[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Brisele, 26.6.2008

COM(2008) 392 galīgā redakcija

KOMISIJAS ZIŅOJUM S EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

PAR PĀRTIKAS PRODUKTIEM PERSONĀM, KAS SLIMO AR OGĻHIDRĀTU VIELMAIŅAS TRAUCĒJUMIEM (DIABĒTU)

SATURS

1. Ziņojuma mērķis 3

2. Cukura diabēts 3

2.1. Vielmaiņas traucējumi 4

3. Diabēta ārstēšana 4

4. Diētas ieteikumi 5

4.1. Diētas ieteikumu zinātniskais pamatojums 5

4.2. Eiropas organizāciju diētas ieteikumi 5

4.2.1. Eiropas Diabēta pētniecības asociācijas Diabēta un uztura pētniecības grupas ieteikumi 5

4.2.2. Dalībvalstu diabēta organizāciju ieteikumi 6

4.3. Diētas ieteikumu kopsavilkums 6

5. Dalībvalstu un citu ieinteresēto personu sniegtā informācija par pārtiku diabēta slimniekiem 7

5.1. Spēkā esošais tiesiskais regulējums dažās ES dalībvalstīs 7

5.2. Pārtikas produkti, ko pašlaik piedāvā tirdzniecībā Eiropā kā piemērotus diabēta slimniekiem 8

5.3. Citu ieinteresēto personu viedokļi 9

6. Tiesību akti 9

6.1. Spēkā esošie tiesību akti 9

6.2. Iespējamie normatīvie pasākumi 10

7. Secinājumi 11

ATSAUCES 12

KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

PAR PĀRTIKAS PRODUKTIEM PERSONĀM, KAS SLIMO AR OGĻHIDRĀTU VIELMAIŅAS TRAUCĒJUMIEM (DIABĒTU)

Ziņojuma mērķis

Direktīvā 89/398/EEK par īpašas diētas pārtikas produktiem[1], kas tiek saukti arī par diētiskajiem pārtikas produktiem, paredzēts, ka Komisija iesniedz ziņojumu par īpašu noteikumu vēlamību attiecībā uz pārtikas produktiem personām, kas slimo ar ogļhidrātu vielmaiņas traucējumiem (diabētu). Šis ziņojums apkopo uztura ieteikumus diabēta slimniekiem un spēkā esošos Eiropas tiesību aktus par viņiem paredzētajiem pārtikas produktiem, lai varētu novērtēt īpašu noteikumu vēlamību attiecībā uz pārtikas produktiem diabēta slimniekiem.

Cukura diabēts

Cukura diabēts ir vielmaiņas traucējumu kopa, kam raksturīga hroniska hiperglikēmija (paaugstināts glikozes daudzums asinīs) un glikozes nepanesība, ko izraisa insulīna deficīts, insulīna darbības traucējumi vai abi iepriekš minētie cēloņi. Parasti insulīna hormons, ko izstrādā aizkuņģa dziedzeris, kontrolē glikozes līmeni asinīs, glikozei no asinīm nokļūstot organisma šūnās, kur tā tiek izmantota kā enerģijas avots.

Pasaules Veselības organizācija ir definējusi divus galvenos cukura diabēta tipusi:

1. tipa diabēts (iepriekš zināms kā insulīnatkarīgais cukura diabēts ( IDDM ) jeb bērnu un jauniešu diabēts), ko izraisa aizkuņģa dziedzera nespēja izstrādāt dzīvībai nepieciešamo insulīnu. Šī diabēta forma visbiežāk ir sastopama bērniem un jauniešiem, bet arvien biežāk to novēro vēlākā dzīves posmā. To ārstē ar insulīna injekcijām un piemērotu diētu.

2. tipa diabēts (iepriekš zināms kā insulīnneatkarīgais cukura diabēts ( NIDDM ) jeb pieaugušo diabēts), ko izraisa organisma nespēja pienācīgi reaģēt uz aizkuņģa dziedzera izstrādātā insulīna darbību. 2. tipa diabēta īpatsvars ir apmēram 90 % no visiem diabēta saslimšanas gadījumiem pasaulē. Tas visbiežāk ir sastopams pieaugušajiem, bet arvien biežāk to novēro gados jauniem pieaugušajiem un bērniem. Šo diabēta formu parasti ārstē, izmainot tikai dzīvesveidu, piemēram, uzturu un fizisko slodzi, vai kombinācijā ar orāliem hipoglikēmiskiem medikamentiem, bet dažkārt ir nepieciešamas insulīna injekcijas.

Diabētu iedala vēl citos tipos, pamatojoties uz ģenētiskiem defektiem, aizkuņģa dziedzera slimībām un zāļu vai ķīmisku savienojumu izraisītiem traucējumiem. Ir arī gestācijas diabēts, ar ko slimo sievietes grūtniecības laikā un kas parasti pazūd pēc bērna piedzimšanas. Sievietēm, kuras ir slimojušas ar gestācijas diabētu, ir lielāks risks saslimt ar diabētu turpmākajos dzīves gados.

Vielmaiņas traucējumi

Cukura diabēta ietekme uz vielmaiņu izpaužas ne tikai kā ogļhidrātu vielmaiņas traucējumi, jo tas ietver arī proteīnu un tauku vielmaiņas traucējumus, ko izraisa nepietiekama insulīna iedarbība uz mērķaudiem, jo pastāv audu nejutība pret insulīnu vai insulīna trūkums. Līdz ar to organisma spēja pārvērst glikozi enerģijā ir samazināta.

Diabēts parasti izpaužas kā hiperglikēmija, kas rodas no tā, ka glikoze nokļūst asinsritē ātrāk, nekā organisms to spēj izvadīt. Glikozes līmeni asinīs tukšā dūšā un pēc ēšanas (postprandiālais līmenis) regulē savā ziņā atšķirīgi mehānismi. Postprandiālais glikozes līmenis asinīs ir atkarīgs lielākoties no maltītes sastāva, turpretim glikozes līmenis tukšā dūšā galvenokārt atspoguļo aknu spēju saražot glikozi.

Glikozes līmeni asinīs ietekmē dažādi uztura rādītāji, piemēram, patērēto pārtikas produktu daudzums, veids un to īpašības. Ir novērots, ka daži ierasti pārtikas produkti, kas satur vienāda veida un daudzuma ogļhidrātus, dažādi ietekmē glikozes līmeni asinīs (glikēmiskā atbildes reakcija). Dažādās glikēmiskās atbildes reakcijas uz pārtikas produktiem, kas satur vienādu ogļhidrātu daudzumu, lielākoties atkarīgas no to uzsūkšanās ātruma tievajā zarnā. Ogļhidrātu veids ir galvenais faktors, kas ietekmē uzsūkšanos. Citi uzsūkšanās ātrumu ietekmējošie faktori ir pārtikas sagatavošanas veids un apstrāde.

Alkohola ietekme uz glikozes līmeni asinīs izpaužas tādējādi, ka tas apgrūtina glikozes ražošanu aknās, līdz ar to samazinot glikozes līmeni plazmā. Bet, ja alkoholu regulāri lieto lielos daudzumos, alkohols samazina jutību pret insulīnu, līdz ar to glikozes līmenis plazmā palielinās.

Nepareiza diabēta ārstēšana palielina risku saslimt ar asinsvadu un neiroloģiskām slimībām un saīsina dzīves ilgumu. Iespējamas arī komplikācijas, piemēram, redzes zudums, ko rada asinsvadu un nervu bojājums saistībā ar pastāvīgi paaugstinātu glikozes līmeni asinīs. Komplikāciju varbūtību var samazināt, stingri kontrolējot glikozes līmeni asinīs (un asinsspiedienu).

DIABēTA āRSTēšANA

Diabēta slimnieku ārstēšanas mērķis ir normalizēt glikozes līmeni asinīs un arī līdz minimumam samazināt diabēta izraisītās komplikācijas. Ārstēšana jāpielāgo katram slimniekam individuāli; slimniekam jāiemācās apvienot asinīs esošā glikozes līmeņa kontroli ar diētas regulēšanu, fizisko slodzi un, ja nepieciešams, orāliem hipoglikēmiskiem medikamentiem vai insulīna injekcijām.

DIēTAS IETEIKUMI

Agrāk ieteicamā diēta diabēta slimniekiem pastiprināti pievērsās uzņemtajam ogļhidrātu daudzumam. Līdz 20. gadsimta 80. gadiem tika uzskatīts, ka glikozes līmeni asinīs nevar kontrolēt, neierobežojot ogļhidrātu patēriņu. Tika ieteikts ierobežot ogļhidrātu uzņemšanu, jo īpaši saharozi, līdz ar to ogļhidrātiem bija jānodrošina mazāk par 40 % no uzņemtās enerģijas. Kopš 20. gadsimta 70. gadiem veiktie pētījumi ir pierādījuši, ka bagātīgāka ogļhidrātu uzņemšana netraucē uzturēt labu glikozes līmeni asinīs, un atbilstoši 80. gadu sākumā izstrādātajai teorijai glikozes līmeni ietekmē kopējais uzņemtās enerģijas daudzums, nevis uzņemto ogļhidrātu daudzums. Turklāt uzturs ar augstu tauku saturu veicina tādu diabēta komplikāciju veidošanos kā asinsvadu bojājumi, kas izraisa sirdsslimības. 20. gadsimta 80. gados diētas ieteikumi mainījās, palielinot enerģijas uzņemšanu no ogļhidrātiem un samazinot enerģijas uzņemšanu no taukiem, jo īpaši piesātinātajiem taukiem un proteīna. Tika ieteikts diētā palielināt šķiedrvielu, kā arī apēsto augļu un dārzeņu daudzumu. Pašlaik ieteicamā diēta diabēta slimniekiem pamatojas uz tiem pašiem veselīga uztura principiem, ko iesaka sabiedrībai kopumā, bet kas ir piemērota viņu individuālajām vajadzībām.

Diētas ieteikumu zinātniskais pamatojums

2004. gadā Eiropas Diabēta pētniecības asociācijas Diabēta un uztura pētniecības grupas ( EASD DNSG ) uzdevumā Mann ii izvērtēja diabēta slimniekiem domāto diētas ieteikumu pamatojumu un sniedza ieteikumus. I pielikumā ir apkopoti pārskata galvenie atzinumi.

2002. gadā pētnieku grupa Franz iii vadībā publicēja tehnisku pārskatu par uztura principu pamatojumu un ieteikumus diabēta un ar to saistītu komplikāciju ārstēšanai un profilaksei, kas kļuva par pamatu Amerikas Diabēta asociācijas nostājaiiv šajā jautājumā. Franz iii tehniskā pārskata vispārīgie secinājumi bija līdzīgi Mann ii secinājumiem.

Eiropas organizāciju diētas ieteikumi

Eiropas Diabēta pētniecības asociācijas Diabēta un uztura pētniecības grupas ieteikumi

Daudzās ES valstīs, piemēram, Dānijā, Grieķijā, Slovēnijā, Somijā, Ungārijā, Vācijā un Zviedrijā diabēta slimniekiem paredzēto diētas ieteikumu pamatā ir ieteikumi, ko sniedz Eiropas Diabēta pētniecības asociācijas Diabēta un uztura pētniecības grupa ( EASD DNSG ).

2004. gada DNSG ieteikumos tika ņemti vērā novērojumi par dažādu nepiesātinātu taukskābju nozīmi, par vērtību pārtikas produktiem ar zemu glikēmisko indeksu, par iespējamo kardioprotektīvo iedarbību, kas piemīt uzturvielām ar antioksidantu īpašībām, par vajadzību izvairīties no pārmērīgas proteīnu uzņemšanas, kā arī par fiziskās slodzes labvēlīgo iedarbību. DNSG uzsver, ka diētas ieteikumi diabēta slimniekiem ir ļoti līdzīgi ieteikumiem sabiedrībai kopumā, lai veicinātu labu veselību. Diētas ieteikumu kopsavilkums ir sniegts II pielikumā.

Dalībvalstu diabēta organizāciju ieteikumi

Dažu valstu diabēta organizācijām ir savas vadlīnijas attiecībā uz diabēta slimnieku diētas kopējo uzturvērtības raksturojumu. Piemēram, Francija, Lielbritānija un Zviedrija pašas sniedz diētas ieteikumus diabēta slimniekiem. Ieteikumi par makroelementiem ir līdzīgi, t.i., ogļhidrātiem jānodrošina apmēram 45–60 % no kopējās uzņemtās enerģijas, tauku īpatsvaram jānodrošina <30–35 % enerģijas un proteīniem jānodrošina 10–15 % no uzņemtās enerģijas. Dažāda veida taukskābju īpatsvars enerģijas uzņemšanā arī ir līdzīgs: piesātinātās taukskābes jeb transtaukskābes nodrošina <10 % enerģijas; polinepiesātinātās taukskābes arī nodrošina <10 % no uzņemtās enerģijas, bet mononepiesātinātās taukskābes nodrošina apmēram 10–20 % no enerģijas. Šie ieteikumi atbilst arī EASD DNSG ieteikumiem.

II pielikumā ir apkopoti dažādu Eiropas organizāciju īpašie ieteikumi diabēta slimnieku diētas regulēšanai.

Diētas ieteikumu kopsavilkums

Diabēts ir makroelementu vielmaiņas traucējumi. Ārstēšanas galvenais mērķis ir kontrolēt glikozes līmeni asinīs un samazināt tādu komplikāciju risku kā asinsvadu vai neiroloģiskie bojājumi. Iespējams, ka diabēta slimniekiem arī jācenšas sasniegt optimālu lipīdu daudzumu asinīs. Šos mērķus var sasniegt ar dažādiem līdzekļiem, tostarp ievērojot piemērotu uzturu.

Divi tehniskie pārskati par diabēta pacientu uztura regulēšanas pamatojumu (viens no tiem tika sagatavots Eiropas Diabēta pētniecības asociācijas Diabēta un uztura pētniecības grupas ( EASD DNSG ) uzdevumā, bet otrs — Amerikas Diabēta asociācijai) norāda, ka saskaņā ar zinātniskajām atziņām galvenais diētas ieteikums diabēta slimniekiem ir izvēlēties veselīgu diētu, kas jāīsteno, lietojot parastus pārtikas produktus.

Diētas ieteikumi diabēta slimniekiem dažādās dalībvalstīs ir līdzīgi. Kopumā diētas ieteikumi diabēta slimniekiem atbilst veselīga uztura ieteikumiem sabiedrībai kopumā. No diētas nav vajadzības izslēgt atsevišķus pārtikas produktus vai uzturvielas, bet ir svarīgi, lai diēta kopumā būtu sabalansēta. Diabēta slimniekiem jāplāno maltītes tā, lai līdz minimumam samazinātu izmaiņas glikozes koncentrācijā asinīs, un jāizvēlas tāds uzturs, kas atbilst viņu individuālajām vajadzībām, ņemot vērā apēsto pārtikas produktu makroelementu sastāvu un to uzsūkšanās ātrumu. Vispārīgais ieteikums ir censties sasniegt vai uzturēt optimālu ķermeņa svaru. Uzturā galvenokārt jālieto pārtikas produkti ar augstu ogļhidrātu saturu. Jo īpaši ieteicami ir pārtikas produkti, kas ir bagāti ar šķiedrvielām vai kam ir zems glikēmiskais indekss (piemēram, pākšaugi, pilngraudu produkti un makaroni). Tauku saturam uzturā vajadzētu būt mazākam par 35 % no uzņemtās enerģijas, mononepiesātinātajām taukskābēm (ko satur, piemēram, olīveļļa un rapša eļļa) nodrošinot 10–20 % no enerģijas. Gan piesātinātajām taukskābēm (ko satur, piemēram, dzīvnieku izcelsmes produkti un smagie pārtikas tauki), gan polinepiesātinātajām taukskābēm (ko satur, piemēram, augu eļļas, vieglie pārtikas tauki un zivis) atsevišķi jānodrošina mazāk par 10 % no uzņemtās enerģijas daudzuma, un uzņemtajam proteīnu daudzumam jāatbilst personas vajadzībām.

Vispārīgi ieteikumi:

( izvēlēties dažādus pārtikas produktus;

( veidot maltītes un uzkodas no cieti saturošiem pārtikas produktiem, piemēram, pilngraudu produktiem, maizes, kartupeļiem un citiem cieti saturošiem dārzeņiem;

( ēst daudz augļu un dārzeņu, vismaz piecas porcijas dienā;

( mēreni patērēt piena produktus un gaļu, zivis vai to aizstājējproduktus (sojas produktus, riekstus u.c.);

( ierobežot uzturā pārtikas produktus ar augstu tauku un cukura saturu, kā arī alkoholu.

I pielikumā sniegta sīkāka informācija par diētas ieteikumiem.

Dalībvalstu un citu ieinteresēto personu sniegtā informācija par pārtiku diabēta slimniekiem

Komisija aicināja dalībvalstis sniegt informāciju par pašreizējo situāciju attiecībā uz diētas ieteikumiem, tādu pārtikas produktu regulējumu, kas tirdzniecībā tiek piedāvāti kā piemēroti diabēta slimnieku uzturam, norādes ,,piemērots diabēta slimniekiem” lietošanu un par galvenajiem tirgū pieejamajiem pārtikas produktiem. Informācija tika saņemta no astoņpadsmit dalībvalstīm.

Spēkā esošais tiesiskais regulējums dažās ES dalībvalstīs

Turpmāk sniegts īss dalībvalstu sniegtās informācijas kopsavilkums par valstu tiesību aktiem. III pielikumā ir pieejama sīkāka informācija.

Diētas ieteikumi — kopumā diētas ieteikumi diabēta slimniekiem atbilst veselīga uztura ieteikumiem sabiedrībai kopumā, bet pēc vajadzības jāpiemēro katram slimniekam individuāli. Daudzās valstīs šo ieteikumu pamatā ir EASD DNSG ieteikumi.

Noteikumi attiecībā uz diabēta slimniekiem paredzētajiem pārtikas produktiem — piecas dalībvalstis ir noteikušas standartus attiecībā uz pārtikas sastāvu. Francijā ir standarti ,,pārtikas produktiem ar zemu ogļhidrātu sastāvu”; Ungārijā ir standarti pārtikas produktiem, ko ,,var lietot diabēta slimnieki” vai kam ir norāde ,,diabētiskais (produkta nosaukums)” vai „paredzēts diabēta slimniekiem”; Vācijā, Spānijā un Slovākijā ir noteiktas prasības attiecībā uz tādu pārtikas produktu sastāvu, uz kuriem drīkst būt norāde ,,piemērots diabēta slimniekiem”.

Francijas tiesību aktos (grozītais Dekrēts Nr. 91-827) ir noteikts, ka produktos, kas paredzēti kā pārtikas produkti ar zemu ogļhidrātu saturu, kopējam asimilējamo ogļhidrātu īpatsvaram jābūt mazākam par 50 % no to īpatsvara parastam patēriņam paredzētajos pārtikas produktos. Tomēr noteiktos gadījumos procentuālais īpatsvars var būt līdz 70 % cieti saturošos produktos un pārtikas produktos, kas satur fruktozi vai sorbītu. Šie pārtikas produkti tirdzniecībā jāpiedāvā ar aprakstu, kurā jābūt šādām norādēm: ,,ar zemu ogļhidrātu saturu” vai “ar samazinātu ogļhidrātu saturu”. Turklāt aiz asimilējamo ogļhidrātu satura norādes jābūt norādei ,,jāiekļauj ārsta noteiktajā dienas daudzumā”.

Vācijas tiesību aktos ( Verordnung über diätetische Lebensmittel § 12 ), kas regulē tieši diabēta slimniekiem ražotos pārtikas produktus, ir detalizēti noteikumi attiecībā uz cukuru, ko drīkst pievienot ražošanas procesā, un nosacījumiem, kas jāievēro. Turklāt tajos paredzēti ierobežojumi attiecībā uz maizes enerģētisko vērtību un ogļhidrātu saturu alū. Ņemot vērā zinātnieku ieteikumus, šie noteikumi pašlaik tiek pārskatīti.

Spānijas tiesību aktos paredzēti ierobežojumi attiecībā uz ogļhidrātu saturu pārtikas produktos, cukuru, ko drīkst pievienot, un tauku saturu. Uz produktiem, kas satur sorbītu vai aspartāmu, attiecas arī noteiktas marķēšanas prasības.

Ungārijas tiesību aktos paredzēti ierobežojumi attiecībā uz ogļhidrātu saturu pārtikas produktos, kā arī ierobežojumi attiecībā uz monosaharīdu un disaharīdu ogļhidrātu lietošanu, tostarp fruktozi.

Slovākijas tiesību aktos paredzēti ierobežojumi attiecībā uz ogļhidrātu saturu pārtikas produktos, enerģētisko vērtību un taukiem, dzīvnieku izcelsmes proteīniem, holesterīnu un sāls saturu.

Noteikumi par norādes ,,piemērots diabēta slimniekiem” lietošanu — Ungārijā, Slovākijā, Vācijā un Spānijā produktiem ir jāatbilst šo valstu tiesību aktu prasībām attiecībā uz produktu sastāvu. Vairākumā citu dalībvalstu, kas sniedza informāciju, šai norādei jāatbilst noteikumiem par īpašas diētas pārtikas produktu marķēšanu. Dažas dalībvalstis neatbalsta šādu norāžu lietošanu, ņemot vērā EASD DNSG secinājumus, ka īpaši diabētiskie produkti nav zinātniski pamatoti.

Pārtikas produkti, ko pašlaik piedāvā tirdzniecībā Eiropā kā piemērotus diabēta slimniekiem

Dalībvalstu minētie tādu produktu veidu piemēri, kas tiek piedāvāti tirdzniecībā īpaši diabēta slimniekiem, ir šokolāde, konditorejas izstrādājumi, dzērieni, cepumi un ievārījumi ar fruktozi, polioliem vai mākslīgajiem saldinātājiem saharozes vietā. Kā minēts iepriekš, Francijā ,,pārtikas produktiem ar zemu ogļhidrātu saturu” jāatbilst valsts tiesību aktos minētajām prasībām attiecībā uz to sastāvu. Ir atļauts norādīt, ka ārsts tos var ieteikt iekļaušanai noteiktu diabēta slimnieku diētā. Gadījumos, kad tīra fruktoze, ūdeni saturoša fruktoze un sorbīts tiek lietoti kā saldinātāji, uz tiem kā uz produktiem diētai ar zemu ogļhidrātu saturu arī attiecas Francijas tiesību akti. Vācijas tiesību akti par diabēta slimnieku pārtikas produktiem paredz īpašus noteikumus attiecībā uz maizi un alu. Produkti, uz kuriem attiecas marķēšanas noteikumi, ir maizes izstrādājumi, ievārījumi, šokolāde, saldumi, saldie ēdieni un piena produkti, kas satur fruktozi un/vai cukuru saturošus alkoholiskos dzērienus saharozes vietā. Portugālē ir daži enterālajam uzturam paredzēti pārtikas produkti, kas ir pārtikas produkti īpašiem ārstnieciskiem mērķiem un kas ir piemēroti diabēta slimniekiem. Turklāt daži parasti pārtikas produkti ar samazinātu enerģētisko vērtību un fruktozi, polioliem vai mākslīgajiem saldinātājiem saharīna vietā tiek piedāvāti tirdzniecībā kā ,,piemēroti diabēta slimniekiem”. Tomēr nevienam no šiem parastajiem pārtikas produktiem nav piemērota paredzētā procedūra, kas atļauj lietot šādu norādi parastam patēriņam paredzētajiem pārtikas produktiem, kuri ir piemēroti īpašas diētas vajadzībām.

Citu ieinteresēto personu viedokļi

Spriežot pēc dalībvalstu un ieinteresēto personu sniegtās informācijas, šķiet, ka daudzas diabēta pētniecības un pacientu atbalsta organizācijas neatzīst pārtikas produktus, kas tiek ražoti vai piedāvāti tirdzniecībā diabēta slimniekiem. Tās uzskata, ka šo pārtikas produktu tirdzniecības veicināšana var novērst uzmanību no galvenajiem diētas ieteikumiem diabēta slimniekiem, pamatojot šo uzskatu ar to, ka vispārīgie diētas ieteikumi diabēta slimniekiem ir tādi paši kā veselīga uztura ieteikumi sabiedrībai kopumā. Dažas dalībvalstis atzīst, ka parastie pārtikas produkti ar samazinātu tauku, cukura saturu un/vai enerģētisko vērtību var atvieglot diabēta slimniekiem diētas ieteikumu ievērošanu.

No otras puses, daži pacienti un ražotāju organizācijas uzskata, ka var izstrādāt un uzlabotas diētas sastāvā iekļaut jaunus pārtikas produktus, kuru labvēlīgā iedarbība ir pierādīta. Tie var būt produkti, kas atšķiras no parastajiem uzturā lietotajiem aizstājējproduktiem, piemēram, ar tauku daudzumu un veidu vai šķiedrvielu saturu, vai produkti ar zemu glikēmisko indeksu. Organizācijas uzskata pusfabrikātu un ātro uzkodu ražošanu par svarīgu attīstības nozari. Tās ir pārliecinātas, ka, uzlabojot šos produktus, tie varētu būt piemēroti sabiedrībai kopumā, jo palīdzētu cilvēkiem ievērot tādu dzīvesveidu, kas samazinātu risku saslimt ar diabētu.

TIESīBU AKTI

Spēkā esošie tiesību akti

Direktīvas 89/398/EEK (pamatdirektīva) 1. panta 2. punktā diētiskie pārtikas produkti ir definēti atbilstīgi šādām trim galvenajām pazīmēm:

( tie ir skaidri nošķirami no parasta patēriņa pārtikas produktiem (īpašs sastāvs vai ražošanas process);

( tie ir paredzēti īpašām personu grupām, nevis sabiedrībai kopumā;

( tie apmierina to personu prasības pēc īpašas uzturvērtības, kurām tie ir paredzēti. Šī pazīme ir jāpamato, izmantojot vispārpieņemtus zinātniskos datus.

Iepriekš minētās direktīvas pielikumā minētās īpašas diētas pārtikas produktu grupas regulē īpašas direktīvas, kas nosaka kritērijus attiecībā uz produktu sastāvu un/vai marķēšanas prasībām, lai nodrošinātu, ka produkti tiek atbilstoši lietoti un ka tie nodrošina noteiktu uzturvielu minimālo un/vai maksimālo līmeni. Daži no šiem produktiem var būt vienīgais uztura avots, piemēram, mākslīgais maisījums zīdaiņiem, un daži ir pārtikas produkti īpašiem ārstnieciskiem mērķiem. Šādiem pārtikas produktiem jāapmierina personas pilnvērtīga uztura prasības, jo ir iespējams, ka dažos gadījumos alternatīvs uztura avots nav pieejams. Citus produktus, piemēram, pārtikas produktus no graudaugiem, zīdaiņu pārtiku un svara samazināšanai paredzētos pārtikas produktus var uzskatīt par ,,lietošanai gataviem produktiem”, jo to personu prasības pēc īpašas diētas, kurām šie produkti ir paredzēti, var tikt apmierinātas, uzmanīgi izvēloties parasta patēriņa pārtikas produktus.

Īpašas diētas pārtikas produktus, kas nav uzskaitīti pielikumā, var piedāvāt tirdzniecībā saskaņā ar pamatdirektīvas 9. pantu. Atbilstoši šiem noteikumiem ražotājiem vai importētājiem šo produktu tirdzniecībā jāievēro divas procesuālas saistības:

( tiem jāpaziņo dalībvalsts attiecīgajai atbildīgajai institūcijai, ka produkts tiks piedāvāts tirdzniecībā, un vienlaikus jānosūta tai izmantotās etiķetes paraugs. Ja šo produktu vēlāk piedāvā tirdzniecībā citā dalībvalstī, paziņošanas procedūra ir jāatkārto;

( tiem jānodrošina, ka attiecīgajām iestādēm ir pieejami dokumenti par zinātniskajiem pētījumiem un datiem, kas apliecina, ka produkts atbilst īpašas diētas pārtikas produktu definīcijai, citiem vārdiem sakot, ka produkts apmierina tās personu grupas prasības pēc īpašas diētas, kurai tie ir paredzēti.

Produkti, kas atbilst pamatdirektīvas noteikumiem un attiecīgajām īpašajām direktīvām, var būt brīvā apritē Kopienas tirgū. Kompetento iestāžu veiktajām pārbaudēm jāatbilst attiecīgajiem Kopienas tiesību aktiem, un tās jāveic pēc produktu piedāvāšanas tirdzniecībā. Dalībvalstis ir arī atbildīgas par to, lai produkti, kas tiek piedāvāti tirdzniecībā saskaņā ar Direktīvas 89/398/EEK 9. panta noteikumiem, patiešām būtu diētiski pārtikas produkti.

Diētisko pārtikas produktu marķēšanai, tāpat kā visu pārtikas produktu marķēšanai, jāatbilst Direktīvas 2000/13/EK noteikumiem par pārtikas produktu marķēšanu. Turklāt saskaņā ar pamatdirektīvu šo produktu marķējumā jānorāda:

( produkta īpašais diētiskais raksturojums;

( produkta īpašās kvalitatīvās vai kvantitatīvās sastāvdaļas, ņemot vērā lietošanas mērķi;

( produkta enerģētiskā vērtība, proteīnu, ogļhidrātu un tauku saturs.

Iespējamie normatīvie pasākumi

Komisija līdz šim ir identificējusi trīs iespējamus normatīvus pasākumus attiecībā uz pārtikas produktiem personām, kas slimo ar ogļhidrātu vielmaiņas traucējumiem (diabētu):

A. pieņemt Komisijas direktīvu, kas nosaka īpašas prasības attiecībā uz šādu produktu sastāvu;

B. grozīt Pamatdirektīvu 89/398/EEK, svītrojot šos produktus no I pielikuma, t.i., lai uz tiem neattiektos īpaša direktīva, bet tos varētu piedāvāt tirdzniecībā saskaņā ar direktīvas 9. panta noteikumiem;

C. grozīt Pamatdirektīvu 89/398/EEK, izslēdzot diabēta slimniekiem paredzētos pārtikas produktus no šīs direktīvas darbības jomas, t.i., lai tos nedrīkstētu piedāvāt tirgū kā īpašus diētas pārtikas produktus.

Secinājumi

Šajā ziņojumā tika ņemti vērā divi tehniskie pārskatiii & iii par diabēta pacientu uztura regulēšanas pamatojumu. Abos pārskatos norādīts, ka diabēta slimniekiem jāizvēlas veselīgs uzturs, kas jāievēro, lietojot parasta patēriņa pārtikas produktus. Ņemot vērā šo pārskatu secinājumus, nav pamata izstrādāt īpašas prasības attiecībā uz diabēta slimniekiem paredzēto pārtikas produktu sastāvu.

Pārtikas zinātniskajai komitejai tika lūgts komentēt šī ziņojuma zinātniskās atziņas, jo īpaši zinātnisko pamatojumu, lai noteiktu konkrētus kritērijus attiecībā uz to pārtikas produktu sastāvu, kas paredzēti cukura diabēta slimniekiem. Komiteja uzskata: ,, Diabēta slimnieku diētas izvēle ilgtermiņā var ietekmēt ar slimību saistītos riskus viņu veselībai. Vēlamais diabēta slimnieku uztura sastāvs ir līdzīgs tam, kāds ir ieteicams visai sabiedrībai kopumā. Tāpēc diabēta slimnieki var ievērot savas uztura prasības, izvēloties atbilstošus normāla patēriņa pārtikas produktus. Nav zinātniska pamatojuma noteikt īpašus kritērijus attiecībā uz tādu īpašas diētas pārtikas produktu sastāvu, kuri ir paredzēti diabēta slimniekiem. Tomēr diabēta slimniekiem jābūt pieejamai informācijai par īpaša uztura vajadzībām, slimojot ar diabētu, un informācijai par pārtikas produktu sastāvu, lai dotu iespēju viņiem izvēlēties sabalansētu diētu, kas atbilst viņu individuālajām vajadzībām v .”

Tāpēc, ņemot vērā šos apsvērumus, Komisija ierosina grozīt Direktīvu 89/398/EEK, lai šai produktu kategorijai nebūtu jāparedz īpaša direktīva. Pārskatot šo direktīvu, tiks izstrādāts un paziņots vispiemērotākais un izsvērtākais risinājums attiecībā uz pārtikas produktiem personām, kas slimo ar ogļhidrātu vielmaiņas traucējumiem (diabētu). Šajā sakarā rūpīgi tiks izskatīti un izvērtēti dažādi normatīvi pasākumi, ņemot vērā iespējamos zinātniskos un tehnoloģiskos sasniegumus, kā arī citus svarīgus faktorus, piemēram, tiesisko situāciju dalībvalstīs un ietekmi uz veselību, kā arī sociālekonomisko ietekmi.

ATSAUCES

i. World Health Organisation. Definition, diagnosis and classification of diabetes mellitus and its complications. Report of a WHO Consultation. Part 1: Diagnosis and classification of diabetes mellitus. WHO/NCD/99.2. 1999, Geneva, Department of Noncommunicable Disease Surveillance. (http://whqlibdoc.who.int/hq/1999/WHO_NCD_NCS_99.2.pdf)

ii. Mann, J.I. et al. Evidence-based nutritional approaches to the treatment and prevention of diabetes mellitus. Nutrition, Metabolism, and Cardiovascular Diseases (2004) 14: 373-394.

iii. Franz M.J. et al. Evidence-based nutrition principles and recommendations for the treatment and prevention of diabetes and related complications (Technical review). Diabetes Care, 2002, 25: 148-198. (http://care.diabetesjournals.org/cgi/content/full/25/1/148)

iv. American Diabetes Association. Nutrition principles and recommendations in diabetes (Position statement). Diabetes Care, 2004, 27, Suppl. 1: S36-S46. (http://care.diabetesjournals.org/cgi/content/full/27/suppl_1/s36 )

v. Minutes of the 132 nd Plenary meeting of the Scientific Committee on Food held on 15/16/17 April 2002 in Brussels, p. 5. http://ec.europa.eu/food/fs/sc/scf/out132_en.pdf

[1] Padomes 1989. gada 3. maija Direktīva 89/398/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz īpašas diētas pārtikas produktiem. OV L 186, 30.6.1989., 27. lpp.