[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 10.7.2007 COM(2007) 361 galīgā redakcija 2007/0143 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā MAKSĀTSPĒJA II (iesniegusi Komisija) {SEC(2007) 870}{SEC(2007) 871} PASKAIDROJUMA RAKSTS VISPĀRĪGI APSVĒRUMI Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas ekonomiskā un sociālā ietekme ir tāda, ka valsts iestāžu iejaukšanās konsultatīvās uzraudzības veidā parasti tiek uzskatīta par nepieciešamu. Apdrošinātāji ne tikai nodrošina aizsardzību pret nākotnes notikumiem, kas var radīt zaudējumus, bet arī novirza mājsaimniecību ietaupījumus uz finanšu tirgiem un reālo ekonomiku. Apdrošinātājiem un pārapdrošinātājiem ir jāizpilda noteiktas maksātspējas prasības, lai nodrošinātu to, ka tie spēj pildīt apdrošinājuma ņēmējiem dotos solījumus. Pašreizējie maksātspējas noteikumi ir novecojuši. Tie nav atkarīgi no riskiem, dod dalībvalstīm lielu rīcības brīvību un pienācīgi neregulē grupu uzraudzības jautājumus, un ir notikušas nozīmīgas pārmaiņas nozares, starptautiskajā un starpnozaru līmenī. Tādēļ ir nepieciešams jauns maksātspējas režīms, tā sauktais "Maksātspēja II" ( Solvency II ), kas pilnībā atspoguļos jaunākās attīstības tendences konsultatīvās uzraudzības, aktuārzinātnes un riska vadības jomā un ļaus izdarīt precizējumus nākotnē. Projekts "Maksātspēja II" ir viens no galvenajiem neatrisinātajiem jautājumiem saistībā ar Rīcības plānu finanšu pakalpojumu sniegšanai (1999.-2005. gads). Projekts "Maksātspēja I" piesaistīja līdzekļus minimālajam garantiju fondam 2002. gadā, bet šā pasākuma mērķis bija novērst tos trūkumus, kas kavēja apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības uzlabošanu, kamēr tiek izstrādāts pamatreformas projekts. Projekts "Maksātspēja II" ir šā procesa rezultāts, kas rosina izvērstāk pārskatīt (pār)apdrošināšanas sabiedrību finanšu stāvokli. Ievērojot Komisijas labāka regulējuma un vienkāršošanas iniciatīvas darba kārtību, pašreizējā maksātspējas režīma pārskatīšana ir izmantota kā iespēja pārstrādāt 13 (pār)apdrošināšanas direktīvas, apvienojot tās vienā dokumentā, kurā iekļauti jaunie maksātspējas noteikumi. KONSULTāCIJAS AR IEINTERESēTAJāM PERSONāM a) Konsultācijas ar ieinteresētajām personām Visa projekta izstrādes gaitā Komisijas dienesti ir uzturējuši ciešus sakarus ar ieinteresētajām personām. Komisijas Maksātspējas ekspertu darba grupa, kuras sastāvā ir dalībvalstu eksperti, tikās 3 līdz 5 reizes gadā, lai apspriestu jautājumus, kas saistīti ar 2004. gadā sākto projektu "Maksātspēja II". Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju uzraudzītāju komiteja ( CEIOPS ) ir bijis nozīmīgs tehniskās pieredzes avots projekta "Maksātspēja II" īstenošanā. Tā sniedza ieteikumus Komisijai par jaunā maksātspējas režīma koncepciju un organizēja vairākus kvantitatīvās ietekmes pētījumus. Pirms ieteikumu nosūtīšanas Komisijai CEIOPS veica publiskas konsultācijas par savu ieteikumu projektiem. Komitejas devums projekta īstenošanā ir nozīmīgs, un tās palīdzība būs nepieciešama arī šā procesa tālākajā gaitā. Iekšējā tirgus ģenerāldirektorāts 2006. gada jūnijā organizēja atklātu izskatīšanu, kopā pulcinot 191 dalībnieku. Turklāt Komisijas dienesti sagatavoja sabiedriskās domas aptaujas lapu, ko publicēja portālā "Tava balss Eiropā", saņemot atbildes no 147 respondentiem. Iekšējā tirgus ģenerāldirektorāts nosūtīja sīki izstrādātu aptaujas lapu arī 58 uzņēmējsabiedrībām visā Eiropā, kam sekoja tiešās intervijas ar daudzām no minētajām uzņēmējsabiedrībām (galvenokārt ar mazām un vidējām uzņēmējsabiedrībām). Vairākām šādām organizācijām tika lūgts sniegt palīdzību Komisijai saistībā ar jaunā maksātspējas režīma iespējamās ietekmes izvērtēšanu: Eiropas Centrāla banka (finanšu stabilitāte), (pār)apdrošināšanas nozare (Eiropas Apdrošināšanas komiteja ( CEA ), Starptautiskā savstarpējās apdrošināšanas biedrību asociācija ( AISAM ), Eiropas Kooperatīvās un savstarpējās apdrošināšanas biedrību asociācija ( ACME )) (apdrošināšanas produkti un tirgi), finanšu pakalpojumu ekspertu forums ( FIN-USE ) (patērētāji) un CEIOPS (uzraudzības iestādes). Turklāt Ekonomikas un finanšu lietu ģenerāldirektorāts sagatavoja ziņojumu par projekta "Maksātspēja II" ietekmi makroekonomikas līmenī. b) Ietekmes novērtējums Veiktā analīze un no ieinteresētajām personām saņemtās atsauksmes apstiprina, ka efektīvākais un lietderīgākais līdzeklis projekta "Maksātspēja II" vispārējo mērķu sasniegšanai ir jauna, uz ekonomisko risku balstīta maksātspējas režīma ieviešana, pilnā mērā piemērojot Lamfalisī (Lamfalussy) procedūru. Tā pamatuzdevumi ir šādi: padziļināt ES (pār)apdrošināšanas tirgus integrāciju, veicināt apdrošinājuma ņēmēju un apdrošināšanas atlīdzības saņēmēju aizsardzību, uzlabot ES apdrošinātāju un pārapdrošinātāju starptautisko konkurētspēju un veicināt labāku regulējumu. Sistēma, kuras pamatā būs pareizi ekonomiskā vērtējuma principi, atspoguļos apdrošināšanas sabiedrību finanšu stāvokli, uzlabos pārredzamību un uzticēšanos nozarei kopumā. Uz risku balstītu normatīvo prasību ieviešana nodrošinās taisnīgu līdzsvaru starp apdrošinājuma ņēmēju interešu stingru aizsardzību, no vienas puses, un samērīgām apdrošinātāju izmaksām, no otras puses. Kapitāla prasības jo īpaši atspoguļos katrai (pār)apdrošināšanas sabiedrībai raksturīgo riska profilu. Apdrošināšanas sabiedrības, kas labi vada savus riskus, īstenojot stingru politiku, izmantojot piemērotas riska mazināšanas metodes vai dažādojot savas darbības, tiks atalgotas tādā veidā, ka tām tiks izvirzītas mazākas kapitāla prasības, nekā to paredz pašreizējais ES režīms. No otras puses, apdrošināšanas sabiedrībām ar nepietiekamu riska vadību vai apdrošināšanas sabiedrībām ar vēlmi uzņemties lielāku risku tiks izvirzītas lielākas kapitāla prasības, lai nodrošinātu apdrošinājuma ņēmēju prasību izpildi, iestājoties apdrošināšanas gadījumam. Projekta "Maksātspēja II" ietvaros daudz lielāks uzsvars tiks likts uz pārdomātu riska vadību un stingru iekšējo kontroli. Atbildība par apdrošinātāju finanšu stabilitāti tiks stingri novirzīta uz vadību, kas citādāk nemaz nevar būt. Apdrošinātājiem tiks dota lielāka rīcības brīvība, t.i., tiem būs jāievēro saprātīgi principi, nevis patvaļīgi noteiktas normas. Normatīvās prasības tiks saskaņotas ar nozares praksi, un apdrošinātāji tiks atalgoti par tādu riska un kapitāla vadības sistēmu ieviešanu, kas vislabāk atbilst to vajadzībām un kopējā riska profilam. Taču šā iemesla dēļ tie būs pakļauti pastiprinātas konsultatīvās uzraudzības procedūrām. Jaunais režīms uzlabos arī pārredzamību un informācijas nodošanu atklātībai. Ieguldītāji, tirgus dalībnieki un patērētāji savukārt atalgos tos apdrošinātājus, kas piemēros paraugpraksi. Taču uz ekonomisko risku balstītas pieejas ieviešana var būt saistīta ar nelielu īstermiņa blakus iedarbību. Projekts "Maksātspēja II" var izraisīt seguma samazināšanos dažiem apdrošināšanas veidiem, jo riskiem tiks piemērota normatīvā pieeja atbilstoši to patiesajām ekonomiskajām izmaksām (piemēram, tradicionālās finanšu garantijas, kas iekļautas ilgtermiņa uzkrājumu produktos). Tāpat lielāka pārredzamība var izraisīt šķērssubsidēšanas samazināšanos starp apdrošināšanas darījumu veidiem (piem., no sauszemes transporta apdrošināšanas uz veselības un nelaimes gadījumu apdrošināšanu) un cenu pieaugumu atsevišķās jomās vai īpašām lielāka riska apdrošinājuma ņēmēju kategorijām. Kaut arī tas ir optimāls variants, no efektīvas un pārredzamas apdrošināšanas nozares izveides viedokļa raugoties, ikvienas apdrošinātāju darbības izmaiņas iespējamā sociālā ietekme būs rūpīgi jāuzrauga un jāizdiskutē, lai nodrošinātu ilgstspējīgu risinājumu rašanu ilgtermiņā visiem jautājumiem, kas saistīti ar jaunā maksātspējas režīma ieviešanu. Jāstimulē apdrošināšanas sabiedrību un valstu iestāžu centieni izskatīt šādu izmaiņu iespējamību un, ja tādas izmaiņas iespējamas, no tām izrietošo negatīvo ietekmju mazināšanas iespējas. Visbeidzot, tā kā projektam "Maksātspēja II" nevarētu būt liela ietekme uz dzīvības apdrošinātāju darbību, nevar izslēgt iespējamību, ka nedzīvības apdrošinātāji palielinās savu ieguldījumu obligācijās uz pašu kapitāla rēķina. Taču nedzīvības apdrošinātāju ieguldījumi pašu kapitālā ir tikai neliela daļa no ES 25 dalībvalstu vērtspapīru kapitalizācijas (4%), un ir gaidāma vienmērīga pāreja uz jauno aktīvu sadalījumu. LIKUMDOšANAS PIEEJA UN JURIDISKAIS PAMATS a) Likumdošanas pieeja Sakarā ar jaunā režīma "Maksātspēja II" grozījumiem 13 direktīvas dzīvības un nedzīvības apdrošināšanas, pārapdrošināšanas, apdrošināšanas grupu un likvidācijas jomā tika pārstrādātas vienā tekstā. - Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīva 64/225/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību pārapdrošināšanas un retrocesijas jomā[1]; - Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmā direktīva 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[2]; - Padomes 1973. gada 24. jūlija Direktīva73/240/EEK, ar ko atceļ ierobežojumus attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību tiešās apdrošināšanas jomā, kas nav dzīvības apdrošināšana[3]; - Padomes 1976. gada 29. jūnija Direktīva 76/580/EEK, ar ko groza Direktīvu 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[4]; - Padomes 1978. gada 30. maija Direktīva 78/473/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju Kopienas līdzapdrošināšanas jomā[5]; - Padomes 1984. gada 10. decembra Direktīva 84/641/EEK, ar ko groza, jo īpaši attiecībā uz palīdzību tūristiem, Padomes Pirmo direktīvu (73/239/EEK) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[6]; - Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīva 87/344/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu[7]; - Padomes 1988. gada 22. jūnija Otrā direktīva 88/357/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai un par grozījumiem Direktīvā 73/239/EEK[8]; - Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīva 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva)[9]; - Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīva 98/78/EK par apdrošināšanas grupu apdrošināšanas uzņēmumu papildu uzraudzību[10]; - Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. marta Direktīva 2001/17/EK par apdrošināšanas sabiedrību sanāciju un darbības izbeigšanu[11]; - Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīva 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu[12]; - Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Direktīva 2005/68/EK par pārapdrošināšanu[13]. Tā kā direktīvu pārstrādāšanas vajadzībām pilnīga esošo direktīvu pārrakstīšana nebija vajadzīga, pārstrādātais variants ievēro esošo (pār)apdrošināšanas direktīvu struktūru. Tādēļ jaunie režīma "Maksātspēja II" noteikumi ir iekļauti direktīvas projekta dažādās nodaļās un sadaļās un ir iekrāsoti pelēkā krāsā. Esošajās direktīvās, kas ir pārstrādātas, nav veiktas nekādas būtiskas izmaiņas, izņemot tās izmaiņas, kas ir nepieciešamas jaunā maksātspējas režīma ieviešanai. Priekšlikumā izmantota "pārstrādāšanas metode" (Iestāžu nolīgums 2002/C 77/01), kas ļauj veikt satura grozījumus esošajos tiesību aktos, nepieņemot atsevišķas direktīvas par grozījumiem. Pārstrādātais variants samazina ES tiesību aktu sarežģītību un padara tos saprotamākus un uztveramākus. Lai uzlabotu esošo direktīvu struktūru, formulējumu un uztveramību, daudzos esošo direktīvu noteikumos ir veikti nebūtiski grozījumi. Ir svītroti panti vai pantu daļas, kas ir novecojušas. Tekstā ir skaidri norādītas visas izmaiņas. Jauno maksātspējas noteikumu pamatā ir Lamfalisī finanšu pakalpojumu procedūras principi un četru līmeņu struktūra. Šie principi tiks pilnveidoti ar īstenošanas pasākumu starpniecību. Jaunā Lamfalisī procedūra ļaus pielāgot jauno maksātspējas režīmu nākotnes tirgus prasībām un tehnoloģijas attīstībai, kā arī starptautiskajām izmaiņām grāmatvedības un (pār)apdrošināšanas nozares regulējuma jomā. b) Juridiskais pamats Šis priekšlikums balstās uz Līguma 47. panta 2. punktu un 55. pantu, kas ir juridiskais pamats tādu Kopienas pasākumu pieņemšanai, kuru mērķis ir panākt finanšu pakalpojumu iekšējā tirgus izveidi. Izvēlētais instruments ir direktīva, jo tā uzskatāma par piemērotāko instrumentu uzstādīto mērķu sasniegšanai. Ierosinātie jaunie noteikumi neskar citus pasākumus, kā vien tos, kas ir nepieciešami tās mērķu sasniegšanai. DARBīBAS JOMA Esošo direktīvu darbības joma nav mainījusies. Tādēļ priekšlikums piemērojams visām dzīvības un nedzīvības apdrošināšanas sabiedrībām un pārapdrošināšanas sabiedrībām. Taču pašreizējā mazo savstarpējās apdrošināšanas sabiedrību izslēgšana ir attiecināta arī uz 4. pantā minētajām mazām apdrošināšanas sabiedrībām neatkarīgi no to juridiskās formas. Direktīva nav piemērojama pensiju fondiem, uz kuriem attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 3. jūnija Direktīva 2003/41/EK[14] par papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju darbību un uzraudzību. Šīs direktīvas pārskatīšana notiks 2008. gadā. Tad Komisija izskatīs jautājumu par to, vai un kādā veidā ir lietderīgi un iespējams izstrādāt maksātspējas prasības pensiju fondiem. Tāpat Direktīva negroza finanšu konglomerātiem piemērojamo režīmu. Taču, ja radīsies kādi jautājumi, tie tiks risināti Finanšu konglomerātu direktīvas (2002/87/EK) pārskatīšanas laikā, kas notiks 2008. gadā. PIEZīMES PAR PANTIEM Piezīmes attiecas tikai uz tiem pantiem, kas ir jauni un kas ir mainījušies sakarā ar jaunu maksātspējas noteikumu ieviešanu. a) Kvalitatīvās prasības un uzraudzība Kvalitatīvās prasības un noteikumi par uzraudzību, kas piemērojami (pār)apdrošināšanas sabiedrībām (sistēmas "Maksātspēja II" otrais pīlārs), iekļauti divās sadaļās – Uzraudzības iestādes un vispārīgie noteikumi un Pārvaldes sistēma. Uzraudzības iestādes un vispārīgie noteikumi – 27.-38. pants Uzraudzības galvenais mērķis – 27. pants (Pār)apdrošināšanas un uzraudzības galvenais mērķis ir pienācīga apdrošinājuma ņēmēju aizsardzība. Jāņem vērā arī citi mērķi, kā finanšu stabilitāte un godīgi un stabili tirgi, bet tie nedrīkst novirzīt no galvenā mērķa. Uzraudzības vispārīgie principi – 28. pants Uzraudzības pamatā ir perspektīva un uz risku orientēta pieeja. Ar jauno sistēmu "Maksātspēja II" tiek pieņemta pieeja, kas balstīta uz ekonomisko risku un ļauj atspoguļot (pār)apdrošināšanas sabiedrību patieso riska profilu. Šīs sistēmas pamatā jābūt pareiziem ekonomiskajiem principiem un optimālam finanšu tirgu sniegtās informācijas izmantojumam. Īpaša uzmanība tika pievērsta tam, lai jaunais maksātspējas režīms neradītu pārāk lielu slogu mazām un vidējām (pār)apdrošināšanas sabiedrībām. Tādēļ liela nozīme piešķirta proporcionalitātes principam, kurš piemērojams visām direktīvas prasībām, bet īpaši svarīgs tas ir maksātspējas režīma kvantitatīvo un kvalitatīvo prasību un uzraudzības noteikumu piemērošanai. Šis princips tiks precizēts īstenošanas pasākumos. Pārredzamība un atbildība – 30. pants Pārredzamība un atbildība veicina uzraudzības iestāžu leģitimitāti un integritāti un uzraudzības sistēmas uzticamību. Tādēļ šis pants paredz, ka uzraudzības iestādes veic savas funkcijas pārredzamā veidā un ir atbildīgas par savu darbību. Informācijas atklāšana sekmē pārredzamību un ļauj izdarīt vērtīgus secinājumus par dalībvalstu pieņemtajām pieejām. Pārredzamības un atbildības svarīgs aspekts ir iespēja nodrošināt pārredzamu procedūru attiecībā uz uzraudzības iestāžu pārvaldes vai padomes locekļu iecelšanu amatā un atlaišanu no amata. Uzraudzības pilnvaras – 34. pants Lai nodrošinātu uzraudzības efektivitāti, uzraudzības iestādēm jāpiešķir visas pilnvaras, kas vajadzīgas to funkciju veikšanai. Tādēļ 34. pants paredz, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, lai uzraudzības iestādēm tiktu piešķirtas pilnvaras veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi šo uzņēmējsabiedrību darbības atbilstībai šajā direktīvā noteiktajām normatīvajām prasībām, kā arī visu nelikumību novēršanai un likvidēšanai. Šajā sakarā jo īpaši svarīgi ir nodrošināt, lai uzraudzības pilnvaras būtu pieejamas attiecībā arī uz ārpakalpojumiem un apakšuzņēmumiem. Visas uzraudzības pilnvaras piemēro savlaicīgi un samērīgi. Lai nodrošinātu efektīvu uzraudzību, ir svarīgi, lai uzraudzība tiktu veikta gan klātienē, gan neklātienē; tādēļ uzraudzības iestādēm tiek piešķirtas pilnvaras veikt klātienes pārbaudes apdrošinātāja vai pārapdrošinātāja telpās. Konsultatīvās uzraudzības process – 36. pants Kvalitatīvo un kvantitatīvo prasību neievērošanai var būt nopietnas sekas attiecībā uz apdrošinātāja vai pārapdrošinātāja finanšu stabilitāti. Tādēļ konsultatīvās uzraudzības mērķis ir noteikt iestādes, kurām to finansiālo, organizatorisko vai citu iezīmju dēļ raksturīgs augsts riska profils. Konsultatīvās uzraudzības procesa laikā (KUP) uzraudzības iestādes pārskata un izvērtē stratēģijas, procesus un pārskatu sniegšanas procedūras, ko noteikuši apdrošinātāji vai pārapdrošinātāji, lai nodrošinātu atbilstību šīs direktīvas prasībām, kā arī riskus, ar kuriem saskaras vai var saskarties apdrošināšanas sabiedrības, un to spēju novērtēt šos riskus. Šī konsultatīvā uzraudzība ietver arī novērtējumu par uzņēmējsabiedrību metožu un prakses piemērotību to iespējamo notikumu vai nākotnes ekonomisko apstākļu izmaiņu noteikšanai, kuriem varētu būt nelabvēlīga ietekme uz šo uzņēmējsabiedrību vispārējo finanšu stāvokli. Lai nodrošinātu KUP efektivitāti, uzraudzības iestādēm jāpiešķir pilnvaras likvidēt trūkumus un nepilnības, kas konstatētas konsultatīvās uzraudzības gaitā, tostarp pārraudzīt turpmākos pasākumus, ko veic, ievērojot to atzinumus. Vēl jo svarīgāk ir nodrošināt, lai uzraudzības iestādēm būtu atbilstīgi uzraudzības instrumenti, kas ļauj konstatēt un novērst finanšu stāvokļa pasliktināšanos. KUP rezultāti ir ļoti noderīgi, jo tie uzraudzības iestādēm dod iespēju noteikt prioritātes nākotnē veicamajiem uzdevumiem, lai garantētu pietiekamu konsekvenci attiecībā uz uzraudzības iestāžu piemērotajām uzraudzības pieejām un nodrošinātu savlaicīgu informāciju uzņēmējsabiedrībām. Kapitāla palielinājums – 37. pants Sākumpunkts kvantitatīvo prasību pietiekamībai (pār)apdrošināšanas nozarē ir maksātspējas kapitāla prasība. Tādēļ uzraudzības iestādes, veicot konsultatīvās uzraudzības procedūras, kapitāla palielināšanu (pār)apdrošināšanas sabiedrībām var pieprasīt tikai stingri noteiktos ārkārtas gadījumos. Arī tad, ja standartformula aptver gandrīz visu Kopienas (pār)apdrošināšanas sabiedrību riska profilu, var gadīties, ka standartizētā pieeja neatspoguļo pilnīgi kādas uzņēmējsabiedrības ļoti specifisko riska profilu. Pilnīgu vai daļēju iekšējo modeļu būtisku nepilnību (skatīt tālāk e) punktu) vai pārvaldes būtisku trūkumu gadījumā ir svarīgi, lai uzraudzības iestādes nodrošinātu to, ka attiecīgās uzņēmējsabiedrības veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu trūkumus, kuru dēļ tiek izvirzīta prasība par kapitāla palielinājumu apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības nolūkos. Uzraudzības iestādei ir jāpārbauda uzņēmējsabiedrības veiktie pasākumi trūkumu novēršanai vismaz reizi gadā. Kapitāla palielinājumam var būt pastāvīgs raksturs tikai tad, ja šādas uzņēmējsabiedrības riska profila novirze ir būtiska un daļēja vai pilnīga iekšējā modeļa uzlabojumu izstrāde ir neefektīva. Ekonomiskā un saskaņotāka pieeja (pār)apdrošināšanas nozarē salīdzinājumā ar Kapitāla prasību direktīvu attiecīgi attaisno saskaņotāku kapitāla palielinājuma pieeju. Pārvaldes vai vadības institūcijas atbildība – 40. pants (Pār)apdrošināšanas sabiedrībām vairāk būs jāievēro principi un nevis noteikumi, un tas nozīmē, ka vadībai tiks uzlikta lielāka atbildība nekā šobrīd. Direktīva skaidri nosaka, ka (pār)apdrošināšanas sabiedrības pārvaldes vai vadības institūcijai ir jāuzņemas pilna atbildība par sabiedrības darbības atbilstību šai direktīvai. Pārvaldes sistēma – 41. līdz 49. pants Pārvaldes sistēma un vispārīgās prasības – 41. pants Konsekventas pārvaldes prasības banku, vērtspapīru un (pār)apdrošināšanas nozarē ir svarīgs elements starpnozaru konsekvences nodrošināšanai. Šajā direktīvā noteiktās pārvaldes prasības ir vērstas uz šā mērķa sasniegšanu. Stingras pārvaldes prasības ir priekšnosacījums efektīvai maksātspējas sistēmai. Dažus riskus var novērst, nosakot pārvaldes prasības un nevis kvantitatīvas prasības. Šā iemesla dēļ stingra pārvaldes sistēma ir īpaši svarīga apdrošinātāja pienācīgas vadības nodrošināšanai un būtiska uzraudzības sistēmas efektivitātei. Pārvaldes sistēma ietver atbilstību prasībām par lietderīgu un piemērotu riska vadību, pašu risku un maksātspējas novērtējumu, iekšējo kontroli, iekšējo revīziju, aktuārfunkcijām un ārpakalpojumiem. Īstenošanas pasākumi attiecībā uz pārvaldes prasībām precizēs proporcionalitātes principu. Pārvaldes funkciju noteikšana direktīvā var palīdzēt uzņēmējsabiedrībām pieņemt lēmumu par veidu, kādā ieviešama pārvaldes sistēma. Tā ietver administratīvās darbspējas funkciju, lai uzņemtos konkrētu uzdevumu veikšanu. Konkrētas funkcijas noteikšana neliedz uzņēmējsabiedrībai pieņemt neatkarīgu lēmumu par veidu, kādā šī funkcija organizējama praksē, ja vien šajā direktīvā nav paredzēts citādi. Tas nedrīkst būt par iemeslu nevajadzīgi apgrūtinošām prasībām, jo ir jāņem vērā uzņēmējsabiedrības darbības raksturs, apjoms un sarežģītība. Tādēļ pārvaldes funkcijas var noteikt paša uzņēmuma personāls vai pamatojoties uz pieaicināto ekspertu ieteikumiem, vai deleģējot šo uzdevumu ārpakalpojumu sniedzējiem-ekspertiem šīs direktīvas noteiktajās robežās. Turklāt mazākās un ne tik sarežģītās uzņēmējsabiedrībās viena persona vai organizatoriskā struktūrvienība var veikt vairāk nekā tikai vienu funkciju. Lai pārvaldes sistēma darbotos labi, uzņēmējsabiedrībām tiek prasīts iesniegt rakstveida izklāstu par nostādni, kas skaidri paredz, kā regulējama iekšējā kontrole, iekšējā revīzija, riska vadība un, ja vajadzīgs, ārpakalpojumu sniegšana. Ir svarīgi, lai pārvaldes vai vadības institūcija aktīvi iesaistītos pārvaldes sistēmas darbā. Tādēļ pārvaldes vai vadības institūcijai ir jāapstiprina šī rakstveida nostādne un jāpārskata tā vismaz reizi gadā vai pirms būtiskām izmaiņām sistēmā. Grozījumus politikā jāizdara pirms izmaiņām sistēmā, jo pretējā gadījumā uzņēmējsabiedrība neatbildīs tās iekšējo stratēģiju un procesu prasībām. Pārvaldes sistēmas pārskatīšana un novērtēšana ir uzraudzības iestādes uzdevums, kas veicams, īstenojot konsultatīvās uzraudzības procesu. Pašu riska un maksātspējas novērtējums (PRMN) – 44. pants Riska vadības sistēmas ietvaros visām (pār)apdrošināšanas sabiedrībām jāizvērtē savas maksātspējas vispārējās vajadzības, kas ir uzņēmējdarbības stratēģijas neatņemama sastāvdaļa, ņemot vērā to specifisko riska profilu. PRMN ietver divus aspektus. Tas ir iekšējā novērtējuma process uzņēmējsabiedrībā, un kā tāds tas ir iestrādāts uzņēmējsabiedrības stratēģiskajos lēmumos. Tas ir arī uzraudzības instruments uzraudzības iestādēm, kurām jābūt informētām par uzņēmējsabiedrības pašu riska un maksātspējas novērtējuma rezultātiem. PRMN neprasa uzņēmējsabiedrībām izstrādāt un piemērot pilnīgu vai daļēju iekšējo modeli. Taču, ja uzņēmējsabiedrība jau izmanto apstiprinātu pilnīgu vai daļēju iekšējo modeli maksātspējas kapitāla prasību aprēķināšanai, ar šī modeļa starpniecību gūtie rezultāti izmantojami PRMN veikšanai. PRMN nerada trešo maksātspējas kapitāla prasību. PRMN nevajadzētu kļūt par pārmērīgu slogu mazām un ne tik sarežģītām uzņēmējsabiedrībām. Uzraudzības iestāde pārskata pašu risku un maksātspējas novērtējumu uzņēmējsabiedrības konsultatīvās uzraudzības procesa ietvaros. Uzraudzības iestādi informē par katra PRMN rezultātiem, kas ir daļa no informācijas, kas sniedzama uzraudzības nolūkos saskaņā ar 35. pantu. Ārpakalpojumi – 38. un 48. pants Ārpakalpojumu nozīme aizvien pieaug, un tādēļ ir būtiski pieņemt konsekventāku pieeju šajā jomā. Lai nodrošinātu ārpakalpojumu darbību efektīvu uzraudzību, ir svarīgi, lai ārpakalpojumus deleģējošo uzņēmējsabiedrību uzraudzības iestādēm būtu tiesības piekļūt visiem attiecīgajiem ārpakalpojuma sniedzēja glabātajiem datiem, kā arī tiesības veikt ārpakalpojuma darbību klātienes pārbaudes ārpakalpojuma sniedzēja telpās neatkarīgi no tā, vai ārpakalpojuma sniedzējs ir regulēta vai neregulēta komercsabiedrība. Ja darbība ir deleģēta kā ārpakalpojums pakalpojuma sniedzējam trešā valstī, ir jānodrošina, lai ārpakalpojumu deleģējošās uzņēmējsabiedrības uzraudzības iestādei būtu tiesības piekļūt visiem attiecīgajiem ārpakalpojuma sniedzēja glabātajiem datiem neatkarīgi no tā, vai ārpakalpojuma sniedzējs ir regulēta vai neregulēta komercsabiedrība. Ārpakalpojumi ietver apakšuzņēmumus. Viens veids, kā nodrošināt iepriekšminēto, jo īpaši gadījumos, kad pakalpojuma sniedzējs ir neregulēta komercsabiedrība, ir pievērst īpašu uzmanību līgumam, kas noslēgts starp ārpakalpojumu deleģējošo uzņēmējsabiedrību un ārpakalpojuma sniedzēju. Pirms svarīgu darbību deleģēšanas ārpakalpojumu sniedzējiem vai būtisku izmaiņu izdarīšanas šādās darbībās par tām pienācīgi un savlaicīgi jāinformē uzraudzības iestādes. Šajā direktīvā noteiktās prasības ņem vērā Apvienotā foruma darbu un atbilst spēkā esošajiem noteikumiem un praksei banku nozarē, kā arī Direktīvas par finanšu instrumentu tirgiem (2004/39/EK) noteikumiem un tās piemērošanai kredītiestādēm. b) Uzraudzības pārskati un informācijas atklāšana Uzraudzības pārskati un informācijas atklāšana ir sistēmas "Maksātspēja III" trešais pīlārs. Uzraudzības vajadzībām sniedzamā informācija Priekšlikums pamatā saglabā pašreizējos acquis principus, izvirzot uzņēmējsabiedrībām vispārēju prasību sniegt visu informāciju, kas nepieciešama uzraudzības vajadzībām. Taču saskaņā ar Lamfalisī pieeju priekšlikums ievieš vairākus jaunus principus, kas jāievēro, sniedzot uzraudzības pārskatus, un kas ļauj pieņemt īstenošanas pasākumus, lai attiecīgā gadījumā nodrošinātu konverģenci. Informācijas atklāšana – 50. līdz 55. pants Priekšlikums prasa uzņēmējsabiedrībām katru gadu sniegt pārskatu, iekļaujot konspektīvā veidā būtisku informāciju par to maksātspēju un finanšu stāvokli. Pārejas periodā ir iespējams izņēmums individuālam kapitāla palielinājumam. Uzņēmējsabiedrībām attiecīgā gadījumā ir jāatjauno publiskotā informācija (īpaši noteikumi piemērojami gadījumos, kad pastāv neatbilstība minimālā kapitāla prasībai vai maksātspējas kapitāla prasībai), un tās var brīvprātīgi publiskot papildu informāciju. Uzņēmējsabiedrībām ir jāizstrādā informācijas atklāšanas politika un jāsaņem savas pārvaldes vai vadības institūcijas atļauja pārskata publicēšanai par maksātspēju un finanšu stāvokli. Visbeidzot, priekšlikums ļauj pieņemt īstenošanas pasākumus, lai attiecīgā gadījumā nodrošinātu konverģenci. c) Uzraudzības konverģences veicināšana – 69. pants Viens no galvenajiem Finanšu pakalpojumu komitejas uzdevumiem nākamajos gados ir uzraudzības prakses uzraudzības konverģences veicināšana. Pat tad, ja kopēji normatīvie noteikumi ir priekšnosacījums, patiesi līdzvērtīgus konkurences apstākļus var nodrošināt tikai tad, ja uzraudzības iestādes pieņems konsekventus un kopējus lēmumus un īstenošanas praksi. Uzraudzības konverģence ietver vienādu un vienotu Kopienas tiesību aktu piemērošanu praksē un konsekventas vienotā tirgus uzraudzības un izpildes veicināšanu. Salīdzinošai pārskatīšanai un starpniecības mehānismiem var būt svarīga loma uzraudzības konverģences uzlabošanā. CEIOPS ir īpaša loma šīs direktīvas konsekventas piemērošanas un uzraudzības prakses konverģences veicināšanā visā Kopienā. Tāpēc šis pants nosaka, ka dalībvalstīm jāveic pasākumi, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu uzraudzības iestāžu aktīvu iesaistīšanos CEIOPS darbībās. d) Kvantitatīvās prasības Kvantitatīvās prasības, kas piemērojamas (pār)apdrošināšanas sabiedrībām (sistēmas "Maksātspēja II" pirmajam pīlāram), iekļautas sešās sadaļās: aktīvu un pasīvu novērtējums, tehniskās rezerves, pašu kapitāls, maksātspējas kapitāla prasības, minimālā kapitāla prasības un ieguldījumi. Pirmā pīlāra prasības balstās uz pieeju, kuras pamatā ir ekonomiskā kopsavilkuma bilance. Šīs pieejas pamatā ir apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību visas bilances vienots novērtējums, kurā aktīvi un pasīvi ir novērtēti, izmantojot vienotu pieeju. Šāda pieeja nozīmē to, ka apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām pieejamo finanšu resursu summa ietver kopējās finansiālās prasības, t.i., nesubordinētās saistības un kapitāla prasības. Saskaņā ar šo pieeju izmantojamajam pašu kapitālam (skatīt tālāk) jābūt lielākam par maksātspējas kapitāla prasību. Aktīvu un pasīvu novērtēšana – 73. pants Ar 73. pantu tiek ieviesti visu aktīvu un pasīvu novērtējuma standarti, kuru pamatā ir starptautisko finanšu pārskatu standartu ( IFRS ) patiesās vērtības pašreizējā definīcija. Īstenošanas pasākumi tiks izstrādāti, nosakot, kā aprēķināma konkrētu bilances posteņu patiesā vērtība, lai šie posteņi visās dalībvalstīs tiktu novērtēti, izmantojot vienotu pieeju. Attiecībā uz pasīviem novērtējuma standartos netiek ņemta vērā pašu kredītspēja, taču attiecībā uz aktīviem šajos standartos tiek ņemta vērā pašreizējo kredītu kvalitāte un likviditāte. Tehniskās rezerves – 74. -84. pants Ir jāaprēķina tehniskās rezerves, lai uzņēmējsabiedrība varētu izpildīt savas (pār)apdrošināšanas saistības pret apdrošinājuma ņēmējiem un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem. Šis aprēķins tiks veikts, ievērojot 74. pantā izklāstītos vispārīgos noteikumus: - Jo īpaši tehnisko rezervju aprēķina pamatā būs to pašreizējā izejošā vērtība. Pašreizējā izejošā vērtība atspoguļo summu, ko apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība maksātu šodien, kā paredzēts, ja tā nekavējoties nodotu savas līgumtiesības un saistības citai uzņēmējsabiedrībai. Pašreizējās izejošās vērtības izmantošana nav jāsaprot kā norāde uz to, ka (pār)apdrošināšanas sabiedrība varētu nodot, plāno nodot vai nodos šīs saistības. - Tehnisko rezervju aprēķins jāsaskaņo ar tirgu, un ar uzņēmējsabiedrību saistītā informācija tehnisko rezervju aprēķināšanai tiks izmantota tikai tad, ja šī informācija (pār)apdrošināšanas sabiedrībai ļaus labāk saprast pamatā esošā apdrošināšanas portfeļa raksturlielumus. 75. līdz 78. un 80. līdz 84. pants apraksta tehnisko rezervju aprēķināšanu. Tehniskās rezerves aprēķina kā visprecīzākā novērtējuma un riska rezerves summu, izņemot ierobežojamu risku gadījumos, kas izriet no (pār)apdrošināšanas saistībām (skatīt tālāk): - Visprecīzākais novērtējums atbilst nākotnes naudas plūsmu paredzētajai pašreizējai vērtībai, ņemot vērā visas ienākošās un izejošās naudas plūsmas (pielāgotas inflācijai), kas vajadzīgas, lai nokārtotu (pār)apdrošināšanas saistības to darbības laikā, tostarp visus izdevumus, nākotnes gratifikācijas aplēses, iekļautās finanšu garantijas un līgumā paredzētās iespējas. Visprecīzākā novērtējuma aprēķina pamatā ir nevainojamas aktuārmetodes un labas kvalitātes dati, kas tiek regulāri pārbaudīti, ņemot vērā jaunāko uzkrāto pieredzi. - Riska rezerve nodrošina to, ka tehnisko rezervju kopējā vērtība ir vienāda ar summu, ko apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrība maksātu šodien, kā paredzēts, ja tā nekavējoties nodotu savas līgumtiesības un saistības citai uzņēmējsabiedrībai; to var definēt arī kā papildu izmaksas, kas pārsniedz iepriekšminēto visprecīzāko novērtējumu, saistībā ar kapitāla nodrošināšanu, lai garantētu segumu (pār)apdrošināšanas saistībām portfeļa darbības laikā. Attiecībā uz ierobežojamiem riskiem, t.i., riskiem, ko var efektīvi neitralizēt, nopērkot vai pārdodot finanšu instrumentus, tehnisko rezervju vērtību aprēķina tieši kā kopsummu, izmantojot šo finanšu instrumentu vērtību (skatīt 75. panta 4. punktu). Attiecībā uz neierobežojamiem riskiem riska rezervi aprēķina, izmantojot tā saukto kapitāla izmaksu metodi (skatīt 75. panta 5. punktu). Šajā gadījumā kapitāla vērtības likme visām uzņēmējsabiedrībām ir viena un tā pati (piem., fiksēti procenti) un atbilst starpībai, kas pārsniedz bezriska procentu likmi, ko varētu pieprasīt (pār)apdrošināšanas sabiedrībai ar BBB kredītvērtējumu, lai iegūtu izmantojamo pašu kapitālu. Pašu kapitāls – 85. līdz 98. pants Pašu kapitāls atbilst (pār)apdrošināšanas sabiedrību pieejamajiem finanšu resursiem, kurus var izmantot aizsardzībai pret risku un vajadzības gadījumā finanšu zaudējumu segšanai. Izmantojamā pašu kapitāla summas noteikšana, lai segtu divas kapitāla prasības, ir trīs posmu process. Katrs posms atbilst atsevišķai apakšiedaļai: pašu kapitāla noteikšana, pašu kapitāla klasificēšana un pašu kapitāla atbilstības kritēriji. Pirmajā posmā jānosaka pieejamā pašu kapitāla summa. Pašu kapitāls ir summa, ko veido - bilances posteņi vai "pamata pašu kapitāla posteņi" (skatīt 86. pantu); - ārpusbilances posteņi vai "papildu pašu kapitāla posteņi" (skatīt 87. pantu). Pamata pašu kapitāls ietver ekonomisko kapitālu (t.i., aktīvu pārsniegumu pār pasīviem, ko aprēķina saskaņā ar 1. un 2. iedaļu) un subordinētās saistības (jo šīs saistības var izmantot kā kapitālu, piemēram, likvidācijas gadījumā). Papildu pašu kapitāls ietver saistības, kuru izpildi uzņēmējsabiedrības var pieprasīt, lai palielinātu savus finanšu resursus, piemēram, līdzekļu pieprasījumus akcionāriem un akreditīvus. Tā kā šis papildu pašu kapitāls neietilpst 1. un 2. iedaļā paredzēto novērtējuma standartu darbības jomā, šo summu noteikšana ir pakļauta iepriekšējam uzraudzības iestādes apstiprinājumam. Otrajā posmā , tā kā pašu kapitāla posteņiem piemīt dažādas īpašības un tie nodrošina dažādus zaudējumu segšanas līmeņus, šie pašu kapitāla posteņi tiks iedalīti trīs līmeņos atkarībā no to rakstura un līmeņa, ciktāl tie atbilst pieciem pamatkritērijiem (t.i., subordinācija, zaudējumu segšana, pastāvība, nepārtrauktība un apkalpošanas izmaksu neesība), kā noteikts 92. pantā. Pašu kapitāla iedalījums trijos līmeņos balstās uz kvalitātes kritērijiem, kas jāprecizē ar īstenošanas pasākumu starpniecību (skatīt 96. pantu). Taču, lai atvieglotu minēto klasificēšanu, īstenošanas pasākumos tiks iekļauts arī iepriekš klasificēto posteņu saraksts. Raksturs Kvalitāte | Bilancē (pamata pašu kapitāls) | Ārpusbilancē (papildu pašu kapitāls) | Augsta | 1. līmenis | 2. līmenis | Vidēja | 2. līmenis | 3. līmenis | Zema | 3. līmenis | − | Trešajā posmā , tā kā 2. un 3. līmeņa posteņi neparedz visu zaudējumu pilnīgu segšanu visos gadījumos, šķiet ir jāierobežo to atzīšana uzraudzības nolūkos. Kā minēts 97. pantā, pieejamajam pašu kapitālam piemērojami divi ierobežojumu kopumi, lai noteiktu izmantojamās summas uzraudzības nolūkos. - Attiecībā uz maksātspējas kapitāla prasību 1. līmeņa posteņu daļai izmantojamajā pašu kapitālā jāsasniedz vismaz 1/3, bet 3. līmeņa posteņu daļa nedrīkst pārsniegt 1/3. - Attiecībā uz minimālo kapitāla prasību papildu pašu kapitāla posteņi nav izmantojami, bet izmantojamo 2. līmeņa posteņu daļa jāierobežo līdz ½. Maksātspējas kapitāla prasība – 99. līdz 124. pants 4. iedaļa par maksātspējas kapitāla prasību ietver trīs daļas: šīs kapitāla prasības vispārējs raksturojums, maksātspējas kapitāla prasības aprēķināšanas standarta formula un iekšējo modeļu izmantojums maksātspējas vajadzībām. Vispārīgie noteikumi par maksātspējas kapitāla prasību, izmantojot standarta formulu vai iekšējo modeli Maksātspējas kapitāla prasība atbilst ekonomiskajam kapitālam, kuram jābūt (pār)apdrošināšanas sabiedrības rīcībā, lai ierobežotu maksātnespējas varbūtību līdz 0,5 %, t.i., maksātnespēja varētu būt iespējama vienreiz 200 gados (skatīt 100. pantu). Maksātspējas kapitāla prasību aprēķina, izmantojot riskam pakļautās vērtības metodes vai nu saskaņā ar standarta formulu, vai izmantojot iekšējo modeli: jāizvērtē visi iespējamie zaudējumi nākamo 12 mēnešu laikā, tostarp aktīvu un pasīvu negatīvs pārvērtējums. Maksātspējas kapitāla prasība atspoguļo uzņēmējsabiedrības patieso riska profilu, ņemot vērā visus nosakāmos riskus, kā arī riska mazināšanas paņēmienu tīro ietekmi. Maksātspējas kapitāla prasība jāaprēķina vismaz vienu reizi gadā, pastāvīgi jāuzrauga un jāpārrēķina, tiklīdz uzņēmējsabiedrības riska profils ievērojami novirzās no paredzētās normas. Maksātspējas kapitāla prasība ir jāsedz ar līdzvērtīgu izmantojamā pašu kapitāla summu (skatīt 99. pantu). Maksātspējas kapitāla prasības standarta formula 102. līdz 108. pantā aprakstīti maksātspējas kapitāla prasības standarta formulas mērķi, struktūra un vispārējā kalibrēšana. Modulārā struktūra, pamatojoties uz lineāriem summēšanas paņēmieniem, ir precizēta Direktīvas IV pielikumā. Dažādos standarta formulas moduļos un apakšmoduļos iekļautie riski ir definēti 13. , 103. un 104. pantā. Tā kā šādi riski laiku pa laikam var parādīties, ar īstenošanas pasākumu starpniecību tiks pieņemti šiem moduļiem un apakšmoduļiem paredzētie sīki izstrādātie parametri. Maksātspējas kapitāla prasības mērķis ir nodrošināt pareizu līdzsvaru starp riska jutīgumu un praktiskiem apsvērumiem. Tas ļauj izmantot uzņēmējsabiedrības konkrētos parametrus (skatīt 103. panta 7. punktu), ja vajadzīgs, un maksātspējas kapitāla prasību standartizētos vienkāršojumus (skatīt 107. pantu). Tā kā jaunajos novērtējuma standartos ir pienācīgi ņemta vērā kredītu kvalitāte un aktīvu likviditāte, jo maksātspējas kapitāla prasība aptver visus nosakāmos riskus, un tā kā ieguldījumi ir pakļauti piesardzības principam, kvantitatīvi ieguldījumu ierobežojumi un aktīvu atbilstības kritēriji netiks saglabāti. Taču, ņemot vērā tirgus attīstību, ja parādīsies jauni riski, uz kuriem neattiecas maksātspējas kapitāla prasības standarta formula, 108. panta 2. punkts ļauj Komisijai pieņemt pagaidu īstenošanas pasākumus, lai noteiktu ieguldījumu ierobežojumus un aktīvu atbilstības kritērijus, kamēr tiek precizēta formula. Iekšējie modeļi 109. līdz 124. pantā aprakstītas prasības, kas piemērojamas (pār)apdrošināšanas sabiedrībām, kas maksātspējas kapitāla prasības aprēķināšanai izmanto vai vēlas izmantot pilnīgu vai daļēju iekšējo modeli. Pirms uzraudzības iestāde dod atļauju izmantot iekšējo modeli, (pār)apdrošināšanas sabiedrībām jāiesniedz pieteikums (skatīt 109. pantu), ko apstiprinājusi uzņēmējsabiedrības pārvaldes vai vadības institūcija (skatīt 113. pantu), sniedzot pierādījumus tam, ka tās atbilst izmantošanas testa, statistiskās kvalitātes, kalibrēšanas, validācijas un dokumentācijas standartiem (skatīt 117. līdz 122. pantu). Uzraudzības iestādēm jāpieņem lēmums par pieteikuma pieņemšanu vai noraidīšanu sešu mēnešu laikā pēc (pār)apdrošināšanas sabiedrības pilnīga pieteikuma saņemšanas. Attiecībā uz daļēju iekšējo modeļu izmantošanu ir ieviestas papildu prasības, kas ir paredzētas, lai atturētu (pār)apdrošināšanas sabiedrības no visizdevīgāko elementu izvēles pieejas ( cherry-picking ) izmantošanas (skatīt 110. pantu). Turklāt 111. pants ļauj Komisijai pieņemt īstenošanas pasākumus, ar kuriem pielāgo 117. līdz 122. pantā noteiktos standartus attiecībā uz daļējiem iekšējiem modeļiem, lai ņemtu vērā šo modeļu ierobežoto piemērošanu. 116. pants paredz uzraudzības iestāžu tiesības pieprasīt, lai (pār)apdrošināšanas sabiedrības veiktu maksātspējas kapitāla prasības aprēķinu, pamatojoties uz standarta formulu, izstrādātu pilnīgu vai daļēju iekšējo modeli, ja maksātspējas kapitāla prasības standarta formula precīzi neatspoguļo attiecīgās sabiedrības riska profilu. Minimālā kapitāla prasība – 125. līdz 128. pants Minimālā kapitāla prasība atspoguļo kapitāla līmeni, zem kura apdrošinājuma ņēmēju intereses būtu nopietni apdraudētas, ja uzņēmējsabiedrībai atļautu turpināt darbību. Ja minimālā kapitāla prasība netiek ievērota, tiek uzsākti radikāli uzraudzības pasākumi, t.i., licence tiek anulēta (skatīt 126. un 136. pantu). Tādēļ uzņēmējsabiedrībām tiek prasīts turēt izmantojamu pamata pašu kapitālu, lai segtu minimālā kapitāla prasību (skatīt 125. pantu). Tā kā radikāliem uzraudzības pasākumiem var būt nepieciešama valsts tiesas atļauja, minimālā kapitāla prasība jāaprēķina katru ceturksni saskaņā ar vienkāršu un stingri noteiktu formulu, pamatojoties uz pārbaudāmiem datiem. 126. pants par minimālā kapitāla prasības struktūru un kalibrēšanu ietver īsu vispārējo principu sarakstu. Pagaidām, kamēr vēl nav zināmi trešā kvantitatīvās ietekmes pētījuma rezultāti ( QIS3 ), ir izvēlēta atklātā pieeja, jo galīgais lēmums par minimālo kapitāla prasību vēl nav pieņemts. Teksts jo īpaši dod iespēju pārbaudīt divas šādas pieejas: - minimālā kapitāla prasība aprēķināta, izmantojot standarta formulas vienkāršoto variantu (modulāro pieeju) un ņemot vērā dzīvības apdrošināšanas parakstīšanas risku, nedzīvības apdrošināšanas parakstīšanas risku un tirgus risku, un kalibrēta atbilstoši riskam pakļautajai vērtībai ar 90% ticamības līmeni līdz vienam gadam; - minimālā kapitāla prasība aprēķināta kā procenti no maksātspējas kapitāla prasības (kompaktā pieeja) un kalibrēta līdz 1/3 no maksātspējas kapitāla prasības. Piemēram, 126. panta 1. punkta c) apakšpunts ļauj kalibrēt minimālā kapitāla prasību ar ticamības līmeni intervālā no 80 % (jo 1/3 maksātspējas kapitāla prasības, kas kalibrēta atbilstoši riskam pakļautajai vērtībai ar 99,5 % ticamības līmeni, ir līdzvērtīga 80 % riskam pakļautās vērtības normālas sadales gadījumā) līdz 90 % (pārbaudot saskaņā ar modulāro pieeju izmantoto līmeni). Tādējādi, lai atvieglotu pāreju uz jauno režīmu (skatīt 128. pantu), (pār)apdrošināšanas sabiedrībām, kas šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā atbilst režīma "Maksātspēja I" prasībām, bet neatbilst minimālā kapitāla prasībai, tiek noteikts viena gada termiņš, kura laikā tām ir jānodrošina atbilstība jaunā režīma prasībām. Ieguldījumi – 129. līdz 132. pants Visi (pār)apdrošināšanas sabiedrību turētie ieguldījumi (t.i., aktīvi, kas sedz tehniskās rezerves, plus aktīvi, kas sedz maksātspējas kapitāla prasību, un brīvie līdzekļi) jāiegulda, jāpārvalda un jāuzrauga saskaņā ar 129. pantā noteikto piesardzības principu. Piesardzības princips (pār)apdrošināšanas sabiedrībām prasa ieguldīt aktīvus apdrošinājuma ņēmēju interesēs, pienācīgi saskaņot ieguldījumus un saistības un pievērst vajadzīgo uzmanību finanšu riskiem, tādiem kā likviditātes un koncentrācijas risks. e) Apdrošināšanas sabiedrību grupu uzraudzība – 219. līdz 277. pants Ievads Veids, kādā (pār)apdrošināšanas grupas tiks uzraudzītas, būs izšķirošais faktors vienotā tirgus un režīma "Maksātspēja II" panākumu nodrošināšanā. Tādēļ ar šo priekšlikumu tiek meklēta iespēja racionalizēt (pār)apdrošināšanas grupu uzraudzību ES. Galvenie uzlabojumi, kas piemērojami visām (pār)apdrošināšanas grupām - Grupas uzraudzības iestāde – noteikšana un izraudzīšanās. Priekšlikums ievieš jēdzienu "grupas uzraudzības iestāde". Katrai grupai tiks izraudzīta viena iestāde ar konkrētām koordinācijas un lēmumu pieņemšanas pilnvarām. Saglabātie kritēriji balstās uz Finanšu konglomerātu direktīvu, bet ar šo priekšlikumu tiek ieviesta lielāka elastība vajadzības gadījumos. - Grupas uzraudzības iestāde – tiesības un pienākumi. Grupas uzraudzības iestāde nes galveno atbildību par visiem grupas uzraudzības galvenajiem aspektiem (grupas maksātspēja, grupas iekšējie darījumi, riska koncentrācija, riska vadība un iekšējā kontrole). Šādu atbildību īsteno, sadarbojoties un apspriežoties ar vietējām uzraudzības iestādēm. Turklāt sadarbības noteikumus katrai grupai nosaka visas iesaistītās uzraudzības iestādes. - Citi pamatpasākumi, lai nodrošinātu efektīvu grupu uzraudzību. Ar šo priekšlikumu saskaņā ar Finanšu konglomerātu direktīvu tiek ieviests pilnīgs noteikumu kopums, kas visām uzraudzības iestādēm uzliek par pienākumu veikt informācijas apmaiņu automātiski (pamatinformācija) vai pēc pieprasījuma (būtiska informācija), veikt savstarpējas konsultācijas pirms svarīgu lēmumu pieņemšanas un pienācīgi izskatīt informācijas pārbaudes pieprasījumus. - Grupas maksātspēja – metodes izvēle . Lai grupas pēc iespējas vairāk izmantotu diversifikācijas radītās iespējas, priekšroka priekšlikumā nepārprotami tiek dota konsolidācijas metodei. - Grupas maksātspēja – grupas iekšējais modelis. Priekšlikums ļauj grupai lūgt atļauju izmantot iekšējo modeli grupas maksātspējas kapitāla prasības un saistīto komercsabiedrību individuālās maksātspējas kapitāla prasības aprēķināšanai. Šī procedūra balstās uz Kapitāla prasību direktīvu (2006/48/EK, 129. pants). Pēc mātessabiedrības vai iesaistītās uzraudzības iestādes lūguma var apspriesties ar CEIOPS . - Apakšgrupu uzraudzība . Lai samazinātu slogu, ko rada grupu uzraudzība, priekšlikumā būtībā ir noteikts, ka a) grupu uzraudzība būtu veicama tikai augšējā līmenī ES un b) ka dalībvalstis var atļaut savām uzraudzības iestādēm veikt grupu uzraudzību augšējā līmenī dalībvalstī. Tas nozīmē, ka uzraudzības līmeņu skaits praktiski varētu samazināties līdz maksimums trim līmeņiem (ES grupa, valstu apakšgrupas, individuālas komercsabiedrības), kas atbilst Kapitāla prasību direktīvas prasībām. - Īstenošanas pasākumi. Lai nodrošinātu pēc iespējas lielāku konverģenci lēmumu pieņemšanā un grupu uzraudzības iestāžu praksē, priekšlikumā iekļauta atsauce uz vairāku pamatnoteikumu turpmākajiem īstenošanas pasākumiem. Papildu uzlabojumi, kas piemērojami grupām, kuras izmanto grupu atbalsta sistēmu Ar šo priekšlikumu tiek ieviests inovatīvs režīms, kura mērķis ir atvieglot grupu veikto kapitāla vadību, jo īpaši a) atļaujot mātessabiedrībai ar zināmiem nosacījumiem izmantot grupu atbalsta deklarācijas, lai izpildītu daļu tās meitassabiedrību maksātspējas kapitāla prasības, un b) ieviešot atkāpes dažos pantos par individuālu uzraudzību, ja vajadzīgs. Priekšlikums ļauj pieņemt īstenošanas pasākumus un paredz visas sistēmas pārskatīšanu piecus gadus pēc direktīvas transponēšanas. Vispārēji apsvērumi: Grupu uzraudzība nav tikai papildu uzraudzība Pašreizējais ES acquis apskata grupu uzraudzību vienīgi kā papildinājumu individuālai uzraudzībai (individuālo uzraudzību visām uzņēmējsabiedrībām veic vienādi neatkarīgi no tā, vai tās ir grupas dalībnieces vai ne, un grupas uzraudzība ir vienīgi papildinājums individuālai uzraudzībai). Šis priekšlikums būtiski maina šos pamatprincipus: daļa par grupu uzraudzību ietver daudzus noteikumus, kas tieši ietekmē veidu, kādā tiek veikta to komercsabiedrību individuālā uzraudzība, kas ir grupas dalībnieces. Lai labāk atspoguļotu šo būtisko izmaiņu, vārds "papildu" ir svītrots visās vietās (tostarp virsrakstā). ĪSTENOšANAS PASāKUMI Direktīva piešķir Komisijai ieviešanas pilnvaras. Gadījumi, kādos tiek piešķirtas ieviešanas pilnvaras, ir uzskaitīti katrā atsevišķajā pantā. Šo ieviešanas pilnvaru īstenošanā Komisijai palīdzēs Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju komiteja, kas izveidota ar Komisijas Lēmumu 2004/9/EK. Pasākumi, kas Komisijai jāpieņem, tiks pakļauti konsultēšanās procedūrai vai regulatīvai kontroles procedūrai, kā noteikts Lēmuma 1999/468/EK 3. pantā, 5.a panta 1. līdz 4. punktā un 7. pantā. Īstenošanas pasākumi tiks izmantoti, lai precizētu šajā direktīvā noteikto principu definīcijas tā, lai uzlabotu saskaņošanas un uzraudzības prakses konverģenci. Tie tiks izstrādāti, pamatojoties uz Komisijas doto pilnvarojumu CEIOPS , un tiem piemēros procedūru konsultācijām ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējumu. 2007/0143 (COD) ê2002/83/EK (pielāgots) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA …/…/EK (…) par dzīvības apdrošināšanu √ par uzņēmējdarbības uzsākšanu un veikšanu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas jomā ∏ (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 47. panta 2. punktu un 55. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu[15], ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[16], pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju[17], saskaņā ar procedūru, kas noteikta Līguma 251. pantā[18], tā kā: ò jauns 1. Jāveic virkne būtisku izmaiņu Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmajā direktīvā 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[19], Padomes 1978. gada 30. maija Direktīvā 78/473/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju Kopienas līdzapdrošināšanas jomā[20], Padomes 1987. gada 22. jūnija Direktīvā 87/344/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz juridisko izdevumu apdrošināšanu[21], Padomes 1988. gada 22. jūnija Otrajā direktīvā 88/357/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana, par noteikumiem pakalpojumu sniegšanas brīvības efektīvākai izmantošanai un par grozījumiem Direktīvā 73/239/EEK[22], Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvā 92/49/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordinēšanu attiecībā uz tiešo apdrošināšanu, kas nav dzīvības apdrošināšana (Trešā nedzīvības apdrošināšanas direktīva)[23], Eiropas Parlamenta un Padomes 1998. gada 27. oktobra Direktīvā 98/78/EK par apdrošināšanas grupu apdrošināšanas uzņēmumu papildu uzraudzību[24], Eiropas Parlamenta un Padomes 2001. gada 19. marta Direktīvā 2001/17/EK par apdrošināšanas sabiedrību sanāciju un darbības izbeigšanu[25], Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvā 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu[26] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 16. novembra Direktīvā 2005/68/EK par pārapdrošināšanu un Padomes Direktīvu 73/239/EEK un 92/49/EEK grozījumiem, kā arī Direktīvu 98/78/EK un 2002/83/EK grozījumiem[27]. Skaidrības labad minētās direktīvas ir jāpārstrādā. 2. Lai atvieglotu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas uzsākšanas un veikšanas darbības, jālikvidē visbūtiskākās atšķirības starp dalībvalstu tiesību aktiem to noteikumos, kas attiecas uz apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām. Tādēļ jānodrošina tiesiskais regulējums apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, lai vadītu apdrošināšanas uzņēmējdarbību visā iekšējā tirgū, tādējādi atvieglojot apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, kuru galvenie biroju atrodas Kopienā, saistību un no tām izrietošo risku apdrošināšanu. 3. Iekšējā tirgus pareizu darbību sekmēs saskaņotu noteikumu paredzēšana par apdrošināšanas grupu uzraudzību un, lai aizsargātu kreditorus, par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas un likvidācijas procesu. 4. Ir lietderīgi, ka sistēma, kas noteikta šajā direktīvā, neattiecas uz atsevišķām sabiedrībām, kuras sniedz apdrošināšanas pakalpojumus, to lieluma, juridiskā statusa, veida — cieši saistītas ar valsts apdrošināšanas sistēmām — vai to piedāvāto īpašo pakalpojumu dēļ. Šo direktīvu nevajadzētu attiecināt arī uz tādām iestādēm vairākās dalībvalstīs, kuras darbojas tikai ļoti ierobežotā jomā un kuru darbības teritorija un klienti ir noteikti ar likumu. 5. Padomes 1972. gada 24. aprīļa Direktīvā 72/166/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu saistībā ar mehānisko transportlīdzekļu izmantošanu un attiecībā uz kontroli saistībā ar pienākumu apdrošināt šādu atbildību[28], Padomes 1983. gada 13. jūnija Septītajā direktīvā 83/349/EEK, kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) apakšpunktu un attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem[29], Padomes 1983. gada 30. decembra Otrajā direktīvā 84/5/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu[30], Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK[31], un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīvā 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu (pārstrādāta versija)[32] paredzēti vispārīgie noteikumi grāmatvedības, mehānisko transportlīdzekļu īpašnieku civiltiesiskās atbildības, finanšu instrumentu un kredītiestāžu jomā un noteiktas definīcijas minētajās jomās. Ir lietderīgi, ka dažas minētās definīcijas izmanto šajā direktīvā. 6. Lai sāktu apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas darbības, iepriekš jāsaņem licence. Tādēļ jāparedz nosacījumi un procedūra minētās licences piešķiršanai, kā arī atteikšanai. 7. Šī direktīva ir būtisks iekšējā tirgus izveides instruments, un apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, kas ir licencētas savās piederības dalībvalstīs, jāatļauj visā Kopienā veikt kādu darbību vai visas darbības, atverot filiāles vai sniedzot pakalpojumus. Tādēļ ir lietderīgi veikt šādu saskaņošanu, kas ir vajadzīga un pietiekama, lai panāktu licenču un uzraudzības sistēmu savstarpēju atzīšanu, un tādējādi panāktu vienotu licencēšanu, kura ir spēkā visā Kopienā un ļauj sabiedrības uzraudzību īstenot piederības dalībvalstij. 8. Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. maija Direktīvā 2000/26/EK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz transportlīdzekļu lietošanas civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, ar kuru tiek grozītas Padomes Direktīvas 73/239/EEK un 88/357/EEK (Ceturtā direktīva par mehānisko transportlīdzekļu apdrošināšanu)[33] paredzēti noteikumi par atlīdzības prasību administrēšanas pārstāvju iecelšanu. Šajā direktīvā jāizmanto minētie noteikumi. 9. Pārapdrošināšanas sabiedrībām jāierobežo sava darbība ar pārapdrošināšanas darījumiem un ar tiem saistītām darbībām. Šādai prasībai nevajadzētu kavēt pārapdrošināšanas sabiedrību veikt tādas darbības kā statistikas vai aktuāru konsultācijas, riska analīzi vai pētījumus savu klientu uzdevumā. Tas var ietvert arī kontrolakciju sabiedrības funkciju un darbības attiecībā uz finanšu nozares darbībām 2. panta 8. punkta nozīmē Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 16. decembra Direktīvā 2002/87/EK par papildu uzraudzību kredītiestādēm, apdrošināšanas uzņēmumiem un ieguldījumu sabiedrībām finanšu konglomerātos un par grozījumiem Padomes Direktīvās 73/239/EEK, 79/267/EEK, 92/49/EEK, 92/96/EEK, 93/6/EEK un 93/22/EEK, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvās 98/78/EK un 2000/12/EK[34]. Jebkurā gadījumā šī prasība neļauj turpināt ar pamatdarbību nesaistītu banku vai finanšu darbību. 10. Apdrošinājuma ņēmēju aizsardzība paredz, ka uz apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām attiecas maksātspējas prasības. Ņemot vērā tirgus attīstību, pašreizējā sistēma vairs nav atbilstīga. Tādēļ jāievieš jauns tiesiskais regulējums. 11. Atbilstīgi jaunākajām riska vadības tendencēm Starptautiskajā Apdrošināšanas uzraudzītāju asociācijā, Starptautisko grāmatvedības standartu padomē un Starptautiskajā Aktuāru asociācijā un jaunākajām tendencēm citās finanšu nozarēs ir jāpieņem uz ekonomisku risku orientēta pieeja, kas stimulē apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības pareizi noteikt un vadīt savus riskus. Paredzot īpašus noteikumus par aktīvu un pasīvu, kā arī tehnisko rezervju novērtēšanu, jāpanāk lielāka saskaņotība. 12. Jaunajam maksātspējas režīmam nav jābūt pārāk apgrūtinošam mazām un vidējām apdrošināšanas sabiedrībām. 13. Galvenais apdrošināšanas un pārapdrošināšanas regulēšanas un uzraudzīšanas mērķis ir pietiekama apdrošinājuma ņēmēju aizsardzība. Finanšu stabilitāte un taisnīgi un stabili tirgi arī ir apdrošināšanas un pārapdrošināšanas regulēšanas un uzraudzīšanas citi mērķi, kas jāņem vērā, bet tie nemazina galvenā mērķa nozīmi. 14. Dalībvalstu uzraudzības iestāžu rīcībā tāpēc jābūt visiem līdzekļiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka visā Kopienā apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības veic uzņēmējdarbību kārtīgi, neatkarīgi no tā, vai izmanto tiesības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvību. Lai nodrošinātu uzraudzības efektivitāti, visām uzraudzības iestāžu veiktajām darbībām jābūt samērīgām ar apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības uzņēmējdarbībai raksturīgā riska veidu un sarežģītību, neskatoties uz minētās sabiedrības nozīmi tirgus vispārējā finanšu stabilitātē. 15. Uzraudzības iestādēm jāspēj iegūt no apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām informāciju uzraudzības vajadzībām. 16. Piederības dalībvalsts uzraudzības iestādēm jāatbild par apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību finanšu stabilitātes uzraudzību. Tādēļ tām jāveic regulāras pārbaudes un novērtējumi. 17. Maksātspējas kapitāla prasība ir priekšnoteikums kvantitatīvo prasību atbilstībai apdrošināšanas nozarē. Tādēļ uzraudzības iestādēm jānosaka kapitāla palielinājums maksātspējas kapitāla prasībai tikai precīzi definētos izņēmuma gadījumos pēc uzraudzības pārbaudes procesa. Maksātspējas kapitāla prasības standarta formula ir paredzēta, lai atspoguļotu riska profilu vairumam apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību. Tomēr reizēm var gadīties, ka standarta pieeja nepietiekami atspoguļo ļoti īpašu kādas sabiedrības riska profilu. Ja šāda sabiedrības riska profila novirze ir būtiska un daļēja vai pilnīga iekšējā modeļa izstrādāšana nav efektīva, kapitāla palielinājums var būt pastāvīgs. Ja daļējam vai pilnīgam iekšējam modelim ir būtiski trūkumi vai ir būtiski pārvaldes trūkumi, uzraudzības iestādēm jānodrošina, ka minētā sabiedrība dara visu iespējamo, lai novērstu trūkumus, kas bijuši par iemeslu tam, ka tika noteikts kapitāla palielinājums. 18. Dažus riskus var pienācīgi ņemt vērā tikai ar pārvaldes prasībām, nevis kvantitatīvām prasībām, kas atspoguļotas maksātspējas kapitāla prasībā. Tādēļ efektīva pārvaldes sistēma ir būtiska apdrošināšanas sabiedrības atbilstīgai vadībai un regulatīvajai sistēmai. 19. Visas apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības kā uzņēmējdarbības stratēģijas neatņemamu daļu regulāri praktizē savu vispārējo maksātspējas vajadzību novērtēšanu, ņemot vērā savu īpašo riska profilu. Par katra novērtējuma rezultātiem jāziņo uzraudzības iestādei, jo šāds ziņojums ir daļa no informācijas, kas sniedzama uzraudzības mērķu īstenošanai. 20. Lai nodrošinātu efektīvu ārpakalpojumu uzraudzību, ir būtiski, lai apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību, kas izmanto ārpakalpojumus, uzraudzības iestādēm būtu pieejami visi attiecīgie dati, kuri ir ārpakalpojumu sniedzēja rīcībā, neskatoties uz to, vai tā ir regulēta, vai neregulēta uzņēmējsabiedrība, kā arī ir tiesības veikt pārbaudes klātienē. Lai ņemtu vērā tirgus attīstību un nodrošinātu, ka ārpakalpojumu izmantošanas nosacījumi joprojām tiek pildīti, uzraudzības iestādēm jābūt informētām pirms ārpakalpojumi tiek izmantoti svarīgām darbībām. Šīs prasības ir noteiktas, ņemot vērā Apvienota foruma („ Joint Forum ”) darbu, un atbilst pašreizējiem noteikumiem un praksei banku nozarē, Finanšu instrumentu tirgu direktīvai un tās piemērošanai kredītiestādēm. 21. Lai garantētu pārredzamību, apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām vismaz reizi gadā jāatklāj būtiska informācija par savu maksātspēju un finanšu stāvokli. Sabiedrībām jāļauj brīvprātīgi izpaust papildu informāciju. 22. Jāparedz informācijas apmaiņa starp uzraudzības iestādēm un iestādēm vai struktūrām, kuras saskaņā ar to funkcijām veicina finanšu sistēmas stabilitāti. Tādēļ jāprecizē nosacījumi, ar kādiem iespējama iepriekš minētā informācijas apmaiņa. Turklāt, ja informāciju var atklāt tikai ar uzraudzības iestāžu skaidru piekrišanu, minētajām iestādēm attiecīgā gadījumā jādod iespēja šo piekrišanu dot, paredzot stingru nosacījumu izpildi. 23. Jāsekmē uzraudzības konverģence ne tikai attiecībā uz uzraudzības līdzekļiem, bet arī attiecībā uz uzraudzības praksi. Šajā ziņā Eiropas Apdrošināšanas un fondēto pensiju uzraudzītāju komitejai, kas izveidota ar Komisija Lēmumu 2004/6/EK[35], jāuzņemas svarīga loma un regulāri jāziņo par sasniegto. 24. Lai mazinātu administratīvo slogu un izvairītos no uzdevumu dublēšanās, uzraudzības iestādēm un valsts statistikas iestādēm jāsadarbojas un jāapmainās ar informāciju. 25. Lai stingrāk uzraudzītu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības un aizsargātu apdrošinājuma ņēmējus, obligātajiem revidentiem nozīmē, kura izmantota Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 17. maija Direktīvā 2006/43/EK, ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas, groza Padomes Direktīvu 78/660/EEK un Padomes Direktīvu 83/349/EEK un atceļ Padomes Direktīvu 84/253/EEK[36], jābūt pienākumam uzreiz ziņot par jebkuriem faktiem, kas var būtiski ietekmēt apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības finanšu situāciju vai administratīvo organizāciju. 26. Apdrošināšanas sabiedrībām, kas veic gan dzīvības, gan nedzīvības apdrošināšanas darbības, minētās darbības jāveic atsevišķi, lai aizsargātu dzīvības apdrošinājuma ņēmēju intereses. Konkrēti, minētajām sabiedrībām jāizvirza tādas pašas prasības kā prasības, ko piemēro līdzvērtīgai apdrošināšanas grupai, kuru veido dzīvības apdrošināšanas sabiedrība un nedzīvības apdrošināšanas sabiedrība, ņemot vērā lielāko kapitāla pārnesamību jauktu apdrošināšanas sabiedrību gadījumā. 27. Veicot apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību finanšu stāvokļa novērtējumu, jābalstās uz pareiziem ekonomiskiem principiem un optimāli jāizmanto finanšu tirgos iegūtā informācija, kā arī vispārēji pieejamie dati par apdrošināšanas tehniskajiem riskiem. 28. Uzraudzības mērķiem izmantotajiem vērtēšanas standartiem iespējami vairāk jāatbilst starptautiskajām grāmatvedības tendencēm, lai mazinātu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību administratīvo slogu. 29. Saskaņā ar minēto pieeju kapitāla prasība jāsedz ar pašu kapitālu no bilances vai ārpusbilances posteņiem. Pašu kapitāla posteņi jāklasificē saskaņā ar kvalitātes kritēriju un atbilstīgi jāierobežo pašu kapitāla izmantojamā summa kapitāla prasību segšanai, jo visi finanšu resursi neparedz pilnīgu zaudējumu segšanu likvidācijas gadījumā un turpinot darbību. Ierobežojumus, kas piemērojami pašu kapitāla posteņiem, jāpiemēro tikai, lai noteiktu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību maksātspējas stāvokli, un pēc tam tiem nav jāierobežo minēto sabiedrību brīvība attiecībā uz sava iekšējā kapitāla vadību. 30. Lai apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības varētu izpildīt savas saistības pret apdrošinājuma ņēmējiem un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem, dalībvalstij jāpieprasa, lai minētās sabiedrības izveidotu atbilstošas tehniskās rezerves. Minēto tehnisko rezervju aprēķināšana jāsaskaņo visā Kopienā, lai panāktu labāku salīdzināmību un pārredzamību. 31. Tehnisko rezervju aprēķinam jāatbilst aktīvu un citu saistību novērtējumam, jāatbilst tirgum un starptautiskajām grāmatvedības un uzraudzības tendencēm. 32. Tehnisko rezervju summai jāatspoguļo pamatā esošā apdrošināšanas portfeļa pazīmes. Tādēļ uzņēmējsabiedrības īpašo informāciju jāizmanto aprēķinā, ciktāl minētā informācija ļauj apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām labāk atspoguļot pamatā esošā apdrošināšanas portfeļa pazīmes. 33. Apdrošināšanas saistību sagaidāmo pašreizējo vērtību jāaprēķina, pamatojoties uz pašreizēju un ticamu informāciju un reālistiskiem pieņēmumiem, ņemot vērā apdrošināšanas un pārapdrošināšanas līgumos paredzētās finanšu garantijas un iespējas, lai sniegtu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas saistību ekonomisko novērtējumu. Jāpieprasa izmantot efektīvas un saskaņotas aktuāra metodes. 34. Lai atspoguļotu mazu un vidēju uzņēmumu īpašo situāciju, jāparedz vienkāršotas pieejas tehnisko rezervju aprēķināšanai. 35. Uzraudzības režīmā jāiekļauj prasība ņemt vērā risku, kuras pamatā ir perspektīvs aprēķins, lai nodrošinātu precīzu un savlaicīgu uzraudzības iestāžu iejaukšanos, (maksātspējas kapitāla prasība) un minimālais drošības līmenis, par kuru finanšu resursu summa nedrīkst kļūt mazāka (minimālā kapitāla prasība). Abas kapitāla prasības jāsaskaņo visā Kopienā, lai nodrošinātu vienādu apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības līmeni. 36. Maksātspējas kapitāla prasībai jāatspoguļo izmantojamā pašu kapitāla līmenis, kas ļauj apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām segt ievērojamus zaudējumus un kas sniedz pamatotu pārliecību apdrošinājuma ņēmējiem un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem, ka maksājumi tiks izdarīti termiņā. 37. Lai sekmētu labu riska vadību un saskaņotu reglamentējošas kapitāla prasības ar nozares praksi, maksātspējas kapitāla prasība jānosaka kā ekonomiskais kapitāls, kas ir apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību rīcībā, lai nodrošinātu, ka bankrots notiek ne biežāk kā reizi 200 gados. Minētais ekonomiskais kapitāls jāaprēķina, pamatojoties uz minēto uzņēmumu patieso riska profilu, ņemot vērā iespējamo risku mazināšanas metožu ietekmi, kā arī diversifikācijas efektus. 38. Jāparedz noteikums par standarta formulu noteikšanu maksātspējas kapitāla prasības aprēķināšanai, lai visas apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības varētu novērtēt savu ekonomisko kapitālu. Attiecībā uz standarta formulas struktūru jāpieņem modulāra pieeja, kas nozīmē, ka vispirms jānovērtē individuālā pakļautība katras kategorijas riskam un tikai tad tā jāapkopo. Ja uzņēmējsabiedrības īpašos parametru izmantošana ļauj labāk atspoguļot uzņēmējsabiedrības patieso parakstīšanas riska profilu, tā ir jāatļauj, ja šādus parametrus iegūst, izmantojot standartizētu metodiku. 39. Lai atspoguļotu mazu un vidēju uzņēmumu īpašo situāciju, jāparedz vienkāršotas pieejas maksātspējas kapitāla prasības aprēķināšanai saskaņā ar standarta formulu. 40. Atbilstīgi uz risku orientētai pieejai maksātspējas kapitāla prasībai ir jābūt iespējai īpašos apstākļos minētās prasības aprēķināšanai standarta formulas vietā izmantot daļējus vai pilnīgus iekšējus modeļus. Lai apdrošinājuma ņēmējiem un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem nodrošinātu līdzvērtīgu aizsardzības līmeni, šādus iekšējus modeļus iepriekš apstiprina uzraudzības iestādē, pamatojoties uz saskaņotiem procesiem un standartiem. 41. Principā jaunā uz risku orientētā pieeja neietver jēdzienu par kvantitatīviem ieguldījumu ierobežojumiem un aktīvu atbilstības kritērijus. Tomēr jābūt iespējai ieviest ieguldījumu ierobežojumus un aktīvu atbilstības kritērijus, lai aptvertu riskus, kas nav pietiekami segti ar standarta formulas apakšmoduli. 42. Ja izmantojamajā pamata pašu kapitāla summa kļūst mazāka par minimālā kapitāla prasību, apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību licence ir jāanulē, ja minētās sabiedrības īsā laikā nespēj atjaunot izmantojamajā pamata pašu kapitāla summu minimālā kapitāla prasības līmenī. 43. Minimālā kapitāla prasība jāaprēķina pēc vienkāršas formulas, pamatojoties uz datiem, par ko var veikt revīziju. 44. Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām jābūt pietiekamas kvalitātes aktīviem, lai ievērotu vispārējās finansiālās prasības. Visus ieguldījumus, kas pieder apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, jāpārvalda saskaņā ar piesardzīgas ieguldīšanas principu. 45. Dalībvalstis nedrīkst prasīt, lai apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrības aktīvus ieguldītu konkrētās aktīvu kategorijās, jo šāda prasība nebūtu saderīga ar Līguma 56. pantā paredzēto kapitāla plūsmas liberalizāciju. 46. Jāaizliedz noteikumi, kas ļauj dalībvalstīm jebkādā veidā pieprasīt apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību tehnisko rezervju seguma aktīvu ieķīlāšanu, ja apdrošinātājs ir pārapdrošināts apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībā, kura licencēta saskaņā ar šo direktīvu, vai trešās valsts sabiedrībā, ja minētās trešās valsts uzraudzības režīms tiek uzskatīts par līdzvērtīgu. 47. Lai palielinātu Eiropas iedzīvotāju mobilitāti, transportlīdzekļu īpašnieku atbildības apdrošināšana arvien vairāk tiek piedāvāta arī pāri robežām. Lai nodrošinātu nepārtrauktu pareizu darbību zaļo karšu sistēmai un nolīgumiem starp mehānisko transportlīdzekļu apdrošinātāju valsts birojiem, ir lietderīgi, ka dalībvalstis var prasīt apdrošināšanas sabiedrībām, kas, sniedzot pakalpojumus, veic transportlīdzekļu īpašnieku atbildības apdrošināšanu to teritorijā, pievienoties valsts birojam, kā arī minētajā dalībvalstī izveidotajam garantiju fondam un piedalīties tā finansēšanā. Pakalpojumu sniegšanas dalībvalstij jāprasa sabiedrībām, kas veic transportlīdzekļu īpašnieku atbildības apdrošināšanu, iecelt pārstāvi tās teritorijā, lai savāktu visu vajadzīgo informāciju saistībā ar prasībām un pārstāvētu attiecīgo sabiedrību. 48. Iekšējā tirgū apdrošinājuma ņēmēju interesēs ir piekļūt pēc iespējas plašākam Kopienā pieejamo apdrošināšanas pakalpojumu klāstam. Tādēļ saistību dalībvalstij vai riska dalībvalstij jānodrošina, ka nekas nekavē visu Kopienā piedāvāto apdrošināšanas pakalpojumu pārdošanu tās teritorijā, ja, tos sniedzot, netiek pārkāptas minētajā dalībvalstī spēkā esošās tiesību normas, kas aizsargā sabiedrības intereses, un ciktāl piederības dalībvalsts noteikumi neaizsargā sabiedrības intereses. 49. Jāparedz noteikumi par sodu sistēmu, kas piemērojami, ja apdrošināšanas sabiedrība saistību dalībvalstī vai riska dalībvalstī neievēro piemērojamos sabiedrības interešu aizsardzības noteikumus. 50. Iekšējā apdrošināšanas tirgū patērētājiem ir plašāka un dažādāka līgumu izvēle. Lai tie pilnībā izmantotu šo dažādību un lielāko konkurenci, jāsniedz tiem jebkura vajadzīgā informācija pirms līguma noslēgšanas un līguma darbības laikā, dodot iespēju izvēlēties savām vajadzībām vislabāk atbilstošo līgumu. 51. Apdrošināšanas sabiedrībai, kas piedāvā palīdzības līgumus, jābūt vajadzīgajiem līdzekļiem, lai natūrā sniegtu atlīdzību, ko tā piedāvā piemērotā laika posmā. Jānosaka īpaši noteikumi, lai aprēķinātu maksātspējas kapitāla prasību un minimālo kapitāla prasību absolūto minimālo vērtību, kam jābūt šādas sabiedrības rīcībā. 52. Efektīvas Kopienas kopapdrošināšana darbības, uz kurām pēc būtības vai apmēra dēļ visdrīzāk attieksies starptautiska kopapdrošināšana, jāsekmē ar minimālu saskaņošanu, lai novērstu konkurences traucējumus un atšķirīgu attieksmi. Šajā ziņā vadošajai apdrošināšanas sabiedrībai jānovērtē prasības un jāprecizē tehnisko rezervju apjoms. Turklāt Kopienas kopapdrošināšanas jomā jāparedz īpaša sadarbība gan dalībvalstu uzraudzības iestāžu starpā, gan starp minētājām iestādēm un Komisiju. 53. Apdrošināto personu aizsardzības interesēs jāsaskaņo valsts tiesību akti par juridisko izdevumu apdrošināšanu. Interešu konflikti, kas jo īpaši rodas sakarā ar to, ka apdrošināšanas sabiedrība apdrošina citu personu vai apdrošina personu attiecībā gan uz juridiskajiem izdevumiem, gan jebkurā citā apdrošināšanas veidā, pēc iespējas jānovērš vai jāspēj atrisināt. Tādējādi ar dažādiem līdzekļiem var panākt atbilstīgu apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības līmeni. Neatkarīgi no izvēlētā risinājuma apdrošināto intereses juridisko izdevumu apdrošināšanā jāaizsargā līdzvērtīgi. 54. Konfliktus starp apdrošināšanas sabiedrībām, kas apdrošina juridiskos izdevumus, un apdrošinātajām personām jāatrisina iespējami taisnīgi un ātri. Tādēļ ir lietderīgi, ka dalībvalstis paredz šķīrējtiesas procesu vai citu procedūru, kura sniedz pielīdzināmas garantijas. 55. Dažās dalībvalstīs privātpersonu vai brīvprātīgā veselības apdrošināšana darbojas kā daļēja vai pilnīga alternatīva veselības apdrošināšanai, ko sniedz sociālā nodrošinājuma sistēmas. Šādai veselības apdrošināšanai ir īpatnības, kas to atšķir no citām zaudējumu apdrošināšanas un dzīvības apdrošināšanas nozarēm tādā ziņā, ka ir vajadzība nodrošināt apdrošinājuma ņēmējiem iespējas neatkarīgi no personu vecuma vai riska veida efektīvi izmantot privātpersonu veselības apdrošināšanu vai brīvprātīgi izraudzītu veselības apdrošināšanu. Ņemot vērā veselības apdrošināšanas līgumu būtību un sociālās sekas, riska dalībvalstu kompetentajām iestādēm privātpersonu vai brīvprātīgi izraudzītas veselības apdrošināšanas gadījumā jāspēj izvirzīt prasību regulāri ziņot par vispārīgajiem un īpašajiem nosacījumiem, lai būtu iespējams pārbaudīt, vai šie līgumi ir daļēja vai pilnīga alternatīva veselības apdrošināšanai, ko sniedz sociālā nodrošinājuma sistēma. Šāda pārbaude nedrīkst būt priekšnoteikums pakalpojumu pārdošanai. 56. Tādēļ dažas dalībvalstis ir pieņēmušas īpašas tiesību normas. Lai aizsargātu sabiedrības intereses, šādas tiesību normas, ja vien tās pārmērīgi neierobežo tiesības veikt uzņēmējdarbību vai pakalpojumu sniegšanas brīvību, jāvar pieņemt vai paturēt spēkā, nosakot, ka tās vienādi piemērojamas. Šīs tiesību normas pēc būtības var atšķirties atkarībā no apstākļiem katrā dalībvalstī. Mērķi aizsargāt sabiedrības intereses var sasniegt arī tā, ka sabiedrībām, kuras piedāvā privātpersonu veselības apdrošināšanu vai brīvprātīgu veselības apdrošināšanu, tiek pieprasīts piedāvāt standarta apdrošināšanas līgumus, kas atbilst apdrošināšanai, kuru paredz valsts sociālā nodrošinājuma sistēma, ar prēmiju likmēm, kas nepārsniedz maksimālās, kā arī piedalīties zaudējumu atlīdzināšanas programmās. Var arī noteikt prasību, ka privātpersonu veselības apdrošināšanas vai brīvprātīgās veselības apdrošināšanas tehniskajai bāzei jābūt līdzīgai dzīvības apdrošināšanas tehniskajai bāzei. 57. Dalībvalstīm jāvar pieprasīt, lai apdrošināšanas sabiedrība, kas to teritorijā uz savu risku piedāvā obligāto apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem darbā, ievērotu valsts tiesību aktus par šādu apdrošināšanu. Tomēr šāda prasība nedrīkst attiekties uz noteikumiem par finanšu uzraudzību, par ko atbild vienīgi piederības dalībvalsts. 58. Jāparedz atbilstīgi noteikumi īpašam nolūkam dibinātām sabiedrībām, kas uzņemas apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību riskus un kas nav apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības. Summas, kas atgūstamas no īpašam nolūkam dibinātas sabiedrības, jāuzskata par summām, kuras var atskaitīt atbilstīgi pārapdrošināšanas vai retrocesijas līgumiem. 59. Ierobežotas pārapdrošināšanas darījumu īpašās būtības dēļ dalībvalstīm jānodrošina, ka apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības, kas slēdz ierobežotas pārapdrošināšanas līgumus vai veic ierobežotas pārapdrošināšanas darījumus, var pareizi noteikt un kontrolēt riskus, kuri izriet no minētajiem līgumiem vai darījumiem. 60. Lai ņemtu vērā pārapdrošināšanas starptautiskos aspektus, jāparedz iespēja slēgt starpvalstu nolīgumus ar trešām valstīm, kuru mērķis ir noteikt līdzekļus to pārapdrošinātāju uzraudzībai, kas veic uzņēmējdarbību līgumslēdzēju pušu teritorijā. Turklāt jāparedz elastīga procedūra, lai Kopienas līmenī varētu novērtēt trešo valstu uzraudzības principu līdzvērtību, nolūkā uzlabot to pārapdrošināšanas pakalpojumu liberalizāciju trešās valstīs, kas tiek sniegti, dibinot sabiedrību vai nodrošinot pārrobežu pakalpojums. 61. Pasākumiem attiecībā uz apdrošināšanas grupas apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību uzraudzību jādod iespēja iestādēm, kas uzrauga apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību, sagatavot labāk pamatotu spriedumu par tā finanšu stāvokli. 62. Veicot šādas grupas uzraudzību, atbilstīgi jāņem vērā apdrošināšanas pārvaldītājsabiedrības un jauktas darbības apdrošināšanas pārvaldītājsabiedrības. Tomēr šajā direktīvā nekādā ziņā nav paredzēts, ka dalībvalstīm jāpiemēro minēto uzņēmumu uzraudzība atsevišķi. 63. Lai gan atsevišķu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību uzraudzība joprojām ir apdrošināšanas uzraudzības galvenais princips, ir jānosaka, kurām sabiedrībām piemēro uzraudzību grupas līmenī. 64. Grupu uzraudzība katrā ziņā jāpiemēro galējās dalības sabiedrības līmenī, kurai galvenais birojs ir Kopienā. Tomēr dalībvalstīm jāspēj atļaut uzraudzības iestādēm piemērot grupas uzraudzību ierobežotam skaitam zemāku līmeņu, ja tās uzskata to par vajadzīgu. 65. Jāaprēķina maksātspēja grupas līmenī apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, kas ir grupas daļa. 66. Jāparedz iespēja apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, kas pieder pie grupas, pieprasīt iekšējā modeļa apstiprināšanu, kurš izmantojams maksātspējas aprēķināšanai gan grupas, gan individuālā līmenī. 67. Jānodrošina, lai pašu kapitāls grupā tiktu atbilstīgi sadalīts un būtu pieejams, lai vajadzības gadījumā aizsargātu apdrošinājuma ņēmējus un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējus. Tādēļ apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām grupā jābūt pietiekamam pašu kapitālam, lai segtu maksātspējas kapitāla prasību, ja vien mērķi aizsargāt apdrošinājuma ņēmējus un apdrošināšanas atlīdzības saņēmējus nevar sasniegt citādi. Tādēļ apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām grupā jāļauj segt maksātspējas kapitāla prasību ar grupas atbalstu, par ko noteiktos apstākļos deklarē mātesuzņēmums. Lai novērtētu vajadzību pēc grupas atbalsta režīma iespējamas turpmākas pārskatīšanas un tai sagatavotos, Komisijai jāziņo par dalībvalstu noteikumiem un uzraudzības iestāžu praksi šajā jomā. 68. Apdrošināšanas pārvaldītājsabiedrības, trešās valsts apdrošināšanas sabiedrības vai pārapdrošināšanas sabiedrības apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas meitas sabiedrības maksātspēju var iespaidot grupas, pie kuras tā pieder, finanšu resursi un to sadale minētajā grupā. Tādēļ uzraudzības iestādes jānodrošina ar līdzekļiem grupu uzraudzībai un attiecīgu pasākumu veikšanai apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības līmenī, ja tās maksātspēja ir vai var tikt apdraudēta. 69. Apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību finanšu stāvokli var iespaidot riska koncentrācija vai grupas iekšējie darījumi. Uzraudzības iestādēm jāspēj veikt vispārīgu uzraudzību šāda riska koncentrācijas noteiktiem veidiem un šādiem grupas iekšējiem darījumiem un noteikt atbilstīgus pasākumus apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrības līmenī, ja tās maksātspēja ir vai var tikt apdraudēta. 70. Apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrībām grupā jābūt ar atbilstīgu pārvaldes sistēmu, kas jāpakļauj uzraudzības pārbaudei. 71. Visām apdrošināšanas vai pārapdrošināšanas sabiedrību grupām, kam piemēro grupas uzraudzību, jābūt pakļautām grupas uzraudzības iestādei, kura izraudzīta no iesaistīto uzraudzības iestāžu vidus. Grupas uzraudzības iestādes tiesībās un pienākumos jāiekļauj atbilstīgas koordinēšanas un lēmumu pieņemšanas pilnvaras. Iestādēm, kas iesaistītas pie vienas un tās pašas grupas piederošu apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību uzraudzībā, jānosaka koordinēšanas pasākumi. 72. Uzraudzības iestādēm jābūt pieejamai visai informācijai, kas ir svarīga grupu uzraudzības veikšanai. Jāizveido sadarbība to iestāžu starpā, kuras atbild par apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību uzraudzību, kā arī sadarbība starp minētajām iestādēm un iestādēm, kas atbild par tādu uzņēmējsabiedrību uzraudzību, kas darbojas citās finanšu nozarēs. 73. Apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrībām, kas ir daļa no grupas, kurai galvenais birojs neatrodas Kopienā, jāpiemēro līdzvērtīgi un atbilstīgi grupas uzraudzības pasākumi. Tādēļ jānodrošina pārredzamība attiecībā uz noteikumiem un informācijas apmaiņu ar trešo valstu iestādēm visos attiecīgos apstākļos. 74. Valstu tiesību akti par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas pasākumiem un likvidācijas procesu nav saskaņoti, tāpēc ir lietderīgi iekšējā tirgū nodrošināt savstarpēju atzīšanu dalībvalstu tiesību aktiem par apdrošināšanas sabiedrību sanācijas pasākumiem un likvidāciju, kā arī nepieciešamo sadarbību, jo ir vajadzīga šādu pasākumu vienota piemērošana, universālums, koordinācija un publicitāte, kā arī vienāda attieksme pret apdrošināšanas kreditoriem un to aizsardzību. 75. Jānodrošina, ka sanācijas pasākumi, ko pieņēmusi dalībvalsts kompetentā iestāde, lai saglabātu vai atjaunotu apdrošināšanas sabiedrības finanšu stabilitāti un cik vien iespējams novērstu likvidācijas situāciju, ir pilnībā spēkā visā Kopienā. Tomēr nedrīkst ietekmēt šādu sanācijas pasākumu, kā arī likvidācijas procesa rezultātus vis-à-vis trešām valstīm. 76. Jānošķir sanācijas pasākumu un likvidācijas procesa kompetentās iestādes no apdrošināšanas sabiedrību uzraudzības iestādēm. 77. Definējot jēdzienu „filiāle” maksātnespējas vajadzībām, saskaņā ar maksātnespējas principiem jāņem vērā apdrošināšanas sabiedrības kā atsevišķas juridiskas personas statuss. Tomēr piederības dalībvalsts tiesību aktos jānosaka, kā, likvidējot apdrošināšanas sabiedrību, rīkoties ar aktīviem un pasīviem, kas ir tādu neatkarīgu personu rīcībā, kurām piešķirtas pastāvīgas pilnvaras pārstāvēt apdrošināšanas sabiedrību. 78. Jāparedz nosacījumi, ar kādiem šo direktīvu attiecina uz likvidācijas procesu, kas nav pamatots ar maksātnespēju, paredzot paritāru kārtību maksājumiem saskaņā ar apdrošināšanas atlīdzību prasībām. Valsts algu garantiju sistēmā jāparedz iespēja pārņemt apdrošināšanas sabiedrību darbinieku prasības, kas izriet no darba līgumiem un darba attiecībām. Šādām pārņemtām prasībām piemēro noteikumus, kas paredzēti piederības dalībvalsts tiesību aktos ( lex concursus ). 79. Sanācijas pasākumi neliedz uzsākt likvidācijas procesu. Tādēļ jābūt iespējai likvidācijas procesu uzsākt bez sanācijas pasākumu pieņemšanas vai pēc tās, un to var pārtraukt ar mierizlīgumu vai līdzvērtīgiem pasākumiem, tostarp sanācijas pasākumiem. 80. Tikai piederības dalībvalsts kompetentajām iestādēm jādod tiesības pieņemt lēmumus par apdrošināšanas sabiedrību likvidācijas procesa uzsākšanu. Šiem lēmumiem jābūt spēkā visā Kopienā, un tos jāatzīst visām dalībvalstīm. Šos lēmumus jāpublicē saskaņā ar piederības dalībvalsts procedūru un Eiropas Savienības Oficiālajā vēstnesī . Informācija jādara pieejama arī zināmiem kreditoriem, kam dzīvesvieta ir Kopienā, kam jābūt tiesībām iesniegt prasības vai apsvērumus. 81. Likvidācijas procesā jāņem vērā visi apdrošināšanas sabiedrības aktīvi un pasīvi. 82. Piederības dalībvalsts tiesību aktos jāreglamentē visi nosacījumi likvidācijas procesa uzsākšanai, vadīšanai un izbeigšanai. 83. Lai panāktu koordinētu dalībvalstu rīcību, piederības dalībvalsts uzraudzības iestādēm un visu pārējo dalībvalsts uzraudzības iestādēm nekavējoties jāsaņem informācija par likvidācijas procesa uzsākšanu. 84. Ir ļoti svarīgi, lai likvidācijas procesā apdrošinātās personas, apdrošinājuma ņēmēji, apdrošināšanas atlīdzības saņēmēji un cietusī puse, kam ir tiesības tieši iesniegt prasību pret apdrošināšanas sabiedrību par apdrošināšanas darījumiem, būtu aizsargātas, t.i., lai šāda aizsardzība neietvertu prasības, kuras izriet nevis no pienākumiem, kas paredzēti apdrošināšanas līgumos vai apdrošināšanas darījumos, bet no pārstāvja izraisītas civiltiesiskās atbildības, par kuru atbilstīgi apdrošināšanas līgumam vai darījumam piemērojamajiem tiesību aktiem pats pārstāvis neatbild saskaņā ar šādu līgumu vai darījumu. Lai sasniegtu minēto mērķi, dalībvalstīm jādod iespēja izvēlēties kādu no līdzvērtīgām metodēm, lai nodrošinātu īpašus apstākļus apdrošināšanas kreditoriem, neviena no kurām nekavē dalībvalsti grupēt dažādu kategoriju apdrošināšanas prasības. Turklāt atbilstīgi jālīdzsvaro apdrošināšanas kreditoru aizsardzība un citu tādu priviliģēto kreditoru aizsardzība, ko aizsargā minētās dalībvalsts tiesību akti. 85. Likvidācijas procesa uzsākšanai jāietver tās darbības licences anulēšana, kas piešķirta apdrošināšanas sabiedrībai, ja vien tā jau nav anulēta. 86. Kreditoriem jābūt tiesībām iesniegt prasības vai rakstiskus apsvērumus likvidācijas procesā. Prasības, ko iesnieguši kreditori, kuru dzīvesvieta ir dalībvalstī, kas nav piederības dalībvalsts, jāizskata tieši tāpat kā līdzvērtīgas prasības piederības dalībvalstī, nediskriminējot pēc valstiskās piederības vai dzīvesvietas. 87. Lai aizsargātu tiesisko paļāvību un pārliecību par dažiem darījumiem dalībvalstīs, kas nav piederības dalībvalsts, jānosaka tiesību akts, ko piemēro, ja sanācijas pasākumi un likvidācijas procedūra ietekmē nepabeigtus tiesas procesus un no tiesas procesiem izrietošas individuālas izpildes darbības. 88. Šīs direktīvas īstenošanai vajadzīgos pasākumus jāpieņem saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību[37]. Konkrēti, Komisija jāpilnvaro pieņemt pasākumus par pielikumu pieņemšanu un pasākumus, ar ko jo īpaši precizē uzraudzības pilnvaras un veicamās darbības un ar ko nosaka sīkākas prasības tādās jomās kā pārvaldes sistēma, informācijas publiskošana, tehnisko rezervju un kapitāla prasību aprēķināšana, ieguldījumu noteikumi un grupu uzraudzība. Minētos pasākumus pieņem saskaņā ar regulatīvo kontroles procedūru, kas noteikta Lēmuma 1999/468/EK 5.a pantā, jo tie ir vispārēji un paredzēti, lai grozītu šīs direktīvas nebūtiskus elementus un papildinātu to ar jauniem nebūtiskus elementiem. 89. Ņemot vērā, ka veicamās darbības mērķus dalībvalstis nevar pietiekami labi sasniegt un ka šo mērķu mēroga un ietekmes dēļ tos var labāk sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredzēti vienīgi tie pasākumi, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai. 90. Noteikumi Padomes 1964. gada 25. februāra Direktīvā 64/225/EEK par ierobežojumu atcelšanu attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību pārapdrošināšanas un retrocesijas jomā[38], Padomes 1973. gada 24. jūlija Direktīvā 73/240/EEK, ar ko atceļ ierobežojumus attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību tiešās apdrošināšanas jomā, kas nav dzīvības apdrošināšana[39], Padomes 1976. gada 29. jūnija Direktīvā 76/580/EEK, ar ko groza Direktīvu 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[40], un Padomes 1984. gada 10. decembra Direktīvā 84/641/EEK, ar ko groza, jo īpaši attiecībā uz palīdzību tūristiem, Padomes Pirmo direktīvu (73/239/EEK) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana[41], ir novecojuši un tādēļ skaidrības labad jāatceļ. 91. Pienākums transponēt šo direktīvu valsts tiesību aktos jāattiecina uz tiem noteikumiem, kuros ieviestas būtiskas izmaiņas salīdzinājumā ar iepriekšējām direktīvām. Pienākums transponēt nemainītos noteikumus ir saistīts ar iepriekšējām direktīvām. 92. Šī direktīva neskar dalībvalstu saistības attiecībā uz laika ierobežojumiem, lai valsts tiesību aktos transponētu VI pielikuma B daļā norādītās direktīvas, ê2002/83/EK (pielāgots) IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. I SADAĻA √VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR TIEŠĀS APDROŠINĀŠANAS UN PĀRAPDROŠINĀŠANAS UZSĀKŠANU UN VEIKŠANU ∏ I NODAĻA √ PRIEKŠMETS, PIEMĒROŠANAS JOMA UN ∏ DEFINĪCIJAS UN PIEMĒROŠANAS JOMA 1. IEDAļA – PRIEKšMETS UN PIEMēROšANAS JOMA ê2002/83/EK 2. pants (pielāgots) 1. pants √ Priekšmets ∏ Šī direktīva attiecas √ paredz šādus noteikumus: ∏ 1). pašnodarbinātības patstāvīgas uzņēmējdarbības uzsākšanua un veikšanua √ Kopienā ∏ tiešās apdrošināšanas √ un pārapdrošināšanas ∏ jomā, ko veic sabiedrības, kas reģistrētas vai vēlas darboties dalībvalstīs kādā no turpmāk minētajām nozarēm: √ 2) papildu uzraudzība attiecībā uz apdrošināšanas un pārapdrošināšanas sabiedrību grupām, ∏ √ 3) tiešās apdrošināšanas sabiedrību reorganizācija un likvidācija. ∏ ê84/641/EEK 1. pants un 2002/83/EK 2. pants (pielāgots) 2. pants √ Piemērošanas joma ∏ 1. Šīo direktīvau √ piemēro ∏ attiecasībā uz pašnodarbinātu darbību sākšanu un veikšanu tiešās √ dzīvības un nedzīvības ∏ apdrošināšanas jomā, tostarp uz 2. punktā minēto palīdzības sniegšanu, ko veic uzņēmumi sabiedrībām, kas reģistrētias vai grib vēlas reģistrēties kādas dalībvalsts teritorijā. ê2005/68/EK 1. pants (pielāgots) 1. Šajā direktīvā paredzēti noteikumi pašnodarbinātības darbību sākšanai un veikšanai pārapdrošināšanas jomā, ko veic √ To piemēro arī attiecībā uz ∏ pārapdrošināšanas uzņēmumi, kuri sabiedrībām, kuras nodarbojas tikai ar pārapdrošināšanu un ir reģistrētias dalībvalstīs √ teritorijā ∏ vai √ kuras ∏ grib uzsākt tajās savu darbību √ , izņemot IV sadaļu ∏ . ê84/641/EEK 1. pants (pielāgots) 2. √Pirmā punkta pirmās daļas vajadzībām nedzīvības apdrošināšana ietver ∏ Palīdzības darbībau √ , kas ∏ ir palīdzība, ko sniedz personām, kuras nokļuvušas grūtībās ceļojumu laikā, esot prom no mājām, vai arī esot prom no pastāvīgās dzīvesvietas. Palīdzības sniegšana nozīmē to, ka apdrošināšanas uzņēmums uzņēmējsabiedrība pret avansā iepriekš iemaksātu prēmiju sniedz tūlītēju palīdzību apdrošināšanas atlīdzības saņēmējam saskaņā ar palīdzības līgumu, ja attiecīgā persona nonākusi grūtībās neparedzēta atgadījuma dēļ līgumā noteiktos gadījumos un saskaņā ar līguma nosacījumiem. Palīdzība var būt atlīdzība naudā vai praktiskas palīdzības veidā. Praktisku palīdzību var sniegt arī, izmantojot palīdzības sniedzējas personas personālu un aprīkojumu. Palīdzībā nav iekļautas tādas darbības kā apkalpe, apkope, garantijas remonts, vai arī vienkārši palīdzības avota norāde, vai palīdzības sniegšana, darbojoties par starpnieku. 3. Šajā pantā minētās darbības nozaru klasifikācija sniegta pielikumā. ê2002/83/EK (pielāgots) ðjauns √ 3. Attiecībā uz dzīvības apdrošināšanu šo direktīvu piemēro šādās jomās. ∏ a) 1. Šādas dzīvības apdrošināšanas √ darbības ∏ , kas veicama ja tās sniedz uz līguma pamata: ai) dzīvības apdrošināšana, proti, apdrošināšanas nozare, kurā ietver dzīvības apdrošināšanu tikai līdz noteiktam vecumam, apdrošināšanu tikai nāves gadījumam, dzīvības apdrošināšanu līdz noteiktam vecumam vai pāragras nāves gadījumam pirms šā vecuma iestāšanās, dzīvības apdrošināšanu ar prēmiju atmaksāšanu, laulības apdrošināšanu un dzimšanas apdrošināšanu; bii) mūža rentes apdrošināšana; ciii) papildu apdrošināšana, √ kas parakstīta papildus dzīvības apdrošināšanai, ∏ ko veic dzīvības apdrošināšanas sabiedrības un kas ietver jo īpaši apdrošināšanua pret miesas bojājumiem, kas izraisa darbaspēju zudumu, apdrošināšanua pret nelaimes gadījumiem, kas izraisa nāvi, un apdrošināšanua pret invaliditāti, kas radusies nelaimes gadījuma vai slimības dēļ, ja šīs dažādās apdrošināšanas nozares papildina dzīvības apdrošināšanu; div) √ neanulējama ilgtermiņa veselības ∏ apdrošināšana, kādau √ pašlaik ∏ ir piedāvā Īrijā un Apvienotajā Karalistē un pazīstama kā permanent health insurance not subject to cancellation; b) 2. šādi darījumi uz līguma pamata, ciktāl uz tiem attiecas to administratīvo iestāžu uzraudzība, kuras atbild par privātpersonu privātās apdrošināšanas uzraudzību: ai) tontīnas √ darījumi ∏ , izveidojot dalībnieku apvienības nolūkā kopīgi kapitalizēt iemaksas un vēlāk sadalīt šādi uzkrātuos līdzekļus dzīvajiem apvienības locekļiem vai mirušo apdrošināšanas atlīdzības saņēmējiem atlīdzības saņēmējiem, kas saņem atlīdzību apdrošinātā nāves gadījumā √ , (tontīnas) ∏ ; bii) kapitāla izpirkšanas darījumi, kas pamatoti ar statistikas aprēķiniem, kuros par vienreizēju vai periodisku maksājumu saskaņā ar iepriekšēju vienošanos uzņemas noteikta ilguma un apjoma saistības; ciii) pensiju fondu vadība, t. i., darījumi, ko attiecīgās sabiedrības veic, pārvaldot ð kas ietver ï ieguldījumus √ pārvaldību ∏ , un it īpaši līdzekļus aktīvus no to struktūru rezervēm, kas nodrošina maksājumus nāves vai pārizdzīvošanas gadījumā, vai darbības beigšanas vai darbības laika saīsināšanas gadījumā; div) šā panta punkta ciii) apakšpunktā norādītie darījumi, ja to apdrošināšana saistīta ar kapitāla saglabāšanu vai obligāto procentu maksājumiem; ev) dzīvības apdrošināšanas sabiedrību darījumi, piemēram, kas minēti Francijas „ Code des assurances ” IV grāmatas 4. sadaļas 1. nodaļā minētie darījumi; 3. c) darījumi, kas saistīti ar cilvēka mūža ilgumu, kuri noteikti vai paredzēti sociālās apdrošināšanas tiesību aktos, ja dzīvības apdrošināšanas sabiedrības tos izpilda vai pārvalda uz savu pašu risku saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem. ê73/239/EEK 2. panta 1. punkta d) apakšpunkts un 2002/83/EK 3. panta 4. punkts (pielāgots) ðjauns √2. IEDAļA – IZņēMUMI NO PIEMēROšANAS JOMAS ∏ √1. APAKšIEDAļA – VISPāRīGI ∏ 3. PANTS √Tiesību aktos noteiktās sistēmas ∏ saskaņā ar šīs direktīvas √ Neskarot ∏ 2. panta 3. punktua uz √ c) apakšpunktu, šo direktīvu nepiemēro attiecībā uz ∏ apdrošināšanu, kas ietilpst tiesību aktos noteiktās sociālā nodrošinājuma sistēmās;. òjauns 4. pantsIzņēmumi no piemērošanas jomas saistībā ar ieņēmumu apjomu 1. Neskarot 5. līdz 10. pantu, šo direktīvu nepiemēro apdrošināšanas sabiedrībām, kuru gada ieņēmumi no prēmijām nepārsniedz 5 miljonus EUR. 2. Ja 1. punktā noradītā summa tiek pārsniegta trīs secīgu gadu laikā, šo direktīvu piemēro no ceturtā gada. ê73/239/EEK 2. pants (pielāgots) √2. APAKšIEDAļA – NEDZīVīBAS APDROšINāšANA ∏ 5. PANTS √Darījumi ∏ √Saistībā ar nedzīvības apdrošināšanas sabiedrībām ∏Ššī direktīva neattiecas uz: 1. Šāda veida apdrošināšanu: a) dzīvības apdrošināšanu, kas ir apdrošināšanas nozare, kura ietver dzīvības apdrošināšanu tikai līdz noteiktam vecumam, tikai dzīvības riska apdrošināšanu, dzīvības apdrošināšanu līdz noteiktam vecumam vai pret pāragru nāvi, dzīvības apdrošināšanu ar prēmiju atmaksāšanu, tontīnu, laulības apdrošināšanu un dzimšanas apdrošināšanu; b) regulāriem maksājumiem; c) papildapdrošināšanu, ko veic dzīvības apdrošināšanas uzņēmumi un kas ietver apdrošināšanu pret ievainojumiem, kuri rada darbaspēju zudumu, apdrošināšanu pret nelaimes gadījumiem, kas izraisa nāvi, apdrošināšanu pret invaliditāti, kas radusies nelaimes gadījuma vai slimības dēļ, ja šie dažādie apdrošināšanas veidi papildina dzīvības apdrošināšanu; e) apdrošināšanu, kāda ir Īrijā un Apvienotajā Karalistē un ko sauc par “neanulējamu ilgtermiņa veselības apdrošināšanu” 2. Šādām šādiem operācijām darījumiem: a1) kapitāla izpirkšanas operācijām darījumi, kas noteiktasi katras dalībvalsts tiesību aktos; b2) sociālā nodrošinājuma un pašpalīdzības institūciju operācijām darījumi, kuru izmaksātās atlīdzības apjoms ir atkarīgs no pieejamajiem līdzekļiem, kas tām pieejami, un kuros dalībnieku ieguldījumu nosaka, pamatojoties uz vienotu likmi; c3) operācijam darījumi, ko veic organizācijas, kuras nav juridiskas personas, nolūkā nodrošināt to dalībniekiem savstarpēju apdrošināšanu bez prēmiju maksājumiem vai tehnisku rezervju izveides; ê87/343/EEK 1. panta 1. punkts (pielāgots) d4) kamēr nav notikusi koordinēšana, eksporta kredītapdrošināšanas operācijas darījumi uz valsts rēķina vai ar tās garantijām, vai arī gadījumos, kad apdrošinātājs ir valsts. ê84/641/EEK 2. pants (pielāgots) ðjauns 6. pants √Palīdzība ∏ √ 1. Šo direktīvu nepiemēro ∏ Ppalīdzībai, √ kura atbilst šādiem nosacījumiem: ∏ a) kurā atbildība √ palīdzību ∏ sniedz ar ceļu transportalīdzekli saistītā negadījumā vai avārijā, √ ja negadījums vai avārija ∏ kas notikusiek uzņēmuma sabiedrības, kurša veic apdrošināšanu, dalībvalsts teritorijā, paredzēta tikai par šādām darbībām:; √b) atbildība par palīdzību attiecas tikai uz šādām darbībām: ∏ i) avārijas seku novēršana notikuma vietā, ja uzņēmums sabiedrība, kas veic apdrošināšanu, galvenokārt izmanto pats savu personālu un aprīkojumu, ii) transportalīdzekļa nogādāšana uz tuvāko vai arī piemērotāko vietu, kur iespējams veikt remontu, kā arī, vajadzības gadījumā, autovadītāja un pasažieru nogādāšana, parasti ar tiem pašiem palīdzības līdzekļiem, uz tuvāko vietu, no kuras viņi var turpināt pārtraukto ceļojumu citiem līdzekļiem, iii) ja to paredz uzņēmuma sabiedrības, kas veic apdrošināšanu, dalībvalsts, transportalīdzekļa nogādāšana, kas var notikt arī autovadītāja un pasažieru pavadībā, uz viņu mājām, uz izbraukšanas vietu vai uz iecerēto galamērķi tajā pašā valstī,; c) ja vien šādas darbības √ palīdzību ∏ neveic apdrošināšanas uzņēmums sabiedrība, uz kuru attiecas šī direktīva. 2. Pirmajos divos ievilkumos Pirmā punkta b) apakšpunkta i) un ii) ievilkumā minētajos gadījumos nosacījums, ka negadījumam vai avārijai jābūt notikušai uzņēmuma sabiedrības, kas veic apdrošināšanu, dalībvalsts teritorijā:, a) nav piemērojams, ja apdrošināšanas atlīdzības saņēmējs ir uzņēmuma sabiedrības, kas veic apdrošināšanu, dalībnieks un avārijas seku novēršanu vai transportalīdzekļa pārvešanu, pamatojoties uz savstarpēju nolīgumu, veic līdzīga struktūra attiecīgajā valstī, turklāt palīdzību sniedz, pamatojoties tikai uz dalībnieka kartes uzrādīšanu un nepieprasot papildu prēmiju; b) pieļauj šādas palīdzības sniegšanu √ , vai, ∏ Īrijāas un Apvienotajās Karalistēes √ gadījumā ∏ , ja palīdzību sniedz viena un tā pati struktūra, kas darbojas abās valstīs. √ 3. Šo dDirektīvu nepiemēro tādu darbību gadījumā, kas ∏ Trešajā ievilkumā minētajosas apstākļos 1. punkta b) apakšpunkta iii) ievilkumā, ja negadījums vai avārija notikusi Īrijas teritorijā vai Apvienotajā Karalistē- Ziemeļīrijas teritorijā √ un ∏ , transportalīdzeklis, iespējams, arī autovadītāja un pasažieru pavadībā var √ ir ∏ nogādāts uz viņu mājām, izbraukšanas vietu vai iecerēto galamērķi abās minētajās teritorijās. 4. Turklāt √ Šo ∏ direktīvau neattiecas √ nepiemēro ∏ arī uz palīdzības darbībām, ko veic √ Luksemburgas Lielhercogistes Automobiļu klubs, ja ∏ , kad transportalīdzekļa negadījums vai avārija notikusi ārpus Luksemburgas Lielhercogistes teritorijas, un √ palīdzība ir ∏ šā √ minētajā ∏ negadījumaā vai avārijasā iesaistītā transportlīdzekļa nogādāšana mājās dēļ cietušais vai salūzušais transporta līdzeklis, iespējams, arī autovadītāja un pasažieru pavadībā ir jānogādā uz mājām, ja šādas darbības veic Luksemburgas Lielhercogistes Automobiļu klubs. Uzņēmumi, uz kuriem attiecas šī direktīva, šajā punktā minēto darbību drīkst veikt tikai tad, ja tie ir saņēmuši atļauju darboties pielikuma A punktā minētajā 18. nozarē, neierobežojot minētā pielikuma C punktu. Tādā gadījumā attiecīgajām darbībām piemēro šo direktīvu. ê2002/13/EK 1,1. pants (pielāgots) Šī direktīva neattiecas uz uzņēmumiem, kas atbilst šādu nosacījumu kopumam: uzņēmums neveic nevienu citu šīs direktīvas regulētu darbību kā vien to, kas pielikuma A punktā paredzēta kā 18. nozare, šo darbību veic tikai vietējā mērogā, un apdrošinājuma summu izmaksā vienīgi natūrā, un kopējie gada ieņēmumi, kurus iekasē attiecībā uz darbību, kas paredzēta tam, lai palīdzētu grūtībās nonākušām personām, nepārsniedz EUR 200000. 7. pants √ Savstarpējās apdrošināšanas sabiedrības ∏ 1. Šī direktīva neattiecas uz savstarpējas apdrošināšanas apvienībām, kas atbilst šādu nosacījumu kopumam: a) a) statūtos ir paredzēta iespēja prasīt papildu iemaksas vai atlīdzības samazināšanu; b) darbība neaptver civiltiesiskās atbildības riskus, ja vien to sakarā nav paredzēta īpaša garantija saskaņā ar I pielikuma C punktu, kredītriskus un galvojuma riskus; c) to iemaksu gada apjoms, kas iekasētas sakarā ar darbībām, uz ko attiecas šī direktīva, nepārsniedz 5 miljonus eiro; un d) sakarā ar darbībām, uz ko attiecas šī direktīva, vismaz pusei iekasēto iemaksu ir jābūt no personām, kas ir savstarpējās apdrošināšanas apvienības biedri. ê73/239/EEK 3. pants (pielāgots) 2. Šī direktīva turklāt neattiecas uz savstarpējās apdrošināšanas sabiedrībām, kuras √ veic nedzīvības apdrošināšanu un kuras ∏ ar citām līdzīgām √ savstarpējās apdrošināšanas ∏ sabiedrībām ir noslēgušas nolīgumus, kas paredz pilnīgu pārapdrošināšanu to izdotajām apdrošināšanas polisēm vai saskaņā ar kuriemu uzņēmumi cesionāriem jāuzņemas uzņēmumu cedentu saistības, kas izriet no šādām polisēm. Šādā gadījumā uz uzņēmumu cesionāru attiecas šās direktīvas noteikumi. ê73/239/EEK 4. pants (pielāgots) 8. pants √ Iestādes ∏ Šī direktīva neattiecas uz šādām iestādēm, √ kas veic nedzīvības apdrošināšanu, ∏ ja vien kompetences sakarā nav grozīti to statūti vai tiesību akti: ê84/641/EEK 4. pants (pielāgots) f1) Dānijā –– Falcks Redningskorps A/S, København √ Danmark ∏ ; ê73/239/EEK 4. pants (pielāgots) a2) Vācijā –– uz publisko tiesību subjektiem, kam pieder monopols (Monopolanstalten): 1. Badische Gebäudeversicherungsanstalt, Karlsruhe. 2. Bayerische Landesbrandversicherungsanstalt, Munich. 3. Bayerische Landestierversicherungsanstalt, Schlachtviehversicherung, Munich. 4. Braunschweigische Landesbrandversicherungsanstalt, Brunswick, 5. Hamburger Feuerkasse, Hamburg. 6. Hessische Brandversicherungsanstalt (Hessische Brandversicherungskammer), Darmstadt. 7. Hessische Brandversicherungsanstalt, Kassel. 8. Hohenzollern