LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis CE 286/5

Trešdiena, 2009. gada 16. decembris

Personu tiesības ierobežojoši pasākumi pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā

P7_TA(2009)0111

Eiropas Parlamenta 2009. gada 16. decembra rezolūcija par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kuras saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, saistībā ar Zimbabvi un situāciju Somālijā

2010/C 286 E/02

Eiropas Parlaments,

ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, visas ANO cilvēktiesību konvencijas un to fakultatīvos protokolus, Starptautisko paktu par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām un divus tā fakultatīvos protokolus, ANO statūtus un jo īpaši statūtu 1. un 25. pantu un VII nodaļas 39. un 41. pantu,

ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvenciju (Eiropas Cilvēktiesību konvenciju) un tās protokolus, kā arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartu (Hartu), jo īpaši Hartas VI sadaļu “Tiesiskums”, kas stājās spēkā 2009. gada 1.decembrī,

ņemot vērā attiecīgos noteikumus Lisabonas līgumā, ar kuru groza Līgumu par Eiropas Savienību (LES)un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu (EK lígums), un jo īpaši Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 75., 215. un 275. pantu, kā arī LES II sadaļā ietvertos noteikumus par demokrātijas principiem,

ņemot vērā attiecīgos iepriekšējos noteikumus LES (3., 6., 11., 13., 19., 21., 29. un 39. pants) un EK līgumā (60., 133., 296., 297., 301. un 308. pants),

ņemot vērā attiecīgos Padomes dokumentus, kas pieņemti šajā jomā (1),

ņemot vērā Padomes Kopējo nostāju 2001/930/KĀDP par terorisma apkarošanu (2) un 2001/931/KĀDP par īpašu pasākumu piemērošanu, lai apkarotu terorismu (3), kas abas pieņemtas 2001. gada 27. decembrī, un Padomes 2001. gada 27. decembra Regulu (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (4),

ņemot vērā Padomes Kopējo nostāju 2002/402/KĀDP, ar ko paredz ierobežojošus pasākumus attiecībā uz Osamu Bin Ladenu, organizācijas Al-Qaida un Taliban locekļiem un citām privātpersonām, grupām, uzņēmumiem un organizācijām, kuras saistītas ar tiem (5), un Padomes Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban (6), kas abas pieņemtas 2002. gada 27. maijā, kā arī attiecīgo Komisijas priekšlikumu un Padomes tekstu (7),

ņemot vērā 2009. gada 16. februāra Kopējo nostāju 2009/138/KĀDP par ierobežojošiem pasākumiem pret Somāliju (8), attiecīgo Komisijas priekšlikumu (9) un 2004. gada 19. februāra Kopējo nostāju 2004/161/KĀDP, ar ko atjauno ierobežojošos pasākumus pret Zimbabvi (10), kas grozīta ar 2008. gada 31. jūlija Kopējo nostāju 2008/632/KĀDP (11), kā arī attiecīgo Komisijas priekšlikumu (12),

ņemot vērā attiecīgās Parlamenta rezolūcijas šajā jomā un jo īpaši 2008. gada 4. septembra rezolūciju par ES sankciju izvērtēšanu, kas ir daļa no ES pasākumiem un stratēģijām cilvēktiesību jomā (13),

ņemot vērā Eiropas Padomes Parlamentārās Asamblejas Juridiskās un cilvēktiesību komitejas 2007. gada 16. novembra ziņojumu “Apvienoto Nāciju Organizācijas Drošības padomes un Eiropas Savienības melnie saraksti”, kā arī 2008. gada 22. janvāra papildinājumu pie šā ziņojuma,

ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas attiecīgo judikatūru un jo īpaši tās 2008. gada 3. septembra spriedumu apvienotajā lietā C-402/05 P un C-415/05 P Kadi un Al Barakaat International Foundation pret Padomi un Komisiju (14),

ņemot vērā Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāja 2009. gada 28. jūlija atzinumu par priekšlikumu Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 881/2002, ar kuru paredz īpašus ierobežojošus pasākumus, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban,

ņemot vērā Parlamenta Attīstības komitejas priekšsēdētāja 2009. gada 12. novembra vēstuli Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas priekšsēdētājam,

ņemot vērā 2009. gada 16. novembra jautājumus Komisijai un Padomei par ierobežojošiem pasākumiem (O-0135/2009 – B7-0233/2009, O-0136/2009 – B7-0234/2009),

ņemot vērā Parlamenta Juridiskās komitejas 2009. gada 3.decembra sanāksmē pausto viedokli par juridisko pamatu saistībā ar Lisabonas līgumu ierosinājumiem par dokumentiem, kas attiecas uz Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, Somāliju un Zimbabvi,

ņemot vērā Reglamenta 115. panta 5. punktu un 110. panta 2. punktu,

A. tā kā cilvēktiesību ievērošana ir viena no Eiropas Savienības pamatvērtībām (LES 2. pants), kas atspoguļota arī tās ārējā darbībā, jo 21. panta 1. punktā ir teikts, ka “Savienības starptautiskās darbības virzītājspēks ir principi, kuri ir iedvesmojuši tās izveidi, attīstību un paplašināšanos un kurus tā tiecas veicināt visā pasaulē, proti, demokrātija, tiesiskums, universāls un nedalāms cilvēktiesību un pamatbrīvību princips, cilvēka cieņas neaizskaramība, vienlīdzības un solidaritātes princips, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību ievērošana”;

B. tā kā Eiropas Savienība ir apņēmusies cīnīties pret visām terorisma dimensijām neatkarīgi no tā, vai tā cēloņi vai norises vērojamas Savienības iekšienē vai ārpus tās, izmantojot dažādus instrumentus un līdzekļus skaidri noteiktās tiesiskuma robežās un ievērojot pamattiesības; tā kā jāpieliek īpašas pūles, lai nodrošinātu pamattiesību pilnīgu ievērošanu šajā īpašajā jomā, kā arī lai visi pieņemtie pasākumi saistībā ar terorisma apkarošanu būtu samērīgi, atbilstoši un efektīvi;

C. tā kā līdzekļi, ar kādiem Eiropas Savienība plāno īstenot iepriekš minētos mērķus, tostarp cīņu pret terorismu, ietver (ne tikai) ierobežojošus pasākumus (sankcijas) pret trešo valstu valdībām, fiziskām vai juridiskām personām, grupām vai nevalstiskām organizācijām; tā kā joprojām uzdod jautājumus, cik lielā mērā ANO un ES ir sniegušas pierādījumus par šādu režīmu efektivitāti terorisma aktu finansēšanas ierobežošanā, paturot prātā nozīmīgo ietekmi, kāda šiem režīmiem bijusi uz uzticamību ES un ANO saistībām attiecībā uz pamattiesībām;

D. tā kā atbilstoši vispārējai ES praksei starp terminiem “sankcijas” un “ierobežojoši pasākumi” nav atšķirības (15); tā kā Padome ir norādījusi, ka sankcijas jāpiemēro tā, lai tās maksimāli iedarbotos uz tiem, kuru rīcību ar sankcijām paredzēts ietekmēt; šādi rīkojoties, ar precīzu sankciju piemērošanu vajadzētu līdz absolūtam minimumam samazināt jebkura veida nelabvēlīgo humāno ietekmi, risku, ka neparedzētas sekas skar personas, pret kurām attiecīgās sankcijas nav vērstas, vai iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz kaimiņvalstīm;

E. tā kā LESD 215. panta 2. punktā teikts, ka “ja tas paredzēts kādā lēmumā, kas pieņemts saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību V sadaļas 2. nodaļu, Padome saskaņā ar 1. pantā paredzēto procedūru var pieņemt ierobežojošus pasākumus attiecībā uz fiziskām vai juridiskām personām un nevalstiskām grupām vai struktūrām”; un tā kā LESD 75. panta pirmajā daļā teikts, ka “ja tas vajadzīgs, lai sasniegtu 67. pantā izklāstītos mērķus attiecībā uz terorisma un ar to saistītu darbību novēršanu un apkarošanu, Eiropas Parlaments un Padome, pieņemot regulas saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, paredz administratīvu pasākumu sistēmu kapitāla apritei un maksājumiem, piemēram, fizisku vai juridisku personu, grupu vai nevalstisku subjektu īpašumā vai valdījumā esošu līdzekļu, finanšu aktīvu vai ekonomiskā guvuma iesaldēšanu”;

F. tā kā LESD 275. panta otrajā daļā arī noteikts, ka “Tiesas kompetencē […] ir […] izlemt lietas, kuras ierosinātas saskaņā ar 263. panta ceturtajā daļā paredzētajiem nosacījumiem par lēmumu likumību, kuri paredz ierobežojošus pasākumus pret fiziskām vai juridiskām personām un kurus pieņēmusi Padome, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību V sadaļas II nodaļu”;

G. tā kā LESD 16. panta 2. punktā Eiropas Parlaments un Padome tiek aicināti ieviest skaidru un stabilu regulējumu datu aizsardzībai ar noteikumiem “par fizisko personu aizsardzību attiecībā uz Savienības iestāžu un struktūru veikto personas datu apstrādi, kā arī personas datu apstrādi, ko veic dalībvalstis saistībā ar Savienības tiesību aktu darbības jomu, un noteikum[iem] par šādu datu brīvu apriti”; tā kā šajā pašā pantā teikts, ka “šo noteikumu izpildi kontrolē neatkarīgas iestādes”; tā kā minētos noteikumus galu galā piemēros arī Savienības iestāžu veiktajai personas datu apstrādei kopējās ārpolitikas un drošības politikas jomā; tā kā LES 39. pants (2. nodaļas nosaukums ir “Īpaši noteikumi par kopējo ārpolitiku un drošības politiku”) jāsaprot kā atkāpe no LESD 16. panta, kurā Padomei prasa, lai tā “pieņem lēmumu, ar kuru nosaka noteikumus par fizisko personu aizsardzību attiecībā uz to personas datu apstrādi, ko veic dalībvalstis, īstenojot darbības saistībā ar šīs nodaļas darbības jomu, un nosaka noteikumus par šādu datu brīvu apriti”; tā kā līdzīgi kā LESD 16. panta 2. punktā šajā pantā teikts, ka “šo noteikumu izpildi kontrolē neatkarīgas iestādes”;

H. tā kā iepriekš minētajā Kadi un Al Barakaat International Foundation lietā pret Padomi un Komisiju Tiesa atcēla Regulu (EK) Nr. 881/2002, ciktāl tā attiecās uz Yassin Abdullah Kadi un Al Barakaat International Foundation, un uzskatīja, ka Kopienas iestādei, kas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 881/2002 nolemj iesaldēt privātpersonas vai organizācijas līdzekļus un saimnieciskos resursus, jāpaziņo privātpersonai vai organizācijai iemesli, pamatojoties uz kuriem pieņemts lēmums, lai ievērotu aizstāvības tiesības, īpaši tiesības tikt uzklausītam, kā arī pārsūdzības tiesības, un tā kā šīs privātpersonas vai organizācijas nebija informētas par pierādījumiem, kas pret tām iesniegti, tām bija arī liegta iespēja apmierinošā veidā aizstāvēt Kopienas judikatūrā savas tiesības attiecībā uz šiem pierādījumiem;

I. tā kā Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas judikatūrā uzsvērts, ka izskatīšana tiesā vēl jo vairāk ir obligāta tādēļ, ka tā ir vienīgā procesuālā garantija, ar kuru nodrošina taisnīgu līdzsvaru starp nepieciešamību apkarot terorismu un pamattiesību aizsardzību (16); tā kā Pirmās instances tiesas agrākie nolēmumi (Apvienotās lietas T-110/03, T-150/03 un T-405/03 Sison pret Padomi (17)) apstiprināja trīs secīgus Padomes lēmumus atteikt Jose Maria Sison aizstāvjiem piekļuvi dokumentiem, uz kuriem pamatojas Padomes lēmums iekļaut viņu to personu sarakstā, kam piemēro īpašus ierobežojošus pasākumus atbilstoši Regulas (EK) Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktam;

J. tā kā pētījumu rezultāti norāda, ka valstu sistēmās aktīvu iesaldēšana ir pagaidu pasākums, ko īsteno, kamēr nav pieņemts tiesas nolēmums par personas līdzdalību noziedzīgā nodarījumā; tā kā ir jāņem vērā, ka ANO un ES līmenī šīs sankcijas ir uzskatāmas nevis par pagaidu pasākumiem, kurus īsteno līdz tiesas nolēmuma pieņemšanai, bet gan par de facto alternatīvām tiesas nolēmumiem (18);

K. tā kā ar ANO Drošības padomes Rezolūciju S/RES/1822 (2008) ir panākti zināmi uzlabojumi, proti, prasība Sankciju komitejas tīmekļa vietnē publicēt pamatojumus iemesliem personas iekļaušanai sarakstā; pienākums dalībvalstīm saskaņā ar to tiesību aktiem un praksi veikt visus iespējamos pasākumus, lai sarakstā iekļautajai personai vai organizācijai sniegtu savlaicīgu paziņojumu vai informāciju par iekļaušanu sarakstā, un pievienot šādam paziņojumam lietas izklāsta publiski pieejamās daļas eksemplāru, kā arī citu būtisku informāciju; tāda “kontaktpunkta” izveide, kuram melnajā sarakstā iekļautās personas var iesniegt sūdzības (19); visu apkopotajā sarakstā iekļauto vārdu un nosaukumu pilnīga pārskatīšana;

L. tā kā starptautiskā līmenī joprojām nav tiesiska mehānisma, lai pārbaudītu/pārskatītu, cik precīza ir informācija, ko ANO Sankciju komiteja izmanto par pamatu iekļaušanai melnajā sarakstā, vai pieņemto līdzekļu nepieciešamību un samērīgumu; tā kā privātpersonai joprojām nav tiesību vērsties tiesā vai tiesai līdzvērtīgā iestādē ANO līmenī (20);

Vajadzība pēc saskaņotas un skaidras pieejas un pienācīgas Parlamenta līdzdalības

1. uzskata, ka ir svarīgi apsvērt vispārējas sistēmas izveidi, ko piemērot visām ES īstenotajām mērķtiecīgajām sankcijām pret fiziskām vai juridiskām personām, organizācijām vai iestādēm, un kas nodrošina to personu pamattiesību ievērošanu, pret kurām tiek vērstas sankcijas;

2. uzskata, ka specifiskajā pretterorisma sankciju jomā “ārējo” un “iekšējo” draudu diferencēšana praksē ir grūti pamatojama, jo īpaši, ja šādas sankcijas varētu arī apdraudēt Hartā paredzētās ES pilsoņu un iedzīvotāju tiesības (21); uzskata, ka saskaņā ar LESD 75. pantu būtu jāizveido tiesisks regulējums pasākumiem attiecībā uz kapitāla apriti un maksājumiem, piemēram, fizisku vai juridisku personu, grupu vai nevalstisku organizāciju īpašumā, valdījumā vai turējumā esošu līdzekļu, finanšu aktīvu vai ekonomiskā guvuma iesaldēšanu, tostarp (kā norādīja arī Parlamenta Juridiskā komiteja) ierobežojošiem pasākumiem, kuri vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban; šāda pieeja sniegtu pienācīgu demokrātiskās atbildības līmeni, nodrošinot Parlamenta līdzdalību koplēmuma procedūras ietvaros (parastā likumdošanas procedūra); vajadzētu ņemt vērā arī valstu parlamentu pienācīgas līdzdalības nodrošināšanu;

3. uzskata, ka attiecībā uz turpmākiem pasākumiem, piemēram, tādiem, kas attiecas uz ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi un dažiem īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām fiziskām un juridiskām personām, organizācijām un iestādēm saistībā ar situāciju Somālijā, kuri ir pieņemti saskaņā ar LESD 215. panta 2. punktu, vajadzētu ņemt vērā iespēju fakultatīvi apspriesties ar Parlamentu (ievērojot Eiropadomes Svinīgo deklarāciju par Eiropas Savienību, ko pieņēma Štutgartē 1983. gada 19. jūnijā; minētajā deklarācijā šāda fakultatīva apspriešanās ar Parlamentu tika paredzēta starptautiskos jautājumos, pat ja Līgumos tas nav tieši paredzēts); šādu pieeju varētu uzskatīt par atbilstošu Lisabonas līguma garam un Parlamenta iepriekšējai (konsultatīvajai) lomai šajā jomā;

4. atkārtoti prasa katru gadu rūpīgi izvērtēt, kā tiek īstenoti noteikumi, kas reglamentē ierobežojošus pasākumus, un to efektivitāti, kā arī pienācīgi un savlaicīgi informēt Parlamentu par šiem jautājumiem; uzskata, ka šim nolūkam sankcijas vienmēr ir jāpapildina ar skaidriem novērtēšanas kritērijiem;

5. aicina Komisiju izveidot neatkarīgu ekspertu tīklu, kuru uzdevums ir ierosināt Padomei konkrētajā situācijā atbilstošākos ierobežojošos pasākumus, regulāri ziņojot par izmaiņām attiecīgajā situācijā, ievērojot atskaites kritērijus un izvirzītos mērķus, kā arī, ja vajadzīgs, ierosināt efektīvākus sankciju īstenošanas veidus; uzskata, ka šāda tīkla izveide palielinātu pārredzamību, uzlabotu debašu vispārējo kvalitāti sankciju jomā un īpašos gadījumos stiprinātu sankciju piemērošanu un nepārtrauktu uzraudzību;

6. norāda, ka nevalstisko organizāciju darbības ievērojami veicina attīstību, demokrātiju un cilvēktiesību ievērošanu un ka būtu lietderīgi apspriesties ar tām par ES pretterorisma politiku, lai iegūtu vērtīgu informāciju šajā jomā; turklāt norāda, ka represīvi pretterorisma pasākumi nedrīkst apdraudēt mērķus attīstības, demokrātijas un cilvēktiesību ievērošanas jomās;

7. uzsver, ka turpmākās piezīmes cita starpā attiecas uz to priekšlikumu saturu, ko Komisija ierosinājusi saskaņā ar iepriekšējo tiesisko regulējumu un kas tagad uzskatāmi par novecojušiem, kā arī ņemot vērā ar Lisabonas līgumu ieviesto tiesisko regulējumu; norāda, ka jebkāda atsauce uz Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (22), būtu jāuzskata par novecojušu;

Par ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban

8. norāda — lai īstenotu apņemšanos apkarot terorismu, vienlaicīgi ievērojot cilvēktiesības, uzskata, ka konkrētu personu, grupu un organizāciju līdzekļu un saimniecisko resursu iesaldēšana ir piemērots instruments; uzsver, ka, īstenojot šādus pasākumus, vienmēr ir jānodrošina efektīvi un pienācīgi aizsardzības pasākumi un garantijas, ņemot vērā ārkārtīgi smagās sekas, ko attiecīgajām personām vai organizācijām rada to iekļaušana melnajā sarakstā; norāda, ka attiecībā uz ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, kas saistītas ar Osamu Bin Ladenu, Al-Qaida tīklu un Taliban, piemēro LESD 75. pantu;

9. uzsver nepieciešamību padziļināti izvērtēt ievērojamās pretterorisma sankciju krimināltiesiskās sekas un pieņemt atbilstošus valsts līmeņa tiesiskās aizsardzības līdzekļus attiecībā uz minēto iekļaušanu melnajā sarakstā;

10. atkārtoti norāda, ka ANO un ES sankciju režīmu ietvaros īstenotās procedūras iekļaušanai sarakstos un svītrošanai no tiem ir tikušas asi kritizētas, uzskatot, ka tās nespēj nodrošināt pamattiesību (gan procesuālo, gan materiālo tiesību) pienācīgu aizsardzību un juridisko noteiktību; tāpēc atzinīgi vērtē nesenās ES līmeņa iniciatīvas, lai novērstu iepriekš minētās nepilnības; tomēr pauž nožēlu, ka jo īpaši Padome nav pietiekami apliecinājusi apņemšanos nodrošināt, lai pārskatītajā Regulā (EK) Nr. 881/2002 tiktu ievērotas attiecīgo personu un organizāciju pamattiesības;

11. attiecībā uz sniedzamo pamatojumu pauž šaubas, vai Komisijas priekšlikums un Padomes teksts atbilst prasībām, kas noteiktas spriedumā iepriekš minētajā lietā Kadi un Al Barakaat International Foundation pret Padomi un Komisiju; tajā tika norādīts pienākums paziņot par pamatojumu personu vārdu vai organizāciju nosaukumu iekļaušanai sarakstā konkrētajos gadījumos, jo īpaši ņemot vērā norādi par attiecīgo personu un organizāciju tiesībām tikt informētām par pierādījumiem, kas pret tām ir tikuši iesniegti;

12. uzsver, ka dažos gadījumos pierādījumu pamatā galvenokārt ir informācija, ko snieguši izlūkdienesti, kuri, iespējams, darbojas saskaņā ar specifiskiem valstu noteikumiem; atkārtoti pauž savu 2008. gada nostāju — izpildvaras privilēģijas nedrīkst liegt pilnībā īstenot tiesības uz lietas izskatīšanu vai pieļaut nesodāmību starptautisko tiesību pārkāpuma gadījumā; šajā sakarā aicina valstu parlamentus pilnībā pārraudzīt savu valdību darbību un mudina pilnībā un ātri ieviest tādu Eiropas tiesisko regulējumu, kas balstīts uz LESD 15. pantu; atkārtoti uzsver, ka ir nepieciešams Eiropas Parlamentu iesaistīt jau esošās dalībvalstu Izlūkošanas struktūru uzraudzības komiteju konferences darbā;

13. aicina pilnībā un savlaicīgi novērtēt ES un ANO pretterorisma sankciju režīmu efektivitāti; turklāt ar bažām norāda, ka pretterorisma sankcijas, šķiet, ir negatīvi ietekmējušas konfliktu risināšanu un centienus veicināt attīstību vairākos reģionos, un aicina ņemt vērā šo faktoru minēto režīmu novērtēšanā;

14. uzskata, ka ir steidzami jāveic uzlabojumi ANO praksē saistībā ar iekļaušanu sarakstos un svītrošanu no tiem un ka arī dalībvalstīm ir jācenšas uzlabot savas iekšējās mērķtiecīgo sankciju (īstenošanas) procedūras, kā ierosināts iepriekš minētajā Eiropas Padomes Parlamentārās asamblejas Juridiskās un cilvēktiesību komitejas ziņojumā un papildinājumā;

Par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem attiecībā uz Zimbabvi un par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas vērsti pret konkrētām fiziskām un juridiskām personām, organizācijām un iestādēm saistībā ar situāciju Somālijā

15. uzskata, ka mērķis, kas pausts Padomes Kopējā nostājā 2008/632/KĀDP un turpmākajā priekšlikumā (regulas projekts) — attiecināt ierobežojošos pasākumus ne tikai uz valdību, bet arī uz fiziskām personām un organizācijām, kas ir atbildīgas par cilvēktiesību pārkāpumiem Zimbabvē, ir vērtējams atzinīgi, tāpat kā tiesību aktu saskaņošana ar jaunākajiem Eiropas Kopienu Tiesas spriedumiem par tādu personu un organizāciju pamattiesībām uz taisnīgu tiesu, pret kurām vērsti ierobežojoši pasākumi;

16. uzskata, ka ir jāīsteno rūpīga pārraudzība, lai novērtētu, vai joprojām pastāv apstākļi, pamatojoties uz kuriem ir pieņemti ierobežojošie pasākumi, un izpētītu, kā iespējams apvienot ierobežojošos pasākumus ar īstenojamiem stimuliem demokrātijas un cilvēktiesību veicināšanai Zimbabvē;

17. atzinīgi vērtē un atbalsta noteikumus, lai nodrošinātu, ka ES pilda savas starptautiskās saistības nekavējoties īstenot ANO pieņemtās mērķtiecīgās sankcijas pret personām un organizācijām, par kurām atklājies, ka tās iesaistās darbībās, kas apdraud mieru, drošību vai stabilitāti Somālijā, vai sniedz atbalstu šādām darbībām, pārkāpj ieroču embargo vai liek šķēršļus humānās palīdzības sniegšanai;

18. kā uzsvērts iepriekš, tomēr apšauba to tiesību aktu atbilstību, kurus Komisija ir ierosinājusi attiecībā uz informāciju, ko sniedz sarakstā iekļautajām personām par iemesliem personu vārdu vai organizāciju nosaukumu iekļaušanai sarakstā un viņu likumīgajām tiesībām, ņemot vērā iepriekš minēto lietu Kadi un Al Barakaat International Foundation pret Padomi un Komisiju;

19. norāda, ka LESD 215. pants — kā norādījusi Parlamenta Juridiskā komiteja — ir piemērojams attiecīgajiem pasākumiem, bet ir jāizpilda virkne nosacījumu: piemēram, pasākumu pamatā ir jābūt Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietnieka / Savienības augstā pārstāvja ārlietās un drošības politikas jautājumos priekšlikumam, un Komisijai ir jāiekļauj nepieciešamie noteikumi par tiesiskajām garantijām;

20. uzskata, ka, izmantojot LESD 215. pantu kā turpmāko priekšlikumu juridisko pamatu, pieņemot īstenošanas pasākumus, ir jāņem vērā LESD 291. pants;

Par datu aizsardzības aspektiem

21. atzinīgi vērtē jaunos noteikumus Komisijas priekšlikumā par Al-Qaida, bet vērš uzmanību uz EDAU piezīmēm par personas datu aizsardzību, jo īpaši atsaucoties uz precizējumiem par datu aizsardzības principu izņēmumiem, kas var būt vajadzīgi, un tiesībām piekļūt klasificētai informācijai; uzsver, ka minētās EDAU atrunas varētu mutatis mutandis tikt piemērotas visiem trim Komisijas priekšlikumiem; pauž nožēlu, ka Padomes tekstā 7.e panta 5. punktā ir svītrota skaidrā atsauce uz datu subjekta tiesībām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti (23), kura tiek minēta tikai 7.d panta 1. punktā;

22. konstatē, ka iespējamā datu nosūtīšana trešām valstīm un starptautiskām organizācijām ir jāveic atbilstoši Regulas (EK) Nr. 45/2001 9. pantam, lai nodrošinātu attiecīgo datu pienācīgu aizsardzību; saistībā ar minēto priekšlikumā, iespējams, ir jāiekļauj attiecīgi noteikumi un varbūt ir nepieciešams arī veikt saskaņošanu ar ANO; norāda, ka priekšlikums neattiecas uz atbildību, kas var rasties par personas datu nelikumīgu apstrādi un publicēšanu;

23. uzsver, ka attiecīgo personu un organizāciju informēšanai, kā to pieprasa Eiropas Kopienu Tiesa, ir jābūt pēc iespējas visaptverošai un ir jāprecizē, kāda informācija ir sniedzama konkrētajos pielikumos par sarakstos ietvertajām fiziskām personām (24);

24. atzīmē, ka neatkarīgām datu aizsardzības iestādēm var būt liela nozīme attiecībā uz teroristu melno sarakstu personas datu apstrādes tiesiskuma pārbaudi un tādējādi tās var uzņemties tiesai līdzvērtīgas iestādes lomu, kas varētu efektīvi papildināt tiesu iestāžu veikto pārbaudi (25);

25. uzskata, ka ir ārkārtīgi svarīgi, lai pēc iespējas drīz tiktu pieņemta vispārēja datu aizsardzības sistēma, kā paredzēts LESD 16. pantā, kā arī īpaši noteikumi, kas paredzēti LES 39. pantā;

*

* *

26. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, kā arī ANO un Eiropas Padomes ģenerālsekretāriem.

(1) Ārlietu padomnieku darba grupas 2004. gada 22. janvāra paziņojums “Ierobežojošo pasākumu (sankciju) pārraudzība un novērtēšana saistībā ar KĀDP — Ārlietu padomnieku darba grupas “Sankciju” struktūras izveide (RELEX/Sankcijas)” (05603/2004); sekretariāta 2004. gada 7. jūnija paziņojums “Pamatprincipi par ierobežojošu pasākumu (sankciju) izmantošanu” (10198/1/2004); sekretariāta 2005. gada 2. decembra paziņojums “Pamatnostādnes par ierobežojošu pasākumu (sankciju) īstenošanu un novērtēšanu saistībā ar ES Kopējo ārpolitiku un drošības politiku” (15114/2005); sekretariāta 2007. gada 9. jūlija paziņojums “ES paraugprakse ierobežojošu pasākumu efektīvai īstenošanai” (11679/2007) un Ārlietu padomnieku darba grupas 2008. gada 24. aprīļa paziņojums “Ierobežojošie pasākumi (sankcijas) — ES paraugprakses atjaunināšana” (08666/1/2008).

(2) OJ L 344, 28.12.2001., 90. lpp.

(3) OV L 344, 28.12.2001., 93. lpp.

(4) OV L 344, 28.12.2001., 70. lpp.

(5) OV L 139, 29.5.2002., 4. lpp.

(6) OV L 139, 29.5.2002., 9. lpp.

(7) COM(2009)0187 un Padomes dokuments 12883/2009.

(8) OV L 46, 17.2.2009., 73. lpp.

(9) COM(2009)0393.

(10) OV L 50, 20.2.2004., 66. lpp.

(11) OV L 205, 1.8.2008., 53. lpp.

(12) COM(2009)0395.

(13) OV C 295 E, 4.12.2009., 49. lpp.

(14) [2008] ECR I-6351.

(15) Ierobežojošo pasākumu veidi mainās un aptver ieroču embargo, tirdzniecības sankcijas, finansiālas/ekonomiskas sankcijas, aktīvu iesaldēšanu, lidojumu aizliegumus, uzņemšanas ierobežojumus, diplomātiskās sankcijas, sporta un kultūras pasākumu boikotus, kā arī sadarbības pārtraukšanu ar kādu trešo valsti.

(16) Lieta T-228/02, Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran pret Padomi [2006] ECR II-4665, 155. punkts.

(17) [2005] ECR II-1429.

(18) I. Cameron, Respecting Human Rights and Fundamental Freedoms and EU/UN Sanctions: State of Play, 2008. gada oktobris, pētījums, Savienības Ārpolitikas ģenerāldirektorāta Ārpolitikas departaments, 21. lpp.

(19) Attiecībā uz sūdzībām tas veic tikai informācijas apstrādes centra funkcijas.

(20) Turpat Cameron, 37. lpp.

(21) Turpat Cameron, 16. un 17. lpp.

(22) OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

(23) OV L 8, 12.1.2001., 1. lpp.

(24) Piem., teksta formulējums varētu paredzēt, ka “[..] pielikumā iekļauj tikai informāciju, kas vajadzīga, lai pārbaudītu sarakstos iekļauto fizisko personu identitāti, un šai informācijai nekādā gadījumā nevajadzētu būt plašākai kā informācija, kas sniegta a) līdz [..] punktā”.

(25) Skatīt H. Hijmans un A. Scirocco, Shortcomings in EU Data Protection in the Third and Second Pillars. Can the Lisbon Treaty be expected to help?, Common Market Law Review 2009, 1512. lpp.