Oficiālais Vēstnesis 166 E , 07/07/2005 Lpp. 0058 - 0063



P6_TA(2004)0022 Brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nākotne Eiropas Parlamenta Ieteikums Padomei un Eiropadomei par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nākotni, kā arī par nosacījumiem tās leģitimitātes un efektivitātes veicināšanai (2004/2175(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Eiropas Parlamenta ieteikuma priekšlikumu Padomei un Eiropadomei, ko iesniegusi baronese Sarah Ludford ALDE grupas vārdā par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nākotni, kā arī par nosacījumiem tās leģitimitātes un efektivitātes veicināšanai (B6-0006/2004), - ņemot vērā Reglamenta 114.panta 3. punktu un 94. pantu, - ņemot vērā Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas ziņojumu (A6-0010/2004), A. tā kā tas ir informēts, ka Eiropadome ir paredzējusi 2004. gada 5. novembrī noteikt brīvības, drošības un tiesiskuma telpas prioritātes nākamajiem gadiem, B. tā kā tas ir ņēmis vērā ievērojamo attīstību, kā arī daudzas kavēšanās, ko Eiropas Savienība ir pieļāvusi brīvības, drošības un tiesiskuma telpas ieviešanā, kuru nosaka ES Līguma 2. pants, C. tā kā tas izsaka nožēlu, ka vienīgais līdz šim sasniegtais panākums patvēruma un imigrācijas jomā ir nelegālās imigrācijas apkarošana, kuru nepapildināja pietiekamas pūles legāli dzīvojošo ārvalstnieku integrācijā, D. tā kā ārpus Savienības teritorijas bēgļu nometnēm nevajadzētu būt paredzētām, jo to ierīkošana ir saistīta ar skaidru pamattiesību pārkāpšanas risku, E. tā kā tas ir pārliecināts, ka turpmākajā brīvības, drošības un tiesiskuma telpas attīstībā visos gadījumos ir jāņem vērā: - starptautiskā terorisma draudi, kas ir strauji pieauguši kopš 2001.gada 11.septembra un būtiski skāruši Eiropas Savienību uzbrukumos 2004. gada 11.martā Madridē, - paplašināšanās, 10 jaunām valstīm pievienojoties Eiropas Savienībai, tādējādi izveidojot demokrātiju, kura aptver 450 miljonus personu, - Nicas Līguma spēkā stāšanās 2003. gada 1. februārī, tam pirmo reizi nosakot kvalificētā balsu vairākuma principa un koplēmuma procedūras attiecināšanu uz vairākiem būtiskiem patvēruma un imigrācijas politikas noteikumiem, kā arī uz tiesu iestāžu sadarbību civillietās, - tas, ka 2004. gada 29. oktobrī parakstīs Konstitucionālo līgumu [1], kurā kā Līguma II daļa ir iekļauta Pamattiesību harta un kurš vispārina koplēmuma procedūras izmantošanu likumdošanā un paplašina Eiropas Kopienu Tiesas kontroli pār tiem pasākumiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, kuri no šīs kontroles bija izslēgti, un sniedz personām tiesības iesniegt prasības Eiropas tiesnešiem, - tas, ka terorisms ir galvenā problēma, kas ietekmē un turpmāk vēl vairāk ietekmēs eiropiešu līdzāspastāvēšanu un drošību; tas ir svarīgs iemesls mūsu pārliecībai, ka brīvības, drošības un tiesiskuma telpas attīstībai ir jākļūst par patiesu simbolu un atsauces kritēriju pievienotajai vērtībai, ko Eiropas Savienība sniedz cīņā pret šo ļaunumu, - tas, ka nav vienota viedokļa par to, kā atrisināt drošības problēmas, kas skar eiropiešus, - tas, ka terorismu neuzskata par galveno problēmu, kas ietekmē eiropiešu līdzāspastāvēšanu un drošību, F. tā kā tas ir ļoti norūpējies par trūkumiem, ko pieļāva dalībvalstis un iestādes, ieviešot brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kurus nosodīja Konventa darbības laikā, daudzos Eiropadomes secinājumos un Komisijas kārtējos ziņojumos, G. tā kā tas uzskata, ka šie trūkumi ir nekavējoties jānovērš ar atbilstīgām reformām, kas jāpieņem saskaņā ar spēkā esošajiem Līgumiem, bet ņemot vērā politiskos mērķus, kuri ir ietverti Konstitucionālajā līgumā, kas būs parakstīts Eiropadomes priekšvakarā, H. atgādinot, ka ES Līguma 29. pants nosaka Eiropas Savienībai pienākumu "nodrošinat ... augstu aizsardzības līmeni brīvības, drošības un tiesiskuma telpā", bet tā kā Eiropas Savienības reakcija ir bijusi vairāk teorētiska nekā faktiska sakarā ar: - vienprātības noteikumu, kas ļoti apgrūtina saistošu lēmumu pieņemšanu, - attaisnošanos ar ļoti būtiskām kompetencēm, kas bieži vien slēpj korporatīvu rīcību, - to, ka nav skaidras pienākumu sadales starp Eiropas Savienību un dalībvalstīm gan dažādās darbības jomās (imigrācija, tiesu iestāžu sadarbība, datu aizsardzība), gan starp valstīm (kas pilnībā vai daļēji piedalās Šengenas sadarbībā), - to, ka nav uzticamu un strukturētu pārraudzības procedūru, - to, ka nav uzticamu drošības pasākumu krīzes gadījumos vai gadījumos, ja atsakās no sadarbības; I. tā kā tas uzskata, ka nav iespējams: - nošķirt brīvības, drošības un tiesiskuma telpas ieviešanu no pamattiesību aizsardzības, to veicināšanas un pilsonības politikas Eiropas Savienībā un - nošķirt savstarpējas atzīšanas principu no obligātas saskaņošanas, kas rada savstarpēju uzticību, J. tā kā ir jāņem vērā jaunās Konstitūcijas visi noteikumi, kas ierosina plašāk piemērot koplēmuma procedūru un kvalificēto balsu vairākumu ikreiz, kad tam ir juridiskais pamats spēkā esošajā līgumā; K. tā kā tas izsaka nožēlu, ka pēdējo piecu gadu laikā dalībvalstis Padomē ir iebildušas pret pilsoņu un personu tiesību aizsardzības standartu noteikšanu un ka nereti tādu standartu neesamību izmanto (reizēm pat pašas dalībvalstis) kā iemeslu, lai bloķētu savstarpēju atzīšanu, L. tā kā tas ir pārliecināts, ka dažu dalībvalstu ierosinātie pragmatiskie risinājumi neļaus atrisināt tās faktiskās problēmas, kuras izraisa brīvības, drošības un tiesiskuma telpas attīstīšanās, ja nav skaidras vienošanās par kopīgu principu bāzi, kā to pierāda nespēja panākt ievērojamu progresu jautājumā par personas datu aizsardzību, M. tā kā tas ir ļoti norūpējies, ka nav adekvātu pasākumu, lai cīnītos pret terorisma draudiem un novērstu apdraudējumu savu pilsoņu brīvībām, un ir pārliecināts, ka "... jēdzieniem "valsts drošība" un "sabiedriskā kārtība" jāpiešķir Eiropas dimensija, lai draudus valsts drošībai vai sabiedriskajai kārtībai jebkurā citā dalībvalstī dalībvalstis uzskatītu par draudiem viņu pašu valsts drošībai vai sabiedriskajai kārtībai" [2], N. tā kā tas apzinās savu ievērojamo atbildību Eiropas pilsoņu aizsardzības jomā saistībā ar viņu tiesībām, kā arī ar viņu drošību un nožēlo nepārredzamību un demokrātijas trūkumu attiecībā uz plānošanas un lēmumu pieņemšanas mehānismiem brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, kas noved pie tā, ka pārāk bieži Eiropas Parlaments un valstu parlamenti informāciju iegūst par vēlu, 1. iesaka Eiropadomei un Padomei, nosakot brīvības, drošības un tiesiskuma telpas nākotni, paturēt prātā trīs vispārējas prasības: a) pastiprināt brīvības, drošības un tiesiskuma telpas leģitimitāti: - pieņemot lēmumu saskaņā ar Konstitūcijas garu un ar to spēkā stājušos nolīgumu, ar kuriem piemēro Nicas Līgumu, garu, pāriet uz koplēmuma procedūru kopā ar Parlamentu, Padomē lēmumus pieņemt ar kvalificētu balsu vairākumu un paplašināt Tiesas uzraudzības pilnvaras jomās, kas attiecas uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, pirmām kārtām, saistībā ar imigrācijas pasākumiem (EK Līguma 67.pants), un, otrām kārtām, saistībā ar pasākumiem cīņā pret terorismu un starptautisko noziedzību (ES Līguma 42. pants), - sekojot, lai Eiropas Savienības iestādes attiecībā uz brīvību, demokrātiju un tiesiskumu ievēro tādu pašu prasību līmeni, kādu tās sagaida no dalībvalstu puses, - nekavējoties piemērojot pārredzamības principu Padomes debatēs par likumdošanas priekšlikumiem, kā arī pārņemot dalībvalstīs pasākumus, ko veikusi ES (attiecīgi pielāgojot Regulu (EK) Nr.1049/2001 [3] un Padomes un Komisijas reglamentus), - paredzot regulāras apspriešanās ar Parlamentu par jebkuru starptautisku nolīgumu attiecībā uz tiesu iestāžu un policijas sadarbību krimināllietās, kā arī par jebkuru kopējās nostājas projektu, kas saistīts ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, apspriešanās ir īpaši nepieciešama, ja šos tekstus neiesniedz dalībvalstu parlamentiem, - pilnībā un savlaicīgi iesaistīt Eiropas Parlamentu un dalībvalstu parlamentus likumdošanas un operatīvās plānošanas noteikšanā un ieviešanā attiecībā uz brīvības, drošības un tiesiskuma telpu (Eiropas Konstitucionālā līguma projekta III-258. pants), b) veicināt brīvības un pamattiesības ar to politikas virzienu palīdzību, kas saistīti ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, un tāpēc: - nākamajā darbības plānā ņemt vērā ne vien Tamperē noteiktos mērķus, kas attiecas uz Tieslietu un iekšlietu padomi, bet arī visas citas politikas jomas, kuras spēkā esošajos Līgumos ir saistītas ar pamattiesībām, pilsonību, mazākumtautību aizsardzību, cīņu pret diskrimināciju, pārredzamības veicināšanu un datu aizsardzību, - vienojoties ar dalībvalstīm, veicināt zināšanas par tiesībām, kas attiecas uz Eiropas pilsonību, lai neviens ES pilsonis nejustos kā svešzemnieks nevienā ES valstī, - nodrošināt sistemātiskas mācības Eiropas Savienības tiesībās tiem tiesnešiem, advokātiem un policijas ierēdņiem, kuru pienākums ir sekot, kā tiek ievēroti tiesiskas valsts principi, jo ikviens dalībvalsts tiesnesis vai policists ir arī ES tiesnesis vai policists, - prasīt ātru Eiropas Pamattiesību aģentūras izveidi, kas būs Eiropas Savienības un valstu iestāžu rīcībā un būs atbildīga par sistemātisku Eiropas Savienībā spēkā esošās politikas izvērtēšanu pamattiesību jautājumos, arī ņemot vērā ES Līguma 7.pantu; Aģentūrai jābūt pakļautai tiem pašiem principiem, procedūrām un kontrolei, kurus piemēro Kopienu aģentūrām, - prasīt Eiropas Komisijai steidzami izveidot Eiropas Atbalsta biroju terorisma upuriem kā atskaites punktu un kontaktpunktu pilsoņiem, kuru pamattiesības tiek pārkāptas sakarā ar terorisma draudiem, kas klājas pār Eiropu un visu pārējo pasauli, - ar jauniem likumdošanas priekšlikumiem atjaunot līdzsvaru starp drošības prasībām un pamattiesību ievērošanu, - prasīt iepriekšēji izvērtēt pamattiesību ievērošanu (attiecībā uz tām, kas noteiktas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā) visos Eiropas Savienības vai Kopienas tiesību aktos, - lai veicinātu savstarpēju uzticību, attīstīt pamattiesību kultūru Eiropas Savienībā, veicinot pastāvīgu dialogu starp augstākā līmeņa tiesām, valsts pārvaldes iestādēm un juristiem, kā arī tiesnešu, pārvaldes iestāžu un pētnieku informācijas apmaiņas un konsultāciju tīklu attīstību, - stiprināt Eiropas Savienības pilsonības koncepciju un tajā ietvert garantijas Eiropas Savienības pilsoņu, viņu ģimenes locekļuunreģistrētupartnerupārvietošanāsbrīvībaineatkarīgino dzimuma, - garantēt vienotu pamattiesību aizsardzības līmeni visā ES, vienlaikus sekmējot savstarpējo atzīšanu un dalībvalstu tiesu iestāžu labāku sadarbību, kā arī kopēju obligāto standartu pieņemšanu attiecībā uz konkrētiem procesuālo tiesību aspektiem, c) panākt ticamību gan ES, gan dalībvalstu atbilžu līmenī. Tas nozīmē, ka 2004. gada 5. novembra pamatnostādnes katram mērķim paredz īstenojamu grafiku, pārraudzības grupas izveidošanu (piesaistot Eiropas Parlamentu un dalībvalstu parlamentus) un pietiekami vērienīgus mērķus, tādus kā: - sistemātisku pētījumu uzsākšana par ES iekšējās drošības prasībām (sk. PASR-2004 projektu), it īpaši, lai novērstu katastrofas, kas saistītas vai nu ar dabas katastrofām, vai teroristu atentātiem, - darbības nosacījumu kopas izveidošana Eiropas līmenī tiesu iestāžu un policijas sadarbības jomā tādu lēmumu un pamatlēmumu veidā, kuri būtībā balstās uz jau parakstītajām, bet lielākajā dalībvalstu daļā līdz 2004. gada 31.decembrim vēl neratificētām uz šo jomu attiecīgām konvencijām, - Komisijas nozīmes palielināšana Eiropas Savienības līmenī attiecībā uz operatīvajām darbībām, to skaitā tām darbībām, par kurām pašreiz ir atbildīgs terorisma apkarošanas koordinators, garantējot noteikumus terorisma apkarošanas koordinatora funkcionālai sadarbībai ar Komisiju un viņa darbību efektīvai parlamentārajai kontrolei; jebkurā gadījumā pašlaik KĀDP Augstajam pārstāvim piesaistītā koordinatora statuss būs jāpārskata, tāpēc ka Augstā pārstāvja amatu pārņems Eiropas Savienības ārlietu ministrs, Komisijas priekšsēdētāja vietnieks, - saskaņota datorizēta tīkla attīstība, ievērojot noteikumus par datu aizsardzību, kas sekmē pastāvīgus savstarpējus sakarus starp tām dalībvalstu pārvaldes iestādēm, kuras veic drošības pārbaudes (piemēram, SIS II pārformatēšana) vai kuras iesaistītas tiesu iestāžu sadarbībā (piemēram, dalībvalstu sodītības reģistru savstarpēja savienošana), vai kuras nodrošina personu pārvietošanos, ieskaitot no trešām valstīm nākušo personu pārvietošanos (sk. projektu VIS), - ar lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar ES Līguma 30. pantu, Eiropola pārveidošana par Eiropas aģentūru, kas pakļauta tiem pašiem principiem, procedūrām un kontrolei, kurus piemēro Kopienas aģentūrām, - visu to noteikumu tiesu un policijas iestāžu sadarbības jomā, kas minēti konvencijās, kuras dalībvalstis ir parakstījušas, bet nav ratificējušas, iekļaušana lēmumos un pamatlēmumos, - noteikumu definēšana attiecībā uz izlūkdatu iegūšanu, apstrādi un kontroli, ieskaitot parlamentāro un tiesisko kontroli, - atzīstot saistību starp esošajām kopējām iekšējām problēmām un iespēju, ka tādējādi ārēja politika varētu būt iespējama, tādu galveno jomu identificēšana, kurām ES būtu nopietni jāpievēršas, kā patvērums, imigrācija un terorisms, šī identificēšana cieši apvieno Komisiju un Tieslietu un iekšlietu padomi, - datu aizsardzības standartu pieņemšana un tādas kopējas datu aizsardzības iestādes izveide, kura apvieno par šo jomu atbildīgās valstu iestādes Eiropas līmenī, - Eiropas Savienības izpildu iestāžu, kas veic slepenas informācijas apkopošanu un apstrādi, pakļaušana demokrātiskai Parlamenta kontrolei veidā, kas ir analogs lielākajā dalībvalstu daļā; 2. iesaka Eiropadomei un Padomei nākamo piecu gadu laikā sasniegt šādus specifiskus mērķus: a) imigrācijas politikā noteikt saskaņotu juridisko bāzi, lai sasniegtu sešus mērķus: - izstrādāt saskaņotu imigrācijas politiku, lai radītu legālus migrācijas ceļus, kas īpaši varētu mazināt stimulu nelegālajai imigrācijai, - ņemot vērā dalībvalstu izmitināšanas spēju, risināt jaunās demogrāfiskās un ekonomiskās problēmas, ar ko ES pašlaik saskaras, - atzīt, ka imigranti nav tikai pagaidu darbaspēka avots, ko var izmantot, lai novērstu nestabilitāti, bet, gluži pretēji, paredzēt viņu ilgtermiņa ieguldījumu mūsu sabiedrībā, - ar atbilstīgiem pasākumiem un finanšu līdzekļiem atbalstīt migrantu sociālo, kultūras un politisko integrāciju, - pārņemt lēmumos un pamatlēmumos visus tos noteikumus, kas ir Apvienoto Nāciju Organizācijas Ģenerālās asamblejas 1990.gada 18. decembrī pieņemtajā starptautiskajā konvencijā par visu migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu tiesību aizsardzību, - izveidot saskaņotu starptautiskas sadarbības sistēmu ar izcelsmes valstīm, b) izveidot atbilstošu juridisko bāzi nelegālās imigrācijas apkarošanas politikai, lai sasniegtu šādus trīs mērķus: - dalībvalstīs saskaņot nelegālās imigrācijas koncepciju, kas būtu pamatā vienotai pieejai, - izstrādāt kopēju politiku cīņai pret nelegālo imigrāciju un nedeklarēta darbaspēka izmantošanas novēršanai, piemērojot soda sankcijas nelegālajiem pārvadātājiem, - izstrādāt kopēju politiku cīņai pret visa veida cilvēku tirdzniecību, c) attiecībā uz repatriācijas politiku, izmantojot koplēmuma procedūru, saskaņā ar uzņemtajām saistībām, ņemot vērā Deklarāciju Nr. 5 par EK līguma 67.pantu un ievērojot Ženēvas Konvencijas noteikumus, noteikt repatriācijas politiku, to saskaņojot ar izcelsmes valstīm vai valstīm, uz kurām repatriējas, lai noteiktu kopējus standartus repatriējušos personu aizsardzībai, uzliekot dalībvalstīm par pienākumu ievērot to cilvēku cieņu un fizisko neaizskaramību, kas ir izraidīti repatriācijas pasākumu laikā, d) attiecībā uz patvēruma politiku noteikt vienotu standartu un kopēju procedūru patvēruma politikas jomā, kā to paredz Tamperes dokumenti un apstiprina Konstitucionālā līguma projekts, vienlaicīgi pastiprinot bēgļu vai to cilvēku, kam nepieciešama humānā palīdzība, aizsardzības pasākumus, kā arī nodrošinot viņiem pilnīgu individuālo un sociālo tiesību īstenošanu, īpaši attiecībā uz veselību, izglītību un nodarbinātību; turklāt atgādina, ka tiesību aktus, kas jāievēro Eiropas Savienībai un tās dalībvalstīm attiecībā uz šiem cilvēkiem, var grozīt ar starptautiskiem nolīgumiem tikai tad, ja šos nolīgumus ir apspriedusi Eiropas Savienība un/vai dalībvalstis; saistībā ar šo politiku mācīties no Sangatas centrā gūtās pieredzes un ņemt vērā ieceļotāju tiesību aizsardzību organizāciju un īpaši Starptautiskās Cilvēktiesību federācijas bažas, kuras aicina Eiropas Savienību neatteikties no pienākumiem, kurus tai uzliek Ženēvas Konvencija, un neriskēt pieļaut tiesisko vakuumu attiecībā pret personām, kuras uzskata par pasaules vistrūcīgākajiem iedzīvotājiem, e) attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību veicināt savstarpēju atzīšanu. Tas nozīmē, ka tiks īstenoti tādi pasākumi, kas uzlabos savstarpējo uzticēšanos starp tiesu iestādēm un pilsoņiem, kā arī starp pašām tiesu iestādēm: - attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību civillietās veikt pasākumus, kas tuvina ģimenes tiesības, mantojuma tiesisko regulējumu un citas jomas, uz kurām pašlaik attiecas Hāgas Starptautisko privāttiesību konferences noteiktie obligātie standarti, - attiecībā uz tiesu sadarbību krimināllietās veikt pasākumus, kas definē galvenās pazīmes noziegumiem, kuri noteikti 2. pantā Pamatlēmumā 2002/584/TI [4] par Eiropas Apcietinājuma orderi un izdošanas procedūrām starp dalībvalstīm, kā arī veikt pasākumus, lai noteiktu obligātās garantijas apsūdzētajiem un apcietinātajiem. Šajā pašā jomā vajag arī dot jaunu impulsu Eurojust ar mērķi izveidot Eiropas Prokuratūru, kuras kompetencē būtu ne tikai Eiropas Savienības finansiālo interešu aizsardzība, f) līdz 2005. gada beigām precīzi un atklāti izvērtēt pret terorismu vērstā darbības plāna īstenošanu, tā atbilsmi attiecīgajiem dalībvalstu un starptautiskajiem plāniem, kā arī tā pilnīgu atbilsmi individuālo brīvību ievērošanas noteikumiem, g) precīzi un atklāti izvērtēt, kādas praktiskas sekas rada dažās dalībvalstīs esošās specifiskās sistēmas, un sagatavot paņēmienus, kā tās pakāpeniski integrēt vispārējo tiesību sistēmā, h) izveidot integrētu robežpārvaldes sistēmu, kas ļautu sadarboties Eiropas aģentūrai, kas ir jāizveido, un dalībvalstu dienestiem, kuri atbildīgi par personu un preču kontroli; 3. atzinīgi novērtē Nīderlandes prezidentūras apņemšanos ne vēlāk kā 2005. gada 1. aprīlī pieņemt lēmumu, kas paredz kvalificētā vairākuma un koplēmuma procedūras piemērošanu visos gadījumos, kas attiecas uz Eiropas Kopienas dibināšanas līguma IV sadaļu, aicina Eiropadomi pieņemt šo ieteikumu; 4. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo ieteikumu Padomei un Eiropadomei un informācijas nolūkā Komisijai, kā arī dalībvalstu valdībām un parlamentiem. [1] Šajā rezolūcijā izmantotie citāti attiecas uz dokumentu CIG/87/04. [2] Nīderlandes prezidentūras priekšlikums, dokuments Nr.11122/04, 4. punkts, 2. apakšpunkts. [3] OV L 145, 31.05.2001., 43. lpp. [4] OV L 190, 18.07.2002., 1. lpp. --------------------------------------------------