LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 138/19

Uzklausīšanas amatpersonas nobeiguma ziņojums (1)

Carbonless paper – Bolloré re-adoption

(Lieta COMP/36.212)

2011/C 138/07

Šī lieta ir saistīta ar lēmuma atkārtotu pieņemšanu attiecībā pret uzņēmumu Bolloré. Komisija 2001. gadā pieņēma lēmumu, ar kuru atzīts, ka Bolloré un citi uzņēmumi ir piedalījušies cenu noteikšanas un tirgus sadalīšanas kartelī paškopējošā papīra nozarē, pārkāpjot LESD 101. pantu (2). Lēmumā atzīts, ka uzņēmums Bolloré ir atbildīgs par šo pārkāpumu gan sakarā ar tiešu dalību kartelī, gan arī sakarā ar to, ka pārkāpuma laikā tas bija Copigraph mātesuzņēmums (3).

Uzņēmums Bolloré iesniedza prasību Vispārējā tiesā par to, ka Komisija ir pārkāpusi tā tiesības tikt uzklausītam attiecībā uz to, ka saskaņā ar iebildumu paziņojumu uzņēmums ir atbildīgs vienīgi kā mātesuzņēmums, nevis saistībā ar tiešu dalību. Vispārējā tiesa Bolloré prasību noraidīja (4). Bolloré pēc tam pārsūdzēja šo spriedumu Eiropas Kopienu Tiesā (“EKT”).

EKT atzina, ka uzņēmuma Bolloré tiesības uz aizstāvību ir pārkāptas “vienā būtiskā punktā”. Saskaņā ar Tiesas atzinumu Vispārējā tiesa bija kļūdījusies, neizdarot nekādus juridiskus secinājumus no sava atzinuma, ka nav ievērotas Bolloré tiesības uz aizstāvību. Īpaši Tiesa uzskatīja, ka šajā situācijā nebija iespējams izslēgt, ka lēmums kopumā ir balstīts uz rīcību, par kuru Bolloré nespēja sevi aizstāvēt (5).

Komisija 2009. gada 15. decembrī iesniedza Bolloré jaunu iebildumu paziņojumu, kurā pausts viedoklis, ka uzņēmums ir atbildīgs gan par savu tiešo dalību kartelī, gan arī kā Copigraph mātesuzņēmums.

Uzņēmums 2009. gada 22. decembrī saņēma atļauju piekļūt lietas materiāliem, kuri bija uz diviem CD-ROM.

Mutiska uzklausīšana notika 2010. gada 17. martā.

Bolloré apgalvoja, ka ir pārkāptas tā tiesības uz aizstāvību attiecībā uz ne bis in idem principu un ņemot vērā pārlieku ilgo procesu. Pretstatā Bolloré es neuzskatu, ka atkārtota Komisijas lēmuma pieņemšana pēc EKT lēmuma atcelšanas būtu ne bis in idem principa pārkāpums. Lietā PVC II EKT precizēja, ka ne bis in idem princips “pats par sevi neizslēdz iespēju atsākt tiesvedību pret to pašu pret konkurenci vērsto rīcību, attiecībā uz kuru pirmais lēmums tika atcelts procesuālu iemeslu dēļ, nesniedzot nekādu nolēmumu par iespējamo faktu būtību” (6). Tiesa atcēla Komisijas pirmo lēmumu šajā lietā tāpēc, ka tika pārkāptas uzņēmuma Bolloré tiesības tikt uzklausītam, proti, par būtiskas procesuālas prasības pārkāpumu. Tomēr Tiesa nekādus būtiskus atzinumus nesniedza.

Otrkārt, es nepiekrītu Bolloré argumentam, ka Komisijas process ir pārmērīgi ilgs un tādējādi ir pārkāpts Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 6. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. pants. Tas, ka kopš pārkāpuma izbeigšanas ir pagājuši 14 gadi, pats par sevi nepierāda, ka Komisija nav rīkojusies saprātīgā termiņā. Apelācija, ko Bolloré iesniedza pret pirmo lēmumu, tika izskatīta Eiropas tiesās vairāk nekā 7 gadus. Tādējādi uz Komisiju nevar attiecināt vairāk nekā pusi no procedūras kopējā ilguma. Balstoties uz Eiropas tiesu judikatūru, laikposmu, kurā lieta tiek izskatīta tiesās apelācijas kārtībā, nevar ņemt vērā, nosakot procedūras ilgumu Komisijā, pat ja apstrīdētais lēmums rezultātā tiek atcelts Komisijas kļūdas dēļ (7).

Jebkurā gadījumā saprātīgā termiņa pārkāpums, ja tas tiktu pierādīts, būtu pamats lēmuma atcelšanai vienīgi tad, ja tiktu pierādīts, ka minētā principa pārkāpums ir negatīvi ietekmējis attiecīgā uzņēmuma spēju sevi aizstāvēt (8). Uzņēmumam Bolloré jau kopš pirmā iebildumu paziņojuma 2000. gadā bija zināms iebildums par mātesuzņēmuma atbildību, savukārt iebildumu par tiešu dalību tam paziņoja pirmajā lēmumā, kuru pieņēma 2001. gadā. Turklāt attiecībā uz Komisijas iebildumu būtību Bolloré sevi aizstāvēja jau prasībā Vispārējā tiesā, cita starpā apstrīdot savu tiešo dalību kartelī. Kopumā Bolloré nav sniedzis nevienu pārliecinošu argumentu, kas pierādītu, ka ieilgušais administratīvais process ir negatīvi ietekmējis tā tiesības uz aizstāvību.

Tādējādi es neuzskatu, ka ir pārkāptas uzņēmuma Bolloré tiesības uz aizstāvību saistībā ar šīs puses izvirzītajiem procedūras jautājumiem.

Manuprāt, lēmuma projekts attiecas vienīgi uz iebildumiem, attiecībā uz kuriem pusēm tika dota iespēja paust savu viedokli.

Es uzskatu, ka šajā lietā ir ievērotas puses tiesības tikt uzklausītai.

Briselē, 2010. gada 21. jūnijā Michael ALBERS

(1) Saskaņā ar 15. un 16. pantu Komisijas 2001. gada 23. maija Lēmumā (2001/462/EK, EOTK) par uzklausīšanas amatpersonu darba uzdevumiem dažos tiesas procesos par konkurenci (OV L 162, 19.6.2001., 21. lpp.).

(2) OV L 115, 21.4.2004., 1.–88. lpp.

(3) Tobrīd atbildīgā uzklausīšanas amatpersona savā 2001. gada 5. decembra ziņojumā informēja par procedūru, kāda tika izmantota pirmā lēmuma pieņemšanā (OV C 96, 21.4.2004., 39. lpp.).

(4) Apvienotās lietas T-109/02 et al, Bolloré and others pret Komisiju, Krājums [2007] II-947.

(5) Apvienotās lietas C-322/07 et al, Papierfabrik August Kohler and others pret Komisiju, Krājumā vēl nav publicētas, 34.–48. punkts.

(6) Apvienotās lietas C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others pret Komisiju (PVC II) [2002] Recueil I-8375, 61. un 62. punkts.

(7) Apvienotās lietas C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others pret Komisiju (PVC II), kas citētas iepriekš, 202.-204. punkts. Apvienotās lietas C-238/-305 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others pret Komisiju [1999], Recueil II-931, 123. punkts. Lieta T-57/01 Solvay pret Komisiju [2009], Krājumā vēl nav publicēta, 124. punkts.

(8) Lieta C-105/04 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied pret Komisiju, [2006], Krājums I-8725, 42.–43. punkts.