EIROPAS KOMISIJA Briselē, 12.10.2016 COM(2016) 590 final 2016/0288(COD) NOTE

This language version reflects the corrections done to the original EN version transmitted under COM(2016) 590 final of 14.9.2016 and retransmitted (with corrections) under COM(2016) 590 final/2 of 12.10.2016.

Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi (Pārstrādāta redakcija) (Dokuments attiecas uz EEZ) {SWD(2016) 303 final/2}

{SWD(2016) 304 final}

{SWD(2016) 305 final}

{SWD(2016) 313 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Kopš 2009. gada, kad pēdējo reizi tika pārskatīti reglamentējošie noteikumi elektronisko sakaru jomā, nozare ir ievērojami attīstījusies, un ir palielinājusies tās ietekme uz tiešsaistes ekonomikas veicināšanu. Attīstījušās tirgus struktūras un monopolveida tirgus ietekme kļuvusi arvien ierobežotāka, tajā pašā laikā savienojamībai kļūstot par plaši izplatītu iezīmi saimnieciskajā dzīvē. Patērētāji un uzņēmumi telefonijas un citu tradicionālo sakaru pakalpojumu vietā arvien vairāk izmanto datus un interneta piekļuves pakalpojumus. Šīs attīstības rezultātā ir parādījušies tirgus dalībnieki, kuri agrāk nebija zināmi, un kuri sāka konkurēt ar tradicionālo telesakaru operatoriem (piemēram, tā dēvētie „over-the-top” jeb OTT piegādātāji — pakalpojumu sniedzēji, kuri internetā piedāvā plašu lietojumu un pakalpojumu klāstu, tostarp sakaru pakalpojumus). Tajā pašā laikā arvien vairāk ir palielinājies pieprasījums arī pēc augstas kvalitātes fiksēto un bezvadu savienojumu pakalpojumiem, pieaugot tiešsaistes satura pakalpojumu skaitam un popularitātei, piemēram, mākoņdatošana, lietiskais internets, mašīnas-mašīnas sakari (M2M) u.c. pakalpojumi. Tāpat ir attīstījusies elektronisko sakaru tīklu joma. Būtiskākās izmaiņas ir šādas: i) notiekošā pāreja uz elektronisko sakaru vidi, kas pilnībā balstīta uz IP, ii) jauno un uzlaboto pamattīkla infrastruktūru sniegtās iespējas, kas atbalsta praktiski neierobežotas datu pārraides iespējas optisko šķiedru tīklos, iii) mobilo un fiksēto tīklu konverģence, kas piedāvā nepārtraukta pakalpojuma sniegšanu galalietotājiem, neatkarīgi no atrašanās vietas vai izmantotās iekārtas, un iv) inovatīvas tīkla pārvaldības tehniskās pieejas, jo īpaši programdefinēti tīkli un tīkla funkciju virtualizācija (NFV). Šīs lietošanas un ekspluatācijas izmaiņas pašreizējos noteikumos rada jaunas problēmas, kuru būtiskums var pieaugt vidējā un ilgtermiņa perspektīvā, un tāpēc, pārskatot reglamentējošos noteikumus elektronisko sakaru jomā, tās ir jāņem vērā. Pārskatīšana jāaplūko, ņemot vērā Eiropas digitālā vienotā tirgus (DVT) stratēģiju. DVT stratēģijā ir atzīts digitālā nozarē notiekošo paradigmas maiņu būtiskums un ir noteikts, ka privātpersonas un uzņēmumi ir jānodrošina ar nepārtrauktu piekļuvi un darbību veikšanu tiešsaistē taisnīgas konkurences apstākļos. Turklāt tajā paziņots, ka „Komisija 2016. gadā iesniegs priekšlikumus vērienīgai reglamentējošo noteikumu reformai, galveno uzmanību pievēršot šādiem aspektiem: i) konsekventa vienotā tirgus pieeja radiofrekvenču spektra politikai un pārvaldībai, ii) nosacījumu nodrošināšana patiesi vienotam tirgum, novēršot regulējuma sadrumstalotību, lai dotu iespēju efektīviem tīkla operatoriem un pakalpojumu sniedzējiem panākt apjomradītus ietaupījumus un nodrošinātu efektīvu patērētāju tiesību aizsardzību, iii) līdzvērtīgu konkurences apstākļu nodrošināšana tirgus dalībniekiem un konsekventa noteikumu piemērošana, iv) stimulu radīšana investīcijām ātrdarbīgas platjoslas tīklos (tostarp Universālā pakalpojuma direktīvas pārskatīšana) un v) efektīvākas normatīvās institucionālās sistēmas izveide.” Saskaņā ar šo apņemšanos un atbilstoši „labāka regulējuma” prasībām Komisija ir veikusi ex post novērtējumu. Tajā tika izvērtēta Savienības reglamentējošo noteikumu efektivitāte, lietderīgums, nozīmīgums, saskanība un ES pievienotā vērtība, kā arī konstatētas jomas, kurās ir iespējama vienkāršošana, neapdraudot noteikumu mērķu sasniegšanu. •Saskanība ar spēkā esošajiem noteikumiem politikas jomā Tā kā elektronisko sakaru tīklos sniegtie sakaru pakalpojumi ir digitālo produktu un pakalpojumu pamats, šis priekšlikums rada augstu sinerģiju ar citām DVT stratēģijas iniciatīvām. Priekšlikums papildina arī nozarei raksturīgo, esošo regulējumu. Konkrēti, priekšlikums pilnībā atbilst Direktīvas 2014/61/ES (Platjoslas izmaksu samazināšanas direktīva) prasībām, kas paredz visaptverošu noteikumu kopumu, kurš veicina platjoslas infrastruktūras izvēršanu. Līdztekus nesen pieņemtajai Regulai (ES) 2015/2120, kas paredz atklātu internetu un atceļ viesabonēšanas piemaksas, pašreizējais priekšlikums nodrošina augstu galalietotāju aizsardzību citās jomās, kurās nepieciešams ieviest nozarei specifiskus noteikumus. Ierosināto noteikumu par radiofrekvenču spektra pārvaldību pamatā ir pašreizējie instrumenti šajā jomā, konkrēti, Radiofrekvenču spektra Lēmums Nr. 676/2002/EK, Radiofrekvenču spektra politikas grupas Lēmums 2002/622/EK un Lēmums Nr. 243/2012/ES, ar ko izveido radiofrekvenču spektra daudzgadu politikas programmu (RSPP). Visbeidzot, tas rada pamatu Direktīvas 2002/58/EK (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko sakaru) pārskatīšanai, kas paziņota saistībā ar DVT stratēģiju. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Lai gan šis priekšlikums ir saistīts ar regulējuma jautājumiem, kas izriet no elektronisko sakaru nozares specifikas ar tīkliem saistītā jomā, tas pamatojas uz esošiem ES tiesību aktiem vairākās jomās, kurus tas papildina. Tirgus regulējuma, tāpat kā spēkā esošo reglamentējošo noteikumu jomā, priekšlikumi pamatojas uz ES Konkurences likuma principiem. Tāpat tajā izklāstīti pasākumi, piemēram, tīklu izvēršanas kartēšana, kas arī sniedz noderīgu informāciju valsts atbalsta mērķiem un tādējādi sekmē abu politiku saskaņotību. Attiecībā uz galalietotāju aizsardzību ierosinātie noteikumi papildina horizontālos patērētāju aizsardzības tiesību aktus, risinot ar nozares specifiku saistītus jautājumus, no vienas puses, un vienkāršojot pašreizējos nozarei specifiskos noteikumus tādās jomās, kur iepriekšējie noteikumi pēdējo reizi tika pārskatīti 2009. gadā, no otras puses. Tādējādi priekšlikums novērš noteikumu pārklāšanos jomās, kurās horizontālie noteikumi vien var nodrošināt atbilstošu galalietotāju aizsardzības līmeni. Kohēzijas politika un Eiropas strukturālie un investīciju fondi ir svarīgs instruments ar savienojamību saistītu nepilnību novēršanai tirgus vājākajos posmos, un tie būtu jāsadala tā, lai varētu maksimāli palielināt pieejamos resursus. Priekšlikums, nodrošinot atbilstošus nosacījumus privātiem ieguldījumiem, veicina šā mērķa sasniegšanu, lai valsts līdzekļi tiktu novirzīti jomās, kurās tie ir vajadzīgi visvairāk. Priekšlikumā ir saglabāta pašreizējā papildināmība starp elektroniskajiem sakariem un audiovizuālo plašsaziņas līdzekļu pakalpojumu sniegšanas politiku, turpinot nodrošināt, ka regulējums neierobežo Savienības vai valsts līmenī veiktos pasākumus saskaņā ar ES tiesību aktiem, lai ievērotu vispārējo interešu mērķus, jo īpaši attiecībā uz satura reglamentēšanu un audiovizuālo politiku. Apraides signālu noteikumu un satura noteikumu nošķiršana neierobežo starp tiem esošo saikņu ņemšanu vērā, jo īpaši, lai garantētu plašsaziņas līdzekļu plurālismu, kultūras daudzveidību un patērētāju aizsardzību. •Saskanība ar starptautiskajām saistībām Priekšlikums atbilst esošajiem starptautisko tiesību pienākumiem, tostarp Vispārējai vienošanās par pakalpojumu tirdzniecību (GATS) un GATS pielikumam par telekomunikācijām un GATS standartiem. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Šā priekšlikuma pamatā ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pants, jo priekšlikums paredz iekšējā elektronisko sakaru pakalpojumu tirgus sasniegšanu un darbības nodrošināšanu.

•Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Tā kā priekšlikums ietver spēkā esošā regulējuma pārskatīšanu, turpmāk sniegtā subsidiaritātes analīze ir īpaši vērsta uz jauno mērķi nodrošināt visuresošu un neierobežotu savienojamību, valsts regulatīvo iestāžu (VRI) kompetences saskaņošanu, ar radiofrekvenču spektra saistītu jautājumu saskaņošanu un pārskatītajiem noteikumiem par pakalpojumiem. Visuresoša un neierobežota savienojamība Vienotais tirgus bez visuresošas, ļoti veiktspējīgas savienojamības nevar izmantot ievērojamu cilvēkkapitāla daļu. Tas vājina teritoriālo kohēziju un uzņēmumu spēju ražot efektīvāk, kā arī sniegt inovatīvus un konkurētspējīgus pakalpojumus. Savienojamībai var būt izšķiroša sociālekonomiska nozīme, palīdzot novērst cilvēku norobežošanos, iedzīvotāju skaita samazināšanos un nomaļu reģionu sasaistīšanu ar ES centrālajiem reģioniem. Dalībvalstu situācija attiecībā uz savienojamību diezgan būtiski atšķiras. Pastāv ļoti nozīmīgas neatbilstības, kuras nevar izskaidrot ar vispārējā stāvokļa, iedzīvotāju, IKP vai pirktspējas atšķirībām vien, jo tās ir dažādu šodienas un pagātnes politisko risinājumu rezultāts. Ja ES nerīkosies, lai nodrošinātu visuresošu un neierobežotu savienojamību kā regulējuma atsevišķu mērķi, šīs atšķirības saglabāsies uz visiem laikiem, negatīvi ietekmējot vienoto tirgu un patērētāju intereses. VRI kompetences saskaņošana Institucionālā struktūra sniedz valsts regulatīvajām iestādēm un dalībvalstīm augsta līmeņa elastību regulējuma pielāgošanā, lai nodrošinātu atbilstību valsts vai vietējiem specifiskajiem apstākļiem. Tomēr šajā sistēmā pastāv būtiskas nepilnības jomās, kurās konsekvencei ir liela nozīme, vai arī tā nespēj pietiekami labi kalpot visas Eiropas interesēs. Atsevišķās regulējuma jomās nepieciešama koordinētāka vai saskaņotāka pieeja ES līmenī. To cita starpā var panākt, nodrošinot, ka tiek saskaņoti uzdevumi, kas veicami VRI, kuras pēc tam piedalās Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādē (BEREC) kā institucionālās struktūras izveides pīlāri. VRI uzdevumu saskaņošanas rezultātā nav pieļaujama to politiskās neatkarības mazināšanās, bet, gluži pretēji — tiek paplašināta aizsardzība attiecībā pret norādījumiem, kas attiecas uz visām jaunajām kompetences jomām. Ar radiofrekvenču spektru saistītu jautājumu saskaņošana Radiofrekvenču spektrs, tāpat kā citi resursi, piemēram, numuri un zināmā mērā arī zeme, ir dalībvalstīm piederošs, ierobežots resurss, kura pārvaldībai un piešķiršanai jāapsver valstu īpatnības un vajadzības. Tajā pašā laikā pieaug saskanīgāka un konsekventāka ES regulējuma vajadzības attiecībā uz ienākšanu tirgū, lai novērstu šķēršļus, kas rodas sakarā ar nepamatotiem un atšķirīgiem nosacījumiem individuālu radiofrekvenču spektra, numuru vai zemes lietošanas tiesību piešķīrumā. Nepieciešami konsekventi ES līmeņa noteikumi, lai i) ļautu pakalpojuma sniedzējiem paplašināt savus pakalpojumus citās dalībvalstīs; ii) radītu pietiekamu tirgus apjoma ietekmi, kas ļautu dalībvalstīm, kas šajā jomā jau ir apsteigušas citas dalībvalstis, iegūt priekšrocības; iii) nodrošinātu ES pilsoņiem un uzņēmumiem savlaicīgu piekļuvi augstākā līmeņa bezvadu jaudām un pakalpojumiem, lai tie saņemtu digitālās vides priekšrocības, inovatīvus pakalpojumus un lietotnes, un spētu komerciāli attīstīt un likt pamatus digitālās ekonomikas sniegtajām priekšrocībām, kas pastāvīgi attīstās, virzoties uz „mobilo” ekonomiku, kurā spektra politikai ir būtiska nozīme; iv) ļautu valstīm, kuras šajā jomā atpaliek, panākt citas valstis un piedalīties DVT, tādējādi arī ļaujot progresīvākām dalībvalstīm vairāk palielināt datu apmaiņu starp iedzīvotājiem un komersantiem savā valstī; un v) izturēties pret visiem spektra lietotājiem vienlīdzīgi visā Savienībā. Visbeidzot, lai ES varētu ieņemt vadošo lomu citās pasaules valstīs jaunu un uzlabotu pakalpojumu jomā, piemēram, izmantojot 5G, iekārtu ražotājiem un sakaru pakalpojumu sniedzējiem ir jāsasniedz pietiekams līmenis. Tas nozīmē ne tikai tehnisko harmonizāciju, bet galvenokārt iekšējā tirgus attīstību kopumā saskaņotā veidā, lai pakalpojumi un ierīces gūtu priekšrocības no stabiliem un harmonizētiem noteikumiem. Pakalpojumi Pakalpojumu jomā konkurence starp vietējiem elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem, kuri sniedz piekļuves pakalpojumus, un globālo pakalpojumu sniedzējiem, kuri piedāvā tīklu OTT pakalpojumus, pastiprina ES tiesības rīkoties, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Ir nepieciešams rīkoties arī ES līmenī, lai mazinātu galalietotāju aizsardzības noteikumu sadrumstalotību, kas paaugstina administratīvās izmaksas pārrobežu pakalpojumu sniedzējiem un kavē jaunu pakalpojumu attīstību, vienlaikus radot nevienlīdzīgu patērētāju aizsardzības līmeni, kas vairs nav optimāls visā Savienībā. •Proporcionalitāte Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā, jo tas nepārsniedz vajadzības mērķu sasniegšanai. Tas pašreizējā regulējumā liek veikt mērķpielāgojumus, lai reaģētu uz tirgus un tehnoloģiju izmaiņām, un jo īpaši uz nepieciešamību risināt Savienības līmenī pieejamības nepieciešamību un plašu ļoti veiktspējīgu tīklu darbības sākšanu kā pilnībā funkcionējoša digitālā vienotā tirgus pamatu. Attiecībā uz piekļuves regulējumu valsts regulatīvajām iestādēm arī turpmāk būs jānodrošina tirgus nepilnību novēršana ar atbilstošiem aizsardzības līdzekļiem un jānodrošina, ka regulējums sekmē kopējos politikas mērķus. Ierosinātie noteikumi piešķir regulatoriem papildu instrumentus, lai risinātu pašreizējās ar savienojamību saistītās problēmas, taču veids, kā tos piemērot, ir atkarīgs no valstī esošajiem apstākļiem, kas ir jāizvērtē valstu regulatoriem. Iemesli mērķtiecīgai regulatīvās uzraudzības pastiprināšanai, galvenokārt izmantojot BEREC pastiprināto lomu, ir attaisnoti, pamatojoties uz pierādījumiem par konsekvences trūkumu noteikumu īstenošanā, kam ir svarīga nozīme iekšējā tirgus veicināšanā. Tāpat spektrs ir Komisijas un dalībvalstu kopīgā kompetence. Ierosinātie noteikumi paredz vispārēju sistēmu spektra saskaņotai pārvaldībai visā ES, lai gan dalībvalstīm ir nepieciešamā rīcības brīvība īstenot un piemērot noteikumus, kas atbilst valsts apstākļiem. Sakarā ar nozīmīgajām spektra pārvaldības pārrobežu sekām un tās plašo ietekmi uz savienojamību iekšējā tirgū Savienības līmenī ir nepieciešams ieviest noteiktas koordinācijas procedūras. Līdz ar galalietotāju aizsardzības noteikumiem tiek ieviesta pilnīga saskaņotība ar atsevišķiem izņēmumiem (piemēram, attiecībā uz līguma maksimālo darbības laiku), taču saskaņošana attiecas tikai uz jomām, uz kurām attiecas priekšlikums. Turklāt, kā juridisko instrumentu izvēloties direktīvu, dalībvalstīm būs noteikta rīcības brīvība pielāgot īstenošanu savas valsts tiesību aktiem. •Instrumenta izvēle Priekšlikums par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksu sastāv no horizontālas četru spēkā esošo direktīvu (pamatdirektīvas, atļauju izsniegšanas direktīvas, piekļuves direktīvas un universālā pakalpojuma direktīvas) pārstrādāšanas, apvienojot tās visas vienā direktīvā. Katrā direktīvā ir ietverti pasākumi, kas piemērojami elektronisko sakaru tīkliem un elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzējiem. Pārskatīšana piedāvā iespēju vienkāršot pašreizējo struktūru, lai pastiprinātu tās saskaņotību un pieejamību saskaņā ar normatīvās atbilstības mērķi. Tāpat tā piedāvā iespēju pielāgot struktūru jaunajai tirgus realitātei, kur sakaru pakalpojumu sniegšanai vairs nav obligāti jābūt apvienotai ar tīkla pakalpojumu sniegšanu. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Ex post izvērtējumi/spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaude

Kopumā Komisijas dienestu darba dokumentā, kas pievienots priekšlikumam un kurā izvērtēta pašreizējo noteikumu normatīvā atbilstība, secināts, ka tiesiskais regulējums elektronisko sakaru jomā kopumā ir sasniedzis savu vispārējo mērķi nodrošināt konkurētspējīgu nozari, kas nodrošina ievērojamas priekšrocības galalietotājiem. Tomēr, lai gan tā galvenie specifiskie mērķi — veicināt konkurenci, attīstīt iekšējo tirgu un veicināt galalietotāju intereses, joprojām ir būtiski, nepieciešams pārskatīt tiesisko regulējumu, lai risinātu pieaugošo vajadzību pēc lielākas digitālā vienotā tirgus savienojamības un vienkāršotu noteikumus, ņemot vērā tirgus un tehnoloģiju attīstību. Precīzāk — attiecībā uz specifiskajiem vērtēšanas kritērijiem, konstatējumus var apkopot šādi. Būtiskums. Vispārīgi runājot, izvērtējums ir parādījis, ka konkrētie regulējuma mērķi — veicināt konkurenci, virzīties uz vienotā tirgus izveidi un aizsargāt patērētāju intereses — joprojām paliek spēkā, tikai vienotā tirgus izveides mērķis ir kļuvis vēl būtiskāks. Efektīva un ilgtspējīga konkurence veicina efektīvus ieguldījumus un iekšējā tirgus attīstību. Tas galu galā kalpo galalietotāju interesēm, veicinot jauninājumus un sniedzot maksimālas priekšrocības izvēles, cenas un kvalitātes ziņā. Tajā pašā laikā par digitālās sabiedrības un ekonomikas virzītājspēku ir kļuvusi savienojamība, kas pamatojas uz tehnoloģiskajām izmaiņām un jaunām patērētāju un tirgus prasībām. Tā ir Junkera vadītās Komisijas politisko saistību, kas paredz nodrošināt digitālo vienoto tirgu, stūrakmens. Tādēļ ir nepieciešams apsvērt pašreizējo politikas mērķu un regulatīvo instrumentu pielāgošanu, lai vēl vairāk atbalstītu infrastruktūras izvēršanu un plašu attiecīgo savienojamības pakalpojumu ieviešanos atbilstoši nākotnes vajadzībām. Lielākai daļai regulatīvo jomu būtiskums ir saglabājies tādā pašā mērā kā 2009. gadā, ja ne vēl vairāk — jo īpaši spektra pārvaldībai, ņemot vērā ne tikai spektra lomas būtiskumu, bet arī nepietiekamo ieguldījumu pašreizējās un nākamās paaudzes mobilo un fiksēto bezvadu tīklu izvēršanā, kā arī piekļuves regulējumu kā līdzekli, ar kuru risināt joprojām pastāvošos piekļuves tīkliem šķēršļus. Tā, piemēram, lai gan tirgus attīstība liek apšaubīt dažu specifisku universālā pakalpojuma noteikumu sastāvdaļu būtiskumu, drošības tīkla koncepcija, kas paredz, ka visi pilsoņi ir iekļauti pilnībā attīstītā digitālajā sabiedrībā, iegūst vēl lielāku nozīmi digitālajā vienotajā tirgū. Līdzīgi — lai gan galalietotāju aizsardzības mērķa īpašie noteikumi, iespējams, ir jāpielāgo, ņemot vērā izmaiņas tehnoloģijās, tirgū vai tiesību aktos, galalietotāju aizsardzības pamatvajadzības, uz ko atsaucas noteikumi, vēl joprojām paliek būtiskas un to konkrētie mērķi vēl aizvien ieņem galveno lomu. Efektivitāte. Tiek plaši atzīts, ka tiesiskais regulējums kopumā ir efektīvi nodrošinājis konkurētspējīgu nozari. Tas, savukārt, ir radījis ievērojamas galalietotāju priekšrocības, piemēram, plaši pieejamus platjoslas (pamat-)pakalpojumus, ievērojama cenu samazināšanos un plašāku izvēli. Jo īpaši piekļuves un spektra regulējums, kā arī noteikumi attiecībā uz ienākšanu tirgū, ir veicinājuši spēcīgāku konkurenci. Tomēr piekļuves regulējums ir nodrošinājis konkurenci vairāk pakalpojumu līmenī nekā tīkla līmenī un, lai gan investīcijas ļoti veiktspējīgos tīklos ir progresējušas, tās nav veiktas visu dalībvalstu valsts politikas programmās paredzētajā tempā un atbilstoši paredzamajām nākotnes vajadzībām. Svarīgi ir tas, ka, lai gan ievērojama apraides radiofrekvenču spektra diapazona pieejamība bezvadu platjoslas pakalpojumiem ir ievērojams sasniegums, progress spektra pārvaldībā neattaisnoja pēdējās pārskatīšanas cerības, kā rezultātā 4G tīkla izvēršana un izmantošana kavējās un ir sadrumstalota. Vienotā tirgus izveides centienu rezultāti ir visai pieticīgi. Regulējuma konsekvence ir sasniegta tikai daļēji, kas ietekmē pārrobežu pakalpojumu sniedzēju darbību un samazina visiem uzņēmējiem un ieguldītājiem paredzamības iespējas. Pašreizējā regulējumā ir saskaņots ļoti maz kompetenču, kas piešķirtas valsts regulatīvajām iestādēm, kas atbildīgas par ex ante tirgus regulējumu un ļauj dalībvalstīm piešķirt tiesiskajā regulējumā paredzētos uzdevumus citām iestādēm, kas neatbilst vienām un tām pašām neatkarības prasībām. Rezultāts ir fragmentārs, jo, izņemot ex ante tirgus regulējumu, nepastāv cita kompetences joma, kurā visas 28 valstu regulatīvās iestādes, kas ir BEREC locekles, būtu kompetentas. Vēl svarīgāk ir tas, ka pieejamie sadarbības un konsekvences instrumenti ir radījuši situāciju, kad ne vienmēr tiek ievēroti labākie regulatīvie risinājumi, kas ir ietekmējis galalietotājus. ES līmenī veiktās konsekvences pārbaudes, izmantojot pašreizējo pārvaldības struktūru, veicina piekļuves regulējuma prognozējamību visā ES; tomēr to ietekme ir būtiski ierobežota attiecībā uz reglamentējošo līdzekļu projektu. Tāpat arī konsekvences trūkumam attiecībā uz spektra pārvaldību un tam, ka nav izveidota institucionālā struktūra, lai koordinētu spektra piešķiršanu, ir bijusi negatīva ietekme uz galalietotājiem, piemēram, lielākajā ES daļā aizkavēta aizkavējās 4G izvēršana. Tiesiskā regulējuma sasniegumi attiecībā uz galalietotāju aizsardzību un drošības tīkla nodrošināšanu (universālais pakalpojums) ir būtiski, kaut gan progress patērētāju apmierinātības nodrošināšanā ir salīdzinoši lēns. Tāpat ir skaidrs, ka ne visi nozarei specifiskie galalietotāju aizsardzības noteikumi joprojām atbilst mērķim tehnoloģiskā, tirgus un plašākas tiesību aktu attīstības kontekstā. Lietderība. Lai gan precīza izmaksu aprēķina veikšana nav bijusi iespējama, novērtējums liecina, ka ieguvumi no tiesiskā regulējuma vairumam operatoru, galalietotāju un sabiedrībai kopumā lielā mērā atsver izmaksas, kas izriet no tā īstenošanas. Tomēr, lai gan varētu būt nepieciešams zināms sarežģītības līmenis, lai nodrošinātu apdomīgu iejaukšanos (piemēram, atbilstošs piekļuves regulējums), ir konstatētas vairākas jomas, kurās administratīvo slogu varētu samazināt, nemazinot, un dažos gadījumos pat uzlabojot noteikumu efektivitāti. Piemēri ir garāki ex ante tirgus regulējuma cikli, vienkāršotas procedūras aizsardzības līdzekļu piemērošanai savienojumu pabeigšanas tirgos, vienkāršojot dažus patērētāju aizsardzības noteikumus, kas pārklājas ar citiem noteikumiem. ES pievienotā vērtība. Tiesiskais regulējums ir palīdzējis nodrošināt konkurenci vienotajā tirgū, kas šādā mērā nebūtu bijusi iespējama vai būtu maz ticama valstu līmenī. Tas ir uzlabojis valstu regulatīvo praksi nozarē, veicinot ar atšķirīgiem panākumiem īpašajās regulējuma jomās "savā klasē" labākos modeļus visā Eiropas Savienībā. ES rīcība ir arī veicinājusi vispusīgāku, ja ne viendabīgāku, galalietotāju aizsardzību, nekā tas būtu bijis citos apstākļos. Saskaņotība. Kopumā dažādie instrumenti, kas veido tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā, viens otru ir pastiprinājuši, īstenojot savus mērķus. Tomēr ir divi jautājumi, kam jāpievērš īpaša uzmanība pārskatīšanas procesā: konsekvencei starp i) regulējumu, kura mērķis ir stimulēt konkurētspējīgu tīkla izvēršanu un ii) ES finansējuma un valsts atbalsta noteikumiem šajā nozarē, kā arī potenciālo nozarei specifisko noteikumu un horizontālā patērētāju interešu tiesiskā regulējuma pārklāšanos. •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām 2015. gada 11. septembrī tika uzsākta 12 nedēļu ilgā atklātā sabiedriskā apspriešanās, kuras laikā apkopoja novērtēšanas procesā saņemtos viedokļus, lai izvērtētu pašreizējos noteikumus, un lai uzklausītu pārdomas par iespējamiem regulējuma pielāgojumiem, ņemot vērā tirgus un tehnoloģiju attīstību. Tā aptvēra spēkā esošā regulējuma vispārējo novērtējumu, kā arī detalizētāku konkrētu regulējuma elementu novērtējumu un pārskatīšanu: i) tīkla piekļuves noteikumi, ii) radiofrekvenču spektra pārvaldība un bezvadu savienojamība, iii) nozares regulējums attiecībā uz elektronisko sakaru pakalpojumiem, iv) universālā pakalpojuma noteikumi un v) institucionālā struktūra un pārvaldība. Apspriešana izvērsās plaši un detalizēti, kurā tika noskaidroti plašie patērētāju, elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu sniedzēju, valsts un ES operatoru asociāciju, pilsoniskās sabiedrības organizāciju, raidorganizāciju, tehnoloģiju nodrošinātāju, interneta un tiešsaistes pakalpojumu sniedzēju, uzņēmumu, kuri paļaujas uz savienojamību un plašākas digitālās ekonomikas dalībnieku, iestāžu visos valdības līmeņos, valstu regulējošo iestāžu un citu ieinteresēto pušu ieguldījumi. Sniegtajos ieguldījumos ietilpst ieinteresēto pušu ieguldījums, kurus ietekmējusi politika, kā arī to pušu ieguldījums, kam tā ir jāīsteno, un to, kuriem ir noteikta politiskā interese. Apspriešanās piesaistīja 244 tiešsaistes atbildes no ieinteresētajām personām visās dalībvalstīs, kā arī no valstīm ārpus Eiropas Savienības. 2015. gada 11. novembrī — sabiedriskās apspriešanās vidusposmā, apspriešanās tika papildināta ar publisku uzklausīšanu. Papildus sabiedriskajai apspriešanai BEREC sniedza ieguldījumu novērtēšanas un pārskatīšanas procesā un 2015. gada decembrī publicēja savu viedokli. Arī Radiofrekvenču spektra politikas grupa (RSPG) sniedza atzinumu par DVT un regulējuma pārskatīšanu. Apspriešanās procesa laikā bija vērojamas šādas tendences: • savienojamību plaši atzīst par digitālās sabiedrības un ekonomikas virzītājspēku, kura pamatā ir tehnoloģiskās izmaiņas un jaunās patērētāju un tirgus prasības. • laba savienojamību uzskata par nepieciešamu nosacījumu iekšējā digitālā tirgus izveidei. Vairāki respondenti norādīja uz nepieciešamību veikt politikas pasākumus un, iespējams, pielāgot pašreizējos politikas mērķus un regulatīvos instrumentus, lai atbalstītu infrastruktūras izvēršanu atbilstoši nākotnes vajadzībām;

• vairāki viedokļi apstiprināja, ka pašreizējais tiesiskais regulējums nespēj pietiekami sekmēt iekšējo tirgu. Pastāv vispārējs uzskats, ka tiesiskais regulējums ir jāpielāgo pašreizējai tirgus dinamikai. Tomēr daudzi respondenti atzina tādu sasniegumu esību, kas panākti saistībā ar telesakaru tirgus liberalizāciju, jo īpaši attiecībā uz ieguvumiem galalietotājiem un konkurenci lielākajā daļā valstu tirgu; • attiecībā uz spektru — tiek atzīts bezvadu savienojamības un bezvadu platjoslas pakalpojumu nozīmīgums. Kopumā nozare atbalsta koordinētāku pieeju un vēlas panākt papildu noteiktību attiecībā uz ieguldījumiem un iespējas, lai visā ES attīstītu jaunus bezvadu un mobilos sakarus, tostarp 5G. Par aizvien svarīgāku tika atzīta elastīgāka pieeja spektram un tā izmantošanai; • dalībvalstu iestādes kopumā uzsver sasniegumus tehniskās saskaņošanas jomā un vajadzību veikt papildu koordināciju, kurai jābūt brīvprātīgai un augšupējai; dažas dalībvalstis vēlējās lielāku līdzsvaru starp saskaņošanu un elastību. Tiek vispārēji atzīts, ka būtiska ir elastīgāka piekļuve spektra un spektra elastīgāka izmantošana nākotnē; • vairāku dalībvalstu pārvaldes iestādes saskata vajadzību atjaunināt telesakaru noteikumus tādu iemeslu dēļ, kas saistīti gan ar nepieciešamību veicināt investīcijas nākamās paaudzes infrastruktūrā, gan arī nepieciešamību reaģēt uz tehnoloģiju un tirgus izmaiņām. Izskan arī aicinājumi padarīt šos noteikumus elastīgākus un vienkāršākus; • lai gan tradicionālie telesakaru uzņēmumi uzskata, ka ilgtermiņa investīciju un inovāciju vietā priekšroka ir dota īstermiņa ekonomiskam ieguvumam, alternatīvie operatori, BEREC un patērētāju organizācijas uzskata, ka pašreizējie mērķi ar regulējumu kopumā ir sasniegti; • telesakaru lietotāji kopumā atbalsta pašreizējo piekļuves regulējumu, bet daži uzskata, ka uzsvars būtu jāliek uz pakalpojumu konkurenci, nevis uz pamatā esošo infrastruktūru, un ka būtu jāakcentē infrastruktūras kopīga izmantošana; • lielākā daļa respondentu uzskata, ka šī pārskatīšana ir iespēja pilnībā pārskatīt universālā pakalpojuma režīmu. Dalībvalstu pārvaldes iestādes saskata nepieciešamību saglabāt universālo pakalpojumu, padarot dalībvalstu līmenī platjoslas finansēšanu un piemērošanu elastīgāku. BEREC uzskata, ka ir jāsaglabā pašreizējais universālajam pakalpojumam noteikto instrumentu kopums; • lai gan vairāku dalībvalstu pārvaldes iestādes, regulatīvā kopiena un patērētāju organizācijas joprojām saskata vajadzību ieviest nozaru galalietotāju aizsardzību, kuras pamatā ir augsts minimālās saskaņošanas līmenis, telesakaru nozare aicina uz lielāku paļaušanos uz horizontālajiem tiesību aktiem un to pilnīgu saskaņošanu, jo īpaši attiecībā uz pakalpojumiem. Telesakaru nozare kopumā, kā arī dažas pārvaldes iestādes, apgalvo, ka tie paši noteikumi būtu jāpiemēro arī līdzīgiem pakalpojumiem, savukārt citas pārvaldes iestādes, tā dēvētie „over-the-top” jeb OTT piegādātāji, programmatūras un iekārtu pārdevēji, kabeļu operatori un dažas raidorganizācijas uzskata, ka elektronisko sakaru pakalpojumu koncepcija, kā tā definēta pašlaik, ir izrādījusies stabila; • lai gan valsts regulatīvo iestāžu un spektra pārvaldības iestāžu pastāvīgais uzdevums ir plaši atzīts, liela respondentu grupa uzsver, ka ES līmenī būtu jāpārskata institucionālā struktūra, lai uzlabotu tiesisko noteiktību un atbildību; Saistībā ar novērtēšanas procesu Komisija ir noslēgusi līgumus par vairāku pētījumu veikšanu. Šo pētījumu īstenošana ietvēra publiskos darbseminārus, kuru laikā ieinteresētās puses sniedza komentārus un informēja par novērtēšanas darba gaitu: 2016. gada 6. aprīlī notika publiskais darbseminārs, lai apstiprinātu pētījuma SMART 2015/002 pagaidu konstatējumus, ko veica WIK, IDATE un Deloitte par „regulatīvo režīmu attiecībā uz tīkla investīciju modeļiem Eiropā, jo īpaši attiecībā uz piekļuvi”, un 2016. gada 2. maijā notika publiskais darbseminārs, lai apstiprinātu pētījuma SMART 2015/003 pagaidu konstatējumus, ko veica WIK, CRIDS un Cullen par „izskatīšanai būtiskajiem jautājumiem saistībā ar ienākšanu tirgū, ierobežoto resursu pārvaldību un vispārējiem jautājumiem saistībā ar galalietotājiem”. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Komisija izmantoja šādus ārējo ekspertu ieteikumus. Citu ES iestāžu, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Eiropas Padomes politikas ieteikumi. Trīs īpaši pārskatīšanas pētījumi. „Atbalsts ietekmes novērtējuma sagatavošanai, kas pievienots pārskatam par tiesisko regulējumu attiecībā uz elektroniskajiem sakariem” (SMART 2015/0005), „Regulatīvais režīms attiecībā uz tīkla investīciju modeļiem Eiropā, jo īpaši attiecībā uz piekļuvi” SMART 2015/002 „Izskatīšanai būtiskie jautājumi saistībā ar ienākšanu tirgū, ierobežoto resursu pārvaldību un vispārējiem jautājumiem saistībā ar galalietotājiem” (SMART 2015/0003). ·Turklāt pārskatīšanas procesā ieguldījumu ir devuši arī vairāki citi pētījumi. Šie pētījumi ir uzskaitīti ietekmes novērtējuma 6.1.4. sadaļā.

Augsta līmeņa ekspertu grupa saistībā ar pētījumu veica SMART 2015/0005. •Ietekmes novērtējums Ietekmes novērtējuma kopsavilkums un Regulējuma kontroles padomes pozitīvais atzinums ir pieejams Komisijas tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/ia_carried_out/cia_2016_en.htm . Tika izskatītas vairākas iespējas, kā tas izklāstīts ietekmes novērtējumā, un apsvērti šādi risinājumi. Piekļuves regula NGA + regula, kas vērsta uz augstas kvalitātes savienojamību Ar šo risinājumu tiek uzskatīts, ka, lai gan galvenie regulējuma principi paliek spēkā, nepieciešams veikt būtiskus pielāgojumus, lai nodrošinātu nepieciešamos stimulus gan vēsturiskajiem operatoriem, gan to konkurentiem, lai tie veiktu ekonomiski dzīvotspējīgus ieguldījumus vai līdzieguldījumus nākotnes tīklos, kas principā spēj nodrošināt ļoti veiktspējīgu savienojamību katram pilsonim un uzņēmumam Eiropā. Radiofrekvenču spektrs Saistoši un izpildāmi noteikumi par spektra pārvaldības koordinācijas uzlabošanu ES, lielāku uzmanību pievēršot spektra noteikumu pielāgošanai 5G jautājumu risināšanai nākotnē Mērķis ir pielāgot regulējumu attiecībā uz visuresošas savienojamības un 5G izvēršanas attīstību un nodrošināt lielāku konsekvenci attiecībā uz dalībvalstu pasākumiem, jo ​īpaši tiem, kas ietekmē konkurētspējīgu tirgu nosacījumus un ekonomisko regulējumu. To var panākt, veicot regulējumam pielāgojumus lielākā apmērā, kā arī ieviešot juridiski saistošus instrumentus un salīdzinošās izvērtēšanas mehānismu, kas ļauj BEREC, Komisijai un valstu regulatīvajām iestādēm pārskatīt atsevišķu dalībvalstu plānoto valsts piešķīruma procedūru elementus, kam ir lielāka ietekme uz tirgu un uzņēmējdarbības attīstību. Turklāt šis risinājums vairāk akcentē investīciju vidi blīvos 5G tīklos. Universālais pakalpojums Pakāpeniska pielāgošanās tendencēm, galveno uzmanību pievēršot balss sakaru un platjoslas pieejamībai Šis risinājums ir vērsts uz universālā pakalpojuma sniegšanas saistībām Eiropas Savienībā, pamatojoties uz pieejamības aspektiem, tostarp balss sakaru un platjoslas pamata pakalpojumu jomas nodrošināšanu par pieņemamām cenām ES, kā arī tiesībām slēgt līgumus ar patērētājiem, kuri izmanto vispārējos īpašos tarifus. Platjoslu ES līmenī var definēt, pamatojoties uz funkcionālas interneta piekļuves savienojumu, ko definē, pamatojoties uz minimālo tiešsaistes pakalpojumu sarakstu, kas ļauj galalietotājiem piedalīties pilsoniskās sabiedrības dzīvē, ko dalībvalstis sīkāk definē valsts līmenī. Šiem pakalpojumiem, kurus nodrošina noteiktā atrašanās vietā, būtu jānodrošina pieejamība, jo īpaši, izmantojot tiešo atbalstu, taču dalībvalstīm ir iespēja iekļaut mobilo pakalpojumu pieejamības pasākumus visneaizsargātākajiem galalietotāju grupām, ja tiek pierāda šāda nepieciešamība. Pieejamība šiem pakalpojumiem galvenokārt tiks veicināta ar citiem politikas instrumentiem (stimuli privātajiem ieguldījumiem, valsts atbalsts, ar spektru saistītās pārklājuma nodrošināšanas saistības u.c.), un to izņēmuma kārtā var iekļaut tikai valsts līmenī ar nosacījumu, ja to pienācīgi pamato. Ņemot vērā universālas platjoslas plašāku saņēmēju loku (ārpus telesakaru nozares), šī iespēja ir atkarīga no vispārējā budžeta finansējuma kā taisnīgākā un vismazāk traucējošā veida universālā pakalpojuma nodrošināšanas finansēšanai. Pakalpojumi Interneta piekļuves pakalpojumi (IAS) un tiesību aktos noteiktie pienākumi attiecībā uz elektronisko sakaru pakalpojumiem, kas galvenokārt saistīti ar numerācijas lietošanas resursiem Šī risinājuma pamatā ir citi risinājumi. Tā, papildus IAS noteikumiem, ierosina piemērot starppersonu sakaru pakalpojumiem, ko sniedz vai nu parastā veidā (balss telefonija vai SMS), vai izmantojot IAS, nozarei specifiskus noteikumus ierobežotā apjomā. Proti, šis risinājums nosaka tās jomas, kurās joprojām ir nepieciešama nozarei specifiska aizsardzība, ņemot vērā tās īpašības, un ierosina piemērot attiecīgos noteikumus, kas ir vienādi attiecināmi uz visiem pakalpojumu sniedzējiem, un kas ir funkcionāli līdzvērtīgi. Daudzos gadījumos tie būs IAS plus starppersonu sakaru pakalpojumi, izmantojot numurus (ar terminu „izmantošana” saprot numuru nodrošināšanu pakalpojuma sniedzēja abonentiem vai pakalpojuma sniegšanu, kas nodrošina saziņu ar citu pakalpojumu sniedzēju abonentiem ar šādu numuru starpniecību). Tādās svarīgās jomās kā drošība un tiesības piemērot sadarbspēju attiecīgie noteikumi būtu jāpiemēro visiem starppersonu sakaru pakalpojumiem. Pašreizējās minimālās saskaņošanas pieejas vietā tiek ierosināta pilnīga galalietotāju noteikumu saskaņošana, ciktāl iespējams, lai mazinātu atbilstības slogu un izvairītos no tirgu kropļojošiem apstākļiem visās dalībvalstīs. Lai samazinātu regulatīvo slogu, tiek ierosināts atcelt tiesību aktos noteiktos pienākumus, ja tie vairs nav nepieciešami vai ir adekvāti iekļauti vispārējā likumā par patērētāju aizsardzību. Viens no galvenajiem piemēriem ir VRI pilnvaru atsaukšana tieši piemērot mazumtirdzniecības cenu regulējumu. Attiecībā uz tiesību aktos noteiktajiem pienākumiem, ko piemēro starppersonu sakaru pakalpojumiem, lielākā daļa no tiem varētu būt saistīta ar valsts numerācijas resursu izmantošanu, tādējādi apstiprinot pieeju, ko konstatējuši regulatori vismaz kopš regulējuma pēdējās pārskatīšanas, bet ko ir plaši apstrīdējuši attiecīgo pakalpojumu sniedzēji un kas nav plaši pielietota praksē. Piekļuves neatliekamās palīdzības pakalpojumiem joma tiek definēta no jauna, izmantojot numuru izsaukšanai paredzēto starppersonu sakaru pakalpojuma jēdzienu, taču ņemot vērā dažu tiešsaistes pakalpojumu nespēju nodrošināt šādu izsaukumu pakalpojuma kvalitāti. Noteikumi, kas attiecas uz numuru izsaukšanai paredzēto starppersonu sakaru pakalpojumiem, ietver, cita starpā, līguma darbības laiku, pārskatāmību, informāciju par pakalpojuma kvalitāti, numura saglabāšanas iespēju, ko sniedz saņēmēja pakalpojuma sniedzējs, patēriņa uzraudzības instrumentus, cenu un pakalpojuma kvalitātes salīdzināšanas instrumentus vai paketes maiņas noteikumus, lai izvairītos no piesaistes konkrētam pakalpojuma sniedzējam. Turklāt dažās jomās sabiedriskās politikas interesēs, piemēram, attiecībā uz drošību, nepieciešams piemērot reglamentējošos pienākumus visiem starppersonu sakaru pakalpojumiem, proti, arī tiem, kas tiek sniegti, izmantojot IAS, bet neizmanto numerācijas resursus. Saistības, kas jāievēro („must-carry”), un elektroniskie raidījumu apraksti (EPG)

Saglabāt iespēju dalībvalstīm piemērot saistības, kas jāievēro, un EPG saistības Šis risinājums saglabātu pašreizējās saistības, kas jāievēro, un EPG spēkā esošos noteikumus. Tomēr tas precizē, ka pārraides saistībās var ietvert papildu datus radio un televīzijas kanāliem, kas atbalsta interneta televīzijas pakalpojumus un EPG. Numerācija ES regulējuma pielāgošana attiecībā uz numerāciju konkurences jautājumu risināšanai tirgū Saskaņā ar šo risinājumu ir jāpielāgo regulējums, lai atļautu dalībvalstīm piešķirt numurus uzņēmumiem, kas nav elektronisko sakaru vai tīklu pakalpojumu sniedzēji. Šis risinājums ļautu eksteritoriāli izmantot konkrētus numerācijas resursus Eiropas Savienībā, ievērojot atbilstošus drošības pasākumus, lai aizsargātu galalietotājus visās dalībvalstīs, kurās tiek izmantoti numuri. Pārvaldība BEREC/RSPG konsultatīvas funkcijas ar BEREC noteiktām normatīvajām pilnvarām un uzlabotu tirgus pārskata un spektra piešķiršanas procesu Šis risinājums paredz VRI obligāto saskaņoto kompetenču kopumu VRI un VRI uzdevumu saskaņošanu ar BEREC uzdevumiem, kā arī BEREC pārvaldības struktūras ievērojamu saskaņošanu ar kopējo pieeju attiecībā uz decentralizētajām aģentūrām. Turklāt BEREC tiks piešķirti papildu uzdevumi, piemēram, tiesības pieņemt saistošus lēmumus par starpvalstu tirgu noteikšanu un par līguma kopsavilkuma veidni; daļēji saistošas pilnvaras attiecībā uz iekšējā tirgus procedūrām valsts pasākumu projektam par tirgus regulējumu („dubultā bloķēšanas" sistēma, skatīt zemāk) un attiecībā uz vienotu pabeigšanas tarifu maksimumu ES; un vadlīniju izstrādi vairākās jomās: ģeogrāfiskais apsekojums, kopējas pieejas, lai apmierinātu starpvalstu pieprasījumu, obligātie kritēriji standarta piedāvājumiem, numerācijas resursu kopīgie kritēriji, pakalpojuma kvalitātes parametri, kas piemērojami mērīšanas metodēm, un tehniskā informācija par izmaksu modeli, ko piemēro VRI, nosakot simetrisko pabeigšanas tarifu maksimumu. Tai tiks piešķirtas arī pilnvaras pieprasīt informāciju tieši no uzņēmējiem. BEREC būs atbildīga arī par eksteritoriālās numuru izmantošanas reģistra izveidi un pārrobežu pasākumiem un vēl citu ES elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu sniedzēju reģistru. Turklāt tai tiks lūgts atbalstīt Komisiju un VRI standartizācijas jomā, palīdzot tām noteikt savietojamības nepilnības vai draudus pakalpojumu savstarpējai savienojamībai vai efektīvai neatliekamās palīdzības dienestu piekļuvei. Attiecībā uz tiesiskās aizsardzības līdzekļiem ierosināta „dubultā bloķēšanas” sistēma gadījumos, kad BEREC un Komisija vienojas par nostāju attiecībā uz VRI ierosināto tiesiskās aizsardzības līdzekļu projektu, Komisija var pieprasīt VRI grozīt vai atsaukt pasākuma projektu un, ja nepieciešams, atkārtoti ziņot par tirgus analīzi. BEREC saņems dažus papildu normatīvos un konsultatīvos uzdevumus. Attiecībā uz spektru VRI saņems kompetenci lēmumu pieņemšanai tikai attiecībā uz spektra piešķīruma regulējumu un tirgus veidošanas nosacījumiem elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu jomā. Turklāt Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādē (BEREC) kā jauns koordinācijas mehānisms tiek ieviesta salīdzinošās izvērtēšanas sistēma. Šī mehānisma vajadzībām VRI būs jāziņo par savu pasākumu projektu attiecībā uz spektra piešķīruma aspektiem BEREC izskatīšanai un nesaistoša atzinuma izsniegšanai. Turklāt Komisijai jāpiešķir papildu vispārējas normatīvās pilnvaras saistībā ar kritēriju noteikšanu, lai definētu konkrētus spektra piešķīruma elementus, maksimāli ņemot vērā RSPG sniegto ieteikumu un pamatojoties uz komitoloģijas (Cocom) procedūras laikā pieņemto lēmumu, lai atsevišķām VRI sniegtu norādījumus un vadītu salīdzinošo izvērtēšanu BEREC. RSPG turpinās pildīt padomdevēja institūcijas pienākumus un sniegs atzinumus Komisijai pirms īstenošanas pasākumu pieņemšanas komitoloģijas procedūras laikā. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Saskaņā ar izraudzītajā risinājumā ierosinātajiem politikas pasākumiem tiek atbalstīta REFIT darba kārtība un risināti vienkāršošanas un administratīvā sloga mazināšanas mērķi saskaņā ar novērtējuma konstatējumiem attiecībā uz REFIT pārskata potenciālu. Vairāku ierosināto izmaiņu mērķis piekļuves, spektra, universālā pakalpojuma, pakalpojumu/galalietotāju, numerācijas un pārvaldības politikas jomā ir padarīt noteikumus saprotamākus; ļaut pusēm viegli izprast savas tiesības un pienākumus; un izvairīties no pārmērīga regulējuma un administratīvā sloga. Ierosinātās izmaiņas īpaši paredz: piekļuves regulējuma racionalizēšanu un mērķtiecīgu ģeogrāfisko apvidu izvēli; vispārējās atļaujas izmantošanu (ja vien iespējams), dodot priekšroku individuālām spektra piešķīruma atļaujām; sekmēt frekvenču spektra atvasinātos tirgus; nevajadzīgo universālā pakalpojuma pienākumu atcelšanu, piemēram, prasības nodrošināt taksofonus un fizisko resursu failu katalogus; sašaurināt universālā pakalpojuma saistības attiecībā uz pieejamību un beigt nozaru sadales mehānismu; precizēt reglamentējošo noteikumu darbības jomu un atsaukt nevajadzīgos pienākumus nodrošināt patērētāju aizsardzību, ja tie jau ir ņemti vērā, īstenojot horizontālos tiesību aktus vai nodrošināti ar tirgus palīdzību; saskaņot un precizēt ar numerāciju saistītos noteikumus un pārvaldību M2M kontekstā; un saskaņot VRI un BEREC uzdevumus. Vienkāršošanas pasākumiem izraudzītajos risinājumos ir arī vienotā tirgus saskanības dimensija, jo tie nodrošinās lielāku konsekvenci attiecībā uz piekļuves tiesiskās aizsardzības līdzekļiem un spektra piešķiršanas procesiem, kas šobrīd mēdz radīt sarežģījumus operatoriem, kuri vēlas izmantot spektru dažādās dalībvalstīs, un var arī (atšķirīgu grafiku gadījumā) radīt traucējumus robežzonās. Tāpat standartizētu vairumtirdzniecības tiesiskās aizsardzības līdzekļu ieviešana, piemēram, attiecībā uz piekļuvi uzņēmumiem, atvieglo piekļuvi uzņēmumiem, kas darbojas vairāk nekā vienā dalībvalstī, un spektra atļauju ilguma palielināšana veicina frekvenču spektra atvasinātā tirgus izveidi visas Eiropas mērogā, kā arī investīcijām labvēlīgas vides radīšanu šādu atļauju īpašniekiem. •Pamattiesības Priekšlikumā tiek arī pilnībā ņemtas vērā pamattiesības un principi, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā. Jo īpaši ierosināto pasākumu mērķis ir sasniegt augstāku savienojamības līmeni, izmantojot modernizētu galalietotāju aizsardzības noteikumu kopumu. Tas, savukārt, nodrošinās nediskriminējošu piekļuvi jebkāda veida saturam un pakalpojumiem, tostarp sabiedriskajiem pakalpojumiem, un palīdzēs veicināt vārda un uzņēmējdarbības brīvību, un nākotnē ļaus dalībvalstīm ievērot hartu par daudz zemākām izmaksām. 4.IETEKME UZ BUDŽETU

Priekšlikums neietekmē Eiropas Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Īstenošanas uzraudzību turpinās nodrošināt Komisija, pamatojoties uz: ·Eiropas ziņojumu par digitālo progresu Eiropas ziņojums par digitālo progresu aptver 28 dalībvalstis un sniedz visaptverošus datus un analīzi par virzību saistībā ar tirgu, regulējumu un patērētājiem digitālajā ekonomikā, un tajā ir ietverts: Digitālais rezultātu apkopojums, kurā izvērtēti sasniegumi Eiropas digitālajā ekonomikā. Tajā tiek izmantoti dati, ko iesniedz valsts regulatīvās iestādes, Eurostat un citi attiecīgi avoti, un tajā ietverti dati par vispārējo situāciju visās Digitālās ekonomikas un sabiedrības indeksa dimensijās ES dalībvalstīs. Ziņojumā iekļautie rādītāji ļauj salīdzināt sasniegumus visās Eiropas valstīs, kā arī laika gaitā; telesakaru ziņojumi par Eiropas elektronisko sakaru regulējumu un tirgiem, kas sniedz visaptverošus datus un tirgus, regulējuma un ar patērētājiem saistīto notikumu analīzi nozarē. ·Eirobarometra ikgadējais mājsaimniecību apsekojums Pašreizējais Eirobarometra apsekojums sniedz ieskatu, kā e-sakaru tirgus darbojas galalietotāju interesēs un par patērētāju nostāju attiecībā uz pakalpojuma platformu ieviešanu un pakalpojumu izmantošanu, kā arī par virkni ar patērētāju aizsardzību saistītiem jautājumiem. •Konkrēto priekšlikuma noteikumu detalizēts skaidrojums Priekšlikums paredz grozīt spēkā esošo tiesisko regulējumu, ieviešot šādas būtiskas izmaiņas. Politikas mērķu grozījumi 3. pants vienkāršo pašreizējo mērķu formulējumu un papildina tos ar jaunu mērķi, kas paredz plašu piekļuvi ļoti veiktspējīgai savienojamībai un tās ieviešanai visā ES līdzās esošajiem konkurences, iekšējā tirgus un gala lietotāju interešu veicināšanas mērķiem. Grozījumi saistībā ar piekļuves regulējumu Grozījumu saistībā ar piekļuves regulējumu mērķis ir pastiprināt un uzlabot šobrīd spēkā esošo BIT piekļuves režīmu, lai turpmāk veicinātu infrastruktūras konkurenci un visu operatoru veiktu tīkla izvēršanu un lai uzturētu ļoti veiktspējīgu tīklu izvēršanu visā Eiropas Savienības teritorijā. Pirmajā un otrajā kategorijā (BIT režīma pastiprināšana un infrastruktūras konkurences un tīkla izvēršanas, ko veic visi operatori, veicināšana) svarīgi ir šādi noteikumi un izmaiņas: ar 61. un 65. pantu tiek grozītas tirgus analīzes procedūras, kodificējot pašreizējo paraugpraksi un kuru mērķis ir precīzāks un juridiski noteiktāks piekļuves regulējums, kā arī ģeogrāfiskās mērķtiecības stiprināšana, lai nodrošinātu, ka piekļuves pienākumi tiek uzlikti tikai tad, kad tas ir nepieciešams, lai novērstu mazumtirdzniecības tirgus nepilnības un nodrošinātu galalietotājiem rezultātus. Noteikumi arī paredz pienākumu regulatoriem ņemt vērā komerciālos piekļuves nolīgumus, veicot tirgus analīzi, kā arī ņemt vērā jebkurus citus regulatīvus pienākumus, piemēram, simetriskos pienākumus. Turklāt pants paplašina pašreizējo maksimālo trīs gadu tirgus pārskatīšanas periodu līdz pieciem gadiem, kas ļaus operatoriem plānot ilgākā termiņā un piešķirs valstu regulatoriem lielāku elastību attiecībā uz tirgus analīzes veikšanas laiku. 66. pants atspoguļo šos mērķus, atjauninot un grozot attiecīgos noteikumus par regulatīvo pienākumu piemērošanu un pārskatīšanu, piemēram, ja mainās tirgus apstākļi. 70. pants atbalsta lielāku infrastruktūras konkurenci, nodrošinot piekļuvi civilajai infrastruktūrai, piemēram, kabeļkanāli, stabi utt., ja tie pieder operatoriem ar BIT. Arī lai atbalstītu infrastruktūras konkurenci, 59. pants precizē nosacījumus, saskaņā ar kuriem pienākumus var noteikt visiem operatoriem (simetriski pienākumi), lai nodrošinātu piekļuvi neaizstājamiem tīkla līdzekļiem, piemēram, iekšējam vadojumam un kabeļiem. Lai aizsargātu ieguldījumu stimulus, šāda piekļuve ir ierobežota līdz pirmajam koncentrācijas punktam no galalietotāja, bet ierobežotos apstākļos var tikt paplašināta ārpus tā, lai veicinātu alternatīvu tīklu izvēršanu vissarežģītākajos un mazāk apdzīvotajos rajonos.

63. un 64. pants pilnvaro BEREC noteikt starpvalstu tirgus, kā arī starptautisko pieprasījumu, pat ja tirgi vēl aizvien ir valstu vai reģionālā pārziņā. BEREC var pieņemt pamatnostādnes valstu regulatoriem kopīgu pieeju pieņemšanai, kad tiek piemēroti tiesiskās aizsardzības līdzekļi, kas var palīdzēt izpildīt šādu starpvalstu pieprasījumu. 64. pants arī pilnvaro Komisiju ar BEREC atbalstu izveidot saskaņotas tehniskās specifikācijas noteiktiem vairumtirdzniecības piekļuves produktiem, lai apmierinātu pieprasījumu pēc pārrobežu sakariem, jo ​īpaši uzņēmumiem gadījumos, kad šādu saskaņotu produktu neesamība apgrūtina iekšējo tirgu. 73. pants ievieš ES līmeņa procesu, ar ko nosaka saistošu metodi balss savienojuma pabeigšanas tarifa izveidei un stabilu tirgu ar līdzvērtīgu regulējumu lielākajā daļā dalībvalstu. Turklāt tas rada mehānismu maksimālās pabeigšanas tarifa izveidei ES līmenī, lai mazinātu administratīvo slogu valstu regulatoriem, ļaujot tiem pievērsties vissarežģītāko platjoslas pakalpojumu tirgu analīzei. Visbeidzot, lai uzturētu ļoti veiktspējīgu tīklu izvēršanu visā Eiropas Savienības teritorijā, tiek ierosināti šādi grozījumi: 22. pants paredz, ka valstu regulatoriem ir jāuzrauga platjoslas tīklu un investīciju plānu stāvoklis visā valsts teritorijā, lai tie varētu labāk ņemt vērā ģeogrāfiskās īpatnības, veicot tirgus analīzes. Tāpat valstu regulatoriem ir jānosaka tā dēvētās „digitālās atstumtības zonas”, kur neviens operators vai publiska iestāde nav izvērsusi vai neplāno izvērst ļoti veiktspējīgu tīklu vai nav modernizējusi vai paplašinājusi savu vēsturisko tīklu ar lejupielādes ātrumu vismaz 100 Mb/s vai neplāno to darīt. Tie var publicēt izraudzītās digitālās atstumtības zonas un izsludināt uzaicinājumu izteikt ieinteresētību nolūkā veicināt ļoti veiktspējīga tīkla izvēršanu šajās sarežģītajās teritorijās. 72. pants precizē apstākļus, kādos BIT operatoriem var piešķirt cenu elastīgumu, neapdraudot konkurenci. Cenu elastība var būt izdevīga investoriem, kas veic ieguldījumu jaunos tīklos, ja vien tas neradīs konkurences apdraudējumu lejupējā tirgū. 74. pants kopā ar IV pielikumu ievieš noteikumus, lai sekmētu komerciālos līdzieguldījumus jaunās infrastruktūrās un izdarītu nepieciešamos secinājumus par regulējumu. Jaunā tīkla elementi, kurus kopīgi izmanto BIT tīkla īpašnieks un piekļuves prasītāji, rada lielāku riska sadalījumu, salīdzinot ar parastajiem piekļuves produktiem, un var arī nodrošināt noturīgāku ilgtspējīgas konkurences pamatu, ja tiek ievēroti līdzfinansējuma koncepcijas nosacījumi. Tas ļautu pielāgot regulēto piekļuvi, ļaujot visiem līdzieguldītājiem gūt pirmā iniciatora priekšrocības salīdzinājumā ar citiem uzņēmumiem. Pastāvīga regulētās piekļuves produktu pieejamība, sākot ar neiesaistītajiem uzņēmumiem, līdz jaudai, kas bija pieejama pirms ieguldījumu veikšanas, vēl aizvien var būt lietderīga. 77. pants piedāvā vienkāršotu regulatīvo modeli vienīgi uz vairumtirdzniecību balstītiem tīkliem ar būtisku ietekmi tirgū, kas attiecas tikai uz taisnīgas, saprātīgas un nediskriminējošiem piekļuves noteikumiem un strīdu izšķiršanas priekšmetu. Šie noteikumi paredz stingrus nosacījumus tīklam, lai to varētu uzskatīt par „vienīgi uz vairumtirdzniecību balstītu” un būtu īpaši piemēroti vietējiem tīkliem ar ļoti augstu veiktspēju, kuriem, iespējams, nākotnē var būt būtiska ietekme tirgū. 76. pants sniedz paskaidrojumus par brīvprātīgas nošķiršanas procesu, ieviešot juridisko noteiktību, kas paredz operatora saistības, kas atrodas nošķiršanas procesā. Visbeidzot, 78. pants precizē valstu regulatoru pavadošo lomu, BIT operatoriem pārejot no vēsturiskajiem uz jaunajiem tīkliem (piemēram, beidzot izmantot vēsturiskos vara kabeļu tīklus), lai turpinātu atbalstīt pāreju uz jauniem tīkliem. Grozījumi, kas saistīti ar radiofrekvenču spektra pārvaldību 45. pants sniedz skaidrojumu par vispārējiem mērķiem un principiem, lai dotu dalībvalstīm ievirzi, pārvaldot radiofrekvenču spektru valsts līmenī. Tas ietver konsekvenci un proporcionalitāti atļauju piešķiršanas procedūrā, svarīgumu nodrošināt atbilstošu pārklājumu, laika apsvērumus, padarot spektru pieejamu, pārrobežu vai kaitīgo traucējumu novēršanu, principa „izmanto vai zaudē” izveidošanu un kopīga spektra izmantošanas veicināšanu, kā arī kā spektra tirdzniecību un līzingu. Šis pants arī paredz mehānismu, kas ļauj saskaņota spektra pagaidu alternatīvu izmantošanu, ja tiek ievēroti skaidri definētie nosacījumi. 46. pants sniedz lielāku prioritāti vispārējām atļaujām salīdzinājumā ar individuālajām atļaujām, kā arī kopīgai spektra izmantošanai, kas ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, lai nodrošinātu, ka valstu iestādes perspektīvi attīsta atļaujas piešķiršanas modeļus, kas ir vispiemērotākie 5G izstrādei. Tāpat tas piešķir Komisijai pilnvaras pieņemt saistošus pasākumus, lai sasniegtu konsekvenci dažādu atļauju piešķiršanas režīmos. 47. pants definē atļauju piešķiršanas nosacījumus, kas pievienoti vispārējai radiofrekvenču atļaujai un to lietošanas tiesības un paredz Komisijai īstenošanas pasākumus, lai panāktu konsekvenci attiecībā uz dažiem nosacījumiem, piemēram, attiecībā uz pārklājuma nodrošināšanas pienākumu definēšanas un mērīšanas kritērijiem, kuru nozīme ir pastiprināta kā radiofrekvenču spektra efektivitātes daļa. Tāpat tas liek uzsvaru uz pienākumiem, piemēram, infrastruktūras koplietošanu, lai uzlabotu galalietotāju savienojamību īpaši mazāk apdzīvotos reģionos. 48.—54. pants pievēršas spektra atļaujas galvenajiem aspektiem, lai pastiprinātu konsekvenci dalībvalstu praksē, piemēram, i) minimālais licences ilgums (25 gadi); i) skaidrs un vienkāršāks spektra tirdzniecības un līzinga process; iii) objektīvi kritēriji konsekventai piemērošanai, pamatojoties uz konkurences tiesību principiem attiecībā uz pasākumiem, lai veicinātu konkurenci, piemēram, spektra griesti, spektra rezervācija jaunajiem operatoriem un vairumtirdzniecības piekļuves saistības; iv) procesi, lai uzlabotu saskaņotību un paredzamību, piešķirot un atjaunojot individuālas spektra lietošanas tiesības; v) precīzāki nosacījumi esošo tiesību ierobežošanai vai anulēšanai, tostarp izmantojot „izmanto vai zaudē” risinājumu un pastiprinātas izpildes funkcijas valstu iestādēm. Tāpat šie panti paredz Komisijai pilnvaras pieņemt pasākumus, lai noteiktu kopējus galīgos termiņus saskaņota spektra izmantošanas atļaušanai visās dalībvalstīs, un lai koordinētu galvenos atlases procesa elementus un noteiktu kritērijus to izveidei. 55. un 56. pants vienkāršo piekļuves Wi-Fi nosacījumus, lai apmierinātu eksponenciālo pieprasījumu pēc savienojamības un lai izvērstu un nodrošinātu zemas jaudas bezvadu platjoslas piekļuvi (mazas šūnas) nolūkā samazināt izmaksas, izvēršot ļoti blīvus tīklus. 28. pants nosaka koordinācijas pienākumu starp dalībvalstīm, lai risinātu ar pārrobežu traucējumiem saistītas problēmas, iesaistot RSPG, paredzot arī īstenošanas pilnvaras Komisijai pieņemt saistošus pasākumus, lai risinātu pārrobežu strīdus, iespēju robežās ņemot vērā RSPG ieteikumus. Priekšlikums piešķir valsts regulatoriem kompetences attiecībā uz spektra piešķiršanas elektronisko sakaru pakalpojumiem tirgus un ekonomiskā regulējuma aspektiem. Tāpat tiem piešķir kompetenci pieņemt lēmumu par ārkārtas pasākumu ieviešanu saistībā ar tīkla/spektra koplietošanu un valsts viesabonēšanu, lai nosegtu baltos savienojamības laukumus. Valstu regulatoriem ir jākoncentrē sava darbība šajā jomā, balstoties uz pamatotu tirgus ekonomisko un konkurences analīzi. Lai nodrošinātu tādu piešķīruma nosacījumu konsekventu piemērošanu visā Savienībā, kuri ietekmē ekonomikas, tirgus un konkurences apstākļus un līdz ar to arī tirgus funkcionēšanu, ar 35. pantu tiek radīts salīdzinošās pārskatīšanas mehānisms, lai BEREC pārskatītu valsts spektra piešķīruma projekta tirgus un ekonomiskā regulējuma aspektus un izdotu nesaistošus​ atzinumus. 37. pants ievieš dalībvalstīm sistēmu, lai veicinātu brīvprātīgas ES mēroga vai vairāku valstu piešķīruma procedūras. Grozījumi attiecībā uz universālo pakalpojumu Priekšlikuma mērķis ir modernizēt universālā pakalpojuma režīmu, no darbības jomas svītrojot vēsturiski radušos pakalpojumu (sabiedriskie taksofoni, visaptveroši katalogi un uzziņu dienesti) obligāto integrāciju ES līmenī un vēršot uzmanību uz platjoslas universālo pamatpakalpojumu, ko definēs, atsaucoties uz platjoslas pieslēgumā izmantojamu tiešsaistes pakalpojumu dinamisko pamatsarakstu. Dalībvalsts intervencei vajadzētu būt vērstai uz pieejamās savienojamības cenas pieņemamību nevis tīklu izvietošanu, attiecībā uz kuriem pastāv labāki instrumenti. Jānodrošina universālā pakalpojuma cenas pieņemamība vismaz noteiktā atrašanās vietā, bet dalībvalstis varēs elastīgi paplašināt cenas pieņemamības pasākumus arī mobilajiem pakalpojumiem attiecībā uz visneaizsargātākajiem lietotājiem.

79. pants nosaka pienākumu dalībvalstīm nodrošināt visiem galalietotājiem cenas ziņā pieņemamu piekļuvi funkcionālas platjoslas interneta piekļuves un balss sakaru pakalpojumiem vismaz noteiktā atrašanās vietā. Lai nodrošinātu pieņemamību cenas ziņā, 80. pants pilnvaro dalībvalstis pieprasīt uzņēmumiem nodrošināt īpašus tarifu variantus galalietotājiem, kuriem ir zems ienākumu līmenis vai kuriem ir īpašas sociālās vajadzības un/vai sniegt šiem galalietotājiem tiešu atbalstu un piešķir tiesības patērētājiem ar īpašiem vispārīgajiem tarifiem slēgt nolīgumus. Lai gan dalībvalsts intervencei vajadzētu būt vērstai uz pieejamas savienojamības pieņemamību cenas ziņā nevis tīklu izvēršanu, 81. pants ļauj dalībvalstij darbības jomā iekļaut savienojamības nodrošināšanu noteiktā atrašanās vietā (pieejamību), ja tā pierāda, ka šādu savienojamību nevar nodrošināt parastos komercapstākļos vai izmantojot citus sabiedriskās politikas instrumentus, kas ir tās rīcībā. Atzīstot vajadzību pēc elastības, lai risinātu jautājumus valstīs ar atšķirīgiem apstākļiem, 82. pants ļauj dalībvalstīm turpināt veikt tām uzticētās funkcijas attiecībā uz valsts līmeņa pakalpojumiem, kas pašlaik ietilpst ES universālā pakalpojuma pienākumos, piemēram, maksas tālruņi, katalogi un uzziņu dienesti, ja ir pienācīgi pierādīta nepieciešamība un ar nosacījumu, ka tās pielāgo arī finansēšanas režīmu. 85. pants nosaka universālā pakalpojuma finansēšanu no kopbudžeta, nevis no nozaru finansējuma. Grozījumi attiecībā uz pakalpojumiem un galalietotāja aizsardzības noteikumiem Lai atspoguļotu tirgus un regulatīvās norises pēdējo gadu laikā un nepieciešamību joprojām ieviest nozarei specifiskus noteikumus, 2. panta 4. punkts no jauna definē terminu „elektronisko sakaru pakalpojumi”. Tas ietver trīs veidu pakalpojumu kategorijas: i) interneta piekļuves pakalpojums, ii) starppersonu sakaru pakalpojums, kas ietver divas apakškategorijas: proti, viens pakalpojums ir numuratkarīgs, bet otrs ir numurneatkarīgs, un iii) pakalpojumus, kas pilnībā vai galvenokārt sastāv no signālu pārraidīšanas, piemēram, pārraides pakalpojumi, ko izmanto M2M sakariem un apraidei. Daudzi galalietotāju noteikumi attieksies tikai uz interneta piekļuves pakalpojumiem un numuratkarīgiem starppersonu sakaru pakalpojumiem. Uz starppersonu sakaru pakalpojumiem, kas ir numurneatkarīgi, attieksies tikai pienākumi, kur sabiedriskās politikas intereses pieprasa piemērot īpašus regulatīvus pienākumus, kas jāpiemēro visiem starppersonu sakaru pakalpojumu veidiem neatkarīgi no tā, vai tiek izmantoti numuri. Jo īpaši tas attiecas uz drošības noteikumiem (40. pants). Turklāt, ja tiek faktiski apdraudēta galalietotāja savienojamība vai efektīva piekļuve neatliekamās palīdzības dienestiem, Komisija drīkst konstatēt nepieciešamību pēc pasākumiem savietojamības nodrošināšanai, piemēram, uzsākot standartizācijas procesu. Šādus standartus vajadzības gadījumā var piemērot VRI (59. pants). Ar priekšlikumu samazina regulatīvo slogu, atceļot regulatīvos pienākumus, ja tie vairs nav vajadzīgi, vai arī tie ir attiecīgi noteikti vispārējās patērētāju tiesībās. Viens no galvenajiem piemēriem ir valstu regulatoru pilnvaru atsaukšana attiecībā uz mazumtirdzniecības cenu regulēšanas noteikšanu BIT operatoriem (Universālā pakalpojuma direktīvas 17. panta atcelšana). Arī daži noteikumi par līgumiem, pārredzamību, līdzvērtīgu piekļuvi lietotājiem ar īpašām vajadzībām, uzziņu dienestiem un patērētāju ciparu televīzijas aprīkojuma savietojamību ir vienkāršoti un daļēji svītroti, jo pārklājas ar horizontālajiem noteikumiem vai ir cita veida dublēšanās (95.—98., 103.—105. pants). Paredzēts ierobežots jaunu noteikumu skaits, lai risinātu jaunus uzdevumus, piemēram, labāka līgumu lasāmība, izmantojot saīsināto formu, kurā norādīts līguma būtiskās informācijas kopsavilkums, patēriņa kontroles instrumentu nodrošināšana, lai informētu galalietotājus par sakaru pakalpojumu izmantojuma apjomu, uzlaboti noteikumi attiecībā uz cenas un kvalitātes salīdzināšanas rīku, paketes maiņas noteikumi saistībā ar strauji pieaugošo pakešu skaitu, lai izvairītos no piesaistes efekta (galvenie nozares specifiskie noteikumi, piemēram, maksimālais līguma ilgums un tiesības uz līguma laušanu attiektos uz visu paketi) un noteikumi, kas aizliedz diskrimināciju pēc pilsonības vai dzīvesvietas valsts (92., 95., 96., 98. un 100. pants). Lai gan pastāv vispārējs maksimālais pakalpojumu līgumu termiņš uz 2 gadiem, atļauts slēgt atsevišķus līgumus ar galalietotājiem par garāku līguma darbības periodu, lai veicinātu iemaksu atlīdzināšanu par fiziskas savienojamības izvēršanu un atbalstītu tīkla ieviešanu, izmantojot iemaksas tīkla kapitāla izmaksās („pieprasījuma apkopošanas pieeja”), (98. pants). Grozījumi attiecībā uz numerācijas noteikumiem Lai risinātu konkurences jautājumus M2M tirgū (īpaši piesaistes konkrētam operatoram gadījumā), priekšlikums ļauj valstu regulatoriem piešķirt numurus uzņēmumiem, kas nav elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu nodrošinātāji, taču neuzliekot to par pienākumu (88. pants). Šis pats pants paredz arī, ka valstu regulatoriem jānosaka atsevišķi numerācijas resursi eksteritoriālai valsts numuru izmantošanai Eiropas Savienībā, kā līdzekli, lai apmierinātu pieaugošo pieprasījumu pēc šādas eksteritoriālās numerācijas lietošanas resursiem, it īpaši M2M pielietojumiem. Attiecībā uz noteikumiem par saskaņotajiem numuriem, kuri paredzēti pakalpojumiem ar sociālo vērtību, uzsvars tiek likts uz efektīvu uzticības tālruņa ieviešanu ziņošanai par bezvēsts pazudušiem bērniem (90. pants), bet kopējais regulējums attiecībā uz „116” numuru joprojām balstās uz Komisijas Lēmumu Nr. 2007/116/EK. Sakarā ar pieprasījuma trūkumu par Eiropas telefonu numerācijas telpu pēdējos gados attiecīgais noteikums ir svītrots (Universālā pakalpojuma direktīvas 27. pants). Grozījumi attiecībā uz noteikumiem par sakariem ārkārtas situācijās Tiek ieviesta juridiskā skaidrība saistībā ar piekļuvi neatliekamās palīdzības dienestiem no visiem numuratkarīgu starppersonu sakaru pakalpojumu sniedzējiem. Ierosinātie noteikumi aizstāj esošās Komisijas pilnvaras piemērot tehniskos īstenošanas pasākumus, izmantojot pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi vienotajam Eiropas neatliekamās palīdzības dienesta numuram „112” attiecībā uz zvanītāja atrašanās vietu, izsaukuma maršrutēšanu uz „ārkārtas izsaukumu centrāli" un to pieejamību lietotājiem ar īpašajām vajadzībām saskaņotā veidā visā ES. Šāda pieeja nodrošina tehnisko risinājumu ārkārtas sakariem pārrobežu izvēršanu un darbību (102. pants). Grozījumi attiecībā uz pārvaldību 5., 6. un 8. pants pastiprina valstu neatkarīgu regulatoru lomu, nosakot regulatoriem obligāto kompetenču kopumu visā ES, un uzlabo to neatkarības prasības, paredzot piešķiršanas prasības un ziņošanas pienākumus.

12. pants ievieš dažas izmaiņas attiecībā uz vispārējās atļaujas piešķiršanas procedūru. Pakalpojumu sniedzējiem būtu jāiesniedz paziņojumi BEREC, kam būtu jādarbojas kā vienotam kontaktpunktam un jānosūta paziņojumi attiecīgajām valsts regulatīvajām iestādēm. BEREC būtu jāizveido reģistrs ES līmenī. 27. pants paredz kārtību, kādā risināmas uzņēmumu pārrobežu domstarpības, pastiprinot BEREC funkciju tādējādi, ka valstu regulatīvajām iestādēm tiek noteikts pienākums konsultēties ar BEREC. 33. pants paredz „dubultās bloķēšanas” sistēmu gadījumos, kad BEREC un Komisija vienojas par nostāju attiecībā uz valsts regulatora ierosinātajiem aizsardzības līdzekļu projektiem un kas paziņots Komisijai un BEREC saskaņā ar 32. pantu. Šādos gadījumos Komisija var pieprasīt regulatoram grozīt vai atsaukt pasākuma projektu un nepieciešamības gadījumā atkārtoti paziņot tai savu tirgus analīzi. ê 2002/19/EK (pielāgots) 2016/0288 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) Ö par Eiropas Elektronisko sakaru kodeksa izveidi Õ (Pārstrādāta redakcija) (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas Ö Līgumu par Eiropas Savienības darbību Õ , jo īpaši tā 95. Ö 114. Õ pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā:

ê (1)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/22/EK ir būtiski grozītas. Ir jāizdara vēl citi grozījumi, tādēļ minētās direktīvas skaidrības labad būtu jāpārstrādā. ê 2002/21/EK 1. apsvērums (pielāgots) Pašreizējie reglamentējošie noteikumi telesakariem ir veiksmīgi radījuši nosacījumus efektīvai konkurencei telesakaru nozarē pārejas posmā no monopola uz pilnīgu konkurenci. ê 2002/21/EK 2. apsvērums (pielāgots) 1999. gada 10. novembrī Komisija sniedza paziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai ar nosaukumu “Ceļā uz jaunu sistēmu elektronisko komunikāciju infrastruktūrai un saistītiem pakalpojumiem — 1999. gada paziņojumu pārskats”. Minētajā paziņojumā Komisija pārskatīja telesakaru pašreizējo regulējumu saskaņā ar pienākumu, kas noteikts 8. pantā Padomes 1990. gada 28. jūnija Direktīvā 90/387/EEK par telekomunikāciju pakalpojumu iekšējā tirgus izveidi, īstenojot atklāta tīkla noteikumus . Tā arī nodeva publiskai apspriešanai vairākus politiskus priekšlikumus par jaunu regulējumu elektronisko sakaru infrastruktūrai un saistītiem pakalpojumiem. ê 2002/21/EK 3. apsvērums (pielāgots) 2000. gada 26. aprīlī Komisija sniedza paziņojumu Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par publiskās apspriešanas rezultātiem par 1999. gada paziņojumu pārskatu un orientējošiem norādījumiem uz jauniem reglamentējošiem noteikumiem. Paziņojumā apkopoja sabiedriskās apspriešanas rezultātus un noteica dažus galvenos punktus jauno noteikumu sagatavošanai elektronisko komunikāciju infrastruktūrai un saistītiem pakalpojumiem. ê 2002/21/EK 4. apsvērums (pielāgots) Eiropadomes sanāksme Lisabonā 2000. gada 23. un 24. martā uzsvēra pārejas uz digitālas un uz zināšanām balstītas ekonomikas izaugsmes, konkurētspējas un jaunu darba vietu radīšanas potenciālu. Jo īpaši tā uzsvēra, cik svarīga Eiropas uzņēmumiem un iedzīvotājiem ir piekļuve lētai pasaules klases komunikāciju infrastruktūrai un plašam pakalpojumu spektram. ê 2009/136/EK 1. apsvērums (pielāgots) ð jauns (2)Komisija regulāri pārskata, kā darbojas piecas direktīvas, Ö kas Õveido pašreizējo tiesisko regulējumu ietilpst pastāvošajā elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu regulējumā (Direktīva 2002/19/EKEiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK (2002. gada 7. marts) par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (Piekļuves direktīva) , Direktīva 2002/20/EK Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK (2002. gada 7. marts) par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (Atļauju izsniegšanas direktīva) , Direktīva 2002/21/EKEiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK (2002. gada 7. marts) par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) , Direktīva 2002/22/EK (Universālā pakalpojuma direktīva) un Eiropa Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK (Direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (turpmāk “pamatdirektīva un īpašās direktīvas”)), it īpaši, lai noteiktu, vai tajos vajadzīgi grozījumi tehnoloģiju un tirgus attīstības dēļ ð ï .

ò jauns (3)Digitālā vienotā tirgus stratēģijā Komisija uzsvēra, ka telesakaru regulējuma pārskatīšanā galvenā uzmanība tiks pievērsta pasākumiem, kuru mērķis ir stimulēt ieguldījumus ātrdarbīgos platjoslas tīklos, panākt konsekventāku vienotā tirgus pieeju radiofrekvenču spektra politikā un pārvaldībā, radīt patiesi vienota tirgus nosacījumus, novēršot regulējuma sadrumstalotību, nodrošināt vienādus konkurences apstākļus visiem tirgus dalībniekiem un noteikumu konsekventu piemērošanu, kā arī nodrošināt efektīvāku regulatīvo iestāžu sistēmu. (4)Šī direktīva ietilpst “normatīvās atbilstības” pasākumā, kas aptver četras direktīvas (Pamatdirektīvu, Atļauju izsniegšanas direktīvu, Piekļuves direktīvu, Universālā pakalpojumu direktīvu) un vienu regulu (BEREC regulu). Katrā no direktīvām pašlaik ir iekļauti pasākumi, kas piemērojami elektronisko sakaru tīklu un elektronisko sakaru pakalpojumu nodrošinātājiem, atbilstīgi nozares regulējuma vēsturei, kurā uzņēmumi bija vertikāli integrēti, proti, darbojās gan tīklu, gan pakalpojumu nodrošināšanā. Pārskatīšana ir izdevība pārstrādāt četras direktīvas, lai vienkāršotu esošo struktūru ar nolūku pastiprināt tās saskanību un pieejamību, saskaņā ar REFIT mērķi. Tā dod arī iespēju šo struktūru pielāgot jaunajai tirgus situācijai, kad sakaru pakalpojumu sniegšana nav obligāti sasaistīta ar tīkla nodrošināšanu. 2001. gada 28. novembra Iestāžu nolīgumā par tiesību aktu tekstu pārstrādāšanas paņēmiena strukturētāku izmantošanu noteikts, ka pārstrādāšana ir jauna tiesību akta pieņemšana, kur vienā tekstā iekļauj gan būtiskos grozījumus, ko tas izdara iepriekšējā tiesību aktā, gan nemainītas minētā tiesību akta normas. Pārstrādāšanas priekšlikums skar būtiskos grozījumus, ko tas izdara agrākā tiesību aktā, un, otrām kārtām, negrozīto agrākā tiesību akta noteikumu kodifikāciju ar šiem būtiskajiem grozījumiem. ê 2002/20/EK 3. apsvērums (pielāgots) (5)Šīs direktīvas mērķis ir izveidot tiesisko regulējumu Šai direktīvai Ö būtu Õ jāizveido tiesiskais regulējums, kas dotu brīvību nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus tikai saskaņā ar nosacījumiem šajā direktīvā un ierobežojumiem, kas ir saskaņā ar Līguma 46 Ö 52. Õ panta 1. punktu, it īpaši pasākumus attiecībā uz sabiedrisko kārtību, sabiedrības drošību un sabiedrības veselību. ê 2002/21/EK 7. apsvērums (pielāgots) ð jauns (6)Šās direktīvas un īpašo direktīvu noteikumi neierobežo iespēju katrai dalībvalstij veikt vajadzīgus, ð ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 87. un 45. pantu pamatotus pasākumus, ïlai nodrošinātu būtisko drošības interešu aizsardzību, nosargātu sabiedrisko kārtībuð, tikumusï un sabiedrības drošību un ļautu izmeklēt un atklāt noziedzīgus nodarījumus un krimināli vajāt par tiem. ê 2002/21/EK 5. apsvērums (pielāgots) ð jauns (7)Telesakaru, mediju un informācijas tehnoloģijas konverģence nozīmē, Ö ka Õ visi pārraides ð elektronisko sakaru ï tīkli un pakalpojumi Ö cik iespējams Õ būtu jāaptver vienam vienīgam Ö Eiropas Elektronisko sakaru kodeksam, ko izveidotu ar vienu direktīvu, izņemot jautājumus, ko labāk risināt ar tieši piemērojamām normām, ko nosaka regulās. Õ reglamentējošie noteikumi. Minētie reglamentējošie noteikumi sastāv no šīs direktīvas un četrām īpašām direktīvām: Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/20/EK par elektronisko komunikāciju tīklu un pakalpojumu atļaušanu (atļauju izsniegšanas direktīva) , Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/19/EK par piekļuvi elektronisko komunikāciju tīkliem un ar tiem saistītām iekārtām un to savstarpēju savienojumu (piekļuves direktīva) , Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (universālā pakalpojuma direktīva) , Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 15. decembra Direktīva 97/66/EK attiecībā uz personu datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību telekomunikāciju nozarē (še turpmāk “īpašās direktīvas”). Jāatdala pārraides regulēšanu ð elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu regulēšana ï no satura regulēšanas. Tāpēc šie noteikumi Ö šis kodekss Õ neaptver to pakalpojumu saturu, kas tiek sniegti caur elektronisko sakaru tīkliem, izmantojot elektronisko sakaru pakalpojumus, tādus kā pārraides saturs, finansiāli pakalpojumi un daži informācijas sabiedrības pakalpojumi, un tāpēc neierobežo Kopienas Ö Savienības Õ vai valsts līmenī veiktos pasākumus attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem, saskaņā ar Kopienas Ö Savienības Õ tiesību aktiem, lai veicinātu kultūras un valodu daudzveidību un nodrošinātu mediju plurālisma aizsardzību. Televīzijas programmu saturs ir aptverts Padomes 1989. gada 3. oktobra Direktīvā 89/552/EEK par to, kā koordinēt dažus dalībvalstu normatīvo vai administratīvo aktu noteikumus par televīzijas raidījumu veidošanu un pārraidi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2010/13/ES . ð Audiovizuālo mediju politikas un satura regulēšana notiek vispārības interesēs ar mērķi nodrošināt vārda brīvību, mediju plurālismu, objektivitāti, kultūras un valodu daudzveidību, sociālo integrāciju, patērētāju aizsardzību un nepilngadīgo aizsardzību. ï Pārraidīšanas noteikumu ð Elektronisko sakaru ï regulēšanas un satura regulēšanas nodalīšana neierobežo starp tiem esošo saikņu ievērošanu, it īpaši, lai garantētu mediju plurālismu, kultūras daudzveidību un patērētāju aizsardzību. ê 2002/21/EK 8. apsvērums ð jauns (8)Šī direktīva neattiecas uz ierīcēm, kas iekļautas Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīvā 1999/5/EK par radio ierīcēm un telekomunikāciju termināliekārtām un par to atbilstības abpusēju atzīšanu ð neietekmē Direktīvas 2014/53/ES piemērošanu radioiekārtām ï, taču aptver patērētāju ierīces, ko izmanto ciparu televīzijai. ê 2009/140/EK 11. apsvērums (pielāgots)

ð jauns (9) Lai valsts regulatīvās iestādes varētu sasniegt pamat Ö šajā Õ direktīvā un īpašajās direktīvās izklāstītos mērķus, īpaši tos, kas saistīti ar starpgalu sadarbspēju, būtu jāpaplašina pamat direktīvas darbības jomai būtu jāattiecas uz konkrētiem radioiekārtu un telesakaru termināliekārtu aspektiem, kā tās definētas Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 9. marta Direktīvā 1999/5/EK par radioiekārtām un telekomunikāciju termināla iekārtām un to atbilstības savstarpējo atzīšanu Ö Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2014/53/ES Õ, un uz patērētāju ierīcēm, ko izmanto ciparu televīzijai, lai tā būtu vieglāk pieejama lietotājiem invalīdiem. ð Ir svarīgi mudināt tīkla operatorus un iekārtu ražotājus sadarboties, lai atvieglinātu invalīdu piekļuvi elektronisko sakaru pakalpojumiem. Lai nodrošinātu koordinētu pieeju atļauju piešķiršanas kārtībai, šajā direktīvā būtu jāietver arī spektra neekskluzīva izmantošana radiosakaru galiekārtu izmantošanai pašu vajadzībām, lai gan tā nav saistīta ar saimniecisku darbību. ï ê 2002/21/EK 6. apsvērums (pielāgots) Audiovizuālā politika un satura reglamentācija tiek veikta saskaņā ar vispārējās intereses mērķiem, tādiem kā vārda brīvība, mediju plurālisms, objektivitāte, kultūras un valodu daudzveidība, sociālā integrācija, patērētāju un nepilngadīgo aizsardzība. Komisijas paziņojums “Kopienas audiovizuālās politikas principi un pamatnostādnes digitālajā laikmetā” un Padomes 2000. gada 6. jūnija secinājumi, kas atbalstīja šo paziņojumu, noteica būtiskākos pasākumus, kas Kopienai jāveic, lai tās ieviestu audiovizuālo politiku. ê 2002/22/EK 50. apsvērums (pielāgots) Šīs direktīvas noteikumi nekavē dalībvalsti veikt pasākumus, kas attaisnojami, pamatojoties uz Līguma 30. un 46. pantu, un jo īpaši, pamatojoties uz sabiedrisko drošību, sabiedrisko kārtību un sabiedrības morāli. ê 2002/21/EK 9. apsvērums (pielāgots) Informācijas sabiedrības pakalpojumi ir iekļauti Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 8. jūnija Direktīvā 2000/31/EK par dažiem informācijas sabiedrības pakalpojumu juridiskajiem aspektiem, jo īpaši elektronisko tirdzniecību, iekšējā tirgū (Elektroniskās tirdzniecības direktīva) . ê 2002/21/EK 10. apsvērums (pielāgots) ð jauns (10) “Informācijas sabiedrības pakalpojuma” definīcija 1. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 22. jūnija Direktīvā 98/34/EK, ar kuru nosaka informācijas sniegšanas procedūru tehnisko standartu un noteikumu, kā arī informācijas sabiedrības pakalpojumu normatīvu jomā , iekļauj plašu to ekonomisko darbību spektru, kas notiek tiešsaistē. Lielākā daļa minēto darbību nav iekļautas šīs direktīvas darbības jomā, jo tās neietilpst pilnīgi vai lielākoties signālu pārraides elektronisko komunikāciju tīklos. ð Daži šās direktīvas aptvertie elektronisko sakaru pakalpojumi varētu atbilst arī "informācijas sabiedrības pakalpojuma" definīcijai Eiropas Parlamenta un Padomes 2015. gada 9. septembra Direktīvas 98/2015/EK, ar ko nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu jomā un informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas noteikumus, 1. pantā. Noteikumi, kas reglamentē informācijas sabiedrības pakalpojumus, attiecas uz minētajiem elektronisko sakaru pakalpojumiem tad, ja šajā direktīvā vai citos Savienības tiesību aktos nav konkrētāku noteikumu, kas piemērojami elektronisko sakaru pakalpojumiem. ï Ö Taču Õ šī direktīva aptver tādus elektronisko Ö sakaru pakalpojumus kā Õ balss telefonija, ð ziņu pakalpojumi ï un elektroniskais pasts pārraide. Viens un tas pats uzņēmums, piemēram, interneta pakalpojumu nodrošinātājs, var piedāvāt gan elektronisko sakaru pakalpojumu, kā piekļuvi internetam, gan pakalpojumus, kas nav iekļauti šajā direktīvā, kā tīmekļa, ð nevis ar sakariem saistīta ï satura nodrošināšanu. ê 2002/20/EK 20. apsvērums (11)Viens un tas pats uzņēmums, piemēram, kabeļtīkla nodrošinātājs, var piedāvāt gan elektronisko sakaru pakalpojumus, kā televīzijas signālu pārvadīšanu, gan pakalpojumus, kas nav iekļauti šajā direktīvā, kā skaņas vai televīzijas pārraides satura pakalpojumu piedāvājuma komercializēšanu, un tāpēc šim uzņēmumam var uzlikt papildu pienākumus attiecībā uz tā darbību kā satura nodrošinātājam vai pārraidītājam, saskaņā ar noteikumiem, kas nav šās direktīvas noteikumi, neierobežojot šās direktīvas I pielikumā izklāstīto nosacījumu sarakstu. ò jauns

(12)Tiesiskajam regulējumam būtu jāaptver radiofrekvenču spektra izmantošana visos elektronisko sakaru tīklos, ieskaitot jauno spektra izmantošanu pašu vajadzībām jaunu veidu tīklos, kas sastāv tikai no autonomām mobilo radiosakaru iekārtu sistēmām, kas tiek pieslēgtas ar bezvadu savienojumu bez centrālas vadības vai centralizēta tīkla operatora, un ne obligāti konkrētas saimnieciskās darbības veikšanā. Attīstoties piektās paaudzes mobilo sakaru videi, šādi tīkli sevišķi mēdz veidoties ārpus ēkām un pie ceļiem transporta, enerģētikas, pētniecības un izstrādes, e-veselības, sabiedrības aizsardzības un palīdzības katastrofās, lietu interneta, iekārtu saziņas (M2M) un satīklotu automobiļu vajadzībām. Rezultātā, dalībvalstīm uz Direktīvas 2014/53/ES 7. panta pamata piemērojot savas papildu prasības sakarā ar šādu radioiekārtu nodošanu ekspluatācijā un/vai izmantošanu saistībā ar efektīvu un lietderīgu spektra izmantošanu un izvairīšanos no kaitīgiem traucējumiem, būtu jāatspoguļojas iekšējā tirgus principiem. (13)Prasības elektronisko sakaru tīklu spējām pastāvīgi aug. Lai gan agrāk uzmanības centrā galvenokārt bija augošās platjoslas pieejamība visur un katram atsevišķam lietotājam, arvien nozīmīgāki kļūst citi parametri, piemēram, latentums, pieejamība un uzticamība. Pašreizējā atbilde uz šo pieprasījumu ir optiskās šķiedras nemitīga tuvināšana lietotājam, un topošie „ļoti veiktspējīgie tīkli” prasīs darbspējas parametrus, kas ir līdzvērtīgi tiem, ko spēj sniegt uz optiskās šķiedras elementiem balstīts tīkls vismaz līdz sadales punktam pakalpojuma sniegšanas vietā. Fiksētā pieslēgumā tas atbilst līdzvērtīga tīkla darbspējai, kas līdzvērtīga tādai, kas sasniedzama ar optiskās šķiedras kabeļu ierīkošanu līdz daudzdzīvokļu namam, ko uzskata par pakalpojuma sniegšanas vietu, bet mobilā savienojumā — tīkla darbspējai, kas līdzvērtīga tādai, kas sasniedzama, balstoties uz ierīkotu optiskās šķiedras kabeli līdz bāzes stacijai, ko uzskata par pakalpojuma sniegšanas vietu. Tiešo lietotāju uztveres mainība, ko izraisa atšķirīgi raksturlielumi līdzeklī, caur kuru beigu beigās tīkls savienojas ar pieslēgumpunktu, nebūtu jāņem vērā, lai konstatētu, vai bezvadu tīklu var uzskatīt par tādu, kas dod līdzīgu tīkla darbspēju. Saskaņā ar tehnoloģiskās neitralitātes principu nebūtu izslēdzamas citas tehnoloģijas un pārraides līdzekļi, ja tie spēju ziņā līdzinās šim bāzes scenārijam. Tādu “ļoti veiktspējīgu tīklu” ierīkošana vēl vairāk palielinās tīklu spējas un sagatavotos ceļu nākamo paaudžu mobilo sakaru tīklu izvēršanai, pamatojoties uz uzlabotām radiosaskarnēm un blīvāku tīkla arhitektūru. ê 2009/136/EK 13. apsvērums (pielāgots) ð jauns (14)Definīcijas ir jāpielāgo, lai panāktu atbilstību tehnoloģiskās neitralitātes principam un sekotu tehnoloģiju attīstības tempam. ð Tehnoloģiju un tirgus attīstības rezultātā tīklos izmanto interneta protokola tehnoloģiju un patērētājiem paveras iespējas izvēlēties starp vairākiem konkurējošiem balss pakalpojumu sniedzējiem. Tādēļ termins "publiski pieejami telefona pakalpojumi", kas lietots tikai Direktīvā 2002/22/EK un ko parasti saista ar tradicionālajiem analogās telefonijas pakalpojumiem, būtu aizstājams ar tagad vairāk izmantojamo tehnoloģiski neitrālo apzīmējumu "balss sakari". ï Jo īpaši pPpakalpojuma sniegšanas nosacījumi būtu jānošķir no publiski pieejamu telefon Ö balss sakaru Õ pakalpojumu faktiskajiem definīcijas elementiem, t. i., elektronisko sakaru pakalpojumi, kas sabiedrībai tiek darīti pieejami vietējo vai vietējo un starptautisko izsaukumu izdarīšanai un saņemšanai tieši vai netieši, caur numuru vai numuriem attiecīgās valsts vai starptautiskajā numerācijas plānā, neatkarīgi no tā, vai pakalpojumā izmanto ķēžu komutācijas vai pakešu komutācijas tehnoloģiju. Tāda pakalpojuma būtība ir divvirzienība, kas ļauj abām pusēm sazināties. Pakalpojums, kas neatbilst visiem šiem nosacījumiem, piemēram, klikšķināma lietotne klientu apkalpošanas tīkla lapā, nav Ö šāds Õ publiski pieejams telefona pakalpojums. Pie publiski pieejamiem telefona Ö balss sakaru Õ pakalpojumiem pieder arī tādi, kas ir īpaši paredzēti galalietotājiem invalīdiem, kuri lieto teksta pārlikšanas vai vispusīgās sarunas pakalpojumus. ò jauns (15)Pakalpojumi, ko izmanto saziņai, un to tehniskie līdzekļi ir ievērojami attīstījušies. Galalietotāji arvien vairāk aizstāj tradicionālos balss telefonijas, īsziņu (SMS) un elektroniskā pasta pārvades pakalpojumus ar funkcionāli līdzvērtīgiem tiešsaistes pakalpojumiem, kā IP balss pārraide, ziņapmaiņa un tīmekļa e-pasta pakalpojumi. Lai nodrošinātu, ka funkcionāli līdzvērtīgu pakalpojumu izmantošanā galalietotāji ir efektīvi un vienādi aizsargāti, nākotnē vērsta elektronisko sakaru pakalpojumu definīcija nebūtu balstāma vienīgi uz tehniskiem parametriem, bet drīzāk uz funkcionālu pieeju. Nepieciešamā regulējuma darbības jomai būtu jāapmierina vispārības intereses. Tā kā “signālu pārvade” joprojām ir svarīgs rādītājs, pēc kura nosaka, kuri pakalpojumi ir šās direktīvas darbības jomā, definīcijai būtu jāaptver arī citi pakalpojumi, kas nodrošina saziņu. No galalietotāja viedokļa nav svarīgi, vai pakalpojuma sniedzējs pārvada signālus pats vai ziņojums tiek piegādāts caur interneta piekļuves pakalpojumu. Grozītajā elektronisko sakaru pakalpojumu definīcijā būtu jāiekļauj trīs pakalpojumu veidi, kas daļēji var pārklāties, proti, interneta piekļuves pakalpojumi saskaņā ar definīciju Regulas (ES) Nr. 2015/2120 2. panta 2. punktā, starppersonu sakaru pakalpojumi, kas tiek definēti šajā direktīvā, un pakalpojumi, kas pilnīgi vai galvenokārt ir signālu pārvade. Elektronisko sakaru pakalpojumu definīcijai būtu jānovērš iepriekšējās definīcijas piemērošanā pamanītās neskaidrības un jāļauj regulējumā ietvertās īpašās tiesības un pienākumus pienācīgā mērā normu pa normai piemērot dažādiem pakalpojumu veidiem. Personas datu apstrādei elektronisko sakaru pakalpojumos, atlīdzības veidā vai citādi, jābūt saskaņā ar Direktīvu 95/46/EK, kas 2018. gada 25. maijā tiks aizstāta ar Regulu (ES) Nr. 2016/679 (Vispārīgo datu aizsardzības regulu). (16)Lai pakalpojums ietilptu elektronisko sakaru pakalpojumu jēdzienā, tam jābūt parasti sniedzamam par atlīdzību. Digitālajā ekonomikā tirgus dalībnieki arvien biežāk uzskata, ka informācijai par lietotājiem ir naudiska vērtība. Elektronisko sakaru pakalpojumus bieži sniedz apmaiņā pret citu pakalpojumu, nevis naudu, piemēram, dod piekļuvi personas datiem vai citiem datiem. Tādēļ atlīdzības jēdziens aptver situācijas, kad pakalpojuma sniedzējs pieprasa un galalietotājs aktīvi sniedz personas datus, piemēram, vārdu vai e-pasta adresi, vai citus datus tieši vai netieši pakalpojuma sniedzējam. Tas aptver arī situācijas, kad pakalpojuma sniedzējs ievāc informāciju, ko galalietotājs aktīvi nesniedz, kā personas datus, ieskaitot IP adresi, vai citu automātiski ģenerētu informāciju, kā informāciju, kuru savāc un pārsūta sīkdatnē. Saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru par LESD 57. pantu atlīdzība Līguma izpratnē pastāv arī tad, ja pakalpojumu sniedzējam maksā treša persona, nevis pakalpojuma saņēmējs. Tādēļ atlīdzības jēdzienam būtu jāaptver arī situācijas, kad galalietotājs ir pakļauts uz reklāmai, kas i nosacījums piekļūšanai pakalpojumam, un situācijas, kad pakalpojuma sniedzējs savāktos personas datus pārvērš naudā. (17)Starppersonu pakalpojumi ir pakalpojumi, kas ļauj personām interaktīvi dalīties informācijā, un tie aptver tādus pakalpojumus kā tradicionālie balss izsaukumi starp divām privātpersonām, kā arī visu veidu e-vēstules, ziņojumapmaiņu vai grupveida tērzi. Starppersonu pakalpojumi aptver tikai saziņu noteikta, citiem vārdiem, potenciāli neierobežota, paziņojuma nosūtītāja noteikta skaita fizisku personu starpā. Saziņai ar juridiskām personām būtu jābūt definīcijas tvērumā tad, ja fiziskas personas rīkojas juridisko personu uzdevumā vai ir iesaistītas vismaz vienā saziņas pusē. Interaktīva saziņa prasa, lai pakalpojums informācijas saņēmējam ļautu atbildēt. Pakalpojumi, kas neatbilst šīm prasībām, kā lineārā apraide, pieprasījumvideo, tīmekļa vietnes, sociālie tīkli, emuāri vai informācijas apmaiņa starp iekārtām, nebūtu uzskatāmi par starppersonu sakaru pakalpojumiem. Izņēmuma apstākļos pakalpojums nebūtu uzskatāms par starppersonu sakaru pakalpojumu, ja starppersonu interaktīvas saziņas mehānisms ir tikai cita pakalpojuma papildelements un objektīvu tehnisku iemeslu dēļ nav izmantojams bez galvenā pakalpojuma, un tā integrācija nav līdzeklis, ar ko apiet elektronisko sakaru pakalpojumu noteikumu piemērošanu. Tāda izņēmuma piemērs principā varētu būt sakaru kanāls tiešsaistes spēlēs, atkarā no pakalpojuma sakaru mehānisma iezīmēm. (18)Starppersonu sakaru pakalpojumi, kas izmanto numurus no valstu un starptautiskajām tālruņu numerācijas sistēmām, pieslēdzas publiskam (pakešu vai ķēžu) komutējamo telefonu tīklam. Šie numuratkarīgie starppersonu sakaru pakalpojumi ietver gan pakalpojumus, kuriem tiek piešķirti galalietotāju numuri, lai nodrošinātu starpgalu savienojamību, gan pakalpojumus, kas ļauj galalietotājiem sazināties ar personām, kam šādi numuri ir piešķirti. Numura izmantošanu par identifikatoru nebūtu uzskatāma par līdzvērtīgu numura izmantošanai tad, kad pieslēdzas publiskam komutējamam telefonu tīklam, un tādēļ pati par sevi nebūtu uzskatāma par pietiekamu, lai pakalpojumu varētu kvalificēt kā numuratkarīgu starppersonu sakaru pakalpojumu. Numurneatkarīgiem starppersonu sakaru pakalpojumiem pienākumi būtu jāpiemēro tikai tad, ja vispārības interesēs ir piemērot īpašus regulatīvus pienākumus visu veidu starppersonu sakaru pakalpojumiem neatkarīgi no tā, vai tie sava pakalpojuma sniegšanai izmanto numurus. Ir pamats numuratkarīgus starppersonu sakaru pakalpojumus traktēt atšķirīgi, jo tie piedalās publiski nodrošinātā sadarbspējīgā ekosistēmā un no tās arī gūst labumu. ê 2002/22/EK 6. apsvērums (pielāgots) ð jauns (19)Tīkla pieslēgumpunkts regulatīviem mērķiem pārstāv robežu starp elektronisko komunikāciju Ö sakaru Õ tīklu un pakalpojumu regulējumu un noteikumiem par telesakaru galiekārtām. Tīkla pieslēgumpunkta vietas definēšana ir valsts regulatīvās iestādes pienākumos, nepieciešamības gadījumā pamatojoties uz attiecīgo uzņēmumu priekšlikumu. ð Ņemot vērā valstu regulatīvo iestāžu praksi un fiksēto un bezvadu topoloģiju dažādību, Eiropas Elektronisko sakaru regulatoru iestādei (BEREC) ciešā sadarbībā ar Komisiju būtu jāpieņem vadlīnijas par to, kā noteikt tīkla pieslēgumpunktu, saskaņā ar šo direktīvu, dažādos konkrētos apstākļos. ï ò jauns (20)Tehnikas attīstība ļauj galalietotājiem piekļūt neatliekamās palīdzības dienestiem ne tikai ar balss izsaukumu, bet arī citiem starppersonu sakaru pakalpojumiem. Tāpēc ārkārtas saziņas jēdzienam būtu jāaptver visi starppersonu sakaru pakalpojumi, kuri nodrošina šādu piekļuvi neatliekamās palīdzības dienestiem. Tas balstās uz neatliekamās palīdzības sistēmas elementiem, kas jau iekļauti Savienības tiesību aktos, proti, “ārkārtas izsaukumu centrāli” ("ĀIC") un “vispiemērotāko ĀIC” un „avārijas dienestiem".

ê 2002/21/EK 16. apsvērums (pielāgots) ð jauns (21)Valsts regulatīvajām ð un citām kompetentajām ï iestādēm būtu jānostiprina saskaņots Ö darba Õ mērķu un principu kopums, un, attiecīgos gadījumos, tām būtu jāsaskaņo sava rīcība ar citu dalībvalstu valsts regulatīvajām iestādēm ð un ar BEREC ï , veicot savus uzdevumus saskaņā ar šo regulējumu. ê 2002/21/EK 17.apsvērums (pielāgots) ð jauns (22)Saskaņā ar šo direktīvu un īpašajām direktīvām izveidoto valsts regulatīvo ð kompetento ï iestāžu rīcība veicina plašāku politiku īstenošanu kultūras, nodarbinātības, vides, sociālās kohēzijas un pilsētu un lauku plānošanas jomās. ò jauns (23)Lai digitālā vienotā tirgus stratēģijas politiskos mērķus pārvērstu regulatīvos noteikumos, papildus trim pastāvošajiem galvenajiem mērķiem regulējumam būtu jāveicina konkurence, iekšējais tirgus un galalietotāju intereses, jātuvina papildu savienojamības mērķis, to izsakot rezultātu veidā: ļoti veiktspējīgas fiksētās un mobilās savienojamības plaša pieejamība un ieviešana visu Eiropas pilsoņu un uzņēmumu labā, kas balstās uz samaksājamu cenu un izvēli un ko dara iespējamu efektīva un godīga konkurence, produktīva ieguldīšana un atklāts novatorisms, spektra lietderīga izmantošana, kopīgi noteikumi un paredzama regulatīvā pieeja iekšējā tirgū un nepieciešamie nozarei specifiskie noteikumi, kas sargā pilsoņu intereses. Dalībvalstīm, valstu regulatīvajām iestādēm un citām kompetentajām iestādēm un ieinteresētajām personām šis savienojamības mērķis izpaužas, no vienas puses, kā noteiktā teritorijā ekonomiski uzturami paši veiktspējīgākie tīkli un pakalpojumi, no otras puses, teritoriālās kohēzijas centieni tādā nozīmē kā dažādās teritorijās pieejamo jaudu konverģence. ê 2002/21/EK 18. apsvērums (pielāgots) ð jauns (24)Prasība dalībvalstīm Ö Princips, ka Õ dalībvalstis ð piemēro ES tiesību aktus tehnoloģiski neitrāli ï nodrošināt to, ka valsts regulatīvā iestāde iespēju robežās ņem vērā vēlamību padarīt pārvaldi tehnoloģiski neitrālu, t. i., Ö valsts regulatīvā Õ ð vai cita kompetenta ï Ö iestāde Õ tā neizvirza kā noteikumu un nediskriminē noteikta tehnoloģijas tipa izmantošanu, neierobežo attiecīgu pasākumu veikšanu, lai veicinātu dažus īpašus pakalpojumus, ja tas ð , lai sasniegtu regulējuma mērķus, ï ir pamatots, piemēram, ar ciparu televīziju kā līdzekli spektra efektīvas izmantošanas paplašināšanai. ð Bez tam tas neliedz ņemt vērā, ka dažu pārraides līdzekļu fiziskās īpašības un arhitektoniskās īpatnības var būt pārākas pakalpojuma kvalitātes, jaudu, apkopes izmaksu, energoefektivitātes, vadības elastīguma, uzticamības, stiprības un mērogojamības, un galu galā darbspējas ziņā, un tas var atspoguļoties lēmumos, ko pieņem, lai sasniegtu dažādos regulatīvos mērķus. ï ê 2009/140/EK 53. apsvērums (25)Būtu vienlaikus jāveicina gan efektīvi ieguldījumi, gan konkurence, lai uzlabotu ekonomikas izaugsmi, inovāciju un patērētāju izvēli. ê 2009/140/EK 54. apsvērums (26)Konkurenci vislabāk var stiprināt ar ekonomiski efektīva līmeņa ieguldījumiem jaunā un jau esošā infrastruktūrā, tos vajadzības gadījumā papildinot ar regulēšanu, lai panāktu efektīvu konkurenci mazumtirdzniecības pakalpojumos. Ar infrastruktūru saistītas konkurences efektīvs līmenis ir infrastruktūras dublēšanas pakāpe, pie kādas var pamatoti gaidīt, ka ieguldītāji gūs taisnīgu peļņu atbilstīgi reālistiskām izredzēm attiecībā uz tirgus daļu izmaiņām.

ê 2009/140/EK 8. apsvērums (pielāgots) ð jauns (27)Lai sasniegtu Lisabonas Programmas mērķus, iriIr nepieciešami pienācīgi stimuli ieguldījumiem jaunos Ö ļoti Õ ātrgaitas ð jaudīgajos ï tīklos, kas veicinās inovācijas saistībā ar satura ziņā daudzveidīgiem interneta pakalpojumiem un stiprinās Eiropas Savienības konkurētspēju starptautiskā mērogā. Šādiem tīkliem ir milzīgas iespējas sniegt priekšrocības patērētājiem un uzņēmumiem visā Eiropas Savienībā. Tāpēc ir svarīgi, izmantojot regulatīvo noteikumu paredzamību un konsekvenci, veicināt ilgtspējīgus ieguldījumus šo jauno tīklu attīstībā, vienlaikus aizsargājot konkurenci un sekmējot patērētāju izvēli. ê 2009/140/EK 5.apsvērums (pielāgots) (28)Mērķis ir, attīstoties konkurencei tirgos, pakāpeniski samazināt nozares īpašo priekšregulējumu un galu galā panākt, ka elektroniskos sakarus regulē tikai konkurences tiesību akti. Ņemot vērā to, ka pēdējos gados elektronisko sakaru tirgos ir bijusi vērojama spēcīga konkurences izaugsme, ir būtiski, lai priekšregulējuma noteiktos pienākumus piemērotu vienīgi tad, ja Ö attiecīgajos mazumtirgos Õ nav pilnvērtīgas un ilgtspējīgas konkurences. ò jauns (29)Elektroniskie sakari kļūst būtiski aizvien vairāk nozarēm. Lietu internets ir viens no piemēriem, kā elektronisko sakaru pamatā esošā radiosignālu pārvade turpina attīstīties un veidot sabiedrisko un saimniecisko realitāti. Lai gūtu lielāko ieguvumu no šādas attīstības, būtiska ir jaunu bezvadu sakaru tehnoloģiju un lietojumu ieviešana un uzturēšana spektra pārvaldībā. Tā kā citas tehnoloģijas un lietojumus, kuri balstās uz spektru, tāpat skar augošais pieprasījums un šos pakalpojumus var uzlabot, integrējot vai apvienojot ar elektroniskajiem sakariem, spektra pārvaldībai būtu attiecīgos gadījumos jāizmanto starpnozaru pieeja, lai uzlabotu spektra izmantošanas efektivitāti. ê 2009/140/EK 28. apsvērums (pielāgots) ð jauns (30)Lai gan radiofrekvenču spektra pārvaldība paliek dalībvalstu kompetencē, Ar stratēģisko plānošanu, koordināciju un, ja vajadzīgs, saskaņošanu Kopienas Ö Savienības Õ līmenī var palīdzēt nodrošināt, ka spektra lietotāji var izmantot visas iekšējā tirgus priekšrocības un ka visā pasaulē var efektīvi aizstāvēt ES Ö Savienības Õ intereses. Šim nolūkam attiecīgā gadījumā būtu Ö var Õ jāizveido Ö pieņemt Õ radiofrekvenču spektra politikas daudzgadu likumdošanas programmas ð , kāda viena jau definēta Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 243/2012/ES, ï Ö kur nosaka Õ lai noteiktu politikas ievirzes un mērķus radiofrekvenču spektra lietošanas stratēģiskajai plānošanai un saskaņošanai Kopienā Ö Savienībā Õ. Šīs politikas ievirzes un mērķi var attiekties uz radiofrekvenču spektra pieejamību un efektīvu izmantošanu, kas nepieciešama iekšējā tirgus izveidei un darbībai Ö , saskaņā ar šo direktīvu Õ , un attiecīgos gadījumos var attiekties arī uz radiofrekvenču izmantošanas vispārējo atļauju vai individuālo tiesību piešķiršanas procedūru saskaņošanu, ja tas nepieciešams iekšējā tirgus šķēršļu novēršanai. Šīm politikas ievirzēm un mērķiem vajadzētu būt saskaņā ar šo direktīvu un īpašajām direktīvām. ê 2009/140/EK 32. apsvērums (pielāgots) ð jauns (31)Pašreizējā radiofrekvenču spektra pārvaldības un sadalījuma sistēma principā pamatojas uz administratīviem lēmumiem, kas nav pietiekami elastīgi, lai pielāgotos tehnoloģiskajām un ekonomiskajām pārmaiņām, jo īpaši straujajai attīstībai bezvadu tehnoloģijas jomā un pieaugošajam platjoslas pieprasījumam. Ö Valstu robežas kļūst arvien maznozīmīgākas optimālas radiofrekvenču spektra izmantošanas noteikšanai. Õ Pārlieku atšķirīgā politika dažādās valstīs ð radiofrekvenču spektra pārvaldības ziņā, ieskaitot nepamatotus atšķirīgus radiofrekvenču spektra piekļuves un izmantošanas nosacījumus pēc operatora veida, var būt ï ir cēlonis lielākām izmaksām un zaudētām tirgus iespējām radiofrekvenču spektra lietotājiem., un Ö Tā var Õ palēnina palēnināt arī inovācijas tempus, ð ierobežot ieguldīšanu, samazināt apjomradīto ietaupījumu ražotājiem un operatoriem, kā arī radīt rīvēšanos starp tiesību subjektiem un spektra piekļuves izmaksu neatbilstības. Šādas atšķirības var kopumā novest pie iekšējā tirgus darbības kropļojuma ï kaitē iekšējam tirgum , Ö un skart Õ patērētājus un visu tautsaimniecību. Turklāt radiofrekvenču piekļuves un izmantošanas nosacījumi var atšķirties atkarībā no operatora veida, savukārt šo operatoru nodrošinātie elektroniskie pakalpojumi lielā mērā pārklājas, tādējādi radot nesaskaņas tiesību turētāju starpā, atšķirības spektra piekļuves izmaksās un iespējamus traucējumus iekšējā tirgus darbībā. ê 2009/140/EK 33. apsvērums (pielāgots)

Valstu robežas kļūst arvien maznozīmīgākas optimālas radiofrekvenču spektra izmantošanas noteikšanai. Radiofrekvenču spektra piekļuves tiesību sadrumstalota pārvaldība ierobežo ieguldījumus un inovācijas un traucē operatoriem un iekārtu ražotājiem izmantot apjomradītus ietaupījumus, tādā veidā neļaujot izveidot iekšējo tirgu elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, kam izmanto radiofrekvenču spektru. ê 2009/140/EK 30. apsvērums (pielāgots) (32)Šās direktīvas radiofrekvenču spektra pārvaldības noteikumiem būtu jāatbilst to starptautisko un reģionālo organizāciju darbam, kuras nodarbojas ar radiofrekvenču spektra pārvaldību, piemēram, Starptautiskā elektrosakaru savienība (STS) un Eiropas Pasta un telesakaru administrāciju konference (CEPT), tā lai nodrošinātu spektra izmantošanas efektīvu pārvaldību un saskaņošanu visā Kopienā Ö Savienībā Õ un starp dalībvalstīm un citiem STS locekļiem. ê 2002/21/EK 11. apsvērums (pielāgots) ð jauns (33)Saskaņā ar regulējošo un darbības funkciju atdalīšanas principu dalībvalstīm būtu jāgarantē valsts regulatīvās iestādes vai ð un citu kompetento ï iestāžu neatkarība, lai nodrošinātu to lēmumu objektivitāti. Minētā neatkarības prasība neierobežo dalībvalstu iestāžu autonomiju un konstitucionālās saistības vai neitralitātes principu attiecībā uz tiem noteikumiem dalībvalstīs, kas reglamentē īpašumtiesību sistēmu, kas noteikta Līguma 295. pantā. Valsts regulatīvajām ð un citām kompetentajām ï iestādēm būtu jābūt visiem nepieciešamajiem resursiem personāla, īpašo zināšanu un finansiālo līdzekļu ziņā to uzdevumu veikšanai. ò new (34)Ir jānodrošina to uzdevumu saraksts, kurus dalībvalstis var uzticēt tikai struktūrām, kuras tās norīko par valsts regulatīvajām iestādēm ar garantētu politisko neatkarību un regulatīvajām spējām, pretstatā citiem regulācijas uzdevumiem, kurus tās var uzticēt valsts regulatīvajām iestādēm vai citām kompetentajām iestādēm. Tādējādi, ja šajā direktīvā noteikts, ka dalībvalstij jāpiešķir uzdevums vai pilnvaras kompetentajai iestādei, dalībvalsts var tos uzticēt valsts regulatīvajai iestādei vai citai kompetentajai iestādei. ê 2009/140/EK 13. apsvērums (pielāgots) ð jauns (35)Būtu jāstiprina Ö 2009. gada pārskatīšanā tika nostiprināta Õ valsts regulatīvo iestāžu neatkarība, lai nodrošinātu tiesiskā regulējuma efektīvāku piemērošanu un uzlabotu iestāžu autoritāti un lēmumu paredzamību. Šajā nolūkā valsts tiesību aktos būtu Ö bija Õ jāiestrādā īpašs noteikums, lai panāktu, ka savu uzdevumu pildīšanā valsts regulatīvā iestāde kas atbildīgas par ex-antetirgus regulēšanu vai domstarpību izšķiršanu starp uzņēmumiem, ir pasa