KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Eiropas Komisijas 2009. gada ziņojums par Stabilitātes instrumentu {SEC(2010)1114} /* COM/2010/0512 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 28.9.2010 COM(2010) 512 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Eiropas Komisijas 2009. gada ziņojumspar Stabilitātes instrumentu{SEC(2010) 1114} 1. Ievads Šo trešo gada ziņojumu iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. novembra Regulas (EK) Nr. 1717/2006, ar ko izveido Stabilitātes instrumentu (turpmāk – SI regula), 23. pantā noteikto prasību ziņot. Šo ziņojumu iesniedz arī kā papildinājumu informācijai, kas jau iesniegta saskaņā ar SI regulas 6. panta 6. punktā minēto prasību ziņot. Komisijas kopš 2007. gada ieviestā prakse ir informēt Padomi un Eiropas Parlamentu par ārkārtas palīdzības pasākumiem, kurus atbalstīs ar Stabilitātes instrumentu (SI) kā daļu no ES rīcības krīzes situācijās. Lai aprakstītu arī pieņemto pasākumu tālākos rezultātus, gada ziņojums ir papildināts ar Komisijas dienestu darba dokumentu, kurā ir sniegta aktuālā informācija par notiekošajiem pasākumiem. 2. Stabilitātes instrumenta priekšvēsture Stabilitātes instrumentu izveidoja 2007. gadā un laika posmam no 2007. līdz 2013. gadam tam piešķīra aptuveni 2 miljardus euro; kopš darbības uzsākšanas tas ir izmantots, lai reaģētu uz konfliktiem un krīzēm visā pasaulē, veicot darbības draudu novēršanai valstu un reģionālā līmenī un veidojot resursus, kas vajadzīgi reakcijai uz krīzēm un konfliktu novēršanai. Tādējādi, ar Stabilitātes instrumenta palīdzību ES ir varējusi rīkoties dažādos konflikta posmos, iejaucoties savlaicīgi, efektīvi un saskaņoti ar citiem pasākumiem. Reaģēšana krīzes situācijās Stabilitātes instrumenta darbībai saistībā ar reakciju uz krīzēm, ko veic saskaņā ar SI regulas 3. pantu, tiek izlietota lielākā daļa no SI budžeta (laika posmā no 2007. līdz 2013. gadam tie ir 1,4 miljardi euro). SI var izmantot, ja draud politiskas krīzes, vardarbīgi konflikti vai dabas katastrofas vai arī, lai reaģētu uz šādiem gadījumiem, un tas ir izveidots tā, lai nodrošinātu savlaicīgu, elastīgu, integrētu un politiski sensitīvu palīdzību trešām valstīm. Kopš 2007. gada ir izveidots ievērojams skaits SI pasākumu, lai papildinātu šīs jomas vispārējos pasākumus ES vai plašākā starptautiskā mērogā, bieži vien paralēli ar humāno palīdzību, un to mērķis ir nostiprināt saikni starp palīdzību, rehabilitāciju un attīstību vai sekmēt KDAP politisko misiju mērķu sasniegšanu. To īpašās būtības dēļ SI reaģēšanas programmas krīzes situācijās nevar iepriekš plānot. Tās izstrādā, reaģējot uz krīzes vai gaidāmās krīzes situācijām, kad ar citiem ES finanšu instrumentiem nevar pietiekami ātri sniegt palīdzību, un ņemot vērā ES horizontālos un ģeogrāfiskos mērķus un stratēģiskās prioritātes. Īstenotām darbībām ir jābūt savstarpēji papildinošām un jāpanāk arī sinerģija ar ES ģeogrāfiskajiem politikas virzieniem un instrumentiem. Tām jābūt arī saskanīgām ar valstu un reģionālo stratēģiju mērķiem. SI apstiprināšanas procedūras ir izstrādātas, lai nodrošinātu ātru pieņemšanu programmām reaģēšanai krīzes situācijās, kuru finansējums nepārsniedz 20 miljonus euro. SI darbības ir politiski pasākumi. Tāpēc lēmumu pieņemšanas svarīga daļa ir pienācīgas politiskas konsultācijas ES līmenī, ar valstu iestādēm (atbilstoši situācijai) un iesaistītajām starptautiskām un nevalstiskām organizācijām. Ilgtermiņa uzdevumi SI ietver arī ilgtermiņa dimensiju, ko veido trīs daļas plānojamu pasākumu, ar kuriem sniedz "palīdzību stabilas sadarbības apstākļos", lai saskaņā ar 4. panta 1. punktu novērstu draudus drošībai un drošumam, saskaņā ar 4. panta 2. punktu mazinātu risku saistībā ar ķīmiskām, bioloģiskām, radioloģiskām un kodolvielām vai aktīvajām vielām, kā arī saskaņā ar 4. panta 3. punktu uzlabotu sagatavotību krīzēm. Stabilitātes instrumenta stratēģijas dokumentā 2007.-2011. gadam Komisija saskaņā ar 4. pantu noteica prioritātes attiecībā uz darbībām ilgākā laika posmā. Tās ietver i) atbalstu starptautiskajiem centieniem novērst masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanu, veicot darbības, lai uzlabotu ķīmisku, bioloģisku, radioloģisku un kodolmateriālu vai aģentu efektīvu kontroli, atbalsta sniegšanu divējāda lietojuma preču kontrolei un ieroču jomā strādājošo zinātnieku zināšanu pārorientēšanai uz mierlaika darbībām, ii) atbalstu globāliem un starpreģionāliem centieniem novērst draudus, ko rada nelegāla tirdzniecība, terorisms un organizētā noziedzība, un iii) noteikt ilgtermiņa pasākumus kapacitātes veidošanai, kas paredzēti, lai nostiprinātu starptautisko un nevalstisko organizāciju lomu, piešķirot tām pilnvaras rīkoties, lai novērstu krīzes un reaģētu uz tām. 3. Reaģēšana krīzes situācijās saskaņā ar Stabilitātes instrumentu (Palīdzība ārkārtas gadījumos saskaņā ar SI regulas 3. pantu) Lai ātri un savlaicīgi identificētu situācijas, kurās ir vajadzīgas iespējamas SI krīzes reaģēšanas darbības, ir vajadzīga laba sadarbība un komunikācija starp ES dienestiem Briselē un ES delegācijām uz vietas. Identifikācijas posmā ir svarīgi trīs apsvērumi: i) pasākuma pamatotība (krīzes faktiskā esība, pasākuma papildinošais raksturs un sinerģija ar citiem ES pasākumiem krīzes regulēšanai); ii) īstenojamība (t.i., pietiekams laiks darbības sagatavošanai, nopietna īstenošanas partnera pieejamība); un iii) plānotās darbības politiskā piemērotība. Savlaicīga un cieša ES dalībvalstu sadarbība, piemēram, uzticot dalībvalstu ekspertiem SI apstākļu noskaidrošanas misijas, var radīt pievienoto vērtību un dot ieguldījumu ES saskaņotā rīcībā. 3.1. Līdzšinējais ģeogrāfiskais iedalījums Kopš 2007. gada ir izmantoti 350 miljoni euro 100 atsevišķām darbībām 48 pasaules valstīs. Pēdējo trīs gadu laikā krīzes reaģēšanas pasākumu ģeogrāfiskais sadalījums bija samērā līdzsvarots, lielāko daļu palīdzības turpināja saņemt Āfrikas valstis (galvenokārt Centrālāfrikas Republika (CĀR), Čada, Kongo Demokrātiskā Republika (KDR), Somālija un Zimbabve – aptuveni 25 %), kam seko Āzijas valstis (galvenokārt Bangladeša, Austrumtimora, Nepāla, Pakistāna, Filipīnas, Taizemes dienvidi un Šrilanka – aptuveni 20 %), Tuvie Austrumi (Libāna, okupētā Palestīnas teritorija un bēgļi Sīrijā – aptuveni 18 %), Rietumbalkāni un Austrumeiropa (Bosnija un Hercegovina, Kosova[1] un Moldovas Republika – aptuveni 15 %), Latīņamerika un Karību jūras reģions (Bolīvija, Kolumbija, Kuba, Haiti, Hondurasa, Nikaragva un Peru – aptuveni 11 %), Vidusāzija un Dienvidkaukāzs (Armēnija/Kalnu Karabaha, Gruzija un Kirgizstāna – aptuveni –11 %). 3.2. Mērķnozares Temata ziņā pieņemtie pasākumi aptver plašu jautājumu klāstu, kas vērsti uz konkrētajām vajadzībām katrā topošajā konflikta/pēckonflikta situācijā – - īslaicīgas konsultācijas, lai izstrādātu un uzsāktu pēckonflikta drošības sistēmas reformu (CĀR, KDR, Gvineja-Bisava, Libāna, okupētā Palestīnas teritorija, Pakistāna, Austrumtimora), - uzsākšanas vai atbalsta pasākumi vietās, kur izvietotas KDAP misijas (Afganistāna, Čada, KDR, Gruzija, Āfrikas rags/pirātisms, Kosova[2], okupētā Palestīnas teritorija), - atbalsts miera uzturēšanas misijām un miera nostiprināšanas pasākumiem, ko vada ANO un/vai reģionālās organizācijas ( MINURCAT Čadā, ĀS un ANO starpniecība Darfūrā, ĀS darbība Somālijā), - tiesiskums un pārejas posma tiesiskums (Afganistāna, Kolumbija, Kirgizstāna, Libāna, Sjerraleone, Zālamana salas, Austrumtimora, Rietumbalkāni), - atbalsts pagaidu pārvaldei (Starptautiskais civilais birojs Kosovā, Īpašais tribunāls Libānai, Sjerraleones Īpašā tiesa, Demokrātisku iestāžu un cilvēktiesību biroja / Starptautiskais Kara noziegumu tribunāla bijušajai Dienvidslāvijai programma Balkānos), - konfliktu risināšana un samierināšana (Kolumbija, Gruzija, Moldovas Republika, Mjanma/Birma, Nepāla, okupētā Palestīnas teritorija, Peru, Šrilanka, Taizemes dienvidi, Uganda, Zimbabve), - atbalsts nestabiliem vēlēšanu procesiem (Āfrika, Bolīvija, Komoru salas, Haiti, Moldovas Republika, Pakistāna), - pēckonfliktu un pēckatastrofu atjaunošanas programmas (Bangladeša, Kuba, KDR austrumu daļa, Gazas josla, Haiti, Libāna, Mjanma/Birma, Nikaragva, Peru) vajadzību novērtējums attiecībā uz Apvienoto Nāciju Organizācijas / Pasaules Bankas / ES kopīgo finansējumu (ir veikti astoņi pēckrīzes vajadzību novērtējumi), kā arī - atbalsts pārvietotiem iedzīvotājiem (Gruzija, Libāna, Sīrija). 3.3. Kas ir ES sadarbības partneri? Aptuveni 48 % no SI finansējuma izlieto ar ANO aģentūru palīdzību, jo tām daudzos gadījumos ir vietējas struktūras, kas spēj sniegt pirmo palīdzību krīžu un konfliktu skartajās valstīs. Nenoliedzot ANO būtisko lomu, Komisijas dienesti, kas atbild par SI krīzes reaģēšanas pasākumiem, ir pievērsuši īpašu uzmanību sadarbībai ar ekspertiem, izmantojot ekspertu zināšanas aizvien plašākajā starptautisko un vietējo NVO tīklā, kas nodarbojas ar konfliktu novēršanu un miera nostiprināšanu. Rezultātā 22 % no līdzekļiem izlieto ar NVO palīdzību. 17 % no līdzekļiem izlieto sadarbībā ar citām starptautiskām organizācijām (kas nav saistītas ar ANO), tostarp Āfrikas Savienību, Eiropas Drošības un sadarbības organizāciju (EDSO) vai Pasaules Banku. Atlikusī daļa ir izmantota, sadarbojoties ar privātām struktūrām (6 %), ES dalībvalstu aģentūrām (4 %) un dažos gadījumos – ar valstu pārvaldes sistēmām (3 %). [pic] 3.4. Reaģēšanas programmas krīzes situācijās ( ārkārtas palīdzības pasākumi ), kas pieņemtas 2009. gadā Trešajā Stabilitātes instrumenta darbības gadā ar šo instrumentu ir finansētas daudzas darbības, kas attiecas uz reaģēšanu krīzes situācijās, pieņemot ārkārtas palīdzības pasākumus atbilstoši SI regulai. Kopā 2009. gadā, izmantojot SI mehānismus tika pieņemti un īstenoti 20 finansēšanas lēmumi un 26 darbības. Pilnīgs to visu finansēšanas lēmumu saraksts, kas pieņemti 2009. gadā saskaņā ar budžeta 19 06 01. pozīciju, ir iekļauts darba dokumentā, kas pievienots šā ziņojuma pielikumā. Kā piemēru var minēt 2009. gada sākumā sniegto nekavējošo palīdzību sakarā ar Izraēlas iebrukumu Gazā apvienojumā ar humānās palīdzības operāciju, ko vadīja Komisijas Humānās palīdzības ģenerāldirektorāts ( DG ECHO ). Citas būtiskas programmas ietver civilo atbalstu terorisma apkarošanai Pakistānā (15 miljoni euro), pēckonflikta atbalsta paketi Gruzijai (14 miljoni euro) un SI ieguldījumu ES īstermiņa pārejas stratēģijā Zimbabvē (10,5 miljoni euro). Tika arī ātri uzsākti projekti, lai sniegtu steidzami nepieciešamo atbalstu nestabiliem vēlēšanu procesiem, kad vēlēšanas tika sasauktas īsā laikā, piemēram, Bolīvijā, Zambijā un Komoru salās. Turklāt nekavējoši uzsāktie konflikta mazināšanas pasākumi veicināja situācijas stabilizāciju Moldovā un Libānā. Nestabilā situācija pie Āfrikas raga tika risināta, īstenojot programmu, lai apkarotu nelegālās aktivitātes Adenas līcī Jemenā, un sniedzot atbalstu Kenijai un Seišela salām, lai palīdzētu organizēt prāvas pret aizdomās turētajiem par pirātismu, kurus aizturēja ES militārā misija EUNAVFOR ATALANTA . 3.5. ES delegāciju loma reaģēšanā uz krīzes situācijām ES delegācijas bieži iesniedz projektu priekšlikumus Komisijai Briselē un ir tieši atbildīgas par pieņemto ārkārtas palīdzības pasākumu pārvaldību. 2009. gadā vairumu pasākumu (19 no 20 finansēšanas lēmumiem un 15 darbības SI mehānismu ietvaros) deleģēja īstenošanai ES delegācijām, kas atrodas attiecīgajās valstīs. Tas ļauj savlaicīgi risināt ar sarunas vietējiem partneriem par līgumiem un dod iespēju cieši uzraudzīt projekta īstenošanu uz vietas. Tādējādi 2009. gadā 80 % no SI saistībām un 90 % no SI maksājumiem izmantoja ES delegācijas. [pic][pic] Vietējo darbinieku skaits ES delegācijās ir pieaudzis līdz 22, no tiem astoņi darbojas kā krīzes reaģēšanas reģionālie plānotāji un 14 kā SI projektu vadītāji delegācijās ar ievērojamu SI portfeli. 3.6. Starptautiskā koordinēšana un sabiedrības informēšana Eiropas Komisija organizēja konferenci " Panākt izmaiņas: uzlabot resursus reakcijai uz krīzēm un draudiem drošībai " (Brisele, 2009. gada 3. – 4. jūnijs). Konferences mērķis bija izpētīt iedarbīgus veidus kā identificēt efektīvas pieejas to resursu uzlabošanai, kas vajadzīgi, lai reaģētu uz krīzēm. Konferencē pulcējās sadarbības partneri, kas pārstāvēja ES iestādes, pilsonisko sabiedrību, akadēmiskās aprindas un tādas starptautiskās organizācijas kā ANO Pasaules Banka, Arābu valstu līga un Āfrikas Savienība. Ir publicētas vairākas grāmatas par jautājumiem, kas skar ES darbību konfliktu novēršanā, krīžu pārvaldīšanā un miera nostiprināšanā. Publikāciju mērķis ir nodrošināt mērķauditorijas informētību par ES resursiem saistībā ar reaģēšanu uz krīzēm un darbībām, ko ES veic konfliktu zonās visā pasaulē. Tās ir pieejamas tiešsaistē http://ec.europa.eu/external_relations/ifs/publications/index_en.htm 3.7. SI reaģēšana uz krīzēm apvienojumā ar KDAP un saikne starp drošību un attīstību Lai nodrošinātu vispusēju ES reakciju uz krīzēm, saskaņā ar SI izstrādātajās darbībās galvenā uzmanība tiek pievērsta tam, lai tās papildinātu Kopējo drošības un aizsardzības politiku (KDAP), kā to 2009. gadā apliecināja atbalsts Kenijai un Seišela salām, palīdzot organizēt prāvas pret aizdomās turētajiem par pirātismu, kurus aizturēja ES militārā misija EUNAVFOR ATALANTA . Var minēt arī citus piemērus papildināmībai starp SI darbībām KDAP kontekstā, no vienas puses, un esošajām ES atbalsta programmām, no otras puses. Ieilgušās krīzes situācijas ar augstu prioritāti okupētajā Palestīnas teritorijā, Kosovā[3] un Afganistānā raksturo kopīgas iezīmes, un ES attīstības palīdzība jau ir uzsākta, lai risinātu galvenās ES prioritātes attīstības jomā, kuras attiecīgi varētu ietvert plānojuma ciklā 2007.–2013. gadam. Nozīmīgo ES lomu drošības un attīstības jomā šajos trīs gadījumos jo īpaši izceļ četras KDAP misijas, kas šobrīd darbojas šajās teritorijās ( EUPOL COPPS un EUBAM Rafā, EUPOL Afganistānā un EULEX Kosovā). Ņemot vērā ievērojamos līdzekļus, kas jau ir izlietoti šajos gadījumos, SI tiek izmantots ļoti mērķtiecīgi un papildinājumā ar citiem instrumentiem, lai risinātu atlikušās problēmas, piemēram, UNMIK IV pīlāra noslēdzošais posms, tiesnešu un prokuroru atlase un Starptautiskā civilā biroja sākotnējās darbības izmaksas. Tuvajos Austrumos ar SI tika nodrošināts civilās policijas aprīkojums, lai atbalstītu ES centienus reformēt Palestīnas drošības dienestus, šī darbība notika vienlaicīgi ar EUPOL COPPS darbu un 20 miljonu euro piešķiršanu SI pēckonflikta palīdzībai Gazā. Afganistānā SI deva impulsu Afganistānas tiesu reformas iedzīvināšanai, nosūtot augsta līmeņa ekspertu komandu, un darbs tika turpināts ar Attīstības sadarbības instrumenta programmu. Gruzijā, ņemot vērā ieilgušo pēckonflikta krīzi pēc kara ar Krieviju 2008. gadā, līdzīgā veidā tika vienlaicīgi un papildinoši īstenots Eiropas Kaimiņattiecību un partnerattiecību instruments (EPKI), KDAP un SI. Citos reģionos, jo īpaši Ačehā, Bolīvijā, Kolumbijā, Haiti, Mindanao, Pakistānā, Šrilankā, Taizemes dienvidos, Austrumtimorā un Jemenā, SI tika izmantots, lai ātri reaģētu uz politiskām krīzēm vai nestabilitāti situācijās, kurās nebija iespējams izmantot citus ES instrumentus. Šajās valstīs ES attīstības atbalstu galvenokārt ir plānots izmantot ilgtermiņā, lai izskaustu nabadzību un sasniegtu Tūkstošgades mērķus, vienlaikus situācija tajās nav attiecināma uz KDAP intervences jomu. Tas liecina, ka SI ir paplašinājis ES ģeogrāfiskās un politiskās iespējas reaģēt uz krīzēm. 4. Stabilitātes instrumenta ilgtermiņa daļa (SI regulas 4. pants) Komisija 2009. gada aprīlī pieņēma jaunu daudzgadu indikatīvo programmu SI ilgtermiņa darbībām 2009.–2011. gadam. Tajā ir paredzēts izlietot līdz 225 miljoniem euro 4. pantā noteiktajām trijām prioritāšu jomām un ietvertas jaunas programmas resursu veidošanai piekrastes valstīm pirātisma apkarošanai, viena no pirmajām Komisijas programmām terorisma apkarošanai, galvenokārt pievēršoties Afganistānai/Pakistānai un Sahelas reģionam, un programma cīņai ar organizēto noziedzību, lai apkarotu kokaīna kontrabandu Rietumāfrikā un Latīņamerikā. Instrumenta daļa, kas attiecas uz sagatavotību krīzēm, ietver intensīvu dialogu ar pilsonisko sabiedrību, ES dalībvalstīm un starptautiskām un reģionālām organizācijām "Miera veidošanas partnerības" ietvaros. Attiecīgās 2009. gada darbības programmas, lai sekmētu ieroču neizplatīšanu un starpreģionālo draudu novēršanu, kā arī programma Miera veidošanas partnerībai, tika pieņemtas 2009. gadā. No 2007. no 2009. gadam ilgtermiņa daļai šajos pirmajos trīs gados tika izmantoti kopā 139 miljoni euro: 36 miljoni euro tika piesaistīti darbībām starpreģionālo draudu novēršanai (4.1. punkts), 83 miljoni euro darbībām riska mazināšanai un sagatavotībai saistībā ar ķīmiskiem, bioloģiskiem un kodolmateriāliem vai aģentiem (4.2. punkts) un 20 miljoni euro darbībām atbilstīgi krīžu sagatavotības daļai (4.3. punkts, Miera veidošanas partnerība). 4.1. Starpreģionu darbības cīņā ar organizēto noziedzību, cilvēku tirdzniecību, kritisko infrastruktūru aizsardzībai, sabiedrības veselības apdraudējumu novēršanai un cīņai pret terorismu Pamatojoties uz jauno indikatīvo plānojumu 2009. – 2011. gadam, 2009. gada 25. septembrī tika pieņemts 2009. gada rīcības plāns, kurā tika iekļautas jaunas programmas par kokaīna kontrabandas ceļiem un svarīgiem jūras ceļiem par kopsummu 14 miljoni euro, jaunās programmas papildināja izmēģinājuma projektu par informētību un riskiem jūras ceļos (1 miljons euro). Jaunā rīcības plāna galvenā pievienotā vērtība ir risinājumi attiecībā uz nelegālām starpreģionālām plūsmām, kā arī mēģinājums izveidot integrētu pieeju, risinot jautājumus par organizētās noziedzības un terorisma saikni reģionos, kas ir būtiski svarīgi ES. Narkotisko vielu prekursoru un kājnieku ieroču kontrabanda ir viena no galvenajām transversālajām problēmām, kas jārisina. ES centieni šajās jomās papildinās notiekošos un plānotos dalībvalstu pasākumus. Tādējādi ir ļoti svarīga dalībvalstu ekspertu cieša sadarbība un iesaiste programmu īstenošanās, lai nodrošinātu maksimālu sinerģiju valstu administrācijās pieejamām īpašajām zināšanām. Šim nolūkam Komisija SI ietvaros ir izveidojusi Ekspertu atbalsta instrumentu, kas dos iespēju valstu ekspertiem piedalīties klātienes misijās un finansēt šādu līdzdalību, kā arī iesaistīt ekspertus darbību noteikšanā, to īstenošanā un uzraudzībā. 2009. gadā izteiktais neformālais aicinājums izteikt ieinteresētību par dalību Ekspertu atbalsta instrumentā bija ļoti sekmīgs – no dalībvalstu valsts struktūrām un daļēji valstij piederošām struktūrām tika saņemti 180 pieteikumi. Līdz 2009. gada beigām tika īstenotas 40 ekspertu misijas 30 valstīs. ES 2009. gadā turpināja risināt jautājumus par kājnieku ieročiem un vieglajiem ieročiem (VIKI) visos daudzpusējos forumos un politiskā dialogā ar trešām valstīm. ES, īstenojot konkrētus projektus transreģionālā dimensijā, risināja problēmas saistībā ar VIKI, šaujamieroču un sprāgstvielu izplatīšanu un kontrabandu. Centrālamerikā ES atbalsta Centrālamerikas Kājnieku ieroču un vieglo ieroču kontroles programmu ( CASAC ) tās centienos apkarot šaujamieroču un munīcijas nelikumīgu tirdzniecību Vidusamerikā un kaimiņvalstīs (1 miljons euro). Āfrikā ES atbalsta Kājnieku ieroču reģionālo centru ( RECSA ), kas atrodas Nairobi, cīņā pret šaujamieroču un sprāgstvielu nelikumīgu uzkrāšanu un tirdzniecību, saskaņojot šo atbalstu ar Āfrikas un ES Stratēģisko partnerību (3,3 miljoni euro). 4.2. Darbības riska mazināšanas un sagatavotības jomā saistībā ar ķīmiskiem, bioloģiskiem un kodolmateriāliem vai aktīvajām vielām Pamatojoties uz jauno indikatīvo programmu 2009. – 2011. gadam trešā gada rīcības programma šai daļai (32 miljoni euro) tika noteikta un pieņemta 2009. gada 30. novembrī. Ar to finansē izveidi un dibināšanu Izcilības centriem ķīmiskā, bioloģiskā, radioloģiskā un kodolapdraudējuma ( CBRN ) jomā, civilās kapacitātes un informācijas apmaiņu cīņā pret CBRN materiālu nelikumīgu tirdzniecību, bioloģisko apdraudējumu novēršanas spēju uzlabošanu, bijušo ieroču jomā strādājušo zinātnieku un inženieru alternatīvu nodarbinātību, sniedzot atbalstu Starptautiskajam zinātnes un tehnoloģiju centram Maskavā/Zinātnes un tehnoloģiju centram Kijevā, Ukrainā (ISTC/STCU) un atbalstot kapacitātes veidošanu attiecībā uz kodoliekārtu ekspluatācijas pārtraukšanu, lai pārorientētu Irākas zinātniekus, kas iepriekš bijuši saistīti ar masu iznīcināšanas ieročiem. Par visiem pasākumiem, kas noteikti divās iepriekšējās gada programmās (2007. un 2008. gadam), ir noslēgti līgumi un uzsākta to darbība. Programmu rezultātu pirmo novērtējumu uzsāka 2010. gada janvārī. Tajā ir ietvertas trīs galvenās jomas: divējādi izmantojamu preču eksporta kontrole, CBRN materiālu nelikumīgas tirdzniecības apkarošana un bijušo MII zinātnieku un inženieru zināšanu pārorientācija, lai tās būtu izmantojamas mierlaika darbībām. Novērtējuma rezultātus ņems vērā, izstrādājot šīs daļas jauno stratēģiju un indikatīvo programmu 2012. – 2013. gadam. 4.3. SI daļa, kas ietver sagatavotību krīzēm Komisija 2009. gada 30. jūnijā pieņēma gada rīcības programmu par krīzes sagatavotības daļu Stabilitātes instrumentā – ko sauc arī par Miera veidošanas partnerību – par kopsummu 5 miljonu euro apmērā, galvenokārt pievēršoties šādiem pasākumiem: i) nostiprināt sadarbību un kapacitātes veidošanu ar starptautiskām, reģionālām un apakšreģionālām organizācijām, ietverot arī atbalstu ANO Starpniecības atbalsta dienestam; Miera veidošanas atbalsta birojam; Starptautiskajam dialogam par miera veidošanu un valsts izveidi starp nestabilām valstīm un attīstības partneriem un projekta uzraudzībai saistībā ar Principiem par lietderīgu starptautisko iesaisti nestabilās valstīs un situācijās, ko pārvalda Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) Attīstības palīdzības komitejas (APK) sekretariāts; kā arī agrīnās brīdināšanas tīkliem starp attiecīgajām starptautiskajām/reģionālajām/apakšreģionu organizācijām, izmantojot kopīgus instrumentus un darba praksi; ii) papildus apmācīt līdz 600 policijas ekspertu dalībai civilās stabilizācijas misijās. Tika paplašināts arī dialogs ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām, organizējot četras konsultatīvās sanāksmes, kas notika 2009. gadā Miera veidošanas partnerības ietvaros. Divās sanāksmēs tika skatīti jautājumi par pašu partnerību, divās pārējās sanāksmēs Eiropas un attiecīgo teritoriju pilsoniskās sabiedrības ekspertiem un ES politikas veidotājiem bija iespēja apmainīties ar viedokļiem par krīzēm konkrētās ģeogrāfiskās teritorijās – Bosnijā un Hercegovinā un Kalnu Karabahā. 2009. gada pirmajā pusē tika uzsākts Izvērtējuma un darbības jomas pētījums par Miera veidošanas partnerību. Lai sagatavotu pētījumu, notika apspriedes ar attiecīgajiem dalībniekiem (Komisijas dienesti, pilsoniskās sabiedrības pārstāvji, Eiropas Parlaments, u.c.), un pētījuma mērķis bija mācīties no pieredzes, kas gūta, pirmo gadu īstenojot partnerību, un formulēt ieteikumus, kas kopumā veido pamatu SI krīžu sagatavotības daļu 2010. gada rīcības programmas projektam. Pētījuma galvenie ieteikumi ir saistīti ar tādas miera definīcijas pieņemšanu, kas būtu pēc iespējas plašāka. Turklāt priekšroka dodama arī tematisko un transversālo jautājumu jomām, kas attiecas uz vairākiem ģeogrāfiskiem kontekstiem un liecina par skaidru saskaņotību ar citām ES atbalstītajām darbībām un politikas prioritātēm. Visbeidzot, ir izveidota Miera veidošanas partnerības tīmekļa vietne kā komunikācijas kanāls ar pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem. Tas ļauj pilsoniskās sabiedrības organizācijām reģistrēties un saņemt aktuālo informāciju (ar elektroniskajiem paziņojumiem) par jaunumiem attiecībā uz partnerība (https://webgate.ec.europa.eu/tariqa/PeaceBuilding/). 5. STABILITāTES INSTRUMENTA BUDžETA IZPILDE 5.1. 2009. gads Trīs budžeta pozīcijās (19.0601, 19.0602 un 19.0603) SI īstermiņa un ilgtermiņa daļām 2009. gada budžetā saistību kopsumma bija EUR 182 442 000 un maksājumu kopsumma EUR 132 822 913. Pozīcijā "Gatavība reaģēt uz katastrofām un krīzēm" (SI regulas 3. pants un 4. panta 3) punkts, budžeta pozīcija 19.0601) saistību izpildes līmenis gada beigās bija 100 %. No kopējās summas 5 miljoni euro bija iedalīti saistībām attiecībā uz krīžu sagatavotību SI Miera veidošanas partnerības 2009. gada rīcības programmas ietvaros. Atlikušo summu – 130 miljonus euro – piesaistīja reaģēšanai krīzes situācijās. Maksājumi pozīcijā "gatavība reaģēt uz katastrofām un krīzēm" sasniedza 113 miljonus euro. Maksājumu apropriāciju izpilde gada beigās pārsniedza 90 %. Tas liecina par pieaugumu salīdzinājumā ar 2008. gadu (86 %) un 2007. gadu, kad maksājumu izpilde bija 68 %. Vēl viens rādītājs, kas liecina par uzlabojumu saistībā ar savlaicīgu reaģēšanu uz krīzēm, ir apstāklis, ka par 92 % no 2009. gada saistībām tika piešķirti līgumi un 2/3 no summām, kas piešķirtas ar šiem līgumiem, tika izmaksātas tā paša gada laikā. 2009. gada budžets 47 miljonu euro apmērā SI atlikušajai ilgtermiņa daļai (4. panta 1) un 2) punkts, budžeta pozīcijas 19.0603 un 19.0602) tā paša gada laikā bija pilnībā piesaistīts un līgumi tika noslēgti par aptuveni pusi no līdzekļiem. 5.2. Panākumi, kas gūti saistībā ar 2007. un 2008. gadā pieņemtajām reaģēšanas programmām krīzes situācijās Par visiem 2007. un 2008. gada krīzes reaģēšanas pasākumiem un mehānismiem līgumi ir noslēgti, izmantojot 100 % no pieejamām budžeta apropriācijām (215 miljoni euro, izņemot 20 miljonus euro, kas piešķirti Miera veidošanas partnerībai). Lielākā daļa no 2007. gadā pieņemtajiem pasākumiem reaģēšanai uz krīzes situācijām un aptuveni puse no 2008. gada pasākumiem tika pabeigti 2009. gada laikā. Kopumā ir pabeigti 40 no 100 pasākumiem, kas pieņemti kopš 2007. gada, un izmaksāti aptuveni 80 % no līdzekļiem, par kuriem noslēgti līgumi. Detalizēta statistika par saistībām, līgumiem un maksājumiem ir iekļauta dienestu darba dokumentā, kas ir pievienots kā šā ziņojuma pielikumi. 6. Secinājums Ņemot vērā iepriekš minēto, pirmajos trīs darbības gados Stabilitātes instruments ir ievērojami pilnveidojies un kļuvis par politiski atbilstošu, stratēģiski fokusētu un saskaņotu instrumentu, ir uzlabojušies arī tā darbības un budžeta rezultāti. Šo viedokli apliecina jaunais salīdzinošais pārskats par Stabilitātes instrumentu, ANO Miera veidošanas fondu un Pasaules Bankas valsts izveides un miera veidošanas fondu. Pārskatā, kas sagatavots pēc Apvienotās Karalistes Starptautiskās attīstības ministrijas pasūtījuma un kura sagatavošanu atbalstīja līdzekļu devēju grupa (Kanāda, Japāna, Nīderlande, Norvēģija un Zviedrija), secināts, ka SI ļauj ES: "…palīdzēt nestabilās, pēckonfliktu pārejas situācijās un papildināt ( savu ) institucionālo kapacitāti plašākā nozīmē un apņemšanos rīkoties šādos kontekstos. Nepārprotama salīdzinoša priekšrocība ir (SI) ir potenciāls mobilizēt ievērojamus tehniskos un finanšu resursus valsts izveides un miera veidošanas procesiem un rekonstrukcijas centieniem, tostarp galveno iestāžu un sistēmu nostiprināšanai, un saskaņot savu darbību ar ilgtermiņa attīstības programmām. (Tā) pārvaldība un lēmumu pieņemšanas sistēmas acīmredzami ir efektīvas un cieši saistītas ar augsta līmeņa lēmumu pieņemšanas procesiem. … Arī SI augstākā līmeņa pārvaldības struktūra acīmredzami nodrošina stratēģisku lēmumu pieņemšanu, tostarp ļoti sensitīvu politisku jautājumu risināšanu un tādu risku pārvaldību, kas saistīti ar darbu nestabilās vidēs. Ikmēneša sanāksmes ES Politikas un drošības komitejā nodrošina, ka dalībvalstis vienmēr saņem aktuālo informāciju, un uzlabo koordināciju ar ES partneriem"[4]. Tas ir stabils pamats, kas ļaus SI arī turpmāk dot ieguldījumu darbā, ko veic Eiropas Ārējās darbības dienests Augstā pārstāvja / Komisijas priekšsēdētāja vietnieka vadībā, nodrošinot vispusīgu ES reakciju uz krīzēm un konfliktiem, un kura darbību papildina attiecīgie Kopienas instrumenti, KDAP un citi ES krīžu pārvaldības politikas instrumenti. [1] Saskaņā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1244 (1999. g.). [2] Saskaņā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1244 (1999. g.). [3] Saskaņā ANO Drošības padomes Rezolūciju Nr. 1244 (1999. g.). [4] Funding Peacebuilding and Recovery: A Comparative Review of System-Wide Multi-Donor Trust Funds and other Funding Instruments for Peacebuilding and Post-Conflict Recovery , Donata Garrasi ziņojums, sagatavots pēc Apvienotās Karalistes Starptautiskās attīstības ministrijas ( DFID ) pasūtījuma , 2010. gads.