Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Labāki darba apstākļi spēcīgākas sociālās Eiropas izveidei. Digitalizācijas sniegto iespēju pilnīga izmantošana darba nākotnei””

(COM(2021) 761 final)

Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par darba nosacījumu uzlabošanu platformu darbā

(COM(2021) 762 final)

(2022/C 290/16)

Ziņotāja: Cinzia DEL RIO

Atzinuma pieprasījums Eiropas Parlaments, 17.1.2022. Eiropas Savienības Padome, 4.5.2022. Juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pants Atbildīgā specializētā nodaļa Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa Pieņemts specializētās nodaļas sanāksmē 7.3.2022. Pieņemts plenārsesijā 23.3.2022. Plenārsesija Nr. 568 Balsojuma rezultāts (par / pret / atturas) 149/80/18

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Pandēmija ir izgaismojusi dažas pārmaiņas darba pasaulē, kas jau bija sākušās, un ir paātrinājusi visu veidu platformu darba paplašināšanos, tādējādi pastiprinot digitālās ekonomikas izaugsmi un ietekmi.

1.2. EESK atzinīgi vērtē ar Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu saistīto Eiropas Komisijas priekšlikumu direktīvai par darba apstākļu uzlabošanu platformu darbā (COM(2021) 762). Šai regulatīvajai intervencei jābūt vērstai uz to, lai skaidri definētu kritērijus darba attiecību klasificēšanai un algoritmu izmantošanas regulēšanai, kā arī nodrošinātu piekļuvi sociālajai un darba aizsardzībai un tiesībām.

1.3. EESK jau vairākos iepriekšējos atzinumos, kas joprojām ir aktuāli arī šī atzinuma kontekstā, ir uzsvērusi iespējas un problēmas, kuras saistītas ar darbu platformās, kā arī nepieciešamību pieņemt skaidrus un taisnīgus noteikumus, lai nodrošinātu godīgu konkurenci iekšējā tirgū, darba ņēmēju tiesību efektīvu īstenošanu un darba apstākļu uzlabošanu. Vispārējais mērķis ir stiprināt iekšējo tirgu, nodrošinot vienlīdzīgus konkurences apstākļus visiem dalībniekiem.

1.4. EESK uzsvēra, ka platformu ekonomika paver iespējas gan uzņēmumiem, gan darba ņēmējiem. Uzņēmumi var sasniegt jaunus tirgus, samazināt izmaksas un izmantot jauninājumus digitālo tehnoloģiju jomā, kā arī piekļuvi globālajam un vietējam darbaspēkam, lai paaugstinātu efektivitāti un produktivitāti. Darba ņēmējiem ir jaunas ienākumu gūšanas un darba iespējas, kas kļūst arvien svarīgākas un pat neaizstājamas neaizsargātām grupām, piemēram, jauniešiem, migrantiem un sievietēm. Šīs iespējas ir jāaplūko sociāli ilgtspējīgā veidā.

1.5. Bažas, kas paustas saistībā ar darba apstākļiem platformu ekonomikā, attiecas uz ierobežotāku piekļuvi sociālajai aizsardzībai un sociālajam nodrošinājumam, veselības un drošības riskiem, nedrošu darbu, sadrumstalotu darba laiku un nepietiekamu ienākumu līmeni, kā arī grūtībām nodrošināt kolektīvo tiesību atzīšanu. Šīs bažas ir jākliedē, un atbilstošajos līmeņos – Eiropas un valstu līmenī – un koplīguma sarunās, kurās iesaistītas platformas, ir jāizstrādā līdzsvaroti risinājumi. EESK uzskata, ka jānodrošina vienlīdzīga attieksme pret “tradicionālajiem” uzņēmumiem un tiem, kas darba organizācijas un sociālo partneru attiecību pārvaldībai izmanto digitālos līdzekļus, balstoties uz algoritmiskās pārvaldības funkcijām: vadību, kontroli un/vai organizatorisko varu.

1.6. Digitālās darbaspēka platformas atšķiras pēc lieluma. Runājot par platformu MVU, jānorāda, ka pastāv citas problēmas, kas jāņem vērā, tai skaitā saistībā ar infrastruktūras izmaksām un administratīvo slogu, kā arī ar pielāgošanos digitālajai pārveidei.

1.7. EESK atzīmē, ka darba laika elastīgums var būt pozitīva platformu darba iezīme, ko īpaši atzinīgi vērtē cilvēki, kuri izmanto platformas darbu kā papildu ienākumu avotu. Tomēr elastīgumam vienmēr jābūt balstītam uz ES tiesību aktu garantēto sociālo un darba pamatstandartu respektēšanu.

1.8. EESK piekrīt, ka darba attiecību juridiskā klasifikācija un to nepārprotamā nošķiršana no patiesas pašnodarbinātības ir būtiski faktori, lai nodrošinātu juridisko noteiktību gan uzņēmumiem, gan darba ņēmējiem un lai nodrošinātu darba ņēmēju tiesības un aizsardzību. Tomēr šis jautājums dažādās dalībvalstīs tiek risināts atšķirīgi. Tiesību aktu noteikumi par konkrētām jomām, tiesas nolēmumi pēc darba strīdiem un koplīgumi noteiktos platformu darba segmentos rada pastāvošā regulējuma sadrumstalotību ES un atšķirīgu attieksmi pret platformu darba ņēmējiem dažādās dalībvalstīs. Nepieciešams skaidri noteikt darba devēju, kas ir juridiski atbildīgs gan par nodokļiem un sociālajām iemaksām, gan saistībā ar koplīguma sarunu procesu izveidi.

1.9. Nav pieļaujams, ka Eiropā vienas un tās pašas problēmas risināšanai būtu atšķirīgas regulatīvās pieejas. EESK atbalsta Eiropas Komisijas tiesību akta priekšlikuma mērķi pievērsties šiem ļoti atšķirīgajiem noteikumiem dalībvalstīs.

1.10. EESK uzsver, ka jaunajiem direktīvas noteikumiem jābalstās uz ES sociālo acquis un tajos jāiekļauj skaidras definīcijas, kas nedrīkst būt pretrunā ar tiesību acquis , koplīgumiem vai atsevišķu dalībvalstu tiesu praksi. Direktīvai vajadzētu būt skaidram tiesiskajam regulējumam, kas jāpielāgo valsts līmenī saskaņā ar valstu tiesību aktiem un praksi, it īpaši veicinot koplīguma sarunu procesus.

1.11. Šajā atzinumā īpaši aplūkoti šādi ierosinātās direktīvas aspekti: Klasifikācijas kritēriji: EESK uzsver, ka priekšlikuma 4. pantā noteiktie klasifikācijas kritēriji neatspoguļo digitālā tirgus dinamisko un straujo attīstību un tie būtu pastāvīgi jāatjaunina un tādēļ tie būs neskaidri un neviennozīmīgi. Būtu lietderīgāk noteikt, ka nodarbinātības prezumpcija darbojas par labu darba ņēmējam, kurš nodrošina savu darbaspēku un/vai pakalpojumus saskaņā ar īpašām virziena, kontroles un/vai organizatoriskās varas funkcijām, ko īsteno attiecīgā digitālā platforma, izmantojot algoritmisko pārvaldību, un tādējādi noteikt kritērijus atbilstoši šīm funkcijām. EESK piekrīt, ka platformām ir iespēja atspēkot nodarbinātības prezumpciju.

1.12. EESK norāda, ka algoritmiskās pārvaldības īpašo dimensiju, kas būtiski ietekmē darba ņēmējus, iespējams, nevarēs ņemt vērā, lai noteiktu tādu darba attiecību prezumpciju, kurās iesaistīti reģistrēti profesionāļi vai valstu profesionālo apvienību biedri, ja tādas pastāv.

1.13. Algoritmiskās pārvaldības noteikumi: EESK piekrīt, ka algoritmiskajai pārvaldībai ir būtiska ietekme uz darba apstākļiem, un tai jābūt pārredzamai un atbildīgai attiecībā uz darba ņēmējiem un uzņēmumiem. Algoritmiskā pārvaldība uzrauga, uztic uzdevumus, dod tiešus norādījumus, ierobežojot autonomijas līmeni, un novērtē darbiniekus, tai skaitā viņu sniegumu un uzvedību, kā arī viņu ienākumus un darba apstākļus, un var pat ierosināt atlaišanu. Direktīvā skaidri jānosaka, ka 3. nodaļā noteiktās tiesības attiecas uz visām situācijām, kad algoritmisko pārvaldību izmanto nodarbinātības kontekstā.

1.14. EESK uzskata, ka visiem platformu darba ņēmējiem jābūt garantētām tiesībām uz datu pārnesamību un iespēju lejupielādēt savus datus no platformām, tai skaitā datus par prasmēm. Turklāt jāpievieno papildu noteikumi, lai varētu izmantot tiesības pārskatīt automatizētu vai daļēji automatizētu lēmumu. Lēmumi, kas var būtiski ietekmēt darba attiecības, jāpieņem cilvēkiem. EESK atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisijas priekšlikums ir vērsts šajā virzienā.

1.15. EESK uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt efektīvu izpildi, īstenojot ciešāku sadarbību starp datu aizsardzības iestādēm un darba inspekcijām, un ka ir jāprecizē atbildības jomas, tai skaitā pārrobežu situācijās.

1.16. Kolektīvās tiesības: EESK uzsver, ka direktīvas 14. pantā ir skaidri jānorāda tās arodbiedrības, kurām ir tiesības vest darba koplīguma slēgšanas sarunas. Turklāt tiesības uz informāciju un uzklausīšanu un tiesības uz koplīguma sarunām būtu jāattiecina uz visiem platformu darba ņēmējiem.

1.17. Direktīvai jānodrošina taisnīga darba attiecību izbeigšanas procedūra platformu darba ņēmējiem, kā arī informēšanas un uzklausīšanas procedūras kolektīvās atlaišanas gadījumā.

1.18. Saskaņā ar Eiropas Prasmju programmas mērķiem EESK uzsver, cik svarīga ir platformu darba ņēmēju pienācīga apmācība un viņiem sniegtā informācija (tā varētu būt pieejama dažādās valodās) par to, kā lietot un strādāt attiecīgajā platformā un kā uzlabot savas digitālās prasmes.

2. Ievads – konteksts

2.1. Covid-19 pandēmija ir paātrinājusi platformu darba izmantošanu un padarījusi skaidrākas dažas pārmaiņas darba pasaulē, kas jau bija sākušās. EESK jau ir uzsvērusi, ka platformu ekonomika paver iespējas gan uzņēmumiem, gan darba ņēmējiem. Digitālās darba platformas, kas ir darba starpnieki, ir strauji ienākušas vairākās ekonomikas nozarēs. Uzņēmumi var sasniegt jaunus tirgus, samazināt izmaksas un izmantot jauninājumus digitālo tehnoloģiju jomā, kā arī piekļuvi globālajam un vietējam darbaspēkam, lai paaugstinātu efektivitāti un produktivitāti. Darba ņēmējiem ir jaunas ienākumu gūšanas un darba iespējas, kas kļūst arvien svarīgākas un pat neaizstājamas neaizsargātām grupām, piemēram, jauniešiem, migrantiem un sievietēm.

2.2. Tomēr ir arī problēmas, kas saistītas ar darba ņēmēju tiesībām, nodokļiem, labklājības sadali un ilgtspēju un kas jārisina Eiropas līmenī ( 1 ) . Platformu darbs kļūst par svarīgu elementu jaunajā produktīvajā saimniecisko darbību kartē, kas saistīta ar digitālo attīstību un digitālo pārkārtošanos. EESK jau vairākos iepriekšējos atzinumos ( 2 ) kas joprojām ir aktuāli arī šā atzinuma kontekstā, ir uzsvērusi iespējas un riskus un aicinājusi veikt regulatīvus pasākumus Eiropas līmenī, skaidri nosakot kritērijus nodarbinātības attiecību klasifikācijai, regulējot algoritmu izmantošanu un nodrošinot piekļuvi sociālajai un darba aizsardzībai un tiesībām.

2.3. Dažādās digitālajās darba platformās strādājošo daudzo darba ņēmēju vājā ekonomiskā pozīcija palielina veselības un drošības riskus ( 3 ) un darbvietas nedrošību ( 4 ) , ko ir grūti definēt precīzās un konkrētās valstu ģeogrāfiskajās robežās. Turklāt lielākajā daļā ES tiesisko sistēmu pavājinās vispārējie aizsardzības un sociālās aizsardzības mehānismi nestandarta un netipiskā situācijā nodarbinātajiem darba ņēmējiem.

2.4. EESK atzīmē, ka darba laika elastīgums var būt pozitīva platformu darba iezīme, ko īpaši atzinīgi vērtē cilvēki, kuri izmanto platformas darbu kā papildu ienākumu avotu, it īpaši jaunieši. Tomēr elastīgumam vienmēr vajadzētu būt balstītam uz ES tiesību aktu garantēto sociālo un darba pamatstandartu respektēšanu, un to var regulēt ar valstu tiesību aktiem vai koplīgumiem, pamatojoties uz ES tiesisko regulējumu. Tas ir īpaši nepieciešams jauniešiem, kuriem ir sadrumstalots darba laiks, zems un neatbilstošs ienākumu līmenis un kuriem ir jāveic sociālās iemaksas nākotnes pensijām ( 5 )

2.5. To darba attiecību atšķirīgais raksturs, kas rodas un attīstās digitālajās darba platformās katrā dalībvalstī, apgrūtina valstu centienus panākt vienotu risinājumu, kas nodrošinātu nepieciešamo sociālo aizsardzību, nepieciešamos arodveselības un darba drošības pasākumus, pienācīgus ienākumu līmeņus, atbilstošu darba laiku un pienācīgus darba apstākļus. Šie dažādie darba attiecību veidi, kā arī zemā individuālā un kolektīvā aizsardzība valstu līmenī saasina problēmu ES līmenī, tādējādi radot apstākļus sociālam dempingam un negodīgai konkurencei, kas apdraud pašu Eiropas un valstu darba aizsardzības standartu efektivitāti.

2.6. Digitālās darba platformas var iedalīt divās plašās kategorijās: tiešsaistes tīmekļa platformas un noteiktai vietai piesaistītas platformas. Tās atšķiras pēc lieluma. Runājot par platformu MVU, jānorāda, ka pastāv citas problēmas, kas jāņem vērā, tai skaitā saistībā ar infrastruktūras izmaksām un administratīvo slogu un ar pielāgošanos digitālajai pārveidei.

2.7. Eurofound norāda, ka tradicionālajiem uzņēmumiem problēmas rada negodīga konkurence no platformu puses, jo dažām no platformām netiek piemēroti parastie nodokļu un citi ar to darbaspēku saistīti noteikumi. Turklāt ievērojamā daļā judikatūras ir pierādīts, ka daži platformu darījumdarbības modeļi rada sev konkurences priekšrocības, cenšoties izvairīties no piemērojamiem noteikumiem neatkarīgi no tā, vai tie ir sociālie, vides aizsardzības vai ekonomikas tiesību akti To cilvēku skaits, kas strādā pie darba devējiem, kuri izmanto tiešsaistes platformas, pastāvīgi palielinās ne tikai Eiropas Savienībā, bet visā pasaulē ( 6 ) . SDO unnorāda, ka tradicionālajiem uzņēmumiem problēmas rada negodīga konkurence no platformu puses, jo dažām no platformām netiek piemēroti parastie nodokļu un citi ar to darbaspēku saistīti noteikumi. Turklāt ievērojamā daļā judikatūras ir pierādīts, ka daži platformu darījumdarbības modeļi rada sev konkurences priekšrocības, cenšoties izvairīties no piemērojamiem noteikumiem neatkarīgi no tā, vai tie ir sociālie, vides aizsardzības vai ekonomikas tiesību akti ( 7 ) . Šāda stratēģija neveicina ilgtermiņa ekonomisko ilgtspēju un kaitē godīgai konkurencei, it īpaši starp lielajiem un mikrouzņēmumiem vai mazajiem platformu uzņēmumiem.

2.8. Līdz ar digitālo pārkārtošanos, ko ES stingri atbalsta, “tiešsaistes platformu” modelis nākotnē ietekmēs vēl vairāk nozaru un profesiju. EESK ir vairākkārt uzsvērusi ( 8 ) , ka ir jāievieš un jāstiprina labs iekšējā tirgus regulējums, nodrošinot vienlīdzīgus konkurences apstākļus visiem dalībniekiem, un ka digitalizācijai ir jāsniedz labums darba ņēmējiem un uzņēmumiem. Ir būtiski izstrādāt tiesisko regulējumu, kas nodrošina drošu, taisnīgu un veselībai nekaitīgu darba vidi un nosacījumus, izmantojot skaidri noteiktu tiesību, pienākumu un atbildības sistēmu.

2.9. Visiem darba ņēmējiem ir tiesības uz taisnīgiem un pienācīgiem darba nosacījumiem. Tas ir viens no starptautisko darba tiesību un ES tiesību pamatprincipiem. Saskaņā ar Direktīvas (ES) 2019/1152 4. pantu darba ņēmējam ir tiesības no darba devēja saņemt informāciju par galvenajiem darba līguma vai darba attiecību elementiem. Uz platformā nodarbinātajiem darbiniekiem jāattiecina tie paši darba tiesību noteikumi, kas ir spēkā valstī, kurā tiek sniegts pakalpojums.

2.10. Assessment Report on improving working conditions in platform work ”, tiek lēsts, ka 5,5 miljoni platformu darba ņēmēju ir nepareizi klasificēti kā pašnodarbinātas personas. Tāpēc galvenais jautājums ir jēdziena “darba ņēmējs” skaidra definīcija un tā skaidra nošķiršana no patiesi “pašnodarbinātas personas”. Visa direktīvas projekta tiesiskā regulējuma efektivitāte ir atkarīga no šo definīciju skaidrības. Minētie pētījumi ( 9 ) liecina, ka daudzos gadījumos darba ņēmējiem tiek lūgts reģistrēties kā pašnodarbinātajiem, un uzdevums ir novērst fiktīvu pašnodarbinātību. Darba ņēmējiem ir jāsaņem nepieciešamā informācija, lai viņi varētu izvēlēties, vai viņi vēlas būt patiesi pašnodarbināti vai nē. Kā norādīts Eiropas Komisijas pētījumā, kas minēts Komisijas dienestu darba dokumentā “”, tiek lēsts, ka 5,5 miljoni platformu darba ņēmēju ir nepareizi klasificēti kā pašnodarbinātas personas.

2.11. Jautājums par darba attiecību juridisko klasifikāciju dalībvalstīs tiek risināts atšķirīgi. Kļūdu risks darba attiecību juridiskajā klasifikācijā galvenokārt ir saistīts ar tiesību aktu trūkumu valstu tiesiskajās sistēmās un ar juridiskās skaidrības trūkumu. Līdz šim neviena dalībvalsts nav visaptveroši risinājusi jautājumu par platformu darba juridisko klasifikāciju. Dažas dalībvalstis (Itālija, Spānija un Francija) ir izvēlējušās nozaru tiesību aktus, kuros galvenā uzmanība pievērsta transporta un piegādes platformām. Daudzas dalībvalstis (Beļģija, Vācija, Grieķija, Spānija, Francija, Īrija, Itālija, Nīderlande un Zviedrija) ir mēģinājušas ar tiesību aktiem, administratīviem aktiem vai judikatūru precizēt neskaidri klasificētas darba attiecības, taču tie attiecas uz vispārējo situāciju darba tirgū un neņem vērā platformu darba specifiku. Itālijā un Spānijā koplīguma sarunām ir bijusi nozīmīga loma, slēdzot īpašus nolīgumus un protokolus, kuros ir paredzēti īpaši tiesiskie noteikumi.

2.12. Viedokli, ka spēkā esošais tiesiskais regulējums valstu līmenī dažādās ES valstīs pašlaik nav piemērots, lai regulētu dažādus darba profilus digitālajās platformās, apstiprina gandrīz 100 juridiskie strīdi, ko ierosinājuši darba ņēmēji un/vai viņu arodbiedrību pārstāvji, un daudzu Eiropas valstu judikatūrā piedāvāto risinājumu dažādība, no kuriem daļa vēlreiz apstiprina darba attiecību pašnodarbinātības raksturu, un arvien lielāka daļa, kas atzīst to nodarbinātības raksturu, neizslēdzot arī tos, kuri šajā konkrētajā situācijā izmanto tādu tiesisko pieeju, kas atrodas pa vidu ( 10 ) . Lai gan šo procedūru rezultāti bieži ir bijuši pretrunīgi, tās saistītas vienīgi ar piegādes un transporta pakalpojumiem (uz vietas sniegti platformu pakalpojumi) un lielākā daļa atbalsta to, ka platformās nodarbinātie tiek definēti kā darba ņēmēji (it īpaši transporta un piegādes nozarēs, kurās, iespējams, pastāv vislielākā līgumiskā un arodbiedrību aizsardzība).

2.13. Vēl viens būtisks jautājums ir digitālo darba platformu darījumdarbības modelim raksturīgās algoritmiskās pārvaldības ietekme uz darba apstākļiem ( 11 ) . Uzmanība jāpievērš tam, ka tiek nodrošināta pārredzamība un pārskatatbildība saistībā ar algoritmiem, ko piemēro darba ņēmējiem un uzņēmumiem.

2.14. Atsevišķas dalībvalstis ir veikušas pasākumus, lai šo situāciju uzlabotu, īstenojot likumdošanas iniciatīvas, kas īpaši attiecas uz algoritmisko pārvaldību darba vietā (IT, ES). Savukārt vairākas dalībvalstis (AT, BE, CY, CZ, DK, EE, FI, DE, IE, LV, LT, LU, NL, SV) algoritmiskās pārvaldības jautājumus risina, veicot pasākumus privātuma, datu aizsardzības un nediskriminācijas politikā. Attiecīgi tiesas lēmumi ir pieņemti vairākās valstīs (FR, IT, NL, PL un LU) ( 12 ) . Tā kā Eiropas Savienībā spēkā esošais regulējums ir sadrumstalots, uz digitālajām darba platformām, kas darbojas dažādās valstīs, attiecas atšķirīgi noteikumi. Ņemot vērā platformu ekonomikas elastīgumu, mobilitāti un straujo attīstību, kopējas pieejas trūkums radīs grūtības saglabāt vienlīdzīgus konkurences apstākļus starp dalībvalstīm.

2.15. Šajā saistībā atzinīgi vērtējama Eiropas iestāžu iniciatīva, un īpaši jānorāda uz Eiropas Komisijas 2021. gada 9. decembrī ierosināto pasākumu kopumu, kura mērķis ir, īstenojot Eiropas sociālo tiesību pīlāru, uzlabot darba apstākļus platformās. Eiropas Komisijas iniciatīvā atzīts, ka ir steidzami jānovērš nevienlīdzīgā attieksme dalībvalstīs, tajā risināti iepriekš minētie problemātiskie aspekti un ar direktīvu iesniegts tiesību akta priekšlikums.

3. Vispārīgas piezīmes

3.1. EESK piekrīt Komisijas lēmumam izstrādāt direktīvas priekšlikumu, kura darbības joma aptver arī platformu darbu, kas veikts gan tiešsaistes tīmekļa platformās (piemēram, juridiskie pakalpojumi, tulkošanas pakalpojumi, ārštata darbinieki utt.), gan noteiktai vietai piesaistītās platformās, kurās darba ņēmējiem jāsniedz fiziski pakalpojumi (piemēram, taksometri, piegādes, pakalpojumi mājās). Kā skaidri norādīts direktīvas priekšlikuma 49. apsvērumā, nepieciešamību pēc direktīvas, nevis nesaistošiem juridiskiem instrumentiem pamato ārkārtīgi atšķirīgās situācijas, darba apstākļi un tiesību akti katrā dalībvalstī, jo īpaši attiecībā uz formālā un faktiskā seguma nodrošināšanu, kā arī sociālās aizsardzības sistēmu atbilstību un pārredzamību un jo īpaši tāpēc, ka dalībvalstis paredz dažādus sociālās aizsardzības līmeņus. Lielais un arvien pieaugošais tiesas lietu un spriedumu skaits, kas atbalsta šāda darba klasificēšanu kā nodarbinātību, skaidri apliecina, ka šis jautājums nav pietiekami skaidri reglamentēts pat atsevišķās valstu tiesību sistēmās. Tāpēc mērķi uzlabot darba nosacījumus, izmantojot digitālās platformas, nevar pietiekamā mērā sasniegt katra dalībvalsts atsevišķi, bet saskaņā ar subsidiaritātes principu to var labāk sasniegt ES līmenī.

3.2. Direktīvas priekšlikuma 9. apsvērumā pamatoti ir norādīts, ka “ja platformas darbojas vairākās dalībvalstīs vai pāri robežām, bieži vien nav skaidrs, kur un kas veic platformu darbu. Turklāt valstu iestādēm nav viegli piekļūt datiem par digitālajām darba platformām, tostarp par to personu skaitu, kas regulāri veic platformu darbu, viņu nodarbinātības statusu un darba nosacījumiem. Tas sarežģī piemērojamo noteikumu izpildi, tostarp attiecībā uz darba tiesībām un sociālo aizsardzību.” EESK jau ir norādījusi ( 13 ) , ka katrā dalībvalstī būtu jāizveido platformu reģistrs un Eiropas mēroga datu bāze lielām un mazām platformām.

3.3. Šī juridiskā nenoteiktība var dažkārt veicināt nedeklarētu darba veidu rašanos un izplatīšanos, kā arī nožēlojamu ekspluatācijas un konkurences situāciju starp pašiem darba ņēmējiem, kuri, iespējams, ir pakļauti nelikumīgai apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas praksei. Šādi darba ņēmēji bieži ir migranti, kuri objektīvi ir sliktākā situācijā un nezina par paredzētajām minimālās aizsardzības tiesībām. Ierosinātajā direktīvā nav noteikumu par apakšlīgumiem, līdz ar to tā nenodrošina šiem platformu darba ņēmējiem nekādu aizsardzību pret šādu praksi ( 14 )

3.4. Tomēr Komisijas priekšlikuma teksts vairākos punktos ir neskaidrs, vispārīgs un neviennozīmīgs. Tajā nav atspoguļoti apsvērumos skaidri norādītie mērķi aizsargāt un garantēt sociālās un darba tiesības, jo īpaši definīcija par darba ņēmēju, kas darbojas, izmantojot digitālās platformas (2. un 5. pants), un gan darba ņēmēju, gan arodbiedrību pārstāvju informēšanas un uzklausīšanas tiesības (9. pants, kurā tomēr ir skaidra atsauce tikai uz Direktīvu 2002/14/EK). Vispirms jānorāda, ka direktīvas priekšlikumā darba ņēmēju tiesību aizsardzība bieži tiek pielīdzināta darījumdarbības brīvības principam. Darba ņēmēju tiesības un pamatbrīvības ir pienācīgi jāaizsargā saskaņā ar tiesību aktiem un Pamattiesību hartu.

3.5. EESK uzskata, ka direktīvā jāiekļauj konkrēti noteikumi par darba nosacījumiem un sociālo nodrošinājumu, pamatojoties uz nediskriminēšanas principu, arī attiecībā uz līdzīgiem un salīdzināmiem darba ņēmējiem, kas nodarbināti tajā pašā nozarē. Tas veicinātu vienotas līgumiskās aizsardzības veidošanu nozarēs un cīnītos pret sociālo un fiskālo dempingu.

3.6. EESK atzinīgi vērtē Komisijas ierosinātos centienus atbalstīt labas prakses apmaiņu saistībā ar savstarpējās mācīšanās programmu, kā arī atbalstu Eiropas Darba iestādes darbībām tās pilnvaru ietvaros; palīdzēt dalībvalstīm piemērot sociālā nodrošinājuma koordinācijas noteikumus un sniegt norādījumus par tiem, vajadzības gadījumā un ar ES programmām (piemēram, “Apvārsnis Eiropa”) ( 15 )

3.7. EESK uzskata, ka direktīvas projektā jānosaka skaidri atsauces kritēriji un principi, pēc kuriem vadīties valstu likumdevējiem un veicināt koplīguma sarunas, lai izstrādātu noteikumus, kas nodrošinātu noteiktību, drošību un paredzamību augsti digitalizētai ražošanas videi. Šiem noteikumiem ir jārada vienlīdzīgi konkurences apstākļi starp digitālajām darba platformām un bezsaistes pakalpojumu sniedzējiem. Tiem nevajadzētu būt pretrunā ar acquis , nevajadzētu mainīt to noteikumu saturu un darbības jomu, ar kuriem nosaka pakalpojumu attiecību nodarbinātības raksturu saskaņā ar valsts tiesību aktiem, koplīgumiem, valsts klasifikācijas sistēmām vai atsevišķu dalībvalstu judikatūru, un nevajadzētu graut godīgu konkurenci starp uzņēmumiem.

3.8. EESK arī uzskata, ka jānodrošina vienlīdzīga attieksme pret “tradicionālajiem” uzņēmumiem un tiem, kuri izmanto digitālās kontroles līdzekļus, kas balstīti uz algoritmisku datu pārvaldību. Visa pamatā jābūt pārredzamai un godīgai visu uzņēmumu konkurencei. Vien; laikus ir jāprecizē darbinieka statuss tiem darba ņēmējiem, kuri sniedz pakalpojumus un/vai veic darbības šajās nozarēs. EESK atzinīgi vērtē arī Komisijas mērķi atbalstīt patiesi pašnodarbināto personu centienus precizēt savu statusu. “Vajadzības gadījumā pašnodarbinātie saņems arī atbalstu sava statusa precizēšanai.” Paredzams, ka direktīva stiprinās pašnodarbinātības autonomiju un atbalstīs pašnodarbināto spēju izmantot uzņēmējdarbības iespējas, piemēram, paplašinot savu klientu loku. Patiesi pašnodarbinātās personas saglabās pabalstus, kas saistīti ar viņu nodarbinātības statusu ( 16 )

3.9. Tāpēc ir ļoti svarīgi uzlabot un padarīt skaidrāku piemērošanas jomu (1. pants), lai nodrošinātu, ka direktīvu piemēro visām digitālajām platformām, kas nodrošina darbaspēka piedāvājumu ar starpniecību. Ir skaidri jānosaka faktiskais un juridiski atbildīgais darba devējs arī nodokļu un sociālo iemaksu ziņā, kā arī, ņemot vērā mikrouzņēmumu un mazo platformu īpatnības, ir jāizveido koplīguma sarunu process.

Atsauce uz privātpersonu veiktā darba organizēšanu var izraisīt dažu digitālo platformu nevēlamu izslēgšanu.

4. 4. nodaļa – Īpaši apsvērumi

4.1. Šajā atzinumā īpaši tiks analizēti šādi direktīvas priekšlikuma aspekti: — kritēriji, pēc kuriem klasificē kā darba ņēmēju; — algoritmiskā pārvaldība; — kolektīvās tiesības.

4.2. Klasifikācijas kritēriji

4.2.1. Priekšlikuma 4. pantā ir noteikti kritēriji, pamatojoties uz kuriem, tiek izveidota prezumpcija par darba attiecībām. EESK norāda, ka ierosinātajiem kritērijiem jāatspoguļo digitālā tirgus dinamika, kā arī darījumdarbības modeļu un darba metožu attīstība un ka tie būtu pastāvīgi jāatjaunina. Diemžēl jānorāda, ka 4. pantā noteiktie kritēriji joprojām galvenokārt atspoguļo dažādus kontroles veidus, ko digitālā platforma īsteno attiecībā uz darbinieka darbu. EESK uzskata, ka darba aizsardzības saistīšana ar kontroli pienācīgi neaptver un nenovērš nevienlīdzīgas varas attiecības starp platformu un darba ņēmējiem.

4.2.2. Turklāt priekšlikuma 4. pantā platformām ir paredzēta pārāk liela rīcības brīvība attiecībā uz lēmumiem, tā kā nodarbinātības prezumpcija ir saistīta ar vismaz divu no pieciem kritērijiem esamību, taču nepārtraukti mainīgos apstākļos šos kritērijus būtu viegli apiet. EESK uzskata, ka skaidri noteikts nodarbinātības statuss, pat tiem darbiniekiem, kas strādā tikai dažas stundas, garantētu tiesības uz sociālo aizsardzību, veselības aizsardzību un drošību, tiesības apvienoties organizācijās un tiesības uz koplīguma sarunām attiecībā uz nostrādāto darba laiku, tādējādi garantējot nepieciešamo elastību.

4.2.3. Ar kritērijiem konkrētāk jānovērš darba standartu pazemināšanas risks. Šajā nolūkā būtu vēlams viens nodarbinātības prezumpcijas kritērijs, ko platforma var atspēkot, pamatojoties uz 5. pantu, kurš digitālajai platformai uzliek apgrieztu pierādīšanas pienākumu, proti, pierādīt darba attiecību pašnodarbinātības raksturu. EESK piekrīt Eiropas Komisijas priekšlikumam, ka nodarbinātības prezumpcijas atspēkošana būtu jāveic platformām.

4.2.4. Ir pienācīgi jāaizsargā arī pašnodarbinātas personas un patiesas pašnodarbinātības attiecības, kuru definīcija direktīvā nav minēta. Pastāv daudz dažādu platformas darba veidu, kurus nevar iedalīt vienā kategorijā. Ir darba veidi, kurus var uzskatīt par līdzīgiem nodarbinātībai, un ir tādi darba veidi, kuros vajadzīgi kvalificēti profesionāļi, pat augsti kvalificēti darbinieki, kas dažās valstīs ir salīdzināmi ar tiem, kuri ir iekļauti profesionālajos reģistros vai kuri ir valstu profesionālo apvienību biedri. Algoritmiskās pārvaldības īpašā dimensija, kas būtiski ietekmē darba ņēmējus, varētu neattiekties uz prezumpcijas noteikšanu par darba attiecībām, kurās iesaistīti reģistrēti profesionāļi vai valstu profesionālo apvienību biedri, ja tādas pastāv.

4.2.5. Tāpēc būtu lietderīgāk norādīt, ka darba attiecību prezumpcija digitālo darba platformu jomā darbojas par labu atsevišķiem darba ņēmējiem, kuri veic darbu un/vai sniedz pakalpojumus saskaņā ar virziena, kontroles un/vai organizatoriskās varas funkcijām, ko īsteno attiecīgā digitālā platforma, izmantojot algoritmisko pārvaldību.

Platformai jāspēj atspēkot šādu darba attiecību prezumpciju, pierādot, ka tā neizmanto komerciālas organizatoriskās pilnvaras, pat netieši vai neapzināti, attiecībā uz darba ņēmēja nodrošināto pakalpojumu/darbu (17).

4.2.6. Bieži minēts arguments tiesu nolēmumos, ar kuriem tiek atzīts darba attiecību nodarbinātības raksturs un kurus izdevušas augstas valsts tiesas, ir tāds, ka platforma, konkrētāk, algoritmiskā pārvaldība, pilnībā pārrauga darba ņēmēja sniegtā pakalpojuma izpildi. Faktiski tas norāda, ka ar darbu sniegtais pakalpojums ir pilnībā integrēts platformas uzņēmējdarbībā. Šis elements pats par sevi pastiprina vajadzību līdzsvarot iepriekš minētās kontroles pilnvaras, nodrošinot atbilstošas individuālas un kolektīvas garantijas visiem darba ņēmējiem, kuri veic darbu un/vai sniedz pakalpojumus, izmantojot digitālās platformas.

5. Īpašas piezīmes un ieteikumi par algoritmisko pārvaldību

5.1. Algoritmiskā pārvaldība apstrādā ievērojamu datu apjomu, pārrauga, piešķir uzdevumus, sniedz tiešus norādījumus, kas ierobežo autonomijas līmeni, un novērtē darbiniekus, tai skaitā viņu sniegumu un uzvedību, kā arī viņu nopelnus un darba apstākļus, un var pat ierosināt atlaišanu. EESK atzinīgi vērtē to, ka direktīvas projektā ir pieņemti Vispārīgās datu aizsardzības regulas (VDAR) principi, un saskaņā ar VDAR 9. pantu direktīvā skaidri jāaizliedz apstrādāt sensitīvus personas datus, tai skaitā politiskos uzskatus un dalību arodbiedrībās. Direktīvā skaidri jānosaka, ka 3. nodaļā noteiktās tiesības piemēro visos algoritmiskās pārvaldības gadījumos, arī tad, ja platformai izdodas pierādīt, ka tā neizmanto komerciālas organizatoriskās pilnvaras, pat netieši vai neapzināti, attiecībā uz darba ņēmēja sniegto pakalpojumu, un tādējādi platformas prezumpciju, ka nepastāv darba attiecības.

5.2. Digitālajās darba platformās izmantotās sistēmas bieži ir balstītas uz mākslīgā intelekta elementiem. Tā kā platformām būs jāievēro gan direktīvas, gan Mākslīgā intelekta akta noteikumi (produkta–tirgus regulējums), EESK aicina Komisiju sniegt savstarpējas atsauces uz ierosināto direktīvu un Mākslīgā intelekta aktu, lai novērstu vai precizētu iespējamās pretrunas un nepilnības.

5.3. EESK vēlreiz mudina ( 18 ) Komisiju precizēt, kādi ir visu iesaistīto pušu pienākumi tādās jomās kā veselība un drošība, datu aizsardzība, kā arī apdrošināšana un juridiskā atbildība, lai varētu novērtēt, pielāgot un saskaņot spēkā esošos noteikumus. EESK jau ir norādījusi, ka platformu izmantotie algoritmi būtu jāskata tāpat kā tradicionālajā darbā sniegtie mutiskie vai rakstiskie norādījumi ( 19 )

5.4. Tiesības pārskatīt automatizētus vai daļēji automatizētus lēmumus ir vērtējamas ļoti atzinīgi. Tomēr EESK uzskata: lai šīs tiesības īstenotu praksē, Komisijai būtu jāpievieno noteikumi, kas liek digitālajām darba platformām: a) izstrādāt algoritmus un sistēmas saskaņā ar integrēta drošuma principu un b) saskaņā ar ierosinātā Mākslīgā intelekta akta apsvērumiem paredzēt noteikumus par to, ka digitālajām darba platformām ir jāveic algoritmu atbilstības novērtēšana ne tikai pirms to izmantošanas, bet arī laikā, kurā darba ņēmējs veic darbu un/vai sniedz pakalpojumu. Atbilstības novērtēšana būtu jāveic, izmantojot vairākdisciplīnu pieeju, lai veicinātu arodbiedrību, platformas un darba, sociālās aizsardzības un citu attiecīgo iestāžu izvirzīto ekspertu kopīgu novērtējumu. Ja, pārskatot ar algoritmu saistītu lēmumu, rodas konflikts, darba ņēmējiem vajadzētu būt iespējai vērsties neatkarīgā šķīrējtiesā.

5.5. Tomēr EESK uzskata, ka 8. pantā būtu jāparedz, ka gadījumā, ja ar cilvēku palīdzību tiek pārskatīts nozīmīgs lēmums, darbinieku var pārstāvēt arodbiedrība.

5.6. Tā kā platformu darba modeļa pamatā ir klientu atsauksmes, platformu darba ņēmējiem vajadzētu būt iespējai pārsūtīt atsauksmes starp platformām un tās izmantot kā būtisku datu elementu. EESK uzskata, ka tiesības uz datu pārnesamību būtu jāgarantē visiem platformu darba ņēmējiem. Vēl svarīgāk ir tas, ka direktīvai būtu jāgarantē viņu spēja izmantot savu profilu, tai skaitā prasmes, lai iegūtu darbu ārpus platformu ekonomikas.

5.7. Komisijas priekšlikuma panākumi būs atkarīgi no tā efektīvas izpildes. Ierosinātajā direktīvā ir prasīta sadarbība starp datu aizsardzības un darba iestādēm. Tomēr EESK vēlas vērst Komisijas uzmanību uz to, ka datu aizsardzības iestādēm vairākās valstīs nav pienākuma padziļināti izskatīt darba jautājumus, jo īpaši attiecībā uz uzraudzību un tiesisko aizsardzību. Tāpēc EESK aicina Komisiju sīkāk precizēt kompetenču sadalījumu, tostarp pārrobežu apsvērumus, un ņemt vērā darba inspekciju atzinumus.

6. Kolektīvās tiesības

6.1. Nodaļā par izpildi direktīvas 14. pants attiecas uz darba ņēmēju pārstāvjiem, nevis uz arodbiedrībām. Tas ir būtisks aspekts, jo ir svarīgi skaidri atsaukties uz arodbiedrību pārstāvjiem, lai nepieļautu fiktīvu arodbiedrību izveidi un nodrošinātu darba ņēmējiem tiesības uz kolektīvo pārstāvību arī strīda gadījumā.

6.2. EESK norāda, ka direktīvā ir paredzētas informēšanas un uzklausīšanas tiesības. Tomēr 9. pants atsaucas tikai uz Direktīvu 2002/14/EK, ar ko izveido vispārēju sistēmu. Būtu vajadzīga tieša atsauce arī uz Direktīvu 2001/23/EK par uzņēmumu pārcelšanu, Direktīvu 98/59/EK par kolektīvo atlaišanu un Direktīvu 2009/38/EK par Eiropas Uzņēmumu padomi. EESK norāda, ka direktīvas 10. pants, ar ko direktīvas 3. nodaļā noteiktās darba tiesības attiecina arī uz visiem platformu darba ņēmējiem (arī uz personām, kam nav darba attiecību), izslēdz 9. pantā noteiktās informēšanas un uzklausīšanas tiesības. Šai atkāpei nav pamata. Lai atbalstītu koplīguma sarunas, nepieciešams skaidrāk definēt informēšanas un uzklausīšanas tiesības, kuras ir jāatzīst arī visiem platformu darba ņēmējiem ( 20 )

6.3. EESK uzsver, ka ir jāgarantē darba ņēmēju arodbiedrību pārstāvju informēšanas un uzklausīšanas tiesības (9. pants), tai skaitā attiecībā uz parametriem, noteikumiem un norādījumiem, kas ir algoritmu vai mākslīgā intelekta sistēmu pamatā un kas ietekmē lēmumu pieņemšanu vai tādu lēmumu pieņemšanu, kuri var ietekmēt darba apstākļus, piekļuvi darbam un nodarbinātības saglabāšanu, tai skaitā profilēšanu.

6.4. EESK norāda, ka platformu darba ņēmējiem jāsaņem atbilstoša un īpaša apmācība, kas pieejama dažādās Eiropas valodās, par to, kā izmantot platformu un strādāt tajā, un jāapgūst attiecīgās digitālās prasmes. Kā uzsvērts jau pieņemtā atzinumā ( 21 ) , īstenojot digitālās izglītības rīcības plānu 2021.–2027. gadam, ir jānodrošina efektīvs sociālais dialogs un apspriešanās ar ieinteresētajām personām, darba tiesību un darba ņēmēju tiesību uz informēšanu, uzklausīšanu un līdzdalību ievērošana un īstenošana, kā arī darba ņēmēju iespējas attīstīt savas digitālās un darījumdarbības prasmes, it īpaši izmantojot profesionālo izglītību un apmācību, pieaugušo izglītību un darbinieku apmācību, lai varētu mazināt prasmju trūkumu, ar ko saskaras uzņēmumi.

6.5. Kā minēts jau pieņemtā atzinumā, saistībā ar jaunu tehnoloģiju, piemēram, robotu vai viedo iekārtu, ieviešanu EESK savā pētījumā norāda, ka svarīga nozīme ir darba ņēmēju pārstāvju iepriekšējai informēšanai un uzklausīšanai un ka saistībā ar šo tehnoloģiju radītajām pārmaiņām ir jāvienojas par koplīguma sarunām ( 22 ) . Komiteja arī atgādina, ka Eiropas Uzņēmumu padomes direktīvā paredzēts uzklausīšanas pienākums ( 23 )

6.6. Sarunas attiecas arī uz nozaru koplīguma sarunām, kas lielā mērā veido darba ņēmēju tiesību definīciju, taču direktīvas priekšlikumā nav nekādu atsauču uz nozaru nolīgumiem.

6.7. Taisnīgu darba attiecību izbeigšanas procesu nodrošināšana platformu darba ņēmējiem un piekļuve neatkarīgiem strīdu izšķiršanas mehānismiem ir svarīgi mērķi, kas ir jāiekļauj tiesiskajā regulējumā. Ierosinātā direktīva attiecas tikai uz individuālu atlaišanu, taču tajā būtu jāaplūko arī jautājums par informēšanas un uzklausīšanas procedūrām kolektīvas atlaišanas gadījumā, atsaucoties uz spēkā esošajiem ES tiesību aktiem ( 24 )

Briselē, 2022. gada 23. martā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētāja Christa SCHWENG

(1) OV C 286, 16.7.2021., 70. lpp., 2.7. punkts.

(2) OV C 429, 11.12.2020., 173. lpp.; OV C 220, 9.6.2021., 1. lpp.; OV C 194, 12.5.2022., 50. lpp.; OV C 517, 22.12.2021., 61. lpp.; OV C 286, 16.7.2021., 70. lpp.

(3) Kopīgais pētniecības centrs, COLLEEM II apsekojums.

(4) Komisijas pētījums (2021).

(5) Eiropas Jaunatnes forums – Position paper on Platform work.

(6) SDO ziņojums “The role of digital labour platforms in transforming the world of work”, Eurofound 2018. gada ziņojums; Eiropas Komisijas dienestu dokuments – dati par skaitļiem un apgrozījumu, kas līdz ar pandēmiju trīskāršojās (saskaņā ar SDO datiem 2020. gadā ES tika reģistrēts apgrozījums 12 miljardu apmērā); CEPS 2021. gada galīgais ziņojums; “Digital Labour Platforms in the EU”; EAI 2021. gada pētījums “The definition of worker in the platform economy: exploring workers’ risks and regulatory solutions”.

(7) OV C 123, 9.4.2021., 1. lpp., 3.2.7. punkts.

(8) OV C 440, 6.12.2018., 1. lpp.; OV C 123, 9.4.2021., 1. lpp.; OV C 286, 16.7.2021., 70. lpp.; OV C 367, 10.10.2018., 15. lpp.

(9) Sk. 6. zemsvītras piezīmi.

(10) No nolēmumiem, kas atbalsta darba attiecību nodarbinātības raksturu, pietiek minēt, piemēram, šādus: Francijas Kasācijas tiesas nolēmums (Chambre sociale, Nr. 374, 2020. gada 4. marts), kurā atzīts Uber autovadītāja veiktā darba nodarbinātības raksturs; Spānijas Augstākās tiesas nolēmums (Tribunal Superior de Justicia de Madrid, Sala de lo Social, Sentencia 40/2020, 2020. gada 17. janvāris), kurā atzīts darba attiecību starp kurjeriem un Deliveroo platformu nodarbinātības raksturs; Barselonas Tiesas 2021. gada 13. janvāra nolēmums, kurā tika atzīts 748 kurjeru darba attiecību nodarbinātības raksturs. Saskaņā ar pēdējo minēto nolēmumu ir jāanalizē jauni rādītāji, uz kuriem balstīt spriedumu par darba attiecību raksturu, tādējādi secinot, ka stundas elastību jebkurā gadījumā nosaka izvēle ar mērķi konstatēt uzņēmumam visienesīgākās laika nišas un noteikti ne nodrošināt labāku darba / privātās dzīves līdzsvaru kurjeriem, tāpēc kurjeri ir uzskatāmi par darbiniekiem. Līdztekus minētajiem nolēmumiem Beļģijas, Itālijas un Nīderlandes tiesas nepiekrita argumentam, ka darba attiecības ir pašnodarbinātība, un to pamatoja ar apgalvojumu, ka šķietamā kurjeru brīvība attiecīgā pakalpojuma sniegšanā ir relatīva.

(11) Komisijas pētījums, kas veikts, lai atbalstītu ietekmes novērtējumu par darba apstākļu uzlabošanu platformu darbā.

(12) Komisijas pētījums, kas veikts, lai atbalstītu ietekmes novērtējumu par darba apstākļu uzlabošanu platformu darbā.

(13) OV C 429, 11.12.2020., 173. lpp., 1.15. punkts.

(14) Report Fairwork (2021); Fairwork response to the European Commission 's proposal for Directive on Platform Work.

(15) Skatīt Komisijas paziņojumu.

(16) COM(2021) 761 final, 9.12.2021.; Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Labāki darba apstākļi spēcīgākas sociālās Eiropas izveidei. Digitalizācijas sniegto iespēju pilnīga izmantošana darba nākotnei”, 10. lpp.; rāmis lappuses lejasdaļā.

(17) Skatīt definīciju Komisijas pamatnostādņu par konkurences tiesībām un darba koplīguma slēgšanas sarunām 30. apsvērumā: iii) tas kā nepieciešamu un būtisku elementu ietver personu veiktā darba organizēšanu neatkarīgi no tā, vai šis darbs tiek veikts tiešsaistē vai konkrētā vietā. Platformas, kas neorganizē privātpersonu darbu, bet vienkārši nodrošina līdzekļus, ar kuru palīdzību pašnodarbinātās personas var sasniegt galalietotājus, nav uzskatāmas par digitālajām darba platformām. Piemēram, platforma, kas tikai apkopo un parāda pieejamos pakalpojumu sniedzējus (piemēram, santehniķus) konkrētā teritorijā, tādējādi ļaujot klientiem izmantot viņu pakalpojumus pēc pieprasījuma, netiek uzskatīta par digitālo darba platformu, jo tā neorganizē pakalpojumu sniedzēju darbu.

(18) OV C 429, 11.12.2020., 173. lpp.

(19) OV C 429, 11.12.2020., 173. lpp., 1.8. punkts.

(20) OV C 123, 9.4.2021., 1. lpp., 3.2.8. punkts.

(21) OV C 286, 16.7.2021., 27. lpp.

(22) EESK pētījums (2017. gads).

(23) OV L 122, 16.5.2009., 28. lpp.

(24) Direktīva 98/59/EK; Direktīva 2001/23/EK.