EIROPAS KOMISIJA Briselē, 19.11.2020 COM(2020) 741 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI ES stratēģija atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciāla atraisīšanai klimatneitrālas nākotnes vārdā





























































{SWD(2020) 273 final}



1.Atkrastes atjaunīgā enerģija klimatneitrālai Eiropai Pasaulē pirmais atkrastes vējparks tika izveidots 1991. gadā Vindebijā, pie Dānijas dienvidu krasta. Tolaik vien retais ticēja, ka tas izvērtīsies kas vairāk par demonstrējuma projektu. Tagad, pēc 30 gadiem, atkrastes vēja enerģija ir nobriedusi liela mēroga tehnoloģija, kas ar enerģiju apgādā miljoniem cilvēku visā pasaulē. Jaunām iekārtām ir liels jaudas izmantošanas koeficients, un izmaksas pēdējo 10 gadu laikā ir pastāvīgi kritušās. Pašlaik atkrastes vējturbīnas ražo tīru elektroenerģiju, kas spēj konkurēt ar esošo fosilo resursu tehnoloģiju enerģiju un dažkārt to cenas ziņā pat apsteidz. Šis piemērs skaidri apliecina Eiropas tehnoloģisko un industriālo līderību: Eiropas laboratorijās un industriālajās nozarēs tiek strauji izstrādātas dažādas citas tehnoloģijas, kas paver iespēju jūrā saražot zaļo elektroenerģiju, — no peldošām atkrastes vējturbīnām līdz tādām okeāna enerģijas tehnoloģijām kā viļņu un plūdmaiņu enerģija, no peldošām fotoelementu iekārtām līdz biodegvielu ražošanai no aļģēm. Atkrastes atjaunīgās enerģijas ziņā Eiropai ir iniciatores priekšrocības, ko paver Eiropas Savienības jūras — no Ziemeļjūras un Baltijas jūras līdz Vidusjūrai, no Atlantijas okeāna līdz Melnajai jūrai, kā arī jūras ap ES tālākajiem reģioniem un aizjūras zemēm un teritorijām. Lai Eiropai izdotos līdz 2030. gadam sasniegt savus oglekļa emisiju samazināšanas mērķrādītājus un līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti, tai katrā ziņā jāizmanto šis tehnoloģiskais un fizikālais potenciāls. Šis potenciāls, kas varētu palīdzēt pārkārtoties uz mūsdienīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku, ir pilnīgi atzīts jau paziņojumā par Eiropas zaļo kursu. 2030. gada klimata mērķrādītāja plānā ir norādīts, kāpēc un kā siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam (salīdzinājumā ar 1990. gadu) vajadzētu samazināt vismaz par 55 %. Lai tas izdotos, lielākā mērogā jāizvērš atkrastes vēja enerģijas nozares darbība; tiek lēsts, ka tai vajadzēs mazāk nekā 3 % Eiropas jūras telpas un ka tā līdz ar to būs saderīga ar ES Biodaudzveidības stratēģijas mērķiem. Eiropai ir vērtīga izdevība kāpināt atjaunīgās elektroenerģijas ražošanu,lai dažādiem lietojumiem aizvien lielākā mērā varētu tieši lietot elektroenerģiju un lai atbalstītu netiešo elektrifikāciju ar ūdeņradi un sintētiskajām degvielām, kā arī citām dekarbonizēti saražotām gāzēm, kā ilustrēts Energosistēmas integrācijas stratēģijā un Ūdeņraža stratēģijā. ES Ūdeņraža stratēģijā ir nosprausts mērķis līdz 2030. gadam panākt, ka ar atjaunīgajiem resursiem saistītā elektrolīzes jauda Eiropas Savienībā sasniedz 40 GW. Atkrastes atjaunīgā enerģija ir viena no tām atjaunīgās enerģijas tehnoloģijām, ko ir vislielākais potenciāls izvērst lielākā mērogā. Komisija lēš, ka, par pamatu ņemot pašlaik uzstādīto atkrastes vēja enerģijas jaudu, proti, 12 GW, mērķis līdz 2030. panākt, ka uzstādītā vēja enerģijas jauda sasniedz vismaz 60 GW un uzstādītā okeāna enerģijas jauda sasniedz vismaz 1 GW, ar virsmērķi līdz 2050. gadam panākt, ka šī uzstādītā jauda sasniedz attiecīgi vismaz 300 GW un 40 GW, ir reālistisks un sasniedzams. Šo mērķu sasniegšana ievērojami palīdzētu dekarbonizēt elektroenerģijas ražošanu, dotu iespēju grūti dekarbonizējamas nozares dekarbonizēt ar atjaunīgā ūdeņraža palīdzību, kā arī dotu vērā ņemamu labumu darbvietu un izaugsmes ziņā, tā palīdzot atkopties pēc Covid-19 krīzes un nostiprinot ES līderpozīcijas tīro tehnoloģiju jomā, kas palīdzētu sasniegt arī tās klimatneitralitātes un nulles piesārņojuma mērķus. Panākt, ka uzstādītā atkrastes vēja enerģijas jauda līdz 2050. gadam sasniedz 300 GW un uzstādītā okeāna enerģijas jauda — 40 GW, nozarei nozīmē mazāk nekā 30 gados darbību izvērst daudz lielākā mērogā, turklāt ievērojami ātrāk, nekā līdz šim noritējusi citu enerģētisko tehnoloģiju attīstība. Tas nozīmē atkrastes atjaunīgās enerģijas jaudu līdz 2050. gadam gandrīz trīsdesmitkāršot. Tiek lēsts, ka tam vajadzīgas investīcijas līdz pat 800 miljardu EUR apmērā. Tirgus spēki, tehnoloģiskā attīstība un cenu dinamika arī nākamajos gados stimulēs atkrastes atjaunīgās enerģijas apguves izaugsmi. Tomēr, lai tempu tik strauji kāpinātu, ir jāpārvar zināmi šķēršļi un jānodrošina, ka visi piegādes ķēdes dalībnieki šo apguves tempu var gan strauji, gan ilgtspējīgi palielināt. Ciešāk jāiesaistās ES un dalībvalstu valdībām, jo, realizējot pašreizējās rīcībpolitikas, pašreizējo un prognozēto iekārtu jauda 2050. gadā dotu tikai aptuveni 90 GW. Lai šis process noritētu straujāk, ES un dalībvalstīm ir vajadzīgs tāds ilgtermiņa satvars uzņēmējiem un investoriem, kas sekmētu atkrastes iekārtu un citu jūras telpas izmantojumu mierīgu līdzāspastāvēšanu, veicinātu vides un biodaudzveidības aizsardzību un dotu iespēju pastāvēt plaukstošām zvejnieku kopienām. Tas palīdz radīt kvalitatīvas darbvietas, atvieglo tīkla infrastruktūras izveidi, stiprina pārrobežu sadarbību un koordināciju, nodrošina, ka pētniecības finansējums tiek novirzīts nenobriedušu tehnoloģiju izstrādei un apguvei un veicina visas ES piegādes ķēdes un industrijas konkurētspēju un izturību. Par svarīgu virzītājspēku vajadzētu kļūt digitālajām tehnoloģijām, kas veicinātu atkrastes enerģijas ražošanas drīzāku izvēršanu un integrēšanu plašākās energosistēmās, vienlaikus minimalizējot ietekmi uz vidi un nodrošinot precizitāti, efektivitāti, izvērstu datu analīzi un MI balstītus risinājumus. Šajā paziņojumā ir ierosināta ES stratēģija, kā līdz 2050. gadam panākt, lai atkrastes atjaunīgā enerģija kļūtu par vienu no Eiropas energosistēmas pamatelementiem. Lai tā notiktu, ir jāizvēlas vispusīga pieeja, kas pielāgota dažādām situācijām. Tāpēc šī stratēģija piedāvā vispārīgu veicinošu satvaru, kurā aplūkoti visām atkrastes tehnoloģijām un jūras baseiniem kopīgie šķēršļi un izaicinājumi, taču ir arī izvirzīti konkrēti rīcībpolitiski risinājumi, kas pielāgoti dažādajām tehnoloģiju izstrādes pakāpēm un dažādajiem reģionālajiem kontekstiem. Eiropā katrs jūras baseins ir atšķirīgs un atkarībā no tā ģeoloģisko apstākļu specifikas un atkrastes atjaunīgās enerģijas ieguves izvēršanas posma tam katram ir atšķirīgs potenciāls. Tāpēc dažādiem jūras baseiniem piemērotas ir dažādas tehnoloģijas. Ņemot vērā, cik daudz laika prasa atkrastes atjaunīgās enerģijas projekti (līdz 10 gadiem), šajā stratēģijā ir nosprausts stratēģiskais virziens un ar to saistītie nosacījumi, lai šajā kritiski svarīgajā brīdī nodrošinātu, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģijas mums patiesi palīdzēs sasniegt 2030. un 2050. gada klimata mērķus. Tas nāk arī brīdī, kad atveseļošanas fonds NextGenerationEU paver unikālu izdevību mobilizēt publisko kapitālu tā, lai kompensētu risku, ka privātās investīcijas atkrastē Covid-19 krīzes dēļ varētu sarukt. Līdztekus šai stratēģijai Komisija nāk klajā ar pievienotu dienestu darba dokumentu, kurā ir norādījumi par elektroenerģijas tirgus kārtību. 2.Atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju perspektīva Jēdziens “atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģija” aptver vairākas tīrās enerģijas tehnoloģijas, kas ir atšķirīgās brieduma pakāpēs. Eiropas ūdeņos pašlaik norit lieli komerciāla mēroga fiksēto vējturbīnu projekti, bet strauji uz priekšu virzās arī citu tehnoloģiju izstrāde. Dažās dalībvalstīs tiek izziņoti lieli komerciāli peldošo vējturbīnu projekti, un jaunu brieduma pakāpi sasniegusi okeāna enerģija, kas to dara pievilcīgu turpmākiem pielietojumiem. Avots: JRC. Atjaunīgās enerģijas atkrastes tehnoloģiju un industrijas ziņā ES ir globāla līdere. Eiropas atkrastes vēja enerģijas nozarei ir iniciatores priekšrocība fiksēto vējturbīnu segmentā un spēcīgs iekšējais tirgus; apmēram 93 % Eiropā uzstādītās atkrastes jaudas 2019. gadā bija ražota Eiropā. ES27 atkrastes vēja tirgus reprezentē 42 % (12 GW) pasaules tirgus kopējās uzstādītās jaudas ziņā; tam seko Apvienotā Karaliste (9,7 GW) un Ķīna (6,8 GW). Eiropas uzņēmumi ir svarīgi pasaules atkrastes vēja enerģijas tirgus dalībnieki, lai gan tie saskaras ar aizvien augošu konkurenci no Āzijas uzņēmumu puses. Atkrastes vēja elektroenerģijas globālās izlīdzinātās izmaksas (LCOE) 10 gados sarukušas par 44 %, 2019. gadā sasniedzot 45–79 MWh. ES atjaunīgās enerģijas nozares ir spēcīgas arī jaunās peldošo atkrastes vējturbīnu tehnoloģijas jomā. Pastāv vai tiek izstrādātas vairāku veidu peldošo turbīnu konstrukcijas, no kurām neviena pašlaik nedominē. Paredzams, ka līdz 2024. gadam būs laistas ekspluatācijā peldošās atkrastes vējturbīnas ar kopējo jaudu 150 MW. Lai panāktu, ka tirgus lielums ir pietiekams izmaksu samazinājumam, ir vajadzīgas vērienīgākas ieceres un skaidrība: ja tiktu apgūta liela jauda, būtu potenciāls panākt, ka LCOE 2030. gadā ir mazākas par 100 EUR uz MWh. ES industriālās nozares turklāt ir pasaules līderes okeāna enerģijas tehnoloģiju, galvenokārt viļņu un plūdmaiņu enerģijas tehnoloģiju, izstrādē. ES uzņēmumiem pieder 66 % plūdmaiņu enerģijas patentu un 44 % viļņu enerģijas patentu, un 70 % pasaules okeāna enerģijas jaudas ir izstrādājuši ES27 bāzēti uzņēmumi. Pašlaik visos pasaules projektos tiek izmantotas ES tehnoloģijas. Okeāna enerģijas tehnoloģijas ir salīdzinoši stabilas un paredzamas, un tās var papildināt vēja un saules fotoelementu tehnoloģijas. Pašlaik virsroku nav guvusi neviena konkrēta okeāna enerģijas tehnoloģija, un sektoram, neraugoties uz progresu izstrādes un demonstrējumu jomā, vēl aizvien ir grūtības izveidot ES tirgu. Tomēr okeāna tehnoloģijas no 2030. gada varētu dot vērā ņemamu ieguldījumu Eiropas energosistēmā un industrijā, it sevišķi — veicinot tīkla stabilitāti un ievērojami palīdzot dekarbonizēties ES salām. Lai gan plūdmaiņu un viļņu enerģijas tehnoloģiju potenciāla pilnīgai atraisīšanai energoresursu struktūrā izmaksām būtu vēl krietni jākrītas, sektora izmaksas kopš 2015. gada jau ir sarukušas par 40 % — tas noticis ātrāk, nekā gaidīts. Svarīgs, bet reālistisks solis, kas ļautu līdz 2030. gadam sasniegt komerciālu mērogu, būtu pašlaik iecerēto 100 MW pilotparku projektu īstenošana līdz 2025. gadam. Citas tehnoloģijas vēl joprojām ir agrīnos izstrādes posmos, bet varētu būt daudzsološas nākotnē: aļģu biodegvielas (biodīzeļdegviela, biogāze un bioetanols), okeāna termālās enerģijas pārveidošana (OTEC) un peldošās fotoelementu iekārtas (kas jau izvietotas sauszemes ieskautos ūdeņos, bet jūrā lielākoties ir pētniecības un demonstrējumu stadijā; uzstādītā jauda ir vien 17 kW).

ES atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju sektors Visā sektorā aktīvās piegādes ķēdes elementi ir vējturbīnu ražotāji, torņbalstu un pamatu būvnieki, trošu piegādātāji un kuģu operatori. Sektorā ietilpst simtiem operatoru, no kuriem daudzi ir MVU, kas piegādā komponentus un nodarbina tūkstošiem strādnieku, inženieru un zinātnieku. Pašlaik atkrastes vēja enerģijas nozarē strādā 62 000 cilvēku un vēl ap 2500 strādā okeāna enerģijas nozarē. Atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju sektors pievienotās vērtības, darba ražīguma un nodarbinātības pieauguma ziņā pārspēj konvencionālo energoresursu sektoru, un nākamajos gados tā ieguldījums ES IKP izaugsmē var izrādīties lielāks. Atkrastes atjaunīgās enerģijas attīstība ir patiess Eiropas veiksmes stāsts. Lai gan atkrastes atjaunīgās enerģijas iekārtas vēl aizvien ir koncentrētas dažos jūras baseinos, to pamatā esošo industriālo darbību nodrošina liels skaits uzņēmumu, kas darbojas dažādās ES valstīs un reģionos, arī iekšzemes reģionos un reģionos, kam ir tikai sauszemes robežas. Piemēram, vējturbīnu komponenti tiek ražoti Austrijā, Čehijā un Spānijas, Francijas, Vācijas un Polijas iekšzemes reģionos. Sauszemes un atkrastes vēja enerģijas iekārtu komponentu ražotnes Eiropā (2020. gada jūlija atjauninājums). 3.ES JŪRAS BASEINI: PLAŠS UN DAUDZVEIDĪGS ATKRASTES ATJAUNĪGO ENERGORESURSU APGUVES POTENCIĀLS Eiropas Savienībai ir pasaulē lielākā jūras telpa, un, pateicoties tās jūras baseinu daudzveidībai un komplementaritātei, tai ir unikālas iespējas izvērst atkrastes atjaunīgās enerģijas ieguvi. Dažos jūras baseinos nesen pastiprināta reģionālā sadarbība; visciešākās sadarbības piemērs un atskaites punkts citām dalībvalstīm, kas vēlētos pilnvērtīgi izmantot atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciālu, ir Ziemeļu jūru enerģētiskās sadarbības satvars (NSEC). Atkrastes atjaunīgā enerģija tagad ir Eiropas mēroga prioritāte, un sadarbība reģionālā līmenī tiek paplašināta tā, lai tā aptvertu visus jūras baseinus un visas dalībvalstis. Šajā kontekstā ļoti svarīgs ir darbs, kas notiek Baltijas enerģijas tirgus starpsavienojumu plāna (BEMIP) kontekstā un Dienvidrietumeiropas augsta līmeņa grupā starpsavienojumu un Centrāleiropas un Dienvidaustrumeiropas energosavienojumu jautājumos (CESEC). 2020. gada jūnijā parakstītajā Splitas memorandā galvenā uzmanība tika pievērsta atkrastes atjaunīgajai enerģijai salu enerģētikas pārkārtošanas kontekstā. Atkrastes vēja enerģijas tehniskais potenciāls ES27 valstīm pieejamajos jūras baseinos (JRC ENSPRESO 2019). Pateicoties seklajiem ūdeņiem, liels un plašs dabiskais atkrastes vēja enerģijas potenciāls un lokāli arī viļņu un plūdmaiņu enerģijas potenciāls ir Ziemeļjūrai. Ziemeļjūra pašlaik ir pasaulē vadošais reģions uzstādītās atkrastes vēja enerģijas jaudas un attiecīgās lietpratības laukā. NSEC gādā par to, lai tai būtu stabils politiskais un pārvaldības pamats. Tai noder arī lietpratība, kas ir tādām organizācijām kā OSPAR konvencija, kurā 15 valdības un ES sadarbojas Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu jūras vides aizsardzībā. Arī Baltijas jūrai ir liels dabiskais atkrastes vēja enerģijas potenciāls un zināms lokāls viļņu enerģijas potenciāls. Valstis ir sākušas ciešāk sadarboties šā potenciāla izmantošanai, cita starpā Baltijas enerģijas tirgus starpsavienojuma plāna (BEMIP) augsta līmeņa grupā, iniciatīvā “Baltijas jūra: redzējums un stratēģijas” (VASAB), Baltijas jūras vides aizsardzības komisijā (Helsinku komisijā — HELCOM) un ES stratēģijā Baltijas jūras reģionam. ES Atlantijas okeāna daļai ir liels dabiskais potenciāls gan fiksēto, gan peldošo atkrastes vējturbīnu ziņā un liels dabiskais viļņu un plūdmaiņu enerģijas potenciāls. Izmantojot gadiem ilgo pieredzi ar uzstādīto un tīklam pieslēgto aprīkojumu un pasaulē vadošo testēšanas centru tīklu, dalībvalstis ir ieplānojušas vērienīgus demonstrējumu projektus. ES Atlantijas reģiona stratēģijā un 2020. gadā pārskatītajā Atlantijas reģiona rīcības plānā atkrastes atjaunīgā enerģija atzīta par stratēģisku sadarbības jomu. Francija, Spānija un Portugāle turklāt iedibinājušas labu reģionālo sadarbību Augsta līmeņa grupā Dienvidrietumeiropas starpsavienojumu jomā. Liels atkrastes vēja enerģijas (lielākoties peldošo vējturbīnu) potenciāls ir Vidusjūrai; tai ir arī labs viļņu enerģijas potenciāls un lokāls plūdmaiņu enerģijas potenciāls. Reģionālā sadarbība atkrastes atjaunīgo energoresursu jomā tiek organizēta saskaņā ar Barselonas konvenciju (vide) un iniciatīvu WestMed. Nesen arī MED7 alianse īpaši izcēla atbalstu atkrastes atjaunīgās enerģijas plašākai apguvei Vidusjūrā un Atlantijas okeānā. Reģionālās sadarbības iniciatīvas no Adrijas jūras uz austrumiem varētu veicināt Centrāleiropas un Dienvidaustrumeiropas energosavienojuma (CESEC) augsta līmeņa grupa. Labs dabiskais atkrastes vēja enerģijas potenciāls (fiksētas un peldošas platformas) un lokāls viļņu enerģijas potenciāls piemīt arī Melnajai jūrai. Reģionālā sadarbība jau notiek Kopīgajā jūrlietu programmā Melnās jūras reģionam. Viena no Melnās jūras stratēģiskās izpētes un inovācijas programmas prioritātēm ir stimulēt zilās ekonomikas nozares, piemēram, atkrastes vēja un viļņu enerģijas tehnoloģijas. Reģionālās sadarbības iniciatīvas Melnajā jūrā varētu veicināt arī CESEC augsta līmeņa grupa. Liels jūras enerģijas potenciāls ir ES salām, un tām var būt svarīga loma ES atkrastes enerģijas apguvē. Tās nodrošina pievilcīgus testēšanas un demonstrējumu apstākļus inovatīvām atkrastes elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijām. Iniciatīva “Tīra enerģija ES salām” nodrošina ilgtermiņa sadarbības satvaru atkārtojamu un mērogojamu projektu virzīšanai ar finansējumu no privātā sektora investoriem, relevantiem ES atbalsta instrumentiem un tehnisko palīdzību ātrākai visu ES salu pārejai uz tīru enerģiju. Turklāt daudziem Eiropas tālākajiem reģioniem un aizjūras zemēm un teritorijām ir labs atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciāls, un tie ir iniciatīvas “Tīra enerģija ES salām” salu dekarbonizācijas pionieri. Jaunām iniciatīvām, tostarp, kad iespējams, sadarbībai ar kaimiņreģioniem, vajadzētu palīdzēt šo potenciālu optimizēt. 4.Kā lielākā mērogā izvērst atkrastes atjaunīgās enerģijas plašāku apguvi Eiropā Lai sasniegtu šajā stratēģijā izklāstīto redzējumu par 300/40 GW atkrastes atjaunīgās enerģijas ieviešanu visos ES jūras baseinos līdz 2050. gadam, ir jāpārvar daudzas problēmas. Turpmākajās sadaļās ir aplūkotas galvenās grūtības un sniegti rīcībpolitiski un regulatīvi priekšlikumi to risināšanai. 4.1Jūras telpiskā plānošana ilgtspējīgai telpas un resursu pārvaldībai

Lai līdz 2050. gadam panāktu, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas jauda ir 300/40 GW, būs jāapzina un jāizmanto daudz lielāks skaits vietu, kur varētu ražot atkrastes atjaunīgo enerģiju un nodrošināt pieslēgumu elektroenerģijas pārvades tīklam. Tāpēc publiskajām iestādēm šī ilgtermiņa attīstība būtu jāplāno jau agrīnā posmā, novērtējot tās vidisko, sociālo un ekonomisko ilgtspēju, gādājot par neproblemātisku līdzāspastāvēšanu ar citām darbībām, piemēram, zvejniecību un akvakultūru, kuģniecību, tūrismu, aizsardzību vai infrastruktūras izvēršanu, un nodrošinot, ka sabiedrība plānotajai izvēršanai piekrīt. Atkrastes atjaunīgās enerģijas plašākai apguvei turklāt jāatbilst ES vides tiesību aktiem un integrētajai jūrlietu politikai. Atkrastes atjaunīgās enerģijas projekta vietas izvēle ir delikāts process. Atkrastes enerģētiskajai izmantošanai nozīmētajām jūras telpas daļām vajadzētu būt saderīgām ar biodaudzveidības aizsardzības mērķiem, ņemt vērā sociālekonomiskās sekas nozarēs, kas atkarīgas no labas jūras ekosistēmu veselības, un pēc iespējas vairāk integrēt citus jūras izmantošanas veidus. Jūras telpiskā plānošana ir svarīgs un vispāratzīts instruments, kas dod iespēju ņemt vērā gaidāmās pārmaiņas, novērst un mazināt pretrunas starp dažādām rīcībpolitiskajām prioritātēm, vienlaikus radot sinerģijas starp ekonomikas nozarēm. Atkrastes atjaunīgās enerģijas ieguve var notikt līdzās daudzām citām darbībām, jo īpaši aizņemtās teritorijās, un tai arī vajadzētu notikt tām līdzās. Šajā nolūkā nacionālajā jūras telpiskajā plānošanā būtu jārealizē holistiska daudzējādu izmantojumu/nolūku pieeja. Šāda prakse daudzsološi izplatās daudzās ES dalībvalstīs. Tā ir pierādījusi, ka energoinfrastruktūras izvēršana nav nesaderīga ar kuģošanas maršrutiem un ka aizsargājamās jūras teritorijās ir iespējams īstenot ilgtspējīgu saimniecisko darbību. Šāda pieredze un labā prakse attiecībā uz daudzējādu izmantošanu būtu jāpārnes uz visiem jūras izmantojumiem, arī uz aizsardzības un drošības nozari. Šajā sakarā projektos efektīvas līdzāspastāvēšanas nodrošināšanai tiks izmantoti arī jaunākie monitoringa rīki un digitālie rīki. Jaunu tehnoloģiju izmantojums var palīdzēt minimalizēt atkrastes enerģijas ietekmi arī uz dzīvotnēm un aizsargājamām sugām. Tādēļ būtu jāveicina turpmāka pētniecība un eksperimenti, lai realizētu vēl vērienīgākus daudzējādu izmantojumu pilotprojektus un daudzējādas izmantošanas pieeja būtu praktiskāka un investoriem pievilcīgāka. To varētu veicināt reģionālās sadarbības forumos. Dalībvalstis turklāt varētu apsvērt iespēju daudzējādas izmantošanas kritērijus iekļaut konkursu un atļauju piešķiršanas procedūrās. Veiksmīgi daudzējādas izmantošanas pilotprojekti, kuros viens no izmantojumiem ir atkrastes atjaunīgā enerģija: piemēri Atkrastes vējparki un akvakultūra. Projektā MERMAID tika apzināts, kādus vidiskus ieguvumus nestu dažādas akvakultūras un atkrastes atjaunīgās enerģijas sistēmu kombinācijas. Tā rezultātā Beļģijā, Vācijā, Spānijā, Francijā, Nīderlandē un Portugālē tika īstenoti vairāki pilotprojekti attiecībā uz gliemjiem, aļģēm un daudzfunkcionālām atkrastes platformām (piemēram, Edulis, TROPOS, Wier en Wind). Aizsargājamās jūras teritorijas un zilā ekonomika Vidusjūrā. Interreg projektā PHAROS4MPA tika dokumentēta mijiedarbība starp aizsargājamām jūras teritorijām Vidusjūrā un zilo ekonomiku, arī atkrastes vējparkiem. Tas sniedz norādes, kā novērst vai līdz minimumam samazināt svarīgu nozaru ietekmi uz vidi. Sadarbība Baltijas jūrā palīdzējusi noteikt kabeļu un cauruļvadu koridorus, kas minimalizē kuģošanas līniju šķērsošanu un risku zvejniekiem (Interreg projekts BalticLINes). Turklāt daži zvejnieki strādā nepilna laika darbu atkrastes vējparkos. Jūras telpiskās plānošanas direktīva prasa, lai visas piekrastes dalībvalstis Eiropas Komisijai līdz 2021. gada 31. martam iesniegtu nacionālos jūras telpiskos plānojumus. Attiecībā uz šiem plāniem jāveic stratēģiskais vides novērtējums, ko prasa Direktīva 2001/42/EK (“SVN direktīva”) un papildu novērtējumi, ko prasa Dzīvotņu direktīva un Putnu direktīva, lai panāktu, ka tiek aizsargātas Natura 2000 teritorijas un aizsargājamo sugu dzīvnieki. Šīm procedūrām būtu jānodrošina, ka iespējamā negatīvā ietekme uz dabisko vidi tiek novērsta un samazināta plānošanas procesa ļoti agrīnā posmā. Tāpēc viens no galvenajiem uzdevumiem ir, izstrādājot dalībvalstu nacionālos jūras telpiskos plānojumus, kuru pamatā ir to nacionālie enerģētikas un klimata plāni, tajos integrēt atkrastes atjaunīgās enerģijas apguves mērķus. Tas uzņēmumiem un investoriem signalizētu par valdību nodomiem attiecībā uz atkrastes atjaunīgās enerģijas nozares turpmāko attīstību, palīdzot gan privātajam, gan publiskajam sektoram plānot nākotni. Šajā sakarā liela nozīme jūras vidē ir drošībai un drošumam. Reģioni ar vislielāko atkrastes atjaunīgās enerģijas potenciālu ir arī visvairāk pakļauti riskiem, kas saistīti ar sadursmēm ar kuģiem, zvejas rīkiem, militārām darbībām vai izgāztu munīciju un ķimikālijām. Kopīga dalībvalstu stratēģiskā pieeja riskiem jūras baseinu līmenī nāktu par labu visām jūrniecības darbībām un jo īpaši atkrastes atjaunīgās enerģijas nozarei, kurā ir liels pieprasījums pēc jaunām piekļūstamām vietām. Turklāt pārdomāta jūras telpiskā plānošana var palīdzēt pienācīgi aizsargāt jutīgas jūras ekosistēmas atbilstoši Jūras stratēģijas pamatdirektīvā ierakstītajam pienākumam panākt labu vides stāvokli, it sevišķi sakarā ar jūras pasākumu programmu atjaunināšanu, kas veicama 2022. gadā. ES Biodaudzveidības stratēģijā aicināts paplašināt un rezultatīvi pārvaldīt ES aizsargājamo teritoriju tīklu ar mērķi kopējo teritoriju paplašināt no 11 % līdz 30 % un vienu trešdaļu no tās aizsargāt stingri (pašlaik tā tiek aizsargāts tikai 1 %). Lai nodrošinātu, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas liela mēroga ražošanas plānošana un īstenošana norit veiksmīgi, būs svarīgi stiprināt reģionālo sadarbību, arī ar ES makroreģionālo stratēģiju sadarbības satvariem un Interreg finansēšanas programmām. Gan Jūras telpiskās plānošanas direktīva, gan Jūras stratēģijas pamatdirektīva prasa dalībvalstu sadarbību pāri robežām jūru baseinu līmenī. Dalībvalstu ziņā ir izlemt, vai, kur un cik lielā mērā izvērst atkrastes atjaunīgās enerģijas apguvi savā ekskluzīvajā ekonomikas zonā, bet dažas problēmas, kas saistītas ar labāko vietu noteikšanu un līdzāspastāvēšanu ar citiem izmantojumiem, vislabāk var atrisināt reģionālā līmenī. Tāpēc Eiropas Komisija arī turpmāk cieši sadarbosies ar dalībvalstīm nolūkā atbalstīt nacionālo jūras telpisko plānojumu un jūras stratēģiju sagatavošanu un īstenošanu koordinētā veidā, ņemot vērā reģionālos apsvērumus. Saskaņot un koordinēt atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanas izvēršanu dalībvalstīm var palīdzēt jūras baseinu stratēģijas un plāni, kā arī reģionālās jūras konvencijas. Reģionālo jūras konvenciju mērķis ir aizsargāt konkrētu jūras reģionu jūras vidi. Tās var kalpot par zināšanu kopīgošanas un juridiski saistošu lēmumu pieņemšanas forumu. Ir būtiski stiprināt sadarbību jūras baseinu jomā un koordināciju ar citiem reģionālajiem forumiem, kuru fokusā ir atjaunīgā enerģija un jūras telpiskā plānošana. Neatņemama vidisko un sociālekonomisko novērtējumu un jūras telpiskās plānošanas procesu daļa ir sabiedriskā apspriešana. Lai varētu laikus ieviest jaunu jaudu, ir svarīgi jau no sākuma iesaistīt visas attiecīgās grupas. Reģionālajām un nacionālajām iestādēm ir juridisks pienākums un atbildība tās proaktīvi informēt par projektiem, noteikumiem un iespējām izvērst jūras telpas daudzējādu izmantošanu. Komisija vēl analizēs mijiedarbību starp atkrastes atjaunīgo enerģiju un citām darbībām, kas notiek jūrā, piemēram, zvejniecību, akvakultūru, kuģniecību un tūrismu, un ļoti atbalsta dialogu ar kopienām, kuras tā skar visvairāk. Eiropas, nacionālā, reģionālā un vietējā līmenī atkrastes atjaunīgās enerģijas projektu izstrādātājiem, citiem jūras izmantotājiem, sociālajiem partneriem, NVO un publiskajām iestādēm piekrastes teritorijās būtu jāiesaistās ilgtermiņa stratēģiskās diskusijās par kopīgo mērķu sasniegšanu. Visbeidzot, atkrastes atjaunīgā enerģija būs ilgtspējīga tikai tad, ja tai nebūs nelabvēlīgas ietekmes ne uz vidi, ne uz ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Lai gan pašreizējie pierādījumi liecina, ka tas ir iespējams, situācijai ir jāseko līdzi un, palielinot jaudu un izstrādājot jaunas tehnoloģijas, ir jāatjaunina mūsu zinātniskās atziņas. Tāpēc mums ir vajadzīga pamatīgāka un sistemātiskāka padziļināta analīze un datu apmaiņa, kurā ar labākajiem pieejamajiem modelēšanas rīkiem tiktu monitorēta potenciālā kumulatīvā ietekme uz jūras vidi un mijiedarbība starp atkrastes atjaunīgās enerģijas darbībām un citām darbībām jūrā, piemēram, zvejniecību un akvakultūru. Komisija aicina dalībvalstu projektu izstrādātājus un ieinteresētās personas uzlabot Copernicus jūras vides monitoringa pakalpojuma un Eiropas Jūras novērojumu un datu tīkla (EMODnet) kvalitāti un izmantojumu. Tā kā šie pakalpojumi ir atvērto datu platformas, tie sniedz ļoti vērtīgu informāciju jūras izmantotājiem, jo īpaši atkrastes atjaunīgās enerģijas projektu izstrādātājiem. Turklāt kompetentajām iestādēm būtu operatoriem jānosaka saistoši noteikumi, kas prasa monitorēt iespējamo ietekmi uz jūras vidi, un šie dati būtu jādara publiski un viegli pieejami. Nākamais solis ir datus analizēt un izvērtēt, lai sniegtu izmantojamus konstatējumus un pamatotu rīcībpolitiskus lēmumus. Lai veicinātu dialogu par atkrastes atjaunīgās enerģijas vidisko, ekonomisko un sociālo ilgtspēju, Komisija ir gatava palīdzēt izveidot un popularizēt “prakses kopienu”, kurā visas ieinteresētās personas, industrija, sociālie partneri, NVO un zinātnieki varētu apmainīties ar viedokļiem, dalīties pieredzē un strādāt pie kopīgiem projektiem. Galvenie pasākumi ·Komisija sekmēs pārrobežu sadarbību un dalībvalstis mudinās to nacionālajos jūras telpiskajos plānojumos integrēt atkrastes atjaunīgās enerģijas plašākas apguves mērķus saskaņā ar nacionālajiem enerģētikas un klimata plāniem (2021. gada marts). ·Komisija ziņos par JTP direktīvas īstenošanu, atspoguļojot atkrastes atjaunīgās enerģijas ilgtermiņa izvēršanu plašākā mērogā (2022). ·Komisija kopā ar dalībvalstīm un reģionālajām organizācijām izstrādās kopīgu pieeju un pilotprojektus jūras telpiskajai plānošanai jūras baseina līmenī, ņemot vērā riskus jūrā, saderību ar dabas aizsardzību un atjaunošanu (2021–2025). ·Komisija šodien nāk klajā ar vadlīnijām par vēja enerģijas projektiem un ES dabas aizsardzības tiesību aktiem. ·Komisija 2021. gadā veicinās publisko iestāžu, ieinteresēto personu un zinātnieku dialogu par atkrastes atjaunīgajiem energoresursiem, veidojot prakses kopienu (2021). ·Komisija kopā ar dalībvalstīm un reģionālajām organizācijām atbalstīs daudzējāda izmantojuma projektus (2021–2025). ·Komisija un Eiropas Aizsardzības aģentūra iedibinās kopīgu rīcību ar mērķi apzināt šķēršļus atkrastes atjaunīgās enerģijas plašākai apguvei teritorijās, kas rezervētas aizsardzības darbībām, un veicināt to līdzāspastāvēšanu.

4.2 Jauna pieeja atkrastes atjaunīgajai enerģijai un tīkla infrastruktūrai Atkrastes atjaunīgās enerģijas telpiskā plānošana ir cieši saistīta ar atkrastes un sauszemes elektrotīklu attīstību. Šajā sadaļā ir aplūkoti dažādi atkrastes tīklu izstrādes posmi un pasākumi, kurus realizējot, tiktu sagādāta liela mēroga atkrastes atjaunīgās enerģijas projektiem vajadzīgā infrastruktūra. Lielākā daļa esošo atkrastes vējparku ir izveidoti kā nacionāli projekti, kas ir tieši savienoti ar krastu, izmantojot radiālus savienojumus (1. attēls). Paredzams, ka šāda atkrastes atjaunīgās enerģijas attīstība turpināsies, jo īpaši teritorijās, kurās atkrastes attīstība vēl tikai sākas. Vienlaikus gaidāms, ka valsts tīklu pārvades sistēmu operatori (PSO) turpinās būvēt pārrobežu starpsavienotājus elektroenerģijas tirdzniecībai un piegādes drošībai. 1. attēls Atkrastes vējparks, kas radiāli savienots ar krastu, un atsevišķs starpsavienotājs Lai atkrastes atjaunīgās enerģijas plašāku apguvi izmaksefektīvi un ilgtspējīgi kāpinātu, svarīgi ir panākt racionālāku tīkla plānošanu un labi satīklota tīkla izveidi. Šajā kontekstā liela uzmanība pēdējos gados veltīta tā sauktajiem hibrīdprojektiem. Hibrīdprojektus var izveidot dažādos veidos, arī kā enerģētiskās salas un mezglus. Piemēram, hibrīdprojektā (2. attēls) atkrastes vēja enerģijas ražošana ir tieši savienota ar pārrobežu starpsavienotāju. 2. attēls. Hibrīdprojekta piemērs, saslēgšanas modelis Galvenā atšķirība starp radiāli savienotu tīklu un hibrīdprojektiem ir tā, ka tīklam ir divējāda funkcija: tajā apvienots elektroenerģijas starpsavienojums starp divām vai vairākām dalībvalstīm un atkrastes atjaunīgās enerģijas pārvade uz patēriņa vietām. Nākotnes atkrastes tīkls ideālā gadījumā daļēji tiks veidots ar hibrīdprojektiem — gadījumos, kad tie var samazināt izmaksas un optimizēt jūras telpas izmantojumu. Atkrastes hibrīdprojekti atkrastes enerģijas ražošanu apvieno ar pārrobežu pārvadi, izmaksu un telpas izmantojuma ziņā nodrošinot ievērojamus ietaupījumus salīdzinājumā ar pašreizējo pieeju, kas balstās uz radiāliem savienojumiem un atsevišķi veidotiem pārrobežu elektroenerģijas starpsavienotājiem tirdzniecībai (bez savienojuma ar enerģijas ražošanu atkrastē). Hibrīdprojekti būs starpposms starp mazāka mēroga nacionāliem projektiem un pilnībā satīklotu atkrastes energosistēmu un tīklu. Šajā kontekstā ir svarīgi, lai dažādu valstu atkrastes sistēmas būtu sadarbspējīgas. Lai atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanu ievērojami kāpinātu, atkrastes energotīkla izstrādei un plānošanai ir jāsniedzas pāri valstu robežām un jāaptver viss jūras baseins, turklāt aizvien lielākā mērā jāņem vērā daudzējādas izmantošanas iespēja — hibrīdprojekti vai (vēlākā posmā) labāk satīklots tīkls. Tāpēc dalībvalstīm vispirms ir jāīsteno koordinēta pieeja un jāuzņemas ilgtermiņā veicināt atkrastes atjaunīgās enerģijas apguvi. Tām būtu kopīgi jānosaka vērienīgi atkrastes atjaunīgās enerģijas mērķrādītāji katram jūras baseinam, vienlaikus ņemot vērā vides aizsardzību, sociālekonomisko ietekmi un jūras telpisko plānošanu. Šos mērķrādītājus varētu fiksēt saprašanās memorandā vai starpvaldību nolīgumā starp attiecīgajām dalībvalstīm, ņemot vērā attiecīgā jūras baseina specifiku. Komisija ir gatava veicināt koordinācijas procesu, lai varētu panākt vienošanos par šādām ilgtermiņa saistībām, savedot kopā attiecīgās dalībvalstis un sniedzot praktisku palīdzību (piemēram, veidni) nolūkā norādīt skaidru virzienu, ņemot vērā ar reģionālo sadarbību saistītos noteikumus Regulā par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību. Šīs saistības būtu jāatspoguļo atjauninātajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos 2023.–2024. gadam. Nākamais solis būtu šos vērienīgos mērķrādītājus ņemt vērā integrēta reģionālā tīkla plānošanā un izstrādē. Ātru apguvi var būtiski kavēt atkrastes tīklu trūkums vai tīkla izstrādes aizkavēšanās risks. Vēl viens veids, kā atkrastes enerģiju nogādāt līdz sauszemei, ir ražot atkrastes ūdeņradi un to novadīt pa ūdeņraža cauruļvadiem, un tas būtu jāņem vērā elektroenerģijas un gāzes tīklu plānošanā. Pašam tīklam jāspēj efektīvi integrēt paredzamās lielās ražošanas jaudas, vienlaikus minimalizējot jūras telpas izmantojumu. Lai investori pieņemtu lēmumu investēt atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanā, ir būtiski gūt skaidru izpratni par atkrastes un sauszemes tīklu infrastruktūras izstrādes grafiku un plāniem. Tīkla izstrāde prasa ilgāku laiku (parasti 10 gadus vai vairāk) nekā elektroenerģijas ražošana atkrastē, un tas nozīmē, ka ir vajadzīgas tālredzīgas investīcijas tīklā. Turklāt, lai izvairītos no nevajadzīgas kavēšanās, dalībvalstīs būtu pēc iespējas jāracionalizē atļauju izdošana. Tīkla plānošanā jāņem vērā arī sauszemes vajadzības atkrastes enerģiju izmantot ūdeņraža ražošanai utt. Dalībvalstu saistības samazinās PSO risku, ka atkrastes aktīvi varētu izrādīties balasta aktīvi. Lai to panāktu, tīkla infrastruktūras plānošanā būs vajadzīga ciešāka koordinācija starp viena un tā paša jūras baseina dalībvalstīm, PSO un valsts regulatīvajām iestādēm. Pašreizējais regulatīvais satvars, piemēram, Regula par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību un JTP direktīva, jūras baseinu stratēģijas un konvencijas, jau paver labākas reģionālās sadarbības iespējas, kas palīdz labāk saskaņot reģionālo plānošanu. Labs modelis, uz kuru balstīties, ir arī kopīgo interešu projektu apzināšanai veltītais reģionālās sadarbības satvars, kas izveidots saskaņā ar TEN-E regulu. Īstermiņā būtu jāizveido strukturētāka sadarbība starp dalībvalstīm, PSO un regulatoriem, lai reģionālo atkrastes tīklu plānošana būtu labāk integrēta un optimizēta, ņemot vērā jūras telpiskos plānojumus. Vēlākā posmā atkrastes tīkla plānošana eventuāli varētu kļūt par uzdevumu, kurā lielāka loma ir reģionālajiem koordinācijas centriem, kas sāks darboties 2022. gadā un papildinās valstu PSO lomu reģionāli aktuālu uzdevumu izpildē. Ilgtermiņā strukturālo sadarbību varētu vēl uzlabot, izveidojot neatkarīgus reģionālu atkrastes sistēmu operatorus, kas darbotos un izstrādātu aizvien vairāk satīklotus atkrastes tīklus. Lai dalībvalstis kopīgi apņemtos plašāk apgūt atkrastes atjaunīgos energoresursus un izstrādāt saistīto infrastruktūru, ir vajadzīga lielāka skaidrība par izmaksu un ieguvumu sadalījumu gan iesaistīto dalībvalstu starpā, gan starp ražošanas aktīviem un pārvades projektiem. Tāpēc ir jāizstrādā pamatota metodika, kā sadalīt izmaksas atkarībā no tā, kas gūst labumu. Atvieglojot izmaksu sadali starp dalībvalstīm, PSO un atkrastes vējparku izstrādātājiem, tiktu radīts nepieciešamais priekšnoteikums integrētā redzējuma panākšanai jūras baseina līmenī. Lai sagatavotos lielākam atkrastes enerģijas apjomam nākotnē un novatoriskākiem un tālredzīgākiem tīkla risinājumiem, arī ūdeņraža infrastruktūrai, regulatīvajam satvaram būtu jāļauj izdarīt apsteidzošas investīcijas, piemēram, lai izstrādātu atkrastes energotīklus ar lielāku jaudu, nekā sākotnēji nepieciešams, vai tīklus, kuru tehnoloģiskās īpašības pārsniedz īstermiņā nepieciešamo. Galvenie pasākumi ·Komisija izstrādās satvaru, kas dalībvalstīm dos iespēju noteikt kopīgas ilgtermiņa saistības attiecībā uz atkrastes atjaunīgās enerģijas plašāku apguvi katrā jūras baseinā 2050. gada perspektīvā (2021). ·Komisija ar pārskatīto TEN-E regulu nāks klajā ar ilgtermiņa atkrastes energotīkla plānošanas satvaru, kurā plānošanu veiks PSO, iesaistot katrā jūras baseinā aktīvos regulatorus un dalībvalstis, arī hibrīdprojektu vajadzībām (2020. gada decembris). ·Savas kompetences ietvaros Komisija, dalībvalstis un regulatori izstrādās satvaru, kas PSO ļaus veikt apsteidzošas investīcijas atkrastes energotīklos, lai sagatavotos vēlākai mēroga paplašināšanai un tālākai izstrādei (no 2021. gada). ·Komisija publicēs ES norādījumus par to, kā, realizējot enerģijas pārvades projektus kombinācijā ar enerģijas ražošanas projektiem, koordinēt izmaksu un ieguvumu sadali pāri robežām (līdz 2023. gadam). 4.3Skaidrāks ES regulatīvais satvars attiecībā uz atkrastes atjaunīgo enerģiju

Pārejot uz labāk satīklotu atkrastes energosistēmu, tīkli laika gaitā kļūs integrētāki un projekti kļūs sarežģītāki. Šobrīd, kad notiek inovācija un pārmaiņas, ir svarīgi nodrošināt paredzamu ilgtermiņa tiesisko satvaru, kas visām iesaistītajām struktūrām nestu skaidrību un mobilizētu investoru finansējumu. Labi regulētam enerģijas tirgum būtu jāraida pareizie investīciju signāli. Elektroenerģijas regula paredz noteikumus, kā energosistēmā un elektroenerģijas tirgū integrēt liela mēroga atjaunīgās enerģijas projektus. Attiecībā uz nacionāliem atkrastes atjaunīgās enerģijas projektiem tirgus noteikumi lielā mērā atspoguļo sauszemes integrētā elektroenerģijas tirgus uzbūvi. Tomēr, lai gan nacionāli projekti arī turpmāk veidos lielu daļu no atkrastes projektiem, paredzams, ka nākotnē lielākajā daļā Eiropas jūras baseinu aizvien svarīgāki kļūs sarežģītāki pārrobežu atkrastes atjaunīgās enerģijas projekti. Inovatīvi projekti, piemēram, enerģētiskās salas vai hibrīdprojekti un atkrastes ūdeņraža ražošanas projekti, saskaras ar specifiskām problēmām, un pašreizējais regulatīvais satvars nav šādiem projektiem piemērots. Tas nozīmē, ka būtu jāprecizē elektroenerģijas tirgus noteikumi, kas izdarīts šai stratēģijai pievienotajā dienestu darba dokumentā. Hibrīdprojektus pašlaik var izstrādāt tā, lai tie atbilstu pašreizējiem ES tiesību aktiem un nāktu par labu sabiedrībai. Balstoties uz apspriešanām un pētījumiem, hibrīdprojektam var izveidot atkrastes tirdzniecības zonu tā, lai tas atbilstu elektroenerģijas tirgus noteikumiem, un tas var būt labs variants atkrastes atjaunīgās enerģijas apguvei krietni plašākā mērogā, jo nodrošina, ka atjaunīgo enerģiju var pilnīgi integrēt tirgū, vienlaikus šo enerģiju integrējot un pārrobežu starpsavienojumus izmantojot tirdzniecībai. Šī pieeja nodrošina, ka atjaunīgā elektroenerģija varētu nokļūt tur, kur tā ir vajadzīga, kļūstot par elektroenerģijas grafiku daļu un stiprinot reģionālo piegādes drošību. Tas arī mazina nepieciešamību PSO veikt dārgus pēctirgus korektīvos pasākumus. Turklāt tas raida spēcīgus cenas signālus, kas veicina atkrastes pieprasījuma veidošanos, piemēram, pēc elektrolīzē iegūta zaļā ūdeņraža. Tomēr šajā konfigurācijā atkrastes atjaunīgās enerģijas ražotāji no tirgiem, ar kuriem tie ir savienoti dispečēšanai, visticamāk, saņems zemāku elektroenerģijas tirgus cenu. Atkarībā no projektu topoloģijas paredzams, ka vairāk nekā pusei nākotnes hibrīdprojektu šī ietekme uz ieņēmumiem nepārsniegs aptuveni 1 %. Tomēr dažiem projektiem tā var sasniegt pat 11 %. Projektiem, kuru ieņēmumi no elektroenerģijas tirgus ir ievērojami mazāki, tā notiek tāpēc, ka tīkla pārslodzes dēļ proporcionāli pieaug PSO pārslodzes ieņēmumi. Lai saskaņotu stimulus un pavērtu iespēju realizēt hibrīdprojektus, ļaujot gūt visu projekta vērtību, šī pārdales efekta problēma ir jāmazina. Viens no veidiem, kā stimulus saskaņot, varētu būt atļaut dalībvalstīm izmantot pārslodzes ieņēmumus pārdalei ražotājiem, kas darbojas atkrastes tirdzniecības zonā, ar mērķi nodrošināt, ka hibrīdprojekti ir pievilcīgi atjaunīgās enerģijas investoriem. Kamēr šis variants nav pieejams saskaņā ar ES tiesību aktiem, visās stimulu vai atbalsta shēmās būtu jāņem vērā pārdales efekts, nodrošinot, ka hibrīdprojektu realizēšana netiek aizkavēta. Balstoties uz pievienotajā dienestu darba dokumentā sniegto tirgus norādījumu piemērošanu, Komisija novērtēs, kā pašreizējais elektroenerģijas tirgus satvars atbalsta atkrastes atjaunīgās enerģijas apguvi, un pārbaudīs, vai un kādi konkrētāki un mērķtiecīgāki noteikumi būtu vajadzīgi. Vēl viens risināms jautājums ir praktiskās, fiziskās grūtības projektus savienot ar vairākiem tirgiem, kuros ir atšķirīgi pieslēguma noteikumi. Lai gan ES līmenī ir tīkla pieslēguma noteikumi, tie nav izstrādāti atkrastes energotīkliem. Tāpēc, balstoties uz Ziemeļjūras baseina pieredzi, būtu jāizstrādā kopīga pieeja tīkla pieslēguma prasībām augstsprieguma līdzstrāvas tīkliem. Skaidrāks regulatīvais satvars turklāt var padarīt pamanāmākas un paredzamākas gaidāmās ieņēmumu plūsmas. Viens no nesen pieņemtā elektroenerģijas tirgus modeļa galvenajiem mērķiem ir padarīt tirgu labi piemērotu atjaunīgajai enerģijai. Tāpēc atjaunīgās enerģijas projektu izstrādātājiem būtu elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas jāuztver kā svarīga ieņēmumu daļa. Lai gan investoriem būtu jāuzņemas tirgus risks, daļu riska un nepietiekamus ieņēmumus tirgus cenu dēļ var kompensēt ar valsts atbalsta noteikumiem atbilstošām atbalsta shēmām, lai nodrošinātu, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas projekti tiek pēc vajadzības izvērsti lielākā mērogā. Ņemot vērā, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanas robežizmaksas ir nulle, elektroenerģijas vairumtirdzniecības cenas dalībvalstīs, kurās atjaunīgās enerģijas ražošana ir plaši izplatīta, pašlaik ir zemas. Līdz šim valsts atbalsta pasākumiem ar konkursiem apvienojumā ar plašākas apguves mērķiem ir bijusi liela nozīme atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju izstrādē un izvēršanā lielākā mērogā un ar to saistīto izmaksu samazināšanā. Iecerētajai nobriedušu atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju izvēršanai plašākā mērogā varētu būt nepieciešams efektīvs tirgus satvars un kāda ieņēmumu stabilizācijas sistēma (riska mazināšana, garantijas un elektroenerģijas pirkuma līgumi). Lai to atvieglotu, Komisija veicinās paraugprakses un informācijas apmaiņu par dažādiem izsoļu modeļiem. Turklāt arī turpmāk būs vajadzīgs mērķtiecīgs atbalsts jaunām atkrastes atjaunīgo resursu tehnoloģijām, piemēram, plūdmaiņu, viļņu un peldošo atkrastes vēja un saules enerģijas iekārtu tehnoloģijām, lai no pilotprojektu un demonstrējumu posma varētu iet tālāk, koncentrējoties uz tehnoloģiskiem risinājumiem, kas ES ekonomiskajiem un vidiskajiem mērķiem atbilst vislabāk. Pašreizējie Atjaunojamo energoresursu direktīvas noteikumi un Valsts atbalsta vadlīnijas enerģētikas un vides aizsardzības jomā atbalsta tehnoloģiski neitrālu pieeju atjaunīgo resursu atbalstam, vienlaikus atzīstot, ka var būt pamatotas arī konkrētai tehnoloģijai specifiskas izsoles, it sevišķi īpašos gadījumos, kad runa ir par jaunām un inovatīvām tehnoloģijām. Pēdējos gados šiem noteikumiem ir bijusi būtiska nozīme atkrastes vēja enerģijas apguvē, un arī turpmāk tiem būs liela nozīme mazāk nobriedušu tehnoloģiju izstrādē. Komisija nodrošinās, ka gaidāmā valsts atbalsta noteikumu un Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšana nodrošinās pilnībā atjauninātu un mērķderīgu veicinošu satvaru tīras enerģijas, arī atkrastes atjaunīgās enerģijas, izmaksefektīvai apguvei. Nākamajiem gadiem daudzsološs ir saskaņā ar Atjaunojamo energoresursu direktīvu (RED II) pieejamo sadarbības mehānismu klāsts, kas varētu palīdzēt panākt lielāku pārrobežu projektu īpatsvaru kopīgu projektu un hibrīdprojektu formā. Sadarbības mehānismi, kas paredz arī statistiskus pārvedumus vai kopīgus projektus, varētu pavērt iespēju atbalstīt investīcijas atkrastes atjaunīgajā enerģija arī dalībvalstīm, kurām ir tikai sauszemes robežas. Komisija uzskata, ka, lai nodrošinātu, ka iesaistītās dalībvalstis no kopīgas darbošanās gūst neto labumu, ir svarīgi izdot skaidrus norādījumus par izmaksu un ieguvumu pienācīgu sadali starp ieinteresētajām personām (tie ietvertu sadarbības pamatsatvaru, izmaksu un ieguvumu sadali un sadarbības nolīgumu). Galvenie pasākumi ·Komisija šai stratēģijai pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā par tirgus norādījumiem precizē regulatīvo satvaru, jo īpaši attiecībā uz atkrastes tirdzniecības zonām hibrīdprojektiem. ·Lai dalībvalstīm dotu iespēju elastīgāk sadalīt pārslodzes ieņēmumus attiecībā uz atkrastes hibrīdprojektiem, Komisija ierosinās grozīt tiesību aktus par pārslodzes ieņēmumu atļauto izmantojumu (2022). ·Komisija Elektroenerģijas nozares ieinteresēto personu komitejai uzdos sagatavot grozījumus tīkla kodeksos, kas veltīti atkrastes augstsprieguma līdzstrāvas tīklu pieslēgumam (2021). ·Lai izmaksefektīvi panāktu plašāku tīras enerģijas (tai skaitā atkrastes atjaunīgās enerģijas) apguvi, Komisija nodrošinās, ka ar pārskatītajām vadlīnijām par valsts atbalstu enerģētikas un vides aizsardzības jomā tiek nodrošināts pilnībā atjaunināts un mērķderīgs veicinošais satvars (līdz 2021. gada beigām). ·Komisija sagatavos priekšlikumu norādījumiem par izmaksu un ieguvumu sadali pārrobežu projektos (2021). 4.4Privātā sektora investīciju mobilizēšana atkrastes atjaunīgajos energoresursos: ES finansējuma loma Tiek lēsts, ka atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju plaša mēroga ieviešanai līdz 2050. gadam būs vajadzīgas gandrīz 800 miljardu EUR investīcijas, un no šīs summas aptuveni divas trešdaļas tiks izlietotas, lai finansētu saistīto tīkla infrastruktūru, bet viena trešdaļa — lai finansētu atkrastes enerģijas ražošanu. Tas nozīmē, ka šim sektoram būs jānovirza ievērojami lielāks kapitāls nekā līdz šim. Investīcijas sauszemes un atkrastes elektrotīklos Eiropā desmit gadu periodā līdz 2020. gadam sasniedza aptuveni 30 miljardus EUR gadā; nākamajā desmitgadē tās jāpalielina līdz vairāk nekā 60 miljardiem EUR, bet pēc 2030. gada būs vajadzīgas vēl apjomīgākas investīcijas. Paredzams, ka lielāko daļu no šīm investīcijām nodrošinās privātais kapitāls. Par to, lai investīcijas tiktu novirzītas šīm darbībām atbilstoši mūsu ilgtermiņa iecerēm, gādās ES ilgtspējīga finansējuma taksonomija. Tomēr stratēģiska katalizatora loma būs arī efektīvai un labi pārdomātai ES atbalsta izmantošanai. Lai atkrastē ģenerētā enerģija sasniegtu patērētājus, katrā jūras baseinā ir jāattīsta elektrotīkli. Nobriedušām atkrastes energotehnoloģijām šāds atbalsts var palīdzēt mīkstināt tirgus nepilnības, piemēram, novērst risku, ko rada vairāku un apjomīgāku projektu uzsākšana, vai palīdzēt samazināt kapitāla izmaksas, kas šāda veida projektos parasti ir ļoti augstas. Mazāk nobriedušām tehnoloģijām vai projektiem, kas vēl ir agrīnā stadijā, ES publiskajam finansējumam būs izšķirīga nozīme tirgus izveidē: tas iesaistīs vairāk privāto aktoru, uzlabos konkurētspēju, mazinās nenoteiktību, samazinās izmaksas un paātrinās agrīnas ieviešanas un komercializācijas progresu. Atbalstu un garantijas jaunajām tehnoloģijām var sniegt jaunā programma InvestEU, kuras dažādās sadaļas var paātrināt privātās investīcijas, piemēram, atbalstot pētniecību un inovāciju, infrastruktūras izveidi un stratēģiskās industrijas. Tā kā jaunos atkrastes projektos kapitāla izmaksas veido ievērojamu daļu no kopējām investīciju izmaksām, riska mazināšanai un kapitāla izmaksu samazināšanai var būt būtiska pozitīva ietekme uz privātā kapitāla mobilizāciju un jaunu investīciju stimulēšanu. Līdztekus privātām investīcijām atkrastes atjaunīgajā enerģijā būtiska loma var būt Eiropas Investīciju bankas (EIB) aizdevumiem.

Turklāt, izmantojot esošos finanšu instrumentus, atkārtoti tiks investēti līdzekļi, kas atbrīvoti no NER 300 pirmā uzaicinājuma atceltajiem projektiem. Tas ļauj piesaistīt papildu privātās investīcijas inovācijai mazoglekļa jomā, arī atkrastes atjaunīgajā enerģijā. NextGenerationEU atveseļošanas plāna kontekstā 672,5 miljardu euro vērtajā Atveseļošanas un noturības mehānismā (ANM) zaļās pārkārtošanās vajadzībām atvēlēti 37 % līdzekļu, un tādējādi tas pamatiniciatīvas “Progresīvāka enerģētika” satvarā varētu atbalstīt reformas un investīcijas atkrastes atjaunīgajā enerģijā. Atveseļošanas un noturības mehānisma finansējums būs jāapgūst līdz 2023. gada beigām. Tādēļ ir ļoti svarīgi, lai dalībvalstis ciešā sadarbībā ar uzņēmumiem, kas jau gatavojas investēt, varētu uzrādīt nobriedušu projektu sarakstu. Komisija ir gatava nodrošināt tehniskās zināšanas un spēju veidošanu, un dalībvalstīm tās tiks nodrošinātas ar tehniskā atbalsta instrumenta palīdzību, bet projektu virzītājiem — ar InvestEU konsultāciju centra palīdzību. Turklāt ANM finansējums var atbalstīt atkrastes atjaunīgo enerģiju arī ar investīcijām ostu infrastruktūras modernizācijā, kā arī tīkla pieslēgumos. Tas var atbalstīt arī saistītās reformas, kas vajadzīgas, lai sekmētu atkrastes atjaunīgās enerģijas plašāku apguvi un integrāciju energosistēmās (piemēram, ar racionalizētām atļauju piešķiršanas procedūrām, tīkliem un jūras telpisko plānošanu un atkrastes atjaunīgās enerģijas izsolēm). ES instrumenti var arī palīdzēt mobilizēt finansējumu, kas tik ļoti nepieciešams, lai veicinātu pārrobežu risinājumus atjaunīgās enerģijas jomā un kopīgus projektus. Sadarbību atjaunīgās enerģijas jomā stimulē Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments (EISI) un tā jaunais mehānisms atjaunīgās enerģijas ražošanai pārrobežu mērogā. To var izmantot, lai projektos, ko īsteno starp divām vai vairākām dalībvalstīm, kartētu potenciālās vietas atkrastes projektu realizēšanai, finansētu nepieciešamos pētījumus un izņēmuma kārtā — arī būvdarbus. Kā piemēru varētu minēt kopīgi veidotu peldošo vējparku, kas stiprinātu Eiropas līderību tehnoloģiju jomā. EISI infrastruktūras mehānisms jau ir finansējis atkrastes enerģijas projektus, piemēram, projektu “North Sea Wind Power Hub”, un nākotnē tas varētu vairāk fokusēties uz pārrobežu atkrastes tīkla infrastruktūras projektiem, tai skaitā hibrīdprojektiem un satīklošanas projektiem. Turklāt atjaunīgās enerģijas finansēšanas mehānisms, kas darbību sāks 2021. gada 1. janvārī, var piedāvāt veidus, kā ieguvumus no atkrastes enerģijas projektiem sadalīt ar dalībvalstīm, kurām nav krasta līnijas. Finansiālus ieguldījumus mehānismā var veikt visas dalībvalstis, arī dalībvalstis, kurām ir tikai sauszemes robežas; tās var norādīt, kāda veida projektus un tehnoloģijas tās vēlētos atbalstīt, un tie var būt arī atkrastes enerģijas projekti. Šīs dalībvalstis par projektos saražoto atjaunīgo enerģiju apmaiņā saņems statistiskus ieguvumus un faktiski dalīs atjaunīgās enerģijas potenciālu ar dalībvalstīm, kuras ir projekta uzņēmējas. Šis mehānisms var atbalstīt visdažādākos projektus: tās var būt gan mazas iekārtas un inovatīvas tehnoloģijas (piemēram, peldoši atkrastes vējparki), gan lieli un pārrobežu projekti un hibrīdprojekti. Atbalsts var ietvert dotācijas atjaunīgās enerģijas ražošanas komponentam projektos, kuri koncentrējas uz atjaunīgas degvielas ražošanu, ar ko elektroenerģiju pārvērš X, enerģijas ražošanas un akumulēšanas projektos, kā arī projektos, kas saņem cita veida atbalstu infrastruktūrai vai tīkla pieslēgumam. Pirmo ES mēroga projektu konkursu Komisija plāno izsludināt 2021. gadā. Atbalstu pētniecības, inovācijas un demonstrējumu projektiem, kuri palīdzēs vēl vairāk izstrādāt un ieviest inovatīvas atkrastes energotehnoloģijas Eiropā, sniegs pamatprogramma “Apvārsnis Eiropa” un Inovāciju fonds. Ar pamatprogrammu “Apvārsnis Eiropa” būs iespējams atbalstīt jaunu un inovatīvu atkrastes atjaunīgās enerģijas tehnoloģiju, komponentu un risinājumu izstrādi un testēšanu. No Inovācijas fonda varēs atbalstīt inovatīvu tīro tehnoloģiju demonstrējumus komerciālā mērogā; kā piemēru var minēt okeāna enerģiju, jaunas peldošu atkrastes vējturbīnu tehnoloģijas vai projektus, kuros atkrastes vējparki sasaistīti ar enerģijas akumulēšanu akumulatoros vai ūdeņraža ražošanu. Lai palielinātu šādu inovatīvu projektu dzīvotspēju un finansētu palīginfrastruktūru, atbalstu varētu kombinēt ar InvestEU vai EISI finansējumu. Dalībvalstis, kas ir tiesīgas saņemt atbalstu no Modernizācijas fonda, tā līdzekļus var izmantot, lai attīstītu savu atkrastes atjaunīgās enerģijas industriju. Galvenie pasākumi ·Komisija mudinās dalībvalstis saskaņā ar Atveseļošanas un noturības mehānisma pamatiniciatīvu “Progresīvāka enerģētika” savos nacionālajos atveseļošanas un noturības plānos iekļaut reformas un investīcijas, kas saistītas ar atjaunīgo energoresursu, arī atkrastes enerģijas, plašāku apguvi (2020.–2021. gads). ·Komisija jaunā Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta un atjaunīgās enerģijas finansēšanas mehānisma satvarā, kā arī izmantojot finansējuma apvienošanas mehānismu programmā InvestEU, sekmēs pārrobežu sadarbības projektu izstrādi un arī starpsavienojumu izveidi (no 2021. gada). ·Komisija, EIB un citas finanšu iestādes kopīgi strādās, lai, izmantojot InvestEU, atbalstītu stratēģiskās investīcijas atkrastes enerģijā, arī augstāka riska investīcijas, kas veicina ES līderību tehnoloģiju jomā (no 2021. gada). 4.5 Pētniecības un inovācijas koncentrēšana uz atkrastes enerģijas projektu atbalstīšanu Svarīgs priekšnosacījums atkrastes atjaunīgās enerģijas plaša mēroga apguvei ir tas, ka tiek veicināta pētniecība un inovācija. Pašlaik investīcijas tīrās enerģijas pētniecībā un inovācijā galvenokārt nāk no privātā sektora. Pēdējos gados ES tīrajā enerģijā gadā investējusi vidēji gandrīz 20 miljardus EUR, un tiek lēsts, ka uzņēmumu investīcijas veido 77 %, valstu valdību investīcijas — 17 %, bet ES finansējums — 6 %. Vēja enerģijas jomā privātā sektora loma ir vēl lielāka, proti, sauszemes un atkrastes vēja enerģijas jomā tas nodrošina aptuveni 90 % no ES pētniecības un inovācijas finansējuma. Investīcijas vēja enerģijas pētniecībā un inovācijā Eiropā ir ļoti koncentrētas Vācijā, Dānijā un Spānijā. Publiskā sektora pētniecības, izstrādes un inovācijas investīcijām vēja enerģijas vērtības ķēdē ir bijusi svarīga nozīme šā sektora attīstībā, mēroga kāpināšanā un pārejā uz plašāku izvēršanu. Pētniecības un izstrādes finansējums laikā no 2009. gada līdz 2018. gadam ir pieaudzis no 133 miljoniem EUR līdz 186 miljoniem EUR. Pēdējo 10 gadu laikā ES pētniecības un inovācijas programmās atkrastes vēja enerģijai piešķirti aptuveni 496 miljoni EUR, vislielāko uzsvaru liekot uz atkrastes tehnoloģijām, kam seko peldošas atkrastes vējturbīnas, jauni materiāli un sastāvdaļas un apkope un monitorings. Pašreizējās atkrastes vēja enerģijas pētniecības un inovācijas prioritātes galvenokārt orientētas uz vējturbīnu konstrukciju, infrastruktūras izveidi, progresīviem apritīgiem materiāliem un digitalizāciju. Citas jaunākās inovācijas attiecas uz loģistikas/piegādes ķēdi (piemēram, pietiekami kompakta pārvada izstrāde vējturbīnām, lai tas ietilptu standarta pārvadāšanas konteinerā), kā arī uz aprites ekonomikas pieejas piemērošanu visā iekārtu dzīves ciklā. Šajā ziņā sasniegt vajadzīgo mērogu un efektivitāti palīdzētu tehnisko standartu harmonizēšana. Saskaņā ar prognozēm nākamo desmit gadu laikā vislielākais inovāciju un tendenču pieaugums būs novērojams tādās jomās kā ģeneratori ar supravadītājiem, moderni torņbalstu materiāli un atkrastes vēja enerģijas pievienotā vērtība. Tā kā atkrastes vēja enerģija jau ir nobriedusi tehnoloģija, nākotnē pētniecības un inovācijas centienus vajadzētu koncentrēt uz to, kā optimizēt esošos ražošanas procesus tādos sektoros kā lielu vējrata spārnu ražošana. Šķiet, ka ES valstīs un reģionos ar dziļākiem ūdeņiem Atlantijas okeānā, Vidusjūrā un Melnajā jūrā par reāli izmantojamu risinājumu ir kļuvušas peldošas vējturbīnas: peldošu atkrastes vējturbīnu tehnoloģija, ko izmanto dziļos ūdeņos un skarbā vidē tālāk no krasta, pārliecinoši virzās uz komerciālo dzīvotspēju, un jau darbojas dažādi prototipi un maza mēroga projekti, kas ES operatoriem joprojām paver jaunas uzņēmējdarbības iespējas. Eiropā laikā no 2007. līdz 2019. gadam kopējie tēriņi par pētniecību un izstrādi okeāna viļņu un plūdmaiņu enerģijas jomā sasniedza 3,84 miljardus EUR, no kuriem lielākā daļa (2,74 mljrd. EUR) nāca no privātā sektora Tajā pašā periodā nacionālajās pētniecības un izstrādes programmās viļņu un plūdmaiņu enerģijas attīstīšanā tika investēti 463 miljoni EUR, savukārt ES finansiālais devums bija 493 miljoni EUR. ES atbalsts var būt ļoti svarīgs, lai stimulētu turpmāku valsts līmeņa publiskā un privātā sektora finansējumu, kas mazina investīciju risku okeāna enerģijā, veicina tālāku testēšanu, samazina izmaksas un palīdz pārvarēt plaisu starp demonstrējumiem un plašāku apguvi. Šajā periodā 1 miljards EUR publiskā (ES un nacionālā) finansējuma vidēji piesaistīja 2,9 miljardus EUR privātā sektora investīciju. Var uzskatīt, ka plūdmaiņu enerģijas tehnoloģijas ir sasniegušas pirmskomercializācijas stadiju, savukārt lielākā daļa viļņu enerģijas tehnoloģiju joprojām ir pētniecības un izstrādes stadijā. Peldošie fotoelementi ir pieredzējuši industriāla mēroga izvēršanu dabīgos un mākslīgos iekšzemes ūdensobjektos, un tiem var būt daudzsološs potenciāls piekrastes un krastam tuvās teritorijās. Daudzsološs ilgtspējīgu biodegvielu avots, kas ir pelnījis tālāku pētniecību un inovāciju, ir arī aļģes. Pieaugošais enerģijas apjoms, ko ģenerē šīs atkrastes tehnoloģijas, ir jāatbalsta arī ar tālāku inovatīvu infrastruktūras un tīkla tehnoloģiju izstrādi. Tāpēc pētniecības un inovācijas centieniem būtu jāatbalsta jaunas pieejas, kā šīs infrastruktūras savienot satīklotā tīklā, ņemot vērā efektivitātes pieaugumu, ko dod zudumu samazināšana. Attiecībā uz ģenerētās elektroenerģijas pārvadi lielos attālumos efektīva un ekonomiska alternatīva maiņstrāvas pārvadei ir augstsprieguma līdzstrāva (HVDC). Jaunākās HVDC tehnoloģijas var savstarpēji savienot vējparkus un tīklus, lai saražoto atkrastes enerģiju dispečētu uz pareizo tirgu, ievērojot attiecīgās tīkla drošības un noturības prasības. Tomēr ieviešana plašā mērogā nav vienkārša, ņemot vērā augstās izmaksas, dažādu operatoru veiktu atšķirīgu konfigurāciju testēšanu un validāciju, kā arī dažādu pārdevēju pārveidotāju sadarbspējas problēmas. Tāpēc Komisija pamatprogrammā “Apvārsnis Eiropa” sniegs atbalstu HVDC sistēmu izstrādei un testēšanai un tādējādi centīsies panākt, ka līdz 2030. gadam tiek izveidota Eiropā pirmā vairākpārdevēju vairāktermināļu HVDC sistēma. Lai atkrastes vējparkus sekmīgi integrētu energosistēmā, kā arī lai izstrādātu tādu risinājumu stūrakmeņu un enerģijas nesēju tehnoloģijas kā ūdeņradis un amonjaks, būs svarīgi veicināt tādu jauno tehnoloģiju testēšanu, kuras būs vajadzīgas nākotnes atkrastes energotīkliem, elastīgumam, akumulācijai (elektroenerģijas pārvēršana X), akumulatoriem un digitalizācijai. Vidējā termiņā un ilgtermiņā nozīmīga kļūs atjaunīgo energoresursu elektroenerģijas lokāla pārvēršana par ūdeņradi un tā transportēšana vai lokāla uzpilde. Tāpēc šajā sakarā svarīgs ir arī atbalsts, ko pētniecībai un inovācijai sniedz Akumulatoru rīcības plāna, Ūdeņraža stratēģijas un ar to saistīto alianšu satvarā. Lai uzlabotu pieejamos datus un informāciju, ir vajadzīgi arī pētījumi par atkrastes tehnoloģiju ietekmi uz vidi. Zināšanu un modelēšanas spēju uzlabošana atvieglos uzdevumu apzināt turpmākās jomas, kurās jāveic plašāka izvēršana, un atļauju piešķiršanas procesu.

Šīm pētniecības un inovācijas problēmām, kā arī izdevībām, ko paver atkrastes enerģijas attīstīšana un plašāka apguve, ir jāpievēršas nākotnes darbībās. Aspekti, uz ko jākoncentrējas, ir infrastruktūras integrācija, konceptuāls apritīgums, kritiski svarīgu izejmateriālu aizstāšana, atkrastes tehnoloģiju vidiskās ietekmes samazināšana, kā arī prasmju un darbvietu radīšana. Komisija pētīs, kā atkrastes atjaunīgās enerģijas ražošanu un infrastruktūru varētu atbalstīt un integrēt ilgtspējīgi, arī izmantojot veselīgiem okeāniem, jūrām, piekrastes un iekšzemes ūdeņiem veltīto pētniecības misiju. Galvenie pasākumi ·Pamatprogrammas “Apvārsnis Eiropa” pirmajā darba programmā 2021. un 2022. gadam Komisija ierosina oatbalstīt sadarbību starp PSO, ražotājiem un atkrastes vēja enerģijas projektu izstrādātājiem nolūkā 2022. gadā sākt liela mēroga HVDC tīkla demonstrējuma projektu; oizstrādāt jaunas vēja, okeāna enerģijas un saules enerģijas peldošo tehnoloģiju konstrukcijas, piemēram, izmantojot pamatprogrammu “Apvārsnis Eiropa”; ouzlabot industriālo efektivitāti atkrastes vēja enerģijas vērtības ķēdē, izmantojot digitālās tehnoloģijas, kurās izmanto uz datiem balstītas pieejas un lietu interneta ierīces; oatjaunīgo energoresursu pētniecībā un inovācijā sistemātiski integrēt “konceptuāla apritīguma” principu. ·Komisija izskatīs SET plāna mērķrādītājus attiecībā uz okeāna enerģiju un atkrastes vēja enerģiju un īstenošanas programmas un izveidos papildu SET plāna darba grupu HVDC jautājumos. ·Komisija pētīs, kā atkrastes enerģijas ražošanas tehnoloģiju izstrādi un infrastruktūru varētu ilgtspējīgi integrēt sociālekonomiskajās ekosistēmās un jūras vidē, piemēram, tiks pētīta kumulatīvā ietekme un sociālā izpratne. ·Komisija sadarbosies ar dalībvalstīm un reģioniem, arī salām, lai pieejamos līdzekļus koordinēti izmantotu okeāna energotehnoloģijām un tādējādi panāktu, ka kopējā jauda ES 2025. gadā sasniedz 100 MW, bet 2030. gadā — aptuveni 1 GW. 4.6Spēcīgāka piegādes un vērtības ķēde visā Eiropā Lai palielinātu atkrastes atjaunīgās enerģijas jaudu līdz 300/40 GW, dodot maksimālu labumu ES ekonomikai, atkrastes atjaunīgās enerģijas piegādes ķēdei jāspēj palielināt savu jaudu un saglabāt augstus uzstādīšanas rādītājus. Lai paplašinātu ražošanu, investīcijas ir vajadzīgas gan korozijizturīgu materiālu un vēja un okeāna turbīnu ražotājiem, gan torņbalstu, pamatu, peldošo ierīču un kabeļu piegādātājiem. Būs jāmodernizē atsevišķas ostas, un ir jābūvē un jānodod ekspluatācijā jauni kuģi. Piemēram, atkrastes enerģijas iekārtu montāžai, ražošanai un apkopei ir piemērotas tikai dažas Eiropas jūras ostas. Saskaņā ar nozares aplēsēm ostu infrastruktūras un kuģu modernizācijai kopumā vajadzīgas aptuveni 0,5 līdz 1 miljardu EUR lielas investīcijas. Modernizācija vajadzīga arī simtiem sastāvdaļu piegādātāju, no kuriem daudzi ir MVU. Rīcībpolitikas, kas pievēršas pieprasījuma jautājumiem, piemēram, ilgtermiņa plānošana, reģionālā sadarbība un skaidrs regulatīvais satvars, var dot signālus un norādes par nākotnes apjomu aplēsēm, kas nozarei un investoriem ir vajadzīgas, lai veiktu apsteidzošās investīcijas un vēl vairāk industrializētu savu ražošanas jaudu. Tajā pašā laikā var būt vajadzīgas arī rīcībpolitikas, kas pievēršas piedāvājuma jautājumiem. Eiropas atkrastes atjaunīgās enerģijas piegādes ķēde ir dinamiska un ļoti konkurētspējīga, taču, ņemot vērā pieaugošo konkurenci pasaules tirgos, tai kļūs arvien grūtāk palielināt mērogu un saglabāt izcilību. Paziņojumā “Jauna Eiropas industriālā stratēģija” Komisija uzsvēra, ka, lai saglabātu Eiropas globālo līderību un izcilību, atjaunīgās enerģijas industrijām un to pamatā esošajām piegādes ķēdēm ir jāpiemēro stratēģiskāka pieeja. Tādējādi Komisija nostiprinās ar tiesību aktu paketi “Tīru enerģiju ikvienam Eiropā” izveidoto Industriālo tīras enerģijas forumu atjaunīgo energoresursu jomā, lai tas pulcētu industrijas līderus, industriālās kopas, uzņēmumus un pakalpojumu sniedzējus, PSO, investorus, pilsonisko sabiedrību, pētniecības kopienu, un iekļaus tajā arī valsts un reģionālās iestādes. Forums palīdzētu novērtēt industrijas konkurētspēju un apzināt kritiskos piegādes ķēdes segmentus un saistītās investīcijas, kas ir jāpalielina, lai nodrošinātu, ka ES atjaunīgo energoresursu apguves mērķrādītāji tiek sasniegti. Forumā tiks izveidota īpaši atkrastes atjaunīgajai enerģijai veltīta darba grupa, kuras uzdevums būs apzināt un sniegt konkurences noteikumiem atbilstošus ierosinājumus, kā pārvarēt šķēršļus, kas liedz strauji kāpināt atkrastes atjaunīgās enerģijas piegādes ķēdes mērogu, kā sekmēt sadarbību un kā sakopot speciālās zināšanas, kas iegūtas darbā ar atkrastes energotehnoloģijām un dažādām atjaunīgās enerģijas piegādes ķēdēm. Atkrastes atjaunīgās enerģijas darba grupa palīdzēs sekot līdzi progresam un virzīt uz priekšu šajā stratēģijā izklāstītās darbības. Ņemot vērā, ka atjaunīgās enerģijas iekārtas savos portfeļos aizvien vairāk uzņem tradicionālā atkrastes naftas un gāzes industrija, arī šī industrija, kurai ir gan zināšanas un prasmes, gan iekārtas, varētu būt ieinteresēta iesaistīties platformā. Nepietiekamu prasmju problēma Labumu no atkrastes atjaunīgās enerģijas plašas apguves un ar to saistītās vērtības ķēdes liela mēroga izvēršanas būtu jāgūst lielam skaitam reģionu un teritoriju. Reģioniem, kurus pāreja uz klimatneitrālu ekonomiku skārusi visvairāk, tas var pavērt izdevību dažādot ekonomiku; tie ir gan oglekļintensīvi reģioni, ogļu ieguves reģioni un reģioni, kuros ir vajadzīga atkrastes gāzes un naftas industrijas pārveide, gan nomaļi un attāli reģioni. Tāpat tas varētu pavērt alternatīvas kvalitatīvas nodarbinātības iespējas kvalificētiem darba ņēmējiem, kurus skārusi pārkārtošanās. Vietās ar ļoti sezonālām nozarēm (tūrisms, zvejniecība u. c.) atkrastes energoinfrastruktūras uzturēšana varētu palīdzēt līdzsvarot ekonomiku, vietējiem darba ņēmējiem un MVU visu gadu nodrošinot stabilu un paredzamu darbplūsmu. Lai atraisītu šo potenciālu, ir jāpārvar vairākas problēmas, kas saistītas ar darbaspēku, tā prasmēm, tostarp prasmi lietot informācijas un komunikācijas tehnoloģijas, kā arī jāgādā, lai šīs prasmes būtu pieejamas vietās, kur tās ir vajadzīgas. Nozarē jau saskaras ar grūtībām atrast un apmācīt darbiniekus ar vajadzīgajām prasmēm. Nepietiekamu prasmju problēma ir aktuāla 17–32 % uzņēmumu, bet tehniskajās profesijās prasmju nepietiekamība skar 9–30 %. Virzoties uz priekšu, dalībvalstīm būs jāatbalsta darbības, kas minētas Eiropas Prasmju programmā ilgtspējīgai konkurētspējai, sociālajam taisnīgumam un noturībai, un jāizstrādā un jāorientē vairāk izglītības un apmācības shēmu, kas būtu vērstas uz atkrastes atjaunīgās enerģijas industriju saskaņā ar paredzamajiem izstrādes mērķrādītājiem. 2019. gadā šādas programmas darbojās tikai 12 ES dalībvalstīs, un to trūkst pat tādās valstīs, kurām ir nozīmīgs atkrastes industrijas potenciāls. Paredzams, ka tiks izveidots liels skaits jaunu darbvietu, jo īpaši pētniekiem, inženieriem, zinātniekiem un inženiertehniķiem. Dalībvalstis šādu programmu finansēšanai var izmantot kohēzijas politikas fondus, Eiropas Sociālo fondu Plus un Taisnīgas pārkārtošanās mehānismu. Dalībvalstīm savās tehniskās un akadēmiskās izglītības programmās būtu jāņem vērā augošā vajadzība līdz 2050. gadam darbam atkrastes atjaunīgās enerģijas industrijā piesaistīt gados jaunus darba ņēmējus, kam ir piemērots profils. Vajadzību pēc pārkvalificēšanās var palīdzēt apmierināt profesionālās izcilības centri, kuri nolūkā attīstīt prasmju ekosistēmas varētu pulcēt plašu vietējo partneru loku, piemēram, profesionālās izglītības un apmācības sniedzējus (gan vidējās, gan augstākās izglītības līmenī), darba devējus, pētniecības centrus, attīstības aģentūras un nodarbinātības dienestus. Aprites ekonomikas pieeja Vēl viena problēma, kurai jāpievēršas, ir vējturbīnu sastāvdaļu (it sevišķi no kompozītmateriāliem izgatavotu vējrata spārnu) dezekspluatēšana, atkalizmantošana un reciklēšana. Pētījumi par reciklējamību un ietekmi uz konstrukciju joprojām ir diezgan sadrumstaloti un bieži vien balstīti uz specifiskiem lietojumiem, kas nav plaši izplatīti. Atjaunīgajai enerģijai veltītajā pētniecībā un inovācijā ir nepieciešams sistemātiskāk integrēt konceptuāla apritīguma principu. Tas nozīmē, ka esošās tehnoloģijas būs jāuzlabo (un jāizstrādā jaunas tehnoloģijas), ņemot vērā gan ražošanas procesa efektivitāti, gan iekārtu ilgāku kalpošanas laiku un sastāvdaļu apsaimniekošanu pēc ekspluatācijas laika beigām. Tas atjaunīgās enerģijas iekārtu ražošanas nozarē ļaus labāk saglabāt produktu un pakalpojumu vērtību un mazinās dabas resursu noslodzi. Ir jāveic rūpīgs novērtējums par materiāliem, kas tiek izmantoti atkrastes atjaunīgo energoresursu tehnoloģijām. Tam būtu jāaptver ne tikai izmaksu un toksiskuma aspekti, bet arī tādi jautājumi kā materiālu atkalizmantojamība un reciklējamība, izejmateriālu ieguves ierobežojumi un lielāka kritisko materiālu sagādes drošība. Būtu jāizpēta sauszemes vējturbīnu atkalizmantošanas un reciklēšanas prakse, jo tuvākajā nākotnē būs jāsāk to dezekspluatēšana. ES atkrastes atjaunīgās enerģijas vērtības ķēdes pamatā ir globāla piegādes ķēde, kas balstās uz importētiem izejmateriāliem un ražošanas komponentiem (retzemju elementiem, ko izmanto pastāvīgajiem magnētiem, tēraudam un kompozītmateriāliem). Tā kā tiek prognozēts, ka pieprasījums pēc šiem materiāliem palielināsies (piemēram, līdz 2050. gadam pieprasījums pēc retzemju elementiem, ko izmanto pastāvīgajos magnētos, varētu palielināties desmitkārtīgi), ir jākoncentrējas uz to, kā nodrošināt netraucētu piegādi, samazināt atkarību un saīsināt piegādes ķēdes. Palielināt piegādes ķēdes noturību vajadzētu palīdzēt Jaunajai Eiropas Izejmateriālu aliansei. Palielinātas atkarības mazināšanā liela nozīme būs apritīguma uzlabošanai visā piegādes ķēdē. ES rūpniecība un globālie tirgi ES atkrastes atjaunīgās enerģijas industrija pasaules tirgū ir ļoti konkurētspējīga, un tai ir liela eksporta spēja; galvenie konkurenti pasaules līmenī ir Ķīna un Indija. 2009.–2018. gada periodā ES tirdzniecības bilance saglabājās pozitīva, un tā turpina palielināties. 2018. gadā ES uzņēmumi reprezentēja 47 % pasaules eksporta. Astoņi no desmit globālajiem eksportētājiem ir ES valstis. Tādējādi pasaules tirgus ES industrijām paver nozīmīgas komerciālās iespējas. Paredzams, ka Āzijā atkrastes vēja enerģijas jauda līdz 2030. gadam sasniegs aptuveni 95 GW (savukārt globālā jauda 2030. gadā pēc prognozēm sasniegs gandrīz 233 GW). 2018. gadā gandrīz puse no globālajām investīcijām atkrastes vēja enerģijā tika veiktas Ķīnā. Nākotnē jaunus daudzsološus noieta tirgus ES rūpniecībai varētu nodrošināt arī globālais tādu jauno tehnoloģiju tirgus kā peldošas vēja un okeāna enerģijas iekārtas. Starptautiskās partnerības