EIROPAS KOMISIJA Briselē, 26.4.2017 SWD(2017) 201 final KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS Pavaddokuments dokumentam KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI

Eiropas sociālo tiesību pīlāra izveide {COM(2017) 250 final}

{SWD(2017) 200 final}

{SWD(2017) 206 final}



Saturs Ievads I. nodaļa. Vienlīdzīgas iespējas un piekļuve darba tirgum Izglītība, apmācības un mūžizglītība Dzimumu līdztiesība a) Visās jomās ir jānodrošina un jāveicina vienāda attieksme pret sievietēm un vīriešiem un vienādas iespējas sievietēm un vīriešiem, arī attiecībā uz dalību darba tirgū, nodarbinātības noteikumiem un karjeras izaugsmi. Vienlīdzīgas iespējas Aktīvs atbalsts nodarbinātībai Droša un pielāgojama nodarbinātība Algas Informācija par darba tiesiskajām attiecībām un aizsardzība atlaišanas gadījumā Sociālais dialogs un darba ņēmēju līdzdalība Darba un privātās dzīves līdzsvars Veselīga, droša un labi pielāgota darba vide un datu aizsardzība III. sadaļa. Sociālā aizsardzība un iekļaušana Bērnu aprūpe un atbalsts bērniem Sociālā aizsardzība Bezdarbnieka pabalsti Ienākumu minimums

Ienākumi vecumdienās un vecuma pensijas Veselības aprūpe Cilvēku ar invaliditāti iekļaušana Ilglaicīga aprūpe Mājokļi un palīdzība bezpajumtniekiem Piekļuve pamatpakalpojumiem



Ievads Eiropas sociālo tiesību pīlārā noteikti vairāki pamatprincipi un tiesības, kas atbalsta taisnīgus un labi funkcionējošus darba tirgus un labklājības sistēmas. Kopā šie principi un tiesības veido vērienīgu programmu labāk funkcionējošām ekonomikām un taisnīgākām un noturīgākām sabiedrībām. Mērķis ir veicināt atjauninātu konverģenci labāku darba un dzīves apstākļu veidošanā visā Eiropā. Šajā kontekstā Eiropas sociālo tiesību pīlārs tiecas nodrošināt iedzīvotājiem jaunas, efektīvākas tiesības, tādējādi risinot jaunās sociālās problēmas un mainīgo darba pasauli, jo īpaši ņemot vērā jaunus nodarbinātības veidus, kas izriet no jaunām tehnoloģijām un digitālās revolūcijas. Šie principi un tiesības aptver nodarbinātības, sociālās aizsardzības, sociālās iekļaušanas, izglītības un vienlīdzīgu iespēju jomas. Pīlārs balstās uz tiesību aktu kopumu, kas ir spēkā ES un starptautiskajā līmenī. Jo īpaši pīlārs balstās uz 1989. gada Kopienas Hartu par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, 1961. gada Eiropas Sociālo hartu, 1996. gada pārskatīto Eiropas Sociālo hartu un Eiropas Padomes Eiropas Sociālā nodrošinājuma kodeksu. Principos arī ņemtas vērā Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) attiecīgās konvencijas, ieteikumi un saistītie protokoli, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām. Vienlaikus, pamatojoties uz jauniem noteikumiem ES līgumos, pieņemto Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, jauniem tiesību aktiem un Eiropas Savienības Tiesas judikatūru, pēdējo 30 gadu laikā ir izstrādāts arī ES acquis sociālo tiesību jomā. Nesen tika pieņemti ANO ilgtspējīgas attīstības mērķi 2030. gadam, un tā ir jauna darba kārtību līdzsvarotai un integrētai nabadzības izskaušanai un ilgtspējīgas attīstības ekonomisko, sociālo, solidāro un ekoloģisko aspektu risināšanai. Šajā dokumentā ievērota Eiropas sociālo tiesību pīlāra trīs sadaļu struktūra, sīki izklāstot visu principu vai tiesību saturu. Katrā sadaļā ir trīs lielas iedaļas, kas aptver spēkā esošo acquis sociālo tiesību jomā, tā satura un darbības jomas paskaidrojumu, kā arī ieteikumus par tā īstenošanu. Savienības acquis Attiecībā uz katru principu vai tiesībām šā dokumenta pirmajā daļā aprakstīts Savienības acquis sociālo tiesību jomā, sākot ar attiecīgajiem Eiropas Savienības Pamattiesību hartas noteikumiem un atgādinot Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) izklāstītās likumdošanas pilnvaras un to ierobežojumus. Nobeigumā ir atsauce uz galvenajiem leģislatīvajiem un neleģislatīvajiem pasākumiem, kas jau ir ieviesti un kas veicina attiecīgā principa vai tiesību īstenošanu. Šī iedaļa nav pilnīga, jo tajā apkopoti būtiskākie instrumenti — gan juridiski saistoši pasākumi, gan Padomes vai Komisijas ieteikumi, kuros sniegti norādījumi. Zināšanai — ja ir atsauce uz Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, ir svarīgi atcerēties, ka minētās hartas noteikumi attiecas uz Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām, pienācīgi ņemot vērā subsidiaritātes principu, bet uz dalībvalstīm tad, kad tās īsteno Savienības tiesību aktus. Pīlāra principi un tiesības Pīlārs padara Savienības tiesību aktu saistošajos noteikumos ietvertos principus un tiesības labāk pamanāmus un saprotamus un skaidrākus iedzīvotājiem un visu līmeņu dalībniekiem. Turklāt dažās konkrētās jomās spēkā esošo acquis pīlārs papildina ar jauniem elementiem. Tas ir sīki izskaidrots otrajā iedaļā. Pīlārā ietvertie principi un tiesības attiecas uz Savienības iedzīvotājiem un dalībvalstīs likumīgi dzīvojošiem trešo valstu valstspiederīgajiem neatkarīgi no viņu nodarbinātības statusa, kā arī publiskā sektora iestādēm un sociālajiem partneriem.

Īstenošana Pīlāra juridiskā rakstura dēļ šie principi un tiesības nav tieši izpildāmi un attiecīgos līmeņos būs nepieciešama to pārvēršana īpašā darbībā un/vai atsevišķos tiesību aktos. Tas ir paskaidrots šā dokumenta trešajā daļā, kurā aplūkots, kā katru principu vai tiesības var efektīvi īstenot dalībvalstis un sociālie partneri, kam ir galvenā atbildība par sociālo principu un tiesību ieviešanu uz vietas. Turklāt šajā iedaļā aprakstīts, kā Savienības darbības veicina pīlāra īstenošanu. Eiropas pusgads – ekonomikas politikas koordinācijas ikgadējais cikls – ir bijis un joprojām ir svarīgs instruments, ar ko cieši pārraudzīt norises ES un dalībvalsts līmenī, un tas atbalsta mērķtiecīgas reformas atbilstoši valstu specifikai, plaši apverot pīlāru — no izglītības, apmācībām un mūžizglītības līdz aktīvam atbalstam bezdarbniekiem, algām, bērnu aprūpei, sociālajai aizsardzībai un ienākumu minimumam vai pensijām un veselības aprūpes sistēmām. Eurozonas un valstu analīze un ieteikumi atspoguļos un veicinās sociālo tiesību attīstību, novērtējot, pārraugot un salīdzinot to īstenošanas progresu. Etalonrādītāji pakāpeniski tiks ieviesti noteiktā skaitā jomu, kas ir īpaši svarīgas saistībā ar eurozonas darbību, piemēram, nodarbinātības aizsardzības tiesību akti, bezdarbnieka pabalsti, minimālās algas, ienākumu minimums un prasmes. Eiropas strukturālie un investīciju fondi atbalstīs Eiropas sociālo tiesību pīlāra īstenošanu. Jo īpaši Eiropas Sociālajam fondam, kā arī citām svarīgām iniciatīvām sociālās kohēzijas jomā, piemēram, Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvai, Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fondam un Eiropas atbalsta fondam vistrūcīgākajām personām, būs galvenā nozīme turpmākajos ar pīlāru saistītajos pasākumos. Pīlāram būs arī nozīme attiecībā uz plānošanas periodu pēc 2020. gada. Pārvērst pīlārā ietvertos principus un tiesības realitātē ir tādas saistības un atbildība, kas kopīgi jāuzņemas Savienībai, tās dalībvalstīm un sociālajiem partneriem, rīkojoties saskaņā ar Savienības Līgumos noteikto kompetenču sadalījumu un ņemot vērā subsidiaritātes un proporcionalitātes principus, stabilu valsts finanšu sistēmu un sociālo partneru autonomijas ievērošanu. Eiropas sociālo tiesību pīlārā neko neinterpretē kā ierobežojumu vai negatīvu ietekmi uz principiem un tiesībām, kas to attiecīgajās piemērošanas jomās atzīti Savienības tiesībās vai starptautiskajās tiesībās un starptautiskajos nolīgumos, kuru puses ir Savienība vai visas dalībvalstis, tostarp 1961. gada Eiropas Sociālajā hartā un attiecīgajās SDO konvencijās un ieteikumos. Pīlāra īstenošanu var pastiprināt, ratificējot attiecīgās SDO konvencijas, 1996. gada pārskatīto Eiropas Sociālo hartu un tās Papildu protokolu, ar kuru paredz kolektīvo prasījumu sistēmu. Sociālo partneru iesaistīšanās arī ir ļoti svarīga sociālo tiesību nodrošināšanai. LESD 151. pantā darba devēju un darba ņēmēju dialoga veicināšana ir noteikta kā kopīgs Savienības un tās dalībvalstu mērķis. Savienības līmenī politikas jomās, uz ko attiecas LESD 153. pants, jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam, un tie var pieprasīt savu vienošanos īstenošanu Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var atbalstīt pīlāra īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās valsts līmenī un/vai apkopojot labas prakses piemērus visā Eiropā un apmainoties ar tiem. Turklāt pilsoniskais dialogs gan valsts, gan Savienības līmenī ir ļoti svarīgs, lai paplašinātu līdzdalību politikas veidošanā un papildus mobilizētu sociālā sektora dalībniekus, tādējādi palīdzot ieviest pīlāra principus un tiesības. Pilsoniskais dialogs, kurā iesaistītas pilsoniskās sabiedrības organizācijas, ļauj pārstāvēt virkni sabiedrības ieinteresēto personu interešu un pastiprina publisko lēmumu pārredzamību, atbildību un likumību. Pīlārs jāīsteno atbilstoši pieejamajiem resursiem un budžeta pareizai pārvaldībai, kā arī Līguma saistībām, kas attiecas uz publiskajām finansēm. Jo īpaši pīlāra izveide neietekmē dalībvalstu tiesības definēt savu sociālā nodrošinājuma sistēmu pamatprincipus, un tai nebūtu jāietekmē šo sistēmu finansiālais līdzsvars.



I. nodaļa. Vienlīdzīgas iespējas un piekļuve darba tirgum Izglītība, apmācības un mūžizglītība Ikvienam ir tiesības uz kvalitatīvu un iekļaujošu izglītību, apmācībām un mūžizglītību, kas ļauj saglabāt un iegūt prasmes, lai pilnvērtīgi piedalītos sabiedrības dzīvē un sekmīgi īstenotu pārmaiņas darba tirgū. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 14. pantā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz izglītību, kā arī uz pieeju arodmācībām un tālākizglītībai. Šīs tiesības ietver iespēju saņemt bezmaksas obligāto izglītību. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 165. pantā noteikts, ka Savienība ir pilnvarota sekmēt pilnvērtīgas izglītības attīstību, veicinot dalībvalstu politisko sadarbību un vajadzības gadījumā atbalstot un papildinot to rīcību, kā arī pilnībā respektējot dalībvalstu atbildību par mācību saturu, kā arī kultūru un valodu dažādību. LESD 166. pants pilnvaro Savienību, pilnībā respektējot dalībvalstu atbildību par arodmācību saturu un organizāciju, īstenot arodmācību politiku, kas atbalsta un papildina dalībvalstu rīcību. c) Spēkā esošie pasākumi Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikums par garantijas jauniešiem izveidi aicina dalībvalstis nodrošināt, lai četru mēnešu laikā pēc darba zaudēšanas vai formālās izglītības pabeigšanas visi jaunieši vecumā līdz 25 gadiem saņemtu kvalitatīvu nodarbinātības, izglītības turpināšanas, māceklības vai stažēšanās piedāvājumu.

Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Ieteikumā 2006/962/EK par pamatprasmēm mūžizglītībā apzinātas zināšanas, prasmes un attieksmes, kas vajadzīgas personiskai izaugsmei, pilsoniskai aktivitātei, sociālajai kohēzijai un nodarbinātībai. Padomes 2011. gada 28. jūnija Ieteikums par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, aicināja dalībvalstis izstrādāt visaptverošas stratēģijas nolūkā palīdzēt jauniešiem iegūt vidējo izglītību un līdz 2020. gadam sasniegt stratēģijas "Eiropa 2020" pamatmērķi — mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmeņa samazināšanu līdz mazāk nekā 10 %. Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. februāra Ieteikumā 2006/143/EK par turpmāko Eiropas sadarbību augstākās izglītības kvalitātes nodrošināšanā apzinātas darbības, ko var veikt valsts un ES līmenī, lai atbalstītu kvalitatīvas augstākās izglītības izveidi un akreditāciju. Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 18. jūnija Ieteikums 2009/C 155/01 par Eiropas kvalitātes nodrošināšanas pamatprincipu ietvarstruktūras izveidošanu profesionālajai izglītībai un apmācībām paredz kopējus instrumentus, kas vajadzīgi kvalitātes vadībai, lai veicinātu labāku profesionālo izglītību un apmācību. Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa Ieteikums par Eiropas kvalifikāciju ietvarstruktūras izveidošanu mūžizglītībai nosaka pamatu izglītības sasniegumu mērīšanai, pamatojoties uz mācīšanās rezultātiem. Padomes 2012. gada 20. decembra Ieteikums par neformālās un ikdienējās mācīšanās validēšanu aicina dalībvalstis paredzēt mehānismus, lai apzinātu, dokumentētu, novērtētu un apstiprinātu mācīšanās rezultātus, uz kuru pamata iegūst kvalifikāciju. "Jaunā prasmju programma Eiropai", kas pieņemta 2016. gada jūnijā, uzsāka vairākas darbības, lai uzlabotu prasmju veidošanas kvalitāti un atbilstību pieprasījumam, padarītu prasmes labāk atpazīstamas un salīdzināmākas un uzlabotu informāciju par vajadzīgajām prasmēm. Tajās ietilpst Padomes 2016. gada 19. decembra Ieteikums "Prasmju pilnveides ceļi — jaunas iespējas pieaugušajiem" , kas aicina dalībvalstis piedāvāt atbalstu pieaugušajiem, kuri tādējādi varētu iegūt minimālo rakstpratības, rēķinpratības un digitālās kompetences līmeni un virzīties uz vidējās izglītības kvalifikāciju, kā arī plāns nozaru sadarbībai prasmju jomā. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Eiropas sociālo tiesību pīlārā noteiktas vispārējas tiesības uz izglītību un apmācībām visas dzīves laikā. Tas pārsniedz Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 14. pantu, galveno uzmanību pievēršot kvalitātei un iekļautībai. Pīlāra mērķis ir nodrošināt kvalitatīvu formālo un neformālo izglītību un apmācības. Tajā uzsvērta izglītības un prasmju būtiskā nozīme sekmīgai līdzdalībai darba tirgū un sociālās kohēzijas jomā. Pīlārā uzsvērtas iespējas saglabāt un iegūt prasmes. Tajā ietilpst elastīgas mācību un pārkvalifikācijas iespējas, kam jābūt pieejamām visos cilvēka dzīves un darba karjeras laikos, tostarp pirmsskolas, sākotnējās, tālākās, augstākās un pieaugušo izglītības un apmācību sistēmās. Iekļaujošā izglītībā, apmācībās un mūžizglītībā ietilpst pieejami līdzekļi prasmju un kompetenču iegūšanai, saglabāšanai vai pilnveidošanai līdz līmenim, kas ikvienu sagatavo aktīvai dzīvei. Piemēram, cilvēku ar invaliditāti vai cilvēku, kas dzīvo nelabvēlīgos apstākļos, īpašās vajadzības ir jāapmierina tā, lai viņiem tiktu nodrošināta vienlīdzīga piekļuve. Papildu uzsvars tiek likts uz prasmēm, kas vajadzīgas tad, ja tiek mainīts darba veids, – tās var būt izmaiņas nodarbinātības statusā, darba devēja maiņa, karjeras pārtraukšana vai atgriešanās darbā pēc šāda pārtraukuma, vai arī pāreja no nodarbinātības uz pašnodarbinātību un otrādi. Tas ietver arī pamata digitālo prasmju iegūšanu un saglabāšanu. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par mācību un arodmācību satura noteikšanu un izglītības sistēmu un arodmācību organizēšanu. Šajā saistībā tās ir aicinātas īstenot pīlāra noteikumus praksē, piemērojot to papildus, kad tiek īstenoti šajās jomās pieņemtie Savienības pasākumi. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. Šajā saistībā tie var veicināt, pilnveidot un sekmēt politiku uzņēmuma, vietējā, valsts vai Savienības līmenī, lai uzlabotu apmācību, pārkvalifikācijas un mūžizglītības iespējas, kā arī nodrošinātu vairāk stažēšanās vai māceklības iespēju. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī prioritāti ir noteikuši vajadzīgajām prasmēm digitālās ekonomikas jomā, kā arī atbalstam māceklībai, lai palielinātu jaunatnes nodarbinātību, un organizēs valstu sociālo partneru viedokļu apmaiņu šajos jautājumos. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī

Komisija 2017. gadā ierosinās Padomes ieteikumu par māceklību kvalitātes satvaru, kurā definēs galvenos elementus, kas jāievieš, lai ļautu cilvēkiem, piedaloties kvalitatīvās māceklību programmās, iegūt attiecīgās prasmes un kvalifikācijas. Tiek pārskatīta 2008. gada Eiropas kvalifikāciju sistēma (Padomē notiek sarunas par pārskatīto ieteikumu), un tiek atjaunināts 2006. gada ieteikums par pamatprasmēm mūžizglītībā. Tiek atjaunināta Europass sistēma, lai piedāvātu cilvēkiem uzlabotas iespējas, kā pasniegt savas prasmes un iegūt informāciju par vajadzīgajām prasmēm un tendencēm. Komisija īstenos nesen uzsākto Digitālo prasmju un darbvietu koalīciju, lai, veicinot labākās prakses apmaiņu, kā arī partnerības starp nozari, izglītības pakalpojumu sniedzējiem un sociālajiem partneriem, papildinātu digitālo pārveidi. Lai sniegtu atbalstu un norādījumus dalībvalstīm, Komisija 2017. gadā ierosinās Padomes ieteikumu par sociālās iekļaušanas un kopīgu vērtību veicināšanu ar izglītību un neformālu mācīšanos. Komisija iesniegs paziņojumu par augstākās izglītības modernizāciju, kurā tā izklāstīs ES līmeņa darbības galveno problēmu risināšanai – tostarp tādas, kas paredz novērst prasmju neatbilstību un veicināt izcilību prasmju attīstīšanā, veidot augstākās izglītības sistēmas, kuras ir ne tikai lietderīgas un efektīvas, bet arī sociāli iekļaujošas un saistītas ar attiecīgās kopienas sabiedrisko dzīvi, un nodrošināt, ka augstākās izglītības iestādes sekmē reģionālo inovāciju. Komisija iesniegs paziņojumu par skolu un izcilas mācīšanas pilnveidošanu, risinot jautājumus par noturīgi lielo tādu jauniešu skaitu, kuriem ir zems pamatprasmju līmenis, nevienlīdzību izglītības panākumos un mainīgajām kompetenču prasībām mūsu sabiedrībā. Komisija ierosinās Padomes ieteikumu, ar ko nosaka pamatnostādnes tādas kvalitatīvas un kvantitatīvas informācijas pieejamības uzlabošanai, kas atklāj, ko terciāras izglītības un profesionālās izglītības un apmācības absolventi ES dara pēc izglītības un apmācību pabeigšanas. Savā 2016. gada decembra paziņojumā "Ieguldījums Eiropas jaunatnē" Komisija ierosināja jaunas darbības, kuru mērķis ir atbalstīt jaunatnes nodarbinātību un radīt jauniešiem vairāk iespēju. Lai nodrošinātu garantijas jauniešiem pilnīgu un ilgtspējīgu īstenošanu, Komisija ierosināja palielināt Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas budžetu un nodrošināt papildu EUR 1 miljardu Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas īpašajā budžeta piešķīrumā, kam pieskaitāms EUR 1 miljards no Eiropas Sociālā fonda, kā arī papildu atbalsts izpratnes veidošanas un informēšanas darbībām, savstarpējas mācīšanās īstenošanai un pārraudzībai. Eiropas Komisija 2016. gada jūnijā ierosināja darbības, kuru mērķis ir sniegt atbalstu dalībvalstīm, kuras īsteno trešo valstu valstspiederīgo integrāciju izglītībā atbilstoši ES integrācijas rīcības plānam. Eiropas Profesionālās izglītības attīstības centrs jeb Cedefop, kas ir viena no ES decentralizētajām aģentūrām, atbalsta Komisijas, dalībvalstu un sociālo partneru darbu saistībā ar profesionālās izglītības un apmācību sistēmu modernizāciju, piekļuves veicināšanu, profesionālās izglītības un apmācības pievilcību un efektivitāti un informēšanu par pašreizējo un turpmāko prasmju piedāvājumu un pieprasījumu Eiropas darba tirgū.



Dzimumu līdztiesība a) Visās jomās ir jānodrošina un jāveicina vienāda attieksme pret sievietēm un vīriešiem un vienādas iespējas sievietēm un vīriešiem, arī attiecībā uz dalību darba tirgū, nodarbinātības noteikumiem un karjeras izaugsmi. b) Sievietēm un vīriešiem ir tiesības uz vienādu darba samaksu par vienādi vērtīgu darbu. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta

Hartas 23. pantā noteikts, ka sieviešu un vīriešu līdztiesība ir jānodrošina visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā. Tajā arī norādīts, ka līdztiesības princips neliedz saglabāt vai noteikt pasākumus, kuri paredz īpašas priekšrocības nepietiekami pārstāvētam dzimumam. Atbilstoši hartas 33. panta noteikumiem, lai būtu iespējams apvienot ģimenes dzīvi un darbu, ikvienam ir tiesības uz aizsardzību pret atlaišanu no darba saistībā ar maternitāti, kā arī tiesības uz apmaksātu maternitātes atvaļinājumu un uz vecāku atvaļinājumu pēc bērna piedzimšanas vai bērna adoptēšanas. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 19. pantu Savienība ir tiesīga veikt attiecīgus pasākumus diskriminācijas, tostarp diskriminācijas dzimuma dēļ, apkarošanai. Saskaņā ar LESD 153. pantu Savienība ir tiesīga pieņemt pasākumus, tostarp minimālās prasības noteicošas direktīvas, kuri atbalsta un papildina dalībvalstu veiktās darbības arī tādā jomā kā vīriešu un sieviešu vienlīdzība attiecībā uz iespējām darba tirgū un attieksmi darbā. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta tādu administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana tādā veidā, kas kavētu mazo un vidējo uzņēmumu izveidi un attīstību. LESD 157. panta 3. punkts dod tiesības Savienības likumdevējiem pieņemt pasākumus, lai nodrošinātu to, ka nodarbinātības un profesiju jautājumos ir ievērots princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, tostarp arī princips, ka tie par vienādu vai vienādi vērtīgu darbu saņem vienādu darba samaksu. LESD 157. panta 4. punktā norādīts, ka vienlīdzīgas attieksmes princips neliedz dalībvalstīm atstāt spēkā vai ieviest pasākumus, kas dod īpašas priekšrocības nepietiekami pārstāvētajam dzimumam, tā pārstāvjiem atvieglinot iesaistīšanos darbā vai arī novēršot vai kompensējot viņu profesionālās izaugsmes trūkumus. c) Spēkā esošie pasākumi Eiropas Savienības direktīvas aizliedz diskrimināciju un veicina dzimumu līdztiesību nodarbinātības un profesijas, pašnodarbinātības, preču un pakalpojumu pieejamības, preču piegādes, pakalpojumu sniegšanas un sociālā nodrošinājuma jomā, kā arī nosaka tiesības attiecībā uz maternitātes atvaļinājumu un vecāku atvaļinājumu. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2006/54/EK nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz piekļuvi darba iespējām, tostarp paaugstināšanai amatā, un arodmācībām; darba nosacījumiem, tostarp darba samaksu; nodarbinātības sociālā nodrošinājuma sistēmām. Komisijas Ieteikuma 2014/124/ES mērķis – ar pārredzamības palīdzību nostiprināt principu par vienādu darba samaksu vīriešiem un sievietēm. Padomes Direktīva 79/7/EEK paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm tādos sociālā nodrošinājuma jautājumos kā tiesību aktos noteiktas sociālā nodrošinājuma sistēmas, kas nodrošina aizsardzību tādos gadījumos kā slimība, invaliditāte, nelaimes gadījumi darbā un arodslimības, bezdarbs un ar vecumu saistīti riski; kā arī sociālā palīdzība, kas papildina vai aizstāj pamatsistēmas. Padomes Direktīva 2004/113/EK nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz piekļuvi precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/41/ES paskaidro, ka princips, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, ir piemērojams pašnodarbinātajām personām un pašnodarbinātu personu laulātajiem vai dzīves partneriem, kas piedalās pašnodarbinātās personas darbībās. Padomes Direktīvā 92/85/EEK ietverti pasākumi, kas veicina drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti, un noteiktas tiesības uz 14 nedēļu ilgu maternitātes atvaļinājumu, kā arī nodrošināta aizsardzība pret atlaišanu laikposmā no grūtniecības sākuma līdz maternitātes atvaļinājuma beigām. Padomes Direktīva 2010/18/EK paredz tiesības uz vecāku atvaļinājumu un nosaka šā atvaļinājuma minimālās prasības (katram no vecākiem 4 mēneši, no kuriem vismaz viens mēnesis nav nododams otrai personai), kā arī nodarbinātības tiesību aizsardzību, atgriešanos darbā un tiesības atrasties prombūtnē no darba nepārvaramās varas dēļ.



2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā uzsvērta nepieciešamība aktīvi atbalstīt sieviešu un vīriešu līdztiesību, ieviešot pozitīvu diskrimināciju visās jomās. Attiecinot līdztiesību uz visām jomām, salīdzinājumā ar spēkā esošo acquis pīlāra tvērums ir plašāks. Noteikumi par dzimumu līdztiesību jo īpaši koncentrējas uz līdzdalību darba tirgū (kā atspoguļojas sieviešu un vīriešu nodarbinātības atšķirībās), nodarbinātības noteikumiem (piemēram, nepilna darba laika nodarbinātības izmantošanas atšķirības sievietēm un vīriešiem) un karjeras izaugsmi (piemēram, sieviešu īpatsvars vadošajos amatos un zemais sieviešu uzņēmēju skaits), uz visām jomām, kurās nepieciešams turpmāks progress. 2.b princips risina vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības īpašo problēmu, kas pastāv, neraugoties uz spēkā esošajiem tiesību aktiem. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanu un ieviešanu. Ņemot vērā to, ka Savienības pasākumi ietver tikai minimālos standartus, dalībvalstis ir aicinātas paredzēt stingrākus noteikumus, lai šo principu ieviestu praksē. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī prioritāti ir noteikuši dzimumu līdztiesībai, turklāt viņi organizē valstu un nozaru sociālo partneru prakses apmaiņu par vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirību samazināšanas veidiem. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Komisija īstenos Stratēģisko iesaistīšanos dzimumu līdztiesības veicināšanā 2016.–2019. gadā, kurā izklāstītas galvenās prioritātes šajā jomā un aprakstīta tādu esošo instrumentu izmantošana kā Eiropas pusgads, Savienības fondi un tiesību aktu izpilde.

Komisija kopā ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru iesniedz iniciatīvu "Jauns sākums vecāku un aprūpētāju darba un privātās dzīves līdzsvara atbalstam". Tā ierosina likumdošanas un politikas pasākumus ar mērķi atvieglot vecāku atvaļinājuma ņemšanu gan sievietēm, gan vīriešiem, ieviest paternitātes atvaļinājumu un aprūpētāja atvaļinājumu, veicināt elastīga darba režīma izmantošanu, kā arī nodrošināt vairāk un labākas bērnu un citas aprūpes iespējas un likvidēt tādus demotivējošus ekonomiskos faktorus kā demotivējoši nodokļu atvieglojumi, kas attur otros pelnītājus, bieži vien sievietes, no iesaistīšanās darba tirgū. Komisija pieņems turpmāko pasākumu ziņojumu par progresu, ko dalībvalstis panākušas ieteikuma par pārredzamību īstenošanu, kurā tā novērtēs potenciālo nepieciešamību veikt papildu pasākumus, lai nodrošinātu vienlīdzīgas darba samaksas principa piemērošanu pilnā apmērā. Turklāt tā ir ierosinājusi direktīvu, kuras mērķis ir arī turpmāk nodrošināt lielāku līdztiesību vadošajos amatos uzņēmējdarbībā. Pamatojoties uz 2016. gada martā iesniegto priekšlikumu, Komisija palielina savus centienus izskaust vardarbību pret sievietēm un strādā pie jautājuma par ES pievienošanos Eiropas Padomes Konvencijai par vardarbības pret sievietēm novēršanu un apkarošanu (Stambulas konvencijai). Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts, viena no ES decentralizētajām aģentūrām, atbalsta Komisijas, dalībvalstu un sociālo partneru darbu darba un privātās dzīves līdzsvara jomā.



Vienlīdzīgas iespējas Neatkarīgi no dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas ikvienam ir tiesības uz vienlīdzīgu attieksmi un iespējām saistībā ar nodarbinātību, sociālo aizsardzību, izglītību un piekļuvi sabiedrībai pieejamajām precēm un pakalpojumiem. Jāatbalsta nepietiekami pārstāvētu grupu vienlīdzīgās iespējas. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Ar hartas 21. pantu ir aizliegta jebkāda veida diskriminācija, tostarp diskriminācija dzimuma, rases, ādas krāsas, etniskās vai sociālās izcelsmes, ģenētisko īpatnību, valodas, reliģijas vai pārliecības, politisko vai jebkuru citu uzskatu dēļ, diskriminācija saistībā ar piederību pie nacionālās minoritātes, diskriminācija īpašuma, izcelsmes, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ. Ievērojot konkrētus izņēmumus, hartas 21. pants arī aizliedz jebkāda veida diskrimināciju pilsonības dēļ. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 19. pantu Savienība ir pilnvarota veikt attiecīgus pasākumus, lai cīnītos pret diskrimināciju dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ. Turklāt LESD 18. pantā ir atsauce uz aizliegumu diskriminēt pilsonības dēļ. c) Spēkā esošie pasākumi Padomes Direktīva 2000/43/EK (Rasu vienlīdzības direktīva) aizliedz diskrimināciju rasu vai etniskās piederības dēļ attiecībā uz piekļuvi darba iespējām, pašnodarbinātībai un profesijai, kā arī attiecībā uz nodarbinātību un darba nosacījumiem, izglītību, arodmācībām, sociālo aizsardzību, sociālajām priekšrocībām un piekļuvi precēm un pakalpojumiem, kas pieejami sabiedrībai, tostarp mājokļa iegādi. Padomes Direktīva 2000/78/EK (Nodarbinātības vienlīdzības direktīva) aizliedz diskrimināciju reliģijas vai uzskatu, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ attiecībā uz piekļuvi darba iespējām, pašnodarbinātībai, profesijai un arodmācībām. Abas direktīvas aizliedz dažādus diskriminācijas veidus: tiešu un netiešu diskrimināciju, uzmākšanos, norādījumu diskriminēt un pakļaušanu netaisnībai. ES ir ANO Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām dalībniece. Pret ES likumīgi dzīvojošiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kas ir pastāvīgie iedzīvotāji vai uz ko attiecas citas ES direktīvas, jābūt tādai pašai attieksmei kā pret uzņēmēju valstu valstspiederīgajiem vairākās jomās, jo īpaši tādās jomās kā darba nosacījumi, tostarp alga un atlaišana no darba, izglītības un arodmācību pieejamība, sociālais nodrošinājums. Dalībvalstis 2004. gadā pieņēma kopīgus pamatprincipus par trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri veido pamatu politiskajai sadarbībai integrācijas jomā ES un satvaru, kam atbilstīgi dalībvalstis var spriest par saviem centieniem un novērtēt tos. Padomes Ieteikumā 2013/C 378/01 sniegtas norādes par efektīviem romu integrācijas pasākumiem dalībvalstīs, jo īpaši attiecībā uz piekļuvi izglītībai, nodarbinātībai, veselības aprūpei un mājokļiem.

2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārs daļēji pārsniedz spēkā esošo acquis, paplašinot aizsardzību pret diskrimināciju reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ uz sociālās aizsardzības jomām, tostarp sociālo nodrošinājumu, veselības aprūpi, izglītību un piekļuvi sabiedrībai pieejamajām precēm un pakalpojumiem. Pīlārs arī paplašina aizliegumu diskriminēt dzimuma dēļ uz izglītības jomu, kas nav ietverts pašreizējā acquis. Vienlīdzīgu iespēju mērķis ir veicināt nepietiekami pārstāvētu grupu iekļaušanu un līdzdalību darba tirgū un sabiedrībā. Pīlāra noteikumi uzsver, ka var būt vajadzīgi īpaši pasākumi, lai novērstu, labotu un kompensētu trūkumus, kas saistīti ar konkrētiem aizsardzības pamatojumiem. Šis princips mudina dalībvalstis diskriminācijas riskam pakļauto grupu problēmu risināt ar pozitīvu diskrimināciju un veicināšanas pasākumiem, piemēram, darba devēju vidū atbalstot darbaspēka daudzveidības prakses. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanu un ieviešanu. Ņemot vērā to, ka iepriekšminētajos Savienības pasākumos ir ietverti minimālie standarti, dalībvalstis ir aicinātas paredzēt stingrākus noteikumus, lai pīlāru ieviestu praksē. Turklāt dalībvalstis ir aicinātas arī turpmāk panākt progresu sarunās par ierosināto jauno Vienlīdzīgas attieksmes direktīvu, lai nodrošinātu tās ātru pieņemšanu. Ar valstu līdztiesības organizāciju atbalstu dalībvalstis var veicināt nepietiekami pārstāvēto grupu vienlīdzīgās iespējas un uz vietas palīdzēt diskriminācijas upuriem. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Komisija turpinās centienus nodrošināt ierosinātās jaunās Vienlīdzīgas attieksmes direktīvas pieņemšanu, lai aizsardzību pret diskrimināciju reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ paplašinātu uz sociālo aizsardzību, tostarp sociālo nodrošinājumu un veselības aprūpi, izglītību, sociālajām priekšrocībām, kā arī piekļuvi precēm un pakalpojumiem, kas pieejami sabiedrībai, tostarp mājokļa iegādi. Savienība atbalsta tādus pastarpinātus dalībniekus kā NVO , sociālos partnerus un līdztiesības organizācijas, lai uzlabotu to spēju apkarot diskrimināciju, atbalstītu līdztiesības politikas izstrādi valsts līmenī un mudinātu veikt labas prakses apmaiņu starp Savienības valstīm, kā arī pieprasītu uz uzņēmējdarbību vērstu daudzveidības pārvaldību kā daļu no stratēģiskas atbildes uz daudzveidīgāku sabiedrību, klientu bāzi, tirgus struktūru un darbaspēku. Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra, viena no ES decentralizētajām aģentūrām, atbalsta Komisijas, dalībvalstu un sociālo partneru darbu vienlīdzīgu iespēju un nediskriminācijas jomā.



Aktīvs atbalsts nodarbinātībai a) Ikvienam ir tiesības uz savlaicīgu un individuāli pielāgotu palīdzību, kas uzlabo nodarbinātības vai pašnodarbinātības izredzes. Tās ietver tiesības saņemt atbalstu darba meklējumiem, apmācībām un pārkvalifikācijai. Ikvienam ir tiesības profesionālo pārmaiņu laikā pārnest sociālās aizsardzības un apmācību tiesības. b) Jauniešiem četru mēnešu laikā pēc kļūšanas par bezdarbniekiem vai izglītības pabeigšanas ir tiesības turpināt izglītošanos, māceklību, stažēšanos vai saņemt pienācīgu darba piedāvājumu. c) Bezdarbniekiem ir tiesības uz personalizētu, nepārtrauktu un konsekventu atbalstu. Ilgstošiem bezdarbniekiem ir tiesības uz padziļinātu individuālu novērtējumu vēlākais 18 mēnešus pēc kļūšanas par bezdarbniekiem. 1. Savienības acquis

a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 14. pantā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz izglītību, kā arī uz pieeju arodmācībām un tālākizglītībai. Saskaņā ar hartas 29. pantu ikvienai personai ir tiesības izmantot bezmaksas darbā iekārtošanas pakalpojumus. Hartas 34. pantā noteikts, ka Savienība atzīst un ievēro tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem un sociālajiem pakalpojumiem, kuri nodrošina aizsardzību arī tādā gadījumā kā darba zaudējums. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar LESD 147. pantu Savienība, rosinot dalībvalstu sadarbību un atbalstot, kā arī vajadzības gadījumā papildinot to rīcību, palīdz nodrošināt augstu nodarbinātības līmeni. Tādā veidā tā respektē dalībvalstu kompetenci. LESD 153. panta 2. punkts pilnvaro Savienību pieņemt leģislatīvus pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības no darba tirgus atstumtu personu integrācijas jomā. LESD 166. pants pilnvaro Savienību īstenot arodmācību politiku, kas atbalsta un papildina dalībvalstu rīcību, pilnībā respektējot dalībvalstu atbildību par arodmācību saturu un organizāciju. c) Spēkā esošie pasākumi Savienība un dalībvalstis kopā īsteno Eiropas Nodarbinātības stratēģiju, kurā noteikti nodarbinātības politikas kopīgie mērķi un uzdevumi un kuras nolūks ir radīt vairāk un labākas darbavietas visā Savienībā. Šīs stratēģijas galvenais uzdevums ir saskaņot dalībvalstu darbības, kuras palīdz bezdarbniekiem atrast darbu. Padomes 2013. gada 22. aprīļa Ieteikums par garantijas jauniešiem izveidi (Ieteikums par garantiju jauniešiem) aicina dalībvalstis nodrošināt, lai četru mēnešu laikā pēc darba zaudēšanas vai formālās izglītības pabeigšanas visi jaunieši vecumā līdz 25 gadiem saņemtu kvalitatīvu nodarbinātības, izglītības turpināšanas, māceklības vai stažēšanās piedāvājumu. Padomes 2016. gada 15. februāra Ieteikums par ilgstošo bezdarbnieku integrāciju darba tirgū iesaka nodrošināt, lai ilgstošajiem bezdarbniekiem tiktu piedāvāti padziļināti individuāli novērtējumi un ieteikumi, kā arī līgums par integrāciju darbā, kurā ietverts individuāls piedāvājums un norādes par vienotu kontaktpunktu, vēlākais, kad to bezdarba periods ir sasniedzis 18 mēnešus. Komisijas 2008. gada 3. oktobra Ieteikumā 2008/867/EK par tādu cilvēku aktīvu integrāciju, kuri ir atstumti no darba tirgus , izklāstīta integrēta, visaptveroša stratēģija, kura paredz aktīvi iekļaut tās personas, kas ir atstumtas no darba tirgus un apvienot atbilstīgu ienākumu atbalstu, iekļaujošus darba tirgus un piekļuvi kvalitatīviem pakalpojumiem. Rīcības plānā uzņēmējdarbības jomā 2020. gadam izklāstīts redzējums un konkrēti pasākumi uzņēmējdarbības gara atbalstīšanai Eiropā. Pašnodarbinātības atbalstam ES līmenī paredzēto pasākumu mērķis ir arī sasniegt tās iedzīvotāju daļas, kuru uzņēmējdarbības potenciāls vēl nav pilnībā izmantots, jo īpaši attiecībā uz sievietēm (viņas pārstāv tikai 29 % no uzņēmējiem Eiropā). Sociālās uzņēmējdarbības ekspertu grupas (GECES) ziņojumā, kas pieņemts 2016. gadā, ierosinātas īpašas darbības sociālās uzņēmējdarbības attīstībai. Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 573/2014/ES izveidotais valstu nodarbinātības dienestu (VND) tīkls nodrošina platformu VND snieguma salīdzināšanai Eiropas līmenī, labas prakses apzināšanai un savstarpējas mācīšanās veicināšanai, lai tādējādi stiprinātu aktīvos atbalsta pakalpojumus. Ar Regulu (ES) 2016/589 atjaunotā Eiropas Nodarbinātības dienestu tīkla (EURES) mērķis ir uzlabot darba tirgu darbību, kohēziju un integrāciju ES, tostarp pārrobežu līmenī. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Ar pīlāru izveidots tiesību kopums visiem darba meklētājiem neatkarīgi no viņu nodarbinātības statusa. Galvenā uzmanība ir pievērsta palīdzības nodrošināšanai darba meklēšanā, kurā var ietilpt nodarbinātības pakalpojumi, piemēram, konsultācijas un ieteikumi darba meklēšanā vai piedalīšanās tādos "aktīvos pasākumos" kā apmācības, darbā pieņemšanas subsīdijas vai reintegrācijas atbalsts. Šīs tiesības pārsniedz Pamattiesību hartas 29. panta noteikumus, kas attiecas tikai uz tiesībām izmantot bezmaksas darbā iekārtošanas pakalpojumus. Palīdzība pašnodarbinātības uzsākšanai arī ir būtisks spēkā esošā acquis paplašinājums. Šajās tiesībās vissvarīgākie ir trīs elementi: agrīna iejaukšanās, individualizēta palīdzība un atbalsts nodarbinātības uzlabošanai. Pēdējais elements, pamatojoties uz tiesībām saņemt atbalstu apmācībām vai jaunas kvalifikācijas iegūšanai, ir ļoti svarīgs, lai pielāgotos strauji mainīgajam darba tirgum. Mūsdienās darba ņēmēji maina darbu daudz biežāk nekā pagātnē, un spēkā esošajām apmācību vai sociālās aizsardzības tiesībām nebūtu jāattur no šādas mobilitātes. Pīlārā apstiprināta darba ņēmēju uzkrāto apmācību vai sociālās aizsardzības tiesību pārnesamība, kas izmantojama, mainot nodarbinātības statusu vai darba devēju, uzsākot vai izbeidzot karjeras pārtraukumus vai pārejot no nodarbinātības uz pašnodarbinātību un otrādi. Kas attiecas uz jauniešiem, pīlārs atgādina Ieteikuma par garantiju jauniešiem galvenos aspektus, kas paplašina to piemērošanu attiecībā uz visiem jauniešiem. Kas attiecas uz bezdarbniekiem, ar pīlāru nodrošinātas tiesības uz personalizētu atbalstu, kurā iekļautas idejas par individualizētu padziļinātu novērtējumu, konsultācijām un ieteikumiem. Konsekvence attiecas uz atbalsta nepārtrauktību, piemēram, kad beidzas tiesības saņemt bezdarbnieka pabalstus, tostarp uz citu tādu pasākumu nodrošināšanu kā sociālie pakalpojumi, lai novērstu šķēršļus atrast darbu. Kas attiecas uz ilgstošajiem bezdarbniekiem, t. i., tāda bezdarba gadījumā, kas ilgst vairāk nekā divpadsmit mēnešus, pīlārā paredzētas tiesības uz personalizētu atbalstu, kurā iekļautas idejas par individualizētu padziļinātu novērtējumu un līgums par integrāciju darbā, kas minēts Padomes 2016. gada 15. februāra Ieteikumā par ilgstošo bezdarbnieku integrāciju darba tirgū.

3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis ir atbildīgas par Savienības līmenī saskaņoto nodarbinātības stratēģijas pamatnostādņu un ieteikumu īstenošanu. Lai šo principu īstenotu praksē, dalībvalstis ir aicinātas atjaunināt un paplašināt savu praksi saistībā ar palīdzības sniegšanu nolūkā atrast darbu vai kļūt par pašnodarbināto, kā arī iedrošināt veikt pasākumus, lai aizsargātu darba ņēmēju apmācību un sociālās aizsardzības tiesības situācijās, kad tiek mainīts darbs. Savienības līmenī notiek apspriešanās ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī prioritāti ir noteikuši aktīva darba tirgus politikas efektivitātei un kvalitātei. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Garantijas jauniešiem īstenošana ir novērtēta 2016. gada oktobra paziņojumā "Garantija jauniešiem un jaunatnes nodarbinātības iniciatīva — pēc trīs gadiem" . Savā 2016. gada decembra paziņojumā "Ieguldījums Eiropas jaunatnē" Komisija ierosināja jaunas darbības, lai atbalstītu jaunatnes nodarbinātību un radītu jauniešiem vairāk iespēju. Lai nodrošinātu garantijas jauniešiem pilnīgu un ilgtspējīgu īstenošanu, Komisija ierosināja palielināt Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas budžetu un nodrošināt papildu EUR 1 miljardu Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvas īpašajā budžeta piešķīrumā, kam pieskaitāms EUR 1 miljards no Eiropas Sociālā fonda, kā arī papildu atbalsts izpratnes veidošanas un informēšanas darbībām, savstarpējas mācīšanās īstenošanai un pārraudzībai. Komisija līdz ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru iepazīstina ar pirmā posma apspriešanos ar sociālajiem partneriem par iniciatīvu saistībā ar "piekļuvi sociālajai aizsardzībai", lai risinātu standarta nodarbinātībā iesaistīto darba ņēmēju, cilvēku, kas strādā uz nestandarta līgumu pamata, un dažāda veida pašnodarbinātībā iesaistīto personu mainīgo piekļuvi sociālajai aizsardzībai. Apspriešanā tiks izvērtēts, kādā veidā varētu nodrošināt tiesību pārnesamību un pārredzamību situācijās, kad tiek mainīts darba devējs, līguma veids vai iegūts pašnodarbinātās personas statuss. Tāpat tiks apspriests, kādā veidā varētu samazināt atšķirības nodarbinātības pakalpojumu, apmācību, rehabilitācijas un reintegrācijas pasākumu pieejamībā dažāda veida darba tiesiskajās attiecībās un pašnodarbinātām personām. Turklāt 2017. gadā Komisija apvienos Eiropas Solidaritātes korpusu un nodrošinās tam stabilu juridisko pamatu, lai radītu jauniešiem jaunas brīvprātīgo darba, stažēšanās vai darbā norīkošanas iespējas. Valstu nodarbinātības dienestu tīkls (VND tīkls) īsteno "salīdzinošas mācīšanās" projektu, kura mērķis ir uzlabot VND sniegumu, sasaistot uz rādītājiem balstītu salīdzinošo novērtēšanu ar savstarpēju mācīšanos, kas ļaus efektīvāk sniegt aktīvu atbalstu darba meklētājiem. Eiropas Komisija 2016. gada jūnijā ierosināja darbības, kuru mērķis ir sniegt atbalstu dalībvalstīm, kuras īsteno trešo valstu valstspiederīgo integrāciju nodarbinātībā atbilstoši ES integrācijas rīcības plānam. II nodaļa. Taisnīgi darba nosacījumi Droša un pielāgojama nodarbinātība a) Neatkarīgi no darba tiesisko attiecību veida un ilguma darba ņēmējiem ir tiesības uz taisnīgu un vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz darba nosacījumiem, piekļuvi sociālajai aizsardzībai un apmācībām. Jāatbalsta pāreja uz beztermiņa nodarbinātības veidiem. b) Saskaņā ar tiesību aktiem un darba koplīgumiem jānodrošina darba devējiem nepieciešamā elastība, lai tie varētu ātri pielāgoties pārmaiņām ekonomikas kontekstā. c) Jāatbalsta novatoriski darba veidi, kas nodrošina kvalitatīvus darba nosacījumus. Jāveicina uzņēmējdarbība un pašnodarbinātība. Jāatvieglo profesionālā mobilitāte. d) Jānovērš tādas darba tiesiskās attiecības, kas rada nestabilus darba nosacījumus, tostarp jāaizliedz ļaunprātīgi izmantot netipiskus līgumus. Ikvienam pārbaudes laikam jānosaka saprātīgs ilgums. 1. Savienības acquis

a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 31. pants "Godīgi un taisnīgi darba apstākļi" paredz, ka ikvienam darba ņēmējam ir tiesības uz veselībai nekaitīgiem, drošiem un cilvēka cieņai atbilstīgiem darba apstākļiem. Hartas 34. pants apstiprina, ka tiek ievērotas tiesības uz sociālā nodrošinājuma pabalstiem un sociālajiem pakalpojumiem, kuri saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi nodrošina aizsardzību tādos gadījumos kā maternitāte, slimība, nelaimes gadījums darba vietā, atrašanās apgādībā vai vecums, kā arī darba zaudējums. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 153. panta 2. punktu Savienība ir pilnvarota pieņemt pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības arī tādās jomās kā darba apstākļi un darba ņēmēju sociālais nodrošinājums un sociālā aizsardzība. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana veidā, kas traucē radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus. 153. panta 4. punktā noteikts, ka atbilstīgi 153. pantam pieņemtie noteikumi neietekmē dalībvalstu tiesības definēt savu sociālā nodrošinājuma sistēmu pamatprincipus un nedrīkst būtiski ietekmēt šo sistēmu finansiālo līdzsvaru. Atbilstoši LESD 162. pantam Eiropas Sociālā fonda mērķis ir palielināt darba ņēmēju ģeogrāfisko un profesionālo mobilitāti visā Savienībā un veicināt viņu pielāgošanos pārmaiņām rūpniecībā un pārmaiņām ražošanas sistēmās. Atbilstoši LESD 166. pantam Savienība īsteno arodmācību politiku, kas atbalsta un papildina dalībvalstu rīcību, pilnīgi respektējot dalībvalstu atbildību par arodmācību saturu un organizāciju. c) Spēkā esošie pasākumi Ir ieviestas jau trīs direktīvas, kas aizsargā tādus darba ņēmējus, kuri strādā nestandarta darba tiesiskajās attiecībās: Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, ko noslēguši sociālie partneri (UNICE, CEEP un EAK) un kas pievienots Padomes Direktīvai 97/81/EK , aizsargā nepilna darba laika darba ņēmējus no attieksmes, kas ir mazāk labvēlīga nekā pret salīdzināmiem pilna darba laika darba ņēmējiem, un paredz, ka darba devējiem jāapsver darba ņēmēju lūgumi pārcelt no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu vai otrādi; Pamatnolīgums par darbu uz noteiktu laiku, ko arī noslēguši sociālie partneri (EAK, UNICE un CEEP) un kas pievienots Padomes Direktīvai 1999/70/EK , aizsargā noteikta laika darba ņēmējus no attieksmes, kas ir mazāk labvēlīga nekā pret salīdzināmiem pastāvīgajiem darba ņēmējiem, un pieprasa dalībvalstīm veikt pasākumus, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu, kas izriet no secīgu darba līgumu uz noteiktu laiku izmantošanas; kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2008/104/EK par pagaidu darba aģentūrām , kas nosaka vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz būtiskiem darba un nodarbinātības nosacījumiem starp pagaidu darba aģentūru darbiniekiem un darba ņēmējiem, ko pieņēmis tieši lietotājuzņēmums. Turklāt Padomes Direktīva 91/533/EEK (Rakstiskā paziņojuma direktīva) dod darba ņēmējiem tiesības saņemt rakstisku paziņojumu par viņu darba tiesisko attiecību galvenajiem aspektiem vēlākais divus mēnešus pēc darba sākšanas. Komisija atbalsta novatoriskus uzņēmējdarbības modeļus, kas rada iespējas ES iedzīvotājiem, atvieglo profesionālo integrāciju, darba elastību un jaunus ienākumu avotus. Rīcības plānā uzņēmējdarbības jomā 2020. gadam izklāstīts redzējums un konkrēti pasākumi uzņēmējdarbības gara atsvaidzināšanai Eiropā. Pašnodarbinātības atbalstam ES līmenī paredzēto pasākumu mērķis ir arī sasniegt tās iedzīvotāju daļas, kuru uzņēmējdarbības potenciāls vēl nav pilnībā izmantots, jo īpaši sievietes (tikai 29 % no uzņēmējiem Eiropā ir sievietes). Sociālās uzņēmējdarbības ekspertu grupas (GECES) ziņojumā, kas pieņemts 2016. gadā, ierosinātas īpašas darbības sociālās uzņēmējdarbības attīstībai. Darba ņēmēju lielāka brīvprātīga ģeogrāfiskā un profesionālā mobilitāte uz taisnīgiem pamatiem ir iekļauta gan valstu nodarbinātības dienestu tīkla (VND tīkla) mērķos (tīkls izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 573/2014/ES), gan EURES tīkla mērķos (tīkls izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2016. gada 13. aprīļa Regulu (ES) 2016/589 par Eiropas Nodarbinātības dienestu tīklu (EURES), darba ņēmēju piekļuvi mobilitātes pakalpojumiem un turpmāku darba tirgu integrāciju). Kas attiecas uz augsti kvalificētiem trešo valstu valstspiederīgajiem, Padomes 2009. gada 25. maija Direktīva 2009/50/EK par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos tomēr ierobežo viņu profesionālo mobilitāti pirmajos divos likumīgas nodarbinātības gados kādā dalībvalstī, lai ievērotu Kopienas priekšrocības principu un novērstu ļaunprātīgu izmantošanu. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā atspoguļoti izaicinājumi, ko rada mainīgā darba pasaule un jauni nodarbinātības veidi, apstiprinot darba tiesisko attiecību, uzņēmējdarbības un pašnodarbinātības daudzveidību un, no otras puses, nosakot aizsardzības pasākumus, lai novērstu darba tiesisko attiecību ļaunprātīgu izmantošanu, kas var radīt nestabilas darba tiesiskās attiecības, un konkrētas garantijas, lai nodrošinātu to, ka darba ņēmējiem viņu karjeras laikā ir piekļuve apmācībām un sociālajam nodrošinājumam. Pīlārs paplašina vienlīdzīgas attieksmes garantiju ārpus trim darba tiesisko attiecību veidiem (nepilna darba laika darbs, darbs uz noteiktu laiku un darba aģentūru darbs), ko pašlaik aptver Savienības acquis, un nodrošina vienlīdzīgu attieksmi pret darba ņēmējiem neatkarīgi no darba tiesisko attiecību veida. Turklāt tajā uzsvērts atbalsts pārejai uz beztermiņa darba tiesiskajām attiecībām. Pīlārā atzīts, ka darba devējiem ir nepieciešama elastība, lai ātri pielāgotos pārmaiņām ekonomikas kontekstā. Šāda pielāgošanās var, piemēram, ietvert atšķirīgu attieksmi atbilstoši objektīvam pamatojumam vai pielāgošanos darba nosacījumiem, lai izvairītos no pārmērīgas nodarbinātības samazināšanās ekonomikas lejupslīdes laikā. Šādas pārmaiņas nevar būt vienpusējas, un tās ir jāierobežo atbilstoši spēkā esošo tiesību aktu un darba koplīgumu noteikumiem. Vienlīdzīgas attieksmes principa materiālā piemērošanas joma ir paplašināta, lai nodrošinātu piekļuvi sociālajai aizsardzībai un apmācībām. Šis princips nodrošina vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz piekļuvi tiesību aktos noteiktajam sociālajam nodrošinājumam. Spēkā esošie Savienības noteikumi (attiecībā uz nepilna darba laika darbu un darbu uz noteiktu laiku) prasa, lai darba devēji atvieglotu piekļuvi apmācībām. Šis princips ir vēl stingrāks un prasa vienlīdzīgu attieksmi attiecībā uz piekļuvi apmācībām.

Tomēr ne vienmēr var pietikt ar vienlīdzīgu attieksmi, lai novērstu nestabilitāti, jo īpaši ja viens un tas pats darba devējs izmanto tikai nestandarta nodarbinātības veidus. Tāpēc šis princips paredz skaidru ļaunprātīgas izmantošanas aizliegumu. Aizliegums ļaunprātīgi izmantot gan darba tiesiskās attiecības, kas rada nestabilitāti, gan nesamērīgi ilgu pārbaudes laiku pārsniedz pašreizējo Savienības acquis. Šajā saistībā preventīvajos pasākumos var ietilpt atšķirīga nodokļu piemērošana tādām darba tiesiskajām attiecībām, kas rada nestabilitāti, vai bonus-malus sistēmu izveide sociālā nodrošinājuma iemaksām. Pīlārā uzsvērts, cik svarīgi ir atbalstīt jaunos uzņēmējdarbības modeļus, novatoriskus darba, uzņēmējdarbības un pašnodarbinātības veidus. Kopumā jauniem uzņēmējdarbības modeļiem ir potenciāls radīt iespējas, atvieglot profesionālo integrāciju, darba elastību un jaunus ienākumu avotus. Tomēr šāda atbalsta priekšnosacījumam jābūt prasībai par kvalitatīviem darba apstākļiem. Lai maksimāli palielinātu šādu jauninājumu ietekmi uz nodarbinātību, profesionālās mobilitātes atvieglošanā var ietvert gan uzlabotas arodmācību un pārkvalifikācijas iespējas, gan sociālās aizsardzības sistēmu, kas atbalsta un atvieglo karjeras izmaiņas. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Līdzsvaru starp drošību un elastību savā darba tirgū katra dalībvalsts var definēt atšķirīgi. Lai pīlāra noteikumus īstenotu praksē, papildus Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanai un īstenošanai dalībvalstis tomēr ir aicinātas nodrošināt, ka to nodarbinātības un sociālās jomas noteikumi ir pielāgoti jaunu darba veidu rašanās iespējai. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, kas paredzētas atbilstoši LESD 153. pantam, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Līdz ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru Komisija uzsāk pirmā posma apspriešanos ar sociālajiem partneriem par Direktīvas 91/533/EEK (Rakstiskā paziņojuma direktīva) pārskatīšanu. Šīs apspriešanās gaitā notiks apspriešanās ar sociālajiem partneriem par to, vai grozīt direktīvu pamatīgāk nolūkā ieviest minimālos standartus, kas piemērojami visām darba tiesiskajām attiecībām un kas aizliedz ļaunprātīgu izmantošanu. Komisija līdz ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru arī iepazīstina ar pirmā posma apspriešanos ar sociālajiem partneriem par iniciatīvu saistībā ar "piekļuvi sociālajai aizsardzībai", lai risinātu standarta nodarbinātībā iesaistīto darba ņēmēju, cilvēku, kas strādā uz nestandarta līgumu pamata, un dažāda veida pašnodarbinātībā iesaistīto personu atšķirīgo piekļuvi sociālajai aizsardzībai. Apspriešanā tāpat uzmanība pievērsta nodarbinātības pakalpojumu un apmācību pieejamībai un sociālās aizsardzības un apmācību tiesību pārnesamībai nolūkā atvieglot profesionālo mobilitāti. Komisija 2017. gadā pabeigs REFIT novērtējumu par direktīvām, ar ko praksē īsteno sociālo partneru pamatnolīgumus par darbu uz noteiktu laiku un par nepilna darba laika darbu. Eurofound, Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds, viena no ES decentralizētajām aģentūrām, atbalsta Komisijas, dalībvalstu un sociālo partneru darbu jautājumos par darba nosacījumiem un ilgtspējīgu darbu, kolektīvajām darba attiecībām, strukturālo pārmaiņu pārraudzību un pārstrukturēšanas vadību, koncentrējoties arī uz digitālā laikmeta iespējām un izaicinājumiem.



Algas a) Darba ņēmējiem ir tiesības saņemt taisnīgu algu, kas nodrošina cilvēka cienīgu dzīves līmeni. b) Jāgarantē pienācīga minimālā alga, lai nodrošinātu darba ņēmēja un viņa ģimenes vajadzību apmierināšanu, ņemot vērā valsts ekonomiskos un sociālos apstākļus, vienlaikus nodrošinot piekļuvi nodarbinātībai un stimulus darba meklēšanai. Jānovērš strādājošo nabadzība. c) Visas algas jānosaka pārredzamā un prognozējamā veidā atbilstoši valstu praksei un ievērojot sociālo partneru autonomiju. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 31. pants "Godīgi un taisnīgi darba apstākļi" paredz, ka ikvienam darba ņēmējam ir tiesības uz veselībai nekaitīgiem, drošiem un cilvēka cieņai atbilstīgiem darba apstākļiem. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi

LESD 153. panta 5. punktā noteikts, ka LESD 153. panta noteikumi neattiecas uz darba samaksu. Saskaņā ar LESD 145. pantu Savienība un dalībvalstis izstrādā koordinētu stratēģiju nodarbinātības jomā. Saskaņā ar LESD 147. pantu Savienība palīdz nodrošināt augstu nodarbinātības līmeni, rosinot dalībvalstu sadarbību un atbalstot, kā arī vajadzības gadījumā papildinot to rīcību. To īstenojot, respektē dalībvalstu kompetenci. c) Spēkā esošie pasākumi Savienība un dalībvalstis kopā īsteno Eiropas Nodarbinātības stratēģiju, tostarp attiecībā uz algas un minimālā atalgojuma attīstības un pamatā esošo algu noteikšanas mehānismu pārraudzību. Darbaspēka izmaksu, tostarp to algas komponentes, tendences arī pārrauga atbilstoši Savienības ekonomikas politikas saskaņošanas procesam, ievērojot LESD 120. pantu un nākamos. Kā noteikts LESD 136. panta 1. punkta b) apakšpunktā, ekonomikas politikas ieteikumus arī adresē eurozonai; tajā var ietilpt darbaspēka izmaksu pārraudzība. Atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. novembra Regulai (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, uzraudzībā ietilpst konkurētspējas norišu, tostarp darbaspēka izmaksu, pārraudzība. Padomes 2016. gada 20. septembra Ieteikumā par valsts produktivitātes padomju izveidošanu ieteikts, ka atbilstoši minētajam ieteikumam izveidotajām padomēm jāanalizē norises un politika, kas var ietekmēt produktivitāti un konkurētspēju, tostarp salīdzinājumā ar pasaules konkurentiem, pilnībā ievērojot valstu iedibināto praksi. Komisijas 2008. gada 3. oktobra Ieteikumā 2008/867/EK izklāstīta integrēta, visaptveroša stratēģija to cilvēku aktīvai integrācijai, kas ir atstumti no darba tirgus, tostarp kvalitatīvu darba vietu veicināšana, jo īpaši attiecībā uz darba algām un piemaksām, nolūkā novērst strādājošo nabadzību. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā noteiktas tiesības saņemt taisnīgu algu, kas visiem darba ņēmējiem nodrošina cilvēka cienīgu dzīves līmeni. Salīdzināmas tiesības jau ir ietvertas Kopienas 1989. gada Hartā par darba ņēmēju sociālajām pamattiesībām, vienā no LESD X sadaļas "Sociālā Politika" avotiem, kā arī (pārskatītajā) Eiropas Sociālajā hartā. Pīlārā paredzēts tāds minimālās algas līmenis, kurā vērā ņemtas gan darba ņēmēju un viņu ģimeņu vajadzības, gan tādi sociālie faktori kā dzīves līmeņa attīstība, gan ekonomiskie faktori, kuros var ietilpt produktivitātes līmenis. Pīlārā atzīta minimālās algas nozīme nabadzības izskaušanā, vienlaikus izvairoties no nodarbinātības slazdiem. Tā nolūks ir palielināt nabadzīgo ģimeņu ienākumus un nodrošināt taisnīgu kompensāciju par darbu tiem, kas ir algu sadalījuma zemākajā līmenī, tādējādi arī palielinot viņu stimulu strādāt. Citos pasākumos var ietilpt nodokļu sloga samazinājums zemu atalgotiem darba ņēmējiem un viņu ģimenēm un darba ienākumu papildināšana ar efektīviem sociālajiem pabalstiem. Pīlārā prasīts, lai visas algas tiktu noteiktas pārredzamā un prognozējamā veidā, pilnībā ņemot vērā valsts praksi, jo īpaši attiecībā uz sociālo partneru kolektīvām pārrunām un viņu autonomiju. Kas attiecas uz minimālajām algām, lielākajā daļā dalībvalstu ir valstī ar likumu noteikta minimālā alga. Tas ir reglamentējošs instruments, kas padara vienoto algas minimumu par juridiski saistošu attiecībā uz visiem darba ņēmējiem. Dažās dalībvalstīs nav ar likumu noteikta minimālā alga un sociālie partneri ir noteikuši atšķirīgu algas minimumu, slēdzot darba koplīgumus, bieži vien nozares līmenī. Pīlārs nekādā veidā neapstrīd šo prakses daudzveidību un atzīst sociālo partneru autonomiju. Šajā saistībā pārredzamība nozīmē, ka, nosakot minimālo algu, jāievēro vispāratzītas apspriešanās procedūras, panākot vienprātību starp attiecīgajām valstu iestādēm un sociālajiem partneriem, kā arī, iespējams, balstoties uz citu ieinteresēto personu un neatkarīgo ekspertu ieguldījumu. Turklāt pīlārs aicina nodrošināt lēmumu par algām prognozējamību, piemēram, definējot tādus noteikumus kā dzīves dārdzības pielāgošana minimālajām algām. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis un sociālie partneri atbild par algas noteikšanu un minimālā atalgojuma attīstību saskaņā ar valsts praksi, kā noteikts to kolektīvās pārrunās un minimālās algas noteikšanas sistēmās. Tie tiek aicināti īstenot praksē pīlāra noteikumus, ieviešot pārredzamus minimālās algas noteikšanas mehānismus un efektīvas kolektīvas pārrunas valsts, nozares un uzņēmumu līmenī, kā arī veicot papildu pasākumus, lai izvairītos no strādājošo nabadzības. Turklāt dalībvalstis var ratificēt (ja tas vēl nav izdarīts) un piemērot SDO Konvenciju Nr. 131 par minimālās algas noteikšanu un Konvenciju Nr. 154 par kolektīvo pārrunu atbalstīšanu. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Jautājumi par minimālajām algām un citiem pasākumiem, lai pievērstu uzmanību strādājošo nabadzībai, kā arī citi ar atalgojuma attīstību saistīti vispārīgāki jautājumi ir risināti konkrētai valstij adresētajos ieteikumos Eiropas pusgada procesā.

Informācija par darba tiesiskajām attiecībām un aizsardzība atlaišanas gadījumā

a) Darba ņēmējiem, uzsākot nodarbinātību, ir tiesības saņemt rakstisku informāciju par savām tiesībām un saistībām, kas izriet no darba tiesiskajām attiecībām, tostarp par pārbaudes laiku. b) Pirms jebkāda veida atlaišanas darba ņēmējiem ir tiesības saņemt informāciju par iemesliem, nodrošinot samērīgu paziņošanas termiņu. Viņiem ir tiesības uz piekļuvi efektīvai un objektīvai strīdu izšķiršanai un — nepamatotas atlaišanas gadījumā — tiesības uz tiesisko aizsardzību, tostarp atbilstošu kompensāciju. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 27. pantā noteikts, ka ikvienam darba ņēmējam ir jābūt garantētai laikus un attiecīgajos līmeņos sniegtai informācijai un konsultācijām gadījumos un apstākļos, kuri ir paredzēti Savienības tiesību aktos, kā arī valstu tiesību aktos un praksē. Hartas 30. pantā noteikts, ka ikvienam darba ņēmējam nepamatotas atlaišanas gadījumā ir tiesības uz aizstāvību, ievērojot Savienības tiesību aktus, kā arī valstu tiesību aktus un praksi. Hartas 47. pants nodrošina tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību ikvienai personai, kuras tiesības un brīvības, kas garantētas Savienības tiesībās, ir pārkāptas. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 153. panta 2. punktu Savienība ir pilnvarota pieņemt pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības tādās jomās kā darba apstākļi, darba ņēmēju aizsardzība darba līgumu izbeigšanas gadījumos un darba ņēmēju informēšana un apspriešanās ar tiem. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana veidā, kas traucē radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus. c) Spēkā esošie pasākumi Padomes Direktīva 91/533/EEK (Rakstiskā paziņojuma direktīva) dod darba ņēmējiem tiesības saņemt rakstisku paziņojumu par viņu darba tiesisko attiecību galvenajiem aspektiem vēlākais divus mēnešus pēc darba sākšanas. Tajā neietilpst īpašas saistības attiecībā uz pārbaudes laikiem. Rakstiskā paziņojuma direktīva prasa, lai darba devējs paziņo darba ņēmējam paziņošanas termiņa ilgumu, kas jāievēro, ja darba līgums vai darba tiesiskās attiecības tiek pārtraukti, vai, ja to nevar norādīt informācijas sniegšanas laikā, tad metodi šāda paziņošanas termiņa noteikšanai. Direktīva 2001/23/EK , ar ko reglamentē darba ņēmēju tiesības uzņēmumu īpašumtiesību nodošanas gadījumā, norādīts, ka uzņēmuma īpašumtiesību nodošana pati par sevi nevar būt par likumīgu pamatu atlaišanai. Padomes Direktīva 92/85/EEK par maternitātes aizsardzību un pārskatītais Pamatnolīgums par vecāku atvaļinājumu (BusinessEurope, UEAPME, CEEP un EAK), kas pievienots Padomes Direktīvai 2010/18/ES , nodrošina attiecīgi īpašu aizsardzību pret atlaišanu sievietēm grūtniecības laikā un vecākiem paternitātes vai adopcijas atvaļinājuma laikā. Padomes Direktīva 2000/78/EK (Nodarbinātības vienlīdzības direktīva) par vienlīdzīgu attieksmi pret nodarbinātību un profesiju aizsargā darba ņēmējus pret atlaišanu, ja ir diskriminācija aizliegta iemesla dēļ, tostarp pakļaušana netaisnībai. Aizsardzība pret atlaišanu un nelabvēlīgu attieksmi ir paredzēta arī ES tiesību aktos — Nepilna darba laika direktīvā, Dzimumu līdztiesības direktīvā, Direktīvā par vienlīdzīgas attieksmes principu vīriešiem un sievietēm, kas darbojas pašnodarbinātas personas statusā, un Vecāku atvaļinājuma direktīvā —, un tā ir apstiprināta ar Eiropas Savienības Tiesas tiesu praksi. Padomes Direktīvā 98/59/EK par kolektīvo atlaišanu prasīts, lai darba devēji informē darba ņēmēju pārstāvjus un apspriežas ar tiem, kā arī sniedz paziņojumu publiskā sektora iestādēm pirms kolektīvās atlaišanas. Padomes 2014. gada 10. marta Ieteikuma par stažēšanās kvalitātes sistēmu mērķis ir uzlabot stažēšanās kvalitāti, nodrošinot kvalitātes elementus, kas ir tieši pārvedami valstu tiesību aktos vai sociālo partneru nolīgumos. Jo īpaši tie attiecas uz mācību saturu, darba nosacījumiem un pārredzamību attiecībā uz finanšu nosacījumiem un darbā pieņemšanas kārtību. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlāra prasība ir sniegt rakstisku informāciju darba ņēmējam par viņa darba nosacījumiem, sākot darba tiesiskās attiecības, nevis divu mēnešu laikā, kā pašlaik paredzēts Rakstiskā paziņojuma direktīvā. Tā kā pārbaudes laiks ir ievērojams lielākajā daļā darba tiesisko attiecību, šajā saistībā pīlārā pievienots arī informācijas sniegšanas pienākums. Šīs izmaiņas uzlabos darba devēju un darba ņēmēju tiesību apzināšanos. Tām arī jāpalīdz samazināt nedeklarēto nodarbinātību. Pīlārā arī noteiktas stingrākas prasības nekā spēkā esošajā acquis, ieviešot procesuālus un materiālus aizsardzības pasākumus darba ņēmējiem atlaišanas gadījumā. Jānodrošina pienācīgs pamatojums un jāievēro samērīgs paziņošanas termiņš. Turklāt pīlārā paredzēts, ka darba ņēmējiem jābūt pieejamām efektīvām un objektīvām strīdu izšķiršanas procedūrām. Tajā var ietilpt arbitrāžas, mediācijas vai samierināšanas procedūras. Ar pīlāru arī ieviestas tiesības uz pienācīgu tiesisko aizsardzību nepamatotas atlaišanas gadījumā, piemēram, atjaunošana darbā vai finansiāla kompensācija. Nepamatota atlaišana ir jāsaprot kā atlaišana, ar ko tiek pārkāpti noteikumi, kurus piemēro konkrētajām darba tiesiskajām attiecībām.

3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanu un ieviešanu. Ņemot vērā to, ka iepriekšminētajos Savienības pasākumos ir ietverti minimālie standarti, dalībvalstis ir aicinātas paredzēt stingrākus noteikumus, lai pīlāru ieviestu praksē. Turklāt dalībvalstis var ratificēt (ja tas vēl nav izdarīts) un piemērot attiecīgās SDO konvencijas, piemēram, Konvenciju Nr. 122 par nodarbinātības politiku, Konvenciju Nr. 144 par trīspusējām konsultācijām, Konvenciju Nr. 135 par darbinieku pārstāvjiem un Konvenciju Nr. 154 par kolektīvo pārrunu atbalstīšanu. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Komisija līdz ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru uzsāk pirmā posma apspriešanos ar sociālajiem partneriem par Rakstiskā paziņojuma direktīvas pārskatīšanu, aptverot direktīvas piemērošanas jomu un "informācijas paketes" paplašināšanu, tostarp par pārbaudes laiku. Šīs apspriešanās gaitā notiks apspriešanās ar sociālajiem partneriem par to, vai grozīt direktīvu pamatīgāk nolūkā ieviest minimālos darba ņēmēju tiesību standartus, kas piemērojami visiem darba tiesisko attiecību veidiem.

Sociālais dialogs un darba ņēmēju līdzdalība a) Jāapspriežas ar sociālajiem partneriem par ekonomikas, nodarbinātības un sociālās politikas izstrādi un īstenošanu atbilstoši valstu praksei. Tie jāaicina apspriest un noslēgt koplīgumus tiem svarīgos jautājumos, vienlaikus ievērojot to autonomiju un tiesības uz kolektīvu rīcību. Attiecīgā gadījumā Savienības un dalībvalstu līmenī jāīsteno vienošanās, kas noslēgtas starp sociālajiem partneriem. b) Darba ņēmējiem vai to pārstāvjiem ir tiesības savlaicīgi saņemt informāciju un apspriesties par jautājumiem, kas uz tiem attiecas, jo īpaši par uzņēmumu īpašumtiesību nodošanu, pārstrukturēšanu un apvienošanu, kā arī par kolektīvo atlaišanu. c) Jāveicina atbalsts sociālo partneru spēju palielināšanai, lai veicinātu sociālo dialogu. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 28. pantā noteikts, ka darba ņēmējiem un darba devējiem vai attiecīgām to organizācijām saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un valstu tiesību aktiem un praksi ir tiesības iesaistīties sarunās un slēgt koplīgumus attiecīgajos līmeņos, kā arī interešu konflikta gadījumā kolektīvi rīkoties, tostarp streikot, lai aizstāvētu savas intereses. Hartas 27. pants paredz, ka ikvienam darba ņēmējam attiecīgajos līmeņos ir jābūt garantētai laikus sniegtai informācijai un konsultācijām gadījumos un apstākļos, kuri ir paredzēti Savienības tiesību aktos, kā arī valstu tiesību aktos un praksē. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Dialoga starp darba devējiem un darba ņēmējiem sekmēšana ir noteikta kā kopīgs Savienības un dalībvalstu mērķis Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 151. pantā. Saskaņā ar LESD 153. panta 2. punktu Savienība ir pilnvarota pieņemt pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības tādās jomās kā darba ņēmēju informēšana un apspriešanās ar tiem un darba ņēmēju un darba devēju pārstāvība un kolektīva interešu aizsardzība, tostarp kopīgu lēmumu pieņemšana. Ar LESD 153. pantu piešķirtās tiesības neattiecas uz algu, uz tiesībām apvienoties, uz tiesībām streikot vai uz tiesībām pieteikt lokautus. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana veidā, kas traucē radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus.

c) Spēkā esošie pasākumi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/14/EK par darbinieku informēšanu un uzklausīšanu (Informēšanas un uzklausīšanas direktīvas) mērķis ir nodrošināt darba ņēmēju iesaistīšanos pirms vadības lēmumu pieņemšanas, jo īpaši, ja paredzēta pārstrukturēšana. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/38/EK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi, risina vajadzību pēc pienācīgiem informēšanas un apspriešanās procesiem ES mēroga uzņēmumu gadījumā, izveidojot Eiropas Uzņēmumu padomi, kas risina pārnacionālus jautājumus, kuri var skart darba ņēmējus. Padomes Direktīva 98/59/EK par kolektīvo atlaišanu un Padomes Direktīva 2001/23/EK par uzņēmumu īpašumtiesību nodošanu neaprobežojas ar prasību par darba ņēmēju pārstāvju informēšanu un apspriešanos ar tiem; piemēram, otrā no minētajām direktīvām nodrošina darba ņēmēju tiesību aizsardzību, kad uzņēmuma īpašumtiesības tiek nodotas no viena darba devēja citam.

ES kvalitātes sistēma pārmaiņu un pārstrukturēšanās prognozēšanai veicina principus un labu praksi, kas adresēti darba devējiem, darba ņēmējiem, sociālajiem partneriem un publiskā sektora iestādēm saistībā ar pārmaiņu prognozēšanu un pārstrukturēšanas procesu vadību. Kopīgajā paziņojumā "Jauns sākums sociālajam dialogam", ko parakstījuši Eiropas Savienības Padomes prezidentūra, Eiropas Komisija un Eiropas sociālie partneri, uzsvērts valstu sociālo partneru spēju veidošanas nozīmīgums, sociālo partneru pastiprināta iesaistīšanās ES politikā un likumdošanā un apņemšanās veicināt starpnozaru un nozaru sociālo dialogu, tostarp to rezultātus visos līmeņos. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā noteiktas tiesības sociālajiem partneriem iesaistīties nodarbinātības un sociālās politikas izstrādē un īstenošanā, un tas atbalsta viņu ciešāku iesaistīšanos politikā un likumdošanā, vienlaikus ievērojot valstu sistēmu daudzveidību. Tā īstenošanā ietilpst atbilstoša institucionālā vai tiesiskā regulējuma noteikšana Savienības un valstu līmenī, piešķirot skaidru nozīmi sociālajiem partneriem ne tikai attiecīgo tiesību aktu un politikas apspriešanā un sagatavošanā, bet arī to īstenošanā un ieviešanā. Pīlārs dod tiesības visiem darba ņēmējiem visās nozarēs saņemt informāciju un apspriesties tieši vai ar viņu pārstāvju palīdzību par jautājumiem, kas attiecas uz tiem, piemēram, uzņēmumu īpašumtiesību nodošana, pārstrukturēšana un apvienošana un kolektīvā atlaišana. Tas neaprobežojas ar spēkā esošo Savienības acquis, ņemot vērā, ka: to piemēro neatkarīgi no iesaistītā darbinieku skaita; tā materiālā piemērošanas joma aptver gan uzņēmumu pārstrukturēšanu, gan apvienošanu; tas garantē tiesības ne tikai saņemt informāciju, bet arī apspriesties par jebkādu šādu kopīgu darbību, kas nozīmē viedokļu apmaiņu un konsekventa dialoga izveidi ar darba devēju. Turklāt 8.b princips attiecas uz visiem jautājumiem, kas skar darba ņēmējus, pretstatā spēkā esošajām direktīvām, kas ietver ierobežotu sarakstu ar tematiem, par kuriem var iesaistīties informēšanas un apspriešanās procesos. Atsaucoties uz "jautājumiem, kas uz tiem attiecas, jo īpaši par uzņēmumu īpašumtiesību nodošanu, pārstrukturēšanu un apvienošanu, kā arī par kolektīvo atlaišanu", tā tvērums ir plašāks par hartas 27. panta tvērumu, kurā noteiktas tiesības uz informāciju un konsultācijām "gadījumos un apstākļos, kuri ir paredzēti Savienības tiesību aktos, kā arī valstu tiesību aktos un praksē". Lai gan spēju veidošana pirmām kārtām ir augšupējs process atkarībā no pašu sociālo partneru gribas un centieniem, pīlāra noteikumi uzsver, ka sociālo partneru centienus var papildināt publiskā sektora iestādes, ievērojot sociālo partneru autonomiju. Spēju veidošana attiecas uz sociālo partneru pārstāvības palielināšanu un to darbības, analītisko un juridisko iespēju stiprināšanu, lai iesaistītos kolektīvās pārrunās un dotu ieguldījumu politikas veidošanā. Šis atbalsts var būt atbilstoša institucionālā/tiesiskā regulējuma noteikšana, piešķirot sociālajiem partneriem skaidru nozīmi politikas veidošanā, kā arī nodrošinot finansiālo atbalstu. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Ievērojot sociālo partneru autonomiju, dalībvalstis ir aicinātas cieši iesaistīt sociālos partnerus attiecīgo reformu un politiku izstrādē un īstenošanā un palīdzēt viņiem uzlabot sociālā dialoga un kolektīvo darba attiecību darbību un efektivitāti valstu līmenī. Dalībvalstis tiek arī aicinātas veicināt labu praksi attiecībā uz informācijas sniegšanu un apspriešanos ar darba ņēmējiem un viņu pārstāvjiem. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. Sociālie partneri var uzlabot gan arodbiedrību, gan darba devēju organizāciju dalību un pārstāvību, jo īpaši attiecībā uz to spēju pārstāvēt pašnodarbinātos, visa veida darba tiesiskajās attiecībās iesaistītos darba ņēmējus, jauniešus, migrantus un sievietes, mikrouzņēmumus un mazos uzņēmumus, kā arī attīstīt juridiskās un tehniskās zināšanas, lai atvieglotu to pienācīgu iesaistīšanos nodarbinātības un sociālās politikas izstrādē un īstenošanā gan valsts, gan Savienības līmenī. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī apņēmās veicināt spēju veidošanu un uzlabot to autonomo nolīgumu īstenošanu. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī

Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var noslēgt vienošanās, ko pēc to pieprasījuma var īstenot Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Augstākā līmeņa trīspusējā sociālo lietu sanāksme par izaugsmi un nodarbinātību un makroekonomikas dialogs joprojām ir svarīgākais forums, kurā apspriesties ar sociālo partneru pārstāvjiem politiskajā līmenī. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī apņēmās veicināt spēju veidošanu un uzlabot to autonomo nolīgumu īstenošanu. Komisija 2017. gadā publicēs REFIT novērtējumu par Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/38/EK par to, kā izveidot Eiropas Uzņēmumu padomi vai procedūru darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Kopienas mēroga uzņēmumos un Kopienas mēroga uzņēmumu grupās. Tā arī publicēs vadlīnijas par to pašu direktīvu nolūkā uzlabot tās īstenošanu un radīt lielāku juridisko noteiktību. Komisija 2017. gadā sniegs ziņojumu citām Savienības institūcijām un sociālajiem partneriem par to, kā 2013. gada "ES kvalitātes sistēmā pārmaiņu un pārstrukturēšanās prognozēšanai" apkopotā labā prakse tiek piemērota dalībvalstīs. Savienība turpinās veicināt dalībvalstu ieguldījumus sociālo partneru spēju veidošanā un atbalstīt informācijas sniegšanu darba ņēmēju pārstāvjiem un apspriešanos ar darba ņēmēju pārstāvjiem, ņemot vērā valstu tiesību aktus, ar ko transponētas direktīvas par darbinieku informēšanu un uzklausīšanu, kolektīvo atlaišanu un Eiropas Uzņēmumu padomi.



Darba un privātās dzīves līdzsvars Vecākiem un cilvēkiem, kas pilda aprūpes pienākumus, ir tiesības uz piemērotu atvaļinājumu, elastīgu darba režīmu un piekļuvi aprūpes pakalpojumiem. Sievietēm un vīriešiem jābūt vienlīdzīgi pieejamiem īpašajiem atvaļinājumiem, lai pildītu aprūpes pienākumus, un viņi jāmudina izmantot tos līdzsvaroti. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 23. pantā noteikts, ka vīriešu un sieviešu līdztiesība ir jānodrošina visās jomās, tostarp nodarbinātības, darba un atalgojuma jomā. Līdztiesības princips neliedz saglabāt vai noteikt pasākumus, kuri paredz īpašas priekšrocības nepietiekami pārstāvētam dzimumam. Hartas 33. panta 2. punktā noteikts — lai būtu iespējams apvienot ģimenes dzīvi un darbu, ikvienam ir tiesības uz aizsardzību pret atlaišanu no darba saistībā ar maternitāti, kā arī tiesības uz apmaksātu maternitātes atvaļinājumu un uz bērna kopšanas atvaļinājumu pēc bērna piedzimšanas vai bērna adoptēšanas. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi

Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 153. panta 2. punktu Savienība ir pilnvarota pieņemt pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības arī tādās jomās kā darba ņēmēju veselība un drošība, darba apstākļi un vīriešu un sieviešu vienlīdzība attiecībā uz iespējām darba tirgū un attieksmi darbā. LESD 157. panta 3. punkts dod tiesības Savienībai pieņemt pasākumus, lai nodrošinātu to, ka nodarbinātības un profesiju jautājumos ir ievērots princips, kas paredz vienlīdzīgas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana veidā, kas traucē radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus. c) Spēkā esošie pasākumi Padomes Direktīva 92/85/EEK prasa dalībvalstīm nodrošināt darba ņēmējiem vismaz 14 nedēļas ilgu maternitātes [grūtniecības un dzemdību] atvaļinājumu, maksājot pabalstu, kas ir vismaz slimības pabalsta līmenī. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/41/ES nosaka, ka pašnodarbinātām sievietēm un pašnodarbinātu personu laulātajām un dzīves partnerēm jāpiešķir pietiekams maternitātes pabalsts, kas dod iespēju pārtraukt profesionālo darbību grūtniecības dēļ vai bērna kopšanas nolūkos vismaz uz 14 nedēļām. Pārskatītais Pamatnolīgums par vecāku atvaļinājumu, ko noslēguši sociālie partneri (BusinessEurope, UEAPME, CEEP un EAK) un kas Savienības līmenī īstenots ar Padomes Direktīvu 2010/18/ES , strādājošiem vīriešiem un sievietēm dod individuālas tiesības uz vismaz četrus mēnešus ilgu vecāku atvaļinājumu un prasa dalībvalstīm veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka darba ņēmēji, atgriežoties darbā pēc vecāku atvaļinājuma, var uz noteiktu laikposmu lūgt izmaiņas darba laika organizācijā un/vai darba kārtībā. Pamatnolīgums par nepilna darba laika darbu, ko noslēguši UNICE, CEEP un EAK un kas īstenots ar Padomes Direktīvu 97/81/EK , aizsargā nepilna darba laika darba ņēmējus no attieksmes, kas ir mazāk labvēlīga nekā pret pilna darba laika darba ņēmējiem, un paredz, ka darba devējiem jāapsver darba ņēmēju lūgumi pārcelt viņus no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu vai otrādi. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā uzsvērts, cik svarīgs ir darba un privātās dzīves līdzsvars visiem cilvēkiem, kas pilda aprūpes pienākumus, un tas piešķir tiesības, kas ir būtiskas, lai iegūtu šo līdzsvaru mūsdienu darba vidē, piemēram, tiesības uz piekļuvi bērnu aprūpei vai ilglaicīgai aprūpei. Pīlārā noteiktas stingrākas prasības nekā spēkā esošajā acquis, nodrošinot tiesības visiem strādājošiem cilvēkiem, kas pilda aprūpes pienākumus. Tāpēc tas attieksies arī uz strādājošiem cilvēkiem, kas nav vecāki, bet kas, piemēram, rūpējas par veciem cilvēkiem vai ģimenes locekļiem ar invaliditāti. Turklāt pīlārs piešķir tiesības uz elastīgu darba režīmu, piemēram, attālināto darbu, darba grafika pielāgošanu vai maiņu no pilna darba laika darba uz nepilna darba laika darbu vai otrādi. Šīs tiesības pašlaik ir nostiprinātas Savienības tiesībās tikai tad, ja darba ņēmējs atgriežas darbā pēc vecāku atvaļinājuma. Kas attiecas dzimumu līdztiesību, pīlārā tiek likts jauns uzsvars uz to, ka sievietēm un vīriešiem jānodrošina vienlīdzīgas piekļuves iespējas īpašiem atvaļinājumiem. Lai vīrieši un sievietes šos noteikumus izmantotu līdzsvaroti, būtu jānodrošina stimuli, piemēram, samaksas līmeņa pielāgošana vai elastības un nenododamības nosacījumi. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanu un ieviešanu. Ņemot vērā to, ka iepriekšminētajos Savienības pasākumos ir ietverti minimālie standarti, dalībvalstis ir aicinātas paredzēt stingrākus noteikumus, lai pīlāra noteikumus ieviestu praksē. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var pieprasīt savu vienošanos īstenošanu Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. Savā pašreizējā darba programmā 2015.–2017. gadam ES sociālie partneri starpnozaru līmenī par prioritāti ir noteikuši darba, privātās un ģimenes dzīves saskaņošanu. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Komisija kopā ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru iesniedz iniciatīvu par darba un privātās dzīves līdzsvaru vecākiem un aprūpētājiem. Tā ierosina likumdošanas un politikas pasākumus ar mērķi atvieglot vecāku atvaļinājuma ņemšanu gan sievietēm, gan vīriešiem, ieviest paternitātes atvaļinājumu un aprūpētāju atvaļinājumu, veicināt elastīga darba režīma izmantošanu, kā arī nodrošināt vairāk un labākas bērnu un citas aprūpes iespējas un novērst tādus ekonomiku bremzējošus faktorus kā nodokļu atvieglojumu bremzējošie faktori, kas attur otros pelnītājus, bieži vien sievietes, no iesaistīšanās darba tirgū. Eurofound, Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds, un Eiropas Dzimumu līdztiesības institūts, divas decentralizētas ES aģentūras, atbalsta Komisijas, dalībvalstu un sociālo partneru darbu darba un privātās dzīves līdzsvara, dzīves kvalitātes un sabiedrisko pakalpojumu jomā.



Veselīga, droša un labi pielāgota darba vide un datu aizsardzība

a) Darba ņēmējiem ir tiesības uz augsta līmeņa veselības aizsardzību un drošību darbā. b) Darba ņēmējiem ir tiesības uz darba vidi, kas pielāgota viņu profesionālajām vajadzībām un kas ļauj pagarināt viņu dalību darba tirgū. c) Darba ņēmējiem ir tiesības uz personas datu aizsardzību nodarbinātības kontekstā. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 31. panta 1. punktā noteikts, ka ikvienam darba ņēmējam ir tiesības uz veselībai nekaitīgiem, drošiem un cilvēka cieņai atbilstīgiem darba apstākļiem. Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 8. pantā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz personas datu aizsardzību, un norādīts, ka ikvienam ir pieejas tiesības datiem, kas par viņu savākti, un tiesības ieviest labojumus šajos datos. Šādi dati ir jāapstrādā godprātīgi, noteiktiem mērķiem un ar attiecīgās personas piekrišanu vai ar citu likumīgu pamatojumu, kas paredzēts tiesību aktos. Atbilstību šiem noteikumiem kontrolē neatkarīga iestāde. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 153. panta 2. punktu Savienība ir pilnvarota pieņemt pasākumus arī tādā jomā kā uzlabojumi, jo īpaši darba vidē, lai aizsargātu darba ņēmēju veselību un drošību. Direktīvās, kas pieņemtas, pamatojoties uz LESD 153. pantu, nav paredzēta administratīvu, finanšu un juridisku ierobežojumu uzlikšana veidā, kas traucē radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus. Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 16. panta 1. punktā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz personas datu aizsardzību.

c) Spēkā esošie pasākumi Padomes Pamatdirektīvā 89/391/EEK un 23 saistītajās direktīvās noteiktas minimālās prasības profesionālo risku novēršanai, drošības un veselības aizsardzībai un riska un negadījumu faktoru novēršanai. Pamatdirektīvā noteikti vispārīgi principi drošības un veselības jautājumu pārvaldībai, piemēram, darba devēja atbildība, darba ņēmēju tiesības un pienākumi, riska novērtēšana kā instruments uzņēmuma procesu nepārtrauktai uzlabošanai vai darba ņēmēju pārstāvība. Saistītās direktīvas pielāgo šos galvenos principus dažām konkrētām darbavietām un nozarēm, konkrētiem riskiem, uzdevumiem vai darba ņēmēju kategorijām. Tajās definēts, kā novērtēt šos riskus, un dažos gadījumos noteiktas konkrētu vielu un aģentu iedarbības robežvērtības. Direktīva 92/85/EEK ievieš pasākumus, lai veicinātu drošības un veselības aizsardzības darbā uzlabošanu strādājošām grūtniecēm, sievietēm, kas strādā pēcdzemdību periodā, vai strādājošām sievietēm, kas baro bērnu ar krūti. Vispārīgā datu aizsardzības regula, kas aizstāj Datu aizsardzības direktīvu , ļauj dalībvalstīm atbilstoši tiesību aktiem vai kolektīviem nolīgumiem paredzēt sīkāk izstrādātus noteikumus, lai nodrošinātu darba ņēmēju tiesības un brīvības. Savā paziņojumā "Drošāks un veselīgāks darbs visiem" Komisija uzsver nepieciešamību pastiprināti pievērst uzmanību tam, lai nodrošinātu darba drošības un veselības standartu labāku un plašāku aizsardzību, atbilstību un ieviešanu darba vietā. Tā izziņo vairākas likumdošanas darbības, lai pastiprinātu cīņu pret arodekspozīcijas izraisītu saslimšanu ar vēzi, kā arī iniciatīvas, lai atbalstītu noteikumu efektīvu īstenošanu, jo īpaši mikrouzņēmumos un MVU. Komisija aicina dalībvalstis un sociālos partnerus sadarboties, lai modernizētu darba drošības un veselības jomas tiesību aktus ES un valstu līmenī, vienlaikus saglabājot vai uzlabojot darba ņēmēju aizsardzību. 2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā noteiktas stingrākas prasības nekā spēkā esošajā acquis, paredzot darba ņēmēju augstu aizsardzības līmeni pret riskiem veselībai un drošībai darbā. Tāpēc tas mudina dalībvalstis, kā arī darba devējus, neaprobežoties ar spēkā esošajā acquis noteiktajām minimālajām prasībām un, cik vien iespējams, pietuvoties no negadījumiem un nelaimes gadījumiem brīvai darba videi. Tas nozīmē ne tikai piemērot noteikumus, bet arī veidot arvien labāku veselības un drošības politiku, izmantojot tādus rīkus kā tīmekļa rīkus, lai atvieglotu riska novērtēšanu, dialogu ar darba ņēmējiem un darba devējiem, visiem sniedzot ieteikumus un atbildes. Ar 10.b principu ieviestas divas savstarpēji saistītas tiesības: pirmkārt, tiek uzlabota veselības aizsardzība un drošība, nodrošinot darba ņēmējiem tiesības uz darba vidi, kas pielāgota viņu konkrētajiem darba apstākļiem. Otrkārt, saskaņā arī ar aktīvu vecumdienu principu tas atzīst vajadzību pielāgot darba vidi, lai dotu iespēju darba ņēmējiem īstenot ilgtspējīgu un ilgāku darba karjeru. Darba ņēmēja vecuma dēļ var būt nepieciešami konkrēti pielāgojumi, piemēram, labāks apgaismojums, lai veiktu lietvedības darbu. Turklāt var būt nepieciešami tādi pielāgojumi kā elastīgākas darba stundas, lai uzturētu gados vecāku darba ņēmēju veselību un labjutību. Ar pīlāru ieviestas arī tiesības uz darba ņēmēju personas datu aizsardzību. Darba devēja veikta personas datu apstrāde vienmēr jābalsta uz juridisku pamatu, parasti līguma izpildi, atbilstību juridiskām saistībām vai darba devēja likumīgo interešu nolūkā, izņemot gadījumus, kad šīs intereses ir mazāk svarīgas nekā darba ņēmēja intereses vai pamattiesības.

3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis atbild par Savienības līmenī pieņemto noteikumu transponēšanu un ieviešanu. Ievērojot to, ka iepriekšminētajos Savienības pasākumos ir ietvertas minimālās prasības, dalībvalstis ir aicinātas paredzēt stingrākus noteikumus, lai ieviestu praksē principu par augsta līmeņa veselības aizsardzību un drošību darbā un veicinātu labu praksi attiecībā uz aktīvām vecumdienām darbā. Savienības līmenī jāapspriežas ar sociālajiem partneriem atbilstoši LESD 154. pantam par iespējamām iniciatīvām, pamatojoties uz LESD 153. pantu, un tie var pieprasīt savu vienošanos īstenošanu Savienības līmenī saskaņā ar LESD 155. pantu. Jo īpaši tie var veicināt un izstrādāt kopīgus standartus valsts vai Savienības līmenī par darbavietu pielāgošanu, lai nodrošinātu aktīvu vecumdienu un starppaaudžu pieeju. Eiropas sociālie partneri 2017. gada 8. martā parakstīja autonomu nolīgumu par aktīvām vecumdienām un starppaaudžu pieeju, aptverot arī veselību un drošību, un minētais nolīgums sociālajiem partneriem būs jāīsteno līdz 2020. gadam. Sociālie partneri var arī apkopot labas prakses piemērus no visas Savienības un apmainīties ar tiem. Valstu līmenī sociālie partneri var atbalstīt šā principa īstenošanu, iesaistoties kolektīvās pārrunās un attiecīgo politiku izstrādē un īstenošanā. b) Nesenās un pašreizējās iniciatīvas ES līmenī Komisija nesen ierosināja grozīt Direktīvu 2004/37/EK (Kancerogēnu un mutagēnu direktīva) nolūkā uzlabot miljoniem darba ņēmēju aizsardzību, pārskatot vai nosakot saistošas arodekspozīcijas robežvērtības vairākām bīstamām ķimikālijām. Komisija, apspriežoties ar sociālajiem partneriem, turpinās ierosināt turpmākus atjauninājumus Kancerogēnu un mutagēnu direktīvā, ieviešot saistošas robežvērtības, lai izskaustu arodekspozīcijas izraisītu saslimšanu ar vēzi. Komisija atbalstīs acquis īstenošanu, uzlabojot atbilstību noteikumiem, jo īpaši mikrouzņēmumos un MVU, iesniedzot priekšlikumus par novecojušu veselības un drošības noteikumu atcelšanu vai atjaunināšanu, ievērojot zinātniskās, tehniskās un sociālās izmaiņas. Tā pastiprināti pievērsīs uzmanību tam, lai nodrošinātu labāku aizsardzību, atbilstību un ieviešanu darba vietā, arī izstrādājot vadlīnijas darba devējiem. Gaidāms, ka 2017. gadā publicēs rokasgrāmatas par lauksaimniecību, zvejas kuģiem un ar transportlīdzekļiem saistītiem riskiem darbā. Komisija uzsāks salīdzinošas izvērtēšanas procesu ar dalībvalstīm ar konkrētu mērķi samazināt administratīvo slogu valstu tiesību aktos, vienlaikus saglabājot darba ņēmēju aizsardzību, un sadarbībā ar Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūru turpinās atbalstīt attiecīgu IT rīku izstrādi. Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūrai, vienai no ES decentralizētajām aģentūrām, būs galvenā nozīme labas prakses apkopošanā un izplatīšanā, un tā atbalstīs pieredzes apmaiņu, jo īpaši īstenojot veselīgu darbavietu kampaņas. Kampaņa "Veselīgāka darbavieta jebkurā vecumā" noslēgsies 2017. gadā, publicējot ļoti daudz piemēru no visas Savienības. Komisija 2018. gadā centīsies uzlabot ar vecumu saistītu riska pārvaldības pasākumu praktisko piemērošanu, izstrādājot un izplatot attiecīgas vadlīnijas darba inspektoriem. Aģentūra nākamo veselīgu darbavietu kampaņu uzsāks 2018. gadā, galveno uzmanību pievēršot bīstamām vielām, lai atbalstītu Komisijas centienus cīņā pret arodekspozīcijas izraisītu saslimšanu ar vēzi. Lai atvieglotu darba aizsardzības noteikumu piemērošanu, 29. panta darba grupa (kurā ietilpst 28 valstu datu aizsardzības iestādes) 2017. gadā sniegs atzinumu par personas datu apstrādi nodarbinātības kontekstā.





III. sadaļa. Sociālā aizsardzība un iekļaušana Bērnu aprūpe un atbalsts bērniem a) Bērniem ir tiesības uz cenas ziņā pieejamu agrīno pirmsskolas izglītību un kvalitatīvu aprūpi. b) Bērniem ir tiesības uz aizsardzību pret nabadzību. Bērniem, kas dzīvo nelabvēlīgos apstākļos, ir tiesības uz īpašiem pasākumiem, lai uzlabotu vienlīdzīgas iespējas. 1. Savienības acquis a) Eiropas Savienības Pamattiesību harta Hartas 14. pantā noteikts, ka ikvienai personai ir tiesības uz izglītību, tostarp tiesības saņemt bezmaksas obligāto izglītību. Hartas 24. panta 1. punkts nodrošina bērniem tiesības uz viņu labklājībai nepieciešamo aizsardzību un gādību. b) Likumdošanas pilnvaras un to noteiktie ierobežojumi Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 153. panta 2. punkts dod tiesības Savienībai pieņemt pasākumus, ar ko atbalsta un papildina dalībvalstu darbības tādās jomās kā sociālās atstumtības izskaušana un sociālās aizsardzības sistēmu piemērošana mūsdienu prasībām. Atbilstoši LESD 165. pantam Savienība ir pilnvarota sekmēt pilnvērtīgas izglītības attīstību, veicinot dalībvalstu sadarbību un vajadzības gadījumā atbalstot un papildinot to rīcību. Atbilstoši LESD 156. pantam, lai sasniegtu LESD 151. pantā izvirzītos mērķus, kā arī neskarot citus Līgumu noteikumus, Komisijai ir uzdevums rosināt dalībvalstu sadarbību un palīdz koordinēt to rīcību visās sociālās politikas jomās, uz ko attiecas LESD X sadaļa. 153. panta 4. punktā noteikts, ka atbilstīgi LESD 153. pantam pieņemtie noteikumi neietekmē dalībvalstu tiesības definēt savu sociālā nodrošinājuma sistēmu pamatprincipus un nedrīkst būtiski ietekmēt šo sistēmu finansiālo līdzsvaru. c) Spēkā esošie pasākumi Eiropadome 2002. gadā noteica "Barselonas mērķus" , lai līdz 2010. gadam nodrošinātu oficiālas bērnu aprūpes sniegšanu vismaz 90 % bērnu Savienībā vecumā no 3 gadiem līdz obligātajam skolas vecumam un vismaz 33 % bērnu, kas jaunāki par 3 gadiem. Šie mērķi tika atkārtoti apstiprināti Eiropas Dzimumu līdztiesības paktā 2011.–2020. gadam. 2009. gada stratēģiskajā sistēmā Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā (ET2020) noteikti vairāki izglītības un apmācību mērķi, tostarp salīdzinošā novērtēšana agrīnās pirmsskolas izglītības un aprūpes (ECEC) jomā. Komisijas Ieteikums 2008/867/EK par tādu cilvēku aktīvu integrāciju, kuri ir atstumti no darba tirgus, atsaucas uz piekļuves nepieciešamību kvalitatīviem pakalpojumiem, tostarp bērnu aprūpes jomā. Padomes 2011. gada 28. jūnija Ieteikumā par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, kvalitatīvas ECEC nodrošināšana norādīta kā preventīvs pasākums, lai samazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu. Komisijas paziņojumā un Padomes 2011. gada secinājumos par tematu "Agrīnā pirmsskolas izglītība un aprūpe. Kā mūsu bērniem nodrošināt vislabākos priekšnoteikumus nākotnei" atzīts, ka ECEC nodrošina nepieciešamo pamatu mūžizglītībai, sociālajai integrācijai, personīgajai izaugsmei un turpmākajai nodarbinātībai. Komisijas Ieteikumā 2013/112/ES "Ieguldījums bērnos: nabadzības apburtā loka pārraušana" dalībvalstis aicinātas palielināt savus ieguldījumus bērnos atbilstoši trīs pīlāru pieejai, kurā ietilpst cenas ziņā pieejami, kvalitatīvi ECEC pakalpojumi un citi pasākumi nolūkā novērst bērnu nabadzību kā daļa no integrēta bērnu tiesību politikas pasākumu kopuma, lai uzlabotu bērnu sekmes un pārrautu starppaaudžu nabadzības apburtos lokus. Padomes 2016. gada 16. jūnija secinājumos "Nabadzības un sociālās atstumtības apkarošana: integrēta pieeja" dalībvalstis mudinātas risināt bērnu nabadzības problēmu un veicināt bērnu labklājību, īstenojot daudzdimensionālas un integrētas stratēģijas, saskaņā ar Komisijas Ieteikumu par ieguldījumu bērnos. Eiropas Reģionālās attīstības fonds atbalsta pasākumus, lai uzlabotu ECEC infrastruktūru, un Eiropas Sociālais fonds atbalsta vienlīdzīgas piekļuves veicināšanu kvalitatīvai agrīnajai pirmsskolas izglītībai un piekļuvi kvalitatīviem un cenas ziņā pieejamiem pakalpojumiem bērniem un ģimenēm. "Erasmus+" programma nodrošina iespēju īstenot stratēģiskas partnerības un mobilitāti, lai uzlabotu praksi, un atbalsta sadarbību, lai sekmētu ECEC politiku.

2. Ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru ieviestā darbības joma un izmaiņas Pīlārā noteikts, ka visiem bērniem ir tiesības uz kvalitatīvu ECEC. Ar ECEC saprot jebkādu reglamentētu kārtību, kas nodrošina izglītību un aprūpi bērniem no dzimšanas līdz obligātajam pamatskolas vecumam, neatkarīgi no veida, finansējuma, darba laika vai programmas satura, un tajā ietilpst dienas aprūpe aprūpes centrā un ģimenē; privāta un publiska finansējuma nodrošinājums; pirmsskolas un agrīnās pirmsskolas izglītības nodrošinājums. Turklāt pīlārā izcelti ECEC kvalitātes aspekti, ko saprot kā tādu aspektu kombināciju, kas attiecas uz piekļuvi, darbaspēku, mācību programmu, pārraudzību, novērtēšanu un pārvaldību. Vispārēji pieejama un kvalitatīva ECEC ir labvēlīga visiem bērniem, jo īpaši bērniem, kas dzīvo nelabvēlīgos apstākļos. Pīlāra noteikumos norādīts, ka bērniem ir tiesības būt aizsargātiem no nabadzības, t. i., ka ikvienam bērnam jābūt pieejamiem visaptverošiem un iekļaujošiem pasākumiem, kā noteiks Eiropas Komisijas 2013. gada Ieteikumā par ieguldījumu bērnos. Nabadzības novēršanu un sociālo atstumtību visefektīvāk panākt, īstenojot integrētas stratēģijas. Mērķtiecīgajos pasākumos jāietver, piemēram, piekļuve atbilstošiem resursiem, finansiālu un nefinansiālu pabalstu savienojums, kas ļauj bērniem baudīt pienācīgu dzīves līmeni, piekļuve cenas ziņā pieejamiem un kvalitatīviem pakalpojumiem izglītības jomā, veselības, mājokļu, ģimenes atbalsts, ģimenes un publiski organizētas aprūpes veicināšana, kā arī tiesiskā aizsardzība un atbalsts bērniem, lai piedalītos lēmumu pieņemšanā, kas ietekmē viņu dzīvi. Turklāt 11.b princips bērniem, kas dzīvo nelabvēlīgos apstākļos (piemēram, romu bērniem, dažu migrantu vai etnisko minoritāšu bērniem, bērniem ar īpašām vajadzībām vai invaliditāti, alternatīvā aprūpē esošiem bērniem un ielu bērniem, ieslodzījumā esošu vecāku bērniem, kā arī bērniem, kuru mājsaimniecības īpaši apdraud nabadzība) dod tiesības uz īpašiem pasākumiem, proti, pastiprinātu un mērķtiecīgu atbalstu nolūkā nodrošināt viņiem sociālo tiesību taisnīgu pieejamību un baudīšanu. 3. Īstenošana a) Dalībvalstu un sociālo partneru iespējamā rīcība Dalībvalstis ir atbildīgas par mācību saturu un to izglītības sistēmu organizēšanu, un šajā kontekstā tās ir aicinātas īstenot pīlāru praksē, jo īpaši nodrošinot agrīnās pirmsskolas izglītības