LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 314/46

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

(2007/C 314/16)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 7. pantam. Komisijai jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

KOPSAVILKUMS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“ARROZ DEL DELTA DEL EBRO” VAI “ARRÒS DEL DELTA DE L'EBRE”

EK Nr.: ES/PDO/005/0336/11.03.2004

ACVN ( X ) AĢIN ( )

Šis kopsavilkums nosaka galvenos produkta specifikācijas elementus informācijas nolūkā.

1. Atbildīgais dienests dalībvalstī:

Nosaukums: Subdirección General de Sistemas de Calidad Diferenciada. Dirección General de Alimentación. Secretaría General de Agricultura, Pesca y Alimentación del Ministerio de Agricultura, Pesca y Alimentación Adrese: Paseo Infanta Isabel, 1 E-28071 Madrid Tālr.: (34) 913 47 53 94 Fakss: (34) 913 47 54 10 E-pasts: sgcaproagro@mapya.es

2. Grupa:

Nosaukums: Consejo Regulador de la Indicación Geográfica Protegida «Arroz del Delta del Ebro» Adrese: C/Prim 92 de Amposta E-43870 Amposta (Tarragona) Tālr.: (34) 977 70 10 20 — 977 48 77 77 Fakss: (34) 977 70 01 90 — 977 48 77 78 E-pasts: info@arrossaires.com Sastāvs: ražotāji/pārstrādātāji ( X ) citi ( )

3. Produkta veids:

1.6. grupa — Graudaugi

4. Specifikācija:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 4. panta 2. punkta prasību kopsavilkums)

4.1. Nosaukums: “Arroz del Delta del Ebro” vai “Arròs del Delta de l'Ebre”

4.2. Apraksts: Baltie rīsi, ko iegūst no Oryza sativa L sugas “Bahía”, “Tebre”, “Sénia”, “Fonsa”, “Bomba” un “Montsianell” šķirnēm un kas atbilst tirdzniecības kategorijai “Extra”.

Visvairāk audzētās šķirnes ir “Bahía”, “Sénia” un “Tebre”, kuru īpašības ir ļoti līdzīgas.

Galvenās šķirnes (Bahía) rīsu graudu specifiskās īpašības:

Dažādu šķirņu pamatīpašības:

Visām minētajām šķirnēm tādas īpašības kā vārīšanas viendabīgums un graudu homogenitāte. Atšķirībā no citu veidu rīsiem, piemēram, gargraudu rīsiem, graudi labi uzsūc garšu un tāpēc tie ir sevišķi piemēroti reģionālo ēdienu gatavošanai.

Šīm šķirnēm ir augsta cietes koncentrācija grauda centrā, tā sauktajā “kodola” daļā, kas absorbē pārējo rīsiem pievienoto sastāvdaļu garšu, kā arī veicina rīsu iekrāsošanos.

Visu šķirņu rīsiem, kurus paredzēts aizsargāt saskaņā ar ACVN “Arroz del Delta del Ebro”, tos nosūtot, jāatbilst “ekstra” kategorijas īpašībām, un rīsu graudi jābūt veseliem (bez sēnītēm, puvuma, insektiem un parazītiem), tīriem (bez svešām smaržām un/vai garšām), sausiem (mitruma saturs nedrīkst būt lielāks par 15 %) un bez grauda apvalka paliekām.

4.3. Ģeogrāfiskais apgabals: Rīsus, ko paredzēts aizsargāt ar ACVN “Arroz del Delta del Ebro”, audzē un apstrādā galvenokārt Ebro deltas reģionā, kas ietilpst Tarragonas provinces Baix Ebre un Montsià municipalitātēs.

Audzēšanas apgabalu veido platības, kas ietilpst Deltebre un Sant Jaume d'Enveja pašvaldību teritorijā, kā arī Ebro deltas L'Aldea, Amposta, L'Ampolla, Camarles un Sant Carles de la Ràpita pašvaldību teritorijā un kas ir piemērotas rīsu audzēšanai.

Rīsu malšanas un attīrīšanas apgabalu veido tās pašas pašvaldību teritorijas, kas veido audzēšanas apgabalu, līdz valsts autoceļam 340, izņemot Amposta pašvaldību, kur apgabala robeža var sasniegt automaģistrāli A7. Rīsus audzē saimniecībās, kas ierakstītas Regulatīvās padomes saimniecību reģistrā un atrodas audzēšanas apgabalā, un tiem jābūt apstiprināto šķirņu rīsiem.

4.4. Izcelsmes apliecinājums: Rīsu izcelsme ir saimniecībās, kas ierakstītas Regulatīvās padomes saimniecību reģistrā un atrodas audzēšanas apgabalā, un tiem jābūt apstiprināto šķirņu rīsiem. Rīsus vērtē atbilstīgi specifikācijā izklāstītajai sistēmai un tos uzglabā un iepako Regulatīvajā padomē reģistrētos iepakošanas un tirdzniecības uzņēmumos. Iegūtos rīsus, kas pārbaudīti visā ražošanas un iepakošanas procesā un kam veiktas fizikālķīmiskās un organoleptiskās analīzes, piedāvā tirgū ar aizsargāto cilmes vietas nosaukumu un etiķeti, papildu etiķeti vai arī atsevišķos gadījumos ar numurētu kvalitātes zīmi, ko izsniedz Regulatīvā padome.

4.5. Ražošanas metode: Rīsu audzēšanā ir šādi posmi: sēšana, dīgšana, cerošana, stiebru veidošanās, vārpu veidošanās un ziedēšana un graudu nobriešana.

Sēšana notiek no aprīļa vidus līdz maija sākumam, deva 35–38 kg/dienā (160–175 kg/ha), ja augsni nenoblietē, un 45–50 kg/dienā (205–228 kg/ha), ja augsni noblietē, kā arī atbilstoši šķirnei laukus apūdeņo, lai tie būtu 5 līdz 10 cm zem ūdens.

Augi uzdīgst pēc 15–20 dienām un līdz ar rīsiem uzdīgst arī nezāles, aļģes un savvaļas rīsi. No šā brīža tiek veikta apstrāde ar specifiskiem herbicīdiem, lai iznīdētu nevēlamo veģetāciju, kas traucē augiem. Ja apstākļi ir labvēlīgi augšanai, pirms sēšanas zemi apstrādā, lai novāktu uzkrājušās dūņas.

Bez pamatmēslošanas, ko veic pirms sēšanas, jūnijā veic papildu mēslošanu, lai palielinātu slāpekļa saturu.

No jūnija vidus līdz jūlija vidum notiek cerošana, un šajā stadijā ūdens līmeni paceļ līdz 15–20 cm un pastāvīgi to atjauno.

Septembra sākumā ūdens līmeni samazina un sāk ražas novākšanu, kas var ilgt līdz oktobra pirmajai dekādei. Ražas novākšanu sāk, kad graudi ir pietiekami gatavi un to atzīst arī Regulatīvā padome, un vispiemērotākais brīdis rīsu novākšanai ir tad, kad graudu mitruma saturs ir no 18 līdz 21 %.

Pēc graudu nonākšanas pārstrādes uzņēmumā un pirms to iekraušanas elevatorā īpašās žāvētavās veic graudu žāvēšanu līdz maksimālais mitruma daudzums ir 14–15 %.

Pirmsapstrādes posmā, kad rīsusi uzglabā elevatorā, lai nodrošinātu vislabākos uzglabāšanas apstākļus, tos ik pa brīdim apstrādā ar aukstu gaisu — vēlams līdz 5 °C (no graudu dzesēšanas iekārtām) vai gaisu apkārtējās vides temperatūrā.

Lai rīsus apstrādātu, tos izņem no elevatoriem, iepriekš atdalot piemaisījumus un ārējos un iekšējos apvalkus, izmantojot dzirnakmeņus vai gumijas veltņus. Pēc tam rīsus novieto uz densimetrijas galdiem, kur graudus atdala no apvalka atliekām vai to daļām. Pēc tam procesu atkārto un attīrīšanas ierīcē no jauna noņem apvalkuss.

Veselus graudus pēc apvalku noņemšanas sauc par lobītiem rīsiem jeb cargo rīsiem, ko reizēm dēvē arī par pilngraudu rīsiem. Pēc atbrīvošanas no grauda apvalka slīpēšanas procesā notiek balināšana ar abrazīviem akmeņiem, tā iegūstot baltus rīsus.

Pēc tam notiek veselo un lauzto graudu (pusgraudu), dīgļu vai to fragmentu un citu subproduktu atdalīšana, līdz ar to iegūstot apstrādātus rīsus.

Pēdējā darbība ir bojāto graudu (zaļo vai sarkano) atdalīšana, tos šķirojot pēc krāsas. Pirms iepakošanas var veikt vēl vienu, pēdējo šķirošanu (izmantojot gaisa plūsmu un vibrāciju).

Automatizētās līnijās veic iepakošanu dažādu veidu iepakojumos, kas atbilst ACVN prasībām. Katrā iepakojumā jābūt vienas šķirnes ekstra kategorijas rīsiem. Lai garantētu produkta izsekojamību, iepakojumam jāveic visas kontroles un tam jāatbilst specifikācijas prasībām.

4.6. Saikne:

Vēsturiskā:

Rīsu izcelsme ir Dienvidaustrumāzijā, senajā Ķīnā, no kurienes pirms vairāk nekā trim tūkstošiem gadu tie izplatījušies pārējā Āzijas teritorijā un Tuvajos Austrumos. Vēlāk rīsi izplatījās Vidusjūras reģionā, un Spānijā parādījās 8. gadsimtā musulmaņu valdīšanas laikā. Rīsu nosaukums spāņu valodā arroz cēlies no arābu vārda al-ruzz.

Rīsu audzēšana Ebro deltas zonā ir tradīcionāla nodarbošanās, kas cieši saistīta ar Ebro deltas ģeoloģisko un fizisko veidošanos un transformāciju. Ebro deltas īpašās iezīmes veicināja šo rīsu atpazīstamību un izplatību patērētāju vidū, kas ātri tos atpazīst un saista ar to izcelsmi.

Pastāv vairākas rakstiskas norādes, kas liecina par saikni starp tradicionālo rīsu audzēšanu un Ebro deltu. Citu liecību starpā jāatzīmē Lluís Solé y Sabaris darbs “Katalonijas ģeogrāfija” (1958), kurā minēts, ka “XV gadsimtā sākās mēģinājumi audzēt rīsus Ebro deltā”, šā kultūrauga audzēšana visvairāk uzplauka ieguva 19. gadsimtā. Citā vietā šajā pašā grāmatā tiek norādīts: “…Deltā, kas tika izmantota dzīvnieku sezonas ganībām, Canal de la Derecha, ko izveidoja pilsētā Xerta 19. gadsimta otrajā pusē, ļāva veikt apūdeņošanu ar saldūdeni un uzsākt rīsu audzēšanu, kas pakāpeniski paplašinājās, notika arī augsnes atsāļošanās un varēju iegūt labu ražu”.

Viena no pirmajām zināmajām atsaucēm attiecas uz 1697. gadu, kad Benifassara (Benifassar) klostera cisterciešu ordeņa mūki, kuriem bija īpašumi šajā vietā, mēģināja audzēt rīsus Karrovas (Carrova) kūdras zonā. Lai arī tika gūti pozitīvi rezultāti, audzēšana netika turpināta, jo trūka irigācijas sistēmu zemes apūdeņošanai.

Ap 1857. gadu ūdens no Canal de la Derecha nonāca līdz Ampostai (Amposta), kas deva iespēju uzsākt rīsu audzēšanu lielās platībās.

1872. gadā uzsākts Canal de la Izquierda projekts, ko pilnībā pabeidza 1912. gada 5. maijā. 1907. gadā ziemeļu vai kreisās deltas īpašnieki izveidoja Comunidad de Regantes-Sindicato Agrícola del Ebro. Divu kanālu darbība veicināja zonas lauksaimniecisko transformāciju un ievērojami paplašināja rīsu audzēšanas platības.

Dabas īpatnības:

— Orogrāfija un augsnes zinātne:

Rīsu audzēšanas attīstību Ebro deltā nosaka gan klimatiskās, gan augsnes īpatnības, kā arī tās sāļums un gruntsūdens līmenis. Deltas orogrāfija ir ļoti līdzena — 60 % platību nepaceļas augstāk par 1 m. virs jūras līmeņa (atsevišķās vietās atrodamas platības zem jūras līmeņa); 30 % platību augstums ir no 1 līdz 2 metriem, un tikai 10 % platību augstums pārsniedz 2 metrus.

Tā ir palieņu augsne, kas veidojusies no nogulām un tādēļ konstatējama skaidri izteikta stratifikācija. Šajā sakarā grūti noteikt kādu konkrētu augsnes tipu, kas būtu raksturīgs visai deltai. Augsnes virskārtai piemīt upes mālu struktūra ar neviendabīgu dziļumu, kas ļoti piemērota audzēšanai, un tās veidošanās ir cieši saistīta ar irigāciju un kanālu piepildīšanos. Vietās, kas atrodas augstāk, augsnes apakškārtai ir diezgan smalka tekstūra.

Zemākās zonās vērojama jūras ietekme. Vētru laikā jūra izmet lielas smilšu masas uz upes radītajām sanesām. Veicot urbumus, konstatēja, ka šajās zonās ir smalkmāla slāņi, kas atrodas starp ievērojami biezākiem smilšu slāņiem, kuriem ir viendabīga vidējā struktūra un kas ir piesātināti ar ļoti sāļiem gruntsūdeņiem. Apgabalos, kuros ir slikta drenāža vai kuros pastāvīgi notierk ieplūdumi no blakus zonām, akumulējas organiskā viela, līdz izveidojas ievērojami kūdras slāņi. Starp augstām, zemām un kūdras zemēm atrodas pārējās augsnes, kas veido lielāko zemes virskārtas daļu. Šīs augsnes ir dažādu veidu mālu un smilšu sajaukums, kura proporcija mainās pakāpeniski attālinoties no upes un attiecīgi tuvojoties jūrai.

— Klimats:

Delta atrodas klimatiskās zonas iekšienē, ko pilnībā ietekmē Vidusjūra. Tādējādi klimatu var uzskatīt par Vidusjūras klimatu, t.i., siltu un sausu klimatu. Ziemas ir maigas, bez pārmērīga aukstuma un maz lietus, dominē sausie ziemeļu un ziemeļrietumu vēji. Vasaras ir karstas, tām raksturīgas subtropiskas gaisa temperatūras, vērojami arī mierīgi bezvēja, sausuma un mitru dienvidu un dienvidaustrumu vēja periodi. Nokrišņu nav pārāk daudz, tie ir neregulāri un visbiežāk vērojami pārejas gadalaikos (rudenī un pavasarī). Atmosfēras mitrums jūtams visa gada laikā.

— Hidrogrāfija:

Šā apgabala hidrogrāfija attiecas uz Ebro upi. Tas, ka apūdeņošanai izmanto vienas izcelsmes ūdeni, ir iegūtās rīsu produkcijas viendabīguma izšķirošais faktors, un vienlaikus tas ir faktors, kas atšķir to no produkcijas, ko audzē citos apgabalos. Mazā iedzīvotāju blīvuma un nelielās rūpniecības koncentrācijas dēļ Ebro upes piekrastē apūdeņošanas ūdenim ir ļoti laba kvalitāte. Kanālu un apūdeņošanas tīklu pārvaldi veic attiecīgās apūdeņošanas biedrības un irigācijas apvienības.

Nobeigumā rezumējot, var teikt, ka produkta īpašības kvalitātes ziņā ir viendabīgas, jo, lai arī pastāv galvenā šķirne, izņemot šķirni “Bomba”, pārējām šķirnēm attiecībā uz galaproduktu ir līdzīgas īpašības. Šķirne nav vienīgais atšķirību cēlonis vai iemesls, liela ietekme ir ģeogrāfiskajam apgabalam, videi, klimatam, ūdenim, nobriešanas procesiem, un, ņemot to visu vērā, var apgalvot, ka visā apgabalā konstatējama liela viendabība.

Apgabala savdabīgā apkārtējā daba ietekmē rīsu raksturīgās īpašības. Klimatiskās un augsnes īpatnības, gruntsūdens slāņa sāļums un augstums nosaka to, ka rīsi ir monokultūra visā aizsargātajā apgabalā. Deltas rīsu platībām ir izcilas audzēšanas priekšrocības, vieni no augstākajiem ražības rādītājiem pasaulē, ko veicina arī deltas ģeogrāfiskais stāvoklis (40. ziemeļu paralēle) un 19 °C vidējā gaisa temperatūra.

Šīs zonas rīsus patērētāji vērtē īpaši atzinīgi un ir ļoti iecienījuši to baltās, pērļainās krāsas, garšas un tekstūras dēļ, kas ir šo rīsu audzēšanas ģeogrāfiskās apgabala un škirņu raksturīgas īpašības. Tāpat tiek augstu vērtētas graudu kulinārās īpašības (graudu salipšana 7,3) un ūdens uzsūkšana (1,93 grami ūdens uz gramu rīsu), kas nodrošina labu garšu dažādos no šā produkta gatavotajos kulinārijas izstrādājumos.

4.7. Pārbaudes iestāde:

Nosaukums: Calitax Adrese: Tuset, 10 E-08006 Barcelona Tālr.: (34) 932 17 27 03 Fakss: (34) 932 18 51 95 E-pasts: —

Pārbaudes iestāde atbilst standartam EN-45011 saskaņā ar kompetentās iestādes paziņojumu.

4.8. Marķējums: Etiķetes un papildu etiķetes vai kvalitātes norādes kopumā numurē un izdod Regulatīvā padome un piestiprina reģistrētā uzņēmumā veidā, kas nepieļauj to atkārtotu izmantošanu.

Tajās obligāti norādīta aizsargātā cilmes vietas norāde “Arroz del Delta del Ebro” vai “Arròs del Delta de l'Ebre”, reģistrācijas numurs, kā arī vispārīgi dati saskaņā ar piemērojamiem tiesību aktiem.

(1) (g. ūdens/g. rīsu)

(2) saskaņā ar skalu: 9 = ļoti labi; 7 = labi; 5 = apmierinoši; 3 = neapmierinoši