1.Ievads

Šengenas zona ir viens no lielākajiem Eiropas integrācijas sasniegumiem. Šādas iekšējās robežbrīvās zonas izveide, kurā var brīvi pārvietoties gan preces, gan cilvēki, nesusi lielu labumu Eiropas iedzīvotājiem un uzņēmumiem. Šengena ir veids, kā Eiropas pilsoņi var izmantot savas brīvības, bet iekšējais tirgus — plaukt un attīstīties.

Tomēr pēdējos mēnešos sistēmu līdz pašiem pamatiem satricinājusi lielākā bēgļu krīze kopš Otrā pasaules kara. Konflikts un krīze Sīrijā un citviet reģionā ir izraisījuši līdz šim nebijušu bēgļu un migrantu pieplūdumu Eiropā, savukārt vairākos Savienības ārējās robežas posmos ir atklājušies ievērojami trūkumi, un rezultātā dažas dalībvalstis ir sākušas izmantot t.s. "caurlaišanas" pieeju. Tas novedis pie tā, ka migranti caur Rietumbalkāniem strauji plūst uz ziemeļiem. Rezultātā vairākas dalībvalstis uz laiku atjaunojušas iekšējo robežkontroli, un tas apdraud Šengenas brīvas pārvietošanās zonas pareizu darbību un tās nestos ieguvumus Eiropas iedzīvotājiem un Eiropas ekonomikai. Tas nozīmē, ka visai Eiropas Savienībai kopumā ir ļoti svarīgi atjaunot Šengenas zonu, kurā nepastāv iekšējā robežkontrole.

To atzina arī 18.-19. februāra Eiropadome, kas deva nepārprotamas pilnvaras koordinēti atjaunot Šengenas zonas normālu darbību, tajā pašā laikā sniedzot visu iespējamo atbalstu dalībvalstīm, kas nonākušas visgrūtākajos apstākļos.

Lai Šengenas robežu pārvaldības sistēma atsāktu normāli darboties, ir vajadzīgi pasākumi trīs jomās. Pirmkārt, ir jāveic pasākumi, lai novērstu konstatētos Grieķijas robežu pārvaldības smagos trūkumus. Dalībvalstīm, ES aģentūrām un Komisijai ir jāsniedz Grieķijai palīdzība šajā jautājumā. Otrkārt, jādara gals "caurlaišanas" pieejai. Dalībvalstīm ir jāuzņemas atbildība un jāpilda ES tiesību akti, proti, jānodrošina, ka patvēruma meklētājiem ir piekļuve patvēruma procedūrai un ka personām, kas neatbilst ieceļošanas nosacījumiem, ieceļošana tiek atteikta; ES tiesību akti paredz, ka patvēruma meklētājiem nav tiesību izvēlēties dalībvalsti, kurā prasīt aizsardzību. Treškārt, pašreizējā sadrumstalotā pieeja — dažādi vienpusēji lēmumi par robežkontroles atjaunošanu — ir jāaizstāj ar koordinētu pieeju pagaidu robežkontrolei ar mērķi visas iekšējās robežkontroles atcelt pēc iespējas ātrāk, turklāt ar skaidri nospraustu mērķtermiņu — 2016. gada decembri. Šāda koordinēta pieeja ir nepārprotami paredzēta Šengenas Robežu kodeksā.

Pašreizējā krīze arī atklājusi ciešās strukturālās saiknes starp robežu pārvaldību un saistītajām jomām. Iekšējās robežkontroles likvidēšana nav iespējama, ja netiek formulēta kopīga patvēruma piešķiršanas, imigrācijas un ārējās robežkontroles politika, kas balstās uz dalībvalstu savstarpējo solidaritāti un ir taisnīga pret trešo valstu valstspiederīgajiem. Tāpēc ir ļoti svarīgi vēlākais līdz jūnijam vienoties un pieņemt juridisku lēmumu par Eiropas robežu un krasta apsardzi, lai tā varētu sākt darboties jau vasarā, un tādējādi nodrošināt, ka Eiropas Savienība spēj darbos realizēt kopīgo atbildību par ārējās robežas aizsardzību. Lai iedibinātu Šengenas zonas pilnvērtīgas funkcionēšanas atjaunošanai tik vajadzīgo uzticēšanos, ir jārisina ne tikai robežkontroles jautājumi, bet arī citi sarežģīti uzdevumi, kā izklāstīts Komisijas 10. februāra paziņojumā. Tas jo īpaši nozīmē, ka ievērojami jāsamazina neatbilstīgo migrantu plūsma uz Grieķiju, kas panākams sadarbībā ar Turciju pie kopīgā rīcības plāna pilnīgas īstenošanas un ar NATO atbalstu. Pilnā mērā iesaistot Grieķiju, ir pakāpeniski jāatjauno pastāvošo Dublinas noteikumu pilnīga piemērošana saskaņā ar Komisijas 10. februāra ieteikumu, un tajā pašā laikā nākotnes labad šie noteikumi ir jāuzlabo, vadoties no mērķa panākt solidaritāti un taisnīgu sloga sadali starp dalībvalstīm. Ārkārtas pārcelšanas shēmām, kas ieviestas jau kopš 2015. gada septembra, ir jādod konkrēti rezultāti, proti, to ietvaros no Grieķijas uz citurieni jāpārvieto jēgpilns cilvēku skaits. Jānodrošina to personu reāla atgriešana, kam nav tiesību palikt Eiropas Savienībā.

Ja šos pasākumus īsteno kopā un koordinēti, uz to pamata būs iespējams atgriezties pie normāli funkcionējošas Šengenas zonas ne vēlāk kā līdz 2016. gada beigām. Šajā ceļvedī izklāstīti pasākumi, kas veicami, lai šo mērķi sasniegtu.

2.Šengenas iziršanas izmaksas

Ilglaicīgas iekšējās robežkontroles atjaunošana ES iekšienē nav risinājums migrantu krīzei, tomēr tai būtu milzīgas ekonomiskas, politiskas un sociālas izmaksas, kas rastos gan visai ES, gan atsevišķām dalībvalstīm. Tas arī varētu apdraudēt tiesu iestāžu un policijas spēku sadarbību, kas ir viens no būtiskākajiem Šengenas sistēmas radītās pievienotās vērtības elementiem.

Ir būtiski stabilizēt Šengenas sistēmu, izmantojot tās garantiju mehānismu, lai vēlāk nodrošinātu visu iekšējo robežkontroļu atcelšanu. Ja tas neizdosies, ne tikai cilvēkiem tiks liegti milzīgie ieguvumi, ko sniedz brīva pārvietošanās pāri robežām, bet tas radīs arī liela apmēra ekonomiskās izmaksas visai ES ekonomikai kopumā un kaitēs vienotajam tirgum. Komisija ir aplēsusi, ka pilnvērtīgas robežkontroles atjaunošana, lai uzraudzītu cilvēku pārvietošanos Šengenas zonā, ekonomiskā ziņā ES ekonomikai radītu tūlītējas tiešās izmaksas 5 līdz 18 miljardu euro apmērā ik gadus. Šīs izmaksas koncentrētos noteiktos sektoros un reģionos, taču neizbēgami ietekmētu ES ekonomiku kopumā.