Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Valsts finanses EMS – 2005 {SEK(2005) 723} /* COM/2005/0231 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 1.6.2005 COM(2005) 231 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Valsts finanses EMS – 2005 {SEK(2005) 723} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Valsts finanses EMS – 2005 Šajā paziņojumā ir apkopotas Komisijas dienestu sagatavotā ziņojuma par valsts finansēm EMS 2005. gadā[1] galvenās politiskās idejas. Kopš 2000. gada šo ziņojumu publicē reizi gadā. Tas sniegts pārskats par jaunāko ES budžeta attīstībā, atspoguļota ES fiskālās uzraudzības attīstības gaita un izvērtēti fiskālās politikas jautājumi, kas kopīgi jāapspriež ES līmeņa politiskajās diskusijās. Dažās valstīs joprojām pastāv lielas budžeta nelīdzsvarotības, Pēc trīs gadu nepārtrauktas pasliktināšanās euro zonas kopējais valsts budžeta deficīts 2004. gadā nedaudz uzlabojās (no 2,8 % no IKP 2003. gadā līdz 2,7 % 2004.gadā), kas lielā mērā atspoguļoja ekonomikas recesiju. ES-25 kopuma deficīts arī samazinājās (no 2,9 līdz 2,6 % no IKP), galvenokārt pateicoties ievērojamiem deficītu uzlabojumiem vairākās nesen pievienotajās dalībvalstīs. Saskaņā ar Komisijas 2005. gada pavasara prognozēm 2005. un 2006. gadā euro zonas un ES deficīti saglabāsies samērā stabili, pieņemot, ka politiskais kurss saglabāsies nemainīgs. Turpretim prognozē, ka parāda attiecības turpinās pieaugt gan euro zonā, gan visā ES kopumā, attiecīgi 2006. gadā sasniedzot 71,9 un 64,2 % no IKP. Kopējie deficīta skaitļi neatklāj ievērojamas atšķirības starp valstīm. Sešu ES valstu, tostarp trīs euro zonas valstu, 2004. gada budžeta pozīcijas bija sabalansētas vai ar pārpalikumu. Turpretim četru euro zonas valstu (Grieķijas, Vācijas, Francijas, Itālijas) un septiņu euro zonai nepiederošu valstu (Čehijas, Kipras, Ungārijas, Maltas, Polijas, Slovākijas un Apvienotās Karalistes) deficīts pārsniedza 3% no IKP atsauces vērtības. Kamēr dažās valstīs, kurās pašlaik veic pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (Vācijā, Francijā, Kiprā, Maltā), prognozē budžeta deficīta samazināšanos 2005. vai 2006. gadā, paredzams, ka Itālijā un Portugālē 2005. gadā deficīts pārsniegs 3% no IKP sliekšņa šajās valstīs pastāvošās politikas dēļ, un ir nepieciešama turpmāka rīcība saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrām Kopš 2004. gada vasaras desmit ES valstis veic pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP) . Pēc Tiesas 2004. gada jūlija lēmuma Komisija un Padome 2004. gada decembrī paskaidroja savu viedokli attiecībā uz Francijas un Vācijas budžeta deficīta novēršanas procedūrām (EDP). Tā kā abas valstis ir veikušas pasākumus, kas, iespējams, koriģēs pārmērīgo 2005. gada deficītu, nolēma, ka šajā posmā nav nepieciešama turpmāka rīcība saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP). Attiecībā uz pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP) Nīderlandē, Padome 2004. gada oktobrī secināja, ka Nīderlandes valdība rīkojas efektīvi. Atbilstoši 2005. gada marta paziņojumiem par budžetu, kuros norādīts, ka Nīderlandes deficīts 2004. gadā ir samazinājies līdz 2,5% no IKP, Komisija 2005. gada 18. maijā ierosināja atcelt lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta esamību. Attiecībā uz Čehiju, Kipru, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovākiju pēc šo valstu pievienošanās ES, Padome atzina, ka visās minētajās valstīs bija pārmērīgs budžeta deficīts, un atbilstoši nolēma sniegt ieteikumus saskaņā ar Līguma 104. panta 7. punktu. Papildu ieteikumu saskaņā ar minētā Līguma punktu 2005. gada februārī adresēja Ungārijai, kas, atšķirībā no pārējām piecām dalībvalstīm, pēc pirmā ieteikuma nav rīkojusies efektīvi. Padome kā pēdējo soli pirms sankcijām 2005. gada februārī pirmo reizi nolēma izdot paziņojumu saskaņā ar 104. panta 9. punktu. Šis paziņojums bija adresēts Grieķijai un paredzēja, ka termiņš pārmērīgā budžeta deficīta labošanai būtisku deficīta datu pārskatīšanas rezultātā tiek atlikts uz gadu, t. i., līdz 2006. gadam. Saistībā ar 2004. gada septembra un 2005. gada marta paziņojumiem par budžetu Grieķijas fiskālos datus pārskatīja nepieredzēti lielā apjomā: deficīta attiecību, sākot no 1997. gada, koriģēja uz augšu, un 2003. un 2004. gada deficīti strauji pieauga, attiecīgi sasniedzot 5,2% un 6,1 % no IKP. Ārkārtīgi lielā Grieķijas valdības kontu pārbaude notika laikā, kad pievērsa pastiprinātu uzmanību statistikas pārvaldes uzlabošanai budžeta jomā. Padome aicināja Komisiju uzlabot paziņoto fiskālo datu kvalitātes kontroli un sniegt priekšlikumus, kas paredzēti, lai stiprinātu ES statistikas pārvaldi. Savā 2004. gada decembra paziņojumā „Par Eiropas pārvaldes stratēģiju fiskālajai statistikai” Komisija šajā nolūkā nosprauda trīs darbības virzienus: (i) likumīga pamata atbalstīšana, (ii) tālāka Komisijas operatīvās kapacitātes attīstība, (iii) Eiropas standartu definēšana attiecībā uz statistikas iestāžu neatkarību. Bez tam Komisija arī uzņēmās iniciatīvu īstenot šos darbības virzienus. Komisija 2005. gada 2. martā pieņēma priekšlikumu par grozījumiem Padomes Regulā 3605/93, ar ko pārvalda fiskālo datu paziņošanu, lai uzlabotu to statistisko datu kvalitāti, ko izmanto pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūrai (EDP). Turklāt Komisija 2005. gada 25. maijā pieņēma paziņojumu, kurā ietvertas rekomendācijas dalībvalstīm attiecībā uz ES statistisko iestāžu standartiem, cita starpā, iekļaujot tādus principus kā profesionālā neatkarība, konfidencialitāte, datu uzticamība un laicīgums un statistisko iestāžu resursu atbilstība. Laba fiskālā sistēma, kas tomēr jāuzlabo: 2005. gada Stabilitātes un izaugsmes pakta reforma ES fiskālā sistēma pēdējos desmit gados ir bijuši būtiski sasniegumi; ir panākta kontrole pār deviņdesmito gadu pārmērīgi augstajiem budžeta deficītiem, un dažas dalībvalstis sasniegušas atbilstošus pārpalikumus. Tomēr, lai stiprinātu šīs sistēmas efektivitāti, laika gaitā radās vajadzība pārskatīt dažas tās sastāvdaļas. Pārskatīšanas procesu, kas noveda pie Stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) reformas, Komisija uzsāka ar paziņojumu „Ekonomikas pārvaldes stiprināšana un Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas precizēšana”[2]. Atbildot uz Komisijas paziņojumu, Eirogrupa, ECOFIN padome un Komisija, lai panāktu konsensu, iesaistījās vairākās intensīvās tādās pārrunu kārtās, kurās Komisija un dalībvalstis sniedza tehnisku ieguldījumu. Pārrunas atklāja dažādos dalībvalstu uzskatus par to, cik daudz diskrētuma ir nepieciešams, lai pareizi novērtētu ekonomiskās attīstības ietekmi, vērtējot budžeta rezultātus. Nepieciešamību noteikt spriedumu robežas apsvēra, samērojot to ar mērķi saglabāt vienkāršus, atklātus noteikumus un nodrošināt vienlīdzīgu attieksmi. Lai uzlabotu ES fiskālo sistēmu, ECOFIN ārkārtas sanāksmē Padome 2005. gada 20. martā pieņēma ziņojumu „Stabilitātes un izaugsmes pakta īstenošanas uzlabošana”. Ziņojums, ko pēc tam 2005. gada 22./23. martā, apstiprināja Eiropadome, atjaunina un papildina jau esošo Stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) tiesisko regulējumu. Vienošanās, kas ietverta ECOFIN ziņojumā, paredz izmaiņas gan pakta preventīvajā, gan labošanas aspektā, un tajā ir iekļauti ieteikumi fiskālās un statistikas pārvaldes uzlabošanai gan ES, gan valsts līmenī. Pakta preventīvo daļu stiprināja, nodrošinot to, ka vidēja termiņa budžeta mērķu noteikšanā pienācīgu uzmanību velta fiskālās ilgtspējības pamatiem. Papildus to nostiprina dalībvalstu apņemšanās aktīvi konsolidēt valsts finanses labvēlīgu saimniecisko nosacījumu laikā un Komisijas spēja rīkoties tieši, sniedzot politiskas konsultācijas dalībalstīm, ja tās šādi nav rīkojušās. Jaunajā vienošanās ir paredzēti arī stimuli dalībavalstīm strukturālo reformu veikšanai, kas padarītu fiskālo sistēmu vairāk atbilstošu atjaunotajai Lisabonas stratēģijai.[3] Vērtējot budžeta politiku, jo īpaši ņems vērā galveno strukturālo reformu iespaidu, kam ir pamatota pozitīva ietekme uz fiskālo ilgtspējību ilgā laika posmā. Galvenās izmaiņas pakta korektīvajā daļā attiecas uz „pārmērīga budžeta deficīta” definīciju un uz tā labošanas kārtību, kas tagad ļauj veikt aptverošāku ekonomisko novērtējumu attiecībā uz budžetu attīstību, pielietojot pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP) . Konkrētāk, jaunie noteikumi ļauj pagarināt pārmērīga budžeta deficīta labošanai noteikto gada termiņu par vēl vienu gadu (saimnieciskā pamatojuma dēļ) un atkārtot dažus deficīta novēršanas procedūras (EDP) posmus (neparedzētu, nelabvēlīgu saimniecisku notikumu gadījumos ar noteikumu, ka attiecīgā dalībvalsts ir rīkojusies efektīvi un pilnībā atbilstoši ieteikumiem). Jaunā vienošanās nosaka „būtisko faktoru” kopumu, ko Komisija un Padome var ņemt vērā, pieņemot lēmumu par pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP). Šajos faktoros cita starpā ietilpst ne tikai potenciālās izaugsmes attīstība, dominējošie cikliskie nosacījumi, bet arī apsvērumi attiecībā uz parādsaistību noturību un to politiku īstenošanu, kas virzītas uz Lisabonas programmas mērķu izpildi. Budžeta disciplīna un tūlītēja pārmērīga budžeta deficīta labošana ir nodrošināta. Valstis, kuru deficīts pārsniedz 3% no IKP, kas nav tuvs atsauces vērtībai vai nav pagaidu, tiks uzskatītas par valstīm ar pārmērīgu budžeta deficītu. Turklāt dalībvalstīm, kas veic pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru (EDP) , tiek prasīts veikt minimālus budžeta pozīciju pielāgojumus. Visbeidzot, novērtējot to, vai pārmērīgais budžeta deficīts ir labots, Padome rūpīgi novērtēs atsauces vērtības pārpalikumu, kas atspoguļo pensiju reformu īstenošanu, paredzot obligātu daļēju vai pilnīgu pāreju no „maksā, kad ej” uz finansējumu. Lai pilnībā atjaunotu pakta uzticamību un stiprinātu budžeta disciplīnas ieviešanu, ECOFIN ziņojumā ir ietverti papildu elementi fiskālās pārvaldes uzlabošanai . Pirmkārt, lai stiprinātu savstarpējo atbalstu, Komisija un Padome apņemas atklāti izskaidrot savu nostāju ES fiskālās uzraudzības atbilstošajos posmos. Otrkārt, ir izteikts priekšlikums piešķirt lielāku nozīmi valsts līmeņa noteikumiem un iestādēm valsts budžeta uzraudzībā, tādējādi papildinot un atbalstot uzraudzības kārtību ES līmenī. Treškārt, ievērojot valsts prerogatīvu šajā jomā, ziņojumā dalībvalstu parlamenti ir aicināti aktīvāk iesaistīties ES fiskālās uzraudzības procesā, tostarp stabilitātes un konverģences programmu apspriešanā vai to pasākumu apspriešanā, kas tiek veikti, sekojot budžeta deficīta novēršanas procedūras (EDP) ieteikumiem. Visbeidzot, šī vienošanās veicina iesākto darbu fiskālās statistikas pārvaldes stiprināšanā. Eiropadome 2005. gada 22./23. martā aicināja Komisiju iesniegt tiesību aktu projektus, lai varētu pielāgot esošos noteikumus saistībā ar jauno vienošanos. Komisija 20. aprīlī pieņēma priekšlikumus, lai grozītu Padomes regulas Nr. 1466/97 un Nr. 1467/97[4]. Padomei šie priekšlikumi, pēc attiecīgas Eiropas Parlamenta un Eiropas Centrālās bankas līdzdalības, ir jāpieņem[5].Kopumā turpmāko Stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) īstenošanu raksturos saimniecisko spriedumu plašāka izmantošana fiskālās uzraudzības procedūrā un atsevišķu valstu novērtējumos. Tas ļauj veidot konstruktīvāku un atklātāku politisko dialogu starp Komisiju un Padomi, kā arī starp dalībvalstīm un palīdzēs atjaunot izjūtu par valsts atbildību normatīvos. Šo vienošanos pārbaudīs turpmākajos mēnešos un gados. Lielākas iespējas attiecībā uz spriedumiem uzsver to, cik nozīmīgi, ieviešot jauno sistēmu, ir nodrošināt gan vienlīdzīgu attieksmi, gan efektīvu izpildi, tādējādi uzliekot lielāku atbildību Komisijai, novērtējot budžeta attīstību, un Padomei, lemjot par turpmākajiem soļiem uzraudzības procedūrā. Uzlabojumi ES budžeta uzraudzībā Ziņojums par valsts finansēm EMS regulāri sniedz analītisku darbu, kura mērķis ir uzlabot izpratni par valsts finanšu jautājumiem ES un pilnveidot budžeta uzraudzību. Šogad ziņojumā līdzās citām tēmām sniegta analīze par konverģences un stabilitātes programmās ietverto budžeta plānu neatbilstību rezultātiem, par parādu dinamikas noteicošajiem faktoriem un par valsts finanšu ilgtspējību. Efektīvas budžeta plānošanas ieviešana un tā uzraudzīšana Fiskālās uzraudzības process sniedz virkni datu par budžeta plāniem, rezultātiem un novērtējumiem, ko izmanto, lai analizētu budžeta faktisko attīstību salīdzinājumā ar attiecīgo plānojumu un novērtētu, kā gadu gaitā ir attīstījies Komisijas stabilitātes un konverģences programmu vērtējums. Attiecībā uz pirmo jautājumu, šie dati liecina, ka bieži ir bijušas novirzes starp budžeta plānojumu un rezultātu un dažos gados visai ievērojamas, pat tad, ja ņemtas vērā neparedzētas situācijas saistībā ar izaugsmi. Šādas novirzes galvenokārt saistās ar plānoto un faktisko izdevumu starpību/IKP attiecību, pie kam neatbilstībai ieņēmumu koeficentos ir bijusi nenozīmīga loma. Šāda analīze pasvītro to, cik būtiski ir atrast veidu, kā izvairīties no novirzēm izdevumos un labāk plānot izdevumu modeļus tā, lai paaugstinātos to kvalitāte un tiktu panākta lielāka atbilstība jaunajām Lisabonas prioritātēm, kā arī nodrošina to ilgtspējību. Komisija reaģēja uz novirzēm starp budžeta plānojumu un rezultātu, arvien vairāk savā novērtējumā pievēršot uzmanību stabilitātes un konverģences programmās aprakstīto korekciju ticamībai un stingrāk vērtējot dalībvalstu fiskālo politiku laika gaitā, līdz ar to pievēršot lielāku uzmanību arī aspektiem saistībā ar valsts finanšu ilgtspējību un kvalitāti. Izpratne par parādu dinamikas noteicošajiem faktoriem ES fiskālā uzraudzība pastiprināti pievērš uzmanību parādu attīstībai. Parāda attiecību dinamika attiecībā uz IKP ir atkarīga no izlietotā budžeta bilances, nominālās izaugsmes un tā dēvētās „krājumu un plūsmu korekcijas”, pie kam atlikusī neatbilstība starp izmaiņām neatmaksāto parādu krājumos un kopējo valsts budžeta deficītu, ir ievērota atbilstoši Māstrihtas līguma protokolā noteiktajam. Parastajā analīzē uzmanība ir vērsta uz deficītiem un nominālo izaugsmi, tai pat laikā krājumu un plūsmu korekcijām tiek pievērsts daudz mazāk uzmanības. Tomēr šī sastāvdaļa sniedz būtisku informāciju par valsts aktīviem un pasīviem (piem., tiem, kas rodas privatizācijas rezultātā), un neatbilstību starp skaidru naudu un pieaugošajiem deficītiem. Ziņojuma par valsts finansēm EMS mērķis ir aizpildīt šo robu, analizējot ES dalībvalstu krājumu un plūsmu korekciju cēloņus. Tajā norādīts, ka krājumu un plūsmu korekcijas pēdējos gados vidēji ir bijušas pozitīvas (atbilstoši palielinot parādu) un ka dažās valstīs krājumu un plūsmu korekcijas daļēji ir saistītas ar skaidras naudas iztrūkumu, kas pastāvīgi ir augstāks par „Māstrihtas deficītu”. Šis pierādījums vēl jo vairāk apliecina nepieciešamību budžeta uzraudzībā veltīt uzmanību parādu dinamikai. Vairāk uzmanības valsts finanšu ilgtspējībai Iedzīvotāju novecošanās zīmīgā ietekme uz budžetu un nepieciešamība ilgstoši finansēt Eiropas sociālo modeli paplašina valsts finanšu vadības un ES budžeta uzraudzības prioritātes, iekļaujot apsvērumus attiecībā uz ilgtspējību. Saskaņā ar atjaunoto Lisabonas stratēģiju un integrētajām pamatnostādnēm izaugsmei un darbavietām[6] daudzas valstis ir īstenojušas nozīmīgas reformas, lai stiprinātu ilgtspējību. Tomēr šādu reformu ietekmes apjoms uz ilgtspējību nav ne viegli nosakāms, nedz arī salīdzināms valstu starpā. ES līmenī no 2001. gada Komisijas dienesti, vērtējot stabilitātes un konverģences programmas, veic ilgtspējības analīzi, izmantojot šajās programmās sniegtos datus un aplēses par izdevumiem saistībā ar vecumu līdz 2050. gadam. Ziņojumā par valsts finansēm EMS 2005. gadā ir norādīts, ka bez vidēja termiņa budžeta konsolidācijas lielākā daļa dalībvalstu nesasniegs stabilu stāvokli. Ilgtspējības riski pastāv desmit dalībvalstīs (Beļģijā, Čehijā, Vācijā, Grieķijā Francijā, Itālijā, Kiprā, Ungārijā, Maltā un Slovēnijā). Šajā ziņojumā bez tam vēl ir aprakstīta pašreizējā Komisijas pieeja ilgtspējības analīzei, izklāstīta parādu aplēšu uzticamība un ilgtspējības rādītāji saistībā ar galvenajiem pieņēmumiem, kas ir šīs analīzes pamatā, kā arī sniegti priekšlikumi iespējamo uzlabojumu veikšanai. Ņemot vērā Stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) reformu kopumu, ilgtermiņa apsvērumiem ES budžeta uzraudzībā tiks piešķirta lielāka nozīme. Šajā nolūkā uzlabota informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm un Komisiju par valstu aplēsēm attiecībā uz izdevumiem saistībā ar vecumu sekmētu pārredzamību un veicinātu labāku valsts finanšu ilgtspējības novērtējumu un to ietekmi uz vidēja termiņa mērķu noteikšanu[7]. Strukturālās reformas un budžeta mērķi Komisijas vidusposma pārskats par Lisabonas stratēģiju un integrētās pamatnostādnēs izaugsmei un darbavietām, pievērsa lielāku uzmanību tām ekonomikas reformām, kas veicina izaugsmi un nodarbinātību, veicot pasākumus makroekonomikas, mikroekonomikas un nodarbinātības līmenī. Ziņojuma par valsts finansēm EMS III daļā ir pārskatīta un analizēta saikne starp strukturālo reformu ieviešanu un budžetiem, īstenojot ES fiskālo politiku, kas ir pārāk maz pētīta tēma un kuras nozīme ES budžeta uzraudzībā, iespējams, kļūs lielāka. Reformas var būtiski uzlabot valstu kontus vidēja termiņa un ilgtermiņa laikposmā. Piemēram, mērķtiecīgas reformas dažu veidu valsts izdevumu ierobežošanai (piemēram, pensiju reformas, vai efektivitātes uzlabošana veselības aprūpes jomā, kas veiksmīgi mazina ar novecošanos saistītos apgrūtinājumus) var iespaidot valsts budžeta un parādu attīstību nākotnē[8]. Reformas, kas uzlabo ražošanas un izaugsmes potenciālu (tostarp, piemēram, darba un produktu tirgus reformas), arī var netieši, pozitīvi iespaidot. Bieži tiek uzskatīts, ka skaitliskās normas deficītu ierobežošanā var kavēt strukturālās reformas. Pirmais iemesls, kas varētu būt par cēloni konfliktam starp reformām un budžeta mērķiem, ir īstermiņa tiešās budžeta izmaksas reformās (piem., pensiju reformas, kas ievieš finansētu pīlāru ārpus valsts sektora, vai valsts ieguldījumi izglītībā un apmācībā, kuru ilglaicīgās priekšrocības pārsniedz sākotnējās izmaksas). Otrs iemesls ir saistīts ar to, ka reformas, kas paredzētas atsevišķām sabiedrības grupām, var būt dārgas, tādēļ, lai pārvarētu grūtības saistībā ar to ieviešanu, iespējams, būs nepieciešami nodokļu samazinājumi vai valdības pārskaitījumi. Ziņojumā par valsts finansēm EMS iekļautā analīze attiecas uz darba un produktu tirgus un pensiju reformām (neapskatot izaugsmi veicinošus projektus, kam nepieciešamas tūlītējas budžeta izmaksas, piemēram, fiziskās infrastruktūras attīstība, izglītība un apmācība vai pētniecība un attīstība), un uzmanība tajā vērsta uz diviem jautājumiem. Pirmkārt, kā reformas iespaido budžetus īstermiņā? Otrkārt, vai ir pierādījumi tam, ka budžeta konsolidācija kavē reformas? Neraugoties uz problēmām, kas saistītas ar tādu datu pieejamību un kvalitāti, kas attiecas uz strukturālām reformām, analīzē iegūtie rezultāti ir interesanti. Pieņēmumu, ka budžeta konsolidāciju gados reformas notiek retāk, dati neapstiprina. Tomēr reformu rezultātā budžeta atlikumi parasti nedaudz samazinās. Rezultāti atšķiras atkarībā no attiecīgo reformu veida un tā, kā šīs reformas ir izplānotas. Šī analīze sniedz dažas norādes ne tikai par to, ka stabilitātes un izaugsmes pakta (SGP) reforma ir attīstījusies pareizajā virzienā, bet arī par to, ka nepieciešama uzmanīga pieeja veidam, kā strukturālās reformas īstenot stabilitātes un izaugsmes paktā (SGP). Ņemot vērā rezultātu lielo atšķirību, jāizvairās no mehāniskas pieejas pēc principa „visiem viens izmērs”, kad visas reformas vai kādai noteiktai plašai kategorijai piederīgas reformas, tiek uzskatītas par vienādām. Tas nozīmē, ka rūpīgi jāapsver katrs atsevišķs gadījums, kā arī jāņem vērā attiecīgo reformu būtiskās īpašības. Reformu kopums 2005. gada Stabilitātes un izaugsmes paktā (SGP) ietver noteikumus, kuru mērķis ir nodrošināt to, ka ES fiskālās sistēmas budžeta mērķi nav pretrunā strukturālajām reformām, kuras no vidēja līdz ilgtermiņa laikposmam, iespējams, veicinātu valsts finanšu atveseļošanu un izaugsmi. To pielietojums, ņemot vērā augšminēto, sniegtu ievērojamu atbalstu valsts finansēm un Lisabonas stratēģijas ilgtspējībai. Nesen pievienojušos dalībvalstu fiskālie izaicinājumi konverģences laikā Pievienojoties 2004. gadā, desmit dalībvalstis ir spērušas nozīmīgu soli ES integrācijas procesa virzienā. Tomēr ekonomikas integrācijai ir jāturpinās, līdz panākts paredzētais ienākumu līmenis un euro pieņemts par valsts valūtu. Ar efektīgas un noturīgas nodokļu un izdevumu politikas starpniecību un atbalstu stabilai ekonomikas attīstībai, šo valstu fiskālā politika var sniegt nozīmīgu ieguldījumu šajā procesā. Ilgtermiņā šīs lomas viena otru papildina. Ievērojama izaugsme veicina ekonomikas finansēšanas spēju, turpretim privātiem ieguldījumiem izšķiroša ir stabilitāte un ilgtspējīgs panākšanas process. Tomēr īstermiņā dažām dalībvalstīm iespējams, būs jāizdara izvēle: lielāki izdevumi infrastruktūrai, apmācībai vai pētniecībai un attīstībai apgrūtina budžeta deficīta samazināšanu, un nodokļu un pensiju reformas, kas ievieš finansētu pīlāru ārpus valsts sektora, var arī novest pie tūlītējām budžeta izmaksām. Ziņojuma par valsts finansēm EMS 2005. gadam IV daļā ir apskatītas galvenās grūtības fiskālās politikas īstenošanai, ar kurām jaunajām dalībvalstīm var nākties saskarties turpmākajos gados. Jaunajām dalībvalstīm ir dažas priekšrocības, kas ļauj tām daļēji finansēt savas vajadzības: augsts izaugsmes potenciāls un dažos gadījumos mazs valsts parāds. Tomēr šo valstu valsts finansēs vēl joprojām ir zināma nepastāvība, kas atspoguļo reālajā ekonomikā notiekošās pārmaiņas, un attiecībā uz Baltijas reģionu un Centrāleiropu, arī finanšu sektorā. Turklāt daudzu nesen pievienojušos dalībvalstu neparedzēto izdevumu saistību apjoms ir relatīvi liels, kas rada pēkšņa kāpuma risku attiecībā uz parādu līmeni, kā rezultātā ir jāveic valsts maksājumi saistībā ar tiešām vai netiešām garantijām. Citu dalībvalstu pieredze uzsver, cik būtiski ir izmantot ievērojamas izaugsmes periodus budžeta uzlabošanai, tā nodrošinot rezervi ekonomikas stabilizēšanai lejupslīdes posmā. Šī mācība ir ļoti svarīga tām dalībvalstīm, kas ir pievienojušās nesen. Rēķinoties ar iespējamo kredītu un aktīvu cenu bumu šajās valstīs, nosakot fiskālās politikas mērķus ir svarīgi nepārvērtēt izaugsmes potenciālu un, novērtējot nodokļu ieņēmumu dinamiku, pienācīgi identificēt pārejas elementus. Budžeta plānojumam un sabalansētam politikas kompleksam pirms auro ieviešanas ir īpaši liela nozīme. Šie faktori, nosakot vidēja termiņa fiskālos mērķus, liek būt piesardzīgam. Tai pat laikā valstīm kas vēl uz laiku saglabā savu valstu valūtas, sastādot bilanci, jāuzmanās no riskiem, kas saistīti ar nenodrošinātiem aizņēmumiem ārzemju valūtās. Vienlaikus atzīstot, ka pastāv atšķirības, jauno dalībvalstu politiķiem, tiem ir pietiekami daudz iespēju, panākt sinerģijas, sekojot izaugsmes un stabilitātes mērķiem. Pirmkārt, pastāv iespēja pārstrukturēt esošās izdevumu programmas un uzlabot nodokļu bāzes, lai būtu iespējams jau īsā laika posmā stiprināt ne tikai valsts finanses, bet arī uzlabot izaugsmes stimulu iespējas. Otrkārt, var pilnveidot fiskālās iestādes, padarot budžeta procedūras pārredzamākas un radot efektīvus satvarus daudzgadīga budžeta plānojumam un izdevumu kontrolei. Treškārt, labi pārdomāta uzraudzības politika pilnveidotu riska pārvaldību privātajā sektorā, kas savukārt ierobežotu neparedzēto izdevumu saistību apjomu un labi plānota monetārā politika vadītu tirgus prognozes stabilitātes virzienā. * Veiktā analīze kopumā norāda, ka, lai gan EMS ekonomikas un budžeta uzraudzības plāns ir guvis pozitīvus rezultātus attiecībā uz budžetu un veiktajām reformām lielākajā daļā dalībvalstu, pie vēlamo rezultātu sasniegšanas vēl jāstrādā. Stabilitātes un izaugsmes pakta reforma līdzās atjaunotajai Lisabonas stratēģijai pastiprināja noteikumu un vadīšanas procesu atbilstību ekonomikas realitātei un Eiropas un tās dalībvalstu vajadzībām. Tagad ir jāizmanto sinerģijas starp makroekonomisko stabilitāti un izaugsmes un nodarbinātības radīšanu, izmantojot nozīmīgas ekonomikas reformas.. Tāpat kā atjaunoto Lisabonas stratēģiju, arī Stabilitātes un izaugsmes pakta reformu pārbaudīs turpmākajos mēnešos un gados: plāna sākotnējais izmantojums būs izšķirošs šīs ambiciozās pieejas, par ko Eiropa ir izlēmusi, ticamībai un vispārējiem panākumiem. Visas ES dalībvalstis tiek noteikti rosinātas sekot šai stratēģijai , paaugstinot valsts finanšu kvalitāti un nodrošinot to ilgtspējību. [1] Skatīt tīmekļa vietni: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/publicfinance_en.htm [2] KOM (2004) 581 2004. gada 3. septembris. [3] Komisijas paziņojums Eiropadomei „Sadarbība izaugsmes un darba vietu attīstībai Jauns posms Lisabonas stratēģijā", KOM(2005) 24., 2005. gada 2. februāris [4] KOM(2005) 154. un KOM(2005) 155. 2005. gada 20. aprīlis. [5] Šī vienošanās paredz sadarbības procedūru Padomes Regulai Nr. 1466/97 un konsultāciju procedūru Padomes Regulai Nr. 1467/97. [6] KOM(2005)141, 2005. gada 12. aprīlis. [7] Par šajā jomā sasniegtajiem rezultātiem Komisija sniegs ziņojumu līdz 2006. gada beigām. [8] Efektivitātes guvums ir galvenais faktors strukturālo reformu ilgtermiņa pozitīvai ietekmei uz valsts finansēm. Valsts iepirkuma procedūras prakses uzlabošana veicinātu šādu ieguvumu realizāciju.