Papildu paziņotās iniciatīvas ietver priekšlikumus, kas paredz, ka visām ES vienībām katru gadu jāpublicē to efektīvā nodokļa likme, un paredz vērsties pret nodokļu stimuliem par labu parāda finansēšanai, vienotajā tirgū nodrošinot pašu kapitāla finansējumu ar tādiem pašiem nosacījumiem kā parādam. Turklāt šī direktīva ir saskaņā ar Savienības politiku attiecībā uz informācijas par faktiskajiem īpašniekiem pārredzamību un papildina to.

Turklāt, izslēdzot no šīs direktīvas darbības jomas grupas, uz kurām attiecas Direktīva par minimālo nodokļu līmeni, tiktu radīta nevienlīdzīga attieksme pret “čaulas” vienībām, kas pieder pie mazākām grupām, kuras nesasniedz 750 miljonu EUR robežvērtību. Proti, saskaņā ar šo direktīvu galvenokārt tieši lielās starptautiskās uzņēmumu grupas saņemtu atbrīvojumu no pārredzamības prasībām un fiskālajām sekām.

Tiesiskais regulējums par minimālo nodokļu līmeni attiecas tikai uz likmi, t. i., nodokļu līmeni. Tas neskar nodokļu bāzes iespējami kaitējošās iezīmes. Tāpat nav jāpārbauda, vai vienībai ir pietiekams saturs, lai veiktu darbību, kurai tā ir paredzēta. Ir taisnība, ka noteikumu par minimālo nodokļu līmeni īstenošana zināmā mērā var pakāpeniski atturēt no čaulas vienību izveides. Tomēr tas vēl nav zināms, un šajā posmā to nevar garantēt.

Šī direktīva ir turpinājums Komisijas Paziņojumam par uzņēmējdarbības nodokļiem 21. gadsimtā stabilai, efektīvai un taisnīgai uzņēmējdarbības nodokļu sistēmai ES un atspoguļo vienu no šajā paziņojumā paredzētajām politikas iniciatīvām. Tādējādi tā papildina vairākas citas politikas iniciatīvas, ko vienlaikus, īstermiņā un ilgtermiņā ierosina Komisija. To vidū ir priekšlikums Direktīvai par globāla minimāla nodokļu līmeņa nodrošināšanu starptautiskām grupām Savienībā. Šai direktīvai, kuras mērķis ir novērst Savienībā reģistrētu čaulas vienību izmantošanu nodokļu vajadzībām, ir plašāka darbības joma nekā Direktīvai par minimālo nodokļu līmeni, jo tā aptver visas vienības un juridiskos veidojumus, kas ir Savienības rezidenti nodokļu vajadzībām, neparedzot nekādas robežvērtības, kuru pamatā ir ieņēmumi. Savukārt tiesiskais regulējums par minimālo nodokļu līmeni attiecas tikai uz starptautiskām uzņēmumu grupām un lielām iekšzemes grupām, kuru kopējie ieņēmumi pārsniedz 750 miljonus EUR. Šādas grupas ietilpst arī šīs direktīvas darbības jomā. Tas ir tāpēc, ka abām iniciatīvām ir atšķirīgi mērķi.

Jo īpaši un kā piemēru var minēt to, ka Komisija 2012. gadā publicēja Ieteikumu par agresīvu nodokļu plānošanu, iesakot dalībvalstīm īpašus pasākumus pret nodokļu dubultu neuzlikšanu un mākslīgiem veidojumiem nodokļu vajadzībām. 2016. gadā tika pieņemta Nodokļu apiešanas novēršanas direktīva (NAND), lai nodrošinātu, ka dalībvalstīs tiek saskaņoti īstenoti galvenie pasākumi pret nodokļu apiešanu, kas izriet no starptautiskā nodokļu bāzes samazināšanas un peļņas novirzīšanas projekta rīcībām. Vienlaikus Direktīva par administratīvo sadarbību (DAS) kopš tās pieņemšanas 2011. gadā ir vairākkārt pārskatīta un paplašināta, lai visā ES varētu veikt plašu un savlaicīgu ar nodokļiem saistītas informācijas apmaiņu, tostarp par nodokļu nolēmumiem un obligātu pienākumu nodokļu starpniekiem sniegt informāciju par veidojumiem. Starptautiskā mērogā kopš 2017. gada ir izveidots ES saraksts ar jurisdikcijām, kas nesadarbojas nodokļu jautājumos, – cita starpā, lai aizsargātu dalībvalstu nodokļu bāzes no trešo valstu kaitējošas nodokļu prakses.

Šī direktīva ir daļa no galvenās ES stratēģijas par uzņēmumu tiešajiem nodokļiem, lai nodrošinātu, ka ikviens maksā taisnīgu daļu. Komisija pēdējo desmit gadu laikā ir konsekventi īstenojusi politiku cīņai pret nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

Nolūkā vērsties pret tādu izvairīšanās no nodokļu maksāšanas un nodokļu apiešanas praksi, kas tieši ietekmē iekšējā tirgus darbību, šajā direktīvā ir paredzēti nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanas noteikumi konkrētā jomā. Tā ir atbilde uz Eiropas Parlamenta pieprasījumu ES rīkoties, lai apkarotu čaulas vienību ļaunprātīgu izmantošanu nodokļu vajadzībām, un vispārīgāk – uz vairāku dalībvalstu, uzņēmumu un pilsoniskās sabiedrības prasību pēc spēcīgākas un saskaņotākas ES pieejas cīņai pret nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas.

Lai gan pēdējos gados šajā jomā ir panākts ievērojams progress, jo īpaši, pieņemot Nodokļu apiešanas novēršanas direktīvu (NAND) un paplašinot Direktīvas par administratīvo sadarbību (DAS) darbības jomu, juridiskas vienības bez minimāla satura un saimnieciskās darbības joprojām rada risku, ka tās tiks izmantotas neatbilstīgiem nodokļu mērķiem, piemēram, lai izvairītos no nodokļu maksāšanas un apietu nodokļus, kā to apstiprina nesenās publikācijas plašsaziņas līdzekļos. Lai gan šādu vienību izmantošanai var būt pamatoti iemesli, ir vajadzīga turpmāka rīcība, lai risinātu situācijas, kad nodokļu maksātāji izvairās no nodokļu tiesību aktos paredzētajiem pienākumiem vai rīkojas pretēji nodokļu tiesību aktu faktiskajam mērķim, ļaunprātīgi izmantojot uzņēmumus, kas neveic nekādu faktisku saimniecisko darbību. Šādu situāciju rezultātā samazinās nodokļu maksātāju vispārējās nodokļu saistības. Šāds rezultāts izraisa nodokļu sloga pārvirzi uz godīgu nodokļu maksātāju rēķina un izkropļo saimnieciskās darbības lēmumus iekšējā tirgū. Ja vien šī situācija netiks efektīvi novērsta, tā rada vidi negodīgai konkurencei nodokļu jomā un negodīgai nodokļu sloga sadalei. Šī direktīva ir piemērojama visiem uzņēmumiem, kurus uzskata par nodokļu rezidentiem un kuri ir tiesīgi dalībvalstī saņemt nodokļu rezidenta apliecību.

Eiropas Komisija 2021. gada 18. maijā pieņēma Paziņojumu par uzņēmējdarbības nodokļiem 21. gadsimtā, lai veicinātu stabilu, efektīvu un taisnīgu uzņēmumu nodokļu sistēmu Eiropas Savienībā. Tajā izklāstīts gan ilgtermiņa, gan īstermiņa redzējums par to, kā atbalstīt Eiropas atveseļošanu pēc Covid-19 pandēmijas un kā turpmākajos gados nodrošināt pienācīgus publiskos ieņēmumus. Tās mērķis ir radīt taisnīgu un stabilu saimnieciskās darbības vidi, kas var veicināt ilgtspējīgu un nodarbinātību veicinošu izaugsmi Savienībā. Šis priekšlikums ir viena no īstermiņa mērķtiecīgām iniciatīvām, kuras paziņojumā tika pieteiktas kā līdzeklis pašreizējās nodokļu sistēmas uzlabošanai, galveno uzmanību pievēršot taisnīgas un efektīvas nodokļu uzlikšanas nodrošināšanai.

Turklāt ES iniciatīva radītu pievienoto vērtību salīdzinājumā ar to, kas panākams, dalībvalstīm rīkojoties atsevišķi savas valsts līmenī. Ņemot vērā to, ka paredzētajiem noteikumiem ir pārrobežu dimensija un ka čaulas vienības parasti izmanto, lai samazinātu nodokļu bāzi citā dalībvalstī, kas nav čaulas vienības atrašanās valsts, visos priekšlikumos ir obligāti jārod līdzsvars starp atšķirīgajām interesēm iekšējā tirgū un kopīgu mērķu un risinājumu noteikšanā jāņem vērā visa kopaina. To var panākt tikai ar centralizēti izstrādātu tiesību aktu. Turklāt vienota pieeja čaulas vienībām nodrošinātu juridisko noteiktību un samazinātu atbilstības nodrošināšanas izmaksas uzņēmumiem, kas darbojas ES.

Dalībvalstu nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanas noteikumu pārskatīšana liecina par sadrumstalotību. Dažas dalībvalstis ir izstrādājušas mērķtiecīgus noteikumus vai praksi, tostarp satura kritērijus, lai cīnītos pret čaulas vienību ļaunprātīgu izmantošanu nodokļu jomā. Tomēr lielākā daļa dalībvalstu nepiemēro mērķtiecīgus noteikumus, bet izmanto vispārīgus ļaunprātīgas izmantošanas novēršanas noteikumus, kurus tās parasti piemēro katrā gadījumā atsevišķi. Pat to nedaudzo dalībvalstu vidū, kuras ir izstrādājušas mērķtiecīgus noteikumus valsts līmenī, noteikumi ievērojami atšķiras un vairāk atspoguļo konkrēto valstu nodokļu sistēmas un prioritātes, nevis pievēršas iekšējā tirgus dimensijai.

Šīs direktīvas noteikumu mērķis it novērst nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas praksi pārrobežu situācijās un paredzēt vienotus noteikumus īstenošanai dalībvalstu tiesību aktos koordinētā veidā. Šādus mērķus nevar pieņemamā veidā sasniegt ar rīcību, ko veic katra dalībvalsts, rīkojoties atsevišķi.

Tomēr paredzams, ka vēlamajam risinājumam (4. risinājums) būs pozitīva ekonomiskā ietekme. Kā galvenais tiešais ieguvums paredzams tas, ka, samazinot čaulas vienību ļaunprātīgu izmantošanu ES, palielināsies nodokļu ieņēmumu iekasēšanas apmērs. Pat neliels pašreizējo aplēsto nodokļu zaudējumu (ES aptuveni 20 miljardi EUR) samazinājums nodrošinās ievērojamus papildu publiskos resursus. 4. risinājums ir visefektīvākais, jo čaulas vienības pastāvēšanas identificēšanas rezultātu pastiprina sekas: informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm un kopīgs sankciju režīms ES līmenī. Dažus papildu tiešos ieguvumus varēja gūt no regulatīvajām maksām, ko rada sankcijas. Turklāt iniciatīva sniegs būtiskus netiešus ieguvumus. Pateicoties šai rīcībai, tiks vākta vērtīga informācija, lai labāk izprastu čaulas vienību nodokļu vajadzībām fenomenu. Šis risinājums turklāt signalizēs, ka ES ir apņēmusies savā teritorijā izbeigt nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, tādējādi veicinot nodokļu saistību izpildi.

Dažādie risinājumi tika salīdzināti pēc šādiem kritērijiem: a) efektivitāte čaulas vienību ļaunprātīgas izmantošanas samazināšanā, b) nodokļu guvumi publiskajām finansēm, c) atbilstības nodrošināšanas izmaksas uzņēmumiem, d) atbilstības nodrošināšanas izmaksas nodokļu administrācijām, e) netieša ietekme uz vienoto tirgu, f) netieša ietekme uz konkurenci starp uzņēmumiem, g) netieša ietekme uz ES konkurētspēju, h) netieša ietekme — sociālā ietekme un i) saskaņotība. Salīdzinājumā atklājās, ka 2., 3. un 4. risinājums, neraugoties uz to izmaksām, varētu efektīvi sasniegt šīs iniciatīvas mērķus. Šķiet, ka 4. risinājumam ir vislabākie rezultāti. Konkrētāk, paredzams, ka tas nodrošinās visaugstāko atbilstības līmeni no to vienību puses, uz kurām attiecas darbības joma, un vienlaikus tas ir saskaņots ar pašreizējo ES programmu cīņai pret nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un papildina esošās informācijas apmaiņas sistēmas.

Izstrādājot priekšlikumu, Komisija ņēma vērā apspriešanās rezultātus. Konkrētāk, no dažādiem politikas risinājumiem Komisija izraudzījās iesniegt priekšlikumu par reglamentējošu un saistošu rīcību, t. i., direktīvu saskaņā ar LESD 115. pantu. Turklāt ierosinātajā direktīvā tiek raksturotas vienības, kas pakļautas riskam būt par čaulu un tikt ļaunprātīgi izmantotām, lai iegūtu nodokļu priekšrocības, vadoties pēc šādām vienībām kopīgu pazīmju kopuma. Tomēr konkrētas čaulas vienības ir izslēgtas uzreiz, jo tās parasti izmanto pamatotu komerciālu iemeslu dēļ. Izstrādājot raksturīgos kritērijus, kas ļautu nošķirt riskam pakļautās vienības, un nosakot gadījumus, kas būtu jāizslēdz, jo tie nerada nodokļu apiešanas vai izvairīšanās no nodokļu maksāšanas risku, Komisija izmantoja ieinteresēto personu sniegto informāciju. MVU nav izslēgti no priekšlikuma, jo pastāv plaša vienprātība par to, ka tie rada attiecīgos riskus. Atzīstot, ka saturu galu galā nosaka faktu un apstākļu kopums, direktīvā ir ietverts mehānisms, kas ļauj nodokļu maksātājiem apstrīdēt tajā noteiktā testa rezultātu, tostarp sniedzot pierādījumus par komerciāliem, ar nodokļiem nesaistītiem motīviem, kas ir pamatā konkrētai struktūrai. Tāpat arī struktūras, kas nav izveidotas ar galveno mērķi iegūt nodokļu priekšrocības, var izmantot mehānismu, lai pieprasītu tūlītēju atbrīvojumu.

Papildus sabiedriskajai apspriešanai notika mērķtiecīga apspriešanās ar valstu ekspertiem tiešo nodokļu jomā. 2021. gada 22. jūnijā notika IV darba grupas par nodokļu jautājumiem sanāksme, un pēc tam notika divpusējas konsultācijas. Kopumā dalībvalstis pauda atbalstu jaunai ES iniciatīvai, kas skar čaulas vienību ļaunprātīgu izmantošanu, lai iegūtu nodokļu priekšrocības. Dalībvalstis atzinīgi vērtēja to, ka ir definēti kopīgi noteikumi par čaulas vienību ļaunprātīgu izmantošanu un arī paredzēta administratīvās sadarbības sistēma. Dalībvalstis arī iestājās par jauno pasākumu plašu darbības jomu un uzsvēra, ka būtu jāaptver arī MVU. No pieejamajiem politikas risinājumiem dalībvalstis pauda atbalstu reglamentējošai rīcībai.

Jo īpaši 33 respondenti, un tieši uzņēmumi un profesionālās apvienības nodrošināja apjomīgu ieguldījumu, kas pārsniedz apspriešanas jautājumus. Liela daļa šo respondentu atšķirībā no citiem respondentiem pauda bažas par to, ka jaunie ES tiesību akti, kas skar nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, ļaunprātīgi izmantojot čaulas vienības, varētu būt nelaikā, ņemot vērā arī starptautiskās diskusijas par globālo minimālo efektīvo nodokļu uzlikšanu.

Attiecībā uz čaulas vienību kopīgajām iezīmēm, kas rada risku, ka tās varētu tikt ļaunprātīgi izmantotas nodokļu vajadzībām, pastāv plaša vienprātība par to, ka viena no tām ir sava bankas konta neesība un ka tā ir indikatīva. Pastāv arī plaša viedokļu vienprātība, ka vēl viena kopīga iezīme ir tāda, ka direktori pārsvarā nedzīvo tajā valstī, kurā atrodas vienība. Tomēr par citiem faktoriem, piemēram, darbinieku skaitu, nav plašas vienprātības, ka tie būtu attiecināmi.

Nodokļu noteikumu noteiktības labad uzņēmumi, kas veic noteiktas darbības, tiek nepārprotami definēti kā izņēmums un tāpēc jau no paša sākuma tiek uzskatīti par zema riska uzņēmumiem un direktīvas mērķiem nebūtiskiem uzņēmumiem. Pie tiem pieder uzņēmumi, kas vai nu neatbilst kritēriju kopai, vai arī kopaiatbilst, bet vēlākā testa posmā tiek uzskatīti par nebūtiskiem direktīvas mērķiem. Uzņēmumiem, uz kuriem attiecas kāds no izņēmumiem, nav jāizvērtē, vai tie atbilst ieejas kritēriju kopai.

Direktīva attiecas uz īpašu shēmu, ko izmanto, lai apietu nodokļus vai izvairītos no nodokļu maksāšanas. Paredzētā shēma ietver tādu uzņēmumu dibināšanu Eiropas Savienībā, kuri, domājams, veic saimniecisku darbību, bet kuri faktiski nekādu saimniecisko darbību neveic. Gluži pretēji, to pastāvēšanas iemesls ir sniegt konkrētas nodokļu priekšrocības to faktiskajam īpašniekam vai visai grupai, pie kuras tie pieder. Piemēram, finanšu pārvaldītājuzņēmums var iekasēt visus maksājumus par uzņēmumu finanšu darbībām dažādās ES dalībvalstīs, izmantojot atbrīvojumus no ieturamajiem nodokļiem saskaņā ar Procentu un honorāru maksājumu direktīvu, un pēc tam nodot šos ienākumus saistītam uzņēmumam trešās valsts jurisdikcijā ar zemu nodokļa likmi, izmantojot labvēlīgus nodokļu nolīgumus vai pat konkrētas dalībvalsts nodokļu tiesību aktus. Lai novērstu šo shēmu, šajā direktīvā ir noteikts tests, kas palīdzēs dalībvalstīm identificēt uzņēmumus, kuri veic saimniecisko darbību, bet kuriem nav minimāla satura un kurus ļaunprātīgi izmanto, lai iegūtu nodokļu priekšrocības. Šo testu var vispārīgi nosaukt par “satura testu”. Turklāt direktīvā šādiem uzņēmumiem, kuriem nav minimāla satura (čaulām), ir paredzētas fiskālas sekas. Tā paredz arī automātisku informācijas apmaiņu, kā arī iespējamu vienas dalībvalsts pieprasījumu citai dalībvalstij veikt nodokļu revīziju attiecībā uz plašāku uzņēmumu grupu, kuriem domājams piemīt risks (jo tie atbilst konkrētiem nosacījumiem), bet kam ne obligāti trūkst satura šīs direktīvas izpratnē. Atbilstoša nodokļu režīma noteikšanai un informācijas apmaiņai būtu jāattur no mērķtiecīgās shēmas izmantošanas, jo tiktu neitralizētas iegūtās vai paredzamās nodokļu priekšrocības.

Direktīva kopumā ir plaša tvēruma, un tās mērķis ir aptvert visus uzņēmumus, kurus var uzskatīt par dalībvalsts rezidentiem nodokļu vajadzībām, neatkarīgi no to juridiskās formas. Šajā ziņā tā attiecas arī uz juridiskiem veidojumiem, piemēram, līgumsabiedrībām, ko nodokļu vajadzībām uzskata par rezidentiem dalībvalstī.

RKP sniedza pozitīvu atzinumu ar atrunām par ietekmes novērtējumu. Jo īpaši Regulējuma kontroles padome norādīja, ka ietekmes novērtējumā nav skaidrs, kāpēc nodokļu apiešana un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas būtu jārisina kopā un kā atšķirt likumīgas čaulas vienības no tādām, kuras ļaunprātīgi izmanto nodokļu vajadzībām. RKP arī norādīja, ka ietekmes novērtējumā nav sniegts pietiekams pārskats par iespējamiem alternatīviem un/vai papildinošiem pasākumiem pēc ES tiesību aktu ieviešanas. Turklāt RKP norādīja, ka ietekmes novērtējums būtu jāuzlabo attiecībā uz kvantitatīvām aplēsēm, jo īpaši atbilstības nodrošināšanas izmaksām uzņēmumiem, un galvenajā analīzē būtu labāk jāatspoguļo dažādi ieinteresēto personu viedokļi. Ietekmes novērtējuma I pielikumā ir paskaidrots, kā tika ņemtas vērā RKP atrunas. Vairākas IN daļas tika pārskatītas un tika pievienotas jaunas daļas, lai kliedētu RKP paustās bažas. Pirmkārt, ir pievienota jauna iedaļa, lai izskaidrotu, arī ar piemēriem, kā čaulas vienības līdzīgā veidā var izmantot gan nodokļu apiešanas, gan izvairīšanās no nodokļu maksāšanas praksei un kāpēc tādēļ ir iespējams to risināt kopā. Turklāt ietekmes novērtējums ir pārskatīts, lai precizētu, ka atšķirība starp likumīgām un nelikumīgām čaulām ir jautājums par to, kā tās tiek izmantotas, nevis par to uzbūvi. Otrkārt, ietekmes novērtējums ir paplašināts, lai detalizēti atspoguļotu dažādās alternatīvas, kas tika apsvērtas agrīnā posmā, lai novērstu čaulas vienību problemātisko izmantošanu nodokļu jomā. Šajā sakarā ir paskaidrots, kāpēc nav popularizēta iespēja reglamentēt trasta un uzņēmuma pakalpojumu sniedzējus kā atsevišķs vai papildu pasākums. Sīkāk analizēti arī iemesli, kāpēc satura prasību ieviešana tika uzskatīta par piemērotu paredzētajam mērķim. Treškārt, IN ir pārskatīts, lai iekļautu sīkāku informāciju par aplēstajām atbilstības nodrošināšanas izmaksām uzņēmumiem un administrācijām un jo īpaši sīkāku informāciju par aplēšu apsvērumiem, papildu argumentus un jaunus pierādījumus. Turklāt vairākas ietekmes novērtējuma galvenās daļas iedaļas ir pārskatītas, lai iekļautu attiecīgo ieinteresēto personu devumu, kas iegūts sabiedriskās un īpašās apspriešanās procedūrās.

Galvenās izmaksas saistībā ar izvēlēto risinājumu, ir atbilstības nodrošināšanas izmaksas, kas pieaugs gan uzņēmumiem, gan nodokļu administrācijām. Paredzams, ka nodokļu saistību izpildes izmaksas uzņēmumiem palielināsies nedaudz. Kopumā izmaksām vajadzētu būt salīdzinoši ierobežotām, jo paredzams, ka to uzņēmumu skaits, uz kuriem attieksies šī iniciatīva, būs neliels (mazāk nekā 0,3 % no visiem ES uzņēmumiem), un papildu datiem, kas jāpaziņo darbības jomā ietilpstošajiem uzņēmumiem, vajadzētu būt viegli izgūstamiem un salīdzinoši vienkārši sniedzamiem. Paredzams, ka arī nodokļu administrācijām izmaksas nedaudz palielināsies. Nodokļu administrācijām būtu jāpaplašina savas spējas, lai pārvaldītu informāciju, kurai tām būs piekļuve, jāievieš sistēmas, kas atbalsta informācijas apmaiņu, un jāīsteno ierosinātās sankcijas. Šā priekšlikuma uzbūve paredz mērķi rast labu līdzsvaru starp pozitīvo ietekmi un papildu slogu. Pastāv risks, ka dalībvalstīm trūks spējas pildīt jaunos pienākumus, piemēram, attiecībā uz nodokļu nolēmumu pārvaldību.

Varētu būt gadījumi, kad uzņēmumu, kas varētu atbilst ieejas kritēriju kopai un/vai kam nav minimālā satura, tomēr izmanto patiesai saimnieciskajai darbībai, neradot nodokļu priekšrocības sev, uzņēmumu grupai, kurā tas ietilpst, vai galīgajam faktiskajam īpašniekam. Šādam uzņēmumam vajadzētu būt iespējai to jebkurā laikā pierādīt un pieprasīt atbrīvojumu no šajā direktīvā noteiktajiem pienākumiem.

ii)nekustamā īpašuma aktīvu gadījumā: no vienas puses, izcelsmes jurisdikcija vai jurisdikcija, kurā atrodas aktīvi, un, no otras puses, jurisdikcija, kurā dzīvo īpašnieks, t. i., uzņēmuma akcionāra jurisdikcija;

i)ienākumu plūsmu gadījumā: no vienas puses, izcelsmes jurisdikcija vai jurisdikcija, kurā atrodas ienākumu maksātājs, un, no otras puses, plūsmas galamērķa jurisdikcija, t. i., uzņēmuma akcionāra jurisdikcija;

Ņemot vērā to, ka šādu priekšrocību iegūšanas vajadzībām uzņēmumam parasti ir jāiesniedz nodokļu rezidenta apliecība, lai nodrošinātu efektīvu procesu, dalībvalsts, kurā ir čaulas nodokļu rezidence, vai nu vispār neizdos nodokļu rezidenta apliecību, vai arī izdos apliecību ar brīdinājuma paziņojumu, t. i., iekļaujot skaidru paziņojumu, lai liegtu uzņēmumu izmantot iepriekš minēto priekšrocību gūšanai. Nodokļu rezidenta apliecības neizdošana vai īpašas apliecības izdošana, kurā ir iepriekš aprakstītais brīdinājums, neskar tās dalībvalsts, kurā ir čaulas nodokļu rezidence, tiesisko regulējumu attiecībā uz jebkādām nodokļu saistībām, kas saistītas ar čaulu. Apliecība kalpos tikai kā administratīva prakse, lai informētu ienākumu izcelsmes valsti par to, ka tai nevajadzētu piešķirt priekšrocības, ko paredz nodokļu līgums ar čaulas dalībvalsti (vai piemērojamās ES direktīvas), attiecībā uz maksājumiem, ko saņem čaula.

Lai panāktu, ka informācija ir laikus pieejama visām dalībvalstīm, kuras tā varētu interesēt, informācijas apmaiņa notiks automātiski ar centrālā direktorija starpniecību, izmantojot esošo mehānismu administratīvai sadarbībai nodokļu jautājumos. Visos iepriekš minētajos scenārijos dalībvalstis apmainīsies ar informāciju nekavējoties un jebkurā gadījumā 30 dienu laikā no brīža, kad administrācijai ir šāda informācija. Proti, 30 dienu laikā pēc nodokļu deklarāciju saņemšanas vai 30 dienu laikā no dienas, kad administrācija pieņem lēmumu apliecināt, ka uzņēmums ir atspēkojis prezumpciju vai ka tas būtu jāatbrīvo no pienākumiem. Automātiska informācijas apmaiņa notiks arī 30 dienu laikā pēc revīzijas pabeigšanas par riskam pakļautu uzņēmumu šīs direktīvas vajadzībām, ja šādas revīzijas rezultāts ietekmē informāciju, ar kuru jau notikusi apmaiņa vai ar kuru būtu bijis jāapmainās par šo uzņēmumu. Informācija, ar kuru jāapmainās, ir noteikta šīs direktīvas 13. pantā. Princips ir tāds, ka šādai informācijas apmaiņai būtu jānodrošina, ka visas dalībvalstis saņem informāciju, ko šīs direktīvas vajadzībām sniedz riskam pakļautie uzņēmumi. Turklāt, ja dalībvalsts administrācija novērtē prezumpcijas atspēkošanu vai atbrīvojumu no direktīvā noteiktajiem pienākumiem, informācijai, ar kuru apmainās, būtu jāļauj citām dalībvalstīm saprast šāda novērtējuma iemeslus. Citām dalībvalstīm vienmēr vajadzētu būt iespējai pieprasīt citai dalībvalstij veikt nodokļu revīziju par jebkuru uzņēmumu, kurš atbilst šīs direktīvas ieejas kritēriju kopai, ja tām ir šaubas par to, vai tam piemīt nepieciešamais minimālais saturs. Pieprasījuma saņēmējai dalībvalstij nodokļu revīzija būtu jāveic saprātīgā termiņā un rezultāti būtu jādara zināmi pieprasījuma iesniedzējai dalībvalstij. Ja konstatē čaulas vienību, informācijas apmaiņai būtu jānotiek automātiski saskaņā ar šīs direktīvas 13. pantu.

Visām dalībvalstīm jebkurā laikā un bez vajadzības to pieprasīt pašām būs pieejama informācija par ES čaulām. Šajā nolūkā dalībvalstis apmainīsies ar informāciju no pirmā posma, kad uzņēmums ir klasificēts kā pakļauts riskam šīs direktīvas izpratnē. Informācijas apmaiņu piemēro arī tad, ja dalībvalsts nodokļu administrācija veic novērtējumu, pamatojoties uz atsevišķu lietu faktiem un apstākļiem, un nolemj apliecināt, ka konkrēts uzņēmums ir atspēkojis prezumpciju par čaulas esību vai ka tas būtu jāatbrīvo no direktīvā noteiktajiem pienākumiem. Tas nodrošinās, ka visas dalībvalstis var laikus uzzināt par rīcības brīvības izmantošanu un katra novērtējuma konkrētajiem iemesliem. Dalībvalstis varēs arī pieprasīt uzņēmuma dalībvalstij veikt nodokļu revīziju, ja tām būs pamats aizdomām, ka uzņēmumam varētu nebūt minimāla satura direktīvas izpratnē.

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 115. pantu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu,

saskaņā ar īpašo likumdošanas procedūru,

tā kā:

(1)Taisnīgas un efektīvas nodokļu uzlikšanas nodrošināšana iekšējā tirgū un cīņa pret nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas joprojām ir svarīgas Savienības politiskās prioritātes. Lai gan pēdējos gados šajā jomā ir panākts būtisks progress, jo īpaši pieņemot Padomes Direktīvu 2016/1164 par nodokļu apiešanas novēršanu un paplašinot darbības jomu Padomes Direktīvai 2011/16/ES par administratīvo sadarbību, ir vajadzīgi turpmāki pasākumi, lai novērstu tādu konkrēti identificētu praksi nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas jomā, kas nav pilnībā aptverta spēkā esošajā Savienības tiesiskajā regulējumā. Jo īpaši starptautiskas grupas bieži veido uzņēmumus bez minimāla satura, lai samazinātu savas kopējās nodokļu saistības, tostarp novirzot peļņu no konkrētām dalībvalstīm ar augstu nodokļa likmi, kurās tās veic saimniecisko darbību un rada vērtību savam uzņēmumam. Šis priekšlikums papildina progresu, kas panākts korporatīvās pārredzamības jomā, izmantojot prasības attiecībā uz informāciju par faktiskajiem īpašniekiem, kuras ieviestas ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas regulējumu un kuras attiecas uz situācijām, kad uzņēmumi ir izveidoti, lai slēptu patiesās īpašumtiesības neatkarīgi no tā, vai tie ir paši uzņēmumi, vai to pārvaldītie un īpašumā esošie aktīvi, piemēram, nekustamais īpašums vai augstvērtīgs īpašums.

(2)Ir atzīts, ka dalībvalstī var izveidot uzņēmumus bez minimāla satura ar galveno mērķi iegūt nodokļu priekšrocības, jo īpaši samazinot citas dalībvalsts nodokļu bāzi. Lai gan dažas dalībvalstis ir izstrādājušas tiesisko vai administratīvo regulējumu, lai aizsargātu savu nodokļu bāzi no šādām shēmām, attiecīgajiem noteikumiem bieži vien ir ierobežota ietekme, jo tos piemēro tikai vienas dalībvalsts teritorijā un tie faktiski neaptver situācijas, kurās iesaistīta vairāk nekā viena dalībvalsts. Turklāt valstu noteikumi, ko piemēro šajā jomā, Savienībā ievērojami atšķiras, savukārt dažās dalībvalstīs vispār nav noteikumu, lai novērstu tādu uzņēmumu ļaunprātīgu izmantošanu, kuriem nav nekāda satura vai ir minimāls saturs nodokļu vajadzībām.

(3)Ir jāizveido kopēja sistēma, lai stiprinātu dalībvalstu noturību pret nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas praksi, kas saistīta ar tādu uzņēmumu izmantošanu, kuri neveic saimniecisku darbību, pat ja tie, domājams, ir iesaistīti saimnieciskā darbībā, un kuriem tāpēc nav nekāda satura vai ir tikai minimāls saturs nodokļu vajadzībām. Tas tiek darīts, lai nodrošinātu, ka uzņēmumi, kuriem nav minimāla satura, netiek izmantoti kā instrumenti, lai izvairītos no nodokļu maksāšanas vai apietu nodokļus. Tā kā šie uzņēmumi var veikt uzņēmējdarbību vienā dalībvalstī, bet tos var izmantot, lai samazinātu citas dalībvalsts nodokļu bāzi, ir ļoti svarīgi vienoties par vienotu noteikumu kopumu, lai noteiktu, kas iekšējā tirgū būtu jāuzskata par nepietiekamu saturu nodokļu vajadzībām, kā arī lai noteiktu konkrētas fiskālās sekas, kas saistītas ar šādu nepietiekamu saturu. Ja tiek konstatēts, ka uzņēmumam ir pietiekams saturs saskaņā ar šo direktīvu, tam nebūtu jāliedz dalībvalstīm turpināt piemērot noteikumus par nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas novēršanu, ar nosacījumu, ka tie atbilst Savienības tiesību aktiem.

(4)Lai nodrošinātu visaptverošu pieeju, noteikumi būtu jāpiemēro visiem uzņēmumiem Savienībā, kuri ir apliekami ar nodokli kādā dalībvalstī, neatkarīgi no to juridiskās formas un statusa, ja vien to rezidence nodokļu vajadzībām ir kādā dalībvalstī un tie ir tiesīgi saņemt nodokļu rezidenta apliecību šajā dalībvalstī.

(5)Lai nodrošinātu iekšējā tirgus pareizu darbību, iespējamo noteikumu proporcionalitāti un efektivitāti, būtu vēlams ierobežot to darbības jomu, attiecinot to tikai uz uzņēmumiem, kuriem piemīt minimāla satura trūkuma un izmantošanas ar galveno mērķi iegūt nodokļu priekšrocības risks. Līdz ar to būtu svarīgi noteikt ieejas kritēriju kopu, proti, trīs kumulatīvu, indikatīvu nosacījumu kopumu, kuri ļauj izsecināt, kuriem uzņēmumiem piemīt pietiekams risks, kas minēts iepriekš, tādā apmērā, lai pamatotu informācijas sniegšanas prasību attiecināšanu uz tiem. Pirmajam nosacījumam būtu jāļauj identificēt tādus uzņēmumus, kas, domājams, nodarbojas galvenokārt ar ģeogrāfiski mobilu saimniecisko darbību, jo vietu, kur šādu darbību faktiski veic, parasti ir grūtāk noteikt. Šāda darbība parasti rada nozīmīgas pasīvo ienākumu plūsmas. Tādējādi uzņēmumi, kuru ienākumus galvenokārt veido pasīvo ienākumu plūsmas, atbilstu šim nosacījumam. Būtu jāņem vērā arī tas, ka vienībām, kuras tur aktīvus privātai lietošanai, piemēram, nekustamais īpašums, jahtas, lidmašīnas, mākslas darbi, vai arī tikai pašu kapitāls, ilgāku laiku var nebūt ienākumu, bet tās var tomēr radīt ievērojamas nodokļu priekšrocības, turot šos aktīvus īpašumā. Tā kā pilnībā iekšzemes situācijas nevarētu apdraudēt iekšējā tirgus labu darbību un tās vislabāk varētu risināt vietējā līmenī, tad otrs nosacījums būtu pievērsties tādiem uzņēmumiem, kas ir iesaistīti pārrobežu darbībās. Iesaistīšanās pārrobežu darbībās būtu jākonstatē, ņemot vērā, no vienas puses, uzņēmuma iekšzemes vai ārvalstu darījumu raksturu un, no otras puses, tā īpašumu, ņemot vērā to, ka vienības, kuras tur aktīvus tikai privātai, ar saimniecisko darbību nesaistītai lietošanai, ilgu laiku var neiesaistīties darījumos. Turklāt ar trešo nosacījumu būtu jānorāda tie uzņēmumi, kuriem nav pašu resursu vai tie ir nepietiekami, lai pildītu galvenās vadības darbības. Šajā sakarā uzņēmumi, kuriem nav pietiekamu pašu resursu, parasti iesaista trešās personas, kuras sniedz pārvaldes, vadības, saziņas un juridiskās atbilstības pakalpojumus vai slēdz attiecīgus līgumus ar saistītiem uzņēmumiem par šādu pakalpojumu sniegšanu, lai izveidotu un uzturētu juridisko un fiskālo klātbūtni. Ārpakalpojumu izmantošana tikai dažiem papildpakalpojumiem, piemēram, tikai grāmatvedības pakalpojumiem, lai gan pamatdarbība paliek uzņēmuma ziņā, vien nebūtu pietiekams pamats, lai uzņēmums atbilstu šim nosacījumam. Lai gan var būt, ka šādi pakalpojumu sniedzēji tiek reglamentēti citām nefiskālām vajadzībām, to pienākumi, kas paredzēti šādām citām vajadzībām, ne vienmēr mazina risku, ka tiek izveidoti un uzturēti uzņēmumi, ko ļaunprātīgi izmanto nodokļu apiešanas un izvairīšanās no nodokļu maksāšanas praksei.

(6)Būtu taisnīgi no paredzētajiem noteikumiem izslēgt tos uzņēmumus, kuru darbībai ir raksturīga pienācīga pārredzamība un kuriem tādējādi nepiemīt risks, ka tiem nav satura nodokļu vajadzībām. No šīs direktīvas darbības jomas būtu jāizslēdz arī tādi uzņēmumi, kuriem ir tirdzniecībai atļauts pārvedamais vērtspapīrs vai kuri ir iekļauti biržas sarakstā regulētā tirgū vai daudzpusējā tirdzniecības sistēmā, kā arī konkrēti finanšu uzņēmumi, kurus tieši vai netieši stingri reglamentē Savienībā un uz kuriem attiecas pastiprinātas pārredzamības prasības un uzraudzība. Arī tīriem pārvaldītājuzņēmumiem, kas atrodas tajā pašā jurisdikcijā, kurā atrodas operacionālais meitasuzņēmums un to faktiskais(-ie) īpašnieks(-i), visticamāk, mērķis nav iegūt nodokļu priekšrocības. Tas pats attiecas uz pārvaldītājuzņēmuma uzņēmumiem, kas atrodas tajā pašā jurisdikcijā, kurā atrodas to akcionārs vai galīgais mātesuzņēmums. Tādēļ arī tie būtu jāizslēdz. Tāpat nebūtu jāuzskata, ka tādiem uzņēmumiem, kas nodarbina pietiekamu skaitu personu, kuru pilnas slodzes darbs ir veltīts tikai un vienīgi uzņēmuma darbību veikšanai, nav minimāla satura. Lai gan loģiski varētu gadīties, ka tie neatbildīs ieejas kritērijiem, tomēr tie būtu nepārprotami jāizslēdz juridiskās noteiktības labad.

(7)Lai starp uzņēmumiem, attiecībā uz kuriem pastāv risks, ka tiem varētu nebūt satura nodokļu vajadzībām, atlasītu tikai tos uzņēmumus un nodrošinātu, ka noteikumi attiecas tikai uz tiem uzņēmumiem, kuriem tiešām šā satura trūkst, uzņēmumiem būtu jāsniedz informācija par saviem resursiem dalībvalstī, kurā tie ir rezidenti nodokļu vajadzībām. Šāda informācija ir nepieciešama, lai pārbaudītu, vai uzņēmumam ir resursi un tas faktiski veic saimniecisko darbību nodokļu rezidences dalībvalstī un vai pastāv pietiekama saikne starp uzņēmuma un minētās dalībvalsts ienākumiem vai aktīviem.

(8)Lai vienkāršotu šīs direktīvas īstenošanu, uzņēmumiem, kuriem piemīt satura trūkuma un izmantošanas ar galveno mērķi gūt nodokļu priekšrocības risks, savā gada nodokļu deklarācijā būtu jādeklarē, ka tiem ir minimāls resursu līmenis, piemēram, cilvēkresursi un telpas nodokļu rezidences dalībvalstī, un attiecīgā gadījumā jāsniedz dokumentāri pierādījumi par to. Lai gan ir atzīts, ka dažādām darbībām var būt vajadzīgi atšķirīgs resursu līmenis vai veids, kopējam minimālajam resursu līmenim vajadzētu būt jebkurā gadījumā. Šim novērtējumam vajadzētu būt vērstam tikai uz to, lai noteiktu uzņēmumu saturu nodokļu vajadzībām, un tas neapšauba lomu, kāda ir “trasta vai uzņēmuma pakalpojumu sniedzējam”, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2015/849, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas, tās predikatīvo nodarījumu un teroristu finansēšanas identificēšanā. Un otrādi, var uzskatīt, ka minimāla resursu līmeņa neesība var liecināt par satura trūkumu tādā gadījumā, ja uzņēmumam jau piemīt satura nodokļu vajadzībām trūkuma risks. Lai nodrošinātu saderību ar attiecīgajiem starptautiskajiem standartiem, kopējam minimālajam līmenim būtu jābalstās uz spēkā esošajiem Savienības un starptautiskajiem standartiem par saturīgu saimniecisko darbību saistībā ar preferenciāliem nodokļu režīmiem vai situācijās bez korporatīvo nodokļu seguma, kā tas izstrādāts Kaitējošas nodokļu prakses jautājumu foruma ietvaros. Ir jāparedz dokumentāru pierādījumu, kas pamato uzņēmuma deklarāciju par to, ka tā rīcībā ir minimālie resursi, iesniegšana kopā ar nodokļu deklarāciju. Tas ir nepieciešams arī tādēļ, lai administrācija varētu formulēt viedokli, pamatojoties uz uzņēmuma faktiem un apstākļiem, un izlemt, vai uzsākt revīzijas procedūru.

(9)Lai nodrošinātu noteiktību nodokļu jomā, ir obligāti jāparedz kopīgi noteikumi par uzņēmumu deklarāciju saturu. Būtu jāuzskata, ka uzņēmumiem, kuri atbilst ieejas kritērijiem un uz kuriem attiecīgi attiecas informācijas sniegšanas prasības, nav pietiekama satura nodokļu vajadzībām, ja tie arī deklarē, ka tiem nav viena vai vairāku elementu, kas kumulatīvi veido minimālo satura līmeni, vai ja tie nesniedz prasītos apstiprinošos pierādījumus. Savukārt par uzņēmumiem, kas deklarē, ka tiem ir visi minimālā satura līmeņa elementi, un iesniedz prasītos apliecinošos dokumentus, būtu jāuzskata, ka tiem ir minimāls saturs nodokļu vajadzībām, un uz tiem nevajadzētu attiecināt nekādus papildu pienākumus un sekas saskaņā ar šo direktīvu. Tomēr tam nebūtu jāskar piemērojamie tiesību akti un administrācijas tiesības veikt revīziju, tostarp pamatojoties uz apliecinošajiem dokumentiem, un, iespējams, nonākt pie cita secinājuma.

(10)Ir atzīts, ka tas, vai uzņēmums faktiski veic saimniecisko darbību nodokļu vajadzībām, vai galvenokārt nodarbojas ar nodokļu apiešanu vai izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, galu galā ir faktu un apstākļu jautājums. Tas būtu jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi attiecībā uz katru konkrēto uzņēmumu. Tādēļ uzņēmumiem, par kuriem uzskata, ka tiem nav minimāla satura nodokļu vajadzībām, vajadzētu būt tiesīgiem pierādīt pretējo, tostarp pierādīt, ka tie nekalpo galvenokārt nodokļu mērķiem, un tādējādi atspēkot šādu prezumpciju. Pēc tam, kad ir izpildīti šajā direktīvā noteiktie informācijas sniegšanas pienākumi, tiem būtu jāsniedz papildu informācija tās dalībvalsts administrācijai, kurā tie ir rezidenti nodokļu vajadzībām. Lai gan tie var sniegt jebkādu papildu informāciju, ko tie uzskata par piemērotu, ir būtiski noteikt kopīgas prasības attiecībā uz to, kas var būt atbilstošs papildu pierādījums un kas tādēļ būtu jāpieprasa visos gadījumos. Ja dalībvalsts, pamatojoties uz šādiem papildu pierādījumiem, uzskata, ka uzņēmums ir apmierinošā veidā atspēkojis prezumpciju par to, ka tam nav satura, tam vajadzētu būt iespējai izdot lēmumu, ar ko apliecina, ka uzņēmumam ir minimāls saturs nodokļu vajadzībām saskaņā ar šo direktīvu. Šāds lēmums var palikt spēkā laikposmā, kurā uzņēmuma faktiskie un juridiskie apstākļi paliek nemainīgi, un līdz 6 gadiem no lēmuma pieņemšanas brīža. Tas ļaus ierobežot resursus, kas piešķirti gadījumiem, par kuriem ir pierādīts, ka uzņēmums nav čaula direktīvas izpratnē.

(11)Tā kā šīs direktīvas mērķis ir novērst nodokļu apiešanu un izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, kas, visticamāk, plauks ar uzņēmumu bez minimāla satura rīcību, un lai nodrošinātu noteiktību nodokļu jomā un veicinātu iekšējā tirgus pareizu darbību, ir ārkārtīgi svarīgi paredzēt iespēju piešķirt atbrīvojumus tādiem uzņēmumiem, kuri atbilst ieejas kritērijam, bet kuru iesaistīšanās tomēr faktiski nerada labvēlīgu ietekmi uz uzņēmuma grupas vai faktiskā(-o) īpašnieka(-u) vispārējo nodokļu situāciju. Šā iemesla dēļ šādiem uzņēmumiem vajadzētu būt tiesīgiem pieprasīt tās dalībvalsts administrācijai, kurā tie ir rezidenti nodokļu vajadzībām, pieņemt lēmumu, kas pilnībā un pašā sākumā atbrīvo tos no ierosināto noteikumu ievērošanas. Šādam atbrīvojumam turklāt vajadzētu būt ierobežotam laikā, lai administrācija varētu regulāri pārbaudīt, vai faktiskie un juridiskie apstākļi, kas pamato atbrīvojuma lēmumu, joprojām ir spēkā. Tajā pašā laikā šāda lēmuma iespējamais pagarinājums ļaus ierobežot resursus, kas piešķirti gadījumiem, kuri būtu jāizslēdz no direktīvas darbības jomas.

(12) Lai nodrošinātu noteiktību nodokļu jomā un nodokļu taisnīgumu iekšējā tirgū, būtu lietderīgi skaidri paredzēt noteikumus, ar kuriem precizē nodokļu režīmu tādu uzņēmumu ienākošo vai no tiem izejošo ienākumu plūsmai, par kuriem ir konstatēts, ka tiem nav minimāla satura nodokļu vajadzībām, un kuri nav snieguši pierādījumus par pretējo vai pierādījumus tam, ka tie nekalpo mērķim gūt nodokļu priekšrocības. Šādi ienākumi būtu jāapliek ar nodokli dalībvalstī, kurā uzņēmuma akcionārs(-i) ir rezidents nodokļu vajadzībām, tā, it kā tie būtu izmaksāti tieši šādam(-iem) akcionāram(-iem). Lai novērstu nodokļu dubultas uzlikšanas risku, nodoklis, kas par šādiem ienākumiem samaksāts uzņēmuma dalībvalstī, ja tāds ir, būtu jāņem vērā un jāatskaita no nodokļa, kas maksājams uzņēmuma akcionāra(-u) dalībvalstī. Ja uzņēmuma akcionāri nav rezidenti nodokļu vajadzībām nevienā dalībvalstī, tad šādi ienākumi būtu jāapliek ar nodokli maksātāja nodokļu rezidences jurisdikcijā tā, it kā tie būtu tieši izmaksāti uzņēmuma akcionāram(-iem). Situācijās, kad nav ienākumu plūsmu, būtu jāpiemēro noteikumi ar līdzvērtīgu iedarbību. Tas jo īpaši varētu notikt gadījumā, ja nekustamais īpašums vai cits ļoti vērtīgs īpašums tiek turēts tikai privātām vajadzībām vai ja tur tikai pašu kapitālu. Ņemot vērā, ka pastāv risks, ka ķēdē tiek izveidoti vairāki uzņēmumi bez minimāla satura, ir arī būtiski izslēgt situācijas, kad ienākumi tiek uzskatīti par apliekamiem ar nodokli tāda akcionāra jurisdikcijā, kurš pats ir uzņēmums bez minimāla satura. Šai direktīvai nebūtu jāietekmē nodokļu uzlikšanas tiesību piešķiršana saskaņā ar nolīgumiem un konvencijām, kas paredz novērst nodokļu dubulto uzlikšanu ienākumiem un attiecīgā gadījumā kapitālam un kas noslēgti starp dalībvalsti un trešo valsti.

(13)Lai nodrošinātu ierosinātās sistēmas efektivitāti, ir jānosaka atbilstīgas fiskālās sekas uzņēmumiem, kuriem nav minimāla satura nodokļu vajadzībām. Uzņēmumiem, kas atbilst ieejas kritērijiem un prezumpcijai, ka tiem nav satura nodokļu vajadzībām, turklāt tie arī nav snieguši pierādījumus par pretējo vai pierādījumus, ka tie nekalpo mērķim iegūt nodokļu priekšrocības, nebūtu jāļauj gūt labumu no noteikumiem nolīgumos un konvencijās, kuri paredz novērst nodokļu dubulto uzlikšanu ienākumiem un attiecīgā gadījumā kapitālam un kuru līgumslēdzēja puse ir dalībvalsts, kur atrodas to nodokļu rezidence, un no jebkādiem citiem nolīgumiem, tostarp noteikumiem starptautiskos nolīgumos par ieguldījumu veicināšanu un aizsardzību, ar līdzvērtīgu mērķi vai sekām. Šādiem uzņēmumiem nebūtu jāļauj gūt priekšrocības no Padomes Direktīvas 2011/96/ES un Padomes Direktīvas 2003/49/EK. Šajā nolūkā šiem uzņēmumiem nevajadzētu būt tiesīgiem saņemt nodokļu rezidenta apliecību, ja tā kalpo šo priekšrocību gūšanai. Tādēļ dalībvalstij, kurā uzņēmums ir rezidents nodokļu vajadzībām, būtu jāatsaka nodokļu rezidenta apliecība. Vajadzētu paredzēt alternatīvu iespēju, proti, minētā dalībvalsts izdod šādu apliecību ar atrunu, kas brīdina, ka uzņēmumam to nebūtu jāizmanto iepriekš minēto nodokļu priekšrocību gūšanai. Šim nodokļu rezidenta apliecības atteikumam vai arī īpašas rezidenta apliecības izdošanai nevajadzētu būt pretrunā uzņēmuma dalībvalsts noteikumiem attiecībā uz rezidenci nodokļu vajadzībām un attiecīgajiem pienākumiem, kas ar to saistīti. Tas drīzāk kalpotu tam, lai citām dalībvalstīm un trešām valstīm paziņotu, ka nebūtu jāpiešķir atvieglojumi vai atmaksājumi attiecībā uz tādiem darījumiem, kas saistīti ar šo uzņēmumu, pamatojoties uz kādu līgumu ar uzņēmuma dalībvalsti vai, attiecīgā gadījumā, Savienības direktīvām.