EK un OKR noteikumi par oficiālo kontroli. 3. ĪSTENOŠANAS GAITA 3.1. Komisijas pamatnostādnes OKR ievieš vairākas jaunus pienākumus dalībvalstīm attiecībā uz plānošanu, revīziju un ziņošanu par oficiālajiem kontroles pasākumiem. Komisija saskaņā ar OKR 43. pantu ir izstrādājusi pamatnostādnes, lai palīdzētu dalībvalstīm ievērot minētās prasības. Līdz šim ir pieņemti šādi Komisijas lēmumi: - Komisijas 2006. gada 29. septembra Lēmums 2006/677/EK, ar ko izklāsta pamatnostādnes, ar kurām nosaka kritērijus revīzijas veikšanai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem[10]. - Komisijas 2007. gada 21. maija Lēmums 2007/363/EK par pamatnostādnēm, kas paredzētas, lai dalībvalstīm sniegtu palīdzību vienota integrēta daudzgadu valsts kontroles plāna izstrādē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 882/2004[11]. - Komisijas 2008. gada 24. jūlija Lēmums 2008/654/EK par pamatnostādnēm, kas paredzētas, lai dalībvalstīm sniegtu palīdzību vienota integrēta daudzgadu valsts kontroles plāna izstrādē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 882/2004[12]. Komisija regulāri organizē darba grupas, lai vēl vairāk uzlabotu pamatnostādņu īstenošanu un palīdzētu dalībvalstīm sagatavot daudzgadu valsts kontroles plānus, ziņojumus un revīzijas. 3.2. Daudzgadu valsts kontroles plāni un ikgadējie ziņojumi Saskaņā ar OKR 41. un 42. pantu dalībvalstis ne vēlāk kā 2007. gada 1. janvārī sagatavo un īsteno vienotus integrētus daudzgadu valsts kontroles plānus un plāna jaunāko redakciju pēc pieprasījuma nosūta Komisijai. Visas dalībvalstis ir iesniegušas Komisijai savus daudzgadu valsts kontroles plānus, un tos novērtē Komisijas Pārtikas un veterinārā biroja ( FVO ) veiktajās vispārējās revīzijās (sk. 3.3. nodaļu). Saskaņā ar 44. pantu gadu pēc daudzgadu valsts kontroles plānu īstenošanas sākuma un pēc tam katru gadu dalībvalstis iesniedz Komisijai ziņojumu, kurā norāda visus grozījumus valsts daudzgadu kontroles plānos, kontroles un revīziju rezultātus, konstatēto neatbilstību veidu un skaitu un rīcību efektīvas darbības nodrošināšanai, tostarp izpildes darbību. Līdz šim Komisija ir saņēmusi gada ziņojumus no 26 dalībvalstīm (Portugāle nav iesniegusi gada ziņojumu, jo tās pirmais daudzgadu valsts kontroles plāns netika piemērots līdz 2008. gadam kontroles dienestu pārstrukturēšanas dēļ, tāpēc pirmo ziņojumu sniegs 2009. gada ziņošanas ciklā). 3.3. Vispārējās revīzijas OKR 45. pantā paredzēts, ka Komisijas eksperti veic vispārīgas un specifiskas revīzijas dalībvalstīs, lai pārbaudītu, vai oficiālā kontrole dalībvalstīs notiek saskaņā ar daudzgadu valsts kontroles plāniem un atbilstīgi Kopienas tiesību aktiem. Komisijas FVO veic vispārējās revīzijās dalībvalstīs ik pēc trim gadiem. 2007. gadā vispārējās revīzijas tika veiktas Austrijā un Nīderlandē, 2008. gadā — vēl sešās dalībvalstīs (Igaunijā, Īrijā, Slovākijā, Spānijā, Ungārijā un Vācijā). 2009. gadā vispārējās revīzijas veiks deviņās dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Beļģijā, Grieķijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Portugālē, Slovēnijā un Somijā). Pārējās desmit dalībvalstīs revīzijas veiks 2010. gadā. Nobeiguma ziņojumus pēc vispārējās revīzijas publicē tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/food/fvo/ir_search_en.cfm. 3.4. Oficiālā kontrole importētās barības un pārtikas jomā Oficiālā kontrole, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem, ir jāveic gan Kopienā ražotai, gan importētai pārtikai, barībai un dzīvniekiem. OKR II sadaļas V nodaļā un VI sadaļas II nodaļā ietvertie noteikumi izveido vispārēju satvaru un procedūras, kuras piemēro oficiālai kontrolei attiecībā uz barību un pārtiku, kas no trešajām valstīm importēta Kopienas teritorijā. Regulas (EK) Nr. 882/2004 II sadaļas V nodaļā ietverti vienoti noteikumi, ko piemēro: ( pasākumiem, kurus veiks kompetentās iestādes pēc oficiālās kontroles attiecībā uz barības un pārtīkas importu, piemēram, gadījumā, ja pastāv aizdomas par neatbilstību vai neatbilstība ir konstatēta (18. līdz 22. pants); ( trešo valstu veikto pirmsnosūtīšanas pārbaužu apstiprināšanai, lai samazinātu importa kontroles biežumu (23. pants); ( vajadzīgai sadarbībai starp kompetentajām iestādēm un muitas dienestiem par oficiālās kontroles organizēšanu (24. pants). Saskaņā ar 25. pantu Komisija, ievērojot Padomes Lēmumā 1999/468 paredzēto procedūru (komitoloģijas procedūru)[13], ir pilnvarota pieņemt vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu vienotu oficiālās kontroles īstenošanu attiecībā uz importēto barību un pārtiku. OKR atzīst īpatnības kontrolē, kas ir jāveic attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes barību un pārtiku (14. pants), pretstatā barībai un pārtikai, kam nav dzīvnieku izcelsmes (15. līdz 17. pants). Attiecībā uz pēdējo regulā atzīts, ka ir spēkā saskaņoto importa procedūru pašreizējais satvars, kas izveidots ar Padomes Direktīvu 97/78/EK[14] un ko īsteno robežkontroles punktu tīkls, kas izveidots uz visas Kopienas ārējās robežas. Regulā iekļauta arī prasība kompetentajai iestādei, kas ir izraudzīta saskaņā ar Direktīvu 97/78/EK, veikt kontroles, lai pārbaudītu atbilstību tiem barības un pārtikas jomas tiesību aktu aspektiem, kas nav ietverti direktīvā. Komisija jaunajā Dzīvnieku veselības stratēģijā (2007–2013) patlaban pārskata veterināro robežkontroli, lai uzlabotu uz risku balstīto pieeju robežkontrolē. Pārskatīšanā pārbaudīs, kā labāk nodrošināt agrīno brīdināšanu un to risku ātru noteikšanu, kurus izraisa dzīvnieku izcelsmes pārtika, lai varētu piemērot vajadzīgos importa pasākumus, tādējādi nodrošinot augstu sabiedrības un dzīvnieku veselības aizsardzības līmeni Eiropas Savienībā. Pretēji tam, kas patlaban notiek ar dzīvnieku izcelsmes barību un pārtiku, un barību un pārtiku, kam nav dzīvnieku izcelsmes , neattiecas sistemātiskas saskaņotas ES pārbaudes uz robežas, pirms preces tiek importētas Kopienā (izņemot tās preces, uz kurām attiecas ārkārtas pasākumi, balstoties uz Regulas (EK) Nr. 178/2002[15] 53. panta 1. punktu. Saskaņā ar OKR 15. panta noteikumiem kontrole attiecībā uz importēto barību un pārtiku, kam nav dzīvnieku izcelsmes, ir jāveic atbilstīgā vietā, tostarp vietā, kur notiek preču ievešana Kopienā, vietā, kur notiek preču laišana brīvā apgrozībā, noliktavās, importējošā dzīvnieku barības un pārtikas apritē iesaistītā uzņēmēja telpās vai citviet dzīvnieku barības un pārtikas apritē. Dalībvalstis, pamatojoties uz riska novērtējumu, lemj par importēto preču oficiālās kontroles visatbilstošāko biežumu un raksturu. Atkāpe no iepriekšminētajiem vispārīgajiem noteikumiem ir iekļauta tā paša 15. panta 5. punktā, kas paredz, ka ir jāizstrādā saraks, kurā iekļauj dzīvnieku barību un pārtiku, kam nav dzīvnieku izcelsmes un kam, ņemot vērā zināmu vai pieaugošu risku, piemēro pastiprinātu oficiālo kontroli vietā, kur notiek preču ievešana Kopienā. Regulas projekts, kura mērķis ir izveidot vispārīgus noteikumus un šādu sarakstu, pirmo reizi tikai apstiprināts 2009. gada xx.xx [ to be updated before release ]. Iepriekšminētos noteikumus papildina OKR VI sadaļas I un II nodaļas noteikumi, kas izveido procedūras, saskaņā ar kurām Komisija vāc attiecīgo informāciju attiecībā uz trešo valstu sistēmu atbilstības līmeni Kopienas standartiem par barību un pārtiku (46. un 47. pants), un lemj, kādi (un vai vispār) konkrēti importa nosacījumi ir jāievieš attiecībā uz barību un pārtiku, lai atļautu importu Kopienā (48. pants). Attiecīgo informāciju vāc arī FVO apmeklējumos trešajās valstīs un anketās, kuras nosūta pirms attiecīgā apmeklējuma, kas sniedz konkrētu informāciju par valstu sanitārās kontroles organizāciju un pārvaldību. Tā kā nosacījumi un detalizētas procedūras attiecībā uz importu vēl nav iekļauti Kopienas tiesību aktos (konkrēti, Regulā (EK) Nr. 854/2004[16]), konkrētus importa nosacījumus var paredzēt saskaņā ar komitoloģijas procedūru. Tostarp var būt nosacījumi par tāda saraksta sagatavošanu, kurā uzskaita trešās valstis, no kurām drīkst importēt konkrētus produktus Kopienā, par sūtījumiem pievienojamo sertifikātu paraugu izstrādi un/vai īpaši importa nosacījumi, kas ir atkarīgi no produktu veida vai dzīvnieku sugas un no iespējamā ar tiem saistītā riska (48. pants). Noteikumi, kas piemērojami līdzvērtīguma nolīgumu slēgšanai ar trešajām valstīm, ir paredzēti 49. pantā. Nolīgumos var atzīt, ka trešo valstu vai reģionu piemērotie pasākumi konkrētās jomās sniedz garantijas, kas ir līdzvērtīgas Kopienā piemēroto pasākumu garantijām, ja trešās valstis nodrošina attiecīgus objektīvus pierādījumus. 3.5. 23. pants par pirmsnosūtīšanas pārbaužu apstiprināšanu OKR 23. pantā Komisijai sniegta iespēja saskaņā ar regulas 62. panta 3. punktā minēto procedūru atļaut īpašas pirmsnosūtīšanas pārbaudes, kuras veic trešā valsts pirms attiecīgais produkts (barība un pārtika) tiek eksportēts uz Kopienu. Pirmsnosūtīšanas pārbaužu apstiprināšanas dēļ var samazināt barības un pārtikas importa kontroles biežumu. Trešo valstu pirmsnosūtīšanas pārbaudes apstiprinājumu var piešķirt ar nosacījumu, ka - Kopienas veiktā revīzijā ir konstatēts, ka uz Kopienu eksportētā barība un pārtika atbilst Kopienas prasībām vai līdzvērtīgām prasībām, - trešajā valstī veiktās pirmsnosūtīšanas pārbaudes ir pietiekami lietderīgas un efektīvas, lai aizstātu dokumentu, identitātes un fiziskās pārbaudes vai varētu samazināt to skaitu, pamatojoties uz Kopienas tiesību aktiem. Citiem vārdiem, apstiprinātas pirmsnosūtīšanas pārbaudes nodrošina, ka kontroli veic saskaņā ar attiecīgajām Kopienas tiesību aktos izklāstītajām prasībām. Pirmsnosūtīšanas pārbaužu apstiprināšana, pamatojoties uz OKR 23. pantu, neskar dalībvalstu kompetentās iestādes tiesības veikt importētās barības vai pārtikas oficiālo kontroli. Tomēr dalībvalstu kompetentās iestādes ņems vērā apstiprinātu pirmsnosūtīšanas pārbaužu sistēmu, kad lems par fizisko pārbaužu biežumu, kas veicamas attiecībā uz pārtiku un barību. Pārbaužu biežumu nosaka atkarībā no riskiem, kas saistīti ar dažādiem barības un pārtikas veidiem; garantijām, ko piedāvā eksportējošā trešā valsts; barības vai pārtikas uzņēmuma, kas importē produktu, veiktajām kontrolēm; no tā, kā trešā valsts iepriekš ievērojusi attiecīgajam produktam noteiktās prasības; no izcelsmes un pārtikas un barības uzņēmumu, kas importē vai eksportē produktu, noteikšanas. Komisijas 2007. gada 20. decembra Lēmums 2008/47/EK, ar ko apstiprina Amerikas Savienoto Valstu veiktās zemesriekstu un no tiem iegūtu produktu pirmsnosūtīšanas pārbaudes attiecībā uz aflatoksīnu klātbūtni[17], ir vienīgais Komisijas lēmums, kas līdz šim ir apstiprinājis šādu shēmu. 3.6. Labākas mācības nekaitīgas pārtikas jomā OKR 51. pants sniedz pilnvaras Komisijai organizēt gan dalībvalstu, gan trešo valstu kompetento iestāžu darbinieku apmācību, kuru darbs saistīts ar barības un pārtikas tiesību aktiem un dzīvnieku veselības, dzīvnieku labturības un augu veselības noteikumiem. Saskaņā ar minēto pantu Komisija sāka iniciatīvu “Labākas mācības, lai nodrošinātu pārtikas nekaitīgumu”, kura jau darbojas trešo gadu. Otrā darbības gada rezultāti ir publiskoti gada ziņojumā par iniciatīvu:http://ec.europa.eu/food/training_strategy/annual_report2007/index_en.htm. 2008. gada nogalē aptuveni 7500 dalībnieku paši piedalījās saskaņā ar iniciatīvu rīkotajā apmācībā; to skaitā 52 % bija no dalībvalstīm, 13 % bija no kandidātvalstīm, potenciālajām kandidātvalstīm, Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas valstīm un Eiropas kaimiņattiecību politikas valstīm, bet 35 % — no citām trešajām valstīm. Nākamajos gados dalībnieku būs vairāk — vidēji 6000 dalībnieku gadā. Komisija 2006. gada septembrī pieņēma Paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam „Labākas mācības, lai nodrošinātu pārtikas nekaitīgumu”[18], kurā izklāstīta iniciatīvas darbības joma un mērķis, kā arī tās nākotnes stratēģija. Saskaņā ar paziņojuma secinājumiem un izmaksu un ieguvumu analīzes rezultātiem, kuru veica neatkarīgs konsultants, Komisija izlēma programmas īstenošanu deleģēt Veselības un patērētāju izpildaģentūrai[19] . 3.7. Kopienas references laboratorijas (KRL) OKR VII pielikumā ir izveidots konsolidēts Kopienas references laboratoriju (KRL) saraksts barības, pārtikas un dzīvnieku veselības jomā, kurā norādītas laboratorijas, kas agrāk bija apstiprinātas ar vairākiem nozares tiesību aktiem, un jaunas KRL jomās, kas līdz šim nebija aptvertas. Komisija kopš 2005. gada jūlija ir publiskojusi trīs uzaicinājumus atlasīt un apstiprināt jaunas KRL. Tāpēc ir iespējams papildināt VII pielikuma sarakstu ar šādām jaunām KRL. - Jaunas KRL šādās jomās: mutes un nagu sērga, bruceloze, Listeria monocytogenes , kogulāzes pozitīvie stafilokoki, Escherichia coli , ieskaitot verotoksigēnie E.coli ( VTEC ), kampilobaktērija, parazīti (īpaši Trichinella , Echinococcus , Anisakis ), mikrobu rezistence, dzīvnieku olbaltumvielas barībā, pesticīdu atliekas, mikotoksīni pārtikā un barībā, dioksīni un PCB , policikliskie aromātiskie ogļūdeņraži ( PAH )[20], - KRL zirgu slimību, izņemot Āfrikas zirgu mēri, jomā[21], - KRL vēžveidīgo slimību, trakumsērgas un govju tuberkulozes jomā, nosaka papildu pienākumus un uzdevumus Kopienas references laboratorijām trakumsērgas un govju tuberkulozes jomā[22]. 3.8. Tehnisko datu papildinājumi Ar standartu EN ISO/IEC 17020 aizstāj EN 45004 Saskaņā ar OKR 5. pantu kompetentā iestāde var deleģēt konkrētus uzdevumus, kas saistīti ar oficiālo kontroli, vienai vai vairākām kontroles struktūrām saskaņā ar atsevišķām prasībām. Minētajām kontroles struktūrām jāstrādā un jābūt akreditētām saskaņā ar Eiropas Standartiem, īpaši ar EN standartu „Par vispārējiem dažādu tipu pārbaudes struktūru darbības kritērijiem”. Iepriekšējie EN 45004 standarti tika aizstāti ar EN ISO/IEC 17020. Tādēļ attiecīgi jāgroza OKR. Patlaban Komisija gatavo OKR grozījumus, kas pieņemami komitoloģijas procedūrā, lai ņemtu vērā ISO standartu izmaiņas. Ar standartu EN ISO/IEC 17011 aizstāj EN 45002 un EN 45003 Saskaņā ar OKR 12. pantu (1.–2.) kompetentā iestāde izraugās laboratorijas, kurās drīkst veikt oficiālās kontroles gaitā ievākto paraugu analīzi, un minētajām laboratorijām jābūt akreditētām saskaņā ar konkrētiem Eiropas Standartiem. Iepriekšējais standarts EN 45002 "Vispārīgie testēšanas laboratoriju novērtējuma kritēriji" un EN 45003 "Kalibrācijas un testēšanas laboratoriju akreditācijas sistēma – vispārīgās prasības par darbību un atzīšanu" ir aizstāts ar standartu EN ISO/IEC 17011 "Vispārējās prasības akreditācijas institūcijām, kuras akreditē atbilstības novērtēšanas institūcijas", un OKR ir attiecīgi grozīta[23]. 4. MAKSAS 4.1. Konteksts Regulas 65. pantā noteiks, ka šajā ziņojumā jāpievērs īpaša uzmanība maksām, ko iekasē oficiālās kontroles finansēšanai („inspekcijas maksas”). Lai Komisija varētu ziņot par šo sarežģīto jautājumu, tā aicināja veikt ārēju novērtējumu ar mērķi labāk izskaidrot to, kā darbojas inspekcijas maksas sistēmas, kuras pašreiz īsteno dalībvalstīs, pamatojoties uz attiecīgajiem OKR noteikumiem (26. līdz 29. pants). No 2008. gada aprīļa līdz novembrim līgumslēdzējs veica novērtējumu („pētījums”), visās dalībvalstīs, apsekojot kompetentās iestādes, padziļināti analizējot (gadījumu izpēte) saistībā ar dažādiem maksu režīmiem sešās dalībvalstīs, intervējot galvenos ekspertus un ieinteresētās personas ES mērogā un veicot plašu speciālās literatūras un datu pārskatu (tostarp saistītie PVB ziņojumi un valstu tiesību akti). Pētījuma rezultātus finalizēja un iesniedza Komisijai 2009. gada februārī. 4.2. Novērtējuma darbības joma Pētījumam bija divi galvenie mērķi: a) novērtēt pašreizējo stāvokli saistībā ar spēkā esošo maksu noteikumu piemērošanu, sevišķi par to, kā sistēma darbojas praksē; b) novērtēt vairāku politisko risinājumu priekšrocības un trūkumus (saistībā ar spēkā esošo noteikumu piemērošanas jomu un maksas noteikšanas mehānismu). Novērtētāju uzdevums bija arī apzināt spēkā esošās sistēmas stiprās un vājās puses, kā arī nopietnākās problēmas un nepilnības, kas būtu novēršami nākotnē. Tie it īpaši pētīja, kā pašlaik īsteno OKR 26. līdz 29. pantu un kā pašlaik piemērotā maksu sistēma veicina OKR mērķu sasniegšanu. 4.3. Pētījuma galvenie secinājumi Pētījums konstatēja, ka dalībvalstīs OKR finanšu noteikumi tiek īstenoti ļoti atšķirīgi un to dažādās maksu sistēmas, kuras īsteno pašlaik, nav skaidras un pārredzamas. Tādēļ ir ārkārtīgi sarežģīti tieši salīdzināt pašreizējos maksu apmēru visā ES (un pa nozarēm). Pētījuma rezultāti norāda arī, ka regulas VI pielikumā izmaksu kategorijas definīcija ir ļoti plaša, un tika ziņots par aprēķina metožu pārredzamības trūkumu, tāpēc nav pilnībā skaidrs, vai uz izmaksām balstītās maksas patiešām atspoguļo faktiskās izmaksas, kas rodas dalībvalstu kompetentajām iestādēm, veicot inspekcijas, par kurām tiek iekasēta maksa. Plašākā skatījumā pētījums izmeklēja, vai ir sasniegts patlabanējās inspekcijas maksu sistēmas galvenais mērķis, proti, nodrošināt, lai dalībvalstīm būtu pietiekami finanšu resursi oficiālās kontroles veikšanai (regulas 26. pants). Pētījumā secināts, ka minētais mērķis patlaban visā ES lielā mērā nav izpildīts. 4.4. Risinājumi pārmaiņu ieviešanai Pamatojoties uz ziņotajiem faktiem, pētījumā novērtēti politisko risinājumu priekšrocības un trūkumi un salīdzinātas iespējamās alternatīvas spēkā esošajiem noteikumiem. Pētījumā hipotētiski apsver šādus divus galējos risinājumus: - „pilnīga subsidiaritāte” nozīmētu, ka tiek atcelta lielākā daļa ierobežojumu, kuri noteikti spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā, īpaši saistībā ar maksu aprēķinu un obligāto maksu piemērošanas jomu; dalībvalstis varētu lemt par labāko oficiālās kontroles pakalpojumu finansēšanas veidu; - „pilnīga saskaņošana” nozīmētu, ka visā Eiropas Savienībā un visās attiecīgajās nozarēs (Kopienas tiesību aktos minētās) maksas nosaka vienādā apmērā. Pētījumā arī novērtētas pārejas risinājumu priekšrocības un trūkumi, kas būtu elastīgs abus galējos risinājumu izmantojums. Tika veikta analīze, īpaši ņemot vērā, kā vērtējami abi galvenie tiesiskā regulējuma noteikumi attiecībā uz inpekciju maksu skalā no „pilnīga subsidiaritāte” līdz „pilnīga saskaņošana”. Konkrēti ir šādi galvenie noteikumi: ( obligātā/neobligātā maksa, ( saskaņota/nesaskaņota maksas likme, ( saskaņota/nesaskaņota maksas aprēķina metode, ( saskaņota/nesaskaņota maksas samazināšana un soda nauda noteikumu nepildīšanas gadījumā, ( darbību saraksts, par kurām iekasē maksu (sistēmas piemērošanas joma). Tika apsvērta arī iespēja sistēmu saglabāt nemainītu, tomēr īstenojot dažas izmaiņas, lai pēc iespējas novērstu ziņojumā minētās nepilnības. Tagad Komisija veiks ietekmes novērtējumu, lai novērtētu pieejamās iespējas un nepieciešamību izstrādāt tiesību akta priekšlikumu. Notiks apspriešanās ar dalībniekiem un citām ieinteresētajām personām. Visu informāciju par pētījuma rezultātiem saistībā ar maksām ir publicēta šādā adresē [norādīt adresi].[pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic] [1] OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp. [2] Jauna stratēģija dzīvnieku veselības jomā Eiropas Savienībā 2007.–2013. gadam saskaņā ar principu „Profilakse ir labāka nekā ārstēšana”. Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai. COM(2007) 539, galīgā redakcija. [3] OV L 125, 23.5.2006., 10. lpp. [4] OV L 221, 7.8.1986., 37. lpp. [5] OV L 70, 16.3.2005., 1. lpp. [6] Saskaņā ar Padomes 1993. gada 8. februāra Regulu (EEK) Nr. 315/93, ar ko nosaka Kopienas procedūras attiecībā uz piesārņotājiem pārtikā, piesārņotājs ir ikviena pārtikai netīši pievienota viela, kas atrodas šādā pārtikā sakarā ar šīs pārtikas ražošanu (ieskaitot zemkopībā, lopkopībā un veterinārijā veiktās darbības), izgatavošanu, pārstrādi, pagatavošanu, apstrādi, iepakošanu, iesaiņošanu, pārvadāšanu vai uzglabāšanu vai arī vides piesārņojuma dēļ. Direktīvā 96/23/EK neiekļauto piesārņotāju uzraudzību veic saskaņā ar tiesību aktiem piesārņotāju jomā. [7] Rezultātā Regula (EK) Nr. 2377/90 ir grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. .../2009, ar ko nosaka Kopienas procedūras farmakoloģiski aktīvo vielu atlieku daudzumu noteikšanai dzīvnieku izcelsmes produktos (COD 2007/0064). [8] OV L 169, 10.7.2000., 1. lpp. [9] Padome aicināja Komisiju novērtēt spēkā esošos tiesību aktus augu aizsardzības jomā un apsvērt iespējamus grozījumus, un pēc tam iesniegt priekšlikumu Kopienas stratēģijai augu veselības jomā. Komisija ir sākusi novērtējumu; līdz 2009. gada vidum sāks attiecīgo pētījumu. [10] OV L 278, 10.10.2006., 15. lpp. [11] OV L 138, 30.5.2007., 24. lpp. [12] OV L 214, 9.8.2008., 56. lpp. [13] Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību ( OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp .). [14] Padomes 1997. gada 18. decembra Direktīva 97/78/EK, ar ko nosaka principus, kuri reglamentē veterināro pārbaužu organizēšanu attiecībā uz produktiem, ko ieved Kopienā no trešām valstīm ( OV L 24, 30.1.1998., 9. lpp. ). [15] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu ( OV L 131, 1.2.2002., 1. lpp. ). [16] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 854/2004, ar ko paredz īpašus noteikumus par lietošanai pārtikā paredzētu dzīvnieku izcelsmes produktu oficiālās kontroles organizēšanu ( OV L 139, 30.4.2004., 206. lpp., labots un atkārtoti publicēts OV L 226, 25.6.2004., 83. lpp. ). [17] OV L 11, 15.1.2008., 12. lpp. [18] COM (2006) 519, 20.9.2006., tiešsaistē atrodams vietnē http://ec.europa.eu/food/training/communication_final_report_en.pdf. [19] Komisijas 2008. gada 20. jūnija Lēmums 2008/544/EK, ar ko groza Lēmumu 2004/858/EK, lai Veselības aizsardzības programmas izpildaģentūru pārveidotu par Veselības un patērētāju izpildaģentūru ( OV L 173, 3.7.2008., 27. lpp. ). [20] Komisijas 2006. gada 23. maija Regula (EK) Nr. 776/2006 ( OV L 136, 24.5.2006., 3. lpp .). [21] Komisijas 2008. gada 28. februāra Regula (EK) Nr. 180/2008 (OV L 56, 29.2.2008., 4. lpp.). [22] Komisijas 2008. gada 28. jūlija Regula (EK) Nr. 737/2008 (OV L 201, 30.7.2008., 29. lpp.). [23] Komisijas 2008. gada 20. oktobra Regula (EK) Nr. 1029/2008, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 882/2004, lai koriģētu atsauci uz konkrētiem Eiropas standartiem ( OV L 278, 21.10.2008., 6. lpp. ).