·Ir maz pierādījumu par iedarbīgām izpratnes veicināšanas kampaņām, un kā atsevišķs pasākums tās nav pietiekamas.

·Aizliegumi var būt labs veids, kā panākt konkrētu lētu priekšmetu dizaina maiņu, taču, noteikti valsts līmenī, tie var traucēt vienotā tirgus darbību.

·Īstenošanas grafikam jānodrošina, ka aizstājējmateriāli atbilst standartiem un ka patērētāji tiek sagatavoti pārmaiņām.

·Maksas ir iedarbīgs preventīvs pasākums, kas ietekmē patērētāju uzvedību, vienlaikus radot ieņēmumus. Rūpniecības pārstāvji uzsvēra, ka jāizmanto likumdošanas pieeja, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus.

·Par piemērotu pasākumu visumā tika atzīta iespēja noteikt samazinājuma mērķrādītājus attiecībā uz konkrētiem priekšmetiem.

·Alternatīva iespēja ir nodrošināt to, ka VPP tirdzniecības vietās netiek doti bez maksas.

3.2. Atsauksmes par sākotnējo ietekmes novērtējumu

28 atbildes apliecināja spēcīgu atbalstu ES līmeņa rīcībai, turklāt mazumtirgotāji un ražotāji priekšroku deva brīvprātīgai pieejai, nevis regulatīviem pasākumiem. Privātā sektora pārstāvji norādīja uz reciklēšanas ekonomiskās dzīvotspējas nozīmīgumu, pašreizējo noteikumu vāju īstenošanu un trūkumiem regulējumā. Vairāki respondenti uzsvēra, ka ir vajadzīga aprites vai dzīves cikla pieeja, kam ir preventīva ietekme, un aicināja ieviest stimulus inovācijai un likvidēt valstu regulatīvos šķēršļus.

VPP daudzveidības dēļ ir vajadzīgas atšķirīgas pieejas atkarībā no tā, vai jūras piedrazojumu ar plastmasu rada priekšmeti, 1) kurus var reciklēt vai 2) kuriem pastāv ilgtspējīgas alternatīvas. Attiecībā uz priekšmetiem, kuri jau tiek vākti, tika izteikta liela interese par ražotāja paplašinātas atbildības shēmām. Vairāki respondenti kā veiksmīgu piemēru minēja depozītu atmaksas shēmu (piemēram, par pudelēm), lai gan daži brīdināja par negatīvu un potenciāli nesamērīgu ekonomisko ietekmi uz mazumtirgotājiem. Pie faktoriem, kas ir izšķirošie šādu shēmu sekmīgai darbībai, pieder pašreizējo atkritumu apsaimniekošanas sistēmu efektivitāte, patērētāju uzvedība, vietējā infrastruktūra, priekšmeta atkalizmantošanas potenciāls un noteikumu izpilde. Attiecībā uz priekšmetiem, kurus varētu aizstāt ar ilgtspējīgākām alternatīvām, mazumtirgotāji norādīja, ka aizstāšanu vislabāk varētu panākt patērētāju līmenī, veicinot izpratni un radot pozitīvus stimulus. Respondenti ieteica ievērot piesardzību bioloģiski noārdāmas plastmasas izmantošanā, un daudzi aicināja gādāt par patērētājiem paredzētās informācijas un marķējuma skaidrību. Uzņēmējdarbības sektora pārstāvji uzsvēra, ka, nosakot jebkādus ierobežojumus, ir jāņem vērā vienotā tirgus prasības un administratīvais slogs.

Attiecībā uz zvejas rīkiem atbildes koncentrējās uz trim galvenajām jomām: 1) pamatscenārijs un tajā izmantotie pieņēmumi, 2) rīcībpolitiskie risinājumi un 3) intervijas anketa.

Pamatojoties uz sniegtajām atbildēm un papildu avotiem, plastmasas zvejas un akvakultūras rīku nozaudēšanas īpatsvars attiecībā uz Eiropas jūrām pamatscenārijā tika samazināts no 30 % uz 15 %. Tika pārskatīts arī plastmasas atkritumu masas procentuālais sadalījums starp akvakultūru un zveju. Sākotnēji sadalījums, kas pamatojās uz Norvēģijas datiem, bija 77 % atkritumu no akvakultūras un 23 % atkritumu no zvejas. Tomēr, lai pareizāk atspoguļotu ES-28 valstu zvejas un akvakultūras produkciju, sadalījums tika mainīts šādi: 60 % atkritumu no akvakultūras un 40 % no zvejas. Atbilžu rezultātā pamatscenārijā tika iekļauts pieņēmums, ka pilnībā tiek īstenota pārskatītā Direktīva par ostas atkritumu uzņemšanas iekārtām, Kontroles regula un Atkritumu pamatdirektīva.

Četri izvērtētie rīcībpolitiskie risinājumi bija šādi: 1) ražotāja paplašinātas atbildības shēma bez depozītu atmaksas shēmas, 2) ražotāja paplašinātas atbildības shēma un depozītu atmaksas shēma, 3) mērķrādītāja noteikšana (reciklēšanas mērķrādītājs) un 4) alternatīvi materiāli un izstrādājumu dizains. Atbildēs bija norādīts uz to, cik svarīgi ir kvantificēt ietekmi, un tas tika darīts, ciktāl vien iespējams.

3.3. Intervijas un ad hoc apspriešanās

Vairāk nekā 30 intervijas palīdzēja sagatavot VPP problēmas un ietekmes analīzi. Tajā centās ieskicēt un pārbaudīt potenciālos intervences pasākumus, analizēt tehnisko īstenojamību un iespējamo ietekmi. Tika apkopoti konkrēti dati par veikumu un izmaksām, un to, kā šie parametri var mainīties potenciālo intervences pasākumu rezultātā.

Ieinteresētās personas no vairākām grupām uzsvēra to, cik svarīga ir neplastmasas vai daudzkārtlietojamu alternatīvu pieejamība un funkcijas, kā arī norādīja uz potenciālajām izmaksām, kas ražotājiem rastos materiālu maiņas dēļ. Apspriešanās ar daudzkārtlietojamu uzpildes sistēmu un ūdensapgādes uzņēmumu operatoriem palīdzēja labāk izprast darbību un grūtības.

16 tiešās intervijās un 15 e-pasta un tālruņa intervijās par zvejas rīkiem tika apkopoti viedokļi, kas noderēja četru rīcībpolitisko risinājumu aprakstīšanai, kvantificēšanai un izvērtēšanai.

Ieinteresētās personas bija vienisprātis par to, ka ir jāsamazina jūras piedrazojums, kas rodas zvejas un akvakultūras darbībās, un ka ir vajadzīga politiska rīcība, arī ES līmenī. Lielākā daļa četrus ierosinātos rīcībpolitiskos risinājumus atzina par pareizo izvēli, taču vienlaikus norādīja uz grūtībām, ko sagādā rīcībpolitiku un pasākumu īstenošana, izpildes panākšana un uzraudzīšana ES mērogā.

Par vislabvēlīgāko rīcībpolitisko risinājumu tika atzīta ražotāja paplašinātas atbildības shēma ar depozītu atmaksas shēmu vai bez tās, jo tā var segt izmaksas par šķirošanu, izjaukšanu un transportēšanu, kā arī maksu par izgūšanas operācijām. Depozītu atmaksas shēma radītu finansiālu stimulu nolietotus rīkus nogādāt ostās. Tika paustas bažas, ka šāda shēma sodītu zvejniekus gadījumos, kad nozaudētus rīkus izgūt nav iespējams, un radītu stimulu “zvejot” citu operatoru rīkus, kas nav bojāti. Vairākkārt tika minēti veiksmīgi Islandes, Norvēģijas un Dānijas piemēri. Reciklēšanas mērķrādītāji tika atzīti par tādiem, kas palīdzētu nolietotus rīkus novirzīt no atkritumu poligoniem vai incinerācijas uz reciklēšanas iekārtām. No zvejas un akvakultūras rīkiem reciklētiem materiāliem ir vajadzīgas labākas iespējas iekļūt tirgū, savukārt reciklēto iepakojuma nozares materiālu konkurētspējas veicināšanai būtu jāizmanto publiskais finansējums vai finansējums no ražotāja paplašinātas atbildības shēmas. Bioloģiski noārdāma plastmasa tika atzīta par pārlieku dārgu un nebūt ne plaši pieejamu alternatīvu, īpaši tas sakāms par plastmasu, kas bioloģiski noārdās sālsūdenī un lielā dziļumā. Turklāt dažas ieinteresētās personas norādīja, ka bioloģiski noārdāmi materiāli varētu rosināt plastmasas zvejas rīku “apglabāšanu” jūrā, nevis to nogādāšanu atpakaļ ostā.

3.4. Eirobarometra apspriešanās

2014. gadā notikusī Eirobarometra apspriešanās apliecināja, ka Eiropas iedzīvotāji atbalsta jūras piedrazojuma samazināšanas mērķrādītāju, kas noteikts ES līmenī. Eirobarometra speciālizlaidumā 468 (EK, 2017) 33 % respondentu jūras piedrazojumu atzina par vissvarīgāko vidisko jautājumu. 72 % norādīja, ka ir samazinājuši vienreizlietojamo plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņu, turklāt 38 % norādīja, ka to samazinājuši pēdējo 12 mēnešu laikā. 89 %–94 % par svarīgiem uzskatīja šādus pasākumus: