Kopš 2003. gada dziļūdens sugu zveja ES tiek regulēta ar kopējo pieļaujamo nozveju (KPN), ko nosaka atkarībā no sugas un no apgabala, un ar maksimālo zvejas piepūli, kas īstenojama Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā. Konkrētu dziļūdens sugu kopējā pieļaujamā nozveja 2015. un 2016. gadam bija noteikta Padomes 2014. gada 15. decembra Regulā (ES) Nr. 1367/2014, ar ko 2015. un 2016. gadam nosaka Savienības kuģu zvejas iespējas attiecībā uz konkrētiem dziļūdens zivju krājumiem.

Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) reizi divos gados sagatavo sīku pārskatu par dziļūdens krājumu bioloģisko stāvokli. Jaunākais ICES ieteikums tika publicēts 2016. gada jūnijā. Šajā priekšlikumā par zvejas iespēju noteikšanu ir iekļauti arī elementi, kas pamatojas uz sīkāku pārskatu, ko 2016. gada jūlijā sagatavojusi Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komiteja (ZZTEK). Gan ICES, gan ZZTEK ieteikumā norādīts, ka zveja šā priekšlikuma aptvertajos dziļūdens krājumos vairumā gadījumu joprojām nenorit ilgtspējīgi un, lai nodrošinātu ilgtspēju, šo krājumu zvejas iespējas būtu jāturpina samazināt tik ilgi, līdz krājumu dinamikā parādās pozitīvas tendences. Tas nodrošina pamatu dziļūdens krājumu zvejas iespēju noteikšanai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1380/2013 3. panta c) punktā iestrādāto principu, kurš paredz, ka, pieņemot lēmumus kopējās zivsaimniecības politikas satvarā, cita starpā jāvadās pēc zinātniskiem ieteikumiem.

Kā jebkura savvaļas zivju krājuma gadījumā, ja dziļūdens zvejniecības netiks nekādā veidā ierobežotas, tas radīs neveselīgu konkurenci starp zvejas uzņēmumiem: katrs tieksies iegūt savā īpašumā brīvo resursu, neko daudz nerūpējoties par tā ilgtspējīgu izmantošanu. Kamēr Eiropas Savienība 2003. gadā nebija sākusi regulēt šo krājumu zveju, dažu dziļūdens sugu gadījumā tieši tā arī notika. Piemēram, tādi vērtīgi krājumi kā Atlantijas lielgalvis ziemeļrietumu ūdeņos un sarkanspuru pagele Biskajas līcī tagad ir noplicināti. Tāpēc zvejas darbību ierobežošana uzskatāma par publisku intervenci, kas nepieciešama, lai novērstu zvejnieku ienākumu izsīkumu, uzlabotu zivju krājumu izmantošanu, to orientējot uz ieguves apjomu palielināšanu ilgtermiņā, un mazinātu ietekmi uz ekosistēmu un barošanās tīklu, ko izraisījusi dažu zivju populāciju apjoma pēkšņa samazināšanās. Attiecībā uz dziļūdens sugām publiskā intervence iegūst īpaši lielu nozīmi, jo krājuma atgūšanās pēc noplicināšanas varētu prasīt ilgu laiku vai arī nebūt iespējama.

Dziļūdens krājumi ir zivju krājumi, no kuriem zvejo ūdeņos, kas atrodas ārpus kontinentālo šelfu galvenajām zvejas vietām. Tie ir sastopami kontinentālajās nogāzēs vai pie jūras pacēlumiem. Vairums dziļūdens sugu ir lēnaudzīgas, tām ir ilgs mūžs, tāpēc tās ir īpaši jutīgas pret zvejas darbībām. Cits svarīgs dziļūdens sugu jutības pakāpi noteicošs faktors ir tas, vai zveja notiek zonās, kur zivis uzturas lokālos baros, jo īpaši nārsta laikā. Tādā veidā zvejo Atlantijas lielgalvi, zilo jūras līdaku un beriksas.

Ierosinātie nozvejas limiti ir saskaņā ar principiem, kas izklāstīti iepriekšminētajā Komisijas paziņojumā “Apspriešanās par zvejas iespējām 2017. gadam”. Šajā paziņojumā ir izklāstīti Komisijas ieskati par to, kā noteikt zvejas iespējas, un, izstrādājot šo priekšlikumu un tajā ietvertos KPN ierakstus, ir ievēroti šādi noteikumi.

(4)Zvejas iespējas attiecībā uz dziļūdens sugām, kas definētas Padomes Regulas (EK) Nr. 2347/2002 2. panta a) punktā, nosaka katru otro gadu.

(5)Kopējā pieļaujamā nozveja (KPN) būtu jānosaka, pamatojoties uz pieejamajiem zinātniskajiem ieteikumiem, ņemot vērā bioloģiskos un sociālekonomiskos aspektus un vienlaikus nodrošinot taisnīgu attieksmi pret visiem zvejas segmentiem, kā arī ievērojot viedokļus, kas izteikti apspriešanās procesā ar ieinteresētajām personām, jo īpaši ar attiecīgajām reģionālajām konsultatīvajām padomēm.

(6)Zvejas iespējām būtu jāatbilst tādiem starptautiskiem nolīgumiem un principiem kā Apvienoto Nāciju Organizācijas 1995. gada Nolīgums par transzonālo zivju krājumu un tālu migrējošo zivju krājumu saglabāšanu un pārvaldību un sīki izstrādātajiem pārvaldības principiem, kuri izklāstīti 2008. gada Starptautiskajās Vadlīnijās par dziļūdens zvejas pārvaldību atklātā jūrā, ko pieņēmusi ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija, un saskaņā ar kuriem regulatoram vajadzētu būt piesardzīgākam gadījumos, kad informācija ir neskaidra, neuzticama vai nepietiekama. Atbilstīgas zinātniskas informācijas trūkumu nedrīkstētu izmantot par iemeslu, lai atliktu vai neveiktu saglabāšanas un pārvaldības pasākumus.

(7)Jaunākajos zinātniskajos ieteikumos, ko sagatavojušas Starptautiskā Jūras pētniecības padome (ICES) un ZZTEK, norādīts, ka zveja dziļūdens zivju krājumos vairumā gadījumu joprojām nenorit ilgtspējīgi un, lai nodrošinātu krājumu ilgtspēju, to zvejas iespējas būtu jāturpina samazināt tik ilgi, līdz zivju krājumu dinamikā parādās pozitīvas tendences.

(8)Turklāt ICES ir ieteikusi nezvejot no sarkanspuru pageles krājuma rietumu ūdeņos, un minētajai sugai rietumu ūdeņos ir noteikta KPN, ko drīkst apgūt vienīgi piezvejā. CECAF 34.1.11. apgabalā, kas robežojas ar ICES IX apakšapgabalu, tiek gūtas ievērojamas sarkanspuru pageles nozvejas. Lai faktiski ierobežotu visas nozvejas no šā sarkanspuru pageles krājuma, patlaban ICES IX apakšapgabalam noteiktās KPN darbības joma būtu jāpaplašina, attiecinot to uz CECAF 34.1.11. apgabalu.

(9)Turklāt ICES iesaka līdz 2020. gadam nezvejot Atlantijas lielgalvi. Iepriekš Atlantijas lielgalvim ir tikusi noteikta KPN (un kopš 2010. gada minētās KPN apmērs ir bijis nulle). Tā kā krājums ir noplicināts un neatjaunojas, ir lietderīgi tagad noteikt aizliegumu zvejot, paturēt uz kuģa, pārkraut citā kuģī vai izkraut minētās sugas īpatņus. ICES norāda, ka kopš 2010. gada Savienība nav veikusi Atlantijas lielgalvja specializēto zveju Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā.

(10)[apsvērums jāatjaunina atkarībā no tiesvedības iznākuma šajā jautājumā] Zinātniskais ieteikums un nesenas diskusijas Ziemeļaustrumu Atlantijas zvejniecības komisijā (NEAFC) liecina, ka strupdeguna garastes nozvejas var būt bijušas nepatiesi paziņotas kā ziemeļu makrūrzivs nozvejas. Šajā sakarībā ir lietderīgi noteikt KPN, kas aptver abas sugas, vienlaikus paredzot iespēju par tām ziņot atsevišķi.

(11)[apsvērums jāatjaunina pēc ICES ieteikuma publiskošanas] Attiecībā uz dziļūdens haizivīm galveno komerciāli izmantojamo sugu krājumi tiek uzskatīti par noplicinātiem. Tāpēc dziļūdens haizivju specializētā zveja nebūtu jāveic.

(12)Saskaņā ar Padomes 1996. gada 6. maija Regulu (EK) Nr. 847/96, kas ievieš papildu nosacījumus ikgadējai kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) un kvotu pārvaldei, būtu jānosaka krājumi, kuriem piemēro dažādos tajā minētos pasākumus. Piesardzīga KPN būtu jāpiemēro krājumiem, par kuriem nav pieejams zinātniski pamatots zvejas iespēju novērtējums konkrētajam gadam, kuram jānosaka KPN; pārējos gadījumos būtu jāpiemēro analītiska KPN. Ņemot vērā ICES un ZZTEK ieteikumu, zinātniski pamatots novērtējums par zvejas iespējām dažos dziļūdens zivju krājumos nav pieejams. Tāpēc attiecībā uz minētajiem krājumiem būtu jānosaka piesardzīga KPN.

(13)Lai nepieļautu zvejas darbību pārtraukšanu un lai nodrošinātu Savienības zvejnieku iztikas līdzekļus, šī regula būtu jāpiemēro no 2017. gada 1. janvāra. Steidzamības apsvērumu dēļ šai regulai būtu jāstājas spēkā tūlīt pēc tās publicēšanas,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

Priekšmets

Ar šo regulu nosaka Savienības zvejas kuģiem 2017. un 2018. gadā pieejamās ikgadējās zvejas iespējas attiecībā uz noteiktiem dziļūdens zivju krājumiem tajos Savienības ūdeņos un konkrētos ūdeņos, kas nav Savienības ūdeņi, kuros jānosaka nozvejas limiti.

2. pants

Definīcijas

1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

a) “Savienības zvejas kuģis” ir dalībvalsts karoga zvejas kuģis, kas reģistrēts Savienībā;

b) “Savienības ūdeņi” ir ūdeņi, kas ir dalībvalstu suverenitātē vai jurisdikcijā, izņemot Līguma II pielikumā uzskaitītajām teritorijām piegulošos ūdeņus;

c) “kopējā pieļaujamā nozveja” (KPN) ir daudzums, ko katru gadu var iegūt no katra zivju krājuma un izkraut;

d) “kvota” ir KPN daļa, kas iedalīta Savienībai vai dalībvalstij;

e) “starptautiskie ūdeņi” ir ūdeņi, kas nav nevienas valsts suverenitātē vai jurisdikcijā.