(3)Horvātija savu 2019. gada valsts reformu programmu un 2019. gada konverģences programmu iesniedza 2019. gada 18. aprīlī. Lai ņemtu vērā abu programmu savstarpējo saistību, tās izvērtētas vienlaikus.

(4)Attiecīgie šai valstij adresētie ieteikumi ir zināmā mērā ņemti vērā, plānojot Eiropas strukturālos un investīciju fondus (“ESI fondi”) 2014.–2020. gada plānošanas periodam. Kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1303/2013 23. pantā, Komisija var pieprasīt dalībvalstij pārskatīt tās partnerības nolīgumu un attiecīgās programmas un ierosināt grozījumus, ja tas ir vajadzīgs, lai palīdzētu īstenot attiecīgos Padomes ieteikumus. Sīkāku informāciju par minētā noteikuma izmantošanu Komisija ir sniegusi Norādēs par to, kā piemērojami pasākumi, kuri saista ESI fondu efektivitāti ar pareizu ekonomikas pārvaldību.

(5)Uz Horvātiju pašlaik attiecas Stabilitātes un izaugsmes pakta preventīvā daļa, un tai piemēro noteikumu par parādu. Pēc vispārējās valdības budžeta pārpalikuma 0,2 % apmērā no IKP 2018. gadā, 2019. gada konverģences programmā paredzēts, ka nominālā bilance pasliktināsies līdz -0,3 % no IKP 2019. gadā un tad pakāpeniski uzlabosies, sasniedzot pārpalikumu 0,8 % apmērā no IKP 2022. gadā. Pamatojoties uz pārrēķināto strukturālo bilanci, visā programmas periodā plānots turpināt pārsniegt vidējā termiņa budžeta mērķi, kas no strukturālā deficīta 1,75 % apmērā no IKP 2019. gadā ir mainīts uz 1 % no IKP 2020. gada. Saskaņā ar 2019. gada konverģences programmu sagaidāms, ka vispārējās valdības parāda attiecība pret IKP samazināsies no 71,6 % no IKP 2019. gadā līdz 68,5 % 2020. gadā un turpinās samazināties līdz 62 % 2022. gadā. Minēto budžeta prognožu pamatā esošais makroekonomikas scenārijs ir ticams. Tomēr plānotie budžeta mērķi šķiet piesardzīgi. Komisijas 2019. gada pavasara prognozē paredzēts, ka vispārējās valdības bilance 2019. un 2020. gadā būs attiecīgi 0,1 % un 0,5 % no IKP. Pamatojoties uz Komisijas 2019. gada pavasara prognozi, paredzams, ka strukturālā bilance būs -0,8 % apmērā no IKP 2019. gadā un -0,5 % apmērā no IKP 2020. gadā, kas pārsniedz vidēja termiņa budžeta mērķi. Saskaņā ar prognozēm Horvātija 2019. un 2020. gadā izpildīs noteikumu par parādu. Kopumā Padome uzskata, ka ir paredzams, ka Horvātija 2019. un 2020. gadā ievēros Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumus.

(6)Horvātijas parlaments 2018. gada decembrī pieņēma Fiskālās atbildības likumu. Tā mērķis ir nostiprināt Fiskālās politikas komisijas uzbūvi un pilnvaras un ieviest skaitliskus fiskālos noteikumus, tostarp noteikumu par strukturālo budžeta bilanci. 2019. gada martā Valsts kontroles pilnvaras tika nostiprinātas, ieviešot sankciju mehānismus gadījumiem, kad nav ievēroti tās ieteikumi, un paplašinot tās revīziju tvērumu. Fiskālā sistēma tiks vēl vairāk nostiprināta, kad tiks pieņemts grozītais budžeta likums. Paredzams, ka tas uzlabos budžeta plānošanu, fiskālo datu un kritēriju apkopošanu valdības garantiju izsniegšanai.

(7)Horvātijas valsts pārvaldes teritoriālā sadrumstalotība ietekmē tās efektivitāti un saasina reģionālās atšķirības. Daudzām mazām pašvaldībām bieži trūkst adekvātu finansiālo un administratīvo resursu, lai sniegtu to kompetencē esošos pakalpojumus. Tas starp finansiāli un administratīvi spēcīgām un vājām vietējām struktūrvienībām Horvātijā rada lielas atšķirības sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas jomā. Centrālās valdības līmenī iestādes ir spērušas soļus virzībā uz valsts aģentūru apgrūtinošās sistēmas vienkāršošanu, taču tiesiskais regulējums, ar ko sistēmu padarīt vienveidīgāku, vēl nav ieviests. Tiek plānots centrālās pārvaldes vietējo filiāļu biroju pienākumus pārnest uz županiju pārvaldības iestādēm.

(8)Veselības aprūpes sistēma 2018. gadā ir uzkrājusi papildu parādu, kas apdraud publiskās finanses. Sistēmas finansējums ir atkarīgs no strādājošo iedzīvotāju iemaksām un valsts budžeta pārvietojumiem, lai gan pārvietojumi konsekventi nav seguši izmaksas pilnā apmērā. Paredzams, ka veselības aprūpes sistēmas finansiālā situācija uzlabosies, pateicoties 2019. gadā ieviestajam veselības apdrošināšanas prēmijas palielinājumam un 2018. gada decembrī ieviestajam tabakas akcīzes nodoklim. Notiekošā slimnīcu funkcionālā integrācija un primārās aprūpes uzlabošanas pasākumi varētu palielināt izdevumu efektivitāti, taču īstenošana norit lēni.

(9)Valsts pārvaldes un sabiedrisko pakalpojumu jomas algu noteikšanas sistēmā trūkst konsekvences, un tas ietekmē vienlīdzīgu attieksmi un centrālo kontroli pār publiskā sektora algu izmaksām. Jauns tiesību akts par algu noteikšanu ierēdņiem ir vairākas reizes atlikts. Likuma mērķis ir panākt lielāku saskaņotību visā valsts pārvaldē, ieviešot kopīgas atalgojuma sistēmas un darba sarežģītības koeficientus, pamatojoties uz konsekventākiem darba aprakstiem un kompetenču sistēmām. Horvātijā pastāv sociālā dialoga satvars, taču sociālā dialoga partneri ir izteikuši bažas, ka darba metodes un procedūras kavē patiesu dialogu. Arī arodbiedrību sadrumstalotība mazina sociālā dialoga efektivitāti.

(10)2018. gadā bezdarba līmenis turpināja strauji samazināties. Arī jauniešu bezdarbs ievērojami samazinājās, bet joprojām ir augsts. Neraugoties uz to, aktivitāte un nodarbinātības līmenis Horvātijā joprojām ir zems — neaktivitāti būtiski ietekmē priekšlaicīga pensionēšanās un aprūpes pienākumi. Ir jāuzlabo piekļuve nodarbinātībai, piemēram, paredzot un nodrošinot atbilstīgas prasmes. Daudzi neaktivitātes faktori joprojām pastāv, un šķiet, ka pašreizējie pasākumi, kuru mērķis ir palīdzēt cilvēkiem iesaistīties darba tirgū, nav pietiekami. Darba tirgus iestāžu spējas joprojām ir ierobežotas, un sadarbība starp nodarbinātības dienestiem, sociālajiem dienestiem un citām attiecīgajām ieinteresētajām personām ir vāja. 2019. gadā stājās spēkā svarīgs pensiju sistēmas reformu kopums. Reformas trīs galvenie mērķi ir šādi: i) novērst modelī pastāvošās neatbilstības, kuras radījušas negodīgu attieksmi pret noteiktām pensionāru grupām; ii) uzlabot pensiju sistēmas adekvātumu, pagarinot darba mūžu, un iii) stiprināt otrā pensiju līmeņa institucionālo struktūru un rezultātus.

(11)Sociālekonomiskās atšķirības ir svarīgs faktors izglītības iegūšanai Horvātijā. Valsts sniegums izglītības jomā ir zemāks par ES vidējo rādītāju, jo īpaši attiecībā uz pirmsskolas izglītību un aprūpi, pamatprasmēm, terciārās izglītības iegūšanu, pieaugušo dalību izglītībā un profesionālās izglītības un apmācības atbilstību darba tirgus vajadzībām. Horvātijā tiek īstenots mācību programmas reformas pilotprojekts, taču reforma savu pilno potenciālu sasniegs tikai tad, ja to īstenos pilnībā un līdztekus skolotāju apmācībai.

(12)Lai gan bezdarbs joprojām ir salīdzinoši liels, daba spēka trūkums – galvenokārt prasmju nepietiekamības dēļ – ietekmē dažus ekonomikas sektorus. Uzlabojot digitālās prasmes, varētu palielināt ražīgumu un novērst dažus prasmju trūkumus. Profesionālās izglītības ierobežotā atbilstība darba tirgus vajadzībām ir daļēji atbildīga par absolventu nodarbinātības zemo rādītāju. Studentu līdzdalība programmās ar apmācību darbvietā ir zema. Reģionālo kompetenču centru un duālās izglītības eksperimentālās programmas izveidei būtu jāuzlabo profesionālās izglītības un apmācības kvalitāte un jāatvieglo nepieciešamo prasmju apzināšana. Dalība pieaugušo izglītības programmās, kuras piedāvā kā daļu no pasākumiem, lai palīdzētu cilvēkiem atrast darbu vai apmācību, ir zema. Tas jo īpaši ir attiecināms uz cilvēkiem, kuriem ir visvairāk vajadzīga izglītība, piemēram, uz mazkvalificētām personām un bezdarbniekiem.

(13)Iedzīvotāju, kuriem draud nabadzība vai sociālā atstumtība, īpatsvars samazinās, bet tas joprojām pārsniedz ES vidējo rādītāju. Šis risks galvenokārt apdraud vecāka gadagājuma cilvēkus un cilvēkus ar invaliditāti. Sociālo pabalstu spēja samazināt nabadzību joprojām ir vāja salīdzinājumā ar ES vidējo rādītāju. Iestādes ir veikušas pasākumus, lai uzlabotu vietējā līmenī sniegto sociālo pabalstu uzskaiti, saskaņojot to klasifikāciju. Tā rezultātā vajadzētu gūt labāku pārskatu par visā teritorijā izsniegtajiem pabalstiem, un šo informāciju pēc tam varētu izmantot, lai uzlabotu sociālās aizsardzības sistēmas efektivitāti to personu sasniegšanā, kam pabalsti ir visvairāk vajadzīgi.

(14)Transporta tīkls ir nelīdzsvarots, un dzelzceļa infrastruktūra ievērojami atpaliek, kā rezultātā pakalpojumu līmenis ir zems un pastāv šķēršļi darba ņēmēju mobilitātei. Mazākās pilsētās sabiedriskajam transportam trūkst atbilstošas infrastruktūras. Autotransporta radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas pēdējo piecu gadu laikā ir pieaugušas. Atjaunojamo energoresursu īpatsvars transporta nozarē ir daudz zemāks par 2020. gada mērķi, kas ir 10 %. Ir vajadzīgi papildu centieni un ieguldījumi, lai efektīvi samazinātu ar degvielu darbināmu automobiļu lielo īpatsvaru, veicinātu multimodalitāti un kopumā ierobežotu transporta nozares siltumnīcefekta gāzu emisiju pieaugumu.

(15)Horvātijas lielo energointensitāti varētu samazināt, veicot ieguldījumus energoefektivitātē un viedo energosistēmu jomā. Īpašu uzmanību varētu pievērst ēku enerģijas patēriņa samazināšanai un centralizētās siltumapgādes tīklu energoefektivitātes uzlabošanai. Arī ieguldījumiem vēja un saules enerģijas jomā ir ievērojams potenciāls, tāpat kā atjaunojamo energoresursu izmantošanai siltumapgādē un aukstumapgādē. Ieguldījumu veicināšana ļautu arī Horvātijas salām enerģētikas jomā kļūt pašpietiekamākām atbilstīgi iniciatīvai “Tīra enerģija ES salām”. Papildus tam Horvātija ir īpaši neaizsargāta pret riskiem klimata jomā, jo īpaši pret plūdiem un mežu ugunsgrēkiem.

(16)Ieguldījumi varētu arī veicināt pāreju uz aprites ekonomiku. Tie ir nepieciešami, lai atbalstītu atkritumu dalītu savākšanu un pārstrādi kā alternatīvu atkritumu apglabāšanai poligonos, izstrādātu alternatīvas izejvielām un palielinātu pieprasījumu pēc pārstrādāta satura, kā arī palielinātu sabiedrības informētību par ilgtspējīgu patēriņa praksi un uzvedību. Turklāt ir arī nepieciešami būtiski ieguldījumi, lai nodrošinātu notekūdens savākšanu un apstrādi aglomerācijās, kuras pārsniedz 2000 cilvēku ekvivalentu. Ieguldījumi ūdens apgādes tīklos varētu samazināt dzeramā ūdens noplūdes un izpildīt nesasniegtās kvalitātes prasības.

(17)Pētniecības un inovācijas spējām un moderno tehnoloģiju ieviešanai ir vajadzīgi ieguldījumi, lai stiprinātu inovācijas rezultātus un veicinātu ražīguma pieaugumu, ko kavē sadrumstalotā un neefektīvā pētniecības un inovācijas politika. Horvātijas 2016.–2020. gada “gudrās specializācijas” stratēģijas (RIS3) mērķis ir veicināt inovācijas, samazināt sistēmas sadrumstalotību un nodrošināt, ka pētniecības un izstrādes darbības tiek organizētas ap galvenajām ekonomikas prioritātēm; sagaidāms, ka šīs stratēģijas īstenošana nākotnē paātrināsies. Ieguldījumi varētu veicināt sadarbību starp universitātēm un uzņēmumiem, lai sekmētu tehnoloģiju pārnesi un pētniecības rezultātu komercializāciju, un nostiprināt pārvaldību.

(18)Pamazām tiek īstenoti pasākumi korporatīvās pārvaldības uzlabošanai valsts uzņēmumos. Tika pieņemts jauns korporatīvās pārvaldības kodekss un pieprasīta vidēja termiņa plānošana un ziņošana par darbības rezultātiem. Tomēr valstij piederošo uzņēmumu lielā klātbūtne daudzās nozarēs kopā ar to zemo rentabilitāti un vājo produktivitāti turpina negatīvi ietekmēt ekonomiku. 2018. gadā īpašas intereses uzņēmumu saraksts tika vēl vairāk samazināts, un vairāk uzņēmumu tagad formāli drīkst pārdot, taču nav ieviesta skaidra privatizācijas stratēģija. Iestāžu centieni, šķiet, ir vērsti uz to, lai atbrīvotos no mazākuma akciju lielā atlikušā krājuma un aktivizētu neproduktīvos aktīvus. Valda uzskats, ka korupcija ir plaši izplatīta un pieaug. Trūkst efektīvu instrumentu korupcijas novēršanai un sodīšanai, jo īpaši vietējā līmenī. Joprojām ir nepieciešams uzlabot vietējo publisko uzņēmumu iecelto amatpersonu uzraudzības un sodīšanas mehānismus.

(19)Pārmērīgas administratīvās un tiesību aktu prasības un parafiskālie (nenodokļu) maksājumi uzliek slogu uzņēmumiem, jo īpaši mazākiem uzņēmumiem. Ir pabeigta administratīvā sloga konstatācija, kas ļauj iestādēm turpināt pamatotu atvieglošanas pasākumu īstenošanu. Parafiskālo maksājumu samazinājumi atpaliek. Pārmērīgi regulēto profesionālo pakalpojumu lielais skaits kavē konkurenci. Noteiktās nozarēs — jo īpaši taksometru pakalpojumu jomā — ir panākts progress, taču daudzām ekonomiski nozīmīgām profesijām joprojām tiek piemēroti pārmērīgi ierobežojumi.

(20)Civiltiesās un komerctiesās ievērojamais neizskatīto lietu apjoms un procedūras ilgums samazina juridisko noteiktību, savukārt kriminālās tiesvedības neefektivitāte kavē cīņu pret finanšu un ekonomiskajiem noziegumiem. Uzticība tiesu iestāžu neatkarībai ir samazinājusies vēl vairāk. 2018. gadā tika pieņemti grozījumi Likumā par valsts tiesu padomi. Izņemot Augsto komerctiesu, neizskatīto lietu skaita samazinājums galvenokārt bija saistīts ar to, ka samazinājās ienākošo lietu skaits. Dažās tiesās tiek izmēģināta elektroniskā saziņa, bet tā vēl nav ieviesta valsts līmenī.

(21)ES līdzekļu plānošana laikposmam no 2021. līdz 2027. gadam varētu palīdzēt novērst dažas no ieteikumā norādītajām nepilnībām, un jo īpaši jomās, uz kurām attiecas ziņojuma par valsti D pielikums. Tas ļautu Horvātijai, ņemot vērā reģionālās atšķirības, pēc iespējas labāk izmantot šos līdzekļus attiecībā uz identificētajām nozarēm. Svarīgs faktors šo ieguldījumu veiksmīgai īstenošanai ir valsts administratīvās spējas stiprināšana šo līdzekļu pārvaldības jomā. Publiskā iepirkuma institucionālā struktūra ir jāstiprina, lai uzlabotu atbilstīgumu un veicinātu stratēģisku iepirkumu nolūkā sasniegt politikas mērķus un nodrošināt efektīvu publisko līdzekļu izmantojumu.

(22)Komisija 2019. gada Eiropas pusgada ietvaros ir veikusi Horvātijas ekonomikas politikas visaptverošu analīzi un publicējusi to 2019. gada ziņojumā par šo valsti. Tā ir arī novērtējusi 2019. gada konverģences programmu un 2019. gada valsts reformu programmu un to, kā īstenoti Horvātijai iepriekšējos gados adresētie ieteikumi. Tā ņēma vērā ne tikai programmu lietderību ilgtspējīgas fiskālās un sociālekonomiskās politikas nodrošināšanā Horvātijā, bet arī to, kādā mērā tās atbilst Savienības noteikumiem un norādēm. Tas darīts nolūkā nostiprināt Savienības vispārējo ekonomikas pārvaldību, turpmākajos valsts lēmumos nodrošinot Savienības līmeņa ieguldījumu.