C 370/45

Nosaukuma reģistrācijas pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

(2022/C 370/08)

Šī publikācija dod tiesības trīs mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas pret pieteikumu izteikt iebildumus atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTAIS DOKUMENTS

“Íslenskt lambakjöt”

ES Nr.: PDO-IS-2636 – 28.9.2020

ACVN (X) AĢIN ( )

1. Nosaukums vai nosaukumi [ACVN vai AĢIN]

“Íslenskt lambakjöt”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Islande

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.1. grupa. Svaiga gaļa (un subprodukti)

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Nosaukums “Íslenskt lambakjöt” ir piešķirts gaļai, ko iegūst no Islandes tīršķirnes jēriem, kuri dzimuši, audzēti un nokauti Islandes salā Atlantijas okeāna ziemeļos. Jērus nokauj 4–6 mēnešu vecumā, un apstrādāts liemenis sver 15–17 kg. Gaļa ir tumši sarkanā krāsā, maiga, ar medījumdzīvnieku gaļas garšu. Jēru var tirgot vesela liemeņa vai primāro izcirtņu (priekšējā ceturtdaļa, ribas, fileja, kāja, karbonāde, apakšstilbi utt.) veidā gan svaigu, gan saldētu.

Produkta “Íslenskt lambakjöt” galvenās savdabīgās īpašības ir šādas:

— garša: medījumdzīvnieku gaļas garša;

— stresa ietekmē bojātās gaļas procentuālais daudzums: 1–2 %, vairāk nekā 5,8 % ar pH 24;

— gandrīz nav sīkstuma, maigi muguras muskuļi;

— omega-3 taukskābju īpatsvars fosfolipīdos: 16 %;

— fosfolipīdus nesaturošo muskuļu daudzums: 1 % no muskuļu svara;

— liels dzelzs un B vitamīnu daudzums; skatīt turpmāk iekļauto tabulu. Izcirtnis Ēdamā daļa, % Kcal Olbaltumvielas, g/100 g Tauki, g/100 g B1 vitamīns, mg/100 g B2 vitamīns, mg/100 g Dzelzs, mg/100 g Cinks, mg/100 g Priekšējā ceturtdaļa 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Ribas 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 Fileja 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Kāja 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Karbonāde 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Apakšstilbi 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

Jēri no pavasara līdz rudenim ganās kultivētos zālājos vai noganāmās pļavās. Jaundzimušie jēri visbiežāk barojas kultivētos zālājos līdz brīdim, kad par tiem piemērotām ganībām uzskata savvaļas ganības. Lielāko daļu aitu uz savvaļas noganāmajām pļavām pārvieto divas līdz četras nedēļas pēc atnešanās sezonas. Savvaļas ganības, ko Islandē izmanto dzīvnieku ganīšanai vasarā, atrodas vai nu uz saimniecībām piederošas zemes, vai noganāmās pļavās. Tāpēc visu barību iegūst tikai ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visi posmi jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

—

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Islandes Jēra gaļas tirdzniecības padome nodrošina kopīgus popularizēšanas materiālus, izmantojot šādu kolektīvo preču zīmi: “Icelandic Lamb Roaming Free Since 874”.

Ne logotipa, ne popularizēšanas materiālu izmantošana nav obligāta.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Ģeogrāfiskais apgabals ir Islandes sala Atlantijas okeāna ziemeļos.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

Aitkopībai Islandē ir senas un bagātas kultūras tradīcijas. Daudzi uzskata, ka ieceļotāji, kas apmetās uz dzīvi Islandē, pirms daudziem gadsimtiem nebūtu varējuši to apdzīvot, ja tajā nebūtu bijis aitu. Aitas uzturēja tautu: to gaļa baroja paaudzi pēc paaudzes, bet vilna un ādas sargāja no aukstuma. Viens no labākajiem islandiešu tradicionālās kulinārijas piemēriem ir jēra gaļas zupa, kas agrāk tika pasniegta svētdienās vai kā īpašs cienasts, bet tagad tiek uzskatīta par ikdienas ēdienu. Islandes kulinārais mantojums ir cieši saistīts ar aitkopību un aitu un jēru izcelsmes produktiem.

Faktori, kas ietekmē aitu augšanu un veselību, ir barības uzturvērtība, spēja baroties un pārtikas izmantošana. Senā aitkopības tradīcija, kas uz salas nodota no paaudzes paaudzē, ir radījusi augstus ganāmpulka pārvaldības un ganīšanas metožu standartus.

Laikapstākļu dēļ ziemā Islandes lauksaimnieki pieaugušas aitas tur iekštelpās. Tās baro ar sienu, ko lauksaimnieki sagatavojuši vasarā. Atnešanās sezona sākas aprīļa beigās vai maija sākumā un ilgst līdz jūnija sākumam. Jēri no pavasara līdz rudenim ganās kultivētos zālājos vai noganāmās pļavās. Jaundzimušie jēri visbiežāk barojas kultivētos zālājos, līdz par tiem piemērotām ganībām uzskata savvaļas ganības. Lielāko daļu aitu uz savvaļas noganāmajām pļavām pārvieto divas līdz četras nedēļas pēc atnešanās sezonas. Savvaļas ganības, ko Islandē izmanto dzīvnieku ganīšanai vasarā, atrodas vai nu uz saimniecībām piederošas zemes, vai noganāmās pļavās. Tāpēc visu barību iegūst tikai ģeogrāfiskajā apgabalā.

Noganāmās pļavas lauksaimniecības dzīvnieku ganīšanai ir izmantotas, kopš Islandi sākts apdzīvot. Lielākā daļa šādas zemes atrodas kalnieņu vidusdaļā, galvenokārt tāpēc, ka jēriem, kas tur barojas, parasti ir lielāks augšanas ātrums. Lai gan ganīšanai vasarā izmantotās savvaļas ganības Islandē kopumā ir ļoti atšķirīgas, veģetācija augstienēs parasti ir bagātāka ar olbaltumvielām, un tas ir viens no faktoriem, kas veicina paātrinātu augšanu. Tāpēc jēru augšanas ātrums zemieņu apgabalos jo īpaši vasaras sākumā un vasaras vidū kopumā ir lēnāks nekā to jēru augšanas ātrums, kuri klīst augstieņu apgabalos, plūcot tikko sadīgušo veģetāciju, taču augusta beigās to augšanas ātrums izlīdzinās.

Septembra sākumā savvaļas ganībās augušo jēru augšanas ātrums sāk palēnināties. Ja līdz tam brīdim tie nav sasnieguši kaušanai piemērotu izmēru, to augšanas potenciālu var palielināt, uz aptuveni divām līdz sešām nedēļām tos pārvietojot uz kultivētiem apgabaliem, t. i., kultivētām pļavām vai zaļbarības apgabaliem. Šādos gadījumos jēriem vienmēr ir pieejami citi papildu ganību apgabali. Šīs darbības mērķis ir sasniegt vēlamo liemeņa svaru rudenī un veicināt labāku kvantitatīvo klasifikāciju kautuvēs.

Rudenī lauksaimnieki savāc aitas no noganāmajām pļavām un ganībām, šim procesam ilgstot pat nedēļu atkarībā no ģeogrāfiskās atrašanās vietas, un šī tradīcija ir tikpat sena kā cilvēku apmešanās uz dzīvi Islandē. Jau kopš Islandi sākts apdzīvot, katra apvidus lauksaimnieki ir apvienojuši spēkus, lai aitas no noganāmajām pļavām un privātās zemes sadzītu kopīgā aplokā. Kad aitas ir savāktas kopā, tās sašķiro, un katru ganāmpulku tā īpašnieks vai viņa pārstāvis atved mājās.

Jēri pārsvarā ganās auglīgākos apgabalos, zālājos un purvājos, bet atpūšas nelīdzenākos apgabalos. Veģetācija sastāv no zemiem augiem, un tajā ir salīdzinoši maz koku sugu. Jēru izvēle attiecībā uz augiem mainās līdz ar gadalaikiem un ir atkarīga no augu gatavības pakāpes, bet Islandes aitas pārsvarā meklē tādus augus kā jūrmalas dedestiņa, klinšu kaulene, dižzirdzene, ugunspuķe un rožainā rodiola. Zālaugi, grīšļi (cyperaceae) un sporaugi (pteridophytes), ko aitas jo īpaši meklē, ir, piemēram, Deschampsia alpina, parastā smilga, ložņu smilga, Poa alpina, sarkanā auzene un dauddzziedu zemzālīte. No ziedošajiem augiem aitas ganībās ir iecienījušas tādus augus kā Bartsia alpina, Thalictrum alpinum, meža gandrene, Silene acaulis, jūrmalas armērija, ziemeļu madara, garlapu skābene, dzeltenā akmeņlauzīte un citus. Islandes koki un krūmi, ar kuriem aitas vasarā labprāt barojas, ir, piemēram, pīlādzis, platlapu kārkls, villainais kārkls un divkrāsu kārkls. Barības vielām bagātās savvaļas ganības un siens mazina vajadzību pēc lopbarības, un ganībās ir pieejama ļoti daudzveidīga veģetācija. Islandes aukstais klimats mazina vajadzību pārtikas ražošanā izmantot augu aizsardzības līdzekļus tādā apjomā kā daudzās citās valstīs. Šie faktori ir ļoti svarīgi produkta “Íslenskt lambakjöt” ražošanā.

Konstatējumi Eiropas projektā par jēriem FAIR CT96-1768 (OVAX) “Dažādu veidu Eiropas aitu gaļas kvalitātes un sastāva noteikšana un pielāgošana patērētāju prasībām” ietvēra Islandes jēra gaļas ražošanas metodes salīdzinājumu ar piecās citās Eiropas valstīs izmantotajām ražošanas metodēm. Visu iesaistīto valstu pārstāvji uzskatīja, ka “Íslenskt lambakjöt” gaļa ir vismaigākā. To apstiprināja arī pārbaudītās gaļas fizikālo īpašību mērījumi. Šo atšķirību daļēji noteica vecums kaušanas brīdī un kolagēna daudzums un šķīdība karstumā. Papildus tam par atšķirīguma faktoru tika uzskatīts dzīvnieku muskuļu šķiedru daudzums. Konstatējumi parādīja arī to, ka produkta “Íslenskt lambakjöt” galvenās savdabīgās īpašības ir šādas:

— medījumdzīvnieku gaļas garša;

— stresa ietekmē bojātās gaļas zemais procentuālais daudzums (1–2 %, vairāk nekā 5,8 % ar pH 24);

— gandrīz nav sīkstuma, maigi muguras muskuļi;

— augstāka omega-3 taukskābju procentuālā daļa. Izmērīts, ka omega-3 taukskābju īpatsvars Islandes jēru muskuļu fosfolipīdos ir 16 %, bet to muskuļu daudzums, kas nesatur fosfolipīdus, ir 1 % no muskuļu svara;

— liels dzelzs un B vitamīnu daudzums.

Produkta “Íslenskt lambakjöt” īpašības pirmām kārtām ir izteiktais maigums un medījumdzīvnieku gaļas garša. Produkta “Íslenskt lambakjöt” tīkamā garša ir saistīta ar to, ka jēri brīvi klīst norobežotās savvaļas noganāmajās pļavās un aug Islandes savvaļas dabiskajā vidē, kur tie barojas ar zāli un citiem augiem.

Pētījumā, kurā salīdzināta jēru gaļa no sešām Eiropas valstīm — Anglijas, Islandes, Spānijas, Francijas, Itālijas un Grieķijas —, tika konstatēts, ka produktā “Íslenskt lambakjöt” ir lielāks omega-3 taukskābju daudzums un procentuālā daļa nekā citu veidu jēru gaļā.

Tas var būt saistīts ar taukskābju sastāvu lopbarībā un ganību veģetācijā, kas ietekmē omega-3 taukskābju procentuālo daudzumu gan jēru tauku slāņos, gan muskuļos. Islandes klimats ir viens no faktoriem, kas nosaka taukskābju augsto procentuālo daudzumu. Islandē ir gan arktiskais, gan subarktiskais reģions. Zemieņu apgabalos dienvidos un dienvidaustrumos, kā arī dažos iekšzemes apgabalos valsts ziemeļu un austrumu daļā valda subarktiskais klimats, un vidējā temperatūra jūlijā ir aptuveni 10 °C un augstāka, bet janvārī pārsniedz – 3 °C. Valsts augstienēs un lielākajā daļā citu zemieņu apgabalu valda arktiskais klimats, un vidējā temperatūra jūlijā tajos ir zemāka par 10 °C, bet vidējā temperatūra janvārī — zemāka par – 3 °C. Gada nokrišņu daudzums zemieņu apgabalos ir 400–2 000 mm. Islandē ir lielākie ledāji, kas atrodas ārpus polārajiem reģioniem, un dažās vietās šļūdoņi iesniedzas zemieņu apgabalos. Zems piesārņojuma līmenis, tīrs gaiss un dzīvojamās platības pārpilnība, kā arī zems savvaļas noganāmo pļavu piesārņojuma līmenis, laba izturēšanās pret dzīvniekiem un labi dzīves apstākļi ietekmē Islandes aitkopības apstākļus. Zāle, ar ko jēri barojas, ir bagāta ar omega-3 livolēnskābi un E vitamīnu. Turklāt ir pierādīts, ka Islandes jēri pirms kaušanas vai tās laikā neizjūt stresu, un tas nodrošina, ka gaļai ir ļoti zems skābuma līmenis.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.