[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 12.7.2006 COM(2006) 392 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI, REĢIONU KOMITEJAI UN EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI - Gada pārskats par eurozonu - {SEC(2006) 936 } I. IEVADS 1. Līdzdalība eurozonā pastiprina dalībvalstu savstarpējo ekonomisko atkarību, pamatojoties uz vienotu monetāro politiku, kā arī attīstot ciešākas tirdzniecības un finanšu saiknes un sekmējot ciešāku ekonomikas politikas koordināciju. Ņemot vērā šo savstarpējo atkarību, eurozonas valstīm jāsaskaras ar ekonomiskām problēmām, kas saistītas ar visām Eiropas Savienības (ES) dalībvalstīm risināmajām problēmām, un dažos gadījumos ir neatliekamākas par tām. 2. Gada pārskatā par eurozonu un tam pievienotajā gada ziņojumā par eurozonu pausti Komisijas viedokļi par minēto problēmu būtību un iztirzāts tas, kā šīs problēmas varētu pienācīgi risināt eurozonas un dalībvalstu ekonomikas politikā. Tā mērķis ir paaugstināt informētību un veicināt plašas debates par eurozonas ekonomisko politiku un attīstību. Šie jautājumi ir būtiski 310 miljoniem eurozonā dzīvojošo cilvēku. Tie ir svarīgi arī saistībā ar eurozonas paplašināšanos, Slovēnijai kļūstot par nākamo dalībvalsti, kas eurozonai pievienosies 2007. gada 1. janvārī[1]. Informējot politiķus un plašāku sabiedrību, ar tiem papildina Komisijas veikto eurozonas ekonomikas analīzi tādās publikācijās kā, piemēram, ceturkšņa ziņojums par eurozonu, „Valsts finanses EMS” un ES ekonomikas pārskats. II. EKONOMIKAS PERSPEKTĪVAS UZLABOŠANĀS 3. Atbrīvojoties no stagnācijas, kas ilga piecus gadus, eurozonā notiek ekonomiskās darbības atjaunošanās. Uzņēmējsabiedrības veras nākotnē ar lielāku optimismu, pateicoties ievērojamai peļņai un zemām procentu likmēm. Arī patērētāji pakāpeniski aizvien vairāk pārliecinās par notikumu labvēlīgo attīstību, un sagaidāms, ka pēc vairākiem piesardzīgas rīcības gadiem sekos izdevumu pakāpenisks pieaugums. Eurozonas iekšzemes darbības labākus rezultātus sekmē ilgstošs stabils ārējā pieprasījuma pieaugums. Tas ne vien atspoguļo pasaules tirdzniecības stabilo stāvokli, bet arī uzlabo konkurenci pasaules mērogā. 4. Izaugsmes potenciāls atgriežas, tomēr nav pamata bezrūpībai. Eiropas Komisijas jaunākajās prognozēs paredzēts eurozonas IKP pieaugums par 2,1 % 2006. gadā, salīdzinot ar 1,3 % pieauguma tempu 2005. gadā. Sagaidāms, ka patēriņa cenu inflācija, kas pagājušajā gadā sasniedza 2,2 %, ko daļēji veicināja augstās enerģijas izmaksas, saglabāsies šajā līmenī. Šogad eurozonā izveidos vairāk nekā miljonu jaunu darbavietu. Tomēr, neraugoties uz rādītāju neseno būtisko samazināšanos, tā kā bezdarba līmenis 2006. gada maijā vēl aizvien ir 7,9% no darbaspēka kopējā apjoma, bet nodarbinātības pieaugums ir 0,9 % gadā, darbavietu izveides temps eurozonā joprojām ir pārāk lēns. Līdzīgi arī eurozonas potenciālās izaugsmes zemais temps – aptuveni 2 % gadā – cita starpā akcentē nepieciešamību pēc produktivitātes paaugstināšanas reformām. Šo rādītāju uzlabošana ir galvenā eurozonas politikas prioritāte turpmākajiem gadiem. 5. Perspektīvas riski īstermiņā ir pozitīvi, tomēr vidējā termiņā – vairāk negatīvi. Īstermiņā darbavietu radīšana un veikto vai notiekošo ekonomikas reformu pozitīvā ietekme eurozonā varētu sniegt lielāku ieguldījumu ekonomikas izaugsmē nekā plānots. Vidējā termiņā jauna naftas cenu kāpuma iespējamība varētu nelabvēlīgi ietekmēt eurozonas izaugsmes apstākļus. Nesistemātiska globālās nelīdzsvarotības novēršana varētu nelabvēlīgi ietekmēt globālo izaugsmi un eurozonas ekonomikas atveseļošanos. Savukārt naftas eksportētāju valstu gūtā negaidītā peļņa varētu izpausties kā papildu pieprasījums pēc eurozonas precēm un pakalpojumiem. III. STABILAS MAKROEKONOMIKAS POLITIKAS NODROŠINĀŠANA 6. Makroekonomikas politikai ir bijusi svarīga nozīme eurozonas ekonomikas atveseļošanā, un tās pamatā ir EMS izveidotā politikas regulējuma uzticamība. Noregulējoša monetārā politika palīdzēja veicināt ekonomisko darbību un palielināt uzticību – tā rezultātā 2005. gadā tika panāktas līdz šim zemākās nominālās un faktiskās procentu likmes, vienlaikus saglabājot cenu stabilitāti. Arī fiskālā politika ir sekmējusi eurozonas ekonomikas izaugsmi. Tiešām, pateicoties agrākajiem centieniem sekmēt fiskālo konsolidāciju, lielākā daļa dalībvalstu pēdējo gadu laikā ir bijušas labākā situācijā, ļaujot automātiskajiem stabilizatoriem nodrošināt visumā labvēlīgu atbalstu. 7. Ekonomiskajai situācijai uzlabojoties, ir jāattīsta makroekonomikas politikas vide. Attiecībā uz monetāro politiku pēdējo gadu monetārais stimuls pakāpeniski mazinās. Budžeta iestādes ir atbildīgas par Eiropas budžeta resursu nodrošināšanu pēc ekonomikas pieauguma palēnināšanās, uzlabojot budžeta bilanci un nomaksājot valsts parādu. Valsts finanšu ilgtspējas nodrošināšana arī ir svarīga, ņemot vērā papildu spiedienu uz budžetu, ko izraisa eurozonas iedzīvotāju novecošanās. Saskaņā ar Komisijas jaunākajām prognozēm paredzams, ka kopējais valdības aizņēmumu līmenis eurozonā 2006. gadā saglabāsies nemainīgs, neraugoties uz uzlaboto ekonomisko situāciju, lai gan mazāks pagaidu pasākumu skaits netieši norāda uz nedaudz labāku strukturālo līdzsvaru. Lai pilnībā īstenotu Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvo daļu, dažām eurozonas dalībvalstīm 2006. un 2007. gadā būs jāuzsāk vērienīgākas budžeta korekcijas nekā tās, kas paredzētas to 2005. gada stabilitātes programmās. 8. Bažas, ka makroekonomikas politikas korekcijas varētu nelabvēlīgi ietekmēt ekonomikas atveseļošanos, nav pamatotas. Patiesas rūpes izraisa tas, ka šādu korekciju neveikšana, atliekot ar politiku saistīto lēmumu pieņemšanu, kas nepieciešami, lai sekmētu atveseļošanos vidējā termiņā, nelabvēlīgi ietekmēs eurozonas turpmākas izaugsmes nosacījumus. Attiecībā uz makroekonomikas politiku eiropieši ir ņēmuši vērā rūgto pieredzi, ka nogaidīšanas stratēģija šādā gadījumā ir nepiemērota. 20. gadsimta 70ajos un 80ajos gados makroekonomiskās stabilitātes neievērošana ekonomikas attīstībai labvēlīgā laikā veicināja negatīvus rādītājus – pastāvīgu inflāciju, lielu deficītu un pieaugošu parādu, kas ir zemas izaugsmes un augsta bezdarba līmeņa pamatā. Nesenākā pagātnē, 20. gadsimta 90o gadu beigās, labvēlīgā izaugsme netika izmantota, lai pabeigtu ESM izveidei veikto fiskālo konsolidāciju. Lai gan eurozonā kopš 1999. gada pirmo reizi vērojama ilgstoša ekonomikas izaugsme, Eiropas Komisija uzskata, ka saprātīgu makroekonomikas politikas pasākumu kopums, nodrošinot cenu stabilitāti un samazinot fiskālo nelīdzsvarotību apvienojumā ar strukturālajām reformām, lai uzlabotu produktu, darbaspēka un kapitāla tirgu darbību, būtu piemērota politiskā rīcība. IV. EKONOMIKAS REFORMAS VEICINĀŠANA EUROZONĀ 9. Gan ekonomiskā, gan politiskā ziņā prioritāte ir panākt makroekonomikas stabilitāti eurozonā un nodrošināt izaugsmi un nodarbinātību. Divpadsmit miljoniem vīriešu un sieviešu eurozonā joprojām nav darba. Izaugsme un ražīgums ir pārāk mazs – īpaši – ja izvērtē ar sabiedrības novecošanos saistītās problēmas. Ne visi eiropieši var pilnībā izmantot tehnoloģiju attīstības un globalizācijas sniegtās priekšrocības. Lai gan daži uzskata, ka eurozonas nepietiekamajā izaugsmē un zemajā nodarbinātības līmenī pēdējo piecu gadu laikā ir vainojama vienotās valūtas ieviešana, patiesais iemesls ir nepietiekamā attīstība, īstenojot produktu, darbaspēka un kapitāla tirgu reformu. Ekonomikas reformu gaitas paātrināšana, lielākas konkurētspējas veicināšana un makroekonomiskās stabilitātes nodrošināšana ir svarīgākie uzdevumi Lisabonas partnerībā izaugsmei un nodarbinātībai. 10. Plašas sabiedrības atbalsta nodrošināšana ir svarīgākais uzdevums ekonomikas reformu panākumos . Kamēr Eiropā pieaug apziņa par makroekonomiskās stabilitātes nepieciešamību, jāatrisina daži iesakņojušies mīti par ekonomikas reformu. Viens no tiem ir šāds: ekonomikas reformai jānodrošina tāds dzīves līmenis, kādu eiropieši vairs nevar atļauties. Lai gan ar ekonomikas reformām var būt saistītas īstermiņa korekciju izmaksas, to mērķis ir visbeidzot paaugstināt dzīves līmeni Eiropā. Saskaņā ar Eiropas Komisijas pētījumu visaptverošas produktu, darbaspēka un kapitāla tirgu reformas varētu palielināt potenciālo izaugsmi ES no 2 % līdz 3%. Tas nozīmē vairāk darbavietu, lielākus rīcībā esošos ienākumus un Eiropas unikālās labklājības stāvokļa modernizēšanu. Saskaņā ar citu pieņēmumu tiek uzskatīts, ka ekonomikas reformas rezultātā Eiropa kļūs mazāk eiropeiska, jo ar reformas starpniecību tiks ieviests cits ekonomikas un sociālais modelis. Tomēr ekonomikas reformu mērķis ir gluži pretējs – atjaunot saikni ar Eiropas uzņēmējdarbības un sociālās ieinteresētības vērtībām, uz kurām norādīts Romas Līgumā. 11. ES vadītāji ir atzinuši, ka ekonomikas reforma ir cieši saistīta ar līdzdalību eurozonā. Šā gada pavasara Eiropadomes sanāksmē atkal tika uzsvērts, ka monetārajā savienībā labi funkcionējošiem produktu, darbaspēka un kapitāla tirgiem ir svarīga nozīme, lai palielinātu izaugsmes potenciālu, kā arī mazinātu ekonomisko šoku ietekmi. Algu un cenu operatīva pielāgošanās ekonomikas apstākļu izmaiņām ir svarīga, lai novērstu nepamatotu inflāciju un izaugsmes atšķirības starp eurozonas dalībvalstīm. Lai gan visas ES dalībvalstis var gūt labumu no Lisabonas reformām, eurozonas dalībvalstis ir vairāk ieinteresētas strukturālo reformu īstenošanā, jo lielākas konkurences rezultātā panāktie ieguvumi būs jūtami ātrāk tad, ja monetārās savienības dalībvalstis atvērs savus tirgus saskaņoti. 12. Īpaši svarīga ir eurozonas dalībvalstu atbilstīga rīcība, veicot ekonomikas reformas, kā noteikts Integrētajās pamatnostādnēs attiecībā uz izaugsmi un darbavietām laika posmā no 2005. līdz 2008. gadam. Komisijas 2006. gada janvārī pieņemtajā ikgada progresa ziņojumā par Lisabonas stratēģiju atzīmēts, ka eurozonas dalībvalstis savās valstu reformu programmās ir apliecinājušas apņemšanos panākt ilgtspējīgu valsts finanšu nodrošināšanu, kas veicinātu darba ražīgumu un paaugstinātu nodarbinātības un iesaistes līmeni, vienlaikus ievērojot ilgtspējīgas attīstības prasību. Tomēr dažām eurozonas dalībvalstīm būs jāveic vairāk, lai dinamiskas un vienmērīgi funkcionējošas EMS vajadzībām nodrošinātu labi funkcionējošus preču, pakalpojumu, darbaspēka un kapitāla tirgus. Šajā sakarā nozīmīgākās prioritātes ir pētniecības un attīstības paātrināšana eurozonā, lielākas konkurences veicināšana pakalpojumu un tīklu nozarēs, jo īpaši enerģētikas jomā, un darbaspēka tirgus pielāgošanās spējas uzlabošana. 13. Lai nodrošinātu ilgtspējīgu sociālo modeli, ir svarīgi panākt lielāku izaugsmi un nodarbinātību. Šajā sakarā Ziemeļvalstu aizsāktās reformas, kuras bieži dēvē par „elastdrošības” reformām, var būt ideju avots eurozonas dalībvalstīm. Šīs reformas veicinājušas dinamiskas ekonomikas izveidi, sekmējot elastīgas pieejas izmantošanu darba organizēšanā un darba attiecībās un vienlaikus sniedzot drošību strādājošajiem, cita starpā, nodrošinot būtisku ieguldījumu mūžizglītībā un bezdarbnieku pārkvalificēšanās un aktivizēšanas politikas jomās. Lai gan nepastāv viens, visiem gadījumiem piemērots „elastdrošības” modelis, palielinātas elastības principu, kad tas nepieciešams darba tirgū, sniedzot garantijas strādājošiem, var īstenot atšķirīgos veidos[2]. Ziemeļvalstu pieredzi nav viegli piemērot citām dalībvalstīm. Papildus faktam, ka dažādās valstīs prioritārās jomas var atšķirties, politiķiem ir pienācīgi jāņem vērā arī, piemēram, šādu reformu ietekme uz budžetu, jo īpaši valstīs, kurās vēl aizvien ir ievērojams deficīts vai kurās pastāv spiediens uz budžetu saistībā ar sabiedrības novecošanos. V. VIENA NAUDA, VIENS TIRGUS 14. 20. gadsimta 80ajos gados dalībvalstis atzina, ka „viena tirgus” izveide Eiropā ir spēcīgs arguments par labu „vienas naudas” ieviešanai. Tagad, kad viena nauda ir kļuvusi par realitāti, eurozonas dalībvalstīm pārliecinoši jāatbalsta tāda politika, kas spēcina iekšējo tirgu. Pēdējo divpadsmit mēnešu laikā šis mērķis ir ticis apšaubīts, uzsverot, ka valsts mērogā nozīmīgākās rūpniecības nozares ir jāaizsargā no pārrobežu konkurences. Bet līdz ar to uzņēmumiem būtu aizliegts izmantot visas iekšējā tirgus priekšrocības, un tas būtu kaitējums patērētājiem, kuriem būtu jāatsakās no zemāku cenu priekšrocībām un plašākas izvēles. Pirms piecdesmit gadiem Romas Līguma parakstītāji atteicās no šādas politikas un svinīgi pasludināja apņemšanos nodrošināt personu, preču, pakalpojumu un kapitāla brīvu kustību, nodrošinot pamatu Eiropas ekonomikas uzplaukumam un politiskajai stabilitātei 20. gadsimta otrajā pusē. Apņemšanās ievērot šos principus ir jāatjauno, izvēloties ekonomikas politiku, kas stiprina iekšējo tirgu un rada jūtamus ekonomiskus ieguvumus eurozonā un ES kopumā. 15. Ekonomikas reforma dalībvalstīs ir nepieciešama, lai stiprinātu iekšējā tirgus izveidi un atbalstītu EMS. Iekšējam tirgum ir būtiska nozīme, lai panāktu lielāku izaugsmi un nodarbinātības līmeni. Vienotās valūtas atbalstīts, tas veicina efektīvāku resursu piešķiršanu un sniedz plašākas tirdzniecības iespējas uzņēmumiem, kā arī nodrošina lielāku izvēli patērētājiem. Tomēr iekšējā tirgus pilno potenciālu var sasniegt tikai, ja Eiropas mērogā saskaņoto politiku efektīvi īsteno un piemēro visas dalībvalstis. Tāpēc vairuma eurozonas dalībvalstu neefektīvā darbība, transponējot un piemērojot iekšējā tirgus tiesību aktus, joprojām rada bažas. Septiņas eurozonas dalībvalstis nav sasniegušas transponēšanas deficīta mērķi – 1,5 % –, bet no 25 dalībvalstīm vissliktākā situācija pārkāpumu izmeklēšanas lietu jomā ir četrās lielākajās eurozonas dalībvalstīs. Lai turpinātu attīstīt izaugsmes potenciālu un palielinātu eurozonas spēju reaģēt gadījumā, kad ekonomikai radīts trieciens, ir svarīgi turpināt ekonomisko integrāciju, veicot direktīvu pilnīgāku transponēšanu un labāku īstenošanu. 16. Pakalpojumu nozares reformēšana eurozonai ir izšķiroša. Nevajadzētu pārāk zemu vērtēt lielākas integrācijas pakāpes veicināšanu pakalpojumu nozarē, jo pakalpojumu nozare veido aptuveni 70% no kopējās nodarbinātības, kā arī pievienoto vērtību eurozonas ekonomikā. Tāpēc ir ļoti svarīgi pilnībā īstenot ES Pakalpojumu direktīvu pēc tās pieņemšanas šogad vēlāk, lai veicinātu konkurenci un ekonomikas dinamismu Eiropā un pilnībā izmantotu vienotās valūtas sniegtās iespējamās priekšrocības. 17. Finanšu tirgus integrācija jo īpaši sniedz patiesus ieguvumus, veicinot lielāku ražīgumu un konkurenci, kā arī palielinot ekonomiskās izaugsmes potenciālu. Šķēršļu novēršana, lai radītu vienotu euro maksājumu zonu, sniegtu spēcīgāku stimulu tirdzniecībai, patēriņam un ieguldījumiem eurozonā, ļaujot pilsoņiem un uzņēmējsabiedrībām veikt pārrobežu maksājumus tikpat vienkārši, droši un efektīvi, kā to jau iespējams veikt savā valstī, un ar tādām pašām izmaksām. Finanšu tirgus integrācija var dot arī ieguldījumu EMS vienmērīgas darbības nodrošināšanā, sekmējot makroekonomikas līdzsvarošanu un palielinot eurozonas elastīgumu gadījumā, kad ekonomikai radīts ārējs trieciens. Kā liecina ekonomikas pētījumi, ES finanšu tirgus integrācija laika gaitā varētu palielināt IKP par 0,5 līdz 1,1 %. 18. ES un eurozonai ir jābalstās uz sasniegumiem, kas saistīti ar euro ieviešanu un ES rīcības plānu attiecībā uz finanšu pakalpojumu sniegšanu. Tajā aicināts konsolidēt spēkā esošos tiesību aktus par finanšu pakalpojumiem un nodrošināt, lai iekšējā tirgus noteikumi tiktu īstenoti savlaicīgi un piemēroti efektīvi. Būs nepieciešama turpmāka rīcība, lai atvērtu Eiropas sadrumstalotos mazumtirdzniecības finanšu tirgus, piemēram, atvieglojot patērētājiem iespēju izvēlēties tiem piemērotākos uzkrājumu plānus, hipotekāros aizdevumus, apdrošināšanu un pensijas shēmas. Cita svarīga problēma, kas jārisina turpmāko piecu gadu laikā, ir izstrādāt Eiropas pieeju attiecībā uz finanšu tirgu regulēšanu un pārraudzību, lai ņemtu vērā finanšu nozares pārrobežu integrācijas pieaugošo tempu. Tā kā šāda attīstība viennozīmīgi ir pozitīva un vienlaikus pat nepieciešama ES ekonomiskās izaugsmes potenciāla palielināšanai, tā nozīmē arī to, ka valstu iestādēm jābūt gatavām pielāgoties jaunajai situācijai finanšu jomā. Tāpēc, lai izmantotu visas finanšu pakalpojumu integrētā tirgus priekšrocības, ir jāsamazina dalībvalstu pastāvīgā tendence pievienot liekus nosacījumus, transponējot direktīvas valstu tiesību aktos. 19. Lai nodrošinātu ilgtspējīgu ražīguma pieaugumu, eurozonā ir jārada un – pats galvenais – jāabsorbē, un jāizmanto zināšanas. Šai ziņā spēcīga konkurence un uzņēmumu inovācijai labvēlīgu pamatnosacījumu nodrošināšana ir būtiska, tostarp integrētu un efektīvu sistēmu intelektuālā īpašuma tiesību aizsardzībai. Uzņēmumiem jānodrošina labvēlīga reglamentējošā vide, pienācīgs augsti kvalificēta personāla skaits un piekļuve pieejamiem finansējuma avotiem. Turklāt vairāk resursu jāiegulda pētniecībā un attīstībā, kā arī jauninājumos, un jo īpaši jāizmanto Eiropas mēroga apjomradīti ietaupījumi, sekmējot privātus ieguldījumus pētniecībā un attīstībā un tādos projektos un darbībās, kam ir ievērojama pārrobežu ietekme. Izdevumi pētniecībai un attīstībai eurozonā ir apmēram 2 % no IKP, ievērojami atpaliekot no ES mērogā noteiktā mērķa 3 %. Iesniedzot valstu reformu programmas vai pēc tam, visas eurozonas dalībvalstis ir noteikušas mērķus attiecībā uz pētniecībai un attīstībai paredzēto izdevumu palielināšanu. 20. Reformas, kas paredzētas darbaspēka izmantojuma palielināšanai un cilvēku kapitāla pilnveidošanai, arī uzlabos eurozonas darbaspēka pielāgošanās spējas un veicinās mobilitāti. Turklāt pasākumi, kas paredzēti, lai līdzsvarotu darbaspēka pieprasījumu un piedāvājumu, piemēram, pilnveidojot valstu nodarbinātības dienestu sniegtos pakalpojumus, varētu uzlabot pielāgošanos ekonomikas triecienu gadījumā. Lai gan dažas eurozonas dalībvalstis šajā jomā ir uzsākušas reformas, pasākumi visumā ir vērsti uz to, lai jaunpienācējiem un cilvēkiem, kam jāsaskaras ar īpašām grūtībām darba tirgū, nodrošinātu elastīgus darba līgumus, piedāvājot noteikta termiņa līgumus, darbā iekārtošanas aģentūru pakalpojumus, uzlabojot valstu nodarbinātības shēmas, vienlaikus atstājot nemainītus dažus aspektus tiesību aktos par pastāvīgām darba vietām, kas var būt šķērslis darba tirgus sakārtošanai. 21. Lai eurozonā uzlabotu situāciju saistībā ar augsti kvalificēta darbaspēka nodrošināšanu, daudzās dalībvalstīs jāpilnveido izglītības un arodapmācības sistēmas. Centieni jāvelta galvenokārt tam, lai pilnveidotu cilvēku kapitāla un darbaspēka pamatiemaņu kvalitāti. Jauniešu izglītības sasniegumu līmeņi eurozonā ir ievērojami zemāki nekā pārējās ES valstīs. Turklāt jāievieš arī politika, lai attīstītu saskaņotas un visaptverošas mūžizglītības stratēģijas, kas sniegtu ieguldījumu elastīgu mācību plānu izstrādāšanā jau agrīnā mācību posmā, lai ievērojami samazinātu to jauniešu skaitu, kas priekšlaikus pārtrauc mācības skolā, lai panāktu to, ka vairāk cilvēku iegūst pilnu vidējo izglītību, un lai uzlabotu profesionālās izglītības un arodapmācības kvalitāti, nozīmīgumu un pievilcību. Jāuzlabo augstākās izglītības kvalitāte, lai palielinātu universitāšu ieguldījumu sociālo un ekonomisko jauninājumu jomā. Jātiecas panākt izcilus sasniegumus, attīstot augstāko mācību iestāžu, pētniecības un tehnoloģiju centru un uzņēmumu sadarbību. Šo mērķu sasniegšanu veicinātu pieejamā ES finansējuma, jo īpaši Eiropas Sociālā fonda un izglītības un arodapmācības programmu, efektīva izmantošanas dalībvalstīs. VI. DINAMISKA UN SEKMĪGA EMS DARBĪBA 22. Uzmanība jāvelta tam, ka starp dažādām eurozonas valstīm saglabājas izaugsmes un inflācijas atšķirības. Piemēram, 2005. gadā plaisa starp tām eurozonas valstīm, kurās tika konstatēta visstraujākā izaugsme, un tām, kurās izaugsme bija vislēnākā, bija 4½ procentu punkti, bet plaisa starp augstāko un zemāko inflācijas līmeni bija 3 procentu punkti. Ka izklāstīts Gada ziņojumā par eurozonu, izaugsmes un inflācijas atšķirības ir monetāro savienību parasta iezīme, kas var atspoguļot virkni veicinošu faktoru, to skaitā iedzīvotāju skaita pieauguma atšķirības un mazāk bagāto dalībvalstu īstenoto ekonomikas iedzīšanas procesa izraisīto ietekmi. Pēdējo gadu laikā ciklu efektīvākas izlīdzināšanas un politikas kļūdu samazināšanas rezultātā, īstenojot labāku makroekonomiskās politikas koordinēšanu, ievērojami samazinātas cikliskās atšķirības. Šī ir monetārās savienības attīstības pozitīva tendence. Tomēr ciklisko faktoru ietekmes samazināšanās rezultātā strukturālajiem faktoriem tagad ir noteicošā nozīme attiecībā uz joprojām pastāvošajām izaugsmes atšķirībām. Jo īpaši šķiet, ka dažās dalībvalstīs ļoti lēni veic pasākumus, lai pārvarētu ekonomiskos šokus un orientētos uz ekonomikas ilgtermiņa attīstību. Ja šāda politika nemainīsies, tad laika gaitā padziļināsies plaisa starp tām eurozonas dalībvalstīm, kurās izaugsme notiek ātri, un tām, kurās izaugsme notiek lēni; inflācijas atšķirības var izpausties kā nozīmīgs konkurētspējas zaudējums. Jo vēlāk tiks veikti pasākumi, jo ievērojamāki pielāgojumi būs nepieciešami. 23. Lai novērstu izaugsmes un inflācijas atšķirības, jāīsteno atbilstoša budžeta politika un ekonomikas reformas. Veicamie pasākumi ir noteikti Integrētajās pamatnostādnēs attiecībā uz izaugsmi un darbavietām laika posmā no 2005. līdz 2008. gadam. Piesardzīgas budžeta politikas turpināšana, jo īpaši ekonomikas attīstībai labvēlīgā laikā, dos iespēju automātiskajiem budžeta stabilizatoriem mazināt triecienus ekonomikai, ko izraisa izaugsmes un inflācijas atšķirības. Ekonomikas reformas arī veicinās straujāku cenu un algu pielāgošanos ekonomikas mainīgajiem apstākļiem un sekmēs efektīvāku resursu piešķiršanu. Lielākajai daļai dalībvalstu ir jāpaātrina reformu gaita, lai sekmētu konkurenci un paaugstinātu darba ražīgumu preču un pakalpojumu tirgū. Politikas jomas, kas stiprina iekšējo tirgu pakalpojumu nozarē, piemēram, finanšu tirgū, arī varētu sniegt ieguldījumu, sekmējot valstu ekonomikas attīstības ciklu efektīvāku izlīdzināšanu. Turklāt dažām dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka algu noteikšanas procesā pietiekama uzmanība tiek pievērsta cenu stabilitātei, produktivitātes tendencēm vidējā termiņā un atšķirībām zināšanās un vietējā darba tirgus nosacījumos. VII. EUROZONAS GLOBĀLĀ NOZĪME UN GALVENĀS PROBLĒMAS 24. Euro ir galvenā globālā valūta, kas sniedz priekšrocības eurozonai un liek veltīt pienācīgu uzmanību starptautiskās finanšu jomas attīstībai. Euro ieviešana ir izraisījusi ievērojamas pārmaiņas starptautiskajos finanšu tirgos. Šodien eurozona veido aptuveni vienu sesto daļu no pasaules IKP un piekto daļu no pasaules tirdzniecības; euro uzskatāms par būtisku un pieaugošu starptautiskā parāda tirgus vērtības daļu (31,5 %, salīdzinot ar 44 % ASV dolāru 2005. gada vidū). Euro veido arī banku starptautisko saistību un ārvalstu valūtas maiņas darījumu ievērojamu daļu. Piemēram, kopš 1999. gada euro ir otrā valūta, ko eurozonas bankas izmanto aizdevumu denominācijai aizņēmējiem ārpusbanku nozarē ārpus eurozonas, euro daļa 2005. gada pirmajā ceturksnī ir vairāk nekā 39% (salīdzinot ar 44% ASV dolāru). Euro arī vienlīdz plaši izmanto, lai kotētu, norādītu faktūrrēķinos un kārtotu ārējās tirdzniecības darījumus starp eurozonas valstīm un trešām valstīm, un dažos gadījumos – starp trešām valstīm. Euro ir arī svarīga nozīme kā valūtai, ko izmanto starptautisko ārvalstu valūtas rezervēm, jo euro veido aptuveni 25% no pasaules rezervēm, salīdzinot ar 66% ASV dolāru. 25. Apmēra un ilguma ziņā nepieredzēta globālā nelīdzsvarotība ir pasaules ekonomikas un eurozonas galvenā risināmā problēma. Amerikas Savienotajās Valstīs 2005. gadā konstatēja lielāko tekošā konta deficītu šo valstu vēsturē, kas līdzvērtīgs 6,4% no ASV IKP un 1,5% no pasaules IKP. Deficītu galvenokārt finansē kapitāla plūsmas no Japānas, Ķīnas un citām Austrumāzijas valstīm, pēdējā laikā arī no Tuvajiem Austrumiem (kur negaidīta peļņa gūta no naftas ieņēmumiem). Lai gan finanšu tirgu darbība šādā situācijā ir relatīvi optimistiska, nepieredzētais globālās nelīdzsvarotības apmērs un ilgums liecina, ka šāda situācija nedrīkst turpināties bezgalīgi. 26. Nesistemātiska globālās nelīdzsvarotības korekcija ļoti nelabvēlīgi ietekmētu pasaules ekonomikas izaugsmi un starptautisko finansiālo stabilitāti . Lai gan eurozonas tekošais konts ir daudz maz sabalansēts, tā nebūs imūna pret šādas krīzes ietekmi. Nesistemātiska globālās nelīdzsvarotības korekcija varētu ietekmēt tirdzniecību eurozonā; to izraisītu izmaiņas valūtas kursā un globālajā pieprasījumā. Tas ietekmētu to aktīvu vērtību, kurus eurozonas iedzīvotāji glabā ārzemēs. Ievērojami mazinātos arī uzņēmumu uzticība, īpaši tad, ja ievērojami samazinātos ražošanas apjoms reģionos, kuros ir deficīts. 27. Globālās nelīdzsvarotības pienācīgai novēršanai jānodrošina globāla pieprasījuma pakāpeniska pārvietošana no reģioniem, kuros konstatēts tekošā konta deficīts, uz reģioniem ar tekošā konta pārpalikumu. Amerikas Savienotās Valstis var dot savu ieguldījumu, palielinot privātos un valsts uzkrājumus. Tāpēc uz stabilitāti orientēta makroekonomikas politika un jo īpaši valsts finanšu noturība šajā ziņā varētu sniegt nozīmīgu ieguldījumu. Austrumāzijā svarīgākā problēma ir samazināt pārmērīgus ietaupījumus. Pāreja uz izaugsmi, ko vairāk nodrošinātu iekšējais tirgus, uzlabojot sociālā nodrošinājuma sistēmu un attīstot finanšu tirgu attīstību, palīdzēs samazināt globālo iekšējo nelīdzsvarotību. Tas arī sekmēs Austrumāzijas ilgtermiņa attīstību. Tā kā iekšzemes pieprasījums minētajās valstīs pieaug, samazināsies ietaupījumu (un tekošā konta) pārpalikumi. 28. Ekonomikas reformas Eiropā palīdzēs eurozonai pielāgoties iespējamai nelabvēlīgai situācijai globālajā attīstībā un dot būtisku ieguldījumu globālās nelīdzsvarotības pienācīgā koriģēšanā. Labāk funkcionējoši produktu, darbaspēka un kapitāla tirgi darīs Eiropu pievilcīgāku ieguldītājiem, pat ja šādi ieguldījumi neradītu būtiskas tekošā konta izmaiņas, jo pieaugtu gan pieprasījums, gan piedāvājums. Pat pavisam nelielas eurozonas tekošā konta izmaiņas uzlabotu ASV tekošā konta stāvokli. Jebkurā gadījumā ekonomikas reformas joprojām ir vēlamas, lai uzlabotu eurozonas darbību, jo tās palielinās izaugsmes potenciālu un stiprinās elastīgumu iespējamu ekonomisko šoku gadījumā. Šis jautājums ir sīkāk izklāstīts Gada ziņojumā par eurozonu. VIII. KOORDINĒŠANAS EFEKTIVITĀTES PALIELINĀŠANA 29. Lai nodrošinātu noturīgu ekonomikas atveseļošanu un sekmētu makroekonomikas stabilitāti un strukturālās reformas, kas nodrošinātu dinamisku un vienmērīgu EMS darbību, ir vajadzīga dalībvalstu apņemšanās un izteikta vadība eurozonas mērogā. 2006. gada pavasara Eiropadomes sanāksmē tika atzīta uzlaboto strukturālo reformu īpašā nozīme eurozonas dalībvalstīs un uzsvērta efektīvas politikas koordinēšanas nepieciešamība eurozonā. Līdztekus ECOFIN veiktajam nozīmīgajam darbam sekmēt vienprātību eurozonā attiecībā uz kopīgām ekonomikas politikas problēmām palīdz arī Eurogrupa , kas neoficiāli apvieno eurozonas finanšu ministrus, Komisiju un ECB. Eurozonas dalībvalstis varētu gūt vairāk labuma no Eurogrup as sanāksmēm, iesaistoties padziļinātākās diskusijās par makroekonomikas politiku un piedaloties ciešākā eurozonas dalībvalstu strukturālo reformu pārraudzībā, jo īpaši tajos gadījumos, kas ir ļoti nozīmīgi EMS darbības nodrošināšanai. Varētu veikt arī pasākumus eurozonas ekonomikas politikas efektīvākai koordinēšanai, piemēram, visbeidzot ieviešot ES budžeta uzraudzību pa semestriem, saskaņojot eurozonas dalībvalstu budžeta grafikus un nodrošinot makroekonomikas politikas un strukturālo reformu lielāku saskaņotību. 30. Euro kā globālas valūtas pieaugošā nozīme un problēmas, ko cita starpā izraisījusi globālā nelīdzsvarotība, akcentē vajadzību eurozonas valstīm būt līdera pozīcijās pasaules mērogā. Komisija atzīst, ka pēdējo gadu laikā šajā ziņā gūti zināmi panākumi. Piemēram, Eurogrupas priekšsēdētāja izraudzīšana 2004. gadā uz divu gadu termiņu ir nodrošinājusi eurozonas ārējās pārstāvības lielāku stabilitāti. Tomēr eurozonas iestāžu kopējas nostājas neesamība un eurozonas dalībvalstu stingras apņemšanās trūkums jautājumos par kopējas stratēģijas nozīmi rada grūtības nodrošināt Eiropai pasaules mēroga līdera pozīcijas ekonomikā. Eiropas Komisija atbalsta un ir gatava veicināt ES starptautiskās pārstāvības labāku koordinēšanu starptautiskajās finanšu organizācijās un forumos. IX. SECINĀJUMI 31. Kopīga valūta nozīmē arī kopīgas problēmas un pienākumus. Šajā Gada pārskatā par eurozonu ir uzsvērtas eurozonas ievērojamākās problēmas. Eurozonas ekonomikas perspektīvas uzlabošanās rosina izšķirošu makroekonomikās politikas pielāgošanu, jo īpaši, budžeta konsolidācijas paātrināšanu. Mikroekonomikas jomā, strukturālo reformu pastiprināšana ir būtiska produktivitātes paaugstināšanai, kā arī izaugsmes un nodarbinātības veicināšanai. Tās ir svarīgas arī EMS vienmērīgas darbības nodrošināšanā, jo cenas un algas ekonomisko šoku gadījumā dažās dalībvalstīs pielāgojas pārāk lēni. Vienlaikus eurozonas dalībvalstīm ir spēcīgs stimuls pastiprināt iekšējo tirgu, jo palielināta ekonomiskā integrācija palīdzēs pilnībā izmantot vienotas valūtas priekšrocības un ātri reaģēt uz ekonomikas attīstību. Ņemot vērā ārējo aspektu, euro kā vienotas valūtas pieaugošā nozīme pasaules mērogā un pasaules ekonomikas problēmas norāda uz aktīvākas rīcības nepieciešamību starptautiskajos jautājumos. Šo izaicinājumu veikšanai un pienākumu izpildei ir nepieciešams, lai dalībvalstis uzņemtos saistības un ieviestu pasākumus ekonomikas politikas koordinēšanas efektivitātes uzlabošanai. [1] Pašreizējās euro zonas dalībvalstis ir Beļģija, Vācija, Grieķija, Spānija, Francija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Nīderlande, Austrija, Portugāle un Somija. [2] Komisija ir uzsākusi procesu, lai atspoguļotu un analizētu atšķirīgās „elastdrošības” koncepcijas, un paziņojumu par šo jautājumu paredzēts sniegt 2007. gada pirmajā pusē.