Eiropas Parlamenta rezolūcija par Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par ilgtspējīgas attīstības tehnoloģiju veicināšanu - Eiropas Savienības vides tehnoloģiju rīcības plāns (2004/2131(INI))



Oficiālais Vēstnesis 157 E , 06/07/2006 Lpp. 0077 - 0083



P6_TA(2005)0270 Informācijas un komunikācijas stratēģijas ieviešana attiecībā uz euro un Ekonomikas un monetāro savienību Eiropas Parlamenta rezolūcija par informācijas un komunikācijas stratēģijas ieviešanu attiecībā uz euro un Ekonomikas un monetāro savienību (2005/2078(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionālajai komitejai par informācijas un komunikācijas stratēģijas ieviešanu attiecībā uz euro un Ekonomikas un monetāro savienību (EMS) (KOM(2004)0552), - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, Reģionālajai komitejai un Eiropas Centrālai bankai — Pirmais ziņojums par praktisku sagatavošanos euro zonas paplašināšanai nākotnē (KOM(2004)0748), - ņemot vērā 2000. gada 16. jūnija nostāju [1] par noteikumiem attiecībā uz euro ieviešanu, - ņemot vērā 2000. gada 6. jūlija rezolūciju [2] par informācijas un komunikācijas stratēģiju un Ekonomikas un monetāro savienību (EMS) un euro līdz 2002. gadam, - ņemot vērā 2001. gada 4. jūlija rezolūciju par ekonomiskas palīdzības līdzekļiem, pārejot uz euro [3], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ekonomikas un monetārās komitejas ziņojumu (A6-0197/2005), A. tā kā pēc sešiem darbības gadiem projekts, ar ko tika izveidota EMS un ieviests euro, kopumā tiek uzskatīts par ļoti veiksmīgu, B. tā kā to pastiprina augstais euro kurss starptautiskos finanšu tirgos, nepārtraukti pieaugošais tirdzniecības apjoms, kur norēķini tiek veikti ar euro, un tas, ka centrālo banku rezerves visā pasaulē arvien vairāk tiek nomainītas no dolāriem uz euro, C. tā kā ieguvumu no vienotās valūtas un tās pavadinstrumentiem — vienotas monetāras politikas un pastiprinātas ekonomikas politikas koordinācijas — šajā posmā vēl nevar nopietni izvērtēt, bet ir pieejams lētāks finansējums vēsturiski zemo procentu likmju dēļ, palielināta cenu pārredzamība, kā rezultātā vidējā laika posmā cenas pazemināsies, euro zonā nav valūtas kursa svārstību riska, Eiropas Savienībā ir atvieglota tirdzniecība un ceļošana, dalībvalstis ir spiestas ieviest uz stabilitāti orientētu fiskālu politiku, D. tā kā lielai daļai Eiropas sabiedrības tomēr ir negatīva attieksme pret euro, jo īpaši dalībvalstīs, kuru valstu valūtai ir augsts maiņas kurss pret euro, Eirobarometra aptaujas liecina, ka šī tendence pieaug: tieši pirms euro ieviešanas euro atbalstīja 68 %, tieši pēc ieviešanas — 75% un 2004. gada pirmajā pusē — 166 %; tā kā negatīvie referenduma rezultāti Zviedrijā un Dānijā arī ir pierādījums sabiedrības pretestībai vienotai Eiropas valūtai; tā kā aptaujas jaunās dalībvalstīs tāpat atspoguļo zināmu skepticismu pret euro ieviešanu, ko galvenokārt izraisījis atbilstošas informācijas trūkums, E. tā kā šie uzskati lielā mērā ir veidojušies naudas maiņas laikā dažu pieļauto kļūdu dēļ, lai gan politiski un tehniski tas bija lietderīgs un veiksmīgs pasākums, kas inflāciju ietekmēja tikai par 0,2 %; tā kā netika veltīta pienācīga uzmanība naudas maiņas ietekmei uz vidējo patērētāju, kas vēroja ikdienas preču un pakalpojumu cenu celšanos, kā arī uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), kas netika pienācīgi informēti un nodrošināti ar pietiekamu skaidras naudas daudzumu; tā kā pēc notikušā var secināt, ka euro informācijas kampaņu pārtraukšana tik ātri pēc euro fiziskās ieviešanas nepārprotami bija kļūda, F. tā kā ir svarīgi, lai papildus Eirobarometram būtu kvantitatīvas un kvalitatīvas aptaujas, kas atspoguļotu dziļākus iemeslus pilsoņu attieksmei pret euro; tā kā tikai izsmeļošas intervijas var noskaidrot patiesos iemeslus, kāpēc noteiktas cilvēku grupas noraida euro un ir skeptiski pret EMS, un tās var izmantot par mērķtiecīgu informācijas stratēģiju pamatu, kurās (eiro-skeptisku) sabiedrības grupu izvēle būtu atbilstošās dalībvalsts un tās valsts komunikāciju amatpersonu lēmums, G. tā kā pieredzi rūpniecībā un mediju izpētes atklājumus par "pēc-pārdošanas mārketingu" var pielietot, lai apstiprinātu uzdevuma svarīgumu pat pēc euro ieviešanas; tā kā ir arī svarīgi ne tikai iegūt cilvēku uzticēšanos pirms un līdz euro ieviešanai, bet arī apstiprināt to cilvēku uzticēšanos, kuri tika pārliecināti par savu lēmumu pareizību un ar komunikatīvu ziņu un notikumu palīdzību veidot viņu uzskatus pat pēc euro ieviešanas, H. tā kā saskaņota, mērķtiecīga un ilgstoša komunikācijas stratēģija par euro un EMS ir vajadzīga, lai atbalstītu vienotu valūtu, izvairītos no pagātnes kļūdām un sagatavotu jaunās dalībvalstis vieglai pārejai; Komisija un Eiropas Centrālā banka (ECB), kas darbojas demokrātiskā Eiropas Parlamenta pārraudzībā un kopā ar dalībvalstu finanšu varas iestādēm, ir galvenās institūcijas, kas atbild par šīs stratēģijas izdošanos, I. tā kā jaunajās dalībvalstīs ir neizbēgama nedaudz augstāka inflācija salīdzinājumā ar euro zonu laika posmā no vidēja līdz ilgam neatkarīgi no euro ieviešanas, kuras iemesls ir ievērojamas un pastāvīgas cenu līmeņu atšķirības un sarežģītā parādība — citu panākšana, J. tā kā Eiropas demokrātijas procesa kontekstā jebkurai Eiropas informācijas un saziņas politikai, lai tā būtu efektīva, jāiekļaujas Eiropas Savienības informācijas un saziņas kopējā stratēģijā, lai atbilstošā veidā parādītu pilsoņiem, kādu labumu Savienība sniedz to ikdienas dzīvē, 1. atbalsta EMS priekšrocības, piemēram, cenu stabilitāti, samazinātas darījumu izmaksas, lielāku cenu pārredzamību euro zonā, samazinātas svārstības starptautiskajos valūtas tirgos un aizsardzību pret ārējiem satricinājumiem, vēsturiski zemas procentu likmes, zemas hipotēku likmes un atvieglotu ceļošana; atbalsta euro kā Eiropas integrācijas spēcīgu simbolu un kā līdzekli, lai vestu Eiropas pilsoņus tuvāk ideāliem, kas ir Savienības pamatā; 2. atzīmē ievērojamo euro nepopularitāti noteiktu pilsoņu vidū; uzskata, ka tā ir pretrunā ar faktu, ka euro ir, iespējams, visveiksmīgākais jebkad sāktais Eiropas projekts; uzskata, ka vienota valūta paliek ES komunikācijas prioritāte; tic, ka ir ilgstoši jāturpina pārdot un sīki paskaidrot sabiedrībai ieguvumus no euro un EMS — cenu stabilitāte, zemas hipotēku likmes, atvieglota ceļošana, aizsardzība pret valūtas kursa svārstībām un ārējiem satricinājumiem; tic, ka ir jāliek īpašs uzsvars uz Eiropas pilsoņu, patērētāju un MVU informēšanu, kuriem nav pietiekamu jaudu nekavējoties piemēroties darījumiem ar euro; 3. uzskata, ka kampaņa par euro un EMS ir jākoncentrē uz mazpilsētām un attāliem rajoniem, kur pat šodien sabiedrības informēšanas iespējas joprojām ir ierobežotas; uzskata, ka ir jāsaglabā cenu noteikšana divās valūtās (valsts valūtā un euro), ja katra dalībvalsts tā vēlas, kamēr pilsoņi, it īpaši šādos reģionos, ir pilnībā iepazinušies ar šo sistēmu; 4. uzskata, ka galvenajiem politikas veidotājiem ir būtiski pilnībā uzņemties politisko atbildību par tālāku kopējās monetārās politikas attīstību un ciešāku ekonomikas koordināciju, jo euro ilgstoši panākumi ietekmēs kopējo Savienības attīstību, un euro popularitāte ir svarīga arī attiecībā uz topošā Līguma par Eiropas Konstitūcijas iespējamo ratifikāciju; 5. atbalsta stingrāku ekonomikas politikas koordināciju dalībvalstu vidū un fiskālu piesardzību reformēta, bet spēcīga Stabilitātes un izaugsmes pakta robežās; uzskata, ka pārstrādātais Stabilitātes un izaugsmes pakts, kādu to principā pieņēma Eiropadome 2005. gada 22. un 23. martā, un atbilstīgie Kopienas noteikumi attiecībā uz konkrētām jomām, ja tos vienoti ievieš dalībvalstīs, sekmē dalībvalstu ekonomikas ilgtermiņa stabilitāti un to pielāgošanos Lisabonas stratēģijas mērķiem; uzsver, ka ekonomikas zemo izaugsmi pēc euro ieviešanas neizraisīja valūtas nomaiņa, bet gan tas, ka nebija pienācīgi īstenotas Ekonomikas politikas vispārējās pamatnostādnes un tas, ka nav izpildīta Lisabonas vienošanās un nav īstenotas strukturālās reformas; 6. atbalsta Komisijas pēdējo ziņojumu par tās komunikācijas stratēģiju attiecībā uz euro, bet atzīmē, ka tas ir pārāk optimistisks, ņemot vērā valdošo popularitātes deficītu; pieprasa Komisijai ievērot galvenos komunikācijas mērķus un sīkāk izklāstīt pasākumus, kas vajadzīgi to sasniegšanai; uzsver intensīvākas modernās mārketinga tehnikas piemērošanas nozīmi, skaidrojot sabiedrībai par EMS un euro un to kā pievilcīgas "paketes" priekšrocībām; 7. piekrīt Komisijai, ka informācijas kampaņai ir jābūt pielāgotai dažādu dalībvalstu kultūrai, valodai, dominējošam sabiedrības viedoklim un pilsoņu interesēm un bažām, kā arī tam, vai valsts jau atrodas euro zonā vai arī tā pievienosies euro zonai īsā vai vidējā laika posmā, vai arī tā vēlas tajā neiesaistīties; 8. turpina atbalstīt Informācijas programmu ES pilsoņiem (PRINCE) un pieprasa tai paredzēto pieejamo līdzekļu palielinājumu; uzskata, ka dialogu iestāžu starpā par euro var uzlabot ar Iestāžu informācijas grupas palīdzību; brīdina, ka līdzfinansēšanas princips PRINCE programmas pamatā var izraisīt ievērojamas problēmas euro ieviešanā jaunajās dalībvalstīs, kam nav pietiekamu budžeta līdzekļu; 9. uzsver vajadzību koncentrēties uz pilsoņu bažām trijās vecajās dalībvalstīs, kas euro neizmanto kā valūtu — Dānijā, Zviedrijā un Apvienotajā Karalistē — un lūdz Komisiju palīdzēt to dalībvalstu valdībām uzvarēt iedzīvotāju skepsi, ja šīs valdības to vēlas; 10. uzskata, ka nesenā ES paplašināšana EMS un vienotai valūtai izvirzīs nopietnus izaicinājumus; uzskata, ka Komisijai ir jāpieliek pūles, lai palīdzētu jaunajām dalībvalstīm sagatavot to pilsoņus euro pieņemšanai, uzsākot intensīvu informācijas kampaņu, lai uzraudzītu tās ieviešanu tur, kur šāda kampaņa jau ir sākusies un lai iesniegtu regulārus ziņojumus par Valstu darbības plānu īstenošanu par euro pieņemšanu; 11. atzīmē, ka cenu noteikšana divās valūtās, piemēram, vismaz 3 mēnešus pirms euro ieviešanas un līdz 12 mēnešiem pēc tam, pirmkārt, var samazināt cilvēku bailes no euro izraisītā cenu pieauguma un, otrkārt, var izdarīt spiedienu uz tirgotājiem un pakalpojumu sniedzējiem, neizmantot konversiju uz euro kā ieganstu cenu paaugstināšanai; uzskata, ka cenu noteikšana divās valūtās kā valsts juridisks noteikums vai brīvprātīgi tirdzniecības kameras uzvedības kodeksi vai kā vienošanās starp ekonomiskiem un sociāliem partneriem pierādīja savu vērtību, kad euro tika ieviests daudzās no pirmajām 12 euro zonas valstīm; 12. lūdz Komisiju ņemt vērā jauno dalībvalstu sabiedrības izteiktās bailes no cenu pieauguma; uzskata, ka pašreizējās euro zonas dalībvalstu pieļauto nelikumību pieredze un pārmērīgas noapaļošanas gadījumi ir jāizmanto nākošajām euro zonas dalībvalstīm tādā veidā, lai novērstu līdzīgu izturēšanos; uzskata, ka visu dalībvalstu pilsoņiem ir jāizskaidro starpība starp ikgadējo inflāciju un cenu pieaugumu, ko izraisa euro ieviešana; 13. atzīmē, ka jaunajās dalībvalstīs salīdzinājumā ar vecajām dalībvalstīm finanšu darījumi vairāk tiek veikti skaidrā naudā, nevis ar elektroniskajiem maksāšanas līdzekļiem; mudina Komisiju, dalībvalstis un valstu centrālās bankas ņemt to vērā, sagatavojoties pārejai uz euro jaunajās dalībvalstīs; iedrošina tās izmantot pāreju uz euro, lai palielinātu elektronisko un karšu maksājumu skaitu; uzskata, ka īss laika posms abu valūtu izmantošanai ir vislabākā iespēja veiksmīgai pārejai uz euro jaunajās dalībvalstīs; 14. uzskata, ka iepriekšējā pārejā uz euro iegūtā labākā pieredze un kompetence būs noderīga pārejai uz euro jaunajās dalībvalstīs un gaidāmajā jauno kandidātvalstu sagatavošanā paplašināšanai; 15. lūdz Komisiju veltīt lielāku uzmanību konsultācijas procedūrām ar sociālajiem partneriem, lai ņemtu vērā sabiedrības un, galvenokārt, īpašu sabiedrisku un ekonomisku organizāciju vajadzības; 16. prasa papildu finansējumu, lai katrā jaunā dalībvalstī izveidotu valsts līmeņa forumus par euro finanšu ministra pārraudzībā un ciešā sadarbībā ar dalībvalstu centrālajām bankām — šāda sistēma jau ir pierādījusi savu lietderību iepriekšējos gadījumos; uzskata, ka ES ir jāatbalsta sadarbības projekti, kuros vecās dalībvalstis Finanšu ministriju un centrālo banku līmenī varētu palīdzēt labas prakses izplatīšanā un kompetences nodošanā; aicina Komisiju izstrādāt īpašus ziņojumus, balstītus uz paraugpraksi, un mudināt valsts, reģionālās un vietējās iestādes dibināt vietējus centrus ziņojumu iesniegšanai, kur ikviens varētu informēt par jebkādiem pārkāpumiem, piemēram, cenu nepamatotu paaugstināšanu; 17. aicina Komisiju atzīt Eiropas Parlamenta, valstu parlamentu un reģionālo un vietējo iestāžu aktīvās lomas nozīmīgumu komunikācijas stratēģijas par euro un EMS plānošanā un ieviešanā; uzskata, ka šo iestāžu darbības radīs demokrātiskāku dialogu par komunikācijas stratēģiju, kas labāk ietvers sabiedrībai vispārīgi svarīgos jautājumus; 18. pieprasa ECB, lai tā savā ikgadējā ziņojumā vai īpašā ziņojumā iekļauj ikgadēju kvantitatīvu analīzi par vidusmēra iedzīvotāju ieguvumiem no euro, izmantojot konkrētus piemērus par to, kā euro izmantošana ir pozitīvi ietekmējusi cilvēku dzīvi ikdienā, kas ir jāapspriež Eiropas Parlamentā; 19. lūdz Komisijai veikt īpašas MVU viedokļu aptaujas visā Eiropā, lai novērtētu šīs valūtas akceptēšanas līmeni šajā sektorā; uzsver automātisko operatoru iesaistīšanas nozīmīgumu komunikāciju un konversijas stratēģijās, jo tie ieņem svarīgu lomu jaunu monētu un banknošu pieņemšanā pilsoņu ikdienas dzīvēs; 20. pieprasa banku sektoram ierīkot bankomātus, lai nodrošinātu klientus ar zemākas vērtības naudas kategorijām, jo lielākā daļa skaidras naudas norēķinu vidēji nav lielāki par 15 līdz 20 euro — lai samazinātu skaidras naudas daudzumu, kas veikalu īpašniekiem ir kasēs, tādējādi samazinot zādzību risku; atzīmē, ka turklāt tas samazinās risku patērētājiem kā atlikumu saņemt viltojumus; 21. lūdz Komisiju publicēt Eiropas Parlamentā apspriesto analīzi par papildus EUR 500 banknošu laišanu apritē, kuru iespiešana 2005. gadā ir dubultojusies līdz 190 miljoniem naudaszīmēm, pamatojoties uz euro zonas ekonomikas dalībnieku palielinātu pieprasījumu; saprot EUR 500 banknošu kā liela skaita depozitāra glabātuves priekšrocības, bet brīdina no iespējamiem riskiem, kas ir saistīti ar šādu lielas vērtības banknoti saistībā ar naudas atmazgāšanu un noziegumiem; 22. atzīmē elektronisko maksāšanas līdzekļu daļas pieaugumu un tāpēc apšauba EUR 500 banknotes paturēšanas atbilstību, ko sākotnēji pamatoja ar vajadzību ņemt vērā patērētāju paradumus dažās dalībvalstīs; 23. mudina ECB publicēt dažādu centrālo banku lūgumu sadalījumu pēc EUR 500 banknotēm; 24. izsaka nožēlu par joprojām augstajām cenām pārrobežu mazumtirdzniecības maksājumos euro, lai gan Regula (EK) Nr. 2560/2001 par pārrobežu maksājumiem euro [4] ir izraisījusi būtiskus samazinājumus standarta pārrobežu euro pārvedumu izdevumos un atbalsta Vienotas Eiropas maksājumu zonas izveidošanu; lūdz Komisiju radīt visaptverošu likumdošanu šajā sfērā un izmantotu šo izdevību, lai saskaņotu elektroniskās maksājumu sistēmas Eiropas Savienībā un lai samazinātu izmaksas, ko parasti sedz patērētāji un MVU; norāda, ka sistēmas efektivitāte balstās uz patērētāju uzticību, kas ir atkarīga no viņu tiesību atzīšanas; 25. atbalsta faktu, ka ECB strādā pie otrās paaudzes banknošu izveides; uzskata, ka plašās izmantošanas dēļ euro ir īpaši pakļauts viltojumu riskam un mudina ECB, veidojot jaunās paaudzes banknotes, būt ļoti uzmanīgai un ņemt vērā pašreizējo pieredzi; uzskata par būtisku to, ka Eiropols un dalībvalstu policijas vienības uzskata šo jautājumu par prioritāti; 26. uzskata, ka dialogu iestāžu starpā par euro var uzlabot ar Iestāžu informācijas grupas palīdzību; lūdz Komisiju turpināt sūtīt ceturkšņa rakstiskus PRINCE programmas precizējumus Eiropas Parlamentam; 27. vēlreiz apstiprina vēlmi, kas izteikta 2005. gada 12.maija rezolūcijā par Eiropas Savienības informācijas un saziņas stratēģijas īstenošanu [5], padziļināt iestāžu sadarbību šajā jomā, ik gadus organizējot plašas debates, kas balstītas uz Komisijas iesniegtu ziņojumu, iesaistot tajās vispārēji un daļēji atbildīgās komitejas, kā arī Padomi; 28. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai. [1] OV C 67, 1.3.2001., 324. lpp. [2] OV C 121, 24.4.2001., 459. lpp. [3] OV C 65 E, 14.3.2002., 162. lpp. [4] OV L 344, 28.12.2001., 13. lpp. [5] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0183. --------------------------------------------------