Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un Sociālo Lietu Komitejai un Reģionu Komitejai - Ziņojums par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskata rezultātiem atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 15. panta 2. punktam {SEK(2006) 445} /* COM/2006/0163 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 7.4.2006 KOM(2006) 163 galiga redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Ziņojums par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskata rezultātiem atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 15. panta 2. punktam {SEK(2006) 445} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI, EIROPAS PARLAMENTAM, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Ziņojums par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskata rezultātiem atbilstīgi Direktīvas 2002/22/EK 15. panta 2. punktam (Dokuments attiecas uz EEZ) 1. VISPāRīGA INFORMāCIJA UN PAZIņOJUMA MēRķIS Komisija 2005. gada 25. maijā publicēja paziņojumu Par universālā pakalpojuma darbības jomas pārskatu un Komisijas dienestu darba dokumentu[1]. Šajā pirmajā periodiskajā pārskatā atbilstīgi Universālā pakalpojuma direktīvas[2] 15. pantam aplūkots jautājums par universālā pakalpojuma darbības jomas saglabāšanu vai maiņu jo īpaši, lai iekļautu mobilos vai platjoslas sakarus. Komisija aicināja sabiedrību izteikt viedokli par Komisijas veikto analīzi un pagaidu secinājumiem, kā arī par virkni citiem ilgākā laikā risināmiem jautājumiem, lai rosinātu tādas diskusijas par tālredzīgu politiku, kas palīdzētu sagatavot vispārēju pārskatu par elektronisko sakaru tiesisko regulējumu 2006. gadā. Atbilstīgi Universālā pakalpojuma direktīvas 15. panta 2. punktam šajā paziņojumā sniegts ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Komisijas pārskatu, ņemot vērā sabiedriskās apspriešanās rezultātus. 2. KOMISIJAS VEIKTāS ANALīZES UN SāKOTNēJāS NOSTāJAS KOPSAVILKUMS 2005. gada maija paziņojumā atgādināts, ka universālā pakalpojuma darbības joma patreiz ir definēta[3] un ka tās pārskata kritēriji ir noteikti Universālā pakalpojuma direktīvā[4]. Paziņojumā jo īpaši atgādināts, ka e-sakaros universālais pakalpojums ir drošības tīkls personām, kurām to finanšu līdzekļu vai ģeogrāfiskās atrašanās vietas dēļ liegta pieeja pamatpakalpojumiem, kas jau ir pieejami lielākajai daļai iedzīvotāju. Paziņojumā secināts, ka: - Mobilo sakaru konkurētspējīgas nodrošināšanas rezultātā patērētājiem jau ir plašas iespējas izmantot mobilos sakarus, tādējādi netika izpildīti nosacījumi, lai iekļautu mobilos sakarus universālā pakalpojuma darbības jomā. - Attiecībā uz platjoslas interneta piekļuvi pašreizējais ieviešanas līmenis neatbilst tāda pakalpojuma kritērijiem, ko izmanto „lielākā daļa patērētāju”, un tādējādi netika izpildīti nosacījumi, lai iekļautu platjoslas pakalpojumus universālā pakalpojuma darbības jomā. Turklāt paziņojumā tika ierosināti vairāki ilgstoši risināmi jautājumi: - Vai universālajam pakalpojumam jānošķir piekļuve no pakalpojumiem un jāattiecas tikai uz piekļuvi sakaru infrastruktūrai un nevis uz telefona pakalpojumiem? - Vai universālajam pakalpojumam jāattiecas uz piekļuvi jebkurā atrašanās vietā? - Vai vēl aizvien ir lietderīgi iekļaut noteikumus par publiskajiem taksofoniem universālā pakalpojuma darbības jomā? - Cik ilgi būs nepieciešams saglabāt abonentu sarakstus un uzziņu dienestu pakalpojumus universālā pakalpojuma darbības jomā? - Vai jāturpina saskaņot ES līmenī universālā pakalpojuma darbības jomas ietvaros pasākumus, kas paredzēti lietotājiem ar īpašām vajadzībām? - Vai ir jāpanāk universālā pakalpojuma finansēšana no vispārējās nodokļu sistēmas? 3. APSPRIEšANāS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM 3.1. Saņemto atbilžu pārskats Sabiedrisko apspriešanos uzsāka ar paziņojuma un ar to saistītā Komisijas dienestu darba dokumenta publicēšanu Komisijas tīmekļa vietnēs, un kā termiņš atbilžu nosūtīšanai pa e-pastu tika noteikts 2005. gada 15. jūlijs. Tika saņemtas 76 atbildes no plaša e-sakaros ieinteresēto personu loka, tostarp valdību, regulējošo iestāžu, nevalstisku organizāciju (jo īpaši tādu, kas pārstāv patērētāju un lietotāju, kā arī personu ar īpašām vajadzībām intereses), privātpersonu, operatoru, pakalpojumu nodrošinātāju, ražotāju un citu uzņēmējdarbību un organizāciju pārstāvjiem. Ģeogrāfiskā pārklājuma ziņā atbildes iesūtīja 16 no 25 dalībvalstīm, un vairāk nekā 40 % atbilžu tika saņemtas no trīs lielākajām valstīm[5].Vairāki komentāri attiecas tikai uz ilgtermiņa jautājumiem. Liela vienprātība ir attiecībā uz atbalstu paziņojumā atspoguļotajam novērtējumam un secinājumiem, taču attiecībā uz ilgtermiņa jautājumiem viedokļi atšķiras. Lielākā daļa aptaujāto uzsver, ka aizvien pieaugošā mobilo platjoslas sakaru izmantošana ir saistīta gan ar Eiropas Savienībā pastāvošajiem konkurējošajiem politikas virzieniem, gan ar nozares uzņēmējdarbības modeļiem un tehnoloģiskajām stratēģijām. Vairākās atbildēs kā traucējošs apstāklis minētas pilnvaras izmantot konkrētas tehnoloģijas mainīgajā tehnoloģiju vidē. Vairākus respondentus uztrauc fakts, ka universālā pakalpojuma darbības jomas jebkuras paplašināšanas rezultātā tiktu traucēta konkurētspēja, kavētas investīcijas un jauninājumu ieviešana. No otras puses, vairāki patērētāji, kā arī citas organizācijas uzskata, ka pārskata kritēriji vai Komisijas novērtējums ir pārāk ierobežojoši vai nepietiekami ambiciozi, un aicina paplašināt darbības jomu ar mobilajiem un/ vai platjoslas sakariem. Tomēr patērētāju organizācijas, kas specializējas e-sakaros, atbalsta paziņojuma secinājumus. Vairāki aptaujātie ierosina jautājumus, kas nav iekļauti šajā pārskatā, kā, piemēram, apsvērumi par pakalpojuma kvalitāti, atšķirīgā ieviešana Eiropas Savienībā un starptautiskā viesabonēšana. Turklāt daži komentāri attiecas uz lietotāja tiesībām un interesēm, saņemot sakaru pakalpojumus, kā, piemēram, piekļuve neatliekamās palīdzības dienestiem (uz ko attiecas īpašs direktīvas nosacījums). Šie jautājumi nav iekļauti patreizējā pārskatā, bet iesūtītās atbildes veicinās politiskās diskusijas saistībā ar 2006. gada vispārējo reglamentējošo pārskatu. 3.2. Mobilie sakari Attiecībā uz mobilajiem sakariem Komisija provizoriski secināja, ka netika izpildīti nosacījumi, lai iekļautu mobilos sakarus universālo pakalpojumu darbības jomā. Aptaujāto vidū pastāv vispārēja vienprātība par paziņojuma novērtējumu un secinājumu: vairāk nekā 70 % atbalsta nodomu iesaistīt visas valstu valdības, iestādes un nozari. Daži no respondentiem uzskata, ka mobilo sakaru iekļaušana būtu priekšlaicīga un ka nākamajā vispārējā pārskatā ir jāpārskata attīstība. Vairāki aptaujātie uzsver, ka, neskatoties uz to, ka otrās paaudzes ( 2G ) mobilo sakaru tīkli lielākajā daļā dalībvalstu aptver 98 līdz 100 % iedzīvotāju, dažos attālos apvidos tomēr varētu būt problēmas ar ģeogrāfisko pārklājumu. Bez tam reglamentējošās iestādes uzskata, ka būtu nesamērīgi dārgi pieprasīt 100 % pārklājumu no visiem operatoriem un ka ir uzsāktas vairākas iniciatīvas pilna pārklājuma nodrošināšanai, piemēram, finansiāls atbalsts (ārpus universālā pakalpojuma) infrastruktūras izveidošanai vai infrastruktūras kopīgas izmantošanas veicināšana. Dati par katru attiecīgo valsti, kā arī valsts reglamentējošo iestāžu veiktā sociāli ekonomiskā analīze liecina par atbalstu uzskatam, ka patērētājiem ir pieejama piekļuve 2G mobilajiem pakalpojumiem. Mobilo sakaru operatori uzsver faktu, ka tie nodrošina pakalpojumus visiem patērētāju segmentiem ar plaša spektra pakalpojumu komplektiem, piedāvājot gan priekšapmaksas, gan pēcapmaksas tarifa iespējas. Ar pēcapmaksas pakalpojumiem tika sekmīgi paplašināts telefona pakalpojumu piedāvājums Eiropā, jo īpaši grupām ar zemākiem ienākumiem. Aptaujātie uzskata, ka augstā konkurētspēja mazumtirdzniecībā sekmē mobilo sakaru pārklājuma turpmāko progresu un nodrošina zemākas cenas. Vairāki patērētāji un citas organizācijas kritizē pārskata kritēriju un Komisijas pieejas ierobežojošo raksturu un aicina paplašināt darbības jomu, iekļaujot tajā mobilo sakaru pakalpojumus. Daži aptaujātie ierosina padziļināti izpētīt sociālos elementus un pieejamības jautājumus. Aptaujās minēts, ka priekšapmaksas kartes ir dārgākas par pēcapmaksas abonēšanu un ka kopumā patērētāji ar zemākiem ienākumiem nevar atļauties mobilo sakaru pakalpojumus to cenas dēļ[6]. Organizācijas, kas pārstāv lietotājus ar īpašām vajadzībām, uzskata, ka paplašināšana ir nepieciešama, jo daudziem invalīdiem piekļuve mobilo sakaru pakalpojumiem un to izmantošana sagādā nopietnas problēmas. 3.3. Platjoslas interneta piekļuve Saskaņā ar Komisijas provizoriskajiem secinājumiem par platjoslas interneta piekļuvi pašlaik šos pakalpojumus izmanto tikai neliela, tomēr strauji augoša Eiropas patērētāju daļa, un faktiskie rādītāji uz vienu iedzīvotāju liecina, ka pakalpojuma izmantošana neatbilst kritērijam „vairums iedzīvotāju”[7]. Tāpēc nav izpildīti nosacījumi par platjoslas sakaru pakalpojumu iekļaušanu Universālā pakalpojuma direktīvas darbības jomā. Komisija, gatavojoties nākamajam pārskatam par Universālā pakalpojuma direktīvu, turpinās cieši pārraudzīt šā jautājuma attīstību. Tas nenozīmē, ka dalībvalstīm jāpārtrauc atbalstīt platjoslas infrastruktūru veidošanu atbilstīgi piemērojamajiem noteikumiem par valsts atbalstu. Sabiedriskās apspriešanās rezultātā Komisijas novērtējums un secinājumi par platjoslas sakariem guva plašu atbalstu, jo 80 % respondentu, tostarp visu valstu pārvalžu un iestāžu, kā arī nozares pārstāvju ir vienisprātis. Dažas pārvaldes iestādes ziņo par nesen veiktajiem valsts pārvaldes pārskatiem, kuru rezultāti liecina par atbalstu veiktajai analīzei. Aptaujās uzsvērts, ka ir pieejami satelīta platjoslas pakalpojumi un ka pastāv virkne vietējo, reģionālo un dalībvalstu iniciatīvu platjoslas pārklājuma paplašināšanai, dažkārt izmantojot fiksētas bezvadu tehnoloģijas. Daži aptaujātie aicina atbalstīt platjoslas pakalpojumu nodrošināšanu tajās jomās, kur pagaidām nevar paļauties uz šo pakalpojumu komerciālu nodrošināšanu. Nozares pārstāvji un lietotāji uzsver, ka platjoslas sakaru ieviešana tirgū relatīvi ir pašā sākumposmā, kurā konkurence sekmē izplatību tirgū un nodrošina zemākas cenas patērētājiem. Šajā posmā būtu sarežģīti novērtēt, vai tirgus nepilnības pastāvēs ilgstoši. Prasības par obligātu platjoslas sakaru nodrošināšanu radītu nesamērīgi augstas izmaksas vai šķērssubsīdijas dažādām patērētāju grupām vai pakalpojumiem, kā arī risku, ka tehnoloģiju attīstība apsteidz platjoslas sakarus (arī attiecībā uz datu pārraides ātrumu). Turklāt maksa par piekļuvi aizvien vairāk ir saistīta ar saturu, apgrūtinot tirgus intervenci. Daži aptaujātie uzskata, ka platjoslas sakaru universālā pakalpojuma izmaksas radītu ievērojamus šķēršļus vairākām jaunajām dalībvalstīm, kur fiksēta platjoslas infrastruktūra ir mazāk attīstīta. Vairākas patērētāju asociācijas uzskata, ka platjoslas sakari ir kļuvuši vajadzīgi, lai normāli iekļautos sabiedrībā, un ka tie būtu jāiekļauj universālā pakalpojuma darbības jomā. Daži aptaujātie min, ka zemā izplatība nav pamats regulējošu pasākumu nepieļaušanai, ja iespējamie ieguvumi pārsniedz patērētāju potenciālās izmaksas. Daži aptaujātie argumentē, ka šo regulējošo izmaiņu ieviešanai valstu mērogā būtu vajadzīgi vairāki gadi un ka tādēļ ar šo pārskatu būtu aktīvi jāpaplašina universālā pakalpojuma darbības joma, jo tādējādi varētu sekmēt platjoslas sakaru izplatību. Kāda reģionālā valsts iestāde uzskata, ka platjoslas sakaru iekļaušana universālā pakalpojuma darbības jomā ir nepieciešama, lai garantētu vienlīdzīgu piekļuvi visiem un lai palīdzētu sasniegt reģiona mērķus atbilstīgi Lisabonas stratēģijai. 3.4. Ilgtermiņa jautājumi 3.4.1. Pārskats Ieinteresētās personas visumā piekrīt, ka attiecībā uz izvirzītajiem jautājumiem būtu jāuzsāk politiskās debates par universālā pakalpojuma attīstību sakaru pakalpojumu konverģējošā un konkurētspējīgā vidē, lai gan uzskati par tālāko virzību sniedzās no „universālais pakalpojums ir jāatceļ” līdz „universālā pakalpojuma sniegšana ir jāpastiprina". Atkarībā no tiesību tradīcijām un tirgus situācijas atšķiras arī aspekti, kuriem atsevišķas dalībvalstis piešķir īpašu nozīmi. Dažās atbildēs minēta vajadzība panākt lielāku elastību regulējošos tiesību aktos, lai labāk atspoguļotu valsts vai vietējo/ reģionālo situāciju paplašinātajā Eiropas Savienībā. Vairāki aptaujātie uzsver, ka šajā stadijā diskusijas ir ierobežotas, jo nav zināma tehnoloģiju attīstības, it īpaši uz interneta protokola (IP) balstīto sakaru, ietekme. Daži aptaujātie min, ka pārskats vēl ir pāragrs, ņemot vērā pieredzes trūkumu pašreizējo noteikumu ieviešanā. 3.4.2. Vai universālajam pakalpojumam jāattiecas tikai uz piekļuvi sakaru infrastruktūrai un nevis uz telefona pakalpojumiem? Vairākas ieinteresētās personas, piemēram, regulatori un nozaru pārstāvji, uzskata, ka šis varētu būt gadījums, kad infrastruktūra būtu jānošķir no pakalpojuma sniegšanas, jo īpaši ņemot vērā virzību uz nākamās paaudzes tīkliem un pakalpojumu vidi, kurā patērētāji var izvēlēties dažādus piegādātājus gan attiecībā uz piekļuvi, gan uz pakalpojumiem (kā jau tas ir IP balss telefonijā). Esamība un pieejamība būtu jānodrošina ar efektīvu konkurenci, bet ar valsts iejaukšanos – tehnoloģiski neitrāla regulēšana, veicinot konkurenci. Lielākā daļa patērētāju un lietotāju pārstāvju uzskata, ka pieeja infrastruktūrai pati par sevi nav pietiekama, lai nodrošinātu būtiskus pakalpojumus mazāk aizsargātiem patērētājiem. Tomēr patērētāju grupas argumentē, ka universālajam pakalpojumam būtu jāgarantē visiem iedzīvotājiem tehnoloģiski neitrāla "patiesi vienlīdzīga pieeja" sakaru tīklam, jo ar platjoslas sakariem potenciāli nodrošinātu elastīgus pakalpojumus (balss, teksts, video un retranslācijas pakalpojumus), kas varētu palīdzēt izpildīt prasības, kādas ir personām ar īpašām vajadzībām. Turklāt atbildēs minēts, ka īstermiņā piekļuves nošķiršana no pakalpojumiem varētu izrādīties nepraktiska, kamēr vien pieejas režīmi ES vēl aizvien ir izveidošanas procesā un esošie uzņēmumi bieži saglabā savu ietekmi tirgū mazumtirdzniecības līmenī. Turklāt dažus universālā pakalpojuma sniedzējus uztrauc komplicētu regulējošo vai līgumisko nosacījumu paredzēšana gadījumā, ja būs jānošķir piekļuve no pakalpojuma nodrošināšanas. 3.4.3. Vai universālajam pakalpojumam jāattiecas uz piekļuvi jebkurā atrašanās vietā? Saņemtās atbildes liecina, ka šis jautājums tika interpretēts dažādos veidos. Daži aptaujātie uzskata, ka šī prasība jau ir daļēji izpildīta, ņemot vērā pašreizējo direktīvā paredzēto elastīgumu, ļaujot mobilo/ bezvadu pakalpojumu sniedzējiem nodrošināt universālo pakalpojumu ("noteiktā atrašanās vietā"). Daži respondenti uzskata, ka tikai ar mobilajām tehnoloģijām varētu nodrošināt "pieeju jebkurā atrašanās vietā" un saskata šeit neatbilstību pieņemtajai nostājai par mobilajiem sakariem. Tomēr aptaujātie vienprātīgi uzsver, ka jau tagad pastāv (un nākotnē ir sagaidāmas vēl) vairākas piekļuves tehnoloģijas, kuras nodrošina „piekļuvi jebkurā atrašanās vietā” par dažādu samaksu. Tāpēc vairākas ieinteresētās personas uzskata, ka būtu vērts izpētīt iespējas, kā nodrošināt elastīgu universālā pakalpojuma sniegšanu ar jebkādiem līdzekļiem (kas varētu būt lētāk nekā noteikts terminālis noteiktā atrašanās vietā). Tomēr šajā kontekstā būtu jāapsver vairāki jautājumi, piemēram, par pakalpojuma kvalitāti un piekļuvi neatliekamās palīdzības dienestiem. Nozaru pārstāvji vispār min, ka tirgū jau tagad ir pieejami „mobilitātes” vai „interneta mobilitātes”/ nomadu sakaru pakalpojumi un ka šajā jomā universālā pakalpojuma saistības nav vajadzīgas. Lai nodrošinātu pakalpojuma kvalitāti „jebkurā atrašanās vietā", būtu vajadzīgi ievērojami ieguldījumi. 3.4.4. Vai vēl aizvien ir lietderīgi iekļaut noteikumus par publiskajiem taksofoniem universālā pakalpojuma darbības jomā? Ņemot vērā mobilo telefonu plašo izplatību, vairāki aptaujātie uzskata, ka būtu lietderīgi samazināt publisko taksofonu skaitu un ka tos varētu izslēgt no universālā pakalpojuma darbības jomas. Tomēr daudzi respondenti uzskata, ka pieprasījums pēc publiskajiem taksofoniem varētu saglabāties konkrētos apgabalos vai apstākļos un ka tos īpaši novērtē neaizsargātākie sabiedrības locekļi. Vairāki aptaujātie argumentē, ka publiskos taksofonus varētu uzlabot vai atjaunināt, piemēram, nodrošinot tos ar piekļuvi internetam vai aprīkojot ar papildu daudzfunkcionālām iekārtām, kas ļautu tos izmantot arī personām ar īpašām vajadzībām. Tāpat minēts ierosinājums izpētīt alternatīvas iespējas apgabalos, kur publiskie taksofoni ir nojaukti, piemēram, par avārijas gadījumu kontaktpunktiem, kas atrastos valsts iestāžu pakļautībā. 3.4.5. Cik ilgi būs nepieciešams atstāt abonentu sarakstus un uzziņu dienestu pakalpojumus universālā pakalpojuma darbības jomā? Vairākās atbildēs uzsvērts, ka direktīvā ir nošķirtas prasības par uzziņu dienestu datu vākšanu un sniegšanu (vairumtirdzniecības līmenī) no saistībām nodrošināt piekļuvi uzziņu pakalpojumiem. To dalībvalstu sniegtajās atbildēs, kurās šajā nozarē ir progresējusi liberalizācija, minēts, ka uzziņu dienestu pakalpojumus varētu izslēgt no universālā pakalpojuma darbības jomas. Citu valstu komentāri ir piesardzīgāki un vairākās atbildēs minēts, ka bieži vien ir jāsaglabā esošās prasības. Uzziņu dienestu pakalpojumu nozares pārstāvji uzskata, ka universālā pakalpojuma saistības mazumtirdzniecībā traucē konkurencei, un aicina efektīvi īstenot piekļuves prasības vairumtirdzniecības līmenī. 3.4.6. Vai jāturpina saskaņot individuālus pasākumus, kas paredzēti lietotājiem ar īpašām vajadzībām, ES līmenī universālā pakalpojuma darbības jomas ietvaros? Lielākā daļa iestāžu uzskata, ka, ņemot vērā veidu un ātrumu, kādā notiek pāreja uz NGN , būtu pāragri turpināt saskaņošanu, pārsniedzot šīs Direktīvas darbības jomu (7. pants), un ka tas būtu pretrunā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principu. Nozares pārstāvju atbildes atšķiras, tomēr kopumā tie uzskata, ka turpmāka saskaņošana nav vajadzīga un ka tā dārgi izmaksātu, it īpaši ņemot vērā tādu produktu un pakalpojumu daudzveidību, kuri ņem vērā lietotāju īpašās vajadzības. Tomēr atbildēs uzsvērts fakts, ka varētu rasties problēmas - ja vien tās nav risinātas ar e-pieejamības[8] iniciatīvu –, kuras būtu rūpīgāk jāizpēta, piemēram, (mantoto) iekārtu saderība IP vidē. Vairākas organizācijas, kas pārstāv personas ar īpašām vajadzībām, aicina turpināt tādu pasākumu saskaņošanu, kā, piemēram, piekļuve neatliekamās palīdzības dienestiem, izmantojot IP tīklus. No otras puses, dažas no šīm organizācijām, kā arī patērētāji uzskata, ka tālāka saskaņošana varētu būt pārāk preskriptīva un dod priekšroku citām iniciatīvām, piemēram, integrētu pakalpojumu radīšanai. 3.4.7. Vai jāpanāk universālā pakalpojuma finansēšana no vispārējās nodokļu sistēmas? Šajā jautājumā valsts iestāžu un nozaru pārstāvju uzskati ievērojami atšķiras. Kopumā valsts iestādes uzskata, ka nav iemeslu mainīt pašreizējo finansēšanas sistēmu (kurā pastāv iespēja izvēlēties – izmantot valsts fondus vai izveidot īpašu fondu nozarei). Tomēr dažu valdību pārstāvji neizslēdz iespēju ilgtermiņā padziļināti izpētīt finansēšanu no nodokļu sistēmas, kamēr citi vēlējās veikt pētījumus par alternatīviem finansējuma veidiem. Dažās atbildēs minēts, ka debates par universālo pakalpojumu tiek jauktas ar daudz plašāko jautājumu par visiem pieejamu piekļuvi „informācijas sabiedrībai”, kas ir daudz plašāks sociālais jautājums un kurš neaprobežojas tikai ar saziņas nozari. Lielākā daļa nozaru pārstāvju uzskata, ka nozarei specifisks finansējums rada tirgus traucējumus un šķērssubsidēšanu starp patērētājiem, tādējādi paaugstinot sakaru vispārējās izmaksas. Galvenās patērētāju bažas saistītas ar nepietiekamu uzskaites vai šķērssubsidēšanas pārredzamību, kā rezultātā patērētājiem ir jāsedz pārāk augstas izmaksas. Tāpat lietotāji brīdina par nereāli augstiem šķēršļiem, ko universālais pakalpojums rada uzņēmējiem un to klientiem, kā novērots dažās valstīs. 4. KOMISIJAS NOSTāJA Komisija uzskata, ka sabiedriskā apspriešanās sniedza plašu atbalstu sākotnējai nostājai, kas tika pieņemta 2005. gada maija paziņojumā, un ka nav radušies jauni iemesli, lai secinātu, ka mobilie vai platjoslas sakaru pakalpojumi ir izpildījuši Universālās pakalpojuma direktīvas nosacījumus to iekļaušanai universālā pakalpojuma darbības jomā. Komisija atzīst, ka pārskata darbība joma bija ierobežota, ko norādīja daži respondenti. Tomēr šajā ziņā Komisijai ir saistoši pārskata kritēriji, kas noteikti Universālā pakalpojuma direktīvā. Taču, ja notiks tehnoloģiju un tirgus attīstība, Komisija ātri atkārtoti pārskatīs visu e-sakaru regulējumu, lai panāktu, ka kopējie mērķi joprojām atbilst Lisabonas mērķiem, kā minēts paziņojumā par “i2010 – Eiropas informācijas sabiedrība izaugsmei un nodarbinātībai”[9]. 5. SECINāJUMS Komisija ir pārskatījusi universālā pakalpojuma darbības jomu atbilstīgi Universālā pakalpojuma direktīvas 15. panta 1. punktam. Tā rezultātā Komisija pašlaik neierosinās izdarīt izmaiņas universālā pakalpojuma darbības jomā. Tomēr atbildes, ko Komisija saņēma no aptaujātajiem, par ilgstoši risināmiem jautājumiem, ir labs pamats, lai turpinātu perspektīvas politiskās diskusijas par universālā pakalpojuma nodrošināšanu atbilstīgi vispārējam e-sakaru regulējuma pārskatam, ko sāks sagatavot 2006. gadā. Šis pārskats dos iespēju apmierināt vajadzību pēc universālā pakalpojuma tehnoloģiski neitrālas nodrošināšanas. Atbilstīgi Universālā pakalpojuma direktīvas 15. panta 2. punktam šajā paziņojumā sniegts ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Komisijas pārskatu. [1] KOM(2005) 203 un attiecīgi SEC(2005) 660. Skatīt http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/index_en.htm [2] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/22/EK par universālo pakalpojumu un lietotāju tiesībām attiecībā uz elektronisko sakaru tīkliem un pakalpojumiem (Universālā pakalpojuma direktīva), OV L 108, 24.4.2002., 51. – 77. lpp. [3] Patreizējā darbības joma ietver: 1) pieslēgumu publiskajam telefonu tīklam fiksētā atrašanās vietā, atbalstot balss telefoniju un funkcionālu piekļuvi internetam, un 2) piekļuvi publiski pieejamiem telefona pakalpojumiem. [4] Skatīt 25. apsvērumu un V pielikumu. Pārskatā jāizskata sociālā, ekonomiskā un tehnoloģiju attīstība, lai noteiktu un analizētu pakalpojumus, kas pieejami un kurus izmanto lielākā daļa patērētāju, un ar tiem saistīto sociālās atstumtības risku personām, kuras nevar atļauties šos pakalpojumus. 5 Apvienotā Karaliste – 16, Vācija – 9, Francija – 8, Spānija – 5, Portugāle – 4, Austrija – 3, Beļģija – 3; Čehijas Republika, Grieķija, Itālija, Īrija, Lietuva, Nīderlande, Norvēģija, Rumānija, Slovākija, Slovēnija un Somija – katra pa 1 vai 2 atbildēm; Eiropas vai starptautiskās asociācijas – 14; tās ir pieejamas: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/universal_service/index_en.htm. [5] Skatīt Ietekmes novērtējuma ziņojuma 5.2. iedaļu. [6] 11,5 % no ES iedzīvotājiem 2005. gada oktobrī bija pieejams fiksētais platjoslas savienojums. Salīdzinājumā ar 2004. gada vidū uzrādītajiem 6,5 % (kā minēts 2005. gada maija Paziņojumā) šis pieaugums nav pietiekams pamats, lai izdarītu izmaiņas Komisijas veiktajā analīzē. [7] Skatīt Komisijas Paziņojumu par e– Pieejamību KOM(2005) 425: http://europa.eu.int/information_society/policy/accessibility/com_ea_2005/index_en.htm [8] KOM(2005) 229