Treškārt, okeāns ir viena no pasaules plašākajām ģeopolitiskajām arēnām – to apliecina nesenais spriedzes pieaugums Vidusjūras austrumdaļā un Dienvidķīnas jūrā –, un dalībvalstis aicina ievērot teritoriālo integritāti un navigācijas tiesības, kā arī iestājas par strīdu izšķiršanu mierīgā ceļā. Krievijas militārā agresija pret Ukrainu ietekmē Melnās jūras reģiona vispārējo stabilitāti un drošību un raisa bažas par šīs agresijas ietekmi uz jūru.

Sazaroto problemātiku, kuru nosaka okeāna daudzdimensionālā un starpsavienojošā loma, risināt iecerēts ar starptautiskās okeānu pārvaldības palīdzību. 2016. gadā Eiropas Savienība kļuva par pirmo no vadošajām ekonomikām, kas sāka īstenot starptautiskas okeānu pārvaldības darbakārtību un apņēmās tiekties uz to, lai okeāns būtu drošs, pasargāts, tīrs, veselīgs un pārvaldīts ilgtspējīgā veidā. ES apņēmība nav mazinājusies, tomēr vairākas pēdējā laika norises prasa minēto darbakārtību atjaunināt.

ES uzskata, ka piemēra rādīšana spēj iedvesmot progresu un palīdzēt izveidot kopīgu redzējumu par to, kā izstrādāt ilgtspējīgu pieeju okeānu pārvaldībai visā pasaulē, un atzīst, ka patiesa līderība sākas pašu mājās. Konkrēti to atspoguļo ES zivsaimniecības politika, kuras pamatā ir reformēta kopējā zivsaimniecības politika, kā arī pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu (NNN) zveju vērstās darbības; ES pieeja ilgtspējīgai zilajai ekonomikai; Jūras telpiskās plānošanas (JTP) direktīva; jūras baseina un makroreģionālās sistēmas; ES vides politika, jo īpaši saistībā ar ES Jūras stratēģijas pamatdirektīvu (JSPD), Biodaudzveidības stratēģiju 2030. gadam, Nulles piesārņojuma rīcības plānu un priekšlikumu tiesību aktam par dabas atjaunošanu; ES klimata politika, jo īpaši saistībā ar ES Klimata aktu, paketi “Gatavi mērķrādītājam 55 %” un Klimatadaptācijas stratēģiju; ES jūras transporta drošības tiesību akti; rīcība datu, novērojumu un pētniecības jomā, jo īpaši saskaņā ar ES kosmosa programmas Copernicus komponentu, pētniecības un inovācijas finansēšanas programmu “Apvārsnis Eiropa” 2021.–2027. gadam un Eiropas misiju “līdz 2030. gadam atjaunot okeānu un ūdeņu stāvokli”.

Būtiska nozīme ir arī Arktikas dzīvo jūras resursu, to vidū zivju krājumu, saglabāšanai un ilgtspējīgai izmantošanai. ES, būdama viena no pusēm Nolīgumā attiecībā uz neregulētas zvejniecības novēršanu atklātās jūras teritorijās Ziemeļu Ledus okeāna centrālajā daļā, ir apņēmusies to pilnībā īstenot.

Nosakot nulles toleranci pret nelegālu, nereģistrētu un neregulētu (NNN) zveju, ES mērķis ir nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus godīgiem operatoriem un atbalstīt to saglabāšanas un pārvaldības noteikumu ievērošanu, kuru mērķis ir zvejas resursu ilgtspējīga izmantošana. Uz NNN zvejas regulas pamata risinādama NNN zvejas dialogus ar trešām valstīm, ES nodrošina arī to, ka valstis ievēro savas starptautiskās saistības.

Līdzīgā kārtā ES turpinās rīkoties, lai dekarbonizētu zvejniecības sektoru un cita starpā samazinātu tā atkarību no fosilajām degvielām (galvenokārt dīzeļdegvielas). Tiks pētīts, kādus ietekmes mazināšanas pasākumus varētu veikt un kādas zvejas stratēģijas un rīkus izmantot, lai samazinātu emisijas un uzlabotu enerģijas izmantošanas efektivitāti. Tāpat un jo īpaši saistībā ar ES pētniecības pamatprogrammām tiek analizēti zinātnes un tehnoloģiju sasniegumi, lai līdz 2023. gada sākumam ciešā sadarbībā ar visām ieinteresētajām personām izstrādātu rīcības plānu, kurā ar ieteikumiem un paraugpraksi izklāstītu, kā zvejas kuģi iespējams pārveidot, lai tas kļūtu energoefektīvāks un lai samazinātos tā SEG emisijas. Šī analīze aptvers arī akvakultūru.

ES uzskata, ka daļa no risinājuma, kas palīdzēs sasniegt tās mērķi līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti, ir atkrastes vēja un okeāna enerģija saskaņā ar ES Atkrastes atjaunīgās enerģijas stratēģiju. ES ir unikāla pieredze ar atkrastes atjaunīgās enerģijas izstrādēm, un, tāpat kā līdz šim, tā ir apņēmusies atbalstīt šādas izstrādes visā pasaulē.

Arī dabā balstīti risinājumi, kas palielina oglekļa absorbēšanu un glabāšanu, samazina piekrastes riskus un piedāvā daudzus citus ieguvumus, piemēram, labāku ūdens kvalitāti un ekosistēmu un kopienu izturētspējas pieaugumu, spēj mīkstināt klimata pārmaiņas un palīdzēt pielāgoties.

Klimata pārmaiņu, ekosistēmu degradācijas novēršanas un biodaudzveidības izzušanas savstarpējā saistība ·Visi emisiju scenāriji paredz, ka XXI gadsimta laikā samazināsies jūras dzīvnieku sabiedrību kopējā biomasa un nozvejas potenciāls un mainīsies sugu sastāvs. ·Tas apgrūtinās starptautisko un nacionālo okeāna un zvejniecību pārvaldību. Zivju krājumu sadalījuma pārvirzes attiecībā pret pārvaldības jurisdikcijām varētu destabilizēt pastāvošos starptautiskos zivsaimniecības nolīgumus un palielināt starptautisku konfliktu risku. ·Varētu augt pieprasījums pēc zvejniecību pārvaldīšanas pārrobežu režīmā, īpašu uzmanību pievēršot zvejas resursu spējai pielāgoties un izturētspējai. ·Lai nostiprinātu piesardzīgu pieeju, ES turpinās atjaunot pārzvejotus vai panīkušus krājumus un likt lietā zvejniecību pārvaldības stratēģijas. Jāzina un jāizprot ekosistēmu kritiskie punkti ·Jāuzlabo oglekļa uzglabāšanas un oglekļa plūsmu kvantificēšana jūras ekosistēmās un labāk jāsaprot, kādi ir klimata virzītie ekosistēmu kritiskie punkti. ·Labāk jākvantificē arī izmaksas un ieguvumi, ko nestu dažāda veida reaģēšana uz jūras līmeņa celšanos. Jūras līmeņa celšanās var izmainīt arī bāzes līnijas, pēc kurām saskaņā ar UNCLOS nosaka dažādas tiesības uz jūras teritoriju.

Pieaug interese par darbībām, kas saistītas ar okeānatkarīgu oglekļa dioksīda piesaisti. Londonas konvencijas protokols atļauj un reglamentē oglekļa uztveršanu un sekvestrēšanu zemjūras ģeoloģiskajās formācijās un aizliedz okeāna “mēslošanu”, ja tā nenotiek pētnieciskos nolūkos.

ES ir viena no pusēm Biodaudzveidības konvencijā, kurā aicināts nodrošināt, ka ar klimatu saistītas ģeoinženieriskas darbības, kas spēj ietekmēt biodaudzveidību, netiek veiktas, kamēr nav izveidota atbilstoša zinātniskā bāze, kas šādas darbības pamato, un pienācīgi izvērtēti ar tām saistītie vidiskie un biodaudzveidības riski un sociālais, ekonomiskais un kultūras ietekmējums.

2.2. Cīņa pret jūras piesārņošanu

ES ir apņēmusies apturēt jebkādu jūras piesārņošanu, jo īpaši no sauszemes avotiem. Plastmasas radītā piesārņojuma apjoms jūrā kopš 1980. gada pieaudzis desmitkārtīgi, un uz to ir jāreaģē pasaules mērogā. Kopš 2018. gadā pieņemta Plastmasas stratēģija, ES ir kļuvusi par virzītājspēku, kas Savienībā un – ar diplomātisko centienu palīdzību – arī starptautiskā līmenī risina plastmasas radītā piesārņojuma jautājumu. Tā ir aktīvi iesaistījusies pasaules līmeņa sarunās, kuru mērķis ir saskaņā ar ANO Vides asamblejas 5. sesijā panākto vienošanos līdz 2024. gadam noslēgt vērienīgu juridiski saistošu globālu nolīgumu par plastmasu. Turklāt tā ir pilna apņēmības krasi samazināt barības vielu un ķīmisko pesticīdu radīto piesārņojumu, kurš jūrā ieplūst no sauszemes, cita starpā no lauksaimniecības, un spert izšķirošus soļus, kas izklāstīti ES Nulles piesārņojuma rīcības plānā. Barselonas konvencijas vēsturiski nozīmīgais lēmums iesniegt SJO priekšlikumu, kas paredz Vidusjūru noteikt par sēra oksīdu emisijas kontroles zonu, radikāli samazinās kuģu radīto piesārņojumu.

Piesārņojuma risks, ko rada jūrā nogremdēta munīcija, jārisina sadarbībā ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām. Gaidāms, ka nākamajos 5–10 gados pieaugs toksisku vielu noplūdes no I un II pasaules kara laikā nogremdētās munīcijas, bet tas apdraud jūras vidi un zvejnieku un citu jūrnieku drošību.

2.3. Kā veicināt to, lai karoga valstis, kuras darbojas kā atvērti reģistri, pildītu savus pienākumus

ES pastiprināti cenšas risināt problēmas, kas saistītas ar atsevišķām karoga valstīm, kuras darbojas kā atvērti reģistri un kuras daži kuģu operatori izvēlas tāpēc, ka tās vāji kontrolē starptautisko saistību ievērošanu vai (zvejas un jūras transporta) kuģus, kas reģistrēti ar to karogu.

Atvērtu reģistru un karoga valstu atbildības problēma ·Zvejniecībā tas, ka dažas karoga valstis pienācīgi nekontrolē savus zvejas kuģus, ir viens no galvenajiem NNN zveju veicinošajiem faktoriem, un ES ir jānodrošina, lai visas karoga valstis ievērotu savas starptautiskās saistības apkarot NNN zveju. ·Tīši pavirša šādu karoga valstu valdības virsvadība apvienojumā ar to, ka šo valstu regulatīvā spēja parasti ir maza, ir iemesli, kas uzņēmumus kārdina reģistrēties ārpus savas piederības valsts. ·Dažus atvērtos reģistrus, par kuriem zināms, ka jūras tiesību īstenošana tiem pieklibo, atsevišķi kuģu īpašnieki bieži izmanto, lai izvairītos no pienākuma nodrošināt ilgtspējīgu un drošu kuģa reciklēšanu, kad tā ekspluatācijas laiks ir beidzies. Karoga maiņa pirms kuģa demontāžas ir ierasta prakse, kas būtiski mazina nolietotu kuģu reciklēšanā relevanto ES tiesību aktu iedarbīgumu.

Šajā sakarā ir būtiski, lai ES turpinātu veicināt tādu korporatīvo struktūru faktisko īpašumtiesību pārredzamību, kuru rīcībā ir ES un ārpus tās reģistrēti kuģi. Tas vajadzīgs, lai varētu identificēt personas, kas ir atbildīgas par iespējamām nelikumīgām darbībām vai starptautisko un citu saistību neadekvātu īstenošanu jūrlietu, zivsaimniecības, vides, nodokļu, darba apstākļu un darba ņēmēju tiesību jomā, un veikt vajadzīgos pasākumus.

Saistībā ar jūras piesārņošanas apkarošanu aktuāli ir arī tas, lai kuģu īpašniekus, kuri vidi piesārņo apzināti, varētu ātri un efektīvi identificēt. Neatkarīgi no ES noteikumiem par kuģu radīta piesārņojuma novēršanu un kuģu atkritumu nodošanu un neatkarīgi no pārraudzības un noteikumu izpildes panākšanas centienu pastiprināšanas Eiropas ūdeņos joprojām regulāri notiek naftas un citu piesārņojošu vielu nelikumīga novadīšana, un šādas rīcības atklāšana un līdz ar to arī vainīgā saukšana pie atbildības ir retums. Konstatētās grūtības ir saistītas ar jūras transporta noteikumu izpildes panākšanu transnacionālā kontekstā un ar to, ka sankciju veidi un līmeņi ES dalībvalstīs ir atšķirīgi.