Komisijas ziņojums Padomei - Pārskats par 2003. gada Pievienošanās līgumā paredzētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi /* COM/2008/0461 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 16.7.2008 COM(2008) 461 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI Pārskats par 2003. gada Pievienošanās līgumā paredzētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI Pārskats par 2003. gada Pievienošanās līgumā paredzētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi Komisija iesniedz šo ziņojumu Padomei saskaņā ar Aktu par Čehijas Republikas, Igaunijas Republikas, Kipras Republikas, Latvijas Republikas, Lietuvas Republikas, Maltas Republikas, Polijas Republikas, Slovēnijas Republikas, Slovākijas Republikas un Ungārijas Republikas pievienošanās nosacījumiem un pielāgojumiem Līgumos, kas ir Eiropas Savienības pamatā (2003. gada Pievienošanās aktu). Septiņās no desmit jaunajām dalībvalstīm ar Aktu iedibināja pārejas periodu ārvalstniekiem lauksaimniecības zemju iegādei, vienlaikus paredzot, ka “šo pārejas posma pasākumu vispārēju pārskatīšanu veic trešajā gadā pēc pievienošanās dienas. Šajā sakarā Komisija iesniedz ziņojumu Padomei.” Pirms Komisijas ziņojuma par šiem pārejas pasākumiem un to ietekmi konsultants Komisijas uzdevumā veica pētījumu par situāciju attiecīgo valstu lauksaimniecības nozarē[1]. 1. Komisijas ziņojuma juridiskais pamats Uz 2003. gada Pievienošanās akta pamata septiņām jaunajām dalībvalstīm — Čehijai, Igaunijai, Latvijai, Lietuvai, Polijai, Slovākijai un Ungārijai (turpmāk “JDV7”) — piešķīra pārejas periodu, kura laikā valstis patur spēkā esošos tiesību aktus, kas ierobežo lauksaimniecības zemes un mežu iegādes noteikumus[2], atkāpjoties no EK līguma 56. pantā noteiktās kapitāla brīvās aprites. Saskaņā ar 24. pantu šie pārejas pasākumi ir uzskaitīti attiecīgi V, VI, VIII, IX, X, XII un XIV pielikumā. Šo pielikumu nodaļās par kapitāla brīvu apriti paredzēts, ka “šo pārejas posma pasākumu vispārēju pārskatu veic trešajā gadā pēc pievienošanās dienas. Šajā sakarā Komisija iesniedz ziņojumu Padomei . Padome pēc Komisijas priekšlikuma var ar vienprātīgu lēmumu saīsināt vai izbeigt (..) pārejas posmu .” 2. Pārejas noteikumi Kapitāla brīva aprite ir viena no Kopienas tiesību garantētajām pamatbrīvībām. Tas attiecināts arī uz ieguldījumiem nekustamā īpašumā[3], neņemot vērā pārejas periodus, kas JDV7 valstu grupā pasludināti attiecībā uz ārvalstnieku tiesībām pirkt lauksaimniecības zemi. Šķiet, ka galvenais šā pieprasījuma un uz tā pamata veikto pasākumu cēlonis ir vajadzība JDV7 valstu grupā aizsargāt lauksaimniecības darbības sociālekonomiskos apstākļus pēc vienotā tirgus ieviešanas un pārejas uz kopējo lauksaimniecības politiku . Šos pasākumus jo īpaši veica, lai kliedētu bažas par iespējamo pārejas ietekmi uz lauksaimniecības nozari saistībā ar lielo sākotnējo atšķirību zemes cenās un ienākumu līmenī salīdzinājumā ar pārējo ES. Pagaidu atkāpes izstrādāja arī ar nolūku dažās valstīs atvieglot privatizācijas procesu un lauksaimniecības zemes atdošanu lauksaimniekiem. Šo ierobežojumu ilgumu noteica tā, lai lauksaimniecības nozares attīstību JDV7 grupas valstīs pārāk negatīvi neietekmētu ilgstoši ārvalstu ieguldījumiem noteikti ierobežojumi šajā nozarē, kas, kā tika uzskatīts, turpmāk varētu kavēt ražīgumu un konkurētspēju. Polijai pārejas periods ir 12 gadi, bet Čehijai, Igaunijai, Latvijai, Lietuvai, Slovākijai un Ungārijai — septiņi gadi. 3. Ziņojuma mērķi Komisijas mērķis bija pārskatīt pārejas pasākumus un to sekas, lai ziņotu par iespēju paātrināt šo pasākumu atcelšanu . Ņemot vērā pagaidu atkāpju iemeslus, Komisija pētīja, vai tālākās norises JDV7 grupas valstīs ir mazinājušas sākotnējās bažas tiktāl, ka atkāpes varētu atcelt pirms termiņa . Pētījuma gaitā apsekoja un analizēja norises kopš pievienošanās sarunām, kā arī stāvokli un norises JDV7 grupas valstīs salīdzināja ar stāvokli un norisēm “vecajās” dalībvalstīs. 4. Metodiskā pieeja Lai saprastu zemes īpašumtiesību ierobežojumu pašreizējās un turpmākās sekas, galveno uzmanību pētījumā pievērsa diviem jautājumiem: cik aktuālas JDV7 grupas valstīs ir bažas par iespējamu zemes masveida pāreju ārvalstnieku īpašumā; cik lielā mērā ārvalstnieku īpašumtiesību ierobežojumi ir ietekmējuši zemes piešķīrumu un maiņas darījumu efektivitāti un ražīguma izaugsmi JDV7 grupas valstīs. Pētījumā galveno uzmanību pievērsa šādiem jautājumiem: JDV7 pārejas ierobežojumu salīdzinošai analīzei; citiem faktoriem, kas ietekmē lauksaimniecības zemes tirgu un darījumus ar zemi; lauksaimniecības zemju tirgu attīstībai pēdējos gados, jo īpaši attiecībā uz zemes pirkšanas un nomas cenu, un ar ES15 grupas valstīm notikušās konverģences pakāpei, kā arī svarīgāko lauksaimniecības nozares rādītāju analīzei JDV7 grupas valstīs salīdzinājumā ar attiecīgajiem rādītājiem ES15 grupas valstīs. 5. Pārskats par stāvokli pēc trim dalības gadiem Eiropas Savienībā Juridiski ierobežojumi ārvalstniekiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi JDV7 grupas valstīs. Lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādes ierobežojumi ārvalstniekiem katrā JDV7 grupas valstī ir formulēti atšķirīgi . Atšķiras galvenokārt jēdziena “ārvalstnieks” definīcijas un nosacījumi, kas ārvalstniekiem jāizpilda, lai (izņēmuma kārtā) iegūtu īpašumtiesības uz lauksaimniecības nekustamo īpašumu (I pielikums). Attiecībā uz jēdziena “ārvalstnieks” definīciju — vienīgā valsts, kur lauksaimniecības zemes īpašumā iegūt nav atļauts uzņēmējsabiedrībām (tas ir nediskriminējošs ierobežojums), ir Ungārija. Attiecībā uz iegādes tiesību (izņēmuma kārtā) nosacījumiem, visās JDV7 grupas valstīs lauksaimniecības zemi atļauts iegādāties ārvalstniekiem, kas šo zemi kā attiecīgās valsts iedzīvotāji ir apsaimniekojuši vismaz trīs gadus. Vēl tālāk iet Čehija un Lietuva, kur šādām personām atļauts iegādāties jebkuru lauksaimniecības zemi. Turklāt Igaunija, Lietuva un Slovākija attiecīgi ļauj iegādāties zemi uzņēmējsabiedrībām rezidentēm, kurās kontrolpakete pieder ārvalstniekiem. Turklāt Igaunijā šo ierobežojumu parasti neattiecina uz zemesgabaliem, kas mazāki par 10 ha, bet Polijā — uz zemesgabaliem, kas mazāki par 1 ha (izņemot pierobežas rajonus). Visbeidzot, Ungārijā atļauts iegādāties ļoti mazas zemnieku saimniecības (6000 m² vai mazākas) un nekustamo īpašumu zemnieku saimniecību būvēm, kas nepieciešamas intensīvai lopkopībai. Visbūtiskāk, ka neviena no JDV7 grupas valstīm ārvalstniekiem neierobežo lauksaimniecības zemes nomas tiesības . Atšķirības uzskatāmi parāda, ka pilnīgs un stingrs aizliegums ārvalstu pircējiem nav spēkā, tāpēc to nevar uzskatīt par būtisku pārejas mērķu sasniegšanai. Ņemot vērā atšķirības starp JDV7 grupas valstīm, interesanti ir palūkoties, kādā apjomā ārvalstnieki faktiski varējuši lauksaimniecības zemi iegādāties. Oficiālā statistika atspoguļo, ka ārvalstnieki ir diezgan maza daļa no lauksaimniecības zemes īpašnieku kopskaita. Ungārijā, piemēram, 2005. un 2006. gadā ar ārvalstnieku iesaisti notikuši mazāk nekā 0,2 % no visiem lauksaimniecības zemes darījumiem. Augstākais šādu darījumu procents JDV7 grupas valstu vidū ir Latvijā, tomēr tajā pašā pārskata periodā tas nepārsniedz 2 %. Tomēr šo valstu zemes eksperti, kas piedalījās pētījumā, uzsvēra, ka, visticamāk, oficiālā statistika nepilnīgi atspoguļo faktisko lauksaimniecības zemju ārvalstu īpašnieku īpatsvaru, jo tajā nav ierēķināti vietējo starpnieku darījumi vai neoficiālu, valsts varas iestādēs nereģistrētu līgumu izmantošana. Īpašumtiesību ierobežojumi un zemes tirgi Svarīgi ir vērtēt ārvalstnieku īpašumtiesību ierobežojumu ietekmi plašākā zemes tirgu darbības kontekstā. Runājot par JDV7 grupas valstīm, jāatceras, ka ierobežojumi neskar lauksaimniecības zemes nomu . Darījumus ar zemi ietekmē arī institucionāli faktori, piemēram, kapitāla tirgu ierobežojumi un nepilnības. Zemes sadalījumu joprojām būtiski ietekmē darījumu izmaksas zemes tirgū un neprecizitātes īpašumtiesību jomā. Īpašumtiesību nenoteiktības problēmas un jo īpaši privatizācijas nepabeigtība ietekmē gan zemes pārdošanas, gan nomas tirgu, lai arī atšķirīgā veidā un atšķirīgā mērā, un tas ir galvenais kavējošais faktors zemes pārdošanas un nomas cenu attīstībā. Ārvalstu ieguldījumi Ārvalstu ieguldījumiem lauksaimniecībā būtu svarīga, ilglaicīga ietekme, nodrošinot kapitālu un zinātību tādās jomās kā zemes tirgus funkcionēšana un lauksaimniecības ražīgums. No kopējā tiešo ārvalstu ieguldījumu kapitāla, kas JDV7 valstu grupā 2004. gadā bija apmēram 170 miljardi euro, lauksaimniecības nozarē ieguldīts mazāk nekā 1 miljards euro. Tomēr, atceroties spēkā esošos pagaidu ierobežojumus, tā ir vērā ņemama kapitāla pieplūde. Tas pievērš uzmanību faktam, ka “neoficiālas” ārvalstnieku īpašumtiesības uz lauksaimniecības zemi jau ir spēkā plašāk, nekā atspoguļots oficiālajā statistikā, un norāda arī uz ieguldījumiem uzņēmējsabiedrībām piederošās lauku saimniecībās un lauku saimniecību nomāšanu. Šo joprojām ierobežoto ieguldījumu tiešajai (horizontālajai) ietekmei uz lauksaimniecības nozari var pieskaitīt varbūt daudz lielāko ietekmi, kādu atstāj netiešie (vertikālie) ieguldījumi pārtikas nozarē (šobrīd apmēram 9 miljardi euro). Visi minētie faktori palīdz atvieglot pārejas procesu lauksaimniecības nozarē. ES dalībvalsts statusa ietekme uz JDV7 zemes tirgiem Pievienošanās Eiropas Savienībai netieši ietekmēja arī lauku zemes tirgus JDV7 valstu grupā. Tā veicināja tiešos ieguldījumus no līdzšinējām 15 dalībvalstīm, šādi palielinot minētās sekas. Stimulējot reformas finanšu nozarē un atbalstot ES15 finanšu iestāžu klātbūtnes pastāvīgu palielināšanos, valstu dalība Eiropas Savienībā pavēra lielāku piekļuvi kredītiem un apdrošināšanai, šādi mazinot galvenos šķēršļus ceļā uz efektīvākiem zemes tirgiem. Visbeidzot, svarīgi ir arī tas, ka pēc pievienošanās stipri palielinājās subsīdijas JDV7 lauksaimniekiem kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) īstenošanas rezultātā. Lai arī lauku saimniecībām JDV7 grupas valstīs subsīdijās piemēro tikai daļu no apjoma, kas lauku saimniecībām pieejams ES15 grupas valstīs, tās tomēr ir būtiska JDV7 lauku saimniecību ienākumu daļa. Tās uzlabo JDV7 valstu grupas lauksaimnieku sociālos apstākļus un kopā ar labāku kredītu pieejamību laikus rosina iekšzemes ieguldītājus izmantot lauksaimniecības zemes iegādes stimulus un izdevības; subsīdijas jau ir būtiski vairojušas lauku saimniecību ieņēmumus, darījumu skaitu ar zemi un zemes cenas. Izmaiņas zemes tirgū JDV7 valstu grupā Iznomātās zemes platības[4] būtiski pārsniedz pārdotās zemes platības. Visās JDV7 grupas valstīs, izņemot Latviju un Poliju, iznomā vairāk par pusi lauksaimniecības zemes, un nomātās zemes īpatsvars ir daudz lielāks nekā ES15 grupas valstīs. Pretstatā tam Latvijas un Polijas rādītāji ir zem vidējā rādītāja ES15 grupas valstīs. Jāievēro, ka zemes pārdošanas tirgu pēdējos gados spēcīgi skārusi pašreizējās zemes privatizācijas programmās paredzētā pārdošana vairāksolīšanā. Tas īpaši sakāms par Čehiju, taču arī par Poliju un Lietuvu. Igaunijā un Latvijā privatizācija lielā mērā ir pabeigta, savukārt Ungārijā un Slovākijā, lai gan valsts zemi joprojām būs iespējams privatizēt arī turpmāk, zemes tirgu tā būtiski neietekmē. Pētījuma statistika par zemes pārdošanas un nomas cenām ir gūta no valstu avotiem. Komisija izmantoja arī EUROSTAT skaitļus visos gadījumos, kur tie bijuši pieejami. Gan statistikas tvērums, gan tās kvalitāte joprojām attīstās, un rezultāti mēdz būt novēloti. Ciktāl iespējams novērtēt, laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam visās valstīs, izņemot Čehiju un Slovākiju, būtiski pieauga zemes pārdošanas cenas (II pielikums) attiecīgās valsts valūtā ar pārrēķinu atbilstoši inflācijai. Cenu vidējais pieaugums bija no apmēram 10 % gadā Polijā līdz gandrīz 60 % gadā Latvijā. Svarīgi, ka visvairāk cenas pieauga ap pievienošanās gadu. Čehijā un Slovākijā pēc 2001. gada bija pat vērojams cenu kritums. Čehijā šajā laikā daudz biežākas bija zemes vairāksolīšanas, jo notika atlikušās valsts zemes privatizācija. Nomas maksa kopumā neauga vairāk kā zemes pārdošanas cena, lai gan atsevišķās valstīs bija vērojamas atšķirīgas tendences (II pielikums). Polijā laikposmā no 2000. līdz 2006. gadam sākumā nomas maksa cēlās, bet beigās pazeminājās. Tomēr vidēji šajā laikposmā nomas maksa cēlās apmēram par 4 % gadā. Citās valstīs nomas maksas pieaugums izrādījās stabilāks, svārstoties apmēram no 6 % gadā Ungārijā līdz vairāk nekā 20 % gadā Lietuvā. Tomēr, ņemot vērā to, ka nomas tirgus ārvalstniekiem bija atvērts, bet zemes pārdošanas tirgus lielā mērā bija slēgts, zīmīgi, ka kopumā nomas maksas paaugstināšanās nebija sevišķi liela. Minētā laikposma beigās JDV7 valstu grupā cenu līmenis joprojām bija izteikti atšķirīgs (III pielikums). Mērot kopīgā valūtā, zemes pārdošanas cenas 2005.–2006. gadā viszemākās bija Igaunijā un Lietuvā, kur tās nepārsniedza EUR 800 par hektāru. Šo līmeni tālu pārsniedza Polija (EUR 1927 par ha[5]), Čehija un Slovākija (attiecīgi ar EUR 1625 par ha un EUR 1017 par ha). Latvijā cenu līmenis bija visaugstākais — EUR 3591 par ha. Tomēr daļēji cenu līmeņa atšķirības var izskaidrot ar sistemātisku statistisku kļūdu, jo katrā valstī cenu var rēķināt pēc atšķirīgiem sākumdatiem. Nomas maksas tendences arī šajā gadījumā ir citādas. No valstīm, kas iesniedza datus, viszemākais līmenis bija Slovākijā, EUR 18 par ha (2005), bet visaugstākais — Ungārijā (EUR 67 par ha[6]). Čehijā, Lietuvā un Polijā līmenis bija vidējs, attiecīgi EUR 32, EUR 33 un EUR 41 par hektāru[7]. Šķiet, ka cenu palielināšanās tendences un cenu līmeņi uzsver, ka bez atvērtības ārvalstu klātbūtnei lauksaimniecības tirgus attīstību joprojām spēcīgi ietekmē arī citi institucionāli faktori, piemēram, kapitāla tirgu ierobežojumi un nepilnības, darījumu cenas zemes tirgū un īpašumtiesību nenoteiktība. Turklāt šķiet, ka relatīvi mazais nomas cenu pieaugums norāda, ka ārvalstu klātbūtnes radīts cenu celšanās risks tomēr varētu būt kontrolējams. Cenu celšanās rezultātā zemes pārdošanas cenu starpība jaunajās un vecajās dalībvalstīs laika gaitā pakāpeniski mazinās (III pielikums), kaut gan process vēl ne tuvu nav pabeigts. Noderēt var salīdzinājums ar Austrumvāciju, jo šajā reģionā bija līdzīgs pārejas periods kā JDV7 valstu grupā, taču salīdzinājumā ar tām Austrumvācijai bijušas pilnīgi atvērtas robežas ar ES kopš 1990. gadu sākuma. Salīdzinājumam Polijā cenas sasniegušas apmēram pusi no šā reģiona cenu līmeņa, bet Čehijā, Ungārijā un Slovākijā tās ir vēl mazliet zemākas. Austrumvācijas cenu līmenim tuvojas tikai Latvijas cenas, kas ir tuvas arī cenām kaimiņu Zviedrijā (tomēr sk. iepriekšējo piezīmi par atšķirībām aprēķinos). Vēlreiz, apsverot, ka nomas tirgus ārvalstniekiem ir atvērts, ir pārsteidzoši, ka nomas maksu konverģence kopumā nav izteiktāka par zemes pārdošanas cenu konverģenci. Lauksaimniecības nozares sociālekonomiskā struktūra JDV7 grupas valstu lauksaimniecības nozarē notiekošajām pārmaiņām, kuru rezultātā zemes izmantošana un ražošana kļūst arvien efektīvāka, vairāku gadu laikā jau bijuši izcili rezultāti, kas mērāmi vispirms jau ieņēmumos, bet arī darba ražīgumā. Piemēram, graudu (kviešu) ražošanā Viduseiropas JDV7 grupas valstis sasniegušas ražas līmeni, kas ir apmēram no 60 % (Polijā) līdz 90 % (Čehijā) no ražas ES15 valstīs. Joprojām atpaliek Baltijas valstis. Piena ražošanā visas JDV7 grupas valstis jau tuvojas vidējiem izslaukumiem ES15 grupas valstīs. Darba ražīguma ziņā stāvoklis nav tik labvēlīgs. Piemēram, lai gan gadu gaitā darba ražīguma starpība (bruto pievienotā vērtība uz vienu darbinieku) samazinās, joprojām saglabājas lielas atšķirības gan JDV7 grupas valstu vidū, gan salīdzinājumā ar ES15 grupas valstīm. 6. Secinājumi a) JDV7 grupas valstu pievienošanās sarunās izvirzītās bažas, jo īpaši bažas par ietekmi, ko varētu atstāt zemes cenu un ienākumu lielā atšķirība no cenām un ienākumiem pārējā Eiropas Savienībā, ir nozīmīgas, taču tām nav jāaizēno pamatproblēmas, kas joprojām zināmā mērā kavē lauksaimniecības strukturālās reformas, kas nepieciešamas, lai vairotu darba ražīgumu un ieņēmumus JDV7 grupas valstīs. Lauksaimniecības zemes tirgus JDV7 grupas valstīs ietekmē tādi institucionāli faktori kā nepabeigta privatizācija, nenoteikti īpašumtiesību un līdzīpašuma tiesību nosacījumi un apgrūtinošas un dārgas zemes īpašuma maiņas procedūras. b) JDV7 grupas valstīs bez jūtama trieciena sistēmai būtiskas lauksaimniecības zemes platības nomājuši ārvalstnieki; var uzskatīt, ka šī klātbūtne palīdz risināt minētos institucionālos ierobežojumus. Tā var pozitīvi ietekmēt lauksaimniecības reformu, ieviešot jaunas tehnoloģijas un nodrošinot ražošanai ļoti nepieciešamo kapitālu. Turklāt iespējams, ka dažās JDV7 grupas valstīs tas palīdzētu mazos izkaisītu zemes gabalu apsaimniekotājus ar nenoteiktām īpašuma tiesībām atbrīvot no dominējošo lielo saimniecību pašreizējo īpašnieku ietekmes, kas ierobežo zemes cenas un kavē zemes īpašumtiesību pārdales atvieglošanu ar mērķi izveidot lielākus blakusesošus īpašumus. c) Komisijas pētījumā parādīts, ka pēdējos gados ir samazinājusies ieņēmumu un zemes cenu atšķirība JDV7 un ES15 grupas valstīs. Tomēr pilnīga cenu konverģence nav notikusi, ko, tiesa gan, negaida un neuzskata par nepieciešamu nosacījumu atkāpju atcelšanai. ES15 grupas valstīs arī pastāv izteikta, taču mazāka cenu atšķirība, lai gan vispārējais cenu līmenis ir augstāks. Iespējams, ka arī ES15 grupas valstīs darījumu izmaksām, jo īpaši tām, kas ietekmē ārvalstnieku pirkuma darījumus, ir būtiska, taču mazāka nozīme. Šķiet, ka līdzšinējā nomas maksas attīstība JDV7 valstu grupā rāda, ka pakāpeniska zemes pārdošanas cenu virzība līdz ES15 valstu grupas konverģences līmenim varētu turpināties bez liela cenu satricinājuma arī tad, kad zemes pārdošanas tirgus JDV7 valstu grupā būtu tikpat atvērts kā ES15 valstu grupā. d) Lauksaimnieciskās ražošanas sociālekonomiskie apstākļi ir uzlabojušies, un paredzama ir šīs pozitīvās tendences turpināšanās. Tomēr starp JDV7 grupas valstīm un ES15 grupas valstīm saglabājas lielas atšķirības darba ražīgumā. Tas norāda, ka JDV7 valstu varas iestādēm jāturpina darbs ar institucionālajiem faktoriem, kas joprojām kavē zemes izmantošanas procesa racionalizēšanu un lauksaimniecisko ražošanu. Šo procesu sekmē un, kā sagaidāms, arī turpmāk sekmēs ārvalstu klātbūtne lauksaimniecības nozarē — pašlaik nomas darījumos, bet nākotnē arī zemes īpašumattiecībās. e) Ņemot vērā 2003. gada Pievienošanās aktā noteiktos termiņus šā ziņojuma sagatavošanai, izpētītais laikposms ir pārāk īss[8], lai sagādātu plašākus empīriskus pierādījumus par pievienošanās ietekmi uz ārvalstnieku veiktajām lauksaimniecības zemju iegādēm. Tomēr Komisijas pētījums ir parādījis, ka JDV7 grupas valstīm vajadzētu labi izmantot atlikušo atkāpes periodu, lai sekmētu nozares attīstību un sagatavotu to nenovēršamajām atkāpes perioda beigām. Šajā sakarā JDV7 grupas valstu varas iestādes varētu apsvērt, vai pagaidām nepiemērot mazākus, daļējus ārvalstnieku īpašumtiesību ierobežojumu atvieglojumus, kas varētu sekmēt lauksaimniecības nozares reformas. Piemēram, varētu apsvērt šādas nelielas reformas, kas dažās JDV7 grupas valstīs jau ir spēkā: - palielināt minimālo zemes platību, ko ārvalstnieki var iegādāties bez ierobežojumiem. Varētu apsvērt ierobežojumu piemērošanu platībām, kas lielākas par 10 hektāriem, kā tas ir Igaunijā; un - atļaut ārvalstniekiem, kas nomā lauksaimniecības īpašumus, bez ierobežojumiem iegādāties lauksaimniecības celtnes un zemi, uz kuras tās ir būvētas. Komisijas atbilde: Balstoties uz situāciju JDV7 grupas valstīs, kas atspoguļota termiņa vidusposma pārskatā par pārejas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības zemju iegādi, Komisija nesecina, ka šo pasākumu termiņi būtu jāsaīsina. I PIELIKUMS. Juridiski ierobežojumi lauksaimniecības zemes iegādei JDV7 Čehija | Igaunija | Ungārija | Latvija | Lietuva | Polija | Slovākija | Vai, neraugoties uz ierobežojumu, ES pilsoņi var iegādāties zemi? | Jā, ja ir laulībā ar partneri no Čehijas ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties jebkuru zemes gabalu valstī | Zemes gabali < 10 ha: Jā. Nav jāizpilda papildu nosacījumi. Zemes gabali > 10 ha: Jā, ja ir laulībā ar partneri no Igaunijas ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties zemes gabalu, kuru ir nomājuši | Jā, ja ir laulībā ar partneri no Ungārijas ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties zemes gabalu, kuru ir nomājuši | Jā, ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties zemes gabalu, kuru ir nomājuši gadījumā, ja ir laulībā ar partneri no Latvijas, taču tikai kā līdzīpašnieks | Jā, ja ir laulībā ar partneri no Lietuvas ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties jebkuru zemes gabalu valstī | Zemes gabals < 1 ha, neatrodas pierobežas zonās: Jā, ja dzīvo Polijā vismaz piecus gadus ja ir laulībā ar Polijas pilsoni Citi zemes gabali: ja ir laulībā ar Polijas pilsoni ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties zemes gabalu, kuru ir nomājuši | Jā, ja ir laulībā ar partneri no Slovākijas ja uzturas valstī un nodarbojas ar lauksaimniecību vismaz pēdējos 3 gadus, viņi drīkst iegādāties to zemes gabalu, kuru ir nomājuši | Vai juridiska persona drīkst iegādāties lauksaimniecības zemi? | Jā | Jā | Nē | Jā | Jā | Jā | Jā | Vai lauksaimniecības zemi drīkst iegādāties juridiska persona, kas ir reģistrēta valstī, bet pieder ārvalstniekiem? | Jā, ja ārvalstniekiem uzņēmumā nav kontrolpaketes | Jā | Nē | Jā, ja ārvalstniekiem uzņēmumā nav kontrolpaketes | Jā | Jā, ja ārvalstniekiem uzņēmumā nav kontrolpaketes | Jā | II PIELIKUMS. Lauksaimniecības zemes cenas JDV7 valstu grupā 2000.–2006. g. Mērītas valstu valūtā uz vienu hektāru 2005. gada cenās PĀRDOŠANA | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Čehija (CZK) |61 134 | |48 976 |50 501 |50 601 |48 279 | 45 118 | | |Igaunija (EEK)* | |3850 | |4985 | |7255 | | | |Latvija (LVL) | | |370 |383 |733 |1602 | 2346 | | |Lietuva (LTL) |1139 |1185 |1663 |1398 |1439 |1851 |2441 | | |Ungārija ( 1000 HUF)* | | | | |174 |196 | [373] ** | | |Polija (PLN)*** |5476 |5649 |5375 |6088 |6776 |8244 |9171 | | |Slovākija (SKK) |50 672 |47 113 |45 438 |41 781 |38 908 |37 850 |36 303 | | | | | | | | | | | | Nomas maksa | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Čehija (CZK)* |599 |716 |762 |788 |867 |960 |940 | | |Igaunija (EEK) | | | | | | | | | |Latvija (LVL) | | | | | | | | | |Lietuva (LTL) |35 |44 |47 |49 |60 |77 |110 | | |Ungārija (HUF) | |12 837 |12 780 |14 851 |14 871 |15 720 |17 101 | | |Polija (PLN)* |132 |104 |101 |122 |200 |141 |164 | | | Slovākija (SKK)* | |368 |462 |479 |562 |684 | | |Avoti: EUROSTAT, ja nav norādīts citādi. EUROSTAT dati, kas rēķināti 2005. gada cenās, par pamatu ņemot pašreizējās EUROSTAT cenas. * apkopots no valstu avotiem, kas izmantoti pētījumā “Pārskats par jauno dalībvalstu uzturētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi”. ** 2006. gada lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla (FADN) dati par aramzemi. *** EUROSTAT dati par aramzemi. III PIELIKUMS. Lauksaimniecības zemes cenas JDV7 un atsevišķās ES15 valstīs 2000.–2006. g. Mērīti euro pēc pašreizējā kursa uz hektāru PĀRDOŠANA | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Čehija |1556 |1403 |1528 |1522 |1561 |1621 | 1625 | | |Igaunija* | |218 | |297 | |464 | | | |Latvija | | |546 |526 |1031 |2301 | 3591 | | |Lietuva |294 |321 |468 |390 |406 |536 | 734 | | |Ungārija* | | | | |676 |742 | [1550] ** | | |Polija*** |1194 |1415 |1307 |1308 |1465 |2049 |2385 | | |Slovākija |895 |878 |888 |912 |946 |981 | 1017 | | | | | | | | | | | | |Dānija |10 330 |12 211 |12 920 |14 669 |15 995 |18 787 |22 791 | | |Vācija |9081 |9427 |9465 |9184 |9233 |8692 | 8909 | | |Rietumvācija* |16 830 |17 246 |16 966 |16 489 |16 035 | | | | |Austrumvācija* |3631 |3811 |4014 |3831 |3944 | | | | |Francija* |4913 |5384 |5778 |6079 |6567 | | | | |Nīderlande |35 713 |37 150 |40 150 |34 160 |31 432 |30 235 |31 290 | | |Zviedrija |1989 |1988 |2019 |2126 |2455 |3351 |3706 | | | | | | | | | | | | Noma | |2000 |2001 |2002 |2003 |2004 |2005 |2006 | | |Čehija* |15 |20 |24 |24 |27 |32 |32 | | |Igaunija | | | | | | | | | |Latvija | | | | | | | | | |Lietuva |9 |12 |13 |14 |17 |22 |33 | | |Ungārija | |41 |45 |53 |57 |63 |67 | | |Polija* |29 |26 |25 |26 |43 |35 |41 | | |Slovākija* | |7 |9 |10 |14 |18 | | | | | | | | | | | | | |Dānija |328 |346 |368 |391 |399 |397 |456 | | |Vācija | |164 | |174 | |176 | | | |Rietumvācija* | |225 | |261 | | | | | |Austrumvācija* | |104 | |116 | | | | | |Francija* |124 |123 |124 |123 |122 | | | | |Nīderlande |405 |443 |445 |445 |447 |462 |466 | | |Zviedrija |107 |104 |108 |110 |110 |108 |110 | |Avoti: EUROSTAT, ja nav norādīts citādi. * apkopots no valstu avotiem, kas izmantoti pētījumā “Pārskats par jauno dalībvalstu uzturētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi” ** 2006. gada lauku saimniecību grāmatvedības datu tīkla (FADN) sniegtie dati par aramzemi. *** EUROSTAT dati par aramzemi. [1] Eiropas politikas pētījumu centrs, “Pārskats par jauno dalībvalstu uzturētajiem pagaidu ierobežojumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi” (http://ec.europa.eu/internal_market/capital/reports). [2] Pētījuma joma aprobežojas ar lauksaimniecības zemi un mežiem. Netiks pārskatīti Kiprai, Čehijai, Ungārijai un Polijai piešķirtie pārejas pasākumi 5 gadu periodā attiecībā uz otro dzīvesvietu. [3] Sk. kapitāla aprites nomenklatūru, kas izklāstīta I pielikumā Padomes 1988. gada 24. jūnija Direktīvā 88/361/EEK par Līguma 67. panta īstenošanu (OV 1988 L 178, 5. lpp.). Māstrihtas Līgums šo direktīvu gan atcēla, taču Tiesa šo nomenklatūru atzīst par orientējošu. [4] Zemes noma ir īpaši svarīga Slovākijā, Ungārijā, Čehijā, Igaunijā un Lietuvā, kur kopējais lauku saimniecību nomātās lauksaimniecības zemes īpatsvars pārsniedz 50 %. Latvijā šis īpatsvars ir 24 %, bet Polijā — 22 %. Laikposmā no 2003. līdz 2005. gadam nomātās zemes īpatsvars kopējā zemes izmantojumā mazliet (par 1–4%) samazinājās visās valstīs, izņemot Ungāriju, kur tas par 3 % pieauga. [5] Dati par lauksaimniecības zemju cenu 2005. gadā no pētījuma “Pārskats par jauno dalībvalstu uzturētajiem pagaidu pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības nekustamā īpašuma iegādi”. EUROSTAT dati par 2005. gadu attiecas tikai uz aramzemi, EUR 2049 par ha. [6] Dati par 2006. gadu. 2005. gadā: EUR 63 par ha. [7] Dati par 2006. gadu. 2005. gadā: attiecīgi EUR 32, EUR 22 un EUR 35. [8] Ziņojuma pieņemšanas dienā par 2006. gadu pieejama bija statistika tikai par dažām dalībvalstīm. Vispilnīgākie dati par zemes cenām salīdzinājumam starp “jaunajām” un “vecajām” dalībvalstīm ir pieejami tikai par 2004. un 2005. gadu.