Lai izdotu pārslimošanas sertifikātu ES DCS vajadzībām, var izmantot pienācīgi apstiprinātus ātros antigēna noteikšanas testus (RADT). Saskaņā ar Padomes Ieteikumu par vienotu sistēmu ātro antigēna testu izmantošanai un validēšanai un Covid-19 testa rezultātu savstarpējai atzīšanai ES 2021/C 24/01 un to Covid-19 ātro antigēna testu kopīgo sarakstu, kurus uzskata par piemērotiem izmantošanai Padomes ieteikumā aprakstīto situāciju kontekstā, paštestu RADT nevajadzētu izmantot, lai izdotu tādus oficiālus sertifikātus kā testēšanas vai pārslimošanas sertifikātus. Pienācīga paraugu ņemšana ir viens no svarīgākajiem posmiem SARS-CoV-2 diagnostikai, un, ja to veic nepareizi, nevar nodrošināt uzticamu testa rezultātu.

oŠie kvalitatīvie antivielu testi ir derīgi no populācijas, nevis no individuālā viedokļa.

oIespējams, ka indivīdi, kuriem ir sertifikāti, kas izdoti, pamatojoties uz pozitīvu antivielu testu, var būt aplami pārliecināti, ka viņi var vairs tik stingri neievērot paradumus, kas ir būtiski inficēšanās un infekcijas tālākas pārnešanas riska ierobežošanai, piemēram, fizisku distancēšanos, masku nēsāšanu un roku mazgāšanu. Kā minēts iepriekš, lai gan pozitīvs antivielu testa rezultāts var liecināt par senāku inficēšanos, tas nevar garantēt aizsardzību pret atkārtotu inficēšanos vai jauniem variantiem, ko imūnsistēma varētu neatpazīt.

oJebkāda tādu sertifikātu ieviešana, kuru pamatā ir pozitīvs antivielu tests, būtu rūpīgi jāapsver un jāpapildina ar spēcīgiem publiskiem vēstījumiem un attiecīgu komunikāciju par vakcinācijas un sabiedrības veselības pasākumu nozīmīgumu SARS-CoV-2 pārnešanas mazināšanā.

Pēc vēlāk publicēto tehnisko piezīmju un pierādījumu izskatīšanas mēs secinām, ka patlaban pieejamie antivielu testi nav piemēroti, lai novērtētu indivīda inficēšanās laiku un personas imunitātes statusu. Tāpēc pozitīvi antivielu testa rezultāti netiek uzskatīti par pietiekamiem, lai izdotu pārslimošanas sertifikātu, kas atbrīvotu tā turētāju no konkrētu sabiedrības veselības pasākumu ievērošanas.

ECDC un JRC turpinās sekot līdzi antivielu testiem un to izmantošanai, izmantojot arī JRC “Covid-19 diagnostikas testēšanas datubāzi” un PVO Eiropas reģiona seroepidemioloģiskas iedzīvotāju apsekošanas tīklu, ko kopīgi koordinē ECDC un PVO Eiropas reģionālais birojs.





Pārslimošanas sertifikātu derīguma termiņš

Pierādījumus par pārslimojušo indivīdu imunitātes ilgumu ideālā gadījumā iegūst no ilgstošiem kohortas pētījumiem, kuros salīdzina inficēšanās risku tā sauktajiem “naivajiem” (neimunizētajiem) un pārslimojušiem indivīdiem ik pēc triju vai sešu mēneša starplaika. Diemžēl šādi pētījumi ir reti. Sistemātisks Īrijas Veselības informācijas un kvalitātes iestādes veikts 11 pamatpētījumu pārskats liecina, ka atkārtotas inficēšanās risks pārslimojušu indivīdu vidū ir zems (absolūtais rādītājs 0 %–1,1 %), aizsardzībai saglabājoties līdz 10 mēnešiem pēc sākotnējās inficēšanās[1]. Nesen Vitale u. c. pārslimojušiem indivīdiem novēroja vismaz 12 mēnešus ilgu aizsardzību no atkārtotas inficēšanās[2]. Tomēr ļoti būtisks šo pētījumu ierobežojums ir tāds, ka novērošanas periodi ir bijuši pirms bažas raisošā B.1.617.2 (delta) SARS-CoV-2 varianta (BRV) rašanās un pēc tam dominēšanas visā ES/EEZ.

Apvienotās Karalistes valsts uzraudzības datu sākotnējā analīze liecina, ka pārslimojušajiem indivīdiem ir kopumā iespējams par aptuveni 46 % augstāks risks atkārtoti inficēties ar delta celmu nekā ar iepriekš dominējošo B.1.1.7 (alfa) celmu[3]. Anglijas sabiedrības veselības iestādes analīzē tika iekļauti 83 197 vismaz 15 gadus veci indivīdi, kuri 11 nedēļu novērošanas periodā (no 2021. gada 12. aprīļa līdz 27. jūnijam), pamatojoties uz PCR testu, bija kļuvuši SARS-CoV-2 pozitīvi un no kuriem 980 (1,2 %), iespējams, bija inficējušies atkārtoti. Salīdzinājumā ar iepriekš dominējošo alfa variantu koriģētais iespējamas atkārtotas inficēšanās koeficients ar delta variantu bija 1,46 (95 % ticamības intervāls 1,03 līdz 2,05). Ja pirmreizējā inficēšanās bija notikusi pirms mazāk nekā 180 dienām, tad atkārtotas inficēšanās risks delta variantam nebija paaugstināts (koriģētais iespējamības koeficients = 0,79, 95 % ticamības intervāls 0,49 līdz 1,28), bet tas bija augstāks indivīdiem, kuriem iepriekšējā inficēšanās bija notikusi vairāk nekā pirms 180 dienām (koriģētais iespējamības koeficients = 2,37, 95 % ticamības intervāls 1,43 līdz 3,93). Šis konstatējums vēl nav atkārtots citos apstākļos, un laika gaitā ir vajadzīgi pēc vecuma stratificēti papildu dati par atkārtotas inficēšanās risku laika gaitā, jo īpaši delta varianta kontekstā.

Avots: Anglijas sabiedrības veselības iestāde[3].

Situācijā, kad nav universāla imunitātes korelāta, ko var izmērīt pārslimojušiem indivīdiem, lai izdarītu secinājumu par aizsardzību, patlaban labākā norāde par aizsardzību pret atkārtotu inficēšanos ir seruma antivielu spēja neitralizēt vīrusu. Lielākā daļa SARS-CoV-2 inficēto indivīdu izstrādās seruma antivielas, bet pārslimojušie indivīdi laika gaitā uzrādīs ļoti mainīgu antivielu dinamiku[4], un ļoti plaši ir dokumentēta neitralizējošo antivielu sarukšana[5]. Planas u. c. veiktā pamatpētījumā tika parādīts, ka serumi, kas ievākti no 56 konvalescentiem 6 mēnešus pēc simptomu parādīšanās, ir četrkārt mazāk iedarbīgi pret delta variantu nekā pret alfa variantu. Autori novēroja līdzīgu četrkāršu samazinājumu arī atsevišķā 26 konvalescentu kohortā, kuru izvērtēja 12 mēnešus pēc simptomu parādīšanās, un uzsvēra, ka neitralizācijas aktivitāte līdz 12. mēnesim kopumā kļūst zema[6]. Seruma antivielu sarukšanu var pilnībā atsvērt SARS-CoV-2 specifisko atmiņas B šūnu klātbūtne, kas var strauji attīstīties, ja tās atbalsta SARS-CoV-2 specifiskās atmiņas T šūnas. Arī atmiņas T šūnas var veicināt aizsardzību un atlabšanu no infekcijas, izraisot tiešu SARS-CoV-2 inficēto šūnu līzi. Tomēr specifiskus T šūnu korelātos vēl aizvien nav izdevies noskaidrot.

Secinājumi

·Imunitātes ilgums ir sarežģīts jautājums, un vēl joprojām ir nepieciešams noteikt korelāciju starp izmērīto imunitāti un klīnisko aizsardzību pret SARS-CoV-2 infekciju.

·Pārslimošanas sertifikātu derīgums ir atkarīgs no jaunajiem zinātniskajiem pierādījumiem par aizsargimunitātes ilgumu pēc dabiskas inficēšanās un par iepriekšējas inficēšanās iedarbīgumu pašreizējo un potenciālu nākotnes variantu klātbūtnē — tas ir dinamisks process, kurš regulāri mainās.

·Kopumā absolūtā izteiksmē risks atkārtoti inficēties ar delta variantu 180 dienu laikā pēc inficēšanās joprojām ir zems, lai gan ir pierādījumi, kas risks ir augstāks nekā iepriekš izplatītajam alfa variantam. Ņemot vērā šos faktorus, patlaban nav pietiekamu pierādījumu, kas pamatotu pārslimošanas sertifikāta derīguma termiņa pagarināšanu virs 180 dienām.

·ECDC turpinās regulāri sekot līdzi attiecīgajiem jaunajiem zinātniskajiem pierādījumiem šajā jomā, lai sniegtu atjauninātu informāciju par imunitātes ilgumu pēc dabiskas inficēšanās.

Atsauces

1. E OM, Byrne P, Carty PG, De Gascun C, Keogan M, O'Neill M, et al. Quantifying the risk of SARS-CoV-2 reinfection over time. Rev Med Virol. 2021 May 27:e2260. Pieejams: https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/34043841

2. Vitale J, Mumoli N, Clerici P, De Paschale M, Evangelista I, Cei M, et al. Assessment of SARS-CoV-2 Reinfection 1 Year After Primary Infection in a Population in Lombardy, Italy. JAMA Intern Med. 2021 May 28. Pieejams: https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/34048531