Paredzams, ka kopējais eurozonas nominālais deficīts 2022. gadā samazināsies galvenokārt sakarā ar ārkārtas atbalsta pasākumu likvidēšanu un automātisko stabilizatoru darbību (2.2. grafiks un IV.2. tabula pielikumā). Budžeta plāna projekti norāda uz kopējo nominālo deficītu 4,1 % apmērā no IKP 2022. gadā, kas ir mazāk nekā 2021. gadā prognozētie 7,5 % no IKP (bet vairāk nekā 7,2 % no IKP 2020. gadā). Šīs deficīta prognozes ir nedaudz lielākas nekā Komisijas 2021. gada rudens prognozē (7,1 % no IKP 2021. gadā un 3,9 % no IKP 2022. gadā), bet iezīmē būtisku samazinājumu salīdzinājumā ar 2021. gada stabilitātes programmām, kurās bija prognozēts, ka

Komisijas novērtējums ir balstīts uz ieteikumiem par atjauninātajām stabilitātes programmām, ko Padome pieņēma 2021. gada 18. jūnijā. Šogad Covid-19 pandēmijas kontekstā fiskālie ieteikumi ir kvalitatīvi un neietver skaitliskas budžeta prasības. Tas atspoguļo to, ka 2022. gadā turpinās piemērot Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējo izņēmuma klauzulu, kuru Komisija un Padome aktivizēja 2020. gada martā. Pamatojoties uz pašreizējām prognozēm, sagaidāms, ka vispārējā izņēmuma klauzula no 2023. gada tiks deaktivizēta.

7.Pozitīvais ieguldījums no publiskajām investīcijām un citiem kapitālizdevumiem, ko finansē gan no valstu, gan ES budžetiem, ir svarīgs, taču galvenais fiskālās ekspansijas dzinējspēks 2021. un 2022. gadā ir valsts finansētie neto kārtējie primārie izdevumi. Vairākās dalībvalstīs, tostarp dažās dalībvalstīs ar augstu parādu, prognozēto atbalstošo fiskālo nostāju virzīs lielāki valsts finansētie kārtējie izdevumi vai nefinansēti nodokļu samazinājumi. Dažos gadījumos paredzams, ka tam būs ievērojama ietekme uz pamatā esošo fiskālo stāvokli. Paredzams, ka aptuveni ceturtdaļā dalībvalstu atbalstošu fiskālo nostāju virzīs investīcijas, ko finansē gan valsts, gan ES.

3.Dalībvalstis pāriet no pasākumiem, kas saistīti ar krīzi, uz atveseļošanas atbalsta pasākumiem. Reaģējot uz pandēmiju un atbalstot atveseļošanu, dalībvalstis ir veikušas apjomīgus fiskālos pasākumus (5,2 % no IKP 2021. gadā un 2,8 % no IKP 2022. gadā). Tiek prognozēts, ka pagaidu ārkārtas pasākumi 2022. gadā lielākoties tiks pakāpeniski atcelti (3,7 % no IKP 2021. gadā, 0,4 % no IKP 2022. gadā). Savukārt atveseļošanas atbalsta pasākumi pieaugs (1,5 % no IKP 2021. gadā, 2,3 % no IKP 2022. gadā) – tas arvien vairāk ir saistīts ar ES finansētiem pasākumiem. ANM neatmaksājamais finansiālais atbalsts jeb “dotācijas” 2022. gadā finansēs 24 % no kopējiem atveseļošanas atbalsta pasākumiem. Dalībvalstis arī sniedza mājsaimniecībām un uzņēmumiem plašu likviditātes atbalstu garantiju veidā vai nodokļu un sociālās apdrošināšanas iemaksu apturēšanas veidā. Šādi pasākumi parasti neietekmē nominālo deficītu, izņemot standarta garantiju gadījumā.

Komisijas novērtējumā ir ņemta vērā pašreizējā ekonomikas atlabšana no Covid-19 krīzes un Stabilitātes un izaugsmes pakta vispārējās izņēmuma klauzulas turpmāka piemērošana 2022. gadā, tomēr paredzams, ka tā tiks pārtraukta no 2023. gada. Novērtējuma pamatā ir fiskālās politikas ieteikumi, ko Padome pieņēma 2021. gada 18. jūnijā. Šos norādījumus var rezumēt šādi. Dalībvalstīm ar zemu/vidēju parādu 2022. gadā būtu jāīsteno vai jāsaglabā atbalstoša fiskālā nostāja, savukārt dalībvalstīm ar lielu parādu būtu jāizmanto Atveseļošanas un noturības mehānisms (ANM), lai finansētu papildu investīcijas atveseļošanas atbalstam, vienlaikus īstenojot piesardzīgu fiskālo politiku. Visām dalībvalstīm būtu jāsaglabā valsts finansētas investīcijas. Lai maksimāli palielinātu atbalstu ekonomikas atveseļošanai, neapdraudot turpmākās fiskālās trajektorijas un neradot pastāvīgu slogu publiskajām finansēm, valsts finansēto kārtējo izdevumu pieaugums būtu jākontrolē un dalībvalstīs ar lielu parādu – jāierobežo.

2.2. grafiks.Eurozona. Nominālais deficīts, 2016.-2022. gads (% no IKP) Avoti: 2021. gada budžeta plāna projekti (BPP), Eiropas Komisijas 2021. gada rudens prognoze (RP) un 2021. gada stabilitātes programmas (SP).

2022. gadā kopējais deficīts būs 6,8 % apmērā no IKP (samazinājums salīdzinājumā ar 8,7 % no IKP 2021. gadā). Paredzamā kopējā deficīta uzlabošanās 2022. gadā galvenokārt ir saistīta ar ārkārtas atbalsta pasākumu likvidēšanu un automātisko stabilizatoru darbību, turpinoties ekonomikas atlabšanai. Visas eurozonas dalībvalstis 2022. gadā plāno ievērojami zemāku deficītu nekā 2021. gadā. Lielākais kritums par vairāk nekā 4 procentpunktiem no IKP ir plānots Grieķijā (līdz 3,7 % no IKP 2022. gadā), Latvijā (līdz 4,8 %) un Maltā (līdz 5,6 %). Kopumā vienpadsmit dalībvalstis 2022. gadā plāno deficītu virs 3 % no IKP.

2.3. grafiks. Eurozona. Valsts parāds, 2016.-2022. gads (% no IKP) Avoti: 2021. gada budžeta plāna projekti (BPP), Eiropas Komisijas 2021. gada rudens prognoze (RP) un 2021. gada stabilitātes programmas (SP).

Paredzams, ka kopējā eurozonas parāda attiecība pret IKP 2022. gadā nedaudz samazināsies, pateicoties labvēlīgai procentu likmju un izaugsmes tempa starpībai (2.3. grafiks un IV.3. tabula pielikumā). Budžeta plāna projektos prognozēts, ka parāda attiecība 2021. gadā sasniegs 98 % no IKP (samazinājums no 99 % 2020. gadā) un atkal samazināsies 2022. gadā līdz aptuveni 96 %. Šī prognoze ir zemāka nekā Komisijas 2021. gada rudens prognoze (100,0 % no IKP 2021. gadā un 97,9 % no IKP 2022. gadā). Kopumā primārais deficīts turpinās negatīvi ietekmēt parāda dinamiku 2022. gadā, savukārt procentu likmju un izaugsmes tempa starpība veicinās parāda attiecības samazināšanos (2.4. grafiks).

Parāda prognozes turpmākajiem gadiem ir pakļautas ievērojamai nenoteiktībai. Stohastiskās simulācijas, kurās centrālajam scenārijam piemēro plašu makroekonomisko satricinājumu klāstu, liecina, ka eurozonas parāda attiecība pret IKP 2022. gadā, visticamāk, būs no 89 % līdz 107 % no IKP un 2026. gadā – no 79 % līdz 112 % no IKP (III pielikums). Paredzams, ka šī attiecība vidējā termiņā lēnām samazināsies, jo pakāpeniski mazināsies Covid-19 krīzes ietekme uz publiskajām finansēm. Iespējamās saistības, kas izriet no publisko garantiju sniegšanas, lai uzturētu saimniecisko darbību un nozares, kuras īpaši skārusi pandēmija, kopumā tiktu atspoguļotas valsts parādā un deficītā tikai tad, ja tās tiktu pieprasītas, izņemot standarta garantiju gadījumā. Iespējamās saistības, kas uzkrātas Covid-19 krīzes laikā, norāda uz lielām atšķirībām starp dalībvalstīm,

2.4. grafiks. Eurozona. Parāda attiecības izmaiņu sadalījums, 2021.-2022. gads (procentpunkti no IKP) Piezīme. “Lavīnas” efekts attiecas uz procentu likmju, inflācijas un reālā IKP pieauguma neto ietekmi (t. i., procentu likmju un izaugsmes tempa starpību) uz parāda dinamiku. Avots: Eiropas Komisijas 2021. gada rudens prognoze.

(1. ielaidums). Parāda attiecība arī turpinās pieaugt, ja pieaugs procentu likmes. No otras puses, vairāki faktori mazina fiskālās stabilitātes riskus. Šie faktori ietver parāda atmaksas termiņa pagarināšanu pēdējos gados, stabilus finansējuma avotus, vēsturiski zemas aizņēmumu izmaksas un tādas ES iniciatīvas kā Eiropas pagaidu atbalsta instruments bezdarba riska mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE) un jo īpaši Next Generation EU un Atveseļošanas un noturības mehānismu (ANM). Turklāt Eiropas Centrālo banku sistēma tur ievērojamu valdības parāda īpatsvaru (15-30 % apmērā) lielākajā daļā eurozonas valstu.

1. ielaidums. Garantijas 2022. gada budžeta plāna projektos Papildus pasākumiem, kuriem ir tieša ietekme uz budžetu, dalībvalstis, reaģējot uz Covid-19 krīzi, ekonomikai ir sniegušas plašu likviditātes atbalstu – galvenokārt publisku garantiju veidā. Šie pasākumi ir sekmējuši banku sektora veiktu pastāvīgu kreditēšanu ekonomikā un labvēlīgu finansēšanas nosacījumu efektīvu pārnesi uz visām tautsaimniecības nozarēm, kā arī mazinājuši pagaidu likviditātes ierobežojumus. Dažas dalībvalstis savos BPP ir uzsvērušas šādu pasākumu efektivitāti, lai saglabātu uzticēšanos un tādējādi ierobežotu krīzes ietekmi uz nodarbinātību. Paredzams, ka līdz ar ierobežojošo pasākumu atvieglošanu un tai sekojošo atlabšanu ar Covid-19 krīzi saistīto publisko garantiju sniegšana sasniegs savu maksimumu, jo daudzas garantiju shēmas jau ir beigušās vai beigsies 2021. gada beigās. To apstiprina informācija BPP, kuros bieži paredzēts, ka iespējamo saistību līmenis no 2022. gada sāks samazināties, atspoguļojot arī gaidāmo ekonomikas atveseļošanu. BPP sniegtā informācija arī liecina, ka dažās shēmās faktiskais izlietojums, kas atspoguļojas valdības faktiskajās iespējamajās saistībās, saglabājas mērens salīdzinājumā ar sākotnēji paziņoto maksimālo apjomu. Pamatojoties uz esošajiem pierādījumiem, uzkrāto valdības garantiju pieaugums līdz šim vairumā gadījumu ir bijis mērens (sk. B1.1. grafiku) un kopumā mazāks nekā lielās finanšu krīzes laikā. Ir vērts atzīmēt, ka sniegto garantiju summa pati par sevi nav saistīta ar to pieprasīšanas varbūtību, jo to nosaka citi aspekti, īpaši to uzņēmumu maksātspēja, kuri garantijas tika izmantojuši. B1.1. grafiks. Eurozona. Uzkrātās valdības garantijas, 2019. un 2020. gads (% no IKP) Avots: Eurostat (gov_10dd_guar and gov_cl_guar); dati par Vāciju, Grieķiju un Nīderlandi par 2020. gadu nav pieejami.





Fiskālie pasākumi, reaģējot uz Covid-19 pandēmiju – no ārkārtas pasākumiem līdz atveseļošanai

2.5. grafiks.Eurozona. Pagaidu ārkārtas pasākumi un atveseļošanas atbalsta pasākumi, 2020.–2022. gads (% no IKP) Piezīme. Grafikā parādītas kopš 2020. gada pieņemto pasākumu izmaksas 2022. gadā. Pagaidu ārkārtas pasākumu definīciju sk. 2. ielaidumā. Atveseļošanas atbalsta pasākumu definīciju sk. 12. zemsvītras piezīmē. Avoti: 2022. gada budžeta plāna projekti un Eiropas Komisijas 2021. gada rudens prognoze.

Reaģējot uz epidemioloģiskās situācijas pasliktināšanos 2021. gada sākumā, dalībvalstis saglabāja apjomīgus fiskālos pasākumus. Saskaņā ar Komisijas aplēsēm pagaidu ārkārtas pasākumi 2020. gadā sasniedza 3,4 % no IKP; tie bija aptuveni 85 % no visiem minētajā gadā veiktajiem diskrecionārajiem fiskālajiem pasākumiem (2.5. grafiks). Saskaņā ar aplēsēm citi vispārēja rakstura pasākumi, kas atbalsta atveseļošanu (pagaidu vai pastāvīgi), piemēram, papildu publiskie darbi vai netiešo nodokļu samazinājumi, 2020. gadā sasniedza 0,5 % no IKP. Paredzams, ka pagaidu ārkārtas pasākumu izmaksas 2021. gadā palielināsies līdz 3,7 % no IKP. Pagaidu ārkārtas pasākumu pieaugums galvenokārt ir saistīts ar jaunu vai paplašinātu pasākumu pieņemšanu, reaģējot uz vajadzību pēc jauniem saimnieciskās darbības ierobežojumiem gada pirmajā pusē. Tiek prognozēts, ka atveseļošanas atbalsta pasākumu izmaksas (ko finansē gan no valstu avotiem, gan no ES) 2021. gadā palielināsies līdz 1,5 % no IKP, ieskaitot ES finansētus pasākumus 0,4 % apmērā no IKP.

Tiek prognozēts, ka pagaidu ārkārtas pasākumi 2022. gadā lielākoties tiks pakāpeniski atcelti, jo dalībvalstis pāries uz atveseļošanas atbalsta pasākumiem. Saskaņā ar Komisijas prognozi 2022. gadā pagaidu ārkārtas pasākumi sasniegtu mazāk kā 0,5 % no IKP, bet atveseļošanas atbalsta pasākumi — 2,3 % no IKP. Minētie atveseļošanas atbalsta pasākumi veidotu aptuveni 85 % no kopējiem diskrecionārajiem fiskālajiem pasākumiem 2022. gadā, kas ir pretēji situācijai 2020. gadā. Tas apstiprina, ka pāreja uz atveseļošanas atbalstu patiešām notiek. Arvien lielāka daļa no šā atveseļošanas atbalsta ir saistīta ar ES finansētiem pasākumiem, īpaši ANM dotācijām, no kurām 2022. gadā tiks finansēti 24 % no kopējiem atveseļošanas atbalsta pasākumiem jeb 0,5 % no IKP. Tomēr dažu ārkārtas pasākumu termiņu var pagarināt, ja epidemioloģiskā situācija pasliktināsies. Turklāt dalībvalstis var pieņemt vai paplašināt pasākumus, lai novērstu nesenā enerģijas cenu straujā pieauguma ekonomisko un sociālo ietekmi.

ANM finansēto izdevumu tendences

Komisijas 2021. gada rudens prognozē un 2022. gada budžeta plāna projektos tiek prognozēts, ka ANM dotāciju (neatmaksājama finansiālā atbalsta) apgūšana tiks intensīvāk veikta sākumposmā, jo lielākā daļa dotāciju ir paredzētas privāto un publisko investīciju finansēšanai.