Šajā saistībā Komisija pēc nesekmīgiem centieniem vairāku gadu garumā atteicās no mērķa īstenot galīgo PVN režīmu, kas balstās uz principu par nodokļu piemērošanu visām pārrobežu preču piegādēm to izcelsmes dalībvalstī saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem, kas ir piemērojami iekšzemes tirdzniecībai, tostarp PVN likmēm. Eiropas Parlaments un Padome piekrita tam, ka galīgā sistēma būtu jābalsta uz principu par nodokļu piemērošanu preču galamērķa dalībvalstī.

Šim nolūkam Komisija tagad plāno iesniegt tiesību akta priekšlikumu par galīgās PVN sistēmas izveidi. Šī galīgā sistēma balstīsies uz vienošanos starp ES likumdevējiem par to, ka PVN sistēmas pamatā jābūt principam par nodokļa uzlikšanu preču galamērķa valstī. Tas nozīmē, ka nodokļu noteikumi, saskaņā ar kuriem preču piegādātājs iekasē PVN no sava klienta, attieksies arī uz pārrobežu darījumiem. Paredzams, ka ar šīm izmaiņām vien PVN pārrobežu krāpšana tiks samazināta par EUR 40 miljardiem gadā.

Kopējā PVN sistēma ir Eiropas vienotā tirgus galvenais elements. Novēršot šķēršļus, kas izkropļoja konkurenci un kavēja preču brīvu apriti, tā ir sekmējusi tirdzniecību vienotajā tirgū. Tas ir nozīmīgs ieņēmumu avots ES, kas pastāvīgi pieaudzis, 2014. gadā sasniedzot gandrīz EUR 1 triljonu — 7 % no ES IKP. Viens no ES pašu resursiem arī ir balstīts uz PVN. Kā visaptverošs patēriņa nodoklis tas ir viens no izaugsmei labvēlīgākajiem nodokļu veidiem.

atcelt atbrīvojumu no PVN attiecībā uz mazu sūtījumu importu no trešo valstu piegādātājiem.

Jebkurā gadījumā pastāv uzticami administratīvie pasākumi, kas ir pierādījuši savu efektivitāti krāpšanas apkarošanā daudzās dalībvalstīs. Tādēļ Komisija arī ir gatava palīdzēt attiecīgajām dalībvalstīm uzlabot to nodokļu iekasēšanas un revīzijas spējas. Varētu ātri īstenot visaptverošas reformu programmas, kas balstītas uz rūpīgu analīzi par neiekasēto PVN un PVN krāpšanas shēmām šajās dalībvalstīs, kā arī labākās prakses ieviešanu. Tas varētu ietvert Komisijas finansiālo atbalstu un to valstu nodokļu administrāciju kompetenci, kurām ir labi rezultāti šajā jomā. Turklāt Eurofisc varētu palīdzēt veikt riska analīzi, kā arī varētu uzsākt kopīgas revīzijas, kuru veikšanu varētu brīvprātīgi uzņemties valstu nodokļu administrācijas.

Komisija atzīst nepieciešamību rast praktiskus un īstermiņa risinājumus PVN krāpšanas novēršanai. Lai gan tas pārsniedz pašreizējās PVN direktīvas iespējas un tādēļ ir nepieciešami tiesību aktu grozījumi, Komisija šos lūgumus uztver ļoti nopietni un rūpīgi izskatīs to politiskās, juridiskās un ekonomiskās sekas pirms savu secinājumu paziņošanas. Šādas atkāpes nedrīkstētu nesamērīgi traucēt vienotā tirgus pienācīgu darbību, un to apstiprināšanai būtu nepieciešama vienprātība Padomē. Šis novērtējums ietvers detalizētu analīzi, lai nodrošinātu pareizu un pilnīgu izpratni par situāciju un pagaidu atkāpju iespējamajām sekām. Iespējamā ietekme uz darījumdarbību un nodokļu administrācijām jo īpaši izmaksu pielāgošanas ziņā, kā arī attiecībā uz krāpšanas pārvirzi uz kaimiņvalstīm un mazumtirdzniecības līmeni būs nozīmīgs vērā ņemams elements.

Ar PVN saistīta krāpšana nav vienlīdz plaši izplatīta visās ES valstīs, proti, neiekasētais PVN svārstās no mazāk nekā 5 % līdz vairāk nekā 40 %. Dažas no visvairāk skartajām dalībvalstīm ir lūgušas atļauju ieviest pagaidu vispārējo apgrieztās maksāšanas sistēmu, kas atkāptos no PVN direktīvas vispārējiem principiem. Šo lūgumu mērķis būtu pievērsties ar PVN saistītās endēmiskās krāpšanas apkarošanai, ņemot vērā attiecīgo dalībvalstu specifiku.

Esošajā sistēmā, kas ir bijusi spēkā kopš 1993. gada un kas bija paredzēta kā pārejas sistēma, iedala katru pārrobežu darījumu no nodokļiem atbrīvotā pārrobežu piegādē un ar nodokļiem apliekamā pārrobežu iegādē. Tā līdzinās muitas sistēmai, taču tai trūkst līdzvērtīgu pārbaužu, tādējādi kļūstot par cēloni pārrobežu krāpšanai.

Šāda krāpšana notiek gadījumos, kad piegādātājs izliekas, ka ir pārvedis preces uz citu dalībvalsti, taču patiesībā tās tiek patērētas iekšzemē bez PVN, vai gadījumos, kad pasūtītājs pārrobežu darījumā iegādājas preces vai pakalpojumus bez PVN un iekasē PVN, nesamaksājot to nodokļu iestādēm, savukārt viņa klients var to atskaitīt.

Tagad ir īstais laiks šādas krāpšanas apkarošanas nolūkā pieņemt vienotu pieeju, kas pilnībā atbilst vienotā tirgus prasībām. Pat iepriekš izklāstītās ambiciozās administratīvās darbības ar neiekasēto PVN saistītās problēmas risināšanai, lai arī lietderīgas, tomēr pašas par sevi nebūtu pietiekamas, lai izbeigtu pārrobežu krāpšanu.

Stabilā vienotajā Eiropas PVN zonā pārrobežu darījumiem tiktu piemērotas tādas pašas prasības kā iekšzemes darījumiem, novēršot sistēmas endēmiskos trūkumus, un, pateicoties ciešākai sadarbībai starp nodokļu administrācijām, tiktu integrēta PVN pārvaldība un uzlikšana.

Saskaņā ar Padomes 2012. gada maija secinājumiem Komisija iesaistījās pārredzamā dialogā ar dalībvalstīm un citām ieinteresētajām personām ar mērķi detalizēti pārbaudīt pieejamās iespējas “galamērķa principa” ieviešanai pārrobežu tirdzniecībā starp uzņēmumiem (B2B), tostarp ieviest vispārēju apgrieztās maksāšanas sistēmu.

Saskaņā ar vispārējo apgrieztās maksāšanas sistēmu PVN “tiek atlikts” visā ekonomiskajā ķēdē un tiek iekasēts no patērētājiem. Tas nozīmē, ka kopējā PVN iekasēšana tiek novirzīta uz mazumtirdzniecības posmu. Šādai sistēmai nepiemīt pašreizējās PVN sistēmas paškontrole (t. i., atbilstīgi dalītā maksājuma principam), kas nodrošina to, ka neliels skaits diezgan lielu, uzticamu nodokļa maksātāju ekonomiskajā ķēdē samaksā lielāko daļu no PVN.

Turklāt var rasties citi krāpšanas veidi, piem., krāpnieki var apgalvot, ka viņi ir nodokļu maksātāji, lai iegūtu galapatēriņam paredzētās preces bez PVN. Tādēļ šeit pastāv neatņemams augsta līmeņa risks, ka tā rezultātā strauji palielinātos krāpšana un ar nodokli neaplikts privātais patēriņš, jo īpaši ņemot vērā ES valstu augstās PVN likmes (līdz 27 %).

Tādēļ Komisijas secinājums par šo darbu ir tāds, ka vislabākais risinājums Eiropas Savienībai kopumā būtu aplikt ar nodokli B2B preču piegādi ES teritorijā tādā pašā veidā kā iekšzemes piegādes, tādējādi novēršot pārejas pasākumu lielo trūkumu un vienlaicīgi saglabājot nemainīgas PVN sistēmas pamatā esošās iezīmes.

Šāda pārrobežu piegāžu nodokļu sistēma nodrošinās konsekventu pieeju attiecībā uz iekšzemes un pārrobežu piegādēm visā ražošanas un izplatīšanas ķēdē un atjaunos PVN pamatiezīmes pārrobežu tirdzniecībā, proti, sadalīto maksājumu sistēmu ar tās paškontroles iezīmēm.

Tādēļ šīm pārmaiņām būtu jāsamazina pārrobežu krāpšana ES par aptuveni EUR 40 miljardiem (80 %) gadā. Preču starppatēriņš un galapatēriņš arī turpmāk tiks aplikts ar nodokli valstī, uz kuru preces tiek vestas, kas ir uzticams rādītājs attiecībā uz patēriņa vietu. Šāds objektīvs kritērijs apgrūtinātu nodokļu maksātāju iespēju iesaistīties nodokļu plānošanā vai veikt krāpnieciskus darījumus. Tas ļaus nodokļu administrācijām koncentrēt resursus citu problēmu risināšanai.

Šīs izmaiņas tiks papildinātas ar dažiem būtiskiem vienkāršošanas pasākumiem. Piemēram, vienas pieturas aģentūra, kas jau ir pieejama telesakaru, apraides un elektroniskajiem pakalpojumiem un kas ir jāpaplašina, ietverot visus e-komercijas darījumus, tiks ieviesta un atkārtoti laista darbībā vēl plašāk, lai pilnībā izmantotu digitālās tehnoloģijas piedāvātās iespējas vienkāršot, standartizēt un modernizēt procesus. Uzņēmumiem būs nepieciešams reģistrēties kā PVN maksātājiem tikai tajās dalībvalstīs, kur tie veic darījumdarbību. Paredzams, ka kopīgiem spēkiem uzņēmumi ietaupītu vidēji EUR 1 miljardu.

Šādas sistēmas darbības nodrošināšanai būtu nepieciešama lielāka uzticēšanās un sadarbība starp nodokļu administrācijām, jo dalībvalstij, kurā tiek piegādātas preces, būtu jāpaļaujas tikai uz nosūtīšanas dalībvalsti, lai iekasētu PVN par pārrobežu piegādi. Tādēļ būtu visaugstākajā līmenī jāsaskaņo PVN iekasēšanas un krāpšanas apkarošana starp nodokļu administrācijām. Šāda sistēma ietvertu arī nozīmīgas pārmaiņas attiecībā uz uzņēmumu. Tāpēc jebkāda ieviešana būtu jāveic pakāpeniski, lai nodrošinātu uzņēmumam netraucētu pāreju un ļautu visām dalībvalstīm panākt augstāka līmeņa sadarbību un administratīvās spējas. Tāpat tai būtu jābūt vienkāršai lietošanā un izstrādātai, izmantojot jaunākās pieejamās digitālās tehnoloģijas.

Kā pirmais solis likumdošanā tiks atjaunots princips par pārrobežu piegāžu aplikšanu ar nodokli, un vienas pieturas aģentūra tiks paplašināta, lai ietvertu preču pārrobežu piegādes B2B. Tomēr uzņēmumiem, kas, kā apliecina to nodokļu administrācijas, izpilda nodokļu saistības, tostarp MVU, arī turpmāk būtu jāmaksā PVN par precēm, kuras iegādātas no citām ES valstīm. Tā kā uzņēmumi, kas izpilda nodokļu saistības, pārstāv lielāko daļu no pārrobežu darījumos iesaistītajiem nodokļu maksātājiem, tas ievērojami samazinātu caur vienas pieturas aģentūru virzītās PVN summas un atvieglotu to pielāgošanos.

Kā otrais solis likumdošanā nodokļu uzlikšana segtu visas pārrobežu piegādes, tādējādi visām preču un pakalpojumu piegādēm vienotā tirgū — gan pārrobežu, gan iekšzemes — tiktu piemērota vienāda pieeja. Šim nolūkam būtu nepieciešams būtisks kvalitatīvs pavērsiens sadarbībā un kopīgajos izpildes mehānismos, lai nodrošinātu savstarpēju uzticēšanos starp nodokļu administrācijām. Ciešākas sadarbības veidošana ar Eurofisc palīdzību un nodokļu administrāciju spēju uzlabošana būs pirmais posms šā mērķa sasniegšanā. Tikai tad, kad dalībvalstis uzskatīs, ka kvalitatīvais pavērsiens ir panākts, varētu tikt pilnībā ieviesta galīgā sistēma.

5.Ceļā uz modernizētu likmju politiku

PVN direktīvā ir izklāstīti vispārīgi noteikumi, kas ierobežo dalībvalstu brīvību noteikt PVN likmes. Šie noteikumi paredzēti, lai galvenokārt garantētu PVN sistēmas neitralitāti, vienkāršību un darbspēju. Likumdevējs izvēlējās kā noklusējuma noteikumu piemērot standarta PVN likmi visām ar nodokli apliekamajām preču un pakalpojumu piegādēm un noteikt minimālo likmi 15 % apmērā. Tas atļāva izmantot divas samazinātas likmes, vismaz 5 % apmērā, kas attiecas uz PVN direktīvā uzskaitītām konkrētām precēm un pakalpojumiem. Turklāt noteiktās dalībvalstīs drīkst izmantot vairākas samazinātas likmes, tostarp zemākas par 5 %, saskaņā ar “atlikšanas atkāpēm”.

Tomēr pašreizējos noteikumos nav pilnībā ņemta vērā tehnoloģiskā un ekonomikas attīstība. Piemēram, tas attiecas uz e-grāmatām un elektroniskajiem laikrakstiem, kuri nevar gūt labumu no samazinām likmēm, kas ir pieejamas fiziskām publikācijām. Šī problēma tiks risināta saistībā ar Digitālā vienotā tirgus stratēģiju.

Turklāt šie noteikumi tika izstrādāti pirms vairāk nekā diviem gadu desmitiem ar mērķi izveidot galīgo PVN sistēmu, pamatojoties uz preces izcelsmes principu. Kopš tā laika PVN aizvien vairāk attīstījās par sistēmu, kas balstīta uz galamērķa principu. Tomēr noteikumi par likmēm nekad netika pielāgoti, lai atspoguļotu šo loģiku, kas pieļauj PVN likmju lielāku dažādību. PVN likmju atšķirības joprojām var ietekmēt vienotā tirgus darbību sistēmā, kur patērētāji šķērso robežas, lai iegādātos preces un pakalpojumus. Taču, neskarot šos gadījumus, pretēji tam, kā tas notiek saskaņā ar izcelsmes sistēmu, piegādātāji negūst būtisku labumu no tā, ka tie veic darījumdarbību dalībvalstī ar zemākām likmēm, tāpēc PVN likmes atšķirībām ir mazāk iespēju traucēt vienotā tirgus darbību.

PVN direktīvas noteikumu mērķis ir saglabāt vienotā tirgus darbību un novērst konkurences izkropļojumus. Saskaņā ar subsidiaritātes principu Komisija atgādina, ka ES var rīkoties tikai tad un tikai tiktāl, ja konkrētus mērķus nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un tos var labāk sasniegt Savienības līmenī. Pašreizējie noteikumi kavē un sarežģī dalībvalstu iespējas attiecināt samazinātās likmes pieeju uz jaunām jomām, jo visi lēmumi ir jāpieņem vienprātīgi. Tā rezultātā PVN direktīva noveco, piemēram, attiecībā uz izstrādājumiem, kurus ietekmē tehnoloģiskais progress.

Vēl ļaunāk, ņemot vērā ilgo laika periodu, kas nepieciešams grozījumu pieņemšanai ES tiesību aktos, dalībvalstis nonāk likumpārkāpēju situācijā. Līdz šim Komisijai bija jāuzsāk vairāk nekā 40 pārkāpumu procedūras pret vairāk nekā trešdaļu no dalībvalstīm. Reforma, kas piešķirtu dalībvalstīm lielāku brīvību, ļautu tām ātrāk pieņemt vēlamos nodokļu politikas lēmumus, atbrīvojot ES no nevajadzīgas tiesvedības.