LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 251/1

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums makroreģionālo stratēģiju apzināšanai Eiropā”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2015/C 251/01)

Ziņotājs: Etele BARÁTH

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2014. gada 27. februārī saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma sagatavot pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Priekšlikums makroreģionālo stratēģiju apzināšanai Eiropā”.

Par komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ekonomiskās un monetārās savienības, ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2015. gada 3. februārī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 505. plenārajā sesijā, kas notika 2015. gada 18. un 19. februārī (18. februāra sēdē), ar 166 balsīm par, 1 balsi pret un 6 atturoties pieņēma šo atzinumu.

Ievads

Risinājumi, ko ES līdz šim piedāvājusi, lai pārvarētu finanšu krīzes izraisīto vispārējo krīzi, nav pietiekami. Daudzās analīzēs uzsvērts, ka pieņemtie lēmumi lielākoties virzīti uz finanšu nozari un ka ES lēmumu pieņemšanas mehānismu raksturo spēcīgi izteikta hierarhija, kas neļauj veikt pasākumus sociālās spriedzes novēršanai. Vērojama arī liela neatbilstība starp stratēģijas “Eiropa 2020” mērķiem un rīcības plāniem ES ilgtermiņa attīstības atbalstam, no vienas puses, un pieejamajiem resursiem, no otras puses. Pašlaik ir svarīgi palielināt dažādu ekonomikas politikas pasākumu saskaņotību.

Lai gan dažas Centrāleiropas un Austrumeiropas valstis ir panākušas nokavēto, ir palielinājušās atšķirības starp citām dalībvalstīm gan ekonomikas vispārējās veiktspējas ziņā, gan attiecībā uz ienākumiem un dzīves līmeni. Dažas reģionālās īpatnības minēto apstākli tikai pastiprina, un atsevišķos reģionos jau vērojama spriedze, kas vairs nevar turpināties.

Gan krīzes pārvarēšanai vajadzīgās izmaiņas sociālajā politikā, gan kohēzijas politikas atjauninātie mērķi un programmas liek pievērsties ES politikas teritoriālajai dimensijai.

To atzinusi arī atjaunotā Eiropas Komisija, uzsākot programmu “Jauns impulss”, kas virzīta uz ekonomikas izaugsmi, darbvietu radīšanu un dzīves apstākļu uzlabošanu. Eiropas Komisijas programma nozīmē gan jaunas iespējas, gan jaunus pienākumus, jo tajā paredzēts laikposmā no 2015. gada līdz 2017. gadam būtiski palielināt ieguldījumu un attīstības fondus un likvidēt juridiskos un organizatoriskos šķēršļus. Tas attiecas arī uz makroreģionālajām stratēģijām. Fakts, ka darba programmā noteiktās 10 prioritātes tieši vai netieši sekmē Eiropas makroreģionu savstarpējo saikni un to kopīgu attīstību, nozīmē arī to, ka jāpārskata makroreģionālās politikas loma un tās stratēģiju nozīme un īstenošanas iespējas.

Uz attīstību virzīta un izteikti decentralizēta jauna veida pārvaldība, kurā sistemātiskāk iesaistīti ekonomikas un sociālās jomas partneri un kurā ņemtas vērā makroreģionālās stratēģijas, varētu būtiski sekmēt jaunu izaugsmi un uzlabot ieguldījumu efektivitāti un lietderību (1).

Pateicoties atjauninātai pārvaldībai, makroreģionālās stratēģijas var būt izcils līdzeklis attīstības procesa paātrināšanai, teritoriālās kohēzijas stiprināšanai, stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanas sekmēšanai, vienlaikus aizsargājot vidi, un tas nav mazāk svarīgi. Trīskāršais “nē” vairs nav šķērslis: daudzgadu finanšu shēmā 2014.–2020. gadam ir paredzētas finansēšanas iespējas, vienotajā stratēģiskajā satvarā paredzēti noteikumi, bet praksē izveidojies neliels izpildes mehānisms.

Izstrādājot šo atzinumu, EESK vēlas saskaņā ar 2013. gada rudens plenārsesijā pieņemto lēmumu izvērtēt makroreģionālo stratēģiju ietekmi Eiropā, īpaši no pilsoniskās sabiedrības viedokļa. Atzinumā arī ieteikts, kā šīs stratēģijas iekļaut ES attīstības politikā.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja, izskatījusi makroreģionālo stratēģiju stāvokli un ar tām saistītos atzinumus un ieteikumus (2), secina, ka iegūtie rezultāti skaidri liecina par nepieciešamību makroreģionālās stratēģijas izvērst Eiropas līmenī. Makroreģionu mērķis nav šķelt, bet gan vienot.

1.2. EESK iesaka Eiropadomei izteikt atbalstu makroreģionālās politikas integrēšanai Eiropas Savienības pārvaldības struktūrā un aicināt izstrādāt pamatnostādnes visai ES teritorijai, lai sagatavotu makroreģionālās attīstības stratēģiju, kas virzīta uz tautsaimniecības un sociālo attīstību.

1.3. EESK uzskata, ka makroreģionālajām stratēģijām ir arvien lielāka nozīme ES nākotnē. Pašreizējās makroreģionālās programmas: — politiskā ziņā sekmējušas tāda patlaban trūkstoša ES vidējā līmeņa rašanos, kurš spēj tuvināt diametrāli pretējos federālisma un nacionālo valstu aizstāvju viedokļus, — kā pārvaldības instruments, kas balstīts uz horizontālu sadarbību, ļāvušas atrisināt pārlieku lielās hierarhijas un birokrātijas koncentrācijas problēmu, — sekmējušas sabiedrības, īpaši ekonomikas un sociālās jomas partneru sistemātisku iesaisti visos stratēģiju izstrādes un īstenošanas posmos.

1.4. Makroreģionālās stratēģijas var palīdzēt uzlabot ekonomikas konkurētspēju, panākt tikt ļoti vēlamo IKP pieaugumu un palielināt ES pievienoto vērtību. Ar uzraudzību, kas balstīta uz piemērotu datubāzi, partnerības principa efektīvu piemērošanu un salīdzinošu novērtējumu, kura pamatā ir uzkrātā pieredze, šo stratēģiju īstenošana ir bijusi efektīva politika. Tādējādi:

1.4.1. Eiropas semestrī varētu nodrošināt teritoriālajā līmenī īstenoto stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu labāku atpazīstamību;

1.4.2. termiņa vidū pārskatot stratēģijas “Eiropa 2020” vispārējos un konkrētos mērķus un rezultātus, efektivitātes nolūkā var iekļaut vairākus “partnerattiecību nolīgumos” minētos makroreģionālās sadarbības vides, pilsētvides un attīstības elementus;

1.4.3. makroreģionālās dimensijas nostiprināšana pasākumos, kas darbības programmās plānoti, pamatojoties uz 2014.–2020. gadam noteiktajiem kohēzijas politikas 11 stratēģiskajiem mērķiem, var nodrošināt šādu pasākumu pievienoto vērtību, efektivitāti un lietderību Eiropas līmenī;

1.4.4. makroreģionālā dimensija reģionālās sadarbības programmās, kas pieņemtas pilsētvides programmas ietvaros un attiecas uz ES aglomerāciju tīklu, var sekmēt sociālo un kultūras integrāciju un tādu apstākļu veidošanos, kas nepieciešami sociālo vajadzību apmierināšanai;

1.4.5. tiks izveidots jauns makroreģionāls instruments vides aizsardzībai un resursu ilgtspējīgai izmantošanai.

1.5. EESK iesaka nostiprināt Eiropas līmeņa pārvaldības struktūru, līdztekus augsta līmeņa koordinācijas grupai, kuras sastāvā ir 28 valstu pārstāvji un kuras kompetencē ir makroreģionālā pārvaldība, katrā lēmumu pieņemšanas procesa posmā iesaistot pilsonisko sabiedrību, pilsētu un teritoriālās pašvaldības.

2. Debates

2.1. Pieredze rāda un Komisijas veiktās analīzes apstiprina, ka makroreģionālajām stratēģijām ir ES pievienotā vērtība tādās jomās kā: — Eiropas un reģionālās identitātes stiprināšana, — Eiropas stratēģiju plānošana un īstenošana, — resursu saskaņota izmantošana.

2.2. Makroreģionālās stratēģijas ļauj izmantot jaunus instrumentus, kas ir ļoti nepieciešami, jo: — risinājumi krīzes pārvarēšanai nav vispusīgi, tāpēc jāatrod līdzsvars starp dažādiem teritoriāliem un sociāliem aspektiem, — Eiropas Parlamenta vēlēšanas apliecināja, ka Eiropas Savienības attiecības ar pilsonisko sabiedrību joprojām nav atbilstošas, — ES institucionālajā sistēmā ir vajadzīga reforma (piemēram, demokratizācijas un decentralizācijas, horizontālo struktūru nostiprināšanas, politikas pasākumu īstenošanas efektivitātes, kā arī sociāli ekonomiskās partnerības jomā).

2.3. Makroreģionālās stratēģijas ir aktuālas, jo: — pēc vēlēšanām izveidota jauna Komisija, kura izvirzījusi jaunas prioritātes un kuras galvenie mērķi – darbvietu radīšana, izaugsmes nostiprināšana un uzņēmumu plānoto ieguldījumu efektivitāte – lielā mērā ir atkarīgi no reģionu spējas pielāgoties, — notiek gatavošanās stratēģijas “Eiropa 2020” novērtēšanai termiņa vidū, un pārskatītās pamatnostādnes, kurās paredzama makroreģionālās pieejas nostiprināšana, būtu jāpieņem 2015. gadā, — pieredze liecina, ka gan pārvaldības, gan ES pievienotās vērtības ziņā – piemēram, vides aizsardzības (jūras) un katastrofu novēršanas (plūdi) jomā vai ekonomiskās sadarbības ietvaros tūrisma nozarē un inovatīvās nozarēs – pieņemtās un īstenošanas posmā esošās makroreģionālās stratēģijas (stratēģija Donavas reģionam un Baltijas jūras reģionam) ir pavērušas jaunas iespējas, — Komisijas iniciatīvas (Adrijas jūras reģions, Alpu reģions) ir telpiski izvērstas un uzsver nepieciešamību dalībvalstīm un reģioniem plānot makroreģionālās saiknes (īpašu uzmanību pievēršot trešo valstu iesaistīšanai sadarbībā), — sociālās un ekonomikas jomas dalībnieku izmantotās makroreģionālās sadarbības iespējas (Vidusjūras reģions, Atlantijas okeāna piekraste) liecina par nozīmīgu virzību arī politikā, un tas ir arī būtiski veicinājis jūrlietu stratēģiju un “sauszemes” politikas pasākumu saskaņošanu, — lielu pārrobežu un lineāru infrastruktūru tuvumā pastiprinās vēsturiska rakstura makroreģionālā sadarbība, īpaši pateicoties “Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta” makroreģionālo darbības virzienu izvēršanai, — makroreģionālās sadarbības apliecinājums ir kļuvis par obligātu elementu partnerattiecību nolīgumos plānošanas periodā laikposmam no 2014. gada līdz 2020. gadam.

2.4. Tā kā makroreģionālās stratēģijas ir virzītas uz attīstību, tās var būtiski sekmēt ES attīstības politikas stiprināšanu un īstenošanu, jo īpaši attiecībā uz vietējā līmenī sāktām iniciatīvām. Galvenās iespējamās jomas (funkcijas) ir šādas: — MVU saimnieciskā darbība, — pētniecība, izglītība, valodu mācīšana, sadarbība kultūras un veselības jomā, — sadarbība enerģētikas, vides aizsardzības, loģistikas, publisko pakalpojumu (ūdens, notekūdeņi, atkritumi) jomā, — publisko iestāžu, reģionālo iestāžu un pašvaldību kopīgi veikta plānošana, — sadarbība drošības un migrācijas jautājumos, — tirgus konkurences praktiska nostiprināšana (konkrēta sadarbība darba tirgū, atbalstot MVU vai izveidojot attīstības fondus), — sadarbība statistikas jomā. Tās lielākoties ir jomas, kurās integrācijas veicināšanas iniciatīvas, kas galvenokārt ierosinātas vietējā līmenī, ir vispiemērotākās, jo ES iestāžu tiešā regulatīvā funkcija tajās ir nenozīmīga.

2.5. Makroreģionālajās stratēģijās iesaistītajām pusēm jāsadarbojas kā dalībniekiem, kuriem attiecīgo valstu valdības uzticējušas horizontālu atbildību.

2.6. Makroreģionālā pieeja gan redzējuma, gan pārvaldības instrumentu ziņā ietver ES atjaunināšanas iespējas: — tās politiskā pārvaldība un stratēģiskā vadība nodrošina dažādu līmeņu dalībnieku koordinētu līdzdalību, lai nebūtu jāveido jaunas, lielas iestādes, — šāda pieeja dod iespēju ietvert dažādu līmeņu politikas un programmas (ES un valsts līmeņa, teritoriālās sadarbības, asociēto valstu un kandidātvalstu politiku un programmas, kā arī nozaru un finanšu instrumentus u. c.), — tā nodrošina politikas instrumentu, stratēģisko un finanšu instrumentu saskaņošanu efektīvas un lietderīgas īstenošanas nolūkā, — tā sekmē reģionālo robežu nojaukšanu starp teritoriālajām pārvaldības organizācijām un dažādām nozarēm un, visbeidzot, — tā nodrošina skaidru izpratni par līdzatbildību visos stratēģijas izstrādes un īstenošanas posmos.

2.7. “Labas” makroreģionālās pārvaldības priekšnoteikumi ir šādi: — stratēģiskās plānošanas kapacitāte, — attiecīgajai teritorijai paredzēta uzticama datubāze un spēja veikt analīzi, — piemērota izpildstruktūra, — plaša kontroles sistēma, kas aptver gan plānošanu, gan īstenošanu, — piemēroti komunikācijas līdzekļi, — nepieciešamā pielāgošanās spēja un — obligāta darbību pārredzamība kontroles nolūkā.

2.8. Saskaņā ar makroreģionālo stratēģiju definīciju makroreģions — aptver teritoriju ar kopējām ģeogrāfiskām, tautsaimnieciskām un kultūras iezīmēm, — tajā ir vienādi uzdevumi un iespējas, — dažādie tajā iesaistītie dalībnieki veido ciešu sadarbību, saskaņojot resursus, lai sekmētu teritoriālo kohēziju.

2.9. Patlaban Eiropas Savienībā minētajai definīcijai atbilst divu veidu makroreģioni. Tiem raksturīga iespēja iesaistīt arī dalībniekus no trešām valstīm: — lineāra rakstura makroreģioni, kas parasti saistīti ar lielām infrastruktūrām, piemēram, Donavas reģions vai reģioni, kas atrodas pie koridoriem, un — makroreģioni, kas aptver lielu teritoriju, piemēram, Baltijas jūras reģions, Adrijas jūras reģions un Alpu reģions, kā arī Vidusjūras reģions un Atlantijas okeāna piekrastes reģions.

2.10. Līdz ar Eiropas Savienības izveidošanu Eiropas vēsturiskās robežas no funkcionālā viedokļa ir kļuvušas virtuālas. Makroreģionālā perspektīva Eiropas kartē ļauj iezīmēt jaunas funkcionālas robežas. Balstoties uz makroreģionālajām sistēmām, atvērtas ciešākas sadarbības (vai sadarbības, kas nostiprinās) mehānismi jau atspoguļo XXI gadsimta politisko virzību, kas demokrātiskā Eiropā sekmēs sadarbību, kura atjaunojas un ir virzīta uz ekonomikas atbalstu un iekļaujošu sabiedrību, vienlaikus nodrošinot ilgtspējīgu vides aizsardzību.

3. Vispārīgas piezīmes, priekšlikumi par makroreģionālo stratēģiju nozīmes palielināšanu

3.1. Samazinot reģionālās atšķirības un nodrošinot saskaņotu attīstību, kurā ņemtas vērā gan sabiedrības vajadzības, gan vides apstākļi, varēs panākt līdzsvaru starp stratēģijas “Eiropa 2020” un ekonomikas un finanšu pārvaldības jaunajām nostādnēm, no vienas puses, un koncepciju “IKP un ne tikai”, no otras puses.

3.2. Nostiprinot solidaritātes mehānismus, makroreģionālās stratēģijas veicina teritoriālo kohēziju. Turklāt attīstības instrumentus var saskaņot efektīvāk, ņemot vērā teritoriālās īpatnības.

3.3. Priekšlikumi par koordinētu makroreģionālo attīstību un ciešas makroreģionālās sadarbības ekonomiskie ieguvumi palīdzēs piesaistīt vairāk ieguldījumu gan inovācijā, gan ražošanas un piegādes jaudas palielināšanā.

3.4. Makroreģionu tīkli un institucionālās un saimnieciskās attiecības var ievērojami mazināt globalizācijas krīzes sekas, ļaujot lietderīgi izmantojot resursus un palīdzot izlīdzināt atšķirības starp reģioniem ar dažādu attīstības līmeni. Šajā procesā liela nozīme var būt lielpilsētu reģioniem un citiem attīstītiem pilsētu reģioniem, kam piemīt attīstības dinamika.

3.5. Policentriski lielpilsētu reģioni, kas apvienojušies tīklos, veido lielu tautsaimniecisku un inovācijas potenciālu un veicina darbvietu radīšanu, bet tie var arī radīt būtisku apdraudējumu videi. Makroreģionālās stratēģijas var mazināt šo apdraudējumu, kas saistīts ar klimata pārmaiņām, kuras izraisa plaša mēroga blīvi apdzīvota pilsētvide, un ļaut plānot tā novēršanu.

3.6. Makroreģionālās stratēģijas var būt arī mazu un vidēji lielu apdzīvotu vietu līdzsvarotas attīstības atbalsta līdzeklis, sekmēt to ciešākas savstarpējās saiknes veidošanu, tādējādi nostiprinot vietējās un reģionālās vērības.

3.7. Makroreģionālā politika var veicināt teritoriālo un tautsaimniecisko atšķirību mazināšanu, pielāgojot stratēģijas “Eiropa 2020” prioritārās programmas dažādiem reģionālajiem apstākļiem.

3.8. Makroreģionālā stratēģija var būt arī piemērots instruments tādas kritiskās masas radīšanai, kas nepieciešama, lai ieguvumus ekonomikas, sociālajā un vides jomā virzītu uz attīstību. Tas var būt īpaši noderīgi starpvalstu pārrobežu programmu ietvaros.

3.9. Ņemot vērā makroreģionālo stratēģiju darbības jomu, tās var veicināt taisnīgāku un pieejamāku vispārējas nozīmes pakalpojumu izvēršanu, sekmēt informācijas un zināšanu pieejamību un uzlabot mobilitātes nosacījumus.

Briselē, 2015. gada 18. februārī. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Henri MALOSSE

(1) “Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par makroreģionālo stratēģiju pārvaldību”, COM(2014) 284 final.

(2) Recent and Upcoming EESC Opinions on Macro-regional Areas and Strategies, and Related Horizontal Matters – Key Points.