LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 424/3

Komisijas paziņojums par Regulas (EK) Nr 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai 3., 5. un 7. panta piemērošanu

(2016/C 424/03)

A. IEVADS

Regulai (EK) Nr. 141/2000 (1) par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai ir mērķis veicināt zāļu pētniecību reto slimību jomā. Tā nosaka Savienības procedūru, saskaņā ar kuru zālēm piešķir statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, un nodrošina stimulus šādu zāļu izpētei un izstrādei un to laišanai tirgū.

Saskaņā ar regulas 3. panta 2. punktu un 8. panta 4. punktu Komisija pieņēma Komisijas Regulu (EK) Nr. 847/2000 (2), kura reglamentē to kritēriju piemērošanu, pēc kuriem zālēm piešķir statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, un definē jēdzienus “līdzīgas zāles” un “klīniskais pārākums”.

2003. gada 29. jūlijā Komisija publicēja Paziņojumu par Regulu (EK) Nr. 141/2000 (3), kurā izskatīti jautājumi, kas saistīti ar regulas 3. pantu (statusa piešķiršanas kritēriji), 5. pantu (procedūras statusa piešķiršanai un izņemšanai no reģistra) un 7. pantu (Savienības tirdzniecības atļaujas).

Šis paziņojums aizstāj Komisijas Paziņojumu. Tam ir tāds pats tvērums: paziņojuma nolūks ir atvieglot Regulas (EK) Nr. 141/2000 3., 5. un 7. panta piemērošanu. Šis paziņojums nav juridiski saistošs, un šaubu gadījumā par uzziņu avotu jāizmanto attiecīgās Savienības direktīvas un regulas. Lasot šo tekstu, ir svarīgi atcerēties, ka ir jāievēro Savienības tiesību aktu juridiskās prasības farmācijas jomā.

Procedūra, kas attiecas uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, sastāv no divām atsevišķām fāzēm (4):

i) statusa piešķiršana – var notikt jebkurā izstrādes posmā pirms tirdzniecības atļaujas pieteikuma iesniegšanas, ja vien iniciators var pierādīt, ka ir izpildīti regulas 3. pantā minētie kritēriji. Statusa piešķiršana neietekmē citu iniciatoru paralēli veiktu darbu. Tas ir instruments, ar kuru pārredzamā veidā apzina kandidātzāles un attiecībā uz tām piešķir tiesības uz finansiāliem stimuliem. Statusa piešķiršanu apstiprinās atsevišķs Komisijas lēmums par katrām kandidātzālēm, un zāles, kam piešķirts statuss, tiks reģistrētas Kopienas zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai reģistrā (regulas 5. pants); un

ii) tirdzniecības atļauja.

B. STATUSA PIEŠĶIRŠANAS KRITĒRIJI (3. PANTA 1. PUNKTS)

Regulas 3. panta 1. punktā noteiktās prasības, saskaņā ar kurām zālēm piešķir statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, ir šādas:

i) zāles ir paredzētas reti sastopamu saslimšanu diagnostikai, profilaksei vai ārstēšanai vai arī ar ienākumiem, ko radīs dzīvību apdraudošu vai nopietnu saslimšanu diagnostikai, profilaksei vai ārstēšanai paredzēto zāļu tirdzniecība nepietiks, lai segtu veikto investīciju; un

ii) attiecībā uz minēto saslimšanu ES nepastāv apmierinošas ārstēšanas metodes vai, ja tādas pastāv, pacientiem, kurus skārusi šī saslimšana, attiecīgās zāles sniegs ievērojamu labumu.

1. Reti sastopama saslimšana

Saslimšana ir jebkura novirze no normālās ķermeņa uzbūves vai funkcijām, kura izpaužas kā raksturīgu pazīmju un simptomu kopums (parasti tā ir kāda zināma slimība vai sindroms).

Iniciatora piedāvātā saslimšana ir zinātniskās novērtēšanas sākumpunkts. Izskatot pieteikumu uz statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” piešķiršanu, ja Eiropas Zāļu aģentūras Komiteja zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (COMP) nepiekrīt sākotnējai piedāvātajai saslimšanai, tā var apspriesties ar iniciatoru. Lai noteiktu saslimšanu, COMP var ņemt vērā pieejamos datus (piemēram, COMP var uzskatīt, ka saslimšanai ir plašāks tvērums, nekā iniciatora piedāvājumā paredzēts). Šādos gadījumos tā sagatavos atzinumu par statusa piešķiršanu attiecībā uz saslimšanu, kuru tā uzskata par piemērotu.

2. Kritēriji “izplatība” vai “iespējamais ieguvums no investīcijas”

a) Kritērijs “izplatība”

Attiecībā uz kritērijiem, kas paredzēti, lai zālēm piešķirtu statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, saslimšanu ārstēšanai paredzētas zāles šī regula nenošķir no tām, kas paredzētas saslimšanu diagnostikai vai profilaksei (piemēram, vakcīnas).

Izplatības aprēķini attiecībā uz zālēm, kas paredzētas saslimšanu diagnostikai vai profilaksei

Gadījumā, ja zāles ir paredzētas diagnostikai vai profilaksei, to iedzīvotāju skaitu, ko “skārusi” saslimšana, var noteikt dažādos veidos.

Šīs regulas mērķis ir paredzēt izstrādes stimulus attiecībā uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, ja šādi stimuli ir nepieciešami. Tādēļ, ja zāles paredzētas profilaksei (piemēram, vakcīnas), Komisija uzskata, ka saslimšanas skarto personu izplatība jārēķina, pamatojoties uz to iedzīvotāju skaitu, kuriem šīs zāles gada laikā ir paredzēts lietot. Piemēram, pēc sekmīgām vakcinācijas kampaņām, lai gan vakcinēto iedzīvotāju skaits ir ļoti liels, attiecīgās slimības izplatība var būt ļoti zema. Izplatība šajos gadījumos būtu jārēķina pēc to iedzīvotāju skaita, ko gada laikā vakcinē.

Saslimšanas izplatība ārpus Eiropas Savienības

Infekcijas slimības (piemēram, Ebolas, Zikas vīruss vai putnu gripa) var ļoti ātri kļūt par nopietniem draudiem sabiedrības veselībai. Izstrādāt terapiju pret šādām slimībām var būt ekonomiski neizdevīgi, tāpēc ne tikai jaunattīstības valstīs, bet arī ES nopietni draudi sabiedrības veselībai joprojām nav novērsti. Regulas 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts nosaka, ka, lai saslimšana varētu tikt uzskatīta par reti sastopamu, tai jāskar “ne vairāk kā piecas no 10 tūkstošiem personu Kopienā [Eiropas Savienībā]”. Tā kā tas attiecas tikai uz Eiropas Savienībā skarto personu skaitu, slimības vai saslimšanas izplatība ārpus ES neietekmē kritēriju piemērošanu. Zālēm, kas paredzētas, lai diagnosticētu, novērstu vai ārstētu saslimšanu, kura skar lielu skaitu cilvēku noteiktās valstīs ārpus ES, bet kurai ES ir zema izplatība vai kuras izplatība ES ir tuvu nullei, statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” var piešķirt kritērija “izplatība” sakarā, un, ja ir izpildīti visi pārējie kritēriji, attiecībā tām var piešķirt šajā regulā noteiktās priekšrocības. Ja izplatība ES šobrīd ir tuvu nullei, ir jāņem vērā risks, ka saslimšana var skart arī personas ES teritorijā.

b) Kritērijs “iespējamais ieguvums no investīcijas”

Zālēm, kas paredzētas dzīvību apdraudošai, smagai deģeneratīvai [“nopietni novājinošai”] vai nopietnai un hroniskai saslimšanai, statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” var piešķirt pat tad, ja saslimšanas izplatība ir lielāka kā piecas no 10 tūkstošiem personu, ja ir maz ticams, ka zāļu tirdzniecība spēs radīt pietiekamu ienākumu no investīcijas.

Tas tiks novērtēts, pamatojoties uz visām līdzšinējām un turpmākajām izstrādes izmaksām un sagaidāmajiem ieņēmumiem.

3. Nodoms diagnosticēt, novērst vai ārstēt (medicīniskā ticamība)

Lai apliecinātu, cik pamatoti ir izstrādāt zāles pret piedāvāto saslimšanu, parasti tiek pieprasīti pirmsklīniskie un/vai pašlaik pieejamie klīniskie dati.

Mērķis, kāpēc pieņemti šie ES tiesību akti par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, ir veicināt, to, lai tiktu izstrādāti medikamenti pret retām slimībām, kas sastopamas tik reti, ka sagaidāmie zāļu pārdošanas ienākumi nekompensēs izstrādes izmaksas un palaišanu tirgū. Pieteikumos, kuros ierosinātās indikācijas reti sastopamu slimību ārstēšanai attiecas uz konkrētas saslimšanas apakšgrupu, vajadzētu būt šo zāļu izmantošanas ierobežojuma pamatojumam. Apakšgrupas pacientiem ir jābūt ar atšķirīgām un unikālām novērtējamām īpatnībām, kam ir ticama saikne ar saslimšanu un kas ir būtiski nozīmīgas attiecībā uz zāļu darbību. Jo īpaši apakšgrupas ģenētiskajam apakštipam/profilam un patofizioloģiskajām īpatnībām tik cieši jāsaistās ar zāļu diagnostisko un/vai profilaktisko un/vai ārstniecisko iedarbību, ka šo īpatnību neesība nozīmētu, ka pārējiem iedzīvotājiem, kas cieš no šīs saslimšanas, attiecīgās zāles būtu neefektīvas.

Arvien vairāk notiek pāreja uz personalizētām zālēm, un tādēļ pacientu populācija noslāņojas. Tomēr saslimšanas “iedalīt apakšgrupās”, izmantojot biomarķierus, pieņemami būs tikai tad, ja iniciators iesniedz pārliecinošus zinātniskus pierādījumus, ka lielākajai populācijai zāļu iedarbība nebūs jūtama.

4. Savienībā apstiprināta apmierinoša metode

3. panta 1. punkta b) apakšpunkts nosaka, ka iniciatoram ir jāpierāda, “ka attiecībā uz minēto saslimšanu nepastāv apmierinošas diagnostikas, profilakses un ārstēšanas metodes, kas apstiprinātas Kopienā [Eiropas Savienībā]”. Lai nodrošinātu konsekventu piemērošanu un iniciatoriem palīdzētu sniegt attiecīgu pamatojumu, ir svarīgi precizēt jēdzienu “apmierinošs” šajā kontekstā. Komisijas Regula (EK) Nr. 847/2000 pieprasa iniciatoram sniegt sīkākas ziņas par “pastāvošām metodēm, kas var ietvert apstiprinātas zāles, ārstniecības līdzekļus vai citas diagnozes, profilakses vai ārstniecības metodes, ko izmanto Kopienā [Eiropas Savienībā]”.

Tirdzniecības atļauju piešķir, ja ieguvumu [“labuma”]/riska novērtējums ir pozitīvs. Tāpēc brīdī, kad saskaņā ar ES tiesību aktiem tiek piešķirta tirdzniecības atļauja, attiecīgās zāles 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē tiek uzskatītas par “apmierinošu metodi”. Tas nozīmē, ka, lai saņemtu statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” saskaņā ar 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro daļu, iniciatoriem jācenšas pierādīt pieņēmumu par ievērojamu labumu salīdzinājumā ar esošajām apstiprinātajām zālēm, nevis jācenšas pierādīt, ka tādas zāles nav apmierinoša metode.

Šajā kontekstā zāles, kas apstiprinātas kādā ES dalībvalstī, parasti tiek uzskatītas par “apstiprinātām Kopienā [Eiropas Savienībā]”. Nav nepieciešams, lai tām būtu piešķirta Savienības atļauja vai lai tās būtu apstiprinātas visās dalībvalstīs. Tomēr minētajām zālēm jābūt apstiprinātām pašas slimības ārstēšanai vai tām vajadzētu vismaz ārstēt tieši tādu pašu simptomu kopumu.

Jebkurai atsaucei uz apstiprinātām zālēm ir jābūt ierobežotai ar tirdzniecības atļaujas noteikumiem. Tāpēc zāles, kas tiek ievadītas vai lietotas ārpus apstiprinātā zāļu apraksta (“nepareiza lietošana”), nevar tikt uzskatītas par apmierinošu metodi 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta izpratnē.

Vispārīgi izmantotās diagnozes, profilakses vai ārstniecības metodes, uz kurām neattiecas tirdzniecības atļaujas (piemēram, ķirurģiska iejaukšanās, staru terapija, medicīnas ierīces), var uzskatīt par apmierinošām, ja to iedarbīgums un drošums ir zinātniski pierādīts. Šādiem pierādījumiem vajadzētu atsaukties uz Eiropas medicīnas sabiedrību klīniskajām vadlīnijām vai publicētiem zinātniskiem pierādījumiem. Atsevišķos gadījumos zāles, kas saskaņā ar recepti izgatavotas aptiekā konkrētam pacientam, kā tas noteikts Direktīvas 2001/83/EK 3. panta 1. punktā (pazīstamas kā formula magistralis), vai zāles, kas izgatavotas aptiekā saskaņā ar farmakopejas receptēm un ko paredzēts nepastarpināti piegādāt pacientiem, kurus apkalpo attiecīgā aptieka, kā tas noteikts šīs direktīvas 3. panta 2. punktā, (pazīstamas kā formula officinalis), var tikt uzskatītas par apmierinošu ārstēšanu, ja tās ir labi pazīstamas un drošas un ja tā ir vispārēja ES prakse. Ja zāles, kurām tiek pieprasīts piešķirt statusu, nav apstiprinātas laišanai tirgū, pacienti Eiropas Savienībā joprojām var tikt ārstēti ar tām, ja tās tiek izgatavotas aptiekā. No otras puses, par apmierinošu saslimšanas diagnostikas, novēršanas vai ārstēšanas metodi nevar uzskatīt zāles, ko izgatavo slimnīcā saskaņā ar slimnīcu atbrīvojuma shēmu (sk. Direktīvas 2001/83/EK 3. panta 7. punktu).

5. Ievērojams labums

Saskaņā ar 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu zālēm statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” var piešķirt pat tad, ja pastāv attiecīgās saslimšanas ārstēšanas metode, ja vien tās sniedz “ievērojamu labumu” tiem, ko skārusi šī saslimšana. “Ievērojams labums” tiek noteikts, ne tikai novērtējot attiecīgo zāļu raksturīgās īpašības, bet arī salīdzinot tās ar pastāvošām apstiprinātām zālēm vai metodēm (5).

Regulas (EK) Nr. 847/2000 3. panta 2. punktā “ievērojams labums” ir definēts kā “klīniski nozīmīgas priekšrocības vai būtisks ieguldījums pacienta aprūpē”.

Tiesību akta mērķis ir veicināt un atalgot inovatīvu ārstēšanu. Tāpēc nepieciešams investēt tādu uzlabotu zāļu pētniecībā un izstrādē, kas var sniegt nozīmīgas priekšrocības pacientiem (6). No 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta Regulā (EK) Nr. 141/2000 un no sistēmas pamatidejas izriet, ka kritēriji ievērojama labuma konstatēšanai ir stingri (7). Piemēram:

— “klīniski nozīmīgas priekšrocības” pamatā var būt: — uzlabots zāļu iedarbīgums visiem iedzīvotājiem, kas cieš no šīs saslimšanas, vai konkrētai iedzīvotāju apakšgrupai vai apakšgrupai, kas ir rezistenta pret pastāvošajām ārstniecības metodēm, vai — labāks drošuma profils vai labāka panesamība visiem iedzīvotājiem, kas cieš no šīs saslimšanas, vai konkrētai iedzīvotāju apakšgrupai. Abos gadījumos apgalvojums jāpamato ar klīnisku pieredzi:

— “būtiska ieguldījuma pacienta aprūpē” pamatā var būt: — vieglāka pašrocīga ievadīšana, piemēram, ja jaunā ārstēšanas metode dod iespēju ārstēties ambulatori, nevis tikai slimnīcā vai ja tā būtiski ietekmē lietošanas ērtumu un atvieglo terapijas slogu, vai — mainot zāļu farmaceitisko formu (piemēram, sastāvs, kurā modificēta zāļu izdalīšanās), ir būtiski uzlabota ārstēšanas ievērošana, ja pastāv dokumentētas grūtības sakarā ar esošo formu un dati, kas liecina par labākiem klīniskajiem rezultātiem ar jauno formu. Grūtībām jābūt dokumentētām zinātniski recenzētās publikācijās, pacientu reģistros vai terapeitiskajās vadlīnijās. Labāki klīniskie rezultāti var ietvert labāku dzīves kvalitāti. Lai zāles varētu uzskatīt par būtisku ieguldījumu pacienta aprūpē, attiecībā uz iedarbīgumu, nekaitīgumu un ieguvumu/riska attiecību tām vajadzētu būt vismaz līdzvērtīgām apstiprinātajām zālēm.

“Ievērojams labums” nedrīkst būt balstīts uz:

— potenciāli lielāku piegādi/pieejamību tādēļ, ka trūkst jau esošu apstiprinātu zāļu vai tādēļ, ka esošās zāles ir apstiprinātas tikai vienā dalībvalstī vai nedaudzās dalībvalstīs. (Ja iniciatoram ir pierādījumi par kaitējumu pacientam, ir pieļaujami izņēmumi),

— zāļu farmaceitiskās kvalitātes uzlabošana atbilstoši attiecīgajām Cilvēkiem paredzēto zāļu komitejas (CHMP) vadlīnijām – tas visiem tirdzniecības atļaujas turētājiem ir pienākums, vai

— jaunu farmaceitisko formu, jaunu stiprumu vai jaunu lietošanas veidu, ja vien tas nesniedz būtisku ieguldījumu pacienta aprūpē, vai

— alternatīvu darbības mehānismu per se. Tomēr izņēmuma gadījumos var ņemt vērā izstrādes, kas notiek statusa piešķiršanas laikā. Brīdī, kad tiek pārskatīti kritēriji tirdzniecības atļaujas piešķiršanas mērķiem, tam jāizpaužas kā klīniski nozīmīgai priekšrocībai vai būtiskam ieguldījumam pacienta aprūpē.

Statusa piešķiršanas brīdī iniciatoram jākonstatē ievērojams labums salīdzinājumā ar līdzšinējām apstiprinātām zālēm un apmierinošām metodēm. Tā kā klīniskā pieredze ar konkrētajām zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (piemēram, attiecībā uz lielāka drošuma pierādīšanu) var būt maza, iniciators ievērojamu labumu visdrīzāk pamatos ar tādiem pieņēmumiem par labumu, kādi pastāv statusa piešķiršanas brīdī. Visos gadījumos COMP būtu jānovērtē, vai iniciatora piegādātie pieejamie dati šos pieņēmumus atbalsta.

Palīdzība saskaņā ar protokolu (6. pants) ir ieteicama, lai zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai nodrošinātu attiecīgu klīnisko izstrādi. Palīdzībā var ietilpt norādes, kā pierādīt ievērojamu labumu salīdzinājumā ar apstiprinātām zālēm.

6. Statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” uzturēšana pēc tirdzniecības atļaujas piešķiršanas

Atbilstībai 3. panta 1. punktā minētajiem kritērijiem jāturpinās arī pēc tam, kad zālēm ir piešķirta tirdzniecības atļauja kā zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, jo (saskaņā ar 5. panta 12. punkta b) apakšpunktu) zāles, kas pirms tirdzniecības atļaujas piešķiršanas neatbilst šiem kritērijiem, ir jāizņem no reģistra (8).

Šajā posmā uzņēmumiem parasti būs jāsniedz vairāk datu, nekā statusa piešķiršanas reizē. Piemēram, iesniedzot pieteikumu attiecībā uz tirdzniecības atļauju, apgalvojumam par labāku drošuma profilu jābūt labāk pamatotam ar datiem. Uz šādiem datiem tiks balstīts arī COMP vērtējums ar nolūku saglabāt statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”.

Pieņēmumam par ievērojamu labumu jāietver kvantitatīvs elements, kas COMP dotu iespēju novērtēt ietekmes apjomu salīdzinājumā ar kādām jau apstiprinātām zālēm. Jebkura priekšrocība, kas piemīt zālēm, kurām piešķirts statuss “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, tiks izskatīta tās pieredzes kontekstā, kas attiecībā uz reti sastopamo saslimšanu pastāv ar jau apstiprinātajām zālēm, pat ja nav iespējami salīdzinoši klīniskie pētījumi. Izņēmuma gadījumos, ja nav iespējams izveidot pietiekami lielu paraugu, lai nodrošinātu pietiekamus salīdzinošus pierādījumus, var izmantot alternatīvas metodes (piemēram, netieša salīdzināšana ar attiecīgiem ārējiem datiem).

Piešķirot zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai tirdzniecības atļauju kādu esošu zāļu jaunai farmaceitiskai formai, var izvairīties no tā, ka esošās zāles padara par ģenēriskām zālēm, pamatojoties uz to, ka attiecībā uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai tās varētu uzskatīt par līdzīgām zālēm. Tātad vienmēr ar attiecīgiem datiem, kas liecina par nozīmīgu labumu pacientiem, būtu jāpamato jaunas farmaceitiskās formas nozīmīgais ieguldījums pacienta aprūpē (sk. iepriekš).

Lai apmierinātu neapmierinātas medicīniskas vajadzības un nodrošinātu savlaicīgu piekļūstamību pacientiem, zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai tirdzniecības atļaujas var būt lietderīgi piešķirt, pamatojoties uz mazāk pilnīgiem datiem. Šādos gadījumos iniciatori var lūgt tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem. Tomēr ar šo ierobežoto datu kopumu var nepietikt, lai varētu apstiprināt ievērojamu labumu, un ir iespējams, ka tirdzniecības atļaujas piešķiršanas brīdī statuss “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” var netikt apstiprināts. Tādēļ, pirms apsvērt, vai attiecībā uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai nepiešķirt tirdzniecības atļauju ar nosacījumiem, ieteicams izmantot palīdzību saskaņā ar protokolu.

C. PROCEDŪRA, KURAS KĀRTĪBĀ NOTIEK STATUSA PIEŠĶIRŠANA UN IZŅEMŠANA NO REĢISTRA (5. PANTS)

5. pantā ir noteikta procedūra, kuras kārtībā notiek statusa piešķiršana un izņemšana no Kopienas zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai reģistra. Saskaņā ar 5. panta 12. punkta b) apakšpunktu zāles ar statusu reti sastopamu slimību ārstēšanai no reģistra jāizslēdz, “ja tas ir reģistrēts pirms tirdzniecības atļaujas piešķiršanas tā, ka 3. pantā noteiktie kritēriji attiecībā uz attiecīgajām zālēm vairs netiek ievēroti”,

Tas nozīmē, ka pirms izņemšanas uz šā pamata COMP ir atkārtoti jāizvērtē 3. pantā noteiktie kritēriji. Atkārtota novērtēšana var beigties ar izņemšanu, ja tiek gūti pierādījumi, ka ir mainījies sākotnējā statusa pamats, piemēram, ja:

— tirdzniecības atļaujas piešķiršanas brīdī pieņēmums par klīniski nozīmīgu priekšrocību vai būtisku ieguldījumu pacienta aprūpē nav pamatots ar datiem vai

— jaunākie literatūras dati liecina, ka laikā no statusa piešķiršanas līdz tirdzniecības atļaujas piešķiršanai ir augusi saslimšanas izplatība.

1. Iniciatora pamatojums attiecībā uz nepārtrauktu atbilstību kritērijiem

Ja inicators iesniedz pieteikumu uz tirdzniecības atļauju zālēm, kam piešķirts statuss “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, tam jānorāda informācija par to, ka attiecīgajām zālēm ir piešķirts statuss. Turklāt iniciatoram ir pienākums iesniegt ziņojumu par statusa piešķiršanas kritērijiem un aktuālo informāciju par nepārtrauktu atbilstību šiem kritērijiem.

Šī informācija tiks novērtēta vienlaikus ar tirdzniecības atļaujas piešķiršanas novērtēšanu. Ja ir pamatotas šaubas par to, vai joprojām tiek nodrošināta atbilstība statusa piešķiršanas kritērijiem, iniciatoram var lūgt vai nu mutiski, vai rakstiski iesniegt papildu pamatojumu.

2. Izņemšana no saraksta

Par to, lai izvērtētu kritērijus, pēc kuriem piešķir statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”, atbild tikai un vienīgi Komiteja zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai. COMP ir atbildīga par zinātniska atzinuma sniegšanu attiecībā uz sākotnējo statusa piešķiršanu. Tā kā sākotnējās statusa piešķiršanas rezultātā zāles tiek iekļautas Kopienas zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai reģistrā, ir skaidrs, ka izņemšanai no reģistra saskaņā ar 5. panta 12. punkta b) apakšpunktu būtu jānotiek saskaņā ar to pašu procedūru, ar zinātnisku atzinumu, kam seko Komisijas lēmums. Šis lēmums būs daļa no lēmuma par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu vai grozīšanu (9).

3. Statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” piešķiršanas kritēriju atkārtota izvērtēšana tirdzniecības atļaujas piešķiršanas brīdī – pirmsatļaujas fāze

Principā par piemērotāko brīdi piešķirtā statusa pārskatīšanai tiek uzskatīts laiks, kad īsi pirms tirdzniecības atļaujas piešķiršanas tiek gaidīts pozitīvs CHMP atzinums.

Ja Eiropas Zāļu aģentūra attiecībā uz vienu un to pašu saslimšanu ir vienlaicīgi saņēmusi divus pieteikumus tirdzniecības atļaujas piešķiršanai, var gadīties, ka tie netiek izskatīti paralēli. Šādos gadījumos sakarā ar to, ka pieejama ir tikai ierobežota informācija, attiecībā uz otrajām zālēm varētu būt grūti pierādīt ievērojamu labumu salīdzinājumā ar pirmajām zālēm.

Ja CHMP šos divus pieteikumus novērtē vienlaicīgi, otro zāļu iniciatoram nav jāpierāda ievērojams labums salīdzinājumā ar pirmajām zālēm.

No otras puses, ja paziņojums par attiecīgo tirdzniecības atļauju ir publicēts Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī laikā, kad COMP atkārtoti izvērtē statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” piešķiršanas kritērijus, otrajam iniciatoram ir jāiesniedz dati, kas pierāda ievērojamu labumu salīdzinājumā ar pirmajām zālēm. Ievērojamu labumu var pamatot ar netiešu salīdzinājumu.

4. Kā izņemšana no Kopienas reģistra ietekmē tirdzniecības atļaujas piešķiršanas procedūru

Ja pēc tam, kad iniciators ir Aģentūrai iesniedzis pieteikumu uz tirdzniecības atļaujas piešķiršanu, zāles ar piešķirtu statusu no reģistra tiek izņemtas, attiecībā uz tām joprojām var tikt piešķirta Savienības tirdzniecības atļauja. Tomēr attiecībā uz šīm zālēm nebūs iespējams saņemt papildu priekšrocības saskaņā ar Regulu par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (piemēram, tirgus izņēmuma statusu un turpmāku maksas samazināšanu). No otras puses, neviena no priekšrocībām, kas piešķirtas pirms izņemšanas no reģistra, piemēram, maksas samazināšana, nevar tik atņemta.

5. Statusa piešķiršanas brīdis un nodošana citam iniciatoram

5. panta 1. punkts paredz, ka “lai iegūtu zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai statusu zālēm, iniciatoram jāiesniedz pieteikums Aģentūrā jebkurā zāļu izstrādes posmā, pirms iesniegts pieteikums par tirdzniecības atļaujas piešķiršanu”.

5. panta 11. punkts nosaka, ka statuss “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” var tikt nodots citam iniciatoram.

5. panta 1. punktu interpretējot kopsakarā ar 11. punktu, iniciatoram attiecībā uz jebkurām konkrētām zālēm uz katru atsevišķu saslimšanu var tikt piešķirts tikai viens statuss “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”. Tomēr vienas zāles var tikt pētītas attiecībā uz vairākām reti sastopamām vai bieži sastopamām saslimšanām. Jaunas vēlākas preparāta formulas un ievadīšanas ceļi attiecībā uz jau apstiprinātām zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai ietilpst līdzšinējā statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” tvērumā. Turklāt statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” nav iespējams nodot iniciatoram, kurš attiecībā uz tām pašām zālēm un saslimšanu jau ir saņēmis tirdzniecības atļauju. Jebkura papildu farmaceitiskā forma attiecībā uz zālēm būtu jāatļauj, grozot esošo tirdzniecības atļauju. Ja iniciators piesakās uz atsevišķu tirdzniecības atļauju, lai tiktu noteikta divu zāļu formu atšķirība un netiktu pieļautas ārstniecības kļūdas, uz atsevišķo tirdzniecības atļauju attiecina tādu pašu tirgus izņēmuma statusa periodu.

D. SAVIENĪBAS TIRDZNIECĪBAS ATĻAUJAS TVĒRUMS (7. PANTA 3. PUNKTS)

1. Saslimšana, kurai piešķirts statuss, attiecībā pret apstiprinātajām indikācijām

7. panta 3. punkts nosaka, ka “tirdzniecības atļauja, kas piešķirta zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, attiecas vienīgi uz tām terapeitiskajām indikācijām, kas atbilst 3. pantā noteiktajiem kritērijiem”.

Attiecībā uz zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai ir jānošķir statusa piešķiršanas procedūra un tirdzniecības atļaujas piešķiršanas procedūra. Uz tām attiecas atšķirīgi kritēriji, tāpēc attiecībā uz, piemēram, saslimšanu, kurai piešķirts statuss, un apstiprinātajām terapeitiskajām indikācijām var tikt pieņemti atšķirīgi lēmumi. Izvērtējot pieteikumu uz statusa piešķiršanu, COMP konkrētā reti sastopamā saslimšana ir jāaplūko vispārīgi, lai nepieļautu, ka statuss tiek piešķirts attiecībā uz mākslīgi izveidotām attiecīgās saslimšanas apakšgrupām.

Ir radies jautājums, vai ir iespējams tirdzniecības atļaujas piešķiršanā apstiprināt terapeitiskas indikācijas, kas atšķiras no statusa piešķiršanas procesā pieņemtās saslimšanas. Lai saglabātu statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” un tā priekšrocības, ir nepieciešams, lai gan pieteikumā norādītās terapeitiskās indikācijas, gan apstiprinātās terapeitiskās indikācijas atbilstu reti sastopamajai saslimšanai, attiecībā uz kuru tiek piešķirts statuss. Lai to nodrošinātu, iniciators var pieprasīt, lai tiktu grozīts lēmums par statusa piešķiršanu. Grozījumi ir iespējami, ja jaunā saslimšana nedaudz atšķiras no tās, attiecībā uz kuru iepriekš piešķirts statuss. Ja COMP nepieņem piešķirtā statusa grozījumus vai ja iniciators nelūdz grozīt piešķirto statusu, apstiprinātajām indikācijām netiks piešķirts statuss “indikācija reti sastopamu slimību ārstēšanai”.

Ja tirdzniecības atļaujas procedūrā apstiprinātās terapeitiskās indikācijas ir reti sastopamas saslimšanas, kurai piešķirts statuss, apakšgrupa, tirdzniecības atļaujas turētājs attiecībā uz minēto indikāciju un attiecīgajām zālēm izmantos tirgus izņēmuma statusu. Ja minētais iniciators vēlāk piesakās uz tirdzniecības atļauju attiecībā uz kādu otru saslimšanas apakšgrupu, zālēm attiecībā uz šīm otrām apstiprinātajām indikācijām nevarēs izmantot nekādu papildu tirgus izņēmuma statusu, t. i., uz otrajām indikācijām attieksies sākotnējā atļaujā piešķirtais tirgus izņēmuma statuss. Tas neskar to citu iniciatoru tiesības, kas vēlas saņemt tirdzniecības atļauju attiecībā uz reti sastopamas saslimšanas, kurai piešķirts statuss, otro apakšgrupu.

Saskaņā ar 7. panta 3. punktu tirdzniecības atļauja, kas piešķirta zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, attiecas vienīgi uz indikācijām, kas atbilst statusa “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai” piešķiršanas kritērijiem. Šis vispārīgais princips attiecas ne tikai uz sākotnējo tirdzniecības atļauju, bet arī uz turpmākiem grozījumiem noteikumos par tirdzniecības atļauju zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai. Ja konkrētais izmaiņas tvērums šajā sakarā rada pamatotas un nopietnas šaubas, lai nodrošinātu atbilstību, iniciators ir jālūdz pierādīt atbilstību statusa piešķiršanas kritērijiem.

Iespējams, ka “ievērojams labums” nav konstatēts plašākā nozīmē, aptverot visus iespējamos izmantošanas veidus attiecībā uz kādu reti sastopamu saslimšanu, bet tikai attiecībā uz dažām pacientu vai indikāciju apakšgrupām. Tādējādi sākotnējās tirdzniecības atļaujas posmā ievērojamais labums var attiekties tikai uz otrās līnijas terapiju. Tādos gadījumos sākotnējā tirdzniecības atļauja, kas piešķirta kādām konkrētām zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, var aptvert tikai tādas terapeitiskās indikācijas kā otrās līnijas terapija. Tomēr pēc tirdzniecības atļaujas apstiprināšanas tās turētājs zāļu lietošanu var papildināt ar papildu terapeitiskajām indikācijām attiecībā uz konkrēto reti sastopamo saslimšanu vai, pamatojoties uz jauniem pierādījumiem, šīs indikācijas mainīt uz pirmās līnijas terapiju. Lai gan šādi terapeitisko indikāciju paplašinājumi tiek atbalstīti, jo tie ir pacientu interesēs, kompetentajām iestādēm vajadzētu pārliecināties, ka šīs nozīmīgās izmaiņas salīdzinājumā ar esošajām terapijām sniedz ievērojamu labumu, lai būtu drošība, ka zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai tirdzniecības atļaujas noteikumu grozījumi atbilst 7. panta 3. punktam. Šai pārbaudei jāaptver regulatīvās procedūras, kas saistās ar jaunu terapeitisko indikāciju pievienošanu vai jau esošo indikāciju grozījumiem (piemēram, nozīmīgas II tipa izmaiņas vai tirdzniecības atļaujas tvēruma paplašināšana).

2. Atsevišķa tirdzniecības atļauja

7. panta 3. punkts dod iespēju zāļu reti sastopamu slimību ārstēšanai iniciatoram “iesniegt pieteikumu par atsevišķu tirdzniecības atļauju citām indikācijām ārpus šīs regulas”. No otras puses, reti sastopamu slimību ārstēšanai neparedzētu zāļu tirdzniecības atļaujas turētājs šīs zāles var izstrādāt tā, ka tām ir statuss attiecībā uz reti sastopamām saslimšanām, un attiecībā uz šīm jaunajām indikācijām iegūt statusu “zāles reti sastopamu slimību ārstēšanai”. Abos gadījumos 7. panta 3. punkts paredz, ka tirdzniecības atļaujas, kas piešķirtas zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai, ir jāaplūko atsevišķi no tām, kas piešķirtas zālēm, kas nav paredzētas reti sastopamu slimību ārstēšanai, lai nodrošinātu juridisko noteiktību, ka var tiek nodrošinātas šajā regulā paredzētā tirgus izņēmuma statusa priekšrocības.

(1) Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 16. decembra Regula (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV L 18, 22.1.2000., 1. lpp.).

(2) OV L 103, 28.4.2000., 5. lpp.

(3) Komisijas Paziņojums par Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 141/2000 par zālēm reti sastopamu slimību ārstēšanai (OV C 178, 29.7.2003., 2. lpp.).

(4) Lieta T-74/08, Now Pharm AG pret Eiropas Komisiju, ECLI: EU:T:2010:376, 33. punkts.

(5) Lieta T-74/08, Now Pharm AG pret Eiropas Komisiju, ECLI: EU: T:2010:376, 46. punkts.

(6) Lieta T-264/07, CSL Behring pret Eiropas Komisiju un Eiropas Zāļu aģentūru (EMA), ECLI: EU: T:2010:371, 94. punkts.

(7) Lieta T-140/12, Teva Pharma BV pret Eiropas Zāļu aģentūru (EMA) un Eiropas Komisiju, ECLI: EU: T:2015:41, 65. punkts.

(8) Lieta T-140/12, Teva Pharma BV pret Eiropas Zāļu aģentūru (EMA) un Eiropas Komisiju, ECLI:EU:T:2015:41, 66. punkts.

(9) Sk. T-140/12, Teva Pharma BV pret Eiropas Zāļu aģentūru (EMA) un Eiropas Komisiju, ECLI:EU:T:2015:41, 53. punkts.