C 387/48

Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Netaisnīga tirdzniecības prakse pārtikas piegādes ķēdē”

(2018/C 387/09)

Ziņotājs: Jacques BLANC (FR/PPE), Lakanurgas (La Canourgue) mērs Atsauces dokuments: Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par netaisnīgu tirdzniecības praksi starpuzņēmumu attiecībās pārtikas piegādes ķēdē – COM(2018) 173 final

I. IETEIKUMI GROZĪJUMIEM

1. grozījums

1. pants

Komisijas ierosinātais teksts RK grozījums Priekšmets un darbības joma Priekšmets un darbības joma 1. Šajā direktīvā ir noteikts minimālais saraksts ar netaisnīgas tirdzniecības prakses veidiem, kuri pircēju un piegādātāju starpā ir aizliegti, un paredzēti minimālie noteikumi par to izpildi un pasākumi saskaņošanai starp izpildiestādēm. 1. Šajā direktīvā ir noteikts minimālais saraksts ar netaisnīgas tirdzniecības prakses veidiem, kuri pircēju un piegādātāju starpā ir aizliegti, un paredzēti minimālie noteikumi par to izpildi un pasākumi saskaņošanai starp izpildiestādēm. 2. Šī direktīva attiecas uz dažiem netaisnīgas tirdzniecības prakses veidiem, kas tiek izmantoti pārtikas produktu pārdošanas darījumos starp piegādātāju , kurš ir mazs vai vidējs uzņēmums, un pircēju, kurš nav mazs vai vidējs uzņēmums. 2. Šī direktīva attiecas uz tiem netaisnīgas tirdzniecības prakses veidiem, kas tiek izmantoti pārtikas produktu pārdošanas darījumos starp piegādātāju un pircēju, kurš nav mazs vai vidējs uzņēmums. 3. Šo direktīvu piemēro piegādes līgumiem, kas noslēgti pēc 12. panta 1. punkta otrajā daļā minētā datuma, no kura piemēro noteikumus, ar kuriem transponē šo direktīvu. 3. Šo direktīvu piemēro piegādes līgumiem, kas noslēgti pēc 12. panta 1. punkta otrajā daļā minētā datuma, no kura piemēro noteikumus, ar kuriem transponē šo direktīvu.

Pamatojums

Šīs direktīvas piemērošanas jomas ierobežošana negatīvi ietekmētu MVU kritērijiem neatbilstošos lielos kooperatīvus vai ražotāju organizācijas, tām liedzot iespēju tikt aizsargātām pret netaisnīgu tirdzniecības praksi. Šīm ražotāju organizācijām un kooperatīviem noteikti nav tādas pašas iespējas panākt izdevīgākus nosacījumus kā to pircējiem, ņemot vērā koncentrāciju piegādes ķēdes lejupējos posmos. Turklāt šāda iespējamība būtu klajā pretrunā darbam, ko Komisija neatlaidīgi ir ieguldījusi piedāvājuma koncentrēšanā ar TKO palīdzību, kas netieši negatīvi ietekmē ražotāju organizācijas, kuras neatbilst MVU definīcijai. Turklāt netaisnīgas tirdzniecības prakses aizliegums neskartu arī izplatītāja īstenotu netaisnīgu tirdzniecības praksi, no kuras ciestu rūpnieciskais piegādātājs, piemēram, vidēja lieluma uzņēmumus, kas pārdod produktus ar spēcīgu lauksaimniecības komponenti. No ekonomikas viedokļa tas būtu bezjēdzīgi, ņemot vērā nepieciešamību aizsargāt vistrauslākos ķēdes posmus.

2. grozījums

2. pants

Komisijas ierosinātais teksts RK grozījums Definīcijas Definīcijas Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas: Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas: “pircējs” ir ikviena Savienībā reģistrēta fiziska vai juridiska persona, kura pārtikas produktu komercpircējs. Termins “pircējs” var attiekties arī uz šādu fizisku vai juridisku personu grupu; (..) a) “pircējs” ir ikviena fiziska vai juridiska persona, neraugoties uz tās reģistrācijas vietu, kura ir pārtikas produktu komercpircējs. Termins “pircējs” var attiekties arī uz šādu fizisku vai juridisku personu grupu; b) “netaisnīga tirdzniecības prakse” tirdzniecības partnera pakļaušana vai mēģinājums viņu pakļaut pienākumiem, kas radītu pušu tiesību un pienākumu nelīdzsvarotību; (..)

Pamatojums

a) Direktīvas mērķis ir arī novērst preču iepirkšanas pārvietošanu bez jebkādu noteikumu piemērošanas. Tāpēc ir loģiski ņemt vērā gan pircējus, kas ir reģistrēti Eiropas Savienībā, gan ārpus tās.

b) Ir svarīgi šajā direktīvā pēc pietiekami atvērta principa definēt, kas ir netaisnīga tirdzniecības prakse.

3. grozījums

3. panta 1. punkts

Komisijas ierosinātais teksts RK grozījums Netaisnīgas tirdzniecības prakses aizliegums 1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek aizliegta šādu veidu netaisnīga tirdzniecības prakse: Netaisnīgas tirdzniecības prakses aizliegums 1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek aizliegta vismaz šādu veidu netaisnīga tirdzniecības prakse: a) pircējs maksā piegādātājam par ātrbojīgiem pārtikas produktiem vairāk nekā 30 kalendārās dienas pēc piegādātāja rēķina saņemšanas vai vairāk nekā 30 kalendārās dienas pēc ātrbojīgu pārtikas produktu piegādes dienas atkarībā no tā, kurš no šiem datumiem ir vēlāks. Šis aizliegums neskar: a) pircējs maksā piegādātājam par pārtikas produktiem vairāk nekā 30 kalendārās dienas pēc piegādātāja rēķina saņemšanas vai vairāk nekā 30 kalendārās dienas pēc pārtikas produktu piegādes dienas atkarībā no tā, kurš no šiem datumiem ir vēlāks. Šis aizliegums neskar: — maksājumu kavējumu sekas un tiesiskās aizsardzības līdzekļus, kas noteikti Direktīvā 2011/7/ES, — maksājumu kavējumu sekas un tiesiskās aizsardzības līdzekļus, kas noteikti Direktīvā 2011/7/ES, — pircēja un piegādātāja iespēju vienoties par vērtības sadales klauzulu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 172.a panta nozīmē; — pircēja un piegādātāja iespēju vienoties par vērtības sadales klauzulu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 172.a panta nozīmē, — līgumus, ko noslēgušas starpnozaru organizācijas, kas atzītas Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1308/2013 157. pantā; b) pircējs ātrbojīgu pārtikas produktu pasūtījumu atceļ tik vēlu, ka nav gaidāms, ka piegādātājs minētajiem produktiem spēs atrast pārdošanas vai izmantošanas alternatīvu; b) pircējs ātrbojīgu pārtikas produktu pasūtījumu atceļ tik vēlu, ka nav gaidāms, ka piegādātājs minētajiem produktiem spēs atrast pārdošanas vai izmantošanas alternatīvu; c) pircējs piegādes līgumā izdara tādas vienpusējas un ar atpakaļejošu spēku piemērojamas izmaiņas, kuras ir saistītas ar pārtikas produktu piegādes biežumu, laiku vai apjomu, kvalitātes standartiem vai cenu; c) pircējs piegādes līgumā izdara tādas vienpusējas un ar atpakaļejošu spēku piemērojamas izmaiņas, kuras ir saistītas ar pārtikas produktu piegādes biežumu, laiku vai apjomu, kvalitātes standartiem vai cenu; d) piegādātājs maksā par pārtikas produktu izšķērdēšanu, kas notikusi pircēja telpās bet nav notikusi piegādātāja nolaidības vai vainas dēļ. d) piegādātājs maksā par pārtikas produktu izšķērdēšanu, kas notikusi pircēja telpās bet nav notikusi piegādātāja nolaidības vai vainas dēļ; e) pircējs tālāk pārdod nemainītu produktu par cenu, kas zemāka par faktisko pirkšanas cenu, kura ietver nodokļus un transporta izdevumus; f) pircējs piemēro salīdzinājumā ar piegādātāja ražošanas izmaksām netaisnīgi zemas pārtikas produktu pirkšanas cenas; g) pircējs piestāda rēķinu par pakalpojumu, kas neatbilst nevienam reāli sniegtam pakalpojumam vai kura cena ir acīmredzami nesamērīga ar sniegtā pakalpojuma vērtību; h) viena no līgumslēdzējām pusēm uzspiež kritērijus un cenu noteikumus, kas cenu padara nenoteiktu un nenosakāmu.

Pamatojums

Netaisnīga prakse skar un negatīvi ietekmē gan ātrbojīgu produktu, gan produktu, kuri nebojājas, piegādātājus. Tāpēc direktīvas piemērošanas joma ir jāpaplašina.

Locekļu vienbalsīgi pieņemtajos nozares līgumos var, īpaši attiecībā uz maksājumu termiņiem, paredzēt noteikumus, kuri atšķiras no direktīvas projektā iekļautajiem noteikumiem.

e) Lai apturētu katra pārtikas piegādes ķēdes posma vērtības iznīcināšanu, ir pamatoti aizliegt tālākpārdošanu ar zaudējumiem. Tā īstais mērķis ir novērst cenu kara apstākļus, kuros lielie mazumtirgotāji no dažiem produktiem, īpaši lauksaimniecības produktiem, iegūtu pārmērīgu peļņu, kompensējot cīņu par dažiem pamatproduktiem.

f) Līdzīgi arī cena, kas tiek maksāta ražotājiem, nedrīkst būt netaisnīgi zema salīdzinājumā ar ražošanas izmaksām. Ir nepieņemami, ka lauksaimnieki ar savu darbu nespēj nopelnīt iztiku un ir spiesti pārdot ar zaudējumiem. Tāpēc ir svarīgi sodīt tos pircējus, kuri pērk par netaisnīgi zemu cenu vai kuri saviem piegādātājiem liek pirkt lauksaimniecības izejvielas par pārmērīgi zemām cenām. Pārāk zema transfertcena ir precīzi jādefinē atkarībā no nozares un teritorijas.

g) Mērķis ir piespriest sodu par jebkuru maksājumu, pret kuru piegādātājs nesaņem nekādu pakalpojumu vai kurš nav samērīgs ar sniegto pakalpojumu. Tā nolūks ir panākt, lai maksājums Eiropas centralizēto iepirkumu struktūrai noteikti būtu pamatots.

h) Līgumā norādītajai cenai ir jābūt nosakāmai vai noteiktai – tas nozīmē, ka abām pusēm visu līguma darbības laiku ir zināma cena, kas tiks maksāta.

4. grozījums

3. panta 3. punkts

Komisijas ierosinātais teksts RK grozījums Ja maksājumu 2. punkta b), c) vai d) apakšpunktā aprakstītajās situācijās pieprasa pircējs, tad pircējs pēc piegādātāja pieprasījuma sniedz piegādātājam aplēsi par maksājuma apjomu par attiecīgi vienu vienību vai maksājuma kopsummu, bet 2. punkta b) un d) apakšpunktā aprakstītajās situācijās arī aplēsi par izmaksām un šādas aplēses bāzi. Ja ar sniegto pakalpojumu stingri saistītu maksājumu 2. punkta b), c) vai d) apakšpunktā aprakstītajās situācijās pieprasa pircējs, tad pircējs sniedz piegādātājam aplēsi par maksājuma apjomu par attiecīgi vienu vienību vai maksājuma kopsummu, bet 2. punkta b) un d) apakšpunktā aprakstītajās situācijās arī aplēsi par izmaksām un šādas aplēses bāzi.

Pamatojums

Maksājumiem, kurus pircēji pieprasa no piegādātājiem, ir jābūt stingri noteiktiem un tie vienmēr jāpamato.

II. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

1. uzskata, ka uz tirgu balstīti lauksaimnieku ienākumu nodrošināšanas mehānismi ir būtiski jāpastiprina, lai mazinātu negatīvo ietekmi, ko rada lauksaimniecības produktu cenu lielais svārstīgums, un saglabātu lauksaimniecību visās teritorijās, palielinātu tās konkurētspēju, kā arī nodrošinātu dzīvotspējīgas lauku kopienas;

2. konstatē, ka pastāv cieša saistība starp lauksaimniecības produktu cenu svārstīguma regulēšanu un netaisnīgas tirdzniecības prakses apkarošanu pārtikas piegādes ķēdē, jo tirgus svārstības saasina spēka attiecības par pievienotās vērtības sadali nozarēs, un tam sekojošie kompromisi visbiežāk nav labvēlīgi ražotājiem, kuru spēja aizstāvēt savas intereses ir ierobežota, īpaši tāpēc, ka palielinās lauksaimniecības pārtikas ražošanas un jo sevišķi lielapjoma mazumtirdzniecības koncentrācija;

3. atzinīgi vērtē šo Komisijas iniciatīvu ieviest Eiropas tiesību aktus, kuri būtu vērsti uz netaisnīgas tirdzniecības prakses apkarošanu – vēlmi, lai tas tiktu darīts Komiteja pauda atzinumā par cenu svārstīguma regulēšanu, kurā tika ieteikts pieņemt specifisku Eiropas regulējumu, kas būtu vērsts pret netaisnīgu komercpraksi pārtikas piegādes ķēdē, kā ierosināts Eiropas Parlamenta 2016. gada 7. jūnija rezolūcijā (2015/2065 (INI)), pamatojoties uz to, ka: ar līgumu palīdzību tiek panākta zināma riska dalīšana, taču netiek pamatos novērsta pušu nevienlīdzība; pretmonopola noteikumi nav pietiekami, lai novērstu netaisnīgu tirdzniecības praksi un lauksaimniecības un pārtikas ķēdēm raksturīgo spēka attiecību asimetriju; ķēžu dalībnieku pašregulācijas mehānismi nav vienmēr efektīvi attiecībā uz godīgas prakses nodrošināšanu tirgū galvenokārt tāpēc, ka lauksaimnieki un pārstrādātāji bieži neuzdrošinās sūdzēties, baidoties tikt izslēgti no tirgus; ir nepieciešams Eiropas Savienības līmeņa regulējums, lai līdzsvarotu konkurences apstākļus un Eiropas lauksaimniekiem un patērētājiem nodrošinātu taisnīgus pirkšanas un pārdošanas apstākļus;

4. uzskata, ka šis priekšlikums ir labs darba pamats, taču ir jāiet tālāk, lai labāk aizsargātu lauksaimniekus. Pašlaik lauksaimnieku ienākumi ir par 40 % zemāki nekā vidējā alga. Lauksaimniecības produkta vērtība pašlaik tiek sadalīta šādi: lauksaimnieks vidēji saņem 21 %, pārstrādātājs – 28 % un izplatītājs – 51 %. Atbilstoši RK ieteikumiem atzinumā par KLP pēc 2020. gada ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu labāku līdzsvaru komerciālajās attiecībās un palielinātu vērtību, kas no mājsaimniecību izdevumiem pārtikas iegādei nonāk pie lauksaimniekiem;

5. uzskata, ka šajā direktīvas priekšlikumā ir jāiekļauj principiāls netaisnīgas tirdzniecības prakses aizliegums atbilstoši ietekmes novērtējuma ieteikumiem, jo tādējādi būtu iespējams vērsties pret turpmāk iespējamu netaisnīgu praksi;

6. piekrītot Eiropas Komisijai, ka MVU ir visneaizsargātākie pret netaisnīgu tirdzniecības praksi, tomēr uzskata, ka ir jāpaplašina priekšlikuma piemērošanas joma, lai tā attiektos ne tikai uz MVU un lauksaimniekiem piegādātājiem, bet uz visiem pārtikas piegādes ķēdes dalībniekiem neatkarīgi no viņu reģistrācijas vietas;

7. uzskata, ka maksājumu kavējuma aizliegums jāattiecina arī uz produktiem, kuri nebojājas;

8. uzskata, ka aizliegtas netaisnīgas prakses sarakstā ir jāiekļauj arī tālākpārdošana ar zaudējumiem un jāsoda par pirkšanu par cenu, kas zemāka par ražošanas izmaksām;

9. uzskata, ka ir jāaizliedz diskriminējošas vai nepārredzamas elektroniskās izsoles;

10. uzskata, ka ir jāprecizē cenas noteikšanas kritēriji un kārtība, kas būs jānorāda ar lauksaimniekiem sagatavotajos līgumos, lai lauksaimnieki varētu jebkurā brīdī aprēķināt cenu, kādu viņi varētu pieprasīt;

11. uzskata, ka papildus valsts kontroles mehānismam un, pienācīgi ņemot vērā valstu apstākļus, pasākumus un paraugpraksi, ir jāparedz Eiropas mehānisms – tā mērķis ir panākt, lai netaisnīga starptautiskā tirdzniecības prakse nepaliktu ārpus regulējuma;

12. ņemot vērā uzņēmumu internacionalizāciju, jo īpaši lauksaimniecības jomā, un ar mērķi izvairīties no MVU mudināšanas pirkumus izdarīt ārpus ES, kā arī nodrošināt to ES uzņēmumu aizsardzību, kuri pārdot preces ārvalstu pircējiem, iesaka direktīvu attiecināt arī uz darījumiem, kuros iesaistīti trešās valstīs reģistrēti piegādātāji/pircēji;

13. uzskata arī, ka ar šo direktīvu nepietiks, lai uzlabotu lauksaimnieku stāvokli, ja netiks mainīts vispārējais konteksts, kādā viņi darbojas;

14. uzskata, ka šīs direktīvas papildināšanas nolūkā: a) jāpanāk, lai ražotājiem rastos interese par līgumu slēgšanu, un tāpēc ir jāparedz, ka līgumos ir jānosaka cena, ņemot vērā lauksaimnieciskās ražošanas izmaksas; b) jānosaka papildu pasākumi cenu pārredzamības jomā; c) jāapkaro mazumtirdzniecības, lauksaimniecības un pārtikas nozares un agroapgādes hiperkoncentrācija; d) lauksaimniecības jomā jāveido taisnīgākas starptautiskās tirdzniecības attiecības, kā ieteikts atzinumā par KLP pēc 2020. gada.