Saistībā ar ilgtermiņa aprūpes pabalstiem tika apsvērti divi normatīvi politikas risinājumi (ar 2 apakšrisinājumiem): 1.kompetentā dalībvalsts nodrošina ilgtermiņa aprūpes pabalstus naudā un atmaksā izmaksas par dzīvesvietas dalībvalsts sniegtajiem pabalstiem natūrā (ievērojot esošos principus attiecībā uz slimības pabalstiem ar precizējumiem), 2.dzīvesvietas dalībvalsts nodrošina ilgtermiņa aprūpes pabalstus, un atmaksāšanu veic kompetentā dalībvalsts 2a) bez papildinājuma no kompetentās dalībvalsts 2b) ar papildinājumu. Trīs risinājumi tika noraidīti: 1) drošības noteikuma ieviešana, 2) dzīvesvietas dalībvalsts noteikšana par atbildīgo par ilgtermiņa aprūpes pabalstu nodrošināšanu bez atmaksāšanas un 3) kompetentās dalībvalsts noteikšana par atbildīgo par ilgtermiņa aprūpes pabalstu nodrošināšanu (eksports). Lai nodrošinātu stabilu noteikumu piemērošanu, priekšroka tiek dota 1. risinājumam. Saistībā ar bezdarbnieka pabalstiem: tika apsvērti trīs normatīvi politikas risinājumi, lai nodrošinātu bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanas un summēšanas noteikumu vienotu piemērošanu: 1.summēšana pēc tikai vienas nodarbinātības dienas; 2.summēšana pēc a) viena mēneša vai b) trīs mēnešu nodarbinātības perioda; 3.iepriekšējās nodarbinātības dalībvalstī saņemtās atsauces izpeļņas izmantošana bezdarbnieka pabalstu aprēķināšanai vai nu pēc a) viena mēneša vai b) trīs mēnešu nodarbinātības perioda kompetentajā dalībvalstī; 4.horizontāls risinājums apdrošināšanas periodu atzīšanai priekš summēšanas. Izvēlētais 2b. risinājums tiks apvienots ar pienākumu iepriekšējās nodarbinātības dalībvalstij nodrošināt bezdarbnieka pabalstus gadījumos, kad šis nosacījums nav izpildīts, un horizontālo risinājumu. Tas nodrošinās minimālu integrācijas pakāpi uzņēmējdalībvalstī pirms tiesībām pieprasīt bezdarbnieka pabalstus un konsekventu pieeju dalībvalstīs. Turklāt mobilie darba ņēmēji tiks aizsargāti gadījumos, kad tie neizpilda šo periodu dalībvalstī, kur veikta pēdējā darbība. Lai pagarinātu bezdarbnieka pabalstu minimālo eksporta periodu, tika apsvērti divi normatīvi politikas risinājumi: 1.pagarināt bezdarbnieka pabalstu minimālo eksporta periodu no trīs līdz sešiem mēnešiem, paredzot iespēju eksportēt pabalstu uz visu tiesību periodu, 2.pagarināt bezdarbnieka pabalstu minimālo eksporta periodu uz visu tiesību periodu. Izvēlētais 1. risinājums tiek apvienots ar pastiprinātu sadarbības mehānismu starp attiecīgajiem nodarbinātības dienestiem, lai atbalstītu pārrobežu darba meklējumus. Saistībā ar bezdarbnieka pabalstiem pierobežas darba ņēmējiem un citiem pārrobežu darba ņēmējiem tika apsvērti trīs normatīvi politikas risinājumi: 1.izvēles sniegšana pierobežas darba ņēmējiem attiecībā uz to, kur pieprasīt bezdarbnieka pabalstus, tāpat kā citiem pārrobežu darba ņēmējiem; 2.dalībvalsts, kur veikta pēdējā darbība, noteikšana par atbildīgo par bezdarbnieka pabalstu maksāšanu ar apakšrisinājumiem vai nu a) nosakot prasību pierobežas darba ņēmējiem reģistrēties atbildīgās valsts nodarbinātības dienestā, vai b) sniedzot izvēles iespēju reģistrēties kompetentās valsts vai dzīvesvietas valsts nodarbinātības dienestā; 3.dalībvalsts, kur veikta pēdējā darbība, noteikšana par atbildīgo par bezdarbnieka pabalstu maksāšanu gadījumos, kad pierobežas darba ņēmējs tur strādājis vismaz 12 mēnešus, un citos gadījumos nosakot par atbildīgo dzīvesvietas valsti ar apakšrisinājumiem vai nu a) nosakot prasību pierobežas darba ņēmējiem reģistrēties atbildīgās valsts nodarbinātības dienestā, vai b) sniedzot izvēles iespēju reģistrēties kompetentās valsts vai dzīvesvietas valsts nodarbinātības dienestā. Izvēlētais 3a. risinājums piedāvā vislabāko kompromisu attiecībā uz vienlīdzīgu un administratīvi rentablu sloga sadalījumu. Saistībā ar sociālajiem pabalstiem apsvērtie risinājumi ir normatīvi risinājumi (regulas grozīšana): 1.a) izņēmuma noteikšana no vienlīdzīgas attieksmes principa 4. pantā attiecībā tikai uz sociālo palīdzību; b) izņēmuma noteikšana no vienlīdzīgas attieksmes principa 4. pantā attiecībā uz plašāku tādu pabalstu klāstu, kas finansēti no nodokļiem; c) precīza izņēmuma noteikšana no vienlīdzīgas attieksmes principa 70. pantā attiecībā uz īpašiem no iemaksām neatkarīgiem naudas pabalstiem; 2.īpašu no iemaksām neatkarīgu naudas pabalstu, kas nodrošina iztikas minimumu, svītrošana no Regulas 883/2004; 3.tika apsvērts arī nenormatīvs risinājums (precizēt noteikumus paziņojumā). Lai pēc iespējas efektīvāk un iedarbīgāk sasniegtu juridiskās skaidrības un pārredzamības nodrošināšanas mērķi, priekšroka tiek dota 1a. un 1b. risinājuma apvienojumam. Saistībā ar ģimenes pabalstiem kā alternatīva status quo tika apsvērti divi normatīvi politikas risinājumi attiecībā uz saikni starp saņemto ģimenes pabalstu līmeni un izmaksām, kas radušās: 1.uz bērna dzīvesvietas valsti eksportēto ģimenes pabalstu indeksācija a) korekcija uz augšu un uz leju vai b) tikai uz leju; 2.dzīvesvietas dalībvalstij ir primārā kompetence maksāt ģimenes pabalstu. Risinājums, kas paredz svītrot pienākumu eksportēt ģimenes pabalstus, tika apsvērts, bet atmests juridisku apsvērumu dēļ. Turklāt tika apsvērts horizontāls normatīvais risinājums bērna audzināšanas pabalstu koordinēšanai. Tajā ir trīs varianti a) individuālas tiesības ar algu saistītiem bērna audzināšanas pabalstiem ar obligātu pienākumu sekundāri kompetentajai dalībvalstij noteikt izņēmumu no pretpārklāšanās noteikumiem (t.i., maksāt pabalstu pilnā apmērā), b) tāda pati pieeja kā a), bet attiecībā uz visiem bērna audzināšanas pabalstiem (ar algu saistītie un vienotas likmes pabalsti) un c) tāda pati pieeja kā b), bet ar fakultatīvu izņēmumu no pretpārklāšanās noteikumiem (t.i., sekundāri kompetentā dalībvalsts, var vai nu izmaksāt pabalstus pilnā apmērā vai “papildināt” tikai tur, kur tās sniegtie pabalsti ir lielāki par primāri kompetentās valsts pabalstiem). Izvēlētais risinājums ir uzturēt status quo apvienojumā ar horizontālo c) risinājumu. Šis apvienojums nodrošina, ka primārā atbildība par ģimenes pabalstiem paliek dalībvalstij, kurā veikta ekonomiskā darbība, kurā vecāks maksā nodokļus un sociālā nodrošinājuma iemaksas; tādējādi tiek aizsargāti ģimenes locekļi un ievērotas bērna intereses. Ieviešot horizontālo c) risinājumu, ir iespējams arī sekmēt līdzsvaru starp darba un privāto dzīvi bērna audzināšanas periodos, vairāk koncentrējoties uz individuālajām tiesībām un atbalstot tās dalībvalstis, kuras aktīvi popularizē lielāku dzimumu līdzsvaru, neuzliekot šo pienākumu.