Kopējais septiņu gadu pārejas periods ir sadalīts trīs posmos (“2 plus 3 plus 2”). Katrā posmā ir atšķirīgi nosacījumi.

Darba ņēmējiem no Horvātijas pašlaik ir brīva piekļuve 14 no ES-27 dalībvalstu darba tirgiem. Ierobežojumus piemēro šādas dalībvalstis:

Saskaņā ar Horvātijas oficiālajiem datiem pēdējā laikā ir palielinājies (no 3216 personām 2012. gadā līdz 4058 personām 2013. gadā (jeb + 26 %)) to Horvātijas valstspiederīgo skaits, kuri pārcēlušies uz ES-27, galvenokārt uz Vāciju, Austriju un Itāliju. Tomēr oficiālajā statistikā ir ietvertas pārāk zemas aplēses par cilvēku aizplūšanu (Bozic, 2007).

Saskaņā ar DSA datiem to Horvātijas pilsoņu skaits, kuri dzīvo citās ES dalībvalstīs, kopš pievienošanās nav daudz mainījies, taču maz iespējams, ka šajos datos ir iekļauti jaunākie rādītāji. Tāpat orientējošas norādes liecina par arvien lielāku aktivitāti to vidū, kuri jau bija ārvalstīs.

Turklāt 2013. gadā aptuveni 8700 portatīvo dokumentu A1 ir izdoti attiecībā uz norīkojumiem darbā no Horvātijas uz citām dalībvalstīm, jo īpaši uz Vāciju (5400), Austriju (850), Itāliju (700), Slovēniju (480) un Somiju (380). Vairāk nekā 90 % no šiem dokumentiem tika izdoti attiecībā uz valstīm, kuras ir ieviesušas pagaidu ierobežojumus.

Tomēr šie skaitļi galvenokārt atspoguļo migrācijas modeļus līdz 2000. gadam: 9 no 10 šiem Horvātijas mobilajiem pilsoņiem ir dzīvojuši ES-27 vairāk nekā desmit gadus. Pēc darbaspēka migrācijas viļņa pagājušā gadsimta 60. un 70. gados no Horvātijas uz Austriju un Vāciju lielākais vilnis uz ES valstīm bija vērojams 90. gados, jo risinājās karadarbība Balkānos. Kopš tā laika darbaspēka plūsma ir bijusi ierobežota, un 2014. gadā to personu skaits, kuras nesen pārcēlušās (proti, mazāk nekā pirms 10 gadiem), bija tikai 1,6 % no Horvātijas iedzīvotāju skaita darbaspējīgā vecumā, un tas ir daudz zemāks rādītājs salīdzinājumā ar lielāko daļu dalībvalstu Centrāleiropā un Austrumeiropā.

Horvātijas valstspiederīgie, kuri dzīvo citās ES dalībvalstīs, 2013. gadā veidoja aptuveni 10 % no darbspējīgā vecuma iedzīvotājiem Horvātijā, kas ir viens no lielākajiem rādītājiem ES. Tie veidoja aptuveni 2,8 % no visiem ES mobilajiem pilsoņiem darbspējīgā vecumā (15-64), kas ir vairāk nekā Horvātijas īpatsvars kopējā ES iedzīvotāju skaitā (0,9 %).

Attiecībā uz darbaspēku ES darbaspēka apsekojuma (turpmāk – DSA) dati liecina, ka 2014. gadā apmēram 229 000 ekonomiski aktīvu Horvātijas pilsoņu dzīvoja ES-27, kur tie veidoja aptuveni 0,1 % no kopējā darbaspēka. Lai gan relatīvi zems, šis īpatsvars bija augstāks nekā vidēji Austrijā (1,0 %), Vācijā (0,4 %) un Slovēnijā (0,2 %). Visās pārējās valstīs tas bija zem 0,05 % vai pārāk mazs, lai to varētu ticami noteikt.

To Horvātijas pilsoņu skaits, kuri dzīvo ES-27, ir neliels, un vairums no tiem ieradušies pirms ilgāka laika. Pirms Horvātijas pievienošanās 2013. gadā tās bija aptuveni 347 000 personas , kas ir aptuveni 0,07 % no kopējā iedzīvotāju skaita. Horvātijas pilsoņi galvenokārt dzīvoja Vācijā (236 900 jeb 68 % no kopējā Horvātijas mobilo pilsoņu skaita), Austrijā (58 700 jeb 17 %), Itālijā (17 200 jeb 5 %), Apvienotajā Karalistē (8900 jeb 3 %) un Slovēnijā (8300 jeb 2 %).

2013. gadā aptuveni 43 % no Horvātijas pilsoņiem vecumā no 15 gadiem sacīja, ka viņi “apsvērs iespēju strādāt citā ES dalībvalstī nākamajos 10 gados” (viens no augstākajiem rādītājiem ES valstīs), tomēr tikai puse no tiem pauda stingru vēlmi to darīt (21 %). Cits pētījums, kas veikts 2014. gadā, liecina, ka aptuveni 3,3 % no aptaujātajiem Horvātijas pilsoņiem paziņoja, ka viņiem ir konkrēti plāni pārcelties uz ārzemēm. Tas ir divreiz vairāk nekā 2009. gadā (1,5 %).

Attiecībā uz virzošajiem faktoriem analīze par ekonomisko un darba tirgus situāciju Horvātijā norāda uz skaidriem, lai gan vairs ne tik izteiktiem, stimuliem doties uz ārzemēm. Horvātijā ir trešais zemākais IKP uz vienu iedzīvotāju Eiropas Savienībā. Tomēr no 2010. gada tas atkal sāka pieaugt un 2013. gadā bija sasniedzis 61 % no ES vidējā rādītāja. Turklāt Horvātijas mājsaimniecību bruto izmantojamie ienākumi uz vienu iedzīvotāju (procentpunktos) pieauga vienmērīgi visā krīzes laikā un 2012. gadā tie sasniedza 59 % no ES vidējā rādītāja.

Ņemot vērā Horvātijas lielumu iedzīvotāju skaita ziņā (4,2 miljoni 2014. gadā jeb 0,8 % no kopējā ES iedzīvotāju skaita ), potenciālā darba ņēmēju plūsma uz citām ES dalībvalstīm pēc pievienošanās ir samērā neliela, vismaz procentuāli no darbaspēka ES un lielākajā daļā galamērķa valstu.

Pēc Horvātijas pievienošanās mobilitāte ir bijusi neliela gan absolūtā izteiksmē, gan attiecībā pret uzņēmējvalsts iedzīvotāju skaitu, jo īpaši salīdzinājumā ar to, kas notika pēc paplašināšanās 2004. un 2007. gadā. Laikposmā no 2004. līdz 2010. gadam to mobilo pilsoņu skaits, kuri no toreizējām pievienošanās valstīm devās uz ES-15, pieauga par apmēram 3,7 miljoniem (2,4 reizes). Lielākais mobilitātes pieaugums bija vērojams pirmajos divos gados tūlīt pēc 2004. un 2007. gada paplašināšanās; turpmākajos gados mobilitāte bija mazāka.

Visbeidzot, dati liecina, ka līdz šim nav bijusi ievērojama plūsmu novirzīšanās būtisku atšķirību dēļ saistībā ar piekļuvi darba tirgum ES-27 valstīs, jo lielākā daļa no tiem, kuri pārcēlušies no Horvātijas uz citu valsti pēc pievienošanās, ir devusies uz tradicionālajām galamērķa valstīm.

Vācijā no 2014. līdz 2015. gadam Horvātijas iedzīvotāju skaits pieauga par 22 800 (jeb + 10 %), un no 2013. gada jūnija līdz 2014. gada jūnijam Horvātijas valstspiederīgo nodarbinātība palielinājās par 10 000 (jeb + 10 %), sasniedzot 108 120;

Prognozes par neto migrāciju no Horvātijas uz ES-27 laikposmā no 2013. līdz 2019. gadam (pamatojoties uz makro-gravitācijas modeli ) norāda, ka tā varētu būt no + 166 000 (ja tiek saglabāti spēkā esošie ierobežojumi) līdz + 217 000 (ja visas dalībvalstis atvērtu savus darba tirgus 2015. gada 1. jūlijā) vai attiecīgi no 0,03 % līdz 0,04 % no galamērķa valstu iedzīvotāju skaita. Dažās galamērķa valstīs procentuāli no to iedzīvotāju skaita neto migrācija no Horvātijas būs lielāka nekā vidēji, bet šī attiecība būs krietni zem 1 %, un pie “maksimuma scenārija” – 0,55 % Austrijā, 0,34 % Slovēnijā un 0,13 % Vācijā. Tādēļ pēcpievienošanās mobilitāte no Horvātijas, visticamāk, būs neliela neatkarīgi no tā, kāds ir tiesiskais regulējums attiecībā uz piekļuvi darbam.

Visbeidzot, prognozes norāda, ka, saglabājot ierobežojumus vai atceļot tos no 2015. gada jūlija, atšķirība būtu vien + 51,000 Horvātijas pilsoņu jeb tikai 0,01 % no ES-27 iedzīvotāju skaita.

Neatkarīgi no turpmākiem lēmumiem par ierobežojumiem sagaidāms, ka trijās galvenajās uzņēmējvalstīs (Vācija, Austrija un Itālija) ieplūdīs vairāk nekā 80 % no pieaugušās neto mobilitātes no Horvātijas.

4. To Horvātijas mobilo iedzīvotāju galvenās iezīmes, kuri pārcēlušies uz citu ES dalībvalsti

Mobilitātes plūsmas ietekme gan uz galamērķa, gan uz izcelsmes valstīm ir atkarīga no prombraucēju iezīmēm. Ņemot vērā ierobežoto datu pieejamību, šajā iedaļā tiek aplūkots ilgāks laikposms, proti, Horvātijas pilsoņi, kuri 2014. gadā dzīvojuši ES-27 mazāk nekā desmit gadus (“nesen izbraukušie”). Tie galvenokārt ir gados jauni cilvēki, kuru nodarbinātība ir augstāka un neaktivitātes līmenis ir zemāks nekā vidējais rādītājs.

4.1. Vecums, dzimums un izglītība

87 % no tiem, kuri nesen izbraukuši no Horvātijas, ir darbspējīgā vecumā (15-64 gadi) salīdzinājumā ar vidēji 66 % no visiem tiem, kas dzīvo ES-27. Tāpēc ir daudz ticamāk, ka šie cilvēki, un nevis pamatiedzīvotāji, ir savas dzīves ekonomiski produktīvajā periodā. Turklāt viņi ir samērā jauni – 62 % ir vecumā no 15 līdz 34 gadiem salīdzinājumā ar tikai 37 % no ES-27 iedzīvotājiem darbspējīgā vecumā (12. diagramma). Runājot par dzimumu sadalījumu, jānorāda, ka sieviešu skaits, kuras ir nesen izbraukušas no Horvātijas (52 %), ir līdzīgs vidējam ES-27 iedzīvotāju skaitam darbspējīgā vecumā(50 %).

Tikai aptuveni 19 % no tiem, kuri nesen izbraukuši no Horvātijas, 2014. gadā bija zems izglītības līmenis, salīdzinot ar apmēram 27 % no ES-27 iedzīvotājiem darbspējīgā vecumā, savukārt to cilvēku daļa, kuriem ir augsts izglītības līmenis, bija nedaudz mazāka (attiecīgi 19 % un 26 %).

4.2. Darba tirgus statuss un iedalījums pēc profesijas un nozares

2014. gadā to cilvēku nodarbinātības līmenis, kuri ir darbspējīgā vecumā un nesen pārcēlušies, bija augsts (71,3 %), jo īpaši salīdzinājumā ar vidējo nodarbinātības rādītāju ES-27 (65,0 %). Tas ir īpaši saistīts ar neaktivitātes rādītāju, kas ir daudz zemāks (19,4 %) nekā kopumā ES-27 (27,6 %), un zemu bezdarba līmeni. Tas apstiprina, ka darba ņēmēji no Horvātijas pārcēlušies uz ES-27, galvenokārt lai strādātu, un tas var dot pozitīvu ieguldījumu ekonomikā.

Horvātijas pilsoņi, kuri strādā ES , galvenokārt tiecas strādāt pārstrādes rūpniecībā (20 %), būvniecībā (12,7 %) un cilvēku veselības un sociālās aprūpes nozarē (11,9 %). Daudzi no tiem strādā izmitināšanas un ēdināšanas pakalpojumu nozarē (10,4 %) un administratīvo un apkalpojošo dienestu pakalpojumu nozarē (7,6 %).

Kopumā horvāti (54 %) ir nodarbināti profesijās, kam nepieciešama vidēja līmeņa kvalifikācija, atbilstīgi lielai daļai, kam ir vidējs izglītības līmenis. Aptuveni ceturtā daļa no šī skaita strādā augsti kvalificētās profesijās, jo īpaši kā tehniskie darbinieki un vecākie speciālisti.

Ierobežojumiem attiecībā uz apmaksātu nodarbinātību var būt neliela ietekme uz kopējo darba ņēmēju plūsmu, jo tie neattiecas uz pašnodarbinātību vai darba ņēmēju norīkošana darbā. Austrijā no 2013. līdz 2014. gadam strauji pieauga pašnodarbināto horvātu skaits (+ 772 personas jeb + 56 %), jo īpaši salīdzinājumā ar algotiem darbiniekiem (+ 2023 personas jeb + 10 %).

5. Iespējamā ietekme uz ekonomiku un darba tirgu

5.1. Ietekme uz galamērķa valstu ekonomiku un darba tirgu

Lai gan Horvātijas pievienošanās notika samērā nesen, lai aplēstu mobilitātes ietekmi uz pārējo dalībvalstu ekonomiku, darba tirgu un fiskālo situāciju, vairāki faktori norāda uz Horvātijas valstspiederīgo mobilitātes iespējamo pozitīvo ietekmi uz galamērķa valstīm.