Komisijas paziņojums par jūras darbaspēka standartu nostiprināšanu atbilstīgi EK Līguma 138. panta 2. punktam /* COM/2006/0287 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 15.6.2006 COM(2006) 287 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS par jūras darbaspēka standartu nostiprināšanu atbilstīgi EK Līguma 138. panta 2. punktam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS par jūras darbaspēka standartu nostiprināšanu atbilstīgi EK Līguma 138. panta 2. punktam Šis paziņojums ir saistīts ar Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) Konvenciju par jūras darbaspēka standartiem, ko gandrīz vienbalsīgi pieņēma 2006. gada 23. februārī Ženēvā (še turpmāk konsolidētā 2006. gada konvencija). Šī konvencija vienā konsolidētā tekstā apvieno kopš 1919. gada SDO pieņemtās konvencijas un rekomendācijas par jūras darbaspēku un ir aizsākums pirmajam vispārējam jūras darba kodeksam. Komisija no paša sākuma aktīvi atbalstīja šā juridiskā instrumenta izstrādāšanas darbu. Turklāt ar Padomes 2005. gada 21. aprīļa lēmumu tai bija piešķirtas sarunu direktīvas SDO sarunu gaitā kopā ar dalībvalstīm gādāt, lai tiktu saglabāts „ acquis communautaire ”. Tagad, kad konvencija ir pieņemta, Komisija uzskata, ka ir noteikti jāmobilizē atbilstošie konvencijas īstenošanas līdzekļi gan Kopienas, gan valstu līmenī. Lai paaugstinātu jūrniecības nozares konkurētspēju, padarītu jūrnieka profesiju pievilcīgāku un ilgtermiņā saglabātu Eiropas īpašās zināšanas šajā jomā, Komisija uzskata, ka noteikti ir jāpārdomā Kopienas tiesiskais regulējums attiecībā uz sociālajiem standartiem, ko piemēro jūrniekiem. Darba programmā 2006. gadam[1] Komisija turklāt sniedza paziņojumu par minimālajiem jūras darbaspēka standartiem, kas jo īpaši attiecas uz iespēju ierosināt likumdošanas pasākumus, lai vēl vairāk nostiprinātu starptautiskos darba standartus attiecībā uz jūrniekiem Eiropas Savienībā, iespējams noslēdzot nolīgumus starp sociālajiem partneriem. Šā paziņojuma mērķis ir uzsvērt konsolidētās 2006. gada konvencijas nozīmi un vienlaicīgi saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 138. panta 2. punktā paredzēto procedūru uzsākt pirmo sociālo partneru oficiālo konsultāciju posmu par varbūtējo iespēju iekļaut šīs konvencijas attiecīgos noteikumus Kopienas tiesību aktos. Vajadzības gadījumā Komisija vēlāk apspriedīsies ar sociālajiem partneriem par katru priekšlikumu, kas paredzēts saskaņā ar EKL 138. panta 3. punktu. I KONVENCIJAS IEGULDĪJUMS 1. Veicināt vispārējo jūras darba kodeksu un novatoriskas metodes SDO 2001. gadā uzsāka konsolidēšanas darbu ar mērķi izstrādāt vispārēju un integrētu starptautisku konvenciju, lai definētu skaidrus, vienkāršus, aktuālus un universālus darba sociālos standartus. Šī pašreizējo tiesību aktu pārskatīšana nolūkā panākt augstāku efektivitāti varētu palielināt ratifikāciju skaitu SDO dalībvalstīs. Ir svarīgi, lai Eiropas Savienības dalībvalstis un trešās valstis pēc iespējas drīz ratificē šo konvenciju, lai tā varētu dot maksimālu atdevi un ļautu noteikt vienveidīgākus atsauces noteikumus. Šī konsolidētā 2006. gada konvencija, kas paredzēta gandrīz visu pārējo SDO jūras konvenciju aizvietošanai, iegūs lielu juridisku un politisku vērtību līdzko valstis un jo īpaši tradicionālās jūrniecības valstis to ratificēs. Tā reglamentē darba standartus, kas piemērojami personālam uz kuģiem, kuru bruto tilpība ir 500 tonnas un vairāk, un kas veic starptautiskus maršrutus vai maršrutus starp ārzemju ostām. Konvencijā noteikumu kopums ir sagrupēts pa tēmām piecās dažādās sadaļās, un tās mērķis ir nodrošināt pienācīgus darba un dzīves apstākļus uz kuģiem. Konvencijas 1. sadaļā sniegta jūras darbam vajadzīgo minimālo apstākļu definīcija, kurā iekļauta veselība, apmācība, minimālais vecums, pieņemšana darbā. Attiecībā uz darba apstākļiem 2. sadaļā noteikts darba līguma saturs, darba laiks, algu aizsardzība, tiesības uz atvaļinājumu, uz repatriāciju un uz samaksu kuģa zaudēšanas gadījumā. Izmitināšana uz kuģa ir aplūkota 3. sadaļā un sociālā aizsardzība — 4. sadaļā. Konvencijas 5. sadaļā ir arī paredzēta atbildība par konvencijas īstenošanu, proti, karoga valstu pienākums uz sertifikācijas sistēmas pamata ieviest stabilu piemērošanas sistēmu un ostas valstu un darbaspēka piegādātāju valstu pienākums gādāt par konvencijas standartu ievērošanu, veicot atbilstošas pārbaudes. Katrā sadaļā ietverti noteikumi un pēc hierarhijas principiem savstarpēji sakārtotas divas standartu sērijas, A kodam atbilst saistošā daļa un B kodam — nesaistošā daļa; sērijās ir iekļauti noteikumi, kas palīdz izprast saistošos noteikumus. Konvencijā ir sniegti arī novatoriski mehānismi saistībā ar SDO, kurus lieto, lai tekstam piešķirtu pilnīgu efektivitāti. Ar Konvenciju ievieš jūras darbaspēka sertifikātu un jūras darbaspēka paziņojumu, kas apliecina atbilstību konvencijas prasībām, ja vien nav pierādīts pretējais. Tādējādi kuģiem, kuri peld ar attiecīgās valsts karogu, izsniegs sertifikātu pēc tam, kad būs pārbaudīts, vai darba apstākļi uz kuģa atbilst valsts tiesību aktiem un no konvencijas izrietošiem noteikumiem. Šim sertifikātam pievienos paziņojumu, kurā būs to valsts tiesību aktu kopsavilkums, kas piemērojami iepriekš noteiktā konvencijā minēto jomu sarakstā. Tādējādi sertifikācijas sistēmu, kas garantē atbilstību Konvencijai, varēs nodot ostas valsts kontrolei, un tā šaubu gadījumā varēs pārbaudīt kuģus (un vajadzības gadījumā tos aizturēt) ne tikai attiecībā uz trūkumiem drošības vai vides aizsardzības jomā, bet arī attiecībā uz neatbilstošiem darba apstākļiem. Lai konvenciju ratificējušās valstis nesodītu bargāk par tām, kuras to nav ratificējušas, paredzēta klauzula „par labvēlīgākas attieksmes nepiemērošanu”, saskaņā ar kuru kuģiem, kas peld ar tādas valsts karogu, kura konvenciju nav ratificējusi, netiks piemērots labvēlīgākas attieksmes princips, salīdzinājumā ar tādas valsts kuģiem, kura konvenciju ir ratificējusi. Ar šīs klauzulas palīdzību varētu izvairīties no negodīgas konkurences un veicināt to, lai konvenciju ratificē praktiski visas valstis. Turklāt, lai pilnveidotu tekstu, ņemot vērā konvencijas noteikumu piemērošanu, ar konvenciju izveido īpašu struktūru, īpašo trīspusējo komisiju, kuras sastāvā ir katras konvenciju ratificējušās valsts valdības iecelti pārstāvji un kuģu īpašnieku un jūrnieku pārstāvji. 2. Pārvaldīt globalizāciju un nodrošināt vienlīdzīgākus konkurences apstākļus Konsolidētā 2006. gada konvencija papildina trīs jūras pamatkonvencijas, kas tika pieņemtas Starptautiskās jūras organizācijas aizgādībā, tā saukto SOLAS konvenciju (par cilvēka dzīvības aizsardzību uz jūras), MARPOL konvenciju (par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu) un STCW konvenciju par jūrnieku profesionālo piemērotību. Tā ir jūrniecības nozares starptautisko noteikumu ceturtais pīlārs. Konsolidētajai 2006. gada konvencijai ir jāveicina jūras transporta nozares nostiprināšana, jo tā saskaras ar konkurenci pasaules mērogā, un tai ir jāsamazina dubultā plaisa starp Eiropas un trešo valstu uzņēmējiem, no vienas puses, un dažādiem karogiem, kuri faktiski dod priekšroku jūrniecības valstīm un uzņēmējiem ar zemākiem sociālajiem standartiem, no otras puses. Šāda situācija rada nepārtrauktu spiedienu, jo jūrnieku darbā pieņemšanas aģentūras pārceļas uz citām valstīm un tādējādi Eiropas darba tirgus netiek izmantots, tostarp arī attiecībā uz transportu Kopienā. Ir jāatzīst, ka finansiālās intereses ir ļoti spēcīgas, ņemot vērā lielās ekonomiskās un juridiskās atšķirības, kas ietekmē pasaules jūras transporta darbaspēka izmaksas, arī algas un sociālās apdrošināšanas maksājumus. Turklāt Komisija uzskata, ka ir jāsaskaņo jūrnieku statuss, lai varētu ierobežot globalizācijas izraisīto negatīvo ietekmi, proti, sociālo dempingu, kas skar spēkā esošo noteikumu ievērojošos jūrniekus un kuģu īpašniekus, un lai varētu noteikt pienācīgus darba apstākļus saskaņā ar paziņojumā par globalizācijas sociālo dimensiju[2] sniegto tiešo norādi uz Jūras darbaspēka konvenciju. Turklāt Komisijas atbalsts tam, lai konvenciju ratificētu un tā stātos spēkā, būtu liels ieguldījums pienācīgu darba apstākļu veicināšanā pasaulē, kā tas minēts Komisijas pēdējā paziņojumā par šo jautājumu[3]. Visbeidzot, Komisija savā pēdējā paziņojumā Eiropadomei[4] ir uzsvērusi, ka „globāla savstarpēja mijiedarbība rada jaunas iespējas virzīt Eiropas vērtības un intereses.” Komisija vēlreiz uzsvēra to, cik liela nozīme ir tam, ka Eiropas Savienība visur pasaulē veicina augstākas normas, tostarp arī sociālajā jomā. 3. Nostiprināt jūras satiksmes drošību un profesijas pievilcību Komisija 2001. gada 6. aprīļa paziņojumā[5] jau minēja sociālo standartu nozīmi un to saistību ar kuģu drošību, uzsverot, ka 80 % no negadījumiem uz jūras ir notikuši cilvēku kļūdu dēļ. Eiropas Komisija uzskata, ka, saskaroties ar daudziem negadījumus izraisošiem iemesliem, ir vajadzīgi saskaņotā satvarā iestrādāti vispārējie minimālie sociālie standarti, kuru līdz šim trūka, un ka konvencijas labvēlīgā ietekme būs jūtama, līdzko konvencija stāsies spēkā. Turklāt BIMCO (Baltijas un starptautiskās jūras padomes)[6] aptauja rāda, ka 25 valstu Eiropas Savienībā trūkst 17 000 Kopienas jūrnieku. Pēc šāda secinājuma valsts iestādēm un uzņēmējiem ir jāmeklē atbilstoši risinājumi tādā stratēģiski svarīgā nozarē kā jūras transports, kas nodrošina 90 % no pasaules tirdzniecības un 40 % no Kopienas iekšējās tirdzniecības apjoma. Otrs aspekts, kas saistīts ar cilvēka faktoru, ir apmācība. Ir veikti pasākumi attiecībā uz kvalifikācijas piešķiršanu, atzīstot apmācības kursus un iekļaujot STCW konvenciju Kopienas tiesībās. Kvalifikācija un darba apstākļi papildina viens otru. Ir jāveicina jūrnieka profesija, atzīstot labas kvalitātes apmācību un ar pienācīgu darba un dzīves apstākļu palīdzību padarot šo profesiju pievilcīgāku. Noteikti jāpadara jūrnieka profesija pievilcīgāka, lai apturētu lejupejošo tendenci attiecībā uz vēlēšanos to apgūt; tāda tendence ilgtermiņā ir kaitīga visai jūrniecības nozarei kopumā un arī ostas valsts kontroles pasākumiem. Lai to paveiktu, ir jāveic pasākumi, kas attur no stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas uz kuģiem, un jūrniekiem ir jāizveido pienācīgi dzīves un darba apstākļi, neņemot vērā ne kuģa piederības valsti, nedz arī apkalpes valsts piederību. Tādējādi jūrniekiem konvencija var palīdzēt nodrošināt vienveidīgāku darba apstākļu piemērošanu. II ES LOMA KONVENCIJAS SAGATAVOŠANĀ UN ĪSTENOŠANĀ 1. Aktivizējošā loma sagatavošanas darbu laikā Komisija atbalstīja SDO darbu jau no pirmsākumiem; tā bija pārliecināta par šā pasākuma piemērotību, jo tā mērķis ir apturēt negodīgu konkurenci un veicināt sociālo standartu attīstību pasaules līmenī, ieviešot vispārējus minimālus standartus. Tā ļoti uzmanīgi sekoja šā lielā uzdevuma attīstībai, kopā ar Eiropas Savienības prezidentūru un saskaņā ar Padomes 2005. gada 21. aprīlī piešķirto mandātu nodrošinot dalībvalstu viedokļu regulāru saskaņošanu attiecībā uz konvencijas noteikumiem. Tā arī sniedza ievērojamu finansiālu palīdzību SDO un tādējādi palīdzēja labi pabeigt darbu, kura rezultātā konvenciju pieņēma labos apstākļos. Jāpiebilst, ka šie kolektīvie panākumi nebūtu iespējami bez katras dalībvalsts atsevišķas iesaistīšanās darbā un bez sociālo partneru aktīvas piedalīšanās. Trešās valstis un sociālie partneri SDO atzina ES pievienoto vērtību sarunās. SDO ģenerāldirektors to uzsvēra intervijās Starptautiskās darba konferences jūrniecības sesijā 2006. gada februārī. Tomēr Komisija izsaka nožēlu, ka dalībvalstis nevēlējās izmantot mandātu, kura mērķis bija konvencijas sarunu laikā arī mēģināt iesniegt grozījumus, lai pieminētu īpašo reģionālo ekonomiskās integrācijas organizāciju lomu. Lai neradītu šķēršļus ratifikācijai, jo īpaši sociālā nodrošinājuma sistēmu jomā, kas ir Kopienas ekskluzīvā kompetencē, no juridiskā viedokļa vispirms vajadzēja pārliecināties, ka konvencijas teksts ir saderīgs ar Kopienas tiesībām. Tādējādi sociālā nodrošinājuma jomā pieņēma drošības klauzulu, lai saglabātu Kopienas sociālā nodrošinājuma koordinēšanas sistēmu. Ir vajadzīgs Padomes lēmums, kas ļauj dalībvalstīm ratificēt konvenciju, kā tas bija Konvencijas Nr. 185 gadījumā, attiecībā uz sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanas un ostas valsts kontroles jomu Kopienas līmenī visos jautājumos, kurus reglamentē konvencija. 2. Veicināt un paātrināt ratificēšanu Turpinot savu darbību Komisija mēģinās veicināt ratificēšanu, lai konvencija stātos spēkā pēc iespējas drīzāk. Eiropas Savienība var darboties kā dzinējspēks, jo 27 EEZ valstis pārstāv 28 % no kopējās pasaules flotes un spēkā stāšanās nosacījumos, kas paredzēti konsolidētajā 2006. gada konvencijā, ir noteikts, ka tā jāratificē 30 valstīm, kuras pārstāv vismaz 33 % no pasaules tonnāžas. Tāpēc Komisija veicinās ātru ratificēšanu no dalībvalstu puses. Turklāt tā vērsīs trešo valstu uzmanību uz to, cik svarīgi ir ratificēt šo novatorisko juridisko dokumentu. 3. Attīstīt Kopienas standartus Eiropas Komisija uzskata, ka cilvēka faktors ir būtisks konsolidētajā 2006. gada konvencijā, kas līdzsvaro pienākumus, ko uzņēmušies kuģu īpašnieki un valdības, lai jūrniekiem sniegtu atbilstošus darba apstākļus. Komisija uzskata, ka integrējot Kopienas tiesību aktos šīs konvencijas attiecīgos noteikumus, acquis communautaire attiecībā uz kuģu drošību varēs papildināt ar pasākumiem, kas visu pušu interesēs padarīs konkurenci godīgāku un taisnīgāku. Konsolidētajā 2006. gada konvencijā aptverti daudzi aspekti un tāpēc tā izraisīs daudzveidīgas sekas. Pēc konvencijā paredzēto noteikumu stāšanās spēkā to iespējamo ietekmi uz Kopienas tiesību aktiem analizēs Komisijas uzsāktajā ietekmes novērtējumā. Tiks apsvērti juridiskie un iestāžu jautājumi, kā arī ekonomiskie un sociālie aspekti attiecībā uz izmaksām un ieguvumiem, par kuriem uzsāks ārēju analīzi. Galvenie jautājumi ir šādi. 1. Pielāgot „ acquis communautaire ” . Šis pasākums iespējams būs nepieciešams, lai atjauninātu tekstus, ko tieši ietekmē konsolidētās 2006. gada konvencijas noteikumi (piemēram, Direktīva 1995/21[7] un 1999/95[8]). 2. Pieņemt papildu juridiskos dokumentus. Ir jānosaka, vai vajadzīgi jauni likumdošanas akti jomās, kuras reglamentē konvencija, bet kas nav ietvertas vai tikai daļēji ir ietvertas Kopienas tiesību aktos (piemēram, darbā iekārtošanas aģentūru noteikumi, darba ņēmēja pienākums parakstīt darba līgumu). 3. Papildināt konvencijas noteikumus . Konsolidētā 2006. gada konvencija nosaka minimālos standartus, bet Kopienas līmenī tos var arī pastiprināt, papildināt vai paplašināt to darbības jomu, pieņemot papildu noteikumus, ko nav paredzējusi SDO. Ir jāaplūko arī citi turpmāk minētie jautājumi. 4. Padarīt konvencijas B daļu saistošu . Saistībā ar 3. jautājumu ir jāpārdomā, vai Kopienas līmenī ir vajadzīga saskaņota un juridiski saistoša interpretācija, lai nodrošinātu konvencijas viendabīgāku piemērošanu un Eiropas Savienībā samazinātu iespējamas atšķirīgas interpretācijas risku. 5. Atspoguļot trīspusējo struktūru . Iestāžu līmenī ir jāpadomā par sekām, ko radīs konvencijā paredzētās (XIII pants) uzraudzības komisijas izveidošana. Ņemot vērā šīs jaunās struktūras izveidošanu un tās lomu, vai konvencijas normu integrēšanai arī ir jāparedz īpaša, no SDO konvencijas atkarīga struktūra, lai Kopienas līmenī atspoguļotu tās trīspusējo raksturu? Šī apspriešanās ir saskaņā ar Līguma 138. pantā paredzēto procedūru. Tās ietvaros pirms iesniegt priekšlikumus sociālās politikas jomā Komisija apspriežas ar sociālajiem partneriem par Kopienas rīcības iespējamo ievirzi. Sociālie partneri tādā gadījumā var nolemt uzsākt sarunas, lai parakstītu nolīgumu, un lūgt, lai nolīgumu Kopienas līmenī īsteno ar Padomes lēmumu pēc Komisijas priekšlikuma. Pretējā gadījumā Komisija, ja vajadzīgs, turpina darbu pie attiecīgā priekšlikuma. Atsauce uz sociālo partneru nolīgumu Komisijas 2006. gada darba programmā attiecas uz precedentu, kas radies, pieņemot divas direktīvas[9], lai integrētu SDO Konvencijas Nr. 180 noteikumus par darba laiku. Bija vajadzīgas divas direktīvas, jo sociālo partneru nolīgumu ar Padomes lēmumu var īstenot tikai attiecībā uz jomām, kas noteiktas Līguma 137. un 139. pantā. Sociālajiem partneriem, protams, ir iespēja noteikt sarunu saturu un iespējamo neatkarīgo līgumu, bet ar Padomes lēmumu veiktai īstenošanai ir jāņem vērā 139. pantā paredzētie noteikumi. Komisija uzskata, ka šī apspriešanās varētu novest pie Līguma 139. panta piemērošanas, kas, ņemot vērā konsolidētās 2006. gada konvencijas vērienīgo raksturu, šķiet vēl pamatotāks. III. SECINĀJUMS Sociālie partneri regulāro sanāksmju laikā, kas bija organizētas saistībā ar jūrniecības nozares sociālo dialogu, jau ir saņēmuši informāciju par šiem jautājumiem. Šis paziņojums ir Līguma 138. panta 2. pantā paredzēto konsultāciju pirmais posms. Sociālie partneri tādējādi tiek aicināti izteikties par šādiem jautājumiem. - Vai ir vajadzīgs un vai ir iespējams pilnveidot pašreizējo acquis communautaire , pielāgojot, konsolidējot vai papildinot to saskaņā ar šā paziņojuma II daļā sniegtajām norādēm vai saskaņā ar citiem faktoriem? - Vai sociālie partneri varētu apsvērt jautājumu par piedalīšanos sarunās, lai noslēgtu nolīgumu, kas atbilstīgi Līguma 139. pantam tiktu īstenots ar Padomes lēmumu? Vajadzības gadījumā ar sociālajiem partneriem otrajā konsultāciju posmā apspriedīsies par jebkuru Eiropas Komisijas ierosināto priekšlikumu. [1] COM(2005) 531, galīgā redakcija, 2006. gada 28.marts: „Eiropas potenciāla pilnīga atraisīšana. Komisijas likumdošanas un darba programma 2006. gadam”. [2] COM(2004) 383, galīgā redakcija, 2004. gada 18.maijs: „Globalizācijas sociālais aspekts: kā ES politika visiem nodrošina priekšrocības.” [3] COM(2006) 249, galīgā redakcija, 2006. gada 24. maijs: „Veicināt pienācīgas kvalitātes nodarbinātību visiem. Eiropas Savienības ieguldījums nolūkā īstenot programmu pienācīgas kvalitātes nodarbinātībai pasaulē”. [4] COM(2006) 211, galīgā redakcija, 2006. gada 10. maijs: „Programma pilsoņiem Eiropas efektivitātes nodrošināšanai.” [5] COM(2001) 188, galīgā redakcija, 2001. gada 6. aprīlis : „Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par jūrnieku apmācību un pieņemšanu darbā.” [6] BIMCO/ISF Manpower 2005, aktualizēts 2005. gada decembrī. [7] Padomes 1995. gada 19. jūnija Direktīva 95/21/EK, kas nosaka, kā kuģošanai Kopienas ostās un dalībvalstu jurisdikcijai pakļautos ūdeņos piemērot starptautiskos standartus attiecībā uz kuģu drošību, piesārņojuma novēršanu un dzīves un darba apstākļiem uz kuģiem (ostas valsts kontrole). [8] Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 13. decembra Direktīva 1999/95/EK par noteikumu ieviešanu attiecībā uz to jūrnieku darba stundām, kas strādā uz kuģiem, kuri ierodas Kopienas ostās. [9] Padomes 1999. gada 21. jūnija Direktīva 1999/63/EK attiecībā uz Nolīgumu par jūrnieku darba laika organizēšanu un iepriekš minētā Direktīva 1999/95/EK.