Šis priekšlikums ir izstrādāts pilnīgā saskaņā ar “Maksātspēja II” regulējumu, jo īpaši tā intervences shēmu sabiedrībām finanšu stāvokļa pasliktināšanās gadījumā un jau pieejamiem atveseļošanas pasākumiem attiecībā uz kapitāla prasību pārkāpumiem. Lai gan ar to tiek pievienoti daži elementi attiecībā uz gatavību krīzēm, jaunās preventīvās pilnvaras atbilst intervences shēmai un uzraudzības pilnvarām, kas jau ir paredzētas “Maksātspēja II” regulējumā; to rezultātā nerodas jauns iepriekš noteikts intervences izraisītājs, kas nav maksātspējas kapitāla prasības līmenis. Priekšlikums atbilst arī attiecīgajai politikai kredītiestāžu un ieguldījumu brokeru sabiedrību, un centrālo darījumu partneru atveseļošanas un noregulējuma jomā.

2020. gada jūlijā sākotnējā ietekmes novērtējumā tika sniegta detalizēta analīze par dažādiem politikas risinājumiem; ieinteresēto personu atsauksmes par sākotnējo ietekmes novērtējumu tika apkopotas līdz 2020. gada augustam. No 2020. gada jūlija līdz oktobrim sabiedriskajā apspriešanā par “Maksātspēja II” regulējuma pārskatīšanu tika apkopotas 73 atbildes no dažādām ieinteresētajām personām, galvenokārt no Eiropas Ekonomikas zonas. 2021. gada 1. februārī tika publicēts “kopsavilkuma ziņojums” par atsauksmēm saistībā ar šo apspriešanu.

Ar šo priekšlikumu tiek īstenoti starptautiskie standarti un ievēroti EAAPI ieteikumi. Lai nodrošinātu atveseļošanas un noregulējuma režīma piemērotību un efektivitāti un ierobežotu pārmērīgu administratīvo slogu un izmaksas apdrošinātājiem un iestādēm, priekšlikumā ir ietvertas samērīgas prasības, kurās ņemts vērā apdrošinātāja organizācijas, darbību un pakalpojumu veids, apjoms un sarežģītība. Tas attiecas uz to sabiedrību darbības jomu, uz kurām attiektos preventīva atveseļošanas plānošana un noregulējuma plānošana; iestādes var arī ļaut apdrošinātājiem, izstrādājot un uzturot savus plānus, piemērot vienkāršotu pienākumu kopumu. Valsts maksātnespējas procedūru rezultātā joprojām būtu iespējama bankrotējoša apdrošinātāja izstāšanās no tirgus, un uzraudzības iestāžu intervence arī turpmāk būtu balstīta uz vērtējumu.

Tomēr ietekmes novērtējumā secināts, ka saskaņā ar starptautiskajiem norādījumiem un standartiem ir jāievieš īpaši nosacījumi noregulējuma sākšanai, lai risinātu situācijas, kad apdrošinātājam būtu sistēmiska ietekme, ja tas bankrotētu. Konkrētāk, priekšlikumā izstrādātie politikas risinājumi nodrošinātu uzticamu sistēmu, lai risinātu to apdrošinātāju grūtības, kuru bankrots varētu negatīvi ietekmēt apdrošinājuma ņēmējus. Saskaņots pilnvaru kopums, lai novērstu un risinātu bankrotus ar saskanīgiem izstrādes, īstenošanas un izpildes elementiem, veicinātu pārrobežu sadarbību un koordināciju krīžu laikā un palīdzētu izvairīties no nevajadzīgām ekonomiskām izmaksām, ko rada nekoordinēta lēmumu pieņemšana starp dažādām publiskām iestādēm un tiesām. Tas arī veicinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un novērstu regulējuma arbitrāžu.

Šā priekšlikuma ietekmes novērtējums tika izstrādāts kā daļa no plašākas “Maksātspēja II” pārskatīšanas un 2021. gada 23. aprīlī saņēma pozitīvu atzinumu no Regulējuma kontroles padomes (RKP). Ar šo priekšlikumu saistītās izmaksas un ieguvumus EAAPI divas reizes rūpīgi izvērtēja un par tiem apspriedās; EAAPI analīzes galvenās atziņas ir atspoguļotas ietekmes novērtējumā un apkopotas turpmāk.

Noregulējuma iestādēm ir jāsagatavo noregulējuma plāni, kuros izklāstītas noregulējuma darbības, ko iestādes plāno gadījumā, ja ir izpildīti noregulējuma nosacījumi. Kopumā 70 % sabiedrību no katras dalībvalsts būtu jāpiemēro noregulējuma plānošana, un zema riska sabiedrība tiktu izslēgta individuāli. Attiecīgie apdrošinātāji būtu jānosaka, pamatojoties uz vairākiem proporcionalitātes kritērijiem, tajā skaitā to bankrota paredzamo ietekmi.

Apdrošinātāji Savienībā darbojas trešās valstīs un otrādi, tāpēc efektīvam noregulējuma režīmam ir jānodrošina sadarbība ar trešo valstu iestādēm. Priekšlikumā Savienības iestādēm ir piešķirtas nepieciešamās pilnvaras, lai atbalstītu bankrotējuša ārvalstu apdrošinātāja ārvalstu noregulējuma darbības, saskaņā ar konkrētiem nosacījumiem veicot to aktīvu un saistību pārvedumus, kuri atrodas to jurisdikcijā vai uz kuriem attiecas to tiesību akti. Savienības noregulējuma iestādēm vajadzētu būt arī pilnvarām piemērot noregulējuma instrumentus trešo valstu sabiedrību valsts filiālēm, ja atsevišķs noregulējums ir nepieciešams sabiedrības interesēs vai vietējo apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības nolūkā.

Lai nodrošinātu, ka apdrošinātāji, personas, kas faktiski kontrolē to darījumdarbību, un to pārvaldes, vadības vai uzraudzības struktūra pilda pienākumus, kas izriet no šā priekšlikuma, dalībvalstīm būtu jāparedz administratīvi sodi un citi administratīvie pasākumi, kas ir iedarbīgi, samērīgi un preventīvi. EAAPI būtu jāuztur centrāla datubāze par visiem administratīvajiem sodiem.

(15)Lai nodrošinātu sakārtotu noregulējuma procesu un izvairītos no interešu konfliktiem, dalībvalstīm būtu jāieceļ publiskas pārvaldes iestādes vai iestādes, kam uzticētas publiskas pārvaldes pilnvaras un kas veiks funkcijas un uzdevumus saistībā ar atveseļošanas un noregulējuma režīmu. Dalībvalstīm būtu jānodrošina tas, ka minētajām noregulējuma iestādēm tiek piešķirti atbilstīgi resursi. Ja dalībvalsts izraugās noregulējuma iestādi, kurai ir citas funkcijas, būtu jāievieš atbilstīgi strukturāli pasākumi, lai nošķirtu šīs funkcijas no funkcijām, kas saistītas ar noregulējumu, un nodrošinātu darbības neatkarību. Šādai nošķiršanai nebūtu jāliedz noregulējuma funkcijai piekļūt jebkādai informācijai, kas tai vajadzīga pienākumu izpildei saskaņā ar atveseļošanas un noregulējuma režīmu vai sadarbībai starp dažādām iestādēm, kas iesaistītas atveseļošanas un noregulējuma režīma piemērošanā.

(13)Jānodrošina atveseļošanas un noregulējuma režīma piemērotība un efektivitāte, vienlaikus izvairoties no nevajadzīga administratīvā sloga un izmaksām sabiedrībām un iestādēm. Tāpēc šāda atveseļošanas un noregulējuma režīma īstenošanai vajadzētu būt samērīgai ar attiecīgās sabiedrības un tās darbību un pakalpojumu būtību, apjomu un sarežģītību. Attiecībā uz atveseļošanas un noregulējuma plānošanas prasību darbības jomu iestādēm, pamatojoties uz saskaņotu uz risku balstītu kritēriju kopumu, būtu jānosaka, uz kurām sabiedrībām attiecas plānošanas prasības. Lai veicinātu uzticēšanos apdrošināšanas un pārapdrošināšanas vienotajam tirgum un veicinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, būtu jāsasniedz minimālā sagatavotības pakāpe, nosakot minimālo tirgus seguma līmeni. Tomēr minētajā minimālajā tirgus seguma līmenī būtu jāņem vērā atšķirības starp atveseļošanu, no vienas puses, un noregulējumu, no otras puses, un to, vai pastāv vai nepastāv sabiedrības intereses veikt noregulējuma darbību.

(11)Dažas dalībvalstis jau ir ieviesušas preventīvas atveseļošanas plānošanas prasības un mehānismus bankrotējošu apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību noregulējumam. Tomēr kopēju nosacījumu, pilnvaru un procedūru trūkums apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību atveseļošanai un noregulējumam Savienībā var būt šķērslis iekšējā tirgus vienmērīgai darbībai un apgrūtināt valsts iestāžu sadarbību ar grūtībās nonākušu vai bankrotējošu pārrobežu sabiedrību grupām saistīto jautājumu risināšanā. Tas jo īpaši attiecas uz gadījumiem, kad atšķirīgas pieejas nozīmē to, ka valsts iestādēm nav vienāds kontroles līmenis vai vienāda spēja veikt apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību noregulējumu. Minētās atšķirības atveseļošanas un noregulējuma režīmos var ietekmēt vienlīdzīgus konkurences apstākļus un potenciāli radīt konkurences izkropļojumus starp sabiedrībām. Lai nodrošinātu to, ka netiek apdraudēts iekšējais tirgus, būtu jānovērš minētie šķēršļi un jāpieņem atbilstīgi noteikumi. Šajā nolūkā noteikumiem, kas reglamentē apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību preventīvu atveseļošanu un noregulējumu, būtu jāpiemēro kopēji minimālie saskaņošanas noteikumi. Lai nodrošinātu saskaņotību ar spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem apdrošināšanas pakalpojumu jomā, apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībām, uz kurām attiecas Direktīvā 2009/138/EK noteiktās prudenciālās prasības, būtu jāpiemēro preventīvais atveseļošanas un noregulējuma režīms.

(10)Direktīvas 2009/138/EK pārskatīšanai un jo īpaši tādu kapitāla prasību ieviešanai, kas ir vairāk atkarīgas no riska, pastiprinātai uzraudzībai, uzlabotai likviditātes uzraudzībai un labākiem makroprudenciālās politikas instrumentiem būtu vēl vairāk jāsamazina apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību bankrota iespējamība un jāuzlabo šo sabiedrību noturība pret ekonomisko stresu neatkarīgi no tā, vai šo stresu izraisījuši sistēmiski traucējumi vai konkrētajai sabiedrībai specifiski notikumi. Tomēr, neraugoties uz stabilu un noturīgu uzraudzības sistēmu, finansiālo grūtību situācijas nevar pilnībā izslēgt. Tādēļ dalībvalstīm vajadzētu būt gatavām un to rīcībā vajadzētu būt atbilstošiem atveseļošanas un noregulējuma instrumentiem, lai risinātu situācijas, kas saistītas gan ar sistēmisku krīzi, gan atsevišķu sabiedrību bankrotu. Šādiem instrumentiem būtu jāietver mehānismi, kas iestādēm ļauj efektīvi risināt jautājumus, kuri saistīti ar sabiedrībām, kas bankrotē vai, iespējams, bankrotēs. Izmantojot šādus instrumentus un īstenojot šādas pilnvaras, būtu jāņem vērā bankrota apstākļi.

(4)Bankrotējošu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību efektīva noregulējuma nodrošināšana Savienībā ir būtisks elements iekšējā tirgus izveides pabeigšanā. Šādu sabiedrību bankrots ietekmē ne tikai apdrošinājuma ņēmējus un, iespējams, reālo ekonomiku un finanšu stabilitāti tirgos, kuros šīs apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības darbojas tieši, bet arī uzticēšanos apdrošināšanas iekšējam tirgum. Iekšējā finanšu pakalpojumu tirgus izveides pabeigšana ir pastiprinājusi mijiedarbību starp dažādām valstu finanšu sistēmām. Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības darbojas finanšu tirgos, lai pārvaldītu savu ieguldījumu portfeli un riskus, kas saistīti ar to darbību. Ar atvasināto instrumentu darījumu starpniecību tie ir savstarpēji saistīti ar starpbanku un citiem finanšu tirgiem, kas būtībā ir Eiropas mēroga tirgi. Šajā kontekstā dalībvalstu nespēja novērst apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības bankrotu un to noregulēt paredzamā un saskaņotā veidā un efektīvi novērst plašāku sistēmisku kaitējumu var apdraudēt finanšu tirgu stabilitāti un līdz ar to arī iekšējo tirgu finanšu pakalpojumu jomā.

(1)Apdrošināšanas sabiedrību grūtības var būtiski ietekmēt dalībvalstu ekonomiku un sociālo labklājību, ja šādas grūtības izraisītu apdrošinājuma ņēmējiem, apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem vai cietušajām personām sniegtās aizsardzības traucējumus. Pārapdrošināšanas sabiedrību loma ekonomikā, to savstarpējā saistība ar primārajām apdrošināšanas sabiedrībām un finanšu tirgiem plašākā nozīmē, kā arī salīdzinoši koncentrētais pārapdrošināšanas tirgus prasa piemērotu regulējumu, lai pienācīgi risinātu to grūtības vai bankrotu. Tāpēc gan primāro apdrošināšanas sabiedrību, gan pārapdrošināšanas sabiedrību atveseļošana un noregulējums būtu jārisina, ņemot vērā to attiecīgās īpatnības.

(18)Ir būtiski, lai grupas vai attiecīgā gadījumā atsevišķas sabiedrības sagatavotu un regulāri atjauninātu preventīvos atveseļošanas plānus, kuros izklāstītas darbības, kas minētajām grupām vai sabiedrībām jāveic, lai atjaunotu savu finansiālo stāvokli pēc stāvokļa būtiskas pasliktināšanās, kas varētu apdraudēt to dzīvotspēju. Tāpēc apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām būtu jānosaka kvantitatīvu un kvalitatīvu rādītāju kopums, kas varētu iedarbināt šādos preventīvos atveseļošanas plānos paredzētos korektīvos pasākumus. Šādiem rādītājiem būtu jāpalīdz apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām veikt korektīvus pasākumus savu apdrošinājuma ņēmēju interesēs, un tiem nevajadzētu noteikt jaunas regulatīvās prudenciālās prasības. Preventīvi atveseļošanas plāni, kas attiecas uz visām būtiskajām juridiskajām personām grupā, būtu sīki jāizklāsta, un tiem būtu jābalstās uz reālistiskiem pieņēmumiem, kas ir piemērojami dažādos robustos un smagos scenārijos. Šiem preventīvajiem atveseļošanas plāniem vajadzētu būt sabiedrības pārvaldības sistēmas neatņemamai sastāvdaļai. Esošie instrumenti var būt ieguldījums šādu preventīvu atveseļošanas plānu sagatavošanā, tajā skaitā pašu riska un maksātspējas novērtējumā, ārkārtas situāciju plānos vai likviditātes riska pārvaldības plānos. Tomēr prasība sagatavot preventīvu atveseļošanas plānu būtu jāpiemēro samērīgi, un tai nebūtu jāskar reālistiska atveseļošanas plāna izstrāde un iesniegšana, kā noteikts Direktīvas 2009/138/EK 138. panta 2. punktā. Attiecīgā gadījumā preventīvā atveseļošanas plāna elementi varētu sniegt informāciju vai kalpot par pamatu atveseļošanas plāna izstrādei, kā paredzēts Direktīvas 2009/138/EK 138. panta 2. punktā.

(19)Jānodrošina pienācīgs sagatavotības līmenis krīzes situācijām. Tāpēc galvenajiem mātesuzņēmumiem vai atsevišķām apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībām vajadzētu būt pienākumam iesniegt preventīvos atveseļošanas plānus uzraudzības iestādēm pilnīga novērtējuma veikšanai, tajā skaitā novērtējumam par to, vai šie plāni ir visaptveroši un vai tie varētu laikus atjaunot sabiedrības vai grupas dzīvotspēju pat smaga finansiāla stresa periodos. Ja sabiedrība iesniedz nepienācīgu preventīvu atveseļošanas plānu, uzraudzības iestādēm vajadzētu būt pilnvarotām pieprasīt, lai šī sabiedrība veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu plāna būtiskās nepilnības.

(20)Noregulējuma plānošana ir būtisks efektīva noregulējuma elements. Tādēļ noregulējuma iestāžu rīcībā vajadzētu būt visai informācijai, kas nepieciešama, lai noteiktu kritiski svarīgās funkcijas un nodrošinātu to turpināšanu. Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām ir priviliģētas zināšanas par savu darbību un ar to saistītajām problēmām, un tādēļ noregulējuma iestādēm būtu jāizstrādā noregulējuma plāni, cita starpā pamatojoties uz attiecīgo sabiedrību sniegto informāciju. Lai izvairītos no nevajadzīga administratīvā sloga, noregulējuma iestādēm vispirms būtu jāsaņem nepieciešamā informācija no uzraudzības iestādēm.

(21)Zema riska profila sabiedrībām, ņemot vērā to zema riska profilu, nevajadzētu būt pienākumam izstrādāt atsevišķus preventīvus atveseļošanas plānus, kā arī tām nebūtu jāpiemēro noregulējuma plānošana.

(22)Lai paredzētu korektīvo un noregulējuma pasākumu iespējamo mijiedarbību un uzlabotu sagatavotību krīzēm un grupu noregulējamību, visām grupas vienībām, uz kurām attiecas grupas uzraudzība, būtu jāpiemēro jebkāds grupas režīms attiecībā uz preventīvu atveseļošanas un noregulējuma plānošanu. Preventīvajos atveseļošanas un noregulējuma plānos būtu jāņem vērā attiecīgās grupas finansiālā, tehniskā un darījumdarbības struktūra un tās iekšējās savstarpējās saiknes pakāpe.

(23)Grupas preventīvie atveseļošanas un noregulējuma plāni būtu jāsagatavo visai grupai, un tajos būtu jānosaka pasākumi gan attiecībā uz galveno mātesuzņēmumu, gan atsevišķiem meitasuzņēmumiem, kas ietilpst minētajā grupā. Tomēr tam, cik lielā mērā grupas preventīvos atveseļošanas un noregulējuma plānos tiek ņemti vērā meitasuzņēmumi, vajadzētu būt samērīgam ar to nozīmīgumu grupai un apdrošinājuma ņēmējiem, reālai ekonomikai un finanšu sistēmai dalībvalstīs, kurās šie meitasuzņēmumi darbojas. Noregulējuma plānu izstrādē būtu jāiesaista to dalībvalstu noregulējuma iestādes, kurās attiecīgajai grupai ir meitasuzņēmumi. Attiecīgajām iestādēm, darbojoties uzraudzības vai noregulējuma kolēģijās, būtu jādara viss iespējamais, lai pieņemtu kopīgu lēmumu par minēto plānu novērtēšanu un pieņemšanu. Tomēr pienācīgu gatavību krīzēm nevajadzētu ietekmēt tam, ka uzraudzības vai noregulējuma kolēģijās nav kopīga lēmuma. Šādos gadījumos katrai uzraudzības iestādei, kas ir atbildīga par meitasuzņēmumu, vajadzētu būt iespējai pieprasīt preventīvu atveseļošanas plānu attiecībā uz tās jurisdikcijā esošajiem meitasuzņēmumiem un pašai novērtēt preventīvo atveseļošanas plānu. To pašu iemeslu dēļ katrai noregulējuma iestādei, kas ir atbildīga par meitasuzņēmumu, attiecībā uz tās jurisdikcijā esošajiem meitasuzņēmumiem būtu jāizstrādā un jāatjaunina noregulējuma plāns. Individuālus preventīvus atveseļošanas un noregulējuma plānus uzņēmumiem, kas ietilpst grupā, arī turpmāk būtu jāizstrādā izņēmuma kārtā, pienācīgi pamatoti un jāpiemēro tādi paši standarti, kādus piemēro salīdzināmām sabiedrībām attiecīgajā dalībvalstī. Sagatavojot individuālus preventīvus atveseļošanas un noregulējuma plānus sabiedrībām, kas ietilpst grupā, attiecīgajām iestādēm būtu jācenšas pēc iespējas nodrošināt to konsekvenci ar pārējās grupas preventīviem atveseļošanas un noregulējuma plāniem.

(24)Lai pilnībā un pastāvīgi informētu visas attiecīgās iestādes, uzraudzības iestādēm visi preventīvie atveseļošanas plāni un visas to izmaiņas būtu jānosūta attiecīgajām noregulējuma iestādēm, un noregulējuma iestādēm visi noregulējuma plāni un visas to izmaiņas būtu jānosūta attiecīgajām uzraudzības iestādēm.

(25)Pamatojoties uz apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību noregulējamības novērtējumu, noregulējuma iestādēm vajadzētu būt pilnvarām tieši vai netieši ar uzraudzības iestādes starpniecību pieprasīt, lai apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības mainītu savu struktūru un organizāciju. Noregulējuma iestādēm vajadzētu būt arī iespējai veikt nepieciešamus, bet samērīgus pasākumus, lai samazinātu vai novērstu jebkādus būtiskus šķēršļus noregulējuma instrumentu piemērošanai un nodrošinātu attiecīgo vienību noregulējamību. Noregulējuma iestādēm būtu jānovērtē apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību noregulējamība to sabiedrību līmenī, kurās ir sagaidāms, ka saskaņā ar grupas noregulējuma plānu tiks veiktas noregulējuma darbības. Noregulējuma iestāžu spēja pieprasīt izmaiņas apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības struktūrā un organizācijā vai veikt pasākumus, lai samazinātu vai novērstu jebkādus būtiskus šķēršļus noregulējuma instrumentu piemērošanai un nodrošinātu attiecīgo sabiedrību noregulējamību, nedrīkstētu pārsniegt to, kas ir nepieciešams, lai vienkāršotu attiecīgās apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības struktūru un darījumus nolūkā uzlabot minētās sabiedrības noregulējamību.

(26)Preventīvā atveseļošanas plānā vai noregulējuma plānā izklāstīto darbību īstenošana var ietekmēt apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību darbiniekus. Attiecīgos gadījumos minētajos plānos būtu jāiekļauj procedūras, kas jāizmanto, lai informētu darba ņēmēju pārstāvjus un apspriestos ar tiem atveseļošanas un noregulējuma procesos. Šajās procedūrās būtu jāņem vērā koplīgumi, citi sociālo partneru paredzēti nolīgumi un valsts un Savienības tiesību akti par arodbiedrību un darba ņēmēju pārstāvju iesaistīšanu uzņēmuma pārstrukturēšanas procesos.

(27)Tādu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību vai grupu efektīvai atveseļošanai un noregulējumam, kuras darbojas visā Savienībā, nepieciešama uzraudzības iestāžu un noregulējuma iestāžu sadarbība uzraudzības un noregulējuma kolēģijās visos procesa posmos – no preventīvu atveseļošanas un noregulējuma plānu sagatavošanas līdz faktiskam sabiedrības noregulējumam. Ja iestādes nepiekrīt lēmumiem, kas jāpieņem attiecībā uz grupām un sabiedrībām, Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādei) (“EAAPI”), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1094/2010, kā galējais līdzeklis būtu jāuzņemas mediatora loma.

(28)Atveseļošanas un preventīvajos posmos akcionāriem būtu jāsaglabā pilnīga atbildība un kontrole pār apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību. Tiem vairs nebūtu jāsaglabā šāda atbildība, tiklīdz sākas sabiedrības noregulējuma process. Tāpēc noregulējuma režīmam būtu jānodrošina savlaicīga noregulējuma sākšana, t. i., pirms apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība kļūst maksātnespējīga atbilstīgi bilancei vai naudas plūsmai, pirms viss pašu kapitāls ir pilnībā dzēsts vai pirms apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība nespēj izpildīt savas maksājumu saistības noteiktajā termiņā. Noregulējums būtu jāsāk, ja uzraudzības iestāde pēc apspriešanās ar noregulējuma iestādi vai pēc noregulējuma iestādes apspriešanās ar to konstatē, ka apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība bankrotē vai, iespējams, bankrotēs, un alternatīvi pasākumi šādu bankrotu nenovērstu pieņemamā laikposmā. Būtu jāuzskata, ka apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība bankrotē vai, iespējams, bankrotēs jebkurā no šādiem gadījumiem: i) ja sabiedrība pārkāpj vai, iespējams, pārkāps minimālā kapitāla prasību, kas noteikta Direktīvas 2009/138/EK I sadaļas VI nodaļas 4. iedaļā, un ja nav pamatotu izredžu atjaunot atbilstību; ii) ja sabiedrība vairs neatbilst atļaujas piešķiršanas nosacījumiem vai ja sabiedrība nopietni nepilda savas juridiskās saistības saskaņā ar normatīvajiem aktiem, kas uz to attiecas, vai tuvākajā nākotnē, iespējams, nopietni nepildīs savas juridiskās saistības saskaņā ar normatīvajiem aktiem, kas uz to attiecas, tādā veidā, kas pamatotu atļaujas atsaukšanu; iii) ja apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība nespēj vai tuvākajā nākotnē, iespējams, nespēs samaksāt savus parādus vai citas saistības, tajā skaitā maksājumus apdrošinājuma ņēmējiem vai apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem noteiktajā termiņā; vai iv) ja apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai ir vajadzīgs ārkārtas finansiālais atbalsts no publiskā sektora līdzekļiem.

(29)Noregulējuma instrumentu un pilnvaru izmantošana var apdraudēt apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību akcionāru un kreditoru tiesības. Noregulējuma iestāžu pilnvaras pārvest apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības akcijas vai visus aktīvus vai to daļu privātam pircējam bez akcionāru piekrišanas jo īpaši ietekmē akcionāru īpašumtiesības. Turklāt tiesības izlemt, kuras saistības pārvest no bankrotējošas sabiedrības, lai nodrošinātu pakalpojumu nepārtrauktību un izvairītos no nelabvēlīgas ietekmes uz apdrošinājuma ņēmējiem, apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem un cietušajām personām, reālo ekonomiku vai finanšu stabilitāti kopumā, var ietekmēt vienlīdzīgu attieksmi pret kreditoriem. Tādēļ noregulējuma instrumenti būtu jāpiemēro tikai tām apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībām, kuras bankrotē vai, iespējams, bankrotēs, un tikai tad, ja tas ir nepieciešams, lai sasniegtu noregulējuma mērķus sabiedrības interesēs. Noregulējuma instrumenti jo īpaši būtu jāpiemēro tikai tad, ja apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību nevar likvidēt saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, nepamatoti neietekmējot apdrošinājuma ņēmēju, apdrošināšanas atlīdzības saņēmēju un prasītāju aizsardzību vai nedestabilizējot finanšu sistēmu. Turklāt noregulējuma pasākumiem vajadzētu būt nepieciešamiem, lai nodrošinātu kritiski svarīgo funkciju ātru pārvešanu un turpināšanu, un nevajadzētu būt pamatotām izredzēm rast alternatīvu privātu risinājumu, tajā skaitā kapitāla palielinājumu, ko veiktu esošie akcionāri vai jebkura trešā persona, kurš būtu pietiekams, lai atjaunotu vienības pilnīgu dzīvotspēju, neietekmējot apdrošināšanas atlīdzības prasības. Jebkādam akcionāru un kreditoru tiesību aizskārumam, kas izriet no noregulējuma darbības, vajadzētu būt saderīgam ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu (hartu). Jo īpaši tad, ja saistībā ar noregulējuma darbību vienas kategorijas kreditoriem piemēro atšķirīgu attieksmi, šādām atšķirībām vajadzētu būt attaisnotām ar sabiedrības interesēm un samērīgām ar risināmo risku, kā arī tām nevajadzētu būt nedz tieši, nedz netieši diskriminējošām no valstspiederības viedokļa.

(30)Piemērojot noregulējuma instrumentus un īstenojot noregulējuma pilnvaras, noregulējuma iestādēm būtu jāveic visi atbilstīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka noregulējuma darbība tiek veikta saskaņā ar principu, ka apdrošināšanas atlīdzības prasības tiek ietekmētas pēc akcionāriem un ka citi kreditori ir seguši savu daļu no zaudējumiem. Turklāt noregulējuma iestādēm būtu arī jānodrošina, ka apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību noregulējuma izmaksas ir samazinātas līdz minimumam un ka vienas un tās pašas kategorijas kreditoriem piemēro vienlīdzīgu attieksmi.

(31)Kapitāla instrumentu, parāda instrumentu un citu atbilstīgo saistību norakstīšanai vai konvertācijai būtu jānodrošina iekšējais zaudējumu absorbcijas mehānisms. Minētajam mehānismam kopā ar pārveduma instrumentiem, kuru mērķis ir saglabāt apdrošināšanas seguma nepārtrauktību apdrošinājuma ņēmēju, apdrošināšanas atlīdzības saņēmēju un cietušo personu labā, būtu jāļauj sasniegt noregulējuma mērķus un lielā mērā būtu jāierobežo apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības bankrota ietekme uz apdrošinājuma ņēmējiem. Tomēr var būt ārkārtēji gadījumi, kad apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības noregulējums var prasīt konkrētu valsts shēmu, jo īpaši apdrošināšanas garantiju sistēmas vai noregulējuma fonda, iesaistīšanos, lai nodrošinātu papildu zaudējumu absorbciju un pārstrukturēšanas resursus vai – kā galējo līdzekli – ārkārtas publisko finansējumu. Nepieciešamajiem aizsardzības pasākumiem, kuru mērķis ir aizsargāt kreditorus, būtu jāatspoguļo arī šādu konkrētu valsts shēmu pastāvēšana, kurām savukārt ir jāatbilst Savienības valsts atbalsta regulējumam. Norakstīšanas vai konvertācijas instruments būtu jāpiemēro pirms jebkāda ārkārtas finansiālā atbalsta no publiskā sektora līdzekļiem izmantošanas.

(32)Īpašumtiesību aizskārumiem nevajadzētu būt nesamērīgiem. Tāpēc skartajiem apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību akcionāriem un kreditoriem, tajā skaitā apdrošinājuma ņēmējiem, nevajadzētu rasties lielākiem zaudējumiem, nekā tie būtu radušies, ja apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība būtu likvidēta laikā, kad tika pieņemts lēmums par noregulējumu. Ja noregulējamās apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības aktīvi un saistības tiek daļēji pārvesti privātam pircējam vai pagaidu sabiedrībai, noregulējamās sabiedrības atlikusī daļa būtu jālikvidē saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Akcionāriem un kreditoriem likvidējamā apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībā vajadzētu būt tiesībām likvidācijas procesā saņemt prasījumu apmaksu vai kompensāciju tādā apmērā, kas nav mazāka par summu, kuru tie būtu atguvuši, ja visa apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru.

(33)Lai aizsargātu akcionāru un kreditoru tiesības, jānosaka skaidri pienākumi attiecībā uz noregulējamās sabiedrības aktīvu un saistību novērtēšanu un attiecībā uz tā režīma izvērtēšanu, kāds akcionāriem un kreditoriem tiktu piemērots, ja sabiedrība būtu tikusi likvidēta saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Tādēļ ir jānosaka, ka pirms noregulējuma darbības veikšanas ir jāveic apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības aktīvu un saistību taisnīgs un reālistisks novērtējums. Uz šādu novērtējumu būtu jāattiecas apelācijas tiesībām. Tomēr sakarā ar noregulējuma darbības raksturu un tās ciešo saikni ar novērtējumu šādai apelācijai vajadzētu būt iespējamai tikai tad, ja tā vienlaikus ir vērsta pret noregulējuma lēmumu. Turklāt ir jānosaka, ka pēc noregulējuma instrumentu piemērošanas tiek salīdzināts režīms, kas akcionāriem un kreditoriem faktiski ir piemērots, un režīms, kāds tiem tiktu piemērots saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru. Minētajam ex post salīdzinājumam vajadzētu būt apstrīdamam, izņemot noregulējuma lēmumu. Akcionāriem un kreditoriem, kas saņēmuši mazāku summu nekā summa, ko tie būtu saņēmuši saskaņā ar parasto maksātnespējas procedūru, vajadzētu būt tiesībām uz starpības samaksu.

(34)Ir svarīgi, lai zaudējumi tiktu atzīti, apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai bankrotējot. Bankrotējošu apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību aktīvu un saistību novērtēšanai būtu jābalstās uz godīgiem, piesardzīgiem un reālistiskiem pieņēmumiem noregulējuma instrumentu piemērošanas brīdī. Tomēr, veicot novērtēšanu, apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības finansiālajam stāvoklim nevajadzētu ietekmēt saistību vērtību. Steidzamības izņēmuma gadījumos noregulējuma iestādēm vajadzētu būt iespējamam veikt bankrotējošas apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības aktīvu un saistību ātru novērtēšanu. Šai vērtēšanai vajadzētu būt provizoriskai, un tā būtu jāpiemēro līdz brīdim, kad tiek veikta neatkarīga vērtēšana. EAAPI būtu jānosaka pamatprincipi, kas jāizmanto šādu vērtēšanu veikšanā, un attiecīgā gadījumā būtu jāļauj noregulējuma iestādēm un neatkarīgajiem vērtētājiem izmantot atšķirīgas, tiem specifiskas metodikas.

(35)Veicot noregulējuma darbības, noregulējuma iestādēm būtu jāņem vērā noregulējuma plānos paredzētie pasākumi un tie jāievēro, ja vien noregulējuma iestādes, ņemot vērā konkrētās lietas apstākļus, neuzskata, ka noregulējuma mērķi tiks sasniegti efektīvāk, veicot darbības, kas nav paredzētas noregulējuma plānos.

(36)Noregulējuma instrumenti būtu jāizstrādā tā, lai tos varētu izmantot dažādos lielā mērā neparedzamos scenārijos, ņemot vērā iespējamo atšķirību starp krīzes situācijā nokļuvušu vienu apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību un plašāku sistēmisku krīzi. Tādēļ noregulējuma instrumentiem būtu jāattiecas uz katru no šiem scenārijiem, tajā skaitā noregulējamās sabiedrības maksātspējīgu atlikušo saistību izpildi līdz tās darbības izbeigšanai, noregulējamās sabiedrības darījumdarbības vai akciju pārdošanu, pagaidu sabiedrības izveidi, aktīvu un saistību nodalīšanu no bankrotējošās sabiedrības portfeļiem ar samazinātu vai nepietiekamu ienesīgumu un bankrotējošās apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības kapitāla instrumentu un citu atbilstīgo saistību norakstīšanu vai konvertāciju.

(37)Ja ir izmantoti noregulējuma instrumenti, lai pārvestu apdrošināšanas portfeļus stabilai vienībai, kas varētu būt privātā sektora pircējs vai pagaidu sabiedrība, atlikusī sabiedrības daļa būtu jālikvidē atbilstīgā termiņā. Minētā termiņa ilgumam vajadzētu būt balstītam uz to, ka bankrotējošai apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībai ir jāsniedz pakalpojumi vai atbalsts, lai privātā sektora pircējs vai pagaidu sabiedrība varētu veikt darbības vai sniegt pakalpojumus, kas iegūti minētās pārvešanas rezultātā.