EIROPAS KOMISIJA Briselē, 10.7.2020 COM(2020) 306 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI





2020.gada Eiropas Savienības rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā



1. Ievads Efektīvām tiesu sistēmām ir svarīga nozīme ES tiesību īstenošanā, kā arī tiesiskuma un ES pamatvērtību ievērošanā. Valstu tiesas ES tiesību aktu piemērošanā darbojas kā ES tiesas. Tieši valstu tiesas ir tās, kas nodrošina, ka tiek efektīvi īstenotas ES tiesību aktos noteiktās tiesības un pienākumi (LES 19. pants). Efektīvas tiesu sistēmas ir svarīgas arī no savstarpējās uzticēšanās, ieguldījumu vides un ilgtermiņa izaugsmes ilgtspējas viedokļa. Tādēļ valstu tiesu sistēmu efektivitātes, kvalitātes un neatkarības uzlabošana joprojām ir starp Eiropas pusgada — ES ikgadējā ekonomikas politikas koordinēšanas cikla — prioritātēm. 2020. gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģijā, ar kuru tiek noteikta ES ekonomiskās un nodarbinātības politikas stratēģija, izvirzot ES ekonomikas politikas veidošanas centrā ilgtspēju un sociālo iekļaušanu, ir atkārtoti uzsvērta saikne starp efektīvām tiesu sistēmām un dalībvalstu uzņēmējdarbības vidi. Labi funkcionējošas un pilnīgi neatkarīgas tiesu sistēmas var pozitīvi ietekmēt ieguldījumus, tādējādi veicinot produktivitāti un konkurētspēju. Tām ir nozīme arī efektīvas līgumu, administratīvo lēmumu un strīdu izšķiršanas procedūru pārrobežu izpildes nodrošināšanai, kas ir nepieciešama vienotā tirgus darbībai (). Šajā sakarā ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā sniedz ikgadējo pārskatu par rādītājiem, kas ir efektīvas tiesu sistēmas būtiski parametri: efektivitāti, kvalitāti un neatkarību. 2020. gada izdevumā visu triju elementu rādītāji ir attīstīti tālāk. Tajā nav atspoguļotas Covid-19 krīzes izraisītās sekas, jo dati aptver 2012.–2019. gadu, bet ne 2020. gadu. − Eiropas tiesiskuma mehānisms – Kā jau tika paziņots Komisijas priekšsēdētājas Urzulas von der Leienas politikas pamatnostādnēs, Komisija ir izveidojusi visaptverošu Eiropas tiesiskuma mehānismu, lai padziļinātu uzraudzību pār situāciju dalībvalstīs. Tiesiskuma mehānisms darbosies kā preventīvs instruments, kas padziļinās dialogu un uzlabos kopīgu izpratni par tiesiskuma jautājumiem. Tā galvenie aspekti ir sīkāk izklāstīti Komisijas 2019. gada paziņojumā “Tiesiskuma stiprināšana Savienībā. Rīcības plāns”. Jaunais mehānisms balstīsies uz gada ziņojumu tiesiskuma jomā — tajā tiks apkopotas svarīgākās pozitīvās un negatīvās norises visās dalībvalstīs. Ziņojums būs pamatots uz dažādiem avotiem, ieskaitot ES rezultātu apkopojumu tiesiskuma jomā.



Kas ir ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā? ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā ir ikgadējs salīdzinošs informācijas rīks. Tā mērķis ir palīdzēt ES un dalībvalstīm uzlabot valstu tiesu sistēmu efektivitāti, sniedzot objektīvus, ticamus un salīdzināmus datus par vairākiem rādītājiem, kas ir būtiski visu dalībvalstu tiesu sistēmu efektivitātes, kvalitātes un neatkarības novērtējumam. Rezultātu apkopojums ir nevis atsevišķs vispārējs novērtējums, bet gan pārskats par visu tiesu sistēmu darbību, un tā pamatā ir rādītāji, kas saistīti ar visu dalībvalstu kopējām interesēm. Rezultātu apkopojums nepopularizē kādu konkrētu tiesu sistēmas veidu, un tajā pret visām dalībvalstīm ir pausta vienlīdzīga attieksme. Efektivitāte, kvalitāte un neatkarība ir būtiski efektīvas tiesu sistēmas rādītāji neatkarīgi no tā, uz kādu valsts tiesu sistēmas modeli vai tiesiskajām tradīcijām tā ir balstīta. Skaitļi, kas attiecas uz minētajiem trim rādītājiem, būtu jāinterpretē visi kopumā, jo tie bieži vien ir savstarpēji saistīti (iniciatīvas ar mērķi uzlabot vienu elementu var ietekmēt citu). Rezultātu apkopojumā galvenā uzmanība ir pievērsta strīdīgām civillietām un komerclietām, kā arī administratīvām lietām, lai palīdzētu dalībvalstīm to centienos radīt ieguldījumiem, uzņēmējdarbībai un iedzīvotājiem labvēlīgāku vidi. Rezultātu apkopojums ir salīdzinošs rīks, kas attīstās dialogā ar dalībvalstīm un Eiropas Parlamentu ( ). Tā mērķis ir noteikt efektīvas tiesu sistēmas būtiskos rādītājus un sniegt attiecīgus gada datus. Kāda metodika ir izmantota, izstrādājot ES rezultātu apkopojumu tiesiskuma jomā? Rezultātu apkopojumā izmantoti dati no dažādiem informācijas avotiem. Lielu daļu kvantitatīvo datu sniedz Eiropas Padomes Tiesiskuma efektivitātes izvērtēšanas komisija (CEPEJ), ar ko Komisija ir noslēgusi līgumu par īpaša gada pētījuma veikšanu. Šie dati attiecas uz laikposmu no 2012. gada līdz 2018. gadam, un dalībvalstis tos ir sniegušas atbilstoši CEPEJ metodikai (). Pētījumā iekļautas arī detalizētas piezīmes un faktu lapas par īpašām iezīmēm konkrētā valstī, kas sniedz plašāku kontekstu. Tās būtu jāinterpretē kopā ar sniegtajiem datiem ( ). CEPEJ ievāktie dati par tiesvedības ilgumu norāda “nolēmuma pieņemšanas laiku”, kas ir aprēķinātais tiesvedības ilgums (pamatojoties uz nepabeigto lietu un pabeigto lietu skaita attiecību). Dati par tiesu efektivitāti, piemērojot ES tiesības konkrētās jomās, norāda vidējo tiesvedības ilgumu, kas iegūts no tiesās esošo lietu reālā izskatīšanas ilguma. Jāatzīmē, ka tiesvedības ilgums vienā dalībvalstī var būtiski atšķirties arī dažādās dalībvalsts teritorijās, jo īpaši pilsētās, kur komercdarbības dēļ var būt lielāks izskatāmo lietu apjoms. Citi datu avoti, kas aptver laikposmu no 2010. līdz 2019. gadam (), ir: valstu tiesu sistēmu kontaktpersonu grupa ( ), Eiropas Tiesu iestāžu padomju tīkls (ENCJ) ( ), ES Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkls (NPSJC) ( ), ES Valstu padomju un augstāko administratīvo tiesu asociācija (ACA-Europe) ( ), Eiropas Konkurences tīkls (EKT) ( ), Sakaru komiteja (COCOM) ( ), Eiropas Intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu novērošanas centrs ( ), Sadarbības tīkls patērētāju tiesību aizsardzības jomā (CPC) ( ), Ekspertu grupa nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas jomā (EGMLTF) ( ), Eurostat ( ), Eiropas Tiesiskās apmācības tīkls (EJTN) ( ) un Pasaules Ekonomikas forums (PEF) ( ). Gadu gaitā ciešā sadarbībā ar valstu tiesu sistēmu kontaktpersonu grupu ir pilnveidota un precizēta rezultātu apkopojumā izmantotā metodika, jo īpaši izmantojot aptaujas anketu (tā tiek atjaunināta katru gadu) un vācot datus par konkrētiem tiesu sistēmu darbības aspektiem.

Turpina uzlaboties datu, jo īpaši par rādītājiem, kas attiecas uz tiesu sistēmu efektivitāti, pieejamība, jo daudzas dalībvalstis ir ieguldījušas savā spējā sagatavot labākus tiesu sistēmas statistikas datus. Ja vēl pastāv kādas grūtības savākt vai nodrošināt datus, to iemesls ir vai nu nepietiekama statistikas kapacitāte, vai arī fakts, ka kategorijas, par kurām dati tiek vākti valstīs, precīzi neatbilst rezultātu apkopojumā izmantotajām kategorijām. Tikai dažos gadījumos datu nepilnību iemesls ir valstu iestāžu nesniegtās ziņas. Komisija turpina mudināt dalībvalstis samazināt šo datu iztrūkumu vēl vairāk. Kā ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā ietekmē Eiropas pusgadu? Rezultātu apkopojumā ir ietverti elementi valstu tiesu sistēmu efektivitātes, kvalitātes un neatkarības novērtēšanai, un tādējādi tā mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm uzlabot to tiesu sistēmu efektivitāti. Rezultātu apkopojumā tiek salīdzināta informācija par tiesu sistēmām, tādējādi tas atvieglo nepilnību un labākās prakses identificēšanu, kā arī problēmu un progresa izsekošanu. Eiropas pusgada kontekstā konkrētu valstu novērtējumi tiek veikti, organizējot divpusēju dialogu ar attiecīgajām iesaistītajām valstu iestādēm un ieinteresētajām personām. Šis novērtējums ir atspoguļots ikgadējos ziņojumos par valstīm Eiropas pusgada ietvaros un apvieno no rezultātu apkopojuma gūto ieskatu ar kvalitatīvu katras valsts analīzi, ņemot vērā attiecīgo dalībvalstu tiesību sistēmu specifiku un plašāko kontekstu. Ja identificētie trūkumi ir nozīmīgi no makroekonomikas viedokļa, pamatojoties uz Eiropas pusgada ietvaros veikto analīzi, Komisija var ierosināt Padomei pieņemt konkrētām dalībvalstīm adresētus ieteikumus par to tiesu sistēmu uzlabošanu (). Kāpēc efektīvas tiesu sistēmas ir svarīgas ieguldījumiem labvēlīgai uzņēmējdarbības videi? Ir atzīts, ka efektīvas tiesu sistēmas, kurās tiek ievērots tiesiskums, labvēlīgi ietekmē ekonomiku. Ja tiesu sistēmas nodrošina tiesību ievērošanu, kreditori labprātāk sniedz aizdevumus, uzņēmumi nerīkojas oportūnistiski, samazinās darījumu izmaksas un inovatīvi uzņēmumi labprātāk veic ieguldījumus. Par labi funkcionējošu valsts tiesu sistēmu labvēlīgo ietekmi uz ekonomiku liecina arī vairāki pētījumi un akadēmiskās literatūras avoti, tostarp tie, kuru autori ir Starptautiskais Valūtas fonds ( ), Eiropas Centrālā banka ( ), ESAO ( ), Pasaules Ekonomikas forums ( ) un Pasaules Banka ( ). Kādā pētījumā ir secināts, ka, saīsinot tiesvedības ilgumu par 1 % (mērot pēc nolēmuma pieņemšanas laika ( )), var palielināt uzņēmumu izaugsmi ( ), un to uzņēmumu īpatsvara palielināšana par 1 %, kuri uzskata, ka tiesu sistēma ir neatkarīga, mēdz būt saistīta ar lielāku apgrozījumu un produktivitātes pieaugumu ( ). Citā pētījumā ir pierādīta pozitīva saistība starp priekšstatu par tiesu sistēmas neatkarību un ārvalstu tiešo ieguldījumu plūsmām Centrāleiropā un Austrumeiropā ( ). Turklāt vairākās aptaujās ir uzsvērts valstu tiesu sistēmu efektivitātes nozīmīgums uzņēmumiem. Piemēram, kādā aptaujā 93 % lielo uzņēmumu atbildēja, ka tie sistemātiski un regulāri izvērtē tiesiskuma apstākļus (ieskaitot tiesu neatkarību) valstīs, kurās tie veic ieguldījumus ( ). Citā aptaujā vairāk nekā puse mazo un vidējo uzņēmumu atbildēja, ka tiesvedības par intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumiem tie galvenokārt neuzsāk attiecīgi tiesvedības izmaksu un ilguma dēļ ( ). Attiecībā uz efektīvu tiesu sistēmu nozīmi vienotā tirgus darbībā, jo īpaši no uzņēmumu viedokļa, ieskatu sniedz arī Komisijas paziņojums “Vienotā tirgus šķēršļu apzināšana un mazināšana” () un Vienotā tirgus īstenošanas rīcības plāns (). Kā Komisija atbalsta labu tiesu sistēmas reformu īstenošanu, sniedzot tehnisko atbalstu? Dalībvalstis var izmantot Komisijas tehnisko atbalstu, kas pieejams no REFORM ĢD Strukturālo reformu atbalsta programmā ( ), kuras kopējais budžets laikposmam no 2017. gada līdz 2020. gadam ir 222,8 miljoni EUR. Kopš 2017. gada 16 dalībvalstis ( ) jau ir saņēmušas vai ir lūgušas tehnisko atbalstu daudzās jomās. Minētais ietver, piemēram, tehnisko atbalstu tiesu sistēmas efektivitātes uzlabošanai, tiesu kartes reformas īstenošanai, tiesu darba organizēšanai, e-tiesiskuma programmu izstrādei vai īstenošanai un kibertiesiskumam, lietu pārvaldības sistēmām, tiesnešu atlases un paaugstināšanas amatā procesam, tiesnešu apmācībai un patērētāju strīdu izšķiršanai ārpustiesas kārtībā. 2020. gada maijā Komisija arī iepazīstināja ar tās priekšlikumiem atveseļošanas plānam ( ). Atveseļošanas plāna ietvaros tika ierosināts tehniskā atbalsta instruments ( ), kas turpinās pašreizējo Strukturālo reformu atbalsta programmu. Tas ir balstīts uz šīs programmas panākumiem un ļauj Komisijai sniegt palīdzību, lai stiprinātu ES dalībvalstu institucionālās un administratīvās spējas. Šis instruments arī turpmāk sniegs dalībvalstīm iespēju lūgt tehnisko atbalstu, tostarp tiesu sistēmas jomā.

2. Konteksts: Norises tiesu sistēmu reformu jomā 2019. gadā Liela daļa dalībvalstu 2019. gadā turpināja uzlabot savas tiesu sistēmas efektivitāti. 1. attēlā ir sniegts atjaunināts pārskats par pieņemtajiem un plānotajiem pasākumiem dalībvalstu tiesu sistēmu dažādajās funkcionālajās jomās, kurās tiek veiktas reformas. 1. attēls. Tiesību aktu un reglamentējošu noteikumu pieņemšana attiecībā uz tiesu sistēmām 2019. gadā (pieņemtie pasākumi / paziņotās iniciatīvas dalībvalstīs) (avots: Eiropas Komisija ( )) 2019. gadā daudzās dalībvalstīs joprojām tika pievērsta īpaša uzmanība procesuālajiem tiesību aktiem, saistībā ar kuriem tika veiktas vai plānotas daudzas likumdošanas darbības. Lielāka aktivitāte bija vērojama arī attiecībā uz tiesnešu statusa, praktizējošu juristu un prokuroru regulējuma reformām. Salīdzinot ar iepriekšējo ES rezultātu apkopojuma tiesiskuma jomā izdevumu, vēl vairāk tika pastiprināta pasākumu pieņemšana tādās jomās kā tiesu pārvaldība un tiesu iestāžu padomes, jo dalībvalstis veica turpmākas darbības pēc agrākiem paziņojumiem. . Aktivitāte samazinājās citās jomās, piemēram, informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) izstrādē tiesu sistēmā vai tiesu karšu optimizācijā. Dažas dalībvalstis savās tiesu sistēmās jau aktīvi izmanto vai vismaz plāno izmantot mākslīgo intelektu. Pārskatā atkal tiek apstiprināts novērojums, ka tiesu iestāžu reformas prasa laiku no to izziņošanas līdz likumdošanas un regulatīvo pasākumu pieņemšanai un to faktiskajai ieviešanai dzīvē; tie dažkārt var būt vairāki gadi.





3. ES 2020. gada rezultātu apkopojuma tiesiskuma jomā galvenie konstatējumi Efektīvas tiesu sistēmas galvenie kritēriji ir efektivitāte, kvalitāte un neatkarība, un rezultātu apkopojumā ir sniegti visu šo kritēriju rādītāji. 3.1. Tiesu sistēmu efektivitāte Rezultātu apkopojumā ir sniegti rādītāji, kas raksturo tiesvedības efektivitāti plašās civillietu, komerclietu un administratīvo lietu jomās un konkrētās jomās, kurās administratīvās iestādes un tiesas piemēro ES tiesības ( ). 3.1.1. Izskatāmo lietu apjoma dinamika Valstu tiesu sistēmu izskatāmo lietu apjoms lielākajā daļā dalībvalstu samazinājās, un kopumā tas ir mazāks nekā 2012. gadā, tomēr dalībvalstu vidū joprojām vērojamas būtiskas atšķirības (2. attēls). Tas liecina, ka ir svarīgi saglabāt uzmanību, lai nodrošinātu tiesu sistēmu efektivitāti. 2. attēls. Ienākošo civillietu, komerclietu, administratīvo lietu un citu lietu skaits, 2012.– 2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums ( )) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai šī kategorija ietver visas strīdīgās un bezstrīdus civillietas un komerclietas, ar zemes un uzņēmumu reģistrāciju saistītas bezstrīdus lietas, citas ar reģistrāciju saistītas lietas, citas bezstrīdus lietas, administratīvās lietas, kā arī citas lietas, kas nav krimināllietas. Metodika ir mainīta Latvijā (ar atpakaļejošu spēku piemērota 2016. un 2017. gadam), Slovākijā un Zviedrijā (dati par 2016. un 2017. gadu ir pielāgoti, iekļaujot tajos migrācijas tiesību lietas kā administratīvās lietas atbilstīgi CEPEJ metodikai). 3. attēls. Ienākošo strīdīgo civillietu un komerclietu skaits, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai strīdīgas civillietas/komerclietas attiecas uz strīdiem starp pusēm, piemēram, strīdiem saistībā ar līgumiem. Bezstrīdus civillietas/komerclietas attiecas uz bezstrīdus tiesvedību, piemēram, neapstrīdētiem maksājuma uzdevumiem. Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Dati par Nīderlandi ietver bezstrīdus lietas. 4. attēls. Ienākošo administratīvo lietu skaits, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai administratīvās lietas attiecas uz strīdiem starp iedzīvotājiem un vietējām, reģionālajām vai valsts iestādēm. Dānija un Īrija administratīvās lietas nereģistrē atsevišķi. Rumānijā dažas administratīvās procedūras 2018. gadā ir izņemtas no tiesu piekritības. Grieķijā, Slovākijā un Zviedrijā metodika mainīta. Zviedrijā migrācijas lietas ir iekļautas administratīvo lietu kategorijā (ar atpakaļejošu spēku piemērojot 2016. un 2017. gadam).

3.1.2. Vispārīgie dati par efektivitāti Rādītāji, kas attiecas uz tiesvedības efektivitāti plašās civillietu, komerclietu un administratīvo lietu jomās, ir šādi: paredzamais tiesvedības ilgums (nolēmuma pieņemšanas laiks), lietu pabeigšanas koeficients un nepabeigto lietu skaits. − Paredzamais tiesvedības ilgums – Tiesvedības ilgums ir paredzamais laiks (dienās), kas vajadzīgs, lai lietu izskatītu tiesā, t. i., laiks, kas nepieciešams nolēmuma pieņemšanai pirmās instances tiesā. “Nolēmuma pieņemšanas laika” rādītājs ir nepabeigto lietu skaits, kas dalīts ar pabeigto lietu skaitu gada beigās un reizināts ar 365 (dienām) ( ). Tas ir aprēķināts lielums, kas norāda paredzamo minimālo laikposmu, kāds tiesai pašreizējos darba apstākļos būtu nepieciešams, lai atrisinātu lietu. Jo lielāka šī vērtība, jo lielāka ir iespējamība, ka tiesai nolēmuma pieņemšanai ir nepieciešams ilgāks laiks. Dati pārsvarā attiecas uz tiesvedību pirmās instances tiesās, un, kad iespējams, ir salīdzināti 2012., 2016., 2017. un 2018. gada dati ( ). Divos attēlos ir norādīts nolēmuma pieņemšanas laiks 2018. gadā tiesvedībās strīdīgās civillietās un komerclietās, kā arī administratīvajās lietās visās tiesu instancēs, bet vienā attēlā norādīts vidējais tiesvedības ilgums noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas lietās pirmās un otrās instances tiesās.

5. attēls. Aplēstais laiks, kas nepieciešams, lai izskatītu civillietas, komerclietas, administratīvās un citas lietas, 2012.–2018. gads (*)(pirmās instances tiesās / dienās) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai šī kategorija ietver visas strīdīgās un bezstrīdus civillietas un komerclietas, ar zemes un uzņēmumu reģistrāciju saistītas bezstrīdus lietas, citas ar reģistrāciju saistītas lietas, citas bezstrīdus lietas, administratīvās lietas, kā arī citas lietas, kas nav krimināllietas. Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas instances. Latvija: straujo samazinājumu ir izraisījusi tiesu sistēmas reforma, kā arī Tiesu informācijas sistēmas kļūdu pārbaudes un datu labojumi. 6. attēls. Aplēstais laiks, kas nepieciešams, lai izskatītu strīdīgas civillietas un komerclietas, 2012.–2018. gads (*)(pirmās instances tiesās / dienās) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai strīdīgas civillietas/komerclietas attiecas uz strīdiem starp pusēm, piemēram, strīdiem saistībā ar līgumiem. Bezstrīdus civillietas/komerclietas attiecas uz bezstrīdus tiesvedību, piemēram, neapstrīdētiem maksājuma uzdevumiem. Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas instances. Dati par Nīderlandi ietver bezstrīdus lietas. 7. attēls. Aplēstais laiks, kas nepieciešams, lai izskatītu strīdīgas civillietas un komerclietas (*) visās tiesu instancēs 2018. gadā (pirmās, otrās un trešās instances tiesās / dienās) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Secību nosaka tiesas instance ar visilgāko tiesvedību katrā dalībvalstī. Nav pieejami dati par pirmās un otrās instances tiesām Beļģijā, Bulgārijā un Īrijā, otrās instances tiesām Nīderlandē, otrās un trešās instances tiesām Nīderlandē un Austrijā vai otrās instances tiesām Vācijā un Horvātijā. Maltā nav trešās instances tiesas. Dažās dalībvalstīs piekļuve trešās instances tiesai var būt ierobežota. 8. attēls. Aplēstais laiks, kas nepieciešams, lai izskatītu administratīvās lietas, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / dienās) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai administratīvās lietas attiecas uz strīdiem starp fiziskām personām un vietējām, reģionālajām vai valsts iestādēm. Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas tiesas instances. Dānija un Īrija administratīvās lietas nereģistrē atsevišķi. Kipra: 2018. gadā pabeigto lietu skaits ir palielinājies tādēļ, ka lietas ir izskatītas kopā, ir atsauktas 2724 apvienotās lietas, kā arī pirms diviem gadiem ir izveidota administratīvā tiesa. 9. attēls. Aplēstais laiks, kas nepieciešams, lai izskatītu administratīvās lietas (*) visās tiesu instancēs 2018. gadā (pirmās un, ja piemērojams, otrās un trešās instances tiesās / dienās) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Secību nosaka tiesas instance ar visilgāko tiesvedību katrā dalībvalstī. Dati nav pieejami par pirmās instances tiesām Luksemburgā, otrās instances tiesām Maltā un Rumānijā un trešās instances tiesām Nīderlandē. Augstākā tiesa vai cita augstākās tiesas instance ir vienīgā apelācijas instance Čehijā, Itālijā, Kiprā, Austrijā, Slovēnijā un Somijā. Šiem lietu veidiem trešās instances tiesu nav Horvātijā, Lietuvā, Luksemburgā un Maltā. Beļģijas Augstākā administratīvā tiesa konkrētās lietās ir pirmā un vienīgā instance. Piekļuve trešās instances tiesai dažās dalībvalstīs var būt ierobežota. Dānija un Īrija administratīvās lietas nereģistrē atsevišķi. − Lietu pabeigšanas koeficients – Lietu pabeigšanas koeficients ir pabeigto lietu skaita un ienākošo lietu skaita attiecība. Ar šo koeficientu novērtē, vai tiesa spēj laikus izskatīt ienākošās lietas. Ja lietu pabeigšanas koeficients ir aptuveni 100 % vai vairāk, tas nozīmē, ka tiesu sistēma spēj izskatīt vismaz tik daudz lietu, cik ienāk tiesās. Ja lietu pabeigšanas koeficients ir mazāks par 100 %, tas nozīmē, ka tiesās izskatīto lietu skaits ir mazāks par ienākošo lietu skaitu. 10. attēls. Civillietu, komerclietu, administratīvo lietu un citu lietu pabeigšanas koeficients, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / procentos — par 100 % lielākas vērtības norāda, ka pabeigto lietu skaits pārsniedz jauno lietu skaitu, savukārt par 100 % mazākas vērtības norāda, ka pabeigto lietu skaits ir mazāks nekā jauno lietu skaits) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Slovākijā mainīta metodika. Īrija: paredzams, ka metodikas dēļ paziņoto pabeigto lietu skaits būs mazāks nekā reālais skaits. Itālija: 2013. gadā ieviesta atšķirīga civillietu klasifikācija. 11. attēls. Strīdīgu civillietu un komerclietu pabeigšanas koeficients, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / procentos) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Grieķijā un Slovākijā mainīta metodika. Īrija: paredzams, ka metodikas dēļ paziņoto pabeigto lietu skaits būs mazāks nekā reālais skaits. Itālija: 2013. gadā ieviesta atšķirīga civillietu klasifikācija. Dati par Nīderlandi ietver bezstrīdus lietas. 12. attēls. Administratīvo lietu pabeigšanas koeficients, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / procentos) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atspoguļošanas nolūkos iepriekšējās vērtības par dažām dalībvalstīm ir samazinātas (Kiprā 2018. gadā =219 %; Itālijā 2012. gadā = 279,8 %); Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Dānija un Īrija administratīvās lietas nereģistrē atsevišķi. Kiprā pabeigto lietu skaits ir palielinājies tādēļ, ka lietas ir izskatītas kopā, ir atsauktas 2724 apvienotās lietas, kā arī pirms diviem gadiem ir izveidota administratīvā tiesa.

− Nepabeigtās lietas – Nepabeigto lietu skaits ir to lietu skaits attiecīgā gada beigās, kuras vēl ir jāizskata. Tas arī ietekmē nolēmuma pieņemšanas laiku. 13. attēls. Nepabeigtu civillietu, komerclietu, administratīvo lietu un citu lietu skaits, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas instances. Itālija: 2013. gadā ieviesta atšķirīga civillietu klasifikācija. 14. attēls. Nepabeigtu strīdīgu civillietu un komerclietu skaits, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas instances. Itālija: 2013. gadā ieviesta atšķirīga civillietu klasifikācija. Dati par Nīderlandi ietver bezstrīdus lietas. 15. attēls. Nepabeigto administratīvo lietu skaits, 2012.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / uz 100 iedzīvotājiem) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atspoguļošanas nolūkos iepriekšējās vērtības par dažām dalībvalstīm ir samazinātas (Grieķijā 2012. gadā = 3,5). Grieķijā un Slovākijā metodika mainīta. Čehijā un — līdz 2016. gadam — Slovākijā nepabeigtās lietas ietver visas instances. Dānija un Īrija administratīvās lietas nereģistrē atsevišķi.



3.1.3. Efektivitāte konkrētās ES tiesību jomās Šī iedaļa papildina vispārīgos datus par tiesu sistēmu efektivitāti, un tajā ir sniegta informācija par vidējo tiesvedības ilgumu ( ) konkrētās jomās, kas saistītas ar ES tiesībām. 2020. gada rezultātu apkopojums ir balstīts uz iepriekšējiem datiem tādās jomās kā konkurence, elektroniskie sakari, ES preču zīme, patērētāju aizsardzības tiesības un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršana. Jomas ir izvēlētas, ņemot vērā to būtiskumu vienotajam tirgum un uzņēmējdarbības videi. Kopumā ilgstoša tiesvedības kavēšanās var negatīvi ietekmēt no ES tiesību aktiem izrietošo tiesību izmantošanu, piemēram, gadījumos, kad piemēroti tiesiskās aizsardzības līdzekļi vairs nav pieejami vai arī smagi finansiāli zaudējumi kļūst neatgūstami. – Konkurence – Efektīva konkurences tiesību aktu piemērošana nodrošina līdzvērtīgus apstākļus uzņēmumiem, tāpēc ir svarīga, lai radītu uzņēmējdarbībai pievilcīgu vidi. 16. attēlā ir norādīts vidējais to lietu izskatīšanas ilgums, kas iesniegtas pret valstu konkurences iestāžu lēmumiem, piemērojot LESD 101. un 102. pantu ( ). 16. attēls. Konkurence: vidējais lietu izskatīšanas ilgums tiesās, 2013.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Eiropas Konkurences tīklu) (*) Igaunija: nav lietu. Īrija un Austrija: scenārijs nav piemērojams, jo iestādes nav pilnvarotas pieņemt attiecīgus lēmumus. Austrija: dati ietver Karteļu tiesas iztiesātas lietas, kuras ir saistītas ar LESD 101. un 102. punkta pārkāpumiem, bet nav balstītas uz pārsūdzībām pret valsts konkurences iestādi. Attiecībā uz Beļģiju un Itāliju izmantota ilguma aplēse. Tukšs stabiņš var norādīt uz to, ka dalībvalsts nav ziņojusi par lietām attiecīgajā gadā. Daudzās dalībvalstīs lietu skaits ir mazs (mazāk par piecām gadā), kas var nozīmēt, ka gada dati ir atkarīgi no vienas lietas ar ļoti ilgu vai īsu izskatīšanas laiku. Attiecībā uz vairākām visilgāk izskatītajām datu kopā ietvertajām lietām laika nogrieznī ir iekļauts laiks, kas vajadzīgs, lai vērstos Eiropas Savienības Tiesā (piemēram, Lietuva), konstitucionāla pārskatīšana (piemēram, Slovākija) vai īpaša procesuāla kavēšanās (piemēram, Čehija, Grieķija, Ungārija). – Elektroniskie sakari – ES tiesību aktu elektronisko sakaru jomā mērķis ir palielināt konkurenci, veicināt vienotā tirgus attīstību un radīt ieguldījumus, inovāciju un izaugsmi. Labvēlīgo ietekmi patērētājiem var sasniegt, efektīvi piemērojot šos tiesību aktus, kas rezultātā var pazemināt cenas galalietotājiem un uzlabot pakalpojumu kvalitāti. 17. attēlā ir norādīts to lietu vidējais izskatīšanas ilgums, kas ierosinātas pret valstu regulatīvo iestāžu lēmumiem, piemērojot ES tiesību aktus elektronisko sakaru jomā ( ). Attēls aptver plašu lietu klāstu no sarežģītākām “tirgus analīzes” lietām līdz jautājumiem, kas saistīti ar patērētājiem.

17. attēls. Elektroniskie sakari: vidējais lietu izskatīšanas ilgums tiesās, 2013.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Sakaru komiteju) (*) Lietu skaits dalībvalstīs ir atšķirīgs. Tukšs stabiņš norāda uz to, ka dalībvalsts nav ziņojusi par lietām attiecīgajā gadā (izņemot Portugāli par 2017. un 2018. gadu un Rumāniju par 2018. gadu: nav datu). Luksemburga: nav lietu. Dažās instancēs attiecīgo lietu ierobežotais skaits (Latvijā, Lietuvā, Maltā, Slovākijā, Zviedrijā) nozīmē to, ka gada dati ir atkarīgi no vienas lietas ar ļoti ilgu vai īsu izskatīšanas laiku, kas var radīt lielas atšķirības starp dažādiem gadiem. Dānija: pirmās instances apelācijas lietas izskata tiesām pielīdzināma iestāde. Spānija, Austrija un Polija: izskata dažādas tiesas atkarībā no lietas būtības. Malta: 2016. gadā tika ziņots par ļoti ilgu lietas izskatīšanas laiku (2500 dienas), kas bija saistīts ar sarežģītu gadījumu, kad vietējā iestāde kopā ar vairākiem iedzīvotājiem iesniedza prasību saistībā ar iespējamu kaitīgu starojumu no mobilo radiosakaru stacijām. – ES preču zīme – Intelektuālā īpašuma tiesību efektīvai īstenošanai ir būtiska nozīme ieguldījumu inovācijās veicināšanā. ES preču zīmes reglamentējošie ES tiesību akti ( ) paredz nozīmīgu lomu valstu tiesām, kas darbojas kā ES tiesas, pieņemot nolēmumus, kuri skar vienoto tirgu. 18. attēlā ir redzams vidējais ES preču zīmju pārkāpumu lietu izskatīšanas ilgums tiesvedībā starp privātpersonām.



18. attēls. ES preču zīme: vidējais ES preču zīmju pārkāpumu lietu izskatīšanas ilgums, 2013.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Eiropas Intelektuālā īpašuma tiesību pārkāpumu novērošanas centru) (*) Francija, Itālija, Lietuva, Luksemburga: datiem par konkrētiem gadiem izmantota lietu izlase. Bulgārija: 2016. gadam izmantotas tiesu aplēses. Polija: 2015. gadam izmantotas tiesu aplēses. Par īpaši ilgu lietu izskatīšanas laiku, kas ietekmējis vidējo rādītāju, ziņots Igaunijā, Īrijā, Latvijā un Zviedrijā. Grieķija: datu pamatā ir vidējais svērtais ilgums par divām tiesām. Dānija: dati par visām preču zīmju lietām — ne tikai ES — augstākajās komerctiesās un jūras tiesās; jaunas IKT sistēmas dēļ datu par vidējo ilgumu 2018. gadā nav. Spānija: vidējā ilguma aprēķinā iekļautas lietas, kas attiecas uz citām ES IĪ tiesībām. 2018. gadam izmantotas aplēses. – Patērētāju tiesību aizsardzība – Efektīva tiesību aktu piemērošana patērētāju tiesību aizsardzības jomā ļauj patērētājiem izmantot viņu tiesību sniegtās priekšrocības, kā arī neļauj uzņēmumiem, kuri pārkāpj patērētāju tiesības, gūt netaisnīgas priekšrocības. Patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm un tiesām ir galvenā loma ES patērētāju tiesību aktu ( ) piemērošanā dažādajās valstu tiesībaizsardzības sistēmās. 19. attēlā ir redzams vidējais to lietu izskatīšanas ilgums, kas ierosinātas pret patērētāju tiesību aizsardzības iestāžu lēmumiem, ar ko piemēro ES tiesības. Patērētājiem vai uzņēmumiem efektīva piemērošana var ietvert vairāku dalībnieku ķēdi — ne tikai tiesas, bet arī administratīvās iestādes. Lai turpinātu izvērtēt šo piemērošanas ķēdi, atkārtoti ir norādīts tiesvedības ilgums atbilstīgi patērētāju tiesību aizsardzības iestādei. 20. attēlā ir redzams valstu patērētāju tiesību aizsardzības iestāžu administratīvo lēmumu pieņemšanas vidējais ilgums no lietas uzsākšanas brīža 2014.–2018. gadā. Attiecīgie lēmumi ietver paziņojumus par pamatnoteikumu pārkāpumiem, pagaidu pasākumiem, rīkojumu atcelšanu un anulēšanu, tiesvedības sākšanu vai lietas slēgšanu.



19. attēls. Patērētāju tiesību aizsardzība: vidējais lietu izskatīšanas ilgums tiesās, 2013.–2018. gads (*)

(pirmās instances tiesās / dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Sadarbības tīklu patērētāju tiesību aizsardzības jomā) (*) Austrija, Somija, Vācija, Luksemburga: scenārijs netiek piemērots, jo patērētāju tiesību aizsardzības iestādes nav pilnvarotas pieņemt lēmumus par attiecīgo patērētāju tiesību aizsardzības noteikumu pārkāpumiem. Attiecīgo lietu skaits ir mazs (mazāk nekā piecas) Kiprā, Īrijā, Nīderlandē un Zviedrijā. Grieķija un Rumānija iesniedza vidējā ilguma aplēses. 20. attēls. Patērētāju tiesību aizsardzība: vidējais patērētāju tiesību aizsardzības iestāžu administratīvo lēmumu pieņemšanas ilgums, 2014.–2018. gads (*) (pirmā instance/ dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Sadarbības tīklu patērētāju tiesību aizsardzības jomā) (*) Austrija, Vācija, Luksemburga: scenārijs netiek piemērots, jo patērētāju tiesību aizsardzības iestādes nav pilnvarotas pieņemt lēmumus par attiecīgo patērētāju tiesību aizsardzības noteikumu pārkāpumiem. Attiecīgo lietu skaits ir mazs (mazāk nekā piecas) Nīderlandē un Zviedrijā. Dānija, Somija, Francija, Grieķija un Rumānija iesniedza vidējā ilguma aplēses.



– Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija – Cīņa pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju ne tikai sekmē cīņu pret noziedzību, bet arī ir svarīga finanšu nozares drošībai, integritātei un stabilitātei, finanšu sistēmas uzticamībai un godīgai konkurencei vienotajā tirgū ( ). Kā uzsvēris Starptautiskais Valūtas fonds, noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija var atturēt ārvalstu ieguldījumus, kropļot starptautiskās kapitāla plūsmas un negatīvi ietekmēt valsts makroekonomiku, kā rezultātā samazinās labklājība un no produktīvākiem saimnieciskās darbības veidiem aizplūst resursi ( ). Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas direktīva paredz, ka dalībvalstīm ir jāuztur statistika par to sistēmu efektivitāti cīņā pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu ( ). Sadarbībā ar dalībvalstīm, izmantojot atjauninātu aptaujas anketu, tika apkopoti dati par tiesvedības posmiem valstu režīmos, ar ko novērš nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. 21. attēlā ir norādīts ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas noziegumiem saistītu lietu vidējais izskatīšanas ilgums pirmās instances tiesās. 21. attēls. Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija: vidējais lietu izskatīšanas ilgums tiesās, 2014.–2018. gads (*) (pirmās instances tiesās / dienās) (avots: Eiropas Komisija kopā ar Ekspertu grupu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas jomā) (*) 2018. gada datu nav par šādām valstīm: Beļģija, Igaunija, Kipra, Austrija, Polija, Portugāle, Spānija, Nīderlande: aplēstais ilgums. Latvija: ņemot vērā lietu salīdzinoši mazo skaitu 2016. gadā, ir dažādi faktori, kas var ietekmēt tiesvedības ilgumu, piemēram, atsevišķas lietas izskatīšanas apturēšana objektīvu iemeslu dēļ. Polija: ilguma aprēķins par 2016. gadu veikts, pamatojoties uz nejauši izvēlētu lietu izlasi. Zviedrija: aprēķins 2017. gadā ir balstīts uz pabeigto lietu izlasi; dati par 2018. gadu ir provizoriski. Itālija: dati attiecas uz tiesām, kuras sniegušas atbildi un kurās izskatīts aptuveni 91 % lietu no visām lietām 2015. gadā un aptuveni 99 % lietu no visām lietām 2016. un 2017. gadā; dati attiecas gan uz lietas iztiesāšanām, gan pirmstiesas sēdēm.



3.1.4. Kopsavilkums par tiesu sistēmu efektivitāti Efektīva tiesu sistēma tiek galā ar izskatāmo lietu apjomu un neizskatīto lietu uzkrāšanos un pieņem lēmumus bez nepamatotas kavēšanās. Tāpēc ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā izmantotie galvenie tiesu sistēmu efektivitātes uzraudzības rādītāji ir tiesvedības ilgums (lietas izskatīšanai vajadzīgais aplēstais vai vidējais laiks dienās), lietu pabeigšanas koeficients (pabeigto lietu skaita un ienākošo lietu skaita attiecība) un nepabeigto lietu skaits (to lietu skaits gada beigās, kuras vēl ir jāizskata). Vispārīgie dati par efektivitāti 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir ietverti efektivitātes dati par septiņu gadu laikposmu (2012.–2018. gadu). Šāds laikposms ir pietiekams, lai apzinātu konkrētas tendences un ņemtu vērā to, ka bieži paiet ilgs laiks, līdz kļūst redzams tiesu sistēmu reformu rezultāts. Vērtējot pēc pieejamiem datiem kopš 2012. gada, civillietās, komerclietās un administratīvās lietās efektivitāte ir uzlabojusies vai saglabājusies stabila 11 dalībvalstīs, bet samazinājusies (kaut arī nedaudz) astoņās dalībvalstīs. Pozitīvas norises var novērot lielākajā daļā dalībvalstu, kas Eiropas pusgadā tika atzītas par tādām, kuras saskaras ar īpašām grūtībām ( ). ·Kopš 2012. gada gandrīz visās minētajās dalībvalstīs tiesvedības ilgums pirmās instances tiesās plašajā “visu lietu” kategorijā (5. attēls) un strīdīgajās civillietās un komerclietās (6. attēls) ir samazinājies vai saglabājies stabils. Administratīvajās lietās (8. attēls) lielākajā daļā šo dalībvalstu tiesvedības ilgums kopš 2012. gada ir samazinājies vai saglabājies stabils. Kopumā 2018. gadā tikai dažās dalībvalstīs tiesvedības ilgums palielinājās. ·Rezultātu apkopojumā ir sniegti dati par tiesvedības ilgumu visās tiesas instancēs strīdīgās civillietās un komerclietās (7. attēls), kā arī administratīvajās lietās (9. attēls). Dati liecina, ka vairākās dalībvalstīs, kas apzinātas kā tādas, kuras saskaras ar grūtībām saistībā ar tiesvedības ilgumu pirmās instances tiesās, augstākas instances tiesas darbojas efektīvāk. Turpretī dažās citās dalībvalstīs, kas saskaras ar grūtībām, vidējais tiesvedības ilgums augstākas instances tiesās ir pat lielāks nekā pirmās instances tiesās. ·Plašajā “visu lietu” kategorijā un strīdīgo civillietu un komerclietu kategorijā (10. un 11. attēls) kopējais to dalībvalstu skaits, kurās lietu pabeigšanas koeficients ir lielāks par 100 %, kopš 2012. gada ir palielinājies. 2018. gadā gandrīz visas dalībvalstis, tostarp tās, kas saskārās ar grūtībām, ziņoja par augstu lietu pabeigšanas koeficientu (vairāk nekā 97 %), kas nozīmē, ka pārsvarā gadījumu tiesas spēj tikt galā ar ienākošajām lietām šajās kategorijās. Administratīvajās lietās (12. attēls) ir vērojamas lielākas lietu pabeigšanas koeficienta atšķirības gadu griezumā, un kopumā šis koeficients ir zemāks nekā citās lietu kategorijās, lai gan dažās dalībvalstīs ir bijuši uzlabojumi. Konkrēti — lielākā daļa dalībvalstu, kuras saskaras ar grūtībām, ziņo, ka kopš 2012. gada administratīvo lietu pabeigšanas koeficients ir uzlabojies. ·Kopš 2012. gada uzlabojumi turpinās gandrīz visās dalībvalstīs, kas saskārās ar vislielākajām grūtībām uzkrāto neizskatīto lietu pārvaldībā, neatkarīgi no lietu kategorijas. Būtiski uzlabojumi nepabeigto lietu skaita samazināšanā bieži ir novēroti gan attiecībā uz strīdīgajām civillietām un komerclietām (14. attēls), gan attiecībā uz administratīvajām lietām (15. attēls). Neraugoties uz šiem uzlabojumiem, joprojām pastāv būtiskas atšķirības starp dalībvalstīm, kurās ir salīdzinoši maz nepabeigtu lietu, un dalībvalstīm, kurās ir liels nepabeigtu lietu skaits, un dažās dalībvalstīs, šķiet, veidojas neizskatīto lietu uzkrājumi. Efektivitāte konkrētās ES tiesību jomās Dati par vidējo tiesvedības ilgumu konkrētās ES tiesību jomās (16.–21. attēls) sniedz priekšstatu par tiesu sistēmu darbību šādos ar uzņēmējdarbību saistītos strīdos. Dati par efektivitāti konkrētajās tiesību jomās ir apkopoti, pamatojoties uz šauri definētiem scenārijiem, un atbilstošo lietu skaits var šķist mazs. Tomēr, salīdzinot ar aprēķināto tiesvedības ilgumu, kas atspoguļots vispārīgajos datos par efektivitāti, šie skaitļi norāda faktisko vidējo izskatīšanas ilgumu visām atbilstošajām lietām attiecīgajās jomās konkrētajā gadā. Tāpēc ir vērts atzīmēt, ka vairākas dalībvalstis, kas nav saskārušās ar grūtībām, spriežot pēc vispārīgajiem datiem par efektivitāti, ziņo par ievērojami ilgāku lietu vidējo izskatīšanas ilgumu konkrētajās ES tiesību jomās. Tajā pašā laikā tiesvedības ilgums dažādās konkrētās jomās var ievērojami atšķirties arī vienā un tajā pašā dalībvalstī. Skaitļi par konkrētām ES tiesību jomām liecina par turpmāk aprakstītajām tendencēm. ·Attiecībā uz konkurences lietām (16. attēls), lai gan kopējais lietu apjoms, kas jāizskata tiesām dalībvalstīs, nedaudz palielinājās, izskatīšanas tiesā ilgums samazinājās vai saglabājās stabils sešās dalībvalstīs, turpretī tas palielinājās piecās citās dalībvalstīs. 2018. gadā šī pozitīvā tendence turpinājās — tikai divas dalībvalstis ziņoja, ka vidējais ilgums pārsniedz 1000 dienas (salīdzinājumam — 2017. gadā par to ziņoja trīs dalībvalstīs). ·Elektronisko sakaru jomā (17. attēls) izskatāmo lietu apjoms tiesās turpināja palielināties, šādi izbeidzot iepriekšējos gados novēroto pozitīvo tendenci attiecībā uz tiesvedības ilguma samazināšanos. 2018. gadā lielākajā daļā dalībvalstu vidējais tiesvedības ilgums palielinājās salīdzinājumā gan ar 2017. gadu, gan ar 2013. gadu. ·ES preču zīmju pārkāpumu lietās (18. attēls) 2018. gadā vidējā tiesvedības ilguma tendences būtiski atšķīrās. Dažās dalībvalstīs tika novērots straujš tā pieaugums, turpretī citām izdevās sekmīgāk tikt galā ar izskatāmo lietu daudzumu un saīsināt lietu pabeigšanai nepieciešamo laiku. ·Iespējama apvienotā ietekme, ko rada izpildes ķēde, kura sastāv gan no administratīvās procedūras, gan no lietu izskatīšanas tiesā, ir atspoguļota patērētāju tiesību jomā (19. un 20. attēls). 2018. gadā septiņas dalībvalstis ziņoja, ka to patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm vidēji bija nepieciešami mazāk nekā trīs mēneši, lai pieņemtu lēmumu lietā, uz kuru attiecas ES patērētāju tiesības, savukārt deviņās dalībvalstīs tām bija nepieciešami vairāk nekā seši mēneši. Gadījumos, kad patērētāju tiesību aizsardzības iestāžu lēmumi tika apstrīdēti tiesā, 2018. gadā vairumā dalībvalstu administratīvo lēmumu izskatīšana tiesā vidēji ilga mazāk nekā gadu. ·Efektīva cīņa pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju ir būtiska finanšu sistēmas aizsardzībā, godīgas konkurences nodrošināšanā un negatīvu ekonomisko seku novēršanā. Problēmas saistībā ar tiesvedības ilgumu lietās, kas saistītas ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas nodarījumiem, var ietekmēt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošanas efektivitāti. 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir sniegti atjaunināti dati par to tiesvedību ilgumu, kurās izskata noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas nodarījumus (21. attēls), un tie liecina, ka, lai gan aptuveni pusē dalībvalstu tiesvedība pirmās instances tiesās ilgst vidēji līdz gadam, vairākās dalībvalstīs, kas saskaras ar grūtībām ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju saistītu nodarījumu kriminālvajāšanā, šāda tiesvedība ilgst vidēji aptuveni divus gadus ( ). 3.2. Tiesu sistēmu kvalitāte Nav vienota veida, kā novērtēt tiesu sistēmu kvalitāti. 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā turpina izvērtēt rādītājus, kas ir vispārēji pieņemti kā būtiski tiesiskuma kvalitātes uzlabošanai. Tāpat kā iepriekšējos gados tie ir sagrupēti četrās kategorijās: 1) tiesu iestāžu pieejamība iedzīvotājiem un uzņēmumiem; 2) atbilstoši finanšu resursi un cilvēkresursi; 3) novērtēšanas rīku ieviešana un 4) kvalitātes standartu izmantošana. 3.2.1. Pieejamība Visā tiesu sistēmas ķēdē ir nepieciešama pieejamība, lai nodrošinātu iedzīvotājiem attiecīgās informācijas iegūšanu — par tiesu sistēmu, to, kā celt prasību un kādi ir ar to saistītie finanšu aspekti, par tiesvedības statusu līdz pat tās beigām —, lai nodrošinātu ātru piekļuvi spriedumam tiešsaistē. – Ar tiesu sistēmu saistītas informācijas sniegšana – Lai tiesu sistēma būtu iedzīvotājiem ērta, ir jānodrošina, ka informācija par tiesu sistēmu ir ne tikai viegli pieejama, bet arī ir pielāgota konkrētām sabiedrības grupām, kurām citādi būtu grūtības piekļūt informācijai. 22. attēlā ir norādīta tiešsaistes informācijas par konkrētiem tiesu sistēmas aspektiem pieejamība konkrētām sabiedrības grupām. 22. attēls. Ar tiesu sistēmu saistītas informācijas pieejamība plašai sabiedrībai, 2019. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Vācija: katra federālā zeme atsevišķi, kā arī federālajā līmenī lemj, kādu informāciju sniegt tiešsaistē.

– Juridiskā palīdzība, tiesas nodevas un maksa par juridiskiem pakalpojumiem – Svarīgs tiesu iestāžu pieejamības faktors ir tiesvedības izmaksas. Lielas tiesvedības izmaksas, ieskaitot tiesas nodevas ( ) un maksu par juridiskiem pakalpojumiem ( ), var apgrūtināt tiesu iestāžu pieejamību. Tiesvedības izmaksas civillietās un komerclietās ES līmenī nav saskaņotas. Tās nosaka valstu tiesību akti, tādēļ tās dažādās dalībvalstīs savstarpēji atšķiras. Piekļuve juridiskajai palīdzībai ir pamattiesības, kas nostiprinātas Hartā ( ). Tā ļauj personām, kas citādi nespētu apmaksāt tiesvedības izmaksas vai veikt to priekšapmaksu, piekļūt tiesu iestādēm. Lielākā daļa dalībvalstu piešķir juridisko palīdzību, pamatojoties uz pieteikuma iesniedzēja ienākumiem ( ). 23. attēlā ir attēlota pilnīgas vai daļējas juridiskās palīdzības pieejamība konkrētā patērētāju tiesību lietā, kurā ir iesniegta prasība par 6000 EUR. Tajā ir salīdzināts ienākuma slieksnis juridiskās palīdzības sniegšanai, izteikts procentos no Eurostat noteiktā nabadzības riska sliekšņa katrā dalībvalstī ( ). Piemēram, ja slieksnis juridiskās palīdzības saņemšanai ir 20 %, tas nozīmē, ka pieteikuma iesniedzējs, kura ienākumi ir par 20 % lielāki nekā Eurostat noteiktais nabadzības riska slieksnis, joprojām būs tiesīgs saņemt juridisko palīdzību. Turpretī, ja slieksnis juridiskās palīdzības saņemšanai ir zemāks par 0, tas nozīmē, ka persona, kuras ienākumi ir mazāki par nabadzības riska slieksni, nevar saņemt juridisko palīdzību. Dažās dalībvalstīs pastāv gan juridiskās palīdzības sistēma, kuras ietvaros ar tiesvedību saistītās izmaksas tiek segtas 100 % apmērā (juridiskā palīdzība pilnā apmērā), gan arī sistēma daļējai izmaksu segšanai (daļēja juridiskā palīdzība), kurā piemērojamie atbilstības kritēriji atšķiras no pirmajā minētajā sistēmā piemērojamajiem. Citās dalībvalstīs pastāv vai nu tikai pilna apmēra, vai tikai daļējas juridiskās palīdzības sistēma. 23. attēls. Ienākumu slieksnis juridiskās palīdzības saņemšanai konkrētā patērētāju tiesību aizsardzības lietā, 2019. gads (*) (atšķirība (procentos) no Eurostat nabadzības riska sliekšņa) (avots: Eiropas Komisija kopā ar CCBE ( )) (*) Igaunija: lēmums piešķirt juridisko palīdzību nav balstīts uz pieteikuma iesniedzēja finanšu resursu apmēru. Īrija: attiecībā uz daļēju juridisko palīdzību jāņem vērā arī pieteikuma iesniedzēja izmantojamie līdzekļi. Latvija: sliekšņi atšķiras pa pašvaldībām, tabulā ir norādīta augšējā robežvērtība. Lielākajā daļā dalībvalstu pusēm, uzsākot tiesvedību, ir jāmaksā tiesas nodeva. Juridiskās palīdzības saņēmēji bieži ir atbrīvoti no tiesas nodevas maksāšanas. Juridiskās palīdzības saņēmējus automātiski no tiesas nodevas maksāšanas neatbrīvo tikai Bulgārijā, Igaunijā, Īrijā, Nīderlandē, Polijā un Slovēnijā. Čehijā tiesa katrā individuālā gadījumā lemj par juridiskās palīdzības saņēmēja atbrīvošanu no tiesas nodevas maksāšanas. Šā rezultātu apkopojuma 24. attēlā ir salīdzināta tiesas nodevas likme divos scenārijos, kas izteikta kā procentuālā daļa no prasības vērtības. Piemēram, ja attēlā norādītā tiesas nodeva ir 10 % no prasības vērtības 6000 EUR, patērētājam par tiesvedības sākšanu būs jāmaksā tiesas nodeva 600 EUR apmērā. Prasība ar mazu vērtību ir balstīta uz Eurostat nabadzības riska slieksni katrai dalībvalstij.



24. attēls. Tiesas nodeva tiesvedības sākšanai konkrētā patērētāju tiesību aizsardzības lietā, 2019. gads(*) (tiesas nodevas apmērs, izteikts procentos no prasības vērtības) (avots: Eiropas Komisija kopā ar CCBE ( )) (*) “Prasība ar mazu vērtību” ir prasība, kas atbilst Eurostat nabadzības riska slieksnim uz vienu personu katrā dalībvalstī, pārrēķinot mēneša ienākumos (piemēram, 2019. gadā šī vērtība bija no 164 EUR Rumānijā līdz 1804 EUR Luksemburgā). Beļģija, Grieķija un Rumānija: informācija par tiesas nodevām prasības ar mazu vērtību gadījumā netika iesniegta. Luksemburga: tiesvedības pusēm, ierosinot prasību kā prasītājiem, ir jāsamaksā nodeva tiesas izpildītājam, ja vien viņi nesaņem juridisko palīdzību. Nīderlande: tiesas nodevas, ja ienākumi ir mazāki par 2275 EUR mēnesī.



Ekonomikai ir ļoti svarīga efektīva līgumu izpilde. Faktisko tiesvedības izmaksu atgūšanas iespējamība stiprina kreditora, kurš vēlas panākt līguma izpildi, pozīcijas. Parasti kreditoram kā prasītājam ir pienākums maksāt tiesas nodevu par prasības iesniegšanu tiesā. Tiesas parasti uzdot atbildētājam kā zaudējušajai pusei pilnībā atlīdzināt tiesas nodevas, ko kā avansu ir iemaksājis prasītājs, kurš ir uzvarējis strīdā. 25. attēlā ir redzams tiesvedības ierosināšanai nepieciešamais tiesas nodevas apmērs konkrētā komerclietā (sk. 59. zemsvītras piezīmi). 25. attēls. Tiesas nodeva par tiesvedības sākšanu konkrētā komerclietā, 2019. gads (*) (euro) (avots: Eiropas Komisija kopā ar CCBE ()) (*) Spānijā, Portugālē un Rumānijā par tiesas nodevu atgūšanu tiek lemts katrā lietā atsevišķi. Grieķijā un Ungārijā uzvarējusī puse nevar pilnībā atgūt tiesas nodevas. Parasti kreditoram jāveic priekšapmaksa par sava jurista pakalpojumiem ne tikai visā tiesvedības stadijā, bet arī jau pirmstiesas stadijā. Attiecībā uz atlīdzināšanu lielākā daļa dalībvalstu piemēro noteikumu, saskaņā ar kuru pusei, kas zaudējusi tiesvedībā, ir jāsedz ne tikai savi, bet arī uzvarētāja juridiskie izdevumi. Šis izmaksu pārvirzīšanas noteikums attur no tādu prasību iesniegšanas, kurās iespēja uzvarēt ir maza, savukārt stimulē iesniegt prasības lietās, kurās iespēja uzvarēt ir augsta. 26. attēlā ir redzama summa, kas tiesai konkrētas komerclietas scenārijā būtu jāpiespriež par labu uzvarējušajam prasītājam (sk. 60. zemsvītras piezīmi). Var izšķirt trīs galvenās sistēmas: 1) dalībvalstīs ar likumā noteiktas nodevas sistēmu maksas par juridiskiem pakalpojumiem atlīdzināšana ir atkarīga no likumā noteiktās nodevas par jurista konkrēti veikto darbu, kas dažādās dalībvalstīs būtiski atšķiras; 2) dalībvalstīs, kurās nav likumā noteiktas nodevas sistēmas, maksu par jurista pakalpojumiem atlīdzina pilnībā (Ungārija, Portugāle, Somija) vai daļēji (Polija, Latvija, Luksemburga); 3) vairākās dalībvalstīs par atlīdzināšanu katrā konkrētajā lietā lemj tiesa. 26. attēls. Maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamība tiesvedībā komerclietā, 2019. gads (*) (euro) (avots: Eiropas Komisija kopā ar CCBE ( )) (*) Šajā attēlā maksā par juridiskajiem pakalpojumiem nav iekļautas kancelejas izmaksas un PVN, ja tas jāmaksā. Scenārijā paredzētā hipotētiskā maksa par juridiskajiem pakalpojumiem tiesvedības stadijā ir 1650 EUR. Pilnīga atgūšana sistēmās, kurās nav likumā noteiktas nodevas, nozīmē, ka ir iespējams atgūt šo summu (1650 EUR). Dalībvalstis, kurās ir iespējama daļēja atgūšana (Polija, Latvija, Luksemburga), ir sarindotas pēc atgūstamās maksas par juridiskiem pakalpojumiem apjoma (no augstākā uz zemāko; summas ir 1275–500 EUR). Šajā attēlā nav iekļauta informācija par maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamību pirmstiesas stadijā, kas nav paredzēta visās dalībvalstīs. Austrija: scenārijs Austrijas atlīdzināšanas sistēmai nav piemērojams pilnībā. Malta: Maltā jurista stundas honorāra jēdziens nepastāv, atlīdzinājumu nosaka, balstoties uz prasības summu. Itālija: pastāv likumā noteikta nodeva (šajā scenārijā — 3235 EUR), taču tiesa var noteikt atlīdzinājumu noteikta diapazona ietvaros. Lietuva: tiesa pieņem lēmumu, ņemot vērā Tieslietu ministrijas norādījumus, — maksimālā summa šajā scenārijā būtu 3350 EUR.

– Prasības iesniegšana un sekošana tai līdzi tiešsaistē – Iespēja konkrētus tiesvedības posmus izpildīt, izmantojot elektroniskus līdzekļus, ir tiesu sistēmas kvalitātes būtiska daļa, jo prasību iesniegšana elektroniski, iespēja uzraudzīt un virzīt procesu tiešsaistē var uzlabot tiesu iestāžu pieejamību un mazināt kavējumus un izmaksas. IKT sistēmām tiesās arvien lielāka nozīme ir arī tiesu iestāžu pārrobežu sadarbībā, un tās atvieglo ES tiesību aktu īstenošanu, piemēram, maza apmēra prasību procedūrās.



27. attēls. Elektronisko līdzekļu pieejamība, 2018. gads (*) (0 = pieejami 0 % tiesu, 4 = pieejami 100 % tiesu ( )) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Jauna metodika, datus ar iepriekšējiem gadiem nevar salīdzināt. Dānija un Rumānija: lietas var iesniegt tiesā pa e-pastu. – Spriedumu pieejamība – Nodrošināta piekļuve spriedumiem tiešsaistē palielina tiesu sistēmu pārredzamību, palīdz iedzīvotājiem un uzņēmumiem saprast to tiesības un var veicināt judikatūras konsekvenci. Pasākumi tiesu nolēmumu publicēšanai tiešsaistē ir būtiski, lai varētu izveidot lietošanai ērtas meklēšanas funkcijas (), kas padara judikatūru pieejamāku praktizējošiem juristiem un sabiedrībai kopumā. Ērta piekļuve judikatūrai un viegla tās atkalizmantošana paver iespējas inovatīvām “juridisko tehnoloģiju” lietojumprogrammām, kas sniedz atbalstu jomas praktiķiem. Lai tiesu lēmumus varētu publicēt tiešsaistē, ir nepieciešams rast līdzsvaru starp dažādām interesēm, ievērojot tiesiskā un politiskā regulējuma noteiktos ierobežojumus. Tiesu veiktajai personas datu apstrādei pilnā mērā piemērojama Vispārīgā datu aizsardzības regula (). Lemjot par to, kādus datus publiskot, ir jāpanāk taisnīgs līdzsvars starp tiesībām uz personas datu aizsardzību un tiesībām uz tiesu nolēmumu publiskumu un tiesu sistēmas pārredzamību. Tas tā jo īpaši ir gadījumos, kad pastāv svarīgākas sabiedrības intereses, kas attaisno šo datu izpaušanu. Daudzās valstīs tiesību akti vai prakse paredz, ka tiesu nolēmumi pirms to publicēšanas ir sistemātiski vai pēc pieprasījuma jāanonimizē vai jāpseidonimizē (). Tiesu iestāžu radītajiem datiem piemēro arī Eiropas tiesību aktus par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu (). Tiesu nolēmumu pieejamība mašīnlasāmā formātā () veicina algoritmiem draudzīgas tiesu sistēmas rašanos (). 28. attēls. Publicēto spriedumu pieejamība plašai sabiedrībai tiešsaistē, 2019. gads (*) (civillietas/komerclietas, administratīvās lietas un krimināllietas, visas instances) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Maksimālais iespējamais rezultāts: 9 punkti. Civillietām/komerclietām un administratīvajām lietām un krimināllietām attiecīgi piešķirts 1 punkts par katru instanci, ja ir pieejami visi spriedumi, un 0,5 punkti, ja pieejami daži spriedumi. Ja dalībvalstī ir tikai divas tiesu instances, punkti piešķirti par trim tiesas instancēm, atspoguļojot neesošajai instancei atbilstīgo augstāko instanci. Dalībvalstīm, kas nenošķir šīs divas tiesību jomas (civiltiesības/komerctiesības un administratīvās tiesības), par abām jomām ir piešķirts vienāds punktu skaits. Beļģija: civillietās un krimināllietās katra tiesa pati lemj par tās spriedumu publicēšanu. Bulgārija: tiek publicēti visi Kasācijas tiesas nolēmumi, izņemot tos, kas satur klasificētu informāciju. Vācija: katra federālā zeme lemj par pirmās instances spriedumu pieejamību tiešsaistē. Īrija: krimināllietās lietu kopsavilkumus parasti neiekļauj rakstiskā spriedumā. Kipra: administratīvajās lietās un krimināllietās tiesneši izlemj, kurus spriedumus publicēt. Luksemburga un Zviedrija: tiesas regulāri nepublicē spriedumus tiešsaistē (tikai vēsturiski un juridiski būtiskās lietās). Austrija: pirmās un otrās instances tiesneši izlemj, kurus spriedumus publicēt. Nīderlande: par publicēšanu tiesas lemj saskaņā ar publicētiem kritērijiem. Polija: administratīvajās lietās par publicēšanu lemj attiecīgās nodaļas vadītājs katrā tiesā. Portugāle: civillietās un krimināllietās par publicēšanu lemj tiesā izveidota komisija.



29. attēls. Mašīnlasāmu tiesu nolēmumu nodrošināšanas pasākumi, 2019. gads (*) (civillietas/komerclietas, administratīvās lietas un krimināllietas, visas instances) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Maksimālais iespējamais rezultāts: 24 punkti par katru no lietu veidiem. Par katru no trijām instancēm (pirmo, otro, pēdējo) vienu punktu piešķir, ja ir aptverti visi tiesu nolēmumi. Ja konkrētā dalībvalstī ir aptverta tikai daļa tiesu nolēmumu, piešķir tikai puspunktu. Ja dalībvalstī ir tikai divas instances, punkti piešķirti par trīs instancēm, kā neesošo instanci atspoguļojot atbilstīgo augstāko instanci. Dalībvalstīm, kas nenošķir administratīvās lietas un civillietas/komerclietas, par abām tiesību jomām piešķirts vienāds punktu skaits. Spānija: Tiesu ģenerālpadomes (CGPJ) datubāzi nav atļauts izmantot komerciāliem nolūkiem vai informācijas masveida lejupielādei. Šīs informācijas atkalizmantošana datubāzu papildināšanai vai komerciāliem nolūkiem notiek saskaņā ar procedūru un nosacījumiem, ko ar Tiesu dokumentu centra starpniecību ir noteikusi CGPJ. Francija: sabiedrībai bez maksas ir pieejami vienīgi Kasācijas tiesas publicētie spriedumi. Datubāzē “Jurica” publicētie apelācijas tiesu spriedumi ir pieejami, izmantojot privāto virtuālās justīcijas tīklu, kā arī regulējumu izdevniecībām. Spriedumiem, ko pirmās instances un augstās tiesas nosūta Kasācijas tiesai, nepiemēro anonimizāciju vai pseidonimizāciju. Ir paredzēta brīvpiekļuve tiesu spriedumiem, izņemot atkārtotus un sistemātiskus pieprasījumus. Tiesnešu un tiesu darbinieku personas datu izmantošana, lai vērtētu, analizētu, salīdzinātu vai prognozētu viņu faktiskās vai iespējamās profesionālās darbības, ir sodāma. Īrija: Īrijas tiesību sistēmā nav paredzētas specializētas jurisdikcijas tiesas administratīvo lietu izskatīšanai. Luksemburga: administratīvajās lietās ir tikai divas tiesu instances.

– Strīdu alternatīvas izšķiršanas metožu pieejamība – 30. attēlā ir atspoguļoti dalībvalstu centieni veicināt strīdu alternatīvas izšķiršanas metožu brīvprātīgu izmantošanu, īstenojot īpašus stimulus, kas var atšķirties atkarībā no tiesību jomas ( ). 30. attēls. SAI metožu izmantošanas veicināšana un stimuls, 2019. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Maksimālais iespējamais rezultāts: 52 punkti. Kopējo rādītāju pamatā ir šādi rādītāji: 1) tīmekļa vietne, kas sniedz informāciju par SAI; 2) publicitātes kampaņas plašsaziņas līdzekļos; 3) brošūras plašai sabiedrībai; 4) tiesas pēc pieprasījuma sniedz speciālas informācijas sesijas par SAI; 5) SAI/mediācijas koordinators tiesās; 6) SAI izmantošanas novērtējumu publicēšana; 7) SAI izmantošanas statistikas datu publicēšana; 8) juridiskā palīdzība ietver ar SAI saistītās izmaksas (pilnībā vai daļēji); 9) tiesas nodevu pilnīga vai daļēja atmaksa (iekļaujot arī zīmognodevas), ja SAI ir sekmīgs rezultāts, 10) SAI procedūrai nav nepieciešams advokāts; 11) tiesnesis var darboties kā mediators; 12) pušu panāktā vienošanās kļūst izpildāma tiesā; 13) elektronisku rīku izmantošana strīdu izšķiršanā ar SAI paņēmieniem. Par katru no šiem 13 rādītājiem tiek piešķirts 1 punkts katrā tiesību jomā. Čehija: dati par administratīviem strīdiem nav pieejami. Dānija: katrai tiesai ir vēstnieks, kurš atbild par mediācijas izmantošanas veicināšanu. Administratīvajām tiesām ir iespēja ieteikt pusēm izmantot mediāciju. Īrija: administratīvās lietas pieder pie civillietu un komerclietu kategorijas. Grieķija: SAI pastāv publiskā iepirkuma procedūrā, kas norisinās administratīvajās apelācijas tiesās. Spānija: SAI ir obligāta lietās, kas saistītas ar darba tiesībām. Lietuva: Valsts tiesu administrācijas sekretārs koordinē mediācijas procesus tiesās. Portugāle: civillietu/komerclietu strīdos tiesas nodevas tiek atmaksātas tikai miertiesnešu gadījumā. Slovākija: Slovākijas tiesiskā kārtība neatbalsta SAI izmantošanu administratīviem mērķiem. Zviedrija: tiesnešiem ir procesuāla rīcības brīvība attiecībā uz SAI. Tiesnesim ir obligāts uzdevums censties panākt izlīgumu, ja vien tas lietas specifikas dēļ nav nepiemēroti.





– Bērniem draudzīga tiesu sistēma – 31. attēlā ir redzami dažādie pasākumi, kurus dalībvalstis ir ieviesušas, lai padarītu tiesu sistēmu pieejamāku bērniem un pielāgotāku to vajadzībām, piemēram, sniedzot bērniem draudzīgu informāciju par procesiem vai veicot pasākumus, lai novērstu, ka bērnam jāpiedalās vairākās uzklausīšanās. 31. attēls. Bērniem draudzīga tiesu sistēma, 2019. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) 3.2.2. Resursi Tiesu sistēmas labai darbībai ir nepieciešami pietiekami resursi, tostarp ieguldījumi fiziskajā un tehniskajā infrastruktūrā, un labi kvalificēts, apmācīts un pienācīgi atalgots visu kategoriju personāls. Tiesvedības un nolēmumu kvalitāti var apdraudēt atbilstošu telpu un aprīkojuma trūkums vai tāda personāla trūkums, kam ir vajadzīgā kvalifikācija, prasmes un piekļuve pastāvīgai apmācībai. – Finanšu resursi – Turpmākajos attēlos ir norādīti faktiskie valdības izdevumi par tiesu sistēmas darbības nodrošināšanu (izņemot cietumus), izteikti gan uz vienu iedzīvotāju (32. attēls), gan procentos no iekšzemes kopprodukta (IKP) (33. attēls), un, visbeidzot, ar tiesām saistīto izdevumu galvenās kategorijas (34. attēls) ( ).



32. attēls. Vispārējās valdības kopējie izdevumi tiesām, 2012., 2016.–2018. gads (*) (EUR uz iedzīvotāju) (avots: Eurostat) (*) Dalībvalstis sarindotas atbilstīgi izdevumu apjomam 2018. gadā (no vislielākajiem līdz vismazākajiem). 2018. gada dati par Spāniju, Franciju, Horvātiju, Portugāli un Slovākiju ir provizoriski. 33. attēls. Vispārējās valdības kopējie izdevumi tiesām, 2012., 2016.–2018. gads (*) (procentos no IKP) (avots: Eurostat) (*) Dalībvalstis sarindotas atbilstīgi izdevumu apjomam 2018. gadā (no vislielākajiem līdz vismazākajiem). 2018. gada dati par Spāniju, Franciju, Horvātiju, Portugāli un Slovākiju ir provizoriski.



34. attēlā ir norādītas galvenās ekonomiskās kategorijas, kas veido valdības izdevumus par tiesām: 1) tiesnešu un tiesu darbinieku darba algas, tostarp sociālās iemaksas (“darbinieku atalgojums” ( )); 2) pamatdarbības izmaksas par precēm un pakalpojumiem, ko izmantojušas tiesas, piemēram, ēku noma, plašpatēriņa kancelejas preces, enerģija un juridiskā palīdzība (“starppatēriņš” ( )); 3) ieguldījumi pamatlīdzekļos, piemēram, tiesas ēkās un programmatūrā (“bruto pamatkapitāla veidošana” ( )); 4) citi izdevumi. 34. attēls. Vispārējās valdības kopējie izdevumi katras kategorijas tiesām (*) (2018. gadā, procentos no kopējiem izdevumiem) (avots: Eurostat) (*) Dati par Spāniju, Franciju, Horvātiju un Slovākiju ir provizoriski, dati par Portugāli — aplēses.

– Cilvēkresursi – Atbilstoši cilvēkresursi ir būtiski tiesu sistēmas kvalitātei. Daudzveidība tiesnešu aprindās, tai skaitā dzimumu līdzsvars, nodrošina papildu zināšanas, prasmes un pieredzi, kā arī atspoguļo reālo situāciju sabiedrībā. 35. attēls. Tiesnešu skaits, 2012.–2018. gads (*) (uz 100 000 iedzīvotāju) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai šajā kategorijā ietilpst tiesneši, kuri strādā pilnu slodzi. Tā neaptver tiesas sekretārus (Rechtspfleger), kuri ir dažās dalībvalstīs. Austrija: dati par administratīvajām tiesām pirmo reizi ieviesti par 2016. gada ciklu. Grieķija: profesionālu tiesnešu kopējais skaits gadu gaitā ietver dažādas kategorijas, kā norādīts iepriekš, kas daļēji izskaidro skaita svārstības. Kopš 2016. gada dati par profesionālo tiesnešu skaitu ietver visu rangu krimināltiesnešus un politiskos tiesnešus, kā arī administratīvos tiesnešus. Itālija: nav ņemtas vērā reģionālās revīzijas komisijas, vietējās nodokļu komisijas un kara tiesas. Luksemburga: skaitļi ir pārskatīti atbilstoši uzlabotai metodikai. 36. attēls. Profesionālu tiesnešu sieviešu īpatsvars augstākajās tiesās 2017.–2019. gadā (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) sakārtojot pēc 2019. gada rādītājiem no augstākā uz zemāko.



37. attēls. Advokātu skaits, 2012.–2018. gads (*) (uz 100 000 iedzīvotāju) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Atbilstoši CEPEJ metodikai advokāts ir kvalificēta un pilnvarota persona, kurai saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir tiesības vērsties tiesā un darboties savu klientu interesēs, nodarboties ar jurista praksi, piedalīties tiesas sēdēs vai sniegt juridiskus padomus un pārstāvēt savus klientus juridiskos jautājumos (Eiropas Padomes Ministru komitejas Ieteikums Nr. Rec (2000)21 par tiesībām brīvi strādāt advokāta profesijā). Vācija: Vācijā netiek nošķirtas dažādas juristu grupas, piemēram, juriskonsulti un advokāti. Somija: kopš 2015. gada norādītais advokātu skaits ietver gan privātajā, gan valsts sektorā strādājošo advokātu skaitu. – Apmācība – Tiesnešu apmācība ir svarīga tiesas nolēmumu, kā arī iedzīvotājiem sniegto tiesu pakalpojumu kvalitātei. Turpmāk sniegtie dati aptver tiesnešu apmācību plašā jomu klāstā, tostarp saziņā ar pusēm un presi un tiesnešu prasmju jomā. 38. attēls. Pastāvīgās tiesnešu mācību aktivitātes procentos dažādos prasmju veidos, 2018. gads (*) (procentos no kopējā to tiesnešu skaita, kuri piedalās šāda veida mācībās) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) (*) 38. attēlā redzams to tiesnešu sadalījums, kuri piedalās pastāvīgās mācību aktivitātēs (t. i., tādās, kas norisinās pēc tiesnešu sākotnējās apmācības pirms kļūšanas par tiesnesi) katrā no četrām apzinātajām jomām, izsakot procentos no kopējā to tiesnešu skaita, kuri piedalās šāda veida mācībās. Nav ņemta vērā juridiskā apmācība. Tiesnešu apmācības iestādes Grieķijā, Maltā un Portugālē nenodrošināja īpašas mācības par izvēlētajām prasmēm. Dānija: ieskaitot tiesu darbiniekus. Austrija: ieskaitot prokurorus. 39. attēls. Saziņas apmācības pieejamība tiesnešiem, 2019. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Maksimālais iespējamais rezultāts: 14 punkti. Dalībvalstīm piešķirts 1 punkts, ja tās nodrošina sākotnējo apmācību, un 1 punkts, ja tās nodrošina pastāvīgo apmācību (maksimālais iespējamais rezultāts ir 2 punkti par katru apmācības veidu). Dānija: netiek piedāvāta apmācība par saziņu ar vājredzīgām vai vājdzirdīgām personām, jo valsts piedāvā vājredzīgām vai vājdzirdīgām personām atbalstu, tām atvēlot īpašus rīkus vai norīkojot asistentu tiesas zālē, piemēram, zīmju valodas tulku. Cita ar saziņu saistīta apmācība ir, piemēram: kursi, kuru mērķis ir uzlabot publiskās saziņas prasmes un saziņu ar medijiem (Beļģija, Bulgārija, Igaunija, Latvija, Nīderlande, Polija, Rumānija, Slovākija); iztaujāšanas prasmju kursi (Vācija un Austrija), personāla vadības kursi (Beļģija, Spānija, Polija) un vispārīgo prasmju apmācība nolūkā uzlabot tiesu nolēmumu skaidrību un izklāsta veidus (Čehija, Dānija, Latvija, Ungārija, Polija, Slovākija). 3.2.3. Novērtēšanas rīki Tiesu darbību uzraudzība un novērtēšana palīdz atklāt trūkumus un vajadzības un tādējādi palīdz tiesu sistēmai paaugstināt tās kvalitāti. Regulāra novērtēšana var uzlabot tiesu sistēmas reaģētspēju uz esošajām un nākotnes problēmām. Ar atbilstošiem IKT rīkiem ir iespējams nodrošināt reāllaika lietu pārvaldības sistēmas, un tie var palīdzēt sniegt standartizētu tiesu statistiku valsts mērogā. Tos var izmantot arī neizskatīto lietu uzkrāšanās pārvaldībai un automatizētām agrīnās brīdināšanas sistēmām. Aptaujas ir būtiskas tiesu sistēmas darbības izvērtējumam no praktizējošo juristu un tiesu pakalpojumu lietotāju viedokļa. Priekšnosacījums tiesu sistēmu kvalitātes uzlabošanai ir atbilstīga turpmākā rīcība pēc aptauju konstatējumiem.





40. attēls. Lietu pārvaldībā un tiesu darbības statistikā izmantoto IKT pieejamība, 2018. gads (*)

(0 = pieejamas 0 % tiesu; 4 = pieejamas 100 % tiesu ( )) (avots: CEPEJ pētījums) (*) Jauna metodika, datus ar iepriekšējiem gadiem nevar salīdzināt. 41. attēls. Tiesu pakalpojumu lietotāju vai praktizējošu juristu aptauju temati, 2018. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Dalībvalstīm tika piešķirts 1 punkts par katru norādīto aptaujas tematu neatkarīgi no tā, vai aptauja veikta valsts, reģionālā vai tiesas līmenī. “Citi temati” ietver šādus: juristu aptaujas par konkrētu tiesu darbību (Spānija); informētība par IKT pasākumiem kā veidu, kā uzlabot pieejamību lietotājiem (Malta); tiesu resursi un materiālais stāvoklis (Portugāle); jautājumi saistībā ar procesuālā taisnīguma projektu (Slovēnija), iespējām uzlabot tiesu darbību (Slovākija); pienācīga soda koncepcija (Somija); praktizējošu juristu un tiesu pakalpojumu lietotāju apmierinātība ar tiesu sistēmas pakalpojumiem (Zviedrija). Vācijā tika veiktas vairākas atšķirīgas aptaujas federālo zemju līmenī. 42. attēls. Turpmākā rīcība pēc tiesu pakalpojumu lietotāju vai praktizējošu juristu aptaujām, 2018. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Dalībvalstīm piešķirts 1 punkts par katru turpmākās rīcības veidu. Kategorijā “cita īpaša turpmākā rīcība” bija ietverti šādi pasākumi: pārbaude (Spānija); izmantošana par orientieri iekšējās rīcībpolitikas izstrādē (Malta); vispārēju informatīvu rīku publicēšana (Slovēnija); tiesu pašnovērtējuma ziņojumi (Slovākija). 3.2.4. Standarti Standarti var uzlabot tiesu sistēmu kvalitāti. Pēc iepriekšējā izdevumā veiktās standartu izpētes saistībā ar laiku un informācijas sniegšanu pusēm, 2020. gada ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā pievēršas pārsvarā laika grafikiem, neizskatītu lietu uzkrāšanās jautājumiem un termiņiem kā pārvaldības rīkam tiesu iestādēs ( ). 43. attēlā ir sniegts pārskats par to, kuras dalībvalstis izmanto standartizētus pasākumus attiecībā uz laika ierobežojumiem, termiņiem un lietu uzkrāšanos, kā arī pirmoreiz ir ietverta informācija, kas iedalīta pa tiesību nozarēm un instancēm, kurās pastāv standarti. Laika ierobežojumi ir kvantitatīvi termiņi, piemēram, maksimālais dienu skaits no lietas reģistrēšanas līdz pirmajai tiesas sēdei. Lietu uzkrājumi ir lietas, kas vecākas par noteiktu laikposmu. Termiņi ir izmērāmie mērķi/prakse, piemēram, nosacījums, ka noteikta daļa lietu ir jāpabeidz noteiktā laika periodā. 43. attēls. Laika standarti, 2019. gads (*) (avots: Eiropas Komisija ( )) (*) Dalībvalstīm tika piešķirts 1 punkts par katru instanci (pirmā, otrā, pēdējā) un par katru tiesību jomu (civillietas/komerclietas, administratīvās lietas, krimināllietas), ja ir ticis noteikts standarts. Maksimālais iespējamais rezultāts: 27 punkti. Ja dalībvalstī ir tikai divas tiesu instances, punkti piešķirti par trim tiesas instancēm, atspoguļojot neesošajai instancei atbilstīgo augstāko instanci. Dalībvalstīm, kas nenošķir šīs divas tiesību jomas (civiltiesības/komerctiesības un administratīvās tiesības), par abām jomām ir piešķirts vienāds punktu skaits.

3.2.5. Kopsavilkums par tiesu sistēmu kvalitāti Viegla piekļuve, pietiekami resursi, efektīvi novērtēšanas instrumenti un atbilstoši standarti un prakse ir faktori, kas veicina tiesu sistēmu augstu kvalitāti. Iedzīvotāji un uzņēmumi no efektīvas tiesu sistēmas sagaida kvalitatīvus nolēmumus. 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir ietverts salīdzinošs šo faktoru izvērtējums. Pieejamība Šajā izdevumā vēlreiz ir aplūkoti vairāki aspekti, kas veicina iedzīvotājiem lietošanā ērtu tiesu sistēmu. ·Gandrīz visas dalībvalstis nodrošina piekļuvi noteiktai tiešsaistes informācijai par savu tiesu sistēmu, tostarp nodrošinot centralizētu tīmekļa portālu, kurā ir pieejamas tiešsaistes veidlapas un interaktīvi izglītojoša informācija par likumīgajām tiesībām (22. attēls). Atšķiras informācijas saturs un tas, cik informācija ir piemērota cilvēku vajadzībām. Piemēram, tikai dažas dalībvalstis (9) ļauj iedzīvotājiem ar interaktīvas tiešsaistes simulācijas palīdzību uzzināt, vai tie var pretendēt uz juridisko palīdzību. Tomēr lielākajā daļā dalībvalstu ir pieejama informācija svešvalodās runājošām personām, kā arī mērķtiecīga informācija vājredzīgām vai vājdzirdīgām personām. ·Tiesu iestāžu pieejamību, jo īpaši nabadzīgiem iedzīvotājiem, būtiski ietekmē juridiskās palīdzības pieejamība un tiesas nodevu likme. 23. attēlā ir redzams, ka dažās dalībvalstīs patērētāji, kuru ienākumi ir mazāki par Eurostat nabadzības riska slieksni, nesaņem juridisko palīdzību. Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, juridiskās palīdzības pieejamība ir saglabājusies nemainīga. Tajā pašā laikā gadu gaitā dažās dalībvalstīs juridiskā palīdzība ir kļuvusi mazāk pieejama. Tiesas nodevu likmes (24. attēls) kopš 2016. gada kopumā ir saglabājušās nemainīgas, lai gan tiesas nodevu slogs maza apmēra prasībām joprojām ir proporcionāli augstāks. Grūtības izmantot juridisko palīdzību apvienojumā ar augstajām tiesas nodevu likmēm dažās dalībvalstīs varētu atturēt nabadzīgos iedzīvotājus no vēršanās tiesu iestādēs. ·2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā pirmoreiz ir iekļauta arī informācija par tiesas nodevām un juridisko izmaksu atgūstamību komerclietā. Tiesas nodevu apmērs tiesvedībā komerclietās (25. attēls) dalībvalstu starpā ievērojami atšķiras (no 0,1 % līdz 6 % no prasības summas), un tikai divās valstīs tiesas nodevu nav vispār. 26. attēlā pirmoreiz ir redzams, cik lielā mērā komerclietā uzvarējusī puse var atgūt juridiskās izmaksas. Gan starp dalībvalstīm ar likumā noteiktu nodevu sistēmu un valstīm bez tās, gan šo grupu iekšienē (jo īpaši starp labvēlīgākām un mazāk labvēlīgām likumā noteikto nodevu sistēmām) pastāv lielas atšķirības attiecībā uz tiesvedības stadijā radušās maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamību. Turklāt daudzās valstīs par juridisko izmaksu atgūstamību lemj tiesa. Sistēmas labvēlībai attiecībā uz maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamību var būt kā motivējoša, tā atturoša ietekme uz prasības iesniegšanas iespējamību, līdz ar to — uz kopējo piekļuvi tiesu iestādēm. ·Elektronisko līdzekļu pieejamība tiesvedības laikā veicina tiesu iestāžu pieejamību un mazina kavēšanos un izmaksas. 27. attēlā ir redzams, ka vairāk nekā pusē dalībvalstu prasību elektroniska iesniegšana joprojām nenotiek vai ir iespējama tikai ierobežotā apjomā, kas bija vērojams jau 2019. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā. Jo īpaši lielas nepilnības ir novērojamas attiecībā uz iespēju sekot līdzi tiesvedības procesam tiešsaistē, kuru neviena dalībvalsts pilnībā nenodrošina visās tiesās un visās tiesību nozarēs. ·Salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem, piekļuve tiešsaistē tiesas spriedumiem (28. attēls) ir uzlabojusies, jo īpaši attiecībā uz augstākās instances tiesu spriedumu publicēšanu: 19 dalībvalstis publicē visus spriedumus civillietās un komerclietās, kā arī administratīvajās lietās, un tikpat daudz dalībvalstu publicē arī augstākās instances tiesu spriedumus krimināllietās. Šie pozitīvie rādītāji ir mudinājums visām dalībvalstīm turpināt uzlabojumu ieviešanu, jo augstākās instances tiesu nolēmumiem ir svarīga nozīme judikatūras konsekvences nodrošināšanā. Zemākajās tiesu instancēs dalībvalstu skaits, kuras publicē visus spriedumus, joprojām ir būtiski zemāks gan attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, gan civillietās/komerclietās un administratīvajās lietās. Šis rādītājs kopš 2017. gada ir saglabājies nemainīgs. ·2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir padziļinātāk vērtēti dalībvalstīs veiktie pasākumi, kas varētu atvieglot mašīnlasāmu tiesu nolēmumu izstrādi (29. attēls). Visās dalībvalstīs ir ieviesti vismaz daži pasākumi attiecībā uz civillietām un komerclietām, administratīvajām lietām un krimināllietām. Tomēr ir vērojamas būtiskas atšķirības dalībvalstu starpā. Šķiet, administratīvās tiesas ir vistālāk attīstījušas faktorus, kas ļauj veidot algoritmiem draudzīgu tiesu sistēmu. Tiesu sistēmas, kurās ir ieviesti pasākumi, kas ļauj modelēt spriedumus saskaņā ar standartiem, kuri nodrošina to mašīnlasāmību, domājams, nākotnē varētu sasniegt labākus rezultātus. ·Salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem, joprojām turpina palielināties to dalībvalstu skaits, kuras veicina strīdu alternatīvas izšķiršanas (SAI) metožu brīvprātīgu izmantošanu (30. attēls) privātos strīdos. Tas tiek galvenokārt panākts, ieviešot vairāk SAI izmantošanas stimulu dažādās tiesību jomās. Otro gadu pēc kārtas tiek ņemti vērā administratīvie strīdi, attiecībā uz kuriem ir vērojams neliels pieaugums, jo SAI šajā jomā tagad atļauj vairāk nekā puse dalībvalstu. ·2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā pirmoreiz ir sniegts konsolidēts pārskats par pasākumiem, ko dalībvalstis ir veikušas, lai nodrošinātu bērniem draudzīgu tiesu sistēmu (31. attēls). Gandrīz visas dalībvalstis nodrošina vismaz dažus pielāgojumus bērniem, īpaši bieži nosakot pasākumus bērniem draudzīgām uzklausīšanām (tostarp videi) un novēršot bērna vairākkārtēju uzklausīšanu. Tomēr mazāk nekā pusei dalībvalstu ir īpašas bērniem draudzīgas tīmekļa vietnes, kurās būtu sniegta informācija par tiesu sistēmu. Resursi Kvalitatīvām tiesu sistēmām dalībvalstīs ir vajadzīgs pietiekams finanšu resursu un cilvēkresursu līmenis, tostarp ieguldījumi fiziskajā un tehniskā infrastruktūrā, pienācīga sākotnējā un pastāvīgā apmācība, kā arī daudzveidība tiesnešu aprindās, tai skaitā dzimumu līdzsvars. 2020. gada ES rezultātu apkopojums tiesiskuma jomā liecina par turpmāk izklāstīto. ·Finanšu resursu ziņā dati liecina, ka kopumā 2018. gadā vispārējās valdības kopējie izdevumi par tiesām dalībvalstīs lielākoties joprojām saglabājās stabili, bet joprojām bija vērojamas būtiskas faktisko summu atšķirības, izsakot gan EUR uz vienu iedzīvotāju, gan procentos no IKP (32. un 33. attēls). Gandrīz visas dalībvalstis 2018. gadā palielināja izdevumus uz vienu iedzīvotāju (tas ir pieaugums, salīdzinot ar 2017. gadu), un lielākā daļa arī palielināja izdevumus, izsakot tos procentos no IKP. ·Tāpat kā 2019. gadā, 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir attēlots arī kopējo izdevumu sadalījums pa dažādām kategorijām, izmantojot Eurostat datus. Kā redzams 34. attēlā, starp dalībvalstīm pastāv būtiskas atšķirības izdevumu veidošanās ziņā. No vienas puses, tiesnešu un tiesas darbinieku darba algas (tostarp sociālās iemaksas) veido vislielāko izdevumu īpatsvaru lielākajā daļā dalībvalstu, tomēr ieguldījumi pamatlīdzekļos, piemēram, tiesu ēkās un programmatūrā, kopumā ir ļoti mazi, un dažās dalībvalstīs to vispār nav. No otras puses, pamatdarbības izdevumi (piemēram, ēku noma, juridiskā palīdzība un citas plašpatēriņa pozīcijas) dažās dalībvalstīs ir ievērojami lielāki nekā lielākajā daļā citu. Šis sadalījums gadu gaitā ir saglabājies samērā nemainīgs (34. attēls). ·Lielākajā daļā dalībvalstu joprojām mazāk nekā puse no augstāko tiesu tiesnešiem ir sievietes (36. attēls). Situācijas attīstība laikposmā no 2017. līdz 2019. gadam rāda, ka tendences dalībvalstu vidū atšķiras, taču lielākajā daļā dalībvalstu augstāko tiesu tiesnešu-sieviešu skaits kopš 2010. gada ir pieaudzis. ·Runājot par tiesnešu apmācību — lai arī gandrīz visas dalībvalstis nodrošina zināmu tiesneša prasmju kvalifikācijas celšanu, mazāk ir to, kas piedāvā apmācību par IT prasmēm, tiesu pārvaldību un tiesu ētiku, un šādās mācībās lielākajā daļā valstu piedalās neliela daļa tiesnešu (38. attēls). Attiecībā uz apmācību par saziņu ar pusēm, kas pieder neaizsargātām grupām, ir vērojami pastāvīgi uzlabojumi, ciktāl runa ir par vājredzīgām vai vājdzirdīgām personām, ar dzimumu saistītas vardarbības upuriem un patvēruma meklētājiem (39. attēls). Salīdzinot ar iepriekšējo gadu, plašāk pieejamas ir kļuvušas arī informētības uzlabošanas mācības attiecībā uz dezinformāciju un rīcību ar to. Novērtēšanas rīki ·Lai gan vairums dalībvalstu (ar dažiem izņēmumiem) ir pilnībā ieviesušas IKT lietu pārvaldības sistēmas, joprojām pastāv nepilnības, kas saistītas ar tiesu darbības statistikas apkopošanas rīkiem (40. attēls). Šīs sistēmas ir paredzētas dažādiem nolūkiem, tostarp statistikas izveidei, un tās ir konsekventi jāievieš visā tiesu sistēmā. Dažās dalībvalstīs ir agrīnās brīdināšanas sistēmas, kas ļauj konstatēt nepilnības un neatbilstības lietu apstrādes standartos, tādējādi ļaujot laikus rast risinājumus. Dažās dalībvalstīs nav iespējams nodrošināt datu apkopošanu valsts mērogā visās tiesību jomās. ·Ir atkārtoti samazinājusies tiesu pakalpojumu lietotāju un praktizējošu juristu aptauju izmantošana (41. attēls), pieaugot to dalībvalstu skaitam, kuras izvēlas neveikt nekādas aptaujas. Tomēr, šķiet, pastāv zināmas atšķirības starp aptaujas neveikušajām dalībvalstīm — dažos gadījumos aptaujas tiek rīkotas tikai ik pārgadus vai ik pēc dažiem gadiem. Pieejamība, klientu apkalpošana, tiesas sēdes un spriedumi, kā arī vispārējā uzticēšanās tiesu sistēmai joprojām atkārtojas aptauju tematos, bet tikai dažas dalībvalstis interesējās par to grupu apmierinātību, kurām ir īpašas vajadzības, un personu informētību par savām tiesībām. Gandrīz visas dalībvalstis, kas izmantoja aptaujas, arī nodrošināja turpmāko rīcību (42. attēls), lai gan šādas turpmākās rīcības apmērs joprojām bija ļoti atšķirīgs. Rezultāti parasti tika izmantoti gada vai īpašu pārskatu izstrādē, kā arī daudzās dalībvalstīs tie tika izmantoti izvērtējumos vai nepieciešamo tiesību aktu grozījumu identificēšanā. Standarti Standarti var paaugstināt tiesu sistēmu kvalitāti. Šajā ES rezultātu apkopojuma tiesiskuma jomā izdevumā turpinās tādu konkrētu standartu sīkāka izpēte, kuru mērķis ir uzlabot tiesvedības ilgumu, un šo standartu detalizēta aplūkošana, ņemot vērā instances un tiesību jomas, kurās šādi standarti pastāv. ·Gandrīz visas dalībvalstis izmanto laika standartus, lai arī tie ne vienmēr ir vienlīdz attīstīti visās instancēs un visās tiesību jomās. Standarti, ar kuriem nosaka laika ierobežojumus (piemēram, noteiktu laiku no lietas reģistrēšanas līdz pirmajai tiesas sēdei), turpina izplatīties, savukārt termiņu standarti (piemēram, nosacījums, ka noteikta daļa lietu ir jāpabeidz noteiktā laikā) un neizskatīto lietu uzkrāšanās pārvaldības standarti joprojām tiek izmantoti salīdzinoši mazāk (43. attēls). Tomēr dažas dalībvalstis, kas saskaras ar īpašām efektivitātes grūtībām, šādus standartus patlaban neizmanto vai izmanto tikai ierobežotā apjomā.



3.3. Neatkarība Tiesu sistēmas neatkarība ir prasība, kas izriet no efektīvas tiesiskās aizsardzības principa, kurš minēts Līguma 19. pantā, un no ES Pamattiesību hartā nostiprinātajām tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesas priekšā (47. pants) ( ). Šī prasība paredz (a) ārējo neatkarību, kas nozīmē, ka attiecīgā struktūra pilda savas funkcijas pilnībā autonomi un tā nav hierarhiski ierobežotās vai pakļautības attiecībās ne ar vienu subjektu, kā arī tā nesaņem rīkojumus vai norādījumus ne no viena subjekta, un tātad tā ir aizsargāta no ārējas iejaukšanās vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību, un (b) iekšējo neatkarību un objektivitāti, saglabājot vienādu distanci attiecībā pret strīda dalībniekiem un to attiecīgajām interesēm saistībā ar konkrētā strīda priekšmetu (). Tiesu neatkarība garantē, ka tiks aizsargātas visas tiesības, kuras indivīdiem izriet no ES tiesībām, un saglabātas dalībvalstu kopējās vērtības, kas izklāstītas LES 2. pantā, tostarp tiesiskums (). ES tiesiskās kārtības saglabāšana ir ļoti svarīga visiem iedzīvotājiem un uzņēmumiem, kuru tiesības un brīvības tiek aizsargātas ES tiesībās. Priekšstats par tiesu sistēmu neatkarību ir izaugsmi veicinošs faktors, jo uzskats, ka tiesu sistēma nav neatkarīga, var kavēt ieguldījumus. Papildus rādītājiem par priekšstatu attiecībā uz tiesu iestāžu neatkarību, kas gūts no dažādiem avotiem, 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir ietverti vairāki rādītāji par to, kā tiek organizētas tiesu sistēmas, lai aizsargātu tiesu sistēmas neatkarību konkrētu veidu situācijās, kurās to neatkarība varētu būt apdraudēta. Ņemot vērā Eiropas Tiesu iestāžu padomju tīkla (ENCJ), ES Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkla (NPSJC) un Ekspertu grupas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas jomā nodrošinātos ievaddatus, 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir atspoguļoti atjaunināti rādītāji, kas attiecas uz tiesiskajām garantijām pret tiesnešiem ierosinātās disciplinārlietās un tiesnešu iecelšanu tiesu iestāžu padomēs, kā arī divi jauni pārskati par disciplinārlietām attiecībā uz prokuroriem.



3.3.1. Priekšstats par tiesu sistēmas neatkarību 44. attēls. Plašas sabiedrības priekšstats par tiesu un tiesnešu neatkarību (*) (avots: Eirobarometrs ( ) — gaišās krāsas: 2016., 2018. un 2019. gads, tumšās krāsas: 2020. gads) (*) Dalībvalstis sarindotas, vispirms norādot to respondentu īpatsvaru, kuri atbildējuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarību vērtē kā “ļoti lielu” vai “diezgan lielu” (“liela” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “diezgan maza” vai “ļoti maza” (“maza” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” un atbildes “maza” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti liela”; ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbilžu “liela”, “maza” un “ļoti liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti maza”. 45. attēlā ir attēloti priekšstata par tiesu un tiesnešu neatkarības trūkumu galvenie iemesli, ko norādījuši respondenti. Respondenti no plašas sabiedrības, kas novērtēja tiesu sistēmas neatkarību kā “diezgan mazu” vai “ļoti mazu”, varēja pamatot savu vērtējumu, izvēloties kādu no trim iemesliem. Dalībvalstis uzskaitītas tādā pašā secībā kā 44. attēlā. 45. attēls. Galvenie iemesli plašas sabiedrības priekšstatam par neatkarības trūkumu (respondentu īpatsvars — augstāka vērtība nozīmē lielāku ietekmi) (avots: Eirobarometrs ( )) 46. attēls. Uzņēmumu priekšstats par tiesu un tiesnešu neatkarību (*) (avots: Eirobarometrs ( ) — gaišās krāsas: 2017., 2018. un 2019. gads, tumšās krāsas: 2020. gads) (*) Dalībvalstis sarindotas, vispirms norādot to respondentu īpatsvaru, kuri atbildējuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarību vērtē kā “ļoti lielu” vai “diezgan lielu” (“liela” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “diezgan maza” vai “ļoti maza” (“maza” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” un atbildes “maza” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti liela”; ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbilžu “liela”, “maza” un “ļoti liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti maza”. 47. attēlā ir attēloti priekšstata par tiesu un tiesnešu neatkarības trūkumu galvenie iemesli, ko norādījuši respondenti. Aptaujātie uzņēmumi, kas novērtēja tiesu sistēmas neatkarību kā “diezgan mazu” vai “ļoti mazu”, varēja pamatot savu vērtējumu, izvēloties kādu no trim iemesliem. Dalībvalstis uzskaitītas tādā pašā secībā kā 46. attēlā. 47. attēls. Galvenie iemesli uzņēmumu priekšstatam par neatkarības trūkumu (respondentu vērtējums — augstāka vērtība nozīmē lielāku ietekmi) (avots: Eirobarometrs ( )) 48. attēls. PEF: uzņēmumu priekšstats par tiesu sistēmas neatkarību, 2010.–2019. gads (priekšstats — augstāka vērtība nozīmē labāku vērtējumu) (avots: Pasaules Ekonomikas forums ( )) 3.3.2. Strukturālā neatkarība Strukturālās neatkarības garantēšanai ir nepieciešams, lai pastāvētu tiesību normas, it īpaši attiecībā uz tiesas sastāvu, iecelšanu, pilnvaru ilgumu, kā arī tās locekļu atturēšanās, noraidīšanas un atlaišanas iemesliem, ļaujot kliedēt indivīdos jebkādas pamatotas šaubas par minētās tiesas ārēju ietekmējamību un tās neitralitāti attiecībā uz interesēm, ar ko tā saskaras ( ). Šiem noteikumiem it īpaši ir jāļauj izslēgt ne tikai jebkādu tiešu ietekmi, kas izpaužas norāžu veidā, bet arī netiešākas ietekmes formas, kas varētu iespaidot attiecīgo tiesnešu lēmumus (). Ir izstrādāti Eiropas standarti, proti, tos izstrādājusi Eiropas Padome, piemēram, Eiropas Padomes 2010. gada Ieteikumā jautājumā par tiesnešu neatkarību, efektivitāti un pienākumiem ( ). 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir ietverti vairāki rādītāji par to, kā ir organizētas tiesu sistēmas, lai aizsargātu tiesu sistēmas neatkarību. Šajā ES rezultātu apkopojuma tiesiskuma jomā izdevumā ir ietverti atjaunināti rādītāji par struktūrām un iestādēm, kas iesaistītas pret tiesnešiem ierosinātās disciplinārlietās (49. un 50. attēls), un, tāpat kā iepriekšējā gadā, ir ietverts rādītājs par tiesu iestāžu padomju locekļu iecelšanu (51. un 52. attēls) ( ). 2020. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir sniegta arī informācija par disciplinārlietās pret prokuroriem iesaistītajām struktūrām un iestādēm (53. un 54. attēls), kā arī atjaunināti sīkāki rādītāji par norādījumiem prokuroriem atsevišķās lietās (55. attēls) ( ). Attēli atspoguļo valstu sistēmas, kādas tās bija 2019. gada decembrī. Rezultātu apkopojumā sniegtie dati nav uzskatāmi par novērtējumu vai pašreizējiem kvantitatīvajiem datiem attiecībā uz aizsardzības pasākumu efektivitāti. To mērķis nav atspoguļot aizsardzības pasākumu sarežģītību un nianses. Vairāku aizsardzības pasākumu esība pati par sevi nenodrošina tiesu sistēmas efektivitāti. Jāatzīmē arī tas, ka būtiska nozīme tiesu sistēmas neatkarības nodrošināšanā ir arī īstenošanas politikai un praksei, ar ko veicina tiesu iestāžu objektivitāti un novērš to korupciju. Galu galā efektīvai tiesu sistēmas neatkarības aizsardzībai ir vajadzīga integritātes un objektivitātes kultūra, kas ir kopīga tiesnešiem un ko ievēro plašāka sabiedrība. – Aizsardzības pasākumi pret tiesnešiem ierosinātās disciplinārlietās –

Disciplinārlietu ierosināšana pret tiesnešiem ir viens no vissensitīvākajiem jautājumiem attiecībā uz tiesu sistēmu neatkarību. Kā noteikusi Eiropas Savienības Tiesa, “to personu, kuras spriež tiesu, disciplināros pasākumus (..) reglamentējošajos noteikumos ir jābūt garantijām, kas nepieciešamas, lai novērstu jebkādu risku, ka šādi pasākumi tiks izmantoti kā tiesu nolēmumu satura politiskās kontroles sistēma” ( ). To garantiju kopums, kuras Tiesa noteikusi par būtiskām tiesu varas neatkarības saglabāšanai, ietver noteikumus, kuros ir definēta gan rīcība, kas ir disciplinārpārkāpumi, gan konkrēti piemērojami sodi, kuri paredz neatkarīgas instances iesaistīšanos saskaņā ar procedūru, kas pilnībā garantē Hartas 47. un 48. pantā paredzētās tiesības, tostarp tiesības uz aizstāvību, un kuros ir paredzēta iespēja tiesā apstrīdēt disciplināro iestāžu lēmumus ( ). Tiesa nosprieda, ka “ar LESD 267. pantu tiesām ir piešķirtas visplašākās iespējas vērsties Tiesā (..) jebkurā tiesvedības brīdī, kuru tās uzskata par atbilstošu” ( ). Kā ir norādījusi Eiropas Savienības Tiesa, ikviena valsts tiesību norma, kas liedz šo rīcības brīvību, “lai izvairītos no (..) disciplinārsoda piemērošanas (..), aizskar valsts tiesu prerogatīvas, kas tām ir atzītas LESD 267. pantā, un tādējādi Tiesas un valsts tiesu sadarbības, kura izveidota ar prejudiciālā lūguma procedūru, iedarbīgumu” ( ). Tiesa ir arī norādījusi, ka “tiesnešu neatkarību nodrošina garantija, ka viņiem nevar piemērot disciplinārsodus par (..) lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu [iesniegšanu] Tiesā” ( ). Saskaņā ar Eiropas Padomes standartiem disciplinārlietas pret tiesnešiem var ierosināt, ja viņi nepilda savus pienākumus efektīvi un pienācīgi ( ). Tiesību interpretācija, faktu novērtējums vai pierādījumu izvērtēšana, ko veic tiesneši, lai izspriestu lietas, nedrīkstētu būt par pamatu civilatbildībai vai disciplināratbildībai, izņemot ļaunprātības un rupjas neuzmanības gadījumā ( ). Turklāt disciplinārlietas izskatīšanai vajadzētu notikt neatkarīgā iestādē, kāda ir tiesa, ar visām taisnīgas tiesas garantijām. Tiesnesim, pret kuru ierosināta disciplinārlieta, vajadzētu būt tiesīgam apstrīdēt gan lēmumu, gan sodu. Disciplinārsodiem vajadzētu būt samērīgiem ( ). 49. attēlā ir sniegts atjaunināts pārskats par iestādēm, kas lemj par disciplinārsodiem attiecībā uz vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešiem un kas var būt vai nu (a) parastas neatkarīgas iestādes, piemēram, tiesas (augstākā tiesa, administratīvā tiesa vai tiesas priekšsēdētājs), vai arī (b) citas iestādes, kuru locekļus īpaši ieceļ tiesu iestāžu padome, tiesneši vai izpildvara. 49. attēls. Iestāde, kas lemj par disciplinārsodiem tiesnešiem (*) ( ) (*) Bulgārija: vieglākus disciplinārsodus var piemērot tiesas priekšsēdētājs. Lēmumus par disciplinārpasākumiem var pārskatīt tiesā — Augstākajā administratīvajā tiesā. Čehija: disciplinārlietas izskata Augstākās administratīvās tiesas disciplinārlietu kameras. Locekļu kandidatūras iesaka tiesas priekšsēdētājs no tiesnešu saraksta, un viņus izvēlas lozējot. Dānija: lēmumus par diciplinārsodiem pieņem Īpašā apsūdzības un revīzijas tiesa, kurā ir pieci locekļi, ko oficiāli amatā ieceļ tieslietu ministrs, bet izvirza attiecīgi Augstākā tiesa, Augstās tiesas, Tiesnešu asociācija un Advokātu padome, kā arī papildus — atzīts zinātnieks. Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs var izteikt brīdinājumu. Vācija: disciplinārpasākumus var piemērot oficiālās disciplinārlietās (Vācijas Tiesu likuma 63. pants attiecībā uz federālo tiesu tiesnešiem, kā arī līdzvērtīgi federālo zemju noteikumi) civildienesta tiesas (“Dienstgericht des Bundes” attiecībā uz federālo tiesu tiesnešiem un “Dienstgerichte der Länder” attiecībā uz federālo zemju tiesu tiesnešiem), kas ir īpašas parasto tiesu palātas. Šo tiesas palātu locekļus ieceļ konkrētās tiesas (Federālās tiesas vai augstākās reģionālās tiesas, vai reģionālās tiesas) tiesneši (“Präsidium”). Disciplinārlietā pieņemta nolēmuma gadījumā vai nu tiesas priekšsēdētājs, vai arī Tieslietu ministrija (gan viens, gan otrs federālo zemju līmenī un federālā līmenī) var piemērot mazāk stingrus disciplinārpasākumus, piemēram, rājienu (Vācijas Tiesu likuma 64. pants federālajiem tiesnešiem, līdzvērtīgi noteikumi — federālo zemju līmenī). Igaunija: disciplinārlietas izskata disciplinārlietu tiesnešu palāta, ko ieceļ Augstākā tiesa un visu Igaunijas tiesnešu kopsapulce. Īrija: lēmumu pieņem tiesu iestāžu padomes izveidota tiesnešu rīcības komiteja, kurā ir trīs tiesneši, ko ievēl to kolēģi, pieci tiesu priekšsēdētāji (ex officio locekļi) un pieci piesēdētāji, ko ieceļ valdība. Saskaņā ar valsts konstitūciju tiesnesi var atbrīvot no amata par amata pienākumu pārkāpumu vai rīcībnespēju, pamatojoties uz abu Parlamenta palātu (Oireachtas) izdotām rezolūcijām, kurās pieprasa tiesneša atcelšanu no amata. Grieķija: pirmajā un otrajā instancē disciplināro varu pār tiesnešiem īsteno padomes, kuru sastāvā ir vispārējās jurisdikcijas tiesu augstāka ranga tiesneši, ko izvēlas lozējot. Disciplināro varu pār augsta ranga tiesnešiem īsteno Augstākā disciplinārpadome. Itālija: Augstākā tiesa var pārskatīt tiesu iestāžu padomes lēmumus par disciplinārpasākumiem. Latvija: disciplinārlietas izskata Tiesnešu disciplinārkolēģija, kuras locekļus ieceļ tiesnešu kopsapulcē. Spānija: disciplinārus lēmumus par nelieliem disciplinārpārkāpumiem pieņem tā rajona attiecīgās tiesas pārvaldības palāta, kurā pienākumus pilda tiesnesis, uz kuru attiecas disciplinārlieta (saskaņā ar Konstitucionālā likuma par tiesu varu 421. panta 1. punkta a) apakšpunktu — Augstā tiesa, Valsts tiesa un Augstākā tiesa, kā arī Augstākās tiesas, Audiencia Nacional un Augstākās justīcijas tiesas, ja tajā pienākumus pilda disciplināri sodītais tiesnesis, priekšsēdētāji). Lietuva: pirmajā instancē lēmumu pieņem Goda tiesa, kuras tiesneši un priekšsēdētājs (tiesnesis, kuru ievēlē Tiesu iestāžu padome) ir noteikti Tiesu iestāžu padomes nolēmumā. Tās sastāvu veido seši tiesneši, kurus izvēlas un ieceļ Tiesu iestāžu padome, divi locekļi, kurus ieceļ valsts prezidents, un divi locekļi, kurus ieceļ Seima priekšsēdētājs. Otrajā instancē lēmumu pieņem Augstākā tiesa. Ungārija: disciplinārlietas izskata Darba tiesa, kuras tiesnešus ieceļ Valsts tiesu iestāžu padome. Tiesas priekšsēdētājs var noteikt vieglāko sodu (brīdinājumu), ko var pārsūdzēt Darba tiesā. Malta: lēmumu pieņem Tiesnešu un maģistrātu komiteja, kas ir Tieslietu administrācijas komisijas apakškomiteja. Komiteja sastāv no trim tiesnešiem vai maģistrātiem, kurus ievēlējuši to kolēģi. Polija: tieslietu ministrs izvēlas disciplinārlietu tiesnešus pēc nesaistošām apspriedēm ar Valsts tiesu iestāžu padomi. Ar trijiem Augstākās tiesas lēmumiem, ar kuriem tika īstenots ES Tiesas 2019. gada 19. novembra spriedums, tika atzīts, ka Augstākās tiesas Disciplinārlietu palāta, kam ir uzdots, piemēram, pieņemt lēmumus par tiesnešu disciplinārlietām otrajā instancē, nav neatkarīga tiesa Eiropas Savienības tiesību izpratnē. Slovēnija: disciplinārtiesu ieceļ Tiesu iestāžu padome no savu locekļu vidus un no Augstākās tiesas ieteikto tiesnešu vidus. Slovākija: pirmās instances tiesu priekšsēdētājiem ir pilnvaras kā disciplinārsodu piemērot “rakstisku brīdinājumu”. disciplinārlietu palātas ieceļ Tiesu iestāžu padome. Attiecībā uz Augstākās tiesas priekšsēdētāju un priekšsēdētāja vietnieku kompetentā tiesa disciplinārlietu izskatīšanai ir Konstitucionālā tiesa. Zviedrija: pastāvīgo tiesnesi var atcelt no amata tikai tad, ja tas ir izdarījis smagu noziegumu vai atkārtoti nav pildījis savus pienākumus, tādējādi apliecinot acīmredzamu nepiemērotību savam amatam. Ja lēmumu par tiesneša atcelšanu no amata ir pieņēmusi cita iestāde, nevis tiesa (praksē tā ir Nacionālā disciplinārpārkāpumu izskatīšanas padome), attiecīgais tiesnesis var aicināt tiesu pārskatīt attiecīgo lēmumu. Šo lēmumu tiesnesis var patstāvīgi apstrīdēt rajona tiesā vai ar arodbiedrības atbalstu — darba lietu tiesā kā pirmās instances tiesā. 50. attēlā ir sniegts atjaunināts pārskats par izmeklēšanas struktūrām, kas veic oficiālu izmeklēšanu pret tiesnešiem ierosinātās disciplinārlietās. Tas neattiecas uz sākotnējo izmeklēšanu, kuras mērķis ir izlemt, vai ir jāierosina oficiāla disciplinārlieta. Izmeklēšanas posms ir īpaši sensitīvs disciplinārprocesa posms, kas var ietekmēt tiesu sistēmas neatkarību. Izmeklēšanas pilnvaras var īstenot vai nu (a) parastās izmeklēšanas iestādes, piemēram, tiesu priekšsēdētāji vai tiesu iestāžu padomes, vai arī (b) citi izmeklētāji, kurus īpaši iecēlusi tiesu iestāžu padome, tiesneši vai citas iestādes izmeklēšanas veikšanai pret tiesnešiem ierosinātās disciplinārlietās. 50. attēls. Izmeklētājs, kurš atbild par oficiālajām disciplinārlietām pret tiesnešiem (*) ( ) (*) Bulgārija: izmeklēšanu veic attiecīgās tiesas administratīvais vadītājs (attiecībā uz faktiem, par kuriem var noteikt disciplinārsodu — rājienu) vai Bulgārijas augstākās tiesu iestāžu padomes tiesnešu kolēģija (disciplinārlietu palāta). Augstākās tiesu iestāžu padomes inspekcija veic pārbaudes, uz kuru pamata tā var izteikt priekšlikumus disciplinārlietas ierosināšanai. Čehija: tieslietu ministrs var veikt arī noteiktu sākotnējo izmeklēšanu, lai sagatavotu priekšlikumu par disciplinārlietas ierosināšanu, parasti apspriežoties ar tās tiesas priekšsēdētāju, kuras sastāvā tiesnesis darbojas. Dānija: ikviens var iesniegt sūdzību Īpašajai apsūdzības un revīzijas tiesai, kas pastāv pie Augstākās tiesas un atrodas tās pārvaldībā; lēmumi tiek pieņemti pēc abu pušu uzklausīšanas. Izmeklēšanu var veikt arī ģenerālprokurors. Vācija: nav oficiāla pirmsizmeklēšanas posma. Disciplināros rīkojumos, kas attiecas uz mazāk stingriem disciplinārpasākumiem, piemēram, rājienu, tiesas priekšsēdētājs un visaugstākā dienesta iestāde (parasti tā ir Tieslietu ministrija — gan federālo zemju līmenī, gan federālā līmenī) novērtē faktus. Visaugstākā dienesta iestāde izlemj, vai ierosināt disciplinārlietu tiesā. Tad tiesa veic oficiālu izmeklēšanu. Igaunija: izmeklēšanu var veikt tiesas priekšsēdētājs vai tieslietu kanclers (ombuds). Īrija: tiesneši nav pakļauti disciplinārai struktūrai vai disciplināram režīmam, izņemot Konstitūcijā paredzēto procedūru, saskaņā ar kuru tiesnesi var atbrīvot no amata par amata pienākumu pārkāpumu vai rīcībnespēju, pamatojoties uz abu Parlamenta palātu (Oireachtas) izdotām rezolūcijām, kurās pieprasa tiesneša atcelšanu no amata. Grieķija: civillietu un krimināllietu tiesas: tiesu inspekcijas struktūra, kuru ievēlē no tiesnešu vidus lozējot; administratīvās tiesas: izmeklētāju izvēlas no Valsts padomes locekļu vidus. Spānija: disciplinārlietu virzītāju ieceļ Tiesu ģenerālpadome; lietu virzītāju izvēlas no tādu Augstākās tiesas tiesnešu un maģistrātu kopuma, kuriem ir vairāk nekā 25 gadu pieredze juridiskās lietās, bet viņš savu pilnvaru laikā īsteno tikai lietu virzītāja funkcijas. Francija: Tiesu iestāžu padomes priekšsēdētājs izvēlas vienu vai divus Tiesu iestāžu padomes locekļus, lai tie veiktu attiecīgo izmeklēšanu. Ministrija pirms lēmuma iesniegt lietu padomei var lūgt atzinumu Tiesu inspekcijas iestādei. Itālija: tiesības veikt izmeklēšanu ir Augstākās tiesas ģenerālprokuroram. Tiesības veikt administratīvo procedūru ir Tieslietu ministrijas ģenerālinspekcijai. Kipra: izmeklēšanu veic izmeklēšanas tiesnesis, kuru ieceļ Augstākā tiesa. Latvija: izmeklēšanu veic Tiesnešu disciplinārkolēģija. Ungārija: izmeklēšanu veic disciplinārlietu komisārs, kuru ieceļ Darba tiesa (disciplinārtiesa). Lietuva: izmeklēšanu veic Tiesnešu ētikas un disciplināro lietu komisija, kuras locekļi un priekšsēdētājs (ko ievēlē Tiesu iestāžu padome) ir noteikti Tiesu iestāžu padomes nolēmumā un kuras sastāvu veido četri tiesneši, ko ieceļ Tiesu iestāžu padome, divi locekļi, ko ieceļ valsts prezidents, un viens loceklis, ko ieceļ Seima priekšsēdētājs. Tiesnešu ētikas un disciplināro lietu komisijas priekšsēdētājam ir tiesības deleģēt tās tiesas priekšsēdētājam, kurā strādā tiesnesis, vai augstākas tiesas priekšsēdētājam izmeklēšanas veikšanu un iepazīstināšanu ar izmeklēšanas rezultātiem. Malta: izmeklēšanu veic Tiesnešu un maģistrātu komiteja. Nīderlande: izmeklēšanu veic ģenerālprokurors. Polija: tieslietu ministrs ieceļ par disciplinārlietām atbildīgo amatpersonu attiecībā uz vispārējās jurisdikcijas tiesu tiesnešiem un viņa diviem vietniekiem (kuri savukārt ieceļ savus vietniekus no tiesnešu vidus). Tieslietu ministrs var pārņemt jebkuru notiekošu izmeklēšanu, ieceļot tieslietu ministra par disciplinārlietām atbildīgo ad hoc amatpersonu. Portugāle: Tiesu iestāžu padome ieceļ tiesu inspekcijas