Secinājumi par rīcībpolitiku Trešdaļā dalībvalstu vairāk nekā 50 % no visiem dabīgajiem virszemes ūdensobjektiem ir labs vai augsts ekoloģiskais stāvoklis. Tomēr piecās dalībvalstīs mazāk nekā 20 % ūdensobjektu ir labs ekoloģiskais stāvoklis. Gruntsūdeņu objektiem ir labi kvantitatīvie rādītāji 13 dalībvalstīs. Desmit dalībvalstīs 70–90 % no visiem gruntsūdeņu objektiem ir labi kvantitatīvie rādītāji, un piecās dalībvalstīs labi kvantitatīvie rādītāji ir 20–70 % no gruntsūdeņu objektiem. Starp visiem pirmās paaudzes upju baseinu apsaimniekošanas plāniem ir atsevišķas vai būtiskas atšķirības, galvenokārt attiecībā uz uzraudzību un ūdensobjektu stāvokļa novērtēšanas un klasifikācijas metodēm. Visas dalībvalstis paļaujas uz atbrīvojumiem, kas sniedz iespēju pagarināt termiņus. Daudzas atļauj īstenot jaunus projektus, kuri negatīvi ietekmē iespējas panākt labu šo ūdensobjektu stāvokli, un dažkārt tam nav pienācīga pamatojuma. Komisija ir publicējusi dalībvalstīm paredzētus ieteikumus šo nepilnību novēršanai otro upes baseina apsaimniekošanas plānu ietvaros. Šie ieteikumi tika iekļauti rīcības plānos, lai izpildītu priekšnoteikumus Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI) līdzekļu saņemšanai ar mērķi veikt ieguldījumus ūdens infrastruktūrā. Piecas dalībvalstis vēl nav pieņēmušas nevienu no saviem otrās paaudzes upju baseinu apsaimniekošanas plāniem, kas bija jāpieņem līdz 2015. gada beigām, un trijās dalībvalstīs to pieņemšana vēl nav pabeigta . Starp pamatcēloņiem minami neefektīvi kontroles pasākumi, koordinācijas trūkums starp dažādu līmeņu reģionālajām vai valsts ūdens resursu apsaimniekošanas iestādēm, sadarbības trūkums starp ūdens resursu un dabas pārvaldības iestādēm, kā arī par citām jomām atbildīgajām iestādēm, un nepietiekama piekļuve datiem. Vēl viena kopēja problēma ūdens nozarē ir saistīta ar neatbilstošu ūdens tarifu politiku. Lai gan Nitrātu direktīvas īstenošana ir nodrošinājusi zināmus uzlabojumus, nitrātu koncentrācija un eitrofikācijas līmenis joprojām ir nopietna problēma gandrīz visās dalībvalstīs. Jo īpaši problemātiska ir Baltijas jūras eitrofikācija, kuras galvenais cēlonis ir intensīvā lauksaimniecība. Dzeramā ūdens kvalitātes jomā gandrīz visās dalībvalstīs ir ļoti augsti atbilstības rādītāji. Tikai trīs dalībvalstīs ir vietēja līmeņa kvalitātes problēmas un atsevišķās teritorijās trūkst atbilstošas infrastruktūras. Peldvietu ūdens jomā 96 % no visām peldvietām atbilst ES Peldvietu ūdens direktīvā noteiktajām obligātajām kvalitātes prasībām (t. i., to kvalitāte ir pietiekama). Daudzas dalībvalstis ir sasniegušas augstākus kvalitātes standartus: astoņās no tām 2015. gadā vairāk nekā 90 % no visām peldvietām bija izcilas kvalitātes ūdeņi. Izcilas kvalitātes peldvietu īpatsvars 11 dalībvalstīs pārsniedz ES vidējo rādītāju, proti, 84,4 %. Sešu dalībvalstu atbilstības rādītāji komunālo notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas jomā ir izcili, bet vairums dalībvalstu saskaras ar grūtībām, cenšoties panākt pilnīgu īstenošanu, un līdz šim pret 13 dalībvalstīm ir uzsākta ES tiesvedība. Īstenošanas nepilnību novēršanai, izveidojot vajadzīgo infrastruktūru, ir vajadzīgas kvalitatīvas pārvaldības struktūras, atbilstoša plānošana un koordinēšana, lai nodrošinātu finansējumu (ir darīts pieejams ievērojams finansējums). Neraugoties uz termiņu, kas bija 2015. gads, 2016. gada novembra beigās tikai 18 dalībvalstis ir paziņojušas informāciju par to 2015. gada plūdu riska pārvaldības plāniem. Visās dalībvalstīs, kurām ir piekļuve jūras ūdeņiem, joprojām ir nepilnības Jūras stratēģijas pamatdirektīvas īstenošanā, sākot ar laba vides stāvokļa definīciju. Vairumā dalībvalstu uzraudzības programmas nebūs pilnībā darbotiesspējīgas pirms 2018. vai pat 2020. gada, un tas nozīmē, ka nākamajā minēto dalībvalstu jūras ūdeņu novērtējumā, kas ir jāiesniedz 2018. gadā, trūks informācijas. Dalībvalstīm līdz 2016. gada martam bija jāpieņem pasākumu programmas, kurās ir paredzētas pamatdarbības, kas nodrošinās labu jūras ūdeņu vides stāvokli. Tomēr 10 dalībvalstis to vēl nav izdarījušas.