Saskaņā ar Padomes Direktīvas 2011/70/Euratom par lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošu apsaimniekošanu (turpmāk “Direktīva”) 14. panta 2. punktu Komisijai ir pienākums reizi trijos gados iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par šīs direktīvas īstenošanas gaitu un Kopienas teritorijā esošo radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas uzskaites datus un turpmākās prognozes.

Komisija 2017. gadā pirmo reizi iepazīstināja Eiropas Savienības (ES) pilsoņus ar visaptverošu situācijas pārskatu par ziņošanas periodu līdz 2015. gada augustam, kā pārskata atsauces datumu izmantojot 2013. gada decembri. Šajā Komisijas otrajā ziņojumā ir sniegta atjaunināta informācija par Direktīvas īstenošanas progresu dalībvalstīs, jo īpaši par to, kādi pasākumi veikti, lai nodrošinātu darba ņēmēju un plašas sabiedrības aizsardzību pret jonizējošā starojuma radītajiem draudiem tagad un turpmāk, īstenojot augstākos drošības standartus radioaktīvo atkritumu un lietotās kodoldegvielas apsaimniekošanai, un lai izvairītos no nepamatota sloga radīšanas nākamajām paaudzēm.

Šā ziņojuma pamatā ir dalībvalstu ziņojumi, kas saskaņā ar Direktīvas 14. panta 1. punktu bija jāiesniedz Komisijai līdz 2018. gada 23. augustam. Tajā ir izklāstīti vispārēji ES uzskaites dati par radioaktīvajiem atkritumiem un lietoto kodoldegvielu (2. iedaļa), tas, kā dalībvalstis nodrošina atbilstību galvenajiem Direktīvas aspektiem (3. iedaļa), un Komisijas secinājumi (4. iedaļa).

Šim ziņojumam ir pievienoti divi Komisijas dienestu darba dokumenti: vienā ir izklāstīti ES uzskaites dati par radioaktīvajiem atkritumiem un lietoto kodoldegvielu, kā arī turpmākās prognozes, kā pārskata atsauces datumu izmantojot 2016. gada decembri, un otrā ir izklāstīta vispārējā situācija lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas jomā ES, pamatojoties uz Komisijas veikto valstu ziņojumu analīzi.

2.RADIOAKTĪVIE ATKRITUMI UN LIETOTĀ KODOLDEGVIELA EIROPAS SAVIENĪBĀ

Visas dalībvalstis rada radioaktīvos atkritumus, veicot dažādas darbības — no medicīniskām manipulācijām līdz elektroenerģijas ražošanai; 21 dalībvalsts arī pārvalda lietoto kodoldegvielu savā teritorijā. Radioloģisko īpašību un iespējamā apdraudējuma dēļ, ko šādi materiāli var radīt darba ņēmējiem, plašai sabiedrībai un videi, ir jānodrošina to droša apsaimniekošana no to rašanās līdz apglabāšanai. Tas nozīmē, ka tie ir ilgstoši jāglabā noslēgtās iekārtās izolēti no cilvēkiem un dzīvās dabas.

Lielāko daļu radioaktīvo atkritumu rada kodolspēkstacijas un saistītās kodoldegvielas cikla darbības. Mazāks radioaktīvo atkritumu daudzums rodas, izmantojot radioaktīvos materiālus ar elektroenerģijas ražošanu nesaistītām vajadzībām, piemēram, ražojot radioizotopus izmantošanai medicīnā un rūpniecībā, vai tādās pētniecības struktūrās kā laboratorijas un pētniecības reaktori.

Katra dalībvalsts nosaka savu elektroenerģijas ražošanas resursu struktūru, un pārskata sniegšanas datumā kodolspēkstacijas darbojas 14 valstīs. Vēl divas dalībvalstis — Lietuva un Itālija — ir pārtraukušas savas kodolenerģētikas programmas un izbeidz savu kodoliekārtu ekspluatāciju. Šīs 16 dalībvalstis, kurām ir kodolenerģētikas programmas, kopā ir atbildīgas par 99,7 % no visu radioaktīvo atkritumu kopapjoma ES.

Laikā, kad tika iesniegti ziņojumi, darbojās 126 kodolspēkstacijas ar kopējo jaudu aptuveni 119 GWe, 90 kodolreaktori bija slēgti un 3 kodolreaktori bija izņemti no ekspluatācijas. Turklāt 19 dalībvalstīs kopā bija 82 pētniecības reaktori, kas vai nu darbojās, vai ilgstoši bija slēgti, vai arī norisinājās to izņemšana no ekspluatācijas. Tāpēc arī turpmāk radīsies lietota kodoldegviela un radioaktīvie atkritumi, kas būs droši un ilgtermiņā jāapsaimnieko līdz to apglabāšanai.

Saskaņā ar Direktīvas prasībām Komisija regulāri sniedz pārredzamu un visaptverošu pārskatu par Savienības mēroga lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo vielu krājumiem, tostarp nākotnes prognozes. Tā ir svarīga informācija, lai varētu redzēt, vai dalībvalstis ir iekļāvušas saprātīgus pasākumus savā valsts politikā un programmās, lai izvairītos no nepamatota sloga radīšanas nākamajām paaudzēm saistībā ar lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanu.

2.1Krājumu aplēses un tendences

Iepriekšējā ziņošanas ciklā Komisija uzsvēra to, cik svarīgi ir sagatavot visaptverošus un aktuālus uzskaites datus, lai dalībvalstis varētu izstrādāt piemērotas valsts programmas, izmaksu aplēses un saistītas koncepcijas un plānus attiecībā uz lietotās kodoldegvielas un radioaktīvo atkritumu drošu un atbildīgu apsaimniekošanu. Lai atbalstītu dalībvalstis šajā jomā, Komisijas dienesti sadarbojās ar Starptautisko Atomenerģijas aģentūru (SAEA) un ESAO Kodolenerģijas aģentūru (NEA), nosakot saskaņotu datu kopumu ziņošanai par valsts pārskatiem, un atbalsta saskaņota SAEA ziņošanas instrumenta izstrādi. Komisija arī veic pētījumu par valsts pārskatu sagatavošanas salīdzinošo novērtēšanu , lai noteiktu kopējos aspektus atkritumu klasifikācijā, paraugpraksi un problēmas, kas saistītas ar datu vākšanu un pārvaldību, kā arī aplēstu pašreizējos un turpmākos krājumus, tostarp noteiktu un novērstu neskaidrības.

Šajā ziņošanas ciklā Komisija ir novērojusi, ka ir uzlabojusies uzskaites datu kvalitāte, jo īpaši prognozes par atkritumu rašanos nākotnē. Viena trešdaļa dalībvalstu (galvenokārt tās, kurām ir kodolprogrammas) iesniedza sīkus uzskaites datus. Tomēr vairums pārējo dalībvalstu ziņoja tādā pašā formātā kā pirmajā ziņošanas ciklā, un to pārskati par krājumiem bija nepilnīgi.

Ņemot vērā 2017. gadā gūtās mācības4, vairāk nekā divas trešdaļas dalībvalstu ir paziņojušas par saviem radioaktīvo atkritumu krājumiem, izmantojot klasifikācijas shēmu atbilstīgi SAEA standartam GSG-1, vai iesniedza matricas, kas ļauj konvertēt datus no to valsts klasifikācijas shēmas atbilstīgi SAEA standartam. Turpmāki uzlabojumi ir iespējami, ja visas dalībvalstis izmantos vienādu pieeju.

Kopējais aplēstais radioaktīvo atkritumu daudzums ES teritorijā 2016. gada beigās bija 3 466 000 m3 (pieaugums par 4,6 % trijos gados), kas ir vidēji aptuveni 7 litri uz vienu ES iedzīvotāju; 71,6 % no šā daudzuma ir apglabāti (pieaugums par 7 % trijos gados). Tādējādi dalībvalstīs, kurās ir ieviesti plāni attiecībā uz ļoti zema radioaktivitātes līmeņa atkritumu (VLLW) un zema radioaktivitātes līmeņa atkritumu (LLW) apglabāšanu, process no atkritumu rašanās līdz apglabāšanai lielākoties noris bez traucējumiem. Vidējais radioaktīvo atkritumu daudzums, kas atrodas glabāšanā (983 000 m3), nav būtiski mainījies, salīdzinot ar 2013. gadu. Sk. sīkāku informāciju 1., 2. un 3. izcēlumā.

1. izcēlums. Radioaktīvo atkritumu daudzums un statuss Eiropas Savienībā 2013. un 2016. gada beigās Daudzums (tūkstoši m3) Gads Glabāšanā Apglabāts Kopā 2013 2016 2013 2016 2013 2016 VLLW 237 234 279 369 516 603 LLW 428 417 2025 2102 2453 2519 ILW 326 326 12 12 338 338 HLW 6 6 0 0 6 6 Kopā 997 983 2316 2483 3313 3466 Kopējā radioaktīvo atkritumu daudzuma sadalījums pa dalībvalstīm, kurām ir kodolenerģētikas programmas, 2016. gada beigas

Radioaktīvo atkritumu sadalījums pa kategorijām nav būtiski mainījies, salīdzinot ar 2013. gadu, un ļoti zema un zema radioaktivitātes līmeņa atkritumi veido 90 %. Lielāko daļu radioaktīvo atkritumu krājumu ES veido zema radioaktivitātes līmeņa atkritumi, un tas liecina par diviem konkrētiem aspektiem: i) dažas dalībvalstis savā valsts klasifikācijas sistēmā ļoti zema un zema radioaktivitātes līmeņa atkritumus klasificē vienā un tajā pašā kategorijā; un ii) dažas citas dalībvalstis ļoti zema radioaktivitātes līmeņa atkritumus savos valsts pārskatos reģistrē daļēji vai nereģistrē vispār.