Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko nosaka pasākumus sakarā ar Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu un savienota kontinenta īstenošanu un groza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS 1.1. Priekšlikuma mērķi Lai atjaunotu konkurētspēju, veicinātu inovāciju un radītu jaunas darbvietas, Eiropai ir jāizmanto jauni izaugsmes avoti. Globālā ekonomikas attīstība ir virzīta uz interneta ekonomiku, un informācijas un komunikācijas tehnoloģijas (turpmāk „IKT”) būtu pilnībā jāatzīst par gudras, ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes avotu. Eiropa nevar atļauties atteikties no savienotu tehnoloģiju sniegtajām priekšrocībām, kuras aizgājušajos gados veidoja 50 % no ražīguma kāpuma visās nozarēs, kas ļauj izveidot piecas jaunas uz katrām divām zaudētajām darbvietām. Un tas savukārt ir dzinulis jaunu pakalpojumu izstrādei, kas var strauji pieaugt līdz globālam mērogam, ja šāda izaugsme tiek veicināta. Lai Eiropa varētu izkļūtu no krīzes stiprāka, galvenais ir risināt no esošās sadrumstalotības izrietošus kavēkļus. Tas tika pilnībā atzīts Eiropadomes 2013. gada pavasara sanāksmē, kuras secinājumos tika paredzēts, ka līdz 2013. gada oktobrim Komisijai būtu jāziņo par šķēršļiem, kas atlikuši pilnībā darboties spējīga digitālā vienotā tirgus izveidei, kā arī jāiesniedz konkrēti pasākumi, lai izveidotu informācijas un komunikācijas tehnoloģiju vienoto tirgu cik ātri vien iespējams. Priekšlikuma vispārīgais mērķis ir virzīties uz elektronisko sakaru vienoto tirgu, kurā: - iedzīvotāji un uzņēmumi var piekļūt elektronisko sakaru pakalpojumiem neatkarīgi no to sniegšanas vietas Savienības teritorijā un bez pārrobežu ierobežojumiem vai nepamatotiem papildu izdevumiem; - uzņēmumi, kas nodrošina elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus, var veikt savu darbību un nodrošināt minētos pakalpojumus neatkarīgi no savas dibināšanas vietas vai no klientu atrašanās vietas ES. Pēc vairāk nekā desmit gadu ilgas Savienības likumdošanas iejaukšanās ar mērķi liberalizēt un integrēt šos tirgus minētais vērienīgais mērķis ir svarīgs pats par sevi. Šajā priekšlikumā izklāstītie steidzamie un izšķirīgie pasākumi tā sasniegšanai ir vēl jo svarīgāki tādēļ, ka dažiem no tiem pēc pieņemšanas būs nepieciešams laiks, lai realizētu savu ietekmi pilnībā. Vienots tirgus elektronisko sakaru jomā veicinātu konkurenci, ieguldījumus un inovāciju tīklos un pakalpojumos, sekmējot tirgus integrāciju un pārrobežu ieguldījumus tīklos un pakalpojumu sniegšanu. Ierosinātajiem īpašajiem pasākumiem būtu jārada lielāka konkurence gan attiecībā uz infrastruktūras kvalitāti, gan cenu, spēcīgāku inovāciju un diferencēšanu, tostarp uzņēmējdarbības modeļos, kā arī jāatvieglo ar bezvadu vai fiksētu sakaru tirgu ienākšanu vai paplašināšanu saistītu ieguldījumu lēmumu komerciālo un tehnisko elementu plānošana. Tādējādi tiks atbalstīti citi pasākumi, kas veikti vērienīgo platjoslas mērķu veicināšanai, kas noteikti Eiropas Digitalizācijas programmā, kā arī tiks atbalstīta patiesa digitālā vienotā tirgus izveide, kurā var brīvi cirkulēt saturs, lietojums un citi digitālie pakalpojumi. Paaugstinātiem infrastruktūras konkurences un integrācijas līmeņiem visā Savienībā vajadzētu palīdzēt samazināt sastrēgumus, un tādējādi nepieciešams elektronisko sakaru tirgu ex ante regulējums, kas laika gaitā pielīdzinās šo nozari jebkurai citai ekonomikas nozarei, uz kuru attiecas horizontālais regulējums un konkurences noteikumi. Savukārt pieaugošā digitālo infrastruktūru un pakalpojumu pieejamība palielinātu patērētāju izvēli un paaugstinātu pakalpojumu kvalitāti, veicinātu teritoriālo un sociālo kohēziju, kā arī sekmētu mobilitāti visā ES. Attiecībā uz digitālo ekonomiku kopumā labāk funkcionējošai elektronisko sakaru nozarei visā Savienībā būtu jārada labāka uzņēmējdarbības ieguldījumu kvalitāte un lielāka izvēle, tādējādi sekmējot ražošanas kāpuma sasniegšanu, kas saistīta ar IKT izmatošanu, kā arī modernizētiem sabiedriskajiem pakalpojumiem. Pamatmērķis ir atbalstīt Eiropas konkurētspēju tādā pasaulē, kuras darbība un izaugsme arvien vairāk ir atkarīga no digitālās ekonomikas. Risināmajos vienotā tirgus integrācijas jautājumus ietilpst: pirmkārt, nepieciešams likvidēt nevajadzīgos šķēršļus saistībā ar atļauju izsniegšanas režīmu un noteikumiem, kas attiecas uz pakalpojumu sniegšanu, tā, lai vienā dalībvalstī saņemta atļauja būtu derīga visās dalībvalstīs un lai operatori varētu sniegt pakalpojumus, balstoties uz konsekventu un stabilu no regulējuma izrietošo pienākumu piemērošanu. Otrkārt, nepieciešams nodrošināt lielāku saskaņotību attiecībā uz piekļuvi būtiskajiem resursiem, garantējot mobilo sakaru operatoriem paredzamus piešķīruma apstākļus un saskaņotus laika grafikus attiecībā uz piekļuvi bezvadu platjoslas frekvenču spektram visā ES, saskaņojot piekļuves veidus Eiropas fiksētajiem tīkliem tā, lai nodrošinātāji var vieglāk sniegt pakalpojumus visā vienotajā tirgū. Treškārt, nepieciešams garantēt vienotu augstu patērētāju aizsardzības līmeni visā Savienībā un vienotus komercnosacījumus šajā jomā, tostarp pasākumus, lai pakāpeniski izbeigtu mobilās viesabonēšanas papildmaksas un nodrošinātu piekļuvi atklātajam internetam. Šie ir konkrēti jautājumi, kuriem esošajā priekšlikumā sniegti konkrēti risinājumi, bet tie visi ir būtiski komerciālu un ieguldījumu lēmumu pieņemšanā šajā nozarē un patērētāju interesēs, un tie visi jārisina kopā, lai tagad atbrīvotu vienotā tirgus darbību. Tie jārisina līdztekus plašākam izaicinājumam – būvēt digitālo vienoto tirgu, kā noteikumi, ko piemēro tiešsaistes saturam. Lai eiropieši varētu izmantot jaunos inovatīvos augstas kvalitātes pakalpojumus, nepieciešams pasteidzināt ieguldījumus nākamās paaudzes infrastruktūrā. Pareizā regulatīvā vide ir izšķirīga, lai veicinātu dinamisku un konkurētspējīgu tirgu. Tai jāsniedz pareizais riska un atlīdzības līdzsvars tiem, kas gatavi ieguldīt. Tā arī var izbeigt pakalpojumu sniegšanas sadrumstalotību, nodrošinot, ka visi pakalpojumu labumi ir pieejami visām nozarēm un lietotājiem visā ES. Lai atbalstītu šos mērķus, Komisija kopā ar šo priekšlikumu pieņem ieteikumu par saskaņotiem nediskriminācijas pienākumiem un izmaksu aprēķina metodiku, lai veicinātu konkurētspēju un uzlabotu vidi ieguldījumu veikšanai platjoslas tīklos[1]. Šis ieteikums veicinās konkurenci un sekmēs ieguldījumus ātrdarbīgajos tīklos, nodrošinot vara kabeļu piekļuves cenu ilgtermiņa stabilitāti un vienlīdzīgu piekļuvi tiem, kuri vēlas iegūt piekļuvi vēsturisko operatoru tīkliem, tādējādi radot vienlīdzīgus konkurences apstākļus, un veidojot nosacījumus, kad nākamās paaudzes piekļuves (turpmāk „NGA”) tīklu cenu regulēšana vairs netiek garantēta, lai šādu tīklu investoriem būtu lielāka brīvība atklāt piemērotas cenu noteikšanas stratēģijas, lai nodrošinātu rentabilitāti, ņemot vērā tādas konkurējošas rūpniecības nozares kā reglamentētas vara, kā arī kabeļu nozares dažās jomās, un arvien vairāk ceturtās paaudzes mobilo sakaru tīklos. Šis priekšlikums jāapsver arī citu nesenu vai gaidāmu iniciatīvu kontekstā šajā nozarē. Priekšlikums balstās uz un papildina galvenās 2002. gada direktīvas, kuras reglamentē elektronisko sakaru sniegšanu un kurās 2009. gadā izdarīti grozījumi, ieviešot tieši piemērojamus tiesību aktu noteikumus, kas darbosies kopā ar direktīvu noteikumiem tādās jomās kā atļaujas, frekvenču spektra piešķīrums un piekļuve tīkliem. Priekšlikums pieņemts, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai par pasākumiem ātrdarbīgu elektronisko sakaru tīklu izvēršanas izmaksu samazināšanai[2], kurā jau paredzēta pieeja risināt vienā instrumentā vairākus konkrētus reglamentējošus izmaksu elementus dažādos tīkla ieguldījumu procesa posmos, kas kopā ļauj samazināt platjoslas izvēršanas izmaksas par 30 %. Šis priekšlikums pieņemts arī apzinoties, ka 2014. gadā tiks pārskatīts Komisijas Ieteikums par attiecīgajiem tirgiem[3] un ka sagatavošanās darbi jau rit pilnā sparā. Šā priekšlikuma ātra pieņemšana un īstenošana varētu palīdzēt samazināt tirgus jomu skaitu, uz kurām attiecas ex ante regulējums kā daļa no vienotā tirgus konkurences attīstības plānotās nākotnes analīzes. 1.2. Vispārīgais konteksts Mūsdienās daudzi jauni digitālie pakalpojumi un lietojumprogrammas ES vienotajā tirgū ir pieejamas tiešsaistē. Mūsdienu jauninājumi un izaugsmes iespējas bieži vien ir digitālas teju visās ekonomikas nozarēs — no autobūves nozares (tīklam pieslēgti automobiļi) līdz enerģētikai (viedtīkli) un no valsts pārvaldes (e-pārvalde) līdz vispārējas nozīmes pakalpojumiem (e-veselība). Lai vadītu gandrīz jebkura veida uzņēmumu — sākot ar maziem jaunizveidotiem uzņēmumiem un beidzot ar lieliem uzņēmumiem —, nepieciešama piekļuve labākajiem pakalpojumiem un infrastruktūrai. Visa šī ekosistēma ir atkarīga no savienojamības, ko nodrošina elektronisko sakaru tīkli. Pašlaik Eiropa ir sadrumstalota 28 atsevišķos valstu sakaru tīklos, un katrā no tiem ir ierobežots skaits dalībnieku. Rezultātā tā kā neviens operators nedarbojas vairāk kā pusē dalībvalstu un daudzi operatori darbojas daudz mazākā valstu skaitā, kopumā 510 miljonu patērētāju lielo tirgu apkalpo vairāk nekā 200 operatori. ES noteikumi, piemēram, attiecībā uz atļauju izsniegšanu, normatīvajiem nosacījumiem, frekvenču spektra piešķīrumu un patērētāju aizsardzību, ir īstenoti atšķirīgā veidā. Šī sadrumstalotība rada šķēršļus ienākšanai tirgū un palielina izmaksas tiem operatoriem, kuri vēlas sniegt pārrobežu pakalpojumus, tādējādi ierobežojot to izaugsmi. Tas ir pilnīgi pretēji situācijai ASV vai Ķīnā, kurām ir viens vienotais tirgus ar attiecīgi 330 miljoniem un 1400 miljoniem patērētāju, kurus apkalpo četri līdz pieci operatori, reglamentē viena likumdošana, viena licencēšanas sistēma un viena frekvenču spektra politika. Apjomradīti ietaupījumi un jaunas izaugsmes iespējas var palielināt peļņu no ieguldījuma ātrdarbīgajos tīklos un tajā pašā laikā virzīt konkurenci un globālo konkurētspēju. Tomēr ES operatori nevar no tiem gūt pietiekamu labumu. Citur pasaulē tiek īstenoti nozīmīgi digitalizācijas centieni un ieguldījumi, un šie ieguldījumi atmaksājas gan ieguldītājiem, gan patērētājiem, bet Eiropā šādi atjauninājumi nenotiek pietiekami ātri. Vienlaikus sadrumstalotu valsts tirgu dēļ patērētājiem ir pieejama mazāka izvēle, mazāk inovatīvi un mazāk kvalitatīvi pakalpojumi, un viņi joprojām maksā augstu cenu, lai veiktu pārrobežu zvanus vai izmantotu viesabonēšanu ES. Tas nozīmē, ka patērētāji nevar pilnībā izmantot digitālos pakalpojumus, kas šobrīd ir potenciāli pieejami. Tā rezultātā Eiropā netiek izmantots svarīgs potenciālās izaugsmes avots. Pasaulē, kur ir izplatītas informācijas un komunikācijas tehnoloģijas, sadrumstalots elektronisko sakaru tirgus apdraud efektivitāti un produktivitāti visā ekonomikā. Tiek lēsts, ka ES elektronisko sakaru vienotā tirgus neizmantotais potenciāls ir līdz 0,9 % no IKP jeb EUR 110 miljardu gadā[4]. Ieguvums no vienotā tirgus, ko gūtu uzņēmējdarbības sakaru pakalpojumi, vien būtu gandrīz EUR 90 miljardu gadā[5]. Stabils telekomunikāciju tirgus ir pamatā digitālai ekonomikai, kuras dinamiku atspoguļo tās stabilais nodarbinātības pieaugums. Lai sniegtu ieskatu plašākas ekonomikas mērogā un noturībā, ES strādā vairāk nekā 4 miljoni IKT speciālistu, un šis skaits turpina augt, neraugoties uz lejupslīdi. Ekonomikā kopumā pieaugoši ieguldījumi IKT, labākas darbaspēka digitālās prasmes un apstākļu maiņa interneta ekonomikas vajadzībām varētu palielināt IKP par papildu 5 % līdz 2020. gadam[6] un radīt 3,8 miljonus darbvietu[7]. Tirgū pastāvošie šķēršļi attiecībā uz elektroniskajiem sakariem kavē labumus, ko sniedz Eiropas mēroga pakalpojumi: labāka kvalitāte, apjomradīti ietaupījumi, lielāki ieguldījumi, augstāka efektivitāte un labākas sarunu pozīcijas. Tas negatīvi ietekmē plašāku digitālo ekosistēmu, tostarp ES iekārtu ražotājus, kā arī satura un lietojumprogrammu nodrošinātājus, sākot ar maziem jaunizveidotiem uzņēmumiem un beidzot ar valdībām. Tas arī ietekmē tās ekonomikas nozares, piemēram, banku nozari, automobiļu nozari, loģistiku, mazumtirdzniecību, veselības nozari, enerģētiku vai transporta nozari, kuras produktivitātes veicināšanai izmanto savienojamību, piemēram, mākoņdatošanu, savienotos objektus un integrēto pakalpojumu sniegšanu. 1.3. Politiskais konteksts Stratēģijas „Eiropa 2020” pamatiniciatīvā „Eiropas digitalizācijas programma” (turpmāk „EDP”) jau norādīta IKT un tīkla savienojamības izšķirīgā loma. Tajā noteiktas daudzas iniciatīvas, ar ko paredzēts veicināt ieguldījumus, sekmēt konkurētspēju un samazināt izmaksas saistībā ar ātrdarbīgu tīklu izvēršanu, lai visiem eiropiešiem nodrošinātu piekļuvi ātrdarbīgiem platjoslas tīkliem. Komisija ir arī izveidojusi Lielo koalīciju digitālām darbvietām (Grand Coalition for Digital Jobs), lai risinātu šīs nozares nodarbinātības potenciāla problēmu. Komisija arī īsteno iniciatīvas, lai nodrošinātu digitālu vienoto tirgu un veicinātu tiešsaistes saturu, tostarp e-komerciju un e-pārvaldi. Tā ir arī izteikusi priekšlikumu par pārveidotu ES datu aizsardzības regulu, lai aizsargātu iedzīvotāju privātumu, vienlaikus veicinot jauninājumus un uzņēmējdarbību vienotajā tirgū, kā arī par stratēģiju, lai veicinātu kiberdrošību un aizsargātu ES kritiskās infrastruktūras un tīklus, tostarp projektu Direktīvai par tīklu un informācijas drošību[8], kas ir būtisks atbalsts iedzīvotāju un patērētāju uzticībai tiešsaistes vidē. Virzība uz vienotu tirgu elektronisko sakaru jomā atbalstītu digitālā vienotā tirgus ekosistēmu. Šāds tirgus nozīmētu ne tikai mūsdienīgu infrastruktūru, bet arī inovatīvus un drošus digitālos pakalpojumus. Atzīstot minēto, Eiropadomes 2013. gada pavasara sanāksmē tika uzsvērta digitālā vienotā tirgus svarīgums izaugsmei un Komisija tika aicināta iesniegt (laikus uz Eiropadomes oktobra sanāksmi) konkrētus pasākumus, lai izveidotu IKT vienoto tirgu cik ātri vien iespējams. Šis priekšlikums kopā ar Komisijas ieteikumu par saskaņotiem nediskriminācijas pienākumiem un izmaksu aprēķina metodiku, lai veicinātu konkurenci un uzlabotu vidi ieguldījumu veikšanai platjoslas tīklos, veido līdzsvarotu pasākumu kopumu, kura mērķis ir virzība uz telesakaru vienotā tirgus izveidi un ieguldījumu sekmēšana. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMA REZULTĀTI 2.1. Ieinteresēto personu viedoklis Tā kā Eiropadomes pavasara sanāksmes secinājumos tika norādīta vajadzība līdz Eiropadomes oktobra sanāksmei iesniegt konkrētus priekšlikumus, sabiedriskā apspriešana bija jāveic ļoti ierobežotā laika grafikā. Papildus īpašai oficiālajai apspriešanai un apspriešanas notikumiem Komisija plaši iesaistīja lielu skaitu ieinteresēto personu organizāciju, lai novērtētu elektronisko sakaru tirgus vispārīgo stāvokli un to, kā izveidot vienoto tirgu. Komisijas pārstāvji tikās ar ieinteresētajām personām, kas pārstāvēja visus nozares segmentus, patērētāju organizācijas, pilsonisko sabiedrību un valstu regulatīvās iestādes un valdības, kā arī saņēma no tām informāciju. Papildus iepriekšminētajam Komisija organizēja vairākus apspriešanas pasākumus, kurus apmeklēja ieinteresētās personas, kas pārstāvēja visas rūpniecības nozares, patērētājus un pilsonisko sabiedrību[9]. Šī apspriešana parādīja, ka liela daļa ieinteresēto personu piekrīt Komisijas veiktajai problēmas analīzei un atzīst, ka nepieciešama steidzama rīcība. Turklāt diskusijas noritēja Eiropas Parlamentā un Ministru Padomē (TTE Padome). Padomē lielākā daļa delegāciju izprata problēmas analīzi un vajadzību veikt pasākumus, lai virzītos uz vienoto tirgu ar nolūku aizsargāt vai uzlabot konkurenci un patērētāju izvēli, risināt tīkla neitralitātes un viesabonēšanas jautājumus un izvairīties no regulējuma arbitrāžas, vienlaicīgi nodrošinot lielāku regulējuma konsekvenci, tostarp frekvenču spektra pārvaldībā, un izvairoties no pārmērīgas kompetenču centralizēšanas. Diskusijas Eiropas Parlamentā pauda stipru atbalstu Komisijas priekšlikumu pamatvirzienam un īpaši norādīja viesabonēšanas izskaušanas neatliekamību kā daļu no elektronisko sakaru vienotā tirgus, kā arī vajadzību ieviest augsta līmeņa patērētāju aizsardzību un skaidrus noteikumus attiecībā uz tīkla neitralitāti. 2.2. Zinātība 2012. gadā tika pabeigts nozīmīgs pētījums par rīcību, kas veicama, lai izveidotu patiesi vienotu tirgu elektronisko sakaru jomā, un tas arī zināms kā „ārpuseiropas izmaksas telesakaru tirgos”[10]. Pētījumā novērtēts ES elektronisko sakaru vienotā tirgus stāvoklis un aplēsts vienotā tirgus ekonomiskais potenciāls. Komisija izmantoja arī daudzus citus tādus pierādījumu avotus kā ikgadējais Digitalizācijas programmas rezultātu pārskats un ekonomiskie pētījumi, ko veica Ekonomikas un finanšu lietu ĢD, piemēram, par telesakaru tirgus sadrumstalotību Eiropā[11]. Izmantojot ES apspriešanās mehānismu saskaņā ar tiesisko regulējumu, ir konstatēta arī nesaskaņota valstu regulatīvo iestāžu (turpmāk „VRI”) prakse, kas tiek piemērota attiecīgo tirgu regulēšanā. Turklāt saistībā ar radiofrekvenču spektra politikas programmu Komisija konstatēja nozīmīgu nesaskaņotību starp dalībvalstīm attiecībā uz atļauju izsniegšanu un frekvenču spektra joslu atvēršanu lietošanai, kas nav atkarīga no tehnoloģijām, jo īpaši saistībā ar pievienotajiem nosacījumiem un laika grafiku. 2.3. Ierosinātās regulas ietekmes novērtējums Saskaņā ar labāka regulējuma politiku Komisijas dienesti veica ietekmes novērtējumu attiecībā uz politikas risinājumiem. Galvenie regulējuma sadrumstalotības avoti ir saistīti ar galvenajām nozarei raksturīgajām prasībām attiecībā uz elektronisko sakaru sniegšanu, uz ko attiecas ES tiesību akti (atļauja, piekļuve fiksētiem vai bezvadu resursiem, atbilstība noteikumiem par galalietotāja aizsardzību). Tā kā katram no šiem elementiem ir konkrētas īpašības un sadrumstalotības risinājumi noteikti būs ļoti atšķirīgi, tie visi ir būtiski galveno šķēršļu pārvarēšanā ceļā uz elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu integrētu sniegšanu Savienībā. Risinājumu vērtējums ir sadalīts, attiecībā uz a) šķēršļiem, kas radušies valsts atļauju izsniegšanas režīma dēļ saistībā ar VRI īstenoto reglamentējošo pieeju nekonsekvenci; b) koordinācijas trūkumu frekvenču spektra piešķīrumā un nosacījumos, kā arī regulējuma nenoteiktību attiecībā uz frekvenču pieejamību; c) tādu vairumtirdzniecības produktu trūkumu, kas ļautu sniegt pakalpojumus, izmantojot cita operatora tīklu ar atbilstošiem pakalpojumu savietojamības līmeņiem, tirgus tiesiskās aizsardzības līdzekļu vai savstarpēju sarunu ietvaros; d) patērētāju aizsardzības noteikumu sadrumstalotību, kā rezultātā radušies nevienlīdzīgi patērētāju aizsardzības līmeņi un dažādi komercnosacījumi, tostarp augstas viesabonēšanas un starptautisko zvanu izmaksas, kā arī pakalpojumu traucēšana vai bloķēšana. Lai risinātu minētos sadrumstalotības cēloņus, turpmākai analīzei tika atlasīti trīs politikas risinājumi. Pirmais risinājums paredz pašreizējā elektronisko sakaru tiesiskā regulējuma saglabāšanu. Otrajā risinājumā tika apsvērts vienots tiesību akts (regula), kurš tikai koriģētu tiesisko regulējumu, ciktāl nepieciešams ES elektronisko sakaru tirgum, pamatojoties uz pastiprinātu koordinēšanu ES līmenī. Trešajā risinājumā tika ietverta otrā risinājuma būtība, tikai aizstājot spēkā esošo pārvaldības struktūru ar vienu ES regulatoru, lai panāktu pilnīgu regulatīvo koordinēšanu. Katrs politikas risinājums tika vērtēts, ņemot vērā tā efektivitāti attiecībā uz politikas mērķu sasniegšanu un galveno uzmanību veltot pieprasījuma un piedāvājuma puses izmaksām un ieguvumiem, tostarp ietekmei uz ES elektronisko sakaru nozares struktūru, ekonomiku, darbvietām, patēriņa pārpalikumu un vidi. Ietekmes novērtējuma ziņojumā secināts, ka otrais risinājums ir vislabākais pieejamais risinājums. Pirmkārt, vienotas Eiropas atļaujas izsniegšanas mērķis ir samazināt Eiropas operatoriem administratīvo slogu un tā nodrošināt regulējuma konsekvenci. Radiofrekvenču spektra lietošanas koordinācija vienotajā tirgū nodrošinās frekvenču spektra resursu saskaņotu pieejamību un atbilstošus nosacījumus to lietošanai visā Eiropā, tādējādi nodrošinot frekfenču spektra efektīvu izmantošanu. Vienlaikus tas atbalstītu prognozējamu ieguldījumu vidi ātrdarbīgiem tīkliem, tostarp plašo teritoriālo pārklājumu, kas ir arī ilgtermiņa galalietotāja interesēs. Vairumtirdzniecības piekļuves produktu pieejamība ES līmenī kā potenciāls tiesiskās aizsardzības līdzeklis būtiskai ietekmei tirgū ļaus fiksēto pakalpojumu operatoriem sniegt pieslēguma pakalpojumus saviem klientiem visā Savienībā un nodrošināt augstu pakalpojumu kvalitāti. Gaidāms, ka šāda pieejamība labvēlīgi ietekmēs ieguldījumus, jo īpaši pāri dalībvalstu robežām, atvieglojot uzņēmumiem ienākšanu jaunos tirgos, sekojot patērētāju pieprasījumam, un ļaujot tiem šādi rīkoties ar augstas kvalitātes standarta piekļuves produktiem, tādējādi veicinot konkurenci un liekot operatoriem uzlabot piedāvājumu un ieguldīt infrastruktūrā un pakalpojumos. Vienoti pakalpojumu kvalitātes noteikumi nodrošinās lietotājiem brīvību piekļūt pakalpojumiem un lietojumprogrammām pēc savas izvēles un balstoties uz skaidriem līguma noteikumiem visā Savienībā bez interneta piekļuves nevajadzīgas traucēšanas vai bloķēšanas. Vienlaikus tie nodrošinās iespēju iegūt specializētus pakalpojumus īpaša satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu nodrošināšanai uzlabotā pakalpojumu kvalitātē. Pastiprināta pārredzamība un līgumtiesības nodrošinās patērētāju ieinteresētību augstas kvalitātes un uzticamos pakalpojumos un stiprinās tirgus konkurējošo dinamiku. Un pasākumi attiecībā uz nepamatotām cenu atšķirībām starp iekšzemes zvaniem un zvaniem ES teritorijā un tādiem, kas piedāvā viesabonēšanu kā mājās (Roaming Like At Home), izmantojot viesabonēšanas līgumus, cenšas atcelt nepamatotas papildizmaksas par ārvalstīs sniegtajiem elektronisko sakaru pakalpojumiem. Visbeidzot, šis risinājums visefektīvāk un savlaicīgāk veicinātu tiesisko paredzamību un pārredzamību. Lielākai tirgus konkurētspējai, vienotākiem darbības nosacījumiem (piekļuve resursiem, īpaši patērētāju noteikumi), kā arī apjomradītu priekšrocību nodošanai patērētāju cenu elastības vai konkurences spiediena ietekmē būtu jārada lielāka konverģence. Gan lielākam konkurences spiedienam, kas rada stimulu diferencēt, savienojumā ar lielākām apjomradītām priekšrocībām, gan lielākai regulējuma paredzamībai un labākai videi priekš inovatīvu pakalpojumu masveida sniegšanas pēc zināma laika būtu labvēlīgi jāietekmē ieguldījumu vide. Tā kā gaidāms pozitīva šo priekšlikumu ietekme uz darbvietu izveidi, šajā posmā ir grūti novērtēt precīzu sociālo ietekmi un ietekmi uz nodarbinātību. Tiesību aktu pārraudzībā un izvērtēšanā Komisija šiem aspektiem pievērsīs īpašu uzmanību. Lai sasniegtu vēlamo rezultātu, izmantojot 1. risinājumu (pašreizējā elektronisko sakaru tiesiskā regulējuma saglabāšana) un 3. risinājumu (pilnīga regulējuma aizstāšana attiecībā uz pakalpojumiem visā ES), salīdzinājumā ar izvēlēto risinājumu būtu vajadzīgs par trīs līdz pieciem gadiem ilgāks laiks un iepriekšminētais potenciālais papildu IKP līdz par 3,7 % laikposmā no 2015. gada līdz 2020. gadam. Tam arī nepieciešams visīsākais laiks, lai gūtu rezultātus un sasniegtu visus konkrētos mērķus, tādējādi sasniedzot vislabākos iespējamos ekonomiskos un sociālos labumus salīdzinājumā ar pārējiem apsvērtajiem risinājumiem. Ietekmes novērtējuma padome 2013. gada 6. septembrī sniedza atzinumu par ietekmes novērtējuma projektu. Ziņojums un ietekmes novērtējuma kopsavilkums publicēts kopā ar priekšlikumu. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI 3.1. Juridiskais pamats Priekšlikums ir balstīts uz Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pantu, jo tas attiecas uz elektronisko sakaru iekšējo tirgu un tā darbību. 3.2. Subsidiaritāte Ar pašlaik spēkā esošo tiesisko regulējumu nav pilnībā sasniegts tā mērķis izveidot elektronisko sakaru vienoto tirgu. Atšķirības valstu noteikumos, kaut arī tie ir saskaņoti ar spēkā esošo ES tiesisko regulējumu, rada šķēršļus pārrobežu darbībai un pakalpojumu iegādei, tādējādi ierobežojot ES tiesību aktos garantēto brīvību sniegt elektronisko sakaru pakalpojumus. Tam ir tieša ietekme uz iekšējā tirgus darbību. Dalībvalstīm nav ne kompetences, ne stimula mainīt pašreiz spēkā esošo tiesisko regulējumu. Lai novērstu problēmas cēloņus, nepieciešami pasākumi ES līmenī. Pirmkārt, pašreizējā sadrumstalotība, ko rada valstu vispārīgās atļauju izsniegšanas sistēmas, tiek novērsta, ieviešot vienotas ES atļaujas izsniegšanu. Vienotas ES atļaujas izsniegšanas mehānisms kopā ar piederības valsts kontroli pār šādas atļaujas atsaukšanu un/vai tās darbības apturēšanu veicinātu ES operatoru reģistrāciju un tiem piemērojamo visnopietnāko izpildes pasākumu koordinēšanu. Priekšlikumā šādiem uzņēmumiem garantēta labāka regulatīvā saskaņotība un paredzamība, nodrošinot Komisijai pilnvaras pieprasīt, lai valstu regulatori atsauc ierosinātos tiesiskās aizsardzības līdzekļus, kas būtu nesaderīgi ar ES tiesību aktiem. Priekšlikums nodrošinātu lielāku konverģenci attiecībā uz to fiksēto un bezvadu resursu piekļuves regulatīvajiem nosacījumiem, kuri sekmē pakalpojumu sniegšanu visā Eiropā. Pilnīga tiešo lietotāju tiesību saskaņošana nodrošina, ka iedzīvotājiem un nodrošinātājiem visā ES ir līdzīgas tiesības un pienākumi, jo īpaši iespēja tirgot un iegādāties pakalpojumus pārrobežu darījumos ar vieniem un tiem pašiem nosacījumiem. Subsidiaritātes princips tiek respektēts, jo ES iesaistīšanās notiks, ciktāl tas nepieciešams likvidēt iekšējā tirgus šķēršļus. Pirmkārt, vienotas ES atļaujas izsniegšana ir pieejama tiem operatoriem, kuri darbojas visā ES teritorijā, un lēmumus par regulatīvajiem pienākumiem, kas cieši saistīti ar tīkla atrašanās vietu vai pakalpojuma sniegšanas vietu, joprojām pieņems minētās dalībvalsts regulators. Ieņēmumi no frekvenču spektra piešķīrumiem paliks attiecīgās dalībvalsts rīcībā, taču sīkāk izstrādātie reglamentējošie principi attiecībā uz frekvenču spektra lietojumu, kas papildina ES tiesiskajā regulējumā ietvertos augsta līmeņa mērķus, vēl aizvien atstāj dalībvalstīm lielu rīcības brīvību. Tāpat arī attiecībā uz paziņošanas procedūru Komisijai par frekvenču spektru — tā drīzāk balstās uz tiesiskās atbilsmes pārbaudi, nevis uz Komisijas brīvības aizvietošanu ar dalībvalstu rīcības brīvību, un uz to attiecas tādi turpmāki aizsardzības pasākumi kā pārbaudes procedūra saskaņā ar komitejas procedūru. Vispārīgas atļaujas izsniegšanas paplašināšana, to piemērojot tuvas darbības bezvadu piekļuves punktu izmantošanai, tiek veikta tikai kā nemanāma, mazas jaudas ieviešana, kas stingri noteikta īstenošanas pasākumos. Noslēgumā: Eiropas virtuālo piekļuves produktu piemērošana ir tās dalībvalsts valsts regulatīvās iestādes kompetencē, kurā tīkls atrodas, pamatojoties uz tirgus analīzi, kas balstīta uz spēkā esošo tiesisko regulējumu, tajā pašā laikā virtuālo piekļuves produktu saskaņošanā izmanto to pašu mehānismu, kāds tiek izmantots attiecībā uz fiziskajiem vairumtirdzniecības piekļuves produktiem, kas jau paredzēts spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā. 3.3. Proporcionalitāte ES rīcība paredzēta, ciktāl nepieciešams, lai sasniegtu noteiktos mērķus. Pasākumu galvenais mērķis būs novērst nepārprotamus šķēršļus vienotajam tirgum, veicot minimālos nepieciešamos grozījumus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā, kas nepieciešams, lai radītu nosacījumus jaunu pārrobežu elektronisko sakaru tirgu attīstībai ES līmenī. Šāda rīcība ļautu sasniegt divkāršo vienotā tirgus uzdevumu – brīvību sniegt un brīvību patērēt elektronisko sakaru pakalpojumus. Tajā pašā laikā, ja spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā netiek veiktas izmaiņas, tostarp arī tajā, kā valsts regulatīvās iestādes veic tirgus uzraudzību, netiks traucēta to pakalpojumu nodrošinātāju darbība, kuri labprāt saglabātu valsts (vai vietēja līmeņa) ietekmi. Turklāt jaunu pārrobežu tirgu attīstībai būtu jānorit saskaņā ar "labāka regulējuma" principu, t. i., pakāpeniski samazinot regulējuma spiedienu, ja tirgus pierādījis savu konkurētspēju integrētākā Eiropas kontekstā, bet atbilstoši valsts regulatīvās iestādes uzraudzības pienākumiem un saskaņā ar konkurences ex post kontroli. Šādai rīcībai ir labvēlīga ietekme, jo valsts regulatīvās iestādes arī būtu vislabākajā pozīcijā, lai ievērotu valsts specifiskās iezīmes, (i) regulējot piekļuvi fiziskām infrastruktūrām, kas pēc savas būtības paliek ģeogrāfiski noslēgtas valsts vai reģionālā līmenī, un (ii) risinot patērētāju jautājumus valsts kontekstā (jo īpaši patērētāju valodā). Attiecīgi ierosinātie pasākumi neietvers būtiskas pārmaiņas pārvaldībā vai kompetenču maiņu ES līmenī, piemēram, izmantojot ES regulatoru vai Eiropas mēroga frekvenču spektra licencēšanu. Risinājumi ļaus attiecīgajām ieinteresētajām personām izmantot sinerģiju, ko nodrošina liels vienotais tirgus, un vissavlaicīgāk un visiedarbīgāk samazināt savu operāciju un ieguldījumu neefektivitāti. Vienlaikus tiem operatoriem, kuri izvēlas sniegt pakalpojumus vienā dalībvalstī, priekšlikums nodrošina spēkā esošo noteikumu nepārtrauktību, sniedzot jauno un uzlaboto noteikumu radītās priekšrocības attiecībā uz galalietotāju tiesībām un prognozējamāku vidi frekvenču spektra resursu piekļuvei un augstas kvalitātes fiksētas tīkla piekļuves produktiem. 3.4. Pamattiesības Ir analizēta priekšlikuma ietekme uz tādām pamattiesībām kā vārda un informācijas brīvība, brīvība veikt uzņēmējdarbību, nediskriminācija, patērētāju aizsardzība un personas datu aizsardzība. Jo īpaši, regula nodrošinās piekļuvi atklātajam internetam; tā nosaka augstu standartu attiecībā uz pilnībā saskaņotām tiešo lietotāju tiesībām, Eiropas mērogā palielina uzņēmējdarbības brīvību, un tai laika gaitā būtu jāsamazina konkrētām nozarēm piemērojams regulējums. 3.5. Juridiskā instrumenta izvēle Komisija ierosina regulu, jo tā nodrošina vienotā tirgus šķēršļu likvidāciju, papildinot spēkā esošo tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā. Tā ietver konkrētas, tieši piemērojamas tiesības un pienākumus nodrošinātājiem un tiešajiem lietotājiem, un tā ietver arī koordinējošus mehānismus attiecībā uz noteiktiem resursiem Eiropas līmenī, lai veicinātu elektronisko sakaru pakalpojumu pārrobežu sniegšanu. Regulai ir svarīga nozīme, piemēram, atklātā interneta un datplūsmas pārvaldības jomās, kurās nepieciešama patiesi vienota pieeja, lai no sākta gala izvairītos no esošās tendences virzībā uz atšķirīgiem valstu risinājumiem un lai īstenotu integrētu tīkla uzraudzību un tiešsaistes satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu izstrādi, ko var darīt pieejamu visā Savienībā. 3.6. Priekšlikuma struktūra un galvenās tiesības un pienākumi Vispārīgi noteikumi (I nodaļa, 1. un 2. pants) I nodaļā ietverti vispārīgi noteikumi, tostarp attiecīgās definīcijas. Tajā noteikti regulatīvie principi, saskaņā ar kuriem iesaistītās regulatīvās iestādes rīkojas, šo regulu piemērojot kopā ar spēkā esošā regulējuma noteikumiem. Vienotas ES atļaujas izsniegšana (II nodaļa, 3.–7. pants) Operatoriem, kas vēlas sniegt pakalpojumus vairākās dalībvalstīs, pašlaik jāsaņem atļauja katrā no šīm dalībvalstīm. Ar regulu tiek ieviesta vienotas ES atļaujas izsniegšana, kas balstīta uz vienotu paziņošanas sistēmu Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja galvenās darbības vietas dalībvalstī (piederības valstī), un nosaka tai piemērojamos nosacījumus. Vienotās ES atļaujas atsaukšanai un/vai tās darbības apturēšanai tiek piemērota piederības valsts kontrole. Vienotas ES atļaujas turētājiem ir tiesības uz vienādu regulatīvo kārtību līdzīgās situācijās gan dalībvalstīs atsevišķi, gan starp tām, un jaunpienācējiem tirgū un mazākiem pārrobežu operatoriem ir noteikti atbrīvojumi no administratīvajām maksām un ieguldījumiem saistībā ar vispārējo pakalpojumu finansēšanu dalībvalstīs, kas nav piederības valsts (uzņēmējdalībvalstīs). Vienotas ES atļaujas turētāji turpmāk visā Eiropā sniegs pakalpojumus, balstoties uz saskaņotāku regulatīvo pienākumu piemērošanu. Vienota Eiropas atļauja tādējādi samazinās nevajadzīgus administratīvus šķēršļus un garantēs Eiropas nodrošinātājiem saskaņotākas tiesības un pienākumus darboties visā ES un sasniegt apjomu. ES resursi (III nodaļa) 1. iedaļa (8.–16. pants) Mūsdienās mobilo sakaru nodrošinātājiem Eiropā nav nodrošināta nepieciešamā paredzamība attiecībā uz frekvenču spektra pieejamību visā ES, un tiem nākas saskarties ar dažādiem piešķiršanas nosacījumiem. Tādējādi ir grūtāk plānot ilgākā termiņā, veikt pārrobežu ieguldījumus un visbeidzot sasniegt apjomu. Šāda sadrumstalotība nozīmē, ka ierīču ražotāji izstrādā savus produktus citiem tirgiem, kuri ir lielāki un kuru izaugsmes iespējas ir labākas. Lai šāda neilgtspējīga situācija vairs nepastāvētu, frekvenču spektra resursu saskaņošana ir jānodrošina šādi: · definējot kopējus regulējuma principus, ko piemēro dalībvalstij, nosakot frekvenču spektra lietošanas nosacījumus, kas saskaņots bezvadu platjoslas sakariem; · nodrošinot Komisijai pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, lai saskaņotu frekvenču spektra pieejamību, piešķīrumu laika grafiku un frekvenču spektra lietošanas tiesību ilgumu; · ar apspriešanas mehānismu, kas ļauj Komisijai pārskatīt valstu pasākumu projektus attiecībā uz frekvenču spektra piešķiršanu un lietošanu; · vienkāršojot nosacījumus mazas jaudas bezvadu platjoslas piekļuves (Wi-Fi, mazizmēra šūnas) paplašināšanai un nodrošināšanai, lai veicinātu konkurenci un samazinātu tīkla pārblīvi. 2. iedaļa (17.–20. pants) Saskaņota augstas kvalitātes virtuāla piekļuve fiksētiem tīkliem veicinātu ienākšanu tirgū un pārrobežu pakalpojumu sniegšanu gan tiešajiem lietotājiem, gan uzņēmumiem un palīdzētu sekmēt konkurenci un ieguldījumus. Mūsdienās virtuāli fiksētas piekļuves produkti visā ES tiek definēti dažādos veidos. Virtuāla piekļuve fiksētiem tīkliem, lai nodrošinātu pārrobežu pakalpojumus, ir saskaņota šādi: · nosakot ES saskaņoto virtuālo platjoslas piekļuves produktu (virtuālā atsaiste, IP bitu plūsma un nomāto līniju segmentu izbeigšana) kopējas iezīmes, kad to sniegšana atļauta operatoriem ar būtisku tirgus ietekmi. · attiecīgi valstu regulatoriem, nosakot tiesiskās aizsardzības līdzekļus, jāņem vērā šādu saskaņotu piekļuves produktu ieviešana, attiecīgi ievērojot pastāvošo infrastruktūras konkurenci, ieguldījumus un galvenās samērīguma prasības. Priekšlikums arī atspoguļo lēmumu pieņemšanas praksi, to ietverot noteikumā, kas sasaista NGA tīklu vairumtirdzniecības cenas kontroles pienākumu ar konkurences spiedienu, ko rada alternatīvas infrastruktūras, efektīvas garantijas attiecībā uz nediskriminējošu piekļuvi un mazumtirdzniecības konkurences līmeni cenu, izvēles un kvalitātes jomā; · ar elektronisko sakaru nodrošinātāju tiesībām ar saprātīgiem noteikumiem piedāvāt saskaņotus savienojamības produktus, kam ir nodrošināta pakalpojumu kvalitāte, un tiem piekļūt, lai radītu jaunus tiešsaistes pakalpojumus. Tiešo lietotāju tiesības (IV nodaļa, 21.–29. pants) Eiropā gan elektronisko sakaru nodrošinātāji, gan tiešie lietotāji saskaras ar nesaskaņotiem noteikumiem attiecībā uz tiešo lietotāju tiesībām, kā rezultātā aizsardzības līmeņi ir dažādi un dažādās dalībvalstīs ir jāievēro dažādi noteikumi. Operatoriem šī sadrumstalotība izmaksā dārgi, tā nav pieņemama tiešajiem lietotājiem, un, visbeidzot, tā kavē pakalpojumu pārrobežu sniegšanu un negatīvi ietekmē tiešo lietotāju vēlmi izmantot tos. Lai garantētu atbilstīgu patērētāju aizsardzības līmeni visā ES, tiek saskaņoti noteikumi, kas nosaka tiešo lietotāju tiesības, tostarp – nediskriminācija attiecībā uz noteiktiem vietējiem un ES (starptautiskajiem) sakariem (izņemot gadījumus, kad atšķirības ir objektīvi pamatotas); – obligāta informācijas sniegšana pirms līguma noslēgšanas un līguma informācija; – labāka pārredzamība un iespējas izvairīties no „šokējošiem” rēķiniem; – tiesības izbeigt līgumu pēc sešiem mēnešiem bez izmaksām (izņemot jebkuru subsidētu iekārtu atlikušo vērtību vai citus īpašos piedāvājumus); – nodrošinātāju pienākums nodrošināt netraucētu savienojumu ar visu saturu, lietojumprogrammām vai pakalpojumiem, kam piekļūst tiešie lietotāji — minēts arī kā tīkla neitralitāte —, vienlaikus regulējot operatoru izmantotos datplūsmas pārvaldības pasākumus attiecībā uz vispārīgo piekļuvi internetam. Vienlaikus ir precizēts tiesiskais regulējums attiecībā uz specializētajiem pakalpojumiem ar labāku kvalitāti. Nodrošinātāja maiņas veicināšana (V nodaļa, 30. pants) Uzlaboti maiņas noteikumi veicina ienākšanu tirgū un konkurenci starp elektronisko sakaru nodrošinātājiem un ļauj tiešajiem lietotājiem vieglāk izvēlēties nodrošinātāju, kas vislabāk atbilst to konkrētajām vajadzībām. Tiek paredzēti arī saskaņoti principi, kas piemērojami maiņas procedūrām, piemēram, cenu tuvināšana izmaksām, uzņemošā pakalpojuma sniedzēja vadīts process, automātiska tāda līguma izbeigšana, kurš noslēgts ar nododošo nodrošinātāju. Organizatoriskie un nobeiguma noteikumi (VI nodaļa, 31.–40. pants) Šajā nodaļā ietverti pirmie vispārīgie noteikumi attiecībā uz valstu kompetento iestāžu pilnvarām piemērot sankcijas un noteikumi par Komisijas pilnvarām pieņemt deleģētos vai īstenošanas aktus. Ir paredzēti grozījumi arī pamatdirektīvās, kā arī Viesabonēšanas un Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādes (BEREC) regulā. Jo īpaši attiecībā uz tirgus ex ante regulāciju un ņemot vērā, ka katra VRI joprojām ir atbildīga par saviem attiecīgajiem (valsts) tirgiem, grozījumu mērķis ir veicināt lielāku saskaņotību un stabilitāti visā ES attiecībā uz VRI veikto tirgu novērtējumu un regulatīvo pienākumu piemērošanu vienotas ES atļaujas turētājiem, lai izvairītos no gadījumiem, kad tiek noteikti atšķirīgi pienākumi par vienu un to pašu tirgus nepilnību katrā dalībvalstī, kurā tie darbojas. Šajā sakarā noteikumi paredz Komisijas pilnvaras pieprasīt to tiesiskās aizsardzības līdzekļu atcelšanu, kuri piemēroti uzņēmumiem ar vienoto ES atļauju, kā arī juridisko noteiktību attiecībā uz kritērijiem to tirgu noteikšanai, kuriem piemēroti šādi ex ante tiesiskās aizsardzības līdzekļi, ņemot vērā arī konkurences spiedienu, ko rada līdzvērtīgi pakalpojumi, ko nodrošina OTT piegādātāji. Tā kā III Viesabonēšanas regula ar tās strukturālajiem pasākumiem radīs tirgū lielāku konkurenci, nevar cerēt, ka tā viena pati radīs situāciju, kurā patērētāji varēs paļāvīgi replicēt savus piederības dalībvalstī patēriņa ieradumus, ceļojot uz ārvalstīm, un tādējādi pielikt punktu viesabonēšanas pārmaksai visā Eiropā. Tādēļ 33. pants ir balstīts uz Viesabonēšanas regulu, sniedzot stimulu operatoriem nodrošināt viesabonēšanu par iekšzemes cenām. Ar šo priekšlikumu mobilo sakaru operatoriem ievieš brīvprātīgu sistēmu, saskaņā ar kuru tie slēdz divpusējos vai daudzpusējos viesabonēšanas līgumus, kuri tiem ļauj internalizēt vairumtirdzniecības viesabonēšanas izdevumus un pakāpeniski ieviest viesabonēšanas pakalpojumus par iekšzemes cenām līdz 2016. gada jūlijam, ierobežojot cenu arbitrāžas risku. Šādi viesabonēšanas līgumi tirgū nav nekas jauns. Viesabonēšanas līgumi pastāv, tādējādi ļaujot to dalībniekiem (ar nosacījumu, ka panākta atbilstība konkurences tiesību aktiem) īstenot apjomradītus ietaupījumus, nodrošinot viesabonēšanas pakalpojumus starp līgumslēdzējām pusēm. Tomēr priekšlikumā norādīts, ka tiem nepieciešams uzlabot pārredzamību. Ierosinātais brīvprātīgais režīms ir izstrādāts tā, lai stimulētu šādu likumīgu apjomradītu ietaupījumu nodošanu patērētājiem, nodrošinot viesabonēšanas pakalpojumus par iekšzemes tarifiem, ar nosacījumu, ka viesabonēšana tiek nodrošināta visā Savienībā un ka patērētāji Savienībā savlaicīgi gūst no šādiem piedāvājumiem labumu. Tajā pašā laikā priekšlikumā paredzēts nepieciešamais līdzsvars, kas ļautu operatoriem pielāgot savus mazumtirdzniecības piedāvājumus un pakāpeniski nodrošināt tiem visus patērētāju pamatieguvumus. Bez divpusējiem vai daudzpusējiem viesabonēšanas līgumiem nav iedomājams, ka paredzētajā laikposmā operators viens pats visā Savienībā varētu nodrošināt viesabonēšanu iekšzemes tarifu līmenī. Visbeidzot BEREC regulas grozījumi ir nepieciešami, lai nodrošinātu iestādei lielāku stabilitāti un palielinātu tās stratēģisko nozīmi, jo īpaši paredzot priekšsēdētāja iecelšanu uz trim gadiem. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Ierosinātā regula neietekmē Savienības budžetu. Jo īpaši priekšlikumam veikt grozījumus Regulā (EK) Nr. 1211/2009) neietekmē ne štatu sarakstā iekļauto amata vietu skaitu, ne ES finansiālo ieguldījumu BEREC Birojam un atbilst skaitļiem, kas noteikti Komisijas Paziņojumā Eiropas Parlamentam un Padomei (COM(2013) 519 final). 2013/0309 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA ar ko nosaka pasākumus sakarā ar Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu un savienota kontinenta īstenošanu un groza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012 (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[12], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[13], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Eiropai jāizmanto visi izaugsmes avoti, lai izkļūtu no krīzes, radītu darbvietas un atgūtu konkurētspēju. Izaugsmes un darbvietu radīšanas atjaunošana Savienībā ir stratēģijas „Eiropa 2020” mērķis. Eiropadomes 2013. gada pavasara sanāksmē tika uzsvērta digitālā vienotā tirgus svarīgums izaugsmei un tika izteikts aicinājums iesniegt konkrētus pasākumus, lai izveidotu informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (turpmāk „IKT”) vienoto tirgu cik ātri vien iespējams. Ievērojot stratēģijas „Eiropa 2020” mērķus un šo aicinājumu, ar šo regulu paredzēts izveidot elektronisko sakaru vienoto tirgu, izveidojot un pielāgojot spēkā esošo Savienības tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā. (2) Vienā no stratēģijas „Eiropa 2020” pamatiniciatīvām „Eiropas digitalizācijas programma” (turpmāk „EDP”) jau atzīts, ka IKT un tīkla savienojamība ir neaizstājams pamats mūsu ekonomikas un sabiedrības attīstībai. Lai ļautu Eiropai gūt digitālās pārveides labumus, Savienībā nepieciešams dinamisks elektronisko sakaru vienotais tirgus visās nozarēs un visā Eiropā. Šāds patiesi vienots sakaru tirgus būs inovatīvas un gudras digitālas ekonomikas „mugurkauls” un tāda digitālā vienotā tirgus pamats, kurā tiešsaistes pakalpojumi var brīvi „plūst” pāri robežām. (3) Viengabalainā elektronisko sakaru vienotajā tirgū būtu jāsniedz brīvība nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus katram klientam Savienībā un tiesības katram galalietotājam izvēlēties labāko tirgū pieejamo piedāvājumu, un tirgu sadrumstalotībai valstu robežu dēļ nevajadzētu tās kavēt. Šādu sadrumstalotību nevar pilnībā novērst ar spēkā esošo tiesisko regulējumu elektronisko sakaru jomā, ko raksturo drīzāk valstu, nevis Savienības mēroga vispārējo atļauju izsniegšanas režīms, valstu frekvenču spektra piešķiršanas shēmas, dažādās dalībvalstīs elektronisko sakaru nodrošinātājiem pieejamie atšķirīgie piekļuves produkti un dažādi noteikumu kopumi, ko piemēro klientiem atkarā no nozares. Daudzos gadījumos Savienības noteikumi tikai nosaka pamatscenāriju, un dalībvalstīs tie bieži vien ir ieviesti atšķirīgi. (4) Patiesi vienotam tirgum elektronisko sakaru jomā būtu jāveicina konkurence, ieguldījumi un inovācijas jaunos un uzlabotos tīklos un pakalpojumos, sekmējot tirgus integrāciju un pārrobežu pakalpojumu piedāvājumu. Tādējādi tam būtu jāpalīdz sasniegt augstos mērķus, kas attiecībā uz ātrdarbīgu platjoslu noteikti EDP. Savukārt pieaugošajai digitālo infrastruktūru un pakalpojumu pieejamībai būtu jāpaplašina patērētāju izvēle, jāpaaugstina pakalpojumu kvalitāte un satura dažādība, jāveicina teritoriālā un sociālā kohēzija, kā arī jāsekmē mobilitāte Savienībā. (5) Elektronisko sakaru vienotā tirgus radītajiem labumiem būtu jāattiecas uz plašāku digitālo ekosistēmu, kas ietver Savienības iekārtu ražotājus, satura un lietojumprogrammu nodrošinātājus un plašāku ekonomiku, aptverot tādas nozares kā banku nozare, automobiļu nozare, loģistika, mazumtirdzniecība, enerģētika un transporta nozare, kuras balstās uz savienojamību, lai palielinātu savu efektivitāti, izmantojot, piemēram, vispārējas mākoņdatošanas lietojumprogrammas, savienotos objektus un integrētas pakalpojumu sniegšanas iespējas dažādām uzņēmuma daļām. Arī valsts pārvaldei un veselības aizsardzības nozarei būtu jāgūst labums no plašāk pieejamiem e-pārvaldes un e-veselības pakalpojumiem. Kultūras saturu un pakalpojumus un kultūras dažādību kopumā varētu pilnveidot arī elektronisko sakaru vienotā tirgū. Savienojamības nodrošināšana, izmantojot elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus, ir tik svarīga plašākai ekonomikai un sabiedrībai, ka būtu jānovērš nepamatots slogs, piemēram, tiesiskā regulējuma vai cita veida slogs, ko piemēro atkarā no nozares. (6) Šīs regulas mērķis ir izveidot elektronisko sakaru vienoto tirgu, rīkojoties trijos plašos savstarpēji saistītos virzienos. Pirmkārt, tai būtu jānodrošina brīvība sniegt pārrobežu elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus dažādās dalībvalstīs, balstoties uz Eiropas vienotas atļaujas koncepciju, kas rada nosacījumus satura un konkrētu nozaru tiesiskā regulējuma ieviešanas lielākas saskaņotības un paredzamības nodrošināšanai visā Savienībā. Otrkārt, ir nepieciešams ar līdzīgākiem noteikumiem un nosacījumiem sniegt piekļuvi būtiskiem resursiem, kas nepieciešami elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu pārrobežu nodrošināšanai ne tikai bezvadu platjoslas sakariem, kuriem svarīgs ir licencēts un nelicencēts frekvenču spektrs, bet arī fiksētas līnijas savienojamībai. Treškārt, lai saskaņotu uzņēmējdarbības apstākļus un veidotu iedzīvotāju uzticību digitalizācijas jomā, ar šo regulu būtu jāsaskaņo noteikumi par galalietotāju, jo īpaši patērētāju, aizsardzību. Tas ietver noteikumus attiecībā uz nediskrimināciju, līguma informāciju, līguma izbeigšanu un maiņu, papildu noteikumiem attiecībā uz piekļuvi tiešsaistes saturam, lietojumprogrammām un pakalpojumiem un datplūsmas pārvaldību, kas ne tikai aizsargā galalietotājus, bet vienlaikus garantē ilgstošu interneta ekosistēmas kā inovāciju virzītājspēka funkcionēšanu. Turklāt turpmākām reformām viesabonēšanas jomā būtu jārada galalietotājiem pārliecība, ka, ceļojot Savienībā, viņi varēs saglabāt savienojamību, un ar laiku būtu jākļūst par cenu un citu nosacījumu tuvināšanas veicinātājām Savienībā. (7) Tāpēc šai regulai būtu jāpapildina spēkā esošais Savienības tiesiskais regulējums (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/19/EK[14], Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/20/EK[15], Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/21/EK[16], Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/22/EK[17], Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/58/EK[18], Komisijas Direktīva 2002/77/EK[19], kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1211/2009[20], Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr. 531/2012[21] un Eiropas Parlamenta Lēmums Nr. 243/2012/ES[22]) un piemērojamie valstu tiesību akti, kas pieņemti saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, paredzot īpašas tiesības un pienākumus gan elektronisko sakaru nodrošinātājiem, gan galalietotājiem, ko var īstenot, veicot svarīgus grozījumus spēkā esošajās direktīvās un Regulā (ES) Nr. 531/2012, lai nodrošinātu lielāku konverģenci, kā arī dažas būtiskas pārmaiņas, kas saskanīgas ar konkurētspējīgāku vienoto tirgu. (8) Šajā regulā paredzētajos pasākumos ņemts vērā tehnoloģiju neitralitātes princips, t. i., ka tie nedz uzspiež kādas noteikta veida tehnoloģijas lietojumu, nedz to diskriminē. (9) Pārrobežu elektronisko sakaru nodrošināšanai joprojām tiek piemērots lielāks slogs nekā elektronisko sakaru nodrošināšanai valsts teritorijā. Konkrēti, pārrobežu nodrošinātājiem joprojām atsevišķās uzņēmējdalībvalstīs jāsniedz paziņojums un jāmaksā nodevas. Uz ES vienotās atļaujas turētājiem būtu jāattiecina vienota paziņošanas sistēma galvenās uzņēmējdarbības veikšanas vietas dalībvalstī (piederības dalībvalsts), un tas samazinātu pārrobežu operatoru administratīvo slogu. ES vienotajai atļaujai būtu jāattiecas uz jebkuru uzņēmumu, kurš nodrošina vai nodomājis nodrošināt elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus vairāk nekā vienā dalībvalstī, ļaujot šim uzņēmumam izmantot tiesības, ko sniedz brīvība nodrošināt elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus saskaņā ar šo regulu jebkurā dalībvalstī. ES vienotās atļaujas izsniegšanai, kas nosaka tiesisko regulējumu, kurš piemērojams elektronisko sakaru operatoriem, kuri sniedz pakalpojumus dalībvalstīs, pamatojoties uz vispārīgu atļaujas izsniegšanu piederības dalībvalstī, būtu jānodrošina, lai brīvība sniegt elektronisko sakaru pakalpojumus un tīklus būtu efektīva visā Savienībā. (10) Elektronisko sakaru vai tīklu pārrobežu nodrošināšana var notikt dažādos veidos atkarā no vairākiem faktoriem, piemēram, tīkla vai sniegto pakalpojumu veida, nepieciešamās fiziskās infrastruktūras apjoma vai abonentu skaita dažādās dalībvalstīs. Nodomu nodrošināt elektronisko sakaru pārrobežu pakalpojumus vai nodrošināt elektronisko sakaru tīklu vairāk nekā vienā dalībvalstī var parādīt, veicot tādas darbības kā sarunas par līgumiem attiecībā uz piekļuvi tīkliem konkrētā dalībvalstī vai tirgvedību interneta vietnē mērķa dalībvalsts valodā. (11) Neatkarīgi no tā, kā nodrošinātājs izvēlas veikt elektronisko sakaru tīklu vai elektronisko sakaru pakalpojumu pārrobežu nodrošināšanu, tiesiskajam regulējumam, ko piemēro Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājam, vajadzētu būt neitrālam attiecībā uz komerciālo izvēli, kas veikta, organizējot funkcijas un darbības dalībvalstīs. Tāpēc neatkarīgi no uzņēmuma korporatīvās struktūras par Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja piederības dalībvalsti būtu jāuzskata dalībvalsts, kurā tiek pieņemti stratēģiskie lēmumi par elektronisko sakaru tīklu vai pakalpojumu nodrošināšanu. (12) ES vienotās atļaujas izsniegšanai vajadzētu būt balstītai uz vispārīgās atļaujas izsniegšanu piederības dalībvalstī. Uz to nevajadzētu attiecināt nosacījumus, kas jau ir piemērojami saskaņā ar kādu citu valsts tiesību aktu, kurš nav attiecināms konkrēti uz elektronisko sakaru nozari. Turklāt šīs regulas un Regulas (ES) Nr. 531/2012 noteikumi būtu jāpiemēro arī Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem. (13) Lielākā daļa uz konkrētu nozari attiecinātu nosacījumu, piemēram, attiecībā uz piekļuvi tīkliem vai to drošību un integritāti vai piekļuvi neatliekamās palīdzības pakalpojumiem, ir cieši saistīti ar vietu, kur šāds tīkls atrodas vai pakalpojums tiek nodrošināts. Tāpēc uz Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju var attiecināt nosacījumus, kas ir piemērojami dalībvalstīs, kur tas darbojas, ciktāl šī regula nenosaka citādi. (14) Ja dalībvalstis no nozares pieprasa ieguldījumu, lai finansētu vispārējo pakalpojumu pienākumus un valstu regulatīvo iestāžu administratīvās izmaksas, kritērijiem un procedūrām ieguldījumu sadalei vajadzētu būt samērīgām un nediskriminējošām attiecībā uz Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem, lai nekavētu pārrobežu operatoru ienākšanu tirgū, jo īpaši jaunpienācējiem un mazākiem operatoriem; tāpēc attiecībā uz individuālu uzņēmumu ieguldījumiem būtu jāņem vērā ieguldījuma veicēja tirgus daļa tā apgrozījuma ziņā, kurš realizēts attiecīgajā dalībvalstī, un tam būtu jāpiemēro de minimis slieksnis. (15) Ir nepieciešams nodrošināt, ka līdzīgos apstākļos nav diskriminācijas attiecībā uz Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju dažādās dalībvalstīs un ka vienotajā tirgū tiek piemērota saskanīga regulatīvā prakse, jo īpaši attiecībā uz pasākumiem, uz kuriem attiecas Direktīvas 2002/21/EK 15. vai 16. panta vai Direktīvas 2002/19/EK 5. vai 8. panta darbības joma. Tāpēc Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem vajadzētu būt tiesībām uz vienlīdzīgu attieksmi dažādās dalībvalstīs objektīvi vienādās situācijās, lai nodrošinātu integrētākas daudzteritoriālas operācijas. Turklāt Savienības līmenī vajadzētu būt konkrētām procedūrām, saskaņā ar kurām šādos gadījumos pārskata lēmumprojektus par tiesiskās aizsardzības līdzekļiem Direktīvas 2002/21/EK 7.a panta nozīmē, lai izvairītos no nepamatotām atšķirībām pienākumos, kas piemērojami Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem dažādās dalībvalstīs. (16) Regulatīvo un uzraudzības kompetenču piešķiršana būtu jānosaka starp Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāju piederības dalībvalsti un jebkuru uzņēmējdalībvalsti, lai samazinātu šķēršļus ienākšanai tirgū, vienlaikus nodrošinot, ka šo nodrošinātāju sniegtajiem elektronisko sakaru pakalpojumiem un tīkliem tiek atbilstīgi piemēroti visi šādu pakalpojumu un tīklu nodrošināšanas nosacījumi. Tāpēc, kaut arī katrai valsts regulatīvajai iestādei būtu jāuzrauga atbilstība nosacījumiem, kas piemērojami tās teritorijā saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, tostarp izmantojot sankcijas un pagaidu pasākumus, tikai valsts regulatīvajai iestādei, kas atrodas piederības dalībvalstī, vajadzētu būt pilnvarām apturēt vai atsaukt Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātāja tiesības nodrošināt elektronisko sakaru tīklus un pakalpojumus visā Savienībā vai tās daļā. (17) Radiofrekvenču spektrs ir sabiedriskais labums un būtisks resurss mobilo, bezvadu platjoslas un satelītu sakaru iekšējā tirgū Savienībā. Bezvadu platjoslas sakaru attīstība sniedz ieguldījumu Eiropas digitalizācijas programmas īstenošanā un jo īpaši mērķī, kas paredz nodrošināt piekļuvi platjoslai ar ātrumu ne mazāk par 30 Mb/s līdz 2020. gadam visiem Savienības iedzīvotājiem un nodrošināt Savienībā vislielāko iespējamo platjoslas ātrumu un jaudu. Tomēr Savienība ir atpalikusi no citiem nozīmīgiem pasaules reģioniem — Ziemeļamerikas, Āfrikas un Āzijas daļām — attiecībā uz tādu jaunākās paaudzes bezvadu platjoslas tehnoloģiju ieviešanu un izplatību, kuras nepieciešamas, lai sasniegtu šos politikas mērķus. Pakāpenisks process attiecībā uz atļauju izsniegšanu un 800 MHz joslas nodrošināšanu bezvadu platjoslas sakariem apstākļos, kad vairāk nekā puse no dalībvalstīm pieprasa izņēmuma statusu vai citā veidā neizpilda noteikto termiņā, kas paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 243/2012 par Radiofrekvenču spektra politikas programmu (turpmāk „RSPP”)[23], apliecina rīcības steidzamību pat spēkā esošās RSPP termiņā. Savienības pasākumi, lai saskaņotu nosacījumus attiecībā uz radiofrekvenču spektra pieejamību un efektīvu izmantošanu bezvadu platjoslas sakariem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 676/2002/EK[24], nav bijuši pietiekami, lai risinātu šo problēmu. (18) Atšķirīgas valstu politikas piemērošana rada iekšējā tirgus nesaskaņotību un sadrumstalotību, kas kavē Savienības mēroga pakalpojumu ieviešanu un bezvadu platjoslas sakaru iekšējā tirgus izveidi. Jo īpaši tas varētu radīt nevienādus nosacījumus piekļuvei šādiem pakalpojumiem, kavēt konkurenci starp uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību dažādās dalībvalstīs, un apslāpēt ieguldījumus modernākos tīklos un tehnoloģijās un inovatīvu pakalpojumu rašanos, tādējādi atņemot iedzīvotājiem un uzņēmumiem plaši pieejamus integrētus augstas kvalitātes pakalpojumus un bezvadu platjoslas operatoriem — lielāku efektivitāti, ko rada liela apjoma integrētākas operācijas. Tāpēc rīcība Savienības līmenī attiecībā uz noteiktiem radiofrekvenču spektra piešķiršanas aspektiem būtu jāapvieno ar modernu bezvadu platjoslas sakaru pakalpojumu plaša integrēta pārklājuma attīstību visā Savienībā. Vienlaikus dalībvalstīm būtu jāsaglabā tiesības pieņemt pasākumus, lai organizētu savu radiofrekvenču spektru sabiedriskās kārtības, sabiedriskās drošības un aizsardzības vajadzībām. (19) Elektronisko sakaru pakalpojumu nodrošinātājiem, tostarp mobilo sakaru operatoriem vai šādu operatoru konsorcijiem, nodrošinot galalietotāju ilgtermiņa labumu, būtu jāvar kolektīvi organizēt efektīvu un pieejamu pārklājumu plašā Savienības teritorijas daļā un tādējādi izmantot radiofrekvenču spektru vairākās dalībvalstīs ar līdzīgiem nosacījumiem, procedūrām, izmaksām, laika grafiku, ilgumu saskaņotās joslās un ar tādām papildu radiofrekvenču paketēm kā zemākas un augstākas frekvences kopums, lai nodrošinātu pārklājumu blīvi un mazāk blīvi apdzīvotās teritorijās. Iniciatīvas par labu lielākai koordinācijai un saskaņotībai arī veicinātu tīkla ieguldījumu vides paredzamību. Šāda paredzamība būtu ļoti vēlama saskaņā ar skaidru politiku par labu ilgtermiņa lietošanas tiesībām saistībā ar radiofrekvenču spektru, neietekmējot šādu tiesību nenoteikto būtību dažās dalībvalstīs, un savukārt būtu saistīta ar skaidriem nosacījumiem attiecībā uz visu to radiofrekvenču pārvedumu, nomu vai koplietošanu, uz kurām attiecas šādas individuālas lietošanas tiesības, vai arī uz šādu radiofrekvenču daļas pārvedumu, nomu vai koplietošanu. (20) Lietošanas tiesību koordinācija un saskaņotība attiecībā uz radiofrekvenču spektru būtu jāuzlabo, vismaz joslām, kuras ir saskaņotas attiecībā uz bezvadu fiksētajiem, nomādiskajiem un mobilajiem platjoslas sakariem. Tas ietver joslas, kas noteiktas Starptautiskās telesakaru savienības (ITU) līmenī attiecībā uz Starptautisko mobilo telesakaru (IMT) progresīvajām sistēmām, kā arī joslām, ko izmanto vietējie radiotīkli (RLAN), piemēram, 2,4 GHz un 5 GHz. Tam būtu jāattiecas arī uz joslām, kuras nākotnē iespējams saskaņot attiecībā uz bezvadu platjoslas sakariem, kā paredzēts RSPP 3. panta b) punktā un Radiofrekvenču spektra politikas grupas (RSPG) atzinumā „Strategic challenges facing Europe in addressing the growing radio spectrum demand for wireless broadband”, kas tika pieņemts 2013. gada 13. jūnijā, piemēram, tuvākajā nākotnē — 700 MHz, 1,5 GHz un 3,8‒4,2 GHz josla. (21) Saskaņotība starp dažādām valstu radiofrekvenču spektra piešķiršanas procedūrām būtu vēlama saskaņā ar skaidrākiem noteikumiem attiecībā uz kritērijiem, kas attiecas uz atļauju izsniegšanas procedūru laika grafiku, periodu, uz kuru tiek piešķirtas lietošanas tiesības, nodevām un to nomaksas nosacījumiem, jaudas un pārklājuma pienākumiem, tā radiofrekvenču spektra un spektra bloku definēšanu, uz kuriem attiecas piešķiršanas procedūra, objektīva sliekšņa prasībām, kas veicinātu efektīvu konkurenci, nosacījumiem saistībā ar lietošanas tiesību tirgojamību, tostarp koplietošanas nosacījumiem. (22) Nodevu sloga ierobežošana līdz līmenim, kas nepieciešams optimālai radiofrekvenču spektra pārvaldībai, nodrošinot līdzsvaru starp tūlītējiem maksājumiem un periodiskām nodevām, veicinātu ieguldījumus infrastruktūras un tehnoloģiju ieviešanā un vienlaicīgo izmaksu priekšrocību nodošanu galalietotājiem. (23) Sinhronizētākiem radiofrekvenču spektra piešķīrumiem un secīgai bezvadu platjoslas ieviešanai visā Savienībā būtu jāatbalsta apjomradītās ietekmes sasniegšana tādās saistītās nozarēs kā tīkla iekārtas un galiekārtas. Savukārt šādās nozarēs varētu vairāk nekā līdz šim ņemt vērā Savienības iniciatīvas un politikas virzienus attiecībā uz radiofrekvenču spektra lietošanu. Tāpēc būtu jāizveido šādām joslām saskaņošanas procedūra attiecībā uz piešķiršanas un minimāla vai kopīga ilguma lietošanas tiesību laika grafikiem. (24) Kas attiecas uz citiem galvenajiem būtiskajiem nosacījumiem, ko iespējams pievienot radiofrekvenču spektra lietošanas tiesībām attiecībā uz bezvadu platjoslu, šajā regulā noteikto regulatīvo principu un kritēriju vienveidīga piemērošana, ko veic atsevišķas dalībvalstis, būtu vēlama saskaņā ar koordinācijas mehānismu, ar kuru Komisijai un citu dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir iespēja dot atsauksmes, pirms attiecīgā dalībvalsts piešķir lietošanas tiesības, un ar kuru Komisijai ir iespēja, ņemot vērā dalībvalstu viedokli, novērst jebkura tāda priekšlikuma īstenošanu, kurš neatbilst Savienības tiesību aktiem. (25) Ņemot vērā radiofrekvenču spektra pieprasījuma milzīgo izaugsmi attiecībā uz bezvadu platjoslu, būtu jāveicina risinājumi alternatīvai spektrāli efektīvai piekļuvei bezvadu platjoslai. Tas ietver tādu mazas jaudas bezvadu piekļuves sistēmu lietošanu, kurām ir nelielas zonas darbības diapazons, piemēram, t. s. lokālo radiotīklu (RLAN, kas zināmi arī kā Wi-Fi) tīklāji, kā arī mazas jaudas mazizmēra šūnu piekļuves punktu tīkli (tiek saukti arī par femto-, piko- vai mikrošūnām). (26) Tādas papildu bezvadu piekļuves sistēmas kā RLAN, jo īpaši publiski pieejami RLAN piekļuves punkti, arvien vairāk ļauj galalietotājiem piekļūt internetam un ļauj mobilo sakaru operatoriem atbrīvoties no mobilo sakaru datplūsmas, izmantojot saskaņotus radiofrekvenču spektra resursus, nenosakot prasību pēc individuālas atļaujas izsniegšanas vai radiofrekvenču spektra izmantošanas tiesībām. (27) Līdz šim lielāko daļu RLAN piekļuves punktu izmanto privātie lietotāji kā sava fiksētā platjoslas savienojuma vietējo bezvadu paplašinājumu. Ja galalietotāji savas interneta abonēšanas ietvaros izvēlas dalīties savā RLAN piekļuvē ar citiem, liela skaita šādu piekļuves punktu pieejamībai, jo īpaši blīvi apdzīvotās zonās, būtu maksimāli jāpalielina bezvadu datu jauda, izmantojot radiofrekvenču spektra atkārtotu lietošanu, un jārada izmaksu ziņā efektīva papildu bezvadu platjoslas infrastruktūra, kas pieejama citiem galalietotājiem. Tāpēc būtu jāatceļ vai jānovērš nevajadzīgi tādas prakses ierobežojumi, kad galalietotāji dalās ar savu piekļuvi RLAN piekļuves punktam ar citiem galalietotājiem vai kad galalietotāji pievienojas šādiem piekļuves punktiem. (28) Turklāt būtu jāatceļ arī nevajadzīgi ierobežojumi attiecībā uz RLAN piekļuves punktu ieviešanu un sasaisti. Valsts iestādes vai sabiedrisko pakalpojumu nodrošinātāji arvien vairāk izmanto RLAN piekļuves punktus savās telpās savām vajadzībām, piemēram, personāla vajadzībām, lai vairāk veicinātu iedzīvotāju izmaksu ziņā efektīvu piekļuvi e-pārvaldes pakalpojumiem savās telpās vai lai atbalstītu sabiedrisko viedpakalpojumu sniegšanu ar reālā laika informāciju, piemēram, sabiedriskā transporta vai satiksmes vadībai. Šādas iestādes kopumā varētu arī nodrošināt iedzīvotājiem piekļuvi šādiem piekļuves punktiem kā papildu pakalpojumu līdzās tiem pakalpojumiem, ko sniedz šādās telpās, un būtu jānodrošina to tiesības šādi rīkoties saskaņā ar konkurences un valsts iepirkuma noteikumiem. Vietējās piekļuves elektronisko sakaru tīklu nodrošināšanai privātīpašuma teritorijā vai tā apkārtnē vai ierobežotā sabiedriskajā zonā, ja tā ir papildu pakalpojums līdzās kādai citai darbībai, kura nav atkarīga no šādas piekļuves, piemēram, RLAN tīklāji, kuri ir pieejami citas komercdarbības klientiem vai vispārējai sabiedrībai minētajā zonā, nevajadzētu būt par iemeslu, lai šādu nodrošinātāju klasificētu kā elektronisko sakaru nodrošinātāju. (29) Mazjaudīgie tuvas darbības bezvadu piekļuves punkti ir ļoti mazas un neuzkrītošas ierīces, kuras ir līdzīgas mājās lietojamiem Wi-Fi maršrutētājiem un kuru tehniskās īpašības būtu jānosaka Savienības līmenī, lai izplatītu un lietotu dažādās vietējās situācijās, uz ko jāattiecina vispārīgas atļaujas izsniegšana, nenosakot nepamatotus ierobežojumus, kas izriet no individuālas plānošanas vai citām atļaujām. Lai gūtu labumu no vispārīgas atļaujas izsniegšanas, to pasākumu samērīgums, ar kuriem nosaka tehniskās īpašības šādai lietošanai, būtu jānodrošina ar īpašībām, kuras ir nozīmīgi ierobežojošākas nekā Savienības pasākumos noteiktie piemērojamie maksimālie līmeņi attiecībā uz tādiem parametriem kā izejas jauda. (30) Dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai radiofrekvenču spektra pārvaldība valsts līmenī nekavētu citas dalībvalstis izmantot radiofrekvenču spektru, uz ko tām ir tiesības, vai arī izpildīt to pienākumus attiecībā uz joslām, kuru lietošana ir saskaņota Savienības līmenī. Pamatojoties uz spēkā esošajām RSPG darbībām, ir nepieciešams koordinācijas mehānisms, lai nodrošinātu, ka katrai dalībvalstij ir taisnīga piekļuve radiofrekvenču spektram un ka koordinācijas rezultāti ir saskanīgi un izpildāmi. (31) Pieredze Savienības tiesiskā regulējuma īstenošanā norāda, ka spēkā esošie noteikumi, kas nosaka saskaņotu regulatīvo pasākumu piemērošanu, apvienojumā ar mērķi, kas paredz veicināt iekšējā tirgus attīstību, nav radījuši pietiekamus stimulus, lai, pamatojoties uz saskaņotiem standartiem un procesiem, tiktu izstrādāti piekļuves produkti, jo īpaši saistībā ar fiksētajiem tīkliem. Darbojoties dažādās dalībvalstīs, operatoriem ir grūtības atrast piekļuves resursus, kuriem būtu attiecīgā kvalitāte un tīkla un pakalpojumu sadarbspējas līmeņi, un, kad šie resursi ir pieejami, tiem ir dažādas tehniskās īpašības. Tas palielina izmaksas un veido šķērsli pakalpojumu sniegšanai ārpus valsts robežām. (32) Elektronisko sakaru vienotā tirgus integrāciju varētu paātrināt, izveidojot sistēmu, kas paredzēta, lai definētu noteiktus galvenos Eiropas virtuālos produktus, kas ir īpaši svarīgi elektronisko sakaru pakalpojumu nodrošinātājiem, lai sniegtu pārrobežu pakalpojumus un, pamatojoties uz galvenajiem parametriem un minimālajām īpašībām, pieņemtu visas Savienības stratēģiju pilnīgā IP vidē, kas paplašinās. (33) Ir jārisina darbības vajadzības, ko apkalpo ar dažādiem virtuālajiem produktiem. Eiropas virtuālajiem platjoslas piekļuves produktiem vajadzētu būt pieejamiem gadījumos, kad operatoram, kuram ir būtiska ietekme tirgū, saskaņā ar pamatdirektīvu un Piekļuves direktīvu ir noteikta prasība sniegt piekļuvi ar regulētiem noteikumiem noteiktā piekļuves punktā tam piederošā tīklā. Pirmkārt, efektīva pārrobežu operatoru ienākšana tirgū būtu jāveicina ar saskaņotiem produktiem, kas ļauj pārrobežu pakalpojumu nodrošinātājiem veikt sākotnējo pakalpojumu nodrošināšanu saviem tiešajiem klientiem bez kavēšanās un ar paredzamu un pietiekamu kvalitāti, tostarp klientiem, kas ir uzņēmumi ar daudzām uzņēmējdarbības vietām dažādās dalībvalstīs, ja tas būtu nepieciešami un samērīgi saskaņā ar tirgus analīzi. Šiem saskaņotajiem produktiem vajadzētu būt pieejamiem pietiekami ilgi, lai ļautu piekļuves prasītājiem un nodrošinātājiem plānot vidēja termiņa un ilgtermiņa ieguldījumus. (34) Otrkārt, sarežģīti virtuālie piekļuves produkti, kam nepieciešams augstāks piekļuves prasītāju veiktu ieguldījumu līmenis un kas nodrošina viņiem augstāku kontroles un diferencēšanas līmeni, jo īpaši nodrošinot piekļuvi vietējā līmenī, ir svarīgi, lai radītu apstākļus ilgtspējīgai konkurencei visā iekšējā tirgū. Tāpēc šie galvenie vairumtirdzniecības piekļuves produkti nākamās paaudzes piekļuves (NGA) tīkliem arī būtu jāsaskaņo, lai veicinātu pārrobežu ieguldījumus. Šādi virtuālie platjoslas piekļuves produkti būtu jāveido tā, lai tiem būtu funkcionalitāte, kas līdzīga fiziskajai atsaistei, lai paplašinātu to potenciālo vairumtirdzniecības tiesiskās aizsardzības līdzekļu klāstu, kuri pieejami valstu regulatīvajām iestādēm izskatīšanai saskaņā ar proporcionalitātes novērtējumu saskaņā ar Direktīvu 2002/19/EK. (35) Treškārt, ir nepieciešams arī saskaņot vairumtirdzniecības piekļuves produktu, lai izbeigtu tādu nomātu līniju segmentus, kurām ir uzlabotas saskarnes, lai garantētu darbībai kritisko savienojamības pakalpojumu pārrobežu nodrošināšanu visprasīgākajiem lietotājiem, kas ir no uzņēmējdarbības vides. (36) Pakāpeniska pāreja uz tīkliem, kas pilnībā ir IP tīkli, tādu savienojamības produktu pieejamības trūkums, kuri balstīti uz IP protokolu, dažādām pakalpojumu klasēm ar garantētu pakalpojuma kvalitāti, kas nodrošina sakaru ceļus starp tīkla domēniem un pāri tīkla robežām gan dalībvalstīs, gan starp tām, kavē tādu lietojumprogrammu attīstību, kuras balstītas uz piekļuvi citiem tīkliem, tādējādi ierobežojot tehnoloģisko inovāciju. Turklāt šī situācija kavē tādas efektivitātes plašāku izplatību, kura saistīta ar vadību un nodrošināšanu, ko veic attiecībā uz tīkliem, kas balstīti uz IP, un savienojamības produktiem, kuru pakalpojumu kvalitāte ir garantēta, jo īpaši uzlabota drošība, uzticamība un elastība, izmaksu efektivitāte un ātrāka nodrošināšana, no kā labumu gūst tīkla operatori, pakalpojumu nodrošinātāji un galalietotāji. Tāpēc ir nepieciešama saskaņota pieeja šo produktu izveidei un pieejamībai, paredzot saprātīgus nosacījumus, tostarp, ja nepieciešams, iespēju, ka attiecīgie elektronisko sakaru uzņēmumi veic savstarpējas piegādes. (37) Eiropas virtuālo platjoslas piekļuves produktu noteikšanai saskaņā ar šo regulu būtu jāatspoguļojas valstu regulatīvo iestāžu veiktajā novērtējumā par vispiemērotākajiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz piekļuvi to operatoru tīkliem, kuriem ir būtiska ietekme tirgū, vienlaikus izvairoties no pārmērīgas regulācijas, izmantojot nevajadzīgu vairumtirdzniecības piekļuves produktu pavairošanu, kura noteikta saskaņā ar tirgus analīzi vai citiem apstākļiem. Jo īpaši Eiropas virtuālo piekļuves produktu ieviešanai vien nevajadzētu radīt tādu regulētu piekļuves produktu skaita palielinājumu, kuru sniegšana tiek uzspiesta attiecīgajam operatoram. Turklāt vajadzībai pēc valstu kompetentajām iestādēm pēc šīs regulas pieņemšanas, lai izvērtētu, vai esošo vairumtirdzniecības piekļuves tiesiskās aizsardzības līdzekļu vietā būtu jāievieš Eiropas virtuālie platjoslas piekļuves produkti, un lai izvērtētu Eiropas virtuālo platjoslas piekļuves produkta ieviešanas piemērotību turpmāko tirgus pārskatu kontekstā, kur tiem ir būtiska tirgus ietekme, nevajadzētu ietekmēt minēto iestāžu atbildību noteikt vispiemērotāko un visproporcionālāko tiesiskās aizsardzības līdzekli, lai risinātu konstatēto konkurences problēmu atbilstoši Direktīvas 2002/21/EK 16. pantam. (38) Regulatīvās paredzamības interesēs galvenie tādas lēmumu pieņemšanas prakses elementi, kura attīstās saskaņā ar spēkā esošo tiesisko regulējumu un kura ietekmē nosacījumus, ar kuriem vairumtirdzniecības piekļuves produkti, tostarp Eiropas virtuālie platjoslas piekļuves produkti, pieejami NGA tīkliem, būtu jāatspoguļo arī tiesību aktos. Tiem būtu jāietver noteikumi, kas vairumtirdzniecības piekļuves tirgu analīzes vajadzībām un jo īpaši, lai noteiktu, vai ir nepieciešamība pēc cenu kontroles saistībā ar šādu piekļuvi NGA tīkliem, atspoguļo, cik svarīgas ir attiecības starp konkurences spiedienu, ko rada alternatīvās fiksētās un bezvadu infrastruktūras, kā arī efektīvas garantijas attiecībā uz nediskriminējošu piekļuvi, un spēkā esošo konkurences līmeni cenu, izvēles un kvalitātes ziņā mazumtirdzniecības līmenī. Piemēram, veicot konkrētu gadījumu vērtēšanu atbilstoši Direktīvas 2001/21/EK 16. pantam un neskarot būtiskas tirgus ietekmes vērtēšanu, valstu regulatīvās iestādes var izvērtēt, vai pastāvot diviem fiksētiem NGA tīkliem, tirgus apstākļi ir pietiekami konkurētspējīgi, lai varētu veicināt tīkla jauninājumus un attīstīties, lai nodrošinātu īpaši ātrdarbīgus pakalpojumus, kas ir viens no svarīgajiem mazumtirdzniecības konkurences rādītājiem. (39) Ir paredzams, ka intensīvāka konkurence vienotajā tirgū ar laiku radīs uz tirgus analīzi balstīta nozarei raksturīga regulējuma samazinājumu. Tiešām, vienam no vienotā tirgus izveides rezultātiem vajadzētu būt lielākai virzībai uz efektīvu konkurenci attiecīgajos tirgos un konkurences tiesību aktu piemērošanas kontrolei (ex post) — kā pietiekamai, lai nodrošinātu tirgus darbību. Lai nodrošinātu tiesisko skaidrību un regulatīvo pieeju pārrobežu paredzamību, būtu jānodrošina skaidri un saistoši kritēriji attiecībā uz to, kā novērtēt, vai minētais tirgus joprojām attaisno priekšregulācijas (ex ante) pienākumu piemērošanu, atsaucoties uz nepilnību ilgumu un konkurences, jo īpaši uz infrastruktūru balstītas konkurences, prognozēm un konkurences nosacījumiem mazumtirdzniecības līmenī saistībā ar tādiem rādītājiem kā cena, izvēle un kvalitāte, kas galu galā ir svarīgi galalietotājiem un ES ekonomikas konkurētspējai globālā līmenī. Tam būtu jāatbalsta secīga to tirgu sarakstu pārskatīšana, kuri ir jutīgi attiecībā uz priekšregulāciju, un jāpalīdz valstu regulatoriem koncentrēt savas pūles tur, kur konkurence vēl nav efektīva, darot to tā, lai nodrošinātu konverģenci. Patiesi vienota tirgus izveide elektronisko sakaru jomā papildus var ietekmēt tirgu ģeogrāfisko loku gan saistībā ar konkrētas nozares regulāciju, kas balstīta uz konkurences principiem, gan saistībā ar pašiem konkurences tiesību aktiem. (40) Atšķirīgais veids, kā valstis īsteno nozarei raksturīgus galalietotāju aizsardzības noteikumus, rada nozīmīgus šķēršļus vienotajam digitālajam tirgum, jo īpaši tādu palielinātu izpildes izmaksu veidā, kuras rodas publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem, ja šie nodrošinātāji vēlas sniegt pakalpojumus dalībvalstu mērogā. Turklāt sadrumstalotība un nenoteiktība saistībā ar aizsardzības līmeni, kas tiek nodrošināts dažādās dalībvalstīs, mazina galalietotāju uzticēšanos un mudina atteikties no elektronisko sakaru pirkšanas ārzemēs. Lai sasniegtu Savienības mērķi likvidēt iekšējā tirgus šķēršļus, ir nepieciešams aizstāt spēkā esošos atšķirīgos valstu tiesiskos pasākumus ar vienotu un pilnībā saskaņotu nozarei raksturīgu tādu noteikumu kopumu, kuri rada galalietotāju kopīgu aizsardzības līmeni. Šādai tiesiskā regulējuma pilnīgai saskaņošanai nebūtu jāattur publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji no tādu līguma nosacījumu piedāvāšanas galalietotājiem, kuri pārsniedz minēto aizsardzības līmeni. (41) Tā kā šī regula saskaņo tikai noteiktus nozarei raksturīgus noteikumus, tai nebūtu jāietekmē vispārīgie patērētāju aizsardzības noteikumi, kas paredzēti Savienības aktos un valstu īstenošanas tiesību aktos. (42) Gadījumos, kad šīs regulas 4. un 5. nodaļas noteikumi attiecas uz galalietotājiem, šādi noteikumi būtu jāattiecina ne tikai uz patērētājiem, bet arī uz citām galalietotāju kategorijām, galvenokārt uz mikrouzņēmumiem. Pēc to individuāla pieprasījuma galalietotājiem, kas nav patērētāji, būtu jāvar saskaņā ar individuālu līgumu vienoties par atkāpēm no atsevišķiem noteikumiem. (43) Elektronisko sakaru vienotā tirgus izveidei nepieciešams arī likvidēt šķēršļus, lai galalietotājiem būtu piekļuve elektronisko sakaru pakalpojumiem visā Savienībā. Tāpēc valsts iestādēm nevajadzētu radīt vai uzturēt šķēršļus šādu pakalpojumu pārrobežu iegādei. Publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem nebūtu jāatsaka vai jāierobežo piekļuve galalietotājiem vai jādiskriminē galalietotāji valstspiederības dēļ vai tās dalībvalsts dēļ, kurā atrodas to dzīvesvieta. Tomēr diferencēšana būtu iespējama, pamatojoties uz objektīvi attaisnojamām cenu, riska un tirgus apstākļu atšķirībām, piemēram, pieprasījuma pārmaiņām un konkurentu noteiktajām cenām. (44) Gan fiksēto, gan mobilo sakaru jomā turpina pastāvēt ļoti nozīmīgas cenu atšķirības iekšzemes balss zvanu un SMS sakariem un minētajiem sakariem, kas beidzas citā dalībvalstī. Lai gan ir būtiskas atšķirības starp valstīm, operatoriem un tarifu paketēm un starp mobilajiem un fiksētajiem pakalpojumiem, tas turpina ietekmēt neaizsargātākās patērētāju grupas un radīt šķēršļus vienotiem sakariem Savienībā. Tas notiek, neraugoties uz ļoti būtisku samazinājumu un konverģenci absolūtos skaitļos, izbeigšanas tempu dažādās dalībvalstīs un zemām cenām tranzīta tirgos. Turklāt pārejai uz elektronisko sakaru vidi, kas pilnībā balstīta uz IP, būtu ar laiku jārada papildu izmaksu samazinājumi. Jebkuras nozīmīgas mazumtirdzniecības tarifu atšķirības starp fiksētiem iekšzemes starppilsētu sakaru pakalpojumiem, kas ir sakari, kuri nav vienā vietējā zonā, ko apzīmē ar ģeogrāfiskās zonas kodu valsts numerācijas plānā, un fiksētiem sakariem, kas beidzas citā dalībvalstī, būtu jāattaisno ar atsauci uz objektīviem kritērijiem. Starptautisko mobilo sakaru mazumtirdzniecības tarifiem nebūtu jāpārsniedz balss zvanu un SMS Eiropas tarifi, ko attiecīgi piemēro regulētajiem viesabonēšanas zvaniem un SMS un kas paredzēti Regulā (ES) Nr. 531/2012, izņemot gadījumus, kad tas pamatojams ar atsauci uz objektīviem kritērijiem. Šādi kritēriji var ietvert papildu izmaksas un saprātīgu saistīto peļņu. Citi objektīvi faktori var ietvert saistītā cenu elastīguma atšķirības un visiem galalietotājiem viegli pieejamus vai nu alternatīvus tarifus, ko piedāvā publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji, kuri nodrošina pārrobežu sakarus Savienībā par nelielu papildu maksu vai bez papildu maksas, vai arī informācijas sabiedrības pakalpojumus ar salīdzināmu funkcionalitāti, ja nodrošinātāji aktīvi informē savus galalietotājus par šādām alternatīvām. (45) Pēdējos gadu desmitos internets ir attīstījies kā atvērta platforma inovācijām ar nelieliem piekļuves šķēršļiem attiecībā uz galalietotājiem, satura un lietojumprogrammu nodrošinātājiem un interneta pakalpojumu nodrošinātājiem. Ar spēkā esošo tiesisko regulējumu tiek veicināta galalietotāju spēja piekļūt informācijai un to izplatīt vai pēc savas izvēles izmantot lietojumprogrammas un pakalpojumus. Tomēr nesen Eiropas Elektronisko komunikāciju regulatoru iestādes (BEREC) ziņojums par datplūsmas pārvaldības praksi, kas publicēts 2012. gada maijā, un pētījums par internetpiekļuves tirgus darbību un internetpiekļuves nodrošināšanu, no patērētāju viedokļa raugoties, ko pasūtīja Veselības un patērētāju izpildaģentūra un ko publicēja 2012. gada decembrī, parādīja, ka lielu skaitu galalietotāju ietekmē datplūsmas pārvaldības prakse, kas bloķē vai palēnina atsevišķas lietojumprogrammas. Šīs tendences parāda, ka Savienības līmenī ir nepieciešami skaidri noteikumi, lai uzturētu atklāto internetu un izvairītos no vienotā tirgus sadrumstalotības, ko rada atsevišķu dalībvalstu pasākumi. (46) Galalietotāju brīvība piekļūt informācijai un leģitīmam saturam un tos izplatīt, izmantot lietojumprogrammas un pēc savas izvēles izmantot pakalpojumus tiek respektēta Savienības un valstu saskanīgajos tiesību aktos. Šī regula nosaka jebkuru ierobežojumu robežas attiecībā uz publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem, brīvību, bet neietekmē citus Savienības tiesību aktus, tostarp autortiesību noteikumus un Direktīvu 2000/31/EK. (47) Publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem, ievērojot līgumā noteiktos datu apjoma un internetpiekļuves pakalpojumu ātruma ierobežojumus, atklātā internetā nevajadzētu bloķēt, palēnināt, pasliktināt vai diskriminēt noteiktu saturu, lietojumprogrammas vai pakalpojumus vai to veidus, izņemot ierobežota skaita saprātīgu datplūsmas pārvaldības pasākumu veikšanu. Šādiem pasākumiem vajadzētu būt pārredzamiem, samērīgiem un nediskriminējošiem. Saprātīga datplūsmas pārvaldība paredz smagu noziegumu novēršanu vai kavēšanu, tostarp nodrošinātāju brīvprātīgu rīcību, lai novērstu piekļuvi bērnu pornogrāfijai un tās izplatīšanu. Tīkla pārblīves ietekmes mazināšana līdz minimālam līmenim būtu jāuzskata par pieņemamu, ja tīkla pārblīve ir īslaicīga vai tā notiek ārkārtas apstākļos. (48) Būtu jāuzskata, ka uz apjomu balstīti tarifi ir saderīgi ar atklāta interneta principu, ciktāl tie ļauj galalietotājiem atbilstoši normālam datu patēriņam izvēlēties tarifu, pamatojoties uz pārskatāmu informāciju par šādas izvēles nosacījumiem un sekām. Vienlaikus šādiem tarifiem būtu jāļauj publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem labāk pielāgot tīkla jaudas gaidāmajiem datu apjomiem. Ir būtiski, ka galalietotāji ir pilnībā informēti, pirms tie piekrīt jebkādiem datu apjoma vai ātruma ierobežojumiem un piemērojamiem tarifiem, un ka tie var nepārtraukti pārraudzīt savu patēriņu un pēc vēlēšanās viegli iegūt pieejamo datu apjomu paplašinājumu. (49) Pastāv arī galalietotāju pieprasījums pēc pakalpojumiem un lietojumprogrammām, kam nepieciešams augstāks garantētas pakalpojumu kvalitātes līmenis, ko sniedz publisko elektronisko sakaru nodrošinātāji, vai satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu nodrošinātāji. Šādi pakalpojumi cita starpā var ietvert pārraidi, izmantojot interneta protokolu (IP-TV), videokonferences un noteiktas lietojumprogrammas veselības jomā. Tāpēc galalietotājiem vajadzētu būt nodrošinātai brīvībai slēgt līgumus par paaugstinātās kvalitātes specializētu pakalpojumiem ar publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem vai arī satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu nodrošinātājiem. (50) Turklāt pastāv satura, lietojumprogrammu un pakalpojumu nodrošinātāju pieprasījums attiecībā uz pārraides pakalpojumu sniegšanu, pamatojoties uz elastīgiem kvalitātes rādītājiem, tostarp zemākiem prioritātes līmeņiem attiecībā uz datplūsmām, kurām laiks nav svarīgs. Šāda iespēja, ka satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu nodrošinātāji var vienoties ar publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem par šādiem elastīgiem pakalpojumu kvalitātes līmeņiem, ir nepieciešama specializēto pakalpojumu nodrošināšanā, un ir paredzams, ka tai būs nozīmīga loma tādu jaunu pakalpojumu attīstībā kā iekārtu saziņas (M2M) sakari. Vienlaikus šādai kārtībai būtu jāļauj publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem labāk sabalansēt datplūsmu un novērst tīkla pārblīvi. Tāpēc satura, lietojumprogrammu vai pakalpojumu nodrošinātājiem un publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem, būtu jāgarantē brīvība slēgt specializētu pakalpojumu līgumus par noteiktiem pakalpojumu kvalitātes līmeņiem, ciktāl šādi līgumi būtiski neietekmē internetpiekļuves pakalpojumu vispārīgo kvalitāti. (51) Valstu regulatīvajām iestādēm ir būtiska loma, lai nodrošinātu, ka galalietotāji var efektīvi izmantot šo brīvību lietot piekļuvi atklātajam internetam. Tāpēc valstu regulatīvajām iestādēm būtu jāpiemēro uzraudzības un ziņošanas pienākums, un tām būtu jānodrošina publisko elektronisko sakaru nodrošinātāju atbilstība un tādu augstas kvalitātes nediskriminējošu internetpiekļuves pakalpojumu pieejamība, kurus būtiski nepasliktina specializētie pakalpojumi. Iespējamās internetpiekļuves vispārējo traucējumu novērtējumā valstu regulatīvajām iestādēm vajadzētu ņemt vērā tādus kvalitātes parametrus kā laika grafika un uzticamības parametrus (latentums, vibrācija, paketes pazaudēšana), tīkla sastrēgumu mērogs un ietekme, faktiskais ātrums pretstatā reklamētajam ātrumam, internetpiekļuves pakalpojuma sniegums salīdzinājumā ar specializētajiem pakalpojumiem un kvalitāte galalietotāju uztverē. Valstu regulatīvajām iestādēm vajadzētu būt pilnvarām noteikt obligātās pakalpojumu kvalitātes prasības visiem vai atsevišķiem publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem, ja tas nepieciešams, lai novērstu vispārējus internetpiekļuves pakalpojumu kvalitātes traucējumus/pasliktināšanos. (52) Pasākumiem, kas nodrošina labāku cenu, tarifu, noteikumu un nosacījumu un pakalpojumu kvalitātes rādītāju pārredzamību un salīdzināmību, tostarp tiem, kas īpaši attiecas uz internetpiekļuves pakalpojumu nodrošināšanu, būtu jāpalielina galalietotāju spēja optimizēt savu nodrošinātāju izvēli un tādējādi pilnībā gūt labumu no konkurences. (53) Galalietotājiem pirms pakalpojuma pirkšanas būtu jāsaņem atbilstīga informācija par piedāvātā pakalpojuma cenu un veidu. Šī informācija būtu jāsniedz arī tieši pirms zvana savienojuma, ja zvanam uz konkrēto numuru vai pakalpojumam ir piemērojami īpaši cenas nosacījumi, piemēram, zvani papildu maksas pakalpojumiem, kuriem bieži vien tiek piemērota speciāla likme. Ja šāds pienākums ilguma un to pakalpojumu sniedzēja izmaksu ziņā, kuras attiecas uz tarifa informāciju, ir nesamērīgs salīdzinājumā ar vidējo zvana ilgumu un izmaksu risku, kam galalietotājs ir pakļauts, valstu regulatīvās iestādes var noteikt izņēmumu. Galalietotāji arī būtu jāinformē, ja uz bezmaksas tālruņa numuru attiecas papildu izmaksas. (54) Publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem būtu atbilstīgi jāinformē galalietotāji, cita starpā par saviem pakalpojumiem un tarifiem, pakalpojumu kvalitātes rādītājiem, piekļuvi neatliekamās palīdzības dienestiem un jebkuriem ierobežojumiem, kā arī par to pakalpojumu un produktu izvēli, kuri veidoti klientiem ar īpašām vajadzībām. Šī informāciju būtu jāsniedz skaidrā un pārredzamā veidā, tai vajadzētu būt atbilstošai tās dalībvalsts situācijai, kurā pakalpojumi tiek sniegti, un jebkuru kļūdu gadījumā tā būtu jāatjaunina. Nodrošinātāji būtu jāatbrīvo no šādām informācijas prasībām attiecībā uz tiem piedāvājumiem, par kuriem ir bijusi individuāla vienošanās. (55) Salīdzināmas informācijas pieejamība attiecībā uz produktiem un pakalpojumiem ir ārkārtīgi svarīga, lai galalietotāji varētu veikt piedāvājumu neatkarīgu novērtēšanu. Pieredze rāda, ka ticama un salīdzināma informācija palielina galalietotāju uzticēšanos pakalpojumu lietošanai un veicina vēlmi izdarīt izvēli. (56) Līgumi ir nozīmīgs līdzeklis, kas nodrošina galalietotājiem augstu informācijas pārredzamības līmeni un juridisko noteiktību. Publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem būtu jāsniedz galalietotājiem skaidra un saprotama informācija par visiem būtiskajiem līguma elementiem, pirms līgums kļūst saistošs galalietotājam. Informācijai vajadzētu būt obligātai, un to nevajadzētu mainīt, izņemot gadījumus, kad tas tiek darīts, izmantojot secīgu līgumu, kas noslēgts starp galalietotāju un nodrošinātāju. Komisija un dažas valstu regulatīvās iestādes nesen konstatēja nozīmīgas atšķirības starp reklamēto internetpiekļuves pakalpojumu ātrumu un to ātrumu, kurš faktiski bija pieejams galalietotājiem. Tāpēc publisko elektronisko sakaru nodrošinātājiem būtu pirms līguma noslēgšanas jāinformē galalietotāji par ātrumu un citiem pakalpojumu kvalitātes rādītājiem, kurus tie patiesībā var piegādāt galalietotāja galvenajā atrašanās vietā. (57) Attiecībā uz galiekārtām līgumos būtu jānosaka jebkuri ierobežojumi, ko nodrošinātājs noteicis saistībā ar iekārtu lietojumu, piemēram, mobilo iekārtu SIM kartes bloķēšanu, un jebkuras maksas saistībā ar līguma izbeigšanu pirms nolīgtā termiņa beigām. Maksas nebūtu jāpiemēro pēc nolīgtā līguma termiņa beigām. (58) Lai izvairītos no šokējošiem rēķiniem, galalietotājiem būtu jāvar definēt maksimālo finanšu ierobežojumu attiecībā uz maksām, kas saistītas ar zvanu un internetpiekļuves pakalpojumu izmantojumu. Šai iespējai vajadzētu būt pieejamai bez maksas un ar atbilstīgu paziņojumu, ko iespējams atkal pēc tam aplūkot tad, kad tuvojas limita sasniegšana. Sasniedzot maksimālo līmeni, galalietotājam vairs nevajadzētu saņemt šos pakalpojumus vai par šiem pakalpojumiem nevajadzētu galalietotājiem piemērot maksas, izņemot gadījumus, kad galalietotāji īpaši pieprasa turpināt pakalpojumu nodrošināšanu, kā paredzēts līgumā ar nodrošinātāju. (59) Dalībvalstu pieredze un pieredze, kas ietverta nesenajā Veselības un patērētāju izpildaģentūras pasūtītajā pētījumā, parāda, ka gari līguma darbības periodi un automātiska līguma pagarināšana vai līguma pagarināšana klusuciešot rada nozīmīgu šķērsli nodrošinātāja maiņai. Tāpēc ir vēlams, lai galalietotāji varētu bez jebkādiem izdevumiem izbeigt līgumu sešus mēnešus pēc tā noslēgšanas. Šādā gadījumā galalietotājiem varētu noteikt prasību kompensēt nodrošinātājiem subsidētās galiekārtas atlikušo vērtību vai jebkuru citu īpašo piedāvājumu vērtību proporcionāli laikam. Attiecībā uz līgumiem, kuri pagarināti klusuciešot, būtu jāpiemēro izbeigšana ar viena mēneša brīdinājuma termiņu par izbeigšanu. (60) Jebkuras būtiskas pārmaiņas līguma nosacījumos, ko nodrošinātāji, kas sabiedrībai nodrošina elektroniskos sakarus, piemēro, kaitējot galalietotājam, piemēram, saistībā ar maksām, tarifiem, datu apjoma ierobežojumiem, datu ātrumu, aptvērumu vai personas datu apstrādi, būtu jāuzskata par tādiem, kas rada galalietotājam tiesības izbeigt līgumu bez jebkādiem izdevumiem. (61) Pakalpojumu komplektu, kas ietver elektroniskos sakarus un citus tādus pakalpojumus kā lineārā apraide, izplatība ir ļoti palielinājusies, un tie ir svarīgs konkurences elements. Ja dažādiem pakalpojumiem, kas veido šādu komplektu, tiek piemēroti atšķirīgi līguma noteikumi par līguma izbeigšanu un nodrošinātāja maiņu, faktiski tiek kavēta maiņa, ko galalietotāji veiktu, izvēloties konkurētspējīgus piedāvājumus attiecībā uz visu minēto pakalpojumu komplektu vai tā daļām. Tāpēc šīs regulas noteikumi attiecībā uz līguma izbeigšanu un nodrošinātāja maiņu būtu jāpiemēro visiem šāda komplekta elementiem. (62) Lai pilnībā izmantotu konkurences apstākļus, galalietotājiem būtu jāvar izdarīt apzinātu izvēli un mainīt nodrošinātājus tad, ja tas ir viņu interesēs. Tāpēc galalietotājiem būtu jāvar mainīt nodrošinātāju bez traucēkļiem, ko radītu tiesiskie, tehniskie vai procesuāli šķēršļi, tostarp līguma nosacījumi un maksas. Numuru pārnesamība ir galvenais faktors, kas sekmē patērētāju izvēli un efektīvu konkurenci. Tā būtu jāīsteno ar minimālu kavēšanos tā, lai numurs tiek efektīvi aktivizēts vienas darba dienas laikā pēc tam, kad tiek noslēgts līgums par numura pārnešanu. Nenomaksāto rēķinu apmaksai nevajadzētu būt pārnešanas pieprasījuma izpildes nosacījumam. (63) Lai atbalstītu vienotu kontaktpunktu nodrošināšanu un veicinātu raitas maiņas pieredzi galalietotājiem, maiņas process būtu jāvada saņemošajam publisko elektronisko sakaru nodrošinātājam. Nododošajam publisko elektronisko sakaru nodrošinātājam nebūtu jāatliek vai jātraucē maiņas process. Cik plaši vien iespējams būtu jāizmanto automatizēti procesi un jānodrošina augsts personas datu aizsardzības līmenis. Pārredzamas, precīzas un laicīgas informācijas pieejamībai attiecībā uz nodrošinātāja maiņu būtu jāpalielina galalietotāju uzticēšanās maiņai un vēlēšanās aktīvi piedalīties konkurencē. (64) Līgumi ar nododošajiem nodrošinātājiem, kas sabiedrībai nodrošina elektroniskos sakarus, būtu jāatceļ automātiski pēc maiņas veikšanas, neprasot nekādas papildu darbības no galalietotājiem. Iepriekš apmaksātu pakalpojumu gadījumā jebkurš neiztērēts kredīta atlikums būtu jāatmaksā patērētājam, kurš veic maiņu. (65) Mainot tādus nozīmīgus identifikatorus kā e-pasta adrese, galalietotājiem nepieciešams sajust nepārtrauktību. Tāpēc, kā arī lai nodrošinātu, ka netiek zaudēti e-pasta sakari, būtu jānodrošina iespēja galalietotājiem bez maksas izvēlēties e-pasta pārsūtīšanas iespēju, ko piedāvā nododošais internetpiekļuves pakalpojuma nodrošinātājs, gadījumos, kad galalietotājam ir e-pasta adrese, ko nodrošina nododošais nodrošinātājs. (66) Valstu kompetentās iestādes var noteikt globālos procesus saistībā ar numuru pārnešanu un maiņu, ņemot vērā tehnoloģisko attīstību un nepieciešamību nodrošināt ātru, efektīvu un patērētājiem draudzīgu maiņas procesu. Lai atbilstīgi aizsargātu galalietotājus visa maiņas procesa laikā, valstu kompetentajām iestādēm būtu jāvar piemērot samērīgus pasākumus, tostarp atbilstīgas sankcijas, kas nepieciešamas, lai minimizētu riskus saistībā ar ļaunprātīgu izmantošanu vai kavējumiem vai saistībā ar to, ka galalietotāji veic nomaiņu uz citu operatoru bez to piekrišanas. Šādos gadījumos tiem būtu jāvar arī noteikt automātisku kompensācijas mehānismu galalietotājiem. (67) Valstu regulatīvajām iestādēm būtu jāvar veikt aktīvu darbību, lai uzraudzītu un nodrošinātu šīs regulas prasību ievērošanu, un tām būtu jāvar piemērot efektīvus finansiālus vai administratīvus sodus minēto prasību neievērošanas gadījumos. (68) Lai ņemtu vērā tirgus un tehnisko attīstību, attiecībā uz pielikumu pieņemšanu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu. Ir īpaši svarīgi, lai, veicot sagatavošanās darbu, Komisija īsteno atbilstīgu apspriešanu, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, laicīga un atbilstīga attiecīgo dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. (69) Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, īstenošanas pilnvaras būtu jāuztic Komisijai attiecībā uz lēmumu, kas nosaka dalībvalstīm prasību pieņemt savus plānus, lai ievērotu lietošanas tiesību piešķiršanas un faktiskās lietošanas atļaušanas kopīgo laika grafiku. (70) Īstenošanas pilnvaras, kas attiecas uz radiofrekvenču spektra atļauju izsniegšanas saskaņošanu un koordinēšanu, nelielas zonas bezvadu piekļuves punktu īpašībām, koordināciju starp dalībvalstīm saistībā ar radiofrekvenču spektra piešķiršanu, detalizētākiem tehniskajiem un metodiskajiem noteikumiem saistībā ar Eiropas virtuālajiem piekļuves produktiem un piekļuves internetam un datplūsmas saprātīgas pārvaldības nodrošināšanu un pakalpojuma kvalitāti, būtu jāizmanto saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011[25]. (71) Lai nodrošinātu saskaņotību starp mērķi un pasākumiem, kas nepieciešami, lai izveidotu elektronisko sakaru vienoto tirgu saskaņā ar šo regulu un atsevišķiem spēkā esošajiem tiesību aktu noteikumiem un lai ņemtu vērā attīstībā esošās lēmumu pieņemšanas prakses galvenos elementus, būtu jāgroza Direktīvas 2002/21/EK, 2002/20/EK un 2002/22/EK un Regula Nr. 531/2012. Tas ietver noteikuma izveidi Direktīvai 2002/21/EK un saistītajām direktīvām, kas jālasa saistībā ar šo regulu, Komisijas pastiprinātu pilnvaru ieviešanu, lai nodrošinātu saskaņotību ar tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, ko piemēro Eiropas elektronisko sakaru nodrošinātājiem, kuriem ir būtiska ietekme tirgū Eiropas apspriešanas mehānisma kontekstā, to kritēriju saskaņošanu, kuri pieņemti attiecīgo tirgu definīcijas un konkurences novērtēšanai, paziņošanas sistēmas pieņemšanu saskaņā ar Direktīvu 2002/20/EK, ņemot vērā vienoto ES atļauju izsniegšanu, kā arī to noteikumu atcelšanu, kuri attiecas uz galalietotāju tiesību obligāto saskaņošanu, kā paredzēts Direktīvā 2002/22/EK, un kuri kļuvuši lieki pilnīgās saskaņošanas dēļ, kuru nodrošina šī regula. (72) Savienībās mobilo sakaru tīkls vēl aizvien ir sadrumstalots, un neviens tīkls neaptver visas dalībvalstis. Rezultātā, lai nodrošinātu mobilo sakaru pakalpojumus saviem iekšzemes klientiem, kuri ceļo Savienības teritorijā, viesabonēšanas nodrošinātājiem jāiegādājas vairumtirdzniecības viesabonēšanas pakalpojumi no operatoriem apmeklētajā dalībvalstī. Šādas vairumtirdzniecības maksas rada būtisku šķērsli viesabonēšanas pakalpojumu nodrošināšanai tādā cenu līmenī, kas atbilstu iekšzemes mobilo sakaru pakalpojumiem. Tādēļ būtu jāpieņem turpmāki pasākumi, kas veicinātu šo maksu pazemināšanu. Komerciāli vai tehniski līgumi starp viesabonēšanas nodrošinātājiem, kas ļauj virtuāli paplašināt līgumslēdzēju tīklu pārklājumu visā Savienības teritorijā, ir paņēmiens, kā internalizēt vairumtirdzniecības izmaksas. Lai sniegtu atbilstošu stimulu, būtu jāpielāgo konkrēti reglamentējošie pienākumi, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 531/2012[26]. Jo īpaši gadījumos, kad viesabonēšanas nodrošinātāji, izmantojot savus tīklus vai divpusējus vai daudzpusējus līgumus, nodrošina, ka visiem klientiem Savienībā pēc noklusējuma tiek piedāvāti viesabonēšanas tarifi iekšzemes tarifu līmenī, iekšzemes nodrošinātāju pienākumam nodrošināt klientiem piekļuvi jebkura cita viesabonēšanas nodrošinātāja balss, SMS un datu pārraides pakalpojumiem nebūtu jāattiecas uz šādiem nodrošinātājiem, ņemot vērā pārejas periodu, kad šāda piekļuve jau tikusi sniegta. (73) Divpusēji vai daudzpusēji viesabonēšanas līgumi var ļaut mobilo sakaru operatoram raudzīties uz savu iekšzemes klientu viesabonēšanu partneru tīklos kā uz zināmā mērā līdzvērtīgu pakalpojumu nodrošināšanai šādiem klientiem savos tīklos ar attiecīgu ietekmi uz savu mazumtirdzniecības cenu līmeni par šādu virtuālu tīkla pārklājumu visā Savienībā. Vairumtirdzniecības līmenī šāda kārtība ļautu izstrādāt jaunus viesabonēšanas produktus un tādējādi paplašinātu izvēli un palielinātu konkurenci mazumtirdzniecības līmenī. (74) Ar Eiropas Digitalizācijas programmu un Regulu Nr. 531/2012 ir noteikts politikas mērķis — panākt, lai starpība starp viesabonēšanas un iekšzemes tarifiem tuvinātos nullei. Praktiski tas nozīmē, ka, regulāri ceļojot Savienības teritorijā, klientiem, kuri pieder pie jebkuras no plašā iekšzemes patēriņa kategorijām, kas identificētas pēc puses dažādajām iekšzemes mazumtirdzniecības paketēm, būtu jāspēj droši replicēt tipiskos iekšzemes patēriņa ieradumus, kas paredzēti viņu attiecīgajās iekšzemes pakalpojumu mazumtirdzniecības paketēs, bez citām papildu izmaksām kā tikai attiecīgajiem iekšzemes tarifiem. Esošajā komercpraksē šādas plašas kategorijas var noteikt pēc, piemēram, diferencēšanas iekšzemes mazumtirdzniecības paketēs starp priekšapmaksas un pēcapmaksas klientiem; tikai-GSM paketēm (t. i., balss, SMS); paketēm, kas pielāgotas dažādam patēriņa apjomam; paketēm attiecīgi korporatīvai un plaša patēriņa lietošanai; mazumtirdzniecības paketēm ar cenām par patērēto vienību un tām, kas par fiksētu maksu nodrošina noteiktu vienību skaitu (piemēram, sarunu minūtes, datu megabaitus) neatkarīgi no faktiskā patēriņa. Savienības mobilo sakaru tirgos klientiem pieejamais plašais mazumtirdzniecības tarifu plānu un pieejamo pakešu klāsts atbilst dažādajām lietotāju prasībām, kas saistās ar konkurences tirgus apstākļiem. Minētā elastība iekšzemes tirgos būtu jāatspoguļo arī Savienības iekšējās viesabonēšanas vidē, ņemot vērā, ka pēc viesabonēšanas nodrošinātāju vajadzība pēc vairumtirdzniecības resursiem no neatkarīgiem tīkla operatoriem citās dalībvalstīs aizvien var attaisnot ierobežojumu noteikšanu, atsaucoties uz saprātīgu izmantošanu, ja šādam viesabonēšanas patēriņam piemēro iekšzemes tarifus. (75) Tā kā pirmām kārtām viesabonēšanas nodrošinātājiem pašiem būtu jāizvērtē saprātīgs apjoms attiecībā uz balss, SMS un datu pārraidi, ko iekļaut iekšzemes tarifos dažādu mazumtirdzniecības pakešu ietvaros, valstu regulatīvajām iestādēm būtu jāuzrauga tas, kā viesabonēšanas nodrošinātāji piemēro šādus saprātīgus izmantošanas ierobežojumus, un jānodrošina, ka līgumos patērētājam skaidrā un nepārprotamā veidā ierobežojumi ir konkrēti definēti attiecībā uz detalizētu kvantificētu informāciju. Šādi rīkojoties, valstu kompetentajām iestādēm būtu maksimāli jāņem vērā attiecīgie BEREC norādījumi. Minētajos norādījumos BEREC būtu jānosaka dažādi lietošanas modeļi, kas balstīti uz balss, datu pārraides un SMS lietošanas tendencēm Savienības līmenī, kā arī tas, kā mainās prasības attiecībā uz bezvadu datu patēriņu. (76) Turklāt būtiskiem samazinājumiem mobilo sakaru terminēšanas pakalpojumiem visā Savienībā nesenā pagātnē nebūtu jāļauj izskaust papildu viesabonēšanas maksu par ienākošajiem zvaniem. (77) Lai nodrošinātu BEREC darbībām stabilitāti un stratēģisko virsvadību, BEREC Regulatoru valde būtu jāpārstāv pilna laika priekšsēdētājam, ko, ņemot vērā nopelnus, prasmes, zināšanas par elektronisko sakaru tirgiem un tirgus dalībniekiem, kā arī pieredzi saistībā ar uzraudzību un regulējumu, pēc Regulatoru valdes organizētas atklātas atlases procedūras ar komisijas līdzdalību ievēlē Regulatoru valde. Pirmā Regulatoru valdes priekšsēdētāja iecelšanai Komisijai cita starpā būtu jāsastāda pretendentu saraksts, ņemot vērā nopelnus, prasmes, zināšanas par elektronisko sakaru tirgiem un tirgus dalībniekiem, kā arī pieredzi saistībā ar uzraudzību un regulējumu. Nākamajām iecelšanas reizēm saskaņā ar šo regulu sastādītā ziņojumā būtu jāpārskata iespēja izmantot Komisijas sastādītu pretendentu sarakstu. Tādējādi BEREC birojs sastāvētu no Regulatoru valdes priekšsēdētāja, Vadības komitejas un administratīvā vadītāja. (78) Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Direktīvas 2002/20/EK, 2002/21/EK un 2002/22/EK un Regulas (EK) Nr. 1211/2009 un (ES) Nr. 531/2012. (79) Gadījumos, kad Komisija uzskata, ka tas nepieciešams šīs regulas noteikumu īstenošanai, tā saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1211/2009 var lūgt BEREC atzinumu. (80) Šī regula respektē pamattiesības un ievēro tiesības un principus, kas noteikti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši 8. pantu (personas datu aizsardzība), 11. pantu (vārda un informācijas brīvība), 16. pantu (darījumdarbības brīvība), 21. pantu (diskriminācijas aizliegums) un 38. pantu (patērētāju tiesību aizsardzība). (81) Tā kā šīs regulas mērķi, proti, ieviest regulatīvos principus un detalizētus noteikumus, kas vajadzīgi, lai pilnībā izveidotu Eiropas elektronisko sakaru vienoto tirgu, dalībvalstis nespēj sasniegt pietiekamā apjomā, un tādējādi, ņemot vērā tā mērogu un ietekmi, to varētu labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus atbilstoši Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteiktajam subsidiaritātes principam. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu ar šo regulu nosaka tikai to, kas ir vajadzīgs m