KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Brīdinājuma mehānisma ziņojums - 2014. gads (sagatavots saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, 3. un 4. pantu) /* COM/2013/0790 final - 2013/ () */





Brīdināšanas mehānisma ziņojums (AMR) ir makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ikgadējā cikla sākumpunkts, kura mērķis ir konstatēt un risināt nelīdzsvarotību, kas kavē ES tautsaimniecību netraucētu darbību un kas var apdraudēt Ekonomikas un monetārās savienības pareizu darbību. Brīdināšanas mehānisma ziņojumā tiek noteiktas dalībvalstis, attiecībā uz kurām ir nepieciešama turpmāka analīze (padziļinātu pārskatu formātā), lai lemtu, vai pastāv nelīdzsvarotība, kuras risināšanai nepieciešama politiska rīcība. Šajā saistībā brīdināšanas mehānisma ziņojums ir sākotnējās pārbaudes rīks, kura pamātā ir rezultātu apkopojums rādītājiem ar indikatīvām robežvērtībām, kā arī papildu rādītāju kopums. Šis ziņojums nav mehānisks pasākums, un padziļināts pārskats netiks veikts tikai tāpēc, ka dalībvalsts ziņo par rādītāju, kas pārsniedz indikatīvās robežvērtības, jo Komisija ņem vērā visu ekonomikas ainu kopumā. Komisija izdarīs secinājumus par nelīdzsvarotības un potenciāli pārmērīgas nelīdzsvarotības pastāvēšanu, tikai balstoties uz padziļinātiem pārskatiem, un izvirzīs piemērotus politikas ieteikumus. Padziļinātie pārskati tiks publicēti 2014. gada pavasarī un tie tiks ietverti analīzē, kas būs nākamā gada konkrētām valstīm adresēto ieteikumu pamatā ekonomikas politikas koordinācijas "Eiropas pusgada" ietvaros. 1. Kopsavilkums ES tautsaimniecības turpina progresēt ārējās un iekšējās nelīdzsvarotības novēršanā. Šī nelīdzsvarotība, jo īpaši bagātīgie aizdevumi, lieli un noturīgi tekošā konta deficīti un pārpalikumi, konkurētspējas zaudējumi un parāda uzkrāšanās veicināja krīzi. Pēdējo gadu laikā ir panākts progress vairākās jomās. Konkrēti, vairākās dalībvalstīs ir uzrādīts valdības budžeta deficīta samazinājums un ievērojami uzlabojumi izmaksu konkurētspējas jomā, ko stimulēja strukturālās reformas un tirgus spiediens. Tomēr ir nepieciešams turpmāks progress, lai novērstu nelīdzsvarotību. Lai pārvarētu nelīdzsvarotību, kas saasināja krīzi un uzkrājās aptuveni desmit gados, ir vajadzīgs laiks, un nepieciešamajai politikai vajadzētu sekmēt tautsaimniecību strukturālās pārmaiņas. Līdz šim ir panākts minimāls progress attiecībā uz privātā sektora pārmērīgā parāda samazināšanu, kaut gan aizdevumu plūsmas daudzās valstīs ir bijušas ļoti mazas vai pat negatīvas; neto starptautisko investīciju pozīcijas uzlabojumi tautsaimniecībās ar vislielākajām parādsaistībām ir bijuši lēni. Turklāt dalībvalstīs ar lieliem pārpalikumiem ir notikusi krietni mazāka līdzsvarošana, liecinot par neefektīviem ietaupījumu un ieguldījumu līmeņiem; saskaņā ar Komisijas ieteikto ieguldījuma stiprināšana par labu šo valstu iekšzemes pieprasījuma izaugsmei izlīdzinātu vispārējo korekciju eurozonā. Vairākas valstis, kurās nelīdzsvarotība ir steidzami jākoriģē, ir saskārušās ar to nodarbinātības un sociālās situācijas smagu pasliktināšanos, bezdarba un nabadzības pieaugumam radot izteiktas novirzes visās dalībvalstīs. Ar šo ziņojumu tiek sākta makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras[1] īstenošanas trešā kārta. Šīs procedūras mērķis ir noteikt un novērst nelīdzsvarotību, kas kavē dalībvalstu tautsaimniecību, eurozonas vai ES kopumā netraucētu darbību. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras īstenošana ir paredzēta “Eiropas pusgadā” ar mērķi nodrošināt konsekvenci ar citiem ekonomikas pārraudzības instrumentiem. Šādā veidā dalībvalstīm ir sniegti piemēroti ieteikumi. Gada izaugsmes pētījumā[2], kas tiek pieņemts vienlaikus ar šo ziņojumu, ir sīki izklāstītas savstarpējās saiknes starp makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanu saskaņā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru un steidzamajām problēmām – ilgtspējīgas fiskālās politikas nodrošināšanu, aizdevumu izsniegšanas atjaunošanu, izaugsmes un konkurētspējas veicināšanu, bezdarba un krīzes sociālo seku apkarošanu, kā arī publiskās pārvaldes modernizēšanu. Turpmākajās dienās Komisija arī pieņems atzinumus par eurozonas dalībvalstu budžeta projektiem (izņemot tās valstis, uz kurām attiecas makroekonomikas stabilizācijas programma) un par eurozonas fiskālo nostāju. Komisija arī nosūtīs Padomei priekšlikumu atzinumiem par vairāku dalībvalstu ekonomiskās partnerības programmām. Brīdināšanas mehānisma ziņojumā (AMR) norādītas tās dalībvalstis, kuras, iespējams, skārusi nelīdzsvarotība un attiecībā uz kurām būtu jāveic turpmāka analīze, pirms izdarīt secinājumus par to, vai pastāv nelīdzsvarotība, vai tā ir noturīga un kāda ir tās būtība. Šajā saistībā brīdināšanas mehānisma ziņojums ir sākotnējās pārbaudes rīks, kura pamātā ir rezultātu apkopojums rādītājiem ar indikatīvām robežvērtībām, kā arī papildu rādītāju kopums, ikgadējā ekonomikas politikas koordinēšanas cikla sākumā. Atbilstīgi Paziņojumam par ekonomikas un monetārās savienības sociālās dimensijas pastiprināšanu[3] šis ziņojums pirmo reizi ietver sociālo rādītāju kopumu, kas ir noderīgi rezultātu apkopojuma interpretēšanai. Sīkāka analīze tiks veikta turpmākajos padziļinātajos pārskatos (IDR). Balstoties uz padziļinātajiem pārskatiem, Komisija izdarīs secinājumus par to, vai pastāv nelīdzsvarotība un pārmērīga nelīdzsvarotība, un izvirzīs piemērotus politikas ieteikumus. Šis ziņojums liecina, ka ir sīkāk jāanalizē nelīdzsvarotības uzkrāšanās un tās novēršana, kā arī saistītie riski 16 dalībvalstīs. Attiecībā uz dažām valstīm padziļinātajos pārskatos tiks sīkāk izklāstīti konstatējumi no makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējā cikla[4], bet attiecībā uz citām valstīm šī būs pirmā reize, kad Komisija sagatavos padziļinātu pārskatu. Tām vairākām dalībvalstīm, attiecībā uz kurām Komisija paredzējusi sagatavot padziļinātu pārskatu, ir dažādas problēmas un potenciālie riski, tostarp ietekme uz to partnervalstīm. · Attiecībā uz Spāniju un Slovēniju padziļinātajos pārskatos tiks izvērtēts, vai pārmērīgā nelīdzsvarotība ir noturīga vai tiek novērsta, kā arī šo dalībvalstu īstenotās strukturālās politikas ieguldījums nelīdzsvarotības pārvarēšanā. · Attiecībā uz Franciju, Itāliju un Ungāriju – dalībvalstīm ar nelīdzsvarotību un attiecībā uz kurām Komisija norādīja uz vajadzību pieņemt izšķirošus politikas pasākumus, – attiecīgajos padziļinātajos pārskatos tiks izvērtēta nelīdzsvarotības noturība. · Attiecībā uz pārējām dalībvalstīm, kuras noteiktas kā tādas, kas saskaras ar nelīdzsvarotību (Beļģija, Bulgārija, Dānija, Malta, Nīderlande, Somija, Zviedrija un Apvienotā Karaliste), padziļinātais pārskats palīdzēs izvērtēt to, kurās dalībvalstīs nelīdzsvarotība ir noturīga vai kurās tā ir pārvārēta. Komisija uzskata, ka, tā kā nelīdzsvarotība ir konstatēta pēc iepriekšējos padziļinātajos pārskatos iekļautās sīkās analīzes, secinājums, ka nelīdzsvarotība ir pārvarēta, būtu jāpieņem tikai pēc tam, kad ir pienācīgi apsvērti visi attiecīgie faktori citā padziļinātā pārskatā, kā rezultātā, iespējams, makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru dažām dalībvalstīm varētu slēgt. · Padziļinātie pārskati tiks sagatavoti arī par Vāciju un Luksemburgu, lai labāk pārbaudītu to ārējo pozīciju un analizētu iekšējās norises, kā arī izvērtētu, vai kāda no šīm valstīm saskaras ar nelīdzsvarotību. · Visbeidzot, padziļināts pārskats ir pamatots arī attiecībā uz Horvātiju – jauno ES dalībvalsti, ņemot vērā nepieciešamību izprast Horvātijas ārējās pozīcijas, tirdzniecības rezultātu un konkurētspējas, kā arī iekšējo norišu būtību un iespējamos riskus. To dalībvalstu, uz kurām attiecas makroekonomikas stabilizācijas programmas un kuras izmanto finansiālo palīdzību, nelīdzsvarotības pārraudzība un korektīvo pasākumu uzraudzība notiks saistībā ar šo valstu programmām. Tas attiecas uz Īriju, Grieķiju, Kipru, Portugāli un Rumāniju; un stāvoklis Īrijā saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru tiks izvērtēts pēc programmas slēgšanas. Daudzpusējas uzraudzības ietvaros un saskaņā ar Regulas Nr. 1176/2008[5] 3. panta 5. punktu Komisija aicina Padomi un Euro grupu apspriest šo ziņojumu. Komisija arī gaidīs atsauksmes no Eiropas Parlamenta un cer atbilstīgi sadarboties ar citām ieinteresētajām personām. Ņemot vērā diskusijas Padomē un Euro grupā, Komisija sagatavos padziļinātus pārskatus par attiecīgajām dalībvalstīm. Paredzams, ka tie tiks publicēti 2014. gada pavasarī pirms valstu reformu programmu un “Eiropas pusgada” konkrētām valstīm adresēto ieteikumu paketes sagatavošanas. 2. Progress nelīdzsvarotības koriģēšanā Pēdējā gada laikā vairums ES dalībvalstu ir progresējušas savas nelīdzsvarotības novēršanā. Tas attiecas ne tikai uz tekošā konta deficītu un galvenajiem konkurētspējas rādītājiem, bet arī uz fiskālajiem kontiem, privātā sektora bilancēm un finanšu nozarēm. Tomēr aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas spiediens, ar ko saskaras daudzu dalībvalstu privātais un valdības sektors, bremzē saimniecisko darbību; iekšzemes pieprasījumu vairākās tautsaimniecībās mazina vajadzība palielināt mājsaimniecību ietaupījumus un – dažos gadījumos – norises algu jomā, kā arī uzņēmumu vajadzība samazināt parādus. Turklāt zems saimnieciskās darbības līmenis krīzes rezultātā ir palielinājis bezdarba līmeni un pasliktinājis virkni citu sociālo rādītāju. Nelīdzsvarotības korekcija palīdz uzlabot pamatdatus un veicina pakāpenisku atlabšanu. Vienlaikus ekonomikas apstākļu arvien lielāka normalizēšanās palīdz samazināt ar nelīdzsvarotību saistītos makroekonomikas riskus. Izaugsmes prognozes[6] tagad ir labākas nekā pirms gada, un progress ārējās un iekšējās makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanā dos iespēju izaugsmei un konverģencei. Pēdējo mēnešu laikā ekonomikas jomas jaunumi ir bijuši labvēlīgi. Pēc sarukuma vairāku ceturkšņu garumā IKP otrajā ceturksnī pieauga par 0,3 % gan eurozonā, gan ES. Attiecībā uz gada otro pusi galvenie rādītāji liecina par to, ka šāda tendence turpināsies, kaut arī mērenā tempā. Iekšzemes pieprasījuma pakāpeniska atgūšanās, ko sekmē konkurētspējas pieaugums, un eksporta paplašināšanās arī apstiprina prognozi, ka atlabšana nākamā gada laikā uzņems apgriezienus. Saistībā ar dažādām jomām, kas ietilpst makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras darbības jomā, var izdarīt turpmāk izklāstītos novērojumus par valstīm. · Ir noticis ievērojams tekošo kontu uzlabojums tajās dalībvalstīs, kurām mēdza būt lieli deficīti (1. diagramma). Tas jo īpaši attiecas uz tām dalībvalstīm, kuras īsteno makroekonomikas stabilizācijas programmu, ko atbalsta ar finansiālu palīdzību (Grieķija (EL), Īrija (IE), Kipra (CY), Portugāle (PT) un Rumānija (RO)), kā arī uz Bulgāriju (BG), Igauniju (EE), Spāniju (ES), Lietuvu (LT), Latviju (LV), Slovēniju (SI) un Slovākiju (SK), t.i., dalībvalstīm, kuras vēl pirms dažiem gadiem uzrādīja lielākos tekošā konta deficītus un saskārās ar neilgtspējīgu attīstību. Kaut arī ievērojams uzlabojums šo valstu ārējās bilancēs radīja importa sarukums, kam pamatā bija iekšzemes pieprasījuma samazinājums un izdevumu pārvietošana, ir arī bijuši labvēlīgi rezultāti eksporta jomā. To dalībvalstu ārējās pozīcijas uzlabojums, kuras mēdza uzrādīt lielus deficītus, ietver ciklisku un neciklisku komponentu. Ir pierādījumi, ka tekošā konta uzlabojumi ietver lielu neciklisko komponentu, kas skaidrojams gan ar eksporta paplašināšanos, gan ienākumu zaudējumiem un līdz ar to samazinātu importu, kuri, ekonomikas atlabšanai nostiprinoties, visticamāk neizzudīs[7]. Rezultātu apkopojuma jaunākā versija joprojām ietver rādītāju par tekošā konta deficītu (trīs gadu vidējais rādītājs par laikposmu no 2010. līdz 2012. gadam), kas pārsniedz 4 % no IKP robežvērtību attiecībā uz Poliju (PL), kā arī Grieķiju (EL), Kipru (CY), Portugāli (PT) un Rumāniju (RO). Tomēr 2013. gadā tiek prognozēts, ka Spānija (ES), Portugāle (PT), Slovākija (SK) un Slovēnija (SI) faktiski sasniegs pārpalikumu, un tikai Kiprai (CY) un Rumānijai (RO) 2012. gadā bija deficīts četru vai vairāk procentu apmērā no IKP. To valstu starpā, kuras ir uzrādījušas to ārējās pozīcijas pasliktināšanos pēdējos gados, īpaša uzmanība būtu jāpievērš Francijai (FR) un Apvienotajai Karalistei (UK), kurām tagad ir viens no lielākajiem deficītiem ES, kaut arī to deficīts ir zemāks par robežvērtību. 1. diagramma. Tekošā konta deficīti (-) un pārpalikumi (+) 2008., 2012. un 2014. gads (prognoze) (% no IKP) Avots: Eurostat, Komisijas dienesti. · Tomēr visneaizsargātāko valstu ekonomikas ārējā ilgtspēja vēl nav stingri atjaunota (2. diagramma). Lielākā daļa dalībvalstu uzrāda lielu negatīvo neto starptautisko investīciju pozīciju. Eurozonā tas jo īpaši attiecas uz Spāniju (ES) un Igauniju (EE), kā arī četrām programmas valstīm – Portugāli (PT), Grieķiju (EL), Īriju (IE) un Kipru (CY) – un Bulgāriju (BG), Horvātiju (HR), Ungāriju (HU), Latviju (LV) ārpus eurozonas: katrai no tām ir negatīva neto starptautisko investīciju pozīcija, kas pārsniedz 50 % no IKP un dažos gadījumos (IE, EL, PT un HU) pārsniedz gada IKP. Konkrēti, Kipras (CY) neto starptautisko investīciju pozīcija pēdējo gadu laikā ir ļoti strauji pasliktinājusies. Čehijas (CZ), Lietuvas (LT), Polijas (PL), Slovākijas (SK) un Slovēnijas (SI), kā arī Rumānijas (RO) neto starptautisko investīciju pozīcija arī ir negatīvāka nekā indikatīvā robežvērtība, bet stabila. Visas šīs dalībvalstis (izņemot Grieķiju (EL) un Kipru (CY)) 2013. gadā uzrāda tekošā konta bilances, kas ir lielākas nekā bilances, kuras stabilizē to ārējās saistības vidējā termiņā. Tomēr, lai samazinātu neto starptautisko investīciju pozīciju līdz drošākam līmenim, ir nepieciešami mazāki deficīti vai pat pārpalikumi ilgstošā laikposmā un dinamiskāka saimnieciskā darbība[8]. Turklāt neto starptautisko investīciju pozīcijas attiecības uzlabojumi dažās valstīs vēl nav īstenojušies faktiskos datos, ņemot vērā ļoti zemo nominālo izaugsmi. Liela negatīva neto starptautisko investīciju pozīcija padara šo valstu finansēšanas nosacījumus jutīgus pret ietekmi, ko rada izmaiņas ekonomikas perspektīvās un tirgus nervozitāte. Ar negatīvu neto starptautisko investīciju pozīciju saistītie riski, tostarp ietekme uz saimniecisko darbību un finanšu stabilitāti, ir lielā mērā atkarīgi no saistību sastāva; šajā ziņā valstis ar lielu ārējo tiešo ieguldījumu krājumu ieplūdi (jo sevišķi Bulgāriju (BG), Čehiju (CZ), Igauniju (EE), Slovākiju (SK), Lietuvu (LT), Latviju (LV) un Īriju (IE)) ir labākā situācijā nekā tās valstis, kuru negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija galvenokārt atspoguļo ārējo parādu[9]. 2. diagramma. Neto starptautisko investīciju pozīcijas 2008., 2012. un 2014. gads (prognoze) (% no IKP) Piezīme: 2014. gada prognozēs tiek pieņemts, ka nav vērtēšanas guvumu/zaudējumu. Avots: Eurostat, Eiropas Komisijas dienesti. · Attiecībā uz dažām dalībvalstīm tekošā konta pārpalikumi joprojām ir ļoti augsti un krietni vien pārsniedz indikatīvo robežvērtību – 6 % no IKP (1. diagramma un 1. logs). Tā tas ir Vācijā (DE), Luksemburgā (LU) un Nīderlandē (NL), kā arī mazākā mērā Zviedrijā (SE). Pieejamās prognozes liecina, ka šie pārpalikumi tuvākajā laikā būtiski nesamazināsies. Lai gan strukturālās iezīmes pamato noturīgi mērenus pārpalikumus katrā no šīm valstīm, līmeņi, kuri uzrādīti pēdējo gadu laikā un tiek prognozēti līdz 2014. gada beigām, krietni pārsniedz vēsturiskos līmeņus un lielāko daļu aplēšu par to, ko šādu pārpalikumu pamatdati pamatotu[10]. Tā kā saimnieciskā darbība Vācijā (DE) ir cietusi mazāk nekā vairumā partnervalstu, var rasties aizdomas, ka tās cikliski koriģētais pārpalikums pārsniedz faktiskos skaitļus, taču nešķiet, ka šāda situācija būtu Nīderlandē (NL). Pārpalikumi izriet no spēcīgas konkurētspējas un specializācijas nozarēs, pēc kurām pieprasījums pasaulē ir lielāks – kas ir atzinīgi vērtējama norise –, bet tie arī atspoguļo pieticīgu iekšzemes pieprasījumu, kas pats par sevi atspoguļo strukturālus šķēršļus iekšzemē radītai izaugsmei[11]. Ieguldījumu pieaugums un šo valstu kopējo ietaupījumu samazinājums uzlabotu labklājību tajās, sekmētu izaugsmes ilgtspēju, nevājinot to konkurētspēju, vēl jo vairāk tāpēc, ka valstīs ar pārpalikumu ieguldījumu attiecība pret IKP mēdz būt zemāka nekā ES vidējais rādītājs. Vienlaikus lielie pārpalikumi var arī atspoguļot neefektivitāti finanšu starpniecībā. Šo lielo pārpalikumu kombinācija un iepriekš aprakstītie deficītu samazinājumi nozīmē, ka eurozona, kurai mēdza būt līdzsvarota ārējā pozīcija, ir pārgājusi uz pārpalikumu virs 2 % no IKP[12]. Tas varētu radīt spiedienu uz euro, lai tā vērtība pret citām starptautiskajām valūtām celtos, un prasītu arvien lielākas neaizsargāto valstu pūles panākt aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos un atgūt konkurētspēju ar izmaksu korekcijas palīdzību. · Ir bijuši cenu un ārpuscenu konkurētspējas ieguvumi vairākās valstīs, jo īpaši vismazāk aizsargātajās valstīs. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras rezultātu apkopojuma jaunākajā versijā – nepārprotamā pretstatā situācijai tikai pirms dažiem gadiem – neviena dalībvalsts (izņemot Luksemburgu (LU)) nav uzrādījusi nominālo vienības darbaspēka izmaksu pieaugumu, kas pārsniegtu indikatīvo robežvērtību[13]. Valstīs ar visdinamiskāko pieaugumu pagātnē reāli samazinājumi ir bijuši Spānijā (ES), Latvijā (LV) un Lietuvā (LT), kā arī Īrijā (IE) un Grieķijā (EL)[14]. Atlabšana konkurētspējas jomā ir ārkārtīgi svarīga to tautsaimniecību korekcijas procesā, kurām ir vislielākās problēmas ar ārējo ilgtspēju. Bez šiem ieguvumiem šo valstu deficītu samazinājums notiktu, galvenokārt samazinoties importa apjomiem un pasliktinoties dzīves līmenim. Turklāt neviena valsts nav uzrādījusi reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības pieaugumu virs indikatīvās robežvērtības. Faktiski vairākās dalībvalstīs reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtība ir kritusies zem robežvērtības, ņemot vērā norises attiecībā uz euro nominālo valūtas maiņas kursu (un dalībvalstīs ārpus eurozonas – citu valstu valūtu maiņas kursu). Ārpuscenu konkurētspēju ir sarežģītāk izvērtēt; tomēr pastāv arī pierādījumi par ieguvumiem vairākās valstīs, to eksportam paplašinoties uz jauniem tirgiem un jaunām nozarēm. · Eksporta darbības rādītāji ir uzlabojušies vairākās valstīs, bet lielākā daļa ES dalībvalstu turpina zaudēt tirgus daļas pasaulē. Pēdējos piecos gados tikai Bulgārija (BG), Igaunija (EE), Latvija (LV), Lietuva (LT), Malta (MT), Polija (PL) un arī Rumānija (RO), kas kopā neveido vairāk kā 5½ % no ES eksporta apjoma, ir palielinājušas savas tirgus daļas, un tikai Latvija un Lietuva 2012. gadā ir ieguvušas tirgus daļas. Tirgus daļu zaudējumi ir bijuši īpaši smagi Horvātijā (HR), Kiprā (CY), Itālijā (IT), Somijā (FI), kā arī Grieķijā (EL). Tomēr pēdējo gadu laikā eksporta darbības rezultāti ES valstu starpā vairs nav tik viendabīgi, un tādās valstīs kā Spānija (ES) un Portugāle (PT) tie ir uzlabojušies. Izvērtējumā par norisēm eksporta tirgus daļu jomā būtu jāņem vērā tas, ka relatīvie zaudējumi ir saistīti ar lielo jaunietekmes valstu, piemēram, Ķīnas, Brazīlijas, Krievijas, Indijas ekspansiju. Tomēr pat tad, ja darbības rezultātus salīdzina ar citām attīstītajām valstīm, piemēram, ESAO valstīm, vairuma dalībvalstu eksporta darbības rezultāti pēdējo piecu gadu laikā nav bijuši labvēlīgi. · Daudzās dalībvalstīs turpinās bilances korekcijas, bet privātā sektora parāda uzkrājumi joprojām ir lieli (3. diagramma). Neraugoties uz notiekošo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu, privātā sektora parāds lielākajā daļā dalībvalstu joprojām pārsniedz indikatīvo robežvērtību[15]. Tomēr notiekošās korekcijas temps un apmērs dažādās dalībvalstīs atšķiras. Krasas korekcijas Spānijā (ES), Ungārijā (HU), Lietuvā (LT) un Slovēnijā (SI) sakrita ar konsolidētā privātā sektora parāda attiecības pret IKP ievērojamu pieaugumu Beļģijā (BE), Francijā (FR), Somijā (FI), kā arī Kiprā (CY) un Īrijā (IE). Privātā sektora korekcijas lauvas tiesu 2012. gadā var attiecināt uz mājsaimniecību aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu (jo īpaši Dānijā (DK), Igaunijā (EE) un Apvienotajā Karalistē (UK), kā arī Portugālē (PT))[16]. · Aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas dinamiku ietekmē pamatā esošie aizdevumu tirgus nosacījumi un pieeja finansējumam. Aizdevumu pieaugums 2012. gadā kopumā bija zem robežvērtības. Tas ir saistīts gan ar piedāvājuma, gan pieprasījuma faktoriem, kurus nevar viegli nošķirt. Bankas vairākās valstīs ir samazinājušas savas bilances, kā to atspoguļo rādītājs par finanšu nozares saistībām. Sarūkošie neto aizdevumi 2012. gadā programmas valstīs (Grieķijā (EL), Īrijā (IE) un Portugālē (PT)) bija papildu trieciens saimnieciskajai darbībai, tādējādi ar saucēja efekta starpniecību uz laiku palielinot šo valstu parāda attiecību; negatīvā mijiedarbība starp nepieciešamo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas spiedienu un saimniecisko darbību dažās valstīs turpina sagādāt bažas. Gluži pretēji, korekcija Bulgārijā (BG), Vācijā (DE), Austrijā (AT), Polijā (PL) un Apvienotajā Karalistē (UK) tika veikta, pamatojoties uz aizdevumu tirgus samazinātu spiedienu un lielāku nominālā IKP pieaugumu. Sadalījums pa nozarēm liecina, ka to valstu starpā, kuras saskaras ar aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu uzņēmējdarbības nozarē, negatīvās neto aizdevumu plūsmas, šķiet, ir nozīmīgs faktors Spānijā (ES), Ungārijā (HU) un Slovēnijā (SI), kā arī Grieķijā (EL). Finansēšanas grūtības galu galā varētu novest pie nepietiekamiem ieguldījumiem neaizsargātajās dalībvalstīs, kavējot ekonomikas atlabšanu un efektīvu līdzsvarošanu par labu ražīgākām, uz eksportu orientētām rūpniecības nozarēm[17]. 3. diagramma. Nefinanšu uzņēmumu, mājsaimniecību un vispārējās valdības sektora parāds 2012. gads (% no IKP) Piezīme. ES-28 un EZ-17 kopsummas attiecībā uz privātā sektora parādu ir veidotas kā konsolidēto valsts līmeņa datu svērtais vidējais rādītājs. Avots: Eurostat. · Mājokļu cenu samazinājums kļuva plaši izplatīts un palielināja tempu (4. diagramma). Reālās mājokļu cenas[18] 2012. gadā tika vēl vairāk koriģētas, Bulgārijā (BG), Dānijā (DK), Spānijā (ES), Ungārijā (HU), Itālijā (IT), Nīderlandē (NL), Slovēnijā (SI) un Slovākijā (SK), kā arī Īrijā (IE), Portugālē (PT) un Rumānijā (RO) radot vērā ņemamu, negatīvu izaugsmes līmeni, kas atbilst stingrākajiem aizdevumu nosacījumiem un mājsaimniecību centieniem samazināt aizņemto līdzekļu īpatsvaru. Tikai Vācijā (DE), Igaunijā (EE), Luksemburgā (LU), Maltā (MT) un Austrijā (AT) samazinātās mājokļu cenas pieauga. Turklāt korekcijas temps 2012. gadā paātrinājās tajās valstīs, kuras jau saskaras ar lielu kumulēto samazinājumu kopš to maksimālā rādītāja, piemēram, Bulgārijā (BG), Spānijā (ES), Nīderlandē (NL), Slovēnijā (SI) un arī Kiprā (CY). Īpašumu tirgus samazināšanās notiek vienlaikus ar politiku, kuras mērķis ir novirzīt stimulus no mājokļu īpašumtiesību un to aizņēmumu finansēšanas jomas. Nozīmīgas reformas, kuru mērķis ir veicināt īres tirgu, samazināt fiskālos stimulus ar hipotēku saistītiem instrumentiem vai samazināt mājsaimniecību bilances atkarību no ienākumu un procentu likmju satricinājumiem, var palīdzēt samazināt mājokļu tirgu nestabilitāti un mazināt šo tirgu kāpumu un kritumu ekonomisko ietekmi[19]. 4. diagramma. Mājokļu cenas (pazeminātas) 2008., 2010. un 2012. gads (indekss 2000=100, u.o.i.) Piezīme: Datu trūkuma dēļ bāzes gadi ir 2004. gads Čehijai (CZ), 2003. gads Igaunijai (EE) un Slovēnijai (SI), 2002. gads Kiprai (CY), 2006. gads Slovākijai (SK), 2007. gads Ungārijai (HU) un 2008. gads Polijai (PL), Austrijai (AT) un Rumānijai (RO). Turklāt nepilnīgo datu dēļ Austrijai (AT) sarkanais rombiņš attiecas uz 2011. gadu; pieejamā informācija liecina par spēcīgu izaugsmi 2012. gadā. Avots: Eurostat, ECB, ESAO, BIS. · Līdzsvara atjaunošanas procesa laikā vairākās valstīs pasliktinājās bezdarba un sociālā situācija. Konkrēti, vairākās dalībvalstīs ir ļoti būtiski pieaudzis bezdarbs. Spānija (ES), Horvātija (HR), Latvija (LV), Lietuva (LT) un Slovākija (SK), kā arī Grieķija (EL), Īrija (IE), Kipra (CY) un Portugāle (PT) uzrāda augstu vai ļoti augstu bezdarba līmeni (5. diagramma). Tikai Vācijā (DE) bezdarba līmenis 2012. gadā bija zemāks nekā 2008. gadā, un tikai dažas dalībvalstis ir uzrādījušas mērenu bezdarba pieaugumu pēdējo dažu gadu laikā. Citi bezdarba, piemēram, jauniešu un ilgtermiņa bezdarba, rādītāji arī ir ievērojami palielinājušies, jo īpaši Grieķijā (EL) un Spānijā (ES), kā rezultātā ES radās izteiktas novirzes. Vāja saimnieciskā darbība un – dažos gadījumos – tādu nozīmīgu darbietilpīgu nozaru kā būvniecība (piem., Spānijā (ES), Slovēnijā (SL) un Īrijā (IE)) darbības sašaurināšanās ir korekcijas procesa daļa, kas izraisa resursu pārbīdi no netirgojamu produktu sektora uz tirgojamo produktu sektoru un izdevumu pārvietošanu uz iekšzemē ražotām precēm. Tomēr, lai gan resursu pārdalīšana ir neizbēgama un vēlama, minētais process nav bezmaksas. Turklāt augsts bezdarbs norāda uz vispārējās tautsaimniecības nepietiekamu darbību, cilvēkkapitāla vērtības krišanos un mazākām potenciālās izaugsmes izredzēm. Vairāki reformu virzieni – gan attiecībā uz darba, gan ražojumu tirgiem – palīdz izlīdzināt procesu, bet bezdarba pieaugums ir bijis ļoti ievērojams, vairākās dalībvalstīs pārsniedzot iepriekšējo maksimumu. Lai labāk apsvērtu nelīdzsvarotības un korekcijas sociālo ietekmi, papildu rādītājiem ir pievienoti vairāki sociālie rādītāji, lai rezultātu apkopojumu varētu izvērtēt no ekonomikas aspekta. Bezdarba līmenis norāda uz atbilstības darba tirgus vajadzībām pasliktināšanos; ilgtermiņa un jauniešu bezdarba līmeņa palielināšanās, aktivitātes trūkums, nabadzība un sociālā atstumtība norāda uz to, ka resursi netiek pietiekami izmantoti un pasliktinās sociālā kohēzija. 5. diagramma. Bezdarba līmenis 2008., 2012. un 2014. gads (prognoze) Avots: Komisijas dienesti. · Darbaspēka mobilitāte ES iekšienē pieaug. 2012. gadā migrācija ES iekšienē sasniedza 6½ miljonus, kas ir pieaugums par 200 tūkstošiem attiecībā pret 2011. gadu, arvien vairāk atspoguļojot darba tirgus stāvokli. Latvijā (LV) un Lietuvā (LT), atspoguļojot nelielus uzlabojumus darba tirgū, negatīvā neto migrācija bija mērenāka nekā iepriekšējos gados. Portugālē (PT) un Spānijā (ES), gluži pretēji, bezdarba līmeņa pieaugums ir izraisījis neto emigrācijas palielināšanos abās valstīs, kaut gan zināmā mērā to veido aizbraucošie imigranti no valstīm, kas nav ES dalībvalstis. Vienlaikus valstis, kurās ir relatīvi zems bezdarba līmenis, piemēram, Vācija (DE), Austrija (AT) un Zviedrija (SE), turpināja uzrādīt neto imigrācijas pieaugumu. Migrācija var būt nozīmīga korekcijās, veicinot darbaspēka pārdali no teritorijām, kuras skāris bezdarbs, uz teritorijām, kurās pieprasījums pēc darbaspēka ir spēcīgs. Tomēr valstīm, kurās pastāv negatīva neto emigrācija, ir jāturpina īstenot politiku ar mērķi uzlabot to potenciālo izaugsmi, lai vidējā termiņā tās iegūtu spēju piesaistīt kvalificētu darbaspēku, ko tās, iespējams, zaudē šajā korekciju posmā. 3. Komentāri par valstu specifiku rezultātu apkopojumā Turpmākie komentāri neskar dalībvalstis, uz kurām attiecas pārraudzība saskaņā ar makroekonomikas korekcijas programmām, ko atbalsta ar finansiālu palīdzību[20]. Tas attiecas uz Grieķiju, Kipru, Portugāli un Rumāniju; Īrijas gadījums šajā ziņojumā tiek aplūkots, bet tās situācija saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru tiks izvērtēta pēc pašreizējās finansiālās palīdzības beigām, kas paredzama 2014. gada februārī. Beļģija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Beļģija saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, konkrēti, saistībā ar konkurētspēju un parādsaistībām, jo īpaši attiecībā uz augstā valdības parāda ietekmi uz reālo ekonomiku. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji līdzīgi kā pagājušajā gadā pārsniedz to indikatīvās robežvērtības, proti, eksporta tirgus daļu zaudējumi, kā arī privātā un valdības sektora parāds. Eksporta tirgus daļu zaudējumu ilgtermiņa tendence 2012. gadā paātrinājās, ietekmējot pastāvīgi negatīvo preču bilances attīstību. Tekošā konta pozīcija ir vēl vairāk pasliktinājusies un tagad ietver nelielu deficītu. Tomēr neto starptautisko investīciju pozīcija joprojām ir stabila un pozitīva. Attiecībā uz izmaksu konkurētspēju pieejamie rādītāji liecina par nelielu stabilizāciju. Tomēr vienības darbaspēka izmaksas, kaut arī zemākas par indikatīvo robežvērtību, 2012. gadā atkal palielinājās; paredzams, ka 2013. gadā pieaugums būs mērens. Reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtība 2012. gadā nedaudz kritās atbilstīgi euro maiņas kursam. 2012. gadā ir ievērojami palielinājies privātā sektora parāds, un tas joprojām krietni pārsniedz robežvērtību, pat ja tiek apvienoti iekšzemes uzņēmumu savstarpējie aizdevumi. Valdības parāds turpināja pieaugt, un paredzams, ka tas 2013. gadā varētu pārsniegt 100 % no IKP, lai gan tiek prognozēts, ka nākamajos gados tas kopumā stabilizēsies. Turklāt iespējamās saistības arī būs jāuzrauga, jo tās varētu ietekmēt publisko finanšu stāvokli, kā arī reālo ekonomiku. Finanšu sektora saistības 2012. gadā saruka, bet šā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvars samazinājās līdz zemākajam līmenim pēdējo piecu gadu laikā. Mājokļu cenas 2012. gadā nedaudz samazinājās pēc stabilitātes perioda, kas ilga no 2008. gada, liecinot, ka pakāpeniski notiek korekcijas. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Bulgārija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Bulgārija saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši saistībā ar aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas ietekmi uzņēmējdarbības nozarē, kā arī ārējo pozīciju, konkurētspējas un darba tirgus pastāvīgu korekciju. Atjauninātajā rezultātu kopsavilkumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija un bezdarba līmenis. No ārējās pozīcijas izrietošie riski, šķiet, ir samazinājušies salīdzinājumā ar laiku pirms dažiem gadiem. Negatīvais neto starptautisko investīciju pozīcijas rādītājs joprojām ir augsts, bet neto ārējais parāds ir ievērojami mazāks, ņemot vērā ārvalstu tiešo ieguldījumu (ĀTI) uzkrājumus. Turklāt gan negatīvajai neto starptautisko investīciju pozīcijai, gan neto ārējam parādam ir līdzīga tendence samazināties, ko sekmē tekošā konta pielāgošana, lai panāktu līdzsvaru, kā arī pastāvīgs pozitīvs kapitāla pārvedumu ieguldījums. Tekošā konta korekcija, šķiet, ir galvenokārt necikliska, un tai bija samērā maza ietekme uz saimniecisko darbību. Cenu un izmaksu konkurētspējas rādītāji turpināja uzlaboties, un tie, šķiet, sekmē eksporta izaugsmi nākotnē. Nominālo vienības darbaspēka izmaksu rādītājs kopš 2012. gada ir saskaņots ar rezultātu apkopojuma robežvērtībām, balstoties uz algu mazāku pieaugumu un stabilu ražīguma palielinājumu, kas atspoguļo arī darbavietu likvidēšanu. Notiek privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana. Nefinanšu uzņēmumu parāds Bulgārijā ir salīdzinoši augsts salīdzinājumā ar citām līdzīgām valstīm, kaut arī šā parāda liela daļa ir uzņēmumu savstarpējo pārrobežu aizdevumu rezultāts. Aizdevumi joprojām ir pieticīgi, atspoguļojot ekonomikas gauso atlabšanu. Darba tirgus joprojām ir vājš, un bezdarbs, tostarp jauniešu un ilgtermiņa bezdarbs, turpināja pieaugt, lai gan 2013. gada gaitā tas šķietami stabilizējas. Pēdējo gadu laikā ir pieaugusi arī nabadzība un sociālā atstumtība, un to jauniešu īpatsvars, kuri nav nedz nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā[21], ir augstākais ES. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Čehija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās Čehija netika noteikta kā valsts, kurā vērojama nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā neto starptautisko investīciju pozīcija ir negatīva un joprojām pārsniedz indikatīvo robežvērtību. Šis rādītājs ir vēl vairāk pasliktinājies tekošā konta deficīta dēļ, kurš ir bijis 2½ %–3 % apmērā no IKP, bet paredzams, ka turpmāko gadu laikā tas samazināsies. Ar ārējo pozīciju saistītie riski joprojām ir nelieli, jo lielu daļu ārvalstu saistību veido ĀTI, un līdz ar to neto ārējais parāds ir ļoti zems. Lai arī gadsimta sākumā ĀTI palīdzēja uzlabot eksporta darbības rezultātus, 2010.–2012. gadā eksporta tirgus daļu ieguvumi ir ievērojami sarukuši un pat pārvērtušies mērenos zaudējumos. Konkurētspējas rādītāji visas ekonomikas mērogā, piemēram, reālais efektīvais valūtas maiņas kurss un vienības darbaspēka izmaksas, līdz šim nav uzlabojušies pietiekami lielā apmērā, lai uzlabotu eksporta darbības rezultātu izredzes turpmākajos gados. Attiecībā uz iekšējiem faktoriem ārvalstu kapitāla ieplūde veicināja reālo mājokļa cenu strauju pieaugumu pirms krīzes. Lai gan notiekošā cenu korekcija nav būtiski apdraudējusi finanšu sektora stabilitāti, aizdevumu pieaugums vairākus gadus ir bijis pieticīgs. Privātā sektora parāda proporcija joprojām ir krietni zemāka par indikatīvo robežvērtību. Kopumā darba tirgus ir salīdzinoši labi pārdzīvojis neseno saimnieciskās darbības vājumu, bezdarba līmenim 2012. gadā pieaugot līdz 7 %. Tomēr jauniešu bezdarbs (19½ % 2012. gadā), lai arī mazāks par ES vidējo līmeni, ir vairāk nekā divkāršojies kopš 2008. gada, un ir maz ticams, ka šis rādītājs uzlabosies pirms saimnieciskās darbības tempa atjaunošanās. Kopumā Komisija šajā posmā neveiks papildu padziļinātu analīzi saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Dānija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Dānija saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, kas saistīta ar mājsaimniecību parāda augstu līmeni un pastāvīgo korekciju mājokļu tirgū. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji – līdzīgi kā pagājušajā gadā – pārsniedz to indikatīvās robežvērtības, proti, privātā sektora parāds un eksporta tirgus daļu zaudējumi. Tie ir saistīti ar konkurētspējas pasliktināšanos pēdējo desmit gadu laikā. Tomēr paredzams, ka pašreizējā algu izaugsmes un nominālo vienības darbaspēka izmaksu mērenība, kā arī reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības krišanās dos ieguldījumu jau notiekošajā konkurētspējas atgūšanā. Tekošais konts ir bijis pozitīvs jau vairāk nekā divas desmitgades, un pārpalikums patlaban ir tuvu rezultātu apkopojuma augšējai robežvērtībai, un neto starptautisko investīciju pozīcija ir turpinājusi nostiprināties. Mājokļu cenu pieaugums pirms 2008. gada veicināja mājsaimniecību parāda pieaugumu līdz ļoti augstam līmenim. Tādējādi privātā sektora parāds krietni pārsniedz robežvērtību, bet kopš 2009. gada tam ir bijusi tendence samazināties. Turklāt parāda koncentrēšanās mājsaimniecībās ar augstiem ienākumiem samazina riskus, kas saistīti ar procentu likmju satricinājumiem. Mājokļu tirgus joprojām ir inerts, kaut gan cenas pēdējā gada laikā ir nedaudz cēlušās. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Vācija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās Vācija netika noteikta kā valsts, kurā vērojama nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rādītāju kopsavilkumā vairāki rādītāji pārsniedz attiecīgās indikatīvās robežvērtības, proti, tekošā konta pārpalikums, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības krišanās, eksporta tirgus daļu zaudējumi un valdības sektora parāds. Attiecībā uz ārējiem faktoriem rādītājs, kas saistīts ar tekošā konta bilanci, krietni pārsniedz indikatīvo robežvērtību, un Vācijas tekošā konta pārpalikums veido lielāko daļu eurozonas pārpalikumu, ņemot vērā Vācijas tautsaimniecības apmēru. Pēc statistikas labojumiem rādītājs katru gadu kopš 2007. gada ir pārsniedzis robežvērtību. Jaunākie ceturkšņa dati un Komisijas rudens prognoze norāda uz pārpalikumu 2013. gadā tādā pašā līmenī kā 2012. gadā: 7 % no IKP. Raugoties nākotnē, saskaņā ar jaunākajām Komisijas dienestu prognozēm paredzams, ka pārpalikums prognožu periodā turpinās pārsniegt indikatīvo robežvērtību, tādējādi liekot domāt, ka tā nav īslaicīga cikliska parādība. Lielie pārpalikumi ir atspoguļoti ļoti pozitīvajā un augošajā neto starptautisko investīciju pozīcijā un pozitīvajās ienākumu bilancēs. Tie var izraisīt spiedienu uz euro, lai tā vērtība celtos attiecībā pret citām valūtām. Ja minētais spiediens kļūs par realitāti, perifērajām valstīm būs grūtāk atgūt konkurētspēju, izmantojot iekšējo amortizāciju. Lielais pārpalikums norāda uz to, ka ietaupījumi ir lielāki nekā ieguldījumi Vācijas tautsaimniecībā. Mājsaimniecību ietaupījumu līmenis ir viens no augstākajiem eurozonā. Neskatoties uz to, ka privātā sektora (uzņēmumu un mājsaimniecību) parāda īpatsvars IKP ir otrs zemākais eurozonā, un izdevīgajiem procentu likmju nosacījumiem, privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana ir turpinājusies, kaut arī lēnāk, tādējādi neveicinot lielāku privāto pieprasījumu. Privāto aizdevumu plūsmas ir saglabājušās mērenā līmenī, bet bruto pamatkapitāla veidošana pagājušajā gadā samazinājās. Iepriekšējie ieteikumi koncentrējās uz vajadzību stiprināt potenciālās izaugsmes iekšzemes avotus, ņemot vērā nelabvēlīgās demogrāfiskās izredzes. Vācijas ārējās pozīcijas dinamika attaisno sīkāku pārbaudi nolūkā labāk izprast cita starpā konkrētu iekšzemes iezīmju, tostarp finanšu plūsmu, nozīmi nozaru ietaupījumu/ieguldījumu bilancēs un tekošā konta stāvokļa attīstībā. Laikposmā no 2010. līdz 2012. gadam uz saskaņoto patēriņa cenu indeksu balstītā reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtība kritās galvenokārt attiecībā pret partneriem ārpus eurozonas, atspoguļojot euro vērtības nominālo samazināšanos, bet mazāk attiecībā pret euro dalībniekiem. Tas ir veicinājis Vācijas uzņēmumu konkurētspēju attiecībā pret to konkurentiem ārpus eurozonas. Vienības darbaspēka izmaksas turpina pieaugt virs eurozonas vidējā līmeņa, pamatojoties uz stabilu darba tirgu ar pieaugošām algām un ar salīdzinoši zemo ražīguma pieaugumu. Attiecīgā reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības palielinājums tomēr ir mazs, salīdzinot ar ieguvumiem, kas uzrādīti desmit gados pirms krīzes. Vispārējās valdības sektora parāds pārsniedz indikatīvo robežvērtību, bet tiek prognozēts, ka tas no 2013. gada samazināsies. Mājokļu cenas ir pieaugušas mēreni, izņemot dažas pilsētu zonas, kur to pieaugums ir nozīmīgāks. Kopumā Komisija uzskata, ka ir lietderīgi veikt padziļinātu analīzi nolūkā novērtēt, vai pastāv nelīdzsvarotība. Igaunija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās Igaunija netika noteikta kā valsts, kurā vērojama nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu kopsavilkumā daži rādītāji joprojām pārsniedz indikatīvās robežvērtības, proti, negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija un bezdarba līmenis. Lai gan negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija joprojām ievērojami pārsniedz robežvērtību (-54 % no IKP 2012. gadā), tā uzlabojas, neraugoties uz nelielu tekošā konta deficītu. Pēdējais savukārt ir izskaidrojams ar sarūkošo tirdzniecības bilances pārpalikumu, kam par iemeslu ir nelieli eksporta daļu zaudējumi, kas daļēji atspoguļo nominālās vienības darbaspēka izmaksu pieaugumu, un ar iekšzemes pieprasījuma uzlabošanos. Tomēr, tā kā pusi no ārējām saistībām veido ĀTI, riski joprojām ir ierobežoti. Attiecībā uz ārējo parādu Igaunija ir kļuvusi par neto kreditori. Līdztekus, kaut gan bezdarba rādītājs pārsniedz rezultātu apkopojuma robežvērtību, tas strauji samazinās, sasniedzot 9¼ % līdz 2013. gada beigām. Tomēr ilgtermiņa bezdarba līmenis joprojām ir salīdzinoši augsts, kā arī citi rādītāji, kas saistīti ar nabadzību, sociālo atstumtību, smagu materiālo nenodrošinātību un zemu darba intensitāti. Valsts privātā sektora parādsaistības turpināja sarukt, sasniedzot 129 % no IKP 2012. gadā, ko sekmēja spēcīgs nominālā IKP pieaugums. Tomēr privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana ir gandrīz apstājusies; joprojām salīdzinoši augstais privātā sektora parādu uzkrājums visticamāk nākotnē ierobežos aizdevumu pieaugumu un vidējā termiņā bremzēs ražošanas apjoma pieaugumu. Kopumā Komisija šajā posmā neveiks papildu padziļinātu analīzi saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Īrija. Kopš 2010. gada decembra Īrija ievieš makroekonomikas stabilizācijas programmu ar finansiālu palīdzību; nelīdzsvarotības pārraudzība un koriģējošo pasākumu uzraudzība ir veikta saistībā ar šo programmu, nevis makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Saskaņā ar programmu Īrija ir guvusi ievērojamus panākumus, lai novērstu pārmērīgo nelīdzsvarotību. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības kritums, eksporta tirgus daļas zaudējumi, privātā sektora un vispārējās valdības sektora parādi un bezdarbs. Attiecībā uz ārējo nelīdzsvarotību tekošajā kontā ir bijis pārpalikums kopš 2010. gada, bet tam vēl jāpārtop labākā neto starptautisko investīciju pozīcijā, galvenokārt pateicoties vērtēšanas sekām, kas pašas ir pazīme par uzticību ekonomikai. Arī ar ārējām saistībām saistītie riski ir jāanalizē, ņemot vērā lielu ĀTI krājumu ieplūšanu. Vienības darbaspēka izmaksu samazināšanās un reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības kritums ir koriģējuši uzplaukuma gadu pārmērīgas un pārtapuši konkurētspējas ieguvumos. Tā rezultātā tirgus daļu zaudējumi 2012. gadā palēninājās, bet atlikušais samazinājums notiek, ņemot vērā būtiskas pārmaiņas preču eksporta sastāvā, galveno eksportēto zāļu, uz kurām patenti vairs neattiecas, ietekmi un pāreju uz pakalpojumu eksportu. Attiecībā uz iekšējo nelīdzsvarotību mājokļu cenas, kas piecus gadus samazinājās un pašlaik saskaņā ar vairākiem rādītājiem ir pazeminātas, ir stabilizējušās vai sākušas nedaudz pieaugt. Lai gan privātā sektora parādsaistību līmenis joprojām pārsniedz indikatīvo robežvērtību, aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana ir noritējusi labi, neskatoties uz šķēršļiem, ko radīja izmantojamo ienākumu samazināšanās. Līdztekus bankām tiek prasīts palielināt to centienus samazināt ienākumus nenesošu aizdevumu portfeli, jo īpaši, pabeidzot ilgtspējīgus risinājumus attiecībā uz hipotēkām, kuru maksājumi tiek kavēti. Banku grāmatvedības bilances "veselība" arī tiek vērtēta, izmantojot vispusīgu novērtējumu saskaņā ar programmu. To fiskālo mērķu strikta ievērošana, par kuriem panākta vienošanās saskaņā ar programmu, nozīmē, ka saskaņā ar prognozēm vispārējās valdības sektora parāds procentos no IKP sasniegs maksimumu 2013. gadā un pēc tam samazināsies. Lai gan bezdarba līmenis joprojām pārsniedz robežvērtību, tam kopš 2012. gada vidus ir bijusi tendence samazināties, sarūkot no 15 % 2012. gada sākumā līdz 13¼ % 2013. gada septembrī. Tomēr ilgtermiņa un jauniešu bezdarbs joprojām ir īpaši kritiskas problēmas, un pēdējo gadu laikā ievērojami palielinājās nabadzība un sociālā atstumtība. Pašreizējā finansiālās palīdzības un stabilizācijas programma palīdzēja samazināt makroekonomikas nelīdzsvarotību un pārvaldīt saistītos riskus. Stāvoklis Īrijā saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru tiks izvērtēts pēc programmas slēgšanas. Spānija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Spānija saskārās ar pārmērīgu makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši tāpēc, ka ļoti augsts iekšējā un ārējā parāda līmenis turpināja apdraudēt izaugsmi un finanšu stabilitāti[22]. Turklāt, neraugoties uz notiekošo līdzsvara atjaunošanu ekonomikā, vajadzīgo korekciju apmērs un papildu vājās vietas, kas saistītas ar augošo bezdarbu un vispārējās valdības sektora parādu, bija ievērojams pārbaudījums virzībai uz priekšu, kam bija nepieciešami pastāvīgi politikas pasākumi. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības kritums, eksporta tirgus daļas zaudējumi, privātā sektora un vispārējās valdības sektora parādi un bezdarbs. Ievērojamā korekcija tekošā konta bilancē, ko veicināja spēcīgs eksporta pieaugums un importa samazināšanās, ir samazinājusi rezultāta apkopojuma rādītāju zem robežvērtības. 2013. gadā tekošajā kontā veidojas pārpalikums, kas, kā tiek prognozēts, palielināsies turpmāko gadu laikā. Tomēr negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija vēl nav stabilizējusies; pasliktināšanos 2012. gadā pamatā veicināja vērtēšanas sekas, ko var uzskatīt par uzticības pazīmi ekonomikai. Konkurētspējas atveseļošanās 2012. gadā paātrinājās, jo atalgojuma mērenība papildināja notiekošo spēcīgo ražīguma palielinājumu (kaut gan to lielākoties veicināja darbaspēka samazināšana) vienības darbaspēka izmaksu samazināšanā. Reālā efektīvā valūtas maiņas kursa kumulatīvais uzlabojums ir pārsniedzis indikatīvo robežvērtību un kompensē vērtības pieaugumu, kas uzrādīts iepriekšējos periodos. Eksporta tirgus daļu zaudējumi turpinās. Tomēr relatīvais pasliktinājums ir mērenāks, ja to salīdzina ar citām attīstītajām valstīm. Valdības parāds strauji pieaug, pateicoties valsts budžeta deficītam, banku rekapitalizācijai un piegādātājiem paredzēto nokavēto maksājumu nokārtošanai. Privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana tika turpināta, galvenokārt izmantojot negatīvas kredītu plūsmas; mājsaimniecību aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana ir bijusi mazliet lēnāka nekā uzņēmumiem, atspoguļojot galvenokārt ar hipotēku saistīto parādu ilgākos atmaksas termiņus un maksātnespējas procedūru mazāku izmantošanu. Pielāgošanās process mājokļu tirgū ir paātrinājies nepārdoto īpašumu lielā daudzuma un vājo ekonomikas pamatdatu dēļ. Krīzes sociālās izmaksas ir aizvien redzamākas. Liels ilgtermiņa un jauniešu bezdarba īpatsvars un arvien pieaugošais to mājsaimniecību skaits, kurās ir ļoti zema darba intensitāte, apvienojumā ar mājsaimniecību ienākumu kritumu atstāj sekas, kā rezultātā palielinās nabadzība un sociālā atstumtība. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto pārmērīgo nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt makroekonomisko risku noturību un uzraudzīt progresu nelīdzsvarotības novēršanā. Francija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Francija saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, un norādīja uz vajadzību pieņemt izšķirošus politikas pasākumus. Nelīdzsvarotība attiecās uz tekošā konta stāvokļa un konkurētspējas pasliktināšanos un augstu vispārējās valdības sektora parādu. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz to indikatīvās robežvērtības, proti, tāpat kā pagājušajā gadā, – eksporta tirgus daļas zaudējumi, privātā sektora parāda un vispārējās valdības sektora parāda rādītājs un tagad arī reālā efektīvā valūtas maiņas kursa rādītāja vērtības krišanās. Rezultātu apkopojuma analīze joprojām norāda gan uz ārējām, gan iekšējām problēmām. Francija turpina zaudēt tirgus daļas, kaut arī nedaudz mazāk nekā ES (vai eurozona) kopumā. Tekošā konta bilances situācijas pasliktināšanās un negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija atspoguļo šos zaudējumus, kaut arī tie joprojām ir krietni zemāki par indikatīvajām robežvērtībām. Šī attīstība ir notikusi par spīti reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības kritumam un relatīvi iegrožotajām vienības darbaspēka izmaksām, vēl vairāk uzsverot ārpuscenu konkurētspēju. Iepriekš veikta analīze ir norādījusi uz Francijas uzņēmumu zemās rentabilitātes negatīvo ietekmi uz to ieguldījumu potenciālu, kā arī inovāciju kapacitāti, kaitējot šo uzņēmumu konkurētspējai. Uzņēmumu zemā rentabilitāte arī apgrūtina to spēju samazināt aizņemto līdzekļu īpatsvaru un tādējādi veicina privātā sektora parādsaistību palielināšanos. Tajā pašā laikā mājsaimniecību parāds joprojām ir salīdzinoši zems, kaut gan to kredītspēja bija cietusi mājsaimniecību izmantojamo ienākumu samazinājuma dēļ saistībā ar pieaugošo bezdarbu. Privātā sektora parāda palielinājums rada bažas saistībā ar joprojām pieaugošajām vispārējās valdības sektora parādsaistībām, kas tagad ir pārsniedz 90 % no IKP. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt riskus, kas saistīti ar nelīdzsvarotības saglabāšanos. Horvātija pievienojās Eiropas Savienībai 2013. gada 1. jūlijā. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvās robežvērtības, proti, neto starptautisko investīciju pozīcija, eksporta tirgus daļu zaudējumi un bezdarba līmenis. Negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija gandrīz 90 % apmērā no IKP 2012. gada beigās galvenokārt izriet no tekošā konta deficīta uzkrāšanās pirms pasaules krīzes. Kopš pasaules krīzes sākuma tekošais konts ir pakāpeniski koriģēts līdz gandrīz līdzsvarotam stāvoklim 2012. gadā, lielā mērā atspoguļojot iekšzemes pieprasījuma kritumu, savukārt eksporta jomas rezultāti ir vāji. Vienības darbaspēka izmaksu pieaugums apvienojumā ar nelabvēlīgu ražojumu specializāciju un eksporta ģeogrāfisko orientāciju ir izraisījis eksporta tirgus daļu būtisku samazinājumu. Liela kapitāla ieplūde pirmskrīzes periodā izraisīja privātā sektora parādu uzkrāšanos, kaut gan nesen privātā sektora parāda attiecība bija sākusi stabilizēties, un 2012. gada beigās saruka nedaudz zem indikatīvās robežvērtības. Ienākumus nenesošu aizdevumu īpatsvars kopš 2008. gada ir būtiski pieaudzis – galvenokārt uzņēmumu sektorā –, un daļēji arī tāpēc, ka palielinājās mājsaimniecību izmaksas par aizdevumu Šveices frankos apkalpošanu. Aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas spiediens ietekmē ekonomikas atveseļošanas izredzes. Vienlaikus ekonomikas sarukuma un jebkādu vērā ņemamu fiskālo korekciju trūkuma dēļ vispārējās valdības sektora parāds ir strauji palielinājies. Turklāt valsts uzņēmumu parādu uzkrājums nozīmē eventuālas saistības valdībai. Normatīvais slogs un nepietiekama konkurence daudzās tautsaimniecības nozarēs joprojām ir nopietni šķēršļi izaugsmei un darba vietu radīšanai. Ilgstošā lejupslīde apvienojumā ar darba tirgus elastības trūkumu un nepilnībām sociālajā nodrošinājumā ir izraisījusi nodarbinātības kritumu, galvenokārt privātajā sektorā, savukārt bezdarba līmenis ir ievērojami paaugstinājies līdz gandrīz 16 % 2012. gadā. Jauniešu bezdarba rādītājs virs 40 % ir īpaša problēma. Ilgtermiņa bezdarbnieku lielais īpatsvars norāda uz strukturāla rakstura problēmām. To cilvēku īpatsvaram, kurus apdraud nabadzība, ir tendence pieaugt, un tas ir viens no augstākajiem rādītājiem ES. Kopumā Komisija uzskata, ka ir lietderīgi veikt padziļinātu analīzi nolūkā novērtēt, vai pastāv nelīdzsvarotība. Itālija. Komisija 2013. gada aprīlī secināja, ka Itālija saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, un norādīja uz vajadzību pieņemt izšķirošus politikas pasākumus. Nelīdzsvarotība attiecās jo īpaši uz tās eksporta jomas rezultātiem un pamatā esošo konkurētspējas zudumu, kā arī lielajām valdības sektora parādsaistībām. Atjauninātajā rezultātu kopsavilkumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību: zaudējumi eksporta tirgus daļu jomā, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības krišanās un vispārējās valdības sektora parāds. Tirgus daļas zaudējums joprojām ievērojami pārsniedz indikatīvo robežvērtību, un eksporta jomas rezultāti ir sliktāki salīdzinājumā ar citām attīstītajām valstīm. Eksportu uz tirdzniecības partneriem ārpus eurozonas ir atbalstījis reālā efektīvā valūtas maiņas kursa ievērojams kritums līdz 2012. gada vidum, ko galvenokārt virzīja euro vērtības nominālā samazināšanās. Tikmēr nomācošie darba ražīguma rezultāti joprojām saglabā nominālas vienības darbaspēka izmaksas, kuras 2012. gadā pieauga vairāk nekā lielākajai daļai tirdzniecības partneru. Vietējā pieprasījuma samazināšanās un jo īpaši ieguldījumu ievērojams sarukums bija uzlabojumu galvenais veicinātājs tekošā konta bilancē, kas, kā tiek prognozēts, 2013. gadā radīs pārpalikumu. Attiecībā uz iekšzemes situāciju vispārējās valdības sektora parāda augstais līmenis joprojām ir būtisks valsts vājais punkts, jo īpaši ņemot vērā vājās izaugsmes prognozes. 2012. gadā valdības sektora parāda daļa no IKP pieauga līdz 127 %, jo saruka saimnieciskā darbība un palielinājās procentu izdevumi, bet primārais pārpalikums (2½ % no IKP) mazināja šo pieaugumu. Lai panāktu, ka parāda proporcija sāktu stabili samazināties, ir izšķiroši svarīgi panākt un uzturēt paaugstinātu primāro pārpalikumu. Privātā sektora parādsaistības joprojām ir zem robežvērtības; tās ir koncentrējušās uzņēmumu sektorā, kas, ņemot vērā ieilgušo lejupslīdi, ir bijis ienākumus nenesošu aizdevumu lielā pieauguma galvenais veicinātājs. Kaut gan bezdarba rādītājs (trīs gadu vidējais rādītājs) joprojām ir zem robežvērtības, bezdarbs būtiski pieauga līdz gandrīz 11 % 2012. gadā un ir pieaudzis vēl līdz 12¼ % 2013. gada augustā, savukārt jauniešu bezdarba līmenis sasniedza 40 %, un to jauniešu īpatsvars, kuri nav nedz nodarbināti, nedz iesaistīti izglītībā vai apmācībā (NEET), ir ļoti augsts. Ievērojami pieaugusi ir arī nabadzība un sociālā atstumtība (jo īpaši smaga materiālā nenodrošinātība). Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt riskus, kas saistīti ar nelīdzsvarotības saglabāšanos. Latvija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās Latvija netika noteikta kā valsts, kurā vērojama nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz to indikatīvās robežvērtības: neto starptautisko investīciju pozīcija un bezdarba līmenis. Tomēr abi rādītāji virzās pareizajā virzienā, un uzlabojumu temps ir ievērojams. Ārējā pozīcija joprojām ir stabila, jo konkurētspējas rādītāji un eksporta tirgus daļas turpina pieaugt, un tekošā konta deficīts ir stabilizējies zemā līmenī. Lai gan negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija joprojām pārsniedz indikatīvo robežvērtību, lielu daļu ārējo saistību veido ĀTI ieplūšana, tādējādi radot mazāku makroekonomisko risku nekā parāds. Gan neto starptautisko investīciju pozīcija, gan ārējais parāds samazinās salīdzinoši ātri, un paredzams, ka pozitīvā tendence prognožu periodā būs noturīga. Iekšējo rādītāju ziņā vispārējās valdības sektora parāds joprojām ir ievērojami zem robežvērtības, un tiek prognozēts, ka tas samazināsies zem 40 % no IKP 2015. gadā, kad tiek paredzēts, ka Latvija būs atmaksājusi ¾ no ES aizdevumiem, kas tai tika izmaksāti no 2009. līdz 2011. gadam. Arī privātā sektora parāda līmenis ir zemāks par robežvērtību. Mājokļu cenas un kredītu plūsma lēnām atgūstas pēc straujās korekcijas krīzes laikā; vidējā termiņā netiek gaidītas lielas svārstības, jo tiek prognozēts, ka turpināsies notiekošā aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana mājsaimniecību segmentā. Bezdarba rādītājs (trīs gadu vidējais rādītājs) ir nedaudz uzlabojies, bet pēdējā laika dinamika darba tirgū ir pozitīvāka un bezdarbs strauji samazinās; tagad tiek prognozēts, ka bezdarba līmenis 2014. gadā samazināsies zem ES vidējā rādītāja, bet 2015. gadā – zem 10 %. Darba tirgus atlabšana ir sākusi palīdzēt nabadzības un sociālās atstumtības samazināšanā, kuru līmenis joprojām ir ļoti augsts. Kopumā Komisija šajā posmā neveiks papildu padziļinātu analīzi saistībā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Lietuva. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās netika konstatēts, ka Lietuvai būtu makroekonomikas nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, neto starptautisko investīciju pozīcija un bezdarbs. Neto starptautisko investīciju pozīcija ir negatīva, kaut arī kopš 2009. gada tā pakāpeniski uzlabojās. Tomēr neto ārējais parāds ir daudz mazāks, jo ārējās saistības ir skaidrojamas ar ienākošajiem ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem. 2013. gada pirmajā pusē tekošajā kontā bija vērojams neliels pārpalikums, taču sagaidāma atgriešanās pie neliela deficīta, jo iekšzemes pieprasījums turpinās palielināties. Sagaidāms, ka deficītu galvenokārt finansēs, izmantojot ienākošos ārvalstu tiešos ieguldījumus un portfeļa ieguldījumus. Eksports turpināja iegūt tirgus daļu, ko atbalstīja reālā efektīvā valūtas maiņas kursa un vienības darbaspēka izmaksu samazināšanās. Tomēr vienības darbaspēka izmaksas nesen sāka palielināties, ņemot vērā atsākto algu palielināšanu. Iekšzemē privātā sektora parāds ir salīdzinoši neliels – tāpat kā valdības sektora parāds –, turklāt paredzams, ka valdības sektora parāds nākamo gadu laikā sāks samazināties. Jaunu kredītu nefinanšu uzņēmumiem apjoma palielināšanai bija pozitīvs rezultāts, un tādējādi aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās privātajā sektorā palēninājās. Mājokļu cenas pēdējo gadu laikā ir bijušas salīdzinošu stabilas. Bezdarbs ir būtiski samazinājies un paredzams, ka 2014. gadā tā līmenis būs mazāks par 11 %. Situācijas uzlabošanās darba tirgū veicina nabadzības un sociālās atstumtības samazināšanu, kuras līmenis joprojām ir augsts. Kopumā šajā posmā Komisija neveiks turpmāku padziļinātu analīzi makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kontekstā. Luksemburga. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās netika konstatēts, ka Luksemburgai būtu makroekonomikas nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, tekošā konta pārpalikums, vienības darbaspēka izmaksas, privātā sektora parāds un eksporta tirgus daļu zaudējumi. Ļoti liels pārpalikums slēpj sevī tirdzniecības bilances pastāvīgu deficītu. Turklāt bažas rada nesenie eksporta tirgus daļu zaudējumi. Ne tikai tirdzniecības bilance sasniedza vēsturisku deficīta līmeni, bet kopš 2007. gada valsts arī zaudēja tirgus daļas pakalpojumu (galvenokārt finanšu pakalpojumu) jomā. Turklāt kopš 2008. gada nominālās vienības darbaspēka izmaksas ir palielinājušās daudz ātrāk nekā eurozonā kopumā, pārsniedzot robežvērtību – neraugoties uz nesen veiktajiem pasākumiem ar mērķi apturēt algu palielināšanu –, un ir vājinājušas vietējo konkurētspēju. Lielais privāto parādu apmērs, jo īpaši nefinanšu uzņēmumu vidū, palielina uzņēmumu ievainojamību, un tam par daļēju iemeslu var būt tas, ka nodokļu tiesību akti ir labvēlīgāki parādsaistībām, nevis pašu kapitālam. Lai arī finanšu nozare kopumā ir stabila, finanšu krīzei ir bijusi ietekme uz nozares izaugsmes potenciālu, un tas rada bažas par to, kādu ietekmi mazāka nozares dinamika atstās uz nodarbinātību un publisko finanšu ilgtspēju, ņemot vērā arī izmaksas saistībā ar sabiedrības novecošanu. Kopumā Komisija uzskata par lietderīgu veikt padziļinātu analīzi, lai izvērtētu, vai pastāv nelīdzsvarotība. Ungārija. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Ungārijai ir makroekonomikas nelīdzsvarotība, un norādīja uz nepieciešamību pieņemt apņēmīgas politikas darbības. Jo īpaši bažas rada ļoti negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā šis rādītājs joprojām būtiski pārsniedz indikatīvo robežvērtību, jo pārsniedz gada IKP rādītāju. Turklāt arī tādi rādītāji kā eksporta tirgus daļu zaudējumi, valdības sektora parāds un bezdarba līmenis pārsniedz indikatīvās robežvērtības. Attiecībā uz ārējo nelīdzsvarotību pastāvīgs tekošā konta pārpalikums kopš 2009. gada ir veicinājis neto starptautisko investīciju pozīcijas uzlabošanos. Tomēr pārpalikums atspoguļo pastāvīgo vājo iekšzemes pieprasījumu, vienlaikus arī eksporta rādītāji bija vāji; neraugoties uz to, ka nebija spēcīgu signālu par konkurētspējas samazināšanos, palielinājās eksporta tirgus daļu zaudējumi. Tas liek apšaubīt ārējās korekcijas ilgtspēju. Attiecība uz iekšējo nelīdzsvarotību, neraugoties uz kraso ārējo korekciju, kas atspoguļo notiekošo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos privātajā un vispārējā valdības sektorā, joprojām saglabājas būtiski vājie posmi. Ņemot vērā politikas nenoteiktību, korporatīvo kredītu piedāvājuma straujā samazināšanās ir veicinājusi vēsturiski mazas ieguldījumu likmes, kas var mazināt izaugsmes potenciālu. Pastāvīgais mājokļu cenu kritums kopā ar finanšu nozarei uzlikto pārmērīgo slogu traucē atjaunot parasto aizdevumu kārtību uzņēmējdarbībai un apdraud finansiālo stabilitāti. Vispārējā valdības sektora parāds ir nedaudz samazinājies, tomēr tas joprojām būtiski pārsniedz robežvērtību; kopā ar vāju izaugsmes potenciālu tas Ungāriju padara ievainojamu, kas redzams salīdzinoši augstajās valsts finansējuma izmaksās. Bezdarba līmenis pārsniedz robežvērtību, bet jauniešu bezdarbs un dziļas materiālās nenodrošinātības rādītājs kopš krīzes sākuma ir būtiski palielinājies. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, uzskata par lietderīgu turpināt to risku analīzi, kas saistīti ar nelīdzsvarotības saglabāšanos. Malta. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Maltai ir makroekonomika nelīdzsvarotība, ko izraisa īpašuma tirgus būtiskā ietekme uz finanšu nozari un riski, kas apdraud publiskā sektora finanšu ilgtermiņa ilgtspēju. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā redzami uzlabojumi vairākās jomās, lai arī daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa samazināšanās un privātā un vispārējā valdības sektora parāds. Ekonomikas ārējā pozīcija ir uzlabojusies un norēķinu kontu rādītāji ir mainījušies robežvērtību ietvaros, vienlaikus palielinoties pozitīvajai neto starptautisko investīciju pozīcijai. Atbalstoša loma bija reālā efektīvā valūtas maiņas kursa vērtības samazinājumam zem robežvērtības, kas galvenokārt saistīts ar euro nominālvērtības samazināšanos. Tomēr eksporta tirgus daļu zaudējumi pēdējos gados varētu norādīt uz konkurētspējas zudumu, pat ja rādītājs, ar kuru nosaka pārmaiņas 5 gadu laikā, joprojām atrodas robežvērtību ietvaros. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāda līmenis joprojām pārsniedz robežvērtību, kaut arī aktīvu pusē privātā sektora bilance izskatās pamatota. Valsts parāds arī pārsniedz robežvērtību un turpina palielināties, jo saglabājas pastāvīgais primārais deficīts, vienlaikus vēl nav novērsti riski, kas apdraud valsts finanšu ilgtermiņa ilgtspējību saistībā ar sabiedrības novecošanu. Izskatās, ka mājokļu tirgus ir stabilizējies, lai arī tas joprojām ir jāuzrauga, ņemot vērā savstarpējās saiknes ar iekšzemes banku nozari. Nepieciešami konkrēti pasākumi, lai nostiprinātu politiku uzkrājumu bezcerīgiem parādiem veidošanai, ņemot vērā to, ka ienākumus nenesošo aizdevumu apjoms palielinājās arī 2013. gada pirmajā pusē. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Nīderlande. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Nīderlande saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši saistībā ar pastāvīgajām korekcijām mājokļu tirgū un mājsaimniecību parādsaistību augsto līmeni. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, tekošā konta lielais pārpalikums, kas turpina palielināties, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa samazināšanās, eksporta tirgus daļu zaudējumi un privātā un vispārējās valdības sektora parāds. Attiecībā uz ārējo situāciju pastāvīgi lielos tekošā konta pārpalikumus, kas ievērojami pārsniedz indikatīvo robežvērtību, galvenokārt rada tirdzniecības bilance, tostarp pozitīvs reeksports un gāzes eksports. Lielais pārpalikums norāda uz lieliem ietaupījumiem, kas nav izmantoti iekšzemes ieguldījumos. Raugoties nākotnē, notiekošā aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās mājsaimniecībās, kas nepieciešama, lai samazinātu lielo mājsaimniecību parādu, kopā ar cikliskiem pieticīgiem ieguldījumiem (jo īpaši būvniecības nozarē) var vēl vairāk palielināt pārpalikumu. Vietējā ražojuma preču un pakalpojumu konkurētspējas mēreno samazinājumu pārsvarā ir kompensējis reeksportēšanas dinamisms. Eksporta tirgus daļu zaudējumu apjoms kopumā atbilst tendencēm citās attīstītajās valstīs. Riski ekonomikai galvenokārt ir saistīti ar mājokļu tirgu un mājsaimniecību lielo parādu. Mājsaimniecību lielie hipotekārie parādi attiecībā pret to rīcībā esošajiem ienākumiem lielā mērā ir saistīti ar to, ka nodokļu stimulos priekšroka tiek dota lielām hipotēkām un vieglai aizdevumu pieejamībai. Kopš krīzes sākuma mājokļu cenas ir samazinājušās, un pašlaik vērojamas pirmās izlīdzināšanās pazīmes. Tāpat jaunākās izmaiņas politikā, piemēram, tiesību aktos par nodokļu piemērošanu hipotēkām, pāreja no hipotēkām, par kurām veicami tikai procentu maksājumi, uz hipotēkām, par kurām veicami gada maksājumi, un aizdevuma summas attiecības pret īpašuma vērtību pakāpeniska samazināšana var veicināt mājsaimniecību parādu pakāpenisku samazināšanu un vidējā termiņā samazināt finanšu nozares vājos posmus. Notiekošā aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās mājsaimniecībās, mājsaimniecību parādu attiecības pret IKP samazināšanās dažu ceturkšņu laikā kopā ar bezdarba negatīvajām prognozēm un izmantojamajiem ienākumiem kavē privāto patēriņu un šo pasākumu ietekmei uz finanšu nozari ir nepieciešama turpmāka analīze. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Austrija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās netika konstatēts, ka Austrijai būtu makroekonomikas nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, eksporta tirgus daļu zaudējumi un vispārējās valdības sektora parāds. Tāpat ir norādes, kas liecina par mājokļu cenu būtisku palielināšanos 2012. gadā, pietuvojoties vai pat pārsniedzot indikatīvo robežvērtību. Zaudētās tirgus daļas galvenokārt atspoguļo straujo samazinājumu eksportā uz eurozonu 2007. – 2010. gadā. Jaunākie eksporta rādītāji kopumā tomēr atbilst ES partneru rādītajiem, un tam par labu nāk piegādes ķēdes ciešā integrācija ar Vāciju un Centrāleiropu. Kopumā ārējo pozīciju būtiski pasliktināja zaudētās tirgus daļas un, atjaunojoties ieguldījumiem, tekošā konta pārpalikums nostabilizējās mērenā līmenī. Neto starptautisko investīciju pozīcija joprojām ir tuvu nullei. Turklāt reālā efektīvā valūtas maiņas kursa un vienības darbaspēka izmaksu rādītāji neliecina par problēmām ar izmaksu konkurētspēju. Tomēr tirgus daļas samazināšanās var liecināt par vajadzību labāk izmantot ekonomikas inovācijas spējas. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāda attiecība pret IKP ir pārsniegusi robežvērtību kopš 2007. gada, kad nefinanšu uzņēmumi daļu no savām finansēšanas darbībām pārvirzīja no pašu kapitāla uz ilgtermiņa parādsaistībām vidē, kur bija vājas izaugsmes iespējas, taču tagad šis rādītajs pakāpeniski samazinās. Aizdevumu plūsma privātajam sektoram joprojām saglabājas mērenā, bet pozitīvā līmenī. Vispārējās valdības sektora parāds joprojām pārsniedz robežvērtību, taču krīzes laikā tas nav būtiski palielinājies, un paredzams, ka no 2014. gada tas samazināsies. Raugoties nākotnē, publiskās finanses varētu būt pakļautas riskam, kas saistīts ar kavēšanos nacionalizēto banku restrukturizācijā. Izskatās, ka joprojām saglabājas negatīva atgriezeniskā saite starp vispārējo valdību un finanšu nozari, lai arī banku nozares integrācijai ar Centrāleiropas kaimiņvalstīm nepārtraukti jāvelta uzmanība. Kopumā šajā posmā Komisija neveiks turpmāku padziļinātu analīzi makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kontekstā. Polija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās netika konstatēts, ka Polijai būtu makroekonomikas nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, tekošā konta deficīts un negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija. Tekošā konta deficīts, kas nedaudz pārsniedz robežvērtību, kopš 2004. gada galvenokārt tika finansēts, izmantojot ienākošos ārvalstu tiešos ieguldījumus. Tiek prognozēts, ka 2013. gadā tas ievērojami samazināsies tirdzniecības bilances būtiskas uzlabošanās dēļ, ko atbalsta cikliski (ar vāju iekšzemes pieprasījumu, kas samazina importu) un necikliski faktori (eksporta uz valstīm ārpus ES dažādošana, daļēji kompensējot nesenos eksporta tirgus daļu zaudējumus). Citi faktori, kas varētu palīdzēt uzlabot tekošā konta situāciju, ir nominālā valūtas maiņas kursa samazināšanās un vienas darbaspēka vienības nominālo izmaksu ierobežošana, kas atspoguļo vājo darba tirgu. Neraugoties uz to, ka negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija pārsniedz robežvērtību, neto ārējā parāda līmenis ir zems. Tomēr pieaugošā valsts atkarība no ārvalstu parādu [vērtspapīru] turētājiem, ko vēl vairāk pasliktina paziņotās izmaiņas pensiju sistēmā, varētu būt riska avots. Attiecībā uz attīstību iekšzemē privātā parāda īpatsvars IKP ir mērens. Ārvalstu valūtā denominētu hipotēku lielais īpatsvars, kas tika uzskatīts par būtisku risku ekonomikai, samazinās, jo jaunu šādu aizdevumu izsniegšana tika apturēta 2011. – 2012. gadā. Mājokļu cenas kopš 2008. gada nepārtraukti samazinās, lai arī mērenā tempā, un ietekme uz finanšu nozari tika ierobežota. Mērenas algas un elastīgs darba tirgus regulējums palēnināja bezdarba līmeņa celšanos 2012. gadā un 2013. gada pirmajā pusē saistībā ar ievērojamo ekonomikas lejupslīdi. Kopumā šajā posmā Komisija neveiks turpmāku padziļinātu analīzi makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kontekstā. Slovēnija. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Slovēnija saskārās ar pārmērīgu makroekonomikas nelīdzsvarotību[23], jo īpaši saistībā ar finansiālās stabilitātes riskiem, kas izrietēja no nestabilu uzņēmumu bilancēm un ko pastiprināja darbaspēka un kapitāla tirgu neelastība un valsts īpašuma lielais īpatsvars, kas ierobežo ekonomikas pielāgošanās spējas. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā neto starptautisko investīciju pozīcija un eksporta tirgus daļu zaudējumi pārsniedz indikatīvo robežvērtību. Attiecībā uz ārējo situāciju tika veikta tekošā konta būtiska korekcija – galvenokārt vāja iekšzemes pieprasījuma rezultātā –, jo īpaši ieguldījumu samazināšanās, kas rādītāju samazināja līdz nelielam pārpalikumam. Tomēr neto starptautisko investīciju pozīcija turpināja pasliktināties, galvenokārt vērtēšanas ietekmes rezultātā. Pēc būtiskā pieauguma līdz 2009. gadam darbaspēka vienības izmaksas ir stabilizējušās. Eksporta tirgus daļa ir būtiski samazinājusies, eksporta dinamika ir ievērojami sliktāka salīdzinājumā ar attīstītajām valstīm, ierādot Slovēnijai nepārprotamu nepiederošas personas statusu starp jaunajām ES dalībvalstīm. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāds samazinājās negatīvo kredītu plūsmu gan mājsaimniecībām, gan nefinanšu uzņēmumiem rezultātā. Neraugoties uz to, ka privātā sektora parāda līmenis ir zem robežvērtības, parāda nasta jo īpaši gulstas uz uzņēmumiem. To trūcīgie iekšzemes un eksporta ieņēmumi kopā ar paaugstinātām darbaspēka un kapitāla izmaksām neļauj tiem veidot naudas plūsmas, kas nepieciešamas apgrozāmā kapitāla uzturēšanai un parādu atmaksāšanai. Ir atsāktas korekcijas mājokļu tirgū, kas samazinās banku nodrošinājuma vērtību. Finanšu nozare trešo gadu pēc kārtas ir turpinājusi samazināt savas kopējās saistības, jo uzņēmumu problēmas turpina pasliktināt banku kredītportfeļu kvalitāti un rada spiedienu uz to jau tā plānajām kapitāla rezervēm. Valdības sektora parāds strauji pieaug un līdz 2013. gada beigām pārsniegs 60 % no IKP, bet turpmāka banku rekapitalizācija ir vēl tikai veicama. Bezdarba rādītājs pastāvīgi palielinājās, kā rezultātā pieauga korekcijas sociālās izmaksas. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto būtisko nelīdzsvarotību, uzskata par lietderīgu turpināt analizēt makroekonomikas risku saglabāšanos un pārraudzīt progresu nelīdzsvarotības novēršanā. Slovākija. Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtās netika konstatēts, ka Slovākijai būtu makroekonomikas nelīdzsvarotība. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā divi rādītāji, proti, negatīvā neto starptautisko investīciju pozīcija un bezdarba līmenis, pārsniedz indikatīvo robežvērtību. Tekošā konta deficīta rādītājs (trīs gadu vidējais rādītājs) ir uzlabojies un tagad ir tikai nedaudz negatīvs – 2012. gada pārpalikuma rezultātā. Papildu uzlabojumi ārējā bilancē ir sagaidāmi, pamatojoties uz pārliecinošu ražojumu eksportu 2013. gadā un labām prognozēm 2014. gadam. Salīdzinot ar 2011. gadu, 2012. gadā neto starptautisko investīciju pozīcija uzlabojās tikai nedaudz. Tomēr ārējā parāda līmenis joprojām ir zems un relatīvi stabils, jo lielāko daļu ārējo saistību veido ar parādu nesaistīti instrumenti. Cenu konkurētspējas attīstība šķiet labvēlīga, jo reālā efektīvā valūtas maiņas kursa rādītājs samazinājās, lai arī mazāk nekā lielākajā daļā eurozonas valstu, un tas joprojām atbilst robežvērtībai. Sakarā ar darba ražīguma palielināšanos vienas darbaspēka vienības nominālās izmaksas ir nedaudz samazinājušās. Salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem eksporta tirgus daļu pieaugums ir palēninājies. Privātā sektora parāds ir bijis stabils nedaudz pozitīvu kredīta plūsmu rezultātā. Banku nozare ir stabila un kopējās saistības palielinājās tikai nedaudz. Vispārējās valdības sektora parāds 2012. gadā būtiski palielinājās, taču nav sasniedzis robežvērtību. Mājokļu cenas turpināja pielāgoties un samazinājās ceturto gadu pēc kārtas. Darba tirgus rezultāti atspoguļo to, ka ekonomikas izaugsmē un nodarbinātībā joprojām pastāv lielas reģionālās atšķirības. Bezdarbs joprojām ir vissmagākā problēma, kas ietekmē vietējo ekonomiku. Lielākā daļa bezdarbnieku ir ilgtermiņa bezdarbnieki, kas vedina domāt, ka problēma drīzāk ir strukturāla, nevis cikliska, un ir vājais posms. Jauniešu bezdarba līmenis arī ir nopietna problēma – atbilstoši jauniešu bezdarba rādītājam valsts ieņem sesto vietu ES. Kopumā šajā posmā Komisija neveiks turpmāku padziļinātu analīzi makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kontekstā. Somija. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Somija saskaras ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši saistībā ar notikumiem konkurētspējas jomā. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, reālā efektīvā valūtas maiņas kursa samazināšanās, eksporta tirgus daļu zaudējumi un privātā sektora parāds. Vissteidzamāk risināmie jautājumi saistīti ar ārējo situāciju. Somija nepārtraukti un visstraujāk ES ir zaudējusi tirgus daļas. Zaudējumi ir lieli, salīdzinot arī ar attīstīto valstu rezultātiem kopumā. Lai gan lielāko daļa zaudējumu tā cieta 2009. – 2010. gadā, eksporta [tirgus daļu] zaudējumi joprojām turpinās. Tekošajā kontā, kurā parasti bija pārpalikums, kopš 2011. gada ir deficīts, un 2012. gadā tas turpināja palielināties. Sava nozīme ir arī izmaksu konkurētspējai, ko panāk ar darbaspēka vienības izmaksu lielu pieaugumu ilgākā laika posmā, pat ja šis rādītājs 2012. gadā samazinājās zem robežvērtības. Arī zaudējumi tirdzniecībā bija būtiski. Tajā pašā laikā saskaņotais patēriņa cenu indeksa samazinātais reālais efektīvais valūtas maiņas kurss samazinājās 2009. – 2012. gadā – galvenokārt euro nominālā valūtas maiņas kursa ietekmē. Tomēr tajā pašā laikposmā reālais efektīvais valūtas maiņas kurss nedaudz palielinājās salīdzinājumā ar eurozonas valstīm. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāda, kur dominē uzņēmumu parāds, attiecība pret IKP joprojām pārsniedz robežvērtību un turpināja palielināties 2012. gadā – daļēji tādēļ, ka saruka IKP. Saistību pieaugums finanšu nozarē ir normalizējies, kas pamato makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras iepriekšējās kārtas konstatējumu, ka tam par iemeslu ir unikālie apstākļi, kas izriet no Ziemeļvalstu finanšu tirgu struktūras. Mājokļu reālo cenu kritums turpinājās 2012. gadā, samazinot mājokļu tirgus pārkaršanas risku. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Zviedrija. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Zviedrija saskaras ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši attiecībā uz privātā sektora parādu un aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanos, un mājokļu tirgus neefektivitāti. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā vairāki rādītāji pārsniedz indikatīvās robežvērtības, proti, tekošā konta pārpalikums, eksporta tirgus daļu zaudējumi un privātā sektora parāds. Attiecībā uz ārējo pozīciju Zviedrijai raksturīgi rādītāji, kas vērsti dažādos virzienos. Eksporta tirgus daļu zaudējumi nedaudz samazinājās 2010. – 2011. gadā, taču atkal palielinājās 2012. gadā un ievērojami pārsniedz indikatīvo robežvērtību. Salīdzinājumā ar attīstītajām valstīm Zviedrija arī ir zaudējusi tirgus daļas, taču mazākā mērā. To nevar pilnībā izskaidrot ar iekšzemes cenu un darbaspēka izmaksu attīstību, jo cenas un darbaspēka vienības izmaksas palielinājās lēnāk nekā pie galvenajiem tirdzniecības partneriem. Tomēr reālais efektīvais valūtas maiņas kurss kopš 2010. gada ir palielinājies kronas stingrās pozīcijas dēļ. Tikmēr kopš 2001. gada Zviedrijā ir vērojams liels tekošā konta pārpalikums. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāda līmenim joprojām ir jāpievērš uzmanība, savukārt valdības sektora parāds ir salīdzinoši zems. Uzņēmumu parāds tika nedaudz koriģēts 2009. – 2012. gadā, tomēr joprojām ir augsts. Sakarā ar kredītu pieauguma tempa samazināšanos, ko izraisīja hipotekāro aizdevumu maksimālā apmēra noteikšana 85 % robežās, mājsaimniecību parādu līmenis kopš 2010. gada ir stabilizējies, tomēr vēl aizvien ir augsts. Mājokļu cenas stabilizējās 2011. – 2012. gadā visai augstā līmenī. Neraugoties uz dažiem nesen veiktiem pasākumiem, mājokļu tirgū joprojām vērojamas nelabvēlīgas attīstības tendences. Mājokļu piedāvājums joprojām ir ierobežots sarežģīto plānošanas procesu, nelielās konkurences būvniecības nozarē un īres tirgus regulējuma dēļ. Kopā ar parādu dēļ neobjektīviem mājokļu nodokļiem šiem trūkumiem ir tendence palielināt mājokļu cenas un mājsaimniecību parādu nastu, apdraudot makroekonomikas stabilitāti. Īsā līdz vidējā termiņā sagaidāms, ka uzņēmumu parāds samazināsies pēc nesenās reformas uzņēmumu ienākuma nodokļa jomā, savukārt mājsaimniecību parāda apjoms un nominālās mājokļu cenas, visticamāk, nedaudz palielināsies. Kopumā šķiet, ka riski bankām kopumā tiek kontrolēti, bet mājsaimniecību parādu augstais līmenis nostāda Zviedrijas bankas situācijā, kurā tās var zaudēt [klientu] uzticību, ja nekustamā īpašuma cenas būtiski samazināsies. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, atzīst par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. Apvienotā Karaliste. 2013. gada aprīlī Komisija secināja, ka Apvienotā Karaliste saskārās ar makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši saistībā ar mājsaimniecību parādiem, mājokļu tirgu un ārējo konkurētspēju. Atjauninātajā rezultātu apkopojumā daži rādītāji pārsniedz indikatīvo robežvērtību, proti, eksporta tirgus daļu zaudējumi un privātā un valdības sektora parāds. Attiecībā uz ārējo situāciju tekošā konta rādītājs ir pasliktinājies, tomēr nepārkāpj robežvērtību. Tekošā konta deficītu gandrīz 4 % apmērā no IKP 2012. gadā varēja ietekmēt pagaidu faktori, proti, vājais ienākumu saldo, pārtraukumi naftas ražošanā un nelabvēlīgie apstākļi tirdzniecības partneru valstīs. Neto starptautisko investīciju pozīcija joprojām ir negatīva, kaut arī 2011. – 2012. gadā tā nedaudz uzlabojās. Eksporta tirgus daļu zaudējumi 2012. gadā ir palēninājušies. Lai gan pazīmes liecina par pakāpeniskiem uzlabojumiem 2012. gada otrajā pusē, Apvienotā Karaliste joprojām saskaras ar svarīgām strukturālām problēmām, uzlabojot savus tirdzniecības rādītājus. Šīs problēmas ir, piemēram, nepieciešamība palielināt ražīgumu un preču ražošanas nozares ārpuscenu konkurenci un atgūt pakalpojumu eksporta pirmskrīzes dinamiskumu. Attiecībā uz iekšzemes situāciju privātā sektora parāds joprojām ievērojami pārsniedz indikatīvo robežvērtību. Gan mājsaimniecību, gan nefinanšu uzņēmumu aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās notiek ļoti lēni, savukārt kredītu plūsma joprojām ir nedaudz pozitīva. Mājsaimniecību aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās var zaudēt dinamiku mājokļu cenu pieauguma dēļ, ko izraisa pastāvīgi nepietiekamais mājokļu piedāvājums un politika, kas varētu atdzīvināt pieprasījumu. Jaunākie dati liecina par apstiprināto hipotēku skaita pakāpenisku pieaugumu un par cenu kāpumu valsts mērogā. Valdības sektora parāda lielais un aizvien pieaugošais līmenis joprojām ir problēma, jo laikposmā no 2009. gada līdz 2012. gadam tas ir būtiski palielinājies. Turpinoties pašreizējām tendencēm, sagaidāms, ka valdības sektora parāds palielināsies īstermiņā, bet pēc tam parādam vajadzētu samazināties, jo palielināsies izaugsme un ar nosacījumu, ka deficīts samazināsies. Visbeidzot, pašreizējās finanšu sektora bilances korekcijas un pastāvīgā ierobežotā aizdevumu pieejamība maziem uzņēmumiem var arī turpmāk kavēt ekonomikas izaugsmi. Kopumā Komisija, ņemot vērā arī aprīlī konstatēto nelīdzsvarotību, uzskata par lietderīgu turpināt analizēt nelīdzsvarotības saglabāšanos vai tās novēršanu. ______________________ 1. logs. Pārpalikumu tekošajos kontos pārraudzība makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros[24] Pārraudzība makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros attiecas gan uz tekošā konta deficītu, gan uz pārpalikumiem. Tomēr politikas problēmu būtība, nozīmīgums un steidzamība atkarībā no attiecīgās dalībvalsts var ievērojami atšķirties. Ņemot vērā nepieciešamo korekciju vārīgumu un apjomu, politikas rīcība ir īpaši steidzami vajadzīga dalībvalstīs ar pastāvīgi lieliem tekošā konta deficītiem un lieliem konkurētspējas zudumiem. Pastāvīgo pārpalikumu var pamatot ar pamatrādītājiem. Tomēr lielu un pastāvīgu tekošā konta pārpalikumu var izraisīt arī tirgus nepilnības vai politiskie uzstādījumi, kas ierobežo iekšzemes pieprasījumu un ieguldījumu iespējas. Tomēr tekošā konta pārpalikums nerada bažas par ārējā parāda ilgtspējību vai finansēšanas spējām. Tekošā konta deficīti un pārpalikumi ne vienmēr ir makroekonomikas nelīdzsvarotība attīstības tendenču nozīmē, kas nelabvēlīgi ietekmē vai var ietekmēt ekonomikas vai monetārās savienības pareizu darbību vai darbību plašākā mērogā. Deficīts un pārpalikums ir ekonomikas mijiedarbības starp valstīm dabisks rezultāts. Tie parāda, cik lielā mērā valsts ir atkarīga no aizņēmumiem no pārējās pasaules vai cik lielu savu resursu daļu tā izsniedz kā aizdevumu ārvalstīm. Šādā veidā ārējie aizņēmumi un aizdevumi ļauj valstīm tirgoties ar patēriņu laika gaitā: valsts, kuras tekošajā kontā ir pārpalikums, ieguldot ārvalstīs, nodod patēriņu no šodienas rītdienai. Savukārt valsts ar tekošā konta deficītu var palielināt savu patēriņu vai ieguldījumus šodien, taču tai nākotnes ienākumi ir jāpārskaita uz ārvalstīm, lai atmaksātu savu ārējo parādu. Tādējādi deficīts un pārpalikums var vienkārši būt ietaupījumu atbilstīga sadale, ņemot vērā dažādas ieguldījumu iespējas dažādās valstīs. Atšķirības ekonomikas prognozēs rada atšķirīgas ietaupījumu veidošanas tendences, vērienīgākām cerībam samazinot ekonomikas dalībnieku tieksmi veidot ietaupījumus un tādējādi veicinot deficīta uzkrāšanos. Jo īpaši valstīs, kur vērojama strauja sabiedrības novecošana, var atzīt par lietderīgu veidot uzkrājumus šodien (t.i., veidot pārpalikumu), lai laika gaitā izlīdzinātu patēriņu. Tekošā konta deficīts un pārpalikums ir daļa no pielāgojumu procesa monetārajā savienībā. Tie varētu absorbēt asimetriskos satricinājumus gadījumos, kad nav neatkarīgas monetārās politikas un nominālā valūtas kursa korekcijas. Tirgus regulētas izmaksu izmaiņas un cenu konkurētspēja veicina konkurētspēju – valstīs, kurās notiek ekonomikas pārkaršana, konkurētspēja tiek zaudēta, bet ieguvējas ir valstis, kuru ekonomika piedzīvo ciklisku lejupslīdi un kurās ir augsts bezdarba līmenis. Līdzās cikliskām svārstībām nozīme ir arī strukturāliem faktoriem. Iedzīšanas procesā esošās valstīs, kurām ir lielākas izaugsmes perspektīvas, parasti ir tendence veidoties tekošā konta deficītam, jo tās aizņemas resursus no ārvalstīm, un tas noved arī pie to [valūtas] vērtības pieauguma reālajos maiņas kursos. Šāda “lejupslīdoša” finanšu plūsma no galvenajiem ES ekonomikas dalībniekiem uz perifēriju ir normāla parādība attiecībā uz ietaupījumiem, kam tiek meklēta vislielākā atdeve. Tomēr ārējā nelīdzsvarotība var radīt problēmas, ja šīs tendences nostiprinās – vai nu sakarā ar strukturālām pārmaiņām ekonomikā, vai kļūdainu risku novērtēšanu un paredzamās atdeves pārvērtēšanu. Pārpalikums var būt izkropļojumu, ko rada nepareizas prognozes, kļūdainas risku novērtēšanas vai tirgus izkropļojumu rezultāts, nepārdomātu politikas pasākumu vai trūkumu finanšu uzraudzībā rezultāts. Šīs tirgus vai politikas kļūmes nozīmē resursu nepareizu sadali un nelīdzsvarotības un vājo posmu veidošanos kā valstīs ar pārpalikumu, tā valstīs ar deficītu. Resursu nepareizas sadales rezultāts būs labklājības samazināšanās arī valstīs ar pārpalikumu. Šajos gadījumos valstu ar pārpalikumu interesēs varētu būt samazināt šo pārpalikumu, likvidējot šķēršļus, kas kavē to iekšzemes pieprasījumu. Lielie pārvērtēšanas zaudējumi, kurus kopš finanšu krīzes sākuma cietušas dažas valstis ar pārpalikumu, jo tās bija neefektīvi ieguldījušas savus pārmērīgos ietaupījumus, norāda uz to, ka prognozes par ienākumiem no ieguldījumiem nākotnē bija pārspīlētas, un nozīmē to, ka samazināsies paredzamās patēriņa iespējas un labklājība. Nolūkā novērst šīs nepilnības ir svarīgi nodrošināt, lai finanšu tirgos lēmumi tiktu pieņemti, pamatojoties uz atkarībā no riska pienācīgi koriģētiem ienākumiem no ieguldījumiem un attiecīgu makroprudenciālo uzraudzību, kuras mērķis ir novērst risku pārmērīgu koncentrāciju gan kapitāla izcelsmes valstīs, gan kapitāla saņēmējās valstīs. Parāda instrumentu pārsvars deficīta finansēšanā neaizsargātajās valstīs bija īpašs faktors, kas veicināja risku koncentrāciju. Negatīvā ietekme, ko rada tekošā konta pārmērīgs deficīts un pārpalikums, ietekmē gan attiecīgo valsti, gan tās partnerus. Jo īpaši tas redzams monetārā savienībā, kurā vienotais maiņas kurss un kopējā monetārā politika nevar reaģēt uz atsevišķu valstu ekonomikas korekciju vajadzībām. Ja monetārās savienības lielā daļā tiek palielināti ietaupījumi vai samazināti ieguldījumi, un tādēļ palielinās tās pārpalikums un eksporta kapitāls, monetārās savienības pārējā daļā situācija ar tekošā konta deficītu, visticamāk, pasliktināsies: vai nu divpusējo finanšu plūsmu vai ietekmes uz vienoto maiņas kursu rezultātā. Ja vien valstīs ar [budžeta] pārpalikumu reālais efektīvais maiņas kurss nepalielināsies salīdzinoši lielāku algu un cenu līmeņa palielināšanās dēļ, nominālajam euro kursam būs tendence palielināties. Tam var būt ietekme uz konkurētspēju un deflāciju pārējā zonā un jo īpaši valstīs, kuru eksports ir vairāk atkarīgs no cenas. Šajā sakarā tekošie konti eurozonas valstīs kopumā, bet arī katrā no tām atsevišķi, ir jautājums, kas skar kopīgas intereses. Nav iespējams noteikt cēloņsakarības starp deficītu un pārpalikumu nevienā valstu pārī, bet deficīts un pārpalikums eurozonā (un ES) ir cieši savstarpēji saistīts intensīvās pārrobežu tirdzniecības un finansiālo saišu dēļ. Konkrēti, no pārmērīgajiem ietaupījumiem valstīs ar pārpalikumu finansēja deficītu eurozonas perifērijā. Turklāt daži galvenie ekonomikas dalībnieki bija starpnieki lielām finanšu plūsmām no ieguldītajiem ārpus ES uz ES perifērijas valstīm. Tā kā nebija pienācīgas finanšu uzraudzības, kas būtu palīdzējusi noteikt un ierobežot ar to saistītos riskus, tas noveda pie aizdevumu veicināta sprādziena, ietaupījumu samazināšanās un pārmērīgiem ieguldījumiem ar ražošanu nesaistītās darbībās perifērijā, un pārliecīgas riska koncentrācijas valstu – galveno ekonomikas dalībnieku finanšu sistēmās. Telpiskās korelācijas analīze apstiprina, ka ES valstī finanšu konta deficīts drīzāk varētu rasties tad, ja tās galvenajiem finanšu partneriem veidojas pārpalikums, un otrādi. No otras puses, plašāku ietekmi divpusējās tirdzniecības attiecībās nosaka pozitīva mijiedarbība starp valstīm, kas cieši iesaistītas piegāžu ķēdēs: valstī tirdzniecības pārpalikums drīzāk varētu rasties tad, ja tās galvenajiem partneriem arī veidojas pārpalikums. Nav pierādījumu tam, ka to valstu, kurās ir [budžeta] pārpalikums, eksporta darbība būtiski izstumtu eurozonas perifērijas valstu eksportu. Pieprasījuma pieaugums eurozonas valstīs ar pārpalikumu uzlabotu eurozonas perifērijas valstu tirdzniecības bilanci. Tomēr nevajadzētu par augstu novērtēt šādas attīstības tendences ietekmi uz pārpalikuma un deficīta līdzsvara atjaunošanu un valstu ar deficītu saimniecisko darbību. Pirmkārt, ņemot vērā nozaru un ģeogrāfiskās saites, iekšzemes pieprasījuma palielinājumam valstī ar lielu pārpalikumu, piemēram, Vācijā, būs daudz spēcīgāka ietekme uz kaimiņvalstu, tostarp valstu ar pārpalikumu, eksportu, nevis uz ES perifērijas valstu ekonomiku. Tomēr šī ietekme varētu būt vēl lielāka, ja pieprasījuma palielinājums skartu arī pārējās valstis ar pārpalikumu. Otrkārt, ietekme būtu lielāka, ja šāds pieprasījuma palielinājums (un tirdzniecības bilances samazinājums) valstīs ar pārpalikumu notiktu vienlaikus ar euro kursa pavājināšanos. 2. logs. Kas ir nelīdzsvarotība? Regulā (EK) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, makroekonomikas nelīdzsvarotība ir definēta kā "jebkura tendence, kura rada makroekonomikas norises, kas nelabvēlīgi ietekmē vai var nelabvēlīgi ietekmēt dalībvalsts ekonomikas vai Ekonomikas un monetārās savienības, vai visas Savienības stabilu darbību", savukārt pārmērīga nelīdzsvarotība ir "nopietna nelīdzsvarotība, tostarp tāda, kas apdraud vai var apdraudēt Ekonomikas un monetārās savienības pienācīgu darbību." Kopumā, jebkuru atkāpi no vēlamā līmeņa var uzskatīt par nelīdzsvarotību. Tomēr ne katra nelīdzsvarotība ir iemesls bažām, ne katrai ir nepieciešami politikas pasākumi, jo tā var būt daļa no ekonomikas dinamiskajām korekcijām. Nelīdzsvarotība, kura ir cieši jāpārrauga un kurai, iespējams, nepieciešami politikas pasākumi, ir saistīta ar attīstības tendencēm, kas varētu būtiski traucēt dalībvalsts ekonomikas, eurozonas vai ES pareizai darbībai. Praksē nelīdzsvarotība ir cieši jāpārrauga, ja tā sasniedz bīstamu līmeni (piem., lielas parādsaistības) vai atspoguļo neilgtspējīgu dinamiku (piem., liela mājokļu cenu vai aizdevumu dinamika), kuras rezultātā draud pēkšņas un apjomīgas, un līdz ar to arī zaudējumus nodarošas korekcijas. Piemēram, liels un pastāvīgs tekošā konta deficīts tiek uzskatīts par nelīdzsvarotību, ja tas rada pēkšņas attīstības apstāšanās un lielu labklājības izmaksu draudus. Nelīdzsvarotības apmērs ir atkarīgs no pakāpes, kādā tiek traucēta saimnieciskā darbība, un riska, ka jāveic pēkšņa korekcija, tas ir, konkrētā laikposmā veicamas korekcijas varbūtības. Kopumā iespējams izmantot jebkuru ekonomikas mainīgo rādītāju un izvērtēt tā lielu izmaiņu (vai izmaiņu kombinācijas) varbūtību nākamajā laikposmā. Piemēram, iespēja, ka nākamā gada laikā tekošā konta deficīts vai mājokļu cenas samazināsies par konkrētiem procentu punktiem. Tomēr lielākajā daļā gadījumu uzmanība galvenokārt ir pievērsta tam, kādas sekas ir saimnieciskās darbības un nodarbinātības pēkšņai korekcijai. Teorētiskā un empīriskā literatūra sniedz pamatu, lai noteiktu mainīgos rādītājus, kas raksturo nelīdzsvarotību. Teorētiskie modeļi ir snieguši pamatojumu izvērtējumam par to, vai attīstības tendence ir ilgtnespējīga un tādējādi var radīt nelīdzsvarotību. Empīriskie pētījumi ir palīdzējuši uzlabot teorētisko modeli un uzsvēruši tos rādītājus, kas var norādīt uz ilgtnespējīgu attīstību un raksturot to. Lai gan šis mainīgo rādītāju kopums kvalitatīvi raksturo nelīdzsvarotību, grūtības rada kvantitatīvu novērtējumu sniegšana lielākā apjomā. Tas ir, attiecībā uz kvalitātes aspektu var apgalvot, ka, ja valstij ir ilgtnespējīga dinamika, piemēram, pastāvīgs un liels tekošā konta deficīts, tā, iespējams, kādā brīdī saskarsies ar pēkšņu korekciju. Tomēr daudz grūtāk ir novērtēt precīzu laiku un norisi. Ņemot to vērā, Komisija, kad tā nosaka iespējamās nelīdzsvarotības riskus un izraugās dalībvalstis padziļināta pārskata veikšanai, iepazīstoties ar rezultātu apkopojumu un tā papildu rādītājiem, ir vadījusies pēc šādiem vispārīgiem principiem: Ārējā parāda ilgtspējība. Rezultātu apkopojuma pamatrādītāji ir neto starptautisko investīciju pozīcija (apjoms) un tekošā konta deficīts/pārpalikums (plūsma). Liela negatīva neto starptautisko investīciju pozīcija un liels tekošā konta deficīts ir iemesls īpašām bažām. Ja neto starptautisko investīciju pozīcija ir negatīva, tā būtu jāierobežo ar neto ārējo parādu, lai nodrošinātu ienākošos ārvalstu tiešos ieguldījumus, jo šādas saistības rada mazāku risku nekā parāds.[25] Pārpalikums nerada tos pašus riskus kā deficīts, taču arī tas var būt nelīdzsvarotība – ja tas ir pārmērīgs un atspoguļo tirgus vai politikas izkropļojumus, kuru rezultātā notiek nepareiza resursu sadale un samazinās labklājība konkrētajā valstī vai tās partnervalstīs. Tirdzniecības rādītāji un konkurētspēja. Rezultātu apkopojuma galvenais rādītājs ir eksporta tirgus daļas, kā arī arī cenu konkurētspējas rādītāji, reālais efektīvais valūtas maiņas kurss un vienas darbaspēka vienības nominālās izmaksas. Vāji tirdzniecības rādītāji un konkurētspējas samazināšanās paši par sevi ir pamats bažām, jo īpaši gadījumā, ja pastāv arī ārējas ilgtspējības problēmas, nepieciešamība nodrošināt pozitīvākus ārējās darbības rādītājus, lai atbalstītu plašākus centienus aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanai vai līdzekļu pārdali. Būtiski papildu rādītāji ir energoproduktu neto tirdzniecības bilance[26], reālā efektīvā valūtas maiņas kursa izmaiņas attiecībā pret eurozonu un alternatīvu vienības darbaspēka izmaksu rādītāji. Lietderīgs ir arī eksporta darbības rezultātu rādītājs, kas saistīts ar attīstītajām valstīm. Turklāt kā kvalifikatorus varētu ņemt vērā aspektus, kas saistīti ar ārpuscenu konkurētspēju, piemēram, informāciju par produktu un ģeogrāfisko specializāciju, lai arī šie jautājumi principā ir jāņem vērā, īstenojot turpmākos makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras pasākumus. Tirdzniecības rādītāju un konkurētspējas attīstības tendences ir jāinterpretē, ņemot vērā ilgtspējības aspektus. Lai gan nav sagaidāms, ka ļoti lielu pārpalikumu būtiski var samazināt, samazinot eksportu un zaudējot tirgus daļu, zaudētas tirgus daļas valstij ar deficītu, ar ļoti negatīvu neto starptautisko investīciju pozīciju vai nesen notikušu norēķinu kontu bilances būtisku pasliktināšanos nevar interpretēt tādā pašā veidā kā zaudētas tirgus daļas valstij ar pārpalikumu. Privātā sektora parādsaistības, aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanās un kredīti. Rezultātu apkopojums ir paredzēts, lai noteiktu pārmērīgo aizņemto līdzekļu īpatsvaru un kredītu apjoma palielināšanos. Ņemot vērā pašreizējo ekonomikas situāciju, galvenā uzmanība ir pievērsta aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas problēmām (t.i., lieliem parādiem un nepietiekamai brīvu kredītu plūsmai). Tas ir redzams, aplūkojot privātā sektora parāda apjomu, atzīstot atšķirību starp mājsaimniecībām un nefinanšu uzņēmumiem un viņu parādu dinamiku, un mijiedarbību ar vispārējās valdības saistībām. Nozares parādu apjomu var kvalificēt, apskatot gan konsolidētos, gan nekonsolidētos rādītājus (ņemt vērā iekšzemes uzņēmumu iekšējos aizdevumus). Spiedienu saistībā ar privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu arī vajadzētu kvalificēt, ņemot vērā tā mijiedarbību ar vispārējās valdības sektoru[27] un kopējo ietekmi uz saimniecisko darbību. Finanšu sektora risku nozīme reālajā ekonomikā. Rezultātu apkopojuma rādītājs ir finanšu nozares saistību izaugsmes temps, savukārt papildu rādītājs ir aizņemto līdzekļu īpatsvara rādītājs. Tā kā mērķis ir noteikt ar finanšu nozari saistīto risku palielinājumu un to, kā tie varētu pastiprināt satricinājumus reālajā ekonomikā, šie divi rādītāji jāvērtē kopā. Ļoti svarīga ir ietekme, ko rada valsts parāds vai pārmērīga privātā parāda riski (hipotēkas un saikne ar mājokļu cenām). Nozares, kurās ir liels aizņemto līdzekļu īpatsvars, var paziņot par banku bilances nepieņemamu palielinājumu, kas uztur kredīta burbuļu veidošanos un pastiprina nelabvēlīgās attīstības tendences ekonomikā. Bezdarbs. Rezultātu apkopojumā bezdarba līmenis parādās kā kontekstuāls mainīgais rādītājs, kas palīdz izprast mijiedarbību starp dažādām ekonomikas jomām, norādot uz nepareizu resursu sadali (neatbilstību) un pielāgošanās spēju vispārēju trūkumu. Mājokļu un hipotekārie tirgi. Galvenie mērķi ir aptvert mājokļu cenu burbuļu risku un riskus, ko rada lielas papildu korekcijas, tostarp mājsaimniecību pašu kapitāla negatīvo pozīciju ietekme un turības līmeņa ietekme uz izaugsmes apstākļiem. Galvenais rādītājs ir ikgadējās izmaiņas mājokļu reālajās cenās, ņemot vērā uzkrātās cenu izmaiņas. Dažādus pārāk augsta vai pārāk zema novērtējuma rādītājus var izmantot kā apstiprinošus pierādījumus, lai gan tie nav rezultātu apkopojuma daļa. Riski, kas rodas no turpmākajām korekcijām, jākvalificē, izmantojot mājsaimniecību parādu līmeni un savstarpējās saiknes ar finanšu sistēmu. Šajā sakarā būtiska ir kredītu pieejamība. Tāpat dažos gadījumos var būt svarīgi ņemt vērā korekciju spiedienu no piedāvājuma viedokļa. Ņemot vērā finansiālo situāciju daudzās dalībvalstīs, mērķim vajadzētu būt ne tikai izprast, vai veidojas mājokļu tirgus burbulis, bet arī izprast to, kā norit burbuļu likvidēšana, un lēnu vai pārmērīgi strauju attīstības tendenču riskus. ______________________ A1. tabula. Rezultātu apkopojuma rādītāji un indikatīvās robežvērtības || Ārējā nelīdzsvarotība un konkurētspēja || Iekšējā nelīdzsvarotība Rādītājs || Tekošā konta bilances vidējas rādītājs par trim gadiem % no IKP || Neto starptautisko investīciju pozīcija % no IKP || Procentuālās izmaiņas (trijos gados) reālajā efektīvajā valūtas maiņas kursā, saskaņotā patēriņa cenu indeksa deflatori attiecas uz 41 industriālo valsti a) || Procentuālās izmaiņas (piecu gadu laikā) eksporta tirgus daļās || Procentuālās izmaiņas (triju gadu laikā) vienības darbaspēka nominālajās izmaksās b) || Procentuālās izmaiņas gadā mājokļu samazinātajās cenās c) || Privātā sektora kredītu plūsma (konsolidētā) % no IKP d), e) || Bezdarba līmenis, trīs gadu vidējais rādītājs || Privātā sektora parāds (konsolidēts) % no IKP d), e) || Vispārējās valdības sektora parāds % no IKP || Procentuālās izmaiņas gadā finanšu sektora kopējās saistībās, nekonsolidēti dati Datu avots || Maksājumu bilances statistika, Eurostat || Maksājumu bilances statistika, Eurostat || ECFIN ģenerāldirektorāta cenu un izmaksu konkurētspējas rādītāju datu bāze || Maksājumu bilances statistika, Eurostat || Eurostat (Nacionālie konti) || Eurostat || Eurostat (Nacionālie konti) || Eurostat (Darbaspēka apsekojums) || Eurostat (Nacionālie konti) || Eurostat (Pārmērīga deficīta novēršanas procedūra – Līguma definīcija) || Eurostat (Nacionālie konti) Indikatīvās robežvērtības || -4/+6 % apakšējā kvartile (izmanto kā atsauci arī augšējai robežvērtībai) || -35 % apakšējā kvartile || +/-5 % eurozonai +/-11% ārpus eurozonas apakšējā un augšējā kvartile eurozonai -/+ standartnovirze eurozonai || -6 % apakšējā kvartile || +9 % eurozonai +12 % valstīm, kas nav eurozonā augšējā kvartile eurozonai 3 % || +6 % augšējā kvartile || +15 % augšējā kvartile || +10 % || 133 % augšējā kvartile || +60 % || 16,5 % Daži papildu rādītāji, kas izmantojami ekonomiskajā analīzē || Neto aizdevumi/aizņēmumi salīdzinājumā ar citām pasaules valstīm % no IKP || Neto ārējais parāds % no IKP Ienākošo ārvalstu tiešo ieguldījumu plūsmas un krājumi % no IKP || Reālais efektīvais valūtas maiņas kurss salīdzinājumā ar pārējo eurozonu || Relatīvās eksporta tirgus daļas, kas saistītas ar attīstītajām valstīm; darba ražīgums; kopējā faktoru ražīguma