EIROPAS KOMISIJA Briselē, 23.5.2022 SWD(2022) 619 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS, 2022. gada ziņojums par Latviju Pavaddokuments dokumentam Ieteikums PADOMES IETEIKUMAM par Latvijas 2022. gada valsts reformu programmu un ar ko sniedz Padomes atzinumu par Latvijas 2022. gada stabilitātes programmu {COM(2022) 619 final} - {SWD(2022) 640 final}



Pārskats par ekonomiku un nodarbinātību Stabila atveseļošanās, ko iedragā Krievijas iebrukuma Ukrainā izraisītās ekonomiskās sekas Latvijas ekonomika ir labi pārcietusi Covid-19 krīzi. Lai gan Covid-19 krīzes ietekme uz Latvijas ekonomiku bija mērenāka nekā vidēji ES, tās atveseļošanos īslaicīgi kavēja zemi vakcinācijas rādītāji un nepieciešamība saglabāt ierobežojumus saimnieciskajai darbībai. Tomēr 2022. gada sākumā vakcinācijas rādītāji ievērojami uzlabojās, un tika sagaidīts, ka cerīgākās epidemioloģiskās prognozes 2022. gadam būtiski palielinās mājsaimniecību patēriņu un pakalpojumu eksportu, kas vēl nebija sasniedzis pirmspandēmijas augstāko punktu. Līdz ar to Latvija 2022. gada sākumā piedzīvoja stabilu izaugsmes tempu, un varēja gaidīt, ka patēriņa, investīciju un eksporta rādītāji būs labi. Tomēr Krievijas iebrukums Ukrainā un no tā izrietošais preču, sevišķi enerģijas, cenu kāpums pasliktināja atveseļošanās perspektīvas pēc pandēmijas. Paredzams, ka eksporta ieņēmumu zaudējumi un straujais cenu pieaugums 2022. gadā palēninās reālo izaugsmi līdz 2,0 %. Sagaidāms, ka 2023. gadā privātā patēriņa un eksporta ietekmē izaugsme pieaugs līdz 2,9 %. Latvijai ir ciešas tirdzniecības saites ar Krieviju, un valsts ir atkarīga no tās enerģijas. Paredzams, ka salīdzinoši plašā Latvijas tirdzniecība ar Krieviju izraisīs eksporta ieņēmumu zudumu un būtiski paaugstinās izejvielu cenas koksnei un metālam, ko galvenokārt piegādāja Krievija. Paredzams, ka Krievijai un Baltkrievijai piemērotās ekonomiskās un finansiālās sankcijas apturēs tirdzniecību ar abām valstīm attiecībā uz visām preču grupām, izņemot energoproduktus. Turklāt, ņemot vērā Latvijas paziņoto nodomu izbeigt Krievijas gāzes importu no 2023. gada, visa tirdzniecība ar Krieviju no nākamā gada tiktu pārtraukta. Latvijas kopējais eksports uz Krieviju un Baltkrieviju 2021. gadā pārsniedza 4 % no IKP, savukārt imports, ieskaitot energoproduktus, bija vairāk nekā 6 % no IKP. Enerģijas cenu straujais pieaugums un piegādes ķēdes traucējumi izraisa augstu inflāciju. Paredzams, ka straujā enerģijas un pārtikas cenu pieauguma ietekmē patēriņa cenu inflācija 2022. gadā sasniegs 9,4 %. Lai gan paredzams, ka energoproduktu cenu pieaugums pasaulē 2023. gada pavasarī pierims, straujajam cenu pieaugumam rūpniecībā un celtniecībā ir sagaidāms domino efekts, kas prognozes periodā veicinās patēriņa cenu inflāciju. Lai gan gaidāms, ka Latvijas nodoms pārtraukt Krievijas gāzes importu no 2023. gada saglabās enerģijas cenas augstā līmenī ilgāk, paredzams, ka 2023. gada otrajā pusē tās mazināsies. Tomēr līdz ar cenu pieaugumu citos segmentos paredzams, ka 2023. gadā inflācija būs vidēji 3,5 %. Valdība ir veikusi pasākumus, lai novērstu Krievijas iebrukuma Ukrainā ekonomiskās un sociālās sekas. Lai kompensētu enerģijas cenu pieaugumu, valdība ir apstiprinājusi atbalstu mājsaimniecībām, t. sk. visneaizsargātākajām, kā arī sadales tīkla pakalpojuma tarifa atlaides mājsaimniecībām un uzņēmumiem. Reaģējot uz humanitāro krīzi, ir ieviesta atbalsta pakete bēgļiem no Ukrainas, kura ietver piekļuvi sociālajai aizsardzībai, veselības aprūpei, izglītībai un mājokļu pakalpojumiem. Turklāt viņiem ir atvieglota piekļuve darba tirgum. Valdība ir vienojusies līdz 2025. gadam palielināt aizsardzības budžetu līdz 2,5 % no IKP. Neraugoties uz valsts parāda ievērojamo pieaugumu pēc Covid-19 pandēmijas, Latvijas makroekonomikas pamatrādītāji joprojām ir stabili. Reaģējot uz pandēmijas izraisīto ekonomikas lejupslīdi, Latvija izvērsa apjomīgu fiskālā atbalsta paketi. Pasākumu mērķis bija saglabāt darbvietas un materiāli atbalstīt mājsaimniecības, kuras krīze skārusi vissmagāk, palīdzēt uzņēmumiem segt pastāvīgās izmaksas, kamēr tie bija slēgti, un veicināt ātrāku ekonomikas atveseļošanos, palielinot investīcijas. Rezultātā valdības budžeta deficīts ievērojami palielinājās: no 0,6 % no IKP 2019. gadā līdz 4,5 % no IKP 2020. gadā un 7,3 % no IKP 2021. gadā. Paredzams, 2022. gadā atbalsts ekonomikai ar fiskālās politikas palīdzību turpināsies: sagaidāms, ka valdības budžeta deficīts, par spīti Covid-19 atbalsta pasākumu būtiskam samazinājumam, saglabāsies augsts – 7,2 % no IKP. 2022. gada budžets ietver algu palielinājumu veselības aprūpes, izglītības un citiem publiskā sektora darbiniekiem. Tas ietver arī vairākus pagaidu pasākumus, piemēram, atbalstu enerģijas cenu kāpuma mazināšanai, energoapgādes drošības rezervju iegādi, kā arī lielākus izdevumus aizsardzībai un atbalstu cilvēkiem, kas bēg no Ukrainas. Tiek prognozēts, ka 2023. gadā deficīts samazināsies līdz 3,0 % no IKP, jo paredzams, ka lielākā daļa 2022. gada izdevumu pasākumu beigsies līdz gada nogalei, ļaujot valsts parādam stabilizēties 46,5 % apmērā no IKP. Tomēr pietiekama finansējuma nodrošināšana dažiem sabiedriskajiem pakalpojumiem — sevišķi veselības aprūpei un sociālajai aizsardzībai — ir ievērojams izaicinājums, jo Latvijas nodokļu sistēmas ieņēmumi ir salīdzinoši zemi (). Valdības ieņēmumus samazina arī neoficiālās ekonomikas lielā daļa. Plašāki makroekonomiskie rādītāji liecina par ierobežotiem stabilitātes riskiem, jo tekošais konts nedaudz svārstās ap līdzsvara punktu, privātā sektora parādsaistības ir zemas un mājokļu cenu pieaugums, lai arī straujš, vidējā termiņā nav pārsniedzis ienākumu pieaugumu. Tomēr nelielais privātā sektora parāds daļēji atspoguļo pieticīgo kreditēšanas pieaugumu pēdējo desmit gadu laikā. Grūtības piekļūt kredītiem, ar kurām sevišķi saskaras mazie un vidējie uzņēmumi, rada bažas par investīciju ierobežošanu un līdz ar to par turpmāko produktivitātes pieaugumu (sk. 10. pielikumu). Lai gan Latvijā ienākumu līmenis joprojām ir zemāks par ES vidējo rādītāju, valsts turpina stabilu konverģences kursu. Latvijā ienākumu līmenis 2020. gadā bija 70 % no ES vidējā rādītāja (). Pēdējo piecu gadu laikā Latvijas IKP pieaugums uz vienu iedzīvotāju laikposmā no 2016. līdz 2021. gadam bija ievērojami lielāks nekā ES — vidēji 2,95 % salīdzinājumā ar 1,0 % (). Tomēr Latvijas IKP uz vienu iedzīvotāju pieauguma temps bija zemāks par Lietuvas un Igaunijas IKP pieauguma tempu, kas tajā pašā laikposmā sasniedza attiecīgi 4,1 % un 3,7 % vidējo pieaugumu (sk. 18. pielikumu). Galvenie riski turpmākai konverģencei ir saistīti ar demogrāfiskajām problēmām, kas izraisa darbaspēka un prasmju trūkumu, iekšzemes tirgus sarukumu un infrastruktūras un sabiedrisko pakalpojumu izmaksu pieaugumu uz vienu iedzīvotāju. Demogrāfiskās problēmas, kas saistītas gan ar straujo novecošanos, gan ar kopējā iedzīvotāju skaita samazināšanos, veido pamatu Latvijas galvenajām strukturālajām problēmām, piemēram, reģionālajām atšķirībām ienākumos un piekļuvē pakalpojumiem, pieticīgām investīcijām, t. sk. mājokļu jomā, un valsts pārvaldes neefektivitātei (sk. 11. pielikumu). Iekļaujošas un sociāli taisnīgas atveseļošanas nodrošināšana Latvijā joprojām ir problēma, kā liecina Eiropas sociālo tiesību pīlāram pievienotais sociālo rezultātu pārskats (sk. 12. pielikumu). Izaugsme nav bijusi pilnībā iekļaujoša, jo ienākumu nevienlīdzība ir viena no augstākajām ES, joprojām pastāv reģionālas atšķirības un nabadzības risks vēl aizvien ir ievērojams. Lai gan Latvijas darba tirgus atlabst, nodarbinātības līmenis pa reģioniem un prasmju līmeņiem ievērojami atšķiras. Darbaspēka nodrošināšana ar darba tirgum atbilstīgām prasmēm, tostarp pamata un padziļinātām digitālajām prasmēm, joprojām ir problēma gan no darba tirgus snieguma, gan no nevienlīdzības viedokļa. Nabadzības un sociālās atstumtības risks joprojām ir augsts, sevišķi vecāka gadagājuma cilvēku vidū, savukārt sociālo pārvedumu ietekme nabadzības samazināšanā ir neliela (sk. 12. pielikumu). Sociālo iekļaušanu vēl vairāk kavē ierobežota piekļuve pakalpojumiem un nepietiekama sociālā palīdzība neaizsargātām grupām (vecākiem cilvēkiem, personām ar invaliditāti, bezdarbniekiem), ieskaitot ilgtermiņa aprūpi, sociālos mājokļus un individuālajās vajadzībās balstītus sociālos pakalpojumus. Zems finansējums ierobežo pieejamu un savlaicīgu veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu (sk. 14. pielikumu). Veselības aprūpes speciālistu trūkums un nevienmērīgs to sadalījums pa reģioniem rada papildu šķēršļus veselības aprūpes pieejamībai. Lai gan tiek turpināts īstenot administratīvi teritoriālo reformu, kas pievēršas ievērojamajām reģionālajām ekonomiskajām un sociālajām atšķirībām, paralēli būtu nepieciešamas reformas un investīcijas, kas nodrošinātu vienlīdzīgu piekļuvi kvalitatīviem sabiedriskajiem pakalpojumiem un palielinātu Latvijas perifēro reģionu ekonomisko potenciālu. Latvijas galvenās vides un klimata politikas problēmas ir enerģijas patēriņa samazināšana transportam un ēkām, atjaunīgo energoresursu jaudas palielināšana, aprites ekonomikas ieviešana un bioloģiskās daudzveidības aizsardzības uzlabošana. Lai gan atjaunīgo energoresursu enerģijas īpatsvars Latvijā ir viens no augstākajiem ES (galvenokārt no koksnes biomasas), valsts saskaras ar lielām problēmām saistībā ar emisijām, kas nav emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ETS), – tās ir pieaugušas, jo palielinās enerģijas patēriņš transportam un ēkām. Vēja un saules enerģijas potenciāla izmantošana ir ticamākais ilgtermiņa risinājums atjaunīgo energoresursu īpatsvara palielināšanai. Šādas enerģētikas politikas panākumi var palīdzēt arī sasniegt plašāko mērķi samazināt Latvijas enerģētisko atkarību (sk. 6. pielikumu). Turklāt ar lejupejošu tendenci pārejā uz aprites ekonomiku Latvija ne tuvu nav sasniegusi savus mērķus resursu efektīvas izmantošanas un materiālu aprites jomā (sk. 7. pielikumu). Lielus izaicinājumus rada arī bioloģiskās daudzveidības aizsardzība – labvēlīgā aizsardzības statusā ir mazāk par 10 % aizsargājamo dzīvotņu. Arī mežu apsaimniekošana joprojām nav pietiekami attīstīta: 90 % aizsargājamo mežu un zālāju stāvoklis ir novērtēts kā vājš vai slikts, un emisiju absorbcija caur mežiem samazinās. Lai gan savienojamības un digitālo publisko pakalpojumu ziņā Latvijas rezultāti ir labi, digitālo pārkārtošanos kavē digitālo prasmju trūkums. Latvija ir vadošās pozīcijās attiecībā uz platjoslas pārklājumu un izmantošanu un bija labi sagatavojusies 5G ieviešanai. Tomēr digitālā plaisa pastāv, savienojamība ir nepilnīga, un lauku apvidos pārklājums ir zemāks (). Investīcijas “vidējās jūdzes” savienojumos lauku reģionos gan ir bijušas apjomīgas, tomēr nav veiktas privātas investīcijas “pēdējās jūdzes” savienojumos, jo tās komerciāli neattaisnojas. Digitālo publisko pakalpojumu klāsts ir plašs, taču atpaliek augsti digitalizētu uzņēmumu īpatsvars. Turklāt zemais digitālo prasmju līmenis, tostarp informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) speciālistu trūkums, ir galvenais šķērslis digitālo risinājumu plašākai izmantošanai privātajā sektorā (sk. 8. pielikumu). Latvija sekmīgi virzās uz ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) un četru konkurētspējīgas ilgtspējas dimensiju sasniegšanu, bet ar taisnīguma uzlabošanu, inovāciju un apritīgu materiālu izmantošanu tai veicas lēnāk (sk. 1. pielikumu). Latvijai ir ļoti labi rezultāti attiecībā uz vairākiem IAM rādītājiem, kas saistīti ar vides ilgtspēju, un tai ir viens no augstākajiem atjaunīgo energoresursu enerģijas īpatsvariem ES valstīs (7. IAM), taču apritīgu materiālu izmantošanas rādītājs (12. IAM) vēl ir jāuzlabo. Latvija atpaliek no ES vidējā rādītāja vairākās ar taisnīgumu saistītās jomās (1., 3., 4., 5., 8. IAM). Neraugoties uz dažām pozitīvām tendencēm gadu gaitā, pastāv augsta ienākumu nevienlīdzība (10. IAM), kas ir cieši saistīta ar sliktiem rezultātiem veselības jomā (3. IAM) un sociālo pārvedumu ierobežoto ietekmi uz nabadzības samazināšanu (1. IAM). Ar produktivitāti saistīto IAM rādītāju izpildi (4., 8. un 9. IAM) ietekmē tas, ka digitālās prasmes, kā arī bruto iekšzemes izdevumi pētniecībai un izstrādei atpaliek no ES vidējā līmeņa. Latvijai ir labi rezultāti makroekonomikas stabilitātes jomā (8. IAM). Atveseļošanas un noturības plāns Latvijas plāns valsts ilgtermiņa problēmu risināšanai ir vērienīgs. To atbalsta ES dotācija 1,8 miljardu EUR apmērā, kas veido aptuveni 6 % no Latvijas 2019. gada IKP. 37,6 % plāna līdzekļu atbalstīs klimata mērķu sasniegšanu un 21 % atbalstīs digitālo pārkārtošanos (sk. 2. pielikumu). Paredzams, ka Latvijas plāns palīdzēs efektīvi risināt nozīmīgu daļu būtisko problēmu, kas konstatētas valstij adresētajos ieteikumos (sk. 4. pielikumu). Plāna vērienīgākās reformas ir saistītas ar augstākās izglītības iestāžu pārvaldību un finansēšanu, visaptverošas cilvēkresursu stratēģijas īstenošanu veselības aprūpes jomā un minimālo ienākumu pabalstu indeksācijas ieviešanu, tādējādi veicinot Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu. Apjomīgas investīcijas ietver Rīgas metropoles transporta sistēmas zaļināšanu, cita starpā pateicoties tīru sabiedrisko transportlīdzekļu iegādei un privāto un publisko ēku un uzņēmumu energorenovācijai. Ir plānotas arī ievērojamas investīcijas reģionālās attīstības veicināšanai: skolu aprīkojuma un infrastruktūras uzlabošana, rūpniecības parku un cenas ziņā pieejamāku mājokļu izveide un slimnīcu modernizēšana. Latvijas atveseļošanas un noturības plāns (ANP) veicinās zaļo pārkārtošanos (sk. 5. un 6. pielikumu). ANP kopumā pievēršas enerģijas patēriņa pieauguma tendencei transporta un ēku sektorā, proti, zaļinot Rīgas metropoles transporta sistēmu un investējot ilgtspējīgā sabiedriskajā transportā. ANP veicinās arī dekarbonizāciju, veicot apjomīgas investīcijas energoefektīvā renovācijā (gan uzņēmumos, gan daudzdzīvokļu un sabiedriskajās ēkās), atbalstot atjaunīgo energoresursu izmantošanu, modernizējot elektrotīklu un veicot pasākumus nolūkā pielāgoties klimata pārmaiņām. Latvijas mērķis ir līdz 2023. gada beigām īstenot koordinētu pieeju pasažieru pārvadājumu plānošanai, pasūtīšanai un organizēšanai šajā teritorijā. Sāksies arī centieni palielināt atjaunīgo energoresursu enerģijas īpatsvaru un modernizēt energotīklus – līdz 2023. gadam tiks noslēgti pirmie modernizācijas līgumi. Šogad ir sākušas darboties arī atbalsta shēmas lielām investīcijām energoefektīvā renovācijā. Attiecībā uz digitālo pārkārtošanos galvenās prioritātes, kam pievēršas ANP, būs pasākumi, kuru mērķis ir risināt jautājumus saistībā ar zemu prasmju līmeni, nepietiekamu “pēdējās jūdzes” un 5G savienojamību un zemu uzņēmējdarbības digitalizācijas līmeni (). Latvijas ANP atbalsta digitālo pārkārtošanos ar investīcijām publiskās pārvaldes un sabiedrisko pakalpojumu digitalizācijā, atbalstu uzņēmumu digitālajai pārveidei un labākas vides radīšanu pētniecībai un inovācijai, veicot pasākumus mazo un vidējo uzņēmumu digitalizācijas uzlabošanai. Plānā ir iekļauti arī pasākumi ātrdarbīgas platjoslas ieviešanai, kam būtu jāpalīdz vēl vairāk uzlabot digitālo infrastruktūru, un reformas, kas veicina digitālo prasmju pilnveidi, piemēram, jauns pieaugušo izglītības satvars, kas uzlabo privātpersonu, uzņēmumu un valsts pārvaldes darbinieku pamata un padziļinātas digitālās prasmes. Līdz šā gada vasarai būs stājušies spēkā pasākumi valsts pārvaldes digitālās pārkārtošanās atbalstam. Paredzams, ka līdz 2023. gada beigām skolēniem un skolotājiem digitālajās bibliotēkās būs pieejami 26 000 datoru. Plānots, ka līdz 2023. gada beigām būs sekmīgi paveikti arī atbalsta pasākumi, kuru mērķis ir palīdzēt uzņēmumiem (sevišķi maziem un vidējiem uzņēmumiem) attīstīt savu darbinieku prasmes. ANP mērķis ir uzlabot digitālās prasmes visās nozarēs un iedzīvotāju grupās. Tikai 51 % iedzīvotāju ir vismaz digitālās pamatprasmes, kas ir zem ES 2021. gada vidējā rādītāja. Tā kā pieprasījums pēc digitālajām pamatprasmēm darba tirgū pieaug, to trūkums rada digitālo plaisu, kas palielina bezdarba un sociālās atstumtības riskus. ANP mērķis ir novērst daļu nepilnību: līdz 2026. gada trešajam ceturksnim ir plānots panākt, ka 54 % iedzīvotāju ir vismaz digitālās pamatprasmes, savukārt ES vidējais rādītājs jau 2021. gadā ir 54 % (sk. 8. pielikumu).

1. izcēlums. Galvenie rezultāti saskaņā ar Atveseļošanas un noturības plānu 2022./23. gadā ·Rīgas metropoles teritorijas zaļināšana, pateicoties koordinētai pieejai pasažieru pārvadājumu plānošanā, pasūtīšanā un organizēšanā ·Stājas spēkā jaunais likums par pašvaldībām, kurā tiks pārskatītas vietējo pašvaldību funkcijas un uzdevumi ·Finansēšanas fonda izveide lētu īres mājokļu būvniecībai ·Veselības nozares digitalizācijas stratēģijas pieņemšana ·Elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu modernizācija ·Piecu inovācijas kopu izveide ·Valsts pārvaldes modernizācijas plāna pieņemšana ·Minimālā ienākuma tiesību aktu izmaiņu stāšanās spēkā, ieviešot indeksācijas mehānismu un zemāko robežvērtību Veselības aprūpes jomā ANP pievērsīsies arī problēmām saistībā ar noturību, piekļuvi, kvalitāti un integrāciju visos aprūpes līmeņos. ANP veselības komponenta mērķis ir uzlabot veselības aprūpes noturību, pieejamību un kvalitāti, īstenojot divas reformu prioritātes — integrētu veselības aprūpi un veselības aprūpes darbaspēka stiprināšanu. Tiks izstrādāta veselības aprūpes darbaspēka stratēģija ar labāku plānošanu, uzlabotu apmācību un jaunu veselības aprūpes speciālistu atalgojuma modeli. ANP ir paredzētas arī investīcijas sabiedrības veselības pētniecībā, universitāšu un reģionālo slimnīcu un sekundāro ambulatoro pakalpojumu sniedzēju veselības infrastruktūrā. Paredzams, ka šoruden Veselības ministrija pieņems digitālās veselības stratēģiju. Sagaidāms, ka Latvijas iestādes līdz 2023. gada vidum pieņems visaptverošu veselības aprūpes darbaspēka stratēģiju, bet līdz 2024. gada vidum ieviesīs jaunu atalgojuma modeli veselības aprūpes darbiniekiem. Sākot ar šo gadu, ANP pievērsīsies arī problēmām, kas saistītas ar nabadzības mazināšanu un sociālo iekļaušanu. ANP ir paredzēts ieviest ikgadēju indeksācijas mehānismu attiecībā uz minimālo ienākumu un noteikt minimālā ienākuma līmeni 20 % apmērā no mediānā ienākuma 2023. gadā. To papildina investīcijas piekļūstamības un rehabilitācijas infrastruktūrā personām ar ierobežotām pārvietošanās spējām un invaliditāti, kā arī investīcijas vecāka gadagājuma cilvēku ilgtermiņa aprūpē. Līdz 2023. gadam tiks ieviesti digitālie rīki darba meklētāju un bezdarbnieku prasmju labākai novērtēšanai (). Līdz 2023. gada beigām tiks noslēgti darba līgumi mājokļu pielāgošanai vairāk nekā 200 personām ar invaliditāti un būs stājušies spēkā tiesību aktu grozījumi, lai uzlabotu minimālā ienākuma atbalsta sistēmu. Latvijas ANP ir ietverti arī pasākumi cenas ziņā pieejamu mājokļu piedāvājuma uzlabošanai valstī. Plāns stiprina ekonomisko un sociālo noturību ar investīcijām cenas ziņā pieejamos mājokļos, kam būtu jāpalīdz arī veicināt darbaspēka mobilitāti, jo Latvijas iedzīvotājiem bieži vien trūkst iespēju īrēt mājokli par zemu cenu teritorijās, kur ir vislabākās nodarbinātības iespējas. Šī problēma tiks risināta, grozot īres tiesību aktus un attīstot lētu īres mājokļu fondu, ko atbalstīs ANP, kā arī izstrādājot cenas ziņā pieejamu mājokļu stratēģiju. Līdz 2026. gadam tiks uzbūvēti un nodoti ekspluatācijā 300 zemas īres maksas nulles enerģijas dzīvokļi. Latvija ir arī sākusi uzlabot nepietiekamo izglītības sistēmas kvalitāti un efektivitāti saskaņā ar ANP. Tiks veikta augstākās izglītības reforma ar mērķi uzlabot augstākās izglītības nozares pārvaldību, akreditācijas mehānismu un finansēšanas principus. Vienlaikus ANP ir paredzētas investīcijas augsti kvalificētu cilvēkresursu apjoma palielināšanai pētniecībā un izstrādē un inovatīvu uzņēmumu īpatsvara palielināšanai ekonomikā. Paredzams, ka augstākās izglītības iestāžu pārvaldība tiks reformēta līdz šā gada beigām un līdz 2023. gadam tiks parakstīti līgumi par inovācijas klasteru izveidi uzņēmumu pētniecības un izstrādes spēju attīstīšanai. Līdz šai vasarai tiks pieņemti lēmumi reorganizēt vismaz 20 vispārējās vidējās izglītības iestādes (apvienošanās, izglītības līmeņa maiņa) (sk. 9. un 13. pielikumu). Saskaņā ar ANP ir uzsākta arī administratīvi teritoriālā reforma. 2021. gadā stājās spēkā administratīvi teritoriālā reforma, kas samazināja vietējo pašvaldību skaitu no 119 līdz 42. ANP ir iekļauts jauns “Pašvaldību likums”, kura mērķis ir pārskatīt jauno vietējo pārvaldes iestāžu funkcijas un uzdevumus un nodrošināt labāku pārvaldību. Plānots, ka tas stāsies spēkā līdz 2023. gada beigām. ANP ietvaros tiek risinātas fiskālās problēmas. Tiesiskuma komponents paredz pieņemt valsts iestāžu darba plānu ēnu ekonomikas ierobežošanai 2021.–2022. gadam. Tajā tiks uzskaitīti pasākumi, kas ļaus vērsties pret nereģistrētu un nelikumīgu saimniecisko darbību, nedeklarētu nodarbinātību, krāpšanu nodokļu jomā u. c. Ar citām investīcijām tiks stiprināta analīze un datu pārvaldība nodokļu administrācijas un muitas jomā. Taču šā darba plāna īstenošana neietilpst ANP darbības jomā. Latvija turpina pilnveidot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas sistēmu. Gaidāms, ka saskaņā ar ANP Latvija turpinās darbu pie nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas stratēģijas īstenošanas. Tas tiks darīts, reformējot ekonomisko noziegumu identificēšanā, izmeklēšanā un iztiesāšanā iesaistīto tiesībaizsardzības iestāžu sadarbības, informācijas apmaiņas un apmācības sistēmas. Tajā pašā laikā tiks stiprinātas to tehniskās spējas un uzlabotas pilsoniskās sabiedrības organizāciju spējas. Ir sākts arī tālāks darbs pie nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas stratēģijas īstenošanas. GALVENĀS ATLIKUŠĀS PROBLĒMAS Papildus iepriekš izklāstītajām ANP risinātajām problēmām Latvija saskaras ar tādām, kas plānā nav pietiekami aptvertas. Kaut gan ANP pasākumos ir pievērsta liela uzmanība digitālajām prasmēm un pieaugušo izglītībai (lai arī tie nav vērsti uz mazkvalificētām personām), ar to vien nepietiek, lai novērstu jauno prasmju trūkumu un neatbilstību. Ar cilvēkresursiem saistītās problēmas Latvijas veselības aprūpes nozarē nav vienīgās. Nepietiekams finansējums ietekmē lielāko daļu sistēmas, bet īpaši vāja ir ilgtermiņa aprūpes veiktspēja. Turklāt, lai gan Latvijas ANP ir iekļauta minimālā ienākuma reforma, kas uzlabo 10 % nabadzīgāko iedzīvotāju ienākumus, nodokļu un pabalstu sistēmas vispārējā pārdales efektivitāte joprojām ir vāja, un nevienlīdzība Latvijā ir viena no augstākajām ES. Veselības aprūpes un sociālo sistēmu nepietiekamais finansējums ir cieši saistīts ar Latvijas nodokļu ieņēmumu zemo līmeni attiecībā pret IKP. Šo problēmu risināšana palīdzēs arī panākt turpmāku progresu to IAM sasniegšanā, kas saistīti ar veselības aprūpi, nabadzību un nevienlīdzību. Publisko finanšu kvalitātes

un struktūras uzlabošana Zemie nodokļu ieņēmumi ierobežo Latvijas spēju uzlabot veselības un sociālos pakalpojumus, kuru ilgtspējīgiem uzlabojumiem nepieciešams lielāks finansējums. Pandēmija un nesenais enerģijas cenu pieaugums ir izcēlis problēmas nozarēs, kurām jau ir nepietiekams finansējums, proti, veselības aprūpē un sociālajā aizsardzībā (3.1. grafiks). Valdība ir sniegusi ievērojamu ar Covid-19 saistītu pagaidu atbalstu veselības aprūpes nozarei, kā arī īstenojusi vairākus pagaidu pasākumus, lai kompensētu enerģijas cenu kāpumu mājsaimniecībām un uzņēmumiem. Tomēr būtu lietderīgi izstrādāt ilgtermiņa plānu ilgtspējīgai finansējuma palielināšanai sabiedriskajiem pakalpojumiem. 3.1. grafiks. Vispārējās valdības izdevumi pa funkcijām 2020. gadā, % no IKP Avots: Eurostat. Publiskie izdevumi veselības aprūpes un sociālās aizsardzības nozarēm pastāvīgi ir bijuši zemi ne tikai salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju, bet arī salīdzinājumā ar pārējām Baltijas valstīm. Veselības aprūpē zemais finansējums ir izraisījis veselības rezultātu pasliktināšanos, ierobežotu piekļuvi pakalpojumiem un cilvēkresursu trūkumu. Tāpat zems finansējums sociālajai aizsardzībai rada salīdzinoši lielu ienākumu nevienlīdzību un nabadzības un sociālās atstumtības risku. Lai gan nesenie gada budžeti ir orientēti uz atbalstu veselības un sociālajai aprūpei un sociālajai aizsardzībai, kā arī uz ienākumu nevienlīdzības mazināšanu ar izmaiņām nodokļu politikā (), šis process zināmā mērā ir bijis sadrumstalots un nepietiekami mērķtiecīgs. Tas ir mainījies līdz ar politiskajām prioritātēm un joprojām nav pietiekams, lai novērstu nepilnības, kas radušās vairāku desmitgažu laikā, kad finansējums bija nepietiekams. Zemie nodokļu ieņēmumi ir viens no galvenajiem šķēršļiem, kas traucē efektīvi risināt Latvijas veselības un sociālās problēmas. Kopš Latvijas pievienošanās ES nodokļu ieņēmumu attiecība pret IKP ir pakāpeniski palielinājusies no 27,6 % 2004. gadā līdz 31,5 % 2020. gadā, tomēr tā joprojām ir viena no zemākajām ES (ES vidējais rādītājs: 40,2 %) (sk. 17. pielikumu). Ikgadējais budžeta sagatavošanas un izpildes process liecina, ka pastāv ievērojams budžeta resursu trūkums sabiedrisko pakalpojumu vajadzību apmierināšanai. Budžeta sagatavošanas laikā to apliecina ievērojamā atšķirība starp ministriju kopējiem jaunajiem budžeta pieprasījumiem un fiskālo telpu, kas piešķirta jaunām politikas iniciatīvām (). Uz to norāda arī fiskālās novirzes budžeta izpildes laikā, kas parasti rada lielāku strukturālo deficītu, nekā pieļauj valsts fiskālā sistēma, kā to vairākos neatbilstības ziņojumos norādījusi Fiskālās disciplīnas padome. Pasākumi nevienlīdzības mazināšanai varētu būt mērķtiecīgāki. 2022. gada budžetā ir iekļauti daži pasākumi ienākumu nevienlīdzības mazināšanai: palielina i) diferencēto ar nodokli neapliekamo minimumu iedzīvotāju ienākuma nodoklim, ii) ienākuma nodokļa atlaidi pensionāriem un iii) ģimenes pabalstus. Tomēr sākotnējā analīze liecina: lai gan šiem pasākumiem ir vēlamā ietekme uz izmantojamā ienākuma palielināšanu, tie nepilnīgi sasniedz 20 % nabadzīgāko mājsaimniecību un gaidāms, ka lielākās ieguvējas būs grupas ar vidēju ienākumu līmeni (Eiropas Komisija, Kopīgais pētniecības centrs, aprēķins, kura pamatā ir Eiropas Patentu iestādes (EUROMOD) modelis I4.0+) (3.2. grafiks). 3.2. grafiks. Ietekme uz ienākumu sadali pēc 2022./23. gada politikas izmaiņām (izmaiņas % pret 2021. gada pamatscenāriju) Avots: Eiropas Komisija, EUROMOD. Nodokļu ieņēmumu daļu varētu palielināt, paaugstinot nodokļu progresivitāti un nodokļus jomās, kas mazāk kaitē izaugsmei, sevišķi kapitālam un īpašumam. Vēsturiski galvenie Latvijas valdības ieņēmumu avoti ir darbaspēka un patēriņa nodokļi, savukārt kapitāla nodokļu īpatsvars, kas ir zems salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm, tika vēl vairāk samazināts ar uzņēmumu ienākuma nodokļa reformu 2017. gadā. Latvija Eiropas Savienībā ir pēdējā vietā iekasēto uzņēmumu ienākuma nodokļu īpatsvara ziņā (0,7 % no IKP 2020. gadā), un ieņēmumi no īpašuma nodokļiem ir 1,0 % no IKP, kamēr ES vidējais rādītājs ir 2,3 % no IKP. Īpašuma nodokļu sistēma Latvijā būtu labi piemērota, lai atbalstītu sociālās aprūpes vajadzības, galvenokārt tāpēc, ka īpašuma nodoklis tiek iekasēts un administrēts pašvaldību līmenī, tādējādi lielāki nodokļu ieņēmumi tiktu novirzīti tieši pašvaldībām, kas ir pirmais piekļuves punkts iedzīvotājiem ar sociālajām vajadzībām. Kadastrālo un atlaižu sistēmu varētu reformēt, lai pareizi atspoguļotu nekustamā īpašuma tirgus vērtības, vienlaikus pielāgojot atlaižu sistēmu, lai tā būtu ekonomiski pamatota (lai piesaistītu uzņēmumus mazāk attīstītiem reģioniem) un sociāli motivēta (piemēram, lai aizsargātu zema atalgojuma saņēmējus, kas vēsturiski dzīvo mājokļos Rīgas aglomerācijā). Turklāt, lai gan nodokļu likmes darbaspēkam ir salīdzinoši augstas, pastāv ievērojamas iespējas palielināt ieņēmumus no darbaspēka nodokļiem, uzlabojot nodokļu iekasēšanu un palielinot progresivitāti (). Joprojām ir izplatīta ēnu ekonomika, kas samazina nodokļu ieņēmumus un kavē ienākumu pārdali. Pamatojoties uz uzņēmumu īpašnieku un vadītāju aptaujām, Latvijas ēnu ekonomika 2020. gadā tika lēsta 25,5 % apmērā no IKP, kas ir augstākais kopš 2011. gada novērotais līmenis. Ēnu ekonomika ir pieaugusi, par ko liecina lēstā izaugsmes tempa atšķirība 4,8 % apmērā piecu gadu laikā no 2016. līdz 2020. gadam, un ir ievērojami augstāka nekā pārējās Baltijas valstīs, proti, Lietuvā (20,4 % no IKP 2020. gadā) un Igaunijā (16,5 %) (). Lielāko atšķirību salīdzinājumā ar pārējām Baltijas valstīm rada nedeklarētās (“aplokšņu”) algas (tiek lēstas 47 % apmērā no ēnu ekonomikas Latvijā). Starp nozarēm 2016.-2020. gadā vislielākais aplēstais ēnu ekonomikas īpatsvars vidēji bija būvniecībā (29 %) un vairumtirdzniecībā (25 %). No otras puses, Latvijas PVN iztrūkums pēdējos gados ir ievērojami samazinājies un tagad ir zem ES mediānas. Paredzams, ka ANP iecerētie pasākumi, piemēram, riska novērtēšanas sistēmas atjaunināšana, revīzijas un kontroles prakses pielāgošana un atbildīgo iestāžu analītiskās spējas uzlabošana, uzlabos ieņēmumu dienesta spēju samazināt nedeklarēto ienākumu daļu un novērst vai atklāt krāpšanu. Tomēr, lai gūtu būtiskus ieguvumus papildu ieņēmumu veidā, būs jāiegulda pastāvīgas pūles plāna īstenošanā.

Efektīvāka enerģijas un dabas resursu izmantošana un atkarības no fosilajiem kurināmajiem, t. sk. Krievijas, samazināšana Lielu daļu energoresursu Latvija tieši vai netieši importē no Krievijas, bet pastāv alternatīvi piegādes avoti. Lai gan Latvijas atjaunīgās enerģijas īpatsvars 44,1 % apmērā ir viens no augstākajiem ES, atlikušo daļu veido nafta (34 % no energoresursu struktūras) un dabasgāze (22 %), kas lielākoties tika importēta no Krievijas (). Naftas produkti piegādes drošības ziņā rada ievērojami mazāku risku nekā dabasgāze, jo ir vienkāršāk transportējami. Latviju ar Krieviju savieno vairāki dabasgāzes cauruļvadi, un vēsturiski tā ir iegādājusies visu nepieciešamo gāzi no Krievijas (). Tomēr, pateicoties gāzes savienojumam ar Lietuvu, Latvijai ir pieejams alternatīvs piegādes avots caur Klaipēdas sašķidrinātās dabasgāzes termināli. Lai nodrošinātu maksimāla apjoma gāzes plūsmas, ir jāmodernizē starpsavienojumi ar kaimiņvalstīm. Vēl viens starpsavienojums starp Lietuvu un Poliju sāka darboties 2022. gada 1. maijā, savienojot Baltijas tirgu ar Poliju (). Visbeidzot, reģionu apkalpo Inčukalna gāzes krātuve (), kas ļauj izlīdzināt sezonālo neatbilstību starp gāzes piedāvājumu un pieprasījumu. Nesen noslēgtie enerģētikas solidaritātes nolīgumi ar Igauniju un Lietuvu nodrošina mehānismu gāzes piegādes nodrošināšanai starp Baltijas valstīm gāzes trūkuma gadījumā. Svarīgākais: lai samazinātu enerģētisko atkarību, ir jāpalielina atjaunīgo energoresursu īpatsvars energoresursu struktūrā un jāuzlabo energoefektivitāte. Nacionālajā enerģētikas un klimata plānā (NEKP) Latvija ir apņēmusies līdz 2030. gadam palielināt atjaunīgo energoresursu īpatsvaru enerģijas bruto galapatēriņā līdz 50 %. Šis mērķrādītājs, visticamāk, būtu jāpalielina, lai sasniegtu augstākus ES atjaunīgo energoresursu mērķrādītājus 2030. gadam, kas ierosināti paketē “Gatavi mērķrādītājam 55 %”. Šajā ziņā sagaidāms, ka Latvija gūs labumu no esošo regulatīvo šķēršļu likvidēšanas sauszemes vēja enerģijas attīstībai, kā paredzēts tās ANP. Valdība nesen paziņoja par nodomu izpētīt iespējas būvēt vējparkus valsts mežos. Turklāt Latvija varētu paātrināt atkrastes vējparku izbūvi, t. sk. kopā ar kaimiņu dalībvalstīm. Lai dažādotu energoresursu struktūru, Latvija apsver pašlaik neizmantotus alternatīvus enerģijas avotus (piemēram, kodolenerģiju). Arī elektrotīkla sinhronizācijas paātrināšana nāktu par labu tīklu un piegādes drošībai. Turklāt varētu pastiprināt energoefektivitātes pasākumus, sevišķi ēkām, transportam un rūpniecībai, kas ir vieni no lielākajiem enerģijas patēriņa pieauguma veicinātājiem (sk. 5. pielikumu). Šādi pasākumi savukārt samazinātu enerģijas patēriņu un tādējādi arī energoatkarību. Visbeidzot, ilgtspējīgas mobilitātes pasākumi, kas iekļauti arī Latvijas ANP, var vēl vairāk samazināt energoatkarību no naftas. Finansējuma pieejamības uzlabošana maziem un vidējiem uzņēmumiem Latvijas banku sektors krīzes laikā ir saglabājis stabilitāti, taču ielaistas problēmas traucē kredītu apjoma pieaugumam. Covid-19 krīze nav būtiski ietekmējusi banku sektora stabilitāti, jo visi galvenie finanšu stabilitātes rādītāji — kapitāla pietiekamība, likviditātes segums un rentabilitāte — pārsniedz ES vidējo rādītāju (sk. 16. pielikumu). Pēc atjaunošanās 2019. gadā kredītu pieaugums 2020. gadā atkal kļuva negatīvs, galvenokārt pandēmijas izraisītās nenoteiktības dēļ, kas noveda pie dažu investīciju projektu atlikšanas un lielākas piesardzības attiecībā uz aizņemšanos kopumā. Kreditēšanas pieaugums 2021. gadā atsākās ar spēcīgu dinamiku, un gada pieaugums 2021. gada 3. ceturksnī sasniedza 8,9 %; īpaši spēcīgi auga hipotekārie aizdevumi. Tomēr ilgākā periodā kredītu pieaugums kopumā ir sagādājis vilšanos — kredītu plūsma uz privāto sektoru pēdējās desmitgades lielākajā daļā ir bijusi negatīva. 2016. gadā tā kļuva pozitīva, bet kredītu pieauguma temps joprojām bija zemāks par IKP pieauguma tempu, izraisot ievērojamu privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos. Privātā sektora parāds 2020. gadā bija 66,5 % no IKP salīdzinājumā ar 78,3 % no IKP vēl pirms pieciem gadiem. 3.3. grafiks. Privātā sektora kredītu plūsma, % no IKP Avots: Eurostat. Kredītu lēnā pieauguma pamatā ir gan pieprasījuma, gan piedāvājuma faktori. Bankas kā svarīgākos ierobežojumus uzņēmumu kreditēšanā min augstu kredītrisku (slikti rezultāti, vājš aizņēmēju nodrošinājums un pašu kapitāls) un ēnu ekonomiku (neuzticami uzņēmumu grāmatvedības dati, nepārbaudāmi mājsaimniecību ienākumi). Turklāt banku aizdevumu kritēriji maziem un vidējiem uzņēmumiem Latvijā ir striktāki nekā citās eurozonas valstīs. Savukārt kredītu izmaksas lieliem uzņēmumiem ir vienas no augstākajām ES. Lai gan tas zināmā mērā ir saistīts ar augstāku kredītrisku, daļai cenu starpības nav izskaidrojuma, un iemesls varētu būt ierobežotā konkurence banku sektorā (Latvijas Banka, 2021. gads). Lai gan banku aizdevumu pieejamība lieliem uzņēmumiem ar stabiliem finanšu rādītājiem ir laba, pieprasījums pēc tiem ir zems, jo priekšroka tiek dota citiem finansējuma avotiem. Mazo un vidējo uzņēmumu pieprasījums pēc kredītiem ir neliels striktu nodrošinājuma prasību, aizdevumu augstās cenas vai apgrūtinošo formalitāšu dēļ. () Savukārt no pieprasījuma viedokļa – investīcijas nekustamajā īpašumā, kas parasti ir būtisks uzņēmumu kreditēšanas pieprasījuma faktors, pēdējo desmit gadu laikā ir bijušas vārgulīgas. Turklāt uzņēmumiem un mājsaimniecībām nomaļos reģionos ir īpaši grūti panākt, lai to aktīvi tiktu pieņemti kā nodrošinājums to zemās likviditātes dēļ. Tas ir būtisks šķērslis gan hipotekārajai kreditēšanai, gan uzņēmumu kreditēšanai nomaļos reģionos. Saskaņā ar Latvijas Bankas pētījumu gandrīz 90 % no visiem jaunajiem hipotekārajiem kredītiem tiek izsniegti Rīgas reģionā. Lai mazinātu kredītu piedāvājuma ierobežojumus, ir vajadzīgi gan vispārēji uzņēmējdarbības vides uzlabojumi, gan mērķtiecīgi politikas pasākumi. Stabila ēnu ekonomikas samazināšanās varētu palielināt vidusmēra uzņēmumu kreditēšanas iespējamību, uzlabojot pārredzamību un uzticēšanos. Turklāt ir iespējams palielināt aizdevumu atgūšanas rādītāju – to varētu veicināt efektīvāka tieslietu sistēma. Mērķtiecīgas aizdevumu garantiju shēmas varētu palīdzēt samazināt likviditātes riskus attiecībā uz nodrošinājumu, ar kuriem saskaras bankas. Visbeidzot, mērķtiecīgas publiskā sektora aizdevumu shēmas stratēģiski svarīgām investīcijām, piemēram, zaļajai pārejai un reģionālajai attīstībai, varētu novērst tirgus trūkumus, ja banku finansējums nav pieejams vai ir pārāk dārgs. Prasmju trūkuma novēršana Pieaugot prasmju trūkumam, Latvijai nākas pārstrukturēt darba tirgu. Darbaspēka piedāvājuma samazināšanās demogrāfiskās lejupslīdes dēļ palielina darbaspēka trūkumu, ko vēl vairāk saasina tādas strukturālas problēmas kā nodarbinātības nosacījumu atšķirības pa reģioniem un prasmju neatbilstība. Īstermiņā un vidējā termiņā trūkst augsti un vidēji kvalificēta darbaspēka, un tas ierobežo ekonomikas izaugsmi, sevišķi tādās nozarēs kā zinātne un tehnoloģija, būvniecība, informācijas un komunikācijas pakalpojumi, ražošana un veselības aprūpe. Tajā pašā laikā vērojams mazkvalificētu darba ņēmēju pārpalikums, arī jauniešu vidū. () Tiek pieliktas pūles, lai darbaspēkam, sevišķi bezdarbniekiem, nodrošinātu ar darba tirgu saistītas prasmes, taču mazkvalificētu personu līdzdalības palielināšana izglītībā un aktīvā darba tirgus politikā ir pastāvīga problēma. Savlaicīga kvalifikācijas celšana un pārkvalifikācija varētu palīdzēt mazināt darbaspēka trūkumu un veicināt vienlīdzīgas iespējas un aktīvu iekļaušanu. 2021. gadā Latvijā mācību pasākumos piedalījās tikai 8,6 % pieaugušo, kas ir krietni zem ES vidējā rādītāja – 10,8 %. Vecāka gadagājuma darba ņēmēju (pāri 50) ar novecojušām vidēja līmeņa prasmēm un mazkvalificētu personu mudināšana iesaistīties pieaugušo izglītībā ir pastāvīgs izaicinājums, kura pārvarēšanā laika gaitā ir gūtas tikai nelielas sekmes. Turklāt bezdarbnieku līdzdalība aktīvos darba tirgus pasākumos joprojām ir zema. Pasākumi, kas var būt efektīvi šo darba tirgus problēmu risināšanā, ietver valsts nodarbinātības dienesta spēju stiprināšanu, lai pievērstos mazkvalificētiem darba ņēmējiem un pieaugošajam skaitam to bezdarbnieku, kuri ir vecāki par 50 gadiem, un sociālo partneru iesaistīšanu prasmju vajadzību prognozēšanā un apmācības programmu izstrādē. Tie arī palīdzētu sasniegt ES 2030. gada pamatmērķus nodarbinātības un pieaugušo izglītības jomā. Sociālās un reģionālās nevienlīdzības novēršana un visneaizsargātāko iekļaušana Nabadzības riski un ienākumu nevienlīdzība joprojām ir viena no augstākajām ES. Ienākumu sadalījums Latvijā ir nevienlīdzīgāks nekā vidēji ES, un situācija laika gaitā ir uzlabojusies tikai nedaudz. Ņemot vērā zemos izdevumus sociālajai aizsardzībai (13,5 % no IKP salīdzinājumā ar 22,0 % ES 2020. gadā) un nodokļu un pabalstu sistēmas zemo pārdales efektivitāti, sociālo pārvedumu (izņemot pensijas) ietekme uz nabadzības samazināšanu joprojām ir ierobežota. Īpaši sliktā situācijā ir vecāka gadagājuma cilvēki, bezdarbnieki un personas ar invaliditāti. Neraugoties uz pieaugumu, minimālo ienākumu atbalsta, pensiju un invaliditātes pabalsta saņēmēju ienākumi ir krietni zem nabadzības sliekšņa (sk. 12. pielikumu). Tādēļ ir jāpieliek ievērojamas pūles, lai uzlabotu sociālo palīdzību un pakalpojumus neaizsargātām grupām, t. sk. ilgtermiņa aprūpi, sociālos mājokļus un individuālām vajadzībām pielāgotus sociālos pakalpojumus. Nepilnības sociālās palīdzības un pakalpojumu sniegšanā ierobežo to ietekmi uz sociālās atstumtības novēršanu. Sociālās palīdzības un pakalpojumu sniegšanu neaizsargātām grupām traucē sociālo darbinieku trūkums un atšķirības starp dažādās pašvaldībās sniegto palīdzību, kas bieži vien nenonāk pie tiem, kam tā visvairāk vajadzīga (). Līdz 2027. gadam gan ir plānots ieviest reformu, lai nodrošinātu standarta minimālo sociālo pakalpojumu grozu katrā pašvaldībā. Integrācijas un iestāžu sadarbības līmenis starp sociālajiem un veselības aprūpes dienestiem, valsts nodarbinātības dienestu, policiju un bērnu aizsardzības dienestiem ir zems. Tajā pašā laikā pieprasījums pēc sociālās palīdzības un pakalpojumiem pieaug, daļēji sabiedrības novecošanas dēļ. () Vajadzība pēc ilgtermiņa aprūpes ir augsta un palielinās. To cilvēku īpatsvars, kuri vecāki par 65 gadiem un kuriem ir ilgtermiņa aprūpes vajadzības, Latvijā ir lielāks nekā citās ES valstīs, un šīs vajadzības galvenokārt apmierina neformālie aprūpētāji. Publiskie izdevumi ilgtermiņa aprūpei ir zemāki par ES vidējo rādītāju (0,5 % salīdzinājumā ar 1,7 % ES 2019. gadā), un izdevumi institucionālajai aprūpei ir ievērojami lielāki nekā aprūpei mājās vai naudas pabalstiem. Formālā aprūpes sistēma nav pietiekami attīstīta, un uz to ir ilgi jāgaida. Lai gan mājas un kopienā balstītu pakalpojumu piedāvājums pieaug, tas joprojām ir ierobežots (sk. 12. pielikumu). Pandēmija atklāja dažus institucionālās aprūpes strukturālos trūkumus, sevišķi sadrumstalotību. Piekļuve aprūpes pakalpojumiem, to pieejamība cenas ziņā un kvalitāte pa dažādām pašvaldībām un mērķa grupām atšķiras, savukārt sociālo un veselības aprūpes pakalpojumu integrācija joprojām ir sākuma stadijā. 2022. gada darba samaksas palielinājumi aprūpes iestādēs strādājošajiem ir paredzēti, lai novērstu lielo personāla mainību un trūkumu, bet neformālo aprūpētāju vajadzības netiek risinātas. Ar ES fondu atbalstu Latvija 2015. gadā sāka pāreju no institucionālās aprūpes uz kopienā balstītu aprūpi, kas laikposmā no 2021. līdz 2027. gadam tiks turpināta un papildināta ar ANP investīcijām kopienā balstītos mājokļos un vecāka gadagājuma cilvēku aprūpes pakalpojumos. Tomēr ir vajadzīgi integrētāki centieni, lai attīstītu ilgtermiņa aprūpes sistēmu, sākot ar visaptverošu ilgtermiņa aprūpes stratēģiju. Latvijas veselības aprūpes sistēmas finansējums ir nepietiekams, un tas ierobežo piekļuvi kvalitatīvai un savlaicīgai aprūpei. Neraugoties uz nesenajiem īslaicīgajiem veselības aprūpes izdevumu palielinājumiem uz vienu iedzīvotāju un papildu valdības finansējumu (290 miljoni EUR 2020. gadā ()) steidzamam veselības aprūpes sistēmas atbalstam Covid-19 pandēmijas laikā, Latvijas veselības aprūpes sistēma joprojām ir nepietiekami finansēta (). 2019. gadā tikai 61 % veselības aprūpes izdevumu tika finansēti no publiskiem līdzekļiem, un pacientu personīgo izdevumu īpatsvars bija viens no augstākajiem ES (sk. 14. pielikumu). Nepietiekami finanšu resursi veselībai ierobežo piekļuvi veselības aprūpei, jo pakalpojumu sniegšanas kvotas noved pie garām rindām. Nepietiekams finansējums arī apgrūtina valdības izstrādātās sabiedrības veselības politikas īstenošanu, piemēram, vēža skrīninga rādītāju uzlabošanu, kuri joprojām ir zemi salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju. Līdz ar to nepietiekamais finansējums veselības aprūpes sistēmai veicina augstu novēršamo mirstību. Kopumā situācija prasa jaunu finansēšanas modeli, kas ilgtermiņā nodrošinātu ilgtspējīgu risinājumu veselības aprūpes sistēmai. Valdība strādā pie obligātās veselības apdrošināšanas shēmas, ar ko paredzēts nākt klajā 2022. gada oktobrī. Latvijā trūkst veselības aprūpes speciālistu, sevišķi māsu, un tas kavē veselības aprūpes sniegšanu un apdraud veselības reformu sekmīgu īstenošanu. Māsu skaits uz 1000 iedzīvotājiem 2019. gadā bija aptuveni puse no ES vidējā rādītāja un viens no zemākajiem ES. Turklāt lauku apvidos ir īpašs veselības speciālistu trūkums, kas rada papildu šķēršļus veselības aprūpes pieejamībai. Ir vajadzīgi turpmāki centieni, lai palielinātu absolventu skaitu māszinībās, kā arī uzlabotu veselības aprūpes speciālistu pieņemšanu darbā, noturēšanu un ģeogrāfisko līdzsvaru, lai efektīvi samazinātu pastāvīgo veselības aprūpes darbaspēka trūkumu. Jāpieliek tālākas pūles, lai neaizsargātām grupām nodrošinātu piekļuvi pienācīgiem sociālajiem mājokļiem. To cilvēku īpatsvars, kuri saskaras ar ļoti sliktiem sadzīves apstākļiem (11,5 % 2020. gadā) un pārapdzīvotību (2020. gadā — 16,5 %), ir viens no augstākajiem ES. Piekļuve sociālajiem mājokļiem ir ierobežota, jo Latvijā ir viens no vismazākajiem sociālo mājokļu fondiem ESAO valstīs (2 %), un tie bieži vien nav piemēroti dzīvošanai (). Atzinīgi vērtējams ir provizoriskais finansējums sociālajiem mājokļiem no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (ESI fondiem) 2021.–2027. gadam, lai gan tiek lēsts, ka vajadzības ir daudz lielākas (). 2021. gadā mājokļa pabalstu saņemšanas noteikumi tika saskaņoti un vairāk koncentrēti uz visneaizsargātākajām personām, uzlabojot vienlīdzīgu piekļuvi visās pašvaldībās. Tomēr pabalsta ilgums ir ierobežots, un 2021. gadā aptvērums nav būtiski uzlabojies (). Ar sociālo mājokļu, bezpajumtniecības un neaizsargāto grupu mājokļa zaudēšanas problēmu būtu jāstrādā, lai izvairītos no vēl lielākas atstumtības mājokļu jomā. Reģionālās ekonomiskās un sociālās atšķirības joprojām ir vienas no lielākajām ES. Pastāv ievērojamas ekonomiskās atšķirības starp galvaspilsētu un citiem reģioniem. Rīgas reģionā IKP uz vienu iedzīvotāju (118 % no ES vidējā rādītāja) ir gandrīz trīs reizes lielāks nekā Latgalē (33 %) vai Zemgalē (40 %) (). Vidējie mēneša ienākumi (2020. g.) Rīgā bija 751 EUR, bet Latgalē — tikai 445 EUR. Kvalificētu darbinieku trūkums ierobežo izaugsmi. Tajā pašā laikā labu darba iespēju trūkums, kā arī ierobežotas iespējas atrast mājokli par pieņemamu cenu veicina iedzīvotāju skaita samazināšanos nabadzīgākajos reģionos. Arī sabiedrisko pakalpojumu klāsts, aptvērums un kvalitāte pa Latvijas reģioniem ievērojami atšķiras (sk. 15. pielikumu). Vietējo publiskās pārvaldes iestāžu spējai ir būtiska nozīme pakalpojumu efektīvā sniegšanā. Jaunizveidotajām pašvaldībām būs vajadzīgas papildu reformas un investīcijas, lai nodrošinātu, ka kvalitatīvi sabiedriskie pakalpojumi ir pieejami visiem, tostarp tiem, kas dzīvo tālāk no jaunajiem administratīvajiem centriem. Administratīvo spēju veidošanas ceļveža turpmāka īstenošana palīdzētu efektīvi pārvaldīt un īstenot reformas un investīcijas. Labuma guvēju un starpniekstruktūru spēju uzlabošana projektu sagatavošanā un īstenošanā, sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju partnerības spēju palielināšana un sekmīgāka publiskā iepirkuma izpilde varētu palīdzēt risināt pastāvīgo reģionālo atšķirību problēmu ().

Aprites ekonomikas atpalicības novēršana Latvijā Aprites ekonomikas ziņā Latvijai ir arvien sliktāki rezultāti, un tā varētu aktīvi risināt šo jautājumu. Par spīti nesenajām pozitīvajām iezīmēm virzībā uz aprites ekonomiku, Latvijas apritīgo materiālu izmantošanas rādītājs uzrāda lejupejošu tendenci, un 2020. gadā tas bija trīs reizes zemāks nekā ES vidējais rādītājs (4,2 % salīdzinājumā ar Eiropas vidējo rādītāju 12,8 % 2020. gadā) (sk. 7. pielikumu). 2016. gadā Latvijas apritīguma līmenis bija 6,5 %, bet kopš tā laika tas pastāvīgi samazinās (). Latvija arī nav sasniegusi savus mērķus sadzīves atkritumu jomā. Nav sasniegts 2020. gada sadzīves atkritumu pārstrādes mērķis, proti, 50 %, un ir vajadzīgi lielāki centieni un investīcijas, lai sasniegtu 55 % pārstrādes mērķi 2025. gadam. Atkritumu poligonu nodoklis ir pastāvīgi palielinājies. Tomēr pašvaldības nav nodrošinājušas pietiekamas investīcijas dalītas savākšanas infrastruktūrā. Tas, iespējams, ir saistīts ar faktu, ka pašvaldības nav atbildīgas par valsts mērķu sasniegšanu reciklēšanas jomā. Dalītas savākšanas infrastruktūra ir īpaši vāja Rīgā, kur rodas aptuveni puse no valstī ģenerētajiem atkritumiem. Administratīvi teritoriālā reforma, atkritumu apsaimniekošanas reģionu reforma un Valsts atkritumu apsaimniekošanas plāna 2021.–2028. gadam īstenošana, iekļaujot jaunos ES mērķus un prasības atkritumu apsaimniekošanas jomā, ir iespēja ciešāk iesaistīt pašvaldības pareizā atkritumu apsaimniekošanā (). 2020. gada septembrī pieņemtais aprites ekonomikas rīcības plāns 2020.–2027. gadam varētu palīdzēt Latvijai ieviest nepieciešamās sistēmiskās pārmaiņas un apzināt konkrētas vajadzības pēc stratēģiskām investīcijām aprites ekonomikā. Rīcības plānā ir noteikti vērienīgi mērķi attiecībā uz resursu produktivitāti un materiālu aprites palielināšanu, un galvenā uzmanība būtu jāpievērš tā īstenošanai. 2021. gada februārī ieviestā dzērienu pudeļu un skārdeņu depozīta sistēma ir reāls jaunā plāna rezultāts. Vēl viena pozitīva norise ir zaļā publiskā iepirkuma pieaugums, kas 2020. gadā ir sasniedzis 27 % finanšu izteiksmē un 15,4 % no visiem publiskajiem iepirkumiem. Tas var palīdzēt sekmēt pieprasījumu pēc ilgtspējīgiem produktiem un būtiski veicināt ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu. Galvenie konstatējumi Latvijas atveseļošanas un noturības plānā ir iekļauti pasākumi vairāku strukturālu problēmu risināšanai. ·Jāuzlabo ilgtspējīga mobilitāte, ēku un uzņēmumu energoefektivitāte, jāveicina pāreja uz atjaunīgo energoresursu enerģiju un pielāgošanās klimata pārmaiņām. ·Jādigitalizē publiskais sektors un Latvijas uzņēmumi, jāuzlabo pamata un padziļinātās digitālās prasmes un savienojamība. ·Jāstiprina sociālās drošības tīkls, jāpalielina cenas ziņā pieejamu mājokļu piedāvājums un jāuzlabo skolu tīkls un reģionālie ceļi, lai samazinātu sociālo un reģionālo nevienlīdzību. Jāuzlabo veselības aprūpes noturība, pieejamība un kvalitāte. ·Jāreformē pētniecības un inovācijas pārvaldība un finansējums un jāuzlabo augstākās izglītības kvalitāte un efektivitāte. ·Ar reformām jāuzlabo valsts pārvaldes efektivitāte, jāsamazina ēnu ekonomika, jāuzlabo tiesu sistēmas efektivitāte un cīņa pret korupciju. Papildus ANP paredzētajām reformām un investīcijām Latvijai būtu vēlams veikt šādas darbības. ·Jāpaaugstina zemie nodokļu ieņēmumi kā daļa no IKP, t. sk. palielinot īpašuma un kapitāla aplikšanu ar nodokļiem, lai iegūtu pienācīgu finansējumu veselības aprūpei un sociālajai aizsardzībai. ·Jālikvidē šķēršļi, kas Latvijas uzņēmumiem, sevišķi maziem un vidējiem uzņēmumiem, neļauj piekļūt finansējumam, — tas darāms, veicinot pārredzamību un uzticēšanos uzņēmējdarbības vidē, izstrādājot mērķtiecīgas garantiju shēmas, lai atvieglotu nodrošinājuma prasības uzņēmumiem, un ieviešot publiskā sektora aizdevumu programmas stratēģiski svarīgām investīcijām, tostarp pārejai uz zaļo ekonomiku. ·Pamatojoties uz ANP pasākumiem un izmēģinājuma projektiem, jāpastiprina centieni novērst prasmju trūkumu un neatbilstību, lai darbaspēkam, sevišķi mazkvalificētiem darbiniekiem, nodrošinātu mūsdienīgas un darba tirgum atbilstošas prasmes. ·Jāstiprina sociālā palīdzība un pakalpojumi neaizsargātām grupām, t. sk. piekļuve pienācīgai un cenas ziņā pieejamai ilgtermiņa aprūpei, sociālajiem mājokļiem un individuālajām vajadzībām piemērotiem pakalpojumiem. ·Pēc ANP aprakstītās administratīvi teritoriālās reformas ieviešanas jānodrošina vienlīdzīga piekļuve kvalitatīviem sabiedriskajiem pakalpojumiem un jāpalielina Latvijas perifēro reģionu ekonomiskais potenciāls, lai veicinātu sociālo un teritoriālo kohēziju un attīstītu jaunus izaugsmes avotus. ·Jāuzlabo resursu efektivitāte un materiālu apritīgums, īstenojot valsts aprites ekonomikas rīcības plānu 2020.–2027. gadam.

·Jādažādo energoresursu struktūra, sevišķi attiecībā uz atjaunīgajiem energoresursiem, jānodrošina pietiekama starpsavienojumu jauda, jādažādo energoapgāde un piegādes maršruti un jāsamazina kopējais enerģijas patēriņš, īstenojot vērienīgus energoefektivitātes pasākumus. Pielikumi Pielikumu saraksts Transversāli progresa rādītāji 1. pielikums. Ilgtspējīgas attīstības mērķi 2. pielikums. Atveseļošanas un noturības plāns — īstenošana 3. pielikums. Citi ES instrumenti ekonomikas atveseļošanai un izaugsmei 4. pielikums. Progress konkrētai valstij adresēto ieteikumu īstenošanā Vides ilgtspēja 5. pielikums. Zaļais kurss 6. pielikums. Zaļās pārkārtošanās ietekme uz nodarbinātību un sociālo jomu Produktivitāte 7. pielikums. Resursu efektivitāte un produktivitāte 8. pielikums. Digitālā pārkārtošanās 9. pielikums. Inovācija 10. pielikums. Rūpniecība un vienotais tirgus 11. pielikums. Publiskā pārvalde Taisnīgums 12. pielikums. Nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas problēmas, ņemot vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru 13. pielikums. Izglītība un prasmes

14. pielikums. Veselība un veselības aprūpes sistēmas 15. pielikums. Ekonomiskais un sociālais sniegums reģionālā līmenī Makroekonomiskā stabilitāte 16. pielikums. Galvenās tendences finanšu sektorā 17. pielikums. Nodokļi 18. pielikums. Galvenie ekonomikas un finanšu rādītāji 19. pielikums. Parāda atmaksājamības analīze Tabulu saraksts A2.1. tabula.Latvijas ANP galvenie elementi A4.1. tabula.Kopsavilkuma tabula par 2019., 2020. un 2021. gada KVAI A5.1. tabula.Rādītāji, kas ir ES zaļā kursa progresa pamatā, no makroekonomikas viedokļa A7.1. tabula.Atsevišķi resursu efektivitātes rādītāji A8.1. tabula.Svarīgākie digitālās ekonomikas un sabiedrības indeksa rādītāji A9.1. tabula.Galvenie pētniecības, izstrādes un inovācijas rādītāji A10.1. tabula.Galvenie vienotā tirgus un rūpniecības rādītāji A11.1. tabula.Publiskās pārvaldes rādītāji — Latvija A12.1. tabula.Sociālo rezultātu pārskats par Latviju A13.1. tabula.ES līmeņa mērķi un citi kontekstuāli rādītāji saskaņā ar Eiropas izglītības telpas stratēģisko satvaru A14.1. tabula.Galvenie veselības rādītāji

A15.1. tabula.Atlasīti rādītāji reģionālā līmenī — Latvija A16.1. tabula.Finanšu stabilitātes rādītāji A17.1. tabula.Nodokļu rādītāji A18.1. tabula.Galvenie ekonomikas un finanšu rādītāji A19.1. tabula.Latvijas parāda atmaksājamības analīze A19.2. tabula.Latvijas fiskālās ilgtspējas risku intensitātes karte Grafiku saraksts A1.1. grafiks. Latvijas progress IAM sasniegšanā pēdējos piecos gados A2.1. grafiks. ANM līdzekļu īpatsvars katrā politikas pīlārā A3.1. grafiks. 2014.–2020. gada Eiropas strukturālo un investīciju fondu kopējais budžets pa fondiem A3.2. grafiks. Kohēzijas politikas ieguldījums IAM sasniegšanā (miljardos EUR) A4.1. grafiks. Latvijas progress attiecībā uz 2019.–2020. gada KVAI (2022. gada Eiropas pusgada cikls) A5.1. grafiks. Zaļās pārkārtošanās fiskālie aspekti A5.2. grafiks. Enerģētika. Daļa energoresursu struktūrā (cietais kurināmais, nafta, gāze, kodolenerģija, atjaunīgie resursi) A5.3. grafiks. Bioloģiskā daudzveidība. Aizsargājamās sauszemes teritorijas un bioloģiskā lauksaimniecība A5.4. grafiks. Mobilitāte. Bezemisiju transportlīdzekļu īpatsvars (% no jaunreģistrētajiem) A6.1. grafiks. Taisnīgas zaļās pārkārtošanās izaicinājumi A6.2. grafiks. Enerģētiskā nabadzība pēc ienākumu deciles A7.1. grafiks. Sadzīves atkritumu apsaimniekošana

A11.1. grafiks. Progress atvērto datu jomā A13.1. grafiks. Atšķirības starp lauku un pilsētu skolēnu sociālekonomisko statusu. PISA 2018 A14.1. grafiks. Jaundzimušo paredzamais mūža ilgums (gadi) A14.2. grafiks. Prognozētais publisko izdevumu pieaugums veselības aprūpes jomā 2019.–2070. gadā (atsauces scenārijs) A15.1. grafiks. Sociālie rādītāji pēc urbanizācijas pakāpes Latvijā A15.2. grafiks. CO2 emisijas no fosilajiem kurināmajiem uz vienu iedzīvotāju, 2018. gads A15.3. grafiks. Klimatiskās pārkārtošanās visvairāk skartās teritorijas Latvijā A17.1. grafiks. Nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās (%) Transversāli progresa rādītāji 1. pielikums. Ilgtspējīgas attīstības mērķi Šajā pielikumā novērtēts Latvijas progress ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) sasniegšanā, ņemot vērā konkurētspējīgas ilgtspējas četras dimensijas. 17 IAM un ar tiem saistītie rādītāji nodrošina politikas satvaru saskaņā ar ANO Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam. Mērķis ir izskaust visu veidu nabadzību, novērst nevienlīdzību un cīnīties pret klimata pārmaiņām, vienlaikus nodrošinot, ka neviens netiek atstāts novārtā. ES un tās dalībvalstis ir apņēmušās īstenot šo vēsturisko globālo pamatnolīgumu un aktīvi strādāt, lai maksimāli palielinātu progresu IAM sasniegšanā. Grafika pamatā ir ES IAM rādītāju kopums, kas izstrādāts, lai uzraudzītu progresu IAM sasniegšanā ES kontekstā. Latvijai ir ļoti labi vai labi rezultāti attiecībā uz vairākiem IAM rādītājiem, kas saistīti ar vides ilgtspēju (2., 6., 7., 13., 15. IAM), un citi rādītāji uzlabojas (9., 11. un 12. IAM). Konkrēti, attiecībā uz cenu ziņā pieejamu un tīru enerģiju (IAM Nr. 7) Latvija ir panākusi ievērojamu progresu attiecībā uz atjaunīgās enerģijas īpatsvaru kopējā enerģijas patēriņā, kas palielinājās no 37,5 % 2015. gadā līdz 42,1 % 2020. gadā un krietni pārsniedz šā rādītāja vidējo līmeni ES (22,09 % 2020. gadā). Tomēr “apritīgu materiālu izmantošanas rādītājs” ir pasliktinājies no 5,3 % 2014. gadā līdz 4,2 % 2020. gadā un ir ievērojami zemāks par ES vidējo rādītāju — 12,8 %. ANP 1. komponentā “Klimata pārmaiņas un vides ilgtspēja” iekļauto pasākumu mērķis ir vēl vairāk uzlabot Latvijas sniegumu. Latvija progresē attiecībā uz lielāko daļu IAM rādītāju, kas saistīti ar taisnīgumu (1., 3., 4., 5., 8. IAM), bet tai joprojām ir daudz darāmā dažu citu rādītāju sasniegšanai (2., 10. IAM). Latvija atpaliek no ES vidējā rādītāja vairumā ar nabadzību saistīto jomu (1. IAM), tomēr gadu gaitā ir vērojami zināmi uzlabojumi. Latvija ir samazinājusi nabadzības vai sociālās atstumtības risku no 30 % 2015. gadā līdz 25,1 % 2020. gadā, lai gan joprojām pārsniedz ES vidējo rādītāju — 21,9 %. Neapmierinātās vajadzības veselības jomā gadu gaitā ir samazinājušās, pat ja tās joprojām ir augstas (5,3 % 2020. gadā) un pārsniedz ES vidējo rādītāju (1,8 % 2020. gadā). Tajā pašā laikā neveselīgs dzīvesveids izraisīja aptaukošanās pieaugumu no 21,3 % pieaugušo 2014. gadā līdz 23,0 % 2019. gadā, pārsniedzot ES vidējo rādītāju, 16,5 % 2019. gadā. ANP 3. komponents “Nevienlīdzības mazināšana” ietver pasākumus, kuru mērķis ir mazināt reģionālās atšķirības, kā arī uzlabot sociālās drošības tīklu un veicināt sociālo integrāciju un iekļautību Latvijā. 4. komponenta “Veselība” mērķis ir veicināt Latvijas veselības aprūpes sistēmas pieejamību, efektivitāti un noturību. Latvijas sniegums ir ļoti labs vai uzlabojas ar produktivitāti saistītajos IAM rādītājos (4., 8., 9. IAM). To Latvijas mājsaimniecību īpatsvars, kurām ir ātrdarbīgs interneta pieslēgums (91 % 2021. gadā), ievērojami pārsniedz ES vidējo rādītāju (70 %). Iekšzemes bruto izdevumi pētniecībai un izstrādei Latvijā ir zemi, lai gan tie lēnām pieaug (0,71 % no IKP 2020. gadā). Digitālo prasmju stiprināšana joprojām ir problēma, jo tikai aptuveni pusei iedzīvotāju ir vismaz digitālās pamatprasmes (51 % 2021. gadā). Reformas un investīcijas ANP 2. komponenta “Digitālā transformācija” ietvaros ir vērstas uz digitālās infrastruktūras un aprīkojuma turpmāku attīstīšanu un digitālo prasmju uzlabošanu visos līmeņos. Latvijai ļoti labi veicas ar vienu no IAM makroekonomiskās stabilitātes rādītājiem (8. IAM), bet situācija ar otru uzlabojas (16. IAM). Latvija labi pilda 8. IAM, proti, valsts palielināja savu investīciju attiecību pret IKP no 21,9 % 2015. gadā līdz 24,5 % 2020. gadā (ES: 22,33 % 2020. g.). Latvijas sniegums attiecībā uz iestāžu darba kvalitāti, tostarp uzticēšanos iestādēm (16. IAM), ir zemāks par ES vidējo rādītāju, bet uzlabojas. To iedzīvotāju īpatsvars Latvijā, kuri uzticas Eiropas Parlamentam, palielinājās no 44 % 2016. gadā līdz 60 % 2021. gadā (ES: 50 % 2021. g.). 5. komponentā “Likuma vara” iekļauto pasākumu mērķis ir palielināt valsts pārvaldes pārredzamību un integritāti, ceļot tādas vispārējas prasmes kā ētiska rīcība, godprātība un korupcijas apkarošana. A1.1. grafiks. Latvijas progress IAM sasniegšanā pēdējos piecos gados Avots: Eurostat, pēdējais atjauninājums 2022. gada 28. aprīlī. Dati galvenokārt attiecas uz 2015.–2020. un 2016.–2021. gadu. 2. pielikums. Atveseļošanas un noturības plāns — īstenošana Atveseļošanas un noturības mehānisms (ANM) ir centrālais elements ES centienos atbalstīt tās atveseļošanu no Covid-19 pandēmijas, paātrināt divējādo pārkārtošanos un stiprināt noturību pret turpmākiem satricinājumiem. Latvija iesniedza savu atveseļošanas un noturības plānu 2021. gada 30. aprīlī. Komisijas pozitīvais novērtējums 2021. gada 22. jūnijā un Padomes apstiprinājums 2021. gada 13. jūlijā pavēra ceļu Atveseļošanas un noturības mehānisma dotāciju izmaksai 1,8 miljardu EUR apmērā 2021.–2026. gadā. Finansēšanas nolīgums un darbības nolīgums tika parakstīti attiecīgi 2021. gada 3. septembrī un 2022. gada 16. februārī. Latvijas ANP galvenie elementi ir izklāstīti A2.1. tabulā.

Līdzekļu sadalījums pa ANM sešiem politikas pīlāriem attēlots turpmāk redzamajā grafikā. Latvijas progress plāna īstenošanā ir atspoguļots atveseļošanas un noturības rezultātu pārskatā. Rezultātu pārskats arī sniedz skaidru priekšstatu par progresu ANM īstenošanā kopumā. A2.1. tabula. Latvijas ANP galvenie elementi Avots: Eiropas Komisija, 2022. A2.1. grafiks. ANM līdzekļu īpatsvars katrā politikas pīlārā Avots: ANM rezultātu pārskats https://ec.europa.eu/economy_finance/recovery-and-resilience-scoreboard/country_overview.html 3. pielikums. Citi ES instrumenti ekonomikas atveseļošanai un izaugsmei ES 2021.–2027. gada budžets, kura apmērs pārsniedz 1,2 triljonus EUR, ir investīciju svira, kas palīdz īstenot ES prioritātes. Kopā ar papildu summu aptuveni 800 miljardu EUR apmērā no NextGenerationEU un tā lielākā instrumenta — Atveseļošanas un noturības mehānisma — tas ir jaudīgs rīks atveseļošanas un ilgtspējīgas izaugsmes atbalstam. A3.1. grafiks. 2014.–2020. gada Eiropas strukturālo un investīciju fondu kopējais budžets pa fondiem Avots: Eiropas Komisija, Kohēzijas atvērtie dati. 2021.–2027. gadā no ES kohēzijas politikas fondiem () tiks atbalstīti Latvijas ilgtermiņa attīstības mērķi, ieguldot 4,80 miljardus EUR (), t. sk. 191,6 miljonus EUR no Taisnīgas pārkārtošanās fonda, lai mazinātu zaļās pārkārtošanās sociālekonomisko ietekmi visneaizsargātākajos reģionos. 2021.–2027. gada kohēzijas politikas fondu partnerības nolīgumos un programmās ir ņemti vērā 2019.–2020. gada konkrētām valstīm adresētie ieteikumi un investīciju norādes, kas sniegtas Eiropas pusgada ietvaros, nodrošinot sinerģiju un papildināmību ar citiem ES finansējuma avotiem. Turklāt Latvija laikposmā no 2023. līdz 2027. gadam saņems 2,4 miljardu EUR atbalstu no kopējās lauksaimniecības politikas, kas atbalsta sociālo, vides un ekonomisko ilgtspēju un inovāciju lauksaimniecībā un lauku apvidos, dod ieguldījumu Eiropas zaļajā kursā un rūpējas par ilgtermiņa pārtikas nodrošinājumu. 2014.–2020. gadā no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem (ESI fondiem) Latvijai tika piešķirti 6,18 miljardi EUR () no ES budžeta, un tā saņēma vēl 1,44 miljardus EUR no valsts finansējuma (3.1. grafiks), kas veido aptuveni 4 % no IKP 2014.–2020. gadā un 65,0 % no publiskajām investīcijām (). Līdz 2021. gada 31. decembrim 97 % no kopējās summas bija piešķirti projektiem un tika paziņots, ka ir izlietoti 65 %; atliek 2,67 miljardi EUR, kas jāizlieto līdz 2023. gada beigām (). ERAF un Kohēzijas fonds ir ļoti nozīmīgi daudzām Latvijas ekonomikas un sabiedrības daļām, sevišķi mazo un vidējo uzņēmumu konkurētspējai, transporta un enerģētikas infrastruktūras tīkliem, vides aizsardzībai, resursu efektīvai izmantošanai un ekonomikai ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni, sociālajai iekļautībai, izglītībai un arodmācībām. Līdz plānošanas perioda beigām būs atbalstīti 4495 uzņēmumi, izveidoti 368 jaunuzņēmumi, vēl 58 726 iedzīvotājiem mājokļi būs pievienoti modernākai notekūdeņu attīrīšanai, 14 286 mājsaimniecības saņems labāku enerģijas patēriņa klasifikāciju, un ikgadējais primārās enerģijas patēriņš sabiedriskajās ēkās būs samazinājies par 50 GWh gadā. ESF atbalsta paketē Latvijai 2014.–2020. gadam redzamu vietu ieņem aktīvas darba tirgus politikas pasākumi kopumā 255 miljonu EUR apmērā (t. sk. pasākumi, kas paredzēti jauniešiem, ilgstošiem bezdarbniekiem un personām ar invaliditāti) un sociālās iekļaušanas pasākumi. 50,5 miljoni EUR tika piešķirti kopienā balstītiem sociālajiem pakalpojumiem personām ar invaliditāti un bērniem ārpusģimenes aprūpē. Gandrīz 600 personu ar garīgu invaliditāti un 2300 bērnu ar funkcionāliem traucējumiem ir saņēmuši atbalstu patstāvīgai dzīvei sabiedrībā. Aptuveni 15 000 jauniešu, kuri iepriekš nebija nedz nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā, pēc projekta “Garantija jauniešiem” turpināja izglītību vai apmācību un bija ieguvuši kvalifikāciju vai bija nodarbināti (tostarp pašnodarbināti). Līdz 2020. gada beigām no ESF investīcijām tika atbalstīti vairāk nekā 340 000 dalībnieku finansētos projektos, no kuriem vairāk nekā 21 000 ieguva kvalifikāciju. Kohēzijas politikas fondi jau sniedz būtisku ieguldījumu ilgtspējīgas attīstības mērķu (IAM) sasniegšanā. Latvijā no kohēzijas politikas fondiem tiek atbalstīti 10 no 17 IAM un līdz 95 % izdevumu veicina šo mērķu sasniegšanu. A3.2. grafiks. Kohēzijas politikas ieguldījums IAM sasniegšanā (miljardos EUR) Avots: Eiropas Komisija, REGIO ģenerāldirektorāts. No NextGenerationEU instrumenta REACT-EU (Atveseļošanas palīdzība kohēzijai un Eiropas teritorijām) Latvijas 2014.–2020. gada kohēzijas politikas piešķīrumiem tika pievienoti 239,8 miljoni EUR, lai nodrošinātu līdzsvarotu atveseļošanu, veicinātu konverģenci un sniegtu būtisku atbalstu reģioniem pēc koronavīrusa uzliesmojuma. REACT-EU sniedza atbalstu vakcīnu iegādei, veicināja saīsināta darba laika shēmas, uzlaboja primāro veselības aprūpi, stiprināja izglītību, apmācību un prasmju attīstību, veicināja energoefektivitāti un mazināja materiālo nenodrošinātību ar tiešu pārtikas piegādi. Investīciju iniciatīva reaģēšanai uz koronavīrusu () sniedza sākotnējo ES ārkārtas atbalstu Latvijai saistībā ar Covid-19 pandēmiju. Tās nodrošinātā elastība ļāva Latvijai pārdalīt resursus, lai apmierinātu akūtākās sabiedrības veselības vajadzības un atbalstītu uzņēmumus. Piemēram, Latvija ir piešķīrusi 30 miljonus EUR veselības aprūpes pakalpojumu stiprināšanai, t. sk. slimnīcu renovācijai un papildu medicīniskā personāla pieņemšanai darbā, 35 miljonus EUR mazo un vidējo uzņēmumu atbalstam, izmantojot finanšu instrumentus, un 29 miljonus EUR nodarbinātības pasākumiem. Latvija arī iegulda 35 miljonus EUR attālinātās mācībās, platjoslas piekļuves paplašināšanā skolām lauku apvidos, apmācībā darbavietā un eksporta darbībās. Latvija saņēma atbalstu no Eiropas pagaidu atbalsta instrumenta bezdarba riska mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE), lai finansētu saīsināta darba laika shēmas, līdzīgus pasākumus un papildus arī pasākumus veselības jomā. Padome piešķīra Latvijai finansiālo palīdzību SURE ietvaros 2020. gada septembrī un 2021. gada aprīlī – papildu atbalstu līdz 305 miljonu EUR apmērā, kas tika izmaksāts līdz 2021. gada 25. maijam. Tiek lēsts, ka no SURE 2020. gadā vismaz vienu mēnesi tika atbalstīti aptuveni 5 % darba ņēmēju un uzņēmumu, bet 2021. gadā – 10 % darba ņēmēju un uzņēmumu, galvenokārt izmitināšanas un ēdināšanas pakalpojumu, vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības, mākslas, izklaides un atpūtas sfērā. Tā kā SURE procentu likmes ir zemākas, tiek lēsts, ka Latvija procentu maksājumos ir ietaupījusi kopumā 5 miljonus EUR (). Komisija nodrošina īpaši pielāgotas speciālās zināšanas, izmantojot tehniskā atbalsta instrumentu, lai palīdzētu Latvijai izstrādāt un īstenot izaugsmi veicinošas reformas, tostarp ANP vajadzībām. Kopš 2016. gada Latvija ir saņēmusi palīdzību 60 tehniskā atbalsta projektu veidā. 2021. gadā īstenoto projektu mērķis bija, piemēram, stiprināt iestāžu spējas apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju, uzlabot riska pārvaldību finanšu nozarē un novērst parāda pārstrukturēšanā konstatētos trūkumus. Komisija arī palīdz Latvijai īstenot konkrētas reformas un investīcijas ANP ietvaros, piemēram, nākot talkā darba devējiem veicināt prasmju attīstību un palīdzot izstrādāt un īstenot veselības aprūpes darbaspēka stratēģiju. 2022. gadā tiks sākti jauni projekti, lai atbalstītu turpmāku publiskā sektora inovācijas attīstību Latvijā. Latvija gūst labumu arī no citām ES programmām. Piemēram, tādām kā Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments, no kura tika piešķirts ES finansējums 413,0 miljonu EUR apmērā konkrētiem projektiem stratēģisko transporta tīklu jomā, un programma “Apvārsnis 2020”, no kuras tika piešķirts ES finansējums 116,4 miljonu EUR apjomā.

4. pielikums. Progress konkrētai valstij adresēto ieteikumu

īstenošanā Komisija Eiropas pusgada kontekstā novērtēja Latvijai adresētos 2019.–2021. gada ieteikumus (KVAI) (). Novērtējumā ir ņemti vērā Latvijas līdzšinējie politikas pasākumi (), kā arī Atveseļošanas un noturības plānā (ANP) noteiktās saistības (). Šajā ANP īstenošanas agrīnajā posmā attiecībā uz kopumā 75 % KVAI, kas pievēršas strukturāliem jautājumiem 2019. un 2020. gadā, ir reģistrēts vismaz “zināms progress”, savukārt attiecībā uz 25 % ir reģistrēts “ierobežots progress” (sk. A4.1. grafiku). Paredzams, ka nākamajos gados, turpinot īstenot ANP, tiks panākts ievērojams papildu progress strukturālo KVAI īstenošanā. A4.1. grafiks. Latvijas progress attiecībā uz 2019.–2020. gada KVAI (2022. gada Eiropas pusgada cikls) Avots: Eiropas Komisija A4.1. tabula. Kopsavilkuma tabula par 2019., 2020. un 2021. gada KVAI (turpinājums nākamajā lappusē) Tabula (turpinājums) Avots: Eiropas Komisija Vides ilgtspēja 5. pielikums. Zaļais kurss Eiropas zaļā kursa mērķis ir pārveidot ES par taisnīgu un pārtikušu sabiedrību ar mūsdienīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku, kurā siltumnīcefekta gāzu neto emisijas 2050. gadā būtu samazinājušās līdz nullei un ekonomiskā izaugsme būtu atsaistīta no resursu patēriņa. Šajā pielikumā sniegts pārskats par nozīmīgākajām un ekonomiski atbilstošākajām norisēm Latvijā attiecīgajos Eiropas zaļā kursa elementos. To papildina 6. pielikums par zaļās pārkārtošanās ietekmi uz nodarbinātību un sociālo jomu un 7. pielikums par zaļā kursa aprites ekonomikas aspektiem. Līdz 2020. gadam Latvijas kopējās siltumnīcefekta gāzu emisijas salīdzinājumā ar 1990. gadu ir ievērojami samazinājušās, un nozarēs, uz kurām neattiecas ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (piemēram, ēkas, autotransports, lauksaimniecība un atkritumi), Latvija ir sasniegusi ES 2020. gada mērķi. Valdība ir apņēmusies līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti, un nacionālajā enerģētikas un klimata plānā (NEKP) Latvija plāno sasniegt savu pašreizējo mērķi, kas saskaņā ar Kopīgo centienu regulu noteikts 2030. gadam, proti, -6 %. Latvija ir ieplānojusi papildu klimata pārmaiņu mazināšanas un pielāgošanās pasākumus, bet nav pārliecības, ka tie ir pietiekami, lai sasniegtu saskaņoto 2030. gada mērķrādītāju nozarēs, uz kurām neattiecas emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ETS). Integrētais NEKP lielās līnijās iezīmē pieeju siltumnīcefekta gāzu emisiju mazināšanai un pielāgošanās klimata pārmaiņām. Tomēr tiek prognozēts, ka saskaņā ar pašreizējo zemes apsaimniekošanas praksi neto emisijas zemes izmantošanas sektorā līdz 2030. gadam Latvijā palielināsies. Atveseļošanas un noturības plānā (ANP) Latvija 37,6 % no plāna paredz klimata mērķiem un iezīmē būtiskas reformas un investīcijas, lai turpinātu pāreju uz ilgtspējīgāku, mazoglekļa un klimatnoturīgāku ekonomiku (). Latvija ir viena no valstīm, kas vides nodokļos iekasē visvairāk, bet vides aizsardzībai paredzēto valdības izdevumu ziņā tā atpaliek no vidējā rādītāja. Latvijas vides nodokļu ieņēmumi kā daļa no kopējiem nodokļu ieņēmumiem, kā arī IKP izteiksmē ir vieni no augstākajiem ES. Tas sevišķi attiecas uz enerģijas nodokļiem, kuri palielina kopējo vides nodokļu apjomu un kuru ietekmē veidojas viens no lielākajiem ieņēmumiem ES, kā arī mazākā mērā — uz transporta nodokļiem. Vides nodokļu ieņēmumi kā daļa no IKP laika gaitā samazinās. Tajā pašā laikā Latvijas valdība vides aizsardzībai tērē mazāku daļu izdevumu nekā visumā ES. Budžeta pakļautība klimata apdraudējumiem tiek uzskatīta par zemu. A5.1. grafiks. Zaļās pārkārtošanās fiskālie aspekti Avots: Eurostat. Latvija ir viena no dalībvalstīm ar vislielāko atjaunīgo energoresursu īpatsvaru energoresursu struktūrā (44 %) 2020. gadā. Tomēr Latvija joprojām lielā mērā ir atkarīga no importētā fosilā kurināmā, piemēram, dabasgāzes un naftas. Ņemot vērā pāreju uz tīru enerģiju, Latvijai ir ievērojami jāinvestē papildu atjaunīgo energoresursu jaudās un energoefektivitātes risinājumos, sevišķi transportā un ēkās, lai sasniegtu vērienīgākus mērķus līdz 2030. gadam. A5.2. grafiks. Enerģētika.

Daļa energoresursu struktūrā (cietais kurināmais, nafta, gāze, kodolenerģija, atjaunīgie resursi) Avots: Eurostat. Būtiskas problēmas Latvijā rada bioloģiskās daudzveidības aizsardzība – labvēlīgā aizsardzības statusā ir mazāk par 10 % aizsargājamo dzīvotņu. Latvijai ir jāizstrādā visaptveroša pieeja ekosistēmu pakalpojumiem un jāiekļauj bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas un ilgtspējīgas izmantošanas mērķi citās nozarēs, sevišķi mežsaimniecībā un lauksaimniecībā, jo 90 % no aizsargājamo mežu un zālāju novērtējumos ir vājš vai slikts stāvoklis. Tā kā 18 % no kopējās zemes platības ir noteikti par aizsargājamām sauszemes teritorijām, valsts ir zem ES vidējā rādītāja, taču ar 15 % zemes platības, ko izmanto bioloģiskajai lauksaimniecībai, Latvija šajā ziņā ieņem sesto vietu ES. Piesārņojuma ziņā gaisa kvalitāte Latvijā kopumā ir laba; ir atsevišķi izņēmumi. Lai gan Latvija, paredzams, izpildīs emisiju samazināšanas saistības attiecībā uz lielāko daļu gaisa piesārņotājvielu laikposmā no 2020. līdz 2029. gadam, tā, visticamāk, neizpildīs savas saistības saistībā ar amonjaku. Kas attiecas uz gruntsūdeņu piesārņojumu ar nitrātiem, to kvalitāte kopumā ir laba. Tajā pašā laikā liela daļa virszemes ūdeņu ir eitrofiski. Tā ir Latvijai un citām Baltijas jūras valstīm raksturīga problēma: ir novērtēts, ka ārkārtīgi augsts ūdeņu īpatsvars reģionā nav labā eitrofikācijas stāvoklī.

Bezemisiju vieglo automobiļu tirgus lēnām attīstās. Jauno reģistrēto bezemisiju transportlīdzekļu īpatsvars joprojām ir daudz zemāks par ES vidējo rādītāju. Latvijas ANP ir ietverts pasākums elektrotransportlīdzekļu uzlādes staciju atbalstam. Tomēr jāatzīmē, ka dzelzceļa tīkla elektrifikācija ir salīdzinoši zema. A5.3. grafiks. Bioloģiskā daudzveidība.

Aizsargājamās sauszemes teritorijas un bioloģiskā lauksaimniecība Avots: Eiropas Vides aģentūra (EVA) (aizsargājamās sauszemes teritorijas) un Eurostat (bioloģiskā lauksaimniecība). A5.4. grafiks. Mobilitāte.

Bezemisiju transportlīdzekļu īpatsvars (% no jaunreģistrētajiem) Avots: Eiropas Alternatīvo degvielu observatorija A5.1. tabula. Rādītāji, kas ir ES zaļā kursa progresa pamatā, no makroekonomikas viedokļa Avots: Eurostat, JRC, Eiropas Komisija, EVA, EAFO. 6. pielikums. Zaļās pārkārtošanās ietekme uz nodarbinātību un sociālo jomu Zaļā pārkārtošanās ietver ne tikai uzlabojumus vides ilgtspējā, bet arī nozīmīgu sociālo dimensiju. Pasākumi šajā jomā ietver ilgtspējīgas izaugsmes un darbvietu radīšanas iespējas, taču ir arī jānodrošina, ka neviens netiek atstāts novārtā un ka pārkārtošanās dod labumu visām sabiedrības grupām. Latvijas zaļā pārkārtošanās paver darbvietu radīšanas potenciālu, lai gan darbvietas kūdras ieguves nozarē, kā arī iedzīvotāju grupās ar zemākiem ienākumiem, visticamāk, saskarsies ar pārkārtošanās radītajām problēmām. Latvijas atveseļošanas un noturības plānā (ANP) ir minētas dažas investīcijas, kas veicina taisnīgu zaļo pārkārtošanos. Plānā ir iekļautas investīcijas sabiedrisko un dzīvojamo ēku energoefektivitātē, kā arī reģionu skolu elektriskajos autobusos, lai uzlabotu izglītības pieejamību visiem bērniem, vienlaikus veicinot pašvaldības transporta fonda zaļināšanu. Kopumā 37,6 % ANP investīciju ir veltīti zaļajiem pasākumiem, kas sekmēs arī Latvijas 2020. gada 3. februāra nacionālā enerģētikas un klimata plāna (NEKP) īstenošanu. Eiropas Sociālais fonds Plus (ESF+) sinerģijā ar Atveseļošanas un noturības mehānismu palīdzēs radīt vairāk darbvietu, īstenojot aktīvu darba tirgus politiku, savukārt Taisnīgas pārkārtošanās fonds (191,6 miljoni EUR faktiskajās cenās) palīdzēs mazināt pārkārtošanās sociālo ietekmi atbilstīgos Latvijas reģionos (sk. 3. pielikumu). NEKP zināmā mērā ir ņemta vērā zaļās pārkārtošanās ietekme uz nodarbinātību un enerģētisko nabadzību, un tā mērķis ir līdz 2030. gadam panākt, ka enerģētiskā nabadzība nokrītas zem 7,5 %. ES atbalsts Latvijas Taisnīgas pārkārtošanās plānam palīdzēs valstij samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas kūdras nozarē, vienlaikus atbalstot ekonomikas pārstrukturēšanu un mazinot sociālo ietekmi visvairāk skartajos reģionos, — to it sevišķi iecerēts panākt, pārkvalificējot skartos darba ņēmējus un ceļot viņu kvalifikāciju. Valsts ekonomika ir samazinājusi savu oglekļa pēdu, un zaļā ekonomika nodrošina potenciālu darbvietu radīšanai, lai gan energoietilpīgās nozares joprojām ir apjomīgas. Latvijas ekonomikas siltumnīcefekta gāzu emisiju intensitāte laikposmā no 2015. līdz 2020. gadam (bruto pievienotās vērtības izteiksmē) nedaudz samazinājās, bet ievērojami pārsniedz ES vidējo rādītāju, savukārt vidējā oglekļa pēda uz vienu darbinieku ir 11,3 tonnas siltumnīcefekta gāzu emisiju (salīdzinājumā ar 13,61 tonnām ES) (sk. 1. attēlu). Kūdras ieguve Latvijā ir atzīta par sarūkošu nozari ar potenciālu pārveidoties par ekoloģiski ilgtspējīgāku, klimatam draudzīgāku un oglekļneitrālāku rūpniecību. Tas, visticamāk, noteiks nepieciešamību mainīt darbu skartajos reģionos, kur īpaši svarīga būs kvalifikācijas celšana un pārkvalifikācija (sk. 15. pielikumu). Latvijas energoietilpīgās nozares (EII), t. sk. metālu, ķīmisko vielu un papīra ražošana (), ir pavisam nedaudz pieaugušas un nodrošina darbvietas līdz 1,9 % no kopējā nodarbinātā darbaspēka, savukārt vides preču un pakalpojumu nozare nodrošina darbvietas 3,0 % nodarbināto iedzīvotāju (2,2 % ES) (). Darbaspēka trūkums rodas zaļināšanas nozarēs, piemēram, lauksaimniecībā un profesionālajos, zinātniskajos un tehniskajos darbības virzienos (). Saistībā ar zaļās pārkārtošanās sociālo dimensiju Latvijai ir grūti nodrošināt piekļuvi svarīgiem transporta un energopakalpojumiem. Nabadzības riskam pakļauto lauku iedzīvotāju īpatsvars 2020. gadā ir samazinājies līdz 25,5 %, joprojām pārsniedzot ES vidējo rādītāju — 18,7 % (). Ievērojami samazinājās to iedzīvotāju īpatsvars, kuri nespēj pienācīgi apsildīt savus mājokļus, – no 14,5 % 2015. gadā līdz 6 % 2020. gadā, kas ir zem ES vidējā rādītāja (8,2 %). Tomēr enerģētiskā nabadzība lielākā mērā skar grupas ar zemiem ienākumiem (sk. 2. attēlu). Patēriņa modeļi iedzīvotāju vidū atšķiras. 10 % lielāko emitētāju vidējā oglekļa pēda ir aptuveni 5,8 reizes lielāka nekā 50 % mazāko emitētāju (salīdzinājumam – ES tās ir 5,3 reizes). Nodokļu sistēmām ir būtiska nozīme, lai nodrošinātu taisnīgu pārkārtošanos uz klimatneitralitāti (). Kopš 2015. gada Latvijas ieņēmumi no vides nodokļiem ir samazinājušies no 3,5 % no IKP 2015. gadā līdz 3,0 % 2019. gadā un nedaudz palielinājušies līdz 3,1 % 2020. gadā (salīdzinājumā ar 2,2 % ES). Lai gan nodokļu īpatsvars darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem () ir samazinājies no 40,8 % 2015. gadā līdz 35,3 % 2021. gadā, tas joprojām pārsniedz ES vidējo rādītāju 31,9 % apmērā (sk. 17. pielikumu). Lai samazinātu nodokļu īpatsvaru darbaspēka izmaksās zemu atalgotiem darba ņēmējiem, pārceļot to uz citiem avotiem (2019. gada KVAI), Latvijai ir jāpieliek mērķtiecīgākas pūles, lai nodrošinātu sociāli taisnīgu zaļo pārkārtošanos. A6.1. grafiks. Taisnīgas zaļās pārkārtošanās izaicinājumi Avots: Eurostat, Pasaules nevienlīdzības datubāze A6.2. grafiks. Enerģētiskā nabadzība pēc ienākumu deciles Avots: Eurostat EU-SILC apsekojums (2020). Produktivitāte 7. pielikums. Resursu efektivitāte un produktivitāte Resursu efektīva izmantošana ir būtiska, lai nodrošinātu konkurētspēju un atvērtu stratēģisko autonomiju, vienlaikus līdz minimumam samazinot ietekmi uz vidi. Zaļā pārkārtošanās paver plašas iespējas Eiropas rūpniecībai, radot tirgus tīrām tehnoloģijām un produktiem. Tā ietekmēs vērtības ķēdes visā garumā tādās nozarēs kā enerģētika un transports, būvniecība un renovācija, pārtikas ražošana un elektronika, palīdzot radīt ilgtspējīgas, vietējas un labi apmaksātas darbvietas visā Eiropā. Latvija uzrāda satraucošu tendenci apritīgu materiālu izmantošanā. Apritīgu materiālu (otrreizējā) izmantošana Latvijā samazinājās no 5,3 % 2014. gadā līdz 4,2 % 2020. gadā, kas ir krietni zem ES vidējā rādītāja 12,8 % apmērā un liecina par acīmredzamu rādītāja snieguma pasliktināšanos laika gaitā. Resursu produktivitāte Latvijā ir ievērojami zemāka par ES vidējo rādītāju. Resursu produktivitāte parāda, cik efektīvi ekonomika izmanto materiālos resursus, lai radītu labklājību. Resursu produktivitātes uzlabošana var palīdzēt pazemināt negatīvo ietekmi uz vidi un samazināt atkarību no svārstīgiem izejvielu tirgiem. 2020. gadā uz kilogramu patērētā materiāla Latvijā tika saražots 1,6 PSL (pirktspējas līmenis) – šī resursu produktivitāte ir krietni zemāka par ES vidējo rādītāju, proti, 2,2 PSL uz kg. Materiālietilpība ir par aptuveni 15 % augstāka nekā vidēji ES.

Latvija nav sasniegusi savus atkārtotas izmantošanas un reciklēšanas mērķrādītājus. Latvija uzlaboja sadzīves atkritumu reciklēšanas līmeni no 25,2 % 2018. gadā līdz 39,6 % 2020. gadā, tomēr atpaliek no ES 2020. gada mērķa — pārstrādāt 50 % sadzīves atkritumu, jo stimulu trūkums kavē pašvaldību investīcijas dalītā savākšanā. Turklāt radīto sadzīves atkritumu apjoms ir palielinājies no 407 kg uz vienu iedzīvotāju 2018. gadā līdz 478 kg uz vienu iedzīvotāju 2020. gadā, kas liecina, ka Latvijas ekonomiskā izaugsme vēl nav atsaistīta no atkritumu radīšanas. Atkritumu apsaimniekošanas reģionu reforma un plastmasas un stikla pudeļu depozīta sistēmas ieviešana liecina, ka Latvija sper soļus pareizajā virzienā. Tomēr ir iespējami turpmāki uzlabojumi atkritumu apsaimniekošanā, reciklēšanā un atkritumu savākšanas datu kvalitātē. Konkurētspēju un inovāciju videi nekaitīgās tehnoloģijās kavē zemais privāto investīciju līmenis. Par spīti uzlabojumiem, Latvijas sniegums 2021. gada Ekoinovācijas indeksā ir zemāks par vidējiem rādītājiem. To daļēji var izskaidrot ar zemajiem Latvijas uzņēmumu izdevumiem vides jomā, kā arī ar nelielām investīcijām pētniecībā un izstrādē, kur valsts rādītājs ir viens no zemākajiem ES. Lai gan investīcijas vides aizsardzībā pēdējos piecos gados katru gadu ir palielinājušās, privātās investīcijas ir pieaugušas lēnāk nekā publiskie izdevumi, neraugoties uz to, ka tās 2020. gadā veidoja aptuveni 37 % no investīcijām (). Aprites ekonomikas preču un pakalpojumu pievienotā vērtība attiecībā pret IKP ir līdzvērtīga ES vidējam rādītājam (0,97 %). A7.1. grafiks. Sadzīves atkritumu apsaimniekošana Avots: Eurostat. A7.1. tabula. Atsevišķi resursu efektivitātes rādītāji Avots: Eurostat. 8. pielikums. Digitālā pārkārtošanās Digitālās ekonomikas un sabiedrības indekss (DESI) seko ES dalībvalstu progresam digitālajā jomā. Cilvēkkapitāls, digitālā savienojamība, digitālo tehnoloģiju integrācija uzņēmumos un digitālie publiskie pakalpojumi atspoguļo digitālās desmitgades četrus galvenās sfēras (). Šajā pielikumā ir aprakstīti Latvijas DESI rezultāti. Latvijas atveseļošanas un noturības plānā 21 % no budžeta ir atvēlēts Latvijas galveno digitālo izaicinājumu pārvarēšanai. Tā galvenie mērķi ir novērst digitālo prasmju trūkumu un veicināt uzņēmumu digitālo pārveidi un inovāciju, kā arī saglabāt vadošo pozīciju sabiedrisko pakalpojumu modernizācijā un digitālajā pārveidē. Ir plānotas arī investīcijas 5G atvilces maršrutēšanā un “pēdējās jūdzes” savienojamībā. Lai gan digitālo prasmju ziņā Latvijā vērojams labs dzimumu līdzsvars, šo prasmju trūkums joprojām ir viena no galvenajām digitālajām problēmām. Latvijā digitālo pamatprasmju līmenis ir zemāks par ES vidējo rādītāju, un gandrīz pusei valsts iedzīvotāju to joprojām trūkst. Valsts sniegums pārsniedz vidējo rādītāju attiecībā uz IKT studiju absolventēm un IKT speciālistēm, bet digitālo prasmju un IKT speciālistu trūkums ir galvenais šķērslis digitālo risinājumu plašākai izmantošanai privātajā sektorā Latvijā. Lai gan Latvijai ir izcili rezultāti ļoti augstas veiktspējas tīkla pārklājumā, tai ir jāveicina 5G ieviešana. Latvijas rādītāji attiecībā uz ļoti augstas veiktspējas tīkla pārklājumu pārsniedz ES vidējo rādītāju, un radiofrekvenču spektrs 5G vajadzībām jau ir piešķirts, bet uzņēmumiem un privātpersonām ir pieejamo komerciālo 5G pakalpojumu klāsts ir ierobežots (). Uzņēmumu digitalizācija Latvijā joprojām ir problēma. Latvija visās kategorijās ir krietni zem ES vidējā rādītāja. Nedaudz vairāk nekā trešdaļai mazo un vidējo uzņēmumu ir vismaz digitālās intensitātes pamatlīmenis, un Latvijas uzņēmumiem ir grūtības aizpildīt digitālās jomas speciālistu vakances. Lielo datu izmantošana stagnē, un mākslīgā intelekta un mākoņdatošanas pakalpojumu izplatība ir zem ES vidējā rādītāja. Latvijai ir labi rezultāti digitālo publisko pakalpojumu jomā. Latvija visās kategorijās ir virs ES vidējā rādītāja. E-pārvaldes lietotāju īpatsvars ievērojami pārsniedz ES vidējo rādītāju. Latvija saglabā vērtējumu krietni virs ES vidējā līmeņa digitālo publisko pakalpojumu jomā iedzīvotājiem un nedaudz virs vidējā rādītāja – uzņēmumiem. Publiskās pārvaldes darbinieku digitālās prasmes un IKT rīku pieejamība joprojām ir būtiska, lai sniegtu kvalitatīvus digitālos publiskās pārvaldes pakalpojumus.

A8.1. tabula. Svarīgākie digitālās ekonomikas un sabiedrības indeksa rādītāji Avots: Digitālās ekonomikas un sabiedrības indekss. 9. pielikums. Inovācija Šajā pielikumā sniegts vispārējs pārskats par Latvijas pētniecības un inovācijas sistēmu. Saskaņā ar Eiropas inovācijas rezultātu pārskata 2021. gada izdevumu Latvija inovācijas jomā ir jaunatnācēja (), bet tās attiecīgais rezultāts 2020. gadā pēc pastāvīga uzlabojuma laikposmā no 2014. līdz 2019. gadam pasliktinājās. Latvijas pētniecības un inovācijas intensitātes pieaugums ir lēns, jo kopējie iekšzemes bruto izdevumi pētniecībai un izstrādei joprojām ir zem 0,71 % no IKP, kas ir viens no zemākajiem rādītājiem ES. Latvijā trūkst augsti kvalificēta darbaspēka, jo samazinās STEM absolventu skaits un akadēmiskā karjera nav pievilcīga. Pētnieku un doktorantūras studentu trūkums ir viens no galvenajiem šķēršļiem Latvijas pētniecības un inovācijas sistēmas stiprināšanai, sevišķi privātajā sektorā. Šo prasmju trūkumu vēl vairāk saasina jaunu absolventu skaita samazināšanās zinātnē un inženierzinātnēs no 13,1 uz tūkstoti iedzīvotāju 2010. gadā līdz 8,8 absolventiem 2019. gadā (sk. arī 13. pielikumu). Ar Latvijas atveseļošanas un noturības plānu tiek ieviestas dažādas augstākās izglītības sistēmas reformas, kuru mērķis ir saskaņot augstskolu kursus ar rūpniecības nozaru vajadzībām un uzlabot pētnieciskās karjeras pievilcību. Lielākā daļa pētniecības un izstrādes tiek veikta valsts pētniecības iestādēs, un mazajiem/vidējiem Latvijas uzņēmumiem paplašināšanās posmā ir ierobežota piekļuve finansējumam. Riska kapitāla investīcijas Latvijā pēdējos piecos gados kopumā ir samazinājušās no 0,022 % no IKP 2015. gadā līdz tikai 0,012 % 2020. gadā (ES vidējais rādītājs 2020. gadā bija 0,054 %). Tas ir ietekmējis inovatīvus mazos/vidējos uzņēmumus, kuru nodarbinātības īpatsvars samazinājās no 5,2 % 2015. gadā līdz 4,6 % 2020. gadā. Turklāt Latvijas privātās investīcijas pētniecībā un izstrādē stagnē: 2020. gadā tās bija 0,22 % no IKP jeb aptuveni tikpat, cik 10 gadus agrāk. Šis rādītājs krietni atpaliek no ES vidējā – 1,53 % no IKP. Uzņēmumu zemo pētniecības un izstrādes darbību līmeni nosaka tādi faktori kā augsti kvalificētu darbinieku trūkums un ļoti zems publiskā atbalsta līmenis privātām investīcijām pētniecībā un izstrādē (0,028 % no IKP 2019. gadā salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 0,196 %). Latvijas atveseļošanas un noturības plānā ir izklāstītas vērienīgas reformas un investīcijas pētniecības un inovācijas pārvaldības un inovācijas vides uzlabošanai. Tomēr ir jānodrošina finansējuma ilgtspēja pēc 2026. gada. Latvijai būtu jānodrošina piekļuve alternatīvam finansējumam, piemēram, kopīgām investīcijām ar mērķi mazināt projektu risku. Būtu jāizmanto arī finansiāls atbalsts, piemēram, nodokļu atvieglojumi vai valsts subsīdijas, lai stimulētu investīcijas pētniecībā un izstrādē privātajā sektorā. A9.1. tabula. Galvenie pētniecības, izstrādes un inovācijas rādītāji Avots: Pētniecības un inovācijas ĢD, Kopīgais pētniecības un inovācijas stratēģijas un prognozēšanas dienests, galvenā ekonomista nodaļa.

Dati: Eurostat, ESAO, JRC ĢD, Science-Metrix (Scopus datubāze un Eiropas Patentu iestādes (EPO) patentu statistikas datubāze), Invest Europe.

10. pielikums. Rūpniecība un vienotais tirgus Produktivitātes pieaugums ir izšķirošs ekonomiskās labklājības, labbūtības un konverģences virzītājspēks ilgtermiņā (). Būtisks ES ekonomikas produktivitātes avots ir labi funkcionējošs vienotais tirgus, kurā tiek nodrošināta godīga un efektīva konkurence un uzņēmējdarbībai labvēlīga vide, kurā mazie un vidējie uzņēmumi (MVU) var bez grūtībām darboties un ieviest inovācijas. Uzņēmumi un rūpniecība ļoti paļaujas uz stabilām piegādes ķēdēm un saskaras ar traucēkļiem, kas negatīvi ietekmē uzņēmumu produktivitātes līmeni, nodarbinātību, apgrozījumu un ieejas/izejas rādītājus. Tas var ietekmēt Latvijas spēju īstenot Eiropas zaļo un digitālo pārkārtošanos. Latvijas darba ražīguma līmenis joprojām atpaliek no ES vidējā līmeņa un uzrāda ievērojamas reģionālās atšķirības. Par spīti ievērojamiem uzlabojumiem pēdējo 20 gadu laikā, darba ražīgums joprojām ir 60 % no ES vidējā rādītāja jeb aptuveni par 10 procentpunktiem mazāks nekā Baltijas kaimiņvalstīs (sk. 18. pielikumu). Visaugstākais tas ir Rīgā (81 % no ES vidējā) un Pierīgas apkārtnē (77 %), kam seko Kurzeme (53 %), Zemgale (50 %), Vidzeme (47 %) un Latgale (37 %) (). Privātās investīcijas kā daļa no IKP ir zem ES vidējā rādītāja, kas daļēji ir saistīts ar nepietiekamu piekļuvi finansējumam, sevišķi mazākiem uzņēmumiem. Lai gan privātā sektora investīcijas 2020. gadā bija tuvu ES vidējam rādītājam (toreiz – 18,8 % no IKP), tās pastāvīgi ir bijušas zem ES vidējā rādītāja kopš 2016. gada, radot bažas par Latvijas konverģences izredzēm ilgtermiņā. Lielākais iztrūkums salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju ir investīcijām mājokļos un intelektuālajā īpašumā. Mazas investīcijas daļēji ir saistītas ar šķēršļiem piekļuvē finansējumam. Par spīti uzlabojumiem, aizdevumu atteikumu līmenis Latvijā mazajiem/vidējiem uzņēmumiem joprojām aptuveni par 4 procentpunktiem pārsniedz ES vidējo rādītāju. Šāda lieluma Latvijas uzņēmumi saskaras ar salīdzinoši lielākiem šķēršļiem kredītu saņemšanai nekā līdzīgi uzņēmumi vairākumā citu ES valstu. Tikai 41 % mazo/vidējo uzņēmumu jūtas pārliecināti sarunās ar bankām (zemākā daļa ES), un tikai 16 % sagaida, ka aizdevuma pieteikums tiks izskatīts bez aizķeršanās. Turklāt Latvijas uzņēmumus vairāk nekā citus ES uzņēmumus neapmierina nodrošinājuma prasības (29 % pret 6 %), finansējuma izmaksas (21 % pret 5 %) un banku kreditēšanas standartiem, kas Latvijā ir stingrāki nekā citās eurozonas valstīs. Tradicionālā finansējuma augstās izmaksas nozīmē, ka aptuveni 25 % uzņēmumu uzskata, ka pēdējo trīs gadu laikā ir veikuši pārāk maz investīciju, un tas pārsniedz ES vidējo rādītāju (14 %). () To mazāko uzņēmumu īpatsvars, kuriem gadās kavēt maksājumus, ir mazāks par ES vidējo rādītāju. Tomēr uzņēmumu paļaušanās, ka investīcijas varēs aizsargāt tiesā, ja radīsies problēmas, ir viena no zemākajām ES (34 % salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 56 %). Turklāt alternatīvi finansējuma avoti, piemēram, riska kapitāls un kolektīvā finansēšana Latvijā nav pietiekami attīstīti un veido mazu finansējuma daļu maziem un vidējiem uzņēmumiem. Lai gan Latvija ir uzsākusi vairākas reformas, valstī joprojām pastāv šķēršļi attiecībā uz vairākām reglamentētām profesijām. Regulējuma ierobežojumi arhitektiem, juristiem, būvinženieriem un patentu aģentiem Latvijā ir augstāki nekā vidēji ES. Atveseļošanas un noturības plānā (ANP) nav plānoti nekādi attiecīgi pasākumi. Latvijā joprojām ir sadrumstalota sistēma attiecībā uz būvinženieriem un arhitektiem, un vienā un tajā pašā darbības jomā dažādām profesiju kategorijām joprojām ir atšķirīgas sertifikācijas prasības. Latvija ir krietni pavirzījusies uz priekšu publiskā iepirkuma jomā. Ir uzlaboti publiskā iepirkuma rezultāti un, neraugoties uz slikto sniegumu to līgumu proporcijā, kas piešķirti vienīgajam pretendentam, Latvijā ir viens no labākajiem rādītājiem ES attiecībā uz mazo un vidējo uzņēmumu dalību publiskajos konkursos un līgumos. Latvijas ANP ir ietverti vairāki pasākumi, kuru mērķis ir investēt publiskā iepirkuma struktūrās, kas sniegs papildu labumu MVU. Piegādes ķēdes traucējumi Covid-19 pandēmijas laikā (2020.–2021. gads) Latviju ir ietekmējuši mazāk, jo tās ražošanas nozare ir salīdzinoši maz atkarīga no izejvielām, kuru pasaulē pietrūkst. Uzņēmumi ir ziņojuši par mazāku ražošanas iztrūkumu nekā vidēji visā ES, un materiālu trūkums ir gandrīz par desmit procentpunktiem zemāks nekā vidēji ES. Latvijas izejvielu koncentrācija ir līdzvērtīga ES vidējam rādītājam (0,16 salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 0,17). Latvijas rūpniecības atkarība no iekšzemes izejvielām ir aptuveni tāda pati kā vidēji ES, bet importam no ES Latvijā ir lielāka nozīme nekā citās ES dalībvalstīs. Tomēr Krievijas Federācijas nepamatotais iebrukums Ukrainā radīs būtiskas problēmas esošajām piegādes ķēdēm, sevišķi attiecībā uz izejvielām, kas vajadzīgas ražošanā un būvniecībā.



A10.1. tabula. Galvenie vienotā tirgus un rūpniecības rādītāji (turpinājums nākamajā lappusē) Tabula (turpinājums) Avots: Sk. attiecīgo avotu katram rādītājam iepriekš tabulā kolonnā “Apraksts”. 11. pielikums. Publiskā pārvalde Labas administratīvās spējas veicina ekonomisko labklājību, sociālo progresu un taisnīgumu. Publiskās pārvaldes iestādes visos valdības līmeņos nodrošina reaģēšanu krīzes situācijās un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanu un palīdz veidot ES ekonomikas ilgtspējīgai attīstībai nepieciešamo noturību. Kopumā Latvijas valsts pārvaldes efektivitāte ir aptuveni ES27 valstu vidējā līmenī (). Koordinācija starp pārvaldes līmeņiem joprojām nav viegla, savukārt politikas izstrādes un īstenošanas spējas centrālā un vietējā līmenī atšķiras. Ir jāturpina 2020. gada reformu programmā iekļautās iniciatīvas par labāku regulējumu un birokrātijas novēršanu. Latvijā pastāv strukturēts un sistemātisks sabiedriskās apspriešanas process, bet tās ex post novērtējumu rādītājs ir zemāks par vidējo. Lai gan, ieviešot ex ante novērtējuma rokasgrāmatu, uz pierādījumiem balstītas politikas veidošanā pēdējā laikā ir vērojami uzlabojumi, ex post novērtējums joprojām tiek lietots maz. A11.1. grafiks. Progress atvērto datu jomā Avots: Progress atvērto datu jomā | data.europa.eu. Latvijā ir labi attīstīta valsts pārvaldes digitalizācija un digitālo pakalpojumu sniegšana. Saziņā ar valsts iestādēm internetu izmanto 84 % privātpersonu (salīdzinājumā ar 71 % ES kopumā). Latvijas e-pārvaldes rezultāts pārsniedz ES vidējo rādītāju, un, vērtējot valdības digitālo pakalpojumu orientāciju uz lietotāju, valsts ir labāko trešdaļā. Lai risinātu sistēmu sadarbspējas problēmu, Valsts kanceleja ir izveidojusi vienotu platformu valsts pārvaldes iestāžu un vietējo pašvaldību tīmekļa vietnēm. Turklāt ANP mērķis ir veicināt publiskās pārvaldes digitālo pārveidi un modernizēt tās funkcijas. Paredzams, ka atbalsta funkciju centralizācija uzlabos efektivitāti, un investīcijām ierēdņu apmācībā būtu jāuzlabo spējas. Šie pasākumi ietilpst plašākā reformā, kuras mērķis ir efektīvāka, motivētāka, novatoriskāka un kompetentāka valsts pārvalde. Kopumā tiesu sistēma darbojas efektīvi. Tiesvedības ilgums 2020. gadā joprojām bija stabils — tas nedaudz palielinājās civillietās, krimināllietās un administratīvajās lietās visās instancēs un nedaudz samazinājās administratīvajās lietās pirmās instances tiesās. Tiesu sistēmas vispārējā kvalitāte ir laba un tiek vēl uzlabota. Tiesu un prokuratūru digitalizācijas līmenis ir augsts. Tomēr tieslietu padomei pieejamie resursi ir ierobežoti. Nav ziņots par sistēmiskiem trūkumiem attiecībā uz tiesu iestāžu neatkarību. () Latvijas kopējais sniegums attiecībā uz atsevišķiem cilvēkresursu pārvaldības rādītājiem pārsniedz ES vidējo. Latvijas rādītāji attiecībā uz valsts pārvaldes darbinieku līdzdalību pieaugušo apmācībā ir virs vidējā. Valsts pārvaldes iestādes ir izrādījušās pievilcīgas gados jauniem darba ņēmējiem, sevišķi sniegto sociālo labumu dēļ, turklāt to ierēdņu īpatsvars, kas vecāki par 55 gadiem, bija 18,3 % (salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 21,3 %). Latvija ir guvusi ievērojamas sekmes publiskā iepirkuma jomā. Latvija ir uzlabojusi gandrīz visus publiskā iepirkuma rādītājus, un tās rezultāti ir labāki nekā Baltijas kaimiņvalstīm. Latvijai ir slikts rezultāts attiecībā uz tādu iepirkumu īpatsvaru, kuros līgums ticis piešķirts vienīgajam pretendentam (25 %), un viduvējs sniegums attiecībā uz to iepirkuma procedūru īpatsvaru, kurās nebija uzaicinājumu iesniegt piedāvājumus (8 %). ANP ir ietverti vairāki pasākumi publiskā iepirkuma rezultātu uzlabošanai. A11.1. tabula. Publiskās pārvaldes rādītāji — Latvija Avots: IKT izmantošanas apsekojums, Eurostat (1); e-pārvaldes salīdzinošais ziņojums (2); ziņojums par progresu atvērto datu jomā (3); fiskālās pārvaldības datubāze (4, 9, 10); darbaspēka apsekojums, Eurostat (5, 6, 8), Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts (7), vienotā tirgus rezultātu apkopojums par publisko iepirkumu (11); ESAO, Regulatīvās politikas un pārvaldības rādītāji (12).

Taisnīgums 12. pielikums. Nodarbinātības, prasmju un sociālās politikas problēmas, ņemot vērā Eiropas sociālo tiesību pīlāru Eiropas sociālo tiesību pīlārs iezīmē ceļu augšupējai konverģencei virzībā uz labākiem darba un dzīves apstākļiem ES. Tā 20 principu īstenošana attiecībā uz vienlīdzīgām iespējām un piekļuvi darba tirgum, taisnīgiem darba apstākļiem, sociālo aizsardzību un iekļaušanu, ko atbalsta ES 2030. gada pamatmērķi nodarbinātības, prasmju un nabadzības mazināšanas jomā, stiprinās ES virzību uz digitālu, zaļu un taisnīgu pārkārtošanos. Šajā pielikumā ir atspoguļotas Latvijas sekmes Eiropas sociālo tiesību pīlāra mērķu sasniegšanā. A12.1. tabula. Sociālo rezultātu pārskats par Latviju Avots: Eiropas Komisija Lai gan nodarbinātība atgūstas no Covid-19 krīzes, tā vēl nav atgriezusies pirmskrīzes līmenī, un joprojām pastāv grūtības saistībā ar darba tirgus rezultātiem mazkvalificētiem darba ņēmējiem. Pēc pieauguma līdz 8,1 % 2020. gadā bezdarbs 2021. gadā atkal nokritās līdz 7,6 %. Tomēr to jauniešu īpatsvars, kuri nemācās, nestrādā un neapgūst arodu (NEET), palielinājās no 10,3 % 2019. gadā līdz 12,1 % 2021. gadā, tādējādi izjaucot pirmspandēmijas pozitīvo tendenci. Turklāt mazkvalificēto personu bezdarba līmenis ir attiecīgi 1,5 un 2,8 reizes augstāks nekā vidēji kvalificētām un augsti kvalificētām personām. Tajā pašā laikā darbaspēka trūkums bija ievērojams jau pirms pandēmijas, un paredzams, ka tas turpinās pieaugt zinātnes un tehnoloģiju, būvniecības, informācijas un komunikācijas pakalpojumu un ražošanas jomā. Arī izvērstāks sociālais dialogs varētu palīdzēt sasniegt labākus rezultātus darba tirgū. Visbeidzot, 2020. gadā Latvijā tika reģistrēta lielākā vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirība ES, proti, 22,3 %, kas lielā mērā pārsniedza ES vidējo rādītāju — 13 %, turklāt jāņem vērā, ka Latvijā ir viena no zemākajām vīriešu un sieviešu nodarbinātības atšķirībām (4,8 % salīdzinājumā ar 10,8 % ES27 valstu vidū 2021. gadā). ANP un kohēzijas politikas fondi palīdzēs risināt šīs problēmas, atbalstot aktīvu darba tirgus politiku, kas vērsta uz mazkvalificētiem darba ņēmējiem. Latvija saskaras ar problēmām attiecībā uz pieaugušo izglītību un digitālajām prasmēm. To pieaugušo (vecumā no 25 līdz 64 gadiem) īpatsvars, kuri pēdējo četru nedēļu laikā ir piedalījušies mācībās, ir krietni zem ES vidējā (8,6 % salīdzinājumā ar 10,8 % 2021. gadā) (). Lai cīnītos pret ilgtermiņa bezdarbu, kas 2021. gadā bija nedaudz zemāks par ES vidējo rādītāju (2,3 % salīdzinājumā ar 2,8 % ES), ir vajadzīga savlaicīga pārkvalifikācija un kvalifikācijas celšana. Lai gan 51 % Latvijas iedzīvotāju ir vismaz digitālās pamatprasmes (ES vidējais rādītājs 2021. gadā bija 54 %), papildu grūtības sagādā uzdevums sasniegt mazkvalificētus cilvēkus (42 %) un bezdarbniekus (46 %) (). Šajā kontekstā pieaugušo izglītībai ir būtiska nozīme, lai novērstu būtisko prasmju neatbilstību darba tirgū, ņemot vērā, ka brīvo darbvietu rādītājs 2021. gada 4. ceturksnī bija 3 % – tāds pats līmenis kā 2019. gada 4. ceturksnī. Latvijai ir svarīgi stiprināt izglītības un apmācības kvalitāti un iekļautību, kas palīdzētu sasniegt ES 2030. gada pamatmērķi prasmju jomā. Latvijā vērojama izteikta nabadzības un nevienlīdzības problēma. Kaut gan smaga materiālā un sociālā nenodrošinātība ir samazinājusies un tagad ir tuvu ES vidējam rādītājam (7 % salīdzinājumā ar 6,8 % ES), nabadzības vai sociālās atstumtības risks joprojām ir augsts, lai gan samazinās (25,1 % 2020. gadā salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju 21,9 %). Nabadzības dziļums palielinās (no 24 % 2016. gadā līdz 28,6 % 2020. gadā), sasniedzot vienu no augstākajiem rādītājiem ES. Nabadzības vai sociālās atstumtības risks vecāka gadagājuma cilvēkiem vecumā virs 65 gadiem (43,1 %) un personām ar invaliditāti