[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 30.4.2007 COM(2007) 225 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI par Sestās Kopienas vides rīcības programmas visdusposma pārskatu {SEC(2007) 546}{SEC(2007) 547} SATURS 1. Ievads 4 2. Situācija vides jomā 5 3. Izaugsme, nodarbinātība un vide 5 4. 6. VRP prioritāšu vērtējums 6 4.1. Klimata pārmaiņas 6 4.2. Daba un bioloģiskā daudzveidība 8 4.3. Vide, veselība un dzīves kvalitāte 9 4.4. Dabas resursi un atkritumi 10 5. Labākas politikas perspektīva 11 5.1. Starptautiskās sadarbības veicināšana 11 5.2. „Labāka regulējuma" principi vides politikā 12 5.3. Politikas integrācijas veicināšana 15 5.4. Labāka īstenošana un ieviešana 15 6. Secinājumi 16 1. IEVADS Vides politika ir būtisks posms Eiropas Savienības uzdevumā nodrošināt labklājību un drošību Eiropas iedzīvotājiem, ievērojot sociālo solidaritāti. 2006. gadā notikušas krasas pārmaiņas, un vides jautājumi arvien vairāk tiek integrēti pārvaldībā. Šīs Komisijas prioritāte ir nodrošināt panākumus Eiropā. Viens no taustāmiem panākumiem ir Eiropas Savienības vides politika, kas sniegusi iedzīvotājiem acīmredzamus ieguvumus. Apmēram 80 % vides tiesību aktu valstīs ir pieņemti, pamatojoties uz ES noteikumiem. Tādējādi ir panākti ievērojami gaisa un ūdens kvalitātes uzlabojumi un samazināts piesārņotāju daudzums, piemēram, svins benzīna sastāvā. Sasniegumi ir ļāvuši ES izvirzīties vadībā starptautiskā mērogā tādās jomās kā, piemēram, klimata pārmaiņas. Lai ilgtermiņā attīstītos ilgtspējīgi, ES ekonomikas pamatā līdz ar citiem aspektiem jābūt arī vides nekaitīguma principiem, ko paredz ES vides jomas tiesību akti. Komisijai cešoties panākt augstu vides aizsardzības līmeni, tiek veicinātas arī ekoinovācijas, kas savukārt sekmē rūpniecības efektivitāti un rada jaunas darbavietas. Eiropas iedzīvotājiem vides jautājumi ir aktuāli. Pēc Eirobarometra aptaujas rezultātiem 72 % ES iedzīvotāju uzskata, ka vides faktori ļoti vai ievērojami ietekmē dzīves kvalitāti[1]. Iedzīvotāji apzinās, ka piesārņojumu valsts robežas neaptur, un vide ir viena no politikas jomām, kur ES mēroga pasākumi gūst plašu sabiedrības atbalstu[2]. Pēdējos 30 gados ES ir izveidojusi plašu tiesību aktu kopumu vides aizsardzības jomā, un šī procesa pārvaldībai tika izmantotas stratēģiskās Vides rīcības programmas. Ar Sesto Kopienas vides rīcības programmu (6. VRP)[3] tiek izveidotas Kopienas vides politikas struktūra laikposmam no 2002. gada jūlija līdz 2012. gada jūlijam. Programma veido ES Ilgtspējīgas attīstības stratēģijas vides dimensiju un nosaka vides prioritātes, īpašu uzmanību pievēršot šādiem četriem jautājumiem: - klimata pārmaiņas, - daba un bioloģiskā daudzveidība, - veselība un dzīves kvalitāte, kā arī - dabas resursi un atkritumi. Katrā no šīm prioritārajām jomām 6. VRP paredz konkrētus mērķus un prioritārās darbības. 6. VRP risināti arī vairāki starpnozaru jautājumi, tostarp vides politikas vispārējais formulējums un īstenošana. Tāpat programmā paredzēti stratēģiskie principi. Šajā vidusposma pārskatā apskatīti trīs atsevišķi jautājumi. Pirmkārt, tiek vērtēts, cik lielā mērā Eiropas Savienība pašreiz izpilda saistības, ko paredz 6. VRP. Otrkārt, ņemot vērā jaunākos zinātniskos konstatējumus, tiek apsvērts, vai pieeja, ko paredz sākotnējā 6. VRP, ir pietiekama pašreizējo vides problēmu risināšanai. Treškārt, tiek pētīts, vai jāpārskata ES stratēģiskā pieeja vides politikai, ņemot vērā kopš 2002. gada notikušās pārmaiņas politikā, jo īpaši saistībā ar nesen atjaunināto ES Ilgtspējīgas attīstības stratēģiju, Lisabonas Izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju un Komisijas Labāka regulējuma programmu. Pēc šī vērtējuma pārskatā secināts, ciktāl jāpārskata Kopienas prioritātes laikposmā līdz 2012. gada jīlijam. 2. SITUāCIJA VIDES JOMā Vides politikas sākumpunkts ir zinātniska izpratne par mūsu vides situāciju. Politikas veidotājiem jāsaprot, kādā mērā vides problēmas mazinās vai palielinās. Jomās, kur situācija pasliktinās, jāizstrādā jauni un vērienīgi politikas pasākumi. Viens no galvenajiem secinājumiem saistībā ar Eiropas vides pašreizējo situāciju[4] liecina, ka ES vides politika ir uzlabojusi sabiedrības dzīves kvalitāti un ir panākts ievērojams progress tādās jomās kā siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšana, mitrāju saglabāšana, ilgtspējīga mežu apsaimniekošana un atkritumu apsaimniekošana. Taču kopumā jāsecina, ka, neraugoties uz sasniegumiem, palielinās daudzu vides problēmu mērogs un Eiropai vēl daudz jādara, lai panāktu patiesi ilgtspējīgu attīstību. 3. IZAUGSME, NODARBINāTīBA UN VIDE 2006. gada jūnijā Eiropadome pieņēma atjauninātu Ilgtspējīgas attīstības stratēģiju (IAS) paplašinātai ES[5]. Tajā tika apstiprināts, ka ilgtspējīga attīstība ir Eiropas Savienības pamatmērķis, kas attiecas uz visām Eiropas politikas jomām un pasākumiem. 6. VRP veido IAS vides dimensiju[6]. Ilgtspējīgas attīstības principa pamatā ir sinerģija starp ekonomikas, sociālajiem un vides aspektiem. Lai nodrošinātu sabiedrības labklājību un labvēlīgus sociālos apstākļus, nepieciešama tīra un veselīga vide. Taču pareizi izstrādāta vides politika var palīdzēt arī palielināt konkurētspēju, stimulēt ekonomikas izaugsmi un uzlabot nodarbinātību. Bezdarbības izmaksas Piesārņojums savā ziņā ir „tirgus nepilnība”, kas rada reālas izmaksas ekonomikā. Tāpēc, izstrādājot politiku, ir svarīgi noteikt un risināt „bezdarbības izmaksas”. Piemēram, gaisa piesārņojuma rezultātā samazinās ražīgums un palielinās medicīnas izdevumi, katru gadu radot ES ekonomikai 14 miljardu euro zaudējumus[7]. Jāņem vērā arī fakts, ka laicīgi veikti profilaktiski pasākumi maksā daudzkārt lētāk par radušos postījumu novēršanu. Šī likumsakarība tika uzsvērta 2006. gada oktobra Sterna pārskatā par klimata pārmaiņu ekonomiku, kurā secināts, ka temperatūras celšanās ierobežošana līdz drošam līmenim maksā aptuveni 1 % no pasaules IKP, bet, izmantojot līdzšinējo pieeju un neko nemainot, cena, ko maksās pasaules ekonomika, pieaugs līdz pat piecām reizēm. Tūkstošgades ekosistēmas novērtējumā ne vien dokumentēta ekosistēmu pakalpojumu izzušana, bet arī konstatēts, ka šīs tendences rezultātā rodas ievērojami zaudējumi ekonomikā. Inovāciju un resursu efektivitātes dzinējspēks Nepieciešamība samazināt negatīvu ietekmi uz vidi rosina inovācijas, kas savukārt uzlabo konkurētspēju. Uzņēmumi var izmantot „pirmatklājēja priekšrocības”, pārdodot vides risinājumus un inovācijas citiem uzņēmumiem. Šāds process notiek, piemēram, vēja enerģijas jomā, nodrošinot ES līderpozīciju pasaulē. Tāpat piesārņojuma samazināšanas rezultātā var paaugstināties ražošanas procesu efektivitāte. Uzlabojumi resursu izmantošanas efektivitātē un energoefektivitātē paaugstina ražīgumu, vienlaikus samazinot atkarību no piegādātājiem ārpus ES. Vides politika ir devusi ieguldījumu vides tehnoloģiju nozares straujajā izaugsmē. Eiropas ekonozaru gada apgrozījums ir 227 miljardi euro, t.i., apmēram 2,2 % no ES IKP. Šī nozare nodrošina 3,4 miljonus pilna laika darbavietu jeb 1,7 % no kopējās ES nodarbinātības[8]. ES vides standarti dod ieguldījumu arī Eiropas pārticības paaugstināšanā, jo veicina vienoto tirgu. Nepiemērojot kopīgus standartus, rodas ekoprotekcionisma risks, t.i., valstu noteikumi var kļūt par tirdzniecības barjerām. Vides apsvērumu integrēšana uzņēmumu stratēģijās sniedz priekšrocības atsevišķiem uzņēmumiem. Līdztekus inovāciju un ražīguma sekmēšanai šāda politika nodrošina papildu vērtību preču zīmolam, pilnveido uzņēmuma tēlu un piedāvā jaunas tirgus iespējas (piemēram, izmantojot Zaļā publiskā iepirkuma piedāvātās iespējas). Lai sekmīgi risinātu vides problēmas, vajadzīga saskaņota starpnozaru pētniecība un inovācijas. Šis apsvērums ir viens no iemesliem, kāpēc Komisija iesniedza priekšlikumu izveidot Eiropas Tehnoloģiju institūtu, kura uzdevums ir apvienot labākos resursus un zināšanas vides problēmu tehnoloģisko risinājumu izstrādei. 4. 6. VRP PRIORITāšU VēRTēJUMS Tikai tālredzīga un vērienīga vides politika atbilst zinātniski pierādītajai situācijai, var nodrošināt rezultātus jomā, kurā iedzīvotāji atbalsta aktīvu rīcību, un panākt ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi ES. Katrā no 6. VRP prioritārajām jomām ir aktuālas risināmas problēmas. 4.1. Klimata pārmaiņas 6. VRP atzīts, ka klimata pārmaiņas „ būs nopietnākā risināmā problēma nākamajiem 10 gadiem un pat ilgāk ”, un tās uzdevums ir sniegt ieguldījumu ilgtermiņa mērķa – „ stabilizēt siltumnīcas efektu izraisošo gāzu koncentrācijas līmeni atmosfērā tā, ka tiktu novērsta bīstamā cilvēka iejaukšanās klimata sistēmā ” – sasniegšanā[9]. Kopš 6. VRP pieņemšanas izpratne par klimata pārmaiņu riskiem ir pilnveidojusies, tāpēc attiecīgi jāmaina arī risinājumi. ES aktuāli ir trīs galvenie jautājumi. Vispirms jāsakārto sava teritorija, samazinot siltumnīcefekta gāzu emisijas ES un plaši ieviešot zemu ogļskābās gāzes emisiju ekonomiku. Katra dalībvalsts apņēmusies izpildīt juridiski saistošus mērķus saskaņā ar vienošanos par saistību sadali[10], lai panāktu Kioto protokolā noteikto samazinājumu. Sekmīgi sākusi darboties ES emisiju kvotu tirdzniecības sistēma (ETS)[11] – mehānisms, ko var pārvērst par starptautisku sistēmu emisiju ierobežošanai. Pasākumiem, ko veic, lai izpildītu ES samazinājumu saistības saskaņā ar Kioto protokolu, ir panākumi, taču, lai pilnībā sasniegtu mērķi, vajadzīgi papildu centieni[12] visās nozarēs, jo īpaši enerģētikā, transportā, rūpniecībā un lauksaimniecībā. 2007. gada martā Eiropadome apstiprināja Komisijas ierosināto enerģētikas un klimata dokumentu paketi. Šādi ES apņēmās līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par vismaz 20 % un nolēma saistībā ar starptautisku nolīgumu ar citām rūpnieciski attīstītām valstīm paaugstināt emisiju samazinājuma mērķi līdz 30 %. Šajā dokumentu paketē Padome apstiprināja saistošus mērķus līdz 2020. gadam sasniegt 20 % atjaunojamās enerģijas īpatsvaru ražošanā un 10 % biodegvielas īpatsvaru patēriņā. Tiks uzvērta nepieciešamība uzlabot energoefektivitāti ES[13] un izvirzīts mērķis samazināt ES enerģijas patēriņu par 20 %, salīdzinot ar 2020. gada prognozēm. Galvenais ES uzdevums būs izpildīt šīs politiskās apņemšanās, un pie svarīgiem nākamajiem pasākumiem pieder ETS paplašināšana, ietverot tajā vairāk nozaru (piemēram, gaisa satiksmi) un vairāk gāzu. Komisija centīsies arī pilnveidot ETS efektivitāti, tostarp plašāk izmantojot izsoles. ES jāveicina atjaunojamās enerģijas izplatība un intensīvāk jāpēta jaunās tehnoloģijas, piemēram, oglekļa sekvestrācija un uzglabāšana, ūdeņradis kā degviela un otrās paaudzes biodegvielas[14]. Attīstoties šīm tehnoloģijām, vajadzēs izstrādāt atbalstošu regulatīvo sistēmu. Rādot priekšzīmi citām sabiedriskām iestādēm, Komisija līdz 2007. gada beigām izstrādās stratēģiju savu ogļskābās gāzes emisiju samazināšanai. Lai efektīvi iegrožotu klimata pārmaiņas, jāpanāk ievērojamāks siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājums pasaulē, tāpēc otra problēma ir „klimata diplomātija”. ES rada apmēram 14 % pasaules siltumnīcefekta gāzu emisiju[15], un šī proporcija saruks, attīstoties tādām valstīm kā Ķīna un Indija. ES ir nolēmusi rast vienošanos ar trešām valstīm, lai veidotu auglīgu augsni starptautiskam nolīgumam par siltumnīcefekta gāzu emisiju ierobežojumiem pēc pirmā Kioto protokola termiņa beigām 2012. gadā. Jāpārliecina ASV un citas valstis, ka līderpozīcija cīņā pret klimata pārmaiņām tām ir izdevīga. Strādājot starptautiskā mērogā, jācenšas atrast veidu, kā jaunattīstības valstīs varētu turpināt ekonomikas izaugsmi ar minimāliem konkurences kropļojumiem, vienlaikus samazinot emisiju pieaugumu. Būs vajadzīga intensīvāka tehniskā palīdzība un tehnoloģiju nodošana. Visi klimata pārmaiņu aspekti (enerģētika, attīstība, transports, veselība) arvien vairāk tiek ietverti ES ārpolitikas uzmanības centrā. Lai varētu formulēt darbību starptautiskā mērogā, gan Komisijai, gan dalībvalstīm attiecīgi jānosaka diplomātiskās prioritātes (un jāpiešķir līdzekļi). Īpaša un steidzama aktualitāte ir mehānisma izstrāde, lai apturētu un pavērstu pretējā virzienā mežu platību samazināšanos pasaulē, jo šī problēma rada 20 % siltumnīcefekta gāzu emisiju. Trešais jautājums ir pielāgošanās klimata pārmaiņām. Prognozētā temperatūras un nokrišņu maiņa, kā arī intensīvākas laikapstākļu svārstības ietekmēs lauksaimnieciskās ražošanas metodes. Palielināsies risks piedzīvot ārkārtējus laikapstākļus, piemēram, karstuma viļņus, plūdus, sausumu un meža ugunsgrēkus. Būvējot infrastruktūru, nāksies ņemt vērā jūras līmeņa celšanos. Līdz ar temperatūras pieaugumu mainīsies slimību izplatība. Mēs vēl tikai sākam nojaust klimata pārmaiņu faktisko ietekmi, bet pielāgošanās nepieciešamība jau ir jāiestrādā visos attiecīgajos Eiropas un valstu politikas dokumentos. Komisija 2007. gadā laidīs klajā Zaļo grāmatu par pielāgošanos klimata pārmaiņām, ierosinot rīcības variantus. 4.2. Daba un bioloģiskā daudzveidība 6. VRP apstiprināts ES mērķis līdz 2010. gadam apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos Eiropā. Starptautiskā mērogā ES ir pievienojusies mērķim līdz minētajam gadam būtiski ierobežot bioloģiskās daudzveidības samazināšanos. Komisija 2006. gada maijā publicēja šo mērķu sasniegšanas stratēģiju. Stratēģijā secināts, ka politikas struktūra ES jau ir izveidota, un galveno ieguldījumu dod aizsargājamo teritoriju tīkls Natura 2000. Kā ES prioritāte jāizvirza pilnīga un efektīva esošo tiesību aktu īstenošana. Natura 2000 ir Eiropas bioloģiskās daudzveidības aizsardzības politikas stūrakmens. Tas paredz zinātnisku, juridiski saistošu dabas aizsardzības modeli, kura pamatvienības ir ekosistēmas. Darbība četros galvenajos virzienos nodrošinās ES līdzekļu izmantojumu dabas aizsardzības mērķiem: paplašināt Natura 2000, ietverot jūras teritorijas, pabeigt aizsargājamo teritoriju noteikšanu dalībvalstīs, kas pievienojušās ES 2004. gadā un vēlāk, izprast klimata pārmaiņu ietekmi uz tīklu un izstrādāt tai risinājumus. Stratēģijā noteiktas jomas, kurās jāsagatavo jaunas politikas iniciatīvas. Pirmkārt, jārisina tirdzniecības ietekme uz bioloģisko daudzveidību. Otrkārt, jāizstrādā ES pasākumi saistībā ar invazīvo sugu problēmu. Lai pilnveidotu lēmumu pieņemšanu ES un valstu līmenī, jāatrod labākas metodes dabas kapitāla un ekosistēmu pakalpojumu izmaksu un ieguvumu analīzei. Stratēģijā apskatīta arī pasaules bioloģiskās daudzveidības samazināšanās gadījumos, kad ar Bioloģiskās daudzveidības konvencijas nopietno darbu nav izdevies gūt ievērojamus panākumus. Problēmu mērogs liecina, ka vajadzīgas jaunas metodes un – īpaši svarīgs faktors – bioloģiskās daudzveidības aizsardzībā jāizmanto ekonomiskie stimuli. Apelēšana pie dabas vērtības nav pietiekams arguments. ES turpinās izstrādāt piekļuvi ģenētisko resursu ieguvumiem un to kopīgas izmantošanas principus. Tas nozīmē, ka attīstītajām valstīm jāpalielina finansējums bioloģiskās daudzveidības projektiem un jāturpina atteikties no videi kaitīgām subsīdijām. ES aktīvāk jācenšas apturēt mežu platību sarukšanu, kas līdztekus klimata pārmaiņām ir viens no lielākajiem bioloģiskās daudzveidības samazināšanās iemesliem pasaulē. Liela problēma ir nelikumīga mežu izciršana, un Komisija nesen sāka sarunas ar Malaiziju, Ganu un Indonēziju saistībā ar Meža tiesību aktu ieviešanas, pārvaldības un tirdzniecības nolīgumu. Sarunu mērķis ir panākt, lai no sadarbības valstīm ievestā koksne būtu iegūta likumīgi. Papildus Komisija iesniegs priekšlikumu par tropu koksnes tirdzniecības turpmākiem noteikumiem. Komisija paredzējusi arī izpētīt inovatīvas metodes, piemēram, ekonomiskas vērtības piešķiršanu, lai apturētu mežu platības samazināšanos pasaulē. Grunts tralēšana ievērojami posta okeāna dibenu un apdraud jūras bioloģisko daudzveidību. ANO Ģenerālā asambleja ir pārskatījusi šādas zvejniecības statusu un pieņēmusi vadlīnijas[16] par pasākumiem jutīgu jūras ekosistēmu aizsardzībai. Komisija ierosinās tiesību aktus šīs rezolūcijas īstenošanai, izveidojot juridiskas prasības grunts tralēšanas iekārtu ietekmes novērtēšanai un novēršanai, jutīgo teritoriju noteikšanai un slēgšanai un informācijas sniegšanai. Komisijas mērķis ir turpināt sadarboties ar dalībvalstīm, lai ieviestu ekosistēmai nekaitīgu pārvaldību pasaules zivsaimniecībā un apturētu destruktīvu zvejniecības praksi atklātā jūrā. Eiropas Savienība turpinās atbalstīt starptautiska moratorija saglabāšanu vaļu medībām komerciālos nolūkos. 4.3. Vide, veselība un dzīves kvalitāte 6. VRP mērķis ir veidot „.. tādu vidi, kur piesārņojuma līmenis nerada draudus cilvēku veselībai un videi ”[17]. ES pieeja, ko izmanto, lai ierobežotu vides radīto apdraudējumu sabiedrības veselībai, pamatojas uz četriem tiesību aktiem: Ūdens pamatdirektīvu[18] (pieņemta 2000. gadā), 2006. gada regulu par ķīmisko vielu reģistrēšanu, novērtēšanu un apstiprināšanu (REACH)[19], priekšlikumu direktīvai par apkārtējā gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai[20] un priekšlikumu pesticīdu pamatdirektīvai[21]. Šie dokumenti ir relatīvi jauni vai joprojām tiek izskatīti ES iestādēs. Vidēja termiņa prioritāte ir darbs ar iesaistītajām aprindām, lai nodrošinātu efektīvu tiesību aktu īstenošanu. Dalībvalstīs intensīvāk jāīsteno Ūdens pamatdirektīva, un tas nozīmē, ka valsts iestādēm jāpiešķir pietiekami līdzekļi. Labāka Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvas[22] un gruntsūdeņu tiesību aktu īstenošana ievērojami samazinās stacionāru avotu emisijas. Tematiskajā stratēģijā par gaisa piesārņojumu[23] ierosināti pasākumi daļiņu emisiju samazināšanai un cīņai ar citiem gaisa piesārņojuma veidiem. Lai īstenotu stratēģijā noteiktos mērķus, jāpieņem un jāīsteno direktīva par apkārtējā gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu Eiropai un jāpieņem Kopienas papildpasākumi, piemēram, tiesību akti par smago kravas automobiļu emisijām un rūpniecisko emisiju tiesību aktu (IPPC direktīvas) pārskatīšana. REACH regulas mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa cilvēku veselības aizsardzību un vides aizsardzību, ieskaitot alternatīvu metožu popularizēšanu vielu risku novērtēšanai, kā arī vielu brīvu apriti iekšējā tirgū, reizē veicinot konkurenci un novatorismu. Regulas īstenošana ļaus precīzāk un laicīgāk noteikt ķīmisku vielu (un inovatīvu vielu) īpašības, kā arī izstrādāt un piemērot atbilstošus riska vadības pasākumus. Lai veidotu jaunas paaudzes vides politiku, Komisija izvērtēs, vai pašreizējiem pasākumiem ir nenovērsti trūkumi, piemēram, ķīmisko vielu kokteiļa efekts. Ievērojot subsidiaritātes principu, Komisija turpinās pētīt iespējamās metodes pilsētvides uzlabošanai (pilsētās dzīvo vairāk nekā 70 % ES iedzīvotāju). Komisija centīsies pilnveidot arī sabiedrībai pieejamo informāciju par vides piesārņojumu un negatīvu ietekmi uz veselību. 4.4. Dabas resursi un atkritumi 6. VRP mērķis ir „ panākt efektīvāku resursu izmantošanu un resursu un atkritumu apsaimniekošanu, lai ieviestu ilgtspējīgākus ražošanas un patēriņa modeļus ” [24] . Augošās izejmateriālu cenas ir brīdinājums, ka dabas resursi nav neizsmeļami. ES sociālā un ekonomikas attīstība nedrīkst pārsniegt ekosistēmas iespējas. Atkritumu apjoms pieaug, un joprojām bažas sagādā nespēja atsaistīt ekonomikas izaugsmi no resursu izmantošanas, patēriņa un atkritumu ietekmes uz vidi. Tematiskajā stratēģijā atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei[25] izklāstīta turpmākā ES atkritumu apsaimniekošanas politika. Turpmākajos gados prioritāte būs stratēģijas īstenošana, tostarp ierosinātā pamatdirektīva par atkritumiem[26], poligonu direktīva un atkritumu sūtījumu regula. Pirmās tiks skartas nozares, kas izmanto visvairāk resursu (mājokļi, transports un pārtikas ražošana), un jomas, kurās konstatētas īstenošanas nepilnības. Komisija ir nolēmusi apturēt nelegālus bīstamu atkritumu sūtījumus uz trešām valstīm un pieņems pasākumus labākai šīs jomas ES tiesību aktu īstenošanai. 6. VRP paredz atsaistīt ekonomikas izaugsmi no vides degradācijas. Tematiskajā stratēģijā dabas resursu ilgtspējīgai izmantošanai[27] izklāstīta ilgtermiņa programma šī uzdevuma sasniegšanai un paredzēti pirmie pasākumi, kas ļaus ES virzīties uz mērķi kļūt par resursu izmantošanas ziņā efektīvāko ekonomiku pasaulē. Tuvoties mērķim palīdz Tematiskā stratēģija atkritumu rašanās novēršanai un atkritumu pārstrādei un ar to cieši saistītā Atkritumu pamatdirektīvas pārskatīšana. Šajos dokumentos izcelts aprites cikla pieejas nozīmīgums „atkritumu hierarhijas” īstenošanā, kas ir atkritumu politikas pamatprincips un kā pirmos trīs pasākumus paredz atkritumu rašanās novēršanu, atkārtotu izmantošanu un pārstrādi dilstoši prioritārā secībā. 2007. gadā Komisija ierosinās ES Ilgtspējīga patēriņa un ražošanas zaļo grāmatu, kas paredzēs pārveidot neilgtspējīgus patēriņa un ražošanas modeļus aktuālākajās nozarēs, ņemot vērā ražojuma ietekmi visā aprites ciklā. 5. LABāKAS POLITIKAS PERSPEKTīVA 5.1. Starptautiskās sadarbības veicināšana Vides politikā arvien svarīgāka kļūst starptautiskā dimensija vairāku savstarpēju saistītu iemeslu dēļ. Daudzas nopietnas vides problēmas, piemēram, klimata pārmaiņas, ir globālas pēc būtības. Turklāt Eiropas vides kvalitāte ir atkarīga no kaimiņvalstīs izmantotajām metodēm. Pūliņi uzlabot Vidusjūras, Baltijas jūras un Melnās jūras kvalitāti būs sekmīgi tikai tad, ja tiks izmantota reģionāla pieeja[28]. Daži aspekti, tostarp tirdzniecības liberalizācija, bez kontroles var negatīvi ietekmēt vidi. Arvien pamanāmāka kļūst saikne starp vides degradāciju un nabadzību pasaulē, ekoloģisko drošību un politisko drošību. Starptautisko partneru ilgtspējīgas attīstības veicināšana palīdzēs sasniegt citus mūsu ārējās politikas mērķus, tostarp Tūkstošgades attīstības mērķus. Jaunais Eiropas konsenss par attīstību skata nabadzības izskaušanu no ilgtspējīgas attīstības redzespunkta un izvirza to par primāro plašo mērķi ES attīstības jomas sadarbībā. Eiropa ir blīvi apdzīvots un ekonomiski attīstīts kontinents, un tas nozīmē, ka mēs izmantojam vairāk dabas resursu nekā saražojam. Lai samazinātu pasaules piesārņojumu un resursu noplicināšanos, šī problēma jāatrisina. Turklāt dabas resursu izmantošanas ziņā mēs esam atkarīgi no trešām valstīm, un šo resursu ilgtspējīga izmantošana ir mūsu interesēs. Ņemot vērā šos apsvērumus, Eiropas ārējā rīcībā jāiekļauj vides politika vairākos līmeņos. Turpmākajos gados Komisija risinās šādus jautājumus. - Tiks veicināta ilgtspējīga attīstība pasaulē un turpināta vides apsvērumu integrēšana visās ES ārējās politikās – ne vien attīstības palīdzībā, bet arī tirdzniecībā un kopējā ārpolitikā un drošības politikā. Atsaucoties uz Revīzijas palātas 2006. gada ziņojumu, kurā tika uzsvērti attīstības politikas trūkumi, programmās un projektos tiks pienācīgi ievērotas vides prasības[29], kā arī sagatavota jauna vides integrācijas stratēģija. - Efektīva „vides diplomātija" ietver vides mērķu sasaistīšanu ar citām starptautiskām sarunām. Paredzēts pilnībā izmantot tirdzniecības un sadarbības nolīgumus reģionālajā vai divpusējā līmenī. ES turpinās veicināt ilgtspējīgu attīstību saistībā ar PTO sarunām. Pašreizējā daudzpusējo PTO tirdzniecības sarunu posmā ES cenšas panākt saistības vides preču un pakalpojumu tirdzniecības liberalizācijā. Komisija centīsies panākt lielāku saskaņotību starp nostājām dažādos starptautiskos forumos, piemēram, Pasaules Tirdzniecības organizācijas un Konvencijas par bioloģisko daudzveidību dalībnieku apspriedēs. Komisijas mērķis ir arī izvedot ciešāku saikni ar galveno starptautisko finanšu iestāžu darbībām. - Sarunas par brīvās tirdzniecības nolīgumiem ar Āzijas un Latīņamerikas partneriem kalpos kā iespēja panākt strauju ilgtspējīgu preču un pakalpojumu tirdzniecības izaugsmi. ES izmantos plānotās sarunas, lai apspriestu konkrētas tirdzniecības liberalizācijas saistības, kas nodrošina tiešus vides ieguvumus, kā arī saistības efektīvi īstenot daudzpusējos vides nolīgumus. - Tiks popularizēta mūsu vides politika un prasības. Viens no ES ievērojamākajiem ieguldījumiem vides aizsardzībā ir savu augsto prasību izplatības veicināšana. Intensīva sagatavošanās darba rezultātā 12 jaunās dalībvalstis pēc paplašināšanās varēja pieņemt ES vides politiku un standartus[30]. Līdzīgs darbs notiek pašreizējās un potenciālajās kandidātvalstīs. Visi Eiropas kaimiņattiecību politikas rīcības plāni paredz konkrētus pasākumus labas vides prakses veicināšanai, atbilstībai ES standartiem un vides plašu iekļaušanu nozaru politikās. ES vides standarti tiek popularizēti arī pašreizējā sadarbībā ar Krieviju. - Tehnoloģiju nodošana un/vai resursu piešķiršana jaunattīstības valstīm ir stimuls risināt globālas problēmas, piemēram, klimata pārmaiņas. ES jākļūst par aktīvāko šī principa īstenotāju un jāizstrādā instrumenti tā funkcionēšanai, tostarp atbalstoša intelektuālā īpašuma tiesību sistēma. Lai paplašinātu sadarbību ar jaunattīstības valstīm jautājumos, kas skar pielāgošanos klimata pārmaiņām un to seku mīkstināšanu, tiks izveidota Pasaules Klimata politikas alianse. - Tiks strādāts ar dalībvalstīm, lai izveidotu reģionālas/ valsts atbalsta stratēģijas pienācīgai vides un dabas resursu pārvaldības jautājumu risināšanai. - Kopā ar dalībvalstīm paredzēts aktīvāk iesaistīties dialogā ar strauji augošas ekonomikas lielvalstīm, piemēram, Ķīnu, Indiju, Brazīliju, Ukrainu un Dienvidāfriku. Turpmākajos gados prioritāte būs no dialoga posma pāriet nākamajā līmenī – izstrādāt un īstenot kopīgas programmas tādās abpusējas intereses jomās kā klimata pārmaiņas, atkritumu apsaimniekošana un nelikumīga mežu izciršana. - Tiks pilnveidota starptautiskā vides pārvaldība, un tajā prioritāte ir atjaunināt ANO Vides programmu ( UNEP ), izveidojot ANO Vides organizāciju ar ietekmīgākām pilnvarām un adekvātu, paredzamu finansējumu. - Tiks izveidota Starptautiska ekspertu grupa dabas resursu ilgtspējīgai izmantošanai un atbalstīta globāla sistēma bioloģiskās daudzveidības (jo īpaši mežu) uzraudzībai. - Tiks nodrošināts, lai Eiropas vides politikas aktualitātes sadarbībā ar dalībvalstīm tiek aktualizētas arī attiecīgajās organizācijās, piemēram, Starptautiskajā jūrniecības organizācijā un Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā. 5.2. „Labāka regulējuma" principi vides politikā Labāks regulējums nozīmē sasniegt politikas mērķus – piemēram, aizsargāt vidi – cik vien iespējams efektīvi, vienlaikus izvairoties no nevajadzīgiem administratīviem apgrūtinājumiem. Labāki un vienkāršāki tiesību akti ir piemērots līdzeklis īstenošanas uzlabošanai, kas savukārt paaugstina vides kvalitāti. Turpmākajos gados Komisijas mērķis būs plašāka labāka regulējuma izmantošana vides politikā, un tas tiks panākts ar šādiem uzdevumiem: - izmantot tirgu, lai panāktu rezultātus vides jomā; - vienkāršot pašreizējo regulējumu un samazināt administratīvās izmaksas; - pilnībā sadarboties ar sabiedrību, izstrādājot vides politiku, un izveidot ciešas darba attiecības ar nozares pārstāvjiem, lai veicinātu ilgtspējīgas attīstības mērķu izplatību; - sekmēt labas regulatīvās prakses izplatību un - standartizēt ziņošanas prasības, vienlaikus uzlabojot vides informācijas kvalitāti. Tirgus izmantošana, lai panāktu rezultātus vides jomā Labi izstrādāts regulējums ir ES vides politikas pamats, bet tirgus mehānismus var izmantot kā vienu no politikas instrumentiem, kas ļauj izmaksu ziņā efektīvi sasniegt vides mērķus un palīdz efektīvāk īstenot politiku. Viens no piemēriem ir emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, turklāt Komisija nesen pieņēma Zaļo grāmatu par tirgus instrumentu izmantošanu vides politikā un ar vidi saistītā politikā[31]. Pārskatot IPPC direktīvu 2007. gadā, tiks apsvērta tirgus instrumentu izmantošana noteikumu īstenošanas sekmēšanai un inovāciju veicināšanai. Izmantot tirgu nozīmē arī izstrādāt tādu mehānismu, kas vides precēm un pakalpojumiem piešķirtu atbilstošu vērtību. Nozīmīgs instruments, kas var ietekmēt patērētāju rīcības modeli, ir vides nodokļu optimāla izmantošana[32]. Taču šie nodokļi jāpiemēro tā, lai nekropļotu iekšējo tirgu un sniegtu maksimālu ieguvumu vides jomā. Tiek atbalstīta nodokļa sloga pārvirzīšana no tām jomām, kuras ES cenšas veicināt, piemēram, nodarbinātības, uz resursu un enerģijas patēriņu un/vai piesārņojumu. ES ir apņēmusies likvidēt videi kaitīgas subsīdijas, un līdz 2008. gadam Komisija nāks klajā ar reformas plānu katrā nozarē, paredzot šo subsīdiju likvidāciju. Šajā ziņā politikas veidotājiem noderēs iespēja mērīt sasniegumus, turīgumu un labklājību ar tādām metodēm, kas ietver sociālās un vides izmaksas un ieguvumus. Iekšzemes kopprodukts (IKP) ir populārākais ekonomiskās situācijas rādītājs, ko bieži uzskata par reprezentatīvāko tautas attīstības un labklājības rādītāju. Taču sakarība starp ekonomikas izaugsmi, ko mēra IKP, un citiem ilgtspējīgas attīstības aspektiem nav tik viennozīmīga[33]. Lai aktualizētu šos jautājumus vides diskusijās, Komisija finansēs ietekmīgu konferenci 2007. gadā. Saskaņā ar Ilgtspējīgas attīstības stratēģijas ieteikumiem Komisija centīsies pilnveidot produktu un procesu ekoloģiskos rādītājus un veicināt to izplatību starp uzņēmumiem un patērētājiem. Komisija ierosinās paplašināt marķējuma shēmas, ietverot ne vien elektroierīces un automobiļus, bet arī citas ražojumu grupas. Komisija arī uzņemsies vadību, veicot regulāru Zaļā publiskā iepirkuma rādītāju salīdzināšanu ES mērogā, lai līdz 2010. gadam Zaļā publiskā iepirkuma ES vidējais līmenis būtu līdzvērtīgs labāko dalībvalstu pašreizējam līmenim. Administratīvā sloga vienkāršošana, kodificēšana un samazināšana Komisija plāno pārskatīt vairākus svarīgus instrumentus, lai turpinātu vienkāršot, kodificēt un samazināt administratīvo slogu. Pārskatīšanas mērķis ir uzlabot vides mērķu izpildes efektivitāti, vienlaikus samazinot administratīvās un īstenošanas izmaksas uzņēmumiem. Cieša sadarbība ar iesaistītajām aprindām Formulējot vides politiku, Komisija turpinās cieši sadarboties ar sabiedrību. Vides jomā sabiedrība visvairāk uzticas nevalstiskajām organizācijām (NVO)[34], un NVO bieži var piedāvāt tehniskās zināšanas, kas vajadzīgas efektīvas politikas izstrādei. NVO var nodrošināt vērtīgu saikni starp politikas veidotājiem un Eiropas iedzīvotājiem. Lai panāktu labāku regulējumu, vajadzīgas konstruktīvas darba attiecības ar nozares pārstāvjiem, kuru uzdevums būs īstenot vairumu vides tiesību aktu. Daudzi vadošie uzņēmumi jau ietvēruši vides jautājumus savā uzņēmējdarbības modelī, un Komisija iesaistīsies aktīvā dialogā ar šiem vadošajiem nozares pārstāvjiem. Komisija paplašinās dialogu ar uzņēmumiem, arodbiedrībām un NVO, lai izstrādātu vērienīgus pasākumus uzņēmējdarbībā – piemēram, korporatīvos ziņojumus –, kas pārsniedz noteiktās minimālās prasības. Komisijai un dalībvalstīm jāturpina veicināt ekoinovācijas un vides tehnoloģijas, jo rūpniecība var būtiski palīdzēt aizsargāt vidi. Galvenais instruments šajā ziņā ir Vides tehnoloģiju rīcības plāna un papildpasākumu pilnīga īstenošana. Komisija centīsies atbalstu vides precēm, pakalpojumiem un procesiem integrēt rūpniecības politikā un vides politikā. 2008. gadā pārskatot pētniecības un tehnikas politiku, lielāka uzmanība jāpievērš vides aspektiem. Nepieciešams arī uzlabot nozarē izstrādāto brīvprātīgo instrumentu – EMAS un ekomarķējuma – darbību. Šiem instrumentiem ir liels potenciāls, kas līdz šim vēl nav pilnībā izmantots. Komisija pārskatīs šīs sistēmas, lai veicinātu to izplatību un samazinātu administratīvo slogu šo sistēmu pārvaldībā. Labas regulēšanas prakses veicināšana Komisija pilveidos politikas efektivitātes pārraudzību un veicinās strukturētāku labas prakses izplatību. Eiropas Vides aģentūras pētījumi liecina, ka dažās dalībvalstīs administratīvās izmaksas, īstenojot vides tiesību aktus, ir daudz zemākas nekā citās dalībvalstīs. Pārvēršot labāko praksi par parasto praksi, samazināsies šīs izmaksas un palielināsies politikas ekoloģiskā efektivitāte. Vienkāršāka un labāka vides informācija Vides politikas izstrāde un īstenošana ir atkarīga no pārliecinošas un uzticamas informācijas par vides stāvokli, slodzi un ietekmi, un pārmaiņu dzinuļiem. Patlaban vides informācijas sniegšana un tvērums ir fragmentārs ar mainīgu datu kvalitāti. Intensīvāk tiks modernizētas informācijas radīšanas un apmaiņas metodes, jo īpaši izstrādājot kopīgu vides informācijas sistēmu (SEIS), lai nodrošinātu vides politikas veidošanai un īstenošanai vajadzīgās informācijas plašu pieejamību, vienlaikus samazinot nevajadzīgus administratīvus apgrūtinājumus dalībvalstu iestādēm. 5.3. Politikas integrācijas veicināšana Vides apvērumu integrācija citās politikas jomās ir viens no vides politikas pamatprincipiem. Tas ir paredzēts ES Līguma 6. pantā, taču panākumi ir dažādi. Lauksaimniecības nozarē pēdējos 15 gados veiktas fundamentālas reformas, un laiksaimnieku uzdevums aizvien lielākā mērā ir rūpes par dabu. Taču vides apsvērumu integrācija citās jomās nav tik sekmīga. Kārdifas process, kas tika izveidots 1998. gadā, lai institucionalizētu šo integrāciju, cerības nav attaisnojis. Ietekmes novērtējumi patlaban ir pierasts elements politikas veidošanas procesā, bet joprojām ir daudz iespēju, kā labāk novērtēt citu politikas jomu ietekmi uz vidi. Komisija ir nolēmusi uzlabot šos novērtējumus, lai pilnvērtīgāk tiktu mērīta politikas priekšlikumu ekoloģiskā, ekonomiskā un sociālā ietekme. Šī mērķa sasniegšanā svarīga nozīme ir Ietekmes novērtēšanas komisijai, un, lai nodrošinātu, ka visos ietekmes novērtējumos tiek ietverta ietekme uz ilgtspējīgu attīstību, jāpiešķir pietiekami līdzekļi. Lai labāk varētu novērtēt ietekmi uz vidi dalībvalstu līmenī, Komisija pārskatīs ietekmes uz vidi novērtējumu un stratēģisko vides novērtējumu direktīvu efektivitāti. Komisija centīsies paātrināt šīs procedūras, tajā pašā laikā neapdraudot vides aizsardzību[35]. Komisija izskatīs iespējas turpināt vides apsvērumu integrēšanu citās politikas nozarēs, piemēram, lauksaimniecībā, pētniecībā un attīstības politikā. ES finansētiem projektiem un plāniem jāatbilst ES tiesību aktiem, tostarp vides jomā. Pieredze liecina, ka efektīvs līdzeklis vides apsvērumu integrēšanai Kopējā lauksaimniecības politikā ir savstarpējā atbilstība, un Komisija pētīs, vai šo instrumentu būtu lietderīgi paplašināt, ietverot citas politikas jomas, piemēram, zivsaimniecību un transportu. Komisija izveidos stratēģisko pamatstruktūru politikas integrēšanai. Īpaša uzmanība tiks pievērsta nozarēm ar lielāko politikas sinerģijas potenciālu vides kvalitātes uzlabošanā (lauksaimniecība, zivsaimniecība, transports, enerģētika, reģionālā, rūpniecības politika un ES ārējās attiecības). Dalībvalstu līmenī dažādajiem Padomes sastāviem vajadzētu sagatavot gada pārskatus par to, kā pildītas saistības integrēt savā darbā vides apsvērumus. 5.4. Labāka īstenošana un ieviešana Pēc 35 gadus garā juridiskās izstrādes posma kopējās vides politikas pamatdokumenti ir pieņemti. Taču daudzās sūdzības un pārkāpumu procedūras liecina, ka vides tiesību aktu īstenošanu nevar uzskatīt par apmierinošu. Vides mērķus varēs sasniegt tikai tad, ja tiks pareizi īstenots acquis . Efektīva īstenošana ir paredzēta arī labāka regulējuma darba plānā, un tā ir vajadzīga, lai izvairītos no konkurences kropļojumiem un nodrošinātu vienotā tirgus funkcionēšanu. Pēc paplašināšanās šis jautājums ir kļuvis par īpaši svarīgu izaicinājumu – jaunajām dalībvalstīm jāspēj pieņemt un izpildīt uzreiz visu acquis. Komisija kopā ar dalībvalstīm centīsies pilnveidot vides iestāžu spēju sekmīgi ieviest ES standartus. Komisija arī aicinās dalībvalstis izmantot ES mērogā piedāvāto finansējumu, lai nodrošinātu, ka izdevumu plānošana šajos instrumentos[36] palīdz uzlabot ES vides tiesību aktu īstenošanu. 2007. gadā Komisija sagatavos atjauninātu EK vides tiesību aktu īstenošanas un izpildes stratēģiju. Stratēģijas uzmanības centrā būs konstatētie sistemātiskie īstenošanas trūkumi, un dalībvalstis tiks aicinātas izmantot juridisku un cita veida pasākumu kopumu. Ņemot vērā attiecīgo Tiesas spriedumu[37] un jautājuma steidzamību, par ko liecina letālā toksisko atkritumu izgāšana Kotdivuārā, Komisija ir ierosinājusi direktīvu par vides krimināltiesisko aizsardzību[38], kuras mērķis ir pilnveidot vides noziegumu novēršanu un sodu piemērošanu. 6. SECINāJUMI Pēc pusgadsimtu ilgušās „Eiropas celšanas” ES vides politika kļuvusi par vienu no lielākajiem sasniegumiem. Būtiski samazinātas kaitīgo vielu emisijas gaisā un ūdenī, labāk tiek apsaimniekoti atkritumi, un sarucis bīstamu ķīmisku vielu lietojums. Esam uzlabojuši sabiedrības veselību. Esam palīdzējuši Eiropas rūpniecībai kļūt par pasaules līderi straujas izaugsmes nozarēs, nodrošinot miljonus darbavietu. Taču ar šiem panākumiem nepietiek, ES jānosaka vēl tālāki mērķi. 1992. gadā tika pieņemts Piektais Vides rīcības plāns „Par ilgtspējīgu attīstību”, Un 1999. gadā ilgtspējīga attīstība kļuva par vienu no Līgumā ierakstītajiem Eiropas Savienības mērķiem. Taču ES vēl netuvojas ilgtspējīgai vides attīstībai. Pamatuzdevumi – integrēt vides apsvērumus citās politikas jomās un uzlabot ES tiesību aktu izpildi – nav veikti pietiekami sekmīgi. Vides slodze daudzējādā ziņā faktiski pieaug – siltumnīcefekta gāzu emisijas pasaulē palielinās, bioloģiskās daudzveidības samazināšanās paātrinās, piesārņojums joprojām būtiski ietekmē sabiedrības veselību, ES radīto atkritumu apjoms turpina augt, un mūsu negatīvā ekoloģiskā ietekme kļūst arvien lielāka. Aktuālākās vides problēmas joprojām ir klimata pārmaiņas, bioloģiskā daudzveidība un resursu izmantošana, un 6. VRP ir piemērotākais plāns turpmākajai rīcībai Kopienas mērogā. ES kopumā īsteno Rīcības programmā paredzētos pasākumus. Taču ir pagājuši tikai pieci gadi no programmas aptvertajiem desmit gadiem, un lielākoties vēl ir pārāk agri gaidīt 6. VRP paredzēto pasākumu rezultātus. Daudzi no šiem dokumentiem ir pieņemti pavisam nesen, un to īstenošanas nodrošināšana būs Komisijas prioritāte tuvākajā laikā. Pārskatot jaunākos zinātniskos datus par situāciju, atklājas vairākas neatbilstības starp 6. VRP noteiktajiem mērķiem un šo mērķu sasniegšanai paredzētajiem pasākumiem. Šajās jomās būs jāpastiprina esošie pasākumi vai jāpieņem jauni. Vide ir tā politikas joma, kur ES var panākt taustāmu labumu iedzīvotājiem – labākus dzīves un darba apstākļus. Tā ir politikas joma, kurā Eiropas iedzīvotāju vairākums atbalsta plašāku un iedarbīgāku rīcību. Svinot ES piecdesmito jubileju un plānojot nākamos 50 gadus, ir acīmredzams, ka Eiropas vides aizsardzības politikas izstrāde un īstenošana būs Eiropas „projekta” uzmanības centrā. Laikposmā līdz 2012. gadam galvenais šīs jomas uzdevums ir 6. VRP īstenošana un pilnveide. [1] Eirobarometra īpašā aptauja Nr. 217 par Eiropas iedzīvotāju attieksmi pret vidi ( The attitudes of European citizens towards environment ). Aptauja veikta 2004. gada novembrī, rezultāti publicēti 2005. gada aprīlī. [2] Pēc 2006. gada maija Eirobarometra aptaujas rezultātiem 72 % Eiropas iedzīvotāju uzskata, ka vides aizsardzības jomā vairāk lēmumu vajadzētu pieņemt ES mērogā. [3] Lēmums 1600/2002/EK (OV L 242/1, 19.9.2002). [4] Paziņojuma sagatavošanā kā galvenais zinātniskais ziņojums tika izmantots Eiropas Vides aģentūras ziņojums „Vide Eiropā 2005 – stāvoklis un perspektīvas”, bet kopš 6. VRP publicēšanas zinātniskā izpratne par vides problēmu mērogu un neatliekamību ir pilnveidojusies, jo īpaši ņemot vērā Klimata pārmaiņu starpvaldību ekspertu padomes darbu, Sterna ziņojumu par klimata pārmaiņu ietekmi uz ekonomiku un Tūkstošgades ekosistēmas novērtējuma publicēšanu. [5] Eiropas Savienības Padome, 2006. gada 9. jūnijs, dokuments 10917/06. [6] Skatīt 6. VRP 2. panta 2. punktu. [7] Šajos aprēķinos nav ietverta gaisa piesārņojuma radītā negatīvā ietekme uz ekosistēmām un lauksaimniecības ražīgumu. [8] Eiropas Komisijas Vides ģenerāldirektorāts „Ekorūpniecība, tās apjoms, nodarbinātība, perspektīvas un izaugsmes barjeras paplašinātā ES” ( Eco-industry, its size, employment, perspectives and barriers to growth in an enlarged EU ), 2006. gada septembris, galīgais ziņojums. [9] Skatīt 6. VRP 2. panta 2. punktu. [10] Lēmums 2002/358/EK (OV L 130/1, 15.5.2002). [11] Direktīva 2003/87/EK (OV L 275/32, 25.10.2003). [12] Kioto protokols paredz, ka ES jāsamazina siltumnīcefekta gāzu emisijas par 8 % (2008-2012), salīdzinot ar 1990. gada līmeni. [13] Jo īpaši jaunajās dalībvalstīs ir liels enerģijas taupīšanas potenciāls. [14] Pirmās paaudzes biodegvielas ražo galvenokārt no pārtikas augiem, un, izmantojot efektīvākās ražošanas metodes, kopumā rada siltumnīcefekta gāzu ietaupījumus (par 30-50 % mazākas emisijas par tām, ko rada aizstātā tradicionālā degviela). Taču siltumnīcefekta gāzu ietaupījumi un kopējā ietekme uz vidi ir atkarīga no ražošanas metodēm, tostarp no kultūraugiem, ko izmanto par izejmateriālu. Pirmās paaudzes biodegvielas var izraisīt mežu platību samazināšanos jaunattīstības valstīs, ja biodegvielas ražošanas nolūkā tiek papildus izcirsti meži. Paredzams, ka otrās paaudzes biodegvielas nodrošinās lielāku siltumnīcefekta gāzu emisiju ietaupījumu (līdz 90 %). [15] http://ec.europa.eu/environment/climat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf [16] Rezolūcija 61/105. [17] Skatīt 6. VRP 2. panta 2. punktu. [18] Direktīva 2000/60/EK (OV L 327/1, 22.12.2000). [19] 2006. gada 18. decembra Regula 1907/2006 (OV L 396/1, 30.12.2006). [20] COM(2005) 447, 21.9.2005. [21] COM(2006) 373, 12.7.2006. [22] 1991. gada 21. maija direktīva 91/271/EEK (OV L 135, 30.5.1991). [23] COM(2005) 446, 21.9.2005. [24] Skatīt 6. VRP 2. panta 2. punktu. [25] COM(2005) 666, 21.12.2005. [26] COM(2005) 667, 21.12.2005. [27] COM(2005) 670, 21.12.2005. [28] Melnās jūras reģiona sinerģija – jauna reģionālās sadarbības iniciatīva. COM(2007) 160. [29] Revīzijas palāta. Īpašais ziņojums Nr. 6/2006 par vides aspektiem, Komisijai sadarbojoties attīstības jomā. [30] Izraisot būtisku ES vides situācijas uzlabošanos. [31] COM(2007) 140, 28.3.2007. [32] Baltā grāmata par izaugsmi, konkurenci un nodarbinātību – mērķi un to sasniegšanas ceļi, ieejot 21. gadsimtā. COM(93) 700, 10. nodaļa. [33] Piemēram, IKP nemēra izaugsmes ilgtspēju, un valsts var īslaicīgi panākt augstu IKP, pārmērīgi izmantojot dabas resursus vai kropļojot investīcijas. Pat lielas dabas katastrofas, piemēram, Dienvidāzijas cunami vai viesuļvētra Katrīna var (paradoksāli) pozitīvi ietekmēt IKP. [34] Eirobarometrs 217. Eiropas iedzīvotāju attieksme pret vidi. 2005. gada aprīlis. [35] Piemēram, prioritāro starpsavienojumu plānā, kas ietilpst Komisijas 2007. gada 10. janvārī pieņemtajā Enerģētikas dokumentu paketē, Komisija jau ierosināja saīsināt plānošanas un apstiprinājuma procedūras, Eiropas nozīmes TEN projektiem nosakot maksimālo termiņu – 5 gadus. [36] Kohēzijas politikas instrumenti, Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai, Eiropas Reģionālās attīstības fonds, Eiropas Sociālais fonds, Eiropas Zivsaimniecības fonds, pētniecības un konkurētspējas un inovāciju pamatprogrammas un jaunais vienotais vides instruments LIFE+. [37] C-176/03, 2005. gada 13. septembris. [38] COM(2007) 51.