KOMISIJAS PAZIŅOJUMS

Komisijas paziņojums par valsts atbalsta noteikumu izpildi valstu tiesās

(2021/C 305/01)

1. INTRODUCTION 3

1.1. The system of State aid control 4

1.2. The standstill obligation 5

2. GENERAL PRINCIPLES OF THE ENFORCEMENT OF STATE AID RULES 6

2.1. The principle of sincere cooperation 6

2.2. The principles of equivalence and effectiveness applied to national procedures 6

2.2.1. Legal standing 7

2.2.2. Jurisdiction 8

2.2.3. The principle of res judicata 8

3. THE ROLE OF THE COMMISSION 9

3.1. The exclusive competence of the Commission 9

3.2. The Commission’s powers to enforce State aid rules 10

4. THE ROLE OF NATIONAL COURTS 11

4.1. Delimitation of the competences of national courts in the application of State aid rules 11

4.1.1. Following a decision by the Commission 12

4.1.1.1. Following Commission decisions declaring the aid compatible 12

4.1.1.2. Following an opening decision by the Commission 13

4.2. The competences of national courts 14

4.2.1. Assessing the existence of aid 14

4.2.2. Assessing whether there is a breach of the standstill obligation 14

4.2.2.1. Applying the conditions of block exemption regulations 14

4.2.2.2. Existing aid 15

4.2.3. Safeguarding the rights of individuals faced with the breach of the standstill obligation 16

4.2.3.1 Suspension or termination of the implementation of the measure 16

4.2.3.2 Recovery 16

4.2.3.3 Interim measures 18

4.2.3.4 Action for damages 21

5. COOPERATION BETWEEN THE COMMISSION AND NATIONAL COURTS 21

5.1. Commission’s assistance to national courts 22

5.1.1. The means of cooperation 22

5.1.1.1. Transmission of information to national courts 22

5.1.1.2. Transmission of opinions on the application of State aid rules 23

5.1.1.3. Submission of amicus curiae observations 25

5.1.2. Single contact point and publication of opinions and amicus curiae observations 26

5.2. National courts’ assistance to the Commission 26

6. CONSEQUENCES OF THE FAILURE TO IMPLEMENT STATE AID RULES AND DECISIONS 27

6.1. Procedures before the Commission regarding unlawful aid 27

6.2. Infringement proceedings 27

7. FINAL PROVISIONS 28

1. IEVADS

(1) ex ante pārbaudes uz lietām, kurām ir vislielākā ietekme uz iekšējo tirgu, un reizē arī veidot ciešāku sadarbību ar dalībvalstīm valsts atbalsta noteikumu izpildē. Šajā nolūkā Komisija ir ieviesusi plašākas iespējas dalībvalstīm piešķirt atbalstu bez Komisijas iepriekšējas pārbaudes, paredzot papildu atbrīvojumus no pienākuma paziņot Komisijai par plānotajiem valsts atbalsta pasākumiem. Rezultātā ir palielinājies uz grupu atbrīvojumu pamata sniegtā atbalsta apjoms Komisija 2012. gadā sāka īstenot Valsts atbalsta modernizācijas programmu (“VAM”) ( 1 ) . Šīs programmas ietvaros Komisija ir pieņēmusi tiesību aktu, pamatnostādņu un paziņojumu kopumu valsts atbalsta pasākumu novērtēšanai. Minētais dokumentu kopums ļauj Komisijai mērķtiecīgi vērstpārbaudes uz lietām, kurām ir vislielākā ietekme uz iekšējo tirgu, un reizē arī veidot ciešāku sadarbību ar dalībvalstīm valsts atbalsta noteikumu izpildē. Šajā nolūkā Komisija ir ieviesusi plašākas iespējas dalībvalstīm piešķirt atbalstu bez Komisijas iepriekšējas pārbaudes, paredzot papildu atbrīvojumus no pienākuma paziņot Komisijai par plānotajiem valsts atbalsta pasākumiem. Rezultātā ir palielinājies uz grupu atbrīvojumu pamata sniegtā atbalsta apjoms ( 2 ) . Šajā kontekstā valstu tiesu loma valsts atbalsta noteikumu ievērošanas nodrošināšanā ir kļuvusi vēl nozīmīgāka.

(2) 2019. gadā Komisija publicēja pētījumu par valsts atbalsta noteikumu un lēmumu izpildi 28 dalībvalstu ( 3 ) tiesās (“pētījums par izpildi”) ( 4 ) . Pētījumā par izpildi tika izskatīti vairāk nekā 750 valsts spriedumi, kas iedalāmi divās kategorijās: 1) lietas, kurās valstu tiesas izdara secinājumus par atbalsta nelikumīgu īstenošanu (“privāttiesiskā izpilde”), un 2) lietas, kurās valstu tiesas ir iesaistītas Komisijas lēmumu par atbalsta atgūšanu īstenošanā (“publiski tiesiskā izpilde”).

(3) Pētījums par izpildi liecina, ka laikposmā no 2007. gada līdz 2017. gadam ir palielinājies valstu tiesās skatīto valsts atbalsta lietu skaits. Neraugoties uz šo pieaugumu, valstu tiesas tiesiskās aizsardzības līdzekļus ir noteikušas tikai retos gadījumos, un zaudējumu atlīdzināšanas prasījumi veido nelielu daļu no lietām. Turklāt Komisijas un valstu tiesu sadarbības līdzekļi, kas tika ieviesti 2009. gadā ar Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās (“2009. gada paziņojums par piemērošanu”) ( 5 ) un 2015. gadā ar Padomes Regulu (ES) 2015/1589 (“procedūras regula”) ( 6 ) , nav pieredzējuši plašu pielietojumu.

(4) Šajā paziņojumā valstu tiesām un citām ieinteresētajām personām ir sniegta praktiska informācija par valsts atbalsta noteikumu izpildi valsts līmenī. Tajā ir ņemti vērā jautājumi, ko šīs tiesas ir uzdevušas pētījuma par izpildi kontekstā vai lietās, kas iesniegtas Eiropas Savienības Tiesā (“Tiesa”) prejudiciāla nolēmuma saņemšanai. Minētie jautājumi cita starpā ir jautājumi par Komisijā un valstu tiesās notiekošo procedūru salāgošanu vai jautājumi, kas izriet no grupu atbrīvojuma regulu nepareizas piemērošanas.

(5) Šā paziņojuma mērķis ir sniegt pamatnostādnes dalībvalstu tiesām Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 267. panta izpratnē ( 7 ) un veicināt ciešāku sadarbību starp Komisiju un valstu tiesām, nosakot visus pieejamos sadarbības instrumentus. Šis paziņojums valstu tiesām nav saistošs un neietekmē to neatkarību ( 8 ) . Šajā paziņojumā galvenā uzmanība pievērsta privāttiesiskajai izpildei. Aspekti, kas saistīti ar publiski tiesisko izpildi, ir aplūkoti Komisijas paziņojumā par nelikumīga un nesaderīga valsts atbalsta atgūšanu (paziņojums par atgūšanu) ( 9 )

(6) Vispārējās tiesas un Tiesas (abas kopā: “Savienības tiesas”) judikatūra kopš 2009. gada paziņojuma par piemērošanu ir krietni mainījusies. Šis paziņojums ietver minētās izmaiņas un aizstāj 2009. gada paziņojumu par piemērošanu.

1.1. Valsts atbalsta kontroles sistēma

(7) Valsts atbalsts ir juridisks jēdziens, kas tieši definēts LESD un kas jāinterpretē, pamatojoties uz objektīviem faktoriem ( 10 ) . Saskaņā ar LESD 107. pantu “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”. Komisija ir sniegusi norādes par valsts atbalsta jēdziena interpretāciju ( 11 )

(8) Vispārīgā valsts atbalsta aizlieguma kontrole balstās uz dubultu sistēmu: valsts atbalsta pasākumu ex ante un ex post kontroli. Saskaņā ar LESD 108. pantu Komisijai ir pastāvīgi jāpārskata visas pastāvošā atbalsta sistēmas un jāizvērtē visi dalībvalstu plāni piešķirt jaunu atbalstu vai mainīt pastāvošo atbalstu. Lai Komisija varētu efektīvi veikt šo izskatīšanu, dalībvalstīm ir jāsadarbojas, sniedzot visu attiecīgo informāciju un paziņojot par valsts atbalsta pasākumiem.

(9) Dalībvalstīm ir pienākums, pirmkārt, paziņot Komisijai par ikvienu pasākumu, kura mērķis ir piešķirt jaunu atbalstu vai mainīt pastāvošo atbalstu, un, otrkārt, neīstenot šādu pasākumu, kamēr Komisija nav izvērtējusi tā saderību ar iekšējo tirgu (“nogaidīšanas pienākums”) ( 12 ) . Nogaidīšanas pienākumam, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta, ir tieša iedarbība ( 13 ) : ar to privātpersonām tiek piešķirtas tiesības, uz kurām tās var atsaukties valstu tiesās.

(10) No tā izriet, ka valsts atbalsta kontroles sistēmas īstenošana, kurā LESD 108. panta 3. punkta noteikums ir būtisks elements, ir gan Komisijas, gan valstu tiesu kompetencē, un to attiecīgās lomas viena otru papildina, bet ir nošķirtas. Komisijai ir ekskluzīva kompetence novērtēt atbalsta pasākumu saderību ar iekšējo tirgu, savukārt valstu tiesām ir jāaizsargā privātpersonu tiesības gadījumos, kad varētu būt pārkāpts LESD 108. panta 3. punkts ( 14 )

1.2. Nogaidīšanas pienākums

(11) LESD 108. panta 3. punkta tiešā izpildāmība nozīmē, ka valstu tiesām ir jāveic visi atbilstošie pasākumi saskaņā ar valsts tiesību aktiem, lai novērstu šīs tiesību normas pārkāpuma sekas ( 15 )

(12) Lai uz pasākumu attiektos LESD 108. panta 3. punkta nogaidīšanas prasība, ir jābūt izpildītiem diviem nosacījumiem: pirmkārt, pasākums ir kvalificējams kā jauns atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi ( 16 ) ; un, otrkārt, uz pasākumu ir jābūt attiecināmam LESD 108. panta 3. punktā paredzētajam iepriekšējas paziņošanas pienākumam.

(13) Tātad, ja pasākums nav jauns valsts atbalsts, dalībvalstis var to īstenot, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai. Turklāt dalībvalstis var īstenot atbalsta pasākumu, kas atbilst visiem nosacījumiem, kas to ļauj atbrīvot no paziņošanas pienākuma.

(14) de minimis regulām Arregulām ( 17 ) Komisija ir paredzējusi nosacījumus, saskaņā ar kuriem tiek uzskatīts, ka atbalsts neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un nekropļo vai nedraud izkropļot konkurenci ( 18 )

(15) Komisija ir arī pieņēmusi grupu atbrīvojuma regulas un jo īpaši Vispārējo grupu atbrīvojuma regulu ( 19 ) , kurās paredzēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem atbalsta pasākumi jāuzskata vai var tikt uzskatīti par saderīgiem ar iekšējo tirgu saskaņā ar 107. panta 2. vai 3. punktu ( 20 ) . Ja atbalsta pasākums atbilst visiem attiecīgajiem nosacījumiem, kas paredzēti šajās regulās, attiecīgā dalībvalsts ir atbrīvota no pienākuma paziņot Komisijai par šo atbalstu.

(16) Turklāt Komisijas Lēmumā 2012/21/ES ( 21 ) par valsts atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem kopumā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1370/2007 ( 22 ) jo īpaši attiecībā uz sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem pa dzelzceļu un autoceļiem ir paredzēti nosacījumi, saskaņā ar kuriem kompensācijas par sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistībām uzskata par saderīgām ar iekšējo tirgu saskaņā ar LESD 106. panta 2. punktu un 93. pantu. Arī šajos gadījumos attiecīgajiem pasākumiem nogaidīšanas pienākums nav piemērojams.

2. VALSTS ATBALSTA NOTEIKUMU IZPILDES VISPĀRĪGIE PRINCIPI

2.1. Lojālas sadarbības princips

(17) Līguma par Eiropas Savienību ( 23 ) (“LES”) 4. panta 3. punktā ir noteikts, ka dalībvalstīm jāsekmē Savienības uzdevumu izpilde. Saskaņā ar šajā pantā nostiprināto lojālas sadarbības principu Savienībai un dalībvalstīm, rīkojoties savas jurisdikcijas ietvaros, ir savstarpēji jāpalīdz veikt minētos uzdevumus.

(18) No LES 4. panta 3. punkta izrietošais savstarpējās palīdzības pienākums attiecas arī uz valstu tiesām ( 24 ) . Tas nozīmē, ka Komisija palīdz valstu tiesām, kad tās piemēro Savienības tiesību aktus ( 25 ) , savukārt valstu tiesas palīdz Komisijai pildīt tās uzdevumus. Tāpēc valstu tiesām ir jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu savu pienākumu izpildi saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, un jāatturas no tādu lēmumu pieņemšanas, kas var apdraudēt LES un LESD (abi kopā: “Līgumi”) mērķu sasniegšanu ( 26 )

2.2. Līdzvērtības un efektivitātes principi, kas piemērojami valstu procedūrām

(19) Tiesa ir konsekventi atzinusi procesuālās autonomijas principu valsts atbalsta noteikumu izpildē ( 27 ) . Saskaņā ar šo principu, ja attiecīgajā jomā nepastāv Savienības regulējums, dalībvalstis var brīvi izvēlēties, kā tās pilda savus pienākumus, kas izriet no Līgumiem, ar nosacījumu, ka to izmantotie līdzekļi nerada negatīvu ietekmi uz Savienības tiesību piemērošanas jomu un efektivitāti.

(20) res judicata principu Ievērojot Savienības tiesu judikatūru, piemērojamie valsts tiesību akti, kas reglamentē līdzīgas iekšzemes situācijas, nedrīkst būt mazāk labvēlīgi nekā LESD 108. panta 3. punkts (“līdzvērtības princips”), un tie nedrīkst būt formulēti tā, ka padara praktiski neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtina Savienības tiesību sistēmā paredzēto tiesību īstenošanu (“efektivitātes princips”) ( 28 ) . 2.2.1., 2.2.2. un 2.2.3. iedaļā ir izskaidrota mijiedarbība starp procesuālās autonomijas principu, no vienas puses, un līdzvērtības un efektivitātes principiem, no otras puses, attiecībā uz tiesībām celt prasību, valsts tiesu jurisdikciju unprincipu ( 29 )

2.2.1. Tiesības celt prasību

(21) Saskaņā ar procesuālās autonomijas principu dalībvalstis tiesvedībai valsts atbalsta jomā piemēro savas valsts tiesību normas par tiesībām celt prasību, ar nosacījumu, ka tās atbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem.

(22) Saskaņā ar efektivitātes principu valsts noteikumi par privātpersonu tiesībām celt prasību un interesi celt prasību nedrīkstētu apdraudēt tiesības uz efektīvu to tiesību aizsardzību tiesā, kuras tām paredzētas Savienības tiesību aktos ( 30 )

(23) Pētījumā par izpildi tika noskaidrots, ka valstu tiesas galvenokārt skata lietas par prasībām, ko cēluši atbalsta saņēmēju konkurenti, kurus tieši ietekmē konkurences izkropļojumi, kas izriet no nelikumīgā atbalsta īstenošanas ( 31 )

(24) Tomēr, piemērojot valsts tiesību noteikumus par tiesībām celt prasību, valsts tiesām ir jāņem vērā to pienākums aizsargāt to personu intereses, kurām ir pietiekamas likumīgas intereses ierosināt tiesvedību (turpmāk tekstā – “trešās personas”), neatkarīgi no tā, vai tās ir tieši ietekmējis konkurences izkropļojums, kas radies atbalsta pasākuma nelikumīgas īstenošanas rezultātā.

(25) Valstu tiesām, novērtējot trešo personu tiesības celt prasību lietās par valsts atbalstu, ko piešķir, izmantojot fiskālos pasākumus, ir jāņem vērā vēl citi elementi. Attiecībā uz trešām personām, kas ir nodokļu maksātāji, interesi celt prasību par tādas summas atmaksāšanu, kas iekasēta, pārkāpjot nogaidīšanas pienākumu, var atzīt tikai tad, ja nodoklis vai nodeva, kas tām ir jāmaksā, veido nelikumīgā valsts atbalsta finansējumu ( 32 ) . To tiesības celt prasību nebalstās uz konkurences attiecībām ar atbalsta saņēmēju ( 33 )

(26) Savukārt nodokļu maksātāji, kas ir trešās personas, nevar atsaukties uz tāda atbalsta pasākuma prettiesiskumu, ar kuru no nodokļa atbrīvoti noteikti uzņēmumi vai nozares, lai izvairītos no šī nodokļa samaksas vai lai saņemtu tā atmaksu, ja vien nodokļu ieņēmumi nav paredzēti tikai nelikumīgā valsts atbalsta finansēšanai, kā norādīts rindkopā(25). Tas attiecas arī uz gadījumiem, kad tās savā darbībā konkurē ar atbalsta saņēmējiem ( 34 ) . Šāds risinājums faktiski palielinātu šā valsts atbalsta konkurenci ierobežojošo ietekmi, jo tādējādi tiktu palielināts to uzņēmumu skaits, kuri gūst labumu no atbrīvojuma no nodokļa, kurš atzīts par nelikumīgu valsts atbalstu ( 35 )

(27) Visbeidzot, prasība valsts tiesai nodrošināt efektīvu tiesību aizsardzību tiesā var pārsniegt LESD 108. panta 3. punkta stingru izpildi. Ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantu, fiziskām personām un organizācijām, kurām nav tiesību lūgt atcelt lēmumu par valsts atbalstu saskaņā ar LESD 263. pantu, būtu jādod iespēja apstrīdēt atbalstu vai atbalsta īstenošanas pasākumus valsts tiesās un tādējādi izraisīt vēršanos Tiesā saskaņā ar LESD 267. pantu ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par Komisijas lēmuma, ar kuru šis atbalsts ir atļauts, interpretāciju vai spēkā esamību ( 36 ) . Šādā situācijā ne tikai ekonomiskās intereses, bet arī citas fizisku personu un organizāciju intereses var būt svarīgas, lai noteiktu to tiesības celt prasību par valsts atbalsta īstenošanas pasākumiem atkarībā no attiecīgajiem pasākumiem un valsts procedūrām ( 37 )

2.2.2. Jurisdikcija

(28) Procesuālās autonomijas princips nozīmē, ka katras dalībvalsts ziņā ir tās tiesību sistēmā noteikt, kurām tiesām ir jurisdikcija tiesvedībās par nelikumīga atbalsta piešķiršanu. Tas nozīmē arī to, ka dalībvalstis nosaka konkrētos procesuālos noteikumus, kas reglamentē šīs tiesvedības, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes principus ( 38 )

(29) Tā kā šajā jomā nav speciālu Savienības tiesību aktu noteikumu, dalībvalstu tiesu sistēmu uzbūve ievērojami atšķiras. Dažas dalībvalstis ir izveidojušas specializētas tiesas valsts atbalsta jautājumos, savukārt citas ir noteikušas ekskluzīvu jurisdikciju esošo tiesu palātām vai pieņēmušas procesuālos noteikumus, kas precizē tiesu jurisdikciju publiski tiesiskās un privāttiesiskās izpildes lietās ( 39 ) . Lielākajā daļā dalībvalstu valsts atbalsta noteikumu piemērošana ir civiltiesu un administratīvo tiesu kompetencē ( 40 )

2.2.3. Res judicata princips

(30) Res judicata princips paredz, ka spriedumi, kas ir kļuvuši galīgi, vairs nevar tikt apstrīdēti. Tas attiecas uz gadījumiem, kad ir izsmeltas visas pārsūdzības tiesības vai ir beigušies šo tiesību izmantošanai paredzētie termiņi. Res judicata principa mērķis ir nodrošināt tiesību un tiesisko attiecību stabilitāti, kā arī pareizu tiesvedību, un tas ir iestrādāts gan Savienības tiesiskajā kārtībā, gan valstu tiesību sistēmās res judicata principa īstenošanas noteikumi ir valsts tiesību sistēmas jautājums saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu. Tomēr šādiem procesuāliem noteikumiem ir jāatbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem princips paredz, ka spriedumi, kas ir kļuvuši galīgi, vairs nevar tikt apstrīdēti. Tas attiecas uz gadījumiem, kad ir izsmeltas visas pārsūdzības tiesības vai ir beigušies šo tiesību izmantošanai paredzētie termiņi.principa mērķis ir nodrošināt tiesību un tiesisko attiecību stabilitāti, kā arī pareizu tiesvedību, un tas ir iestrādāts gan Savienības tiesiskajā kārtībā, gan valstu tiesību sistēmās ( 41 ) . Saskaņā ar judikatūru, nepastāvot Savienības tiesiskajam regulējumam šajā jomā,principa īstenošanas noteikumi ir valsts tiesību sistēmas jautājums saskaņā ar dalībvalstu procesuālās autonomijas principu. Tomēr šādiem procesuāliem noteikumiem ir jāatbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem ( 42 )

(31) res judicata princips Saskaņā ar Savienības tiesību pārākuma principu ( 43 ) valstu tiesām ir pienākums pilnībā izpildīt Savienības tiesību normas, tostarp, ja nepieciešams, pēc savas iniciatīvas atsakoties piemērot ikvienu ES tiesībām pretrunā esošu valsts tiesību normu. Tas attiecas arī uz valsts noteikumiem, kuros ir nostiprinātsprincips ( 44 )

(32) res judicata principa spēku valsts atbalsta jomā. Savienības tiesību pārākuma princips nepieļauj, ka res judicata principa piemērošana ierobežotu Komisijai LESD paredzēto ekskluzīvo kompetenci novērtēt valsts atbalsta saderību res judicata attiecas arī uz tādu prasījumu pamatiem, kurus varēja izvirzīt, bet kuri netika izvirzīti tiesvedībā Savienības tiesu judikatūra ir ierobežojusiprincipa spēku valsts atbalsta jomā. Savienības tiesību pārākuma princips nepieļauj, kaprincipa piemērošana ierobežotu Komisijai LESD paredzēto ekskluzīvo kompetenci novērtēt valsts atbalsta saderību ( 45 ) . Turklāt apstāklis, ka valsts tiesa ir izslēgusi valsts atbalsta esamību saistībā ar pasākumu, nevar liegt Komisijai vēlāk konstatēt, ka attiecīgais pasākums ir nelikumīgs un nesaderīgs valsts atbalsts ( 46 ) . Tas tā ir pat tad, ja valsts tiesa pieņem nolēmumu pēdējā instancē ( 47 ) . Tas pats ir piemērojams arī tad, ja valsts tiesiskais regulējums parattiecas arī uz tādu prasījumu pamatiem, kurus varēja izvirzīt, bet kuri netika izvirzīti tiesvedībā ( 48 )

3. KOMISIJAS LOMA

(33) LESD 108. panta 3. punktā paredzētās iepriekšējas kontroles sistēmas mērķis ir nodrošināt, ka var tikt īstenots tikai saderīgs atbalsts ( 49 ) . Lai sasniegtu šo mērķi, plānotā atbalsta, uz kuru neattiecas grupu atbrīvojums, īstenošana ir jāatliek līdz brīdim, kad Komisija pieņem lēmumu par tā saderību ar iekšējo tirgu ( 50 )

3.1. Komisijas ekskluzīvā kompetence

(35) Komisija var novērtēt pasākuma saderību ar iekšējo tirgu vai nu pēc sākotnējās izskatīšanas (ja tai nav šaubu par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu) ( 55 ) vai pēc oficiālās izmeklēšanas (ja saistībā ar sākotnējo izskatīšanu tai ir šaubas par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu) ( 56 ) . Sākot oficiālo izmeklēšanu, Komisija pieņem lēmumu, kurā tā pauž savu sākotnējo novērtējumu par attiecīgo pasākumu kā valsts atbalstu un izklāsta savas šaubas par pasākuma saderību ar iekšējo tirgu (“lēmums par procedūras sākšanu”) ( 57 )

(36) Komisijas ekskluzīvās pilnvaras novērtēt valsts atbalsta saderību var ierobežot valstu tiesas, tām īstenojot savu kompetenci piemērot LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 3. punktu (sk. 4.1. iedaļu) ( 58 ) . Tas attiecas uz lēmumiem par procedūras sākšanu, kuriem, gaidot pasākuma saderības novērtējumu, ir noteiktas tiesiskas sekas attiecībā uz tiesvedību valsts tiesās (sk. 4.1.3. iedaļu).

(37) Iepriekšēji galīgi Komisijas lēmumi ir saistoši valstu tiesām, un tām ir jāievēro Komisijas novērtējums par atbalsta esību ( 59 ) . Savukārt, ja valsts tiesa pieņem nolēmumu pirms Komisijas lēmuma, šis nolēmums, pat tad, ja tas ir stājies likumīgā spēkā, nevar liegt Komisijai kādā brīdī īstenot ekskluzīvo kompetenci, kas tai paredzēta LESD (sk. 2.2.3. iedaļu) ( 60 )

3.2. Komisijas pilnvaras panākt valsts atbalsta noteikumu izpildi

(38) Parasti, lai valsts atbalsta noteikumu pārkāpuma gadījumā varētu noteikt tiesiskās aizsardzības līdzekļus, ja Komisija ir secinājusi, ka izskatītais pasākums ir nelikumīgs un nesaderīgs valsts atbalsts, tai ir jāpieņem galīgais lēmums, ar kuru tiek pabeigta oficiālā izmeklēšana un uzdots atgūt šo atbalstu (“atgūšanas lēmums”) ( 61 )

(39) Komisija ir kodificējusi savas izpildes panākšanas pilnvaras, pieņemot procedūras noteikumus valsts atbalsta jomā ( 62 ) . Saskaņā ar Procedūras regulas 16. pantu Komisijai ir jāuzdod nelikumīga un nesaderīga atbalsta atgūšana, pieņemot lēmumu. Ja Komisija savā lēmumā konstatē, ka atbalsta pasākums ir nelikumīgs un nesaderīgs ar iekšējo tirgu, Komisijai nav rīcības brīvības, un tai ir jāuzdod tā atgūšana ( 63 ) , ja vien tas nav pretrunā kādam Savienības tiesību vispārējam principam ( 64 ) . Turklāt uz Komisijas tiesībām pieprasīt atgūšanu attiecas desmit gadu noilguma termiņš, sākot no dienas, kad nelikumīgais atbalsts tika piešķirts saņēmējam ( 65 )

(40) Dažos gadījumos Komisija saskaņā ar procedūras regulas 13. pantu var pēc saviem ieskatiem noteikt pagaidu pasākumus, līdz tā pabeidz saderības novērtējumu. Konkrēti, Komisija var izdot pagaidu apturēšanas vai atgūšanas rīkojumus, ja ir izpildīti vairāki nosacījumi ( 66 ) . Šo pasākumu mērķis ir ierobežot kaitējumu, kas saistīts ar atbalsta īstenošanu gadījumā, kad ir pārkāpti paziņošanas un nogaidīšanas pienākumi ( 67 )

4. VALSTU TIESU LOMA

(41) Komisijai ir jāpārbauda atbalsta pasākuma saderība ar iekšējo tirgu, pat ja tā ir konstatējusi, ka tas īstenots, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, savukārt valstu tiesu loma primāri ir aizsargāt privātpersonu tiesības šādu pārkāpumu gadījumos ( 68 )

(42) Valstu tiesas ir atbildīgas par efektīvas tiesiskās aizsardzības nodrošināšanu trešām personām ( 69 ) . To ieguldījums valsts atbalsta kontroles sistēmā ir īpaši nepieciešams gadījumos, kad ir piešķirts nelikumīgs atbalsts un nav Komisijas galīgā lēmuma par šo pasākumu vai līdz šāda lēmuma pieņemšanai, kā arī gadījumos, kad saderīgs atbalsts ir piešķirts, pārkāpjot nogaidīšanas pienākumu ( 70 )

4.1. Valstu tiesu kompetences tvērums valsts atbalsta noteikumu piemērošanā

(43) Valstu tiesām ir pilnvaras interpretēt un piemērot LESD 107. panta 1. punktu un 108. panta 3. punktu. Gadījumā, ja Komisija nav pieņēmusi lēmumu par to pašu pasākumu ( 71 ) , valstu tiesām, īstenojot savu kompetenci novērtēt valsts atbalsta esību, ir saistošs tikai objektīvais valsts atbalsta jēdziens ( 72 )

(44) Komisija arī novērtē valsts atbalsta esību, kas parasti ir pirmais solis pirms tā saderības novērtēšanas. Tāpēc procedūras Komisijā pirms vai pēc tiesvedības valstu tiesās var ietekmēt tiesvedību valstu tiesās ( 73 ) , kā skaidrots 4.1.1.–4.1.3. iedaļā.

4.1.1. Pēc Komisijas lēmuma

(45) Valsts tiesām ir jāatturas pieņemt lēmumus, kas ir pretrunā Komisijas lēmumam ( 74 ) , un tādēļ tām ir jāievēro Komisijas novērtējums par valsts atbalsta esību. Valstu tiesas turklāt nav kompetentas atzīt Komisijas lēmumus par spēkā neesošiem ( 75 ) . Saskaņā ar LESD 263. pantu tas ir vienīgi Savienības tiesu kompetencē ( 76 )

(46) Ja valsts tiesai ir šaubas par Komisijas lēmuma interpretāciju vai spēkā esību, šī tiesa var lūgt Komisijai skaidrojumu (sk. 5.1. iedaļu) vai atkarībā no apstākļiem saskaņā ar LESD 267. pantu tā var vai tai ir pienākums ( 77 ) lūgt Tiesai sniegt prejudiciālu nolēmumu par attiecīgo jautājumu ( 78 )

4.1.1.1. Pēc Komisijas lēmuma, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu

(47) ex post facto legalizēti atbalsta īstenošanas pasākumi, kas veikti, pārkāpjot LESD paredzēto nogaidīšanas pienākumu Ar Komisijas galīgo lēmumu, ar kuru nelikumīga atbalsta saderību atzīst pēc tā piešķiršanas, netieklegalizēti atbalsta īstenošanas pasākumi, kas veikti, pārkāpjot LESD paredzēto nogaidīšanas pienākumu ( 79 )

(48) Šajā kontekstā valstu tiesām ir jāļauj personām paļauties, ka tiks izdarīti visi atbilstošie secinājumi ( 80 ) saistībā ar nogaidīšanas pienākuma pārkāpumu, tostarp uzdodot atgūt procentus par nelikumības periodu, saskaņā ar valsts tiesību aktiem ( 81 )

(49) No tā izriet, ka tad, ja trešā persona valsts tiesā lūdz atcelt priekšrocības, kas saistītas ar atbalsta priekšlaicīgu īstenošanu, tiesai būtu jāapmierina tās prasība, pat ja Komisija attiecīgo atbalstu jau ir atzinusi par saderīgu. Jebkāda cita interpretācija faktiski ļautu dalībvalstīm neievērot LESD noteikumus, un tādējādi tie zaudētu to paredzēto iedarbību ( 82 )

4.1.1.2. Pēc Komisijas lēmuma par procedūras sākšanu

(50) Situācija ir atšķirīga, ja Komisija saskaņā ar LESD 108. panta 2. punktu ir tikai sākusi izmeklēšanas procedūru par atbalsta pasākumu, par kuru ierosināta lieta valsts tiesā. Lēmumā par procedūras sākšanu Komisija principā pauž šaubas par atbalsta pasākuma saderību ar iekšējo tirgu. Lai gan šīs šaubas parasti attiecas uz atbalsta saderību, atbalsta esības novērtējumam ir sākotnējs raksturs, un tas izriet no attiecīgā pasākuma sākotnējās izskatīšanas ( 83 )

(51) Ievērojot LES 4. panta 3. punktu, valstu tiesām ir jāņem vērā juridiskā situācija, kas izriet no Komisijā notiekošām procedūrām, pat ja tai ir pagaidu raksturs.

(52) Tas nozīmē, ka, kamēr notiek izmeklēšanas procedūra, valstu tiesām ir jāizdara juridiski secinājumi no paša lēmuma par procedūras sākšanu. Pēc lēmuma par procedūras sākšanu valsts tiesa nevar spriest, ka attiecīgais pasākums nav uzskatāms par atbalstu LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, jo pretējā gadījumā tiktu apdraudēta LESD 108. panta 3. punkta iedarbība ( 84 )

(53) Šajā nolūkā valstu tiesu pienākums ir veikt visas atbilstošās darbības, lai novērstu iespējamo nogaidīšanas pienākuma pārkāpumu. Valstu tiesas var nolemt apturēt attiecīgā pasākuma izpildi un uzdot atgūt jau izmaksātās summas. Tās var arī lemt par citiem pagaidu pasākumiem, lai aizsargātu gan attiecīgo pušu intereses, gan Komisijas lēmuma par procedūras sākšanu lietderīgo iedarbību ( 85 )

(54) Turklāt valsts tiesas nevar vienkārši apturēt tiesvedību līdz brīdim, kad Komisija būs pieņēmusi galīgo lēmumu ( 86 ) , jo tas nozīmētu saglabāt priekšrocību tirgū, neraugoties uz iespējamo nogaidīšanas pienākuma pārkāpumu.

(55) Tādi paši ierobežojumi var attiekties uz valstu tiesām, ja Savienības tiesas ir atcēlušas Komisijas galīgo lēmumu ( 87 ) vai nu ar spriedumu, kuru var pārsūdzēt, vai ar galīgu spriedumu, jo Komisijai nav pienākuma atsākt procedūru no paša sākuma, bet to var atsākt no brīža, kad notikusi nelikumība ( 88 ) . Tāpēc lēmums par procedūras sākšanu var palikt spēkā līdz brīdim, kad Komisija pieņem jaunu galīgo lēmumu. Šādos apstākļos valsts tiesām tātad ir jānodrošina no formālās procedūras uzsākšanas izrietošā nogaidīšanas pienākuma izpilde, piemēram, novēršot atgūtā atbalsta atkārtotu izmaksu.

4.2. Valstu tiesu kompetence

(56) Kā minēts 11.–13. punktā, valstu tiesām ir jānosaka, vai valsts atbalsts ir piešķirts saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, ievērojot ierobežojumus, ko rada Komisijas ekskluzīvā kompetence novērtēt atbalsta saderību un iespējamie iepriekšējie Komisijas lēmumi par to pašu pasākumu.

(57) Valstu tiesas veic novērtējumu divos posmos: pirmkārt, tās novērtē pasākuma būtību, lai noteiktu, vai tas ir kvalificējams kā valsts atbalsts saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, otrkārt, ja valstu tiesas konstatē, ka pasākums ir valsts atbalsts, tām ir jānosaka, vai uz pasākumu attiecas nogaidīšanas pienākums. Ja valstu tiesas konstatē, ka ir pārkāpts nogaidīšanas pienākums, tām ir jānosaka piemēroti tiesiskās aizsardzības līdzekļi, lai aizsargātu to privātpersonu tiesības, kuras ir ietekmējis šis pārkāpums.

4.2.1. Atbalsta esības novērtējums

(58) Savienības tiesas ir apstiprinājušas, ka, tāpat kā Komisija, arī valstu tiesas ir kompetentas interpretēt valsts atbalsta jēdzienu ( 89 )

(59) Lai pārliecinātos par valsts atbalsta esību, bieži ir jāizvērtē virkne sarežģītu jautājumu (sk. 14. punktu). Paziņojumā par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu ( 90 ) Komisija ir devusi detalizētas norādes, kas var palīdzēt valstu tiesām.

(60) Ja rodas šaubas par valsts atbalsta elementu esību, valstu tiesas var lūgt Komisijai sniegt atzinumu (sk. 5.1.1.2. iedaļu). Valstu tiesām ir arī iespēja vai pienākums vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu saskaņā ar LESD 267. pantu.

4.2.2. Novērtējums par to, vai ir pārkāpts nogaidīšanas pienākums

(61) Novērtējot, vai uz atbalsta pasākumu attiecas nogaidīšanas pienākums, valstu tiesām ir jāizvērtē, vai uz pasākumu attiecas kāds no atbrīvojumiem no paziņošanas pienākuma (sk. 1.2. iedaļu). Valstu tiesām jo īpaši jāizvērtē, vai attiecīgais pasākums atbilst kritērijiem, kas noteikti grupu atbrīvojuma regulā, un vai tas ir uzskatāms par pastāvošu atbalstu.

(62) Ja atbalsta pasākums atbilst visiem nosacījumiem, kas paredzēti grupu atbrīvojuma regulā, tas ir atbrīvots no iepriekšējas paziņošanas Komisijai un tiek uzskatīts, ka tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu.

(63) Uz pastāvošu atbalstu neattiecas paziņošanas pienākums, kā noteikts LESD 108. panta 3. punktā, bet uz to attiecas cita Komisijas kontroles sistēma saskaņā ar LESD 108. panta 1. punktu. Tomēr pastāvoša atbalsta grozījumi Procedūras regulas 1. panta c) punkta nozīmē neietilpst pastāvoša atbalsta jēdzienā.

4.2.2.1. Grupu atbrīvojuma regulās paredzēto nosacījumu piemērošana

(64) Dalībvalstis var pieņemt, ka pasākums ir atbrīvots no paziņošanas prasības, ja tas atbilst vispārīgajiem un īpašajiem nosacījumiem, kas paredzēti grupu atbrīvojuma regulās. Savukārt, ja dalībvalsts, iepriekš par to nepaziņojot Komisijai, īsteno atbalsta pasākumu, kas neatbilst visiem piemērojamā grupu atbrīvojuma nosacījumiem, minētā atbalsta īstenošana ir nelikumīga.

(65) Paziņošanas un nogaidīšanas pienākumi, kas izriet no LESD, ir saistoši ne tikai valstu tiesām, bet arī visām dalībvalstu administratīvajām struktūrām ( 91 )

(66) Novērtējot, vai valsts atbalsta pasākums ir īstenots likumīgi, valstu tiesām ir jāpārbauda, vai ir ievēroti grupu atbrīvojuma regulas nosacījumi, kas ļauj konstatēt, ka pasākums bija atbrīvots no paziņošanas pienākuma. ES Tiesa ir noteikusi, kāda ir valstu tiesu kompetences joma, kad tās nosaka, vai Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas nosacījumi ir piemēroti pareizi ( 92 ) , proti, to, kādā mērā valstu tiesas var interpretēt regulas noteikumus.

(67) Grupu atbrīvojuma regulās nav paredzēts dalībvalstīm uzticēt novērtējumu par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu – šis novērtējums joprojām ir Komisijas ekskluzīvā kompetencē ( 93 ) . Tomēr valstu tiesu pienākums ir pārbaudīt, vai valsts iestādes ir piešķīrušas atbalstu, kas pilnībā atbilst šauri interpretētiem piemērojamās grupu atbrīvojuma regulas vispārīgajiem un īpašajiem nosacījumiem ( 94 )

(68) Ja atbalsts ir īstenots saskaņā ar grupu atbrīvojuma regulu, neizpildot visus piemērojamos nosacījumus, šā atbalsta saņēmējam attiecīgajā brīdī nevar būt tiesiskās paļāvības par atbalsta piešķiršanas likumību ( 95 ) . Tas ir tāpēc, ka valsts iestādēm nav pilnvaru pieņemt galīgus lēmumus, ar kuriem konstatē, ka pienākuma paziņot par atbalstu nebija ( 96 )

4.2.2.2. Pastāvošais atbalsts

(69) Kā minēts (63). punktā, atšķirībā no jauna atbalsta uz pastāvošu atbalstu paziņošanas pienākums neattiecas. Tikai Komisija var novērtēt, vai pastāvošs atbalsts joprojām ir saderīgs ar iekšējo tirgu, un ierosināt atbilstošus pasākumus, ja tā uzskata, ka shēma vairs nav saderīga. Īstenojot valsts atbalsta noteikumus, valstu tiesu loma ir ierobežota un tās tikai novērtē, vai atbalsta pasākums ir pastāvošs atbalsts LESD 108. panta 1. punkta nozīmē. Ja pasākums ir pastāvošs atbalsts, valsts tiesai nav jānovērš LESD 108. panta 3. punkta pārkāpums.

(70) Līgumos nav sniegti nekādi norādījumi par atbalsta pasākuma klasificēšanu par pastāvošu atbalstu. Apstākļi, kādos atbalsts uzskatāms par pastāvošu, ir noteikti Procedūras regulas noteikumos ( 97 ) . Tomēr Procedūras regulā nav noteikumu par valstu tiesu pilnvarām un pienākumiem – tos reglamentē LESD noteikumi, kā tos interpretējusi Tiesa ( 98 )

4.2.3. Privātpersonu tiesību aizsardzība gadījumos, kad pārkāpts nogaidīšanas pienākums

(71) Lai aizsargātu privātpersonu tiesības valsts atbalsta nelikumīgas īstenošanas gadījumā, valstu tiesas atkarībā no situācijas var piemērot dažāda veida tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Piemēram, tās var nolemt apturēt vai izbeigt pasākuma īstenošanu (4.2.3.1. iedaļa), likt atgūt jau izmaksātās summas (4.2.3.2. iedaļa) vai noteikt dažādus pagaidu pasākumus, lai citādi aizsargātu attiecīgo personu intereses (4.2.3.3. iedaļa) ( 99 ) . Visbeidzot, tiesām var lūgt, lai tās piespriestu atlīdzināt zaudējumus, kas nodarīti trešām personām valsts atbalsta nelikumīgas īstenošanas rezultātā (4.2.3.4. iedaļa). Katrā ziņā valstu tiesām ir jānodrošina privātpersonām, ka tiks veikti visi atbilstošie pasākumi saskaņā ar valsts tiesību aktiem, lai novērstu LESD 108. panta 3. punkta pārkāpuma sekas ( 100 )

4.2.3.1. Pasākuma īstenošanas apturēšana vai izbeigšana

(72) Ja valsts iestāde vēl nav īstenojusi valsts atbalstu, kas piešķirts, pārkāpjot LESD 108. panta 3. punktu, valsts tiesām ir jānovērš īstenošana, vai nu to apturot, vai izbeidzot. Šāds tiesiskās aizsardzības līdzeklis varētu būt piemērots arī gadījumos, kad valsts atbalsta pasākums ir stājies spēkā, bet atbalsts vēl nav izmaksāts (pilnībā vai daļēji), neraugoties uz vajadzību pēc papildu tiesiskās aizsardzības līdzekļiem attiecībā uz to atbalsta daļu, kas jau ir izmaksāta.

(73) Savienības tiesībās nav noteikts, kādi konkrēti secinājumi valstu tiesām jāizdara par tā akta spēkā esību, ar kuru piešķirts nelikumīgais valsts atbalsts. Tās tikai paredz, ka tiesām ir jāveic efektīvi pasākumi, lai novērstu nelikumīgā atbalsta izmaksāšanu saņēmējam. Tomēr saskaņā ar valsts tiesību aktiem var būt situācijas, kad pasākuma nelikumīgu īstenošanu var apturēt, atceļot atbalsta piešķiršanas aktu ( 101 )

(74) Attiecīgi valstu tiesas var atzīt atbalsta piešķiršanas līgumu par spēkā neesošu, atcelt dalībvalsts iestādes lēmumu par atbalsta piešķiršanu vai apturēt tā izpildi (piemēram, gadījumos, kad atbalsts izpaužas kā piekļuves piešķiršana infrastruktūrai vai pakalpojumam).

(75) Ja atbalstu piešķir pa daļām, valstu tiesām būtu jāizdod rīkojums par turpmāko maksājumu apturēšanu.

4.2.3.2. Atgūšana

(76) Ja nelikumīgais atbalsts saņēmējam jau ir izmaksāts, valstu tiesām principā, ja nav Komisijas lēmuma, ar kuru atbalsts atzīts par saderīgu, ir jāuzdod pilnībā atgūt nelikumīgi izmaksāto summu ( 102 ) . Atbalsta likvidēšana, to atgūstot, ir tā nelikumības loģiskās sekas ( 103 )

(77) Lai atjaunotu situāciju, kāda pastāvēja pirms atbalsta piešķiršanas, valstu tiesām ir pilnībā jāatceļ saņēmējam nelikumīgi piešķirtās priekšrocības. Šīs priekšrocības ietver atbalstu (“atbalsta pamatsumma”), kā arī tādu procentu nemaksāšanu, kas uzņēmumam būtu bijuši jāmaksā nelikumības periodā, ja atbalsta summu tam būtu nācies aizņemties tirgū, un kas tādējādi uzlaboja tā konkurētspējas pozīcijas minētajā periodā (“nelikumīgā atbalsta procenti”) ( 104 ) . Tāpēc valstu tiesām ir jāuzdod atgūt gan atbalsta pamatsummu, gan nelikumīgā atbalsta procentus.

(78) Ja valsts tiesā un Komisijā notiek paralēlas procedūras un ja Komisija atzīst atbalstu par nesaderīgu, valsts tiesai no šā lēmuma būtu jāizdara attiecīgi secinājumi, saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem par atgūšanas lēmumu izpildi ( 105 )

(79) Kā norādīts (48). punktā, ja Komisija atzīst atbalstu par saderīgu, Savienības tiesības dalībvalstīm prasa tikai atgūt nelikumīgā atbalsta procentus par nelikumības periodu ( 106 ) , kurš ilgst no atbalsta izmaksas līdz tā atzīšanai par saderīgu.

(80) Ja Komisijas lēmums, ar kuru pasākums atzīts par saderīgu, tiek atcelts, šo pasākumu nevar uzskatīt par Komisijas apstiprinātu un tā īstenošana ir uzskatāma par nelikumīgu ( 107 ) . Šajā gadījumā saņēmējam nav tiesību atsaukties uz tiesisko paļāvību, ka atbalsts ir bijis likumīgs, ņemot vērā, ka ir celta prasība atcelt pozitīvo lēmumu ( 108 )

(81) Aprēķinot nelikumīgā atbalsta procentus gadījumā, kad dalībvalstij jāatgūst nelikumīgs atbalsts, par kuru Komisija nav pieņēmusi atgūšanas lēmumu, nav piemērojams ne Procedūras regulas 16. panta 2. punkts, ne Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 ( 109 ) 9. un 11. pants. Līdz ar to šādos gadījumos attiecīgās dalībvalsts iestādēm nelikumīgā atbalsta procenti ir jāaprēķina saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktu noteikumiem, ievērojot divus nosacījumus. Pirmkārt, šajos noteikumos jābūt ievērotiem līdzvērtības un efektivitātes principiem (sk. 2.2. iedaļu), un, otrkārt, nelikumīgā atbalsta procenti ir jāaprēķina, vismaz izmantojot likmi, kas ir līdzvērtīga likmei, kāda būtu tikusi piemērota, ja saņēmējs attiecīgo atbalsta summu attiecīgajā periodā būtu aizņēmies tirgū ( 110 )

(82) Attiecībā uz noilgumu, kas piemērojams valsts tiesas pilnvarām pieprasīt atgūšanu, Savienības tiesas ir lēmušas, ka procedūras regulā paredzētais desmit gadu noilgums attiecas tikai uz Komisiju ( 111 ) . Ja valsts procedūrās ir paredzēts ilgāks noilguma periods, valsts tiesnesim ir jāuzdod atgūt atbalstu, kas piešķirts, pārkāpjot nogaidīšanas pienākumu, arī pēc tam, kad Komisijai piemērojamais noilgums ir beidzies. Valstu tiesām ir saistoši arī valsts noilguma periodi, kas ir īsāki par desmit gadiem, ja vien nav Komisijas atgūšanas lēmuma ( 112 ) . Ja Komisija ir pieņēmusi atgūšanas lēmumu, dalībvalstis nevar attaisnot šā lēmuma neīstenošanu, balstoties uz tādām valsts tiesību aktu prasībām kā valsts normas par noilgumu ( 113 )

4.2.3.3. Pagaidu noregulējuma pasākumi

(83) Ievērojot pienākumus, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta, valstu tiesām ir jāveic pagaidu noregulējuma pasākumi, ja tie ļauj aizsargāt privātpersonu tiesības un nodrošināt LESD 108. panta 3. punkta tiešo iedarbību ( 114 ) . Šos pasākumus, kuru mērķis ir provizoriski novērst konkurenci ierobežojošo atbalsta ietekmi ( 115 ) , valstu tiesas nosaka saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ievērojot līdzvērtības un efektivitātes nosacījumus (sk. 2.2. iedaļu).

(84) Valstu tiesas var izvēlēties veikt pagaidu noregulējuma pasākumus, ja iespējami nelikumīgais atbalsts jau ir izmaksāts ( 116 ) vai to drīzumā paredzēts izmaksāt. Pirmajā gadījumā valstu tiesas var likt vai nu atmaksāt atbalstu ar nelikumīgā atbalsta procentiem, vai arī uzdot provizoriski pārskaitīt atbalstu bloķētā kontā, ieskaitot procentus par laiku no atbalsta īstenošanas dienas līdz tā pārskaitīšanas dienai. Šie risinājumi nodrošina, ka priekšrocības, kas saistītas ar iespējami nelikumīgo atbalstu, neturpina palikt saņēmēja rīcībā. Ja pastāv risks, ka atbalsts tiks izmaksāts visā drīzumā, tiesa var izdot pagaidu noregulējuma rīkojumu, lai novērstu iespējami nelikumīgā atbalsta izmaksāšanu, kamēr lieta nav izskatīta pēc būtības ( 117 )

(85) Notiekoša Komisijas izmeklēšana valsts tiesu neatbrīvo no pienākuma aizsargāt privātpersonu tiesības, kas izriet no 108. panta 3. punkta ( 118 ) . Tādējādi valsts tiesa var noteikt atbilstošus pagaidu pasākumus, lai novērstu iespējamās nogaidīšanas pienākuma neizpildes sekas.

(86) Valstu tiesām ir pienākums noteikt pagaidu noregulējuma pasākumus, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: a) nepastāv šaubas par valsts atbalsta esību, b) atbalsts drīzumā tiks īstenots vai jau ir īstenots un c) nav konstatēti ārkārtas apstākļi, kuru dēļ atgūšana nebūtu veicama ( 119 )

4.2.3.4. Prasības par zaudējumu atlīdzināšanu

(87) Pildot savu lomu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu, valstu tiesām var nākties lemt arī par prasījumiem atlīdzināt zaudējumus, ko trešām personām radījis nelikumīgs valsts atbalsts. Ja prasījumi tiek apmierināti, tie nodrošina prasītājiem tiešu finansiālu atlīdzību par ciestajiem zaudējumiem.

(88) Tiesa ir vairākkārt spriedusi, ka skartās trešās personas var celt šādas prasības par zaudējumu atlīdzināšanu valstu tiesās saskaņā ar valsts tiesību aktiem ( 120 ) , kuriem jāatbilst līdzvērtības un efektivitātes principiem (sk. 2.2. iedaļu).

(90) Attiecībā uz LESD 108. panta 3. punkta pārkāpumu pirmās divas (89). punktā noteiktās prasības parasti būs izpildītas. Tiesa ir apstiprinājusi, ka no minētās tiesību normas izriet privātpersonu tiesības, un precizējusi, ka šo tiesību aizsardzība piekrīt valstu tiesām ( 126 )

(91) Turklāt dalībvalstu iestādēm principā ir pienākums paziņot par valsts atbalsta pasākumiem pirms to īstenošanas, tāpēc vairumā gadījumu LESD 108. panta 3. punkta pārkāpums ir pietiekams pamats nopietna pārkāpuma konstatēšanai saskaņā ar Savienības tiesu judikatūru. Valsts atbalsta gadījumā dalībvalstu iestādes parasti nevar apgalvot, ka tās nav zinājušas par nogaidīšanas pienākumu, jo pastāv pietiekama judikatūra un Komisijas norādījumi par LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 3. punkta piemērošanu. Šaubu gadījumā un juridiskās noteiktības labad dalībvalstis vienmēr var paziņot Komisijai par attiecīgo pasākumu pirms tā īstenošanas ( 127 )

(92) Trešā prasība, kas norādīta (89). punktā proti, ka Savienības tiesību pārkāpumam jābūt radījušam prasītājam faktiskus un droši zināmus finansiālos zaudējumus, var tikt izpildīta dažādos veidos. Pētījumā par izpildi norādīts, ka valstu tiesas zaudējumu atlīdzināšanu ir piespriedušas reti, precizējot, ka galvenie šķēršļi prasītājiem ir zaudējumu apmēra un cēloņsakarības starp kaitējumu un nelikumīgo atbalstu noteikšana ( 128 )

(93) Prasītāji bieži vien apgalvo, ka atbalsts ir bijis tiešais cēlonis peļņas negūšanai. Skatot šādus prasījumus, valstu tiesām būtu jāņem vērā šādi apsvērumi: (a) ievērojot Savienības tiesību prasības attiecībā uz līdzvērtību un efektivitāti, valsts noteikumi nevar izslēgt dalībvalsts atbildību par negūto peļņu (129). Ja valsts tiesībās šāda atbildība ir izslēgta, valsts tiesai attiecīgais noteikums būtu jāatstāj nepiemērots attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanas prasījumiem par LESD 108. panta 3. punkta pārkāpumiem; (b) faktiskās negūtās peļņas summas noteikšana ir vienkāršāka, ja nelikumīgais atbalsts ir devis iespēju tā saņēmējam noslēgt līgumu vai iegūt konkrētu uzņēmējdarbības iespēju, tādā veidā pārspējot prasītāju, un saņēmējs šo iespēju jau ir izmantojis; (c) ja atbalsta rezultātā tiek zaudēta tikai tirgus daļa, zaudējumu apmēra noteikšana ir sarežģītāka. Viens no iespējamajiem veidiem, kā atrisināt šādas lietas, var būt prasītāja faktiskā ienākumu līmeņa (pamatojoties uz peļņas un zaudējumu aprēķinu) salīdzināšana ar hipotētisko ienākumu līmeni gadījumā, ja nelikumīgais atbalsts nebūtu piešķirts (130); (d) ir iespējamas situācijas, kad prasītājam nodarīto zaudējumu apjoms pārsniedz negūto peļņu. Tas iespējams gadījumos, kad nelikumīgā atbalsta piešķiršanas rezultātā prasītājs ir spiests pārtraukt uzņēmējdarbību.

(94) Dažkārt valsts procesuālie noteikumi ļauj valsts tiesām zaudējumu atlīdzības faktiskā apmēra noteikšanai lūgt ekspertu padomu. Tādā gadījumā un ar nosacījumu, ka tiek ievērots efektivitātes princips ( 131 ) , šādas aplēses būtu iespējams izmantot arī attiecībā uz zaudējumu atlīdzināšanas prasījumiem, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta.

(95) Iespēja pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu principā nav atkarīga no paralēlām izmeklēšanām Komisijā attiecībā uz to pašu atbalsta pasākumu. Notiekoša Komisijas izmeklēšana valstu tiesas neatbrīvo no pienākuma aizsargāt privātpersonu tiesības, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta ( 132 ) . Tā kā prasītāji var būt spējīgi pierādīt, ka tie ir cietuši zaudējumus priekšlaicīgi īstenota atbalsta dēļ un, konkrētāk, atbalsta saņēmēja nelikumīgās iegūtā laika priekšrocības dēļ, zaudējumu atlīdzināšanas prasījumi var tikt apmierināti arī tad, ja brīdī, kad valsts tiesa lemj par prasību, Komisija attiecīgo atbalstu jau ir atzinusi par saderīgu ( 133 )

(96) Asteris judikatūra) Tiesa ir atgādinājusi, ka valsts atbalsts juridiskā ziņā pašos pamatos atšķiras no zaudējumu atlīdzības, ko valsts iestādēm var nākties maksāt privātpersonām, atlīdzinot radītos zaudējumus(judikatūra) ( 134 ) . Tomēr, lemjot par kompensāciju trešām personām sakarā ar izmaksām, kas radušās kā nelikumīga atbalsta tiešs rezultāts, valstu tiesām ir jāraugās, lai netiktu pieņemti lēmumi, kuri izvēršas par atbalsta piešķiršanu ( 135 ) vai paplašina atbalsta saņēmēju loku ( 136 )

(97) Asteris judikatūra neattiecas uz gadījumiem, kad prasītājs lūdz valsts tiesu tam piešķirt iepriekšēju valsts atbalstu, ko prasītājs nav saņēmis kāda iemesla dēļ Lai gan privātpersonas var lūgt valstu tiesām piespriest atlīdzināt zaudējumus, uz kuriem viņiem, viņuprāt, ir tiesības, šādas prasības nevar izraisīt to, ka tiek apieta ES valsts atbalsta noteikumu efektīva piemērošana ( 137 ) . Jo īpaši privātpersonas, kurām saskaņā ar valsts tiesību aktiem varētu būt tiesības saņemt atbalstu, par ko nav paziņots Komisijai un ko tā nav apstiprinājusi, bet kuras nav saņēmuši šādu atbalstu, nevar pieprasīt kompensāciju par zaudējumiem, kas atbilst nesaņemtā atbalsta summai, jo tā būtu nelikumīga atbalsta netieša piešķiršana ( 138 ) . No tā izriet, kajudikatūra neattiecas uz gadījumiem, kad prasītājs lūdz valsts tiesu tam piešķirt iepriekšēju valsts atbalstu, ko prasītājs nav saņēmis kāda iemesla dēļ ( 139 )

(98) Nelikumīga atbalsta saņēmēji dažkārt mēģina pieprasīt zaudējumu atlīdzināšanu no valsts pēc tam, kad tiem uzdots atmaksāt atbalsta summu. Parasti šie saņēmēji izvirza argumentus, kuros apgalvo, ka ir pārkāpta viņu tiesiskā paļāvība. Tomēr Tiesa ir spriedusi, ka nelikumīgi piešķirts atbalsts nevar radīt tiesisko paļāvību atbalsta saņēmējam, kuram būtu jāspēj noteikt, vai ir ievērota atbalsta piešķiršanas pareizā procedūra ( 140 ) . Tāpēc viņu prasības ir jānoraida.

(99) SFEI lietas spriedumā Tiesa secināja, ka, tā kā LESD 108. panta 3. punkts neuzliek tiešus pienākumus atbalsta saņēmējam, minētā panta pārkāpums nav pietiekams pamats saukt saņēmēju pie atbildības Lai gan judikatūrā ir atzītas ES tiesības trešām personām, kas cietušas zaudējumus atbalsta nelikumīgas īstenošanas dēļ, pieprasīt zaudējumu atlīdzību pret attiecīgo dalībvalsti, prasības par zaudējumu atlīdzību pret atbalsta saņēmējiem ir atļautas, bet nav nepieciešamas saskaņā ar ES valsts atbalsta tiesību aktiem, jo LESD 107. un 108. pantā saņēmējiem nav paredzēti nekādi tieši pienākumi.lietas spriedumā Tiesa secināja, ka, tā kā LESD 108. panta 3. punkts neuzliek tiešus pienākumus atbalsta saņēmējam, minētā panta pārkāpums nav pietiekams pamats saukt saņēmēju pie atbildības ( 141 ) . Tas neskar iespēju celt zaudējumu atlīdzināšanas prasību pret atbalsta saņēmēju saskaņā ar valsts tiesību aktiem, piemēram, pamatojoties uz valsts noteikumiem, kas reglamentē ārpuslīgumisko atbildību ( 142 )

5. SADARBĪBA STARP KOMISIJU UN VALSTU TIESĀM

(100) Komisijai ir jāpalīdz valstu tiesām pildīt to nozīmīgo lomu valsts atbalsta noteikumu izpildes panākšanā saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu. Savukārt valstu tiesas var lūgt Komisijas palīdzību, piemērojot šos noteikumus izskatīšanā esošā lietā. Cieša sadarbība starp dalībvalstu tiesām un Komisiju veicina lielāku konsekvenci ( 143 ) un efektivitāti valsts atbalsta noteikumu piemērošanā visā Savienībā.

5.1. Komisijas palīdzība valstu tiesām

(101) Sniedzot atbalstu valstu tiesām, Komisijai ir jāpilda pienākums glabāt dienesta noslēpumu un jāaizsargā sava darbība un neatkarība ( 144 ) . Pildot pienākumu pret valstu tiesām saskaņā ar LES 4. panta 3. punktu, Komisija apņemas būt neitrāla un objektīva. Komisija var lūgt valstu tiesām nosūtīt informāciju un dokumentus, kas vajadzīgi, lai sniegtu lūgto palīdzību. Palīdzot valstu tiesām, Komisija neapmierina pušu privātās intereses. Komisijas ieguldījums atbilst tās pienākumam nodrošināt valsts atbalsta noteikumu pareizu īstenošanu un aizstāvēt sabiedrības intereses ( 145 ) . Tāpēc Komisija neuzklausa nevienu no valsts tiesvedībā iesaistītajām pusēm.

5.1.1. Sadarbības līdzekļi

(103) Procedūras regulas 29. pantā kodificēti trīs Komisijas un valstu tiesu sadarbības līdzekļi. Šie sadarbības līdzekļi sīkāk izskaidroti šā paziņojuma 5.1.1.1., 5.1.1.2. un 5.1.1.3. iedaļā.

5.1.1.1. Informācijas nosūtīšana valstu tiesām

(104) Saskaņā ar Procedūras regulas 29. pantu valstu tiesas var lūgt Komisijai nosūtīt tām tās rīcībā esošo informāciju ( 150 )

(105) Valstu tiesas var lūgt Komisijai sniegt tām informāciju par notiekošajām valsts atbalsta procedūrām. Tā ietver, piemēram, informāciju par to: a) vai Komisijā notiek procedūra attiecībā uz konkrētu valsts atbalsta pasākumu, b) vai dalībvalsts ir pienācīgi paziņojusi par konkrētu atbalsta pasākumu saskaņā ar LESD 108. panta 3. punktu un c) vai Komisija ir sākusi oficiālo izmeklēšanu, un d) vai Komisija jau ir pieņēmusi lēmumu ( 151 )

(106) Turklāt valstu tiesas var pieprasīt, lai Komisija nosūtītu tās rīcībā esošos dokumentus. Šie dokumenti var būt pieņemto Komisijas lēmumu kopijas, ja šie lēmumi vēl nav publicēti Komisijas tīmekļa vietnē, faktu dati, statistika, tirgus pētījumi un ekonomiskā analīze.

(107) LES 4. panta 3. punktā noteiktais lojālas sadarbības pienākums paredz, ka Komisijai ir jāsniedz valstu tiesām visa informācija, ko tās lūdz ( 152 ) . Tas ietver arī informāciju, uz kuru attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu.

(108) Nosūtot informāciju valstu tiesām, Komisijai ir jāievēro fiziskām un juridiskām personām sniegtās garantijas saskaņā ar LESD 339. pantu ( 153 ) . LESD 339. pants aizliedz Komisijas locekļiem, ierēdņiem un pārējiem darbiniekiem izpaust informāciju, uz kuru attiecas pienākums glabāt dienesta noslēpumu. Šī informācija var ietvert konfidenciālu informāciju un komercnoslēpumus.

(109) Ja Komisija plāno nosūtīt valsts tiesai informāciju, uz kuru attiecas dienesta noslēpums, tā lūdz valsts tiesu apliecināt, ka tā garantēs šīs konfidenciālās informācijas un komercnoslēpumu aizsardzību. Ja valsts tiesa sniedz šādu garantiju (piemēram, norādot pamatu valsts tiesību aktos), Komisija nosūta pieprasīto informāciju, norādot tās daļas, uz kurām attiecas dienesta noslēpums un kuras tāpēc nedrīkst izpaust. Savukārt, ja valsts tiesa nevar sniegt šādu garantiju, Komisija attiecīgo informāciju nenosūta ( 154 )

(110) Ir vēl citas situācijas, kurās Komisija nevar izpaust informāciju valstu tiesām. Komisija jo īpaši var atteikties nosūtīt dalībvalsts tiesai informāciju tad, ja šāda informācijas nosūtīšana apdraudētu Savienības darbību un neatkarību. Tā tas būtu gadījumā, kad informācijas izpaušana apdraudētu Komisijai uzticēto uzdevumu izpildi ( 155 ) (piemēram, informācija par Komisijas iekšējo lēmumu pieņemšanas procesu).

(111) Lai nodrošinātu efektīvu sadarbību ar valstu tiesām, Komisija cenšas sniegt valstu tiesu pieprasīto informāciju viena mēneša laikā no pieprasījuma dienas. Ja Komisijai ir jālūdz valstu tiesām papildu paskaidrojumi par to sākotnējiem pieprasījumiem vai jāapspriežas ar trešām personām, kuras tieši ietekmē informācijas nosūtīšana, viena mēneša termiņu sāk skaitīt no nulles no tā brīža, kad ir saņemts paskaidrojums vai pabeigta apspriešanās ( 156 )

5.1.1.2. Atzinumu par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu nosūtīšana

(112) Procedūras regulas 29. pantā valstu tiesām ir paredzēta arī iespēja lūgt Komisijai sniegt atzinumu par jautājumiem, kas saistīti ar valsts atbalsta noteikumu piemērošanu ( 157 )

(113) Valstu tiesām, piemērojot valsts atbalsta noteikumus izskatīšanā esošai lietai, ir jāievēro attiecīgie Savienības noteikumi un Savienības tiesu judikatūra. Neskarot Līgumu galīgo interpretāciju Savienības tiesās, valstu tiesas norādījumus par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu var atrast Komisijas lēmumu pieņemšanas praksē, kā arī attiecīgajos Komisijas paziņojumos un pamatnostādnēs. Valstu tiesas var atrast norādījumus arī iepriekšējos Komisijas atzinumos vai apsvērumos, kas publicēti Komisijas tīmekļa vietnē, ja attiecīgo jautājumu elementi ir analoģiski tiem, kurus skatījušas citas valstu tiesas ( 158 )

(114) Tomēr var būt apstākļi, kad iepriekšējie Komisijas lēmumi vai atzinumi un Komisijas paziņojumi un pamatnostādnes valstu tiesām nesniedz pietiekamas norādes. Ievērojot LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu un ņemot vērā valstu tiesu būtisko lomu valsts atbalsta noteikumu izpildes panākšanā, Komisija piedāvā valstu tiesām iespēju pieprasīt Komisijai atzinumu par attiecīgajiem jautājumiem, kas saistīti ar valsts atbalsta noteikumu piemērošanu ( 159 )

(115) Komisijas atzinuma pieprasījumi principā var attiekties uz jebkuriem ar valsts atbalstu saistītajiem ekonomiskajiem, faktu vai juridiskajiem jautājumiem, kas rodas saistībā ar valsts tiesvedību. Valstu tiesas cita starpā var jautāt Komisijai: (a) vai konkrēts pasākums ietver atbalsta elementus LESD 107. panta 1. punkta nozīmē, un, ja tas tā ir, lūgt norādījumus par to, kā noteikt atbalsta summu. Šādi pieprasījumi var attiekties uz konkrētu LESD 107. pantā noteiktu valsts atbalsta elementu (proti, uzņēmuma jēdzienu, selektīvas priekšrocības esību, pasākuma attiecināmību uz dalībvalsti un valsts līdzekļu klātbūtni, iespējamiem konkurences izkropļojumiem un ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm); (b) vai noteikts atbalsta pasākums atbilst konkrētai grupu atbrīvojuma regulas prasībai vai de minimis regulas prasībai, kas nozīmētu, ka nav nepieciešama iepriekšēja paziņošana Komisijai un nav piemērojams LESD 108. panta 3. punktā paredzētais nogaidīšanas pienākums; (c) vai uzskatāms, ka konkrēts atbalsts iekļaujas atbalsta shēmā, par kuru ir paziņots Komisijai un kura ar Komisijas lēmumu ir atzīta par saderīgu ar iekšējo tirgu, vai arī tas ir citādi kvalificējams kā pastāvošs atbalsts, kā rezultātā LESD 108. panta 3. punktā paredzētais nogaidīšanas pienākums nav piemērojams; (d) vai pastāv izņēmuma apstākļi (160), kas liegtu valsts tiesai pieprasīt pilnīgu atgūšanu saskaņā ar Savienības tiesībām; (e) kādi ir zaudējumu atlīdzināšanas prasījumu juridiskie priekšnosacījumi saskaņā ar Savienības tiesībām, un lūgt norādījumus par to, kā noteikt nodarīto zaudējumu apjomu. (f) kā aprēķināt atgūstamā atbalsta summu, un kā aprēķināt atgūstamos procentus.

(116) Valstu tiesas nav kompetentas novērtēt atbalsta pasākuma saderību, pamatojoties uz LESD 107. panta 2. punktu, 107. panta 3. punktu, 106. panta 2. punktu un 93. pantu ( 161 ) . Tāpēc tās nevar lūgt Komisijai sniegt atzinumu par konkrēta atbalsta pasākuma saderību ar iekšējo tirgu. Tomēr, kā skaidrots 5.1.1.1. iedaļā, valstu tiesas var jautāt Komisijai, vai tā jau izvērtē konkrēta atbalsta pasākuma saderību.

(117) Sniedzot atzinumu, Komisija saskaņā ar LES 4. panta 3. punktā noteikto lojālas sadarbības principu valsts tiesai sniedz prasītos faktus vai ekonomisko vai juridisko skaidrojumu. Atšķirībā no Savienības tiesību autoritatīvās interpretācijas, ko sniedz Savienības tiesas, Komisijas atzinums valsts tiesai nav juridiski saistošs.

(118) Komisija atzinumu valstu tiesām sniedz saskaņā ar to procesuālajiem noteikumiem un praksi. Lai nodrošinātu efektīvu sadarbību ar valstu tiesām, Komisija cenšas pieprasīto atzinumu valsts tiesai sniegt četru mēnešu laikā no pieprasījuma dienas. Ja Komisijai ir jālūdz valsts tiesai papildu paskaidrojumi par tās pieprasījumu, šo četru mēnešu termiņu var pagarināt.

(119) Valstu tiesām ir jāaizsargā privātpersonu tiesības, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta, arī laikposmā, kurā Komisija sagatavo pieprasīto atzinumu. Kā skaidrots iepriekš ( 162 ) , valsts tiesas pienākums aizsargāt privātpersonu tiesības, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta, tostarp nosakot pagaidu noregulējuma pasākumus, ir piemērojams neatkarīgi no tā, vai tiek gaidīts Komisijas atzinums.

5.1.1.3. Amicus curiae apsvērumu iesniegšana

(120) Saskaņā ar procedūras regulas 29. panta 2. punktu Komisija var iesniegt rakstiskus apsvērumus valstu tiesām, kuras piemēro valsts atbalsta noteikumus. Ar attiecīgās valsts tiesas atļauju Komisija var sniegt arī mutiskus apsvērumus. Šie apsvērumi ir pazīstami arī kā “ amicus curiae apsvērumi”. Komisija iesniedz amicus curiae apsvērumus pēc savas iniciatīvas.

(121) Tomēr valstu tiesas vai dalībnieki lietā, kuru izskata valsts tiesa, var lūgt Komisijai sniegt amicus curiae apsvērumus, ja tajā tiek skatīti valsts atbalsta jautājumi. Lēmums amicus curiae statusā iestāties lietā, ko izskata valsts tiesa, ir ekskluzīva Komisijas prerogatīva, un tai ir pilnīga rīcības brīvība šajā jautājumā. Tomēr, lai ļautu valstu tiesām plānot tiesvedību, Komisija tās nekavējoties informēs par savu nodomu iejaukties kā amicus curiae .

(122) amicus curiae apsvērumus valsts tiesvedības ietvaros, lai nodrošinātu LESD 107. panta 1. punkta vai 108. panta 3. punkta konsekventu piemērošanu Komisija iesniedzapsvērumus valsts tiesvedības ietvaros, lai nodrošinātu LESD 107. panta 1. punkta vai 108. panta 3. punkta konsekventu piemērošanu ( 163 ) . Lai novērtētu sava ieguldījuma nepieciešamību un lietderību, Komisija cita starpā var ņemt vērā: (a) vai ir sagaidāms, ka konkrētajai lietai būs nozīme arī citās lietās (piemēram, ja lietā ir runa par vispārīgu jautājumu par valsts atbalstu); (b) vai Komisijas apsvērumi var veicināt valsts atbalsta noteikumu izpildes efektivitāti attiecīgajās valstu tiesās; (c) vai lieta ir saistīta ar jaunu jautājumu pēc būtības, kurš vēl nav aplūkots Komisijas lēmumu pieņemšanas praksē vai paziņojumos un pamatnostādnēs, vai (d) lieta tiek izskatīta tiesā, kuras spriedumu nevar pārsūdzēt.

(123) Komisija pilnībā respektē valstu tiesu neatkarību un darbību. Tāpat kā iepriekš 5.1.1.2. iedaļā minētie Komisijas atzinumi, arī amicus curiae apsvērumi nav saistoši valsts tiesai, kas izskata lietu, kurā Komisija ir iestājusies. Pirms Komisija pēc savas iniciatīvas iesniedz amicus curiae apsvērumus, tā informē attiecīgo dalībvalsti, nosūtot vēstuli tās pastāvīgajai pārstāvniecībai Savienībā.

(124) Lai varētu iesniegt noderīgus apsvērumus, Komisija var lūgt attiecīgajai valsts tiesai nosūtīt tās rīcībā esošus dokumentus, kas Komisijai ir vajadzīgi, lai izvērtētu attiecīgo jautājumu. Komisija izmanto šos dokumentus apsvērumu sagatavošanai.

(125) Procedūras regulā nav paredzēts procesuālais satvars amicus curiae apsvērumu iesniegšanai. Tāpēc Komisija savus apsvērumus iesniedz saskaņā ar dalībvalstu procesuālajiem noteikumiem un praksi, tostarp tiem, kas aizsargā lietas dalībnieku tiesības. Ja dalībvalsts vēl nav izveidojusi atbilstošo procesuālo satvaru, valsts tiesas ziņā ir noteikt, kādi procesuālie noteikumi ir jāievēro, iesniedzot amicus curiae apsvērumus par attiecīgajā tiesā izskatāmo lietu, paturot prātā, ka šī iesniegšana pamatojas uz Procedūras regulas 29. pantu.

(126) Valsts procesuālajam satvaram būtu jāatbilst šā paziņojuma 2.2. iedaļā minētajiem principiem. Tas nozīmē, ka valsts procesuālais satvars attiecībā uz apsvērumu iesniegšanu par jautājumiem, kas attiecas uz LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 3. punkta piemērošanu, nedrīkst padarīt šādu apsvērumu iesniegšanu a) pārmērīgi grūtu vai praktiski neiespējamu (atbilstoši efektivitātes principam) un b) grūtāku nekā apsvērumu iesniegšanu tādā tiesvedībā, kurā piemēro līdzvērtīgus valsts tiesību aktus (saskaņā ar līdzvērtības principu).

5.1.2. Vienotais kontaktpunkts un atzinumu un amicus curiae apsvērumu publicēšana

(127) Lai nodrošinātu efektīvāku sadarbību un saziņu ar valstu tiesām, Komisija ir izveidojusi vienoto kontaktpunktu, kurā valstu tiesas vai puses var vērsties ar saviem pieprasījumiem: European Commission Directorate Generale for Competition COMP Amicus State Aid 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Tel. +32 22976271 Fakss +32 22953584 E-pasts: COMP-AMICUS-STATE-AID@ec.europa.eu

(128) Komisija aicina valstu tiesas turpināt izmantot šo vienoto kontaktpunktu, lai nosūtītu Komisijai informāciju vai pieprasījumus saskaņā ar šā paziņojuma 5.1.1. iedaļu. Valstu tiesas var nosūtīt informāciju vai pieprasījumus jebkurā no 24 Eiropas Savienības oficiālajām valodām ( 164 )

(129) Par sadarbību ar valstu tiesām Komisija ziņo savā gada ziņojumā par konkurences politiku. Komisija arī dara pieejamus savus atzinumus un apsvērumus saistībā ir amicus curiae savā tīmekļa vietnē.

(130) Sniedzot atzinumus vai amicus curiae apsvērumus, Komisija lūdz valstu tiesām atļaut tos publicēt. Tas ļauj Komisijai savā tīmekļa vietnē publicēt Komisijas sniegtos atzinumus un amicus curiae apsvērumus un attiecīgā gadījumā valsts tiesu spriedumus.

5.2. Valstu tiesu palīdzība Komisijai

(131) LES 4. panta 3. punktā noteiktais lojālas sadarbības pienākums nozīmē arī to, ka dalībvalstīm, tostarp to tiesu iestādēm, ir jāpalīdz Savienības iestādēm sasniegt Savienības mērķus.

(132) Lai nodrošinātu valsts atbalsta noteikumu efektīvu izpildi, valstu tiesas tiek aicinātas nekavējoties nosūtīt Komisijai visu to rakstisko spriedumu kopiju, kuras tās pasludinājušas pēc tam, kad Komisija sniegusi informāciju vai atzinumu vai iesniegusi amicus curiae apsvērumus. Tas ļauj Komisijai laikus uzzināt par lietām, par kurām varētu būt lietderīgi iesniegt apsvērumus, ja kāds no lietas dalībniekiem attiecīgo spriedumu apstrīdētu. Nosūtot spriedumu, valstu tiesas norāda Komisijai, vai tās atļauj publicēt šo spriedumu Komisijas tīmekļa vietnē.

(133) Lai valsts atbalsta noteikumus varētu piemērot efektīvāk un konsekventāk, Komisija mudina dalībvalstis izveidot koordinācijas punktus valstu tiesnešiem, kas izskata valsts atbalsta jautājumus. Šiem koordinācijas punktiem būtu jāatbilst dalībvalstu administratīvajai struktūrai un jāievēro tiesu iestāžu neatkarība. Komisija arī uzskata, ka zināšanu apmaiņas nolūkā īpaši noderīgi varētu būt izveidot formālus vai neformālus valsts vai Eiropas līmeņa tīklus, kuros būtu iesaistīti tiesneši, kas skata valsts atbalsta jautājumus. Centrāli koordinācijas punkti un tiesnešu tīkli varētu palīdzēt valstu tiesnešiem dalīties ar paraugpraksi valsts atbalsta jomā un atvieglot Komisijai informācijas nodošanu par jaunākajām norisēm valsts atbalsta politikā, izmantojot, piemēram, mācību kursus un informatīvus biļetenus.

6. VALSTS ATBALSTA NOTEIKUMU UN LĒMUMU NEIZPILDES SEKAS

(134) Kā norādīts šā paziņojuma 4.2.1. un 4.2.2. iedaļā, valstu tiesām var nākties savas valsts tiesību sistēmā tieši piemērot LESD 107. panta 1. punkta un 108. panta 3. punkta noteikumus. Ja valstu tiesu spriedumu iedarbība ir pielīdzināma jauna atbalsta piešķiršanai un tādējādi ir pārkāpts nogaidīšanas pienākums, Komisija var sākt izmeklēšanas procedūru saskaņā ar procedūras regulas 12. pantu, lai novērtētu nelikumīgā valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu. Turklāt, ja valstu tiesas nenodrošina no Komisijas atgūšanas lēmuma vai Līgumiem izrietošo pienākumu izpildi ( 165 ) , Komisija var sākt pārkāpuma procedūru pret attiecīgajām dalībvalstīm.

(135) Valstu tiesas kā dalībvalstu struktūras tiek aicinātas veikt attiecīgos pasākumus, lai nodrošinātu atgūšanas lēmumu efektīvu īstenošanu. Sekas, ko rada tas, ka dalībvalstis neīsteno Komisijas atgūšanas lēmumus, ir izklāstītas paziņojumā par atgūšanu ( 166 )

(136) Valstu tiesām arī jāaizsargā privātpersonu tiesības gadījumos, kad varētu būt pārkāpts nogaidīšanas pienākums ( 167 ) . Kā norādīts šā paziņojuma 6.2. iedaļā, dalībvalstis (tostarp to tiesas), kas neaizsargā šīs tiesības, nepilda pienākumus, kas tām noteikti Savienības tiesību aktos ( 168 )

6.1. Procedūras Komisijā attiecībā uz nelikumīgu atbalstu

(137) Valstu tiesas var tieši pārkāpt LESD 108. panta 3. punktu, tiesvedības ietvaros veicot darbības, kas pielīdzināmas jauna atbalsta piešķiršanai. Tas var notikt, ja valsts tiesa pieņem spriedumu, kas ietekmē valsts atbalsta piešķiršanas akta īstenošanu. Tas attiecas, piemēram, uz gadījumiem, kad līguma vai atbalsta piešķiršanas lēmuma interpretācijas rezultātā tiek pagarināts atbalsta pasākuma sākotnējais ilgums ( 169 )

(138) Tādējādi valstu tiesām ir jāievēro LESD 108. panta 3. punkts un attiecīgi jānodrošina, ka visi to lēmumi, kuru rezultātā tiek grozīts vai pagarināts akts, ar ko piešķir valsts atbalstu, piemēram, interpretācijas veidā ( 170 ) , tiek paziņoti pirms īstenošanas saskaņā ar dalībvalstī spēkā esošajiem administratīvajiem noteikumiem.

(139) Ja valsts tiesa nenodrošina nogaidīšanas pienākuma ievērošanu un jaunais atbalsts netiek paziņots, kas ļautu Komisijai to izskatīt, Komisija var sākt izmeklēšanu attiecībā uz nelikumīgo valsts atbalstu pēc savas iniciatīvas vai pēc tam, kad ir saņēmusi sūdzību no jebkuras ieinteresētās personas saskaņā ar Procedūras regulas 12. pantu.

6.2. Pārkāpuma procedūra

(140) Saskaņā ar LESD 258. pantu, ja Komisija uzskata, ka dalībvalsts nav izpildījusi kādu Līgumos paredzētu pienākumu, tā var sākt pārkāpuma procedūru. Procedūras mērķis ir izbeigt pārkāpumu. Komisija var nodot lietu izskatīšanai Tiesā pēc pirmstiesas posma, kurā tā sniedz argumentētu atzinumu pēc oficiālas viedokļu apmaiņas ar attiecīgo dalībvalsti ( 171 )

(141) Ja valstu tiesas neizdara atbilstošus secinājumus no LESD 108. panta 3. punkta pārkāpuma, tās pārkāpj savus Līgumos noteiktos pienākumus. Tā tas var būt gadījumā, ja valstu tiesas nenovērš nelikumīga pasākuma īstenošanu vai neizdod rīkojumu par atbalsta atgūšanu ( 172 )

(142) Dalībvalsts var tikt saukta pie atbildības arī tad, ja valstu tiesas nenodrošina privātpersonu tiesību aizsardzību, pārkāpjot pienākumus, kas izriet no LESD 108. panta 3. punkta. Tiesa ir spriedusi, ka dalībvalstis ir atbildīgas par zaudējumiem, kas radušies Savienības tiesību pārkāpumu dēļ, ieskaitot pārkāpumus, kuri izriet no valsts pēdējās instances tiesas nolēmuma ( 173 )

7. NOBEIGUMA NOTEIKUMI

(143) Šis paziņojums aizstāj 2009. gada paziņojumu par piemērošanu.

(144) Šā paziņojuma mērķis ir sniegt norādījumus valstu tiesām par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu. Šis paziņojums valstu tiesām nav saistošs un neietekmē to neatkarību.

(145) Komisija var pārskatīt šo paziņojumu, kad tā to uzskata par vajadzīgu, cita starpā, pamatojoties uz piemērojamo Savienības noteikumu izmaiņām vai būtiskām judikatūras izmaiņām nākotnē.

(1) Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “ES valsts atbalsta modernizācija (VAM)”, COM(2012) 209 final.

(2) Kopš 2015. gada kāda grupu atbrīvojuma regula ir bijusi piemērojama vairāk nekā 96 % no jaunajiem atbalsta pasākumiem (tiem, par kuriem izdevumus deklarē pirmoreiz). Sk. http://ec.europa.eu/competition/state_aid/scoreboard/index_en.html

(3) Pētījums par izpildi tika veikts pirms Līguma par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes izstāšanos no Eiropas Savienības un Eiropas Atomenerģijas kopienas parakstīšanas (2020. gada 24. janvāris) un pirms tā stāšanās spēkā (2020. gada 1. februāris). Visas atsauces uz dalībvalstīm pētījumā par izpildi ir jāsaprot kā atsauces arī uz Apvienoto Karalisti.

(4) Sk. dokumentu “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads.

(5) Komisijas paziņojums par valsts atbalsta tiesību normu piemērošanu valstu tiesās (OV C 85, 9.4.2009., 1. lpp.).

(6) Padomes Regula (ES) 2015/1589 (2015. gada 13. jūlijs), ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Līguma par Eiropas Savienības darbību 108. panta piemērošanai (kodificēta redakcija) (OV L 248, 24.9.2015., 9. lpp.).

(7) Lai noteiktu, vai struktūra atbilst “tiesas” jēdzienam LESD 267. panta izpratnē, Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram, vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai process tajā notiek atbilstoši sacīkstes principam, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga . Attiecībā uz šo sk. Tiesas 2020. gada 21. janvāra spriedumu Banco de Santander, C-274/14, ECLI:EU:C:2015:17, 51. punkts. Šķīrējtiesas nevar uzskatīt par tiesām LESD 267. panta nozīmē, ja pusēm ne juridiski, ne faktiski nav pienākuma nodot savus strīdus šķīrējtiesai un ja attiecīgās dalībvalsts iestādes nav iesaistītas lēmumā par šķīrējtiesu izvēli, un tām nav pienākuma iesaistīties tiesvedībā šķīrējtiesā. Taču Tiesa ir atzinusi par pieņemamiem prejudiciālos jautājumus, kurus tai bija iesniegusi tāda šķīrējtiesa, kura bija nodibināta ar likumu, kuras nolēmumi bija saistoši lietas dalībniekiem un kuras kompetence nebija atkarīga no nolīguma starp tiem . Sk. Tiesas 2014. gada 13. februāra rīkojumu lietā Merck Canada, C-555/13, 17. un 18. punkts un tajos minētā judikatūra.

(8) Tomēr, pat ja šo pamatnostādņu mērķis nav radīt saistošas sekas, valsts tiesām tās ir jāņem vērā, lai izlemtu tām iesniegtos strīdus. Sk. Tiesas 2014. gada 3. septembra spriedumu Baltlanta, C-410/97, EU:C:2014:2134, 64. punkts un Tiesas 1989. gada 13. decembra spriedumu Grimaldi, C-322/97, ECLI:EU:C:1989:646, 18. punkts; Tiesas 2014. gada 13. februāra spriedumu Mediaset, C-69/13, ECLI:EU:C:2014:71, 31. punkts;

(9) OV C 247, 23.7.2019., 1. lpp.

(10) Sk. Tiesas 2008. gada 22. decembra spriedumu British Aggregates pret Komisiju, C-487/06 P, ECLI:EU:C:2008:757, 111. punkts; Tiesas 2000. gada 16. maija spriedumu Francija pret Ladbroke Racing Ltd un Komisiju, C-83/98 P, ECLI:EU:C:2000:248, 25. punkts.

(11) Sk., piemēram, Komisijas paziņojums par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV C 262, 19.7.2016., 1. lpp.). Komisijas paziņojums par Eiropas Savienības [valsts] atbalsta noteikumu piemērošanu kompensācijai, kas piešķirta par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšanu (OV C 8, 11.1.2012., 4. lpp.); Komisijas paziņojums par EK līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam garantiju veidā (OV C 155, 20.6.2008., 10. lpp.). Komisijas paziņojums – Nostādnes par valsts atbalstu pētniecībai, izstrādei un inovācijai (OV C 198, 27.6.2014., 1. lpp.).

(12) Tiesas 2019. gada 14. novembra spriedums Dilly’s Wellnesshotel, C-585/17, ECLI:EU:C:2019:969, 54. punkts.

(13) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88. punkts; Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22. punkts; Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 29. punkts.

(14) Tiesas 2006. gada 5. oktobra spriedums Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 38. punkts; Tiesas 2010. gada 11. marta spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, 26. punkts; Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 21. punkts; Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 21. punkts.

(15) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 88. un 89. punkts; Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 22. un 23. punkts.

(16) Saskaņā ar Procedūras regulas 1. panta c) punktu “jauns atbalsts” ir definēts kā “jebkurš atbalsts, t. i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, kas nav pastāvošs atbalsts, tostarp pastāvoša atbalsta grozījumi”. Tā kā šīs tiesību normas formulējums ir plašs, tā var attiekties ne tikai uz pašiem grozījumiem, bet arī uz atbalstu, uz ko attiecas šie grozījumi. Turklāt saskaņā ar Procedūras regulas 1. panta b) punkta ii) apakšpunktu “pastāvošs atbalsts” cita starpā ir “atļauts atbalsts, t. i., atbalsta shēmas un individuāls atbalsts, ko atļāvusi Komisija vai Padome”. Tādējādi atbalsts, par kuru ir pieņemts lēmums par atļaujas piešķiršanu un uz kuru vairs nevar attiecināt šo lēmumu pēc grozījumiem, kas neatbilst kādam šajā lēmumā paredzētam nosacījumam, ar ko nodrošina atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, var būt jauns atbalsts. Sk. Tiesas 2017. gada 25. oktobra spriedumu Komisija pret Itālija C-467/15 P, ECLI:EU:C:2017:799, 46. un 47. punkts. Sk. arī šā paziņojuma 4.2.2.2. iedaļu.

(17) Komisijas Regula (ES) Nr. 1407/2013 (2013. gada 18. decembris) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 352, 24.12.2013., 1. lpp.); Komisijas Regula (ES) Nr. 360/2012 (2012. gada 25. aprīlis) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam, ko piešķir uzņēmumiem, kuri sniedz pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (OV L 114, 26.4.2012., 8. lpp.); Komisijas Regula (ES) Nr. 1408/2013 (2013. gada 18. decembris) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam lauksaimniecības nozarē (OV L 352, 24.12.2013., 9. lpp.); Komisijas Regula (ES) Nr. 717/2014 (2014. gada 27. jūnijs) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu de minimis atbalstam zvejniecības un akvakultūras nozarē (OV L 190, 28.6.2014., 45. lpp.).

(18) Šādas regulas tiek pieņemtas, balstoties uz Padomes 2015. gada 13. jūlija pilnvarojuma Regulu (ES) 2015/1588 par to, kā piemērot Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV L 248, 24.9.2015., 1. lpp.).

(19) Komisijas Regula (ES) Nr. 651/2014 (2014. gada 17. jūnijs), ar ko noteiktas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma 107. un 108. pantu (OV L 187, 26.6.2014., 1. lpp.).

(20) Saskaņā ar LESD 109. pantu Eiropas Savienības Padome var pieņemt regulas, lai piemērotu LESD 107. un 108. pantu, un noteikt atbalsta kategorijas, kas ir atbrīvotas no paziņošanas pienākuma. Saskaņā ar LESD 108. panta 4. punktu Komisija attiecīgi var pieņemt regulas, kas attiecas uz valsts atbalsta kategorijām, kuras Padome ir noteikusi saskaņā ar LESD 109. pantu.

(21) Komisijas Lēmums 2012/21/ES (2011. gada 20. decembris) par Līguma par Eiropas Savienības darbību 106. panta 2. punkta piemērošanu valsts atbalstam attiecībā uz kompensāciju par sabiedriskajiem pakalpojumiem dažiem uzņēmumiem, kuriem uzticēts sniegt pakalpojumus ar vispārēju tautsaimniecisku nozīmi (izziņots ar dokumenta numuru C(2011) 9380) (OV L 7, 11.1.2012., 3. lpp.).

(22) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1370/2007 (2007. gada 23. oktobris) par sabiedriskā pasažieru transporta pakalpojumiem, izmantojot dzelzceļu un autoceļus (OV L 315, 3.12.2007., 1. lpp.).

(23) OV C 202, 7.6.2016., 13. lpp.

(24) Tiesas 2002. gada 22. oktobra spriedums Roquette Frères, C-94/00, ECLI:EU:C:2002:603, 31. punkts.

(25) Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 50. punkts; Tiesas 1991. gada 28. februāra spriedums Delimitis / Henninger Bräu, C-234/89, ECLI:EU:C:1991:91, 53. punkts.

(26) Tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums Komisija/Vācija, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 56. punkts; Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41. punkts.

(27) Tiesas 1983. gada 21. septembra spriedums Deutsche Milchkontor GmbH, C-205/82, ECLI:EU:C:1983:233, 22. un 23. punkts; Tiesas 2002. gada 13. jūnija spriedums Nīderlande/Komisija, C-382/99, ECLI:EU:C:2002:363, 90. punkts; Tiesas 2014. gada 11. septembra spriedums Komisija/Vācija, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, 39.–42. punkts; Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72. punkts; Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40. un 41. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 135. punkts.

(28) Efektivitātes principa ievērošana ir jāizvērtē, analizējot konkrētās normas iezīmes un tās lomu attiecīgajā procedūrā. Attiecībā uz šo sk. Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedumu Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 40. punkts. Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 138.–140. punkts.

(29) Piemērojamo valsts procesuālo noteikumu atbilstība līdzvērtības un efektivitātes principiem var tomēr attiekties arī uz jebkuriem citiem valsts tiesību aktu aspektiem, tostarp, piemēram, izmaksu līmeni, kas saistīts ar valsts atbalsta privāttiesisko izpildi valsts tiesās.

(30) Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedums Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 18. punkts.

(31) Piemēram, Rumānijā tiesības celt prasību tiesā ir jebkurai personai, kuru ietekmējis nelikumīgs valsts atbalsta pasākums. Sk. 3. pielikumu, kurā sniegti ziņojumi par valstīm, dokumentā “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads, 404. lpp. Arī Latvijā tiesības celt prasību tieši pamatojas uz LESD 108. panta 3. punktu, un tādējādi valsts tiesas, nosakot, vai personai attiecīgajā lietā ir tiesības celt prasību, var balstīties uz procedūras regulā sniegto “ieinteresētās personas” definīciju. Sk. 3. pielikumu, kurā sniegti ziņojumi par valstīm, dokumentā “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads, 300. lpp.

(32) Piemēram, tas attiecas uz gadījumiem, kad nelikumīgais atbalsts tiek finansēts, izmantojot nodevu, kas uzlikta prasītājam. Tomēr situācija ir atšķirīga, ja strīds attiecas nevis uz lūgumu atbrīvot no apstrīdētā nodokļa, bet gan uz šim nodoklim piemērojamo noteikumu likumīgumu. Attiecībā uz šo sk. Tiesas 2020. gada 3. marta spriedumu Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 25. punkts, un Tiesas 2018. gada 26. aprīļa spriedumu ANGED, C-233/16, ECLI:EU:C:2018:280, 26. punkts.

(33) Tiesas 2005. gada 13. janvāra spriedums Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, 19. punkts.

(34) Tiesas 2016. gada 10. novembra spriedums DTS Distribuidora de Televisión Digital / Komisija, C-449/14 P, ECLI:EU:C:2016:848, 81. un 82. punkts; Tiesas 2016. gada 21. decembra spriedums Komisija / Aer Lingus, C-164/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, 121. punkts; Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 24.–28. punkts.

(35) Tiesas 2006. gada 15. jūnija spriedums Air Liquide Industries Belgium, C-393/04, ECLI:EU:C:2006:403, 45. punkts.

(36) Šajā sakarā sk. Tiesas 2017. gada 10. oktobra spriedumu Greenpeace energy pret Komisiju, C-640/16 P, ECLI:EU:C:2017:752, 61.–63. punkts.

(37) Tas var attiekties, piemēram, uz vides aizsardzību. Šajā sakarā sk. Tiesas 2020. gada 22. septembra spriedumu Austrija pret Komisiju, C-594/18, ECLI:EU:C:2020:742, 100. punkts, attiecībā uz atbalstu, kas apstiprināts saskaņā ar LESD 107. panta 3. punkta c) apakšpunktu kodolenerģijas nozarē. Sk. arī 38.– 42. punktu Komisijas paziņojumā par tiesu pieejamību vides lietās (OV C 275, 18.8.2017., 1. lpp.)attiecībā uz vides aizsardzības organizāciju tiesību celt prasību atzīšanu saistībā ar Orhūsas Konvenciju par pieeju informācijai, sabiedrības dalību lēmumu pieņemšanā un tiesu pieejamību saistībā ar vides jautājumiem.

(38) Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 72. punkts.

(39) Piemēram, Īrija ir piešķīrusi Augstās tiesas konkurences lietu saraksta (Competition List) tiesnešiem ekskluzīvu jurisdikciju izskatīt strīdus konkurences tiesību jomā, tostarp valsts atbalsta lietas. Arī Itālijā valsts administratīvajām tiesām kopš 2013. gada 19. janvāra ir piešķirta gandrīz ekskluzīva kompetence izskatīt lietas par valsts atbalsta noteikumu publiski tiesisko un privāttiesisko izpildi. Civiltiesas ir saglabājušas savu kompetenci attiecībā uz noteiktiem tiesvedības un prasījumu veidiem. Sk. 3. pielikumu, kurā sniegti ziņojumi par valstīm, dokumentā “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads, 253. lpp., un 263.–264. lpp. Sk. arī “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, 103.–104. lpp.

(40) Konkrēti, lielākajā daļā dalībvalstu administratīvo tiesu kompetencē ir lietas, kurās prasītājs apstrīd publiskā sektora iestādes aktu, piemēram, rīkojumu, ar ko īsteno atbalsta atgūšanu vai piešķir atbalstu, savukārt civiltiesas ir kompetentas jautājumos par zaudējumu atlīdzināšanu vai valsts atbalsta atgūšanu maksātnespējas procedūru kontekstā. Sk. dokumentu “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads, 64. lpp.

(41) Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 38. punkts.

(42) Tiesas 2009. gada 3. septembra spriedums Fallimento Olimpiclub,C-2/08, EU:C:2009:506, 24. punkts. Tiesas 2014. gada 10. jūlija spriedums Impresa Pizzarotti, C-213/13, EU:C:2014:2067, 54. punkts; Tiesas 2020. gada 4. maija spriedums, Telecom Italia, C-34/19, ECLI:EU:C:2020:148, 58. punkts.

(43) Tiesas 1963. gada 5. februāra spriedums Van Gend en Loos / Administratie der Belastingen, C-26/62, ECLI:EU:C:1963:1; Tiesas 1964. gada 15. jūlija spriedums Costa/E.N.E.L., C-6/64, ECLI:EU:C:1964:66; Tiesas 1978. gada 9. marta spriedums Amministrazione delle finanze dello Stato / Simmenthal, C-106/77, ECLI:EU:C:1978:49.

(44) Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedums Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 60. un 61. punkts.

(45) Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedums Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 61.–63. punkts; Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 44. punkts; Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums Buonotourist/Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92.–96. punkts; Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, 92.–96. punkts; Tiesas 2009. gada 3. septembra spriedums Fallimento Olimpiclub,C-2/08, EU:C:2009:506, 22.–25. punkts.

(46) “Valsts tiesību norma, kas neļauj valsts tiesai izdarīt visus no LESD 108. panta 3. punkta trešā teikuma pārkāpuma izrietošos secinājumus tāda valsts tiesas nolēmuma dēļ, kas ieguvis res judicata spēku un ir pieņemts strīdā, kuram ir cits priekšmets un kurš nav par attiecīgo līgumu valsts atbalsta raksturu, ir jāuzskata par nesaderīgu ar efektivitātes principu.” Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 45. punkts.

(47) Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums Buonotourist/Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92.–96. punkts;

(48) Tiesas 2015. gada 11. novembra spriedums Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, 30., 42. un 43. punkts.

(49) Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 19. punkts.

(50) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 25. un 26. punkts; Tiesas 2017. gada 18. maija spriedums Fondul Proprietatea, C-150/16, ECLI:EU:C:2017:388, 40. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 84. punkts.

(51) Komisijas paziņojums par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. panta 1. punktā minēto valsts atbalsta jēdzienu (OV C 262, 19.7.2016., 1. lpp.).

(52) Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums Buonotourist/Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 90. punkts.

(53) Sk. Procedūras regulas 4. un 9. pantu.

(54) Tiesas 2016. gada 19. jūlija spriedums Kotnik un citi, C-526/14, ECLI:EU:C:2016:570, 37. punkts.

(55) Lēmums necelt iebildumus: Procedūras regulas 4. panta 3. punkts.

(56) Skatīt jēdzienus “pozitīvs lēmums” un “negatīvs lēmums” Procedūras regulas 9. panta attiecīgi 3. un 5. punktā.

(57) Sk. Procedūras regulas 4. panta 3. un 4. punktu.

(58) Sk. Tiesas 2020. gada 4. marta spriedumu Buonotourist pret Komisiju, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 93.–94. punkts: “Šādas kompetences īstenošana nozīmē, ka Komisija saskaņā ar LESD 108. pantu var novērtēt, vai pasākums ir valsts atbalsts, par kuru atbilstoši šā panta 3. punktam būtu bijis jāpaziņo, – situācijā, kad dalībvalsts iestādes ir uzskatījušas, ka šis pasākums neatbilst LESD 107. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem, tostarp tad, ja šīs iestādes šajā ziņā ir pakļāvušās valsts tiesas vērtējumam. Šo secinājumu neliek apstrīdēt tas, ka šī tiesa ir pieņēmusi lēmumu, kurš ir stājies likumīgā spēkā. Proti, ir jāuzsver, ka noteikums par Komisijas ekskluzīvo kompetenci ir piemērojams valsts tiesību sistēmā kā izrietošs no Savienības tiesību pārākuma principa.”

(59) Tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, 33. punkts un 36.–37. punkts.

(60) Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums Buonotourist/Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 92.–96. punkts; Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, 92.–96. punkts.

(61) Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedums Francija/Komisija (“Boussac”), C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, 9.–22. punkts. Tas neizslēdz iespēju Komisijai izdot atgūšanas rīkojumu, pirms tā ir pabeigusi saderības novērtējumu, īpašos gadījumos, kas paredzēti Procedūras regulas 13. panta 2. punktā.

(62) Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 66. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 110. punkts. Abos gadījumos Tiesa atsaucās uz Procedūras regulu, kura kodificē un apstiprina Komisijas praksi valsts atbalsta kontroles jomā, ciktāl tajā ir ietverti procesuāli noteikumi, kas piemērojami visām administratīvajām procedūrām valsts atbalsta jomā, kuras izskata Komisija.

(63) Tiesas 2002. gada 7. marta spriedums Itālija pret Komisiju, C-310/99, ECLI:EU:C:2002:143, 99. punkts.

(64) Skatīt Procedūras regulas 16. panta 1. punktu.

(65) Skatīt Procedūras regulas 17. panta 1. punktu.

(66) Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedums Francija/Komisija, C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, 19. un 20. punkts; Tiesas 1991. gada 21. marta spriedums Itālija/Komisija, C-303/88, ECLI:EU:C:1991:136, 46. punkts; Kā paredzēts procedūras regulas 14. pantā, ja dalībvalsts neizpilda pagaidu apturēšanas vai atgūšanas rīkojumu, Komisijai, izskatot lietu pēc būtības, ir tiesības tieši vērsties Tiesā, prasot atzīt, ka šāda neizpilde ir LESD pārkāpums.

(67) Skatīt Procedūras regulas 13. panta 1. un 2. punktu.

(68) Tiesas 2008. gada 12. februāra spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 38. punkts; Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires un citi / Francija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 11. un 12. punkts.

(69) Tiesas 1973. gada 11. decembra spriedums Lorenz GmbH / Bundesrepublik Deutschland un citi, C-120/73, ECLI:EU:C:1973:152, 8. punkts; Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires un citi / Francija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 11. punkts; Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 39. punkts.

(70) Attiecībā uz valstu tiesu lomu valsts atbalsta noteikumu publiski tiesiskajā izpildē skatīt paziņojumu par atgūšanu (OV C 247, 23.7.2019., 1. lpp.).

(71) Sk. arī Vispārējās tiesas 2019. gada 20. jūnija spriedumu A&O hostel and hotel Berlin / Komisija, T-578/17, ECLI:EU:T:2019:437, 72. punkts.

(72) Šajā jautājumā sk. Tiesas 1977. gada 22. marta spriedumu Steineke e Weinlig, 78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 14. punkts.

(73) Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums CSTP Azienda della Mobilità / Komisija, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, 92. un 93. punkts; Tiesas 2020. gada 4. marta spriedums Buonotourist/Komisija, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, 96. punkts.

(74) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41. punkts.

(75) Tiesas 1987. gada 22. oktobra spriedums Foto-Frost / Hauptzollamt Lübeck-Ost, C-314/85, ECLI:EU:C:1987:452, 20. punkts.

(76) Tiesas 1991. gada 21. februāra spriedums Zuckerfabrik Süderdithmarschen un Zuckerfabrik Soest / Hauptzollamt Itzehoe un Hauptzollamt Paderborn, C-143/88 un C-92/89, ECLI:EU:C:1991:65, 23. punkts; Tiesas 1995. gada 9. novembra spriedums Atlanta Fruchthandelsgesellschaft un citi (I) / Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft, C-465/93, ECLI:EU:C:1995:369, 51. punkts; Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedums Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 53. punkts.

(77) Saskaņā ar LESD 267. pantu valsts tiesai, kuras lēmumu tālāk pārsūdzēt nevar, atsevišķos gadījumos ir pienākums pieprasīt Tiesai prejudiciālu nolēmumu. Gadījumos, kad Savienības tiesību interpretācija ir skaidri izsecināma no esošās judikatūras vai kad par to interpretāciju nerodas nekādas pamatotas šaubas, tiesai, kuras lēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, nav jāpieprasa Tiesai prejudiciāls nolēmums konkrētajā lietā, tomēr tā var to darīt. Sk. Tiesas 1982. gada 6. oktobra spriedumu CILFIT / Ministero della Sanità, C-283/81, ECLI:EU:C:1982:335, 14.–20. punkts; Tiesas 2008. gada 11. septembra spriedumu Unión General de Trabajadores de La Rioja, no C-428/06 līdz C-434/06, ECLI:EU:C:2008:488, 42. un 43. punkts; Tiesas 2016. gada 28. jūlija spriedumu Association France Nature Environnement, C-379/15, ECLI:EU:C:2016:603, 47.–50. punkts; Tiesas 2016. gada 15. septembra spriedums PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, 40. punkts. Tiesas 2018. gada 4. oktobra spriedums Komisija/Francija (Advance Payment), C-416/17, ECLI:EU:C:2018:811, 108. punkts un turpmākie punkti.

(78) Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 50. un 51. punkts; Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 44. punkts.

(79) Tiesas 2008. gada 12. februāra spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 40. punkts; Tiesas 2015. gada 19. marta spriedums OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, 76. punkts; Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 59. punkts.

(80) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 30. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 89. punkts; Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 23. punkts; Tiesas 2018. gada 13. decembra spriedums Rittinger un citi, C-492/17, ECLI:EU:C:2018:1019, 42. punkts.

(81) Tiesas 2008. gada 12. februāra spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 52.–55. punkts. Saskaņā ar valsts tiesībām valsts tiesa attiecīgā gadījumā var arī izdot rīkojumu par nelikumīgā atbalsta atgūšanu, neskarot dalībvalsts tiesības to vēlāk īstenot atkārtoti. Tai var būt jāapmierina arī prasījumi par zaudējumu atlīdzību, kas radušies atbalsta prettiesiskā rakstura dēļ (turpat, 53. punkts).

(82) Šajā sakarā sk. Tiesas 2019. gada 19. decembra spriedums Arriva Italia un citi, C-385/18, ECLI:EU:C:2019:1121, 85. punkts.

(83) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 37.–40. punkts.

(84) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 38. punkts.

(85) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 41.–43. punkts.

(86) Tiesas 2010. gada 11. marta spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, 31. punkts un turpmākie punkti; Tiesas 2014. gada 4. aprīļa rīkojums Flughafen Lübeck, C-27/13, ECLI:EU:C:2014:240, 30. punkts.

(87) T. i., lēmuma par formālās izmeklēšanas izbeigšanu, pamatojoties uz Procedūras regulas 9. pantu.

(88) Šajā sakarā sk. Tiesas 1998. gada 12. novembra spriedumu Spānija/Komisija, C-415/96, ECLI:EU:C:1998:533, 31. punkts; Tiesas 2000. gada 3. oktobra spriedumu Industrie des poudres sphériques/Padome, C-458/98 P, EU:C:2000:531, 82. punkts; Tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums Alitalia v Commission, T-301/01, EU:T:2008:262, 99. un 142. punkts.

(89) Tiesas 1977. gada 22. marta spriedums Steinike & Weinlig, C-78/76, ECLI:EU:C:1977:52, 14. punkts; Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 49. punkts; Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires un citi / Francija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 10. punkts; Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedums Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, 50. punkts; Tiesas 2006. gada 5. oktobra spriedums Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 39. punkts.

(90) OV C 262, 19.7.2016., 1. lpp.

(91) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 90.–92. punkts.

(92) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 101. punkts; Tiesas 2019. gada 29. jūlija spriedums BMW/Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 151. punkts.

(93) Tiesas 2019. gada 29. jūlija spriedums BMW/Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 132. un 133. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 67. punkts.

(94) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 60. punkts. Šajā sakarā Tiesa ir precizējusi, ka atbrīvojuma piemērošanas kritērijiem vajadzētu būt skaidriem un viegli izpildāmiem un to pārbaudei valstu tiesās vajadzētu būt veicamai bez sarežģītas katra gadījuma atsevišķas ekonomiskas novērtēšanas (turpat, 61. un 68. punkts).

(95) Tiesas 2005. gada 15. decembra spriedums Unicredito Italiano, C-148/04, ECLI:EU:C:2005:774, 104. punkts; Tiesas 2015. gada 19. marta spriedums OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, 77. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 104. punkts.

(96) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 101. punkts; Tiesas 2019. gada 29. jūlija spriedums BMW/Komisija, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, 151. punkts.

(97) Procedūras regulas 1. panta b) punkts un 17. panta 3. punkts.

(98) Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 66. punkts; Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 110. punkts. Piemēram, Procedūras regulas 17. panta 1. punktā ir noteikts, ka uz Komisijas pilnvarām uzdot atbalsta atgūšanu attiecas 10 gadu noilgums, savukārt minētā panta 3. punktā ir noteikts, ka “jebkāds atbalsts, attiecībā uz kuru ir beidzies noilguma termiņš, uzskatāms par pastāvošu atbalstu”, taču tas neparedz vispārīgu principu, kas būtu piemērojams valsts tiesās (sk. turpmāk 82. punktā).

(99) Tiesas 2013. gada 21. novembra spriedums Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, 43. punkts; Tiesas 2016. gada 21. decembra spriedums Komisija / Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, 29. punkts.

(100) Tiesas 2020. gada 3. marta spriedums Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, 23. punkts; Tiesas 2019. gada 19. decembra spriedums Arriva Italia un citi, C-385/18, ECLI:EU:C:2019:1121, 84. punkts.

(101) Tiesas 2011. gada 8. decembra spriedums Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, 44.–47. punkts.

(102) Tiesas 2005. gada 21. jūlija spriedums Xunta de Galicia, C-71/04, ECLI:EU:C:2005:493, 49. punkts; Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 40. un 68. punkts; Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires un citi / Francija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 12. punkts; Tiesas 2011. gada 8. decembra spriedums Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, 43. punkts.

(103) Tiesas 2016. gada 21. decembra spriedums Komisija / Aer Lingus, C-164/15 P un C-165/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, 116. punkts; Tiesas 2015. gada 19. marta spriedums OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, 70. punkts; Tiesas 2011. gada 8. decembra spriedums Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, 33. punkts.

(104) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 132. punkts; Tiesas 2011. gada 8. decembra spriedums Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, 39. punkts.

(105) Šajā ziņā sk. paziņojumu par atgūšanu (OV C 247, 23.7.2019., 1. lpp.).

(106) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 134. punkts.

(107) Tiesas 2008. gada 12. februāra spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 63. punkts.

(108) Tiesas 2008. gada 12. februāra spriedums CELF et ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, 68. punkts.

(109) Komisijas Regula (EK) Nr. 794/2004 (2004. gada 21. aprīlis), ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.).

(110) Tiesas 2019. gada 5. marta spriedums Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, 141. punkts.

(111) Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 61. punkts.

(112) Tiesas 2019. gada 23. janvāra spriedums Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, 71.–75. punkts.

(113) Tiesas 1997. gada 20. marta spriedums Land Rheinland-Pfalz / Alcan Deutschland, C-24/95, ECLI:EU:C:1997:163, 34.–37. punkts; Tiesas 2012. gada 29. marta spriedums Komisija/Itālija, C-243/10, ECLI:EU:C:2012:182, 35. punkts; Tiesas 2020. gada 30. aprīļa spriedums Nelson Antunes da Cunha, C-627/18, ECLI:EU:C:2020:321, 60. punkts.

(114) Tiesas 1991. gada 21. novembra spriedums Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires un citi / Francija, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, 12. punkts; Tiesas 2016. gada 21. decembra spriedums Komisija / Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, 29. punkts; Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 52. punkts; Tiesas 2006. gada 5. oktobra spriedums Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 46. punkts.

(115) Tiesas 1996. gada 11. jūlija spriedums SFEI un citi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, 52. punkts; Tiesas 2006. gada 5. oktobra spriedums Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, 46. punkts.

(116) Pētījumā par izpildi tika fiksēts interesants Francijas tiesas rīkojums pēc negatīva Komisijas lēmuma: lai kompensētu par atgūšanas rīkojumu iesniegtās pārsūdzības automātisko apturošo efektu, valsts tiesa piesprieda saņēmējam samaksāt maksājamās summas bloķētā kontā. Tālab tiesa izmantoja Francijas tiesību normu, saskaņā ar kuru gadījumos, kad samaksas pienākumu nevar nopietni apšaubīt, ir iespējams provizorisks maksājums. Sk. 3. pielikumu, kurā sniegti ziņojumi par valstīm, dokumentā “Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)”, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga, 2019. gads, 156. lpp., lietas kopsavilkums FR8: Cour administrative d’appel de Bordeaux, 2015. gada 10. decembris.

(117) Tiesas 2016. gada 26. oktobra spriedums DEI un Komisija / Alouminion tis Ellados, C-590/14 P, ECLI:EU:C:2016:797,