Komisijas ziņojums Padomei par aitu un kazu elektroniskās identificēšanas īstenošanu /* COM/2007/0711 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 16.11.2007 COM(2007) 711 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par aitu un kazu elektroniskās identificēšanas īstenošanu SATURS 1. Ievads 3 1.1. EK tiesību akti saistībā ar aitu un kazu elektroniskās identificēšanas īstenošanu 4 1.2. Ziņojuma darbības joma 5 2. Pieredze saistībā ar elektroniskās identificēšanas ieviešanu 5 2.1. Elektroniskās identificēšanas elementi 5 2.2. Aitu un kazu elektroniskās identificēšanas sistēmu darbība 6 2.2.1 Identifikatori 6 2.2.2 Nolasīšanas ierīces 8 2.2.3 Datu pārnese no nolasīšanas iekārtām uz datu apstrādes sistēmām 9 2.2.4 Gala lietotāja perspektīva 10 2.3. Ekonomiskie aspekti 11 2.4. Prasības nākotnē 12 3. Secinājumi 12 KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par aitu un kazu elektroniskās identificēšanas īstenošanu 1. IEVADS Kopienas noteikumi par lopu identificēšanu un reģistrēšanu, tostarp attiecībā uz aitām un kazām, ir paredzēti Padomes Direktīvā 92/102/EEK par dzīvnieku identificēšanu un reģistrēšanu[1]. Pieredze rāda, ka Direktīvas 92/102/EEK īstenošana attiecībā uz konkrētām slimībām nav bijusi pilnībā apmierinoša, un bija vajadzīgi turpmāki uzlabojumi. Liellopu nozarē bija jāizstrādā individuālas izsekojamības koncepcija, lai aizsargātu patērētājus no transmisīvās sūkļveida encefalopātijas (TSE). Tāpēc tika pieņemta Padomes 1997. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 820/97, ar ko izveido sistēmu liellopu identifikācijai un reģistrēšanai un liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanai[2], iekļaujot tās prasības pašreizējā Regulā (EK) Nr. 1760/2000[3]. Saskaņā ar 2001. gadā mutes un nagu sērgas epidēmijas laikā gūto pieredzi bija jāizveido aitu izsekojamības sistēmas, ievērojot attiecīgās nozares konkrētās vajadzības. Patlaban aitas un kazas identificē saskaņā ar Padomes 2003. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu[4]. Sistēmā ir iekļauti četri pamatelementi: „identifikatori”, „saimniecības reģistrs”, „pavaddokuments” un „elektroniskā datu bāze”. Ņemot vērā to, ka mazo atgremotāju nozarē iespēja nolasīt dzīvnieka individuālo identifikācijas kodu no krotālijas vai tetovējuma lielos ganāmpulkos un īsā termiņā ir ierobežota, ir paredzēta automatizēta individuālu dzīvnieku kodu nolasīšana, saglabājot informāciju tieši datu apstrādes sistēmās. Elektroniskās identificēšanas sistēmas obligāta ieviešana ir paredzēta 2008. gada 1. janvāri. Saskaņā ar Regulas 9. panta 4. punktu Komisija iesniedz ziņojumu Padomei par elektroniskās identifikācijas sistēmas ieviešanu, pievienojot tam vajadzīgos priekšlikumus un pēc vajadzības apstiprinot vai grozot datumu elektroniskās identificēšanas sistēmas obligātai ieviešanai. Pamatojoties uz dalībvalstu sniegtās informācijas novērtējumu, šajā ziņojumā aprakstīta pašreizējā situācija, kā arī izdarīti secinājumi par iespējām no 2008. gada 1. janvāra ieviest obligātu elektroniskās identificēšanas sistēmu attiecībā uz aitām un kazām Eiropas Savienībā un tās lietderību, kā arī par regulas tehnisko aspektu aktualizēšanu. Ziņojumam ir pievienots atbilstošs priekšlikums. 1.1. EK tiesību akti saistībā ar aitu un kazu elektroniskās identificēšanas īstenošanu Kopienas noteikumi par aitu un kazu identificēšanu un reģistrēšanu tika pastiprināti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 21/2004, lai nodrošinātu aitu un kazu individuālu izsekojamību to dzīves laikā. Regulas ieviešana ir paredzēta divos posmos. Pirmais posms — visus dzīvniekus, kas dzimuši pēc 2005. gada 9. jūlija bija jāidentificē individuāli ar redzamu krotāliju kopā ar otru identifikatoru ar to pašu kodu. Kā otru identifikatoru varēja izmantot otru krotāliju, elektronisku identifikatoru un ar zināmiem nosacījumiem arī tetovējumu vai zīmi uz vēzīša. Otrajā posmā regulā paredzēts sasaistīt individuālā dzīvnieka identifikācijas kodu ar pārvietošanās informāciju. Noteikums, ka pavaddokumentā un saimniecības reģistrā jāietver dzīvnieku individuālie kodi, ir saistīts ar elektroniskās identificēšanas ieviešanas datumu (B. punkta 2. apakšpunkts un C. punkta 2. apakšpunkts Regulas (EK) Nr. 21/2004 pielikumā). Līdz šim pavaddokumentos un saimniecības reģistrā ir iekļauts tikai dzīvnieku skaits, bet ne dzīvnieku individuālie kodi. Elektroniskās identificēšanas ieviešanai Komisija pieņēma Lēmumu 2006/968/EK, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 21/2004 par norādījumiem un procedūrām aitu un kazu elektroniskajai identificēšanai[5]. Šie norādījumi ir tehniskais pamats dažādu ražotāju ierīču savietojamībai, kā arī elektronisko identifikatoru apstiprināšanai. Regulā (EK) Nr. 21/2004 ir paredzētas šādas atkāpes. - Dalībvalstīs, kurās kopējais aitu un kazu skaits ir mazāks par 600 000, šāda elektroniskā identificēšana var nebūt obligāta dzīvniekiem, kurus nepārdod un nepērk Kopienas iekšējā tirgū. - Dzīvniekiem, ko paredzēts nokaut līdz 12 mēnešu vecumam un kas nav paredzēti ne Kopienas iekšējam tirgum, ne izvešanai uz trešām valstīm, dalībvalstis var atļaut izmantot atviegloto sistēmu sūtījumu identificēšanai. Šo atkāpi patlaban piemēro 10 dalībvalstīs. 1.2. Ziņojuma darbības joma Lai sagatavotu šo ziņojumu Komisija aicināja dalībvalstis sniegt informāciju par pieredzi, kas saistīta ar elektroniskās identificēšanas brīvprātīgu ieviešanu vai arī šīs sistēmas ieviešanu pilotprojektu rezultātā. Komisija saņēma atbildes no Kipras, Francijas, Vācijas, Itālijas, Nīderlandes, Portugāles, Spānijas un Apvienotās Karalistes. Tāpēc šā ziņojuma pamatā ir to dalībvalstu informācija, kas guvušas pieredzi, ieviešot elektroniskās identificēšanas sistēmu. Papildus patlaban pieejamajai dalībvalstu informācijai Komisija ņēma vērā rezultātus, ko ieguva liela mēroga projektā saistībā ar dzīvnieku elektronisko identificēšanu ( IDEA – Identification Electronique des Animaux ), kas tika īstenots 1998.–2001. gadā. Zinātniskie mērķi pētījumiem un pilotprojektiem dalībvalstīs bija dažādi, un pētījumu jomas bija atšķirīgas (sākot no eksperimentiem laboratorijās un beidzot ar testiem uz vietas). Tāpēc konkrētie rezultāti ne vienmēr ir salīdzināmi. Šajā ziņojumā apkopo rezultātus vispārīgā ziņā. 2. PIEREDZE SAISTīBā AR ELEKTRONISKāS IDENTIFICēšANAS IEVIEšANU 2.1. Elektroniskās identificēšanas elementi Dzīvnieku elektroniskās identificēšanas pamatā ir r adio f rekvenču id entifikācija (RFID). Tā ir tehnoloģija, kas darbojas zemās frekvencēs un nelielos attālumos. Elektronisko identifikatoru sauc par transponderi, kas ir pasīva lasīšanas režīma ierīce, kurai nav iekšēja elektrības avota. Identifikācijas kodu var nolasīt tikai tad, kad transponderi iedarbina signāls no nolasīšanas ierīces . Iedarbinot transponderi, tiek nosūtīts informācijas signāls, kurā iekļauts dzīvnieka identifikācijas kods. Komunikācijas starp transponderi un nolasīšanas ierīci nodrošina divi alternatīvie datu pārraides protokoli (pusdupleksais jeb HDX un dupleksais jeb FDX-B ). Pēc datu pārraides transponderis pārtrauc darbību līdz nākamajai aktivizācijai. Lai nodrošinātu pienācīgas komunikācijas starp dažādu ražotāju transponderiem un nolasīšanas ierīcēm, 1996. gadā tika izstrādāti un publicēti ISO standarti 11784 un 11785. ISO standarti tiek pieņemti un izmantoti starptautiski, tāpēc Regulā (EK) Nr. 21/2004 uz tiem atsaucas. Starptautiskā dzīvnieku uzskaites komiteja ( ICAR ) ir aprakstījusi testu procedūras, kuru mērķis ir pārbaudīt transponderu un lasīšanas ierīču saderību ar esošajiem ISO standartiem. Šīs procedūras ir publicētas starptautiskajā nolīgumā par uzskaites metodēm[6]; Lēmumā 2006/968/EK ir iekļautas atsauces uz attiecīgajām procedūrām. Elektroniskās identificēšanas priekšrocība ir iespēja pārnest elektroniski nolasītus dzīvnieku individuālos kodus tieši datu apstrādes sistēmās . Tāpēc tas ir efektīvs risinājums, lai sasaistītu aitu un kazu individuālos kodus ar pārvietošanās informāciju, jo šie dzīvnieki parasti tiek pārvietoti lielās saimēs un pārgrupēti tirgos vai šīm nolūkam paredzētos centros. 2.2. Aitu un kazu elektroniskās identificēšanas sistēmu darbība 2.2.1 Identifikatori Regulā (EK) Nr. 21/2004 sīki apraksta elektronisku krotāliju un identificēšanas kapsulu izmantošanu. Šos divus veidus var definēt šādi. ( Elektroniska krotālija – komplektēts transponderis, ko piestiprina dzīvnieka ausij. ( Identificēšanas kapsula – transponderis, kas ievietots īpatsvara kapsulā (piemēram, keramikas), ko ievada iekšēji atgremotājam un kas paliek priekškuņģī. Elektroniskās krotālijas Elektroniskās krotālijas var izmantot dzīvnieka dzīves sākumā, t.i., jaunpiedzimušajiem jēriem. Lai pareizi piestiprinātu identifikatoru, nav vajadzīgas īpašas tehniskas zināšanas. Auss iekaisums nav izslēgts. Tika ziņots par krotālijas veidiem, vecumu, dzīvnieku šķirnēm, identificētu dzīvnieku dzimstību un identificēšanas laiku iekaisumu/infekciju sakarā. Krotāliju zaudēšanas rādītājs (gan elektronisko, gan konvencionālu) ir kopumā augstāks nekā kapsulu zaudēšanas rādītājs. Tika ziņots par zaudēšanas rādītājiem ganībās (apmēram 5 %) un meža apvidū (līdz pat 14 %). Krotāliju esamību var pārbaudīt vizuāli un gadījumos, kad grūti nolasīt informāciju, tiek izmantotas pārnēsājamās nolasīšanas ierīces. Krāpnieciskas manipulācijas ar krotālijām (nesankcionēta aizvietošana) joprojām ir iespējamas. Identifikatora atgūšana kautuvēs nerada problēmas. Identificēšanas kapsula Kapsulu ievieto aceklī, kas pēc dzimšanas veido priekškuņģa daļu. Tāpēc pastāv laika ierobežojumi, kad ir iespējams ievadīt kapsulu. Tirgū ir pieejamas īpašas minikapsulas, kuru zaudēšanas rādītāji ir zemi (ievadot šos identifikatorus dzīvniekiem, kas ir vecāki par 3 nedēļām). Pēdējās publikācijas un dalībvalstu pieredze liecina, ka ir iespējams sasniegt zaudēšanas rādītājus, kas ir zemāki par 0,1 %, ja tiek izvēlēts piemērots kapsulas veids (lielums, svars) attiecībā pret dzīvnieka vecumu un svaru. Īpaši tādos apstākļos, kuros krotāliju zaudēšanas rādītājs ir augstāks (piemēram, ganības meža apvidos), kapsulām ir ievērojamas priekšrocības. Lai izmantotu kapsulas, ir jāveic atbilstoša apmācība. Kapsulas esamību nevar pārbaudīt ārēji bez RFID nolasīšanas ierīces. Ja kapsulu, kas ievadīta dzīvniekam, nevar nolasīt, nav iespējams noteikt vai šo ierīci pazaudēja, vai arī tā pārstāja darboties. Krāpnieciskas manipulācijas ar dzīvnieka identitāti ir gandrīz neiespējamas, turklāt operācijas izmaksas ir daudz lielākas par dzīvnieka vērtību. Manuāla atgūšana ir metode, kas viegli īstenojama kautuvēs (ar nosacījumu, ka atbildīgais personāls saņem atbilstošu apmācību). Tiek izstrādāti automatizēti risinājumi atgūšanai kautuvēs. Regulā (EK) Nr. 21/2004 citi identifikatoru veidi patlaban netiek atzīti par oficiāliem aitu un kazu identificēšanas līdzekļiem. Tomēr dažas dalībvalstis ir paziņojušas par šādiem identifikatoru veidiem. ( Injicējamais transponderis – mazs transponderis, kas ievietots biosaderīga materiāla (piemēram, stikla) kapsulā, ko var implantēt dzīvniekam, veicot injekciju. ( Elektroniska zīme uz vēzīša – itransponderis, kas ievietots plastmasas kapsulā, ko piestiprina dzīvniekam pie vēzīša. Injicējams transponderis Lai gan injicējama transpondera priekšrocība ir iespēja ievadīt ierīci jauniem dzīvniekiem, patlaban vēl nav skaidrības par tā optimālo ievietošanas vietu (piemēram, vēderdobums, astes kroks, šķelte starp nagiem vai metakarpālā daļa). Injicēšana ir sarežģītāks process, kam vajadzīga īpaša apmācība, kas ietekmē arī transpondera saglabāšanu. Dažu transponderu sarežģītās pārklājuma vielas nodrošina ātru iekapsulēšanos un aizsargā no transponderu kustības. Injicējamos transponderus nevar konstatēt ārēji. Ja injicējamo transponderi, kas ievadīts dzīvniekam, nevar nolasīt, nav iespējams noteikt vai šī ierīce pazaudēta, vai arī tā pārstājusi darboties. Operācijas izmaksas injicējamā transpondera izņemšanai ir daudz lielākas par dzīvnieka vērtību. Injicējamo transponderu atgūšanas rādītāji kautuvēs ir zemi salīdzinājumā ar citiem identifikatoriem, bet automatizētās metodes nav izstrādātas. Tāpēc atkarībā no injicēšanas vietas injicējamo transponderu nokļūšanas risks pārtikas/barības apritē ir lielāks nekā citiem elektroniskiem identifikatoriem. Injicējamiem transponderiem ir plašs pielietojums lolojumdzīvnieku un zirgu identificēšanā. Elektroniska zīme uz vēzīša Tiek izstrādāts alternatīvs elektroniskais identifikators – transponderis, kas ievietots zīmē uz vēzīša (tā sauktā „kājas saite”). Patlaban ir zināms par nedaudziem pielietojumiem praksē. Faktiski identifikatoru var piestiprināt pieaugušiem dzīvniekiem, kuru vēzīši ir sasnieguši maksimālo diametru. Tas ierobežo agrīnās identificēšanas iespēju sešu mēnešu laikā, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 21/2004 4. panta 1. punktā. Pielietojums nav sarežģīts, un par dzīvnieku veselības problēmām nav ziņots. Ārējā zīme ir labi redzama, tomēr ar to ir iespējams veikt krāpnieciskas manipulācijas, kā arī ir iespējama biežāka zaudēšana sarežģītos vides apstākļos. Šā identificēšanas veida priekšrocība ir saistīta ar dzīvnieku individuālu kodu noteikšanu piensaimniecībās. 2.2.2 Nolasīšanas ierīces Nolasīšanas efektivitāti ietekmē nolasīšanas ierīču un identifikatoru darbība un atbildīgā personāla spējas pienācīgi uzstādīt nolasīšanas ierīces (antenu novietojums, pievadkanāla platums un programmaparatūras iestādījumi), lai novērstu ārējos traucējumus un nodrošinātu pēc iespējas labāku ierīču sniegumu. Vairākos pētījumos uz vietas dalībvalstīs nolasīšanas rādītājs bija 100 %. Tomēr tika ziņots arī par 50 % rādītājiem. Darbs ar jauktām dzīvnieku grupām (elektroniskie un neelektroniskie identifikatori) saistīts ar vispārīgām loģistikas problēmām. Tiek aplūkotas divu veidu situācijas saistībā ar nolasīšanu. Statiskā nolasīšana Statisko nolasīšanu veic savaldītiem (statiskiem) dzīvniekiem (piemēram, barošanas restēs vai koridorā) ar pārnēsājamo nolasīšanas ierīci (tā saukto „pārnēsājamo” vai „mobilo” nolasīšanas ierīci), tādējādi novēršot datu pārneses kļūdas. Mūsdienu pārnēsājamās nolasīšanas ierīcēs ietvertas lauksaimniecības pārvaldības funkcijas (piemēram, svara noteikšana), ļaujot kontrolēt dzīvnieku sniegumu. Nolasīšanas efektivitāti ietekmē antenas fizikālās īpašības (piemēram, lielums un forma) un baterijas ietilpība (dažas nolasīšanas ierīces samazina nolasīšanas distanci pie zema baterijas līmeņa). Tomēr obligātās prasības tirgū pieejamajām ierīcēm tiek nodrošinātas saskaņā ar apstiprināšanas procedūru, kas paredzēta Lēmumā 2006/968/EK. Dzīvnieku identifikatorus nolasa pēc kārtas, kas ievērojami ierobežo nolasīšanas ātrumu. Tāpēc pārnēsājamās ierīces galvenokārt izmanto mazākām dzīvnieku grupām. Tos dzīvniekus, kuru identifikatori nav nolasāmi, var viegli noteikt un identificēt individuāli. Parasti pārnēsājamo nolasīšanas ierīču pielietojums nav sarežģīts, un šim mērķim vajadzīgais prasmju līmenis nav augsts. Pārnēsājamās nolasīšanas ierīces ir lētākas par fiksētajām nolasīšanas ierīcēm. Tomēr mūsdienīgākas funkcijas ir ietvertas tikai dārgākos modeļos. Dinamiskā nolasīšana Dinamiskajās nolasīšanas sistēmās dzīvnieki pārvietojas koridorā , kur uzstādīta nolasīšanas ierīces antena (statiski). Nolasīšanas ātrums un distance ir ievērojami lielāka (reālos apstākļos – viens dzīvnieks sekundē) nekā pārnēsājamām ierīcēm. Fiksētās nolasīšanas ierīces parasti ir apvienotas ar automatizētu pārvaldes sistēmu. To dzīvnieku noteikšanai un atšķiršanai, kuru identifikatori nav nolasāmi, iespējams, vajadzīgas atbilstošas iekārtas (piemēram, automātiskie vārti). Lai uzstādītu dinamiskās nolasīšanas sistēmas, ir nepieciešams zināms laiks. Fiksētās nolasīšanas ierīces antena ir jāregulē, lai panāktu optimālu identifikatoru nolasīšanu, lai gan mūsdienīgākajām nolasīšanas ierīcēm ir automātiskas regulēšanas funkcija. Jaunās paaudzes iekārtas spēj nolasīt dažādus identifikatoru veidus. Pastāv arī tādi tehniski risinājumi fiksēto nolasīšanas iekārtu pārvietošanai un uzstādīšanai citās vietās, kas neprasa lielu piepūli. Fiksētās nolasīšanas iekārtas ir viegli savienojamas ar svariem vai citām iekārtām (vārtiem), lai nošķirtu dzīvniekus, kuru identifikatori nav nolasāmi. Tās sniedz praktiskus risinājumus liela skaita dzīvnieku pārvaldīšanai īsā termiņā. Ņemot vērā fiksēto nolasīšanas iekārtu sarežģītību, dažādas funkcijas un ievērojamu sniegumu, tās ir dārgākas par pārnesamajām iekārtām. Patlaban RFID tirgū ir pieejamas statiskās nolasīšanas iekārtas, kas, neskatoties uz attiecīgo iekārtu sarežģītību ir lietotājdraudzīgas ( plug and play ). 2.2.3 Datu pārnese no nolasīšanas iekārtām uz datu apstrādes sistēmām Svarīgs dzīvnieku elektroniskās identificēšanas ieguvums ir iespēja nolasīt dzīvnieku identifikācijas kodus tieši datu apstrādes sistēmās (piemēram, informācija par dzīvnieku pārvietošanos vai ganāmpulka pārvaldība). Tāpēc vairākos projektos iekļāva savienojumus starp nolasīšanas ierīci un datoru/ PDA , ka arī datu pārnesi pārvaldības programmatūrās vai pat centralizētajās datu bāzēs. Programmējamās nolasīšanas ierīces ir aprīkotas ar atmiņu, kurā glabā dzīvnieku kodus. Izmantojot šo atmiņu, individuālo dzīvnieku datus vēlāk var pārnest datorā. Attiecībā uz dinamisko nolasīšanu, lai veiktu vienlaicīgu datu pārnesi no nolasīšanas ierīces datorā, ir jāizveido pastāvīgais pieslēgums. Tika ziņots par pozitīviem rezultātiem ar Bluetooth un Wi-Fi tehnoloģijām, kur atkarībā no bezvadu protokola un vides, kabeļa pieslēgumi nebija lietderīgi. Turklāt tika ziņots par problēmām, kas saistītas ar programmējamo nolasīšanas ierīču programmatūras un datu apstrādes lietojumprogrammu saderību, tāpēc šim jautājumam ir jāpievērš uzmanība. Bija vajadzīgs programmēšanas darbs, lai pielāgotu pieejamās saimniecību pārvaldības lietojumprogrammas, savienojot tās ar nolasīšanas iekārtām un centralizētajām datu bāzēm. Šī problēma bieži vien ir saistīta ar to, ka uz saimniecību pārvaldības lietojumprogrammām attiecas īpašumtiesības, tāpēc jebkāda veida pielāgošana saistībā ar papildu informācijas iekļaušanu pieprasa papildu programmēšanas darbu. Patlaban nepastāv starptautisku vai ES standartu attiecībā uz nolasīšanas iekārtu izvaddatu formātu. ISO līmenī pašreiz apspriežas šajā jautājumā. 2.2.4 Gala lietotāja perspektīva Saimniecība Veicot atbilstošu apmācību, elektronisku un konvencionālo identifikatoru lietošanu ir iespējams salīdzināt. Nolasīšanas ierīces ir apliecinājušas savu lietderību, tāpēc saimniecību aprīkošana ar augstas kvalitātes nolasīšanas ierīcēm ir tikai finanšu jautājums. Lopkopji ir motivēti izmantot šo tehnoloģiju gadījumos, kad RFID sistēma ir lietotājdraudzīga un ar tās palīdzību ir iespējamas optimizēt pārvaldību (piemēram, izmaksu samazināšana, laika taupīšana, kļūdu izskaušana). Tas galvenokārt attiecas uz saimniecībām ar intensīvu pārvaldības sistēmu (piemēram, piena kazas vai selekcija), kur individuālie snieguma rādītāji (piemēram, piena izslaukums, dzimstības rādītāji) tiek reģistrēti darba kārtībā. RFID un saimniecību lietojumprogrammu ražotajiem ir jāpievērš vērība automātisko nolasīšanas sistēmu integrācijai saimniecību lietojumprogrammās, pamatojoties uz iepriekš noteiktajiem kritērijiem. Lai veiktu elektronisko identificēšanu saimniecībās, ir jābūt zināmam tehnisko un datorprasmju līmenim. Atbilstošas apmācības ir svarīgs elements, ieviešot elektronisko identificēšanu. Gadījumos, ja datorpratība aitu audzēšanas nozarē ir zemāka nekā citās lauksaimniecības nozarēs, ir jāapsver citi risinājumi, kur pakalpojumu sniedzēji varētu uzņemties elektronisko identificēšanu (piemēram, pārvadātāji varētu uzņemties nolasīšanu iekraušanas laikā, ziņojot par pārvietošanu audzētāju vārdā). Īpaši mazās saimniecībās pastāv iespēja ziņot par dzīvnieku pārvietošanu, neveicot elektronisko nolasīšanu, tādā veidā ierobežojot izdevumus par identifikatoru izmaksām un nesamazinot ieguvumus no piedāvātās sistēmas. Tirgi un grupēšanas centri Elektroniskā identificēšana ir efektīvs līdzeklis, lai izsekotu individuālo dzīvnieku pārvietošanu tirgos. Iespēja pārgrupēt dažādas izcelsmes dzīvniekus tirgos, lai tos pārdotu homogēnās grupās, ir elektroniskās identificēšanas priekšrocība. Dažu dalībvalstu tirgus iezīmē ārkārtīgi lieli dzīvnieku plūsmu rādītāji (tiek izsolīts vairāk nekā 2000 dzīvnieku stundā). RFID sistēmai jānodrošina vismaz tāds pats „pārdošanas ātrums” izsolēs. Rūpīgi uzstādot nolasīšanas sistēmu, ir iespējams novērst lielāko daļu risku, kas saistīti ar sistēmu darbību (elektromagnētiskie traucējumi, izņēmumu pārvaldība). Tehniskās prasības iekārtām ir ļoti augstas, jo slikts sistēmu sniegums un nespēja risināt problēmas varētu apstādināt tirgus darbību. To dzīvnieku noteikšana un uzskaite lielās saimēs, kuru identifikatori nav lasāmi (piemēram, elektroniskais identifikators pazaudēts vai nedarbojas), ir galvenais uzdevums, kam jāpievērš vērība. Metāla konstrukciju izmantošana, ko var viegli notīrīt un dezinficēt, ir papildu uzdevums nolasīšanas tehnoloģijā tirgos un grupēšanas centros. Šādu vietu aprīkošanai ar augstas darbspējas dinamiskajām nolasīšanas sistēmām ir vajadzīgi daudz lielāki ieguldījumi nekā vizuālās nolasīšanas sistēmās. Dinamisko sistēmu amortizācija lielā mērā ir atkarīga no šo iekārtu izmantošanas. Tomēr, salīdzinājumā ar dzīvnieku individuālo kodu vizuālo nolasīšanu, elektroniskā identificēšana ir reāls risinājums, lai nodrošinātu individuālo izsekojamību tirgos. Kautuves Dzīvnieku individuālo kodu uzskaite nodrošina izsekojamību pārtikas ķēdē, jo tiek izveidota saikne uz katra dzīvnieka vēsturi. Dažādos projektos ir pārbaudīta pirmsnokaušanas nolasīšana un pēcnokaušanas nolasīšana. Informācija liecina, ka abi veidi ir īstenojami. Identifikatori var tikt nolasīti pirmskaušanas novietnē (lai apstiprinātu dzīvnieka(-u) piegādi kautuvē), kā arī kaušanas procesa sākumā (lai apstiprinātu nokaušanu) un kaušanas procesa noslēgumā (lai apstiprinātu identifikatora atgūšanu). Attiecībā uz nolasīšanas efektivitāti skatīt iepriekšējo nodaļu. Identifikatoru manuālā atgūšana ir reāla, bet automatizētās identifikatoru atgūšanas jomā ir jārada tehniski risinājumi. Lai nodrošinātu dzīvnieka koda neatkārtojamību, ir jānovērš tās krāpnieciskās darbības ar elektroniskajiem identifikatoriem, kas ir saistītas ar elektronisko identifikatoru otrreizēju izmantošanu. 2.3. Ekonomiskie aspekti Izmaksu novērtējums attiecībā uz 27 dalībvalstīm ir saistīts ar mazo atgremotāju skaitu, ka ir jāidentificē, kā arī ar saimniecību skaitu, kas ir jāaprīko ar elektroniskās nolasīšanas un datu apstrādes ierīcēm. Papildus aprīkojuma izmaksām (t.i., 1 līdz 2 euro par elektronisko identifikatoru, mazāk nekā 200 euro par pārnēsājamo nolasīšanas iekārtu un statiskās nolasīšanas iekārtām, sākot no 1000 euro) kopējās izmaksas būs atkarīgas no vairākām atkāpēm Regulā (EK) Nr. 21/2004, ko piemēros dalībvalstīs, un to mazo saimniecību skaita (piemēram, vaļasprieka saimniecības), kas spēj veikt kodu manuālo nolasīšanu. Vairākās dalībvalstīs un Komisijas Kopīgajā pētniecības centrā veiktie aprēķini liecina, ka izdevumi saistībā ar nolasīšanas ierīcēm un datu apstrādes aprīkojumu veido ievērojamu daļu no kopējiem ikgadējiem izdevumiem. Pakāpeniska elektroniskās identificēšanas ieviešana, pirmkārt, sākot ar elektroniskiem identifikatoriem un, otrkārt, sasaistot pārvietošanās informāciju ar dzīvnieku individuālajiem kodiem, samazinātu izmaksas ieviešanas periodā. Ņemot vērā to, ka manuālā dzīvnieku individuālo kodu uzskaite lielās aitu un kazu saimēs prasītu lielus izdevumus darbinieku izmaksu ziņā, automatizētās sistēmas var samazināt izdevumus šajā ziņā. Elektroniskā identificēšana kā individuālās izsekojamības pamatelements ne tikai samazina riskus, bet arī sniedz efektīvus ieguvumus, piemēram, saimniecību pārvaldības, dzīvnieku selekcijas, oficiālo kontroles pasākumu un pārtikas nekaitīguma ziņā. Elektronisko sistēmu daudzveidīga izmantošana ir būtisks stimuls ieviest nolasīšanas iekārtas mazo atgremotāju audzēšanas nozarē un citās saistītajās nozarēs. „Taustāmām” priekšrocībām saimniecībās ir svarīga nozīme vispārējai sistēmu pieņemšanai un efektīvai elektroniskās identificēšanas ieviešanai. 2.4. Prasības nākotnē Projektu rezultāti dalībvalstīs liecina par to, ka aitu un kazu elektroniskā identificēšana funkcionē plašā ražošanas nosacījumu spektrā. Tikai vienā dalībvalstī tika ziņots par problēmām, kas saistītas ar to dzīvnieku noteikšanu, izolēšanu un uzskaiti lielās saimēs, kuru identifikatori nav lasāmi; tika norādīts arī uz negatīvu ietekmi ārkārtējos apstākļos. Nesen veikto testu rezultāti šajās dalībvalstīs liecina, ka šīs problēmas ir atrisināmas. Ieguvumi no elektroniskās identificēšanas ir ierobežoti, ja nolasīto dzīvnieka kodu nepārnes lietojumprogrammās, kas saistītas ar ziņošanu par pārvietošanos un saimniecības pārvaldību. Starptautisko standartu pieņemšana saistībā ar datu un komunikāciju formātu atrisinās lielāko daļu problēmu, kas vērojamas saistībā ar pilnībā pielāgota, ar nolasīšanas iekārtu savietojama programmnodrošinājuma pieejamību. Elektroniskas identificēšanas daudzpusīga izmantošana (ganāmpulku pārvaldība, selekcija, rezultātu uzskaite) ir svarīgs stimuls šīs iniciatīvas plašākai pieņemšanai (ne tikai saistībā ar pārvietošanas kontroli un slimību izskaušanu). 3. Secinājumi Ar Regulu (EK) Nr. 21/2004 ieviesa aitu un kazu individuālās izsekojamības principu, ka ir jāsaglabā, lai nodrošinātu saderību ar pašreizējām un nākotnes prasībām identificēšanas sistēmai, tādējādi ievērojot augstus dzīvnieku veselības un pārtikas nekaitīguma standartus. ( Individuālo dzīvnieku pārvietošanās izsekojamība dažādās saimniecībās nozīmē, ka ir jāreģistrē dati par atsevišķu dzīvnieku pārvietošanos. Elektroniskās sistēmas nodrošina automātisku lasīšanu un dzīvnieku individuālu uzskaiti, īpaši attiecībā uz maziem atgremotājiem, kas tiek pārvietoti lielā skaitā un dažkārt sagrupēti tirgos vai grupēšanas centros, kur tiek mainīts grupas sastāvs. ( Elektroniskās nolasīšanas sistēmas var neizmantot gadījumos, kad dzīvnieku individuālos kodus, veicot manuālu uzskaiti, var nolasīt vizuāli (piemēram, mazās dzīvnieku grupās) vai gadījumos, kad grupām piešķir identifikatoru (piemēram, saimniecības identifikators). ( Ņemot vērā dažādus pārvaldības un vides apstākļus dalībvalstīs, Kopienas tiesību aktos nevajadzētu dot priekšroku vienam vai otram risinājumam. Ierīču izvēle elektroniskai identificēšanai saskaņā ar valstu vajadzībām ir subsidiaritātes jautājums. Kopienas tiesību aktos jau ir paredzēti tehniskie pamatstandarti. Par ierīču apstiprināšanu atbild dalībvalstu kompetentās iestādes, ļaujot noteikt to dzīvnieku identitāti, ar kuriem veic tirdzniecību dalībvalstīs. Tomēr Komisijai ir izšķiroša loma, lai nodrošinātu kopīgu pieeju un vienotu standartu piemērošanu Kopienā, kā arī sniegtu atbalstu dalībvalstīm. Ir jāizskata iespēja izveidot Kopienas references laboratoriju. ( Lai veicinātu tehnikas attīstību un pieredzes izmantošanu ar dažādiem identifikatoru veidiem un konkrētām vajadzībām dažādās jomās, dalībvalstīm jāļauj apstiprināt jaunus identifikatoru veidus (piemēram, elektroniskās zīmes uz vēzīšiem, injicējamie transponderi) ar nosacījumu, ka tiek ievērots maksimālais identificēšanas periods, kā noteikts Regulā (EK) Nr. 21/2004, un tiek izslēgta iespēja identifikatoru iekļūšanai pārtikas apritē. ( Tehniskie pamatnosacījumi mazo atgremotāju identificēšanai to izcelsmes saimniecībā ar elektroniskiem identifikatoriem ir izpildīti. Tomēr elektroniskās identificēšanas sistēmas obligātais ieviešanas datums jānosaka, ņemot vērā laika periodu, kas vajadzīgs dalībvalstīm, lai veiktu vajadzīgos tiesiskos un organizatoriskos pasākumus. ( Pieredze elektroniskās identificēšanas ieviešanā dažās dalībvalstīs liecina, ka ir nepieciešami ievērojami ieguldījumi augsta ražīguma nolasīšanas tehnoloģijās, kuras izmanto visā ražošanas procesā, lai sistēma varētu pienāci darboties. ( Secīga elektroniska jaunu dzīvnieku identificēšana to izcelsmes saimniecībā radīs situāciju, kurā būs vienlaikus jāpārvalda dzīvnieki ar un bez elektroniskiem identifikatoriem (ieviešanas periodā). Tāpēc tiek plānots nošķirt datumu, no kura pārvietošanas informācijā jāietver dzīvnieku individuālie kodi (C. punkta 2. apakšpunkts Regulas (EK) Nr. 21/2004 pielikumā) no datuma, kas paredzēts Regulas (EK) Nr. 21/2004 9. panta 3. punktā. ( Iepriekš minēto iemeslu dēļ patlaban nevar pilnībā pamatot jebkādu lēmumu attiecībā uz galīgo datumu elektroniskās identificēšanas sistēmas obligātai ieviešanai Kopienas līmenī. Tāpēc ierosina plašāku apspriešanos ar ieinteresētajām personām, īpaši par individuālās izsekojamības ieviešanas un elektroniskās identificēšanas ekonomisko ietekmi, pirms Regulā (EK) Nr. 21/2004 nosaka galīgo datumu. Šo datumu komitoloģijas procedūrā nosaka Komisija saskaņā ar nosacījumiem, ko paredzējusi Padome. Komisija paredz, ka šo datumu noteiks 2008. gadā, lai, iespējams, 2009. gada beigās ieviestu elektronisko identificēšanu visās dalībvalstīs. Tomēr tiesiskajā regulējumā jāatļauj dalībvalstīm ieviest elektronisku identificēšanas sistēmu atbilstīgi to vajadzībām pirms galīgā datuma noteikšanas Regulā (EK) Nr. 21/2004. Tas sekmēs pārdomātu lēmumu par galīgo datumu obligātai ieviešanai Kopienas līmenī. [1] OV L 355, 5.12.1992., 32. lpp., kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) 21/2004 (OV L 5, 9.1.2004., 8. lpp.). [2] OV L 117, 7.5.1997., 1. lpp. [3] OV L 204, 11.8.2000., 1. lpp. [4] OV L 5, 9.1.2004., 8. lpp. [5] OV L 401, 30.12.2006., 41. lpp. [6] Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO) ir publicējusi standartus, kuros aplūko dzīvnieku radiofrekvenču identifikācijas (RFID) aspektus. Turklāt Starptautiskā dzīvnieku uzskaites komiteja (ICAR) ir izstrādājusi procedūras, kuru mērķis ir pārbaudīt dažu RFID īpašību atbilstību ISO standartiem. Šīs procedūras ir publicētas tajā Starptautiskā nolīguma redakcijā par uzskaites praksi, kuru 2004. gada jūnijā apstiprināja ICAR ģenerālā asambleja.