2. Direktīvas saskaņošana ar Eiropas zaļo kursu. Kopš minētās direktīvas pieņemšanas ir radušās jaunas sabiedrības problēmas, kas jārisina. Eiropas zaļajā kursā ir noteikti vērienīgi politikas mērķi, lai cīnītos pret klimata pārmaiņām, veicinātu ES ekonomikas apritīgumu un mazinātu vides degradāciju. Notekūdeņu nozarē ir vajadzīgi papildu centieni, lai: samazinātu tās siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas (34,45 miljoni tonnu CO2e/gadā — aptuveni 0,86 % no kopējām ES emisijām) un enerģijas patēriņu (aptuveni 0,8 % no kopējā enerģijas patēriņa ES) un padarītu to apritīgāku, uzlabojot dūņu apsaimniekošanu (jo īpaši labāk reģenerējot slāpekli un fosforu un, iespējams, vērtīgas organiskās vielas) un palielinot attīrītā ūdens drošu atkalizmantošanu.

1. Atlikušais piesārņojums no urbānajiem avotiem. Direktīvā galvenā uzmanība ir pievērsta sadzīves avotu radītajam piesārņojumam, kas tiek savākts un attīrīts centralizētos kompleksos. Mazāka uzmanība ir pievērsta citiem urbānajiem piesārņojuma avotiem, kas tagad kļūst dominējoši (mazākas pilsētas, kuru c. e. ir līdz 2000, decentralizēti kompleksi, lietusūdeņu radītais piesārņojums). Dažu piesārņotāju attīrīšanas robežvērtības tagad ir novecojušas, salīdzinot ar tehnikas attīstību kopš 1991. gada, un ir parādījušies jauni piesārņotāji, piemēram, mikroplastmasa vai mikropiesārņotāji, kas var būt kaitīgi videi vai sabiedrības veselībai jau ļoti zemā koncentrācijā.

2019. gadā tika pabeigts padziļināts novērtējums Normatīvās atbilstības un izpildes programmas (REFIT) ietvaros (“REFIT izvērtējums”) par šo direktīvu, un tajā tika apstiprināts, ka šīs direktīvas īstenošanas rezultātā ir ievērojami samazinājušās piesārņotāju emisijas. Visā ES centralizētās sistēmās tiek attīrīti notekūdeņi no aptuveni 22 000 pilsētu, kuru radītais piesārņojums ir aptuveni 520 miljoni cilvēkekvivalentu (c. e.). Ietekme uz ES ezeru, upju un jūru kvalitāti ir redzama un jūtama.

Direktīva par komunālo notekūdeņu attīrīšanu (KNA direktīva) tika pieņemta 1991. gadā. Šīs direktīvas mērķis ir aizsargāt vidi no kaitīgās ietekmes, ko rada komunālo notekūdeņu un īpašu rūpniecisko notekūdeņu novadīšana. Dalībvalstīm (DV) ir jānodrošina, ka notekūdeņi no visām aglomerācijām, kurās ir vairāk nekā 2000 iedzīvotāju, tiek savākti un attīrīti saskaņā ar ES minimālajiem standartiem. Dalībvalstīm saskaņā ar šajā direktīvā iekļautajiem kritērijiem ir arī jānosaka jutīgās zonas, attiecībā uz kurām piemēro stingrākus standartus un termiņus. Turklāt dalībvalstis reizi divos gados ziņo par šās direktīvas īstenošanu. Šo informāciju Komisija publicē divgadu ziņojumos.

Uzlabota sanitārijas pieejamība būtu jānodrošina visiem ES iedzīvotājiem. Visiem būtu jānodrošina arī vienlīdzīga piekļuve galvenajai informācijai (par notekūdeņu operatoru ekonomisko un vidisko sniegumu). Visas dalībvalstis saskaras ar klimata pārmaiņu sekām, jo īpaši attiecībā uz to hidroloģiskajiem režīmiem. Ir mainījušies lietus režīmi, kas papildus plūdiem palielina piesārņojuma risku, ko rada neattīrīti lietusūdeņi (nokrišņu ūdens pārplūdes un urbānās noteces ūdeņi). Tāpat visās dalībvalstīs ir sastopami piesārņotāji, kas rada jaunas bažas, piemēram, mikropiesārņotāji vai mikroplastmasa. Tas attiecas arī uz lielāko daļu pārējās slodzes no pilsētu avotiem, kuri ietekmē ūdens kvalitāti visās dalībvalstīs. Arī identificēto problēmu cēloņi dažādās dalībvalstīs ir ļoti līdzīgi.

ES rīcība joprojām ir būtiska, lai nodrošinātu, ka visi ES iedzīvotāji var gūt labumu no uzlabotas upju, ezeru, gruntsūdeņu un jūru ūdens kvalitātes. Tā kā 60 % ES ūdenstilpju ir pārrobežu ūdenstilpes, ir jānodrošina vienāds aizsardzības līmenis visur un vienā ritmā, lai izvairītos no riska, ka dažu dalībvalstu centienus apdraud tas, ka citas dalībvalstis nav panākušas progresu. REFIT izvērtējums liecina, ka lielākajā daļā dalībvalstu direktīva bija vienīgais dzinējspēks ieguldījumiem vajadzīgajā infrastruktūrā.

Šis mērķis pilnībā atbilst ES klimatneitralitātes mērķim, kas ietverts Eiropas Klimata aktā, kā arī Kopīgo centienu regulai, kurā noteikts, ka dalībvalstīm ir jāsamazina savas SEG emisijas no ETS neaptvertajiem sektoriem atbilstoši valsts mērķiem. Tas atbilst arī nesenajam Energoefektivitātes direktīvas (EED) pārstrādātās redakcijas priekšlikumam, kurā iekļauts ikgadējs samazinājuma mērķrādītājs 1,7 % apmērā no visu publisko struktūru enerģijas patēriņa, 2021. gada priekšlikumam pārskatīt Atjaunojamo energoresursu direktīvu (REDII) un plānam REPowerEU, kurā iekļauts paaugstināts mērķis līdz 2030. gadam panākt, lai atjaunīgās enerģijas īpatsvars būtu 45 %. Šī iniciatīva varētu arī sekmēt plāna REPowerEU mērķi palielināt biometāna ražošanu ES līdz 35 miljardiem kubikmetru 2030. gadā un Komisijas 2021. gada priekšlikumu COM/2021/805 regulai par metāna emisiju samazināšanu .

Jaunā ģeopolitiskā realitāte liek Savienībai krasi paātrināt pāreju uz tīru enerģiju, lai izbeigtu atkarību no neuzticamiem piegādātājiem un cenas ziņā svārstīgiem fosilajiem kurināmajiem. Saskaņā ar mērķiem, kuri izklāstīti plānā REPowerEU un 2022. gada tiesību akta priekšlikumā COM(2022) 222, ar ko groza Atjaunojamo energoresursu direktīvu, kurā notekūdeņu attīrīšanas kompleksi jau ir identificēti kā “ražošanai izdevīgas teritorijas”, paredzams, ka šīs direktīvas pārskatīšana tieši veicinās šo mērķu sasniegšanu, nosakot skaidru un izmērāmu mērķi līdz 2040. gadam panākt energoneitralitāti notekūdeņu attīrīšanas nozarē. Visattīstītāko dalībvalstu pieredze liecina, ka to var panākt, apvienojot energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus saskaņā ar principu “energoefektivitāte pirmajā vietā” un atjaunīgās enerģijas ražošanu, jo īpaši biogāzes ražošanu no dūņām, kas var aizstāt dabasgāzes importu.

Paredzams, ka, pārskatot KNA direktīvu, vēl vairāk samazināsies piesārņojuma izplūdes no pilsētu avotiem. Šajā ziņā tā ir tieši saistīta ar piesārņotāju sarakstu pārskatīšanu saskaņā ar Vides kvalitātes standartu direktīvu un Gruntsūdeņu direktīvu — divām Ūdens pamatdirektīvas (ŪPD) “meitas” direktīvām, kas reglamentē pieļaujamo piesārņotāju līmeni virszemes un pazemes ūdenstilpēs. KNA direktīvas pārskatīšanai būs pozitīva ietekme uz gaidāmo Jūras stratēģijas pamatdirektīvas ( JSPD ) izskatīšanu un Peldūdeņu direktīvas (PŪD) izskatīšanu . Tā ir saistīta arī ar Rūpniecisko emisiju direktīvas (RED) pārskatīšanu un ar to saistīto E-PRTR regulas izskatīšanu, jo daļa rūpniecisko emisiju tiek savāktas publiskajos kanalizācijas tīklos. Papildu pasākumi, kas iekļauti KNA direktīvas pārskatīšanā, lai vēl vairāk samazinātu mikropiesārņotāju daudzumu, jo īpaši no zāļu un personīgās higiēnas līdzekļu lietošanas, veicinās Ilgtspēju sekmējošas ķimikāliju stratēģijas un Eiropas Zāļu stratēģijas pareizu īstenošanu.

Piemēram, ieinteresētās personas bija vienisprātis par nepieciešamību risināt jautājumu par notekūdeņu mikropiesārņotājiem. Izņemot dažas ieinteresētās personas no uzņēmējdarbības jomas (ķīmiskās rūpniecības un farmācijas nozares pārstāvji), visas ieinteresētās personas, citstarp ar ūdeni saistītie uzņēmumi, atbalstīja prasību izskaust mikropiesārņotājus. Lielākā daļa ieinteresēto personu arī uzsvēra, ka ir svarīgi veikt pasākumus notekūdeņu rašanās vietā, kā arī to, ka ir labāk jāpiemēro princips “piesārņotājs maksā”, nosakot, ka ražotāji ir finansiāli atbildīgi par izmaksām, kas saistītas ar papildu apstrādi, kura nepieciešama, lai attīrītu mikropiesārņotājus. Paplašinātas ražotāja atbildības pieeju plaši atbalstīja lielākā daļa ieinteresēto personu, izņemot farmācijas nozares un ķīmiskās rūpniecības pārstāvjus, kuri kopumā neatbalsta šādu sistēmu, jo īpaši pamatojoties uz to, ka finansiālā atbildība būtu jāuzņemas vai nu visiem ķēdē iesaistītajiem dalībniekiem (no rūpniecības līdz patērētājiem), vai valsts iestādēm.

Vairākas reizes notika apspriešanās ar dalībvalstīm. Īpaša sanāksme ar dalībvalstu ekspertiem palīdzēja identificēt labāko praksi un iespējamos risinājumus procesa sākumā. To papildināja īpaša apspriešanās ar katru dalībvalsti 2020. gadā, lai izveidotu stabilu bāzes scenāriju (sk. tālāk). Turklāt 2021. gadā tika rīkoti četri tiešsaistes tematiskie semināri par i) monitoringu un ziņošanu; ii) notekūdeņiem un dūņām; iii) izmaksām un ieguvumiem; iv) integrēto ūdens monitoringu. 2021. gada 26. oktobrī notika virtuālā ieinteresēto personu noslēguma konference, kurā tika iepazīstināts ar ietekmes novērtējuma galvenajiem variantiem un pirmajiem rezultātiem (piedalījās 312 dalībnieki no 226 organizācijām 27 dalībvalstīs).

Sabiedriskā apspriešana tiešsaistē ilga 12 nedēļas, no 2021. gada 28. aprīļa līdz 21. jūlijam. Kopumā tika saņemtas 285 atbildes un tika iesniegti 57 nostājas dokumenti. Sabiedriskajā apspriešanā tiešsaistē tika apkopoti respondentu viedokļi par problēmām, kas saistītas ar notekūdeņu piesārņojumu, un par to, kā šīs problēmas vislabāk risināt. Atbildēs uz jautājumiem dalībniekiem bija jānovērtē apgalvojumi vai ierosinātie pasākumi skalā no viens (vismazāk piekrīt / nelietderīgi) līdz pieci (visvairāk piekrīt / lietderīgi).

ES pievienotās vērtības novērtējums, kas ietvēra arī apsvērumus par to, vai KNA direktīva atbilst subsidiaritātes principam, parādīja, ka ieinteresētās personas plaši atzīst, ka šī direktīva joprojām ir vajadzīga un ka tās atcelšana radītu negatīvu ietekmi. Direktīva palīdz aizsargāt aptuveni 60 % ES pārrobežu ūdens baseinu no negatīvās ietekmes, ko rada notekūdeņu novadīšana. Visbeidzot, REFIT izvērtējumā tika identificētas dažādas iespējas vienkāršot un labāk izmantot digitalizāciju, un tās tika iekļautas šīs direktīvas izskatīšanā.

REFIT izvērtējums par KNA direktīvu tika veikts 2019. gadā. Papildus trim galvenajiem REFIT izvērtējumā identificētajiem izaicinājumiem (sk. iepriekš) minētās direktīvas efektivitātes novērtējums parādīja, ka, pateicoties tās īstenošanai, ir sekmīgi samazinātas mērķpiesārņotāju slodzes no pilsētu punktveida avotiem (sadzīves/komunālie notekūdeņi un līdzīgs rūpnieciskais piesārņojums). Bioķīmiskā skābekļa patēriņa, slāpekļa un fosfora slodzes attīrītajos notekūdeņos laikposmā no 1990. līdz 2014. gadam ES samazinājās attiecīgi par 61 %, 32 % un 44 %. Tas nepārprotami ir uzlabojis ES ūdenstilpju kvalitāti.

Barības vielu izplūdes tiks vēl vairāk samazinātas, nosakot stingrākas slāpekļa un fosfora atdalīšanas robežvērtības. Šie jaunie standarti tiks sistemātiski piemēroti visiem lielākiem kompleksiem, kas pārsniedz 100 000 c. e., kā arī visiem kompleksiem, kas pārsniedz 10 000 c. e. un atrodas teritorijās, kur eitrofikācija joprojām ir problēma.

Saskaņā ar REFIT izvērtējumā izdarītajiem secinājumiem pārskatītajā direktīvā tiks ieviesti daži precizējumi un vienkāršojumi. Tas attiecas, piemēram, uz lietusūdeņiem un IPS, attiecībā uz kuriem ar jaunajām prasībām tiks precizēts, kas tiek sagaidīts no dalībvalstīm. No teksta tiks svītroti daži novecojuši panti, piemēram, iespēja noteikt mazāk jutīgas zonas vai samazināt prasības piekrastes zonās — divas iespējas, kas tika izmantotas tikai vienas dalībvalsts vienā reģionā. Tika pieliktas pūles arī nolūkā ierobežot ziņošanu līdz būtiskiem elementiem, kurus pēc tam izmantos, lai novērtētu atbilstību vai sekotu panāktajam progresam emisiju samazināšanas jomā. Paredzams, ka šie centieni apvienojumā ar digitālo rīku izmantošanu ierobežos administratīvo slogu, vienlaikus uzlabojot savākto datu kvalitāti un apkopošanas ātrumu.

Ūdensapgādes un attīrīšanas tehnoloģiju nozare gūs tiešu labumu no stingrākiem standartiem un pasākumiem gan nolūkā paplašināt direktīvas darbības jomu, iekļaujot tajā mazākas aglomerācijas, gan nolūkā optimizēt darbību un samazināt enerģijas patēriņu un SEG emisijas. Izmantojot vēlamo risinājumu, radīsies jaunas uzņēmējdarbības iespējas izstrādāt jaunas attīrīšanas metodes, vienlaikus samazinot enerģijas patēriņu un SEG emisijas. Tiks veicināta inovācija, saglabājot ES ūdenssaimniecības nozares salīdzinošās priekšrocības. Personīgās higiēnas līdzekļu nozarei un farmācijas nozarei būs jāizveido jaunas tā sauktās “ražotāju atbildības” organizācijas un jāfinansē to darbība. Šīm nozarēm būs izvēle vai nu iekļaut šīs jaunās izmaksas savu ražojumu cenā (maksimālais pieaugums 0,59 %), vai arī samazināt peļņas normu (vidējā maksimālā ietekme 0,7 %).

Iedzīvotāji tiek ietekmēti, jo viņi apmaksā ūdens tarifus un maksā nodokļus, lai atbalstītu notekūdeņu attīrīšanas nozari. Līdz 2040. gadam gaidāmais vidējais ūdens tarifu pieaugums ES līmenī varētu būt 2,3 %, ar zināmām atšķirībām starp dalībvalstīm atkarībā no to finansēšanas stratēģijām. Kā sīki izklāstīts ietekmes novērtējumā, šis paredzamais pieaugums neietekmēs ūdenssaimniecības pakalpojumu vispārējo pieejamību nevienā dalībvalstī. Ir svarīgi nodrošināt caurredzamu piekļuvi informācijai par notekūdeņu attīrīšanas darbībām, citstarp par ūdens, enerģijas un klimata saikni. Sabiedrība gūs labumu no tīra dzeramā ūdens un peldvietu ūdens, uzlabota ūdeņu ekoloģiskā stāvokļa, saglabātas bioloģiskās daudzveidības un uzlabotas sabiedrības veselības reakcijas uz iespējamiem slimību uzliesmojumiem.

·no 2040. gada kopējās izmaksas būtu 3,848 miljardi EUR gadā, kas ir mazāk nekā paredzamie naudas izteiksmē izteiktie ieguvumi (6,643 miljardi EUR gadā līdz 2040. gadam). Šis secinājums ir spēkā ne tikai ES līmenī, bet arī attiecībā uz katru dalībvalsti. Paredzams, ka šīs papildu izmaksas tiks segtas no ūdens tarifiem (51 %) un valsts budžeta (22 %) apvienojumā ar ienākumiem no jaunās ražotāju atbildības sistēmas izmantošanas (27 %) attiecībā uz mikropiesārņotāju attīrīšanu.

·saistībā ar ūdens piesārņojumu, salīdzinot ar bāzes scenāriju, kopējais piesārņojums samazinātos par 4,8 miljoniem c. e. (jeb 105 014 tonnām) attiecībā uz bioķīmisko skābekļa patēriņu (BSP), par 56,4 miljoniem c. e. (jeb 229 999 tonnām) attiecībā uz N, par 49,6 miljoniem c. e. (jeb 29 678 tonnām) attiecībā uz P, par 77,4 miljoniem c. e. attiecībā uz mikropiesārņotāju toksisko slodzi un par 24,8 miljoniem c. e. attiecībā uz E. Coli. Mikroplastmasas emisijas samazinātos par 9 %, galvenokārt pateicoties pasākumiem saistībā ar lietusūdeņu labāku apsaimniekošanu;

Līdz 2040. gadam valsts līmenī visiem notekūdeņu attīrīšanas kompleksiem, kas pārsniedz 10 000 c. e., tiks izvirzīts mērķis panākt energoneitralitāti saskaņā ar dažās dalībvalstīs jau ieviesto paraugpraksi; proti, šajā nozarē izmantotās enerģijas apmēram būs jābūt līdzvērtīgam atjaunīgās enerģijas ražošanas apmēram šajā nozarē; veicināt šā mērķa sasniegšanu; visiem kompleksiem, kas pārsniedz 10 000 c. e., būs jāveic energoaudits.

Identificētās riska zonas (10–100 tūkst. c. e.) + pagaidu mērķrādītājs kompleksiem > 100 tūkst. c. e.

Finanšu pārskats par ietekmi uz budžetu un šim priekšlikumam nepieciešamajiem cilvēkresursiem un administratīvajiem resursiem ir iekļauts tiesību akta finanšu pārskatā par nulles piesārņojuma paketi, kas iesniegts kā daļa no priekšlikuma pārskatīt to piesārņotāju sarakstus, kuri ietekmē virszemes ūdeņus un gruntsūdeņus.

Ar šo jauno pantu tiek ieviests pienākums veikt papildu attīrīšanu komunālajiem notekūdeņiem, lai likvidētu pēc iespējas plašāku mikropiesārņotāju klāstu. Šī attīrīšana tiks piemērota visām komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijām, kas, vēlākais, līdz 2035. gada 31. decembrim attīra slodzi, kuras c. e. ir 100 000 vai lielāks. Līdz 2040. gada 31. decembrim tā tiks piemērota arī visām aglomerācijām, kuru c. e. ir no 10 000 līdz 100 000, zonās, kurās mikropiesārņotāju koncentrācija vai uzkrāšanās rada risku cilvēku veselībai vai videi. Dalībvalstīm būs jāidentificē šīs zonas savā teritorijā saskaņā ar šajā pantā noteiktajiem kritērijiem.

Šajā pantā izklāstītie galvenie pienākumi ir grozīti tā, ka trešējā attīrīšana tagad ir obligāta visiem lielākiem kompleksiem, kas attīra slodzi, kuras c. e. ir vienāds ar 100 000 vai lielāks. Trešējā attīrīšana būs jāizmanto arī novadījumiem no aglomerācijām, kuru c. e. ir no 10 000 līdz 100 000 zonās, kuras dalībvalstis atzinušas par jutīgām pret eitrofikāciju.

Pienākums veikt komunālo notekūdeņu otrējo attīrīšanu pirms to novadīšanas vidē tiek attiecināts uz visām aglomerācijām, kuru c. e. ir 1000 vai vairāk (salīdzinājumā ar c. e. 2000 un vairāk pašreizējā direktīvā).

Ar šo jauno pantu tiek ieviests pienākums izstrādāt vietējos integrētos komunālo notekūdeņu apsaimniekošanas plānus, lai cīnītos ar piesārņojumu, ko rada lietusūdeņi (urbānās noteces ūdeņi un nokrišņu ūdens pārplūdes). Šo plānu indikatīvais saturs, kā arī to indikatīvie mērķi, kas ir jāpielāgo vietējiem apstākļiem, ir balstīti uz esošo paraugpraksi un ir sīki izklāstīti V pielikumā. Plāni būs jāizstrādā visām aglomerācijām, kuru c. e. ir 100 000 vai vairāk, un visām aglomerācijām, kuru c. e. ir no 10 000 līdz 100 000, ja nokrišņu ūdens pārplūde vai urbānās noteces ūdeņi rada risku videi vai cilvēku veselībai.

ir jāsniedz detalizēts pamatojums to izmantošanai, ja tās veido vairāk nekā 2 % no paziņotās slodzes, ko apstrādā aglomerācijās, kuru c. e. ir 2000 un vairāk.

Panta 3. punktā ir paplašināts pienākums izsniegt atļauju novadīšanai no komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijām, tagad ietverot visas aglomerācijas, kuru c. e. ir 1000 un vairāk.

Līdz 2027. gada 31. decembrim dalībvalstīm būs arī jāidentificē to cilvēku kategorijas, kuriem nav pieejama vai ir ierobežoti pieejama sanitārija, jāizvērtē iespējas uzlabot sanitārijas pakalpojumu pieejamību šiem cilvēkiem un jāveicina brīvi un droši pieejamu sanitāro mezglu izveide publiskās vietās visās aglomerācijās, kuru c. e. ir 10 000 vai lielāks.

Šis ir jauns pants. Dalībvalstīm ir pienākums novērtēt komunālo notekūdeņu novadīšanas rezultātā radītos riskus videi un cilvēku veselībai un vajadzības gadījumā līdztekus šīs direktīvas minimālajām prasībām veikt papildu pasākumus, lai novērstu šos riskus. Šajos pasākumos vajadzības gadījumā būtu jāiekļauj notekūdeņu savākšana un attīrīšana no aglomerācijām, kuru c. e. ir mazāks par 1000, trešējās vai ceturtējās attīrīšanas piemērošana aglomerācijās, kuru c. e. ir mazāks par 10 000, un papildu pasākumi, lai samazinātu lietusūdeņu piesārņojumu aglomerācijās, kuru c. e. ir mazāks par 10 000.

Ir ieviests jauns pants par zaudējumu atlīdzināšanu, kura mērķis ir nodrošināt, ka gadījumos, kad kaitējums veselībai ir pilnībā vai daļēji radies, pārkāpjot nacionālos pasākumus, kas pieņemti saskaņā ar šo direktīvu, attiecīgā sabiedrības daļa par šo kaitējumu no relevantajām kompetentajām iestādēm un no fiziskām vai juridiskām personām, kas ir atbildīgas par pārkāpumu (ja tādas ir identificētas), var pieprasīt un saņemt zaudējumu atlīdzinājumu.

Mērķos ir jāietver: i) indikatīvs mērķrādītājs, lai nokrišņu ūdens pārplūdes neveidotu vairāk kā 1 % no gadā savāktā komunālo notekūdeņu apjoma un slodzes, ko aprēķina sausos laika apstākļos; un ii) pakāpeniska neattīrītas urbānās noteces ūdeņu novadīšanas pārtraukšana pa dalītās savākšanas sistēmām, ja vien nav pierādīts, ka to kvalitāte ir pietiekama, lai neradītu negatīvu ietekmi uz saņemošo ūdeņu kvalitāti.

tā kā to bioloģiski attīrāmo rūpniecības notekūdeņu izplūdes no atsevišķiem rūpniecības sektoriem, kas pirms novadīšanas saņemošajos ūdeņos nenonāk komunālo notekūdeņu attīrīšanas iekārtās, būtu jāpakļauj atbilstošām prasībām;

🡻 91/271/EEK 11. apsvērums

tā kā vajadzētu izveidot Komiteju, kas palīdzētu Komisijai jautājumos, kas saistīti ar šīs direktīvas ieviešanu un tās pielāgošanu tehnikas attīstībai,

⇩ jauns

(2)Direktīva 91/271/EEK nosaka tiesisko regulējumu komunālo notekūdeņu savākšanai, attīrīšanai un novadīšanai, kā arī bionoārdāmu notekūdeņu novadīšanai noteiktās rūpniecības nozarēs. Tās mērķis ir aizsargāt vidi no nepietiekami attīrītu komunālo notekūdeņu novadīšanas nelabvēlīgās ietekmes. Arī šai direktīvai būtu jātiecas uz to pašu mērķi, kā arī tajā pašā laikā būtu jāsekmē sabiedrības veselības aizsardzība, piemēram, gadījumos, kad komunālie notekūdeņi tiek novadīti peldūdeņos vai ūdensobjektos, ko izmanto dzeramā ūdens ieguvei, vai kad komunālos notekūdeņus izmanto par indikatoru sabiedrības veselībai nozīmīgiem parametriem. Tai būtu arī jāuzlabo piekļuve sanitārijai un pamatinformācijai, kas saistīta ar komunālo notekūdeņu savākšanas un attīrīšanas darbību pārvaldību. Visbeidzot, šai direktīvai būtu jāsekmē komunālo notekūdeņu savākšanā un attīrīšanā radušos siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisiju pakāpeniska izskaušana, sevišķi pateicoties slāpekļa emisiju samazināšanai, energoefektivitātes uzlabošanai un atjaunīgās enerģijas ražošanai, un līdz ar to arī jāsekmē ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2021/1119 noteiktā 2050. gada klimatneitralitātes mērķa sasniegšana.

(3)2019. gadā Komisija Normatīvās atbilstības un izpildes programmas ietvaros izvērtēja Padomes Direktīvu 91/271/EEK (“izvērtējums”). Kļuva skaidrs, ka daži minētās direktīvas noteikumi ir jāatjaunina. Tika identificēti trīs svarīgi komunālo notekūdeņu atlikušās piesārņojuma slodzes avoti, kurus būtu iespējams novērst, proti, nokrišņu ūdeņu pārplūde un urbānās noteces ūdeņi, potenciāli slikti funkcionējošas individuālās sistēmas (t. i., tādu sadzīves notekūdeņu attīrīšanas sistēmas, kuri neieplūst kanalizācijas sistēmās) un mazas aglomerācijas, uz kurām pašlaik Direktīva 91/271/EEK neattiecas pilnā mērā. Šie trīs piesārņojuma avoti Savienības virszemes ūdensobjektos rada ievērojamu slodzi. Turklāt izvērtējuma ziņojumā arī uzsvērts, ka ir jāuzlabo ar komunālajiem notekūdeņiem saistīto darbību pārredzamība un pārvaldība, lietderīgi jārealizē komunālo notekūdeņu attīrīšanas sektora potenciāls atjaunīgās enerģijas jomā, jāsper reāli soļi virzībā uz energoneitralitāti, kas ir klimatneitralitāti veicinošs faktors, un jāsaskaņo veselībai relevantu komunālo notekūdeņu parametru — piemēram, Covid-19 vīrusa un tā variantu — uzraudzība, kas nāk par labu sabiedrības veselības aizsardzībai.

(4)Mazas aglomerācijas ievērojami noslogo 11 % no virszemes ūdensobjektiem Savienībā. Lai labāk tiktu galā ar piesārņojumu no šādām aglomerācijām un novērstu neattīrītu komunālo notekūdeņu novadīšanu vidē, šī direktīva būtu jāattiecina uz visām aglomerācijām, kuru cilvēkekvivalents (c. e.) ir 1000 un lielāks.

(5)Lai nodrošinātu komunālo notekūdeņu efektīvu attīrīšanu pirms to novadīšanas vidē, visi komunālie notekūdeņi no aglomerācijām ar c. e. 1000 un vairāk būtu jāsavāc centralizētās kanalizācijas sistēmās. Ja šādas sistēmas jau pastāv, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka tām ir pieslēgti visi komunālo notekūdeņu avoti.

(6)Izņēmuma kārtā, ja var pierādīt, ka centralizētas komunālo notekūdeņu kanalizācijas sistēmas izveide nedotu nekādu labumu videi vai radītu pārmērīgas izmaksas, dalībvalstīm būtu jāatļauj izmantot individuālas komunālo notekūdeņu attīrīšanas sistēmas, ja vien tās nodrošina tādu pašu attīrīšanas līmeni kā otrējā un trešējā attīrīšana. Tālab dalībvalstīm būtu jāizveido valsts reģistri, lai apzinātu savā teritorijā izmantotās individuālās sistēmas, un jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka šo sistēmu konstrukcija ir piemērota, ka tās tiek pienācīgi uzturētas un ka to atbilstība tiek regulāri kontrolēta. Jo īpaši dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka individuālās komunālo notekūdeņu savākšanas un uzkrāšanas sistēmas ir necaurlaidīgas un drošas pret noplūdēm, un ka regulāri un ar noteiktiem starplaikiem tiek veikts sistēmu monitorings un inspicēšana.

(7)Nokrišņu laikā ievērojams vidē nonākušā piesārņojuma avots ir nokrišņu ūdens pārplūde un urbānās noteces ūdeņi. Paredzams, ka urbanizācija un klimata pārmaiņu izraisītās pakāpeniskās lietus režīma izmaiņas kopā novedīs pie šādu emisiju kāpuma. Risinājumi, ar kuriem šo piesārņojuma avotu samazināt, būtu jānosaka vietējā līmenī, ņemot vērā vietējo apstākļu specifiku. To pamatā vajadzētu būt integrētai kvantitatīvai un kvalitatīvai ūdens resursu apsaimniekošanai urbānos apvidos. Tāpēc dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka visās aglomerācijās ar c. e. 100 000 un vairāk vietējā līmenī tiek izstrādāti integrēti komunālo notekūdeņu apsaimniekošanas plāni, jo šīs aglomerācijas rada ievērojamu emitētā piesārņojuma daļu. Turklāt integrēti komunālo notekūdeņu apsaimniekošanas plāni būtu jāievieš arī aglomerācijās ar c. e. no 10 000 līdz 100 000, ja nokrišņu ūdeņu pārplūde vai urbānās noteces ūdeņi apdraud vidi vai sabiedrības veselību.

(8)Lai nodrošinātu, ka integrētie komunālo notekūdeņu apsaimniekošanas plāni ir izmaksefektīvi, ir svarīgi, lai to pamatā būtu attīstītos urbānos apvidos apzināta paraugprakse. Tāpēc apsveramo pasākumu pamatā vajadzētu būt vietējo apstākļu rūpīgai analīzei, un priekšroka būtu dodama preventīvai pieejai, kuras mērķis ir ierobežot nepiesārņotu lietusūdeņu savākšanu un optimizēt esošās infrastruktūras izmantošanu. Priekšroku dodamai “zaļiem” projektiem, tāpēc jauni pelēkās infrastruktūras objekti būtu plānojami tikai tad, ja tas ir absolūti nepieciešams. Lai aizsargātu vidi, jo īpaši piekrastes un jūras vidi, un sabiedrības veselību no nepietiekami attīrītu komunālo notekūdeņu novadīšanas kaitīgās ietekmes, visi komunālo notekūdeņu novadījumi no aglomerācijām ar c. e. 1000 un vairāk būtu otrēji jāattīra.

(9)Izvērtējums parādīja, ka, pateicoties Direktīvas 91/271/EEK īstenošanai, ir ievērojami samazinājušās slāpekļa un fosfora emisijas. Tomēr izvērtējums arī liecina, ka vēl aizvien liels daudzums šo piesārņotāju, kuri tieši izraisa Savienības ūdensobjektu un jūru eitrofikāciju, vidē nonāk no komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijām. Daļu šā piesārņojuma var novērst, jo tehnikas attīstība un paraugprakse liecina, ka saskaņā ar Direktīvu 91/271/EEK noteiktās slāpekļa un fosfora emisiju robežvērtības ir novecojušas un būtu jāpadara stingrākas. Visās komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijās, kuru c. e. ir 100 000 un vairāk, būtu sistemātiski jāizmanto trešējā attīrīšana, jo šādas stacijas ir nozīmīgs atlikušo slāpekļa un fosfora novadījumu avots.

(10)Trešējai attīrīšanai vajadzētu būt obligātai arī aglomerācijās, kuru c. e. ir 10 000 un vairāk un kuras notekūdeņus novada eitrofikācijas skartās vai apdraudētās teritorijās. Lai nodrošinātu, ka eitrofikācijas ierobežošanas centieni tiek koordinēti visu attiecīgo sateces baseinu līmenī, šajā direktīvā būtu jāuzskaita zonas, kurās saskaņā ar pašlaik pieejamajiem datiem eitrofikācija uzskatāma par problēmu. Turklāt, lai nodrošinātu saskaņotību starp attiecīgajiem Savienības tiesību aktiem, dalībvalstīm savā teritorijā būtu jāapzina pārējās eitrofikācijas skartās vai apdraudētās zonas, jo īpaši pamatojoties uz datiem, kas savākti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/60/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2008/56/EK un Padomes Direktīvu 91/676/EEK. Stingrākas robežvērtības, pret eitrofikāciju jutīgo zonu saskaņotāka un iekļaujošāka apzināšana un pienākums nodrošināt trešējo attīrīšanu visos lielajos kompleksos — tas viss kopā palīdzēs ierobežot eitrofikāciju. Tā kā tam būs vajadzīgas papildu investīcijas valsts līmenī, dalībvalstīm būtu jādod pietiekami daudz laika vajadzīgās infrastruktūras izveidei.

(11)Jaunākās zinātniskās atziņas, kas ir vairāku Komisijas stratēģiju pamatā, liecina, ka ir katrā ziņā jārīkojas, lai novērstu problēmu ar mikropiesārņotājiem, kas tagad tiek konstatēti visos Savienības ūdeņos. Daži no šiem mikropiesārņotājiem pat mazos daudzumos ir bīstami sabiedrības veselībai un videi. Tādēļ būtu jāievieš papildu attīrīšana, t. i., ceturtējā attīrīšana, lai nodrošinātu, ka no komunālajiem notekūdeņiem tiek atdalīts plašs spektrs mikropiesārņotāju. Ceturtējā attīrīšanā pirmām kārtām būtu jākoncentrējas uz organiskiem mikropiesārņotājiem, kas veido ievērojamu piesārņojuma daļu un kuru atdalīšanas tehnoloģijas jau ir izstrādātas. Prasība par šādu attīrīšanu būtu jāpiemēro, pamatojoties uz piesardzīgu pieeju kombinācijā ar riskbalstītu pieeju. Tāpēc visām komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijām, kuru c. e. ir 100 000 un vairāk, būtu jānodrošina ceturtējā attīrīšana, jo no šīm stacijām vidē tiek novadīts ievērojams daudzums mikropiesārņotāju un mikropiesārņotāju atdalīšana komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijās šādā mērogā ir izmaksefektīva. Būtu jāparedz, ka aglomerācijās, kuru c. e. ir no 10 000 līdz 100 000, dalībvalstīm ceturtējā attīrīšana ir jāizmanto zonās, kas atzītas par jutīgām pret piesārņojumu ar mikropiesārņotājiem, pamatojoties uz skaidriem kritērijiem, kuri būtu jānosaka. Šādās zonās būtu jāiekļauj vietas, kur attīrītu komunālo notekūdeņu novadīšana ūdensobjektos rada zemu atšķaidījuma attiecību vai kur saņemošos ūdensobjektus izmanto dzeramā ūdens ieguvei vai kā peldūdeņus. Prasību par ceturtējo attīrīšanu aglomerācijās ar c. e. no 10 000 līdz 100 000 dalībvalstis drīkstētu nepiemērot, ja tās, pamatojoties uz standartizētu riska novērtējumu, pierāda, ka vide vai sabiedrības veselība nav apdraudēta. Lai dalībvalstīm dotu pietiekami daudz laika nepieciešamās infrastruktūras plānošanai un īstenošanai, prasība par ceturtējo attīrīšanu būtu jāizpilda līdz 2040. gadam, taču pakāpeniski un nosakot skaidrus starpposma mērķus.

(12)Lai nodrošinātu notekūdeņu attīrīšanas staciju novadījumu pastāvīgu atbilstību otrējās, trešējās un ceturtējās attīrīšanas prasībām, būtu jāņem paraugi saskaņā ar šīs direktīvas prasībām, un šiem paraugiem būtu jāatbilst tajā noteiktajām parametru vērtībām. Lai ņemtu vērā paraugu rezultātu iespējamās tehniskās variācijas, būtu jānosaka maksimālais paraugu skaits, kas drīkst neatbilst minētajām parametru vērtībām.

(13)Ceturtējā attīrīšana, kas nepieciešama, lai komunālos notekūdeņus attīrītu no mikropiesārņotājiem, radīs papildu izmaksas, kuras saistītas, piemēram, ar monitoringu un jaunu, modernu aprīkojumu, ko būtu vajadzīgs uzstādīt atsevišķās komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijās. Lai šīs papildu izmaksas segtu un saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 191. panta 2. punktā minēto principu “piesārņotājs maksā”, ir būtiski, lai ražotāji, kas Savienības tirgū laiž produktus, kuri satur vielas, kas pēc to kalpošanas laika beigām mikropiesārņotāju veidolā ir sastopamas komunālajos notekūdeņos (“mikropiesārņotājas vielas”), uzņemas atbildību par papildu attīrīšanu, kurā tiktu atdalītas šīs vielas, kuras radušās to profesionālās darbības dēļ. Lai to panāktu, piemērotākais līdzeklis būtu ražotāja paplašinātas atbildības sistēma, jo tās finansiālā ietekme uz nodokļu maksātājiem un ūdens tarifiem ir ierobežota un tajā pašā laikā tā stimulētu videi nekaitīgāku produktu izstrādi. Patlaban komunālajos notekūdeņos sastopamie mikropiesārņotāji, kuru dēļ ir nepieciešama papildu attīrīšana (ceturtējā attīrīšana) lielākoties cēlušies no zālēm un kosmētisko līdzekļu atliekām. Tāpēc ražotāja paplašināta atbildība būtu jāattiecina arī uz šīm divām produktu grupām.

(14)Tomēr vajadzētu būt iespējai piešķirt atbrīvojumu no ražotāja paplašinātas atbildības pienākumiem, ja produkti tiek laisti tirgū nelielos daudzumos, t. i., mazāk par 2 tonnām produktu, jo šādos gadījumos papildu administratīvais slogs ražotājam būtu nesamērīgs ar vidiskajiem ieguvumiem. Tāpat vajadzētu būt iespējai piešķirt atbrīvojumu arī tad, ja ražotājs var pierādīt, ka produkta kalpošanas laika beigās mikropiesārņotāji nerodas. Tādi varētu būt, piemēram, gadījumi, kad var pierādīt, ka produkta atliekas notekūdeņos un vidē strauji bionoārdās vai nemaz nenonāk līdz komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijām. Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt īstenošanas aktus, ar ko nosaka detalizētus kritērijus to tirgū laisto produktu identificēšanai, kuri pēc to kalpošanas laika beigām nerada mikropiesārņotājus notekūdeņos. Izstrādājot šos kritērijus, Komisijai būtu jāņem vērā zinātniskā vai cita pieejamā tehniskā informācija, tostarp attiecīgie starptautiskie standarti.

(15)Lai izvairītos no iespējamiem iekšējā tirgus izkropļojumiem, šajā direktīvā būtu jānosaka minimālās prasības ražotāja paplašinātās atbildības īstenošanai, savukārt par sistēmas praktisko organizāciju būtu jālemj valstu līmenī. Ražotāju iemaksām vajadzētu būt samērīgām ar tirgū laisto produktu daudzumiem un to atlieku bīstamību. Iemaksām būtu jāsedz, bet ne jāpārsniedz izmaksas par mikropiesārņotāju monitoringa darbībām, statistikas vākšanu par tirgū laisto produktu daudzumiem un bīstamību, šīs statistikas ziņošanu un objektīvu verificēšanu, kā arī par komunālo notekūdeņu efektīvu ceturtējo attīrīšanu saskaņā ar šo direktīvu. Tā kā komunālo notekūdeņu attīrīšana ir kolektīva, ir lietderīgi ieviest prasību, ka ražotājiem ir jāpievienojas centralizētai organizācijai, kas to vārdā var izpildīt no ražotāja paplašinātas atbildības izrietošos pienākumus.

(16)Izvērtējums arī parādījis, ka notekūdeņu attīrīšanas sektorā paveras iespējas ievērojami samazināt paša sektora energopatēriņu un ražot atjaunīgo enerģiju, piemēram, komunālo notekūdeņu stacijās pieejamās virsmas var lietderīgāk izmantot, uz tām izvietojot saules enerģijas ražošanas ierīces, vai no dūņām var ražot biogāzi. Tāpat izvērtējumā noskaidrojies, ka, ja netiks skaidri noteikti juridiski pienākumi, sektorā var gaidīt tikai daļēju progresu. Tālab būtu jānosaka, ka dalībvalstīm jānodrošina, ka kopējais enerģijas daudzums, ko gadā patērē visas to teritorijā esošās komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijas, kuras apstrādā slodzi, kas atbilst 10 000 c. e. un vairāk, nepārsniedz tās enerģijas daudzumu, ko šīs komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijas ir saražojušas no atjaunīgajiem energoresursiem, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2018/2001 2. panta 1. punktā. Minētais mērķis būtu jāsasniedz līdz 2040. gada 31. decembrim, un tas jādara pakāpeniski, nospraužot starpposma mērķrādītājus. Šā energoneitralitātes mērķrādītāja sasniegšana palīdzēs par 46 % samazināt sektora novēršamās siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas, un tajā pašā laikā palīdzēs sasniegt arī 2050. gada klimatneitralitātes mērķus un saistītos nacionālos un Savienības mērķus [piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) 2018/842 noteiktos mērķus]. Savukārt, veicinot ES bāzētu biogāzes vai saules enerģijas ražošanu un vienlaikus stiprinot energoefektivitātes pasākumus saskaņā ar principu “energoefektivitāte pirmajā vietā”, kas nozīmē, ka enerģētikas politikas veidošanā un attiecīgu investīciju lēmumu pieņemšanā maksimāli ņem vērā izmaksefektīvus energoefektivitātes pasākumus, tiks mazināta Savienības energoatkarība, kas ir viens no Komisijas plānā Repower EU paustajiem mērķiem. Tas saskan arī ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/844 un Direktīvu (ES) 2018/2001, kurā komunālo notekūdeņu attīrīšanas objekti ir kvalificēti kā atjaunīgās enerģijas ražošanai izdevīgas teritorijas, t. i., vietas, kas īpaši piemērotas atjaunīgās enerģijas ražotņu uzstādīšanai. Lai sasniegtu energoneitralitātes mērķi, izmantojot katrai komunālo notekūdeņu attīrīšanas stacijai un kanalizācijas sistēmai optimālus pasākumus, dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka reizi četros gados tiek veikti energoauditi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2012/27/ES 8. pantu. Šajos auditos būtu jāapzina atjaunīgās enerģijas izmaksefektīvas izmantošanas vai ražošanas potenciāls saskaņā ar Direktīvas 2012/27/ES VI pielikumā noteiktajiem kritērijiem.

(17)Tā kā ūdens piesārņojuma pārrobežu rakstura dēļ kaimiņu dalībvalstīm vai trešām valstīm ir jāsadarbojas, lai šādu piesārņojumu novērstu un noskaidrotu, kā to apkarot jau pirmsākumos, būtu jānosaka, ka dalībvalstīm ir citai citu vai trešo valsti jāinformē, ja būtisks ūdens piesārņojums, ko izraisījusi komunālo notekūdeņu novadīšana vienā dalībvalstī vai trešā valstī, ietekmē vai var ietekmēt ūdens kvalitāti citā dalībvalstī vai trešā valstī. Ja runa ir par piesārņojuma incidentu, kas varētu būtiski skart lejteces ūdensobjektus, par to būtu jāinformē nekavējoties. Par to būtu jāinformē arī Komisija un, ja vajadzīgs, pēc dalībvalstu aicinājuma Komisijai būtu jāpiedalās sanāksmēs. Svarīgi ir arī cīnīties pret pārrobežu piesārņojumu no trešām valstīm, ar kurām dažām dalībvalstīm ir kopīgi ūdensobjekti. Lai tiktu galā ar piesārņojumu, kas cēlies vai nonācis trešās valstīs, sadarbību un koordināciju ar trešām valstīm var īstenot saskaņā ar ANO Eiropas Ekonomikas komisijas (UNECE) Ūdens konvenciju vai citām relevantām reģionālām konvencijām, piemēram, reģionālajām jūru vai upju konvencijām.