REZOLŪCIJAS PIELIKUMS

SĪKI IZSTRĀDĀTI IETEIKUMI PADOMES REGULAI PAR ADOPCIJAS NOLĒMUMU PĀRROBEŽU ATZĪŠANU

A. PIEPRASĪTĀ PRIEKŠLIKUMA PRINCIPI UN MĒRĶI

Ierosinātā regula paredz automātisku atzīšanu tādiem adopcijas nolēmumiem, kas pieņemti kādā dalībvalstī saskaņā ar jebkuru citu procedūru, nevis to, kas paredzēta Hāgas konvencijas ietvaros. Tā kā Eiropas ģimenēm var būt saiknes trešās valstīs vai tās iepriekš var būt dzīvojušas šādās valstīs, regula paredz arī to: ja viena dalībvalsts ir atzinusi kādas trešās valsts adopcijas nolēmumu atbilstoši tās attiecīgajiem procedūras noteikumiem, šādu adopcijas nolēmumu atzīst visās citās dalībvalstīs.

Visbeidzot, priekšlikumā iekļauti nobeiguma un pārejas noteikumi, kādi parasti iekļauti civiltiesību instrumentos. Adopcijas automātiskā atzīšana attiecas tikai uz adopcijas lēmumiem, kas pieņemti pēc datuma, kad sāk piemērot šo regulu, un, arī sākot no šā datuma, uz jebkuru iepriekš pieņemtu adopcijas nolēmumu, ja bērns vēl ir nepilngadīgs.

Šis priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam un proporcionalitātes principam, jo dalībvalstis nevar rīkoties pašas, lai pieņemtu tiesisko regulējumu adopcijas nolēmumu pārrobežu atzīšanai, un priekšlikums nepārsniedz to, kas ir absolūti nepieciešams, lai nodrošinātu adoptēto bērnu juridiskās situācijas stabilitāti. Tas neskar dalībvalstu ģimenes tiesības.

B. PIEPRASĪTĀ PRIEKŠLIKUMA TEKSTS

Padomes regula par adopcijas nolēmumu pārrobežu atzīšanu

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 67. panta 4. punktu un 81. panta 3. punktu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta pieprasījumu Eiropas Komisijai,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,

saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru,

tā kā:

(1) Savienība ir izvirzījusi mērķi uzturēt un attīstīt brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurā ir nodrošināta personu brīva pārvietošanās. Lai pakāpeniski izveidotu šādu telpu, Savienībai ir jāpieņem pasākumi, kas attiecas uz tiesu iestāžu sadarbību civillietās, kurās ir pārrobežu elementi, tostarp arī ģimenes tiesību jomā.

(2) Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 67. un 81. pantu šie pasākumi ietver pasākumus, kuru mērķis ir nodrošināt nolēmumu savstarpēju atzīšanu tiesas un ārpustiesas lietās.

(3) Lai nodrošinātu, ka ģimenes, kuras ir adoptējušas bērnu, varētu brīvi pārvietoties, ir vajadzīgi un lietderīgi, ka noteikumus, kas nosaka jurisdikciju un adopcijas nolēmumu atzīšanu, reglamentē saistošs un tieši piemērojams Savienības tiesību akts.

(4) Šai regulai būtu jānodrošina skaidrs un visaptverošs tiesiskais regulējums attiecībā uz adopcijas nolēmumu pārrobežu atzīšanu, jānodrošina ģimenēm juridiskā noteiktība, prognozējamība un elastīgums un jānovērš tādas situācijas rašanos, kad vienā dalībvalstī likumīgi pieņemts adopcijas nolēmums netiek atzīts citā.

(5) Šai regulai būtu jāreglamentē adopcijas nolēmumu atzīšana, kuri pieņemti vai atzīti kādā no dalībvalstīm. Tomēr tai nebūtu jāreglamentē starpvalstu adopciju atzīšana, kas veiktas saskaņā ar 1993. gada 29. maija Hāgas konvenciju par bērnu aizsardzību un sadarbību starpvalstu adopcijas jautājumos, jo Konvencija jau paredz šādu adopciju automātisko atzīšanu. Tālab šī regula būtu jāpiemēro tikai attiecībā uz iekšzemes adopciju atzīšanu un starptautiskām adopcijām, kas nav veiktas saskaņā ar minēto Konvenciju.

(6) Jābūt saistībai starp adopciju un tās dalībvalsts teritoriju, kura ir pieņēmusi adopcijas nolēmumu vai atzinusi to. Atzīšanai attiecīgi būtu jāatbilst vispārējiem jurisdikcijas noteikumiem.

(7) Jurisdikcijas noteikumiem vajadzētu būt ļoti paredzamiem, un tiem būtu jābalstās uz principu, ka jurisdikcijas pamatā ir adoptējošo vecāku pastāvīgā dzīvesvieta vai viena no vecākiem vai bērna pastāvīgā dzīvesvieta. Jurisdikcijas pamatā vajadzētu būt vienīgi šim noteikumam, izņemot situācijas, kurās iesaistītas trešās valstis un kad savienojošais faktors var būt valstspiederības dalībvalsts.

(8) Tā kā adopcija galvenokārt attiecas uz nepilngadīgajiem, nav lietderīgi piešķirt vecākiem vai bērnam izvēles brīvību attiecībā uz iestādēm, kas lems par adopciju.

(9) Savstarpēja uzticēšanās tiesvedībai Savienībā attaisno principu, kas paredz, ka kādā dalībvalstī pieņemti vai atzīti adopcijas nolēmumi būtu jāatzīst visās dalībvalstīs bez kādas īpašas procedūras. Tādēļ pret kādā dalībvalstī pieņemtu adopcijas nolēmumu būtu jāattiecas tā, it kā tas būtu pieņemts saņēmējā dalībvalstī.

(10) Citā dalībvalstī pieņemtu adopcijas nolēmumu automātiskai atzīšanai saņēmējā dalībvalstī nebūtu jāapdraud aizstāvības tiesību ievērošana. Tāpēc visām ieinteresētajām pusēm vajadzētu būt iespējai iesniegt pieteikumu par adopcijas nolēmuma atzīšanas atteikumu, ja tās uzskata, ka pastāv kāds no iemesliem atzīšanas atteikšanai.

(11) Iekšzemes adopcijas nolēmumu atzīšanai būtu jānotiek automātiski, ja vien nav tā, ka dalībvalstij, kurā adopcija notikusi, nav jurisdikcijas, vai ja šāda atzīšana būtu klaji pretrunā atzīstošās dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai, kā interpretēts saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 21. pantu.

(12) Šai regulai nebūtu jāietekmē dalībvalstu materiālās ģimenes tiesības, tostarp tiesību akti par adopciju. Turklāt jebkādai adopcijas nolēmuma atzīšanai saskaņā ar šo regulu nevajadzētu nozīmēt to, ka adopcijas nolēmuma atzīšanas rezultātā tiek atzītas jebkādas tiesiskās attiecības starp adoptējošiem vecākiem, savukārt no tiesiskajām attiecībām nav atkarīgs iespējamais lēmums par adopcijas nolēmuma atzīšanu.

(13) Procesuālie jautājumi, kas šajā regulā nav iekļauti, būtu jārisina saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

(14) Ja adopcijas nolēmums implicē tādas juridiskas attiecības, kas nav pazīstamas saņēmējas dalībvalsts tiesību aktos, minētās juridiskās attiecības, tostarp izrietošās tiesības vai pienākumus, cik vien iespējams būtu jāpielāgo tām, kādas pastāv minētās dalībvalsts tiesību aktos un kam ir līdzvērtīgas sekas un tādi paši mērķi un nolūki. Katrai dalībvalstij būtu jānosaka, kādā veidā un kurš veic pielāgošanu.

(15) Lai atvieglotu automātisku atzīšanu, kas paredzēta šajā regulā, būtu jāizstrādā paraugs adopcijas nolēmumu pārsūtīšanai, Eiropas adopcijas apliecība. Šajā nolūkā būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz apliecības parauga izstrādi un grozījumiem. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina attiecīgo dokumentu vienlaicīga, savlaicīga un atbilstīga nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei.

(16) Ņemot vērā to, ka šīs regulas mērķi nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs un to var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas ir vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai.

(17) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 21 par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots LES un LESD [Apvienotā Karaliste un Īrija ir paziņojušas, ka vēlas piedalīties šīs regulas pieņemšanā un piemērošanā]/[neskarot minēta protokola 4. pantu, Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un šī regula tām nav saistoša un nav jāpiemēro].

(18) Saskaņā ar 1. un 2. pantu Protokolā Nr. 22 par Dānijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Dānija nepiedalās šīs regulas pieņemšanā, un Dānijai šī regula nav saistoša un nav jāpiemēro,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Darbības joma

1. Šo regulu piemēro attiecībā uz adopcijas nolēmumu atzīšanu.

2. Šo regulu nepiemēro:

a) dalībvalstu tiesību aktiem par tiesībām adoptēt vai par citiem ģimenes tiesību jautājumiem;

b) starpvalstu adopcijām saskaņā ar 1993. gada 29. maija Hāgas konvenciju par bērnu aizsardzību un sadarbību starpvalstu adopcijas jautājumos, un šī regula neskar iepriekš minētos aktus un adopcijas (Hāgas konvencija).

3. Ne ar vienu šīs regulas noteikumu no dalībvalstīm netiek prasīts:

a) atzīt jebkādu juridisku attiecību pastāvēšanu starp adoptēta bērna vecākiem adopcijas nolēmuma atzīšanas rezultātā;

b) pieņemt adopcijas nolēmumus apstākļos, kad attiecīgie valsts tiesību akti to neļauj.

2. pants

Definīcijas

Šajā regulā “adopcijas nolēmums” nozīmē spriedumu vai lēmumu, kas izveido vai atzīst pastāvīgas juridiskas vecāku un bērnu attiecības starp bērnu, kurš vēl nav sasniedzis pilngadību, un jaunu vecāku vai jauniem vecākiem, kas nav šā bērna bioloģiskie vecāki, neatkarīgi no tā, kā šādas juridiskas attiecības tiek dēvētas valsts tiesību aktos.

3. pants

Adopcijas nolēmumu automātiska atzīšana

1. Adopcijas nolēmumu, kas pieņemts kādā no dalībvalstīm, atzīst citās dalībvalstīs, un tam nav vajadzīga nekāda īpaša procedūra, ar nosacījumu, ka nolēmuma pieņemšana ir šīs dalībvalsts jurisdikcijā saskaņā ar 4. pantu.

2. Jebkura ieinteresētā puse saskaņā ar 7. pantā noteikto procedūru var iesniegt pieteikumu lēmuma pieņemšanai par to, ka nepastāv 6. pantā minētie atzīšanas atteikuma pamatojumi.

3. Ja tiesvedības rezultāts dalībvalsts tiesā ir atkarīgs no lēmuma par saistītu jautājumu attiecībā uz atzīšanas atteikšanu, tad minētā jautājuma izlemšana ir šīs tiesas jurisdikcijā.

4. pants

Jurisdikcija attiecībā uz adopcijas nolēmumiem

1. Dalībvalsts iestādes var pieņemt adopcijas nolēmumu tikai tādā gadījumā, ja adoptējošais vecāks vai vecāki vai adoptējamais bērns pastāvīgi dzīvo šajā dalībvalstī.

2. Ja adopcijas nolēmumu attiecībā uz bērnu ir pieņēmušas kādas trešās valsts iestādes, dalībvalsts iestādes arī var pieņemt šādu nolēmumu vai lemt par šāda trešās valsts nolēmuma atzīšanu saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzēto procedūru, ja adoptējošais vecāks vai vecāki vai adoptējamais bērns pastāvīgi nedzīvo šajā dalībvalstī, bet ir tās valstspiederīgie.

5. pants

Atzīšanai nepieciešamie dokumenti

Persona, kas kādā dalībvalstī vēlas atsaukties uz citā dalībvalstī pieņemtu adopcijas nolēmumu, iesniedz:

a) adopcijas nolēmuma kopiju, kas atbilst autentiskuma noteikšanas nosacījumiem, kā arī

b) Eiropas adopcijas apliecību, kas izsniegta saskaņā ar 11. pantu.

6. pants

Atzīšanas atteikums

Pēc jebkuras ieinteresētās puses pieprasījuma adopcijas nolēmuma atzīšanu dalībvalstī var atteikt tikai tad:

a) ja šāda atzīšana ir acīmredzami pretrunā saņēmējas dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai (ordre public);

b) ja nolēmuma pieņemšana nebija izcelsmes dalībvalsts jurisdikcijā saskaņā ar 4. pantu.

7. pants

Atzīšanas atteikšanas pieteikums

1. Pēc jebkuras ieinteresētās puses pieteikuma, kā paredzēts dalībvalsts tiesību aktos, adopcijas nolēmuma atzīšanu atsaka, ja pastāv kāds no 6. pantā minētajiem pamatiem.

2. Atzīšanas atteikšanas pieteikumu iesniedz tiesā, ko attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar 13. panta a) punktu ir paziņojusi Komisijai kā tiesu, kurā jāiesniedz pieteikums.

3. Atzīšanas atteikšanas procedūru, ciktāl uz to neattiecas šī regula, reglamentē saņēmējas dalībvalsts tiesību akti.

4. Pieteikuma iesniedzējs iesniedz tiesai nolēmuma kopiju un, ja nepieciešams, tā tulkojumu vai transliterāciju.

5. Tiesa var neprasīt iesniegt 4. punktā minētos dokumentus, ja tie jau ir tās rīcībā vai tā uzskata par nepamatotu prasīt iesniedzējam tos sagādāt. Minētajā gadījumā tiesa var prasīt otru pusi iesniegt minētos dokumentus.

6. Pusei, kas prasa citā dalībvalstī pieņemta adopcijas nolēmuma atzīšanas atteikšanu, neprasa, lai tai būtu pasta adrese saņēmējā dalībvalstī. Tāpat minētajai pusei neprasa iecelt pilnvarotu pārstāvi saņēmējā dalībvalstī, ja vien šāda pārstāvja iecelšana nav obligāta prasība neatkarīgi no pušu valstspiederības vai domicila.

7. Tiesa nekavējoties pieņem lēmumu par atzīšanas atteikšanas pieteikumu.

8. pants

Lēmuma par atzīšanas atteikšanas pieteikumu pārsūdzēšana

1. Ikviena puse var pārsūdzēt lēmumu par atzīšanas atteikšanas pieteikumu.

2. Pārsūdzība jāiesniedz tiesā, ko attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar 13. panta b) punktu ir paziņojusi Komisijai kā tiesu, kurā jāiesniedz šāda pārsūdzība.

3. Attiecīgo lēmumu par pārsūdzību var apstrīdēt apelācijas kārtībā vienīgi tad, ja attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar 13. panta c) punktu ir paziņojusi Komisijai tiesas, kurās jāiesniedz turpmāka pārsūdzība.

9. pants

Pārsūdzības dalībvalstī, kas pieņēmusi nolēmumu par adopciju

Tiesa, kurā iesniegts atzīšanas atteikšanas pieteikums vai kura izskata pārsūdzību saskaņā ar 8. panta 2. vai 3. punktu, var apturēt tiesvedību, ja vispārējā kārtībā ir pārsūdzēts adopcijas nolēmums dalībvalstī, kas to pieņēmusi, vai ja šādas pārsūdzības termiņš vēl nav beidzies. Šādā gadījumā tiesa var noteikt termiņu, kurā šāda pārsūdzība ir jāiesniedz.

10. pants

Aizliegums pārskatīt lietu pēc būtības

Kādā dalībvalstī pieņemts adopcijas lēmums vai spriedums nekādos apstākļos nav pārskatāms pēc būtības saņēmējā dalībvalstī.

11. pants

Eiropas adopcijas apliecība

Tās dalībvalsts iestādes, kas pieņēmusi adopcijas nolēmumu, pēc ieinteresētās puses pieteikuma izsniedz daudzvalodīgu Eiropas adopcijas apliecību, kas atbilst saskaņā ar 15. pantu izveidotajam modelim.

12. pants

Adopcijas nolēmuma pielāgošana

1. Ja lēmumā vai spriedumā noteikts pasākums vai rīkojums, kas nav pazīstams saņēmējas dalībvalsts tiesību aktos, minēto pasākumu vai nolēmumu cik vien iespējams pielāgo pasākumam vai nolēmumam, kas pazīstams minētās dalībvalsts tiesību aktos un kam ir līdzvērtīgas sekas un līdzīgi mērķi un nolūki. Šāda pielāgošana nedrīkst radīt sekas, kas pārsniedz izcelsmes dalībvalsts tiesību aktos paredzētās sekas.

2. Jebkura puse var tiesā apstrīdēt pasākuma vai nolēmuma pielāgošanu.

13. pants

Informācija, kas dalībvalstīm jāsniedz

1. Līdz 2018. gada 1. jūlijam dalībvalstis dara Komisijai zināmus savus valsts noteikumus — ja tādi ir — attiecībā uz:

a) tiesām, kurās jāiesniedz atzīšanas atteikšanas pieteikums saskaņā ar 7. panta 2. punktu;

b) tiesām, kurās jāiesniedz pārsūdzība par lēmumu attiecībā uz atzīšanas atteikšanas pieteikumu saskaņā ar 8. panta 2. punktu, kā arī

c) tiesām, kurās jāiesniedz jebkāda turpmāka pārsūdzība saskaņā ar 8. panta 3. punktu;

2. Komisija 1. punktā minēto informāciju, kā arī jebkādu citu nozīmīgu informāciju par adopcijas procedūrām un tās atzīšanu dalībvalstīs dara publiski pieejamu ar atbilstošu līdzekļu palīdzību, īpaši izmantojot Eiropas e-tiesiskuma portālu.

14. pants

Legalizācija un līdzīgas formalitātes

Dokumentiem, kas saistībā ar šo regulu ir izdoti kādā dalībvalstī, nav vajadzīga legalizācija vai citas līdzīgas formalitātes.

15. pants

Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 16. pantu attiecībā uz 11. pantā minētās daudzvalodu Eiropas adopcijas apliecības modeļa izveidi un grozīšanu.

16. pants

Deleģēšanas īstenošana

1. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot šajā pantā izklāstītos nosacījumus.

2. Pilnvaras pieņemt 15. pantā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz nenoteiktu laiku no 2018. gada 1. jūlija.

3. Padome jebkurā laikā var atsaukt 15. pantā minēto pilnvaru deleģēšanu. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz tajā norādīto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nākamajā dienā pēc tā publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vai vēlākā dienā, kas tajā norādīta. Tas neskar jau spēkā esošos deleģētos aktus.

4. Saskaņā ar 15. pantu pieņemts deleģētais akts stājas spēkā tikai tad, ja divos mēnešos no dienas, kad minētais akts paziņots Padomei, tā nav izteikuši iebildumus, vai ja pirms minētā laikposma beigām Padome ir informējusi Komisiju par savu nodomu neizteikt iebildumus. Pēc Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.

5. Eiropas Parlamentu informē par Komisijas pieņemtiem deleģētajiem aktiem, par jebkādiem iebildumiem, kas izteikti pret tiem, kā arī par to, ka Padome atsauc pilnvaru deleģēšanu.

17. pants

Pārejas noteikumi

Šo regulu piemēro tikai adopcijas nolēmumiem, kas pieņemti 2019. gada 1. janvārī vai vēlāk.

Tomēr pirms 2019. gada 1. janvāra pieņemtie adopcijas nolēmumi arī tiek atzīti, sākot no minētā datuma, ja attiecīgais bērns šajā datumā vēl nav sasniedzis pilngadību.

18. pants

Saistība ar pastāvošām starptautiskām konvencijām

1. Šo regulu nepiemēro adopcijas nolēmumiem, kas pieņemti, piemērojot Hāgas konvenciju.

2. Neskarot dalībvalstu saistības atbilstoši Līguma par Eiropas Savienības darbību 351. pantam, šī regula neietekmē tādu starptautisku konvenciju piemērošanu, kuru līgumslēdzējas puses šīs regulas spēkā stāšanās laikā ir viena vai vairākas dalībvalstis un kuras paredz noteikumus, kas saistīti ar adopciju atzīšanu.

3. Tomēr attiecībās starp dalībvalstīm šī regula prevalē pār konvencijām, kas noslēgtas tikai starp divām vai vairāk dalībvalstīm, ciktāl šādas konvencijas attiecas uz šajā regulā reglamentētiem jautājumiem.

19. pants

Pārskatīšanas klauzula

1. Līdz 2024. gada 31. decembrim un pēc tam reizi piecos gados Komisija iesniedz ziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai par šīs regulas piemērošanu. Vajadzības gadījumā ziņojumam pievieno priekšlikumus šīs regulas pielāgošanai.

2. Šajā nolūkā dalībvalstis Komisijai paziņo atbilstīgu informāciju par to, kā valstu tiesas piemēro šo regulu.

20. pants

Stāšanās spēkā un piemērošanas diena

Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

To piemēro no 2019. gada 1. janvāra, izņemot 13., 15. un 16. pantu, kurus piemēro no 2018. gada 1. jūlija.