Īpašais ziņojums Nr. 1/2012 “Vai Eiropas Savienības attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā ir efektīva”





GLOSĀRIJS ASI : Attīstības sadarbības instruments ANO : Apvienoto Nāciju Organizācija AZT : aizjūras zemes un teritorijas ĀKK : Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstis EAF : Eiropas Attīstības fonds ESAO : Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija HIV/AIDS : cilvēka imūndeficīta vīruss / iegūtā imūndeficīta sindroms NVO : nevalstiska organizācija PBI : pasaules bada indekss PLO : Pārtikas un lauksaimniecības organizācija PNBP : pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcija PNTP : Pārtikas nodrošinātības tematiskā programma TAM : tūkstošgades attīstības mērķis VIP : valsts indikatīvā programma VSD : valstu stratēģijas dokumenti 1. TAM : 1. tūkstošgades attīstības mērķis (izskaust galēju nabadzību un badu) 4. TAM : 4. tūkstošgades attīstības mērķis (mazināt bērnu mirstību) 5. TAM : 5. tūkstošgades attīstības mērķis (uzlabot mātes veselību) KOPSAVILKUMS I. Pārtikas nodrošinājums ir milzīga problēma Subsahāras Āfrikā, kur 30 % iedzīvotāju cieš badu. II. Palāta pārbaudīja, vai Eiropas Savienības (ES) attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā ir efektīva: vai ES attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam atbilst valstu vajadzībām un prioritātēm un vai ES intervences pasākumi ir efektīvi. Revīzijā galveno uzmanību pievērsa ES tiešajam attīstības atbalstam trijās pārtikas nodrošinājuma dimensijās, proti, pārtikas pieejamībai, piekļuvei pārtikai un pārtikas pilnvērtīgam izlietojumam uzturā. Revīzijā nepārbaudīja, vai pārtikas nodrošinājums bija integrēts visās būtiskajās ES sadarbības jomās, piemēram, veselības, izglītības vai ūdens un sanitārijas jomā. III. Palāta secina, ka ES attīstības palīdzība pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā lielākoties ir efektīva un dod nozīmīgu ieguldījumu pārtikas nodrošinājuma panākšanai. Taču vairākas jomas iespējams nozīmīgi uzlabot. IV. Tajās valstīs, kur pārtikas nodrošinājums ir daļa no EAF sadarbības stratēģijas, ES attīstības palīdzība ir ļoti pieskaņota vajadzībām un prioritātēm. Komisija adresēja savu attīstības palīdzību valstīm, kurās ir visvairāk nepietiekami paēdušu cilvēku. Taču Komisija pienācīgi neņēma vērā ES atbalsta iespējas citās valstīs, kurās arī hroniski trūkst pārtikas un kuras ir novirzījušās no 1. tūkstošgades attīstības mērķa (izskaust galēju nabadzību un badu) vai kurās kavējas tā sasniegšana. V. Eiropas Attīstības fonds un Pārtikas nodrošinājuma tematiskā programma papildina viens otru. Pārtikas mehānisms, kuru izveidoja, lai reaģētu uz 2007.–2008. gada pārtikas cenu krīzes ietekmi, nebija paredzēts tam, lai risinātu pārtikas cenu nestabilitāti ilgtermiņā. VI. ES atbalsts pienācīgi risina valstu vajadzības un prioritātes attiecībā uz pārtikas pieejamību un piekļuvi pārtikai. Taču Komisija nav pievērsusi pietiekamu uzmanību uzturvērtības aspektam un būtu varējusi darīt vairāk, lai rosinātu valstis izveidot pienācīgu uztura politiku un programmas jau agrīnā posmā. Komisija nesen ir uzsākusi vairākas iniciatīvas šīs problēmas risināšanai. VII. ES intervences pasākumi lielākoties ir efektīvi. Tie ir labi izplānoti, balstās uz pareizām zināšanām par vajadzībām un prioritātēm un ietver ciešu dialogu ar partnervalstu valdībām un plašu ieinteresēto personu loku. Taču bieži vien intervences pasākumiem nav izvirzīti pietiekami skaidri mērķi. Reizēm tie ir arī pārāk drosmīgi, īpaši nevalstisko organizāciju (NVO) projektiem. Intervences pasākumu mērķis ir sasniegt ilgtermiņa rezultātus, iedrošinot vietējos iedzīvotājus risināt tos cēloņus, kas izraisa nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu, galvenokārt palielinot lauksaimniecisko ražošanu un veicinot ienākumus nesošas darbības. VIII. Intervences pasākumi vairākumā gadījumu saņēmējiem uzlabo pārtikas pieejamību un piekļuvi pārtikai. Tie palīdz palielināt un padarīt daudzveidīgāku lauksaimniecības ražošanu un ienākumus un labi sader ar drošības tīkla programmas visneaizsargātākajām iedzīvotāju grupām. Par pusi no intervences pasākumiem var pamatoti cerēt, ka tie būs ilgtspējīgi, taču otrai pusei ilgstoši rezultāti ir mazāk droši. Lielas valsts lauksaimniecības un sociālā pārveduma programmas nav finansiāli ilgtspējīgas un lielā mērā ir atkarīgas no pastāvīga donoru atbalsta. IX. Lai ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā būtu efektīvāks, Palāta ir sagatavojusi turpmāk izklāstītos ieteikumus. a) Attiecībā uz programmu posmu pēc 2013. gada Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam būtu jāveic strukturēts novērtējums par pārtikas nodrošinājumu katrā valstī un sistemātiski jāizsver ES atbalsta iespējas šajā jomā. b) Komisijai būtu jāpārbauda, varbūt kopā ar citiem attīstības partneriem, vai ir iespējams izveidot pastāvīgu instrumentu, no kura finansēt steidzamos un papildu pasākumus, kas varētu būt vajadzīgi, lai risinātu nākotnē iespējamās pārtikas krīžu sekas attīstības valstīs. c) Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam, īpaši budžeta atbalsta programmās, definējot sadarbības stratēģiju, identificējot un plānojot intervences pasākumus un izmantojot politisko dialogu ar partnervalstu valdībām, būtu jānosaka pienācīga prioritāte uzturvērtības aspektam. d) Komisijai būtu jānosaka intervences mērķi, kas ir pietiekami precīzi un izmērāmi ar rezultatīvajiem rādītājiem. Tai būtu jānodrošina mērķu sasniedzamība, labāk novērtējot riskus un pieņēmumus par intervences pasākumu sekmīgu īstenošanu. e) Komisijai būtu labāk jārisina lauksaimniecības un sociālā pārveduma programmu finansiālā ilgtspēja. Šajā jomā Komisijai būtu i) lielāka uzmanība jāpievērš tam, lai veidotu efektīvus lauksaimniecības papildpakalpojumus, infrastruktūru periodam pēc ražas novākšanas un lauksaimniecības kredītu; ii) jānodrošina, lai ar sociālo pārvedumu programmām pienācīgi vairotu saņēmēju spēju gūt ienākumus. IEVADS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA DEFINĪCIJA 1. Pārtikas nodrošinājumu definē kā nosacījumu, kad "visiem cilvēkiem jebkurā laikā fiziski, sociāli un ekonomiski ir pieejams pietiekams daudzums nekaitīgas un uzturvielām bagātas pārtikas, kas atbilst viņu uztura vajadzībām un izvēlei, nodrošinot veselīgu un aktīvu dzīvi" [1]. Kopumā uzskata, ka vienlaikus un visu laiku stabili jāpastāv trim dažādām dimensijām: a) pārtikas pieejamībai valsts un reģionālā līmenī; b) fiziskai un ekonomiskai piekļuvei pārtikai mājsaimniecību līmenī un c) uzturvērtības aspektam, t. i., pārtikas izlietojumam individuālā līmenī. HRONISKI NEPIETIEKAMS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMS SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ 2. Pārtikas nodrošinājums ilgi ir bijis un joprojām ir globāla problēma, jo aptuveni miljards cilvēku pasaulē cieš badu [2] (sk. 1. attēlu). Šis skaitlis samazinājās pagājušā gadsimta deviņdesmito gadu sākumā un deviņdesmito gadu vidū tas bija nedaudz virs 800 miljoniem cilvēku. Pēdējā desmitgadē šis skaitlis ir atkal palielinājies, īpaši pēc tam, kad 2007. un 2008. gadā pēkšņi strauji cēlās pārtikas cenas visā pasaulē un 2008. un 2009. gadā sekoja ekonomiskā krīze. 1. ATTĒLS TO CILVĒKU SKAITS, KURI CIEŠ BADU +++++ TIFF +++++ Avots: Pārtikas un lauksaimniecības organizācija. 3. Šī problēma ir īpaši smaga un noturīga Dienvidāzijā un Subsahāras Āfrikā. Lielākais badacietēju skaits dzīvo Dienvidāzijā, kur tomēr ir panākta zināma attīstība, īpaši pagājušā gadsimta deviņdesmito gadu laikā. Lielākās turpmākas attīstības iespējas ir Subsahāras Āfrikā, kur badacietēju skaits ir lielāks nekā 1990. gadā, un 2010. gadā tas sasniedza 239 miljonus jeb 30 % no visiem iedzīvotājiem (sk. karti I pielikumā). 4. 2011. gada septembrī pēc divām secīgām trūcīga lietus sezonām Somālijas pussala piedzīvoja 60 gados ļaunāko sausumu, kas ir izraisījis smagu pārtikas krīzi un badu atsevišķās Kenijas un Somālijas daļās. Pārtikas cenu strauja celšanās, pārmērīga mirstība ganāmpulkos, konflikti un ierobežota humānās palīdzības piekļuve — šie faktori kopā ir pasliktinājuši pārtikas nodrošinājumu vairāk nekā 12 miljoniem cilvēku un ir palielinājuši nepietiekamu uzturu, kā arī mirstību bērnu vidū. 2. ATTĒLS NEPIETIEKAMS UZTURS BĒRNIEM LĪDZ PIECU GADU VECUMAM SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ: NEPIETIEKAMS SVARS +++++ TIFF +++++ Avots: ERP, balstoties uz Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas datiem. 5. Subsahāras Āfrikā visu laiku ir ļoti daudz cilvēku, īpaši bērnu (sk. 2. attēlu [3]), kam hroniski nepietiek pārtikas. Saskaņā ar Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas jaunākajām aptaujām vidēji 47 % bērnu, kas jaunāki par pieciem gadiem, cieš no hroniski nepietiekama uztura (kavēta augšana [4]), 30 % ir nepietiekams svars [5] un akūti pietrūkst proteīnu (vājums [6]) — tas ir saistīts ar augstu mirstību (9 % bērnu). Arī pieaugušie cieš no nepietiekama uztura, vidēji tas skar 12 % sieviešu. Vislielāko ļaunumu nepietiekams uzturs nodara grūtniecības laikā un pirmajos divos dzīves gados. Tā ietekme uz fizisko un garīgo attīstību ir neatgriezeniska, un tas ir galvenais mātes un bērna nāves cēlonis, kā arī slimību iemesls bērniem līdz piecu gadu vecumam. 6. No II pielikuma līdz IV pielikumam sniegts pārskats par pārtikas nodrošinājumu Etiopijā, Malāvijā un Ruandā, ko Palāta savā revīzijā apmeklēja (sk. 16. punktu). GALVENIE NEPIETIEKAMA PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA FAKTORI 7. Nepietiekamu nodrošinājumu ar pārtiku rada daudzi faktori, kas visi ir nabadzības un attīstības trūkuma izraisītāji. a) Zems lauksaimniecības ražīgums: Subsahāras Āfrikā no 70 % līdz 80 % iedzīvotāju dzīvo laukos un pārtiek no lauksaimniecības [7]. Lauksaimniecības ražīgums nav palielinājies vairāk kā par 1–2 % gadā, šāds līmenis nav pietiekams pat tam, lai uzturētu ikgadējo iedzīvotāju skaita pieaugumu par 2,2 % [8]. Mazās lauku saimniecības, pārlieka paļāvība uz lietus uzturētu lauksaimniecību un neadekvāta piekļuve ražīguma palielināšanas līdzekļiem (sēklām, mēslojumam, pesticīdiem) ir starp galvenajiem cēloņiem. b) Maz ieguldījumu un arvien mazāks donoru atbalsts lauksaimniecībai un lauku attīstībai: attīstības valstis lauksaimniecībai un lauku attīstībai atvēl vidēji 5 % no valsts budžeta, tas ir daudz mazāk nekā Maputo deklarācijā nospraustais mērķis 10 % (sk. 9. punktu) [9]. Arī Subsahāras Āfrikā donori tieši tāpat ir atstājuši novārtā šo nozari: lauksaimniecība saņēma tikai 8 % no nozarei piešķirtās oficiālās attīstības palīdzības 2009. gadā salīdzinājumā ar 16 % 1996. gadā (sk. 3. attēlu). c) Vāja pirktspēja: minimāla nodarbinātība un ieņēmumu gūšanas iespējas, kad nepastāv arī sociālo pabalstu mehānismi, un trūcīgajiem bieži vien nav par ko nopirkt pārtiku. d) Neadekvāta uzglabāšanas, apstrādes un sadales infrastruktūra: šie faktori kavē fizisko piekļuvi pārtikai mājsaimniecību līmenī. e) Nepietiekama pārtikas uzņemšana un nepareiza diētiskā prakse: šie faktori izraisa uztura nepietiekamību. Tie ir saistīti ar nepietiekamām zināšanām par pareizu uzturu vai arī ar nepietiekami daudzveidīgiem pārtikas avotiem, neadekvātu veselības aprūpi, ierobežotu piekļuvi dzeramajam ūdenim un sanitārijas iekārtām vai arī ar sieviešu tumsonību. f) Faktori, kuri lielā mērā ir ārpus atsevišķu attīstības valstu kontroles: i) dabas vai cilvēku izraisīto katastrofu upuri bieži ir spiesti pamest savas mājas un lauku saimniecības un saskaras ne tikai ar izsalkumu, bet ar pilnīgu badu; ii) saiknes starp finanšu tirgiem un spekulāciju lauksaimniecības nākotnes tirgū, kā arī biodegvielu attīstība izraisa pārtikas nepieejamību un cenu celšanos; starp šiem faktoriem ir arī tas, ka ārzemju uzņēmumi un valdības [10] lielos daudzumos iepērk aramzemi Subsahāras Āfrikā, bet tas ne vienmēr garantē afrikāņu nacionālo interešu ievērošanu. 3. ATTĒLS IKGADĒJĀS OFICIĀLĀS ATTĪSTĪBAS PALĪDZĪBAS SAISTĪBAS SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ: VISPĀRĒJĀS TENDENCES UN LAUKSAIMNIECĪBAI IEDALĪTIE LĪDZEKĻI +++++ TIFF +++++ Avots: Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācija (ESAO). STARPTAUTISKĀ UN ES DARBA KĀRTĪBA SAISTĪBĀ AR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU 8. Pasaules Pārtikas organizācijas samits Romā 1996. gada novembrī pieņēma deklarāciju un rīcības plānu par pārtikas nodrošinājumu pasaulē. Rīcības plānā bija paredzēts cīnīties par bada izskaušanu visās valstīs ar mērķi uz pusi samazināt nepaēdušo cilvēku skaitu ne vēlāk kā līdz 2015. gadam. Pārtikas nodrošinājuma centrālā vieta attīstības sadarbības darba kārtībā ir atzīta 1. tūkstošgades attīstības mērķī (1. TAM), ko ANO Ģenerālasambleja pieņēma 2000. gada septembrī [11]. 9. Otrajā kārtējā Āfrikas Savienības sanāksmē 2003. gada jūlijā Āfrikas valstu un valdību vadītāji apstiprināja Maputo deklarāciju par lauksaimniecību un pārtikas nodrošinājumu Āfrikā. Vadītāji apņēmās stiprināt lauksaimniecības attīstību un saistītos pievienotās vērtības pasākumus, lauku attīstību un pārtikas nodrošinājumu valstu un reģionu līmenī, kā arī apņēmās piešķirt 10 % no valstu budžeta lauksaimniecībai līdz 2008. gadam. Visaptverošās Āfrikas lauksaimniecības attīstības programmas mērķis ir izskaust badu un samazināt nabadzību ar lauksaimniecības starpniecību, un nosaka mērķi panākt 6 % lauksaimniecības ikgadēju izaugsmi. 10. Eiropas Konsenss attīstības jomā 2005. gada decembrī [12] (še turpmāk "Eiropas Konsenss") izraudzījās lauksaimniecību, lauku attīstību un pārtikas nodrošinājumu par jomām, kurām sniedz ES attīstības palīdzību. Lauksaimniecības jomā uzmanība jāpievērš resursu pieejamībai (zeme, ūdens, finanses), konkurētspējai reģionālajos un starptautiskajos tirgos un riska pārvaldībai, kā arī vispārīgai lauksaimniecības pētniecībai. Saistībā ar pārtikas nodrošinājumu jāpievēršas profilaksei, drošības tīkliem, resursu pieejamības uzlabošanai, uztura kvalitātei un kapacitātes attīstībai. 11. Komisija 2010. gada martā izdeva paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par ES politikas programmu jaunattīstības valstu atbalstam, risinot pārtikas nodrošinājuma problēmas [13]. Ņemot vērā nevienādo un nepietiekamo progresu virzībā uz pārtikas nodrošinājumu un 1. TAM, programmas uzdevums ir izveidot visaptverošu pieeju ES un tās dalībvalstīm cīņā pret badu un sliktu uzturu pasaulē. Tās mērķis ir a) paātrināt lauksaimniecības attīstību, koncentrējoties uz ekoloģiski efektīvu lauksaimniecības intensifikāciju sīksaimniecību lauksaimniekiem, īpaši sievietēm; b) uzlabot piekļuvi pārtikai ar nodarbinātības un ienākumus nesošu darbību starpniecību; c) formulēt uztura politiku un stratēģijas, kā arī izveidot mehānismus koordinācijai starp lauksaimniecības, veselības, izglītības un sociālās aizsardzības nozarēm; un d) uzlabot krīzes profilaksi un pārvaldību, īpaši izveidojot ciešas saiknes starp humānās un attīstības palīdzības darbiniekiem un efektīvas valsts vai reģionālās agrīnās brīdināšanas sistēmas. 12. Subsahāras Āfrikā kopš 1996. gada Komisija ir izmantojusi četrus galvenos instrumentus, lai finansētu intervences pasākumus pārtikas nodrošinājuma jomā (sk. 4. attēlu): 4. ATTĒLS PĀRSKATS PAR GALVENAJIEM ES FINANSĒŠANAS AVOTIEM PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMAM SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ (FINANSIĀLO SAISTĪBU POSMI) +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. a) tā izmantoja EAF [14] kā ģeogrāfisko instrumentu sadarbībai ar atsevišķām Subsahāras valstīm; tiešo atbalstu pārtikas nodrošinājumam piešķir valstīm, kurās vai nu pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība vai lauku attīstība par galvenajām sadarbības nozarēm ir izraudzītas valsts stratēģijas dokumentā [15] un valsts indikatīvajā programmā; finansējumu var piešķirt, taču mazākas summas, arī no EAF atbalsta neprioritārajām jomām vai no tā sauktā "B piešķīruma", kas paredzēts neplānotām vajadzībām; b) no Eiropas Savienības vispārējā budžeta finansēja trīs tematiskos instrumentus: i) 1996.–2006. gadā izveidoja Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīciju [16], lai valsts līmenī finansētu trīs galvenos intervences pasākumu veidus: - pārtikas atbalsts, kad darbības galvenokārt ir īslaicīgas; - ilgtermiņa finanšu vai tehniskā palīdzība pārtikas nodrošinājuma atbalstam (galvenokārt sēklu, darbarīku un pārtikas kultūraugu audzēšanai citu nepieciešamo izejvielu piegāde); - agrīnās brīdināšanas sistēmas un uzglabāšanas sistēmas; +++++ TIFF +++++ ii) Pārtikas nodrošinājuma tematiskā programma, kas minēta Attīstības sadarbības instrumentā [17], aptver 2007.–2013. gadu. Šā instrumenta galvenā īpašība ir tā pievēršanās reģionālajam, kontinentālajam un vispasaules līmenim, lai atbalstītu pētniecību un tehnoloģiju lauksaimniecībai un dabas resursu un ekosistēmu ilgtspējīgai pārvaldībai, stiprinātu saiknes starp pārtikas nodrošinājuma informāciju un/vai agrīnās brīdināšanas sistēmām un efektīvu reaģēšanas stratēģiju izstrādi, un lai izpētītu kontinentālo un reģionālo pieeju pārtikas nodrošinājumam. Noteiktos apstākļos programmu var izmantot arī valsts līmenī; iii) 2008. gada decembrī izveidoja Pārtikas mehānismu [18], lai nodrošinātu ātru reakciju uz krīzi, ko izraisīja nestabilās pārtikas cenas attīstības valstīs. Pārtikas mehānisma sākotnējie mērķi bija palielināt lauksaimniecisko ražošanu, lai mazinātu negatīvās sekas, ko vietējiem iedzīvotājiem izraisīja pārtikas cenu celšanās, un lai stiprinātu ražošanas jaudas un lauksaimniecības nozares pārvaldību nolūkā uzlabot intervences pasākumu ilgtspēju. Tas paredzēts, lai atbalstītu labāku piekļuvi lauksaimniecības izejvielām un pakalpojumiem, kā arī drošības tīkla pasākumiem. 13. Kā attēlots 5. attēlā, finanšu piešķīrumi pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā 2002.–2010. gadam no 12. punktā minētajiem četriem instrumentiem sasniedz 3177 miljonus EUR. 5. ATTĒLS ES ATBALSTS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMAM SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ NO 2002. GADA LĪDZ 2010. GADAM +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Revīzijas palāta. REVĪZIJAS TVĒRUMS UN PIEEJA 14. Revīzijā Palāta centās novērtēt to, cik efektīvs ir ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā, kas ir reģions, kurā pārtikas nodrošinājuma trūkums ir īpaši nopietns (sk. 4.–6. punktu). Revīzija pievērsās diviem galvenajiem jautājumiem: a) vai ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam atbilst valstu vajadzībām un prioritātēm un b) vai ES intervences pasākumi ir efektīvi. 15. Revīzijā galveno uzmanību pievērsa ES tiešajam attīstības atbalstam trijās pārtikas nodrošinājuma dimensijās, proti, pārtikas pieejamībai, piekļuvei pārtikai un pārtikas pilnvērtīgam izlietojumam uzturā (uzturvērtības aspektam) 2002.–2010. gadā. Revīzijas uzmanības centrā bija intervences pasākumi valstu līmenī, kurus īstenoja ar četriem ģeogrāfiskiem un tematiskiem instrumentiem, kas minēti 12. punktā. Revīzijas pārbaudēs neietvēra a) to, vai pārtikas nodrošinājums bija iekļauts intervences pasākumos citās nozarēs (piemēram, veselības, izglītības, ūdens un sanitārijas, miera un stabilitātes vai tirdzniecības jomā); b) intervences pasākumus reģionālā, kontinentālā un vispasaules līmenī un c) ārkārtas un humāno palīdzību. 16. Revīziju veica no 2010. gada maija līdz 2011. gada aprīlim. Tajā ietvēra a) politikas dokumentu pārbaudi un tikšanās Komisijā (Briselē); b) pārbaudi par to, kā ir izplānota un kā tiek īstenota Tematiskā programma nodrošinātībai ar pārtiku (FSTP) un Pārtikas mehānisms [19]; c) apmeklējumus trijās valstīs, kurās pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība un/vai lauku attīstība ir galvenā nozare gan devītajam, gan desmitajam EAF: Etiopijā, Malāvijā un Ruandā. Šo apmeklējumu laikā Palātas revidenti aptaujāja ES delegācijas darbiniekus, valsts pārvaldes iestāžu pārstāvjus, pārējos līdzekļu donorus, NVO un saņēmējus. Tie arī pārskatīja 22 intervences pasākumus, lai novērtētu apmēru, kādā pasākumi atbilda saņēmēju vajadzībām un prioritātēm, vai ir sasniegti to mērķi un vai ir ticams, ka tos sasniegs; intervences pasākumus novērtēja pēc punktiem, izmantojot Komisijas uz rezultātiem vērstās uzraudzības metodoloģiju (sk. V pielikumu); d) dokumentāru pārbaudi par ES sadarbības stratēģijām pārtikas nodrošinājuma jomā trijās citās valstīs, kurās pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība un/vai lauku attīstība ir galvenā nozare gan devītajam, gan desmitajam EAF: Burundi, Eritrejā un Nigērā; e) pārbaudi par ES atbalstu pārtikas nodrošinājuma jomā desmit valstīs, kuras arī piedzīvo hronisku pārtikas nodrošinājuma trūkumu, bet kurās pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība un/vai lauku attīstība nebija galvenā nozare ne devītajam, ne desmitajam EAF: Botsvāna, Kamerūna, Kongo Demokrātiskā Republika, Gambija, Lesoto, Libērija, Mali, Svazilenda, Tanzānija un Zambija. 17. 1. tabulā attēlotas ES attīstības atbalsta summas pārtikas nodrošinājumam, kuras no četriem 12. punktā minētajiem instrumentiem piešķīra 2002.–2010. gadā revīzijas paraugā iekļautajās 16 valstīs. +++++ TIFF +++++ 1. TABULA ES ATTĪSTĪBAS ATBALSTS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMAM NO 2002. GADA LĪDZ 2010. GADAM REVĪZIJAS PARAUGĀ IEKĻAUTAJĀS 16 VALSTĪS Avots: Eiropas Revīzijas palāta. (miljonos EUR) | Valsts | 9.EAF | 10.EAF | PNBP | Pārtikas mehānisms | PNTP | Citas budžeta pozīcijas | Kopā | Valstis, kurās pārtikas nodrošinājumu atbalstīja kā galveno nozari no 9. un 10. EAF Etiopija | 78,0 | 146,2 | 36,2 | 44,6 | 2,2 | 3,7 | 310,9 | Malāvija | 76,3 | 62,0 | 63,7 | 18,5 | 3,3 | — | 223,8 | Nigēra | 53,1 | 39,4 | 21,8 | 19,6 | — | 4,9 | 138,8 | Ruanda | 64,0 | 40,0 | 4,4 | 15,6 | — | 12,1 | 136,2 | Burundi | 74,8 | 6,1 | 9,2 | 14,4 | 9,1 | 3,0 | 116,6 | Eritreja | 7,9 | 4,9 | 20,4 | 13,6 | 6,3 | 13,6 | 66,6 | Valstis, kurās pārtikas nodrošinājumu neatbalstīja kā galveno nozari no 9. un 10. EAF Kongo DR | 34,7 | — | 26,3 | 39,8 | 21,6 | 2,3 | 124,8 | Zambija | 16,6 | 26,6 | 4,3 | 15,4 | 2,0 | — | 64,9 | Mali | 1,8 | 20,5 | 8,0 | 26,3 | 0,1 | 2,0 | 58,7 | Libērija | — | 22,7 | 5,7 | 14,1 | 8,0 | 2,7 | 53,3 | Tanzānija | 8,0 | 5,0 | — | 31,7 | — | — | 44,6 | Kamerūna | 10,4 | 18,7 | — | 2,5 | — | 1,3 | 32,9 | Svazilenda | 25,7 | 0,9 | — | — | — | 3,0 | 29,6 | Gambija | — | 2,6 | — | 5,5 | — | — | 8,1 | Lesoto | 2,0 | — | — | 5,4 | — | — | 7,4 | Botsvana | 4,0 | — | — | — | — | — | 4,0 | KOPĀ | 457,2 | 395,7 | 200,0 | 266,9 | 52,6 | 48,7 | 1421,1 | APSVĒRUMI ES ATTĪSTĪBAS ATBALSTS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMAM IR SVARĪGS, BET IR VAJADZĪGA IZSMEĻOŠĀKA PIEEJA 18. Šajā iedaļā ir aplūkots jautājums par to, vai ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam atbilst valstu vajadzībām un prioritātēm. Palāta pārbaudīja, vai: a) EAF sadarbības stratēģijās ņem vērā pārtikas nodrošinājuma stāvokli attiecīgajās valstīs; b) Komisija izmanto Pārtikas nodrošinātības tematisko programmu (PNTP) un Pārtikas mehānismu ar EAF savstarpēji papildinošā veidā; un c) ES intervences pasākumi atbilst valstu vajadzībām un prioritātēm. LAI GAN PALĪDZĪBA IR ADRESĒTA ATTIECĪGĀM VALSTĪM, KOMISIJA NEBIJA PIETIEKAMI ŅĒMUSI VĒRĀ PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU, KAD IZSTRĀDĀJA EAF SADARBĪBAS STRATĒĢIJAS CITĀM VALSTĪM, KURĀS ARĪ IR NEPIETIEKAMS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMS 19. 2. tabulā norādīts, kāds ir stāvoklis saistībā ar badu un kāda ir tendence virzībā uz 1. TAM sasniegšanu Subsahāras valstīs. Tabulā ir identificētas arī tās valstis, kurās tiešu attīstības atbalstu pārtikas nodrošinājumam sniedza no devītajam un desmitajam EAF noteiktajām galvenajām nozarēm — pārtikas nodrošinājuma, lauksaimniecības un/vai lauku attīstības. 20. Laikposmā no 1996. gada līdz 2006. gadam Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcijai (PNBP) bija jākļūst par Komisijas galveno instrumentu, ar kuru ES sniedz atbalstu pārtikas nodrošinājumam, un aptuveni 80 % no PNBP sniegtā finansējuma novirzīja ar valstu valdību parakstīto finansēšanas nolīgumu starpniecību [20]. Taču tajā pašā laikā dažām valstīm, kas saņēma līdzekļus no PNBP, pārtikas nodrošinājums vai ar to saistīta joma bija noteikta kā galvenā nozare arī valsts stratēģijas dokumentā, un līdz ar to tās saņēma ievērojamu finansējumu no EAF. 2. TABULA AR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU SAISTĪTĀS GALVENĀS NOZARES SADARBĪBAI AR ES SASKAŅĀ AR 9. UN 10. EAF UN PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA TRŪKUMS SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ Valsts | Nepaēdušie cilvēki | PBI 2010. gadā | 1. TAM tendence | Galvenā nozare 9. EDF | Galvenā nozare 10. EAF | Miljoni | % | Kongo DR | 41,9 | 69 | Ļoti satraucošs | Novirzes | Agri | — | Etiopija | 31,6 | 41 | Satraucošs | Turpinās | PN | LA-PN | Tanzānija | 13,7 | 34 | Satraucošs | Novirzes | — | — | Kenija | 11,2 | 31 | Nopietns | Kavējas | LA | Agri-LA | Nigērija | 9,2 | 6 | Nopietns | Sasniegts | — | — | Sudāna | 8,8 | 22 | Satraucošs | Turpinās | PN | — | Mozambika | 8,1 | 38 | Satraucošs | Turpinās | PN - Agri | Agri - LA | Angola | 7,1 | 41 | Satraucošs | Turpinās | PN | LA | Uganda | 6,1 | 21 | Nopietns | Novirzes | LA | LA | Zambija | 5,2 | 43 | Satraucošs | Novirzes | — | — | Burundi | 4,7 | 62 | Ļoti satraucošs | Novirzes | LA | Rehab - LA | Madagaskara | 4,5 | 25 | Satraucošs | Novirzes | LA | LA - Agri -PN | Kamerūna | 3,9 | 21 | Nopietns | Turpinās | — | — | Malāvija | 3,9 | 28 | Nopietns | Turpinās | LA | Agri - PN | Čada | 3,8 | 37 | Ļoti satraucošs | Turpinās | — | — | Zimbabve | 3,7 | 30 | Satraucošs | Kavējas | — | — | Ruanda | 3,1 | 34 | Satraucošs | Kavējas | LA | LA | Eritreja | 3,0 | 64 | Ļoti satraucošs | Kavējas | — | FS | Kotdivuāra | 2,8 | 14 | Nopietns | Kavējas | LA | — | Nigēra | 2,7 | 20 | Satraucošs | Turpinās | LA -PN | LA | Senegāla | 2,0 | 17 | Nopietns | Kavējas | — | — | Togo | 1,8 | 30 | Satraucošs | Turpinās | — | — | Sjerraleone | 1,8 | 35 | Satraucošs | Kavējas | — | — | Centrālfrikas Rep. | 1,7 | 40 | Satraucošs | Kavējas | — | — | Gvineja | 1,6 | 17 | Nopietns | Kavējas | — | — | | | | | | | | | Pieaug/pasliktinās/novirzījies | PN: pārtikas nodrošinājums | | Samazinās/uzlabojas | Agri: lauksaimniecība | | Nepieaug | LA: lauku attīstība | | | | | | PBI: pasaules bada indekss | | | | | | Rehab: rehabilitācija | 2. TABULA AR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU SAISTĪTĀS GALVENĀS NOZARES SADARBĪBAI AR ES SASKAŅĀ AR 9. UN 10. EAF UN PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA TRŪKUMS SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ Avots: Eiropas Revīzijas palāta, pamatojoties "Pārtikas nodrošinājuma stāvoklis pasaulē 2010. gadā", pasaules bada indekss 2010. gadam un PLO ziņojums "1. TAM sasniegšanas gaita", kā arī uz valstu stratēģijas dokumentiem 9. un 10. EAF. http://www.fao.org/fileadmin/tempKavējass/es/Hunger_Portal/MDG_Progress_per_country.pdf Valsts | Nepaēdušie cilvēki | PBI 2010. gadā | 1. TAM tendence | Galvenā nozare 9. EDF | Galvenā nozare 10. EAF | Miljoni | % | Mali | 1,5 | 12 | Nopietns | Sasniegts | — | — | Gana | 1,2 | 5 | Nopietns | Sasniegts | LA | — | Burkinafaso | 1,2 | 9 | Satraucošs | Turpinās | PN | — | Libērija | 1,2 | 33 | Satraucošs | Novirzes | — | — | Benina | 1,0 | 12 | Nopietns | Turpinās | — | — | Botsvana | 0,5 | 25 | Nopietns | Novirzes | — | — | Kongo | 0,5 | 15 | Nopietns | Sasniegts | — | — | Namībija | 0,4 | 19 | Nopietns | Turpinās | LA | LA | Lesoto | 0,3 | 14 | Nopietns | Kavējas | — | — | Gambija | 0,3 | 19 | Nopietns | Novirzes | LA | — | Svazilenda | 0,2 | 18 | Nopietns | Novirzes | — | — | Mauritānija | 0,2 | 7 | Nopietns | Turpinās | — | — | Maurīcija | 0,1 | 5 | Vidējs | Turpinās | — | — | Kaboverde | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | Komoras | Nav datu | Satraucošs | Nav datu | — | — | Džibuti | Nav datu | Satraucošs | Nav datu | — | — | Ekvatoriālā Gvineja | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | Gvineja-Bisava | Nav datu | Satraucošs | Nav datu | — | — | Santome un Prinsipi | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | Seišelas | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | Somālija | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | Dienvidāfrika | Nav datu | Nav datu | Nav datu | — | — | | | | | | | | | Pieaug/pasliktinās/novirzījies | PN: pārtikas nodrošinājums | | Samazinās/uzlabojas | Agri: lauksaimniecība | | Nepieaug | LA: lauku attīstība | | | | | | PBI: pasaules bada indekss | | | | | | Rehab: rehabilitācija | 21. Kopš 2007. gada pieeja ir tāda, ka ES finansējumam pārtikas nodrošinājumam valsts līmenī būtu jānāk no ģeogrāfiskajiem instrumentiem, proti, Subsahāras Āfrikas valstīm — no EAF. Valstīm būtu jāintegrē pārtikas nodrošinājuma politika vispārējā valsts attīstības plānā, savukārt, Komisijai būtu jāvada sava reaģēšanas stratēģija valsts līmenī ar viena plānošanas dokumenta, proti, ar valsts stratēģijas dokumenta starpniecību, nevis ar virkni atsevišķu instrumentu. Šāda pieeja atspoguļo ieteikumu, kas sniegts Palātas Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2003 par to, kā attīstības valstīs īstenota pārtikas nodrošinājuma politika, kuru finansē no Eiropas Savienības vispārējā budžeta [21]. 22. Kā parādīts 2. tabulā, pārtikas nodrošinājums vienmēr ir bijusi daļa no EAF sadarbības stratēģijas 11 valstīs gan saskaņā ar devīto, gan ar desmito EAF. Tāda uzmanības koncentrēšana ir svarīga, jo šīs valstis ir starp tām, kurās ir visvairāk nepaēdušo cilvēku, no kuriem lielākajai daļai ir "satraucošs" līdz pat "ļoti satraucošs" pasaules bada indeksa [22] rādītājs. Apmēram pusē šo valstu kavējas vai ir apstājusies 1. TAM sasniegšana. 23. Taču šajā tabulā arī redzams, ka pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība un lauku attīstība ir bijušas izraudzītas par galveno nozari retāk desmitajam EAF (12 valstis) nekā devītajam EAF (17 valstis). Šāda evolūcija neatbilst kritiskajam stāvoklim attiecībā uz 1. TAM, kas ir viens no visapdraudētākajiem tūkstošgades attīstības mērķiem, un lielākajai prioritātei, kādu ar EAF bija paredzēts noteikt pārtikas nodrošinājumam, kad nolēma to atdalīt no valsts līmeņa atbalsta, kuru sniedza no Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcijas. 24. Vairākās valstīs, piemēram, Kongo Demokrātiskajā Republikā, Sudānā, Čadā, Zimbabvē, Sjerraleonē un Libērijā, ES atbalstu pārtikas nodrošinājumam galvenokārt sniedza no Tematiskās programmas. Uzskata, ka krīze šajās valstīs ir ieilgusi, un Tematiskās programmas mērķis ir atbalstīt "seku likvidēšanas, rehabilitācijas un attīstības sasaisti" vai veikt intervences pasākumus valstīs, kurās ģeogrāfiskais instruments ārkārtas apstākļu dēļ pienācīgi nedarbojas (sk. 29. un 30. punktu). 25. Taču vairākas citas valstis, kuras nav šādā stāvoklī, bet arī cieš no hroniska pārtikas nodrošinājuma trūkuma un ir novirzījušās no 1. TAM vai kurās tā sasniegšana kavējas, saņēma nelielu vai nesaņēma nekādu ES attīstības atbalstu šajā jomā. Tā tas ir, piemēram, attiecībā uz Tanzāniju, Zambiju, Botsvānu, Lesoto, Gambiju un Svazilendu. Darba dalīšana ar pārējiem attīstības partneriem nevar noderēt par pietiekamu izskaidrojumu, jo daudzi ir atzinuši [23], ka lauksaimniecība un uzturs nesaņem pienācīgu uzmanību un finansējumu no līdzekļu donoriem. 26. Palāta atzīst, ka Komisija nav vienīgā atbildīgā par EAF sadarbības stratēģijas definēšanu un intervences pasākumu atlasi; tam jānotiek sadarbībā ar partnervalsti un saskaņā un savstarpēji papildinoši ar citiem attīstības partneriem. Taču Palāta konstatēja, ka Komisija nebija pievērsusi pienācīgu uzmanību pārtikas nodrošinājumam, kad tā izstrādāja EAF sadarbības stratēģiju 25. punktā minētajās valstīs, īpaši attiecībā uz desmito EAF. Kā norādīts Īpašajā ziņojumā Nr. 2/2003 (90. punktā), Palāta uzskata, ka valstu stratēģijas dokumentos skaidri jāiekļauj pārtikas nodrošinājuma koncepcija. Tas neattiecas uz iepriekš minēto valstu stratēģijas dokumentiem, jo šīs valstis nesniedz pienācīgu novērtējumu par pārtikas nodrošinājuma trūkumu, tā cēloņiem un valstu vajadzībām attiecībā uz visām trijām pārtikas nodrošinājuma dimensijām (sk. 1. izcēlumu). 1. IZCĒLUMS NEADEKVĀTI PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA NOVĒRTĒJUMI VAIRĀKUMĀ VALSTU STRATĒĢIJAS DOKUMENTOS Divos (Zambijā un Kongo DR) no desmit izskatītajiem valsts stratēģijas dokumentiem nav pieminēts valstu attiecīgi "satraucošais" un "ļoti satraucošais" pārtikas nodrošinājuma trūkums. Lauksaimniecības svarīgums lauku iztikai ir uzsvērts vairāku valstu stratēģijas dokumentos, bet tas nav sasaistīts ar pārtikas nodrošinājumu tā, lai identificētu galvenos stratēģiskos jautājumus attiecībā uz pārtikas pieejamības problēmām, apmēru, kādā mājsaimniecības var apmierināt pārtikas pamatvajadzības, un ietekmi, kāda ir nepietiekamai pārtikas laukaugu produkcijai uz uztura stāvokli. Lai gan visu valstu stratēģijas dokumentos ir nabadzības analīzei atvēlēta iedaļa, tikai divas valstis (Lesoto un Mali) novērtē nabadzības ietekmi uz piekļuvi pārtikai. Attiecībā uz uzturvērtības aspektu — nepietiekama uztura rādītājs bērniem jaunākiem par pieciem gadiem ir norādīts tikai triju valstu (Mali, Tanzānijas un Zambijas) stratēģijas dokumentos. Pārtikas nodrošinājuma vajadzības un prioritātes ir pieminētas reti, un tikai divu valstu (Libērijas un Mali) stratēģijas dokumentos ir aprakstīti pasākumi, kas vajadzīgi, lai uzlabotu pārtikas nodrošinājumu valstī. 27. 2010. gada septembrī ANO Ģenerālasamblejas augsta līmeņa sanāksmē priekšsēdētājs Barozu paziņoja, ka ES ir sākusi TAM iniciatīvu par vienu miljardu EUR, ko finansē no nepiešķirtajām EAF rezervēm, lai palīdzētu ĀKK valstīm ātrāk sasniegt tos TAM, līdz kuru sasniegšanai vēl ir vistālākais ceļš, starp tiem bija arī 1. TAM [24]. Lai gan šāds atjaunots uzsvars uz pārtikas nodrošinājumu ir vietā, tas apstiprina, ka bija iespēja piešķirt augstāku prioritāti, plānojot desmito EAF. +++++ TIFF +++++ PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA TEMATISKĀ PROGRAMMA PIEDĀVĀ LABU SAVSTARPĒJU PAPILDINĀMĪBU AR EAF, TAČU PĀRTIKAS MEHĀNISMA IZSTRĀDI IEROBEŽO PAŠREIZĒJO PĀRTIKAS CENU NESTABILITĀTE PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA TEMATISKĀ PROGRAMMA 28. Tematiskajai programmai ir piešķirts šaurāks tvērums nekā iepriekšējai Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcijai, un tas uzlabo ES ārējās palīdzības instrumentu saskanību, īpaši savstarpējo papildināmību ar EAF. Galvenā īpašība jaunajai pieejai, kuru izmanto Tematiskā programma, ir tās vērstība uz reģionālo, kontinentālo un vispasaules līmeni. 29. Tematiskā programma valsts līmenī galvenokārt izmantota ar mērķi atbalstīt "seku likvidēšanas, rehabilitācijas un attīstības sasaisti" (LRRD) valstīs, lai papildinātu Humānās palīdzības un civilās aizsardzības ģenerāldirektorāta (ECHO) atbalsta darbības un veidotu ceļu turpmākiem intervences pasākumiem attīstības jomā (piemēram, Sudānā, Sjerraleonē). Tas nodrošina elastīgāku finansējuma avotu nekā valstu stratēģijas dokumenti, kas pakārtoti EAF, kuram ir ilgs programmu posms un kopumā ierobežotas iespējas mainīt stratēģiju starpposma pārskatīšanas laikā. 30. Saskaņā ar Tematisko programmu tāpat īsteno intervences pasākumus valstīs, kuras arī cieš no konkrēta pārtikas nodrošinājuma trūkuma, bet kurās tas, ka EAF nedarbojas kā paredzēts politisku iemeslu dēļ, nozīmē, ka nav bijis iespējams izstrādāt valsts stratēģijas dokumentu (piemēram, Somālijā un Zimbabvē), vai kur valsts valdība reāli nepārvalda visu teritoriju (piemēram, Kongo Demokrātiskajā Republikā). 31. Attiecībā uz 2011.–2013. gada indikatīvo daudzgadu programmu [25] Pārtikas nodrošinājuma tematiskajai programmai ir jauna savstarpēji papildinoša loma valsts līmenī. To izmanto, lai sniegtu papildu finansējumu dažām valstīm, kurās ir hronisks pārtikas nodrošinājuma trūkums, taču kuras nav izraudzījušās pārtikas nodrošinājumu par galveno desmitā EAF nozari. Komisija pašlaik ir gatava piešķirt Tematiskās programmas finansējumu šādām valstīm, ja pārtikas nodrošinājuma politika valdībai ir prioritāra un ja ir iespējams, ka to izraudzīsies par prioritāti sadarbībai ar ES nākamajā programmu posmā, kas sāksies 2014. gadā. Šāda pieeja atspoguļo faktu, ka pārtikas nodrošinājums un/vai ar to saistītās jomas par galveno nozari desmitajā EAF bija izraudzītas retāk nekā tika sagaidīts pēc Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcijas darbības termiņa beigām (sk. 23. un 25. punktu). PĀRTIKAS MEHĀNISMS 32. Pārtikas mehānismu izveidoja, lai nodrošinātu ātru reakciju uz 2007.–2008. gada krīzi, ko izraisīja nestabilās pārtikas cenas attīstības valstīs. Ņemot vērā nozīmīgo sagatavošanos, kas Komisijai bija jāizdara, un starpiestāžu procedūras, kas bija vajadzīgas šā instrumenta ieviešanai, Pārtikas mehānisma izveide desmit mēnešos bija ievērojams Komisijas sasniegums [26]. No otras puses, starptautiskās krīzes apstākļos desmit mēnešos var daudz kas mainīties, un pārtikas cenas faktiski krasi nokritās 2008. gada otrajā pusē, pirms sāka Pārtikas mehānisma īstenošanu (sk. 6. attēlu). 33. Turklāt Pārtikas mehānisms bija ieplānots tikai neilgam laikam (2008.–2010. gadam), lai gan tika atzīts, ka "visi dati par stāvokli pārtikas tirgos liek secināt, ka šāda augsta pārtikas produktu cenu nepastāvība varētu turpināties vēl vairākus gadus" [27]. Tiešām, lai gan pārtikas cenas strauji nokritās 2008. gada otrajā pusē, kopš tā laika tās ir neatlaidīgi augušas atkal, un 2011. gada pirmajos mēnešos tās sasniedza rekordaugstu līmeni (sk. 6. attēlu). Tas liek šaubīties, vai vienreizēja ad hoc reakcija uz pārtikas cenu celšanos bija atbilstoša tam, lai risinātu tādu cenu celšanos, kura, šķiet, vairs nebija īstermiņa šoks, bet daļa no iezīmīgas ilgtermiņa augšupejošas tendences. 6. ATTĒLS PĀRTIKAS UN LAUKSAIMNIECĪBAS ORGANIZĀCIJAS PĀRTIKAS CENU INDEKSS 2002.–2011. GADĀ +++++ TIFF +++++ Avots: PLO ikmēneša reālo pārtikas cenu indeksi no 2002. g. janvāra līdz 2011. g. septembrim. 34. Lai gan ar Pārtikas mehānismu bija paredzēts papildināt ES attīstības politikas instrumentus, sākotnēji pievēršoties laikposmam starp ārkārtas palīdzību un vidēji ilgu līdz ilgtermiņa attīstības sadarbību [28], tas nav atspoguļots Pārtikas mehānismam noteiktajā laika grafikā. Intervences pasākumus bija jāsāk 2009.–2010. gada laikā. Ciktāl tas skar ES attīstības sadarbību, rodas pārrāvums uz vismaz diviem gadiem līdz nākamajam programmu posmam ilgtermiņa sadarbībai saskaņā ar EAF valstu stratēģiskajiem dokumentiem. Ņemot vērā Pārtikas mehānisma mērķus, ilgāks īstenošanas periods būtu bijis piemērotāks. ES INTERVENCES PASĀKUMI ATBILST VALSTU VAJADZĪBĀM UN PRIORITĀTĒM, BET UZTURVĒRTĪBAS ASPEKTS NAV ŅEMTS VĒRĀ 35. Palāta pārbaudīja, vai sešās revidējamajās valstīs pārtikas nodrošinājums, lauksaimniecība vai lauku attīstība bija galvenā nozare ES sadarbībai no devītā un desmitā EAF [29] un vai ES intervences pasākumi a) risināja valstu vajadzības un prioritātes saistībā ar trijām pārtikas nodrošinājuma dimensijām; un b) vai to adresāts bija visneaizsargātākās iedzīvotāju grupas. Pārbaudīto 22 intervences pasākumu atbilstību vērtēja, izmantojot Komisijas uz rezultātiem vērsto uzraudzības metodoloģiju (sk. V pielikumu). Piešķirtais novērtējums ir parādīts VI pielikumā. PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA TRĪS DIMENSIJAS 36. Visās sešās valstīs, kurās intervences pasākumus finansēja no EAF un vispārējā budžeta, tie atbilda valstu nabadzības samazināšanas stratēģijās un ar pārtikas nodrošinājumu saistīto nozaru stratēģijās noteiktajām vajadzībām un prioritātēm. Kopumā galvenā uzmanība ir bijusi vērsta uz pārtikas pieejamību un piekļuvi tai. Uzturvērtības aspektam ir bijusi pievērsta neliela uzmanība. PĀRTIKAS PIEEJAMĪBA 37. Saistībā ar pieejamību intervences pasākumu mērķis ir atbalstīt valstu centienus palielināt pārtikas kultūraugu produkciju, uzlabojot ražīgumu, īpaši ar plašāku un labāku galveno lauksaimniecības izejvielu (galvenokārt, ar labākām sēklām un mēslojumu) izmantošanu, lauksaimniecības dažādošanu, nelielām apūdeņošanas shēmām, dabas resursu (piemēram, ūdens) ilgtspējīgu apsaimniekošanu un labāku piekļuvi lauku kredītam un papildpakalpojumiem. Etiopijā, Malāvijā un Nigērā atbalstu sniedz arī nacionālās krīzes novēršanai un pārvaldības mehānismiem (sk. 2. izcēlumu). 38. Sadarbības stratēģijas saskaņā ar devīto un desmito EAF nenodarbojas ar pieejamības dimensiju Etiopijā, lai gan valsts stratēģijas dokumentos ir atzīts, ka uzlabot lauksaimniecības ražīgumu un produkciju ir viens no pīlāriem valdības pārtikas nodrošinājuma politikā un Plānā par paātrinātu ilgtspējīgu attīstību nabadzības novēršanai, lai panāktu ilgtermiņa pārtikas nodrošinājumu un ekonomisko izaugsmi. Turklāt tikai nedaudzi līdzekļu donori atbalsta Lauksaimniecības izaugsmes programmu, kura sastopas ar nozīmīgu finansējuma trūkumu. Komisija no Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīcijas un Pārtikas mehānisma ir finansējusi dažus NVO projektus, bet tās bija īstermiņa un neliela mēroga atbildes reakcijas, kas nav samērojamas ar valsts vajadzībām. 2. IZCĒLUMS PĀRTIKAS PIEEJAMĪBA Malāvijas stratēģiskās prioritātes ir veicināt lauksaimniecisko ražošanu ar dažādošanu, pārejot uz sausumizturīgajiem kultūraugiem, maziem apūdeņošanas projektiem un labāku Valsts pārtikas rezerves aģentūras darbību. ES un citi attīstības partneri atbalsta Lauksaimniecības izejvielu subsīdiju programmu, kas ir valstī lielākā valdības programma, kurai atvēlēti aptuveni 10 % no valsts budžeta. Šī programma nodrošina sīksaimniekus un lauksaimniekus, kas ražo pašu vajadzībām (to ir 90 % no iedzīvotājiem kopumā) ar subsidētu mēslojumu un uzlabotām kukurūzas sēklām. Tas palīdzēja uzlabot kukurūzas ražošanu un pēdējos četrus gadus nodrošināja valsti ar pašaudzētu kukurūzu. PIEKĻUVE PĀRTIKAI 39. Intervences pasākumu mērķis ir uzlabot ekonomisko, fizisko un sociālo piekļuvi pārtikai. Kopumā tie atbalsta gan ar lauku saimniecībām saistītas, gan nesaistītas ienākumu gūšanas darbības, lauksaimnieku organizāciju darbību un uzlabojumus lauku infrastruktūrā, īpaši ceļu un tirgus struktūru uzlabojumus. Komisija atbalsta arī drošības tīkla intervences pasākumus, tādus kā sabiedrisko darbu programmas, kas rada iespējas gūt ieņēmumus mājsaimniecībām, kurām ir maz lauksaimniecības zemes vai tādas nav nemaz. Attiecībā uz visneaizsargātākajām mājsaimniecībām, kurās bieži vien nav darbspējīgu cilvēku, Komisija atbalsta sociālā pārveduma programmas, kuras sniedz uz iemaksām nebalstītus naudas pārvedumus (piemēram, Etiopijā un Ruandā) (sk. 3. izcēlumu). UZTURVĒRTĪBAS ASPEKTS 40. Nevienā no sešām revidējamajām valstīm uzturvērtības jautājums nebija iekļauts devītā un desmitā EAF sadarbības stratēģijās un intervences pasākumos. Tas īpaši attiecas uz Etiopiju, Eritreju, Malāviju un Nigēru, kurās visās pārtikas nodrošinājums ir minēts kā galvenā ES sadarbības nozare [30] un attīstību nav iespējams panākt, pienācīgi neņemot vērā visas trīs pārtikas nodrošinājuma dimensijas. 3. IZCĒLUMS PIEKĻUVE PĀRTIKAI Etiopijā Produktīvā drošības tīkla programma nodrošināja paredzamus un stabilus naudas un pārtikas pārvedumus 8,3 miljoniem saņēmēju hroniska pārtikas deficīta teritorijās, lai uzlabotu piekļuvi pārtikai un samazinātu valsts atkarību no ārkārtas pārtikas palīdzības. Pārvedumus veic ar noteikumu, ka saņēmēji piedalās sabiedrisko darbu programmās, izņemot neaizsargātās iedzīvotāju grupas, kurām naudu un pārtiku izsniedz bez nosacījumiem. Šīs programmas izmaksas 2005.–2014. gadam ir 3600 miljoni ASV dolāru, kurus lielākoties finansē attīstības partneri. Ruandā Nozares budžeta atbalsta programma sociālajai aizsardzībai, ko finansēja no desmitā EAF, veicina sociālās aizsardzības stratēģijas ieviešanu. Viens no šīs stratēģijas mērķiem ir izveidot uz iemaksām nebalstītu naudas pārvedumu sistēmu, kas a) nodrošinātu visus vecos cilvēkus un viņu mājsaimniecības ar garantētu minimālo ienākumu; b) sniegtu būtisku finanšu palīdzību visneaizsargātākajām ģimenēm, kuras nesaņem atbalstu no citām naudas pārvedumu programmām; un c) ļautu valdībai ātri un efektīvi reaģēt ārkārtas situācijās. 41. Turklāt, izņemot Malāviju un Nigēru, maz intervences pasākumu finansēja no tematiskajām programmām. Nepietiekama uzmanība uzturvērtības aspektam un tā finansēšanai nav nesena ES ārējā atbalsta problēma. Šo jautājumu jau skatīja 2004. gada jūlijā, kad vērtēja Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīciju [31], un 2009. gada septembrī, kad notika Pārtikas nodrošinājuma tematiskās programmas starpposma pārskatīšana [32]. Ņemot vērā nepietiekama uztura kaitīgo ietekmi, ir pamats nopietnām bažām (sk. 5. punktu). 42. Cīņai pret nepietiekamu uzturu pienācīgu uzmanību neveltīja to sešu valstu valdības, kuras tikai sāka veidot savu politiku un programmas šajā jomā kopš 2007.–2009. gada [33]. Komisija nav pietiekami aktīvi mudinājusi tās veidot šādu politiku un programmas agrīnā posmā, lai palielinātu ES atbalsta iespējas. Devītā un desmitā EAF valstu stratēģijas dokumentos kopumā vāji novērtēts hroniski nepietiekams uzturs; lai gan dažos valstu stratēģijas dokumentos šī problēma ir pieminēta, tajos netiek analizēti cēloņi, vajadzības un prioritātes, kas būtu jārisina. 43. Komisija nav arī izmantojusi politisko dialogu ar partnervalstu valdībām, lai pievērsu uzmanību nepietiekama uztura problēmai. Tas varētu būt grūtāk atsevišķās valstīs, kur bads un nepietiekams uzturs ir politiski ļoti jutīgas tēmas un kur valdības negribīgi iesaista attīstības partnerus šo jautājumu risināšanā (piemēram, Eritrejā un Nigērā). Taču tas būtu iespējams valstīs, kur politiskais dialogs ir labs, īpaši, kur tam jau ir izveidots pienācīgs pamats saistībā ar budžeta atbalsta programmām (piemēram, Ruandā). 44. Lai labāk risinātu uztura jautājumu, Komisija nesen ir uzsākusi vairākas iniciatīvas. 2010. gada martā tā pieņēma paziņojumu, kurā noteikta visaptveroša pieeja pārtikas nodrošinājuma risināšanai (sk. 11. punktu). Šajā paziņojumā uzsvērts nepietiekama uztura mērogs un šī problēma noteikta par prioritāti ES atbalstam, kad tiek izstrādāta uztura politika un stratēģijas un ieviesti mehānismi koordinācijai starp lauksaimniecības, veselības, izglītības un sociālās aizsardzības nozarēm. Komisija ir izdevusi arī norādījumus saviem darbiniekiem par to, kā integrēt uzturvērtības jautājumu, plānojot atbalstu un izstrādājot intervences pasākumus [34], un 2010. gadā tā izveidoja speciālistu tehniskās palīdzības grupu konsultāciju sniegšanai. 45. Gadījumos, kad Komisija atbalstīja uztura jautājumu, palīdzību galvenokārt sniedza vai nu ar ANO sistēmas starpniecību vai (lielākajā daļā gadījumu) caur NVO projektiem. Projektu mērķi ir saistīti ar nepietiekama uztura novēršanu un atklāšanu mājsaimniecības un kopienas līmenī. Projekti aptvēra tādus pasākumus kā izglītojošas nodarbības par diētas dažādošanu, kulinārijas nodarbības, kopienas virtuves un garšaugu dārzi, mērījumu iespējas bērniem un kopienas papildu ēdināšanas centri. Daži projekti risināja nepietiekama uztura problēmu vai nu ar sabiedrībā balstītu ārstēšanu [35] vai ar medicīnas dienestu starpniecību. Citi projekti aptver nepietiekama uztura problēmu pilsētā ar tādām novatoriskām pieejām kā biointensīvā dārzkopība un piena produktu sīkražošana (sk. 4. izcēlumu). ADRESĀTS — VISNEAIZSARGĀTĀKĀS IEDZĪVOTĀJU GRUPAS 46. Valstīs, kurās lielākā daļa iedzīvotāju pārtiek no lauksaimniecības un sastopas ar pārtikas nodrošinājuma trūkumu, ir grūti par mērķa grupu izraudzīties tos, kuriem atbalsts ir visvairāk vajadzīgs. Attīstības valstīs bieži vien nav ticamas demogrāfiskās un finanšu informācijas par atsevišķām mājsaimniecībām, kā arī pietrūkst administratīvo iespēju īstenot mērķa noteikšanas procedūras. Pastāv risks arī par to, ka valsts programmu mērķa noteikšana varētu balstīties uz kritērijiem, kas nav saistīti ar nabadzību. Dažus no tiem, kuru vajadzības ir vislielākās, var izslēgt no šīs sabiedriskās prakses tādu iemeslu dēļ kā zems statuss kopienā vai lielais attālums līdz to mājām. 4. IZCĒLUMS UZTURS "Zaļā veselības — piemājas dārzkopība, lai palielinātu pārtikas ražošanu neaizsargātajās mājsaimniecībās" ir NVO projekts, ko finansēja no Pārtikas mehānisma Zombas reģiona (Malāvijas) lauku teritorijā. Projekts adresēts 5000 neaizsargātiem cilvēkiem, kuriem ir Cilvēku imūndeficīta vīruss / Iegūtais imūndeficīta sindroms (HIV/AIDS) un kuri īpaši cieš no nepietiekama uztura. Projekta mērķis ir veicināt piemājas dārzniecību, lai palielinātu to skaitu, kuri audzē paši savu pārtiku, uzlabotu to uztura statusu un veselību kopumā. Pasākumi ietvēra mācības par to, kā izveidot vienkāršas, lētas un ilgtspējīgas sistēmas, lai palielinātu pārtikas ražošanu, ūdensresursu apsaimniekošanu un hortikultūras izejvielu nodrošināšanu. Attiecībā uz uzturu projekts nodrošināja mācības par to, kā izaudzēt barojošus un imunitāti stiprinošus dārzeņus, augļus, kokus un augus. Veidoja paraugdārzus un rīkoja paraugstundas kulinārijā, lai veicinātu jaunos laukaugus un jaunus veidus, kā izmantot vecos laukaugus. 47. Ar visiem šiem ierobežojumiem Palāta konstatēja, ka revīzijas laikā apmeklētajās trijās valstīs (Etiopijā, Malāvijā un Ruandā) mērķa noteikšanas mehānismi lielākoties bija efektīvi (sk. 5. izcēlumu). Komisijas intervences pasākumi koncentrējās uz tiem reģioniem un tām iedzīvotāju grupām, kur pārtikas nodrošinājums ir visvājākais. Lauksaimniecības intervences pasākumu mērķis ir labi noteikts — trūcīgie sīkie lauksaimnieki, kuriem ir vēlēšanās un potenciāls palielināt un dažādot savu ražošanu; taču dažreiz netiek pienācīgi novērtēts, vai šiem saņēmējiem ir tehniskās un finansiālās iespējas iesaistīties plānotajos lauksaimniecības biznesa pasākumos. Drošības tīkli, sociālās aizsardzības programmas un ar uztura jautājumiem saistīti intervences pasākumi ir paredzēti tam, lai apmierinātu vistrūcīgāko un visneaizsargātāko iedzīvotāju grupu vajadzības, piemēram, sieviešu, bāreņu, bērnu vadītu mājsaimniecību, nelabvēlīgos apstākļos esošu kopienu, ar HIV/AIDS inficēto un skarto mājsaimniecību vajadzības. ES INTERVENCES PASĀKUMI LIELĀKOTIES IR EFEKTĪVI, TAČU BIEŽI VIEN IR PROBLEMĀTISKA TO ILGTSPĒJA 48. Šajā iedaļa ir aplūkots jautājums par to, vai trijās apmeklētajās valstīs i) ES intervences pasākumi ir labi izplānoti; ii) ir sasniegti to plānotie rezultāti; un iii) šie rezultāti ir vai šķiet, ka būs, ilgtspējīgi. Pārbaudīto 22 intervences pasākumu atbilstību vērtēja, izmantojot Komisijas uz rezultātiem vērsto uzraudzības metodoloģiju (sk. V pielikumu). Piešķirtais novērtējums ir parādīts VI pielikumā. 5. IZCĒLUMS INTERVENCES PASĀKUMU MĒRĶU NOTEIKŠANA Ruandas valdība stingri apņēmās samazināt nabadzību un ir pastiprināti koncentrējusies uz 2007. gadā pieņemto Ekonomiskās attīstības un nabadzības samazināšanas stratēģiju. Nosakot saņēmējus no devītā EAF finansētajai Decentralizētajai programmai nabadzības samazināšanai laukos, ievēroja vietējā sabiedrībā balstītu pieeju ("Ubudehe"), kuras pamatā ir tradicionāla ruandiešu solidaritātes sistēma. Atbilstoši tai ciemata līmeņa kolektīvajā procesā mājsaimniecības iedala septiņos nabadzības līmeņos un nosaka atbalsta saņemšanai prioritārās mājsaimniecības. Valdība pašlaik izmanto šo pieeju savās sociālās aizsardzības programmās. ES INTERVENCES PASĀKUMI KOPUMĀ IR LABI IZPLĀNOTI, LAI GAN BIEŽI VIEN TO MĒRĶI NAV PIETIEKAMI SKAIDRI VAI IR PĀRĀK DROSMĪGI 49. Gandrīz visi pārbaudītie intervences pasākumi balstījās uz labām zināšanām par stāvokli, hroniska pārtikas deficīta un nepietiekama uztura galvenajiem cēloņiem, visvairāk skartajām un neaizsargātākajām teritorijām un iedzīvotāju grupām un galvenajām vajadzībām un prioritātēm, kas jārisina: a) valdības vadītie intervences pasākumi ir izplānoti ciešā sadarbībā starp iesaistītajām ministrijām un ES delegāciju, un dažos gadījumos ar citiem līdzekļu donoriem; b) NVO ilgā praktiskā pieredze ir izšķiroša, plānojot tos intervences pasākumus, kuros stingri tiek ievērota līdzdalības un pieprasījuma vadīta pieeja, kurā iesaistīts plašs ieinteresēto personu loks, piemēram, decentralizētas valdības struktūras, vietējās pašvaldības un vietējās kopienas; c) vairākumā gadījumu rīko seminārus, lai novērtētu vajadzības un apspriestu un paskaidrotu paredzētos pasākumus, galveno partneru lomas un pienākumus, kā arī īstenošanas laika grafiku un kārtību. 50. Vispārējā budžeta atbalsta un nozares budžeta atbalsta programmas, kuras izmanto Ruandā, balstās uz pareizu novērtējumu par valdības makroekonomisko politiku, publisko finanšu pārvaldības reformu programmu un nozares politiku un stratēģijām attiecībā uz lauksaimniecību un sociālo aizsardzību. Attiecībā uz Pārtikas mehānisma finansēto vispārējā budžeta atbalsta programmu Malāvijā ir labi analizētas budžeta papildizmaksas, ko rada mēslojuma cenu cenšanās, taču nav analizēts pārtikas nodrošinājuma stāvoklis. 51. Intervences pasākumu plānošanas posmā noteikto mērķu kvalitāte ir mainīga. Bieži vien tie neatbilst visiem SMART [36] kritērijiem, un īpaši ir reti izmērāmi, jo nav rezultatīvo rādītāju, kas ļautu noteikt uzdevumus un/vai pamatstāvokli, pret kuru mēra attīstību. Tas traucē novērtēt šo mērķu sasniegšanu. Taču dažos gadījumos īstenošanas sākumposmā mērķu formulēšana ir uzlabota. 52. Arī paši mērķi reizēm ir pārāk drosmīgi, īpaši NVO projektiem, kuriem ir mazāki budžeti un relatīvi īss īstenošanas periods. Īpaši tas attiecās uz tiem NVO projektiem, kurus finansēja no Pārtikas mehānisma; to īstenošanai atvēlēti aptuveni 20 mēneši, kas praktiski saruka līdz 15 mēnešiem, jo pirmie mēneši aizgāja iepirkumam un citiem sagatavošanās pasākumiem. Dažos gadījumos intervences pasākumi balstījās uz nepamatotiem pieņēmumiem par nosacījumiem, kas vajadzīgi sekmīgai īstenošanai, piemēram, valsts iestāžu vai vietējo pašvaldību institucionālo un pārvaldības spēju, lauku infrastruktūras kvalitāti vai piemērotu darbinieku (piemēram, uztura speciālistu un palīgstrādnieku) pieejamību. 53. Budžeta atbalsta programmās Malāvijā un Ruandā ir atsauces uz mērķiem, kas formulēti valsts nabadzības samazināšanas stratēģijās un nozares politikā un programmās. Programmās nav noteikts, kā tās gatavojas veicināt valdības mērķu sasniegšanu. Īpašajā ziņojumā Nr. 11/2010 [37] Palāta ieteica Komisijai uzlabot mērķu formulēšanu vispārējā budžeta atbalsta programmās. 54. Rezultatīvie rādītāji, kurus izmanto budžeta atbalsta programmās Ruandā, ir konkrēti, izmērāmi, sasniedzami un laikā ierobežoti. Tie ir arī atbilstoši, taču tie dublējas dažādās budžeta atbalsta programmās, kuras visas fokusējas uz vienu programmu Stratēģiskajā plānā lauksaimniecības pārveidei, kurā ir panākta ievērojama attīstība. Nav rādītāju, kas būtu saistīti ar citām valdības lauksaimniecības programmām, kurās attīstība atpaliek, īpaši institucionālās attīstības jomā, kā arī uzglabāšanas, apstrādes un sadales infrastruktūras jomā. Šāda nepietiekama savstarpēja papildināmība starp budžeta atbalsta programmām nav efektīva pieeja politiskajam dialogam. 55. No vispārējā budžeta atbalsta programmas Malāvijā izmaksāja līdzekļus viena fiksēta maksājuma veidā, neizvirzot izpildes nosacījumus/radītājus vai politiskā dialoga prasības attiecībā uz pārtikas nodrošinājumu. Tas samazina potenciālos ieguvumus, kas rodas, sniedzot budžeta atbalstu, salīdzinājumā ar konkrētu projektu finansēšanu. 56. Ilgtspējība ir labi iestrādāta intervences pasākumos. Intervences pasākumu mērķis ir sasniegt ilgtermiņa rezultātus, iedrošinot vietējos iedzīvotājus risināt tos cēloņus, kas izraisa nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu, galvenokārt palielinot lauksaimniecisko ražošanu un veicinot ienākumus nesošas darbības. Intervences pasākumi ir saskaņoti ar valsts vai vietējās attīstības plāniem un, kā norādīts 49. punktā, visos īstenošanas posmos iesaista attiecīgās ieinteresētās personas, tādējādi veicinot līdzatbildību. Lielākā daļa intervences pasākumu paredz izejas stratēģiju ar aktīviem un pienākumiem, lai turpinātu pasākumus, kas oficiāli nodoti tālāk vietējām struktūrām (sk. 6. izcēlumu). 6. IZCĒLUMS INTERVENCES PASĀKUMU IZSTRĀDE LABA PRAKSE Ar Lauku saimniecību ienākumu dažādošanas programmu (LIDP) ir paredzēts mudināt kopienas uzlabot pārtikas nodrošinājuma stāvokli ilgtspējīgā veidā. Šīs programmas pieeja sekmē tās ilgtspējību: Malāvijas valdība ir cieši iesaistīta projektā, kuru īsteno ar decentralizētas valsts struktūras starpniecību; šo programmu virza pieprasījums, kas veicina kopienu līdzdalību un rīcībspēju. LIDP piedāvā sākuma ieguldījumus un labāko praksi lauksaimniekiem, kuri vispirms nodemonstrē, ka spēj izveidot klubus, un kuri vēlas sākt jaunas darbības, lai dažādotu savus ienākumus; darbības spējas stiprināšana notiek dažādos līmeņos (reģions, palīgstrādnieki, vadošie lauksaimnieki, ministrijas un universitātes), kā arī programma izmanto vadošos lauksaimniekus, lai apmācītu pārējos lauksaimniekus. VĀJA PRAKSE "Urbānās lauksaimniecības veicināšana" ir projekts, kura mērķis ir uzlabot uzturu un veselības stāvokli cilvēkiem ar HIV/AIDS Adisabebā. Projektu izplānoja NVO un vietējie partneri, kuriem ir zināšanas par urbānās lauksaimniecības pasākumiem. Projekts balstījās uz saprātīgiem pieņēmumiem par pārtikas nodrošinājuma stāvokli. Taču atsevišķi riska faktori, piemēram, grūtības ar lauksaimniecības izejvielu un zemes iegūšanu no vietējām pašvaldībām, bija novērtēti par zemu. Zemes jautājums izrādījās vislielākais šķērslis īstenošanas posmā, un tas galu galā piespieda projektam atmest vai ievērojami samazināt noteiktus darbības veidus, piemēram, triju dārzeņu centru izbūvi HIV asociācijām, kas bija projekta adresāti. ES INTERVENCES PASĀKUMI SASNIEDZ LIELĀKO DAĻU IECERĒTO REZULTĀTU 57. Palāta nevar novērtēt apmēru, kādā ES budžeta atbalsta programmas Malāvijā un Ruandā ir palīdzējušas sasniegt valsts programmu rezultātus, jo intervences faktoru ir daudz un tie ir sarežģīti, un vēl nav izveidota vērtēšanas metodoloģija [38]. Tāpēc vērtējuma punkti šīm programmām VI pielikumā nav piešķirti. Taču šajās valstīs, kas ir ļoti atkarīgas no atbalsta, ES budžeta atbalsta programmas ir devušas izšķiroši svarīgu finansējumu valsts lauksaimniecības un sociālās aizsardzības programmām. 58. Pārbaudītie intervences pasākumi lielākoties sekmīgi uzlaboja pārtikas pieejamību saņēmējiem: Malāvijā un Ruandā tie efektīvi atbalstīja valdības lauksaimniecības ieguldījumu subsīdiju programmas un centienus izplatīt jaunus un vides aspektā ilgtspējīgus lauksaimniecības prakses veidus, kā arī tie palīdzēja ievērojami palielināt un dažādot lauksaimniecisko ražošanu un ienākumus. 59. Visās trijās valstīs darbietilpīgas sabiedrisko darbu programmas lauku infrastruktūras izbūvei un uzturēšanai (galvenokārt, lauku ceļi, tirgi un augsnes un ūdens aizsardzība) veidoja ienākumu avotu trūcīgo iedzīvotāju grupām un uzlaboja pārtikas sadali valstīs; Etiopijā šādas programmas nodrošināja saņēmējiem vairāk paredzamus ienākumus un samazināja to atkarību no ārkārtas pārtikas palīdzības. Beznosacījumu naudas pārvedumi saskaņā ar drošības tīklu intervences pasākumiem uzlaboja visneaizsargātāko iedzīvotāju iztikas līdzekļus un palielināja to spēju pabarot pašiem sevi. 60. Lielāka piekļuve pieejamākiem un daudzveidīgākiem pārtikas avotiem ir laba uztura priekšnosacījums. Papildus tam uz uzturu vērstie intervences pasākumi — lai gan to ir mazāk, nekā būtu vēlams (sk. 40.–41. punktu) — ir efektīvi vairojuši izpratni mātēm un tiem, kas aprūpē bērnus, par nepietiekama uztura cēloņiem un snieguši zināšanas par labu bērnu aprūpi un barošanas praksi. Etiopijā valsts mēroga skrīninga kampaņas ļāva atklāt un risināt smaga akūta nepietiekama uztura gadījumus bērniem zem piecu gadu vecuma. 61. Galvenie faktori, kas negatīvi ietekmēja šo intervences pasākumu izpildi, bija: a) projekta koncepcijas nepilnības, īpaši pārdrošie mērķi, nepamatoti pieņēmumi vai ad hoc projekta struktūra, kas pasākumu īstenošanā neiesaistīja vietējās iestādes; b) valdības nelielā interese par atsevišķiem pasākumiem, piemēram, par atbalstu uzturvērtības jomā; un c) kavēšanās, kas neļāva īstenot visus plānotos pasākumus (sk. 7. izcēlumu). 7. IZCĒLUMS INTERVENCES PASĀKUMU REZULTĀTI LABA PRAKSE Decentralizētā programma nabadzības samazināšanai laukos bija sekmīga visā Ruandā. Vairāki projekti, kurus finansēja no šīs programmas, piemēram, radikālās terases, sēklu izdalīšana, mēslojums un ganāmpulki, ceļu, tiltu un tirgu būve, lielāka pārtikas pieejamība un daudzveidība. Piekļuve pārtikai palielinājās arī ar ienākumus veidojošām darbībām. Projekta neatkarīgajā novērtējumā teikts, ka 96 % saņēmēju uzskata, ka projekta beigās viņi ir mazāk nabagi nekā iepriekš, un tikai 10 % joprojām bija grūtības pabarot savas ģimenes. Salīdzinājumam — pirms projekta tā bija 97 %. Nozīmīgas šīs programmas sekas bija izmaiņas mentalitātē, ko tā ieviesa lauku rajonos. Ar pārliecību, kas iegūta veiksmīgos projektos, lauksaimnieki uzņēmās iniciatīvu radīt jaunus projektus, kas vairs nebija paredzēti minētajā programmā un no tās netika finansēti; tie bija, piemēram, lauku kredīts, profesionālās mācības un māju celtniecība pašiem neaizsargātākajiem. VĀJA PRAKSE Tā kā projekta koncepcijā bija trūkumi un valdība nebija pietiekami iesaistīta, Ilgstpējīgajai uztura rehabilitācijas programmai Malāvijā neizdevās palielināt uztura rehabilitācijas nodaļu kapacitāti, lai turpinātu ekspluatēt Integrēto uztura un pārtikas nodrošinājuma uzraudzības sistēmu. Projekts daļēji sasniedza plānotos rezultātus: projekta darbības laikā izdeva ikmēneša biļetenus, lai gan tas notika ar septiņu astoņu mēnešu kavēšanos un datus par nepietiekama uztura novārdzinātiem bērniem apkopoja tikai puse no uzraudzības vietām. Drīz vien pēc projekta darbības pārtraukšanas izbeidza apkopot datus, un sistēma (INFSSS) vairs nedarbojās. REZULTĀTU ILGTSPĒJA BIEŽI VIEN IR PROBLEMĀTISKA 62. Ilgtspējas perspektīvas ir labas pusei intervences pasākumu, bet otrai pusei ir mazāk garantiju, ka rezultāti turpināsies. Kopumā tās valdības, kuras noteikti vēlas turpināt programmu īstenošanu arī pēc ES intervences, cieši līdzdarbojas, tāpat kā saņēmēji, kuri ir piedzīvojuši pozitīvas izmaiņas iztikas līdzekļos un pārtikas nodrošinājuma stāvoklī un ir ieguvuši spēju un motivāciju saglabāt un attīstīt savas darbības. 63. Plašas valsts lauksaimniecības un sociālā pārveduma programmas šo valstu budžetiem ir liels apgrūtinājums [39], un to finansējums ir atkarīgs no pastāvīga ievērojama donoru atbalsta. Ierobežota piekļuve efektīviem lauksaimniecības papildpakalpojumiem, uzglabāšanas, apstrādes un pārdošanas iespējām pēc ražas novākšanas un lauku kredītam joprojām daudziem lauksaimniekiem ir šķēršļi, kas tiem traucē paplašināt darbību un sasniegt ekonomisko stabilitāti. Līdz laikam, kad lauksaimnieki varēs atļauties nopirkt lauksaimniecības izejvielas par tirgus cenām, pakāpeniska pašlaik augsto subsīdiju (piemēram, Ruandā tie ir 50 %) samazināšana ir iespēja, ko valdībām ir grūti pieņemt, lai saglabātu šādu programmu izmaksas kontrolējamās robežās. Nepietiekams atbalsts saņēmēju ražošanas spēju veicināšanai ir viens no iemesliem zemiem izejas rādītājiem no dažām sociālās aizsardzības programmām un tādējādi to augstajām izmaksām (sk. 8. izcēlumu). +++++ TIFF +++++ 64. Reizēm NVO projektu īstenošanas periods ir pārāk īss, lai nodrošinātu, ka saņēmēji ir ieguvuši spēju izmantot jaunieviestos lauksaimniecības vai uztura prakses veidus. No valdības vai vietējo iestāžu puses reizēm ir ierobežota vēlēšanās vai spēja pārņemt pasākumus vai sniegt atbalstu pēc tam, kad projekta darbības ir izbeigtas. 8. IZCĒLUMS REZULTĀTU ILGTSPĒJA LABA PRAKSE Programmai "Uzlabotā pārtikas ražošana pašu patēriņam un tirgum Arba Minch Zuria Woreda un Chencha Woreda Dienvidu nāciju un tautību reģionā Etiopijā" ir ļoti labas ilgtspējas iespējas, jo a) līdzdalības projekta koncepcija veicina adresātu — vietējo lauku saimniecību un pašvaldību — līdzdalību; ir apzinātas vietējās vajadzības un īstenošanas nolīgums ir parakstīts ar reģionālajām iestādēm; b) skaidri definēta izejas stratēģija ar noteiktu pasākumu kopumu; šie pasākumi paredzēti projekta prakses un rezultātu tālāknodošanai; d) zināmā mērā pašģenerējoša shēma balstās uz apgrozāmo fondu, nevis uz finansējumu nākotnē, kas palīdzēs lauksaimniekiem piekļūt izejvielām labāk pieejamos veidos; un e) institucionālais atbalsts ir nodrošināts kopš projekta sākuma, un rajonu iestādēm, kā arī vietējo pašvaldību un zonu tehniskajiem dienestiem tiek piedāvāti pasākumi darbības spējas uzlabošanai Kooperatīvu savienībai un atsevišķiem lauksaimniekiem. VĀJA PRAKSE Etiopijas valdība un kopienas ir cieši iesaistītas Produktīvā drošības tīkla programmā, bet galvenā problēma ir finansiāla ilgtspējība. Nereālo mērķu dēļ un tāpēc, ka nebija pienācīga ienākumus veidojoša papildatbalsta, tikai 6 % saņēmēju "absolvēja" programmu līdz 2010. gadam, proti, ieguva sev iztikas līdzekļus un tiem vairs nevajadzēja programmas atbalstu. Mājsaimniecības aktīvu veidošanas komponente ir pārplānota nākamajam posmam, bet tai nepietiek finanšu līdzekļu. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI 65. Palāta secina, ka ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā lielākoties ir efektīvs. 66. ES attīstības atbalsts sniedz nozīmīgu ieguldījumu partnervalstu virzībā uz pārtikas nodrošinājuma sasniegšanu: a) ES ir nozīmīga starptautiska partnere pārtikas nodrošinājuma jomā vairākām Subsahāras Āfrikas valstīm un sniedz efektīvu atbalstu attiecībā uz pārtikas pieejamību un piekļuvi pārtikai; b) ES attīstības atbalsts ir ļoti vajadzīgs un atbilst valstu vajadzībām un prioritātēm, un starp EAF un Pārtikas nodrošinājuma tematisko programmu pastāv laba savstarpēja papildināmība; c) Pārtikas mehānismu izveidoja diezgan neilgā laikā, un tas veido lielu daļu ES papildu saistību pārtikas nodrošinājuma uzlabošanai attīstības valstīs; d) ES intervences pasākumi lielākoties ir labi izplānoti, sasniedz lielāko daļu paredzēto rezultātu un pusei no tiem ir pamatotas ilgtspējas perspektīvas. 67. Taču vairākas jomas joprojām iespējams nozīmīgi uzlabot: a) ņemot vērā mērogu, kādā šajā reģionā trūkst pārtikas un ka kopumā donori atzīst lauksaimniecības un uztura finansējuma nepietiekamību, Komisija nebija pietiekami apsvērusi ES atbalsta potenciālo jomu citās valstīs, kuras arī sastopas ar hroniski nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu un kuras ir novirzījušās no 1. TAM vai kurās virzība uz to ir aizkavējusies; b) Komisija nav pievērsusi pietiekamu uzmanību uzturvērtības aspektam un būtu varējusi darīt vairāk, lai rosinātu valstis izveidot pienācīgu uztura politiku un programmas jau agrīnā posmā; c) Pārtikas mehānisms nebija paredzēts tam, lai risinātu pārtikas cenu nestabilitāti ilgtermiņā, un tas nesniedz iecerēto savstarpējo papildināmību ar EAF; d) intervences pasākumu mērķi bieži vien nav pietiekami skaidri un reizēm tie ir pārdroši; e) lai gan partneru valdības un saņēmēji ir cieši iesaistīti, plašas valdības lauksaimniecības un sociālā pārveduma programmas nav finansiāli ilgtspējīgas un ir atkarīgas no pastāvīga un ievērojama donoru atbalsta. 68. Lai ES attīstības atbalsts pārtikas nodrošinājumam Subsahāras Āfrikā būtu efektīvāks, Palāta ir sagatavojusi turpmāk izklāstītos ieteikumus. 1. IETEIKUMS Attiecībā uz programmu posmu pēc 2013. gada Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam būtu jāveic strukturēts novērtējums par pārtikas nodrošinājumu katrā valstī un sistemātiski jāizsver ES atbalsta iespējas šajā teritorijā. 2. IETEIKUMS Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam būtu jāpārbauda, varbūt kopā ar citiem attīstības partneriem, vai ir iespējams izveidot pastāvīgu instrumentu, no kura finansēt steidzamos un papildu pasākumus, kas varētu būt vajadzīgi, lai risinātu nākotnē iespējamās pārtikas krīžu sekas attīstības valstīs. 3. IETEIKUMS Komisijai un Eiropas Ārējās darbības dienestam, īpaši budžeta atbalsta programmās, definējot sadarbības stratēģiju, identificējot un plānojot intervences pasākumus un izmantojot politisko dialogu ar partnervalstu valdībām, būtu jānosaka pienācīga prioritāte uzturvērtībai. 4. IETEIKUMS Komisijai būtu jānosaka intervences mērķi, kas ir pietiekami precīzi un izmērāmi, izmantojot rezultatīvos rādītājus. Tai būtu jānodrošina mērķu sasniedzamība, labāk novērtējot riskus un pieņēmumus par intervences pasākumu sekmīgu īstenošanu. 5. IETEIKUMS Komisijai būtu labāk jārisina lauksaimniecības un sociālā pārveduma programmu finansiālā ilgtspēja. Šajā jomā Komisijai būtu a) lielāka uzmanība jāpievērš tam, lai veidotu efektīvus lauksaimniecības papildpakalpojumus, infrastruktūru periodam pēc ražas novākšanas un lauksaimniecības kredītu; b) jānodrošina, lai ar sociālā pārveduma programmām pienācīgi vairotu saņēmēju spēju gūt ienākumus. Šo ziņojumu 2012. gada 10. janvāra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas III apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Karel PINXTEN. Revīzijas palātas vārdā — +++++ TIFF +++++ priekšsēdētājs Vítor Manuel da Silva Caldeira [1] Romas Deklarācija par pasaules nodrošinātību ar pārtiku un Pasaules pārtikas samita rīcības plāns, Pārtikas un lauksaimniecības organizācija (PLO), 1996. gads. [2] Nepietiekams uzturs vai hronisks bads ir tādu cilvēku stāvoklis, kuri regulāri apēd mazāk nekā vajadzīgs, lai uzturētu minimālās enerģijas vajadzības. Vidējās minimālās enerģijas vajadzības cilvēkam ir apmēram 1800 kkal dienā. Precīzi šīs vajadzības nosaka atkarībā no personas vecuma, ķermeņa lieluma, grūtniecības vai zīdīšanas stāvokļa (Avots: PLO, sk. www.fao.org/hunger/en). [3] Šie dati attiecas uz pēdējo aptaujas gadu par katru valsti. [4] Kavēta augšana: augums atbilstoši vecumam ir lineārās augšanas mērs un kalpo par rādītāju nepietiekama uztura ilgtermiņa ietekmei, kas nav atkarīga no sezonālām izmaiņām. [5] Nepietiekams svars: svars atkarībā no auguma ļauj izdarīt secinājumus par kavētu augšanu un vājumu. Bērnu svars var būt nepietiekams, jo viņu augšana kavējas, viņi ir novājināti, vai arī abi šie faktori kopā. [6] Vājums: auguma garums pie attiecīga svara ir bērna aktuālā barojuma rādītājs un atspoguļo neseno pārtikas uzņemšanu un/vai slimības epizodi. Smagi vājuma gadījumi bieži ir saistīti ar akūtu pārtikas trūkumu [7] Avots: Pasaules Banka un Pārtikas un lauksaimniecības organizācija. [8] Avots: Apvienoto Nāciju Organizācijas Iedzīvotāju fonds. [9] Dažas valstis sasniedz vai pārsniedz šo mērķi, piemēram, Malāvija un Etiopija. [10] Saskaņā ar PLO datiem no 2004. gada līdz 2009. gada sākumam vismaz 2,5 miljonus hektāru no vietējiem lietotājiem pārņēma ārzemju investori tikai piecās Āfrikas valstīs vien (Etiopijā, Ganā, Madagaskarā, Mali un Sudānā). [11] 1. TAM sasniegšanas gaitas uzraudzības rādītāji ir — to bērnu skaits, kuriem līdz piecu gadu vecumam ir nepietiekams svars, un tā iedzīvotāju daļa, kura dzīvo zem minimālā normālam uzturam atbilstošā enerģijas uzņemšanas līmeņa. Pārtikas nodrošinājumam liela nozīme ir arī saistībā ar 4. TAM (no 1990. gada līdz 2015. gadam par divām trešdaļām samazināt par pieciem gadiem jaunāku bērnu mirstību) un 5. TAM (no 1990. gada līdz 2015. gadam par trim ceturtdaļām samazināt māšu mirstību). [12] Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju, kas tikās Padomē, Eiropas Parlamentā un Komisijā, kopīgais ziņojums "Eiropas Konsenss" (OV C 46, 24.2.2006., 1. lpp.). [13] 2010. gada 31. marta COM(2010) 127 galīgā redakcija. [14] EAF ir galvenais instruments ES atbalsta sniegšanai Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna (ĀKK) valstīs un Aizjūras zemēs un teritorijās (AZT). To finansē dalībvalstis. Sīkākam EAF raksturojumam sk. 2.–8. punktu Palātas 2010. finanšu gada pārskatā par EAF (OV C 326, 10.11.2011., 251. lpp.). [15] Valsts stratēģijas dokuments (VSD), ko sagatavojusi attiecīgā ĀKK valsts vai AZT un ES, tiek izmantots katrā EAF programmu plānošanas posmā un tajā ir noteikti sadarbības galvenie orientieri. VSD ietver valsts raksturojumu un ES reaģēšanas stratēģiju, izraugoties galvenās un mazāk svarīgās nozares. Galvenās nozares ir atbalsta prioritārās jomas. [16] Padomes 1996. gada 27. jūnija Regula (EK) Nr. 1292/96 par pārtikas atbalsta politiku, pārtikas atbalsta vadību un īpašiem pasākumiem pārtikas drošības atbalstam (OV L 166, 5.7.1996., 1. lpp.). [17] Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1905/2006, ar ko izveido finanšu instrumentu sadarbībai attīstības jomā (OV L 378, 27.12.2006., 41. lpp.). [18] Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 1337/2008, ar ko izveido mehānismu ātrai reaģēšanai uz pārtikas cenu paaugstināšanos jaunattīstības valstīs (OV L 354, 31.12.2008., 1. lpp.). [19] Attiecībā uz Pārtikas nodrošinājuma budžeta pozīciju sk. Īpašo ziņojumu Nr. 2/2003 par to, kā attīstības valstīs ieviesta pārtikas nodrošinājuma politika, ko finansē no Eiropas Savienības kopbudžeta (OV C 93, 17.4.2003., 1. lpp.). [20] III pielikums Tematiskajam stratēģijas dokumentam un Daudzgadu indikatīvajai programmai 2007.–2010. gadam (Eiropas Komisija, dokuments C/2007/1924, 2007. gada 4. maijs). Atlikušo finansējumu novirzīja caur nevalstiskajām organizācijām (15 %) un starptautiskajam organizācijām (5 %). [21] OV C 93, 17.4.2003., 1. lpp. [22] Pasaules bada indekss ir daudzdimensionāls statistikas rīks, ko izstrādājis Starptautiskais Pārtikas politikas pētniecības institūts, lai aprakstītu stāvokli valstī. Šajā indeksā apvienoti trīs vienādi svērti rādītāji: i) nepaēdušo cilvēku daļa procentos no iedzīvotāju skaita; ii) par pieciem gadiem jaunāku bērnu skaits, kuru svars ir nepietiekams, un iii) par pieciem gadiem jaunāku bērnu mirstība. Valstis tiek vērtētas pēc 100 punktu skalas, un 0 ir vislabākais rādītājs ("nav bada"), bet 100 ir vissliktākais, lai gan praksē šīs galējības netiek sasniegtas. Ja vērtējums ir mazāks par 5, tad bada līmenis ir zems, no 5 līdz 9,9 nozīmē vidēju bada līmeni, no 10 līdz 19,9 norāda uz nopietnu problēmu, bet vērtības no 20 līdz 29,9 ir satraucošas, un virs 30 tās jau ir ļoti satraucošas. [23] Konkrēti, Pasaules banka, Pārtikas un lauksaimniecības organizācija, Starptautiskais Lauksaimniecības attīstības fonds, kā arī Komisija, kas apgalvo, ka "tas, ka lauksaimniecības daļa valsts attīstības atbalstā ir samazinājusies un tās zemāka vieta starp attīstības valstu prioritātēm, ir saasinājis stāvokli" (Pārtikas nodrošinājums: izpratne un nabadzības problēmu risināšana (Food security: understanding and meeting the challenge of poverty), 2009. gada oktobris, 5. lpp.). [24] Šis finansējums ir paredzēts tām valstīm, kurām tas ir visvairāk vajadzīgs. TAM iniciatīvai ir divi komponenti: viens ar 300 miljoniem EUR ir rezervēts valstīm, kurās "labi sokas ar izpildi" saskaņā ar desmitā EAF valstu stratēģijas dokumentu starpposma vērtējumu rezultātiem, bet otrs ar 700 miljoniem EUR ir paredzēts visām EAF valstīm. [25] Eiropas Komisija, dokuments C/2010/9263, 21.12.2010. [26] Ņemot vērā Komisijas 2008. gada 20. maija paziņojumu "Pārtikas cenu paaugstināšanās problēmas risināšana. Norādījumi par ES rīcību" ( 2008. gada 20. maija COM(2008) 321 galīgā redakcija) un Eiropas Parlamenta 2008. gada 22. maija rezolūciju par pārtikas cenu celšanos ES un jaunattīstības valstīs (P6_TA(2008)0229), Regula (EK) Nr. 1337/2008 tika pieņemta 2008. gada 16. decembrī. 2009. gada 30. martā Komisija pieņēma lēmumu par Pārtikas mehānisma īstenošanu. [27] Regulas (EK) Nr. 1337/2008 1. apsvērums. [28] Regulas (EK) Nr. 1337/2008 2. apsvērums un 1. panta 1. punkts. [29] Burundi, Eritreja, Etiopija, Malāvija, Nigēra un Ruanda. [30] Burundi un Ruandā galvenā nozare ir lauku attīstība. [31] Tematiskais novērtējums par pārtikas atbalsta politiku un pārtikas atbalsta pārvaldību un īpašajiem pasākumiem pārtikas nodrošinājuma atbalstam, 2004. gada jūlijs. [32] Pārtikas nodrošinājuma tematiskā programma, Starpposma pārskats (2007.–2009. gads), Nobeiguma ziņojums, 2009. gada septembris. [33] Malāvija un Etiopija pieņēma savu valsts uztura stratēģiju attiecīgi 2007. un 2008. gadā. Ruandā 2009. gada izstrādāja Valsts ārkārtas programmu nepietiekama uztura problēmas izskaušanai un izveidoja darba grupu uztura jomā. Nigērai kopš 2007. gada ir rezerves plāns pārtikas nodrošinājuma krīzes novēršanai un uzturam. Burundi pēc pasaules pārtikas programmas iniciatīvas nesen tika izveidota darba grupa, kuras mērķis bija radīt valsts mēroga forumu par pārtikas nodrošinājumu un uzturu. Eritrejas 2004. gada Valsts pārtikas nodrošinājuma stratēģijā ir apzināta nepietiekama uztura problēma, bet tajā galvenā uzmanība ir pievērsta piekļuvei pārtikai un tās pieejamībai. [34] Diskusiju dokuments "Uzlabot EK ieguldījumu cīņā pret nepietiekamu uzturu mātēm un bērniem, kā arī pret tā cēloņiem", 2009. gada janvāris. [35] Kopīgajā paziņojumā, ko sagatavoja Pasaules veselības organizācija, Pasaules pārtikas programma, ANO sistēmas Pastāvīgā komiteja uztura jautājumos un ANO Bērnu fonds, par sabiedrībā balstītu smagu akūtu nepietiekama uztura pārvaldību dots šāds skaidrojums sabiedrībā balstītai ārstēšanai: "daudzos bērnus ar akūtām nepietiekama uztura pazīmēm var ārstēt viņu kopienās, nenogādājot slimnīcās, vai arī terapeitiskajā ēdināšanas centrā. Sabiedrībā balstīta pieeja ietver to, ka akūts nepietiekama uztura stāvoklis kopienā tiek savlaicīgi atklāts un tiem, kam nav medicīnisku sarežģījumu, tiek nodrošināta ārstēšana ar lietošanai gatavu terapeitisko pārtiku vai citu uzturvielām bagātu pārtiku mājās". [36] Konkrēti, izmērāmi, sasniedzami, būtiski un laikā noteikti. [37] Īpašā ziņojuma Nr. 11/2010 "Kā Komisija pārvalda vispārējā budžeta atbalstu ĀKK, Latīņamerikas un Āzijas valstīs" 1. ieteikuma c) un d) apakšpunkts. [38] Īpašā ziņojuma Nr. 11/2010 86. un 87. punkts. [39] Malāvijā Lauksaimniecības izejvielu subsīdiju programmai bija atvēlēti 10 % no 2009. gada valsts budžeta un 71 % no lauksaimniecības budžeta. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS STĀVOKLIS PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMA JOMĀ SUBSAHĀRAS ĀFRIKĀ UN DIENVIDĀZIJĀ +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ Piezīme: 2010. gada PBI, dati par nepaēdušo cilvēku skaitu attiecas uz 2004.-2006. gadu, dati par bērniem, kuriem ir nepietiekams svars, ir par pēdējo gadu 2003.-2008. gada posmā, kuram dati ir pieejami, un dati par bērnu mirstību ir par 2008. gadu. Robežas un vārdus, kā arī šajā kartē izmantotos apzīmējumus Starptautiskais pārtikas politikas pētniecības institūts (IFPRI) vai tā partneri un ieguldītāji neprasa oficiāli atzīt vai apstiprināt. Avots: Dati pielāgoti un reproducēti ar Starptautiskā pārtikas politikas pētniecības institūta atļauju (www.ifpri.org). Šī karte balstās uz datiem , ko sniedza ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācija, ANO Bērnu fonds, MEASURE DHS (Demogrāfiskās un veselības aptaujas) un Pasaules veselības organizācija. Ziņojumu, no kura ņemta šī karte, var atrast tiešsaistē http://www.ifpri.org/publication/2009-global-hunger-index. -------------------------------------------------- II PIELIKUMS APSKATS PAR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU ETIOPIJĀ Nepietiekams pārtikas nodrošinājums ir pastāvīga problēma Etiopijā. Lai gan pēdējos 20 gadus donori nepārtraukti sniedz atbalstu, to cilvēku skaits, kuriem vajadzīga pārtikas palīdzība, ir palielinājies no 6,7 miljoniem 1994. gadā līdz 12,6 miljoniem 2010. gadā [1]. Nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu izraisa galvenokārt lielais iedzīvotāju skaita pieaugums (vidēji gadā — divi miljoni cilvēku), kas kopā ar paļaušanos uz mazām un lietus laistītām saimniecībām izraisa nestabilu spiedienu uz zemi [2] un augsnes eroziju. Tas, savukārt, samazina lauksaimniecības ražīgumu un ražas. Lauksaimnieku īpašumā esošās zemes nedrošums ir vēl viens nozīmīgs nepietiekama pārtikas nodrošinājuma iemesls. Zeme ir valsts īpašums, un lauksaimniekiem ir lietojumtiesības, bet abi šie faktori attur un traucē ņemt aizdevumus, kas vajadzīgi, lai veiktu produktīvus ieguldījumus. Vietējo tirgu neefektivitāte un neatbilstošā transporta infrastruktūra ceļ pārtikas cenas, vēl vairāk traucējot piekļuvi pārtikai. Turklāt tas apgrūtina arī fizisko pārdali no pārpalikuma uz deficīta ražošanas jomām, tādējādi palielinot vajadzību importēt pārtiku. Lai gan valsts lauksaimniecības produkcija pēdējo piecu gadu laikā ir palielinājusies [3], Etiopija joprojām ir atkarīga no komerciāla pārtikas importa un pārtikas atbalsta. Piemēram, pēdējā desmitgadē pārtikas imports vidēji bija 700000 metriskās tonnas [4]. Taču tie nav ticami skaitļi par pārtikas trūkumu valstī, jo pastāv nozīmīgas atšķirības (līdz pat 40 %) [4] starp valsts laukaugu ražošanas datiem, ko publicē Lauksaimniecības ministrija, un tiem datiem, ko publicē Centrālā statistikas pārvalde. Iedzīvotāju skaits Etiopijā pašlaik lēšams ap 77,5 miljoniem cilvēku, un 85 % no tiem ir atkarīgi no lauksaimniecības, kas ir to galvenais izdzīvošanas avots. Lauksaimniecības ieguldījums valsts iekšzemes kopproduktā (IKP) ir 45 %, un nabadzības samazināšanai tās attīstība tādējādi ir būtiska. Kopš pirmās visaptverošās stratēģijas lauksaimniecības nozarei [5] Etiopijas valdība ir atbalstījusi lauksaimniecības ražošanu un ražīgumu kā galvenos līdzekļus pārtikas pietiekamības sasniegšanai un ekonomiskās izaugsmes palielināšanai. Valsts nabadzības mazināšanas stratēģijās pārtikas nodrošinājumam ir bijusi noteikta prioritāte. Ilgtspējīgas attīstības un nabadzības samazināšanas dokumentā (PRSP), kas aptver 2002.–2005. gadu, atzīta vajadzība uzlabot pārtikas pieejamību un piekļuvi pārtikai. Pēc šā dokumenta izstrādāja Plānu paātrinātai ilgtspējīgai attīstībai un nabadzības izbeigšanai (PASDEP), kurš aptver 2005.–2010. gadu un kurā ietverta pārtikas nodrošinājuma politika kā daļa no tā lauksaimniecības attīstības politikas. Šī prioritāte tika saglabāta pašreizējā nabadzības samazināšanas politikā 2010.–2015. gadam — Izaugsmes un pārveides plānā. Pirmo pārtikas nodrošinājuma politiku pieņēma 2001. gadā, un tās mērķis bija palielināt pārtikas pieejamību, uzlabot piekļuvi pārtikai un pastiprināt ārkārtas reaģēšanas iespējas. Politikā akcentēja valdības nodomus atvirzīties no pārtikas atbalsta sniegtā atvieglojuma uz vairāk paredzamu un uz attīstību orientētu atbalstu. 2003. gadā Valdības un donoru koalīcija pārtikas nodrošinājumam vienojās izstrādāt Produktīva drošības tīkla programmu (PSNP). Kopš 2005. gada no šīs programmas gan ar nosacījumiem, gan bez tiem ir sniegts atbalsts naudā un pārtikā aptuveni 8 miljoniem cilvēku, kuriem citādi būtu vajadzīga ārkārtas palīdzība. Programmas mērķis ir uzlabot piekļuvi pārtikai, vienlaikus aizsargājot apdraudēto mājsaimniecību ražošanas līdzekļus. Pārtikas nodrošinājuma politiku īsteno ar Pārtikas nodrošinājuma programmām, kuras līdz šim ir aptvērušas 2005.–2010. gadu un 2010.–2014. gadu. Pārtikas nodrošinājuma programmai ir četri pīlāri: i) Produktīvā drošības tīkla programma; ii) brīvprātīga iedzīvotāju pārcelšanās; iii) mājsaimniecību aktīvu veidošanas programma (HAB) un iv) papildu investīciju programma lauku infrastruktūrai. Attiecībā uz uztura stāvokli ar TAM saistītie rādītāji atpaliek [6]. Pirmo Valsts uztura stratēģiju pieņēma 2008. gadā, un to īsteno Veselības ministrija ar Valsts uztura programmu 2008.–2013. gadam. Tās mērķis ir samazināt nepietiekama uztura apmērus Etiopijā, īpaši starp bērniem, kas jaunāki par pieciem gadiem, grūtniecēm un mātēm zīdītājām. [1] Etiopijas Katastrofu novēršanas un sagatavotības aģentūra, sasniegumi par 2010. gadu. [2] Saskaņā ar ES delegācijas sniegto informāciju vairāk nekā trešdaļa mājsaimniecību apstrādā mazāk nekā 0,5 ha zemes. [3] Saskaņā ar Komisijas ziņojuma projektu pēc 10. valsts stratēģijas dokumenta starpposma pārskatīšanas 2009. gadā: "Graudaugu ražošana palielinājās no pēcsausuma līmeņa, kas bija 10 miljoni tonnu 2004. gadā, līdz vairāk nekā 16 miljoniem tonnu 2007. un 2008. gadā." [4] EK 10. EAF valsts stratēģijas dokumenta diagnostikas pētījums par lauku attīstību un pārtikas nodrošinājumu. [5] Lauksaimniecības attīstības virzīta industrializācijas stratēģija, 1993. gads. [6] Saskaņā ar Etiopijas valdības PASDEP plāna progresa ziņojumu 2007. gadā un 2009. gada Finanšu un ekonomiskās attīstības ministrijas matricas 1. tabulu rādītājs par to bērnu skaitu, kuri ir jaunāki par pieciem gadiem un kuru svars ir nepietiekams, tuvojas 40 %, bet TAM mērķis ir 30 %. -------------------------------------------------- III PIELIKUMS APSKATS PAR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU MALĀVIJĀ Malāvijas ekonomikā dominē lauksaimniecība, kas veido 35 % no valsts IKP un nodarbina 85 % darbaspēka, kura lielākā daļa ir sīkīpašnieki un lauksaimnieki, kuriem lauksaimniecība ir iztikas avots. Galvenais pārtikas kultūraugs ir kukurūza, kura aizņem 75 % kultūraugiem atvēlētās zemes, bet tabaka ir galvenā komerckultūra. Sīksaimnieku lauksaimniecībai tādējādi ir izšķirošā loma valsts ekonomiskajā attīstībā, bet zemais ražīgums palēnina kopējo attīstības gaitu un ir kļuvis par galveno nabadzības un nepietiekama pārtikas nodrošinājuma cēloni. Zemu lauksaimniecības ražīgumu izraisa nopietni strukturāli ierobežojumi, piemēram: i) iedzīvotāju blīvums (lielākais Āfrikā), kas kopā ar mazajām [1] un lietus laistītām lauku saimniecībām izraisa augsnes degradāciju; ii) lauksaimniecības kredītu trūkums traucē sīksaimniekiem iegādāties ražošanas līdzekļus — zemi un izejvielas; iii) vājā piekļuve tirgum un neadekvātā infrastruktūra, kas palielina darījumu izmaksas un pārtikas cenas; un iv) ierobežotās iespējas strādāt ārpus lauku saimniecības, kas virza iedzīvotājus izmantot izdzīvošanas stratēģijas, kuras vides aspektā nav ilgtspējīgas (piem., mežu izciršana). Pieejamie dati liecina, ka 70 % visu Malāvijas mājsaimniecību pašu saražotā pārtika izbeidzas apmēram trīs līdz četrus mēnešus pirms nākamās ražas [2]. Pārtikas nepietiekamu nodrošinājumu Malāvijā veido arī problemātiskā piekļuve pārtikai. 2005. gadā 22 % iedzīvotāju bija ļoti nabadzīgi tādā nozīme, ka katrs piektais nevarēja atļauties minimālo pamatuzturu [3]. Attiecībā uz uzturvērtības aspektu pārtikas nepieejamība un nesabalansētā diēta, kas balstās galvenokārt uz kukurūzu, ir galvenie hroniski nepietiekama uztura cēloņi. Apmēram 60–70 % kaloriju uzņem ar kukurūzu, kā rezultātā 43 % par pieciem gadiem jaunāku bērnu ir kavēta augšana, 22 % ir samazināts svars un 5 % cieš no akūti nepietiekama uztura [4]. Malāvijas Izaugsmes un attīstības stratēģijā 2006.–2011. gadam starp prioritātēm ir lauksaimniecība un pārtikas nodrošinājums, kā arī uztura traucējumu pārvaldība un novēršana. Valdības mērķis pārtikas nodrošinājuma jomā ir "padarīt Malāviju par valsti, kurā nav bada". Vidējā termiņā plānotais rezultāts ir "pietiekama daudzuma un kvalitātes pārtika par pieejamām cenām būs pieejama visiem Malāvijas iedzīvotājiem". Stratēģijas, kas formulētas šā rezultāta sasniegšanai, balstās uz lielāku lauksaimniecības ražīgumu, darbojošos lauksaimniecības kultūru tirgu, mazāku atkarību no pārtikas atbalsta, efektīvām agrīnās brīdināšanas sistēmām, ienākumus nesošām darbībām, pārtikas atbalsta un importa koordinēšanu un tvertņu izbūvi, lai uzlabotu glabāšanas iespējas. Šīs stratēģijas bija plašāk izvērstas 2006. gadā pieņemtās Pārtikas nodrošinājuma politikas darbības plānos. Valdības apņemšanās uzlabot pārtikas nodrošinājumu atspoguļojas tās budžeta prioritātēs. 2009. gadā 14 % valsts budžeta bija atvēlēti lauksaimniecībai, no tiem lielākā daļa (71 %) — Lauksaimniecības izejvielu subsīdiju programmai (FISP). Šo programmu [5] sāka 2005. gadā, un tā ir valstī lielākā programma. Tā ir daļa no Valsts drošības tīkla stratēģijas [6] (NSNS) un nodrošina sīksaimniekiem un lauksaimniekiem, kuriem lauksaimniecība ir iztikas avots, subsidētu mēslojumu un uzlabotas kukurūzas sēklas, kuras laba lietus gadījumā palielina kukurūzas ražu un pēdējos četrus gadus nodrošināja valsti ar kukurūzu pietiekamā daudzumā [7]. Valsts uztura politikā un stratēģijā, kuru pieņēma 2007. gadā [8], Malāvijas valdība atzina, ka šim jautājumam līdz šim ir bijusi pievērsta nepietiekama uzmanība. Šī politika tiecas pastiprināti reaģēt uz nepietiekamu uzturu, pievēršoties šādām trim jomām: i) līdz 2012. gadam novēršot un kontrolējot visizplatītākos uztura traucējumus sievietēm, vīriešiem, zēniem un meitenēm Malāvijā; ii) uzlabojot piekļuvi savlaicīgai un efektīvai visizplatītāko uztura traucējumu pārvaldībai un iii) veidojot vidi efektīvai uztura pakalpojumu un programmu īstenošanai. [1] Saskaņā ar ASV Starptautiskās attīstības aģentūras pārtikas nodrošinājuma programmu 2008.–2014. gadam, trīs no četriem lauksaimniekiem apstrādā mazāk nekā hektāru, bet 40 % saimniecību pieder mazāk nekā pushektārs. [2] Malāvijas Tautsaimniecības apvienība un lauksaimniecības ministrija, "Vai Malāvija var apturēt pieaugošo hroniska un akūta pārtikas un uztura trūkuma tendenci?" Konceptuāla piezīme reģionālajai konferencei par pārtikas un uztura nodrošinājumu, 2006. gada 19.– 21. jūnijā. [3] Malāvijas integrētā mājsaimniecību aptauja, 2004./2005. gads. [4] ANO sistēmas Augsta līmeņa darba grupa vispasaules pārtikas nodrošinājuma krīzes risināšanai [UN System High-Level Task Force for the Global Food Security Crisis], 2010. gada 23. februāra– 4. marta ziņojums par valsti. [5] Tematisko programmu (FISP) pašlaik finansē Malāvijas valdība (mēslojuma komponente), Komisija, AK Starptautiskās attīstības departaments (DfID), Īrija un Norvēģija (sēklu komponente). [6] Valsts drošības tīkla stratēģiju jeb NSNS pieņēma 2002. gadā un tajā ir četras galvenās komponentes: Sabiedrisko darbu programma, Mērķtiecīgu ieguldījumu programma, Mērķtiecīga uztura aspekta nodrošināšanas programma un Tiešo pārvedumu programma. [7] ANO sistēmas Augsta līmeņa darba grupa vispasaules pārtikas nodrošinājuma krīzes risināšanai [UN System High-Level Task Force for the Global Food Security Crisis], 2010. gada 23. februāra– 4. marta ziņojums par valsti. Noteikts pašpietiekamais līmenis — 2,3 miljoni tonnu. [8] Valsts uztura politika un stratēģiskais plāns, 2007.–2012. gads. -------------------------------------------------- IV PIELIKUMS APSKATS PAR PĀRTIKAS NODROŠINĀJUMU RUANDĀ No 1994. gada genocīda Ruanda ir ļoti cietusi. Pēc rehabilitācijas perioda valsts ir spērusi lielus soļus atgūšanās virzienā. Ruandas prioritātes ir iestrādātas Ruandas vīzijā 2020. gadam, kuru izdeva 2000. gada jūlijā pēc valsts konsultāciju procesa, kas ilga divus gadus. Lauksaimniecības nozarē strādā 80 % iedzīvotāju, lielākajai daļai lauksaimniecība ir iztikas avots, un tā veido 42 % no IKP. 2020. gada vīzijas mērķis ir pārveidot Ruandu no valsts, kuras tautsaimniecībā dominē lauksaimniecība kā iztikas avots, par sabiedrību, kas balstās uz zināšanām un kas pieņem nabadzības novēršanas pieeju, lai apkarotu badu un trūkumu. Ruandas pirmais nabadzības samazināšanas dokuments (PRSP) (2002.–2005. gadam) bija vērsts uz rekonstrukciju un rehabilitāciju. Neraugoties uz straujo un noturīgo ekonomisko izaugsmi šajā pārejas periodā, nabadzības un nevienlīdzības samazināšanā panāca ierobežotu progresu. Rezultātā otrajā Ekonomiskās attīstības un nabadzības apkarošanas stratēģijā (EDPRS), kas aptver 2008.–2012. gadu, prioritātes tika formulētas no jauna. Viena no prioritātēm lauksaimniecības jomā ir izstrādāt pārtikas nodrošinājuma stratēģiju. Neraugoties uz spēcīgo politisko gribu un iespaidīgajiem rezultātiem, Ruandā joprojām ir sarežģīts stāvoklis saistībā ar nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu; atbilstoši 2010. gadā pasaules bada indeksam tā bija 64. vietā no 84 valstīm. Valstī trūkst pārtikas [1], un iedzīvotāji ir ļoti neaizsargāti saistībā ar nepietiekamu pārtikas nodrošinājumu, proti, 40 % cilvēku saņem nepietiekamu uzturu. Maz ticams, ka Ruanda varētu sasniegt 1. TAM uzdevumus nabadzības un nepietiekama uztura jomā, lai gan 1. TAM nabadzības rādītājs (zem valsts nabadzības robežas dzīvojošo iedzīvotāju procentuālā daļa) ir samazinājies no 60,4 % (pamatstāvoklis 2000. gadā) līdz 56,9 % 2006. gadā, cenšoties 2015. gadā sasniegt mērķi — 30,2 %. Līdzīgi 1. TAM bērnu nepietiekama uztura rādītājs (to par pieciem gadiem jaunāko bērnu procentuālā daļa, kuriem ir nepietiekams svars) 2006. gadā bija 22,5 %, labāk nekā 2000. gada pamatstāvoklis 24,5 %, bet tas atpaliek no 2015. gada mērķa — 14,5 %. Kopš 2006. gada pārtikas pieejamība ir ievērojami palielinājusies, jo ir uzlabojušās galveno kultūraugu ražas un ir bijuši labvēlīgi klimatiskie apstākļi. Saskaņā ar Vīziju 2020. gadam līdzās nabadzības samazināšanas stratēģijām, stratēģiskajiem plāniem par lauksaimniecības pārveidi (I un II SPTA) tika pieņemta Kultūraugu intensifikācijas programma (CIP), kas ir galvenā programma, kuras mērķis ir palielināt lauksaimniecības ražīgumu kultūraugiem ar lielu potenciālu un panākt pārtikas nodrošinājumu un pašpietiekamību. Pārtikas pieejamība kopumā ir uzlabojusies, bet ir bažas par galveno pārtikas nodrošinājuma kultūraugu produkciju. Lai gan vairāku galveno kultūru (kukurūzas, rīsu un kviešu) raža ir palielinājusies, vairāku citu svarīgu pārtikas nodrošinājuma kultūru (saldo kartupeļu, pupu, banānu, maniokas un sorgo) produkcija kopš 2000. gadā ir samazinājusies. Piekļuve pārtikai joprojām ir apgrūtināta. Uzlabojumi nabadzības koeficientu un nevienlīdzības jomā neseko Ruandas straujās ekonomiskās izaugsmes pēdās: to iedzīvotāju proporcionālā daļa, kuri dzīvo zem valsts nabadzības robežas, nedaudz samazinājās no 60,4 % 2000. gadā līdz 56,9 % 2006. gadā, bet galējā nabadzība samazinājās tikai no 41,3 % līdz 36,9 %. Kopā ar lielo nabadzību aizvien augstākās pārtikas cenas [2] neļauj piekļūt pārtikai visneaizsargātākajiem cilvēkiem, īpaši tiem, kuriem zemes nav vai arī tās ir maz. Galvenās problēmas ir saistītas ar piekļuvi retajiem algotajiem darbiem un piekļuvi zemei, kas kļūst aizvien grūtāk, jo pieaug demogrāfiskais spiediens. Lai risinātu šo problēmu, valdība saskaņā ar 2020. gada vīziju ir ieviesusi izmēģinājuma programmu "Umurenge" (VUP), kas ir Ekonomiskās attīstības un nabadzības samazināšanas stratēģijas (EDPRS) labākais paraugs, divos katra reģiona nabadzīgākajos apgabalos. VUP ir ļoti decentralizēta un integrēta lauku attīstības programma, kura paredzēta, lai paātrinātu galējās nabadzības samazināšanu, un kuras adresāts ir vislielākajā trūkumā dzīvojošie cilvēki. Tās īstenošanā ir trīs komponentes: i) sabiedriskie darbi, kurus plāno, pamatojoties uz sabiedrībā balstītas līdzdalības pieejām; ii) kredītpaketes kooperatīviem, kā arī maziem un vidējiem uzņēmumiem, lai veicinātu līdzdalību un nodarbinātības iespējas ārpus lauku saimniecībām; un iii) tiešais atbalsts tiem, kuri nespēj piedalīties sabiedriskajos darbos, un tiem, kuri nav darbaspējīgi, lai varētu pretendēt uz kredītu saņemšanu. Valdība nolēma paplašināt VUP mērogu, lai ar 2011. gada janvārī pieņemto sociālās aizsardzības stratēģiju aptvertu visu valsti. Ruandā hroniski nepietiek uztura, turklāt tas attiecas uz pastāvīgi lielu daļu bērnu. Saskaņā ar Ruandas 2005. gadā veiktās demogrāfiskās un veselības aptaujas datiem 45 % bērnu, kas jaunāki par pieciem gadiem, cieš no hroniski nepietiekama uztura (kavēta augšana [3]), 22 % ir nepietiekams svars [4] un akūti pietrūkst proteīnu (vājums [5]), un tas ir saistīts ar augstu mirstību — 4 % bērnu. Nepietiekams uzturs skar arī pieaugušos: 6,5 % sieviešu saņem nepietiekamu uzturu, visvairāk (8,8 %) to ir Dienvidu provincē, kur 4 % ir ļoti smagā nepietiekama uztura stāvoklī [6]. Aptuveni 50 % jaundzimušo un bērnu saslimšanas un mirstības cēlonis ir nepietiekams uzturs [7]. Saskaņā ar 2007. gadā pieņemto valsts uztura politiku starp galvenajiem nepietiekama uztura cēloņiem Ruandā ir nepietiekams iestāžu atbalsts ar uzturu saistītajiem intervences pasākumiem, nav līdzdalības un kontroles pār ģimenes resursiem, zemais lasītprasmes un rakstītprasmes līmenis, īpaši starp sievietēm. Tajos rajonos, kur ir augsta pārtikas ražošana un kur pārtiku bieži pārdod, lai palielinātu mājsaimniecību ienākumus, nepietiekams uzturs ir tāpēc, ka diēta nav sabalansēta vai ir vienveidīga, kā arī nav pienācīgas pārtikas uzglabāšanas prakses, un tas rada pārtikas trūkumu tukšajā sezonā. Valsts uztura politika aizstāv uztura aspekta daudznozaru dimensiju, tā svarīgumu valsts ekonomiskajā izaugsmē un tūkstošgades mērķu sasniegšanu. Tajā atzīts, ka gan valdība, gan attīstības partneri (izņemot UNICEF) uztura aspektam ir snieguši nepietiekamu finanšu atbalstu (0,5 % no valsts budžeta) un izrādījuši nelielu politisko interesi. Pēc tam, kad Ruandas prezidents nolēma, ka uztura aspektam jākļūst par valsts prioritāti, 2009. gadā tika izstrādāta Valsts ārkārtas programma nepilnvērtīga uztura izskaušanai, kā arī tika izveidota darba grupa ar uzturu saistītajos jautājumos. Šī darba grupa bija pakļauta Lauksaimniecības nozares darba grupai, lai nodrošinātu ciešu sadarbību starp veselības ministriju, vietējo pašvaldību ministriju, citām valdības organizācijām, ANO aģentūrām, attīstības partneriem un vairākām valstī reģistrētajām nevalstiskajām organizācijām. [1] Skaitļi, kurus Lauksaimniecības ministrija norādīja nesenākajā pārtikas bilancē (2010. gada janvāris–jūnijs), liecina par pārtikas pārpalikumu. Taču jāņem vērā turpmāk minētais: i) aprēķinos izmantotais zaudējumu līmenis pēc ražas novākšanas ir 15 %, bet 30 % būtu reālāks rādītājs, jo zaudējumi pēc ražas novākšanas nav būtiski mazinājušies; ii) kultūraugu novērtējumu ticamība ir apšaubāma. [2] Saskaņā ar Ruandas 2009. gada statistikas gadagrāmatu (kad 2003. gadu ar 100 pieņem par pamatstāvokli), izmaiņas Patērētāju cenu indeksā 2008. gada decembrī bija šādas: Maize un labība: 223; gaļa: 190; zivis: 207; dārzeņi: 192 un pārtika un bezalkoholiskie dzērieni: 200. Kopš 2006. gada valdībai ir izdevies ievērojami samazināt inflācijas koeficientu. [3] Kavēta augšana: augums atbilstoši vecumam ir lineārās augšanas mērs un kalpo par rādītāju nepietiekama uztura ilgtermiņa ietekmei, kas nav atkarīga no sezonālām izmaiņām. [4] Nepietiekams svars: svars atkarībā no auguma ļauj izdarīt secinājumus par kavētu augšanu un vājumu. Bērnu svars var būt nepietiekams, jo viņu augšana kavējas, viņi ir novājināti, vai arī abi faktori kopā. [5] Vājums: auguma garums pie attiecīga svara ir bērna aktuālā barojuma rādītājs un atspoguļo neseno pārtikas uzņemšanu un/vai slimības epizodes. Smagi vājuma gadījumi bieži ir saistīti ar akūtu pārtikas trūkumu. [6] Saskaņā ar 2009. gada Valsts pārtikas nodrošinājuma un neaizsargātības analīzi (WFP). [7] Veselības ministrija, Ziņojums par pirmo valsts uztura jomas samitu, kas notika Kigali 2009. gada 24.– 26. novembrī. -------------------------------------------------- V PIELIKUMS VĒRTĒŠANAS METODOLOĢIJA Revīzijas vajadzībām atbilstību, plānojumu, rezultātus un ilgtspēju vērtēja, izmantojot Komisijas uz rezultātiem vērsto uzraudzības metodoloģiju. Turpmāk tekstā uzskaitīti piemērotie kritēriji. Atbilstība | A | Skaidri iestrādāts valstu politikā un EK stratēģijā, atbilst Parīzes deklarācijas saistībām par līdzdalību, pielīdzināšanu un saskaņošanu, ļoti atbilst mērķgrupas vajadzībām. | B | Labi sader ar valsts politikas virzieniem un EK stratēģiju (tas ne vienmēr ir skaidri uztverams), diezgan labi saskan ar Parīzes deklarācijas saistībām, atbilst mērķgrupas vajadzībām. | C | Pastāv dažas problēmas attiecībā uz saskaņu ar valsts un EK politikas virzieniem, Parīzes deklarāciju vai atbilstību mērķiem. | D | Ir pretrunā valsts politikas virzieniem, EK stratēģijai vai Parīzes deklarācijas saistībām. Atbilstība vajadzībām ir apšaubāma. Vajadzīgi lieli pielāgojumi. | Izstrāde | A | Skaidrs un labi strukturēts ietvars; iespējama un saskanīga mērķu vertikālā loģika; pienācīgi ievēroti SMART kritēriji. Objektīvi pārbaudāmi rādītāji; risks un pieņēmumi ir skaidri identificēti un kontrolēti; ieviesta izejas stratēģija. | B | Adekvāta intervences loģika, lai gan vajadzīgi atsevišķi uzlabojumi saistībā ar mērķu hierarhiju, objektīvi pārbaudāmajiem rādītājiem, risku un pieņēmumiem. | C | Problēmas, kas saistītas ar intervences loģiku, var ietekmēt projekta rezultātus un iespējas uzraudzīt un vērtēt progresu; vajadzīgi uzlabojumi. | D | Intervences loģika ir nepilnīga un tā ir pamatīgi jāpārskata, lai projekts būtu sekmīgs. | Rezultāti | ⇒ Slēgtajiem projektiem A | Ieguvumi un iespējas, pateicoties projekta rezultātiem, ir pieejami, labā kvalitātē un tos izmanto visas mērķgrupas. | B | Iznākums parasti ir labas kvalitātes, pieejams un to izmanto lielākā daļa mērķgrupu. Iespējami uzlabojumi, tomēr tam nav pārāk lielas ietekmes uz efektivitāti. | C | Pieejami daži ieguvumi, bet to kvalitāte ne vienmēr ir laba. Lai nodrošinātu, ka projekts var sasniegt mērķi kvalitātes, adresātu un pieejamības aspektā, ir vajadzīgi uzlabojumi. | D | Vairākumā gadījumu iznākums nav pieejams un tā kvalitāte nav laba. Lai panāktu rezultātus, ir vajadzīgas lielas izmaiņas. | ⇒ Īstenošanā esošiem projektiem A | Ļoti iespējams, ka rezultāti kvalitātes un tvēruma aspektā tiks pilnībā sasniegti. Negatīvās sekas ir mazinātas. | B | Rezultāti tiks sasniegti ar nelieliem ierobežojumiem; negatīvās sekas nav nodarījušas lielu ļaunumu. | C | Rezultāti tiks sasniegti tikai daļēji, cita starpā, jo traucē negatīvās sekas, kuras vadība nav spējusi pilnībā novērst. Jāveic koriģējoši pasākumi, lai uzlabotu iespējas sasniegt rezultātus. | D | Projekts savu mērķi nesasniegs, ja vien netiks veikts pamatīgs koriģējošs pasākums. | Ilgtspēja | ⇒ Finanšu/ekonomiskā ilgtspēja A | Potenciāli ļoti laba; izmaksas par pakalpojumiem vai uzturēšanu ir segtas vai pieņemamas; ārējie faktori to neizmainīs. | B | Šķietami laba, bet problēmas var rasties, piemēram, ja mainās ārējie ekonomiskie faktori. | C | Jārisina problēmas saistībā ar finanšu stabilitāti vai nu iestāžu vai mērķgrupas izmaksu aspektā,