1.Ievads

1.1.Direktīva

Darba ņēmēju pārvietošanās brīvība, brīvība veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvība ir Eiropas Savienības iekšējā tirgus pamatprincipi, kas nostiprināti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD). Šie principi tiek īstenoti ar Darba ņēmēju norīkošanas direktīvu (Direktīva 96/71/EK) (kas grozīta ar Direktīvu (ES) 2018/957 , ) (turpmāk “Darba ņēmēju norīkošanas direktīva”), lai uzņēmumiem garantētu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, vienlaikus ievērojot darba ņēmēju tiesības.

Ar Izpildes direktīvu (Direktīva 2014/67/ES) (turpmāk “Direktīva”) ir izveidota tādu atbilstīgu noteikumu, pasākumu un kontroles mehānismu vienotā sistēma, kas nepieciešami, lai labāk un vienādāk īstenotu, piemērotu un izpildītu praksē Direktīvu 96/71/EK.

1.2.Ziņojums

Direktīvas 24. pantā ir noteikts, ka Komisijai ir jāpārskata šīs direktīvas piemērošana un īstenošana, lai ne vēlāk kā 2019. gada 18. jūnijā iesniegtu ziņojumu un vajadzības gadījumā ierosinātu nepieciešamos grozījumus. Minētajā pantā ir norādīts, kuri Direktīvas noteikumi ir īpaši jānovērtē, proti, noteikumi, kas minēti 4. pantā (par patiesas norīkošanas konstatēšanu un ļaunprātīgas izmantošanas un apiešanas novēršanu), 6. pantā (par savstarpēju palīdzību), 9. pantā (par administratīvajām prasībām un kontroles pasākumiem), 12. pantā (par atbildību apakšuzņēmuma līgumu slēgšanas gadījumos) un VI nodaļā (par finansiālu administratīvo sodu un/vai naudas sodu pārrobežu izpildi), un ka jānovērtē arī pieejamo datu atbilstība un divpusējo nolīgumu vai vienošanos izmantošana saistībā ar Iekšējā tirgus informācijas sistēmu. Papildus minētajiem elementiem ziņojumā ir aplūkoti arī citi Direktīvas noteikumi. Balstoties uz pieejamo informāciju, ziņojumā ir arī atspoguļota dalībvalstu veikto pasākumu efektivitāte praksē. Ziņojumā ir arī izpētīts, vai būtu jāierosina Direktīvas grozījumi.

Ziņojums ir sagatavots, izmantojot informāciju par valstu veiktajiem Direktīvas transponēšanas pasākumiem, kuru Komisijai dalībvalstis ir sniegušas saskaņā ar Direktīvas 23. panta 2. punktu. Komisija ir apspriedusies arī ar Ekspertu komitejas par darba ņēmēju norīkošanu darbā locekļiem (valstu eksperti) un novērotājiem (Eiropas brīvās tirdzniecības zonas valstu un Eiropas sociālo partneru eksperti), nosūtot viņiem aptaujas anketu (turpmāk “anketa”) un provizorisko ziņojuma projektu. Komisija ir arī izmantojusi informāciju par transponēšanas pasākumiem, kuru ievācis Eiropas Zinātības centrs darba tiesību, nodarbinātības un darba tirgus politikas jomā. Komisija ir ņēmusi vērā arī informāciju, ko snieguši Eiropas Parlamenta deputāti, informāciju, kas sniegta iedzīvotāju sūdzībās un vēstulēs, kā arī informāciju, kas iegūta, sazinoties ar dažādām ieinteresētajām personām.

Ziņojumam ir pievienots Komisijas dienestu darba dokuments, kurā ir vairāki pielikumi. I un II pielikums attiecas uz dalībvalstu pasākumiem, kas veikti, lai transponētu attiecīgi 9. un 12. pantu. III pielikumā ir Iekšējā tirgus informācijas sistēmas statistikas dati par darbā norīkošanas moduļa izmantošanu, kā arī par to, kā tiek izmantots administratīvās sadarbības modulis sodu un naudas sodu pārrobežu izpildes jomā. IV pielikumā ir iekļauts ziņojums par 2017. gada datu vākšanu no valstu deklarāciju iesniegšanas rīkiem, ko izstrādājis ekspertu tīkls “Network Statistics of the Free Movement of Workers, Social Security Coordination and Fraud and Error”.

2.Transponēšanas process

Saskaņā ar Direktīvas 23. panta 1. punktu dalībvalstīm Direktīva bija jātransponē līdz 2016. gada 18. jūnijam.

Lai dalībvalstīm palīdzētu transponēt Direktīvu, Komisija izveidoja Darba ņēmēju norīkošanas direktīvas izpildes direktīvas 2014/67/ES transponēšanas jautājumu ekspertu grupu, kas laikposmā no 2014. gada decembra līdz 2016. gada maijam tikās deviņās sanāksmēs. Jautājumi par Direktīvas īstenošanu un praktisko piemērošanu tika pārrunāti arī vairākās sanāksmēs Ekspertu komitejā par darba ņēmēju norīkošanu darbā.

Tagad Direktīvu ir transponējušas visas dalībvalstis.

Lai to izdarītu, visas dalībvalstis, izņemot Vāciju, kas uzskatīja, ka valsts tiesību akti atbilst Direktīvas prasībām, ir vai nu pieņēmušas jaunus, vai grozījušas spēkā esošos tiesību vai administratīvos aktus. 2016. gada 18. jūnijā, noteiktajā termiņā, 10 dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē, Dānijā, Francijā, Maltā, Nīderlandē, Polijā, Slovākijā, Slovēnijā, Somijā un Ungārijā) stājās spēkā tiesību akti, ar kuriem transponēta Direktīva. Pēc tam 2016. gadā pēc noteiktā termiņa attiecīgi tiesību akti stājās spēkā vēl sešās dalībvalstīs (Beļģijā, Grieķijā, Igaunijā, Īrijā, Itālijā, Latvijā). 2017. gadā jauni tiesību akti stājās spēkā Austrijā, Bulgārijā, Čehijā, Horvātijā, Kiprā, Lietuvā, Luksemburgā, Portugālē, Rumānijā, Spānijā un Zviedrijā.

3.Direktīvas īstenošana

3.1.Priekšmets un definīcijas (1. un 2. pants)

Direktīvas 1. pantā ir izklāstīta Direktīvas piemērošanas joma un mērķi un tās saistība ar Darba ņēmēju norīkošanas direktīvu. Lai gan nav prasīts šo noteikumu transponēt tieši, valsts tiesību aktos ir jānodrošina, lai īstenošanas noteikumos būtu ietverti darbā norīkošanas gadījumi, kas minēti šajā direktīvā, konkrētāk, tās 1.–3. pantā.

Tāpēc daudzas dalībvalstis nav skaidri definējušas īstenošanas tiesību aktu piemērošanas jomu, bet gan precizējušas to kontekstā un ar atsaucēm uz citiem valsts tiesību aktu noteikumiem. Piemērošanas jomu, skaidri atsaucoties uz Darba ņēmēju norīkošanas direktīvu, ir definējušas Bulgārija, Grieķija, Igaunija, Itālija, Kipra, Latvija, Malta, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovākija, Somija un Spānija.

Visas dalībvalstis valsts noteikumus, kuri pieņemti, transponējot Direktīvu, piemēro norīkotajiem darba ņēmējiem. Tomēr dažas dalībvalstis šos noteikumus piemēro plašāk, proti, personām, kuras nav norīkoti darba ņēmēji Darba ņēmēju norīkošanas direktīvas nozīmē, vai darbībām, kuras nav saistītas ar pakalpojumu sniegšanu. Tā tas notiek Austrijā, kur šie tiesību akti attiecas uz visiem gadījumiem, kad darba devēji darba ņēmējus ir norīkojuši darbā Austrijā. Tik plaša piemērošanas joma, lai gan tā nav skaidri norādīta, izriet arī no Ungārijas Darba kodeksa noteikumiem. Nīderlandes un Slovēnijas noteikumos šo tiesību aktu daļēji piemēro arī pašnodarbinātiem pārrobežu pakalpojumu sniedzējiem.

Divu dalībvalstu (Austrija un Francija) darba devēju organizācijas ir norādījušas, ka pasākumi, ar kuriem transponē Direktīvu, būtu jāpiemēro tikai situācijās, kuras var uzskatīt par darba ņēmēju norīkošanu darbā atbilstīgi Darba ņēmēju norīkošanas direktīvai. Arodbiedrības kopumā uzskatīja, ka ir iespējams Direktīvā paredzētos noteikumus piemērot arī citu kategoriju darba ņēmējiem, kuri nav norīkoti darba ņēmēji Darba ņēmēju norīkošanas direktīvas nozīmē, un ka tas pilnīgi atbilst Dalībvalstu kompetencei.