[pic] | EIROPAS KOMISIJA |

Briselē, 10.3.2011

COM(2011) 105 galīgā redakcija

KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

saskaņā ar Lēmuma 2006/500/EK 7. pantu(Enerģētikas kopienas līgums)

KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

saskaņā ar Lēmuma 2006/500/EK 7. pantu(Enerģētikas kopienas līgums)

Šis ziņojums ir sagatavots saskaņā ar Padomes 2006. gada 29. maija Lēmumu 2006/500/EK, lai Eiropas Kopiena noslēgtu Enerģētikas kopienas līgumu, kurā paredzēts: „Trīs gadus pēc šā lēmuma stāšanās spēkā Komisija Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedz ziņojumu par pieredzi, kas gūta, īstenojot šo lēmumu, tam vajadzības gadījumā pievienojot priekšlikumu par turpmākiem pasākumiem”. Ziņojumā apskatīti Enerģētikas kopienas līdzšinējie panākumi, kā arī svarīgākie turpmākie uzdevumi.

1. Ievads. No sadrumstalotības līdz kopīgam darbam

Enerģētikas kopienas pamatā ir līgums, ko no vienas puses ir parakstījusi Eiropas Savienība[1] un no otras puses deviņas līgumslēdzējas puses: Albānija, Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika, Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Melnkalne, Moldova, Serbija, Ukraina un UNMIK [2]. Papildus minētajām vēl četrpadsmit Eiropas Savienības dalībvalstīm ir īpaša saistība ar šo organizāciju — tām ir procesa „dalībnieku” statuss (Apvienotā Karaliste, Austrija, Bulgārija, Čehija, Francija, Grieķija, Itālija, Kipra, Nīderlande, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Ungārija un Vācija). Gruzijai, Norvēģijai un Turcijai šobrīd ir novērotāju statuss.

Enerģētikas kopiena — tās ir investīcijas, ekonomikas attīstība, energoapgādes drošība, sociālā stabilitāte; vēl vairāk — Enerģētikas kopiena ir arī solidaritāte, savstarpēja uzticēšanās un miers. Jau pati Enerģētikas kopienas pastāvēšana tikai desmit gadus pēc Balkānu konflikta beigām ir panākums. Tā ir pirmais kopīgais institucionālais projekts, kur piedalās Dienvidaustrumeiropas valstis ārpus Eiropas Savienības.

Enerģētikas kopienas darbības mērķi iedalāmi trīs līmeņos: nacionālais, reģionālais un Eiropas. Īstermiņa uzdevums ir izveidot atvērtus un pārredzamus valstu enerģijas tirgus ar stabilu regulējumu un tirgus struktūru, kuri spēj piesaistīt investīcijas elektroenerģijas ražošanā un tīklos (ņemot vērā, ka energoapgādes drošība ir būtisks faktors ekonomikas attīstībā un sociālajā stabilitātē); vidējā termiņā reģionā jāizveido integrēts enerģijas tirgus, kur būtu iespējama enerģijas pārrobežu tirdzniecība, kur būtu garantēta energoapgāde un tiktu ievēroti klimata un sociālie aspekti; ilgtermiņā reģionālais tirgus pilnībā jāintegrē Eiropas Savienības iekšējā enerģijas tirgū.

Lai veiktu šos uzdevumus, Enerģētikas kopienas līgumā ir paredzētas attiecīgas līgumslēdzēju pušu darbības — vienpusēji vai kopā ar dažām ES dalībvalstīm, vai kopā ar visu Eiropas Savienību. Pievienojoties Enerģētikas kopienai, līgumslēdzējas puses ir apņēmušās īstenot attiecīgos ES noteikumus enerģētikas, vides un konkurences jomā; turklāt līgumā ir paredzēti līdzekļi ad hoc regulējuma pieņemšanai, kas sekmē enerģijas tirgu pārrobežu darbību reģionā, un vienota enerģijas tirgus izveidei.

Enerģētikas kopienai ir sava institucionālā struktūra. Svarīgākā administratīvā pārvalde ir Enerģētikas kopienas sekretariāts Vīnē, kas cieši sadarbojas ar Komisijas dienestiem. Sekretariāts nodrošina nepieciešamo koordināciju un atbalsta citu institūciju darbu. Šīs citas institūcijas ir Pastāvīgā augsta līmeņa grupa, Ministru padome, Enerģētikas kopienas Regulatīvā padome un forumi[3]. Sekretariāta uzdevums ir arī pārraudzīt, kā līgumslēdzējas puses īsteno līgumā paredzētos pienākumus, un katru gadu Ministru padomei tas iesniedz progresa ziņojumus. Šajā ziņā sekretariāts darbojas kā „ Enerģētikas kopienas līguma uzraudzītājs ”, savukārt Eiropas Komisija atbilstīgi līgumam ir vispārējais koordinētājs.

Enerģētikas Kopienas budžets 2011. gadam ir EUR 3 380 000, un 98 % no šīs summas finansē Eiropas Savienība (EUR 3 312 400). Kopš 2009. gada Eiropas Savienības ieguldījuma daļa tiek maksāta no ad hoc IPA reģionālās programmas. Budžets galvenokārt tiek izmantots (1) sekretariāta darbības nodrošināšanai; (2) +/- 60 institucionālo sanāksmju un pasākumu organizēšanai gadā un līgumslēdzēju pušu un novērotāju dalībai šajos pasākumos un (3) pētījumiem. Paplašinātās Enerģētikas kopienas divu gadu budžetu (2012-2013) paredzēts sagatavot un pieņemt 2011. gadā.

Enerģētikas kopiena ir izveidota uz 10 gadiem. Šis termiņš beidzas 2016. gada jūnijā, un to var pagarināt ar vienprātīgu Ministru padomes lēmumu.

Lai gan līgums ir spēkā kopš 2006. gada, Enerģētikas kopiena pilnvērtīgi darboties sāka tikai 2007. gadā pēc sekretariāta izveides. Sākotnēji Enerģētikas kopiena bija iecerēta kā Eiropas Savienības pirmspievienošanās instruments, taču tagad tajā var piedalīties Eiropas kaimiņattiecību politikas aptvertās valstis (pirmais jaunpienācējs ir Moldova, pievienojusies 2010. gada 1. maijā, Ukrainas pievienošanās stājas spēkā 2011. gada 1. februārī) un citas valstis (Armēnija ir iesniegusi pieteikumu novērotāja statusam). Kopš Enerģētikas kopienas līguma parakstīšanas kļūst arvien redzamāks, cik svarīgi ir spēcināt ES enerģijas tirgus ārējo dimensiju — jau sākot ar Komisijas 2008. gada Otro stratēģisko enerģētikas pārskatu. Nesen pieņemtajā paziņojumā „Enerģētika 2020. Konkurētspējīgas, ilgtspējīgas un drošas enerģijas stratēģija” atzīts, ka Enerģētikas kopienas ideja ir būtisks elements, veidojot stipru starptautisko partnerību ar ES kaimiņvalstīm.

2. „Veiksmes stāsts”

Četrus gadus pēc izveidošanas Enerģētikas kopiena ir kļuvusi par nobriedušu organizāciju, kas nodrošina stabilu institucionālu struktūru sadarbībai, savstarpējam atbalstam un pieredzes apmaiņai un tādējādi kalpo par paraugu reģionālajai sadarbībai enerģētikas jautājumos.

Parakstot Enerģētikas kopienas līgumu, līgumslēdzējas puses ir iesaistījušās vērienīgā projektā, kurā ir nācies ieguldīt gana pūļu gan likumdošanas darba, administratīvās darbspējas un resursu ziņā, gan politiskās un sabiedrības nostājas ziņā. Šī apņēmība tiek no jauna apliecināta katrā Enerģētikas kopienas institūciju sanāksmē un atspoguļojas dažādu darba grupu ikdienas darbā tehniskajā līmenī.

Enerģētikas kopienas līgumā ir nosaukta virkne ES noteikumu, ko līgumslēdzējas puses apņemas īstenot noteiktos termiņos un kas galvenokārt attiecas uz „otrajā tiesību aktu paketē” ietvertajiem kopīgajiem noteikumiem par elektroenerģijas un gāzes iekšējo tirgu, noteiktām vides aizsardzības direktīvām un galvenajiem pretmonopola un valsts atbalsta noteikumiem. Līgumslēdzējas pusēm jāsagatavo arī plāni, kā tiks īstenotas direktīvas par tādas enerģijas izmantošanas veicināšanu, kas iegūta no atjaunojamiem energoavotiem.

2007. gadā „Enerģētikas kopienas acquis ” jeb tiesību aktu kopumu papildināja ES direktīvas par elektroapgādes un gāzapgādes drošību.

No 2010. gada acquis ietver arī svarīgākos ES energoefektivitātes noteikumus, jo īpaši direktīvas par ēku energoefektivitāti, par energomarķēšanu, par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energopakalpojumiem. Līgumslēdzējām pusēm šie tiesību akti visumā jāievieš līdz 2011. gada beigām.

Pēc Ministru padomes ieteikumiem līgumslēdzējas puses ir vienojušās arī sākt brīvprātīgi īstenot daļu noteikumu, ko paredz Direktīva 2009/28/EK par atjaunojamās enerģijas veicināšanu un elektroenerģijas un gāzes iekšējā tirgus „trešā tiesību aktu pakete”.

Enerģētikas kopienas darbības joma arvien paplašinās. Pamatojoties uz Saprašanās memorandu par sociāliem jautājumiem , visas līgumslēdzējas puses, izņemot jaunpienācējas Moldovu un Ukrainu, ir sagatavojušas sociālās rīcības plānus un sākušas īstenot pasākumus, lai risinātu sociālās sekas, kas ir saistītas ar līguma noteikumu īstenošanu. Šajā jomā sasniegts zināms progress, taču process ir samērā lēns un nevienmērīgs, jo memorands nav saistošs un/vai griba risināt sociālos jautājumus nav pietiekami spēcīga. Paredzams, ka Moldova un Ukraina memorandu tūlīt parakstīs.

Runājot par „ naftas dimensiju ”, notiek sagatavošanās, lai drīzumā varētu pārņemt 2009. gada direktīvu par naftas rezervēm.

Tiek strādāts, lai līgumslēdzējām pusēm palīdzētu enerģētikas statistiku harmonizēt ar Eurostat izmantotajām metodēm un ziņošanas prasībām, pamatojoties uz sīki izstrādātu ceļvedi laikposmam no 2010. līdz 2012. gadam.

Enerģētikas kopienas jomu paplašināšanās liecina ne vien par līgumslēdzēju pušu apņemšanos ievērot ES standartus, bet arī dinamisko pieeju šajā organizācijā un lēmumu pieņemšanas mehānisma elastību.

Enerģētikas kopienas tiesiskā regulējuma attīstību var redzēt Enerģētikas kopienas sekretariāta sagatavotajā 2010. gada ikgadējā īstenošanas ziņojumā. Tajā aprakstīta acquis īstenošana saskaņā ar Enerģētikas kopienas dibināšanas līgumu, izklāstot katras līgumslēdzējas puses sasniegto un novērtējot situāciju kopumā. Sekretariāta ziņojumā[4] izcelti to līgumslēdzēju pušu likumdošanas centieni, kam relatīvi īsā laikposmā ir izdevies pieņemt enerģētikas jomas regulējumu (turklāt dažas no šīm valstīm sāka tukšā vietā); bet ziņojumā arī pausts brīdinājums par pieaugošo plaisu starp formālu noteikumu pieņemšanu un to īstenošanu, kā arī minēti šķēršļi, kas, kā konstatēts, traucē efektīvi atvērt enerģijas tirgus un kavē investīcijas.

Interese par Enerģētikas kopienu reģionā palielinās. Pirmā Enerģētikas kopienas paplašināšanās tika pabeigta 2010. gadā, kad pievienojās Moldovas Republika. Pievienojoties Ukrainai, potenciālais reģionālais tirgus pieauga gandrīz trīs reizes (no apmēram 26 miljoniem iedzīvotāju līdz apmēram 73 miljoniem). 2009. gada septembrī sākās sarunas ar Turciju; Gruzija plāno pieteikt savu dalību, un Armēnija ir pieprasījusi novērotājas statusu. Tādējādi smaguma centrs šajā projektā — kura pamatā sākotnēji bija ES pirmspievienošanās ideja — virzās tālāk uz austrumiem.

3. Galvenie uzdevumi

Enerģētikas kopienas ietvaros ir daudz izdarīts, jo īpaši institucionālajā plāksnē, taču Komisija apzinās, ka divās svarīgās jomās rezultāti ir jāuzlabo.

a) No teorijas uz praksi . Lai gan likumdošanas darbs veikts intensīvi, pirmā līmeņa mērķi — atvērti, pārredzami un konkurētspējīgi nacionālie enerģijas tirgi visās līgumslēdzējās pusēs — vēl nav sasniegti; runājot par reģionālo tirgu veidošanos, neraugoties uz projektā ieguldītajiem ievērojamajiem finanšu resursiem un cilvēkresursiem, nav izdevies izveidot elektroenerģijas koordinētās izsoles biroju 8. reģionā (Dienvidaustrumeiropā) — tas ir piemērs konstatētajām sistēmiskajām grūtībām; reģionālās iniciatīvas tiek bieži bloķētas nesamierināmu principiālu nostāju dēļ, kas radušās no vēsturiski mantotām politiskām, etniskām vai reliģiskām atšķirībām. Gūt taustāmus rezultātus jo īpaši neļauj vairāku pušu pastāvīga pretestība Kosovas[5] pilnvērtīgai dalībai reģionālajos mehānismos. Šādos apstākļos galīgais uzdevums — integrācija ES iekšējā enerģijas tirgū — patlaban šķiet vien ilgtermiņa mērķis.

Galvenais aktuālais uzdevums ir mazināt plaisu starp teoriju (politiskajām saistībām) un praksi (Enerģētikas kopienas acquis pilnīgu īstenošanu un pieņemto noteikumu izpildi), un svarīgākais jautājums šajā sakarā — kā rosināt, lai reģiona līgumslēdzējas puses piemēro un izpilda noteikumus.

Izvairīties no situācijām, kad saistības netiek pildītas, palīdzēs reālu mērķu un reālu termiņu noteikšana, kā arī atbilstīgi papildinoši noteikumi, kuros pienācīgi tiek ņemta līgumslēdzēju pušu situācija un vajadzības, kā skaidri noteikts līguma 24. pantā.

Enerģētikas kopienas acquis formāla transponēšana nevar būt pašmērķis, tam jābūt līdzeklim, ar ko sasniedz mērķi, kura labad noteikumi pieņemti. Ir jāizveido īsts enerģijas tirgus, sākumā reformējot pašreizējo regulēto cenu un nediferencēto subsīdiju sistēmu. Nacionālo enerģijas tirgu atvēršana, kur nu vēl reģionālā tirgus integrācija, nav iespējama, ja netiek mainīta novecojusī tirgus uzbūve, kas kavē konkurenci un investīcijas un kam pamatā ir publiskā sektora piegādātāji, kas ir saistīti ar vēsturiskiem iekšzemes ražotājiem un izmanto regulētas cenas, kas ir pretrunā Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā[6] paredzētajam: cenām jābūt skaidri definētām, ierobežotām pagaidu posmā, caurredzamām, nediskriminējošām (tostarp starp piegādātājiem) un pārbaudāmām, turklāt tās nedrīkst kropļot konkurenci. Ar valsts tiesību aktu pieņemšanu, vienkārši pārvēršot ES noteikumus valsts noteikumos, nepietiek, ja neseko vajadzīgie sekundārie normatīvi, administratīvā spēja un uzraudzības un izpildes mehānismi. Nepieciešamas spēcīgas enerģētikas regulēšanas iestādes, kurām pietiek pilnvaru, resursu un neatkarības, lai veiktu savus pienākumus, un kuras spēj nodrošināt gan aizsardzību pret diskrimināciju, gan patiesu konkurenci un efektīvu enerģijas tirgus darbību.

Līgumā paredzētais strīdu izšķiršanas mehānisms izrādījās efektīvs gadījumos, kad puses bija gatavas sarunām par izlīgumu. Taču pieredze liecina, ka galīgais strīda atrisinājums var būt plašāks par Enerģētikas kopienas acquis interpretāciju un var attiekties uz komplicētiem publisko starptautisko tiesību jautājumiem. Tā kā līdz šim uzsāktas tikai dažas lietas (konkrēti sešas; galvenokārt pamatojoties uz sūdzībām) un tā kā trūkst sistēmiskas pieejas, kas ļautu vienlaikus izskatīt līdzīgus pārkāpumus vairākās līgumslēdzējās pusēs, šobrīd vēl ir par agru izdarīt secinājumus par līgumā paredzētās pārkāpumu izskatīšanas procedūras efektivitāti. Komisija uzskata, ka visām dalībvalstīm aktīvāk jāstrādā pie noteikumu ievērošanas.

b) Investīciju sekmēšana. Enerģētikas kopienas aktuālās investīciju vajadzības ir labi zināmas[7]. Starp tām jāmin investīcijas, kas vajadzīgas elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu un starpsavienojumu modernizācijai, tās, kas izriet no ES prasībām un pasākumiem energoefektivitātes jomā vai no lielo sadedzināšanas iekārtu direktīvas un direktīvas par sēra saturu degvielā īstenošanas, vai no Eiropas Savienības emisiju standartiem, kuru izpildīšanai vajadzīga pašreizējo ražotņu rekonstrukcija vai — vairāku ražotņu gadījumā — to darbības pārtraukšana un dažos gadījumos jaunu staciju izbūve līdz 2017. gada decembrim.

Enerģētikas kopiena ir noteikusi vairākus prioritārus projektus, kuriem ir stratēģiska nozīme reģionā un kurus 2010. gadā apstiprināja Ministra padome. Priekšroka ir tiem projektiem, kas sekmē pārrobežu tirdzniecību; patlaban nepietiekamā starpsavienojumu jauda kavē reģionālo tirgu attīstību. Reģiona mēroga enerģijas sistēmu un tirdzniecības veicināšana paaugstinās ne vien reģiona, bet arī ES apgādes drošību. Zināms progress panākts „Gas ring” („gāzes loka”) idejas attīstībā, kas izklāstīta pētījumā "South East Europe Gasification Study" (finansētāji Pasaules Banka un „Kreditanstalt für Wiederaufbau [KfW]”, publicēts ar nosaukumu "The future of the natural gas market in Southeast Europe" (dabasgāzes tirgus nākotne Dienvidaustrumeiropā)[8]), un liels darbs ir ieguldīts institucionālajā līmenī noteikto prioritāro projektu atbalstā un veicināšanā.

Turklāt Enerģētikas kopiena ir palīdzējusi līgumslēdzējām pusēm piesaistīt ievērojamu publisko finansējumu, gan no divpusējiem donoriem (piemēram, „KfW” un „USAid”), gan no starptautiskām finanšu institūcijām (piemēram, EIB, Pasaules Banka, ERAB).

Lai gan starptautisko finanšu iestāžu piešķirtais finansējums reģionā ir liels, privāto investīciju līmenis saglabājies relatīvi zems. Starp cēloņiem jāmin nepilnīgā regulējuma īstenošana (noteikumus neīsteno un/vai nekorekti piemēro) un mazie nacionālie tirgi (tie paši iemesli, kuru dēļ 2005. gadā radās Enerģētikas kopienas ideja).

Taču vislielākā problēma joprojām ir valdību nespēja restrukturizēt regulētās galapatērētāju cenas un ar tām saistītās tiešās un netiešās subsīdijas visos enerģijas tirgos. Nediferencēti izmantotās subsīdijas notur elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas zem pamatlīdzekļu atjaunošanas izmaksām un neveicina enerģijas taupīšanu un investīcijas energoefektivitātē. Rezultātā turpinās novecojošu, neefektīvu un neekoloģisku pamatlīdzekļu izmantošana, kas nespēj nodrošināt Enerģētikas kopienas līgumslēdzēju pušu iedzīvotājiem vajadzīgo energoapgādes drošību. Tādā veidā netiek veicinātas nekādas investīcijas — ne no publiskā sektora, ne privātā sektora, ne starptautiskām finanšu institūcijām.

Komisija uzskata, ka turpmākajā Enerģētikas kopienas darbībā prioritāte ir investīciju vides uzlabošana, un tā kopīgā darbā ar sekretariātu un finansējuma devējiem centīsies šo uzdevumu realizēt.

4. Enerģētikas kopienas nākotne

Ņemot vērā izklāstītos secinājumus, Komisija uzskata, ka šīs starptautiskās organizācijas turpmākajā darbā jāievēro trīs svarīgākie mērķi: Enerģētikas kopienas galvenā uzmanība jāvelta noteikumu izpildei, tai ir jāpārņem „trešā iekšējā tirgus tiesību aktu pakete” un atjaunojamo energoresursu direktīva, un tai ir jāizstrādā koordinēta investīciju stratēģija. Jāapsver vēl citu tiesību aktu pārņemšana, jo īpaši enerģētikas sektora CO2 emisiju samazināšanai.

1) Uzsvars uz īstenošanu

Salīdzinot ar citām pašreizējām reģionālajām iniciatīvām, Enerģētikas kopienas pamatā ir starptautisks līgums — juridiski saistošu noteikumu kopums.

- Pievienojoties Enerģētikas kopienai, līgumslēdzējas puses ir juridiski apņēmušās ne vien formāli pieņemt attiecīgos ES noteikumus, bet arī tos praktiski piemērot un izpildīt.

- Enerģētikas kopiena nodrošina pastāvīgu un neatkarīgu attiecīgo tirgu pārraudzību, ko veic sekretariāts, kurš palīdz līgumslēdzējām pusēm īstenot noteikumus un pārbauda valsts transponēšanas noteikumu formālo atbilstību (pat pirms to pieņemšanas) un piemērošanu praksē, starp citām metodēm izmantojot arī valstu apmeklējumus.

- Enerģētikas kopienas līgumā ir paredzēts strīdu izšķiršanas mehānisms, ar kuru var konstatēt un risināt attiecīgo noteikumu pārkāpumus, vai nu reaģējot uz sūdzību, vai pēc sekretariāta paša iniciatīvas, lai gan līdz šim šis mehānisms vēl nav sistemātiski pielietots.

Taču praksē reformēt un atvērt enerģijas tirgus nav izdevies, tātad enerģētikas acquis izpilde nav bijusi pietiekama. Lai uzlabotu izpildi, līgumslēdzējām pusēm jāizveido spēcīgi un neatkarīgi energoregulatori un konkurences iestādes ar visām vajadzīgajām pilnvarām un resursiem atbilstības pārraudzībai un efektīvu sankciju piemērošanai pārkāpuma gadījumā. Arī valsts tiesām un investīciju tribunāliem ir izšķirīga nozīme pieņemto noteikumu izpildē un pienācīgu apstrīdēšanas iespēju nodrošināšanā pārkāpumu gadījumos. Ne mazāk svarīgi — sekretariātam pilnvērtīgi jāveic Enerģētikas kopienas līguma uzraudzītāja funkcijas, izmantojot savu neatkarību un kompetenci.

Komisija ir apņēmusies sekmēt Enerģētikas kopienas noteikumu īstenošanu un aktīvu izpildi ar šādiem pasākumiem.

a) Attiecībā uz līgumslēdzējām pusēm, kas ir ES kandidātvalstis vai potenciālās kandidātvalstis, tas, kādā mērā valstī tiek īstenoti un izpildīti attiecīgie Enerģētikas kopienas acquis noteikumi, tiks uzskatīts par izšķirīgu faktoru sarunās par pievienošanos Eiropas Savienībai. Izpildes trūkums tiks negatīvi vērtēts Komisijas progresa ziņojumā un var izraisīt enerģētikas nodaļas atkārtotu atvēršanu pievienošanās sarunās, kā arī otrādi: ja Enerģētikas kopienas līgumā paredzētais acquis tiek īstenots, kandidātvalstu pievienošanās sarunas par enerģētikas nodaļu būs vienkāršākas.

b) Izmantojot pārredzamus noteikumus un procedūras un ievērojot proporcionalitātes principu, Eiropas Komisija izskatīs, kā divpusējo finanšu palīdzību varētu labāk sasaistīt ar Enerģētikas kopienas līguma saistību izpildi, jo īpaši gadījumos, kad līgumslēdzēja puse tos pastāvīgi ignorē; tas atbilst Eiropas Parlamenta ieteikumam 2010. gada 25. novembra rezolūcijā "Ceļā uz jaunu Eiropas enerģētikas stratēģiju no 2011. līdz 2020. gadam”. Komisija uzskata, ka līgumslēdzēju pušu atbilstība acquis jāvērtē ne vien pēc acquis transponēšanas valsts tiesību aktos, bet arī pēc to efektīvas īstenošanas un izpildes, kas savukārt darbosies kā pozitīvs faktors, lemjot par papildu finanšu palīdzības piešķiršanu.

Turklāt Komisija kā līdzekļu devēju koordinatore apsvērs iespēju aicināt citas starptautiskās finanšu institūcijas un divpusējos līdzekļu devējus ievērot līdzīgu politiku un finansējuma piešķiršanā paredzēt nosacījumu, ka noteikumiem jābūt īstenotiem un izpildītiem.

c) Stingrāki izpildes mehānisms būs arī nosacījums, lai līgumslēdzējas puses varētu izmantot atjaunojamo energoresursu direktīvas noteikumus par sadarbību, jo īpaši noteikumus par statistiskiem pārvedumiem ar dalībvalstīm.

d) Komisija atbalstīs pasākumus, kuru mērķis ir veicināt īstenošanu un novērst neatbilstības situācijas, vairojot administratīvo sadarbību un partnerību. Tā sekmēs arī ciešāku ES dalībvalstu pārstāvju iesaistīšanos Enerģētikas kopienas tehniskajās sanāksmēs, lai dotu iespēju līgumslēdzējām pusēm izmantot dalībvalstu pieredzi un paraugpraksi.

e) Komisija veicinās strīdu izšķiršanas mehānisma sistemātisku izmantošanu, pienācīgi ievērojot līdzvērtīgu attieksmi pret līgumslēdzējām pusēm, un atbalstīs attiecīgo procedūru uzsākšanu pēc sekretariāta iniciatīvas. Komisijas viedoklis ir šāds — ja noteikumu pārkāpums ir nopietns vai atkārtots, Eiropas Savienībai jāizmanto līguma 90. pantā paredzētās tiesības un jāapsver iespēja tieši iesniegt lietu Ministru padomei.

f) Komisija uzskata, ka jaunu dalībnieku pievienošanās Enerģētikas kopienai jāatbalsta tikai tādā gadījumā, ja attiecīgās valstis demonstrē gribu un spēju iestrādāt atbilstīgos Enerģētikas kopienas acquis noteikumus savos tiesību aktos saprātīgos termiņos pirms pievienošanās, apliecinot uzticamību, kas tiek prasīta no citām līgumslēdzējām pusēm.

2) " Trešās iekšējā tirgus tiesību aktu paketes", atjaunojamo energoresursu direktīvas un energoefektivitātes direktīvas īstenošana, paātrinot reģiona integrāciju vienotajā Eiropas enerģijas tirgū

Komisija uzskata, ka pieņemto noteikumu efektīva īstenošana ir svarīgs nosacījums "trešās iekšējā tirgus tiesību aktu paketes" potenciālajai pieņemšanai un īstenošanai un līgumslēdzēju pušu dalībai Energoregulatoru sadarbības aģentūrā (ACER) vai Pārvades sistēmas operatoru Eiropas tīklos.

Komisija sekmēs Enerģētikas kopienas acquis paplašināšanu, ietverot "trešās iekšējā tirgus tiesību aktu paketes" direktīvas un regulas. "Trešās paketes" pārņemšana un īstenošana līgumslēdzējām pusēm ļaus ātrāk un pamatīgāk reformēt savus enerģijas tirgus, sagatavojot ceļu pilnīgai integrācijai ES tirgos un dodot iespēju līgumslēdzēju pušu uzņēmumiem un patērētājiem baudīt labi funkcionējošu tirgu priekšrocības.

Lai panāktu to, ka līdztekus tiesību aktu īstenošanai tiek veiktas īstas reformas tirgū, Komisija, koordinējot darbību ar Enerģētikas kopienas sekretariātu, plāno sniegt konkrētus ieteikumus līgumslēdzējām pusēm attiecībā uz īstenošanas programmām, prioritātēm un, iespējams, acquis pakāpenisku pieņemšanu. Tie jau pēc būtības būs daļa no tirgus reformas ieteikumiem, ar kuriem tiks izveidots pamats investīciju veicināšanai.

Komisija sekmēs arī atjaunojamo energoresursu direktīvas pieņemšanu Enerģētikas kopienā. Līgumslēdzējām pusēm ir neizmantots atjaunojamās enerģijas potenciāls, kas tām ļautu piedalīties cīņā pret klimata pārmaiņām, paaugstināt Eiropas energoapgādes drošību un reaģēt uz vietējām vides un veselības problēmām.

Runājot par energoefektivitāti, lai līgumslēdzējas puses pēc iespējas drīz piedalītos enerģijas taupīšanas un energoefektivitātes mērķu sasniegšanā un enerģētikas nozares CO2 emisiju samazināšanā, svarīga ir attiecīgo ES tiesību normu efektīva piemērošana līgumslēdzējās pusēs. Starp papildu priekšrocībām, kas šādi tiks panāktas, jāmin mazāki enerģijas rēķini līgumslēdzēju pušu iedzīvotājiem un iespējas radīt jaunas darbavietas. Iespēja gūt ievērojamus ietaupījumus reģionā, paaugstinot energoefektivitāti, tika analizēta nesen izdotā Pasaules Bankas ziņojumā[9].

Šie noteikumi jau tagad ir atskaites punkts divpusējās sarunās starp Eiropas Savienību un Enerģētikas kopienas līgumslēdzējām pusēm (sarunās par pievienošanos Eiropas Savienībai vai Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros).

Tāpēc Komisija centīsies, lai Enerģētikas kopiena pēc iespējas drīz pieņemtu attiecīgās direktīvas un regulas, ievērojot Enerģētikas kopienas institucionālo struktūru un konkrēto līgumslēdzēju pušu situāciju.

3) Koordinēta investīciju stratēģija

Enerģētikas kopienai jāveido pievilcīga investīciju vide, par pamatu liekot koordinētu investīciju stratēģiju. Līgumslēdzējas puses ir izdevīgā ģeogrāfiskā situācijā, kas tām ļauj piekļūt plašākam Eiropas enerģijas tirgum un piedāvā potenciālu eksporta iespējās pārvērst objektīvas priekšrocības, piemēram, apjomīgos atjaunojamās hidroelektroenerģijas resursus. Jāatzīst gan, ka pastāv problēmas, piemēram, nepietiekama pārrobežu tirdzniecības jauda, nestabilas plānošanas sistēmas un ļoti šauri, ierobežoti mērķi.

Galvenais priekšnosacījums jaunām investīcijām ir cenu un subsīdiju reforma. Pašreizējie cenu un tarifu līmeņi, kas bieži vien neļauj atgūt izmaksas, kropļo tirgu un kavē pieprasījuma pārvaldības un energoefektivitātes veicināšanas rīcībpolitikas. Kopā ar nepietiekamu elektroenerģijas rēķinu piestādīšanu un ieņēmumu iekasēšanu šie faktori apdraud dažu elektrouzņēmumu finansiālo dzīvotspēju, kas patlaban tiek glābta ar dārgām valsts subsīdijām. Tāpēc īpaši jācenšas reformēt cenas un tarifus, pienācīgi rūpējoties par vismazāk aizsargātajiem patērētājiem, likvidēt administratīvos šķēršļus un izveidot neatkarīgu regulēšanas iestādi, kas nodrošinās tirgus pārredzamību un nediskriminējošu attieksmi pret tirgus dalībniekiem. Komisija apzinās, ka nevar gaidīt reformas, nepiedāvājot alternatīvu plānu investīcijām, cenu restrukturizācijai un vismazāk aizsargāto patērētāju mērķtiecīgai aizsardzībai. Komisija plāno reaģēt uz šo nepieciešamību, piedāvājot konkrētus ieteikumus strukturālai reformai.

Īpaša uzmanība tiks pievērsta reformas sociālajām sekām. Līgumslēdzējām pusēm jāizstrādā efektīvas enerģētiskās labklājības (sociālās aizsardzības) sistēmas un uz konkrētu mērķauditoriju orientētas subsīdiju shēmas. Acīmredzamākais efektivitātes pasākums ir palielināt maksātāju īpatsvaru (tas ir, samazināt to personu skaitu, kas enerģiju saņem, bet par to nemaksā). Otrs apsveramais efektivitātes pasākums ir likvidēt nediferencētas subsīdijas un paredzēt subsīdijas konkrēti maznodrošinātajiem un mazaizsargātajiem patērētājiem. Līgumslēdzējām pusēm jāsaprot, kāda ir nereformēšanas cena, t.i., kāda reformu neveikšanas situācijā būs energointensitāte, neiegūtā labklājība, neīstenojusies ekonomikas izaugsme, negatīva ietekme uz vidi un veselību[10].

Otrs nosacījums — līgumslēdzējām pusēm jāskatās plašāk, ne viens savas valsts robežās, un jāapzinās, kādus apjomradītus ietaupījumus piedāvā reģionāli investīciju plāni. Tāpēc vajadzīga politiska griba uzticēties kaimiņvalstīm, un, lai to panāktu, Eiropas Savienībai jāizmanto katra izdevība tiešā veidā un augstā līmenī apliecināt ieinteresētību Enerģētikas kopienā.

Treškārt, diskusijās ar līgumslēdzējām pusēm par enerģētiku Komisija lielāku nozīmi piešķirs vides un klimata kritērijiem. Nepieciešamība investēt jaunās ģenerēšanas jaudās, aizstājot vecās, neefektīvās un piesārņojošās spēkstacijas, kļūst vēl aktuālāka, ja ņem vērā ES vides tiesību aktus. Komisija īpaši izskatīs arī līgumslēdzēju pušu spēju īstenot prasības, ko paredz grozītā Direktīva 85/337/EK par ietekmes uz vidi novērtējumu, un noteikumus, ko paredz 4. panta 2. punkts Direktīvā 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību.

Jāsaglabā Enerģētikas kopienas nodrošinātā pievienotā vērtība un jāizvairās no dublēšanās ar darbu, kas enerģētikā tiek veikts citu iniciatīvu ietvaros (Eiropas kaimiņattiecību politika un Austrumu partnerība, Reģionālās sadarbības padome, Eiropas stratēģija Donavas reģionam un Baku iniciatīva). Ir svarīgi koordinēt visas šīs iniciatīvas, lai novērstu darbību pārklāšanos un dubultu finansējumu.

Eiropas Komisija kā Enerģētikas kopienas darbību vispārējais koordinators, izmantojot savas īpašās attiecības ar līdzekļu devējiem, plāno uzņemties vadību investīciju vides veidošanā.

Saskaņā ar Eiropas Savienības enerģētikas stratēģiju 2020. gadam infrastruktūras projektiem, kas paaugstina Eiropas Savienības energoapgādes drošību, piemēram, ar jauniem starpsavienojumiem uz robežām, jāvelta tikpat daudz uzmanības un tāda pati politika kā projektiem ES iekšienē. Komisijas 2010. gada 17. novembrī pieņemtajā paziņojumā „Enerģētikas infrastruktūras prioritātes 2020. gadam un pēc tam. Projekts integrētam Eiropas enerģētikas tīklam” atzīts, ka elektrotīklu savienojumi Eiropas centrālaustrumu un dienvidaustrumu daļā un ziemeļu-dienvidu gāzes koridors Eiropas centrālaustrumu un dienvidaustrumu daļā ir divi no prioritārajiem koridoriem. Šie projekti ir izstrādāti, domājot par nepieciešamību integrēt Enerģētikas kopienu. Ja līgumslēdzējas puses vienojas par kopīgiem investīciju projektiem, tiem var piešķirt „Eiropas nozīmes projekta" statusu.

Turklāt par prioritāru uzdevumu jānosaka reģionālo projektu pabeigšana — piemēram, koordinēta elektroenerģijas izsoles biroja izveide, „Gas ring” un tā pievada cauruļvadu izbūve un, iespējams, centrālās naftas rezervju turēšanas struktūras izveide reģionā — projektu, kas kļūs par Enerģētikas kopienas flagmaņiem.

Komisija nodrošinās, ka Enerģētikas kopienas teritorijā īstenotiem enerģētikas projektiem pieejamais finansējums tiek optimizēts un attiecīgā gadījumā palielināts, ja to pamato projektu reģionālā nozīme.

5. Nākotnes perspektīvas

Komisija apliecina, ka līdz šim gūtie panākumi un veiktā darba dinamisms — kas cieši seko enerģētikas nozares attīstības tendencēm Eiropas Savienības līmenī — liecina, ka Enerģētikas kopienai jāturpina darboties arī pēc 2016. gada.

Enerģētikas kopiena apliecina, kādas priekšrocības līgumslēdzēju pusēm piedāvā reģionālas pieejas izmantošana salīdzinājumā ar tradicionālajām divpusējām attiecībām ar Eiropas Savienību. Tā ir pierādījusi, ka neatkarīgi no izredzēm pievienoties Eiropas Savienībai līgumslēdzējas puses jau šobrīd īstermiņā var izmantot ES iekšējā enerģijas tirgus piedāvātās iespējas.

Enerģētikas kopienas modelis ir izrādījies piemērota struktūra enerģētikas jomas sadarbībai ar ES kaimiņvalstīm; to, iespējams, var paplašināt, iekļaujot citas valstis un ģeogrāfiskās teritorijas.

Izšķirīga nozīme ir reģionālajai sadarbībai. Enerģētikas kopienas pilnīga integrācija visas Eiropas enerģijas tirgū būs atkarīga no katras līgumslēdzējas puses politiskās gribas, spējas piedalīties reģionālā tirgus veidošanā Enerģētikas tirgū un panākt, lai tas sekmīgi darbotos.

Pamatojoties uz šajā ziņojumā izklāstīto, Komisija plāno palīdzēt sasniegt Enerģētikas kopienas mērķus ar šādiem pasākumiem:

- tā sekmēs Enerģētikas kopienas institūciju un struktūru darba metožu maiņu, tostarp attiecībā uz ad hoc ministru līmeņa sanāksmju organizēšanu par konkrētām prioritātēm, kas ir saistītas ar Enerģētikas kopienas mērķu realizāciju;

- tā proaktīvi veicinās noteikumu īstenošanu un efektīvu izpildi;

- tā sekmēs iekšējā enerģijas tirgus "trešās tiesību aktu paketes", atjaunojamo energoresursu direktīvas un energoefektivitātes direktīvas īstenošanu, kas savukārt palīdzēs paātrināt Enerģētikas kopienas pilnīgu integrāciju vienotajā Eiropas enerģētikas tirgū, un apsvērs vēl citu tiesību aktu pārņemšanu, jo īpaši lai veicinātu CO2 emisiju samazināšanu enerģētikas sektorā;

- tā sekmēs atbilstīgas investīcijas reģionā, kā līdzekli izmantojot konsekventas investīciju stratēģijas pieņemšanu, kurā tiek ņemtas vērā enerģētikas sektora infrastruktūras vajadzības, nepieciešamība samazināt CO2 emisijas enerģētikas sektorā, enerģijas ietaupījumu ietekme un atjaunojamo energoresursu attīstības potenciāls;

- tā sekmēs to, lai tiktu īstenots saprašanās memorands par sociāliem jautājumiem .

[1] Līgumu parakstīja toreizējā Eiropas Kopiena, ko pēc tam aizstāja Eiropas Savienība.

[2] Uzskaitītās valstis ir pašreizējās līgumslēdzējas puses. Saraksts mainījās pēc Eiropas Savienības paplašināšanās 2007. gadā un jaunākajām izmaiņām šajā organizācijā.

[3] Četros forumos, kas risina attiecīgi elektroenerģijas, gāzes, naftas un sociālos jautājumus, pulcējas ieinteresētās personas, kas pārstāv nozari, regulatorus, nozares pārstāvju grupas un patērētājus.

[4] Pilnu ziņojuma tekstu lasiet http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/722178.PDF.

[5] Saskaņā ar ANO DP rezolūciju Nr. 1244/99.

[6] Tiesas (virspalāta) 2010. gada 20. aprīļa spriedums lietā C-265/08 Federutility and Others v Autorità per l'energia elettrica e il gas (Eiropas Tiesas 2010. gada ziņojumi, 00000. lpp.).Trūkumi ir analizēti Pasaules Bankas izdotajā 2010. gada jūnija ziņojumā „South East Europe Wholesale market opening”, http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/594181.PDF.

[7] Skatīt, piemēram, Pasaules Bankas ziņojumu „Lights out?: the outlook for energy in Eastern Europe and the former Soviet Union”, http://siteresources.worldbank.org/ECAEXT/Resources/258598-1268240913359/Full_report.pdf.

[8] Ziņojums publicēts http://go.worldbank.org/ZM7XE8RM10.

[9] "Status of Energy Efficiency in the Western Balkans, Stocktaking report", publicēts http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/664179.PDF.

[10] Stratēģijā jāliek uzsvars uz vides kritēriju ievērošanas nozīmi. Jau 2004. gadā Apvienoto Nāciju Attīstības programma konstatēja, ka ar pašreizējo kurināmā bilanci reģionā, jo īpaši ņemot vērā lignīta izmantojumu spēkstacijās un cietā kurināmā (lignīta, koksnes, ogļu) izmantojumu mājsaimniecībās, netiek novērtētas vides un saistītās sociālās izmaksas(publicēts http://www.undp.org/energy/docs/Stuck_in_the_Past.pdf).