Lai turpinātu atbalstīt dalībvalstis saskaņoto reformu īstenošanā, Komisija ierosina uzlabotu budžeta instrumentu kopumu. No 2015. gada Komisija sniedz tehnisko atbalstu, izmantojot tās Strukturālo reformu atbalsta dienestu, ar mērķi uzlabot izaugsmi veicinošu reformu plānojumu un īstenošanu dalībvalstīs. Kopš tika uzsākta Strukturālo reformu atbalsta programma, atbalsta pieprasījumi no dalībvalstīm ir ievērojami pārsnieguši ikgadējiem cikliem pieejamo finansējuma apjomu. 2017. gadā atbalsta pieprasījumus iesniedza 24 dalībvalstis, un lielākā daļa finansējumam atlasīto projektu risina Eiropas pusgada procesā konstatētās problēmas(). Savos 2017. gada 6. decembra priekšlikumos par ekonomiskās un monetārās savienības padziļināšanu Komisija aicināja pastiprināt šo tehnisko atbalstu un iepazīstināja ar izmēģinājuma instrumentu reformas īstenošanai, kas piedāvā dalībvalstīm jaunas finansiālā atbalsta iespējas(). Balstoties uz šīm iniciatīvām, Komisija jūnija sākumā nāks klajā ar jaunu, racionalizētu instrumentu daudzgadu finanšu shēmai laikposmam pēc 2020. gada, kas sniegs gan tehnisku, gan finansiālu atbalstu valsts reformu saistību īstenošanai, lai vēl vairāk uzlabotu ekonomiskās un monetārās savienības noturību.

Šīs Komisijas pilnvaru laikā Eiropas pusgads ir kļuvis arvien racionālāks un iekļaujošāks, jo Komisija ir ieguldījusi būtiskus pūliņus, lai pastiprinātu valstu atbildību par konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanu. Komisija ir veikusi vairākus pasākumus, lai nodrošinātu, ka process ir racionālāks, ieteikumi ir nozīmīgāki un mērķtiecīgāki, to analītiskais pamats – spēcīgāks un dialoga iespējas ir labākas. Veiktie pasākumi ietver dalībvalstīs bāzēto Eiropas pusgada koordinatoru tīkla izveidi, vairāk un ciešāku kontaktu veidošanu starp Komisiju un dalībvalstīm visos administrācijas līmeņos un politiskajā līmenī gan Briselē, gan dalībvalstīs, kā arī iekļaujošu dialogu ar sociālajiem partneriem un ieinteresētajām personām. Kopš jaunāko valstu ziņojumu publicēšanas visā Eiropā tika rīkotas konsultatīvas sanāksmes ar valstu iestādēm, sociālajiem partneriem un citām attiecīgajām iesaistītajām personām, lai apspriestu, kā ziņojumos konstatētās galvenās problēmas varētu iekļaut konkrētām valstīm adresētos ieteikumos. Komisija arī turpināja praksi apspriesties ar dalībvalstīm par valstu ziņojumu analītiskajām daļām pirms to publicēšanas. Neraugoties uz Komisijas centieniem, dalībvalstu sniegums ieteikumu īstenošanā joprojām atpaliek no gaidītā.

Konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos šogad īpaša uzmanība pievērsta sociālajām problēmām, balstoties uz Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ko Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pasludināja 2017. gada 17. novembrī(). Pīlārs ir paredzēts kā kompass atjaunotai konverģences augšupējai virzībai uz labākiem darba un dzīves apstākļiem Eiropas Savienībā, kas atbalsta ražīgumu un nodrošina labklājības sistēmu ilgtspēju. Eiropas pusgads piedāvā dalībvalstīm iespēju sekmēt progresu pīlāra īstenošanā un ziņot par to. Ņemot vērā iepriekš minēto un pienācīgi ievērojot valstu kompetenci, Komisija nesen aicināja dalībvalstis noteikt atjaunotas prioritātes un darbības valsts līmenī, izmantojot to valsts reformu programmas(). Ierosinātajos ieteikumos atbalstīts šis process un dalībvalstis tiek mudinātas virzīt uz priekšu valstu reformas, kas pievēršas pīlāra trīs dimensijām: proti, vienlīdzīgām iespējām un piekļuvei darba tirgum, taisnīgiem darba apstākļiem un sociālajai aizsardzībai un iekļaušanai. Šajā kontekstā īpašs uzsvars tiek likts uz adekvātu prasmju, efektīvu un adekvātu sociālās drošības tīklu un uzlabota sociālā dialoga panākšanu, lai nodrošinātu ilgtspējīgus rezultātus.

Kā Komisijas priekšsēdētājs Ž. K. Junkers uzsvēra 2017. gada runā par stāvokli Savienībā: Eiropai ir jāsalabo savs jumts, kamēr saulains laiks. Komisijas nolūks 2018. gadā konkrētām valstīm adresēto ieteikumu priekšlikumos ir pilnā mērā izmantot pozitīvās ekonomikas attīstības perspektīvas un virzīt dalībvalstis to centienos īstenot vajadzīgās strukturālās reformas un pareizu fiskālo politiku. Balstoties uz pozitīvajām jaunākajām tendencēm, būtu jāturpina centieni sekmēt ekonomisko un sociālo konverģenci dalībvalstu starpā un to iekšienē. Kaut arī krīzes mantojuma novēršana un nelīdzsvarotību koriģēšana turpina būt prioritāte daudzās valstīs, ierosināto ieteikumu mērķis ir sekmēt vairāk uz nākotni vērstu pieeju un koncentrēties uz bāzes veidošanu ilgtspējīgai, iekļaujošai un ilgtermiņa izaugsmei. Tajā pašā laikā tie rosina pabeigt reformas, ar kurām novērš neaizsargātību un sekmē spēju pielāgoties satricinājumiem, jo tās joprojām ir nozīmīgas, lai nākotnē nepieļautu strauju lejupslīdi.

No gada izvērtējuma viedokļa īstenošanas rezultāti ir mazāk apmierinoši, jo progress visās politikas jomās joprojām nav vienmērīgs. Salīdzinājumā ar pagājušo gadu dalībvalstis ir panākušas vislielāko progresu savu finanšu nozaru reformēšanā, piemēram, uzlabojot finansēšanas nosacījumus, sekmējot noturīgu risinājumu attiecībā uz ieņēmumus nenesošiem kredītiem un uzlabojot banku uzraudzību. Stabils progress ir panākts arī aktīva darba tirgus politikas jomā, kas ir kļuvusi arvien daudzveidīgāka un kopumā vērsta uz individuālām vajadzībām vairāk pielāgotu pieeju. Pētniecība un izstrāde arī tiek arvien vairāk atbalstīta ar valdību centieniem finansēt pētniecības un izstrādes darbības, lielāku rentabilitāti privātajā sektorā un arvien labākiem finansēšanas nosacījumiem. No otras puses, cīņā pret izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, nodokļu administrācijas uzlabošanā, nodokļu apiešanas problēmas risināšanā un korupcijas apkarošanā rezultāti ir bijuši dažādi. Pieticīgs progress ir vērojams arī to problēmu risināšanā, ko publisko finanšu ilgtspējai rada iedzīvotāju novecošana. Šai politikas jomai uzmanība ir pievērsta lielā skaitā ieteikumu, taču progress ir bijis visnotaļ ierobežots. Izglītības reformas, jo īpaši tās, kuru mērķis ir uzlabot nelabvēlīgā situācijā esošu grupu piekļuvi izglītībai un palielināt izglītības vispārējo kvalitāti, turpina būt problemātiskas, jo vairumā dalībvalstu, kuras šajā jomā 2017. gadā saņēma ieteikumu (skatīt 3. attēlu un 2. papildinājumu), ir panākts tikai ierobežots progress.

3. attēls. Politikas jomas ar visaugstāko un viszemāko KVAI īstenošanas līmeni

Makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršana turpinās, taču dažās dalībvalstīs dažādiem nelīdzsvarotības avotiem joprojām netiek pievērsta uzmanība, un ir parādījušies jauni riski. Kaut arī lielais eurozonas tekošā konta pārpalikums ir stabilizējies, progress dažādās valstīs atšķiras. Vairākās valstīs iepriekš lielais tekošā konta deficīts ir novērsts, bet citās dalībvalstīs pastāvīgie pārpalikumi kopumā nav mainījušies. Dažās valstīs privātā, valsts un ārējā parāda līmenis joprojām ir pastāvīgi augsts. Aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana notiek nevienmērīgā tempā, un ātrāki samazinājumi ne vienmēr redzami tur, kur parāds ir lielāks. Lai apņēmīgi samazinātu neaizsargātību apstākļos, kad monetārās politikas nosacījumi, visticamāk, pakāpeniski normalizēsies, ir svarīgi nodrošināt, ka parāda līmenis stabili samazinās. Turpmāku līdzsvarošanu varētu atbalstīt, ja dalībvalstis ar tekošā konta deficītu vai augstu ārējo parādu aizsargātu nesenos uzlabojumus cenu konkurētspējas jomā. Dalībvalstīm ar lieliem pārpalikumiem būtu jāsekmē straujāka algu izaugsme un jānostiprina investīcijas. Visām valstīm pasākumi ražīguma uzlabošanai ir nozīmīgi, lai sekmētu ilgtermiņa izaugsmi un atbalstītu faktiskā atalgojuma dinamiku, kas vairumā valstu un nozaru joprojām ir pieticīgi, neraugoties uz to, ka darba tirgū aug pieprasījums. Dinamiskāka algu attīstība lielāka iekšzemes pieprasījuma izteiksmē arī turpmāk atbalstītu notiekošo ekonomikas izaugsmi. Arvien lielākā skaitā dalībvalstu cieši jāuzrauga problēmas, kas saistītas ar lielām mājokļu cenu svārstībām, jo sarūk vairums iepriekšējo atšķirību attiecībā uz pārāk zemas cenas noteikšanu. Tas norāda uz konkrētām valstīm raksturīgām ekonomikas un finansiālām problēmām, kas valūtas savienības dalībvalstu starpā pastāvošo spēcīgo ekonomikas un finansiālo saikņu dēļ ir īpaši nozīmīgas eurozonas pareizai darbībai.

Konkrētām valstīm adresētie ieteikumi, kas sniegti vienpadsmit dalībvalstīm, kurās konstatēta nelīdzsvarotība, palīdzēs samazināt šo nelīdzsvarotību. Ekonomisko apstākļu uzlabošanās tika atspoguļota Komisijas secinājumos par makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kategorizēšanu(). Pamatojoties uz padziļinātiem pārskatiem par divpadsmit dalībvalstīm, Komisija konstatēja nelīdzsvarotību vienpadsmit dalībvalstīs. Tika secināts, ka Slovēnijā vairs nav vērojama nelīdzsvarotība, bet nelīdzsvarotība Bulgārijā, Francijā un Portugālē vairs nav pārmērīga. Kopumā patlaban ir identificētas astoņas valstis, kuras saskaras ar nelīdzsvarotību (Bulgārija, Francija, Vācija, Īrija, Portugāle, Spānija, Nīderlande un Zviedrija), un trīs valstis, kuras saskaras ar pārmērīgu nelīdzsvarotību (Horvātija, Kipra un Itālija). Tāpat kā iepriekšējos gados attiecībā uz visām valstīm, kurās konstatēta nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība, tiks veikta īpaša uzraudzība saskaņā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru, šā uzraudzības procesa dziļumam atspoguļojot, cik plašas ir attiecīgās problēmas un cik nopietna ir nelīdzsvarotība().

2018. gada konverģences ziņojums() liecina, ka ir jāpanāk turpmāks progress, lai dalībvalstis ar izņēmuma statusu varētu ieviest euro. Ir paredzēts, ka euro, ko ik dienu izmanto aptuveni 342 miljoni iedzīvotāju 19 dalībvalstīs, ir vienotā valūta Eiropas Savienībā kopumā. Visām dalībvalstīm, izņemot Dāniju un Apvienoto Karalisti, ir jāievieš euro, tiklīdz tās ir sasniegušas augstu ilgtspējīgas konverģences līmeni. Pievienošanās eurozonai ir atvērts un uz noteikumiem balstīts process, ko reglamentē Līgums par Eiropas Savienības darbību un 13. protokols par konverģences kritērijiem. Šā gada divgadu konverģences ziņojumā aptvertas tās septiņas dalībvalstis, kurām ir juridisks pienākums ieviest euro: Bulgārija, Čehijas Republika, Horvātija, Polija, Rumānija, Ungārija un Zviedrija. Tajā analizēta valsts tiesību aktu saderība un šo dalībvalstu progress augsta līmeņa ilgtspējīgas ekonomiskās konverģences sasniegšanā, aplūkojot konverģences kritērijus (cenu stabilitāti, publiskās finanses, valūtas maiņas kursa stabilitāti un ilgtermiņa procentu likmes). Ziņojumā arī ņemti vērā citi Līgumā par Eiropas Savienības darbību minētie faktori, kas ir būtiski, lai izvērtētu konverģences ilgtspēju.

Ziņojumā secināts, ka patlaban neviena no aplūkotajām valstīm neizpilda visus nosacījumus euro ieviešanai. Visas septiņas dalībvalstis atbilst kritērijam par publiskajām finansēm, un Bulgārija sasniedz visnotaļ labākos rezultātus – tās valsts parāda līmenis ir zem 30 % no IKP. Visas dalībvalstis, izņemot Čehijas Republiku, Ungāriju un Rumāniju, atbilst cenu stabilitātes kritērijam; Bulgārijas vidējais inflācijas līmenis sasniedz tikai 1,4 %. Tāpat visas aplūkotās dalībvalstis, izņemot Poliju un Rumāniju, atbilst ilgtermiņa procentu likmju kritērijam. No otras puses, neviena valsts neizpilda valūtas maiņas kursa kritēriju, jo neviena no tām nav pievienojusies Eiropas valūtas maiņas mehānismam (ERM II). Bulgārijas valūta – leva – jau ir piesaistīta euro kopš 1999. gada. Tāpēc Bulgārijas ekonomika ir pieradusi darboties bez elastīga valūtas maiņas kursa, kas ir līdzīgi prasībai, ko paredz dalība ERM II. Citu faktoru apskats liecina, ka, kaut arī valstis kopumā ir ekonomiski un finansiāli labi integrētas ES, dažas no tām joprojām saskaras ar makroekonomisku nestabilitāti un/vai saskaras ar problēmām saistībā ar to darījumdarbības vidi un institucionālo struktūru, kas var radīt riskus attiecībā uz konverģences procesa ilgtspēju. Pilnīga juridiska saderība ir panākta tikai vienā valstī – Horvātijā. Ir svarīga rūpīga sagatavošanās dalībai eurozonā, un Komisija ir gatava palīdzēt dalībvalstīm to centienos pievienoties eurozonai. Savu priekšlikumu ietvaros attiecībā uz nākamo daudzgadu finanšu shēmu Komisija drīz ierosinās īpašu programmu, kas atbalsta šādus konverģences centienus.

3.Konkrētām valstīm adresēto ieteikumu galvenie mērķi

Ieteikumu vispārējais mērķis ir mudināt dalībvalstis izmantot pašreizējo labvēlīgo ekonomisko stimulu, lai vēl vairāk stiprinātu savas ekonomikas noturību. Ņemot vērā labvēlīgos cikliskos apstākļus, visām dalībvalstīm būtu jāpiešķir prioritāte tām reformām, kuras palielina to izaugsmes potenciālu un padara to iekļaujošāku, uzlabo institucionālo un darījumdarbības vidi, likvidē kavēkļus investīcijām, uzlabo resursu efektivitāti, veicina kvalitatīvu darbvietu radīšanu, mazina nevienlīdzību, risina prasmju trūkuma problēmas, nodrošina efektīvu, noturīgu un pieejamu veselības aprūpi un uzlabo sociālās drošības tīklus.

Publiskās finanses, nodokļi un finanšu nozare

Raugoties atpakaļ, elastība saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu, ko Komisija noteikusi ar Padomes atbalstu, ļāva panākt pareizo līdzsvaru starp fiskālās atbildības nodrošināšanu un izaugsmes veicināšanu īstermiņā un vidējā termiņā. Komisija veica izvērtējumu par elastības izmantošanu pastāvošo noteikumu ietvaros kopš tās ieviešanas 2015. gadā(). Pirmkārt, nepieciešamās budžeta korekcijas modulēšana palīdzēja saglabāt panākto ekonomikas atlabšanu tur, kur tā bija vistrauslākā, vienlaikus palīdzot sasniegt stabilu budžeta stāvokli un sekmējot parāda samazināšanu apmierinošā tempā, kaut arī fiskālo rezervju veidošana dažām dalībvalstīm joprojām ir prioritāte. Otrkārt, elastības izmantošana, lai sekmētu strukturālās reformas un publiskās investīcijas, šķiet, ir bijusi pareiza un ekonomiski pamatota tajās dalībvalstīs, kuras faktiski no tās ir guvušas labumu. Tajā pašā laikā reformu un investīciju ietekmes uz izaugsmi pilnu apmēru var izvērtēt tikai vidējā termiņā.

Ekonomiskajiem apstākļiem stabili uzlabojoties, ir laiks atjaunot fiskālās rezerves valstīs ar augstu parāda līmeni un izmantot fiskālās iespējas valstīs ar pārpalikumu, lai padarītu to ekonomiku noturīgāku un veicinātu izaugsmi. Paredzams, ka publiskās finanses Savienībā turpinās uzlaboties. Izmantojot arvien lielāko ekonomikas paplašināšanos, vispārējās valdības budžeta deficīts 2017. gadā samazinājās līdz 1,0 % no IKP Eiropas Savienībā, un paredzams, ka tas turpinās samazināties. Tāpat vispārējās valdības parāds saruka līdz 83,1 % no IKP Eiropas Savienībā, un paredzams, ka tas turpinās stabili samazināties. Fiskālā nostāja 2017. gadā bija kopumā neitrāla, un tādai tai būtu jāpaliek arī 2018. gadā. Ja politika saglabājas nemainīga, tiek prognozēts, ka lielākā daļa valstu−, to skaitā vairākas valstis ar augstu valsts parāda līmeni−, 2019. gadā paplašinās vai tikai nedaudz samazinās savu strukturālo deficītu un tādējādi joprojām būs pakļautas iespējamiem turpmākiem satricinājumiem. Konkrētām valstīm adresētie ieteikumi nosaka nepieciešamās fiskālās korekcijas, kas atbilst Stabilitātes un izaugsmes paktam, tām dalībvalstīm, kuras vēl nav sasniegušas savu vidēja termiņa budžeta mērķi. Taču dalībvalstīm ar pietiekamām iespējām arī tiek ieteikts izmantot fiskālo un strukturālo politiku Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumu ietvaros, lai atbalstītu izaugsmi nolūkā sekmēt to ekonomikas līdzsvarošanu un nodrošināt vērā ņemamu domino efektu uz citām dalībvalstīm. No tā izrietošā fiskālās politikas kombinācija dalībvalstu starpā padarītu eurozonas kopējo fiskālo nostāju 2019. gadā kopumā neitrālu, panākot pareizo līdzsvaru starp publisko finanšu ilgtspējas sasniegšanu un notiekošās ekonomikas paplašināšanās un nodarbinātības palielināšanās aizsardzību.

Gadu gaitā dalībvalstis ir ievērojami uzlabojušas savu fiskālo regulējumu, un tas tagad atmaksājas kā ieguldījums uzlabotās budžeta prognozēs. Reformām dažās dalībvalstīs ir jāturpinās, lai izmantotu spēcīga iekšzemes fiskālā regulējuma sniegto labumu un nodrošinātu, ka dalībvalstis kopīgi sekmē fiskālo piesardzību Savienības līmenī. Horvātijai un Rumānijai tiek ieteikts ieviest vai īstenot plašas reformas šo valstu fiskālajā regulējumā, bet Beļģijai un Polijai ir vajadzīgi mērķtiecīgi uzlabojumi, piemēram, koordinācija starp dažādiem valdības līmeņiem, budžeta procedūru vai neatkarīgas uzraudzības uzlabojumi.

Lai nodrošinātu, ka publiskās finanses ir pieejamas vidēja termiņa un ilgtermiņa investīciju projektiem, īpaša uzmanība būtu jāpievērš to sastāvam. Publiskā sektora ieņēmumu un izdevumu pienācīgs sadalījums pa dažādām politikas jomām radītu tādu kombināciju, kas vairāk veicina izaugsmi. Papildu centieni ir vajadzīgi arī, lai padarītu nodokļus un izdevumus lietderīgākus un efektīvākus visos valdības līmeņos. Stingri īstenoti izdevumu pārskati ir noderīgs rīks, ar ko uzlabot nodokļu maksātāju naudas sadalījumu. Saskaņā ar šā gada ieteikumiem Austrijai, Beļģijai, Bulgārijai, Francijai, Polijai, Portugālei, Rumānijai, Somijai un Ungārijai ir jārīkojas šajā jomā.

Iedzīvotāju novecošanas ietekme uz valsts budžetu attaisno pensiju, veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes sistēmu reformas. Tās ir svarīgas, lai nodrošinātu publisko finanšu ilgtermiņa ilgtspēju, kā arī adekvātu un pieejamu sociālo nodrošinājumu un veselības aprūpi. Pieredze ir pierādījusi, ka šī joma ir viena no vissarežģītākajām, kurā veikt reformas, un tādēļ tiesību akti par reformām ir jāpieņem nekavējoties, taču jāievieš pakāpeniski tā, lai skartajām grupām būtu iespēja pielāgoties. Tomēr vairākas dalībvalstis ir veikušas pasākumus, lai reformētu savas pensiju un veselības aprūpes sistēmas, un šo reformu saglabāšanai ir vajadzīga bezbailība. Komisija vairākām dalībvalstīm, piemēram, Čehijas Republikai, Īrijai, Ungārijai vai Lietuvai, šajās jomās iesaka veikt papildu reformas.

Papildu centieni ir vajadzīgi, lai risinātu darbaspēka nodokļu augstā līmeņa jautājumu, vienlaikus nodrošinot valsts politikai nepieciešamos ieņēmumus, lai palielinātu stimulus strādāt un atbalstītu darbvietu radīšanu mazāk aizsargātām iedzīvotāju grupām. Vairākas dalībvalstis turpināja pūliņus samazināt nodokļu slogu darbaspēkam, jo īpaši pievēršoties zemu atalgotiem darba ņēmējiem, un šogad Austrijai, Itālijai, Latvijai un Vācijai tiek ieteikts tam veltīt papildu centienus. Tomēr nodokļu reformām ir jāaizsargā ieņēmumi, lai nodrošinātu adekvātu sociālo aizsardzību un investīcijas. Šajā kontekstā vairāki ieteikumi paplašināt nodokļu bāzi (piemēram, ieviešot regulāru nekustamā īpašuma nodokli Horvātijā) tiek sniegti Horvātijai, Itālijai un Lietuvai.

Nodokļu noteikumu un administrācijas uzlabošana ir svarīga, lai nodrošinātu dalībvalstu nodokļu sistēmu ilgtspēju un uzņēmumiem garantētu vienlīdzīgus konkurences apstākļus un labvēlīgu darījumdarbības vidi. Stabila, vienkārša un izmaksu ziņā efektīva nodokļu sistēma var uzlabot nodokļu saistību izpildi un sekmēt investīcijām labvēlīgu klimatu. Tāpēc tiek ierosināti ieteikumi vienkāršot nodokļu sistēmu Francijā un Ungārijā, palielināt tās efektivitāti Vācijā un uzlabot nodokļu administrāciju un nodokļu saistību izpildi Bulgārijā, Lietuvā un Rumānijā. Kā norādīts 2018. gada eurozonas ieteikumā, cīņa pret nodokļu maksātāju agresīvas nodokļu plānošanas stratēģijām ir svarīga, lai neļautu veidoties konkurences izkropļojumiem uzņēmumu starpā, lai gādātu par taisnīgu attieksmi pret nodokļu maksātājiem un aizsargātu publiskās finanses, tādējādi arī palīdzot saglabāt sociālo kohēziju un apkarotu nevienlīdzību. Nodokļu maksātāju agresīvas nodokļu plānošanas stratēģiju domino efekta dalībvalstu starpā dēļ ir vajadzīga valstu politikas koordinēta rīcība, kas papildina Savienības tiesību aktus. Dalībvalstis ir iesaistījušās Eiropas līmenī, lai uzlabotu nodokļu pārredzamību un vienotos par minimālo aizsardzības līmeni pret ļaunprātīgu izmantošanu. Tās ir arī veikušas pasākumus valsts līmenī, piemēram, grozot vai atceļot savu “patentlodziņa” režīmu, kas veicināja agresīvu nodokļu plānošanu, vai mainot savus nodokļu rezidences noteikumus. Par spīti šim progresam, nodokļu noteikumu un attiecīgo ekonomikas rādītāju rūpīga pārskatīšana liecina, ka starptautiski uzņēmumi, kas iesaistās agresīvā nodokļu plānošanā, joprojām ekspluatē vairāku dalībvalstu nodokļu sistēmas.

Pēdējā gada laikā ir panākts progress finanšu nozares nostiprināšanā vairākās dalībvalstīs, samazinot gan ieņēmumus nenesošu kredītu krājumus, gan šādu kredītu plūsmas. Sevišķi ir veikti pasākumi, lai uzlabotu maksātnespējas regulējumu, nostiprinātu uzraudzības sistēmu un samazinātu ieņēmumus nenesošus kredītus, tostarp izmantojot aktīvu pārvaldīšanas sabiedrības. Bulgārijai, Kiprai un Maltai ir ieteikts veikt papildu pasākumus, lai nostiprinātu finanšu nozares uzraudzību tajos segmentos, kurās valsts iestādēm joprojām ir kompetence. Vairākas dalībvalstis joprojām ietekmē liels ieņēmumus nenesošu kredītu īpatsvars. Šajā ziņā konkrētām valstīm adresētie ieteikumi ir adresēti Bulgārijai, Kiprai, Īrijai, Itālijai un Maltai.

Norisēm mājokļu tirgū var būt destabilizējoša ietekme uz finanšu nozari, kā dēļ dažām dalībvalstīm ir jārīkojas. Mājoklis parasti ir galvenais mājsaimniecību turējumā esošais aktīvs, un uzņēmumi arī regulāri izmanto nekustamo īpašumu kā aizdevumu nodrošinājumu. Līdz ar to kāpumu un kritumu novēršana palielinātu ekonomikas noturību pret iespējamiem satricinājumiem, it īpaši, ja notiek izmaiņas mājokļu cenās. Šajā ziņā Īrijai, Apvienotajai Karalistei, Nīderlandei un Zviedrijai tiek ieteikts samazināt mājokļu piedāvājuma kavēkļus. Mājsaimniecību augsto parādsaistību līmeni Zviedrijā palīdzētu mazināt mazāks stimuls aizņemties, ko sevišķi rada nodokļu sistēma, piemēram, ar nodokļu atskaitījumiem par hipotekāro kredītu procentu maksājumiem.