KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI 2014. GADA KONVERĢENCES ZIŅOJUMS (sagatavots saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 140. panta 1. punktu) /* COM/2014/0326 */





1. ZIŅOJUMA MĒRĶIS Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk LESD) 140. panta 1. punktā noteikts, ka Komisija un Eiropas Centrālā banka (ECB) vismaz reizi divos gados vai pēc dalībvalsts ar izņēmuma statusu[1] iesniegta pieprasījuma ziņo Padomei par panākumiem, ko dalībvalstis guvušas, pildot savas saistības attiecībā uz ekonomikas un monetārās savienības izveidi. Nesenākie Komisijas un ECB konverģences ziņojumi par visām dalībvalstīm ar izņēmuma statusu ir pieņemti 2012. gada maijā[2]. 2014. gada konverģences ziņojums attiecas uz šādām astoņām dalībvalstīm ar izņēmuma statusu: Bulgāriju, Čehiju, Horvātiju, Lietuvu, Ungāriju, Poliju, Rumāniju un Zviedriju[3]. Detalizēts vērtējums par konverģences stāvokli šajās dalībvalstīs ietverts minētā ziņojuma tehniskajā pielikumā (SWD(2014) 177). Kad tika sagatavots 2012. gada konverģences ziņojums, dalībvalstu progress konverģences jomā bija nevienmērīgs, jo daudzām no tām bija jāveic ievērojamas iepriekš uzkrātās makroekonomiskās nelīdzsvarotības korekcijas saistībā ar ekonomikas un finanšu krīzi. Pašreizējā pārbaude tiek veikta joprojām sarežģītos ārējos apstākļos, lai gan kopumā dalībvalstīs ar izņēmuma statusu vērojama pārliecinošāka ekonomikas atlabšana un labvēlīgāka riska uztvere. Komisijas un ECB sagatavoto ziņojumu saturu reglamentē LESD 140. panta 1. punkts. Šajā pantā ir ietverta prasība, ka ziņojumos jāiekļauj vērtējums par valsts tiesību aktu, tostarp valsts centrālās bankas statūtu, atbilstību LESD 130. un 131. pantam, kā arī Eiropas Centrālo banku sistēmas statūtiem un Eiropas Centrālās bankas statūtiem (turpmāk ECBS un ECB statūti). Turklāt ziņojumos, atsaucoties uz konverģences kritērijiem (cenu stabilitāte, publiskās finanses, valūtas kursa stabilitāte, ilgtermiņa procentu likmes), kā arī ņemot vērā citus LESD 140. panta 1. punkta pēdējā daļā minētos faktorus, arī jāvērtē, vai attiecīgajā dalībvalstī ir sasniegts augsts ilgtspējīgas konverģences līmenis. Četri konverģences kritēriji ir iztirzāti līgumiem pievienotajā protokolā (Protokols Nr. 13 par konverģences kritērijiem). Ekonomikas un finanšu krīze, kā arī nesenā valsts parāda krīze eurozonā atklāja trūkumus ekonomikas un monetārās savienības (EMS) ekonomikas pārvaldības sistēmā un parādīja, ka tās pašreizējos instrumentus nepieciešams izmantot plašāk. Kopš tā laika, lai nodrošinātu ilgtspējīgu EMS darbību, Savienībā tiek veikta kopējās ekonomikas pārvaldības stiprināšana. Konverģences novērtējums tādējādi ir saskaņots ar plašāku "Eiropas semestra" pieeju, kas paredz meklēt integrētus un uz cēloņiem vērstus risinājumus ekonomikas politikas problēmām, ar kurām EMS nākas saskarties, nodrošinot fiskālo stabilitāti, konkurētspēju, finanšu tirgus stabilitāti un ekonomikas izaugsmi. Galvenie jauninājumi vadības reformas jomā, pastiprinot katras dalībvalsts konverģences procesa un tā ilgtspējas novērtējumu, ietver inter alia pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras stiprināšanu ar Stabilitātes un izaugsmes pakta 2011. gada reformu un jaunus instrumentus makroekonomiskās nelīdzsvarotības uzraudzības jomā. Konkrētāk, šajā ziņojumā ņemts vērā 2014. gada konverģences programmu novērtējums un konstatējumi saskaņā ar Brīdinājuma mehānisma ziņojumu par makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūru[4]. Konverģences kritēriji Lai pārbaudītu valsts tiesību aktu, tostarp valsts centrālās bankas statūtu, atbilstību LESD 130. pantam un atbilstību saderības prasībai saskaņā ar LESD 131. pantu, jāizvērtē monetārās finansēšanas aizlieguma (123. pants) un priviliģētas piekļuves aizlieguma (124. pants) ievērošana, saskanība ar ECBS mērķiem (127. panta 1. punkts) un uzdevumiem (127. panta 2. punkts) un citi aspekti, kas attiecas uz valsts centrālās bankas integrāciju ECBS, kad notiks pāreja uz euro. Cenu stabilitātes kritērija definīcija ir iekļauta LESD 140. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā: augstu cenu stabilitātes līmeni "konstatē, samērojot inflācijas līmeni attiecīgā valstī ar inflācijas līmeni, augstākais, trijās cenu ziņā stabilākajās dalībvalstīs." Protokola par konverģences kritērijiem 1. pantā noteikts, ka „cenu stabilitātes kritērijs […] nozīmē, ka attiecīgajā dalībvalstī ir stabilas cenas un vienā gadā pirms novērtējuma vidējais inflācijas līmenis nepārsniedz 1,5 procentu punktus, to samērojot ar, augstākais, tādu triju dalībvalstu datiem, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Inflāciju aprēķina, salīdzinot patēriņa cenu indeksus un ņemot vērā to, ka dažādās valstīs to nosaka dažādi.”[5] Prasība par ilgtspējību nozīmē, ka apmierinošu inflācijas rādītāju pamatā jābūt resursu izmaksu līmenim un citiem faktoriem, kas ietekmē cenu izmaiņas strukturālā izpratnē, nevis īstermiņa faktoru ietekmei. Tāpēc konverģences pārbaude ietver tādu faktoru novērtējumu, kam ir ietekme uz inflācijas prognozēm, un to papildina atsauce uz jaunākajām Komisijas dienestu inflācijas prognozēm[6]. Šajā sakarībā ziņojumā arī tiek vērtēts, vai valsts varētu sasniegt atsauces vērtību nākamo mēnešu laikā. Inflācijas atsauces vērtība, kas aprēķināta 2014. gada aprīlī, ir 1,7 %, un trīs dalībvalstis ar labākajiem rādītājiem ir Latvija, Portugāle un Īrija[7]. Ir pamatoti, ka no to dalībvalstu loka, kas uzrādījušas vislabākos rādītājus, tiek izslēgtas valstis, kuru inflācijas rādītāji nevar būt nozīmīgs kritērijs citām dalībvalstīm[8]. Pagātnē šādas izslēdzamās valstis tika norādītas 2004., 2010. un 2013. gada konverģences ziņojumos[9]. Pašreizējos apstākļos ir pamatoti izslēgt Grieķiju, Bulgāriju un Kipru, jo to inflācijas līmeņi ievērojami atšķiras no eurozonas vidējā rādītāja un šo valstu iekļaušana pārmērīgi ietekmētu atsauces vērtību un līdz ar to arī kritērija taisnīgumu.[10] Attiecībā uz Grieķiju un Kipru negatīvā inﬂācija galvenokārt saistīta ar ievērojamajām korekcijas vajadzībām un ārkārtējo ekonomikas situāciju. Bulgārijas gadījumā tā ir saistīta ar deflāciju veicinošu faktoru, tostarp labas ražas, administratīvi noteikto enerģijas cenu samazinājumu un importa cenu samazināšanās, neparasti spēcīgu kombināciju. Ņemot vērā iepriekš minēto, par pamatu atsauces vērtības aprēķināšanai ir izmantotas dalībvalstis ar nākamo zemāko vidējo inflācijas līmeni — Latvija, Portugāle un Īrija. Konverģences kritērijs, kas attiecas uz publisko finanšu stāvokli, LESD 140. panta 1. punkta otrajā ievilkumā ir definēts kā “valsts finanšu stāvokļa stabilitāte; to konstatē, izejot no tā, vai ir sasniegts valsts budžeta stāvoklis bez pārmērīga deficīta, kā noteikts šā Līguma 126. panta 6. punktā”. Papildus tam Protokola par konverģences kritērijiem 2. pantā ir noteikts, ka šis kritērijs nozīmē to, ka “novērtējuma brīdī uz dalībvalsti neattiecas atbilstīgi 126. panta 6. punktam pieņemtais Padomes lēmums par pārmērīgu budžeta deficītu.” Kā daļa no kopējās ekonomikas pārvaldības stiprināšanas EMS 2011. gadā tika pastiprināti sekundārie tiesību akti, kas attiecas uz publiskajām finansēm, tostarp jaunais regulējums, ar ko groza Stabilitātes un izaugsmes paktu[11]. LESD 140. panta 1. punkta trešajā ievilkumā valūtas kursa kritērijs ir skaidrots šādi: “vismaz divus gadus attiecīgās valsts valūtas kursa svārstības palikušas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānisma noteiktajās robežās, un šīs valsts valūta nav devalvēta attiecībā pret euro.” Protokola par konverģences kritērijiem 3. pantā noteikts, ka „kritērijs dalībai Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā […] nozīmē, ka attiecīgā dalībvalsts vismaz divus gadus pirms novērtējuma bez lielām grūtībām ir ievērojusi normālās valūtas kursa svārstību robežas, kas paredzētas Eiropas monetārās sistēmas valūtas maiņas mehānismā. Proti, dalībvalsts šajā laikposmā pēc savas iniciatīvas nav devalvējusi savas valūtas oficiālo maiņas kursu attiecībā pret euro.”[12] Attiecīgais valūtas kursa stabilitātes novērtēšanas divu gadu periods šajā ziņojumā aptver laika posmu no 2012. gada 16. maija līdz 2014. gada 15. maijam. Šajā valūtas kursa stabilitātes kritērija novērtējumā Komisija ņem vērā izmaiņas tādos papildu rādītājos kā ārvalstu valūtas rezerves un īstermiņa procentu likmes, kā arī politikas pasākumu, tostarp valūtas intervences un attiecīgos gadījumos starptautiskās finansiālās palīdzības, lomu valūtas kursa stabilitātes saglabāšanā. LESD 140. panta 1. punkta ceturtajā ievilkumā ir ietverta šāda prasība: “stabilitāte, ko dalībvalsts ar izņēmuma statusu panākusi konverģencē un ar piedalīšanos valūtas maiņas mehānismā, kuru atspoguļo ilgtermiņa procentu likmes”. Protokola par konverģences kritērijiem 4. pants nosaka, ka „procentu likmju konverģences kritērijs (…) nozīmē, ka viena gada laikposmā pirms novērtējuma attiecīgās dalībvalsts vidējā nominālā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme par ne vairāk kā 2 % pārsniedz likmes, augstākais, trijās tādās dalībvalstīs, kur cenu stabilitāte ir vislielākā. Procentu likmes aprēķina, par pamatu ņemot valsts ilgtermiņa obligācijas vai līdzīgus vērtspapīrus un ņemot vērā to, ka dažādās valstīs tās nosaka dažādi.” 2014. gada aprīlī aprēķinātā procentu likmju atsauces vērtība bija 6,2 %[13]. LESD 140. panta 1. punktā ir noteikta prasība vērtēt arī citus faktorus, kas ir nozīmīgi ekonomikas integrācijai un konverģencei. Minētie papildu faktori aptver finanšu un produktu tirgu integrāciju, tekošā konta maksājumu bilances attīstību, kā arī darbaspēka vienības izmaksu un citu cenu indeksu attīstību. Pēdējie no minētajiem faktoriem ir atspoguļoti cenu stabilitātes vērtējumā. Visi šie papildu faktori ir nozīmīgi rādītāji, ka dalībvalsts integrācija eurozonā varētu norisināties bez sarežģījumiem, un tie sniedz labāku priekšstatu par konverģences ilgtspēju. 2. BULGĀRIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju izpildes novērtējumu, kā arī papildu būtiskos faktorus, Komisija uzskata, ka Bulgārija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Bulgārijas tiesību akti, konkrētāk, likums "Par Bulgārijas Nacionālo banku", nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Pastāv neatbilstības un nepilnības saistībā ar centrālās bankas neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu un centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, ņemot vērā uzdevumus, kas noteikti LESD 127. panta 2. punktā un ECBS/ECB statūtu 3. pantā. Bulgārija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Bulgārijā vidējā inflācija 12 mēnešu periodā bija augstāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Bulgārijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija -0,8 %, tātad ievērojami zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies krietni zemāks par atsauces vērtību. Gada SPCI inflācija no maksimuma 2012. gada septembrī saruka, kļūstot negatīva 2013. gada otrajā pusē un 2014. gada pirmajos mēnešos. Inflācijas samazināšanās ir bijusi vispārēja, tomēr tās galvenie iemesli bija importa cenu un administratīvi noteikto enerģijas cenu samazināšanās un laba lauksaimniecības raža. Gada SPCI inflācija 2014. gada aprīlī bija -1,3 %. Sagaidāms, ka 2014. gada otrajā pusē inflācija lēnām pieaugs, izzūdot labvēlīgu enerģijas un pārtikas cenu attīstības tendenču radītajai ietekmei. Tādēļ Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē paredzēta ‑0,8 % vidējā gada inflācija 2014. gadā un 1,2 % – 2015. gadā. Relatīvi zemais cenu līmenis Bulgārijā (2012. gadā tas bija 47 % no eurozonas vidējā līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv ievērojams potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Bulgārija ir izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Uz Bulgāriju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Vispārējās valdības budžeta deficīts samazinājās no 2,0 % no IKP 2011. gadā līdz 0,8 % 2012. gadā — to veicināja ieņēmumu attiecības pret IKP paaugstināšanās. Deficīta attiecība pret IKP 2013. gadā bija 1,5 %, un saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu, kā arī ekonomikas atlabšanu, sagaidāms, ka tā pieaugs līdz 1.9 % no IKP un 2014. gadā un nedaudz samazināsies līdz 1,8 % 2015. gadā. 2013. gadā valsts kopējā parāda attiecība saglabājās zema, 18,9 % apmērā no IKP, un paredzams, ka 2014. gadā tā pieaugs līdz aptuveni 23,1 % no IKP, bet 2015. gadā samazināsies līdz 22,7 % no IKP. Bulgārija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Bulgārijas leva nav iesaistīta VKM II. BNB īsteno savu galveno mērķi, proti, cenu stabilitātes nodrošināšanu, izmantojot īpašu valūtas kursa režīmu valūtas nodrošinājuma sistēmas (Currency Board Arrangement — CBA) ietvaros. Bulgārija ieviesa CBA 1997. gada 1. jūlijā, piesaistot Bulgārijas levu Vācijas markai un vēlāk – euro. Papildu rādītāji, piemēram, ārvalstu valūtas rezervju un īstermiņa aizdevumu procentu likmju izmaiņas, liecina, ka ieguldītāju riska uztvere attiecībā uz Bulgāriju joprojām ir labvēlīga. CBA elastība joprojām balstās uz apjomīgu oficiālo rezervju nodrošinājumu. Divu gadu laikā, par kuriem veikts novērtējums, Bulgārijas levas kurss ir bijis pilnībā stabils attiecībā pret euro kursu atbilstoši CBA sistēmas darbībai. Bulgārija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Vidējā ilgtermiņa procentu likme Bulgārijā viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 3,5 %, tātad krietni zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Iepriekšējā konverģences novērtējuma laikā tā arī bija zemāka nekā atsauces vērtība. Tā samazinājās no vairāk nekā 5 % 2012. gada sākumā līdz aptuveni 3,5 % 2013. gada vidū. Ienesīguma starpības, salīdzinot ar eurozonas ilgtermiņa etalona obligācijām[14], ievērojami samazinājās 2012. gada otrajā pusē, jo Bulgārijas obligāciju ienesīgums saruka līdz ar finanšu tirgus spriedzes mazināšanos reģionā. Starpība, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, 2014. gada sākumā nedaudz palielinājās līdz aptuveni 200 bāzes punktiem. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Bulgārijas ārējā bilancē 2013. gadā bija ievērojams pārpalikums. Tirdzniecības bilance mazliet pasliktinājās laikā no 2011. gada līdz 2013. gadam, taču to vairāk nekā kompensēja situācijas uzlabošanās saistībā ar ienākumu kontu un kārtējiem pārvedumiem. Bulgārijas ekonomika ar tirdzniecības un ieguldījumu saikņu palīdzību ir labi integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Bulgārijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Bulgārijas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sektorā, jo īpaši pateicoties tam, ka liela daļa vietējo banku pieder ārvalstu īpašniekiem. Makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros par Bulgāriju tika sagatavots padziļināts pārskats, kurā konstatēts, ka Bulgārijā joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība un tāpēc nepieciešama uzraudzība un politikas rīcība. 3. ČEHIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju izpildes novērtējumu, kā arī papildu būtiskos faktorus, Komisija uzskata, ka Čehija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Čehijas tiesību akti, konkrētāk, Nacionālās Padomes Likums Nr. 6/1993 "Par Čehijas Nacionālo banku" (ČNB likums), nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Neatbilstības attiecas uz centrālās bankas neatkarību un centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, ņemot vērā ČNB mērķus un ECBS uzdevumus, kas noteikti LESD 127. panta 2. punktā un ECBS/ECB statūtu 3. pantā. Turklāt ČNB likumā ir arī nepilnības saistībā ar monetārās finansēšanas aizliegumu un ECBS uzdevumiem. Čehija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Čehijā vidējā inflācija 12 mēnešu periodā bija zemāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Čehijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 0,9 %, tātad zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas noslīdēs krietni zem atsauces vērtības. Gada SPCI inflācija Čehijā 2012. gadā pieauga virs eurozonas inflācijas līmeņa — tas bija saistīts galvenokārt ar zemākās PVN likmes paaugstināšanu, kā arī ar to, ka enerģijas un pārtikas cenu pieaugums pasaules preču tirgos ietekmēja patēriņa cenas. Inflācija 2013. gada laikā būtiski samazinājās, atslābstot enerģijas cenu radītajam spiedienam un pakāpeniski mazinoties pakalpojumu cenu pieaugumam. Mēreno cenu pieaugumu veicināja arī tas, ka saistībā ar ekonomikas lejupslīdi nebija pieprasījuma spiediena. Tomēr 2014. gada sākumā gada SPCI inflācija bija tuvu 0,3 %. Paredzams, ka inflācija 2014. gada otrajā pusē palielināsies saistībā ar kronas kursa ievērojamo pavājināšanos 2013. gada beigās. Sagaidāms, ka 2015. gadā spēcīgāks iekšzemes pieprasījums uzkurinās inflāciju. Uz šā pamata Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē lēsts, ka gada SPCI inflācija vidēji būs 0,8 % 2014. gadā un 1,8 % 2015. gadā. Cenu līmenis Čehijā (2012. gadā tas bija aptuveni 71 % no vidējā eurozonas līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls cenu līmeņa konverģencei. Ja Padome nolems atcelt pārmērīga deficīta novēršanas procedūru Čehijai, Čehija būs izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Šobrīd attiecībā uz Čehiju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 2. decembra lēmums)[15]. Padome ir ieteikusi Čehijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2013. gadam. Vispārējās valdības budžeta deficīts Čehijā 2013. gadā samazinājās līdz 1,5 % no IKP. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi, kas ir balstīta uz nemainīgas politikas pieņēmumu, 2014. gadā deficīta attiecība pret IKP būs 1,9 % un 2015. gadā 2,4 %; tajā pašā laikā tiek prognozēts, ka valsts sektora parāds 2015. gadā kopumā saglabāsies stabils 45,8 % apmērā no IKP. Ņemot vērā šīs tendences un Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi, Komisija uzskata, ka pārmērīgā deficīta novēršanu atspoguļo ticams un noturīgs budžeta deficīta samazinājums līdz mazāk nekā 3 % no IKP. Tāpēc Komisija iesaka Padomei atcelt lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu Čehijā. Čehija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Čehijas krona nav iesaistīta VKM II. Čehija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Laikā no 2010. gada sākuma līdz 2013. gada beigām Čehijas kronas maiņas kurss attiecībā pret euro kopumā saglabājās stabils, pārsvarā diapazonā no 24 līdz 26 CZK/EUR. 2013. gada 7. novembrī ČNB paziņoja, ka veiks intervenci valūtas tirgū, lai samazinātu kronas vērtību un tās maiņas kurss attiecībā pret euro pārsniegtu 27 CZK/EUR. Rezultātā kronas vērtība strauji samazinājās no mazāk nekā 26 CZK/EUR līdz vairāk nekā 27 CZK/EUR un tad 2014. gada sākumā palika tuvu pie 27,4 CZK/EUR. Divu gadu laikā pirms šā novērtējuma veikšanas kronas vērtība attiecībā pret euro samazinājās par gandrīz 11 %. Čehija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Čehijā vidējā procentu likme 12 mēnešu periodā bija zemāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme Čehijā viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 2,2 %, tātad krietni zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Pēc ieilgušas lejupslīdes tendences ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes Čehijā samazinājās no vairāk nekā 5 % 2009. gada vidū līdz mazāk nekā 2 % 2012. gada beigās. Tajā pašā laikā starpība, salīdzinot ar Vācijas ilgtermiņa etalona obligāciju, samazinājās zemāk par 100 bāzes punktiem. Ilgtermiņa starpības 2013. gadā kopumā saglabājās stabilas un svārstījās ap 50 bāzes punktiem, nedaudz pieaugot ienesīgumiem gan Čehijā, gan Vācijā. Starpība, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, 2014. gada aprīlī palielinājās līdz aptuveni 70 bāzes punktiem. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Čehijas ārējā bilance pakāpeniski uzlabojās no deficīta vairāk nekā 3 % apmērā no IKP 2010. gadā līdz pārpalikumam 0,5 % apmērā no IKP 2013. gadā — tas bija galvenokārt tirdzniecības bilances pārpalikuma pieauguma rezultāts. Čehijas ekonomika ar tirdzniecības un ieguldījumu saikņu palīdzību ir cieši integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Čehijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Čehijas finanšu sektors ir cieši integrējies ES finanšu sektorā, jo īpaši pateicoties tam, ka finanšu starpnieki lielā mērā pieder ārvalstu īpašniekiem. Par Čehiju netika sagatavots padziļināts pārskats makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros. 4. HORVĀTIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Horvātija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Horvātijas tiesību akti pilnībā atbilst LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Horvātija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Vidējais inflācijas līmenis Horvātijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 1,1 %, tātad zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību. Gada SPCI inflācijas pēdējā 1½ gada laikā ir būtiski samazinājusies no vairāk nekā 4 % 2012. gada otrajā pusē līdz aptuveni nullei 2014. gada pavasarī. Inflācijas pazemināšanās saistīta ar enerģijas un pārtikas cenu samazināšanos pasaules preču tirgos, iepriekšējo administratīvi noteikto cenu kāpuma ietekmes izzušanu un ieilgušās recesijas inflāciju samazinošu ietekmi. Gada inflācija 2014. gada aprīlī bija -0,1 %. Paredzams, ka inflācija 2014. gadā joprojām būs ierobežota, pastāvot vājam iekšzemes pieprasījumam, nelabvēlīgām darba tirgus tendencēm un izteiktai nepieciešamībai samazināt parādsaistības publiskajā un privātajā sektorā. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka gada SPCI inflācija vidēji būs 0,8 % 2014. gadā un 1,2 % 2015. gadā. Cenu līmenis Horvātijā (2012. gadā tas bija aptuveni 69 % no vidējā eurozonas līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Horvātija nav izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Šobrīd attiecībā uz Horvātiju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2014. gada 28. janvāra lēmums), kuru Padome ieteica novērst līdz 2016. gadam. Vispārējās valdības budžeta deficīta attiecība pret IKP 2013. gadā sasniedza 4,9 %, kas ir nedaudz mazāk nekā 5 % 2012. gadā. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka deficīts samazināsies līdz 3,8 % 2014. gadā un 3,1 % 2015. gadā. Tiek prognozēts, ka valsts sektora parāda attiecība pret IKP palielināsies visā prognožu periodā — no 67,1 % 2013. gadā līdz 69,2 % 2015. gadā. Horvātija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Horvātijas kuna nav iesaistīta VKM II. Horvātija izmanto stingri uzraudzītu mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Pēdējo divu gadu laikā kunas maiņas kurss attiecībā pret tās piesaistes valūtu euro pārsvarā saglabājās stabils, svārstoties starp 7,4 un 7,7 HRK/EUR. Kunas maiņas kursa pret euro nelielā samazināšanās pēdējo gadu laikā ir bijusi saistīta ar valsts vājo ekonomikas attīstību un nelabvēlīgiem ārējiem apstākļiem, bet svārstības gada laikā — ar tūrisma ieņēmumu sezonalitāti. Horvātija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Kā to atspoguļo Horvātijas etalona obligācijas, kuras atlikušais termiņš ir aptuveni 6 gadi, ienesīgums sekundārajā tirgū, šīs valsts vidējā ilgtermiņa procentu likme viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 4,8 %, tātad zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Tā samazinājās no gandrīz 7 % 2012. gada vidū līdz aptuveni 4,6 % 2013. gada rudenī, bet 2014. gada sākumā nedaudz palielinājās. Tā kā nav kunās denominētas valsts obligācijas ar ilgāku atlikušo termiņu, ienesīguma attīstības tendences būtu jāinterpretē ļoti piesardzīgi. Ienesīguma starpība, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, kuras atlikušais termiņš ir 6 gadi, 2014. gada aprīlī bija aptuveni 370 bāzes punkti. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Horvātijas ārējā bilance pēdējo gadu laikā ir ievērojami uzlabojusies, 2013. gadā sasniedzot pārpalikumu 1,2 % apmērā no IKP, un galvenokārt tas saistīts ar importa samazināšanos. Horvātijas ekonomika ar tirdzniecības un ieguldījumu saikņu palīdzību ir integrējusies eurozonas ekonomikā, lai gan saiknes ar globālajām piegādes ķēdēm joprojām ir vājas. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Horvātijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Finanšu sektors ir cieši integrējies eurozonas finanšu sektorā, pateicoties tam, ka vietējās bankas pieder ārvalstu īpašniekiem. Makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros par Horvātiju tika sagatavots padziļināts pārskats, kurā konstatēts, ka valstī pastāv pārmērīga makroekonomiskā nelīdzsvarotība un tāpēc nepieciešama īpaša uzraudzība un stingra politikas rīcība. Jo īpaši politikas rīcība ir vajadzīga, ņemot vērā apdraudējumu, ko rada ievērojamas ārējās saistības, eksporta rādītāju samazināšanās, uzņēmumi ar lielu aizņemto līdzekļu īpatsvaru un strauji pieaugošais valsts sektora parāds. 5. LIETUVA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju izpildes novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Lietuva ir izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Lietuvas tiesību akti pilnībā atbilst LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Lietuva ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Lietuvā vidējā inflācija 12 mēnešu periodā bija augstāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Lietuvā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 0,6 %, tātad ievērojami zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību. Pēc gada SPCI inflācijas maksimuma sasniegšanas 2008. gadā, kad tā bija 10 %, 2009. un 2010. gadā ekonomikas lejupslīdes un ievērojamas nominālo algu korekcijas rezultātā inflācija samazinājās. Patēriņa cenu kāpuma un ekonomikas atveseļošanās rezultātā inflācija atkal pieauga; 2011. gadā vidējais radītājs bija 4,1 %. Vēlāk tai kopumā ir bijusi lejupejoša tendence, ko radīja enerģijas un apstrādātās pārtikas cenu inflācijas samazināšanās un veicināja arī atalgojumu ierobežošanas turpināšana ekonomikā. Inflācija 2012. gadā noslīdēja līdz 3,2 % un 2013. gadā līdz 1,2 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka gada SPCI inflācija 2014. gadā būs vidēji 1,0 % no IKP, kas galvenokārt saistīts ar labvēlīgām pārtikas un enerģijas cenu attīstības tendencēm. Sagaidāms, ka, uzlabojoties iekšzemes pieprasījumam, 2015. gadā tā pieaugs līdz 1,8 %. Relatīvi zemais cenu līmenis Lietuvā (2012. gadā tas bija aptuveni 63 % no eurozonas vidējā līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Ilgtspējīga konverģence nozīmē, ka atsauces vērtības ievērošana ir pamatfaktoru, nevis īslaicīgas ietekmes rezultāts. Pamatfaktoru analīze un pats fakts, ka atsauces vērtība ir ievērota un pat pārliecinoši pārsniegta, ļauj pozitīvi vērtēt cenu stabilitātes kritērija izpildi. Ilgāka termiņa inflācijas prognozes būs jo īpaši atkarīgas no tā, kā algas pieaugs atbilstoši ražīgumam. Tā kā Lietuva joprojām ir iedzīšanas procesā esoša ekonomika, paredzams, ka algas pieaugs straujāk nekā vairumā attīstīto eurozonas dalībvalstu. Tomēr cenu stabilitāti apdraudošos riskus kas izriet no cenu korekcijām saistībā ar iedzīšanas procesu, ierobežo nesen skaidri nodemonstrētā darba tirgus elastība un algu noteikšanas mehānismi, kam būtu jānodrošina, ka darbaspēka izmaksas ir saskaņotas ar ražīgumu. Tos iegrožo arī valsts ievērojamais progress, kas panākts, īstenojot ES Pakalpojumu direktīvu, un zemas ar ienākšanu tirgū saistītās izmaksas, kas uztur augstu konkurences spiedienu, par ko liecina nesen notikusī jaunu dalībnieku ienākšana mazumtirdzniecības tirgū. Kvalificēta darbaspēka trūkuma rezultātā vidējā termiņā algas varētu pieaugt straujāk nekā ražīgums. Lai ierobežotu saspringtu situāciju rašanos darba tirgū, būs svarīgi novērst atlikušās nepilnības. Piegāžu dažādošana un konkurētspējīgāki tirgi arī veicinātu labvēlīgas cenu attīstības tendences enerģētikas nozarē. Lietuva ir izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Uz Lietuvu neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Vispārējās valdības budžeta deficīts samazinājās no 5,5 % no IKP 2011. gadā līdz 3,2 % 2012. gadā, galvenokārt pateicoties izdevumu iegrožošanai. Deficīta attiecība pret IKP 2013. gadā bija 2,1 %, un, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu, saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi paredzams, ka tā saglabāsies 2,1 % apmērā no IKP 2014. gadā un samazināsies līdz 1,6 % 2015. gadā. Sagaidāms, ka valsts sektora parāds pieaugs no 39,4 % no IKP 2013. gadā līdz 41,4 % no IKP 2015. gadā. Lietuva ir veikusi vairākus fiskālās pārvaldības pasākumus, kuriem būtu jāatbalsta ilgtermiņa apņemšanās nodrošināt stabilu valsts finanšu sistēmu. Lietuva 2012. gada martā parakstīja Līgumu par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību ekonomikas un monetārajā savienībā (LSKP), un 2012. gada septembrī parlaments apstiprināja attiecīgu ratifikācijas likumu. Tas nozīmē arī papildu apņemšanos īstenot ilgtspējīgu fiskālo politiku, kas vērsta uz stabilitāti. Valdība aprīļa vidū apstiprināja tiesību aktu paketi, tostarp projektu konstitucionālajam likumam par valsts sektora finanšu ilgtspējību saskaņā ar fiskālo paktu, un par to balsos parlaments. Valsts revīzijas birojam tiktu uzticētas neatkarīgas fiskālo jautājumu padomes funkcijas. Līguma par stabilitāti, koordināciju un pārvaldību transponēšana valsts tiesību aktos arī atbalstītu esošos tiesību aktus, jo īpaši Fiskālās disciplīnas likumu, ko pieņēma 2007. gadā un piemēro kopš 2013. gada. Tā pamatā ir Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumi; šajā likumā izdevumu ierobežojumi tiek sasaistīti ar ieņēmumiem un ir noteikts mērķis panākt līdzsvarotu budžetu vidējā termiņā, kā arī ilgtermiņa ilgtspējību. Tomēr tajā nav noteikta saistoša vidēja termiņa izdevumu shēma. Turklāt grozījumi Valsts budžeta likumā, lai īstenotu Padomes Direktīvu 2011/85/ES par prasībām dalībvalstu budžeta struktūrām, kuru mērķis ir panākt, lai budžets cikla laikā būtu līdzsvarā vai ar pārpalikumu, pilnībā stājās spēkā attiecībā uz 2014. gada budžeta plānošanas un izpildes procesu. Ar šiem grozījumiem ir palielināta valdības atbildība par daudzgadu fiskālo mērķu īstenošanu; tomēr jaunā likuma ietekme vēl ir jāizvērtē. Lietuva ir izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Lietuva pievienojās VKM II 2004. gada 28. jūnijā un šā ziņojuma pieņemšanas laikā ir bijusi minētā mehānisma dalībniece gandrīz desmit gadus. Pievienojoties VKM II, Lietuvas iestādes vienpusēji apņēmās mehānisma ietvaros saglabāt savu galveno valūtas nodrošinājuma sistēmu. Valūtas padomi joprojām spēcīgi atbalsta ārvalstu valūtas rezerves. Īstermiņa procentu likmju starpības salīdzinājumā ar eurozonu ir samazinājušās līdz ļoti zemiem līmeņiem. Divu gadu ilgajā novērtēšanas periodā lits nav novirzījies no centrālā kursa un nav piedzīvojis grūtības. Lietuva ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Vidējā ilgtermiņa procentu likme viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 3,6 %, tātad krietni zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Vidējā ilgtermiņa procentu likme Lietuvā bija zemāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums (5,2 %). Tā pakāpeniski samazinājās līdz mazāk nekā 4 % no IKP 2013. gadā, kas bija saistīts ar ieguldītāju attieksmes uzlabošanos pret šo valsti un valsts kredītreitingu pieaugumu, kā arī relatīvi zemo iekšzemes inflāciju. Lai gan litos denominētu valdības ilgtermiņa obligāciju tirgus ir salīdzinoši neliels, valdība 2012. un 2013. gadā emitēja parāda vērtspapīrus ar sākotnējo termiņu līdz 10 gadiem. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Pēc būtiska pārpalikuma 2009. gadā Lietuvas ārējā bilance (t. i., apvienotā tekošā konta un kapitāla konta bilance) 2010. gadā nedaudz pasliktinājās, un deficīts 2011. gadā sasniedza 1,2 % no IKP, bet 2012. un 2013. gadā tajā atkal bija pārpalikums. Ienākumu kontā 2009. gadā bija pārpalikums, kas galvenokārt saistīts ar ārvalstu banku uzkrājumiem kredītu zaudējumu gadījumam, un no 2010. gada, kad ārvalstu bankas atguva rentabilitāti, tajā atkal bija deficīts. Kārtējos pārvedumos un kapitāla bilancē konsekventi vērojami būtiski pārpalikumi, kas saistīti ar pozitīvu neto pieplūdi no ES fondiem un migrantu veiktiem naudas pārvedumiem. Neto ārvalstu tiešo ieguldījumu plūsmas pēc sabrukuma 2009. gadā atjaunojās un 2011. gadā sasniedza 3,2 % no IKP, taču 2012. gadā tās saruka līdz 0,7 % un tikai nedaudz palielinājās 2013. gadā. Reālā efektīvā maiņas kursa, jo īpaši deflēta ar darbaspēka izmaksām uz vienu vienību, būtiska pavājināšanās 2009.-2011. gadā nozīmīgā mērā palielināja Lietuvas izmaksu konkurētspēju, un ievērojami uzlabojās Lietuvas eksporta rezultāti. Laikā no 2012. gada vidus līdz 2014. gada aprīlim ar darbaspēka izmaksām uz vienu vienību deflētais reālais efektīvais valūtas maiņas kurss mēreni pieauga par apmēram 6 % un ar SPCI deflētais kurss — apmēram par 3 %. Lietuvas ekonomika gan ar tirdzniecības, gan ieguldījumu saikņu palīdzību ir labi integrējusies eurozonas ekonomikā. Darba tirgū ir vērojams būtisks elastīgums, lai gan strukturālā bezdarba līmenis ir augsts. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Lietuvas rādītāji kopumā atbilst vidējam eurozonas dalībvalstu līmenim. Lietuvas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sistēmā, ko apstiprina lielais ārvalstīm piederošo banku īpatsvars. Pēdējo gadu laikā ir būtiski pastiprinājusies finanšu uzraudzība. Vēl vairāk tikusi uzlabota sadarbība ar piederības valsts uzraudzības iestādēm. 6. UNGĀRIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Ungārija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Ungārijas tiesību akti, konkrētāk, likums "Par Magyar Nemzeti Bank" (MNB likums), nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Neatbilstības jo īpaši attiecas uz MNB neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu un centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, ņemot vērā ECBS uzdevumus, kas noteikti LESD 127. panta 2. punktā un ECBS/ECB statūtu 3. pantā. Turklāt MNB likumā ir arī neatbilstības un nepilnības saistībā ar MNB integrāciju ECBS. Ungārija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Ungārijā vidējā inflācija 12 mēnešu periodā bija augstāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Ungārijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 1,0 %, tātad zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību. Gada inflācija sasniedza augstāko līmeni 2012. gada septembrī un strauji samazinājās 2013. gada janvārī, izzūdot agrākā netiešo nodokļu kāpuma izraisītajai ietekmei sākot samazināties virknei pakalpojumu cenu. Deflāciju veicināja arī tirgus enerģijas un pārtikas cenu samazināšanās, kā arī vājais iekšzemes pieprasījums un vēsturiski zemas inflācijas prognozes. No otras puses, akcīzes nodokļa palielināšanai un dažiem citiem valdības pasākumiem bija būtiska cenas paaugstinoša ietekme. Gada SPCI inflācija 2014. gada aprīlī bija -0,2 %. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi paredzams, ka inflācija pieaugs līdz 1,0 % 2014. gadā un līdz 2,8 % 2015. gadā, kas galvenokārt saistīts ar to, ka zudīs komunālo pakalpojumu cenu samazinājumu radītā ietekme, ar mazāk labvēlīgām preču cenu attīstības tendencēm un pakāpenisku potenciālā un faktiskā ražošanas apjoma starpības samazināšanos. Relatīvi zemais cenu līmenis Ungārijā (2012. gadā tas bija aptuveni 59 % no eurozonas vidējā līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Ungārija ir izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Uz Ungāriju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Vispārējās valdības budžeta bilance pēc pārpalikuma 4,3 % apmērā no IKP 2011. gadā, kas bija saistīts ar nozīmīgu vienreizēju pasākumu, 2012. gadā pārvērtās par deficītu 2,1 % apmērā no IKP. Deficīta attiecība pret IKP 2013. gadā sasniedza 2,2 %, un saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi deficīta attiecība pret IKP 2014. gadā būs 2,9 % un 2015. gadā 2,8 %, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. Sagaidāms, ka valsts sektora parāds nedaudz pieaugs no 79,2 % no IKP 2013. gadā līdz 79,5 % no IKP 2015. gadā. Ungārija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Ungārijas forints nav iesaistīts VKM II. Ungārija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Pēdējos gados forinta maiņas kurss attiecībā pret euro ir bijis svārstīgs. Forinta kurss attiecībā pret euro 2012. gada otrajā pusē bija kopumā stabils, bet 2013. gada sākumā tas pazeminājās par aptuveni 6 %. Palielinoties ieguldītāju interesei par ES finanšu aktīviem un uzlabojoties makroekonomiskajai situācijai, maijā forinta maiņas kurss nostiprinājās un atlikušajā 2013. gada daļā saglabājās diapazonā no 290 līdz 300 HUF/EUR, izņemot dažas dienas pirms Federālo rezervju bankas septembra sanāksmes un decembra beigās. 2014. gada pirmajos mēnešos forinta maiņas kurss saglabājās 300 HUF/EUR līmenī; īslaicīgi spiedieni galvenokārt bija saistīti ar prognozēm par ASV monetāro politiku, jauniem iekšzemes monetārās politikas ierobežojumu atvieglojumiem, kā arī politisko krīzi Ukrainā. Ungārija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Vidējā ilgtermiņa aizdevumu procentu likme viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 5,8 %, tātad zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Ungārijas iepriekšējā, 2012. gada, konverģences novērtējuma laikā tā bija augstāka nekā atsauces vērtība. Mēneša vidējā ilgtermiņa procentu likme samazinājās no augstākā rādītāja 9,5 % 2012. gada sākumā līdz gandrīz 5 % 2013. gada maijā. Ilgtermiņa procentu likmes 2013. gada vasarā un 2014. gada sākumā pieauga, bet kopumā tās svārstās nelielā diapazonā ap gada vidējo rādītāju. Ilgtermiņa procentu likmju starpība, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, 2014. gada aprīlī bija aptuveni 410 bāzes punkti. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Ungārijas ārējais pārpalikums kopš 2009. gada ir katru gadu pakāpeniski palielinājies. Kopš 2011. gada uzlabojums galvenokārt ir bijis saistīts ar lielākiem preču tirdzniecības pārpalikumiem un labāku ES fondu apgūšanu. Neto ārvalstu tiešie ieguldījumi joprojām ir relatīvi nelieli. Maksājumu bilances palīdzība, ko Ungārijai 2008. gada rudenī piešķīra ES un SVF, ilga līdz 2010. gada beigām. Lai gan Ungārija 2011. gada novembrī lūdza maksājumu bilances palīdzību kā piesardzības pasākumu, valsts finanšu tirgus situācijai stabilizējoties, šis pieprasījums 2014. gada janvārī tika atsaukts. Ungārijas ekonomika ar tirdzniecības un ieguldījumu saikņu palīdzību ir cieši integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Ungārijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Ungārijas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sistēmā. Makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros par Ungāriju tika sagatavots padziļināts pārskats, kurā konstatēts, ka Ungārijā joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība un tāpēc nepieciešama uzraudzība un izlēmīga politikas rīcība. 7. POLIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Polija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Polijas tiesību akti, konkrētāk, likums "Par Narodowy Bank Polski" (NBP likums) un Polijas Republikas Konstitūcija, nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Neatbilstības attiecas uz centrālās bankas neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu, kā arī centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā. Turklāt NBP likumā ir arī dažas nepilnības, kas saistītas ar centrālās bankas neatkarību un NBP integrēšanu ECBS euro ieviešanas laikā. Polija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Polijā 12 mēnešu vidējā inflācija bija augstāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Polijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 0,6 %, tātad ievērojami zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies zemāks par atsauces vērtību. Gada SPCI inﬂācija krasi samazinājās no vairāk nekā 4 % 2012. gada pirmajā pusē līdz mazāk nekā 1 % 2013. gada otrajā ceturksnī, pateicoties labvēlīgām preču cenu attīstības tendencēm, kā arī straujam telekomunikāciju pakalpojumu cenu samazinājumam. 2013. gada otrajā pusē un 2014. gada sākumā tā saglabājās zemāka nekā 1 %, kas lielā mērā saistīts ar nelielo inflācijas spiedienu pasaules tirgos un relatīvi stabilo valūtas maiņas kursu. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozēm sagaidāms, ka inflācija pieaugs tikai pakāpeniski, proti, 2014. gadā līdz 1,1 % un 2015. gadā līdz 1,9 % no IKP, jo paredzams, ka starpība starp potenciālo un faktisko ražošanas apjomu pieaugums saglabāsies negatīva. Relatīvi zemais cenu līmenis Polijā (2012. gadā tas bija tuvu 56 % no eurozonas vidējā līmeņa) liecina, ka ilgtermiņā pastāv potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Polija nav izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Šobrīd attiecībā uz Poliju ir pieņemts Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu (Padomes 2009. gada 7. jūlija lēmums)[16]. Padome ir ieteikusi Polijai novērst pārmērīgo budžeta deficītu līdz 2012. gadam. Padome 2013. gada 21. jūnijā secināja, ka Polija ir efektīvi rīkojusies, taču bijušas vērojamas nelabvēlīgas ekonomiskās norises ar būtisku ietekmi uz valsts finansēm, un sniedza pārskatītu ieteikumu atbilstīgi LESD 126. panta 7. punktam, kurā ieteica Polijai novērst pārmērīga budžeta deficīta situāciju līdz 2014. gadam. Padome Polijai noteica termiņu līdz 2013. gada 1. oktobrim, lai tā efektīvi rīkotos šajā nolūkā. Saskaņā ar LESD 126. panta 8. punktu Padome 2013. gada 10. decembrī konstatēja, ka Polija nav veikusi efektīvus pasākumus. Tā atbilstīgi LESD 126. panta 7. punktam pieņēma jaunu ieteikumu, saskaņā ar kuru Polijai ticamā un ilgtspējīgā veidā būtu jānovērš pārmērīga budžeta deficīta situācija līdz 2015. gadam. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi vispārējās valdības budžeta bilance palielināsies no deficīta 4,3 % apmērā no IKP 2013. gadā līdz pārpalikumam 5,7 % apmērā no IKP 2014. gadā — tas galvenokārt ir saistīts ar liela apjoma vienreizēju aktīvu pārvedumu no otrā pensiju līmeņa. Sagaidāms, ka 2015. gadā vispārējās valdības budžeta bilance atkal kļūs negatīva ar deficītu 2,9 % apmērā no IKP saskaņā ar EKS 95. Tiek prognozēts, ka valsts sektora parāda attiecība pret IKP samazināsies no 57 % 2013. gadā līdz 49,2 % 2014. gadā — galvenokārt saistībā ar pensiju fonda aktīvu pārvedumu —, bet 2015. gadā pieaugs līdz 50 %. Polija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Polijas zlots nav iesaistīts VKM II. Polija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Pēc kursa krasas krišanās 2011. gada otrajā pusē, kas lika NBP veikt intervences valūtas tirgū, zlota maiņas kurss attiecībā pret euro 2012. gada sākumā nedaudz pieauga. Pēc tam zlota vērtība kopumā nostabilizējās, un līdz 2014. gada sākumam maiņas kurss bija pārsvarā diapazonā no 4,1 līdz 4,3 PLN/EUR. Tādējādi salīdzinājumā ar 2012. gada aprīli zlota maiņas kurss attiecībā pret euro 2014. gada aprīlī pamatā nebija mainījies. Polija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Polijā vidējā ilgtermiņa procentu likme 12 mēnešu periodā precīzi atbilda atsauces vērtībai laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējā ilgtermiņa procentu likme viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 4,2 %, tātad krietni zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Ilgtermiņa procentu likmes samazinājās no vairāk nekā 6 % 2011. gada sākumā līdz mazāk nekā 4 % 2012. gada beigās, kas bija saistīts ar ieguldītāju attieksmes uzlabošanos pret šo valsti, kā arī ar ievērojamu iekšzemes inflācijas kritumu. Ilgtermiņa procentu likmes atkal pieauga 2013. gada otrajā pusē, pasaules finanšu tirgos sarūkot vēlmei uzņemties risku. Rezultātā ilgtermiņa procentu likmju starpības, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, 2014. gada sākumā svārstījās ap 270 bāzes punktiem. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Polijas ārējā bilance pēdējo gadu laikā ir ievērojami uzlabojusies, 2013. gadā sasniedzot pārpalikumu 1 % apmērā no IKP, kā pamatā bija tirdzniecības bilances nostiprināšanās. Polijas ekonomika gan ar tirdzniecības, gan ieguldījumu saikņu palīdzību ir labi integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Polijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Polijas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sistēmā, ko apstiprina būtiskais ārvalstīm piederošo banku īpatsvars. Par Poliju netika sagatavots padziļināts pārskats makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros. 8. RUMĀNIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Rumānija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Rumānijas tiesību akti, konkrētāk, likums Nr. 312 "Par Rumānijas Bankas statūtiem" (BNR likums), nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Neatbilstības attiecas uz centrālās bankas neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu, kā arī centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā. Turklāt BNR likumā ir nepilnības saistībā ar centrālās bankas neatkarību un centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā, ņemot vērā BNR mērķus un ECBS uzdevumus, kas noteikti LESD 127. panta 2. punktā un ECBS/ECB statūtu 3. pantā. Rumānija nav izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Rumānijā vidējā inflācija 12 mēnešu periodā bija augstāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Rumānijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 2,1 %, tātad augstāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies augstāks par atsauces vērtību. Rumānijas inflācijas rādītāji pēdējo gadu laikā ir bijuši svārstīgi un augsti. Pēc standarta PVN likmes palielināšanas 2010. gada vidū un pārtikas cenu celšanās gada inflācija 2011. gada maijā sasniedza augstāko rādītāju 8,5 % apmērā. Tā ievērojami samazinājās 2011. gada otrajā pusē un 2012. gada sākumā — to veicināja laba raža un enerģētikas produktu cenu samazināšanās —, bet atkal pieauga 2012. gada otrajā pusē un 2013. gada sākumā saistībā ar pārtikas un enerģijas cenu kāpumu. Gada vidējā inflācija 2012. un 2013. gadā saruka līdz nedaudz vairāk par 3 %. Tiek prognozēts, ka inflācija 2014. gadā būs zemāka, samazinoties pārtikas cenām, un pieaugs 2015. gadā, jo paredzams, ka atkal pieaugs iekšzemes pieprasījums. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka gada SPCI inflācija vidēji būs 2,5 % 2014. gadā un 3,3 % 2015. gadā. Relatīvi zemais cenu līmenis Rumānijā (2012. gadā tas bija aptuveni 54 % no eurozonas vidējā līmeņa) norāda uz to, ka ilgtermiņā pastāv ievērojams potenciāls turpmākai cenu līmeņa konverģencei. Rumānija ir izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Uz Rumāniju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Vispārējās valdības budžeta deficīts samazinājās no 5,5 % no IKP 2011. gadā līdz 3,0 % 2012. gadā, galvenokārt pateicoties izdevumu iegrožošanai, kā arī pasākumiem ieņēmumu jomā. Deficīta attiecība pret IKP 2013. gadā bija 2,3 %, un saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi sagaidāms, ka tā turpinās samazināties līdz 2,2 % no IKP 2014. gadā un līdz 1,9 % 2015. gadā, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. Sagaidāms, ka valsts sektora parāds pieaugs no 38,4 % no IKP 2013. gadā līdz 40,1 % no IKP 2015. gadā. Rumānija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Rumānijas leja nav iesaistīta VKM II. Rumānija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Pēc lejas vērtības nozīmīga krituma pasaules finanšu krīzes laikā 2008. gada beigās un 2009. gada sākumā tās vērtība laikā no 2009. gada līdz 2011. gada beigām kopumā nostabilizējās — to veicināja ES un SVF finansiālās palīdzības programma. Īslaicīgi, jo īpaši 2012. gada vidū, vērojamā vispārējā nevēlēšanās uzņemties riskus, izraisīja lejas maiņas kursa attiecībā pret euro kritumu. Pieaugot ārvalstu interesei par Rumānijas lejās denominētiem aktīviem, 2012. gada beigās un 2013. gada sākumā tas nedaudz nostiprinājās. Lejas maiņas kurss attiecībā pret euro īslaicīgi pavājinājās 2013. gada vidū un 2014. gada sākumā, kad visā pasaulē bija vērojama pastiprināta nevēlēšanās uzņemties riskus, — tas lika BNR veikt starpbanku darījumus, kā arī intervenci valūtas tirgū. Divu gadu periodā, par kuru veikts šis novērtējums, lejas vērtība attiecībā pret euro samazinājās par 1,9 %. Rumānija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Vidējās ilgtermiņa procentu likmes Rumānijā bija augstākas par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējā ilgtermiņa procentu likme Rumānijā viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 5,3 %, tātad zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Visā 2010.-2011. gada periodā ilgtermiņa procentu likmes Rumānijā saglabājās nedaudz virs 7 %, bet 2012. gadā samazinājās. Līdz 2012. gada beigām tās saruka līdz aptuveni 5,5 % un gandrīz visu 2013. gadu svārstījās ap 5,3 %, kas bija saistīts ar ieguldītāju attieksmes uzlabošanos attiecībā pret šo valsti. Tāpēc ilgtermiņa procentu likmju starpības, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, samazinājās no vairāk nekā 500 bāzes punktiem 2012. gada beigās līdz aptuveni 380 bāzes punktiem 2014. gada aprīlī. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Rumānijas ārējā bilance (t. i., apvienotā tekošā konta un kapitāla konta bilance) pasaules krīzes laikā ievērojami uzlabojās. Rumānijas ārējais deficīts 2012. gadā samazinājās līdz 3 % no IKP, un 2013. gadā ārējās bilances saldo kļuva pozitīvs. Ārējā deficīta samazināšanās jo īpaši bija saistīta ar zemāku preču tirdzniecības deficītu. Rumānija kopš 2009. gada saņem starptautisko finansiālo palīdzību. Pirmajai ES un SVF kopīgajai finansiālās palīdzības programmai, kas ilga divus gadus, sekoja vēl divas ES un SVF kopīgas programmas, kas tika piešķirtas 2011. un 2013. gadā. Atšķirībā no pirmās programmas abas turpmākās bija piesardzības pasākumu programmas, un līdz šim finansējums nav ticis pieprasīts. 2012.-2013. gadā ārējās finansēšanas spiediens turpināja samazināties, uzlabojoties ārējai bilancei un atsākot palielināties vispārējai vēlmei uzņemties risku. Rumānijas ekonomika gan ar tirdzniecības, gan ieguldījumu saikņu palīdzību ir labi integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Rumānijas rādītāji ir sliktāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Rumānijas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sistēmā, ko apstiprina būtiskais ārvalstīm piederošo banku īpatsvars. Par Rumāniju netika sagatavots padziļināts pārskats makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros. 9. ZVIEDRIJA Ņemot vērā juridiskās atbilstības un konverģences kritēriju atbilstības novērtējumu, kā arī papildu faktorus, Komisija uzskata, ka Zviedrija nav izpildījusi nosacījumus euro ieviešanai. Zviedrijas tiesību akti, konkrētāk, likums "Par Sveriges Riksbank", valdības dokuments un Valūtas kursa politikas likums, nav pilnībā atbilstoši LESD 131. pantā noteiktajam saderības pienākumam. Pastāv neatbilstības un nepilnības saistībā ar centrālās bankas neatkarību, monetārās finansēšanas aizliegumu, kā arī centrālās bankas integrāciju ECBS euro ieviešanas laikā. Zviedrija ir izpildījusi cenu stabilitātes kritēriju. Zviedrijā 12 mēnešu vidējā inflācija bija zemāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Vidējais inflācijas līmenis Zviedrijā 12 mēnešu periodā līdz 2014. gada aprīlim bija 0,3 %, tātad ievērojami zemāks par 1,7 % atsauces vērtību. Sagaidāms, ka turpmākajos mēnešos tas saglabāsies krietni zemāks par atsauces vērtību. Pēdējo gadu laikā SPCI inflācija Zviedrijā saruka no vidēji 1,4 % 2011. gadā līdz 0,9 % 2012. gadā un 2013. gadā turpināja samazināties līdz 0,4 %. Pēdējos divos gados vērojamais kritums bija saistīts ar kronas vērtības palielināšanos un kūtro iekšzemes un ārējo pieprasījumu, un tas plaši skāra dažādas preces un pakalpojumus. Gada SPCI inflācija 2014. gada aprīlī bija 0,3 %. Izaugsmei pakāpeniski palielinoties, inflācija 2014. gadā, visticamāk, pieaugs tikai nedaudz. Nav sagaidāms, ka kāds SPCI komponents varētu izraisīt inflācijas palielināšanos, un paredzams, ka darba algu izmaiņas joprojām būs mērenas. Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē paredzēta 0,5 % vidējā gada inflācija 2014. gadā un 1,5 % – 2015. gadā. Kopš Zviedrija 1995. gadā pievienojās ES, patēriņa cenu līmenis valstī salīdzinājumā ar eurozonu pakāpeniski pieauga, 2012. gadā sasniedzot 126 % rādītāju. Zviedrija ir izpildījusi publisko finanšu stāvokļa kritēriju. Uz Zviedriju neattiecas Padomes lēmums par pārmērīga budžeta deficīta pastāvēšanu. Vispārējās valdības budžeta bilance 2012. gadā uzrādīja deficītu 0,6 % apmērā no IKP, un 2013. gadā tas pieauga līdz 1,1 %. Tas galvenokārt saistīts ar pieticīgo izaugsmi un vairākiem valdības veiktajiem pasākumiem ekonomikas atbalstam. Saskaņā ar Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozi, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu, valdības budžeta deficīts sasniegs aptuveni 1,8 % no IKP 2014. gadā un noslīdēs līdz 0,8 % 2015. gadā. 2013. gadā valsts kopējā parāda attiecība bija 40,6 % no IKP, un tiek prognozēts, ka 2014. gadā tā turpinās pieaugt līdz aptuveni 41,6 % no IKP un 2015. gadā atkal samazināsies līdz 40,4 %. Zviedrija nav izpildījusi valūtas kursa kritēriju. Zviedrijas krona nav iesaistīta VKM II. Zviedrija izmanto mainīgā valūtas kursa režīmu, kas ļauj centrālajai bankai veikt intervences valūtas tirgū. Pēc kronas kursa attiecībā pret euro strauja krituma finanšu krīzes sākumā 2008. gadā kronas kurss laikposmā no 2009. gada marta līdz 2012. gada augustam paaugstinājās par aptuveni 35 %, 2012. gada augustā sasniedzot 12 gados augstāko rādītāju. Lai gan šis kursa pieaugums skaidrojams arī ar kronas iepriekšējās pavājināšanās korekciju, to ievērojami veicināja ar valsts parāda krīzi eurozonā saistītā kronas kā droša ieguldījuma līdzekļa izmantošana. Divu gadu laikā pirms šā novērtējuma veikšanas kronas vērtība attiecībā pret euro samazinājās par aptuveni 2 %. Zviedrija ir izpildījusi ilgtermiņa procentu likmju konverģences kritēriju. Vidējā ilgtermiņa procentu likme Zviedrijā viena gada laikā līdz 2014. gada aprīlim bija 2,2 %, tātad krietni zemāka par 6,2 % atsauces vērtību. Arī vidējā ilgtermiņa procentu likme Zviedrijā 12 mēnešu periodā bija krietni zemāka par atsauces vērtību laikā, uz kuru attiecās iepriekšējais — 2012. gada — konverģences novērtējums. Samazinoties tā no vairāk nekā 4 % 2008. gadā sasniedza aptuveni 1,6 % periodā no 2012. gada oktobra līdz 2013. gada maijam un kopš tā laika pieaug. Ienesīguma starpība, salīdzinot ar Vācijas valsts ilgtermiņa obligācijām, no 2012. gada beigām līdz 2013. gada rudenim palielinājās, jo, daļēji apvēršoties drošības apsvērumu dēļ ieguldīto līdzekļu plūsmām no eurozonas, Zviedrijas obligāciju ienesīgums pieauga. Starpība, salīdzinot ar Vācijas etalona obligāciju, 2014. gada aprīlī sasniedza aptuveni 60 bāzes punktus. Ir izvērtēti arī papildu faktori, tostarp maksājumu bilances attīstība un darba, produktu un finanšu tirgu integrācija. Pārpalikumam Zviedrijas ārējā bilancē kopš 2007. gada ir tendence samazināties — no vairāk nekā 9 % no IKP 2007. gadā līdz 6,6 % 2013. gadā. To daļēji var izskaidrot ar Zviedrijas preču tirdzniecības bilances pārpalikuma strukturālu samazinājumu. Zviedrijas ekonomika ar tirdzniecības un ieguldījumu saikņu palīdzību ir cieši integrējusies eurozonas ekonomikā. Ņemot par vērtējuma pamatu atsevišķus rādītājus attiecībā uz darījumdarbības vidi, Zviedrijas rādītāji ir labāki nekā vairumam eurozonas dalībvalstu. Zviedrijas finanšu sektors ir labi integrējies ES finanšu sektorā, jo īpaši pateicoties savstarpējām saiknēm Ziemeļvalstu un Baltijas valstu finanšu klasterī. Makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros par Zviedriju tika sagatavots padziļināts pārskats, kurā konstatēts, ka Zviedrijā joprojām pastāv makroekonomiskā nelīdzsvarotība un tāpēc nepieciešama uzraudzība un politikas rīcība. [1] Dalībvalstis, kuras vēl nav izpildījušas euro ieviešanai nepieciešamos nosacījumus, sauc par "dalībvalstīm ar izņēmuma statusu". Dānija un Apvienotā Karaliste vienojās par izņēmuma kārtību pirms Māstrihtas līguma pieņemšanas un nepiedalās EMS trešajā posmā. [2] 2013. gadā Komisija un ECB sagatavoja konverģences ziņojumus par Latviju, atsaucoties uz valsts iestāžu pieprasījumu. Latvija pieņēma euro 2014. gada 1. janvārī. [3] Dānija un Apvienotā Karaliste nav izteikušas vēlēšanos ieviest euro, tādēļ vērtējums uz tām neattiecas. [4] Komisija 2013. gada novembrī publicēja trešo brīdināšanas mehānisma ziņojumu (BMZ) un 2014. gada martā — attiecīgo padziļināto pārskatu secinājumus. [5] Cenu stabilitātes kritērija vajadzībām inflāciju mēra, izmantojot saskaņotos patēriņa cenu indeksus (SPCI), kas ir definēti Padomes Regulā (EK) Nr. 2494/95. [6] Inflācijas un citu mainīgo lielumu prognozes ir atrodamas Komisijas dienestu 2014. gada pavasara prognozē. Komisijas dienestu prognozes balstās uz virkni kopējo pieņēmumu attiecībā uz ārējiem mainīgajiem lielumiem un nemainīgas politikas pieņēmumu, tajā pašā laikā ņemot vērā pietiekami detalizēti zināmus pasākumus. [7] Šajā ziņojumā izmantotie dati apkopoti līdz 2014. gada 15. maijam. [8] Termins „cenu ziņā stabilākās dalībvalstis” būtu jāsaprot Līguma par Eiropas Savienības darbību 140. panta 1. punkta izpratnē, un tas nav paredzēts, lai sniegtu vispārēju kvalitatīvo vērtējumu par dalībvalsts ekonomikas rādītājiem. [9] Attiecīgi Lietuva, Īrija un Grieķija. [10] 2014. gada aprīlī 12 mēnešu vidējais inflācijas līmenis Grieķijā, Bulgārija un Kiprā bija attiecīgi -1,2 %, -0,8 % un -0,4 % un eurozonas vidējais inflācijas līmenis bija 1,0 %. [11] Direktīva par obligātajām prasībām valstu budžetu sistēmām, divas jaunas regulas par makroekonomisko uzraudzību un trīs regulas, ar ko groza Stabilitātes un izaugsmes paktu (SIP), kuras stājās spēkā 2011. gada 13. decembrī (viena no divām jaunajām regulām par makroekonomisko uzraudzību un viena no trijām regulām, ar ko groza SIP, ietver jaunus stiprināšanas mehānismus eurozonas dalībvalstīm). Papildus parāda kritērija efektīvai izmantošanai pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrā ir veikti grozījumi, ar ko ievieš virkni nozīmīgu jauninājumu Stabilitātes un izaugsmes paktā, konkrētāk, izdevumu slieksni nolūkā papildināt tā progresa novērtējumu, kas panākts virzībā uz katrai valstij konkrētu vidēja termiņa budžeta mērķi. [12] Izvērtējot atbilstību valūtas kursa kritērijam, Komisija pārbauda, vai valūtas kurss ir bijis pēc iespējas tuvāks valūtas kursa mehānisma II (VKM II) centrālajai likmei, bet vienlaikus var ņemt vērā valūtas kursa paaugstināšanās cēloņus saskaņā ar neoficiālās ECOFIN padomes Kopējo paziņojumu par pievienošanās valstīm un VKM2 (2003. gada 5. aprīlis, Atēnas). [13] Atsauces vērtība 2014. gada aprīlī ir aprēķināta kā vidējais skaitlis no vidējās ilgtermiņa procentu likmes Latvijā (3,3 %), Portugālē (5,8 %) un Īrijā (3,5 %), kam pieskaitīti divi procentpunkti. [14] Valstu ilgtermiņa procentu likmju starpību, salīdzinot ar eurozonas ilgtermiņa etalona obligācijām (N.B. eurozonā šim nolūkam izmanto Vācijas etalona obligāciju), aprēķina, pamatojoties uz Eurostat publicēto ikmēneša izdevumu sēriju “EMS ilgtermiņa aizdevumu procentu likmju konverģences kritērijs”. ECB arī publicē šādu sēriju ar nosaukumu “Harmonizētas ilgtermiņa aizdevumu procentu likmes konverģences novērtēšanai”. [15] Lēmums 2010/284/ES (OV L 125, 21.5.2010., 36.–37. lpp.). [16] Lēmums Nr. 2009/589/EK (OV L 202, 4.8.2009., 46. lpp.).