/* COM/2011/0588 galīgā redakcija */ KOMISIJAS ZIŅOJUMS 28. GADA PĀRSKATS PAR ES TIESĪBU AKTU PIEMĒROŠANAS PĀRRAUDZĪBU (2010. GADS)





IEVADS Komisijas 28. gada pārskatā par ES tiesību aktu piemērošanas pārraudzību (2010. gads) galvenā uzmanība pievērsta stratēģiskiem jautājumiem un pašreizējā stāvokļa novērtējumam saistībā ar tiesību aktu piemērošanu saskaņā ar gada pārskatu vispārīgo modeli, kas noteikts Komisijas 2007. gada paziņojumā „Rezultātu Eiropa – Kopienas tiesību aktu piemērošana” („2007. gada paziņojums”)[1]. Šā ziņojuma struktūra būs līdzīga iepriekšējo gadu ziņojumiem[2]. VISPāRīGA INFORMāCIJA Galvenās jaunās pārkāpumu pārvaldības funkcijas Komisija 2010. gadā turpināja īstenot, pilnīgot un pielāgot pārkāpumu pārvaldības reformu, kas tika uzsākta ar 2007. gada paziņojumu visās četrās jomās, kuras turpmāk paredzēts uzlabot. Īpašs uzsvars tika likts uz lietu efektīvu pārvaldību, konsekventi turpinot attīstīt EU Pilot — dialoga un problēmu risināšanas instrumentu ar dalībvalstīm un izvērtējot tā darbību. Tas tika darīts, balstoties uz jau 2009. gadā paveikto, ieviešot jaunu sūdzību un jautājumu reģistrācijas sistēmu ( CHAP „Sūdzību pieņemšana — Accueil des Plaignants ”) attiecībā uz ES tiesību aktu piemērošanu dalībvalstīs (sīkākus paskaidrojumus par CHAP un EU Pilot skatīt 3.2. iedaļā). Tāpat arī Komisija pastiprināja savus preventīvos pasākumus, piemēram, ietverot ES tiesību aktu potenciālo piemērošanu savā jauno iniciatīvu ietekmes novērtējumā un veicinot īstenošanas plānus, lai atbalstītu jaunu direktīvu transponēšanas procesu (skatīt 3.4. iedaļu). Ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā tika ieviestas būtiskas izmaiņas attiecībā uz pārkāpumu pārvaldību. Viens no šiem jauninājumiem ir iespēja Komisijai agrākā procedūras posmā pieprasīt finansiālas sankcijas pret dalībvalstīm, kuras nav paziņojušas par kādas direktīvas, kas pieņemta saskaņā ar likumdošanas procedūru, transponēšanas pasākumiem (LESD 260. panta trešais punkts). Komisija 2010. gadā paziņojumā[3] izklāstīja savu politiku par to, kā piemērot šo jauno instrumentu (sk. 3.1.1. iedaļu). Visbeidzot, pārskatītā Pamatnolīguma par Eiropas Parlamenta un Eiropas Komisijas attiecībām[4] rezultātā tika pieņemti aptverošāki noteikumi par informēšanu un sadarbību pārkāpumu izskatīšanas politikā (3.6. iedaļa). Vispārējā statistika Papildus primārajiem tiesību aktiem (Līgumiem) 2010. gadā ES acquis ietvēra aptuveni 8400 regulas un gandrīz 2000 direktīvas. Tāpat, kā iepriekšējos gados, šā gada ziņojums[5] sniedz pārskatu par galvenajiem statistikas datiem attiecībā uz lietu pārvaldību saistībā ar to, kā Komisija piemēro ES tiesību aktus. Taču, lai pareizi interpretētu šos datus, ir svarīgi paturēt prātā, ka Komisija šajā jomā ir ieviesusi divus jaunus pārvaldības (pirmspārkāpuma) instrumentus: CHAP (sūdzību un jautājumu reģistrs) un EU Pilot (problēmu risināšana ar dalībvalstīm). Sīkāku informāciju par jaunajiem pārvaldības instrumentiem skatīt 3.2. iedaļā. Iepriekš vienotajā „pārkāpumu datubāzē” ( NIF ) bija visu veidu lietas neatkarīgi no to izcelsmes un procedūras posma. Vidējā termiņā šajā datubāzē būs tikai tās lietas, kurās Komisija ir veikusi oficiālus pasākumus, sākot ar oficiālā paziņojuma vēstuli, kas adresēta dalībvalstij saskaņā ar LESD 258. pantu. Pašlaik tajā joprojām ir noteikts skaits pirmspārkāpuma lietu (jo īpaši sūdzību), kas jaunajā sistēmā būtu jāapstrādā CHAP un EU Pilot . Lietu skaits pēc to izcelsmes Pārkāpuma datubāzē 2010. gada beigās bija gandrīz 2100 izskatīšanā esošu pārkāpumu lietu. Salīdzinot šo skaitli ar šo pašu rādītāju iepriekšējā gada beigās (gandrīz 2900 lietu), redzams, ka uzsākto procedūru skaits ir samazinājies par gandrīz 30 %. Tas daļēji izskaidrojams ar to, ka jaunas sūdzības un jaunas iniciatīvas lietas tiek reģistrētas un izskatītas CHAP vai EU pilot datubāzēs (skaitļus attiecībā uz šīm datubāzēm skatīt 3.2. iedaļā). Sekmīgas problēmu risināšanas rādītāji ar EU Pilot būtiski veicināja pārkāpumu procedūru skaita samazināšanos arī attiecībā uz tām dalībvalstīm, kuras piedalījās EU Pilot kopš tā ieviešanas 2008. gada aprīlī. Vispārēja pirmspārkāpuma instrumentu izmantošana sūdzību izskatīšanā un pēc savas iniciatīvas uzsāktās lietas ir mainījusi pārkāpuma datubāzē iekļauto lietu struktūru attiecībā uz to izcelsmi. Jau 2009. gada beigās 53 % izskatīšanā esošo lietu tika ierosinātas no sūdzībām; šis skaitlis ir samazinājies (par vairāk nekā 10 %) līdz nedaudz vairāk kā 40 % 2010. gadā. No lietām, kas ierosinātas pēc Komisijas pašas iniciatīvas , ir uzsāktas 739 ierosinātās lietas (aptuveni 35 % no visām lietām). Tas ir mazāk nekā 2009. gadā (925 lietas). Tomēr šo skaitli ir ietekmējis tas, ka jaunas, pēc savas iniciatīvas ierosinātas lietas Komisijas dienesti tagad principā vispirms apstrādā ar EU Pilot . No kopējā izskatīšanā esošo lietu skaita 22 % ir 470 ierosinātās nepaziņošanas lietas[6]. Salīdzinot šo skaitli ar datiem par 2009. gadu, redzams, ka pieaugums ir absolūtos skaitļos: 2009. gada beigās izskatīšanā bija tikai 407 nepaziņošanas lietu. To daļēji izskaidro tas, ka 2010. gadā transponēšanas programmā bija iekļauts vairāk direktīvu nekā 2009. gadā (sk. 3.1.1. iedaļu). Komisija 2010. gadā slēdza 987 uz sūdzību pamata un pēc savas iniciatīvas uzsāktas lietas (2009. gadā slēdza 1389 lietas). Lielākoties lietas ir slēgtas (431 lēmums) pirms oficiāla paziņojuma nosūtīšanas dalībvalstij, un tā ir lemts tādēļ, ka dalībvalstis ir veikušas vajadzīgos pasākumus, reaģējot uz Komisijas aicinājumu ievērot ES tiesību aktus. Vēl 312 lietas tika slēgtas pēc oficiālas paziņojuma vēstules nosūtīšanas un pirms argumentētā atzinuma vēstules nosūtīšanas dalībvalstij (2009. gadā slēgta 341 lieta), un 130 lietas tika slēgtas pēc argumentētā atzinuma nosūtīšanas, bet pirms lietas nodošanas Eiropas Kopienu Tiesai (2009. gadā slēgta 151 lieta). Tādējādi šie iepriekšminētie skaitļi rāda, ka 88 % slēgšanas gadījumu lieta nesasniedza Kopienu Tiesu, jo dalībvalstis izlaboja Komisijas ierosinātos tiesiskos jautājumus, pirms būtu bijis jāuzsāk nākamais pārkāpumu procedūras posms. Lietu skaits pa dalībvalstīm un politikas jomām Itālija ir dalībvalsts, pret kuru 2010. gada beigās bija uzsākts visvairāk pārkāpumu procedūru (176 ierosinātas lietas), tai seko Beļģija (159) un Grieķija (157). Malta, Lietuva un Latvija ir trīs dalībvalstis ar vismazāko ierosināto pārkāpumu lietu skaitu (attiecīgi 25, 27 un 32 lietas). Pret Itāliju un Grieķiju 2010. gadā visvairāk uzsāktas arī jaunas pārkāpumu procedūras (attiecīgi 90 un 89), tām seko Apvienotā Karaliste (75 jaunas lietas 2010. gadā). Vismazāk jaunu procedūru (19) 2010. gadā tika uzsākts pret Lietuvu; Dānija un Malta ierindojās otrajā un trešajā vietā attiecīgi ar 22 un 25 jaunām lietām. Lai gan Itālija un Grieķija tajā pašā gadā varēja slēgt aptuveni 40 % no jaunajām lietām, lielāko daļu jauno lietu tika pārnestas uz 2011. gadu (attiecīgi 49 un 50 lietas). Arī Polija un Spānija pārnesa relatīvi lielu skaitu lietu (katra attiecīgi 40 jaunas lietas). Vismazāk lietu pārnesa Malta (8), Dānija (10) un Lietuva (11). Trīs pārkāpumu visbiežāk skartās politikas jomas (vide, iekšējais tirgus un nodokļu iekasēšana) veido 52 % no visām pārkāpumu lietām. Vairāk nekā viena piektā daļa no visām ierosinātajām lietām (444) ir saistītas ar vides tiesību aktiem, ar iekšējā tirgus un nodokļu lietām (attiecīgi 326 un 324), un katra no jomām veido 15 % no visiem pārkāpumiem. Tomēr lielākā daļa jauno pārkāpumu procedūru, kas tika uzsāktas 2010. gadā, nebija nevienā no iepriekšminētajām trim politikas jomām. Vairums jauno izskatīšanā esošo lietu (273) bija nepaziņošanas lietas (254) veselības un patērētāju aizsardzības nozarē. Lietas, kuras attiecas uz vidi un iekšējo tirgu, 2010. gadā pēc skaita ieņēma otro un trešo vietu (attiecīgi 229 un 191 lieta). Tomēr līdz 2010. gada beigām Komisija slēdza lielāko daļu jauno nepaziņošanas lietu veselības un patērētāju aizsardzības jomā, izskatīšanā atstājot tikai 62 lietas. Turpretim aptuveni divas trešdaļas no jaunajām pārkāpuma lietām vides, iekšējā tirgus un transporta jomā (attiecīgi 148, 131 un 116 lietas) vēl nebija pabeigtas. Šajās jomās uz 2011. gadu pārnesto lietu skaits bija vislielākais. Lūgumraksti Līdzīgi kā pagājušajā gadā visvairāk lūgumrakstu Eiropas Parlamentam tika iesniegti saistībā ar vides jautājumiem (120). Problēmas saistībā ar projektu ietekmes uz vidi novērtējumu vien bija 42 lūgumrakstu temats, kam sekoja dabas saglabāšana (32) un atkritumu apsaimniekošana (20). Attiecībā uz ūdens kvalitāti un jūras resursiem tika iesniegti vēl 14 lūgumraksti. Daudzi lūgumraksti bija saistīti ar tiesiskumu, pamattiesībām un pilsonību (61), un puse no tiem attiecās uz personu brīvu pārvietošanos. Iekšējais tirgus un pakalpojumi arī veidoja ievērojamu daļu no lūgumrakstiem (49), starp kuriem profesionālā kvalifikācija (13) un brīvība sniegt pakalpojumus (11) joprojām bija nozares ar augstāko pieplūdumu. Vairākos lūgumrakstos tika izvirzīti nodokļu jautājumi (44), jo īpaši jautājumi netiešo nodokļu aplikšanas jomā (33). Arī ar nodarbinātību saistīto jautājumu bija ļoti daudz: no 36 lūgumrakstiem 32 bija par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos un sociālā nodrošinājuma sistēmu koordināciju. Piemēram, pēc lūgumrakstiem Eiropas Parlamentam tika uzsāktas pārkāpumu procedūras par diskriminējošiem noteikumiem attiecībā uz mantojuma nodokļa iekasēšanu, par papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju darbības un uzraudzības noteikumiem un par diskrimināciju pret pastāvīgajiem iedzīvotājiem. Tā kā nepareizs ietekmes uz vidi novērtējums ir galvenais lūgumrakstu cēlonis, ir lietderīgi minēt piemērošanas jomu laikā, kad ES sastāvā bija 12 dalībvalstis. Attiecīgā ES direktīva (85/337/EEK[7]) attiecas tikai uz tiem projektiem, kuru atļauja tika pieprasīta pēc jauno dalībvalstu pievienošanās dienas (t. i., 2004. gada 1. maija un 2007. gada 1. janvāra). Aizvien pieaugošais lūgumrakstu skaits vērsa Komisijas uzmanību uz problēmām saistībā ar Direktīvas 2004/80/EK par kompensāciju tīšos, vardarbīgos noziegumos cietušajiem[8] piemērošanu jo īpaši Itālijā un Grieķijā. Lūgumrakstu skaits turpināja palielināties arī saistībā ar lietotu transportlīdzekļu importu un to reģistrācijas nodevām, kuras iekasē dalībvalstis. Secinājums: Kopumā uzsākto pārkāpumu procedūru skaits 2010. gadā salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem samazinājās. Lai gan šajā posmā nav iespējams identificēt visus šīs tendences iemeslus, viens izskaidrojums ir EU Pilot izveidošana, kas palīdz noskaidrot un apmierinoši atrisināt dažus jautājumus saistībā ar Komisijas ierosināto ES tiesību aktu piemērošanu, tādējādi atrisinot problēmas bez nepieciešamības uzsākt pārkāpumu izskatīšanas procesus. Vides, iekšējā tirgus un nodokļu tiesību akti aizvien ir pārkāpumos iesaistīto politikas jomu saraksta augšgalā, bet vairums lūgumrakstu Eiropas Parlamentam iesniegti jautājumos, kas saistīti ar vidi, personu brīvu pārvietošanos un pamattiesībām. GALVENIE JAUTāJUMI Novēlota transponēšana Vispārējās politikas izstrāde Vidēji dalībvalstīm 2010. gadā bija jātransponē vairāk direktīvu nekā 2009. gadā (t. i., 111 direktīvas salīdzinājumā ar 71 direktīvu). Vienlaikus Komisijai 2010. gadā nācās uzsākt ievērojami lielāku skaitu nepaziņošanas lietu (855 lietas) nekā 2009. gadā (531). Lai gan vairāk nekā pusi no šīm jaunatvērtajām nepaziņošanas lietām varēja slēgt, 2010. gada beigās 410 lietas vēl bija neatrisinātas. Tātad, kopā ar atlikušajām 60 nepaziņošanas lietām no iepriekšējiem gadiem kopumā 2010. gada beigās izskatīšanā bija 470 nepaziņošanas lietas. Šis pēdējais skaitlis veido gandrīz 15 % pieaugumu attiecībā uz izskatīšanā esošajām nepaziņošanas lietām kopš 2010. gada sākuma, kad bija tikai 407 šādas lietas. Transponēšanas process visefektīvākais ir Dānijā un Maltā (5 ierosinātas nepaziņošanas lietas katrā), savukārt vairāk laika tas aizņem Itālijā (34 lietas) un Polijā (32 lietas). Ārkārtīgi bieži daudzas dalībvalstis nokavē konkrētas direktīvas transponēšanas termiņu. Kad Komisija uzsāk pārkāpuma procedūru, paziņojumu par valsts pasākumiem skaits strauji palielinās, kas ļauj procedūras izbeigt. No 792 nepaziņošanas lietām, kuras Komisija slēdza 2010. gadā, 558 procedūras tika slēgtas pēc oficiāla paziņojuma un pirms argumentēta atzinuma vēstules nosūtīšanas dalībvalstīm. Pēc tam turpmāk transponēšanu kavē tikai nedaudzas dalībvalstis. Komisija varēs efektīvāk risināt problēmas, kas izriet no ilgtermiņa kavējumiem, piemērojot LESD 260. panta 3. punktu. Šis noteikums ļauj Tiesai piemērot finansiālas sankcijas pret dalībvalsti, kas netransponē likumdošanas direktīvu, jau pirmajā lietas nodošanas posmā izskatīšanai Tiesā saskaņā ar LESD 258. pantu, ja tas prasīts Komisijas pieteikumā. Iepriekš finanšu sankcijas nepaziņošanas gadījumos varēja piemērot tikai ar divu posmu procedūru, t. i., ja dalībvalsts neizpildīja iepriekšējo Tiesas spriedumu. Savā paziņojumā[9] par LESD 260. panta 3. punkta piemērošanu Komisija skaidri norādīja, ka tā izmantos šo jauno noteikumu. Tiek sagaidīts, ka tas būtiski veicinās ES tiesību aktu savlaicīgu transponēšanu dalībvalstīs. Konkrētu nozaru aspekti Spriežot pēc lietu skaita, šķiet, ka transponēšana tiek novēlota galvenokārt vides (115 izskatīšanā esošas lietas), transporta (104) un iekšējā tirgus un pakalpojumu (78) jomā. Attiecībā uz ES vides tiesību aktiem izpildes termiņi daudzās dalībvalstīs tiek regulāri novēloti, parasti to atrisinot pēc pārkāpumu procedūras uzsākšanas, un ieilgusi kavēšanās redzama mazākumā dalībvalstu. Īpaši lēnas transponēšanas piemērs ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/35/EK par atbildību vides jomā attiecībā uz videi nodarītā kaitējuma novēršanu un atlīdzināšanu[10]. Tikai četras dalībvalstis to transponēja laikus, un Eiropas Kopienu Tiesai bija jāpieņem spriedumi pret septiņām dalībvalstīm. Iekšējo tirgu regulējošu direktīvu transponēšana kopumā 2010. gadā bija raksturojama tāpat kā dažās citās politikas jomās. Tomēr pēc intensīvas likumdošanas darbības 2009. un 2010. gadā jo īpaši finanšu pakalpojumu jomā Komisija saskārās ar nepaziņošanas gadījumu skaita strauju palielināšanos šajā jomā. Novēlota transponēšana bieži bija saistīta ar attiecīgo tiesību aktu plašo darbības jomu (Pakalpojumu direktīva 2006/123/EK[11]; PKUI direktīva 2003/41/EK[12]), kā arī, piemēram, banku nozarē, kurā likumdevējs saistībā ar vajadzību steidzami reaģēt uz finanšu krīzi noteica salīdzinoši īsus transponēšanas termiņus (no 1 līdz 15 mēnešiem). Novēlota transponēšana bieži ietekmē transporta direktīvas, jo īpaši tās, kuras reglamentē ceļu un jūras transportu. Šajā saistībā dalībvalstis informēja Komisijas dienestus par šādiem novēlotas transponēšanas iemesliem: nepietiekama kompetence un resursi un sarežģīts iekšējo lēmumu pieņemšanas process dalībvalstīs. Dalībvalstis arī pieprasa lielāku atbalstu no Komisijas laikposmā starp stāšanos spēkā un transponēšanas termiņu. Savlaicīga transponēšana ir galvenais jautājums arī saistībā ar tiesu iestāžu sadarbību, pamattiesībām un pilsonību . Tā kā daļa no šīm jomām iepriekš attiecās uz bijušo trešo pīlāru, Komisijai ir jāpiemēro abas direktīvas un pamatlēmumi šajā jomā. Daudzās direktīvā balstītās nozarēs, tostarp personu brīvas pārvietošanās, pilsonības un dzimumu līdztiesības jomā, pilnīga paziņošana jau ir panākta. Šim sarakstam 2010. gadā var pievienot patērētāju aizsardzību, slēdzot pēdējo pārkāpuma procedūru par nepilnīgu vai daļēju Direktīvas 2005/29/EK par negodīgu komercpraksi[13] transponēšanu. Turpretim bijušās trešā pīlāra jomās, kuras reglamentē pirms Lisabonas līguma pieņemtie pamatlēmumi, atpaliek ar transponēšanu. Pamatojoties uz šiem pamatlēmumiem, Komisija nevar ierosināt pārkāpumu procedūras piecu gadu periodu, kas sākas no Lisabonas līguma stāšanās spēkā[14]. Novēlotas transponēšanas problēmas ir retas tajās politikas jomās, kurās ir stabils direktīvu acquis (piem., lauksaimniecības politikā). Citas ES tiesību aktu jomas, kurās nav vērojamas lielas grūtības attiecībā uz savlaicīgu transponēšanu, ir uzņēmējdarbība un rūpniecība, nodarbinātība un sociālās lietas, kā arī netiešie nodokļi. Secinājums. Joprojām ir skaidri noteiktas jomas, kurās nereti vērojama direktīvu novēlota transponēšana, piemēram, vide, iekšējais tirgus, transports un tiesu iestāžu sadarbība, pamattiesības un pilsonība. Lisabonas līgums ir devis Komisijai papildu instrumentu, kas var palīdzēt mainīt šo neapmierinošo stāvokli (LESD 260. panta 3. punkts). Uzlabotas darba metodes, lai pārvaldītu lietas saistībā ar ES tiesību aktu piemērošanu CHAP . Līdz ar CHAP ieviešanu 2009. gada septembrī Komisijai tagad ir IT instruments, kas ir īpaši paredzēts Eiropas iedzīvotāju sūdzību un jautājumu par ES tiesību aktu piemērošanu dalībvalstīs reģistrēšanai un pārvaldībai. CHAP nodrošina pareizu un savlaicīgu sūdzību nosūtīšanu kompetentajiem Komisijas dienestiem, kā arī sistemātisku atgriezenisko saiti saskaņā ar 2002. gada paziņojumu par attiecībām ar sūdzību iesniedzējiem Kopienas tiesību aktu pārkāpumu jomā[15]. CHAP sistēmā 2010. gadā tika izveidotas 4035 lietas (83 % sūdzības un 17 % jautājumi). Visbiežāk ir iesaistītas piecas dalībvalstis: Itālija (12 %), Spānija (11,4 %), Vācija (9.5 %), Apvienotā Karaliste (7,5 %) un Francija (6,9 %). Pamatojoties uz Komisijas visaptverošu reakciju, 52,5 % sūdzību tika slēgtas tieši CHAP sistēmā, un vēl 14 % lietu tika slēgtas ES kompetences trūkuma dēļ. Izmantojot EU Pilot , tika turpināta 17 % lietu izskatīšana, un attiecībā uz 9 % tika uzsākta pārkāpumu procedūra. EU Pilot . Šis projekts darbojas jau kopš 2008. gada aprīļa ar mērķi nodrošināt ātrākas un labākas atbildes uz pilsoņu vai uzņēmumu uzdotajiem jautājumiem un risinājumus problēmām, kas rodas ES tiesību aktu piemērošanā. Tas ir arī paredzēts, lai uzlabotu saziņu un sadarbību starp Komisijas dienestiem un dalībvalstu iestādēm par ES tiesību aktu piemērošanu un īstenošanu vai dalībvalsts tiesību aktu atbilstību ES tiesību aktiem. Komisijas dienesti var iesniegt ES Pilot sistēmā pieprasījumus un sūdzības, kas saņemtas no iedzīvotājiem un uzņēmumiem, kā arī pēc savas iniciatīvas ierosinātās lietas. Tas ietver Komisijai ierosinātos jautājumus Eiropas Parlamenta Lūgumrakstu komitejā vai ar vēstuli no Eiropas Parlamenta deputāta. Kopš tās ieviešanas EU Pilot sistēma ir sniegusi ļoti pozitīvu pieredzi un parādījusi, kā Komisija un iesaistītās dalībvalstis sadarbojas, lai rastu risinājumus, kas nodrošina pilnīgu un ātru ES tiesību aktu stāšanos spēkā iedzīvotāju un uzņēmumu labā. Komisija izskata katru lietu un uzsāk pārkāpumu procedūras, ja netiek rasts ES tiesību aktiem atbilstošs risinājums. 2010. gada 31. decembrī 81 % dalībvalstu sniegto atbilžu Komisija novērtēja kā pieņemamas[16], savukārt aptuveni 160 lietas tika nosūtītas NIF datubāzei, lai Komisija varētu uzsākt pārkāpumu procedūru, nosūtot oficiāla paziņojuma vēstuli saskaņā ar LESD 258. pantu. EU Pilot sistēmā 2008. gadā brīvprātīgi piedalījās 15 dalībvalstis. Tā kā projekts darbojās sekmīgi, Komisija savā pirmajā EU Pilot novērtējuma ziņojumā, kas pieņemts 2010. gada martā[17], nolēma uzaicināt pārējās 12 dalībvalstis pievienoties projektam. Vēl trīs dalībvalstis[18] projektam pievienojās 2010. gada beigās. Komisijas datubāzes par lietu pārvaldību saistībā ar ES tiesību aktu piemērošanu Sūdzības/jautājumi vispirms tiek reģistrēti CHAP un pēc tam nosūtīti iesaistītajām dalībvalstīm, izmantojot EU Pilot sistēmu, ja Komisijai nepieciešams saņemt papildu faktisko vai juridisko informāciju vai sniegt attiecīgajai dalībvalstij iespēju iesniegt risinājumu, kas atbilst ES tiesību aktiem. Ja netiek rasts ES tiesību aktiem atbilstošs risinājums, lietas pēc tam tiek nosūtītas pārkāpumu datubāzei NIF . Lietas, kas ierosinātas pēc Komisijas pašas iniciatīvas ( ex officio ), tiek sāktas EU Pilot sistēmā par iesaistīto dalībvalsti un vēlāk, ja tās nav iespējams atrisināt, tās tiek nosūtītas pārkāpumu datubāzei NIF . Nepaziņošanu gadījumi tiek reģistrēti tieši un tikai pārkāpuma datubāzē NIF , jo tie ir skaidri gadījumi, attiecībā uz kuriem EU Pilot izmantošanai nebūtu pievienotās vērtības. Attiecībā uz dalībvalstīm, kuras vēl nepiedalās EU Pilot sistēmā, sarakste pirms pārkāpuma procedūras uzsākšanas joprojām notiek, izmantojot klasiskos administratīvos līdzekļus. Secinājums. Komisija turpinās attīstīt savas datubāzes, lai pārvaldītu lietas saistībā ar ES tiesību aktu piemērošanu. Komisija izpētīs EU Pilot kā instrumenta iespēju paplašināšanu problēmu risināšanai un novēršanai attiecībā uz visām dalībvalstīm. Ar Komisijas īstenoto vispārīgo pieeju ir jānodrošina sistemātiska visu sūdzību/jautājumu par ES tiesību aktu piemērošanu reģistrācija, lai nodrošinātu problēmu raitu risinājumu, izmantojot EU Pilot , un, vajadzības gadījumā uzsāktu pārkāpumu procedūras un tās apņēmīgi turpinātu. Problēmas saistībā ar izpildi Saskaņā ar LES 17. pantu Komisijai ir unikāla un nozīmīga loma ES tiesību aktu piemērošanas uzraudzībā. Viens no galvenajiem Komisijas uzdevumiem ir nodrošināt "Līgumu piemērošanu, kā arī iestāžu saskaņā ar Līgumiem pieņemto pasākumu piemērošanu”. Iespējas uzsākt pārkāpumu procedūras pret dalībvalstīm saskaņā ar LESD 258. pantu un, ja dalībvalstis turpina pārkāpt Savienības tiesības, uzsākt procedūras ar finanšu sankcijām saskaņā ar LESD 260. pantu, šajā kontekstā patiešām ir svarīgi instrumenti. Tomēr tikai dažās jomās Komisijai ir tiesības pārbaudīt atbilstību ES noteikumiem tieši uz vietas. Šīs jomas ietver Savienības pašu resursu iekasēšanu no PVN, kas ir budžeta dienestu uzdevums, kuriem palīdz nodokļu jomas eksperti. Pārtikas nekaitīguma, dzīvnieku veselības un labturības un augu labturības prasības uz vietas var pārbaudīt Komisijas Pārtikas un veterinārais birojs. Specializētās ES aģentūras sadarbībā ar Komisijas jūras un gaisa transporta dienestiem pārbauda drošību un drošumu jūras un aviācijas nozarē. Komisijas dienesti veic arī kodoliekārtu periodiskas pārbaudes[19]. Komisijas iespēja dalībvalstīm piemērot finanšu korekcijas arī ietver tikai īpašas jomas. Ja ir iesaistīts ES finansējums, lauksaimniecībā Komisija var izmantot grāmatojumu noskaidrošanas procedūras, izslēdzot no ES finansējuma izdevumus, kuri nav radušies saskaņā ar ES noteikumiem. Pastāv līdzīgs instruments, kam jānodrošina ES līdzfinansēto projektu reģionālās politikas jomā pareiza darbība. Neraugoties uz šiem ierobežojumiem ir svarīgi paturēt prātā, ka ES tiesības ir neatņemama valsts tiesību sistēmas sastāvdaļa dalībvalstīs neatkarīgi no tā, vai ES noteikumi ir tieši piemērojami (piemēram, regulas), vai arī tos vispirms ir jātransponē valsts tiesību aktos (direktīvas). No tā izriet, ka pareiza ES tiesību aktu piemērošana ir galvenokārt dalībvalstu pārvaldes un tiesu iestāžu pienākums, kurām ir jānodrošina, ka tiek pienācīgi izpildītas iedzīvotāju un uzņēmumu tiesības un pienākumi. Valstu iestādēm bieži vien ir plaša rīcības brīvība, kā organizēt šos izpildes mehānismus, tostarp sankcijas par neatbilstību. Eiropas likumdevējs un Komisija tomēr var dažādos veidos veicināt tiesību efektīvu piemērošanu dalībvalstu līmenī. Piemēram, pasažieru tiesību jomā , reaģējot uz vulkānisko pelnu mākoņa izraisīto krīzi, kas paralizēja Eiropas gaisa telpu 2010. gada pavasarī, Komisija ātri tikās ar valstu tiesībaizsardzības iestādēm, lai, izmantojot saskaņotas pamatnostādnes, nodrošinātu līdzsvarotu un vienotu Regulas (EK) Nr. 261/2004[20] par gaisa pasažieru tiesībām interpretāciju jo īpaši attiecībā uz palīdzību, kuru pasažieriem, kuri spiestā kārtā nevarēja turpināt ceļu, bija tiesības saņemt no aviokompānijām. Turklāt pašreizējie ES tiesību akti un starptautiskie nolīgumi ietver prasību dalībvalstīm dažās jomās nodrošināt piekļuvi pārsūdzības mehānismiem . Vides jomā priekšlikumā pārskatīt Seveso direktīvu[21] ir iekļauti noteikumi par tiesas pieejamību, kas ir saskaņā ar Orhūsas konvenciju. Šāda plašāka pieeja tiesu noteikumiem turpinās darboties saskaņā ar pārstrādāto Direktīvu par rūpnieciskajām emisijām (Direktīva 2010/75/ES[22]). Apelācijas sūdzību noteikumi informācijas sabiedrības pasākumos (Direktīva 2002/21/EK[23]) un tām atbilstīgā tiesu prakse definē plašu ieinteresēto personu grupu, kas var apstrīdēt valsts iestāžu un tiesu lēmumus. Tiesību akti iekšlietu jomā (piemēram, Direktīva 2009/52/EK[24] par sankcijām pret darba devējiem) uzliek par pienākumu dalībvalstīm atļaut trešām personām (piemēram, arodbiedrībām) iesaistīto darbinieku vārdā iejaukties administratīvā vai civilprocesā. Migrācijas noteikumi paredz obligātu prasību sniegt uzturēšanās atļaujas atteikuma iemeslus un informēt pretendentus par iespējamiem pārsūdzības mehānismiem un termiņiem. Jāpamato arī vīzas pieteikumu atteikumi. Dažas jaunākās ES direktīvas ietver prasību par to, lai dalībvalstis atvērtu papildu vai alternatīvus strīdu izšķiršanas kanālus . Iekšējā tirgus jomā Direktīva par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem („PVKIU IV direktīva” 2009/65/EK[25]) uzliek par pienākumu dalībvalstīm vadīt efektīvas un rezultatīvas sūdzību izskatīšanas un pārsūdzības procedūras patērētāju strīdu ārpustiesas izšķiršanai. Direktīva 2007/66/EK par pārskatīšanas procedūru efektivitātes uzlabošanu valsts līgumu piešķiršanas jomā[26], izmantojot vispārējus standartus, nodrošina, ka visiem valsts pasūtījuma konkursu dalībniekiem ir vajadzīgie tiesiskās aizsardzības līdzekļi visās dalībvalstīs, lai aizsargātu savas tiesības saskaņā ar ES tiesību aktiem. Patērētāju aizsardzības noteikumi joprojām ir galvenā joma, kurā tiesiskās aizsardzības līdzekļi sakņojas ES tiesību aktos ar Eiropas procedūru maza apmēra prasībām (Regula 861/2007[27]) un dalībvalstu pienākumos pamata direktīvās (2005/29/EK[28] un 97/7/EK[29]), lai noteiktu adekvātus un efektīvus tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Arī direktīvas par ES elektroenerģijas un gāzes tirgu liberalizāciju (2009/72/EK[30] un 2009/73/EK[31]) padziļina patērētāju aizsardzību, aicinot panākt ārpustiesas strīdu izšķiršanu ar enerģētikas nozares ombuda vai patērētāju aizsardzības organizācijas palīdzību. Cits piemērs tam, kā ES tiesību akti veicina izpildi, ir līdztiesības iestāžu izveidošana saskaņā ar tiesību aktiem diskriminācijas novēršanas jomā: viens no šo iestāžu uzdevumiem ir diskriminācijas upuriem likt vērsties organizācijās, kas darbojas kā mediators. Sadarbības veicināšana starp valstu kompetentajām iestādēm bieži vien var būt lietderīgs papildu pasākums. To var izdarīt, izmantojot tīklus (piemēram, IMPEL – Eiropas Savienības tīklu vides tiesību aktu īstenošanai un ieviešanai), klasiskas padomdevēju komitejas (piemēram, Vecāko darba inspektoru komiteju) vai tādas inovatīvas struktūras kā izpildes iestāžu forumu, kas saistīts ar Eiropas Ķimikāliju aģentūru saskaņā ar REACH regulu[32]. Neoficiāli problēmu risināšanas mehānismi turpināja nodrošināt iedzīvotājiem ātrus un pragmatiskus risinājumus. SOLVIT , Komisijas atbalstīts valsts iestāžu tīkls, ar katru gadu izskata arvien vairāk lietu jo īpaši reglamentēto profesiju, uzturēšanās un sociālā nodrošinājuma jomā. 2010. gadā sekmīgi tika atrisinātas 9 no 10 SOLVIT lietām (lielākoties 10 nedēļu laikā). Tas bija labāks rezultāts salīdzinājumā ar 2009. gadu. Nodarbinātības jautājumos Administratīvā komisija sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinācijai izveidoja Samierināšanas padomi, lai tā darbotos kā starpnieks starp dalībvalstīm, kuras pārstāv dažādus viedokļus. Secinājums. Komisija turpinās stiprināt un veicināt problēmu risināšanas instrumentus, piemēram, SOLVIT , un tīklus, piemēram, IMPEL , kā arī turpinās pārbaudīt, vai pašreizējai ES aizsardzības līdzekļu sistēmai jāpievieno papildu mehānismi, lai stiprinātu ES tiesību aktu izpildi. Tā veiks arī attiecīgus pasākumus, lai veicinātu, ja iespējams, sinerģiju starp esošajiem problēmu risināšanas instrumentiem, nolūkā nodrošināt, ka problēmas tiek risinātas visefektīvākajā veidā Eiropas iedzīvotāju un uzņēmumu labā. Preventīvi pasākumi Vispārējās politikas izstrāde Īstenošanas plāni. 2007. gada paziņojumā Komisija apņēmās izstrādāt sistemātiskus preventīvus pasākumus, kuru mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm īstenot ES tiesību aktus. Īstenošanas plāniem šajā kontekstā ir nozīmīga loma. Tajos Komisija nosaka visus galvenos jaunās direktīvas savlaicīgas un pareizas īstenošanas riskus un atbilstošas darbības, lai tos novērstu. Īstenošanas plānu izstrāde ir Komisijas lietpratīga regulējuma pieejas neatņemama daļa un palīdz nodrošināt, ka īstenošana ir pienācīgi ņemta vērā visā politikas ciklā. Komisijas darba programmas 2011. gadam ietvaros 2010. gadā tika identificēti vairāki lieli un sarežģīti priekšlikumi, kuru īstenošanas plāni būtu jāsagatavo. Beļģijas prezidentūra 2010. gada 22.- 23. novembrī organizēja konferenci par ES direktīvu transponēšanu. Šajā konferencē tika izskatīti rezultāti, kas gūti līdzīgā konferencē, kuru Čehijas prezidentūra rīkoja 2009. gada martā, un tās mērķis bija dalīties ar labāko praksi ES tiesību aktu īstenošanā[33]. Tiesiskā apmācība. Lisabonas līgums pirmo reizi nodrošina juridisko pamatu Eiropas Savienības darbībai attiecībā uz Eiropas tiesisko apmācību (LESD 81. panta 2. punkts un 82. panta 1. punkts). Eiropas tiesiskajai apmācībai būtu jāaptver mācības juridisko profesiju pārstāvjiem (tiesnešiem, prokuroriem, advokātiem, juriskonsultiem, notāriem, tiesu izpildītājiem un tiesas personālam) visās ES tiesību aktu jomās, izmantojot apmācību pasākumus un apmaiņas programmas. Eiropas Komisija gatavo paziņojumu par Eiropas tiesisko apmācību, lai izpētītu, kā apmierināt juridisko profesiju pārstāvju ievērojamās vajadzības pēc mācībām šajā jomā. Komisija 2010. gada oktobrī uzsāka plaša mēroga apspriešanu, lai apkopotu viedokļus par svarīgu ieinteresēto personu tiesisko izglītību. Apspriešanās rezultāti tiks iekļauti paziņojumā, ko paredzēts pieņemt 2011. gada otrajā pusē. Galvenās nozarēm raksturīgās attīstības tendences Īstenošanas plāni. Dažās politikas jomās direktīvas regulāri tiek apvienotas ar īstenošanas plāniem. Vides jomā, kurā šādi plāni ir izstrādāti kopš 2008. gada, Komisija pārskatīja savu pieeju, lai labāk noteiktu riskus, un to saskaņotu ar citiem profilakses instrumentiem, piemēram, progresa ziņojumiem un transponēšanas sarakstiem[34]. Iekšējā tirgū īstenošanas plāni ir piemēroti Direktīvai iepirkumu aizsardzības jomā, Trešajai pasta direktīvai un direktīvām uzņēmumdarbības tiesību nozarē. Tagad Komisija parasti prasa īstenošanas plānu, kas jāsagatavo par katru jaunu priekšlikumu direktīvai par veselības un patērētāju aizsardzību . Uzņēmējdarbības un rūpniecības jomā vairāki priekšlikumi direktīvām tiks papildināti ar īstenošanas plānu. Šie priekšlikumi ietver lietotu transportlīdzekļu pārreģistrāciju citā dalībvalstī, zāļu cenu veidošanu un izmaiņas mehānisko transportlīdzekļu tipa apstiprināšanā. Citi instrumenti. G andrīz visi Komisijas dienesti izdod pamatnostādnes, rokasgrāmatas vai paskaidrojošas piezīmes, lai padarītu transponēšanas procesu raitāku. Katrs Komisijas dienests cenšas noskaidrot neatrisinātus transponēšanas jautājumus ar dalībvalstīm, izmantojot ekspertu grupu sanāksmes un divpusējus kontaktus. Transponēšanas problēmas bieži ir komplekso sanāksmju darba kārtībā. Arī semināri, darbnīcas un darba dokumenti ir regulāri izmantoti instrumenti transponēšanas rezultātu uzlabošanai. Komisija aktīvi atbalsta dalībvalstis, lai transponēšanas process kļūtu pēc iespējas operatīvāks un ātrāks, ar mērķi panākt ES tiesību aktu pareizu piemērošana un tiesību un pienākumu efektīvu īstenošanu. Piemēram, Zaļā grāmata par PVN nākotni[35] cenšas apzināt veidus, kā vienkāršot ES PVN sistēmu, lai atvieglotu tās transponēšanu. Komisija spēlē aktīvu lomu arī Šengenas sadarbības uzlabošanā vietējā līmenī starp dalībvalstu konsulātiem, ietverot mācību pasākumus, un saskaņo savu praksi atbilstoši ES acquis . Preventīvi pasākumi būs vērsti arī uz iedzīvotāju līdzdalību ES tiesību aktu piemērošanā. Viens iespējamais atbalsts ir patērētāju tiesību tiešsaistes juridiskā datubāze (jo īpaši Direktīva 2005/29/EK[36]). Informētības veicināšana ir galvenā prioritāte jomās, kurās iedzīvotājiem, lai pieprasītu savas tiesības, ir jāpaļaujas galvenokārt uz Līguma noteikumiem, piemēram, studentu brīva pārvietošanās, akadēmisko diplomu atzīšana un sports. Secinājums. L ai novērstu jaunu tiesību aktu transponēšanas un piemērošanas problēmas, Komisija turpinās izmantot dažādus preventīvos pasākumus, tostarp īstenošanas plānus, lai galu galā atbalstītu turpmāko direktīvu vienmērīgu un precīzu īstenošanu. Korelācijas tabulas Korelācijas tabulas izmanto, lai parādītu, kā dalībvalstis savos tiesību aktos ir transponējušas ES tiesību aktus, precizējot katra ES tiesību akta elementa transponēšanas veidu. Tās sniedz skaidru priekšstatu par to, ar kādiem valsts noteikumiem tiek īstenots katrs no kādas direktīvas pantiem, un tādējādi veicina saziņu ar Komisiju, pierādot, ka direktīva ir pilnībā transponēta. Vēlāk tās var būt sākumpunkts operatoriem, nosakot attiecīgās tiesību normas. Kopš 2003. gada Komisija direktīvu priekšlikumos ir iekļāvusi saistošus noteikumus par korelācijas tabulām. Tomēr likumdošanas procesā šos noteikumus ārkārtīgi bieži svītro pēc Padomes iniciatīvas. Pamatnolīgumā, kas kopš 2010. gada novembra reglamentē Eiropas Parlamenta un Komisijas attiecības, abas institūcijas ir uzsvērušas korelācijas tabulu plašo priekšrocību spektru un attiecīgi apstiprina apņemšanos izmantot šo metodi. Saskaņā ar Pamatnolīguma 44. punktu Eiropas Parlaments un Komisija uzsvēra savu apņemšanos saglabāt obligātos noteikumus attiecībā uz korelācijas tabulām visā likumdošanas sarunu laikā. Secinājums. Komisija uzskata, ka daudzos gadījumos korelācijas tabulas ir būtiski instrumenti, kas tai palīdzēs nodrošināt direktīvu efektīvu īstenošanu. Tādēļ Komisija savos priekšlikumos iekļaus atbilstošu formulējumu. Tā ir apņēmusies sadarboties ar Padomi un Eiropas Parlamentu, lai rastu risinājumu ES tiesību aktu labākai transponēšanai un ievērošanai. Pārredzamība Komisija 2010. gadā savā tīmekļa vietnē[37] turpināja publicēt kopsavilkuma informāciju par visām pārkāpumu procedūrām, sākot no argumentētā atzinuma un atsevišķos gadījumos no oficiālas brīdinājuma vēstules stadijas. Kopsavilkumā tika iekļauta attiecīgā dalībvalsts, atbildīgais Komisijas dienests, reģistrācijas numurs un procesa nosaukums, kā arī Komisijas pēdējā lēmuma datums un būtība. Pārredzamība bija arī viens no aspektiem, kas uzsvērts pārskatītajā Pamatnolīgumā par Eiropas Parlamenta un Komisijas attiecībām. Saskaņā ar 44. punktu Pamatnolīgums paredz: „Papildus īpašajiem ziņojumiem un gada ziņojumam par Savienības tiesību piemērošanu Komisija dara pieejamu Parlamentam informācijas kopsavilkumu par visām pārkāpumu procedūrām, sākot no oficiālas brīdinājuma vēstules, tostarp, ja to pieprasa Parlaments, par katru gadījumu atsevišķi un ievērojot konfidencialitātes noteikumus, jo īpaši tos, ko atzinusi Eiropas Savienības Tiesa, par jautājumiem, uz kuriem attiecas pārkāpuma procedūra.” Secinājums. Komisija turpmāk juridiskās un tiesiskās robežās veicinās pārredzamību savā pārkāpumu politikā. LIETPRATīGS REGULēJUMS Savā Paziņojumā par lietpratīgu regulējumu Eiropas Savienībā[38] Komisija izklāstīja savu pieeju, kā integrēt ES tiesību aktu piemērošanu politikas ciklā (t. i., no sākuma stadijas līdz tās iespējamai pārskatīšanai). Mērķis ir gan uzlabot esošo tiesību aktu īstenošanu un izpildi, gan vecināt jaunu tiesību aktu kvalitāti. Šī pieeja tiks attīstīta un tai būtu jāveicina ES tiesību aktu efektīva pārraudzība un piemērošana. SECINāJUMI Aizvadītais 2010. gads bija raksturīgs ar darbībām, kuru mērķis bija ieviest un turpināt pilnveidot Komisijas pārkāpumu pārvaldības reformu, kas uzsākta 2007. gadā ar paziņojumu „Rezultātu Eiropa — Kopienas tiesību aktu piemērošana”. Komisija 2011. gadā turpinās pievērst uzmanību galvenajām šīs stratēģiskās pieejas jomām, jo īpaši šādām jomām: efektīvai problēmu risināšanai : piemēram, paplašinātai EU Pilot izmantošanai, lai ietvertu visas dalībvalstis; efektīvai pārvaldībai : ar pārkāpumiem saistītu gadījumu pārvaldības uzlabošanai saskaņā ar Komisijas kritērijiem; preventīviem pasākumiem : piemēram, nodrošinot sistemātisku un saskanīgu pieeju īstenošanas plāniem; lietpratīgam regulējumam : pilnīgāk integrējot ES tiesību aktu piemērošanas pārraudzību plašākā likumdošanas dzīves ciklā. [1] COM(2007)502 galīgā redakcija. [2] Iepriekšējos ziņojumus skatīt:http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_annual_report_lv.htm [3] OV C 12, 15.1.2011., 1. lpp. [4] OV L 304, 20.11.2010., 47. lpp. [5] Šajā ziņojumā sniegti galvenie skaitļi; pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā (SEC(2011) 1094 galīgā redakcija) ir visaptverošāki dati. [6] Gadījumi, kuros attiecīgā dalībvalsts nav izpildījusi savu pienākumu paziņot par direktīvas transponēšanas pasākumiem. [7] Padomes 1985. gada 27. jūnija Direktīva 85/337/EEK par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu, OV L 175, 5.7.1985., 40. lpp. [8] Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/80/EK par kompensāciju noziegumos cietušajiem, OV L 261, 6.8.2004., 15. lpp. [9] OV C 12, 15.1.2011., 1. lpp. [10] OV L 143, 30.4. 2004., 56. lpp. [11] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 12. decembra Direktīva 2006/123/EK par pakalpojumiem iekšējā tirgū, OV L 376, 27.12.2006., 36. lpp. [12] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/41/EK par papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju darbību un uzraudzību, OV L 235, 23.09.2003., 10. lpp. [13] Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK , kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004, OV L 149, 11.6.2005., 22. lpp. [14] 10. pants Protokolā Nr. 36. [15] COM(2002)141 galīgā redakcija, OV C 244, 10.10.2002., 5. lpp. [16] „Pieņemamas” nozīmē, ka, pamatojoties uz saņemto informāciju, Komisija var paredzēt lietas slēgšanu. [17] COM(2010)70 galīgā redakcija. [18] 18 dalībvalstis ir: Austrija, Bulgārija, Čehija, Dānija, Igaunija, Vācija, Somija, Ungārija, Īrija, Itālija, Lietuva, Nīderlande, Portugāle, Slovākija, Slovēnija, Zviedrija, Spānija un Apvienotā Karaliste. Process turpinās 2011. gadā. [19] Šis ziņojums neattiecas uz konkurences politiku, kurā Komisijas rīcībā ir īpaši atbilstības kontroles instrumenti. [20] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 11. februāra Regula (EK) Nr. 261/2004, ar ko paredz kopīgus noteikumus par kompensāciju un atbalstu pasažieriem sakarā ar iekāpšanas atteikumu un lidojumu atcelšanu vai ilgu kavēšanos, OV L 46, 17.2. 2004., 1. lpp. [21] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 16. decembra Direktīva 2003/105/EK, ar ko groza Padomes Direktīvu 96/82/EK par tādu smagu nelaimes gadījumu briesmu pārzināšanu, kas saistīti ar bīstamām vielām, OV L 345, 31.12.2003., 97. lpp. [22] Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Direktīva 2010/75/ES par rūpnieciskajām emisijām (piesārņojuma integrēta novēršana un kontrole) OV L 334, 17.12.2010., 17. lpp. [23] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem, OV L 108, 24.4.2002., 33. lpp. [24] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Direktīva 2009/52/EK, ar ko nosaka minimālos standartus sankcijām un pasākumiem pret darba devējiem, kas nodarbina trešo valstu valstspiederīgos, OV L 168, 30.6.2009., 24. lpp. [25] OV L 302, 17.11.2009., 32. lpp. [26] OV L 335, 20.12.2007., 31. lpp. [27] Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 11. jūlija Regula (EK) Nr. 861/2007, ar ko izveido Eiropas procedūru maza apmēra prasībām, OV L 199, 31.7.2007., 1. lpp. [28] Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem, OV L 149, 11.6.2005., 22. lpp. [29] Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 20. maija Direktīva 97/7/EK par patērētāju aizsardzību saistībā ar distances līgumiem, OV L 144, 4.6.1997., 19. lpp. [30] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/72/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/54/EK atcelšanu, OV L 211, 14.8.2009., 55. lpp. [31] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/73/EK par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu un par Direktīvas 2003/55/EK atcelšanu, OV L 211, 14.8.2009., 94. lpp. [32] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu ( REACH ), ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un 2000/21/EK, OV L 396, 30.12.2006., 1. lpp. [33] Sk. 22.11.2010. paziņojumu presei, http://www.eutrio.be/pressrelease/opening-conference-transposition-european-directives-olivier-chastel-describes-belgian- [34] Transponēšanas saraksts ir neoficiāls dokuments, kuru sagatavo Komisijas dienesti pēc to sarunām ar attiecīgās dalībvalsts darba grupu/kompleksām sanāksmēm un kura mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm īstenot ES tiesības. [35] Zaļā grāmata (1.12.2010.) par PVN nākotni virzībā uz vienkāršāku, stabilāku un efektīvāku PVN sistēmu, COM(2010)695 galīgā redakcija. [36] Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Direktīva 2005/29/EK, kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem, OV L 149, 11.6.2005., 22. lpp. [37] http://ec.europa.eu/eu_law/infringements/infringements_decisions_lv.htm [38] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai, Lietpratīgs regulējums Eiropas Savienībā, COM (2010) 0543 galīgā redakcija. Sīkāku informāciju skatīt labāka regulējuma tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/governance/better_regulation/key_docs_en.htm