LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 18/15

Paziņojumi saskaņā ar 37. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regulā (EK) Nr. 562/2006, ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss)

Dalībvalstu tiesības savos tiesību aktos paredzēt, ka personām ir jābūt klāt personu apliecinošiem dokumentiem saskaņā ar 21. panta c) punktu

(2008/C 18/03)

BEĻĢIJA

Šāda prasība ir noteikta 1981. gada 8. oktobra Karaļa dekrēta par ārvalstnieku ieceļošanu valsts teritorijā, uzturēšanos, apmešanos un izraidīšanu 38. iedaļā:

“Ikvienam ārvalstniekam, kas vecāks par 15 gadiem, vienmēr ir jābūt klāt uzturēšanās atļaujai vai apmešanās atļaujai vai citam uzturēšanās dokumentam, un šis dokuments ir jāuzrāda pēc kompetentās iestādes amatpersonas pieprasījuma.”

BULGĀRIJA

Prasību par noteiktu dokumentu turēšanu pēc konkrētiem dokumentiem vai to nēsāšanu līdzi nosaka Bulgārijas Likums par personu apliecinošiem dokumentiem Bulgārijā un Likums par ES pilsoņu un to ģimenes locekļu ieceļošanu, uzturēšanos un izceļošanu no Bulgārijas Republikas:

1. Likums par personu apliecinošiem dokumentiem Bulgārijā

6. pants: “Pilsoņi uzrāda personu apliecinošu dokumentu, pēc likumā pilnvarotas amatpersonas uzaicinājuma.”

29. panta 1. punkts: “Jebkurš Bulgārijas pilsonis, kas dzīvo Bulgārijā, iesniedz pieteikumu personas apliecības saņemšanai 30 dienu laikā pēc 14 gadu vecuma sasniegšanas.”

55. panta 1. punkts: “Ikvienam ārvalstu valstspiederīgajam, kas sasniedzis 14 gadu vecumu un kuram ir piešķirta atļauja uzturēties Bulgārijas Republikā laikposmam uz 3 mēnešiem vai ilgāk, izsniedz Bulgārijas personu apliecinošu dokumentu ārvalstniekiem.”

57. panta 1. punkts: “Bulgārijas personu apliecinoši dokumenti ārvalstniekiem ir derīgi Bulgārijas Republikas teritorijā kopā ar ārvalstnieka starptautisko ceļošanas dokumentu.”

57. panta 2. punkts: “Bezvalstnieki un ārvalstu valstspiederīgie, kas pieprasa aizsardzību vai ir to saņēmuši saskaņā ar Likumu par patvērumu un bēgļiem, var apliecināt savu identitāti tikai ar Bulgārijas personu apliecinošu dokumentu.”

58. pants: “Ārvalstu valstspiederīgie, kas uzturas Bulgārijas Republikas teritorijā 3 mēnešus vai mazāk, apliecina savu identitāti ar starptautisku ceļošanas dokumentu, ar kuru tie iebrauca valstī, izņemot ārvalstu valstspiederīgos, kuriem ir pagaidu bēgļa apliecība.”

2. Likums par ES pilsoņu un to ģimenes locekļu ieceļošanu, uzturēšanos Bulgārijas Republikā un izceļošanu no tās

4. panta 1. punkts: “Eiropas Savienības pilsoņi ieceļo un izceļo no Bulgārijas Republikas teritorijas ar savu personu apliecinošu dokumentu vai pasi.”

ČEHIJA

Prasību ārvalstniekiem uzrādīt ceļošanas dokumentu (personu apliecinošu dokumentu) pēc policijas pārstāvja pieprasījuma nosaka Akta Nr. 326/1999 Coll. par ārvalstnieku uzturēšanos Čehijas Republikā 103. panta d) punkts. Saskaņā ar minēto aktu ārvalstniekam ir jāuzrāda ceļošanas dokuments pēc policijas pārstāvja pieprasījuma.

DĀNIJA

Saskaņā ar Ārvalstnieku likuma 39. daļas 1. pantu, ieceļojot, uzturoties valstī, kā arī izceļojot no tās, ārvalstniekam jābūt līdzi pasei vai ceļošanas dokumentam, un saskaņā ar 39. daļas 3. panta 1. punktu pasi vai ceļošanas dokumentu pēc pieprasījuma jāuzrāda valsts iestādēm laikā, kad ārvalstnieks uzturas valsts teritorijā.

Saskaņā ar 39. daļas 4. panta 1. punktu šis pienākums neattiecas uz Ziemeļvalstu valstspiederīgajiem, un saskaņā ar tās pašas daļas 2. pantu integrācijas ministrs var no prasības nēsāt līdzi pasi vai citu ceļošanas dokumentu atbrīvot citus ārvalstniekus (skatīt Rīkojuma par ārvalstniekiem 5. daļas 2. pantu). Noteikumi, kas pieņemti saskaņā ar Rīkojuma par ārvalstniekiem 5. daļas 2. pantu, tiek publicēti “Dānijas Oficiālajā Vēstnesī” (“Statstidende”).

VĀCIJA

3. panta 1. punkts, 13. panta 1. punkta 2. teikums, 48. pants, 82. pants Likumā par uzturēšanos valstī (Aufenthaltsgesetz (AufenthG)):

3. pants Prasības attiecībā uz pasi

1. Ārvalstnieki drīkst ieceļot valsts teritorijā un uzturēties valstī tikai tad, ja viņiem ir atzīta un derīga pase vai pasi aizstājošs ceļošanas dokuments, ja vien tiesību akti viņus neatbrīvo no šīm prasībām attiecībā uz pasi.

2. Iekšlietu ministrija vai tās nozīmēta iestāde atsevišķos pamatotos gadījumos var atļaut ārvalstniekam bez pases šķērsot robežu un uzturēties valstī uz laiku līdz sešiem mēnešiem; šāda atļauja jāsaņem pirms ieceļošanas.

13. pants Robežas šķērsošana

1. Ieceļot valsts teritorijā un izceļot no tās var tikai paredzētajās robežšķērsošanas vietās un to darbalaikā, ja vien citos tiesību aktos vai starpvalstu noteikumos nav paredzēti izņēmumi. Ārvalstniekiem, ieceļojot valstī vai izceļojot no tās, ir jābūt atzītai un derīgai pasei vai pasi aizstājošam ceļošanas dokumentam saskaņā ar 3. panta 1. punktu un viņiem jāiziet policijas kontrole robežšķērsošanas vietā.

2. Uzskata, ka paredzētā robežšķērsošanas vietā ārzemnieks ir ieceļojis valstī, kad viņš ir šķērsojis robežu un robežšķērsošanas vietu. Ja iestādes, kuras veic policijas kontroli robežšķērsošanas vietās, pirms lēmuma pieņemšanas par atteikumu ieceļošanai valstī (šā likuma 15. pants, Likuma par patvēruma piešķiršanu 18. un 18.a pants) vai šī pasākuma sagatavošanas, nodrošināšanas vai īstenošanas laikā ļauj ārvalstniekam šķērsot robežšķērsošanas vietu konkrētā un pagaidu nolūkā, tā nav uzskatāma par ieceļošanu valstī 1. panta izpratnē, kamēr šīs iestādes var uzraudzīt ārvalstnieka uzturēšanos valstī. Pārējos gadījumos uzskata, ka ārvalstnieks ir ieceļojis valstī, ja viņš ir šķērsojis robežu.

48. pants Pienākums apliecināt personas identitāti

1. Ārvalstniekam ir pienākums uzrādīt, iesniegt un nodot pagaidu kārtā pasi, pasi aizstājošo ceļošanas dokumentu vai apliecību un uzturēšanās atļauju vai izziņu par izraidīšanas atlikšanu, ja to pieprasa iestādes, kuras ir atbildīgas par šā likuma īstenošanu, un tas ir vajadzīgs šajā likumā paredzēto pasākumu īstenošanai vai nodrošināšanai.

2. Ārvalstnieks, kuram nav pases un kurš to pamatoti nevar iegūt, var apliecināt savu identitāti, uzrādot uzturēšanās atļauju vai izziņu par izraidīšanas atlikšanu, ja šajos dokumentos ir norādīti personas dati un fotogrāfija, kā arī atzīme par to, ka tie izdoti personu apliecinošu dokumentu aizstāšanai.

3. Ja ārvalstniekam nav pases vai pasi aizstājoša ceļošanas dokumenta, viņam jāsadarbojas nolūkā iegūt personu apliecinošu dokumentu, kā arī, ja to pieprasa iestādes, kuras ir atbildīgas par šā likuma īstenošanu, jāuzrāda un jāiesniedz visas apliecības un citi dokumenti, kas ir viņa rīcībā un varētu būt nozīmīgi viņa personas un valstspiederības noskaidrošanai, un kas ļautu konstatēt un izmantot iespēju izraidīt viņu uz citu valsti. Ja ārvalstnieks nepilda 1. punktā paredzētos pienākumus, un ja var pamatoti uzskatīt, ka viņa rīcībā ir šādi dokumenti, ārvalstnieku un viņa līdzvedamās personiskās mantas var pārmeklēt. Ārvalstniekam ir jāsamierinās ar šādu pārmeklēšanu.

82. pants Ārvalstnieka līdzdarbība

1. Ārvalstniekam nekavējoties ir jāpaziņo savs ieceļošanas nolūks un viņam labvēlīgie apstākļi, ja tie nav acīmredzami vai vispārzināmi, norādot pārbaudāmus faktus un iesniedzot vajadzīgos pierādījumus par personiskajiem apstākļiem, citas izziņas un atļaujas, kā arī citus pierādījumus, kurus viņš var uzrādīt.

Imigrācijas iestāde var noteikt atbilstīgu termiņu šim nolūkam. Apliecinājumus un pierādījumus, kas iesniegti pēc šī termiņa beigām, var neņemt vērā.

2. Apelācijas tiesvedībā atbilstīgi piemēro 1. punkta noteikumus.

3. Ārvalstnieks ir jāinformē par pienākumiem, kas paredzēti 1. punktā, kā arī par viņa pamattiesībām un pienākumiem saskaņā ar šo likumu, jo īpaši par pienākumiem, kas noteikti 44.a, 48., 49. un 81. pantā, un par iespēju iesniegt pieteikumu saskaņā ar 11. panta 1. punkta 3. teikumu. Ja tiek noteikts termiņš, ārvalstnieks ir jāinformē par sekām, ko rada termiņa neievērošana.

4. Ja vajadzīgs, nolūkā sagatavot un īstenot pasākumus saskaņā ar šo likumu un citos likumos paredzētajām ārvalstnieku tiesībām, var noteikt, ka ārvalstniekam personīgi ir jāierodas atbildīgajā iestādē un tās valsts pārstāvniecībā, kuras valstspiederīgais viņš, iespējams, ir, kā arī ka viņam ir jāveic medicīniska pārbaude, lai noskaidrotu viņa spēju pārvietoties. Ja ārvalstnieks nepilda kādu no 1. punktā paredzētajiem pienākumiem, tā izpildi var panākt piespiedu kārtā. Attiecīgi piemēro 40. panta 1. un 2. punktu, 41. pantu, 42. panta 1. punkta 1. un 3. teikumu Likumā par Valsts policiju.

IGAUNIJA

Personu apliecinoša dokumenta prasību, dokumentu derīgumu un pārbaudi, nosaka Likumā par personu apliecinošu dokumentu (publicēts “Riigi Teataja” (“Valsts Oficiālais Vēstnesis”) I 1999., 25, 365; 2006., 29, 221), 5.–8. pants un 17. –18.1 pants.

Personu apliecinoša dokumenta prasību robežas šķērsošanas gadījumā nosaka Likumā par valsts robežu (publicēts “Riigi Teataja” (“Valsts Oficiālais Vēstnesis”) I 1994., 54, 902; 2006., 26, 191), 11.1–11.2 pants.

Paziņošanu un pārbaudi attiecībā uz ārvalstniekiem nosaka Ārvalstnieku likums (publicēts “Riigi Teataja” (“Valsts Oficiālais Vēstnesis”) I 1993., 44, 637; 2007., 9, 44), 15. un 15.1 pants.

GRIEĶIJA

Prasība ārvalstniekiem, kas ir trešo valstu valstspiederīgie, nēsāt līdzi dokumentus ir noteikta 6. un 8. pantā Likumā 3386/2005, kas nosaka ārvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos Grieķijā. Tostarp 6. panta 1. un 2. punkts nosaka, ka trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ieceļo Grieķijā, jābūt pasei un vīzai, ja šādu prasību nosaka spēkā esošas starptautiskas konvencijas, Kopienas tiesību akti un valsts noteikumi. Turklāt Likuma 3386/2005 8. panta 2. punkts aizliedz trešo valstu valstspiederīgajiem iebraukt Grieķijā, ja tiem nav pases vai cita ceļošanas dokumenta, kas garantē viņu atgriešanos izcelsmes valstī vai tranzītvalstī, kā arī vajadzīgo dokumentu, kas apliecina viņu ceļojuma mērķi.

SPĀNIJA

Spānijas tiesību sistēma nosaka prasību Spānijas un ārvalstu pilsoņiem nēsāt līdzi un uzrādīt personu apliecinošus dokumentus. Šie divi pienākumi ir noteikti šādos tiesību tekstos:

a) Attiecībā uz Spānijas valstspiederīgajiem:

Karaļa 2005. gada 23. decembra dekrēta 1553/2005 2. pants, kas nosaka valsts personu apliecinoša dokumenta un to elektronisko parakstu sertifikātu izsniegšanu, paredz:

1. “Spānijas valstspiederīgajiem, kas vecāki par 14 gadiem, jāsaņem valsts personu apliecinošs dokuments”.

2. “Visām personām, kurām jāsaņem valsts personu apliecinošs dokuments, tas arī jāuzrāda, kad to pieprasa iestāde vai tās pārstāvji.”

Konstitucionālā likuma 1/1992 9. pants par Pilsoņu drošības aizsardzību nosaka prasību visiem Spānijas valstspiederīgajiem izdot personu apliecinošu dokumentu no četrpadsmit gadu vecuma un prasību šo dokumentu saņemt.

Šā paša konstitucionālā likuma 20. pants pilnvaro drošības spēku un iestāžu pārstāvjus pieprasīt personām uz ielas uzradīt personu apliecinošus dokumentus, lai varētu novērst un izmeklēt noziedzīgas darbības. Gadījumā, ja persona pretojas un atsakās dokumentus uzrādīt, tiek piemēroti Kriminālkodeksa un Kriminālprocesa kodeksa noteikumi.

b) Attiecībā uz ārvalstu valstspiederīgajiem:

Konstitucionālā likuma 14/2003 (2003. gada 20. novembris) 4. panta 1. punkts, ar kuru izdara grozījumus 2000. gada 11. janvāra Konstitucionālajā likumā par ārvalstnieku tiesībām un brīvībām Spānijā un viņu sociālo integrāciju, kā to groza 2000. gada 22. decembra Konstitucionālais likums 8/2000, nosaka prasību ārvalstu valstspiederīgajiem nēsāt līdzi dokumentus, kas apliecina identitāti un viņu tiesisko statusu Spānijā.

“Ārvalstu valstspiederīgajiem Spānijā ir tiesības un pienākums turēt dokumentus, kas apliecina viņu identitāti, ko izdevušas izcelsmes valsts iestādes vai tās valsts iestādes, no kuras viņi ir ieradušies, kā arī dokumentus, kas apliecina viņu tiesisko stāvokli Spānijā.”

Karaļa dekrēta 2393/2004 (2004. gada 30. decembris), ar ko pieņem 2000. gada 11. janvāra Konstitucionālā likuma par ārvalstu valstspiederīgo tiesībām un brīvībām Spānijā un viņu sociālo integrāciju noteikumus, 100. panta 2. punkts nosaka:

“Ārvalstu valstspiederīgajiem Spānijā ir pienākums uzradīt dokumentus, kas apliecina viņu identitāti un tiesisko stāvokli Spānijā, attiecīgai iestādei vai tās pārstāvjiem.”

Konstitucionālā likuma 1/1992 (1992. gada 21. februāris) 11. pants par pilsoņu drošības aizsardzību nosaka prasību ārvalstniekiem, kas atrodas Spānijas teritorijā, turēt dokumentus, kas apliecina viņu identitāti un tiesisko stāvokli Spānijā.

FRANCIJA

Francijas tiesību aktos šis pienākums ir paredzēts L.611-1 pantā Likumā par ārvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos un tiesībām uz patvērumu (Code de l'entrée et du séjour des étrangers et du droit d'asile, CESEDA), kas nosaka, ka līdzās identitātes pārbaudei vai pēc tās pārbaudes personām, kurām ir citas valsts pilsonība, pēc policijas pārstāvju vai to uzraudzībā esošu pārstāvju vai to vietnieku pieprasījuma, jāuzrāda dokumenti, kas atļauj ceļot vai uzturēties Francijas teritorijā.

ITĀLIJA

Valsts tiesību aktos 1931. gada 18. jūnija“Testo Unico Leggi di Pubblica Sicurezza” Nr. 773 (T.U.L.P.S.) 3. pantā nosaka iespēju saņemt personu apliecinošu dokumentu. Minētais pants nosaka, ka “saskaņā ar Iekšlietu ministrijas izveidoto paraugu pilsētas mērs izdod personas apliecību personām, kas sasniegušas 15 gadu vecumu un dzīvo konkrētajā pašvaldībā apliecības pieprasīšnas brīdī.”

Attiecībā uz pienākumu nēsāt līdzi personu apliecinošu dokumentu minētā T.U.L.P.S. 4. pants nosaka, ka policija saskaņā ar savu atbildības jomu var likt bīstamai vai aizdomās turamai personai uzradīt personas apliecību ikreiz, kad policijas darbinieks to pieprasa.

Pēc šo pantu analīzes var secināt, ka prasība nēsāt līdzi minēto dokumentu attiecas tikai uz bīstamu vai aizdomās turamu personu; citām personām (kas nav bīstamas vai nav aizdomās turamie) saskaņā ar Krimināllikuma 651. pantu ir pēc amatpersonas pieprasījuma jāsniedz informācija par savu identitāti, stāvokli vai personīgām īpašībām.

Ārvalstniekiem, kas likumīgi uzturas valstī, ir tiesības reģistrēties tās pašvaldības reģistrā, kurā viņi dzīvo, un ir tiesības saņemt personas apliecību, kas nav derīga izceļošanai.

KIPRA

Regula (EK) Nr. 562/2006 nosaka, ka kontroles atcelšana uz iekšējām robežām neliedz dalībvalstij ar tiesību aktiem noteikt prasību turēt nēsāt līdzi personu apliecinošus dokumentus.

Kipras Republikas tiesību aktos šāda prasība ir noteikta. Saskaņā ar 2006. gada Iedzīvotāju reģistra likumu (L.13 (I)/2006) jebkurš policists pienākuma pildīšanas laikā, iedzīvotāju reģistra amatpersona vai jebkura cita persona, kuru rakstiski ir pilnvarojis Civilstāvokļa aktu un migrācijas departamenta direktors, var pieprasīt uzrādīt personas apliecību. Ja persona neuzrāda personas apliecību noteiktā termiņā, persona ir vainīga noziedzīgā nodarījumā un var tikt sodīta ar brīvības atņemšanu uz laiku, kas nepārsniedz vienu gadu, vai arī ar naudas sodu, kas nepārsniedz vienu tūkstoti Kipras mārciņu, vai arī tai var piemērot abus minētos soda veidus. Turklāt saskaņā ar Likuma par policiju (L.73(I)/2004) 28. pantu ikviens policists var apturēt, aizturēt vai pārmeklēt ikvienu personu, ja i) ja policists redz, ka persona veic darbības; ii) personas rīcība vai šīs personas personīgās mantas policistam rada aizdomas; iii) policists redz, ka personas rīcībā ir priekšmets, kura nēsāšanai nepieciešama licence saskaņā ar jebkura spēkā esoša likuma noteikumiem, var pieprasīt uzrādīt licenci.

LATVIJA

Latvijas Republikas Ministru kabineta 2002. gada 4. novembra noteikumi Nr. 499 “Latvijas Republikas pierobežas režīma un pierobežas joslas režīma noteikumi” nosaka, ka visām personām, kas vecākas par 15 gadiem, jānēsā līdzi personu apliecinoši dokumenti, uzturoties pierobežas zonā (kas nav platāka par 2 km no robežas līnijas) gar Latvijas Republikas sauszemes robežu. Citos gadījumos Latvijas Republikas tiesību akti neparedz obligātu prasību nepārtraukti nēsāt līdzi personu apliecinošus dokumentus.

LIETUVA

Saskaņā ar Lietuvas tiesību aktiem Lietuvas un ES pilsoņiem nav pienākuma nēsāt līdzi personu apliecinošus dokumentus.

Saskaņā ar Lietuvas Republikas Likumu par valsts robežu un tās apsardzību 17. panta 5. punktu visiem pilsoņiem pierobežas zonā jānēsā līdzi personu apliecinoši dokumenti.

Visiem Lietuvas pilsoņiem, kas vecāki par 16 gadiem, jāsaņem valsts identifikācijas karte vai pase. Saskaņā ar Lietuvas Likumu par ārvalstnieku tiesisko statusu visiem ES pilsoņiem jābūt personu apliecinošiem dokumentiem un visiem trešo valstu pilsoņiem ir jānēsā līdzi personu apliecinoši dokumenti.

LUKSEMBURGA

Ārvalstniekiem vienmēr jānēsā līdzi uzturēšanās atļauja.

UNGĀRIJA

Likuma XXXIX (2001. gads) 61. panta 3. punkts par ārvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos nosaka, ka visiem ārvalstniekiem pēc varas iestāžu pieprasījuma ir jāuzrāda savi ceļošanas dokumenti, uzturēšanās atļauja vai dokumenti, kas ļauj ārvalstnieku identificēt.

MALTA

Jānorāda, ka Imigrācijas likums (217. nodaļu) pašlaik nosaka prasību, iebraucot valstī, uzrādīt pasi vai citu atbilstošu dokumentu. Taču nepastāv tiesību normas, kas noteiktu, ka šādi dokumenti jānēsā līdzi visu laiku.

Tomēr praksē valsts iestādes var vajadzības gadījumā prasīt trešo valstu pilsoņiem uzrādīt attiecīgos dokumentus. Tādēļ tiek pieņemts, ka ārvalstnieki, uzturoties Maltā, vienmēr šādus dokumentus nēsā līdzi.

NĪDERLANDE

Nīderlandē personām, kas vecākas par 14 gadiem, saskaņā ar Likumu par identifikācijas prasībām (Wet op de identificatieplicht) ir pienākums pēc pirmā uzaicinājuma uzrādīt personu apliecinošu dokumentu (identifikācijas prasība). Tādi paši noteikumi attiecas uz ārvalstniekiem.

Dekrētā par ārvalstniekiem (Vreemdelingenbesluit jeb “Vb”) 4.21. pants nosaka, kurus dokumentus var izmantot personas identificēšanai Nīderlandē saskaņā ar Likuma par ārvalstniekiem 50.1. pantu. Šis pants izšķir šādas grupas:

— ārvalstnieki, kas likumīgi dzīvo valstī un kuriem ir uzturēšanās atļauja uz noteiktu vai nenoteiktu termiņu,

— ārvalstnieki, kas likumīgi dzīvo kā Kopienas pilsoņi,

— personas, kas ir iesniegušas pieteikumu piešķirt patvēruma meklētāja uzturēšanās atļauju uz noteiktu termiņu,

— ārvalstnieki, kas neietilpst nevienā no minētajām grupām.

Konkrētos gadījumos izšķiramas šādas kategorijas:

a) ārvalstnieki, kas likumīgi dzīvo valstī, jo ir saņēmuši īslaicīgas vai pastāvīgas uzturēšanās atļauju (Likuma par ārvalstniekiem 8. nodaļas a)–d) pants) kā personu apliecinošu dokumentu atsevišķu uzturēšanās atļauju saskaņā ar Noteikumu par ārvalstniekiem 7.a līdz 7.d pielikumu;

b) ES/EEZ un Šveices pilsoņi, kas likumīgi uzturas valstī kā noteikts Likuma par ārvalstniekiem 8.e nodaļā un kuriem ir derīga pase vai personas apliecība. Ārvalstnieki, kas likumīgi uzturas valstī kā noteikts Likuma par ārvalstniekiem 8.e nodaļā kā ES/EEZ vai Šveices pilsoņu ģimenes locekļi, bet kuriem ir citas valsts pilsonība: — derīga pase ar prasīto ieceļošanas vīzu, ja pagājuši mazāk nekā trīs mēneši kopš iebraukšanas valstī, — derīga pase ar prasīto atzīmi par ieceļošanu, ja pagājuši mazāk nekā trīs mēneši kopš iebraukšanas valstī, — derīga pase ar kompetento iestāžu izziņu, kas apliecina uzturēšanās atļaujas pieprasījumu, ja pagājuši mazāk nekā seši mēneši kopš izziņas izsniegšanas, — uzturēšanās atļauja saskaņā ar Noteikumu par ārvalstniekiem 7.e pielikumu;

c) ārvalstniekiem, kas iesnieguši pieteikumu, lai saņemtu patvēruma meklētāja uzturēšanās atļauju uz noteiktu termiņu, uzņemšanas centrā tiks piešķirts personu apliecinošs dokuments saskaņā ar Noteikumu par ārvalstniekiem 7.f pielikumu;

d) ārvalstnieki, kas dzīvo likumīgi saskaņā ar Likuma par ārvalstniekiem 8.j pantu, jo pastāv šķēršļi viņu izraidīšanai, kā noteikts Likuma par ārvalstniekiem 64. pantā, un personas, kas likumīgi dzīvo valsts teritorijā dēļ izbraukšanas moratorija, kā personu apliecinošu dokumentu saņems uzturēšanās dokumentu saskaņā ar Noteikumu par ārvalstniekiem 7.f2 pielikumu (W2 dokuments), ja tiem vēl nav derīga dokumenta robežu šķērsošanai;

e) personas, par kurām ir aizdomas, ka tās ir cilvēku tirdzniecības upuri, un kurām ir likumīgas uzturēšanās tiesības, kā noteikts Vw 8.k pantā, saņems uzturēšanās dokumentu saskaņā ar 7.f2 pielikumu, Dekrēts par ārvalstniekiem (W2 dokuments), ja tiem vēl nav derīga dokumenta robežu šķērsošanai;

f) Bez pavadoņiem ceļojoši nepilngadīgie ārvalstu valstspiederīgie, kas gaida lēmumu par pieteikumu, Lai pagarinātu uzturēšanās atļaujas derīguma termiņu vai izdarītu grozījumus ar konkrētiem nosacījumiem agrāk izsniegtā uzturēšanās atļaujā, saņems uzturēšanās dokumentu saskaņā ar 7.f2 pielikumu, noteikumiem par ārvalstniekiem (W2 dokuments), ja tiem vēl nav derīga dokumenta robežu šķērsošanai;

g) citi ārvalstu valststspiederīgie.

Attiecībā uz ārvalstu valstspiederīgajiem atbilstošais personu apliecinošais dokuments ir dokuments, kas ir derīgs robežas šķērsošanai saskaņā ar Vb iebraukšanai Nīderlandē, vai arī derīgs dokuments robežas šķērsošanai ar vīzu tajā. Dokumenti robežas šķērsošanai, kas vajadzīgi iebraukšanai Nīderlandē, ir noteikti Vb 2.3 pantā. Šis noteikums attiecas ne tikai uz ārvalstu valstspiederīgajiem, kuri drīkst uzturēties valstī neierobežotu laiku, bet arī uz ārvalstniekiem, kas valstī uzturas nelegāli. W2 dokumentu var izsniegt tikai izņēmuma gadījumos, paturot prātā, ka attiecīgā persona jau ir atbrīvota no prasības uzradīt pasi.

Vb 2.4 pantā minētais noteikums attiecas uz tranzīta pasažieriem. Ārvalstu valstspiederīgienieki, kuriem ir citas Šengenas dalībvalsts uzturēšanās dokuments, drīkst pārvietoties Šengenas līguma valstu teritorijā bez vīzas, ilgākais trīs mēnešus. Šādos gadījumos tranzīta pasažieriem jābūt līdzi derīgam ceļošanas dokumentam.

Likuma par ārvalstniekiem 50. pants

1. Amatpersonām, kas veic robežkontroli un ārvalstnieku uzraudzību, ir tiesības personas aizturēt, lai noskaidrotu viņu identitāti, valstspiederību un situāciju attiecībā uz tiesībām uzturēties valstī, balstoties uz faktiem un apstākļiem, kas objektīvi rada aizdomas par nelikumīgu uzturēšanos valstī, vai citā gadījumā, lai cīnītos ar nelikumīgu uzturēšanos valstī pēc robežas šķērsošanas. Pret ikvienu personu, kas apgalvo, ka ir Nīderlandes valstspiederīgais, bet nevar to pierādīt, var tikt piemēroti piespiedu pasākumi, kas minēti 2. un 5. punktā. Dokumenti, kuriem ir jābūt ārvalstnieka rīcībā, lai varētu noteikt viņa identitāti, valistspiederību un situāciju attiecībā uz tiesībām uzturēties valstī, tiks noteikti Padomes rīkojumā.

2. Ja aizturētās personas identitāti nevar noteikt uzreiz, personu var nogādāt uz attiecīgu nopratināšanas vietu. Personu drīkst aizturēt ne ilgāk par sešām stundām ar nosacījumu, ka tas nav laikā no pusnakts līdz pulksten 9 no rīta.

3. Ja aizturētās personas identitāti var noteikt uzreiz un izrādās, ka šai personai nav tiesību likumīgi uzturēties valstī, vai arī tiesības uzturēties valstī nevar apliecināt uzreiz, personu var nogādāt nopratināšanai paredzētā vietā. Personu drīkst aizturēt ne ilgāk par sešām stundām ar nosacījumu, ka tas nav laikā no pusnakts līdz pulksten 9 no rīta.

4. Ja joprojām ir pamats aizdomām, ka aizturētai personai nav likumīgu tiesību uzturēties valstī, 2. un 3. pantā minēto termiņu izmeklēšanas interesēs Royal Marechaussee vadītājs vai attiecīgā iecirkņa, kura teritorijā persona aizturēta, policijas komisārs var pagarināt līdz 48 stundām.

5. 1. punktā minētās amatpersonas ir tiesīgas pārmeklēt aizturētās personas apģērbu, kā arī personīgās mantas.

6. Sīkāki noteikumi tiks minēti Padomes rīkojumā par šā panta punktiem.

2000. gada Dekrēta par ārvalstniekiem 4.21. pants

1. Dokumenti, kas minēti Likuma par ārvalstu valstspiederīgajiem 50.1. panta pēdējā teikumā:

a) ārvalstniekiem, kas likumīgi dzīvo valstī saskaņā ar dekrēta 8.a un 8.d pantu: dokuments, ko izdod kompetentas iestādes, apliecinot faktu, dokumenta paraugu nosaka ar ministrijas rīkojumu;

b) ārvalstu valstspiederīgajiem, kas likumīgi dzīvo valstī saskaņā ar dekrēta 8.e pantu: derīga pase vai derīga personas apliecība, ja personas ir 8.7.1. pantā minēto valstu pilsoņi, ja viņi nav šo valstu pilsoņi: 1) derīga pase ar pieprasīto ieceļošanas vīzu, ja ir pagājuši mazāk kā trīs mēneši kopš ieceļošanas valstī; 2) derīga pase ar ieceļošanas zīmogu, ja ieceļošanai netiek pieprasīta vīza, vai ir pagājuši mazāk kā trīs mēneši kopš ieceļošanas valstī; 3) derīga pase ar kompetento iestāžu izdotu apliecinājumu kā noteikts 8.13. panta 4. punktā, ja kopš apliecinājuma izsniegšanas ir pagājuši mazāk kā seši mēneši; 4) uzturēšanās dokuments, ko izsniegušas kompetentas iestādes saskaņā ar 8.13. panta 5. punktu vai 8.20. panta 1. punktu;

c) ārvalstu valstspiederīgajiem, kas iesnieguši pieteikumu piešķirt viņiem pagaidu patvēruma meklētāja uzturēšanās atļauju ka noteikts dekrēta 28. pantā: dokuments, ko izdod kompetentas iestādes apliecinot faktu; dokumenta paraugu nosaka ar ministrijas rīkojumu;

d) ārvalstu valstspiederīgie, kas nav minēti c. punktā, kuriem ir likumīgas uzturēšanās tiesības saskaņā ar dekrēta 8. panta f, g, h, j vai k punktu un kuriem nav robežšķērsošanai derīga dokumenta Dekrēta izpratnē: kompetentu iestāžu izdots dokuments, kura paraugu nosaka ar ministrijas rīkojumu, un kuram pievienota papildu veidlapa kā noteikts 4.29. panta 3. punktā, kurā atzīmēts statuss saskaņā ar tiesību aktiem, kas regulē par uzturēšanos valstī;

e) ārvalstu valstspiederīgajiem derīgs robežas šķērsošanas dokuments, kas nepieciešams, lai iebrauktu Nīderlandē saskaņā ar Dekrēta noteikumiem vai robežas šķērsošanas dokuments, kurā tiek reģistrēta ieceļošanas vīza, vai kurā izdara atzīmi attiecība uz statusu saskaņā ar tiesību aktiem, kas regulē uzturēšanos valstī.

2. Bērniem, kas jaunāki par 12 gadiem, tiks izsniegti tikai tie dokumenti, kas minēti 1.a vai 1.b punktā, ja pēc ministra domām ir pamatoti iemesli šādu dokumentu izsniegt.

3. 1. punkta a. līdz d. apakšpunktam minētajā dokumentā būs paziņojums ar norādi vai ārvalstnieks drīkst strādāt un vai darba atļauja ir vajadzīga šādam darbam saskaņā ar Ārvalstnieku darba likumu (Wet arbeid vreemdelingen).

4. Ja ārvalstnieka uzturēšanās Nīderlandē, kā noteikts 1. punkta a vai b apakšpunktā, ir pakļauta ierobežojumiem saskaņā ar 3.4. panta 4. punktu, dokumentā tiks izdarīta atzīme “paļaujoties uz valsts avotiem, var ietekmēt uzturēšanās atļaujas piešķiršanu” (“beroep op de publieke middelen kan gevolgen hebben voor verblijfsrecht”).

AUSTRIJA

Federālā likuma par pasu sistēmu Austrijas pilsoņiem 2. pants (1992. gada Likums par pasēm), “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” (BGBl.) 1992/839 versija BGBl. I 2006/44

Ieceļošana un izceļošana no valsts

1. Ja nav starpvaldību vienošanās vai tāda starptautiska prakse, Austrijas pilsoņiem ir vajadzīgs derīgs ceļošanas dokuments (pase vai pases aizvietotājs), lai ieceļotu vai izceļotu no Federatīvās Republikas. Neatkarīgi no pienākumiem saskaņā ar 24. panta 1. punktu pilsonim, kuram nav derīgs ceļošanas dokuments, bet kurš var apliecināt savu pilsonību, nedrīkst liegt ieceļot valstī.

2. Ja un tādā apmērā kā Federālā valdība ir pilnvarota noslēgt starpvaldību nolīgumus saskaņā ar Austrijas federālās konstitūcijas 66. panta 2. punktu (B-VG) tā ir tiesīga, lai veicinātu ārvalstnieku tūrismu, noslēgt starptautiskus nolīgumus, kas ļauj pilsoņiem ceļot uz citām valstīm un ieceļot Federatīvajā Republikā ar dokumentiem, kas minēti 1. punktā. Ja nolīgumi veicina ceļošanu uz Austrijas pierobežas reģioniem, šāda veida līgumos var iekļaut īpašus noteikumus, ka šāda veicināšana attiecas tikai uz pilsoņiem, kuri dzīvo pierobežā.

Nolīgumi 2. panta 2. punkta nozīmē PassG:

— Austrijas Republikas un Dienvidslāvijas Sociālistisko Federatīvo Republiku par vietējo pierobežas satiksmi (tagad Slovēnijas Republika), “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” Nr. 379/1968 Austrijas Federālā likumu vēstneša versijā Nr. 143/1996 – skatīt 3., 4. un 7. pantu (pašlaik tiek pārskatīts),

— Austrijas Republikas un Šveices Konfederācijas nolīgums par vietējiem pasažieru pārvadājumiem pierobežā “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” Nr. 164/1974 – skatīt 2.–4. un 7.–9. pantu.

Austrijas Federālā likuma par imigrācijas policiju, dokumentu izsniegšanu ārvalstniekiem un ieceļošanas dokumentu izsniegšanu 15. pants (2005. gada Likums par imigrācijas policiju FPG) “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” I Nr. 100/2005

Likumīgas ieceļošanas Federālajā Republikā nosacījumi

1. Ja nav starpvaldību vienošanās vai tāda starptautiska prakse, ārvalstniekiem ir vajadzīgs derīgs ceļošanas dokuments, lai likumīgi ieceļotu Federatīvajā Republikā.

Citi ceļošanas dokumenti 15. panta 1. punkta nozīmē FPG:

— Ārvalstnieka pase (88 līdz 93. pants FPG)

— Konvencijā paredzēts ceļošanas dokuments (94. pants FPG)

— Personu apliecinošs dokuments ar fotogrāfiju, personām uz kuram attiecas privilēģijas un neaizskaramība (95. pants FPG)

— Ārkārtas ceļošanas dokuments Eiropas Savienības dalībvalstu pilsoņiem (96. pants FPG)

— Ceļošanas dokuments trešo valstu pilsoņu repatriācijai (97. pants FPG)

Likuma par imigrācijas policiju 16. pants (FPG), “Austrijas Federālais Oficiālais vēstnesis” I Nr. 100/2005

Vispārīgi nosacījumi par pasēm

1. Ja to pieprasa sabiedrības intereses, jo īpaši attiecībā uz pasēm un imigrācijas policiju un ārpolitiku, Federālajai iekšlietu ministrijai ir tiesības pēc konsultēšanās ar Ārlietu ministriju izdot noteikumus, kas nosaka noteiktus ceļošanas dokumentu veidus, ko izdod valstis uz kurām neattiecas nolīgums, kā neatbilstošus noteikumiem par pasēm.

2. Ārvalstnieki, kas reģistrēti kopīga ceļošanas dokumentā, var ieceļot vai izceļot no valsts tikai kopā ar personu, kuras ceļošanas dokumentā viņi ir reģistrēti. Tas neattiecas uz izraidīšanas vai transportēšanas ārvalstīs pasākumiem saskaņā ar 5.–10. daļu.

3. Ārvalstnieki, kuriem izsniegta grupas pase, atbilst noteikumiem par pasēm, bet viņiem ir atļauts ieceļot vai izceļot no valsts tikai kopā. Katram no ceļotājiem ir vajadzīgs dokuments, kas apliecina viņu identitāti. Tas neattiecas uz izraidīšanas vai transportēšanas ārvalstīs pasākumiem saskaņā ar 5.–10. daļu.

Likuma par imigrācijas policiju 17. pants (FPG), “Austrijas Federālais Oficiālais vēstnesis” I Nr. 100/2005

Ierobežojumi nosacījumiem par pasēm

1. Ja un tādā apmērā kā Federālā valdība ir pilnvarota noslēgt starpvaldību nolīgumus saskaņā ar Austrijas federālās konstitūcijas 66. panta 2. punktu (B-VG) tā ir tiesīga, pēc abpusējas vienošanās, piekrist, ka ārvalstnieki, uz kuriem attiecas nosacījumi par pasēm, ir tiesīgi ieceļot valstī, īslaicīgi uzturēties Federatīvās Republikas teritorijā un izceļot no valsts ar citiem dokumentiem (ne tie, kas minēti 15. panta 1. punktā un 16. panta 3. punktā). Šādi ārvalstnieki atbilst nosacījumiem par pasēm.

2. Nolīgumi saskaņā ar 1. pantu, kas paredzēti, lai veicinātu ceļošanu Austrijas Republikas pierobežā, var noteikt, ka ārvalstnieki, kuri ieceļojuši valstī ar šāda veida ceļošanas dokumentu, drīkst uzturēties Austrijas Republikas pierobežā. Šādos gadījumos starptautisks nolīgums var arī noteikt, ka dokumentu, kas paredzēts ieceļošanai valstī, lai īslaicīgi uzturētos valstī, un izceļotu no valsts, arī jāparaksta Austrijas amatpersonai.

3. Ja to pieprasa sabiedrības intereses, Federālajai iekšlietu ministrijai ir tiesības pēc konsultēšanās ar Ārlietu ministriju izdot noteikumus, kas nosaka, ka daži ārvalstnieki, uz kuriem attiecas nosacījumi par pasēm, drīkst ieceļot Austrijas Federatīvajā Republikā, īslaicīgi uzturēties tajā un izceļot no valsts ar citiem dokumentiem. Šādi ārvalstnieki atbilst nosacījumiem par pasēm.

4. EEZ pilsoņi un Šveices pilsoņi var ieceļot ar personas apliecību, īslaicīgi uzturēties Federatīvajā Republikā, izceļot no valsts ar šāda veida dokumentu.

Nolīgumi 17. panta 1. punkta nozīmē FPG:

Nolīgums starp Ziemeļatlantijas Līguma Organizācijas dalībvalstīm par to armijas statusu (NATO Status of Forces Agreement), “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” III Nr. 135/1998 “Austrijas Federālā Oficiālā Vēstneša” III Nr. 96/1999 versijā saistībā ar Ziemeļatlantijas Līguma Organizācijas dalībvalstu nolīgumiem ar citam valstīm, kas piedalās partnerattiecībās mieram, par to armijām (NATO PfP nolīgums) “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” III Nr. 136/1998 “Austrijas Federālā Oficialā Vēstneša” III Nr. 178/1998 versijā – skatīt NATO nolīguma par armijas spēkiem III panta 1. punktu.

Nolīgumi 17. panta 2. punkta nozīmē FPG: Skatīt nolīgumus Austrijas likuma par pasēm 2. panta 2. punkta nozīmē (PassG))

2005. gada Likuma par imigrācijas policiju 18. pants BGBl. I Nr. 100/2005

Izņēmumi nosacījumiem par pasēm

1. Ārvalstnieki nav pakļauti nosacījumiem par pasēm šādos gadījumos:

1) izsniegts pieņemšanas paziņojums (19. pants);

2) tiesības īslaicīgi uzturēties, ko piešķir saskaņā ar Austrijas likumu par tiesībām īslaicīgi uzturēties gadījumos, ja ārvalstniekam nav nekādu ceļošanas dokumentu; vai

3) transportēšana (48. pants).

2. Ārvalstniekiem, kuriem ir tiesības uz patvērumu, vai kuriem ir tiesības uz papildu aizsardzību Austrijā un kuriem nav derīga ceļošanas dokumenta, bet kuri var balstoties uz prima facie pierādījumiem apliecināt savu identitāti nevar liegt ieceļošanu Austrijā, neskatoties uz viņu atbildību, saskaņā ar 120. un 121. pantu.

19. pants FPG – pieņemšanas paziņojums

1. Pieņemšanas paziņojums tiek sastādīts pēc citas valsts kompetentas iestādes pieprasījuma ikvienam ārvalstniekam, kuru izraida no valsts uz Austrijas Republiku un kurus Austrijas Republikai ir jāuzņem saskaņā ar starptautisku nolīgumu (4. pants) atbilstīgi Eiropas Kopienas konvencijai vai starptautiskajai praksei.

2. Pieņemšanas paziņojumam jābūt skaidri sastādītam; Tajā jānorāda ārvalstnieka personība un pilsonība.

3. Ja nav skaidru nosacījumu starptautiska nolīgumā vai Eiropas Kopienas konvencijā, pieņemšanas paziņojuma derīguma termiņš ir jānorāda uz laiku, kas nepieciešams, ārvalstnieka aizbraukšanai. Robežšķērsošanas punkts vai vieta valstī, kas noslēgusi nolīgumu ir jānorāda ieceļošanai valstī.

4. Ja un tādā apmērā kā Federālā valdība ir pilnvarota noslēgt starpvaldību nolīgumus saskaņā ar Austrijas federālās konstitūcijas 66. panta 2. punktu (B-VG) tā ir tiesīga, pēc abpusējas vienošanās piekrist, ka cilvēki, kas ieceļojuši cita valstī nelikumīgi un, kas neatbilst ieceļošanas noteikumiem šajā valstī vai īslaicīgas uzturēšanās nosacījumiem, drīkst atkārtoti ieceļot Federatīvās Republikas teritorijā (konvencija par atpakaļuzņemšanu).

Likuma par imigrācijas policiju 23. pants (FPG), “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” I Nr. 100/2005

Medicīniskā izziņa

1. Lai novērstu sabiedrības veselības apdraudējumu Austrijas Federālais veselības aizsardzības un sieviešu lietu ministrs ir tiesīgs izdot noteikumus, kuros minētas valstis, kurās ir ievērojami paaugstināts risks inficēties ar:

1) ziņojamu slimību, ar kuru inficējas sadzīves kontaktu ceļā (nopietna slimība) Austrijas likuma par epidēmijām (Epidemiegesetz) 1950 izpratnē, “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” Nr. 186/1950;

2) jebkuru citu nopietnu infekcijas slimību, par kuru ir jāpaziņo; vai

3) tuberkulozi, par kuru ir jāpaziņo Austrijas likuma par tuberkulozi 3. panta a punkta izpratnē, “Austrijas Federālais Oficiālais Vēstnesis” Nr. 127/1968,

kuras rezultātā ir liels risks lielam skaitam cilvēku būt pakļautam ilglaicīgiem un nopietniem saslimšanas draudiem.

2. Ārvalstniekiem, kas īslaicīgi uzturas 1. punkta noteikumiem atbilstošā valstī sešus mēnešus kopš ieceļošanas Federatīvās Republikas teritorijā ir tiesības saņemt vīzu, ja viņi uzrāda medicīnisko izziņu, kas apliecina, ka viņiem nav 1. punkta noteikumos minēto slimību.

3. Noteikumos jānorāda slimība, kas atbilst 1. punktam, un medicīniskās izziņas saturs un derīguma termiņš.

POLIJA

Polija nav ieviesusi īpašas prasības attiecībā uz personu apliecinošu dokumentu nēsāšanu līdzi.

PORTUGĀLE

Portugāles 1995. gada 21. februāra likuma Nr. 5/95 2. panta 1. punkts (Likums par obligātu prasību nēsāt līdzi personu apliecinošus dokumentus) nosaka, ka “Pilsoņiem, kas sasnieguši 16 gadu vecumu, jānēsā līdzi personu apliecinoši dokumenti publiskā vietā, vietā, kas ir publiski pieejama vai policijas uzraudzītā vietā”.

Minētā likuma 2. panta 2. punkts paredz, ka “1. punkta nozīmē par personu apliecinošiem atzīst šādus dokumentus:

a) personu apliecinošu dokumentu vai pasi Portugāles pilsoņu gadījumā;

b) uzturēšanās atļauja, identifikācijas karte vai pase Eiropas Kopienas dalībvalstu pilsoņu gadījumā;

c) uzturēšanās atļauja, ārvalstnieka identifikācijas karte vai pase trešo valstu pilsoņu gadījumā.”

SLOVĒNIJA

Ārvalstniekiem ir jāpierāda sava identitāte ar ārvalstu ceļošanas dokumentu, personas apliecību vai citu atbilstīgu dokumentu, ko izsniedz ārvalstnieka valsts un kas apliecina ārvalstnieka personību, ārvalstnieku ceļošanas dokumentu, ārvalstnieku personas apliecību, pārrobežu personas apliecību vai citu dokumentu, kuru izdod valsts iestāde un kurā ir fotogrāfija un ar kuru var pārliecināties par ārvalstnieka personību. Pēc policista pieprasījuma ārvalstniekiem ir jāapliecina sava personība ar minētajiem dokumentiem un ir arī jāuzrada atļauja, kas apliecina, ka viņi ir likumīgi ieceļojuši un likumīgi uzturas Slovēnijas Republikā (75. pants Ztuj-1-UPB3, Ur. l. RS (“Slovēnijas Oficiālais Vēstnesis”) Nr. 107/2006).

Ārvalstniekiem jāmaksā sods SIT 20 000 (EUR 83,46), ja viņi pēc policista pieprasījuma nevar uzradīt dokumentu, kas apliecina, ka viņi likumīgi drīkst ieceļot un uzturēties valstī, vai nevar uzradīt pēc policista pieprasījuma dokumentu, kas apliecina viņu personību (97. panta 3. un 4. punkts Ztuj).

SLOVĀKIJA

Robežkontroles uz iekšējām robežām atcelšanas gadījumā dalībvalstis var saskaņā ar “Šengenas Robežu kodeksa” 21. panta c) un d) punktu ar likumu noteikt prasību nēsāt līdzi dokumentus un prasību trešo valstu pilsoņiem ziņot par uzturēšanos dalībvalsts teritorijā saskaņā ar Šengenas konvencijas 22. pantu. Pēc robežkontroles atcelšanas pienākumu trešo valstu pilsoņiem (analoģiski kā Slovākijas pilsoņiem) nēsāt līdzi derīgu ceļošanas dokumentu (ja nepieciešams vīzu, personas apliecību, uzturēšanās atļauju uz laiku kamēr ārvalstnieks uzturas Slovākijas Republikas teritorijā) iespējams saglabās. Obligāta prasība reģistrēt ārvalstniekus Likuma Nr. 48/2002 Coll. 49. panta 2. punkta nozīmē arī tiks saglabāta.

SOMIJA

Likums par ārvalstniekiem (301/2004) 13. iedaļa – “Pases”

Ieceļojot un uzturoties Somijā ārvalstniekiem jābūt derīgai pasei, ko izsniegušas viņu izcelsmes valsts vai dzīvesvietas valsts iestādes, to ir jāuzrāda šķērsojot robežu robežsargiem vai policistiem pēc pieprasījuma.

Prasība nēsāt līdzi dokumentus, apciemojot valsti nav valsts likumos minēta.

ZVIEDRIJA

Valsts likumi attiecībā uz 21. panta c) punktu ir ietverti Likuma par ārvalstniekiem 9. panta 9. punktā.

9. pants

Ārvalstniekam, kas dzīvo Zviedrijā, ir pienākums pēc policijas pieprasījuma uzradīt pasi vai citu dokumentu, kas apliecina tiesības dzīvot Zviedrijā. Ārvalstniekam arī ir pienākums pēc Migrācijas pārvaldes vai policijas iestāžu pavēstes ierasties Migrācijas pārvaldē vai policijā un sniegt informāciju attiecībā uz viņa uzturēšanos Zviedrijā. Ja ārvalstnieks nerīkojas šādi, viņu var aizturēt policija. Ja dēļ ārvalstnieka paša apstākļiem vai cita iemesla dēļ var pieņemt, ka viņš neatbild uz pavēstēm, viņu var aizturēt bez iepriekšējas pavēstes nosūtīšanas.

Krasta apsardzei ir jāsadarbojas policijas kontroles pasākumos galvenokārt pārbaudot saistība ar jūras transportu. Ja pārbaudi veic krasta apsardze pase vai cits dokuments jāuzrāda krasta apsardzes pārstāvim.

Pārbaudi, ko veic saskaņā ar pirmo un otro apakšpunktu, var īstenot tikai, ja ir pamatotas aizdomas, ka ārvalstniekam nav tiesību dzīvot Zviedrijā vai, ja ir īpaši iemesli pārbaudei.

RUMĀNIJA

Likuma par ārvalstniekiem Nr. 194/2002 104. pants nosaka:

1) Uzturēšanās atļauja apliecina ārvalstnieka personību un viņa/viņas tiesības uzturēties Rumānijā, kā arī piešķirtās uzturēšanās termiņu.

2) Uzturēšanās atļaujas īpašnieka pienākums ir pastāvīgi jānēsā līdzi, nenodot to citām personām un pēc pieprasījuma uzrādīt to kompetentām iestādēm.

ĪSLANDE

Saskaņā ar valsts tiesību aktiem Īslandes pilsoņiem nav jānēsā līdzi personu apliecinoši dokumenti. Taču saskaņā ar Likuma par policiju 15. panta 5. punktu policija var pieprasīt personai (Īslandes pilsonim vai ārvalstniekam) nosaukt savu vārdu, personas kodu un adresi un to apliecinot uzrādīt personu apliecinošu dokumentu.

Saskaņā ar Likuma par ārvalstniekiem Nr. 96/2002 5. panta 1. punktu ārvalstniekam, kas ierodas Īslandē, ir pase vai personu apliecinošs dokuments, ko atzīst par ceļošanas dokumentu, Ja vien to citādāk nav noteikusi Tieslietu ministrijas noteikumi. Saskaņā ar minētā likuma 53. pantu ikvienam ārvalstniekam pēc policijas pieprasījuma ir jāuzrāda personu apliecinošs dokuments un ja nepieciešams jāsniedz informācija, lai varētu pārliecināties par viņa personību un likumīgām tiesībām uzturēties Īslandē.

Tieslietu ministrs var nolemt, ka ārvalstniekiem, kas nav Dānijas, Somijas, Norvēģijas vai Zviedrijas valstspiederīgie, vienmēr, uzturoties Īslandē, jānēsā līdzi pases vai citi personu apliecinoši dokumenti. Ministrs var ārvalstniekus no šā pienākuma atbrīvot.

Kā minēts iepriekš, Īslandes iestādēm ir pietiekošas iespējas likt ārvalstniekam nēsāt līdzi dokumentus gan ieceļojot Īslandē, gan izceļojot no tās. Robežkontroles pārtraukšana uz iekšējām robežām neattiecas uz iepriekš minēto noteikumu piemērošanu.

NORVĒĢIJA

Šo jautājumu risina Likuma par imigrāciju (1988. gada 24. jūnija Likums Nr. 64 par ārvalstnieku ieceļošanu un uzturēšanos Norvēģijas Karalistē) 44. panta 1. punkts. Tā noteikumos ir noteikts:

Ja policija pieprasa, ikvienam ārvalstniekam ir jāuzrāda personu apliecinošs dokuments un, ja nepieciešams, jāsniedz informācija, kas palīdz noteikt ārvalstnieka personību un tiesības uzturēties valstī.

Tādēļ saskaņā ar šo noteikumu ir obligāta prasība nēsāt līdzi personu apliecinošus dokumentus. Šāda prasība neattiecas uz valsts pilsoņiem.