EIROPAS KOMISIJA Briselē, 30.9.2020 SWD(2020) 304 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS 2020. gada ziņojums par tiesiskumu







Valstu sadaļa – tiesiskuma situācija Vācijā



Pavaddokuments dokumentam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI 2020. gada ziņojums par tiesiskumu

Tiesiskuma situācija Eiropas Savienībā {COM(2020) 580 final} - {SWD(2020) 300 final} - {SWD(2020) 301 final} - {SWD(2020) 302 final} - {SWD(2020) 303 final} - {SWD(2020) 305 final} - {SWD(2020) 306 final} - {SWD(2020) 307 final} - {SWD(2020) 308 final} - {SWD(2020) 309 final} - {SWD(2020) 310 final} - {SWD(2020) 311 final} - {SWD(2020) 312 final} - {SWD(2020) 313 final} - {SWD(2020) 314 final} - {SWD(2020) 315 final} - {SWD(2020) 316 final} - {SWD(2020) 317 final} - {SWD(2020) 318 final} - {SWD(2020) 319 final} - {SWD(2020) 320 final} - {SWD(2020) 321 final} - {SWD(2020) 322 final} - {SWD(2020) 323 final} - {SWD(2020) 324 final} - {SWD(2020) 325 final} - {SWD(2020) 326 final}



Kopsavilkums Vācijas tiesu sistēmas iezīmes nosaka valsts federālā struktūra un svarīgā federālo zemju (Länder) loma tiesvedībā. Tiek uzskatīts, ka tiesu neatkarības līmenis ir augsts. Nesen sākušās diskusijas par garantijām prokuroru neatkarībai. Vācijas tiesu sistēma lielākoties darbojas efektīvi, lai gan daži kopējā snieguma rādītāji ir pasliktinājušies. Īpaši centieni tiek veltīti tālākai tiesu sistēmas digitalizācijai, kas ļautu uzlabot tās efektivitāti un kvalitāti. 2019. gadā starp federālo līmeni un federālajām zemēm noslēgtais Tiesiskuma pakts nodrošinās papildu finansējumu tiesu sistēmai un 2000 jaunu amata vietu tiesnešiem un prokuroriem līdz 2021. gada beigām. Tas ir būtiski arī saistībā ar to, ka nākamajos gados pensionēsies lielāks skaits tiesnešu un prokuroru. Tiesiskais un institucionālais pretkorupcijas regulējums lielā mērā ir izveidots, par represīvu pretkorupcijas politiku īstenošanu un kriminālvajāšanu atbildīgas ir federālās zemes. Federālajā līmenī un lielākajā daļā federālo zemju pastāv “virpuļdurvju efekta” politika. Attiecībā uz lobēšanu pašlaik nav pienākuma reģistrēt kontaktus ar federālā parlamenta deputātiem un federālās valdības locekļiem, taču tiek apsvērtas reformas šajā jomā. Trauksmes cēlēju aizsardzība Vācijā paļaujas uz uzņēmumos integrētu sistēmu, kas ļauj cilvēkiem izmantot vēl vienu ziņošanas kanālu papildus institucionālajam. Vācijā ir labi izstrādāts regulējums plašsaziņas līdzekļu brīvībai un plurālismam, tas lielākoties ir federālo zemju kompetencē. Četrpadsmit plašsaziņas līdzekļu regulatīvās iestādes ir valsts aģentūras ar juridiskām garantijām to neatkarībai no politiskas un komerciālas iejaukšanās. Plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību pārredzamība ir augsta, un pastāv garantijas, lai novērstu politisku iejaukšanos plašsaziņas līdzekļu darbībā. Konstitūcija un sekundārie tiesību akti skaidri garantē žurnālistu tiesības aizsargāt savu avotu konfidencialitāti un regulē tiesības piekļūt informācijai. Pēdējos gados ir radušās zināmas bažas par uzbrukumu žurnālistiem skaita pieaugumu. Līdzsvara un atsvara sistēma ir labi izstrādāta. Likumdošanas procesa kvalitāti sekmē ietekmes novērtējuma sistēma un ieinteresēto personu iesaistīšana. Atbilstības konstitūcijai pārbaude notiek gan federālā, gan federālo zemju līmenī. Pastāv pilsoniskās sabiedrības līdzdalības sistēma un politika, kas veicina iedzīvotāju piekļuvi informācijai. Pilsoniskās sabiedrības organizācijas Vācijā var brīvi darboties. Tiek veicinātas regulāras diskusijas par tiesiskuma jautājumiem gan no valsts, gan arī Eiropas perspektīvas, piemēram, 2019. gadā Tiesiskuma pakta kontekstā tika īstenota valsts mēroga informācijas un publicitātes kampaņa, kuras galvenais mērķis bija informēt par tiesiskuma nozīmi un garantijām, ko tas sniedz gan iedzīvotājiem, gan demokrātiskai sabiedrībai kopumā. I.Tiesu sistēma Tiesu sistēma Vācijā ir strukturēta federāli. Jurisdikciju īsteno federālās tiesas un 16 federālo zemju tiesas. Attiecībā uz tiesvedību lielākā kompetence un darba slodze ir federālajām zemēm. Tiesu struktūru veido vispārējās jurisdikcijas un specializētās tiesas. Vispārējā jurisdikcija sastāv no civiltiesiskās un krimināltiesiskās jurisdikcijas. Specializētās tiesas ir administratīvās tiesas, finanšu tiesas, darba tiesas un sociālo lietu tiesas. Federālo zemju tiesu pārvaldība lielākoties ir attiecīgo tieslietu ministriju pārziņā. Tiesnešu un prokuroru iecelšana, izņemot federālās tiesas, ir federālo zemju kompetencē. Lai gan konkrētās iecelšanas procedūras federālo zemju starpā atšķiras, visām ir kopīgi pamatelementi, īpaši princips par nopelniem kā noteicošais kritērijs (Leistungsprinzip) un iecelšanas procesa un lēmuma par iecelšanu likumības pārbaude tiesā. Federālo tiesu gadījumā tiesnešu atlases komiteja (Richterwahlausschuss) izvēlas tiesnešus iecelšanai, ko veic izpildvara, un procesa gaitā ir jākonsultējas ar attiecīgo tiesu tiesnešu padomēm (Präsidialräte) . Pašlaik vispārējās jurisdikcijas ietvaros darbojas 638 vietējās tiesas, 115 reģionālās tiesas un 24 federālo zemju augstākās tiesas. Papildus tam 16 federālajās zemēs ir 51 administratīvā tiesa, 15 augstākās administratīvās tiesas, 18 finanšu tiesas, 108 darba tiesas, 18 augstākās darba tiesas, 68 sociālo lietu tiesas un 14 augstākās sociālo lietu tiesas . Federālā līmenī federālais tieslietu ministrs ir atbildīgs par Federālo tiesu, Federālo Administratīvo tiesu un Federālo Finanšu tiesu. Federālā Darba un sociālo lietu ministrija atbild par Federālo Darba tiesu un Federālo Sociālo lietu tiesu. Atbilstības konstitūcijai pārbaudi nodrošina Federālā Konstitucionālā tiesa un federālo zemju konstitucionālās tiesas. Prokuratūras Vācijā ir daļa no izpildvaras, federālā līmenī darbojas Ģenerālprokuratūra, kas pastāv pie Federālās tiesas. Federālo zemju līmenī katrai zemei ir sava prokuratūra. Vācijā ir 27 reģionālās advokātu kolēģijas . Visu 28 kolēģiju jumta organizācija Vācijā ir Federālā Advokātu kolēģija Berlīnē. Neatkarība Plaša sabiedrība un uzņēmumi turpina uzskatīt, ka tiesu un tiesnešu neatkarības līmenis ir augsts. Kopumā 76 % plašas sabiedrības un 73 % uzņēmumu uzskata, ka tiesu un tiesnešu neatkarības līmenis ir “diezgan augsts vai ļoti augsts” . Šis priekšstats par tiesu sistēmas neatkarības augsto līmeni pēdējos gados ir bijis nemainīgs . To apstiprināja arī ieinteresētās personas, piemēram, Vācijas Tiesnešu un prokuroru asociācija, Vācijas Advokātu kolēģija un Federālā Advokātu kolēģija . Vācijas tiesu sistēmas neatkarību nodrošina vairākas garantijas, tostarp jo īpaši tiesu kontrole pār jebkura ar tiesnešiem saistīta lēmuma likumību, piemēram par iecelšanu, profesionālo novērtējumu, paaugstināšanu, disciplinārsodiem un atbrīvošanu no amata . Turklāt Vācijas tiesu sistēmā ir vairāki tiesnešu pašadministrēšanas elementi . Tiek apspriestas tieslietu ministru tiesības atsevišķās lietās dot norādījumus prokuroriem. Reaģējot uz Eiropas Savienības Tiesas spriedumu saistībā ar Eiropas apcietināšanas ordera piemērošanu , kurā tika konstatēts, ka Vācijas prokuratūras nenodrošina pietiekamas garantijas attiecībā uz neatkarību no izpildvaras Eiropas apcietināšanas ordera izsniegšanas nolūkos, tika ierosināts grozījums, lai atceltu šīs tiesības. Federālais parlaments 2020. gada 28. maijā šo grozījumu noraidīja . Strukturāli prokuratūras ir daļa no izpildvaras. Tāpēc, kā noteikts attiecīgajās Tiesu likuma normās , federālo zemju tieslietu ministriem un federālajam tieslietu ministram ir iespēja dot norādījumus prokuroriem atsevišķās lietās. Šīs pilnvaras ir pakļautas tiesiskām garantijām. Papildus likumības principam , kurš nosaka robežas visām prokuratūras darbībām, un konstitucionālajam tiesiskuma principam pastāv papildu garantijas federālajā un federālo zemju līmenī . Vispārējais nolūks ir nodrošināt, ka jebkādi norādījumi konkrētā lietā nekādā gadījumā nepārkāpj likumā noteiktās robežas . Turklāt gan iestādes, gan ieinteresētās personas skaidroja, ka pilnvaras dot norādījumus tiek izmantotas ļoti retos gadījumos . Šī prakse kopā ar pastāvošajām tiesiskajām garantijām, šķiet, mazina risku, ka tiesības dot norādījumus varētu tikt izmantotas ļaunprātīgi . Kvalitāte Tiesu sistēmas digitalizācija virzās uz priekšu, bet tas vēl arvien ir ilgtermiņa uzdevums. 2018. gada 1. janvārī spēkā stājās Likums par elektronisko datņu ieviešanu tiesu iestādēs un turpmāku elektroniskās tiesu komunikācijas uzlabošanu. Saskaņā ar minēto likumu tiesām un prokuratūrām būs jāglabā lietu dokumenti tikai elektronisko datņu formātā vēlākais, sākot no 2026. gada 1. janvāra. Ieinteresētās personas skaidroja, ka pašlaik IT rīku izmantošana dažādās tiesās var atšķirties arī vienas federālās zemes ietvaros . Federālās zemes ir iesaistījušās trīs plaša mēroga tīklos, lai īstenotu lietu dokumentu (elektronische Akte) digitalizāciju pilnā apmērā . Federālais līmenis piedalās dažos no šiem tīkliem atkarībā no attiecīgās federālās tiesas. Turpmāka digitalizācija stiprinās centienus tiesu sistēmas kvalitātes veicināšanā. Piemēram, Vācija paredz kārtību mašīnlasāmu tiesas nolēmumu izsniegšanai, tiek veicināta strīdu alternatīvas izšķiršanas metožu izmantošana un pasākumi, kas tiesu sistēmu padara bērniem draudzīgāku, tiesnešu apmācība, kā arī tiek veiktas tiesu pakalpojumu lietotāju aptaujas un veikti turpmāki pasākumi . Tomēr Vācijā ir salīdzinoši augstas tiesas nodevas atsevišķām lietu kategorijām, piemēram, nelielas vērtības patērētāju prasībām vai konkrētām komerclietām ar pārrobežu elementu . Turpmākajos gados lielāks tiesu sistēmā strādājošo tiesnešu un prokuroru skaits sasniegs pensionēšanās vecumu. Gan iestādes, gan ieinteresētās personas norādīja, ka daudzās federālajās zemēs, īpaši valsts austrumos, turpmākajos gados ievērojami palielināsies pensionēšanās gadījumu skaits. Tāpēc gan Tieslietu ministrijai, gan Finanšu ministrijai būs jāpievērš uzmanība tam, lai nodrošinātu, ka tiek pieņemti darbā pietiekami daudz jaunu tiesnešu un prokuroru. Ieinteresētās personas ir paudušas zināmas bažas par konkurētspējīga atalgojuma trūkumu jaunajiem tiesnešiem un prokuroriem karjeras sākumā, īpaši salīdzinot ar privātpraksi; tas apgrūtina iespējas piesaistīt tiesām un prokuratūrām pietiekamu skaitu kvalificētu absolventu . Šī problēma dažās valsts daļās ir izteiktāka nekā citās, ņemot vērā to, ka atalgojuma līmenis federālo zemju starpā var atšķirties pat par 17 % . Lai stiprinātu tiesu sistēmu un tiesiskumu, Vācija īsteno Tiesiskuma paktu , kurā paredzēti papildu resursi gan federālajā, gan federālo zemju līmenī. Federālais līmenis un federālās zemes 2019. gada 31. janvārī vienojās par Tiesiskuma paktu. Tas paredz papildu finansējumu 220 miljonu EUR apmērā federālajā līmenī, lai federālās zemes līdz 2021. gada 31. decembrim varētu radīt 2000 papildu amata vietu tiesnešiem, prokuroriem un nepieciešamajam administratīvajam personālam. Turklāt, lai stiprinātu tiesu sistēmu, federālais līmenis savas kompetences ietvaros radīs 24 papildu amata vietas Federālajā tiesā un 71 amata vietu Federālās tiesas ģenerālprokuratūrā . Tiesiskuma paktu ļoti pozitīvi vērtē ieinteresētās personas, īpaši Vācijas Tiesnešu un prokuroru asociācija, jo tas reaģē uz jau sen paustām prasībām stiprināt tiesu sistēmas resursus , kas ir būtiski arī attiecībā uz sagaidāmajām papildu problēmām saistībā ar tuvojošos pensionēšanās vilni. Efektivitāte Vācijas tiesu sistēma lielākoties darbojas efektīvi, lai gan daži kopējā snieguma rādītāji ir pasliktinājušies. Pirmās instances tiesas strīdīgās civillietās un komerclietās lielā mērā spēj tikt galā ar darba slodzi, kā to parāda lietu pabeigšanas koeficients, kas ir gandrīz 100 %. Tomēr 2018. gadā lietu pabeigšanas koeficients nokritās līdz 97,2 % . Tiesvedības ilgums pirmajā instancē izskatāmās strīdīgās civillietās un komerclietās ir pastāvīgi palielinājies kopš 2012. gada . Uz to ir norādījušas arī ieinteresētās personas . Administratīvās tiesas lielākoties darbojas efektīvi, īpaši trešajā instancē, kur lietu iztiesāšanai nepieciešamais laiks ir ievērojami īsāks nekā pirmās un otrās instances administratīvajās tiesās . Tomēr administratīvajās tiesās ir salīdzinoši liels ienākošo lietu skaits , kas atspoguļojas arī salīdzinoši lielā nepabeigto lietu skaitā . II.Pretkorupcijas regulējums Vācijā vairākas iestādes ir atbildīgas par korupcijas novēršanu un sankciju piemērošanu, tostarp Federālā Iekšlietu, celtniecības un kopienas ministrija, Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija, Augstākā revīzijas iestāde, Finanšu ziņu vākšanas vienība, Federālais Tiesiskuma birojs, Federālās Kriminālpolicijas birojs un federālo zemju kompetentās iestādes (prokuratūras un tiesas). Dažās federālajās zemēs ir specializētas prokuratūras korupcijas nodarījumiem, citās ar korupciju saistītā kompetence ir sadalīta starp visām prokuratūrām. Korupcijas novēršanas tiesiskais regulējums ir Rīkojums par korupcijas novēršanu federālajā administrācijā. To papildina detalizētas pamatnostādnes un visaptveroši rīcības kodeksi, kuru mērķis ir korupcijas novēršana federālā līmenī.

Transparency International korupcijas uztveres indeksā Vācija ir saņēmusi 80 punktus no 100 un ieņem 5. vietu Eiropas Savienībā un 9. vietu pasaulē. 53 % respondentu 2020. gada Eirobarometra aptaujā par korupciju uzskatīja, ka korupcija viņu valstī ir plaši izplatīta (ES vidējais rādītājs: 71 %), bet tikai 9 % iedzīvotāju uzskata, ka korupcija tos skar personīgi ikdienas dzīvē (ES vidējais rādītājs: 26 %). Uzņēmumu vidū 31 % uzskata, ka korupcija ir plaši izplatīta (ES vidējais rādītājs: 63 %). Aptaujās noskaidrots, ka 22 % uzņēmumu uzskata, ka korupcija sagādā problēmas uzņēmējdarbībā (ES vidējais rādītājs: 37 %). 33 % iedzīvotāju uzskata, ka ir pietiekami daudz veiksmīgu kriminālvajāšanas gadījumu, lai tas atturētu cilvēkus no koruptīvu darbību veikšanas (ES vidējais rādītājs: 36 %), savukārt 41 % uzņēmumu uzskata, ka cilvēki un uzņēmumi, kurus pieķer kukuļdošanā augstai amatpersonai, saņem pienācīgu sodu (ES vidējais rādītājs: 31 %). Vācijā pastāv visaptveroša iestāžu sistēma korupcijas apkarošanai. Federālo korupcijas apkarošanas iestāžu sistēmu veido Federālā Iekšlietu, celtniecības un kopienas ministrija, Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija, Augstākā revīzijas iestāde un Federālās Kriminālpolicijas birojs. Ir izveidots arī korupcijas apkarošanas kontaktpersonu tīkls, ko ESAO ir starptautiskā līmenī atzinusi par labu praksi . Šīs kontaktpersonas sniedz iedzīvotājiem un darbiniekiem palīdzību un konsultācijas ar korupciju saistītos jautājumos . Represīvas pretkorupcijas politikas īstenošana un kriminālvajāšana ir federālo zemju ziņā. Oficiālajā policijas ziņojumā par korupciju minēts, ka 2017. gadā policijā reģistrēti 4894 korupcijas gadījumi . Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, tas ir kritums par 25 %, taču aizdomās turēto skaits ir pieaudzis par 15 %. Korupcijas nodarītais finansiālais kaitējums bija 291 miljons EUR, tas ir pieaugums par 137 %. Dažās federālajās zemēs ir specializētas prokuratūras korupcijas nodarījumiem, citās ar korupciju saistītā kompetence ir sadalīta starp visām prokuratūrām. Attiecībā uz ārvalstu kukuļošanas izmeklēšanām Vācija ir tikusi novērtēta kā viena no spēcīgākajām Konvencijas par ārvalstu amatpersonu kukuļošanas apkarošanu izpildītājām . Vācijā pastāv visaptverošs tiesiskais regulējums korupcijas novēršanai. Korupcijas novēršanas regulējums ir iekļauts vairākos tiesību aktos gan federālajā, gan federālo zemju līmenī. Tiesiskais regulējums korupcijas novēršanai federālajā valdībā ir Rīkojums par korupcijas novēršanu federālajā administrācijā . Tā īstenošanu uzrauga vairākas struktūras, piemēram, vadošā nodaļa Federālajā Iekšlietu ministrijā un Federālā Revīzijas palāta. Federālā Iekšlietu ministrija plāno minēto rīkojumu pārskatīt. Minēto rīkojumu papildina detalizētas īstenošanas pamatnostādnes (rīcības kodekss, rokasgrāmata augstākstāvošiem ierēdņiem un valsts iestādēm, riska novērtēšanas rokasgrāmata). Turklāt ministrijas izstrādā savas īstenošanas pamatnostādnes (Umsetzungsrichtlinie). Vācija ir ieviesusi profesionālās godprātības un novēršanas pasākumus civildienesta ierēdņiem un citiem valsts iestāžu darbiniekiem. Noteikumi, kas regulē kontaktus ar trešām personām, dāvinājumu pieņemšanu, amatu apvienošanu un pēcnodarbinātības aktivitātes, ir iekļauti Pretkorupcijas rīcības kodeksā un Rokasgrāmatā administrāciju vadošajiem darbiniekiem un vadītājiem; to visu papildina noteikumi Kriminālkodeksā, Federālā civildienesta ierēdņu likumā, Federālā civildienesta ierēdņu statusa likumā un Valsts ierēdņu koplīgumā (TVöD). Kukuļošanas nodarījumi ir plaši definēti, un kriminālatbildība var iestāties par dāvinājumu pieņemšanu vien . Ir pārskatīti noteikumi federālā parlamenta deputātiem par interešu konfliktu un aktīvu atklāšanu. Informācijas sniegšanu par federālā parlamenta deputātu algotām blakusdarbībām un citām ārējām saiknēm regulē Federālā parlamenta deputātu likums , Federālā parlamenta deputātu rīcības kodekss un tā īstenošanas noteikumi. Lielākā daļa federālo zemju pieprasa parlamenta deputātiem sniegt informāciju par algotām aktivitātēm, kas nav aizliegtas, bet dažās federālajās zemēs vēl arvien nav tiesību aktu šajā jomā . Nav aizliegumu vai ierobežojumu attiecībā uz federālā parlamenta deputātu finanšu interesēm un līgumu slēgšanu ar valsts iestādēm . Federālā parlamenta deputātiem ir jāsniedz informācija par akciju turēšanu, bet tikai tad, ja akciju daļa pārsniedz 25 % balsstiesību uzņēmumā. Par interešu konfliktu un aktīvu atklāšanas uzraudzību atbildīgā administratīvā personāla skaits federālajā parlamentā 2019. gadā tika palielināts. GRECO norādīja, ka nepieciešams stiprināt resursus rezultatīvai noteikumu īstenošanas kontrolei . Noteikumi attiecībā uz federālās valdības locekļiem ir iekļauti Likumā par federālās valdības locekļu juridisko statusu . Saskaņā ar minēto likumu federālās valdības locekļi nevar vienlaikus ieņemt vēl vienu amatu un viņiem ir jādeklarē dāvinājumi, kas saņemti saistībā ar viņu darbību valdībā . Informācijas sniegšana par aktīviem un īpašumiem nav regulēta. Līdzīgi arī federālā parlamenta deputātiem nav jāziņo par aktīvu turēšanu vai finanšu interesēm. Federālajā līmenī un lielākajā daļā federālo zemju pastāv politika, kas reglamentē “virpuļdurvju efektu”. 2015. gadā tika ieviests nogaidīšanas periods amatu atstājošajiem federālajiem kancleriem, ministriem un parlamentārajiem valsts sekretāriem. Esošajiem un bijušajiem federālās valdības locekļiem ir jāziņo federālajai valdībai, ja viņi ir iecerējuši strādāt ārpus valsts sektora 18 mēnešu laikā pēc aiziešanas no federālās valdības. Parlamentārajiem valsts sekretāriem par to ir jāpaziņo atbildīgajam federālās valdības loceklim . Arī dažas federālās zemes ir ieviesušas nogaidīšanas periodus. Kopumā šādi noteikumi pastāv septiņās federālajās zemēs, savukārt trijās norit diskusijas par to ieviešanu . Lobēšanu regulē dažādi noteikumi, kas attiecas uz federālā parlamenta deputātu, federālo ministriju darbinieku un federālajā administrācijā strādājošo civildienesta ierēdņu kontaktiem ar trešām personām. Attiecībā uz federālā parlamenta deputātu kontaktiem ar lobistiem Vācijā vēl nav izveidots lobiju reģistrs. Federālā parlamenta priekšsēdētājs uztur publisku sarakstu, kurā jāreģistrējas to federālo parlamentu vai federālo valdību lobējošo asociāciju pārstāvjiem, kas vēlas tikt uzklausīti federālā parlamenta komitejās. Tomēr reģistrēšanās ir brīvprātīga, pienākums reģistrēties ir tikai asociāciju pārstāvjiem, bet ne uzņēmumiem, pašnodarbinātiem un citu kategoriju lobistiem . Attiecībā uz federālajā administrācijā strādājošajiem civildienesta ierēdņiem Korupcijas novēršanas stratēģijā ir iekļautas pamatnostādnes par ierēdņu kontaktiem ar trešām personām. Trauksmes cēlēju aizsardzības normas un ziņošanas procedūras ir iekļautas dažādos nozaru tiesību aktos. Saskaņā ar esošajiem noteikumiem, piemēram, veselības nozarē pastāv pienākums izveidot ziņošanas kanālus noteiktas trauksmes cēlēju sniegtas informācijas saņemšanai un apstrādei . Turklāt daudzi uzņēmumi ir izveidojuši trauksmes cēlēju aizsardzības sistēmas, sekojot Vācijas Korporatīvās vadības kodeksa rekomendācijām . Ieinteresētās personas ir paudušas bažas par nepietiekama trauksmes cēlēju aizsardzības līmeņa risku atkarībā no piemērojamiem tiesību aktiem. III.Plašsaziņas līdzekļu plurālisms Runas brīvība, preses brīvība un tiesības saņemt informāciju ir garantētas konstitūcijā (Pamatlikumā) . Četrpadsmit plašsaziņas līdzekļu iestāžu neatkarība nacionālā līmenī ir noteikta starpzemju līgumos un konkrētu federālo zemju līmenī — federālo zemju apraides un plašsaziņas līdzekļu tiesību aktos . Vācijas tiesībās ir pārredzamības noteikumi, kas liek atklāt īpašumtiesības informatīvo plašsaziņas līdzekļu sektorā un jebkādu politisko partiju iesaisti plašsaziņas līdzekļu struktūrās. Ar saturu saistīts plašsaziņas līdzekļu regulējums ir federālo zemju kompetencē. Privātas radio un televīzijas raidorganizācijas ir pakļautas 14 neatkarīgām valsts regulatīvajām iestādēm (Medienanstalten), kuras ir atbildīgas par licenču un frekvenču piešķiršanu un privāto radio un televīzijas raidorganizāciju uzraudzību . Tās uzrauga atbilstību reklāmas noteikumiem un noteikumiem par jauniešu aizsardzību un atbalsta projektus medijpratības uzlabošanai. Tāpat tās atbalsta jaunu apraides tehnoloģiju ieviešanu un palīdz nodrošināt daudzveidību privātā apraidē . Četrpadsmit plašsaziņas līdzekļu iestādes ir valsts aģentūras ar juridiskām garantijām to neatkarībai no politiskas un komerciālas iejaukšanās. Tām ir plašas regulatīvās pilnvaras, un to lēmumus var apstrīdēt administratīvajā tiesā. Plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instrumenta 2020. gada izdevumā (MPM 2020) norādīts, ka plašsaziņas līdzekļu iestāžu neatkarības un efektivitātes rādītājs Vācijā uzrāda ļoti zemu risku . Vācijas Preses padome ir pašregulatīva iestāde, kuru izveidojuši plašsaziņas līdzekļu izdevēji . Pamatlikuma, kurš garantē preses brīvību un aizliedz cenzūru, sekmīga īstenošana nodrošina preses un tās pašregulatīvo struktūru neatkarību no politiskas iejaukšanās. Preses padome ir strukturēta kā reģistrēta asociācija, ko veido divas preses izdevēju un divas žurnālistu organizācijas: Vācijas Avīžu izdevēju asociācija (BDZV), Vācijas Žurnālistu federācija (DJV), Vācijas Žurnālistu savienība (dju) kā daļa no Vācijas Apvienotās pakalpojumu sniedzēju arodbiedrības (ver.di) un Vācijas Žurnālu izdevēju asociācija (VDZ). Risinot sūdzības par preses darbību, Preses padome uzrauga žurnālistu darbības atbilstību Vācijas Preses kodeksa ētikas noteikumiem un var publiski izteikt rājienu attiecīgajam preses izdevumam par Preses kodeksa pārkāpšanu. Preses padomes darbība tiek finansēta no tās dalībnieku iemaksām, un sūdzību komiteju finansē federālā valdība. Attiecībā uz īpašumtiesību pārredzamību Vācijas tiesībās ir konkrēti noteikumi par pienākumu atklāt īpašumtiesības informatīvo plašsaziņas līdzekļu sektorā . Komerciālajām raidorganizācijām ir jāsniedz īpašumtiesību informācija, lai pieteiktos apraides licencei un saņemtu to, un tām ir jāziņo par plāniem, kas ietekmē akcionāru struktūru. Tiešsaistes plašsaziņas līdzekļiem īpašumtiesību informācija ir skaidri jānorāda to tīmekļa vietnēs. Attiecībā uz preses izdevumiem īpašumtiesību pārredzamības pienākumi ir noteikti attiecīgajos federālo zemju preses likumos. Politiskajām partijām ir jāsniedz informācija par to iesaisti plašsaziņas līdzekļu struktūrās saskaņā ar 1967. gada Politisko partiju likumu . Plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instrumenta 2020. gada izdevumā konstatēts, ka plašsaziņas līdzekļu īpašumtiesību pārredzamības rādītājs liecina par zemu risku . Vācijā ir funkcionējošas garantijas pret politisko partiju formālu kontroli pār plašsaziņas līdzekļiem. Plašsaziņas līdzekļu politiskās neatkarības rādītājs liecina par zemu risku . Starpzemju līgums par apraidi un telemedijiem kopumā aizliedz politiska, ideoloģiska un reliģiska rakstura reklāmu radio, televīzijā un pieprasījumvideo pakalpojumos . Politiskā reklāma ir atļauta tikai vēlēšanu periodā, kad ētera laiks ir jāpiešķir visām partijām, kas piedalās vēlēšanās, saskaņā ar vienlīdzīgu iespēju principu . Politisko reklāmu ētera laiks ir bezmaksas, iegādāties papildu ētera laiku nav iespējams. Tiešsaistes politiskās reklāmas sadale (ārpus pieprasījumvideo pakalpojumiem) pašlaik nav regulēta. Tomēr jaunais Starpzemju līgums par plašsaziņas līdzekļiem ietvers pārredzamības noteikumus par politisko reklāmu. Politiķi un partijas bieži neziņo par reklāmas izdevumiem tiešsaistes platformās. Satvars žurnālistu aizsardzībai pastāv, taču pastāv zināmas bažas par uzbrukumu žurnālistiem skaita pieaugumu. Žurnālistu aizsardzības regulējumu veido Pamatlikumā noteiktā preses un apraides brīvība . To papildina attiecīgie federālo zemju preses un plašsaziņas līdzekļu tiesību akti. Žurnālistiem ir tiesības aizsargāt savus avotus un attiekties liecināt krimināllietās, civillietās un administratīvās lietās. Pamatojoties uz leģitīmām interesēm, tiesības saņemt informāciju ir garantētas konstitūcijā, savukārt piekļuvi federālās valdības informācijai regulē Informācijas brīvības likums. Trīspadsmit federālās zemes ir izveidojušas līdzīgu regulējumu. Žurnālisti ir aizsargāti pret noziedzīgiem nodarījumiem saskaņā ar krimināllikumiem, kas attiecas uz visiem iedzīvotājiem. Pašlaik nav konkrēta tiesību akta, kas aizsargātu žurnālistus no noziedzīgiem nodarījumiem vai to izmeklēšanas gaitā. Policijas statistikā uzbrukumi žurnālistiem nav izdalīti atsevišķi, taču noziedzīgi nodarījumi pret plašsaziņas līdzekļiem kopumā tiek uzskaitīti. Vācijas iestādes, balstoties uz pieejamo statistiku par problēmas apmēru , uzskata, ka atsevišķs tiesību akts žurnālistu aizsardzībai un atsevišķs uzbrukumu reģistrs nav nepieciešams. Neslavas celšana Vācijā var tikt sodīta ar brīvības atņemšanu, taču jāatzīst, ka praksē tā notiek ļoti reti . Plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instrumenta 2020. gada izdevumā konstatēts, ka kopējie aizsardzības pamatrādītāji saistībā ar žurnālistu profesiju, standartiem un aizsardzību uzrāda zemu risku. Tomēr attiecīgais Plašsaziņas līdzekļu plurālisma uzraudzības instrumenta 2020. gada izdevuma fiziskās drošības rādītājs liecina par augstu risku. Organizācija “Reportieri bez robežām” norādīja, ka 2018. gadā ziņots par vismaz 22 un 2019. gadā par vismaz 13 vardarbīgiem uzbrukumiem žurnālistiem . 2019. un 2020. gadā Eiropas Padomes Žurnālistikas un žurnālistu drošības aizsardzības veicināšanas platforma publicēja piecus brīdinājumus par Vāciju saistībā ar fiziskiem uzbrukumiem žurnālistiem, viņu vajāšanu un iebiedēšanu un citām darbībām, kam ir negatīva ietekme uz plašsaziņas līdzekļu brīvību . IV.Citi institucionāli jautājumi saistībā ar līdzsvara un atsvara sistēmu Vācija ir federatīva demokrātiska republika, ko veido sešpadsmit federālās zemes (Länder). Vara ir sadalīta starp federālo valdību un federālo zemju valdībām. Varas sadale ir nostiprināta Pamatlikumā un federālo zemju konstitūcijās. Federālā līmenī federālās likumdošanas pilnvaras ir federālajam parlamentam (Bundestāgs/Bundestag) un federālās zemes pārstāvošajai struktūrai (Bundesrāts/Bundesrat) . Valdība, Bundesrāts vai Bundestāga deputāti var iesniegt tiesību aktu priekšlikumus . Vācijas Cilvēktiesību institūts un Federālā Diskriminācijas novēršanas aģentūra palīdz aizsargāt pamattiesības. Ietekmes novērtējumu veikšana un apspriešanās ar ieinteresētajām personām ir iedibināta prakse tiesību aktu pieņemšanā. Vācijā kopš 2006. gada pastāv nacionāla labāka likumdošanas procesa struktūra, kas sniedz ieteikumus federālajai valdībai šajos jautājumos. Lai stiprinātu likumdošanas procesa pārredzamību federālā līmenī, 2019. gada novembrī federālā valdība nolēma tiešsaistē publicēt visus ieinteresēto personu sniegtos komentārus par federālo tiesību aktu priekšlikumiem. Šādu darbību atzinīgi novērtēja arī Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupa kā “būtisku soli likumdošanas procesa pārredzamības uzlabošanā no federālās valdības puses” . Ir plānots publicēto informāciju apvienot vienā platformā, jo šobrīd katra federālā ministrija šos komentārus publicē savā tīmekļa vietnē . Pamattiesību un konstitucionālo tiesību ievērošana tiek nodrošināta vairākos veidos. Atbilstības konstitūcijai pārbaude notiek gan federālā, gan federālo zemju līmenī. Federālajā līmenī Pamatlikums paredz vairākas procedūras, saskaņā ar kurām Federālajā Konstitucionālajā tiesā var pārbaudīt atbilstību konstitūcijai . Piemēram, abstrakta un konkrēta pārbaude tiesā par tiesību aktu atbilstību konstitūcijai, strīdi starp federālo līmeni un federālajām zemēm, strīdi starp konstitucionālajām struktūrām un atsevišķas konstitucionālās sūdzības, kas izņēmuma gadījumos var ietvert arī tiesību aktu atbilstības konstitūcijai pārbaudi. Federālā Konstitucionālā tiesa var noteikt arī pagaidu aizsardzības līdzekļus pirms lietas izskatīšanas. Atbilstības konstitūcijai pārbaude pastāv arī federālo zemju līmenī. Federālo zemju tiesību aktu gadījumā to veic attiecīgās federālās zemes konstitucionālā tiesa. Režīms, kas izveidots, lai pārbaudītu atbilstību konstitūcijai, kopumā tiek uzskatīts par rezultatīvu. Tomēr nesenais Federālās Konstitucionālās tiesas 2020. gada 5. maija spriedums ir radījis satraukumu par režīmā ietvertās atbilstības konstitūcijai pārbaudes piemērošanas jomu saistībā ar Eiropas Savienības tiesisko kārtību . Ieinteresētās puses arī minēja konkrētus aspektus saistībā ar mehānismiem, kas izveidoti, lai uzraudzītu Federālās Konstitucionālās tiesas spriedumu atbilstošu izpildi. Pastāv zināmas bažas, ka nav iedarbīga mehānisma, kas nodrošinātu spriedumu izpildi noteiktā laikā, kā to apliecināja turpmāku likumdošanas pasākumu trūkums pēc 2014. gada nozīmīgā sprieduma par mantojuma nodokļu tiesībām ; situācija ir satraucoša arī dažās federālajās zemēs, kur izpildvara vēl arvien nav izpildījusi administratīvās tiesas nolēmumus saistībā ar ES tiesību aktiem gaisa kvalitātes jomā . Vēl viens aspekts, kas tika izcelts, ir tas, ka nepastāv paātrinātas atbilstības konstitūcijai pārbaude par jauniem tiesību aktiem gadījumos, kad ir šaubas par to atbilstību konstitūcijai un kad ir pamats uzskatīt, ka likumdevējs pilnībā nepilda iepriekšējos Federālās Konstitucionālās tiesas spriedumus. Vienīgais pieejamais tiesiskās aizsardzības līdzeklis šādā gadījumā ir jaunas sūdzības iesniegšana, kas var radīt būtisku slogu sūdzības iesniedzējam . Covid-19 pandēmijas kontekstā Federālā Konstitucionālā tiesa ir saņēmusi sūdzības par atsevišķiem pandēmijas apkarošanas pasākumiem un dažiem no tiem noteikusi pagaidu aizsardzības līdzekļus pirms lietas izskatīšanas . Turklāt daudzām administratīvajām tiesām Vācijā ir lūgts noteikt pagaidu tiesiskās aizsardzības līdzekļus attiecībā uz konkrētiem ar Covid-19 pandēmiju saistītiem valsts pasākumiem, dažos gadījumos veiksmīgi, taču pamata tiesvedība vēl norit .

Pamattiesību aizsardzībā piedalās neatkarīgas iestādes. Valstu cilvēktiesību aizsardzības iestāžu globālā alianse Vācijas Cilvēktiesību institūtam ir piešķīrusi “A” statusa akreditāciju saskaņā ar tā sauktajiem Parīzes principiem . Federālās Diskriminācijas novēršanas aģentūras, kas ir nacionālā līdztiesības iestāde, vadītāja iecelšanas procedūrā ir vērojama atkārtota aizkavēšanās un domstarpības. Kopš 2018. gada aprīļa to vada pagaidu pienākumu izpildītājs . Līdztekus Federālajai Diskriminācijas novēršanas aģentūrai arī astoņās federālajās zemēs ir izveidotas diskriminācijas novēršanas aģentūras. Pastāv pilsoniskās sabiedrības līdzdalības sistēma un politika, kas veicina informācijas pieejamību iedzīvotājiem. Pilsoniskās sabiedrības organizācijas Vācijā var brīvi darboties . Norisinās diskusijas par 2019. gada Federālās Finanšu tiesas nolēmumu par kritērijiem, saskaņā ar kuriem pilsoniskās sabiedrības organizācijas var izmantot sabiedriskā labuma bezpeļņas organizāciju nodokļu priekšrocības . Ieinteresētās puses, tostarp Vācijas Cilvēktiesību institūts, uzskata, ka šis nolēmums sašaurina pilsoniskās sabiedrības telpu . Regulāras debates un publikācijas par tiesiskuma jautājumiem gan no valsts, gan Eiropas perspektīvas palīdz veicināt dinamisku tiesiskuma kultūru. Pēdējos gados lielāku nozīmi ir ieguvusi plaši lasīta platforma diskusijām par tiesiskuma jautājumiem , un tā ir kļuvusi par forumu gan valsts, gan Eiropas mēroga diskusijām par tiesiskumu. Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija 2019. gadā Tiesiskuma pakta kontekstā īstenoja valsts mēroga informācijas un publicitātes kampaņu. Šīs kampaņas galvenais mērķis bija informēt par tiesiskuma nozīmi un garantijām, ko tas sniedz gan iedzīvotājiem, gan demokrātiskai sabiedrībai kopumā; tas ir tālāk atspoguļots arī Vācijas kā Padomes prezidentvalsts programmā (2020). I pielikums. Informācijas avotu saraksts alfabētiskā secībā* * To iesūtīto dokumentu saraksts, kas saņemti 2020. gada ziņojuma par tiesiskumu apspriešanas kontekstā, ir pieejams (COM tīmekļa vietnē). Bundestag (2020), “Plenarprotokoll 19/163”. Bundeskriminalamt (2018), “Bundeslagebild Korruption 2017”: https://www.bka.de/SharedDocs/Downloads/DE/Publikationen/JahresberichteUndLagebilder/Korruption/korruptionBundeslagebild2017.html?nn=28078 . Bundesregierung (2004), “Richtlinie der Bundesregierung zur Korruptionsprävention in der Bundesverwaltung”: http://www.verwaltungsvorschriften-im-internet.de/bsvwvbund_30072004_O4634140151.html . Bundesverfassungsgericht tīmekļa vietne par tiesvedības veidiem: https://www.bundesverfassungsgericht.de/EN/Verfahren/Wichtige-Verfahrensarten/wichtige-verfahrensarten_node.html . Plašsaziņas līdzekļu plurālisma un brīvības centrs (2020), “2020 Media pluralism monitor”: https://cmpf.eui.eu/media-pluralism-monitor/mpm-2020 . CIVICUS, “Monitor tracking civic space: Germany”: https://monitor.civicus.org/country/germany/ . Eiropas Padome, Žurnālistikas un žurnālistu drošības aizsardzības veicināšanas platforma: https://www.coe.int/en/web/media-freedom . Eiropas Padomes Ministru komiteja (2000), Ministru Komitejas Ieteikums dalībvalstīm Nr. Rec(2000)19 “Role of public prosecution in the criminal justice system”. Eiropas Savienības Tiesa (2020), paziņojums presei Nr. 58/20 pēc Vācijas Konstitucionālās tiesas 2020. gada 5. maija sprieduma. Eiropas Savienības Tiesas 2019. gada 27. maija spriedums apvienotajās lietās C-508/18 OG un C-82/19 PI. Der Spiegel (2017), “Was Abgeordnete nebenher verdienen”: https://www.spiegel.de/politik/deutschland/nebeneinkuenfte-in-den-landtagen-das-sind-die-top-verdiener-a-1136866.html . Die Linke, priekšlikums ieviest obligātu pārredzamības reģistru: http://dip21.bundestag.de/dip21/btd/19/000/1900015.pdf . Komunikācijas ģenerāldirektorāts (2019, 2020), Eirobarometra 482. zibensaptauja “Businesses’ attitudes towards corruption in the EU”. Komunikācijas ģenerāldirektorāts (2020), “Special Eurobarometer 502: “Corruption”. Eiropas Komisija (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020), ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā.

Eiropas Komisija (2020), Ziņojums par to, kā ir īstenots Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm. Eiropas Komisija (2019), Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, kurā novērtē, cik lielā mērā dalībvalstis ir veikušas pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes 2003. gada 22. jūlija Pamatlēmumu 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā, COM(2019) 355 final. Eiropas Cilvēktiesību iestāžu tīkls (2020), Eiropas Cilvēktiesību iestāžu tīkla sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Eiropas Universitātes institūts, Plašsaziņas līdzekļu plurālisma un brīvības centrs, “Media Pluralism Monitor 2020” (2020). Federālā Konstitucionālā tiesa, 2014. gada 17. decembra spriedums, 1 BvL 21/12. Federālā Konstitucionālā tiesa, 2015. gada 5. maija spriedums, 2 BvL 17/09. Federālā Konstitucionālā tiesa, 2020. gada 15. aprīļa spriedums, 1 BvR 828/20. Federālā Konstitucionālā tiesa, 2020. gada 29. aprīļa spriedums, 1 BvQ 44/20. Federālā Konstitucionālā tiesa, 2020. gada 5. maija spriedums, BvR 859/15. Federālās Kriminālpolicijas birojs (2019), “Bundeslagebild Korruption 2018”. Federālā Diskriminācijas novēršanas aģentūra (2020), Federālās Diskriminācijas novēršanas aģentūras sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Federālā Finanšu tiesa, 2019. gada 10. janvāra spriedums, V R 60/17. Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija (2017), “Courts of the federal and state Governments”: https://www.bmjv.de/SharedDocs/Downloads/DE/PDF/Anzahl_der_Gerichte_des_Bundes_und_der_Laender.pdf?__blob=publicationFile . Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija (2019), “Pact for the Rule of Law”: https://www.bmjv.de/SharedDocs/Artikel/DE/2019/020119_Rechtstaat.html . Federālā Iekšlietu, celtniecības un kopienas ministrija (2019), “Prevention of Corruption in the Federal Administration: Annual report for 2018”. https://www.bmi.bund.de/SharedDocs/downloads/EN/themen/moderne-verwaltung/korruption-prevention-report-2018.pdf?__blob=publicationFile&v=2 . Vācijas Tiesnešu un prokuroru asociācija (2020), Vācijas Tiesnešu un prokuroru asociācijas sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Vācijas Advokātu kolēģija (2020), Vācijas Advokātu kolēģijas sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Vācijas Federālā Advokātu kolēģija (2020), Vācijas Federālās Advokātu kolēģijas sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Vācijas valdība (2020), Vācijas sniegtā informācija 2020. gada ziņojumam par tiesiskumu. Vācijas Preses padome, “German Press Codex”: https://www.presserat.de/pressekodex.html .

GRECO (2015), ceturtās novērtēšanas kārtas “Korupcijas novēršana parlamenta deputātu, tiesnešu un prokuroru darbībā” novērtējuma ziņojums par Vāciju. GRECO(2019), ceturtās novērtēšanas kārtas “Korupcijas novēršana parlamenta deputātu, tiesnešu un prokuroru darbībā” otrais atbilstības ziņojums par Vāciju. Medienanstalten, tīmekļa vietne par plašsaziņas līdzekļu iestāžu juridisko pamatu. https://www.die-medienanstalten.de/service/rechtsgrundlagen . Medienanstalten, plašsaziņas līdzekļu iestāžu tīmekļa vietne: https://www.die-medienanstalten.de/en/about-the-media-authorities . ESAO (2018), “Implementing the OECD anti-bribery convention – Phase 4 report: Germany”: https://www.oecd.org/corruption/anti-bribery/Germany-Phase-4-Report-ENG.pdf . Eiropas Komisijas priekšsēdētāja Urzula von der Leiena (2020), “Priekšsēdētājas Urzulas fon der Leienas paziņojums”, Statement/20/846. “Reportieri bez robežām” (2019, 2020), pasaules preses brīvības indekss: https://rsf.org/en/ranking/2019 ; https://rsf.org/en/ranking/2020 . Transparency International (2019), 2019. gada korupcijas uztveres indekss: https://www.transparency.org/en/cpi/2019/results/deu . ANO Augstā cilvēktiesību komisāra birojs (1993), “Principi saistībā ar valsts iestāžu statusu (Parīzes principi)” — pieņemti ar ANO Ģenerālās asamblejas 1993. gada 20. decembra Rezolūciju Nr. 48/134. ANO Narkotiku un noziedzības novēršanas birojs (2019), “Review of implementation of the United Nations Convention against Corruption – Executive summary: Germany”: https://www.unodc.org/documents/treaties/UNCAC/WorkingGroups/ImplementationReviewGroup/17-18December2019/V1911805e.pdf . “Verfassungsblog: On matters constitutional”: https://verfassungsblog.de/. Virtuāls Vācijas apmeklējums 2020. gada ziņojuma par tiesiskumu kontekstā. Pasaules Banka, valsts profils: Vācija: https://star.worldbank.org/sites/star/files/germany-ad-country-profile.pdf .

II pielikums. Vācijas apmeklējums Komisijas dienesti 2020. gada jūnijā organizēja virtuālas sanāksmes ar šādām iestādēm: ·Bavārijas Federālās zemes kanceleja ·Federālo zemju tieslietu ministru konferences Eiropas komiteja ·Federālās Kriminālpolicijas birojs ·Federālā Tieslietu un patērētāju aizsardzības ministrija

·Federālā Iekšlietu ministrija ·Vācijas Tiesnešu asociācija ·Federālā Advokātu kolēģija (BRAK) ·Vācijas Advokātu kolēģija (DAV) ·Plašsaziņas līdzekļu iestāžu apvienotais pārvaldības birojs ·Transparency International Vācijas nodaļa * Komisija vairākās horizontālās sanāksmēs tikās arī ar šādām organizācijām: ·Amnesty International ·Eiropas Pilsonisko brīvību savienība ·“Pilsoniskā sabiedrība — Eiropa” ·Eiropas Baznīcu konference ·EuroCommerce ·Eiropas Bezpeļņas organizāciju tiesību centrs ·Eiropas Preses un plašsaziņas līdzekļu brīvības centrs ·Eiropas Pilsoniskās sabiedrības forums ·Free Press Unlimited ·Front Line Defenders ·ILGA Eiropas nodaļa ·Starptautiskā Juristu komisija