[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 2.4.2008 SEC(2008) 406 KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS KOPSAVILKUMS PAR IETEKMES NOVēRTēJUMU BALTAJAI GRĀMATAI par zaudējumu atlīdzināšanas prasībām saistībā ar EK konkurences noteikumu pārkāpšanu {COM (2008) 165 galīgā redakcija SEC(2008) 404 SEC (2008) 405} Kopsavilkums 1. GALVENAIS JAUTāJUMS, KAM PIEVēRšAS BALTā GRāMATA PAR ZAUDēJUMU ATLīDZINāšANAS PRASīBāM SAISTīBā AR EK KONKURENCES NOTEIKUMU PāRKāPšANU, IR PAšREIZēJAIS EFEKTīVA TIESISKā REGULēJUMA TRūKUMS ATTIECīBā UZ PRIVāTāM PRASīBāM PAR ZAUDēJUMU ATLīDZINāšANU PILSOņIEM UN UZņēMUMIEM SAISTīBā AR EK KONKURENCES NOTEIKUMU PāRKāPšANU. LAI GAN KONKURENCES IESTāDēM PIEMēROJOT NOTEIKUMUS, TIEK UZLIKTI SODI PAR KONKURENCES NOTEIKUMU PāRKāPUMIEM, ZAUDēJUMU ATLīDZINāšANU CIETUšIE VAR SAņEMT VIENīGI AR VALSTU TIESU STARPNIECīBU SASKAņā AR VALSTU PROCESUāLAJIEM NOTEIKUMIEM. 2. Lai gan Eiropas Kopienu Tiesa jau 2001. gadā apstiprināja, ka tiem, kas cietuši no EK konkurences noteikumu pārkāpumiem, ir tiesības uz zaudējumu atlīdzību par jebkādu tiem nodarītu kaitējumu, šie cietušie ļoti reti saņem atlīdzību. Komisija savā 2005. gada zaļajā grāmatā secināja, ka tas lielā mērā ir saistīts ar dalībvalstu noteikumu un procedūru, kas regulē zaudējumu atlīdzināšanas prasības par konkurences noteikumu pārkāpšanu, traucējošo raksturu. Komisija uzskata, ka, lai izveidotu tiesisku regulējumu, kas ļauj piemērot efektīvākas kompensācijas procedūras, izmantojot balto grāmatu, ir lietderīgi ieteikt vairākus minimuma noteikumus, kas nodrošinātu zaudējumu atlīdzināšanas prasību par konkurences noteikumu pārkāpšanu efektīvu sistēmu. 3. Minētā mērķa sasniegšanai šajā ziņojumā ir sniegti visticamāko politikas risinājumu pieci saskaņoti kopumi. Tiem ir plašs spektrs, un politikas risinājums, kas atrodas tā vienā galā, paredz tiesiskus pasākumus, kas maksimāli atvieglo un stimulē zaudējumu atlīdzības prasības, savukārt risinājums, kas atrodas tā otrā galā, neparedz rīcību ES līmenī. 4. Politikas risinājumu ietekmi vērtē saistībā ar turpmāk minētajām priekšrocībām un izmaksām. Politikas risinājumi tiek vērtēti augstāk, ja tie 1) nodrošina pilnu atlīdzību par visu nodarīto kaitējumu, 2) palielina informētību par konkurences noteikumiem un to piemērošanu, 3) uzlabo tiesas pieejamību, 4) ļauj efektīvāk izmantot tiesu sistēmu un - visbeidzot - 5) veicina vienlīdzīgākus nosacījumus Eiropā gan patērētājiem, gan uzņēmumiem. No izmaksu viedokļa ziņojumā atspoguļota atšķirīgo politikas risinājumu ietekme uz 1) izmaksām, kas saistītas ar tiesāšanos, 2) administratīvo slogu, 3) kļūdu izmaksām un 4) izmaksām, kas saistītas ar ierosinātā pasākuma ieviešanu valsts tiesību sistēmā. Visbeidzot, plašākā līmenī ziņojumā ir novērtēta arī dažādo politikas risinājumu iespējamā makroekonomiskā ietekme un ietekme uz MVU un patērētājiem. 5. Pēc tam, kad tika izvērtētas šo piecu politikas risinājumu izmaksas un priekšrocības, ziņojumā secināts, ka 2. izvēles iespēja ir visefektīvākais veids, kā ar iespējami vismazākajām izmaksām sasniegt noteiktos mērķus. Tomēr vēl rentablāks risinājums būtu apvienot 2., 3. un 4. politikas izvēles iespēju, jo tas ļautu vēl vairāk samazināt izmaksas, vienlaikus saglabājot lielāko daļu priekšrocību. Ziņojuma nobeigumā tiek analizēta šā izvēlētā politikas risinājuma kopējā izmaksu/ieguvumu ietekme. 6. Politikas risinājuma, kuram tiek dota priekšroka, galvenās iezīmes: 7. jebkura fiziska persona (gan tiešie, gan netiešie pircēji) var pieprasīt atlīdzību par nodarīto kaitējumu, ja pastāv cēloņsakarība starp minēto kaitējumu un konkurences noteikumu pārkāpumu; 8. tiem, kas cietuši no EK konkurences noteikumu pārkāpumiem, ir tiesības uz zaudējumu pilnu atlīdzību par nodarīto kaitējumu . Tas ietver faktisko zaudējumu atlīdzību, atlīdzību par negūto peļņu un procentus; 9. pēc kādas puses pieprasījuma valsts tiesa var norīkot otrai pusei (vai trešām pusēm) izpaust informācijas konkrētas kategorijas , ko var izmantot kā pierādījumus. Informācijas izpaušanas rīkojumam ir jābūt samērīgam ar prasības mērķi. Tomēr nevar izpaust korporatīvus paziņojumus (atzīšanās, kas sniegtas saistībā ar iecietības programmu); 10. gadījumos, kad tiešais pircējs kaitējumu, kas izriet no pārkāpuma (pārmaksu), ir (daļēji) attiecinājis uz saviem klientiem (netiešajiem pircējiem), atbildētājs var izmantot minēto attiecināšanu aizstāvībai pret prasību, ko izvirzījis tiešais pircējs. Un pretēji, lai atvieglotu prasības, ko izvirzījuši netiešie pircēji, atvieglojot pierādīšanu, ka pārmaksa, kas attiecināta uz viņu līmeni, ir atvieglota; 11. valstu tiesas, kas izskata prasības par konkurences noteikumu pārkāpšanas rezultātā nodarīto zaudējumu atlīdzību, nevar vērsties pret jebkādiem dalībvalsts konkurences iestādes konstatējumiem, kas apstiprina konkurences noteikumu pārkāpumu ; 12. dalībvalstīs, kurās nav stingras atbildības sistēmas, vainas prezumpcija pastāv, tiklīdz ir konstatēts pārkāpums. Attaisnojamas kļūdas gadījumā atbildētāju tomēr var atbrīvot no atbildības; 13. konkurences noteikumu pārkāpumos cietušie var izmantot kolektīvas atlīdzības mehānismus . Zaudējumu atlīdzināšanas prasības var izvirzīt pārstāvības personas vai, iesniedzot kopēju prasību; 14. zaudējumu atlīdzināšanas prasības par konkurences noteikumu pārkāpšanu var iesniegt piecus gadus kopš brīža , kad var pamatoti uzskatīt, ka cietušais ir zinājis par pārkāpumu un tā radīto kaitējumu. Ja minēto pārkāpumu izskata konkurences iestāde, cietušie var iesniegt prasību par zaudējumu atlīdzību ne vēlāk kā divus gadus pēc tam , kad minētā iestāde ir pieņēmusi galīgo lēmumu ; 15. iespēja valstu tiesām novirzīt visas izmaksas vai daļu no tām atbildētājam, kurš ir uzvarējis procesā , ir jāizskata, pamatojoties uz esošo paraugpraksi dalībvalstīs; 16. lai aizsargātu Eiropas konkurences iestāžu iecietības programmas, personām, kas saņēmušas atbrīvojumu, ir jābūt atbildīgām tikai par to kaitējumu, kuru tās ir izraisījušas , nevis par kopējo kaitējumu, ko radījis pārkāpums.