ES pārtikas apgādes ķēde eiropiešiem ikdienā nodrošina plašu kvalitatīvas pārtikas sortimentu. To panākusi ES lauksaimniecības, zvejniecības, akvakultūras un pārtikas nozares pieredze un konkurētspēja. Atšķirīgās klimata, teritorijas un ekonomikas struktūrās šīs nozares gūst labumu no kopīgās lauksaimniecības un zivsaimniecības politikas (attiecīgi “KLP” un “KZP”), un tajās darbojas vairāk nekā 11 miljoni ES lauku saimniecību un 81 000 zvejas kuģu. Patērētājiem ir pieejamas gan īsākas pārtikas piegādes ķēdes, kas atbalstāmas tā, kā dalībvalstīm jau ieteikts sakarā ar KLP stratēģiskajiem plāniem, gan garākas pārtikas piegādes ķēdes, kurās ir sarežģītāki procesi. ES vienotais preču un pakalpojumu tirgus ļauj efektīvi sadalīt drošu pārtiku starp dalībvalstīm. Ar savu tirdzniecības politiku ES ir arī pasaulei nozīmīga pārtikas tirgotāja. Lauksaimniecības un pārtikas produktu ārējās tirdzniecības neto pārpalikums 2020. gadā bija 62 miljardi eiro. Tomēr jau ilgi tiek reģistrēts jūras produktu tirdzniecības deficīts, kas kopš 2010. gada ir palielinājies par 33 %.

Pārtikas drošuma prasības un oficiālās kontroles noteikumi ļauj Komisijai celt priekšā pasākumus, kas vajadzīgi, lai ierobežotu briesmas dzīvnieku un augu veselībai un dzīvnieku labklājībai. Ir izveidots arī krīzes pārvaldības satvars negadījumiem, kas saistīti ar uzņemto pārtiku.

Dalībvalstīm ir būtiska nozīme reaģēšanā uz krīzēm. Valsts atbalsta noteikumi ļauj kompensēt dabas katastrofu radītos zaudējumus, tai skaitā gadījumos, kad radušies “nopietni traucējumi kādas dalībvalsts tautsaimniecībā”.

Eiropas atbalsta fonds vistrūcīgākajām personām (EAFVP) atbalsta darbības dalībvalstīs, lai vistrūcīgākajām personām palīdzētu ar pārtiku. Pārtikas bankas ir norādījušas, ka 2020. gadā ir strauji pieaudzis pieprasījums pēc pārtikas palīdzības. EAFVP noteikumi cita starpā tika grozīti, lai šīs vajadzības ņemtu vērā. Dalībvalstis ir izstrādājušas dažādus instrumentus, ar kuriem nodrošina labāku piekļuvi pārtikai, piemēram, tiešu pārtikas palīdzību vai atbalstu pārtikas bankām, un ir uzsākušas iniciatīvas, lai atrastu citus galamērķus pārtikas pārpalikumiem un izvairītos no pārtikas izšķērdēšanas.

Vienlaikus dalībvalstis var izmantot Savienības civilās aizsardzības mehānismu (UCPM), lai jebkāda veida katastrofas gadījumā pieprasītu un sniegtu dažāda veida finansiālu un operatīvu atbalstu, tai skaitā arī lai pārtikas krīzes gadījumā citām dalībvalstīm lūgtu pārtiku. Ārkārtas reaģēšanas koordinēšanas centrs (ERCC) darbojas kā nepārtrauktas darbības krīzes koordinācijas centrs un veicina ātru koordināciju ar dalībvalstu iestādēm un starp tām, lai reaģētu uz ārkārtas situācijām. Koordinācija ar ERCC un UCPM ir būtiska tādu liela mēroga katastrofu gadījumā, kuras ir saistītas ar pārtikas jomu.

ES pārtikas sistēmu noturību stiprina vairākas citas ES politikas jomas, piemēram, tās, kas atbalsta aprites ekonomiku un ES pētniecības un inovācijas politiku.

3.2.Pašreizējās iniciatīvas ES gatavības uzlabošanai

ES aizsargā kritisko infrastruktūru, lai mazinātu neaizsargātību un nodrošinātu sabiedrības un ekonomikas funkcionēšanu. Regulā par ārvalstu tiešo ieguldījumu izvērtēšanu ir noteikta ES mēroga sistēma, ar ko koordinē ar ārvalstu ieguldījumiem saistītās darbības. Tā ietver arī riskus, kas pārtikas nodrošinājumam rodas, kad tiek risināti ar lauksaimniecības zemi vai infrastruktūru saistīti jautājumi. ES Industriālās stratēģijas atjauninājumā ir iekļauts Vienotā tirgus ārkārtas instruments (SMEI), lai nodrošinātu personu brīvu pārvietošanos un preču un pakalpojumu pieejamību. Stratēģijā arī aptverts risks attiecībā uz globālo piegādes ķēžu pārrāvumu, kas ietekmē svarīgāko preču pieejamību, proti, paredzēta stratēģisko atkarību uzraudzība. Arī mobilitātes sektorā ar Komisijas Ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģiju ir paziņots par ārkārtas rīcības plānu transporta jomā. Veselības nozarē Komisija ir guvusi atziņas no Covid-19 pandēmijas un, lai sekmīgāk paredzētu sabiedrības veselības riskus un uzlabotu ārkārtas rīcības plānošanu, ir izveidojusi Veselības ārkārtas situāciju gatavības un reaģēšanas iestādi (HERA). Ņemot vērā iespējamos kiberdraudus, Komisija ir ierosinājusi jaunu Direktīvu, ar ko paredz pasākumus nolūkā visā Savienībā panākt vienādi augsta līmeņa kiberdrošību un ar ko atceļ Direktīvu (ES) 2016/1148; tās darbības jomā ir pārtikas ražošana, pārstrāde un izplatīšana.

Lielākajā daļā dalībvalstu ir paredzēti pasākumi ārkārtas rīcības plānošanai pārtikas nozarē. Tās ir paredzējušas monitoringu un datu vākšanu, informācijas pārredzamību ar tirgus ziņojumu palīdzību un regulāru saziņu ar ieinteresētajām personām. Ārkārtas rīcības plānošana dalībvalstīs ir atšķirīga. Atbildība ir sadalīta starp vairākām iestādēm, un pārtikas joma ir ietverta vispārējās ārkārtas rīcības plānošanas darbībās. Vairums dalībvalstu Covid-19 krīzes rezultātā pārskata savus pasākumus.

Stratēģiskās rezerves glabā vismaz septiņas dalībvalstis, un tās pārvalda vai nu publiskās iestādes, vai privāti operatori. Rezervēs galvenokārt ir pamatpārtikā izmantotie graudi, bet dažkārt rezervēs ir arī citas preces, piemēram, ražošanas resursi. Dažas dalībvalstis ir publicējušas ieteikumus iedzīvotājiem mājās pastāvīgi glabāt pārtikas krājumus.

Šādi krājumi kopā ar tirdzniecību var mazināt pārtikas nodrošinājuma krīžu ietekmi, jo īpaši jaunattīstības valstīs. Tomēr preču un pārtikas produktu ātrbojības dēļ krājumu veidošanas politikām parasti ir ievērojamas izmaksas. Ja krājumu veidošanu tieši pārvalda publiskās iestādes, no līdzīgiem centieniem tiek atturēts privātais sektors. Turklāt krājumu nodošana apritē var ietekmēt tirgu darbību.

4.Jauni riski ES pārtikas apgādei un nodrošinātībai ar pārtiku: vājās vietas un atkarības

Ražošanas jaudu un izplatīšanu pārtikas piegādes ķēdē ietekmē pieaugošā nenoteiktība, kā arī cenu un piedāvājuma nestabilitāte. Daži riski ietekmē visus šos aspektus.

Pēdējās desmitgadēs ES lielā mērā ir bijusi pasargāta no krīzēm, kuru rezultātā rodas pārtikas nodrošinājuma problēmas, kas saistītas ar ražas zudumu vai politiskiem konfliktiem. Tomēr aizvien biežāk novērojami ar klimata pārmaiņām un vides degradāciju saistīti laikapstākļi, un tie ir galvenais ar pārtikas nodrošinājumu saistītais apzinātais risks (60 % no respondentiem mērķaptaujā).

Biežāki ekstrēmi laikapstākļi (aukstuma periodi un plūdi, biežāki un intensīvāki sausuma periodi kā, piemēram, 2018. un 2019. gadā, vai karstuma viļņi, kuru rezultātā izceļas liela mēroga mežu ugunsgrēki) liecina, ka klimata pārmaiņām ir aizvien lielāka ietekme uz lauksaimniecības un jūras produktu ražošanu ES, piemēram, lopbarības kultūraugu ražu zudumi sausuma dēļ. Lielāka varbūtība, ka vienlaicīgi var būt vairāki ekstrēmu laikapstākļu notikumi, kas ietekmē vairākas ražošanas jomas, var izraisīt spriedzi tirgos un pārtikas krājumu jomā. Papildu spiediens uz pārtikas ražošanu ir saistāms ar vides degradāciju, resursu nepietiekamību un biodaudzveidības mazināšanos, kā arī ar augu un dzīvnieku veselību. Šiem ar klimatu un vidi saistītajiem riskiem var būt daudz lielāka ietekme uz ES pārtikas apgādi nekā Covid-19 krīzei. Stratēģijā “No lauka līdz galdam” ir paredzētas darbības, ar kurām pārtikas sistēmu padarīt noturīgāku un panākt ilgstošāku nodrošinātību ar pārtiku, neraugoties uz klimata pārmaiņām un biodaudzveidības mazināšanos.

Pārtikas piegādes ķēdes darbību var apdraudēt arī citi riski, piemēram, tādi, kas saistīti ar sabiedrības veselību, tehnoloģijām, migrāciju, ģeopolitiskām pārmaiņām un rūpnieciskām vai citām avārijām, tai skaitā kodolavārijām, kas potenciāli var ietekmēt lielas lauksaimniecības zemes platības. Jāņem vērā arī tādi riski, kas ietekmē svarīgāko resursu (piemēram, mēslošanas līdzekļu, enerģijas u. c.) un ražošanas faktoru (piemēram, darbaspēka pieejamība pārtikas vai transporta nozarē) pieejamību un cenas pieņemamību. Pārtikas sistēmas digitalizācija sniedz lielu labumu, bet rada risku, ka var notikt kiberuzbrukumi, un to, ka zudumiem var būt lielāka ietekme. Kiberuzbrukumi lieliem pārtikas nozares uzņēmumiem nesen ir izraisījuši traucējumus pārtikas piegādes ķēdē. Ar ģeopolitiskām pārmaiņām saistīti riski aptver ārvalstu tiešās investīcijas kritiskajā infrastruktūrā ES, bioterorismu vai konkurenci par piekļuvi būtiskiem resursiem vai precēm.

Šajā jaunajā riska vidē ES pārtikas piegādes ķēdei ir jātiek galā ar dažādām atkarībām un vājiem punktiem. Piemēram, 76 % no ES barībā izmantoto eļļas augu sēklām tiek importēti. Zivju nozare lielā mērā ir atkarīga no importa, jo, vērtējot piecas visvairāk patērētās sugas, ES spēj sev nodrošināt tikai 14 % no vajadzīgā apjoma.

Dažu importa produktu gadījumā ES izmanto ierobežotu skaitu avotu. Sojas pupu ražošana lielākoties notiek trīs valstīs, kas veido 85 % no ES importa, un kukurūza tiek importēta galvenokārt no divām valstīm, kas nav ES dalībvalstis. Tādi resursi kā mēslošanas līdzekļi vai ķīmiskās vielas nāk no dažām kaimiņvalstīm. Daudzas barības un pārtikas piedevas, piemēram, aminoskābes, vitamīni un veterinārie produkti, galvenokārt tiek importētas un dažkārt no vienas piegādātājvalsts.

Pārtikas piegādes ķēžu sarežģītība, kas ir cieši saistīta ar citām rūpniecības ekosistēmām, piemēram, transportu un enerģētiku, apgrūtina spēju reaģēt krīzes situācijās. Šo savstarpējo atkarību dēļ traucējumi citā ekonomikas nozarē var radīt traucējumus pārtikas apgādē. Piemēram, iepakojuma materiālu trūkums Covid-19 krīzes laikā apdraudēja olu piegādi. Specializētas intensīvas ražošanas sistēmas, kas, iespējams, ir ekonomiski lietderīgākas, krīzes laikā var nebūt visnoturīgākās.

5.ES ārkārtas rīcības plāns pārtikas nodrošinājumam

Nesenā krīze ir parādījusi, ka ir nepieciešams nostiprināt koordināciju un uzlabot ārkārtas rīcības plānošanu, lai ES būtu gatava riskiem, kas var apdraudēt ES pārtikas apgādi un nodrošinātību ar pārtiku. Mērķis ir novērst Covid-19 krīzes laika notikumu atkārtošanos, kad koordinācijas pasākumus ES līmenī bija jāveic ad hoc kārtībā un jāizstrādā uz vietas.