Eiropas Parlamenta rezolūcija par Kopienu finanšu interešu aizsardzību - cīņa pret krāpšanu - 2004. gada pārskats (2005/2184(INI))



Oficiālais Vēstnesis 300 E , 09/12/2006 Lpp. 0508 - 0516



P6_TA(2006)0277 Kopienu finanšu interešu aizsardzība — cīņa pret krāpšanu — 2004. gada pārskats Eiropas Parlamenta rezolūcija par Kopienu finanšu interešu aizsardzību — cīņa pret krāpšanu — 2004. gada pārskats (2005/2184(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā tā rezolūcijas par iepriekšējiem Komisijas un Eiropas Krāpšanas apkarošanas biroja (OLAF) gada pārskatiem, - ņemot vērā Komisijas 2005. gada 19. jūlija ziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam ar nosaukumu: Kopienu finanšu interešu aizsardzība — cīņa pret krāpšanu — 2004. gada pārskats (COM(2005)0323), tostarp tā pielikumus (SEC(2005)0973, SEC(2005)0974), - ņemot vērā OLAF papildu darbības pārskatu par laika periodu no 2004. gada jūlija līdz decembrim [1], - ņemot vērā Revīzijas palātas gada pārskatu par budžeta izpildi 2004. finanšu gadā [2], - ņemot vērā Līguma 276. panta 3. punktu un 280. panta 5. punktu, - pamatojoties uz tā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Budžeta komitejas ziņojumu (A6-0185/2006), Paziņoto pārkāpumu un krāpšanas gadījumu apjoms 1. atzinīgi vērtē to, ka Komisijas gada pārskata par finanšu interešu aizsardzību un OLAF darbības pārskata periods beidzot ir saskaņots un tādēļ šo pārskatu salīdzināmība ir uzlabojusies; 2. atzīmē, ka 2004. gadā dalībvalstis ziņoja par pārkāpumiem un krāpšanu pašu līdzekļu, lauksaimniecības un struktūrpolitikas jomās kopā par aptuveni EUR 982,3 miljoniem (2003: EUR 922 miljoni; 2002: EUR 1,15 miljardi); Briselē iesniegto skaitļu sadalījums ir šāds: - pašu resursi — EUR 205,7 miljoni (2003: EUR 269,9 miljoni; 2002: EUR 341,9 miljoni), - Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonda (ELVGF) garantijas — EUR 82,1 miljoni (2003: EUR 169,7 miljoni; 2002: EUR 198,1 miljoni), - strukturālās darbības — EUR 694,5 miljoni (2003: EUR 482,2 miljoni; 2002: EUR 614,1 miljoni); 3. uzsver, ka svārstībām paziņotu zaudējumu apjomā, salīdzinot gadus, nedrīkst piešķirt pārāk lielu nozīmi, jo tās var ietekmēt daudzi un dažādi faktori; 4. uzskata to par pilnīgi nepieņemamu, ka vairākas vecās dalībvalstis (Vācija, Grieķija un Spānija) paziņojumus par pārkāpumiem Komisijai nenosūta elektroniskā veidā, ka šie paziņojumi nav pilnīgi un ka to nosūtīšana kavējas vairākus gadus; 5. konstatē, ka uz pašu resursiem attiecināmais paziņoto pārkāpumu apjoms ir samazinājies no EUR 269,9 miljoniem (2003) līdz EUR 205,7 miljoniem (2004); pārkāpumi īpaši skāra šādus produktus: cigaretes, televīzijas aparātus un cukuru; gadījumu skaits Beļģijā (+58 %), Zviedrijā (+36 %) un Francijā (+30 %) ir ievērojami pieaudzis; EUR 54,8 miljoni (27 %) jau ir piedzīti; 6. konstatē, ka uz lauksaimniecības izdevumiem attiecināmais paziņoto pārkāpumu apjoms ir samazinājies par 50 %: no EUR 169,7 miljoniem (2003) uz EUR 82,1 miljoniem (2004); pauž nožēlu par to, ka gatavība paziņot par pārkāpumiem mazinās līdz ar pieaugošo atbalsta apjomu; atkārtoti pauž kritiku Vācijai, Grieķijai un Spānijai, jo tās arvien nav ieviesušas elektronisko ziņošanas sistēmu; turklāt īpaši Vācija un Nīderlande nepilda savu pienākumu — darīt zināmu to fizisko un juridisko personu identitāti, kas iesaistītas paziņotajos pārkāpumos; 7. taču uzsver, ka, apskatot ilgāku periodu, pārkāpumu apjoms ELVGF jomā ir strauji samazinājies, taču struktūrfondu jomā tas ir ievērojami pieaudzis; tā 2000. gadā paziņoto pārkāpumu apjoms ELVGF jomā sasniedza EUR 474,6 miljonus, turpretim struktūrfondos tajā pašā gadā tas bija EUR 114,2 miljoni; kopš tā brīža krāpšanas statistika abās jomās ir proporcionāli gandrīz pretēja; 8. uzsver, ka rādītāju uzlabošanās lauksaimniecības jomā ir skaidrojama arī ar integrētās pārvaldes un kontroles sistēmas (IACS) sekmīgu darbību; tādēļ uzstāj, lai šo sistēmu izmantotu visās dalībvalstīs; uzskata par nepieņemamu, ka saskaņā ar Revīzijas palātas 2004. gada ziņojuma 4.8. punktu vairāk nekā septiņus gadus pēc integrētās pārvaldes un kontroles sistēmas īstenošanas termiņa beigām sistēma arvien nav pilnībā īstenota Grieķijā; atzīmē, ka Grieķijas valdība ir atspēkojusi šādus apgalvojumus un 2005. gada novembrī ir uzsākusi sarunas ar Komisiju šī jautājuma risināšanai; 9. norāda, ka Spānija (EUR 35 miljoni) un Vācija (EUR 19 miljoni) ir atbildīgas par vairāk nekā 65 % zaudējumu; īpaši bieži pārkāpumi konstatēti tiešā atbalsta jomā (EUR 29 miljoni — īpaši sniedzot fiktīvas ziņas par platību), eksporta kompensāciju jomā (EUR 21 miljoni — īpaši izmantojot viltotus muitas dokumentus) un tirgus atbalsta pasākumiem (EUR 20 miljoni — īpaši attiecībā uz citrusaugiem un svaigiem dārzeņiem); 10. norāda, ka 2004. gadā zaudējumu apjoms strukturālās darbības jomā atkal ir strauji pieaudzis — no EUR 482,2 miljoniem (2003) līdz EUR 694,5 miljoniem (2004, tostarp EUR 163 miljoni, kas attiecas uz Kohēzijas fondu); parasti par 86 % pārkāpumu paziņo ne ātrāk kā divus gadus pēc to atklāšanas; no EUR 532 miljoniem uz struktūrfondiem attiecināmo pārkāpumu EUR 485 miljoni attiecas uz Eiropas Reģionālas attīstības fondu; Itālijas (EUR 194,9 miljoni), Vācijas (EUR 127,5 miljoni) un Grieķijas (EUR 112 miljoni) paziņotais zaudējumu apjoms veido 81,6% no kopējās paziņoto zaudējumu summas; visbiežāk minētais pārkāpumu iemesls bija nepareizi īstenoti pasākumi, kā arī Līgumā noteikto saistību neizpilde; 11. šajā sakarā uzskata, ka 2005. gada pārskata periodā īpaša uzmanība jāpievērš pārkāpumiem strukturālajās darbībās; 12. izrādot nesapratni, pieņem zināšanai [3], ka Vācija nav pilnībā ievērojusi paziņošanas pienākumu attiecībā uz konstatētajiem pārkāpumiem lauksaimniecības un struktūrfondu izdevumu jomā un tikai trijos no 1798 paziņotajiem gadījumiem ir sniegusi informāciju par iesaistītajam personām vai uzņēmumiem; turklāt konstatē, ka Nīderlande nav ievērojusi paziņošanas pienākumu attiecībā uz izdevumiem lauksaimniecības jomā un tikai vienā no 307 paziņotajiem gadījumiem ir sniegusi informāciju par iesaistītajam personām vai uzņēmumiem; 13. tādēļ līdz 2006. gada 1. novembrim sagaida Komisijas ziņojumu, kurā parādītas veiktās darbības, kas liktu attiecīgajām dalībvalstīm ievērot Līgumā noteiktās saistības; 14. norāda, ka laika periodā no 2002. līdz 2004. gadam saistībā ar pirmspievienošanās atbalstu kopējais attaisnoto izdevumu apjoms projektos, kuros ir atklāti pārkāpumi, ir EUR 2380 miljoni (cita starpā visi finansējuma avoti: valsts un ES fondi, kā arī citi avoti) un ka no tiem EUR 1118 miljoni ir attiecināmi uz PHARE projektu, EUR 1105 miljoni uz ISPA projektu un EUR 158 miljoni uz SAPARD projektu īpaši daudz gadījumu attiecas uz pasākumiem, kuru attaisnotie izdevumi ir starp EUR 100000 un 1 miljons; vislielākais zaudējumu apjoms bija Polijā (aptuveni EUR 950 miljoni) un Rumānijā (aptuveni EUR 700 miljoni); pārkāpumi tika atklāti galvenokārt ar administratīvās un finanšu kontroles palīdzību; 15. ar bažām pieņem zināšanai, ka attiecībā uz pirmspievienošanās atbalstu 90 % visu paziņoto gadījumu Komisija nevarēja konstatēt atklāto pārkāpumu veidu, summas, ko var piedzīt un summas, kas būtu jāiekasē papildus; Komisija to saista ar attiecīgo valstu nepietiekamu pieredzi; pievienojas Revīzijas palātas 2004. gada pārskata 8.9. punktā paustajam viedoklim, ka līdzekļu saistības vajadzētu apstiprināt tikai tad, kad valsts ir spējīga nodrošināt pietiekamu pārvaldi; OLAF papildu darbības pārskats par laika periodu no 2004. gada jūlija līdz decembrim 16. konstatē, ka OLAF pārskata periodā ir reģistrējusi 720 jaunus gadījumus un ka visu to gadījumu finansiālās sekas, kuros 2004. gada 31. decembrī izmeklēšana vēl nebija pabeigta, ir novērtētas EUR 1225 miljonu apmērā; pārskata perioda beigās kopā 195 gadījumi atradās izmeklēšanas stadijā, 469 gadījumos tika ierosināta izmeklēšana un 655 gadījumos bija nepieciešami turpmāki pasākumi; 17. turklāt konstatē, ka kopējais zaudējumu apjoms saistībā ar lietām, kurās OLAF pārskata perioda beigās ( 2004. gada 31. decembrī) ierosināja turpmākus pasākumus, kopā veidoja EUR 1780 miljonus [4]; turpmākie pasākumi īpaši attiecas uz pievienotās vērtības nodokli, strukturālajām darbībām, kā arī ārējo palīdzību un tiešiem izdevumiem; 18. aicina OLAF tās nākošajos darbības pārskatos informēt Parlamentu par to, kā ir pabeigti Komisijas un dalībvalstu turpmākie administratīvie, finanšu un tiesiskie pasākumi, kas ierosināti, pamatojoties uz OLAF izmeklēšanu; 19. atzinīgi vērtē faktu, ka OLAF varēja saīsināt saņemtās informācijas izvērtēšanas laiku līdz 3,5 mēnešiem; arī izmeklēšanas laiku varēja saīsināt no 30 mēnešiem (2000. gadā) līdz 23 mēnešiem (2004. gadā); informācijas avotu sadalījums ir šāds: 32,6 % gadījumu — informācijas sniedzēji, 30,6 % gadījumu — Komisija nodod informāciju tālāk un 15,7% gadījumu — informācija nāk no dalībvalstīm; 20. konstatē, ka "veco" dalībvalstu vidū visvairāk gadījumu ir no Itālijas, Vācijas un Beļģijas, "jauno" dalībvalstu, kandidātvalstu un pievienošanās procesā esošo valstu vidū — no Rumānijas un Polijas un trešo valstu vidū — no Āzijas un citām Eiropas valstīm; 21. uzsver, ka īpaši daudz pārkāpumu konstatēts muitas darbībā, lauksaimniecībā un ārējās palīdzības jomā; 22. atzinīgi vērtē to, ka sistemātiski tiek izmantota iespēja jau no paša sākuma izbeigt acīmredzami nepamatotas lietas (Prima Facie Non-Cases); aicina OLAF Uzraudzības komiteju savā nākamajā gada ziņojumā apskatīt šo jauno praksi; 23. pieņem zināšanai, ka darba grupa "Vecās lietas"("Old Cases") 2004. gada oktobrī sniedza starpposma ziņojumu par 215 lietām (par laika periodu 1992.—1999.); 206 no šīm lietām uzsāka tiesvedību; aicina OLAF direktoru ziņot Budžeta komitejai šajā jautājumā; Sagatavošanās grozījumiem OLAF Regulā 24. pieņem zināšanai, ka trīs iesaistītās iestādes (Parlaments, Padome un Komisija) 2006. gada 7. februārī panāca vienošanos par OLAF direktora amata kandidātu un ka 2006. gada 14. februārī Komisija viņu iecēla amatā; 25. pauž kritiku par to, ka OLAF direktora izvirzīšana prasīja neatbilstoši daudz laika un ka procedūrā tika pieļautas kļūdas, kuras nākamajā reizē nevajadzētu pieļaut; 26. atgādina, ka kopš 2003. gada bez panākumiem ir notikušas diskusijas par tiesiskā pamatojuma uzlabošanu cīņai pret krāpšanu un atkārtoti apliecina Parlamenta gatavību aktīvi piedalīties šī uzdevuma īstenošanā; 27. uzsver, ka Parlaments nepiekritīs priekšlikumam, kas samazinātu tā līdzšinējās tiesības; 28. atzīmē, ka Komisija ir pieņēmusi jaunu priekšlikumu (COM(2006)0244), ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 25. maija Regulu (EK) Nr. 1073/1999 par izmeklēšanu, ko veic Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) [5]); 29. šajā sakarā atzinīgi vērtē un atbalsta Revīzijas palātas atzinuma Nr. 8/2005 [6] 36. punktā izteikto priekšlikumu vienkāršot un konsolidēt pašreiz spēkā esošās normas cīņai pret krāpšanu un, izmantojot iespēju, likvidēt esošos trūkumus; 30. īpaši atzinīgi vērtē visu OLAF izmeklēšanas pilnvaru apvienošanu vienā regulā; 31. iesaka šajā nolūkā aktualizēt Padomes 1996. gada 11. novembra Regulas (EK, Euratom) Nr. 2185/96 noteikumus par inspekcijām un pārbaudēm uz vietas, ko veic Komisija, lai aizsargātu Eiropas Kopienu finanšu intereses no krāpšanas un citiem pārkāpumiem [7] un iekļaut tos Regulā (EK) Nr. 1073/1999; sagaida attiecīgus Komisijas priekšlikumus; 32. turklāt aicina Komisiju, ievērojot pieņemto Eiropas Kopienu Tiesas praksi, ieteikt nepieciešamos grozījumus Padomes 1995. gada 18. decembra horizontālajā Regulā (EK, Euratom) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību [8]; atgādina, ka tagad šie grozījumi ir jāpieņem, izmantojot koplēmuma procedūru; 33. prasa Komisijai pārbaudīt, vai un cik lielā mērā Regulas priekšlikumā par savstarpēju administratīvo palīdzību Kopienas finanšu interešu aizsardzībai pret krāpšanu vai citādu nelikumīgu rīcību [9] Komisijai un OLAF piešķirto atbildību par pievienotās vērtības nodokļa krāpšanu var iekļaut Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 pārstrādātajā versijā; 34. atzinīgi vērtē Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 1/2005 II punktā minēto izteikumu, ka OLAF jauktais statuss (t. i., izmeklēšanu ziņā Birojs ir neatkarīgs, bet tas atskaitās Komisijai par pārējo pienākumu izpildi) nav nelabvēlīgi ietekmējis izmeklēšanas funkcijas neatkarību [10]; uzsver, ka OLAF Uzraudzības komitejas uzdevums ir nodrošināt izmeklēšanas funkcijas neatkarību [11]; 35. taču norāda uz vienu no Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 1/2005 93. punktā minētajiem secinājumiem, saskaņā ar kuru OLAF Uzraudzības komitejas lomu vajadzētu pārskatīt, lai izvairītos no jebkādas iejaukšanās pārbaužu procesā; OLAF izmeklēšana un pamattiesību aizsardzība 36. ir patiesi norūpējies par Pirmās instances tiesas 2006. gada 6. aprīļa lēmumu [12] saistībā ar IRELA lietu, kurā Komisijai piesprieda izmaksāt kompensāciju ierēdnim; 37. atzīmē Tiesas secinājumu, kas norāda uz to, ka OLAF, veicot izmeklēšanu un sagatavojot izmeklēšanas ziņojumu, nešaubīgi rīkojās nelikumīgi, jo tas nopietni un acīmredzami pārkāpa objektivitātes prasību; 38. uzskata, ka šis spriedums apstiprina OLAF Uzraudzības komitejas viedokli, kas uzstājīgi un atkārtoti vērš uzmanību uz nepieciešamību ievērot pamattiesības un norāda uz to, ka tas ir priekšnoteikums efektīvai OLAF izmeklēšanai, kuras rezultātus nepieciešamības gadījumā izskata tiesa; 39. atgādina par Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 1/2005 IX punktā minēto izteikumu, ka nav neatkarīgu garantiju tam, ka tiek nodrošināta pašreizējo izmeklēšanas procedūru likumība un izmeklēšanā iesaistīto personu pamattiesību ievērošana; 40. uzskata, ka OLAF ir cieši jāsadarbojas ar Eiropas ombudu un Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāju; 41. uzsver, ka tiesas izveide Eiropas Savienības civilā dienesta vajadzībām dotu iespēju ievērojami uzlabot OLAF darba kontroli, veicot izmeklēšanu saistībā ar Kopienas ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem; 42. sagaida, lai OLAF direktors stingri pārbauda biroja darbinieku veiktās izmeklēšanas kvalitāti; OLAF darba prioritātes un perspektīvas 43. atgādina, ka arī uz OLAF attiecas subsidiaritātes princips, tādēļ uz to attiecas arī noteikums koncentrēties uz jomām, kuras nav dalībvalstu iestāžu pilnvarās (izmeklēšana iestādēs un institūcijās un saistībā ar Komisijas tiešā veidā pārvaldītiem izdevumiem) vai kurām tās nepievērš pienācīgu uzmanību; 44. atbalsta Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 8/2005 37. punktā izteikto ieteikumu koncentrēt OLAF darbību uz izmeklēšanas funkciju; 45. atgādina Revīzijas palātas īpašā ziņojuma Nr. 1/2005 76. punktā izteikto secinājumu, ka pašreizējā OLAF prakse, pielīdzinot koordinēšanas un palīdzības darbības izmeklēšanai, apgrūtina resursu izmantošanu; sagaida, ka OLAF vadība turpmāk veiks skaidru uzdevumu sadali, lai tā būtu uzreiz skaidri redzama arī organizatoriskā ziņā; 46. atzinīgi vērtē Revīzijas palātas ieteikumus, kas atbalsta nostāju, ko Eiropas Parlaments ir izteicis 2003. gada 4. decembra rezolūcijā par Komisijas ziņojumu par Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) darbību [13]; pauž vienprātību ar Revīzijas palātu, ka OLAF koordinēšanas funkciju attiecībā uz dalībvalstu atbildīgajām iestādēm nedrīkst paplašināt uz OLAF izmeklēšanas darbību rēķina; Cīņa pret cigarešu kontrabandu un viltotu produktu tirdzniecību 47. norāda, ka pēc dalībvalstu novērtējuma 2004. gadā pašu resursu apjoms bija par aptuveni EUR 418,5 miljoniem mazāks cigarešu kontrabandas dēļ un ka kopējie zaudējumi varētu būt vēl daudz lielāki; ar bažām pieņem zināšanai, ka zaudējumu apjoms, salīdzinot ar 2003. gadu, ir dubultojies (2003: aptuveni EUR 200 miljoni) [14]; 48. konstatē, ka 2004. gadā atbildīgās iestādes konfiscējušas vairāk nekā 3,5 miljardus cigarešu un ka kopš 2001. gada jautājums par viltotu preču tirdzniecību ir ievērojami saasinājies; 49. informē, ka saskaņā ar OLAF veiktajiem aprēķiniem, finanšu kaitējums, kas radies cigarešu kontrabandas un viltotu produktu tirdzniecības rezultātā kopš 2000. gada, veido EUR 1317 miljonus; 50. apzinās, ka jaunās dalībvalstis, kas atrodas pie Eiropas Savienības austrumu robežas, īpaši cieš no pieaugošās cigarešu kontrabandas; 51. šajā sakarā vēlreiz uzsver vienošanās nozīmi, kas noslēgta starp Komisiju (kopā ar Beļģiju, Somiju, Franciju, Vāciju, Grieķiju, Itāliju, Luksemburgu, Nīderlandi, Portugāli un Spāniju) un Philip Morris International (PMI) par cigarešu kontrabandas apkarošanu; pauž uzslavu Komisijas un OLAF sadarbībai, kā arī atzinību OLAF operatīvo spēku nozīmīgajai operatīvajai palīdzībai cigarešu kontrabandas apkarošanā; vienošanās paredz pasākumus ilglaicīgai cigarešu kontrabandas novēršanai un vienlaicīgi ir mēģinājums izbeigt strīdus starp Kopienu un PMI; turklāt PMI divpadsmit gadu laikā Kopienām un dalībvalstīm samaksās aptuveni 1,25 miljardus ASV dolāru; 52. ar prieku konstatē, ka kopš 2004. gada jūlija 14 dalībvalstis (Austrija, Čehija, Dānija, Igaunija, Īrija, Kipra, Latvija, Lietuva, Malta, Polija, Slovākija, Slovēnija Ungārija un Zviedrija), parakstot vienošanos, ir pievienojušās sākotnējām 10 dalībvalstīm; 53. kritizē Apvienoto Karalisti kā vienīgo dalībvalsti, kas nav parakstījusi vienošanos; aicina Apvienoto Karalisti pēc iespējas ātrāk parakstīt šo vienošanos; 54. pauž nožēlu, ka Komisija līdz šim nav varējusi saprātīgi pielietot PIM maksājumus, kas veikti saskaņā ar šo vienošanos; uzskata par nepieņemamu, ka dalībvalstis saņem nosacījumiem neatbilstošus liela apjoma pārskaitījumus; šāda pieeja ir pretēja vienošanās mērķiem, kas paredz šādas summas izmantot pasākumiem krāpšanas apkarošanai, ko uzskata par prioritāriem cigarešu kontrabandas un zīmolu viltošanas apkarošanā; 55. aicina Komisiju un dalībvalstis izmantot no PMI saņemtos maksājumus pasākumu finansēšanai, lai novērstu un apkarotu cigarešu kontrabandu, kā arī viltojumus; 56. aicina Komisiju iesniegt priekšlikumus šo ieņēmumu ievērojamas daļas izmantošanai un vajadzības gadījumā iesniegt budžeta grozījuma provizorisko projektu, kā arī priekšlikumus tiesiskajam pamatojumam; aicina Komisiju līdz 2006. gada 1. decembrim iesniegt Parlamentam ziņojumu par summām, kas saņemtas saskaņā ar vienošanos, kā arī par to sadalījumu un lietojumu; 57. uzskata, ka vienošanās ar PMI ir tik nozīmīga, ka OLAF un Komisijai vajadzētu izmantot visas iespējas, lai noslēgtu līdzīgas vienošanās ar citiem starptautiskajiem cigarešu ražotājiem; aicina OLAF līdz 2006. gada 1. decembrim ziņot par progresu šajā jomā; 58. turklāt aicina Komisiju līdz 2006. gada 1. decembrim informēt Parlamentu par sarunu gaitu attiecībā uz PVO Vispārējo konvenciju par tabakas uzraudzību, kā arī tās protokoliem; 59. uzsver, ka tas piešķir jautājumam par cigarešu kontrabandu un viltotu produktu tirdzniecību tik lielu nozīmi, ka sagatavos ziņojumu šajā sakarā; turklāt ierosinās veikt pētījumu par cigarešu kontrabandas un viltotu produktu tirdzniecības ietekmi uz Kopienas pašu resursiem; Cīņa pret krāpšanu ar pievienotās vērtības nodokli 60. pauž īpašu sašutumu par finansiālajiem zaudējumiem, ko rada tā saucamie "karuseļveida" darījumi; Vācijas Ekonomikas pētījumu institūts aprēķinājis ikgadējos zaudējumus saistībā ar ieņēmumiem no PVN 2003.-2005. gadā EUR 17—18 miljardu apmērā; vispārinot pieejamo informāciju, dalībvalstis uzskata, ka tās ik gadu zaudē aptuveni 10% ieņēmumu no PVN; trešā daļa zaudējumu attiecināmi uz pārrobežu "karuseļveida" darījumiem; 61. atgādina, ka tikai patiesos ieņēmumus var izmantot, lai iekasētu PVN pašu resursiem; 62. atzinīgi vērtē to, ka Revīzijas palāta [15] veiks pārbaudi par pārvaldes iestāžu sadarbību PVN pielietošanā Kopienas iekšējā tirdzniecībā, tostarp PVN krāpšanas apkarošanā tā sauktajos "karuseļveida" darījumos [16]; 63. tāpat atzinīgi vērtē, ka Komisijas uzdevumā tiek veikts pētījums par cīņu pret krāpšanu ar PVN, un aicina Komisiju pēc pētījuma noslēguma vienu eksemplāru nosūtīt Budžeta kontroles komitejai; Iekšpolitikas jomas 64. ar bažām konstatē, ka Revīzijas palāta 2004. gada pārskata 6.4 punktā atkal (tāpat kā iepriekšējos gados), ir norādījusi uz vājajām vietām iekšpolitikas jomu novērošanas un kontroles sistēmās, kas izraisa situāciju, ka kļūdas subsīdiju saņēmēju līmenī netiek laikā pamanītas; tai pat laikā pārbaužu skaits 2004. gadā, salīdzinot ar 2003. gadu, ir samazinājies; aicina Komisiju iesniegt priekšlikumu, kā novērst šos tūkumus; 65. pauž nožēlu, ka Komisija līdz šim nav izveidojusi iekšējo melno sarakstu, aptverot visus ģenerāldirektorātus un visus attiecīgajā ĢD iekļautos direktorātus, attiecībā uz firmām, uzņēmumu filiālēm un laboratorijām, kas piedalās pētniecības un izstrādes programmās, kas saskaņā ar iekšējo revīziju, OLAF revīziju vai tiesu iestādes lēmumu ir atzītas par vainīgām krāpšanā; uzskata, ka minētajam sarakstam vajadzētu nodrošināt, ka šāds uzņēmums, laboratorija vai cita iestāde nevar saņem Kopienas finansējumu arī no tiem direktorātiem, kuri nav konstatējuši krāpšanu; Komisijas veiktie pasākumi saistībā ar Parlamenta 2005. gada 7. jūnija rezolūciju par Kopienu finanšu interešu aizsardzību un cīņu pret krāpšanu [17] 66. atzīmē, ka Komisija 2005. gada 20. oktobrī iesniedza ziņojumu Eiropas Parlamentam par "melno sarakstu" izmantošanu lauksaimniecības nozarē; 67. pieņem zināšanai Komisijas atbildi uz rezolūcijas 25. punktu par pārmaksāto vai nepareizi izmaksāto līdzekļu piedziņu; tomēr uzskata to par neapmierinošu; tāpēc norāda uz šādiem faktiem: - tas ir lielā mērā Eiropas Parlamenta nopelns, ka šajā jomā vērojams progress; - Eiropas Parlaments piešķir šim jautājumam lielu nozīmi un tādēļ sagatavos patstāvīgu ziņojumu par šo tēmu; - atzinīgi vērtē faktu, ka 2004. gadā Komisija ir izlases kārtībā pārbaudījusi dalībvalstu piedziņas procedūras; šajā sakarā tāpat atzinīgi vērtē, ka Komisija 50 % gadījumu ir noraidījusi pieprasījumus atteikties no parādu piedziņas; tas atbilst EUR 35,46 miljoniem, kas dalībvalstīm jāpiedzen; - lauksaimniecības jomā par 2004. gadu vēl jāiekasē EUR 63,76 miljoni; klāt jāpieskaita arī iepriekšējos gados nesamaksātās summas EUR 2078 miljonu apmērā; kopā EUR 811 miljoni šobrīd atrodas tiesas pārziņā; - struktūrfondu jomā par 2004. gadu vēl jāiekasē EUR 357,4 miljoni (kā arī EUR 40,5 miljoni saistībā ar kohēzijas fondiem); klāt jāpieskaita arī iepriekšējos gados nesamaksātās summas EUR 689,2 miljonu apmērā; - uzsver dalībvalstu primāro atbildību par ātru un efektīvu zaudēto budžeta līdzekļu piedzīšanu; pauž nožēlu, ka dalībvalstis līdz šim ir nepietiekami pildījušas šo savu pienākumu, galvenais nepilnīgi ziņojušas Komisijai; - lūdz informāciju par dalībvalstu reakciju uz Komisijas vēstulēm, saskaņā ar kurām lauksaimniecības jomā vien tām ir jāpiedzen EUR 650 miljoni [18]; - turklāt jautā, vai OLAF un Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāts (ĢD AGRI) ir vienojušies par darbu sadali, kas paredz, ka OLAF turpmāk atbildēs par izmeklēšanu, turpretī ĢD AGRI būs atbildīgs par līdzekļu piedzīšanu [19]; 68. kritizē Komisiju, ka tā līdz 2005. gada 1. septembrim nav iesniegusi visu līgumu sarakstu, kuri kopš 2000. gada ir noslēgti ar iepirkuma aģentūrām; šajā sarakstā jābūt iekļautiem datiem par līguma darbības laiku, to piešķiršanas procedūru un attiecīgo maksājumu apjomu; 69. atgādina OLAF par nepieciešamību turpināt 2004. gada novembrī uzsākto dialogu par informāciju, kāda varētu būt pieejama Eiropas Parlamentam saistībā ar OLAF darbu, ņemot vērā 2005. gada 30. jūnija vēstulē pausto gatavību dialogam; mērķis ir ievērot Eiropas Parlamenta kontroles funkcijas, vienlaicīgi saglabājot OLAF pārbaužu ticamību saskaņā ar likumā noteiktajam prasībām, īpaši OLAF regulas 12. panta 3. punktu; sagaida, ka OLAF līdz 2006. gada 1. septembrim Budžeta komitejai iesniegs rakstiskus priekšlikumus; 70. pauž kritiku par to, ka informācija par Eurostat lietu, ko Komisija pārsūtīja 2006. gada 12. aprīlī, ir ļoti vispārīga; pieprasa līdz 2006. gada 1. oktobrim nosūtīt detalizētu informāciju, it īpaši par pārkāpumu finansiālajām sekām (zaudētās summas, nepareizi iztērētās summas, saņemamo summu aprēķini un izdotie piedzīšanas rīkojumi, faktiski atgūtās summas, summas, kuras plānots atgūt, un norakstītās summas) un par publiskā iepirkuma noteikumu neievērošanu, sevišķi par līgumiem, kas nav nodoti apakšuzņēmējiem (šādu līgumu labumguvēju saraksts, attiecīgās summas, atklātie pārkāpumi); 71. pauž nožēlu, ka Komisija līdz šim nav spējusi nodrošināt pārskatu par to, kādas starptautiskas konsultāciju firmas Komisijas uzdevumā ir strādājušas tiešo izdevumu jomā [20]; pašreiz sagaida šādu ziņojumu līdz 2006. gada 1. novembrim; vienlaicīgi aicina Komisiju steidzināt dalībvalstis iesniegt informāciju netiešo izdevumu jomā; 72. pauž neapmierinātību ar Komisijas sniegto neskaidro informāciju par Berlaymont ēkas atjaunošanu; jautā, vai ir bijuši kādi trešo pušu pārkāpumi un kādus administratīvus pasākumus šajā sakarā ir veikusi Komisija; 73. pauž satraukumu par ziņojumiem, kas norāda uz, iespējams, pārāk augsto īres maksu, ko Eiropas Parlaments maksāja Strasbūras pilsētai par Parlamenta SDM un WIC ēkām, kā arī minēto ēku pārāk augsto pirkuma cenu; apņemas izskatīt šos pieņēmumus, aktīvi, bargi un pārskatāmi izmeklējot jautājumu, lai nodrošinātu, ka Eiropas Savienības, kā arī Eiropas nodokļu maksātāju finansiālās intereses tiek atbilstoši aizsargātas; 74. atzinīgi vērtē faktu, ka Komisija 2005. gada beigās apturēja eksporta kompensāciju izmaksu par kaušanai paredzētajiem lopiem; vienlaicīgi pieņem zināšanai, ka ir jāpiedzen EUR 218560 par 2004. gadā neatbilstoši izmaksātajām eksporta kompensācijām (2003. gads — EUR 58680); Dažādi 75. atzinīgi vērtē atjaunoto diskusiju par Eiropas likumdevēja iestādes pilnvarām krimināltiesību jomā, kam par pamatu bija Eiropas Kopienu tiesas 2005. gada 13. septembra spriedums [21]; uzsver, ka pretēji Komisijas nostājai [22], tas uzskata par nepieciešamu pašreizējos likumdošanas priekšlikumus izskatīt atsevišķi; nemainīgi uzskata, ka direktīvas projekts par Kopienas finanšu interešu krimināltiesisko aizsardzību ir jāpamato ar Līguma 280. pantu [23]; aicina Padomi mainīt savu negatīvo nostāju attiecībā uz Kopienas finanšu interešu aizsardzības stiprināšanu, izmantojot krimināltiesiskos pasākumus, un uzsākt pirmo lasījumu; 76. pašreizējos putnu gripas riska apstākļos pauž bažas par jaunas tendences pieņemšanos spēkā, kas tostarp ietver nelegālu putnu gaļas importu no tām valstīm (īpaši no Ķīnas), pret kurām Eiropas Savienība ir noteikusi importa aizliegumu; aicina Komisiju līdz 2006. gada 31. oktobrim iesniegt Parlamentam detalizētu informāciju par krāpšanas gadījumiem saistībā ar putnu gaļas importu, par kuriem kopš 2004. gada sākumā ziņots, izmantojot Pārtikas un barības ātrās reaģēšanas sistēmu (RASFF); aicina Komisiju un OLAF pēc iespējas drīz veikt nepieciešamos pasākumus; * * * 77. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, Eiropas Kopienu Tiesai, Revīzijas palātai, OLAF Uzraudzības komitejai un OLAF. [1] http://europa.eu.int/comm/anti_fraud/reports/olaf/2004-2004/en2.pdf. [2] OV C 301, 30.11.2005., 1. lpp. [3] Skatīt Komisijas dienestu darba dokumenta SEC(2005)0974 1.2. un 1.8. tabulu. [4] Visu OLAF un tā priekšgājēju pārbaudīto gadījumu pārkāpumu apjoms finanšu izteiksmē veido gandrīz EUR 5800 miljonus. [5] OV L 136, 31.5.1999., 1. lpp. [6] Revīzijas palātas atzinums Nr. 8/2005 par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai attiecībā uz savstarpēju administratīvo palīdzību Kopienas finanšu interešu aizsardzībai pret krāpšanu vai citādu nelikumīgu rīcību OV C 313, 9.12.2005., 1. lpp. [7] OV L 292, 15.11.1996., 2. lpp. [8] OV L 312, 23.12.1995., 1. lpp. [9] Komisijas 2004. gada 20. jūlija priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par savstarpēju administratīvo palīdzību Kopienas finanšu interešu aizsardzībai pret krāpšanu vai citādu nelikumīgu rīcību (COM(2004)0509). [10] Revīzijas palātas īpašais ziņojums Nr. 1/2005 par to, kā tiek vadīts Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) ar Komisijas atbildēmOV C 202, 18.8.2005., 3. lpp. [11] Skatīt Regulas (EK) Nr. 1073/1999 11. panta 1. punkta 1. apakšpunktu. [12] Lieta T-309, Camos Grau pret Komisiju, "Oficiālajā Vēstnesī" vēl nav publicēta. [13] OV C 89 E, 14.4.2004., 153. lpp. [14] Šie skaitļi ir pieņēmumi. Aprēķins balstās uz paziņojumiem no 24 dalībvalstīm par konfiscētajām cigaretēm. Turklāt OLAF pieņem, ka tikai 10 % nelegālo preču tiek konfiscētas. [15] Skatīt Revīzijas palātas 2006. gada darba programmu ( 10.1.2006., 3. lpp.). [16] Pārskatīšana attiecas uz Padomes 2003. gada 7. oktobra Regulas (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību pievienotās vērtības nodokļu jomā īstenošanu un Regulas (EEK) Nr. 218/92 atcelšanu (OV L 264, 15.10.2003., 1. lpp.), ko groza ar Padomes Regulu (EK) Nr. 885/2004 (OV L 168, 1.5.2004., 1. lpp.). [17] OV C 124 E, 25.5.2006., 232. lpp. [18] Skat. tā iepriekš minētās 2005. gada 7. jūnija rezolūcijas 16. punktu. [19] Skat. tā iepriekš minētās 2005. gada 7. jūnija rezolūcijas 10. punktu. [20] Skat. tā iepriekš minētās 2005. gada 7. jūnija rezolūcijas 73. punktu. [21] Lieta C-176/03, Komisija pret Padomi ("Oficiālajā Vēstnesī" vēl nav publicēts). [22] Skatīt Komisijas paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par Tiesas 2005. gada 13. septembra sprieduma sekām (C-176/03 Komisija pret Padomi) (COM (2005)0583). [23] Skatīt Eiropas Parlamenta 2001. gada 29. novembra nostāja par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes rezolūcijai par Kopienas finanšu interešu krimināltiesisko aizsardzību (OV C 153 E, 27.6.2002., 253. lpp.), kā arī tā iepriekš minēto 2003. gada 4. decembra rezolūciju. --------------------------------------------------