Eiropas Parlamenta rezolūcija "Veselīga uztura un fiziskās aktivitātes veicināšana - liekā svara, aptaukošanās un hronisko slimību profilakse Eiropas mērogā" (2006/2231(INI))



Oficiālais Vēstnesis 250 E , 25/10/2007 Lpp. 0093 - 0099



P6_TA(2007)0019 Veselīga uztura un fiziskās aktivitātes veicināšana Eiropas Parlamenta rezolūcija "Veselīga uztura un fiziskās aktivitātes veicināšana — liekā svara, aptaukošanās un hronisko slimību profilakse Eiropas mērogā" (2006/2231(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas Zaļo grāmatu (COM(2005)0637), - ņemot vērā 57. Pasaules veselības asamblejas 2004. gada 22. maijā pieņēmto Pasaules uztura, fiziskās aktivitātes un veselības stratēģiju, - ņemot vērā Padomes 2000. gada 14. decembra rezolūciju par veselību un uzturu [1], - ņemot vērā Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju lietu padomes 2005. gada 3. jūnija secinājumus "Aptaukošanās, uzturs un fiziskā aktivitāte", - ņemot vērā ES sporta ministru 2005. gada 19. un 20. septembra neoficiālo sanāksmi, kurā Apvienotās Karalistes prezidentūra ierosināja izveidot darba grupu par sporta un veselības jautājumiem, - ņemot vērā zinātnieku aicinājumu 10. Starptautiskajā kongresā par aptaukošanās problēmu (ICO 2006), kas notika Sidnejā no 2006. gada 3. līdz 8. septembrim, - ņemot vērā Somijas prezidentūras laikā 2006. gada 20. un 21. septembrī Kupio notikušās augsta līmeņa ekspertu konferences "Veselība visās politikas jomās" secinājumus, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Vides, sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma komitejas ziņojumu un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumu (A6-0450/2006), A. tā kā tādu cilvēku skaits, kas cieš no aptaukošanās, Eiropas Savienībā pēdējos 30 gados ir būtiski palielinājies; tā kā šīs parādības izplatīšanās ātrums ir tāds pats kā Amerikas Savienotajās Valstīs 1990. gadu sākumā un tā kā pašlaik Eiropā liekais svars vai aptaukošanās ir apmēram 27 % vīriešu un 38 % sieviešu; B. tā kā arvien pieaugošā aptaukošanās problēma, jo īpaši bērnu vidū, skar ne tikai ES un citas pārtikušas valstis, bet lielos apmēros izplatās vairākās jaunattīstības valstīs; C. tā kā aptaukošanās ir skārusi arī vairāk nekā 5 miljonus bērnu ES 27 dalībvalstīs, tā kā šis skaits pieaug satraucošā ātrumā — katru gadu reģistrē ap 300000 jaunu gadījumu; D. tā kā pētījumi rāda, ka invalīdi ir lielākā mērā pakļauti aptaukošanās riskam, kam par iemeslu ir vairāki faktori, tostarp patofizioloģiskas enerģijas metabolisma mutācijas un ķermeņa uzbūve, muskuļu atrofija un fizisko aktivitāšu trūkums; E. tā kā ar pārtiku uzņemtās enerģijas daudzums lielā sabiedrības daļā kopš 1950. gadiem ir bijis stabils; tā kā dzīvesveida izmaiņu dēļ tomēr ir samazinājusies gan fiziskā aktivitāte, gan fizisks darbs un tāpēc ir samazinājies nepieciešamās enerģijas daudzums, izjaucot līdzsvaru starp nepieciešamo enerģiju un uzņemto enerģiju; F. tā kā daudzi projekti un pētījumi ir apstiprinājuši, ka aptaukošanās straujo izplatību nosaka atšķirības, kas saistītas ar sociālekonomisko vidi, un ka aptaukošanās ir biežāk sastopama ģimenēs ar zemu ienākumu un izglītības līmeni; G. tā kā, izstrādājot ES Rīcības plānu veselīga dzīvesveida veicināšanai, pienācīga uzmanība jāvelta atšķirīgajiem ēšanas ieradumiem un patēriņa tendencēm dalībvalstīs; H. tā kā Pasaules Veselības organizācijas (PVO) 2005. gada pārskatā par veselību Eiropā tiek demonstrēts, ka lielu skaitu nāves un slimību gadījumu izraisa septiņi galvenie riska faktori, no kuriem seši (paaugstināts asinsspiediens, augsts holesterīna līmenis, pārlieku augsts ķermeņa masas indekss, nepietiekama augļu un dārzeņu lietošana uzturā, fiziskās aktivitātes trūkums un pārmērīga alkohola lietošana) ir saistīti ar uzturu un nepietiekamām fiziskām nodarbībām, un tā kā ir svarīgi vienlīdz pievērsties visiem šiem veselību ietekmējošiem faktoriem, lai novērstu ievērojamu skaitu nāves gadījumu un slimību; I. tā kā par veselīgu uzturu ir uzskatāms uzturs, kas apvieno noteiktas kvantitatīvas un kvalitatīvas iezīmes, piemēram, enerģētiskā vērtība atbilst individuālajām vajadzībām un vienmēr ir saskaņā ar pareiza uztura principiem; J. tā kā atbilstoši kompetencei, kas tai ar Līgumiem uzticēta, Eiropas Savienībai ir svarīga loma patērētāju aizsardzības jautājumos, veicinot veselīgu uzturu un augļu un dārzeņu lietošanu uzturā, bet attiecībā uz fiziskās aktivitātes un sporta veicināšanu Kopienas pasākumiem katrā ziņā jāpapildina dalībvalstu, to reģionu un pilsētu pasākumi; K. tā kā slimības, kas saistītas ar liekā svara problēmām, rada noteiktas sociālekonomiskās sekas (tām pašlaik tiek tērēts 4—7% no dalībvalstu kopējiem izdevumiem par veselību); tā kā aptaukošanās problēmas kopējās izmaksas (ņemot vērā lielāku bezdarba risku, darba izbeigšanu, invaliditāti) nav zinātniski precīzi novērtētas; L. tā kā vairuma dalībvalstu politikas virzienu mērķis ir risināt ar aptaukošanos saistītās problēmas un uzlabot iedzīvotāju veselību — dažas valdības ir aizliegušas veselībai kaitīgo, bet citas izvēlējušās veselīgu dzīvesveidu stimulējošus pasākumus; M. tā kā dažās dalībvalstīs ir, piemēram, nolemts ierobežot vai pat aizliegt tirdzniecības automātus skolu telpās, jo to piedāvājums ir nepietiekams, tostarp pārāk maz tiek piedāvāti dzērieni ar zemu cukura daudzumu, augļi, dārzeņi un tā sauktie diētiskie produkti; N. sākuma posmā ir interesanti izvērtēt, no vienas puses, Eiropas bezalkoholisko dzērienu ražotāju neseno brīvprātīgo apņemšanos ierobežot komerciālo piedāvājumu bērniem, kas ir jaunāki par 12 gadiem, vienlaikus veicinot dzērienu dažādību skolās, un, no otras puses, divu ātrās ēdināšanas nozares "gigantu" apņemšanos uz hamburgeru un čipsu iepakojumiem sniegt norādes par produktu uzturvērtību; O. atzinīgi vērtējot daudzu Eiropas mazumtirgotāju iniciatīvas, kuru mērķis ir veselīga uztura veicināšana, tostarp veselīgu produktu piedāvāšana, vieglāk saprotamu produktu uzturvērtības marķējumu ieviešana, kā arī sadarbība ar valdībām, skolām un NVO, lai vairotu izpratni par veselīga uztura un regulāras fiziskās aktivitātes labvēlīgo ietekmi; P. tā kā minētā Zaļā grāmata ir daļa no vispārējas ES iniciatīvas, kuras mērķis ir vērsties pret veselībai bīstamākajiem faktoriem, tostarp pret sliktiem ieradumiem un fiziskās aktivitātes trūkumu, kas, tāpat kā smēķēšana un alkohola pārmērīga lietošana, palielina valstu veselības sistēmu slodzi un ir pamatcēlonis sirds un asinsvadu slimībām kuras ir galvenais nāves cēlonis vīriešiem un sievietēm Eiropas Savienībā, noteiktiem vēža veidiem, elpošanas ceļu slimībām, osteoporozei un 2. tipa diabētam; Q. tā kā rezultāti, kas gūti sabiedriskās apspriešanas gaitā saistībā ar Zaļo grāmatu, ar ko Komisija iepazīstināja 2006. gada 11. septembrī, mudina it īpaši uz rīcību Eiropas Savienības līmenī, aptverot dažādas Kopienas politikas un īpašu uzmanību veltot bērniem un jauniešiem; R. tā kā Kopienai saistībā ar kopīgām politikām vai papildus darbībām, ko veic 27 dalībvalstis, jāveic aktīva darbība, informējot patērētājus par aptaukošanās problēmu, izmantojot kopējo lauksaimniecības politiku, lai palielinātu augļu un dārzeņu patēriņu uzturā, finansējot pētījumus, izglītības un sporta projektus un pieņemot jaunus vai pārskatītus tiesību aktus ar reālu ietekmi uz Eiropas iedzīvotāju uztura veselīgumu, Aptaukošanās problēma — vai tā ir politiska prioritāte? 1. atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos veicināt veselīgu uzturu (kvantitatīvos un kvalitatīvos rādītājos) un fiziskās aktivitātes, kā arī cīņu pret aptaukošanos un nozīmīgākajām ar nepareizu uzturu saistītajām slimībām; aicina iepriekšminēto turpmāk uzskatīt par politisku prioritāti Eiropas Savienībā un dalībvalstīs; 2. atzīst, ka aptaukošanās ir saistīta ar daudziem faktoriem un ka tai vajadzīga holistiska pieeja, iesaistot visdažādākās politikas jomas; 3. pauž lielu nožēlu, ka, neraugoties uz daudzu dalībvalstu rīcību, aptaukošanās skar arvien lielāku iedzīvotāju daļu un ka, šādai tendencei turpinoties, ietekme uz iedzīvotāju veselību kļūs neaprēķināma, lai gan to varētu novērst ar atbilstošiem pasākumiem; 4. iesaka visām dalībvalstīm aptaukošanos oficiāli atzīt par hronisku slimību, lai nepieļautu aptaukojušos personu jebkāda veida stigmatizāciju un diskrimināciju; iesaka dalībvalstīm nodrošināt šiem cilvēkiem piekļuvi atbilstošai ārstniecībai valsts veselības aprūpes sistēmā; 5. atzinīgi vērtē PVO Eiropas ministru konferencē, kas notika Stambulā, 2006. gada 15.— 17. novembrī, pieņemto Aptaukošanās apkarošanas hartu, uzsver mērķtiecīgas rīcības sistēmas izstrādi, lai šo epidēmiju kontrolētu, un aicina Komisiju un dalībvalstis izstrādāt iesaistīšanās un prioritāšu noteikšanas laika grafiku; 6. pilnībā atbalsta 2005. gada martā izstrādāto Eiropas Uztura, fiziskās aktivitātes un veselības rīcības platformu ("Platforma") un atzinīgi vērtē Veselības un patērētāju tiesību aizsardzības ģenerāldirektorāta (DG SANCO) izvēlēto metodi — pastāvīgu dialogu ar dažādu rūpniecības nozaru pārstāvjiem, valstu iestādēm un NVO; 7. atzinīgi vērtē Platformā iesaistīto pušu jau piedāvātās brīvprātīgās saistības; uzsver vajadzību nodrošināt, ka šādas saistības tiek efektīvi pārraudzītas, un aicina Komisiju izstrādāt skaidrus novērtēšanas kritērijus; atzīmē, ka uzticams novērtējums ir būtisks, lai nodrošinātu progresa adekvātu vērtējumu un ļautu ES vajadzības gadījumā turpmāk apsvērt rīcību vai tiesību aktu priekšlikumus; aicina Komisiju ik gadu ziņot Eiropas Parlamentam par Platformas panākumiem; 8. prasa Komisijai veikt attiecīgās politikas priekšlikumu ietekmes novērtējumu, lai noteiktu to ietekmi uz sabiedrības veselību, aptaukošanos un ar uzturu saistītiem mērķiem; iesaka šādu veselīguma vai aptaukošanās kontroli veikt jo īpaši attiecībā uz kopējo lauksaimniecības politiku, pētniecības programmām, enerģētiku, reklāmu un pārtikas politiku; 9. atzīmē, ka patlaban, kamēr Platformā piedalās ļoti dažādas ieinteresētās puses, tās saistībā ar aptaukošanās problēmu galvenokārt pievēršas enerģijas patēriņa aspektam; tādējādi aicina ar enerģijas patēriņa aspektu saistītās ieinteresētās puses, piemēram, datorspēļu ražotājus, sporta asociācijas un apraides organizācijas, vairāk piedalīties diskusijās un apsvērt iespēju uzņemties līdzīgas saistības; 10. uzskata, ka dažādās Eiropas pārtikas rūpniecības nozarēs pastāvošā tendence mainīt komerciālo piedāvājumu bērniem un ieviest bērnu pārtikas produktu un dzērienu uzturvērtības marķējumus ir solis pareizajā virzienā; 11. mudina dalībvalstis atklāt ekonomiski izdevīgu veidu, kā nodrošināt veselības aprūpes pakalpojumu sniedzēju sadarbību ar rūpniecības pārstāvjiem, lai uzlabotu pacientu izpratni un kontroli pār uzturu un mazinātu ar aptaukošanās problēmu saistīto ekonomisko slogu; uzskata, ka īpaša uzmanība jāpievērš projektiem, kas orientēti uz sociāli un ekonomiski mazāk nodrošināto kopienu iedzīvotāju vajadzībām; 12. sagaida, ka tuvākajā nākotnē Komisija Baltajā grāmatā ieteiks praktiskus pasākumus, lai, vēlākais, no 2015. gada sāktu samazināt to cilvēku skaitu, kuri cieš no liekā svara un aptaukošanās; Patērētāju informēšana no bērnības 13. uzskata, ka aptaukošanās novēršanas un kontroles politikai jāaptver viss cilvēka dzīves ilgums — no embrionālā perioda līdz vecumam; turklāt uzskata, ka īpaša uzmanība jāvelta bērnībai — dzīves posmam, kurā izveidojas daudzi ēšanas ieradumi; 14. mudina dalībvalstis atzīt, ka izglītošanai par uzturu un veselību jau no agras bērnības ir izšķirīga nozīme cīņā pret lieko svaru un aptaukošanos; 15. uzsver pārāk lielu centienu bīstamību attiecībā uz kampaņu, lai apkarotu aptaukošanos, un uzskata, ka bērniem un pusaudžiem, kuri ir jūtīgi pret savu vienaudžu ietekmi, jāsniedz pareizi piemēri, tā lai novērstu citu ēšanas traucējumu kā, piemēram, anoreksijas un bulīmijas izplatību; 16. uzskata, ka veselības speciālistiem ir nozīmīga loma sabiedrības informēšanā par pareizi sabalansēta uztura un regulāru fizisko aktivitāšu labvēlīgo ietekmi uz veselību un riska noteikšanā, jo īpaši cilvēkiem, kuriem ir pārmērīgs abdominālo tauku slānis un tādējādi pastāv lielāks risks saslimt ar 2. tipa diabētu, sirds un asinsvadu slimībām un citām slimībām; aicina dalībvalstis paaugstināt dietologa profesijas nozīmību, savstarpēji atzīstot profesionālās kvalifikācijas un definējot nosacījumus šīs profesijas iegūšanai, kā arī nodrošinot kvalificētu profesionālo apmācību; 17. norāda, ka skolā bērni pavada visilgāko laiku un ka tāpēc skolas videi un it īpaši skolas ēdnīcām jāveido ēšanas ieradumi, attīstot ēdienu gatavošanas pamatprasmes un izglītojot par pārtikas produktiem, un jārosina uz regulārām fiziskām aktivitātēm un veselīgu dzīvesveidu, it īpaši, lai kompensētu laiku, kas arvien mazāk tiek atvēlēts fiziskai audzināšanai skolā; tādēļ aicina Komisiju izstrādāt mehānismus, kā skolās izplatīt labāko praksi saistībā ar visefektīvākajām idejām, bērnus informējot par veselīgiem ēšanas ieradumiem un nodrošinot kvalitatīvu ēdienu saskaņā ar visaugstākajiem uzturvērtības standartiem; 18. pauž nožēlu par dalībvalstu varas iestāžu praksi pārdot skolu sporta laukumus pilsētu attīstības nolūkiem; 19. aicina dalībvalstis nodrošināt pietiekamu finansējumu skolu ēdnīcām, lai tās varētu piedāvāt svaigi gatavotus ēdienus, vēlams, no bioloģiskās lauksaimniecības vai vietējiem produktiem, un veicināt veselīga uztura ieradumus jau no agras bērnības; 20. uzskata, ka dalībvalstis jāmudina nodrošināt bērniem pietiekamas iespējas, lai tie skolā varētu nodarboties ar sportu un fiziskajām aktivitātēm; mudina dalībvalstis un to pašvaldības skolu izvietojuma plānošanas laikā apsvērt veselīga un aktīva dzīvesveida veicināšanas iespējas, lai skolas atrastos tuvāk attiecīgajai vietējai kopienai, tādējādi dodot bērniem iespēju doties uz skolu kājām vai ar velosipēdu, nevis braukt ar automašīnu vai autobusu; 21. aicina ES bezalkoholisko dzērienu ražotājus nekavējoties īstenot saistības, ko tie uzņēmās 2005. gada 20. decembrī savā prakses kodeksā, jo īpaši saistības attiecībā uz komerciālās darbības ierobežošanu sākumskolās; 22. uzskata, ka tirdzniecības automātu uzstādīšanai atļautās vietās vidējās izglītības iestādēs jāatbilst veselīga uztura noteikumiem; 23. nosoda biežās un intensīvās televīzijas reklāmas kampaņas, kurās reklamē īpaši bērniem paredzētus pārtikas produktus, un uzsver, ka šāda komerciāla prakse neveicina veselīgus ēšanas ieradumus un tāpēc ir jāuzrauga ES līmenī, pārskatot Direktīvu par televīziju bez robežām [2]; uzsver, ka pastāv skaidri pierādījumi, ka TV reklāma ietekmē 2 līdz 11 gadus vecu bērnu pārtikas īstermiņa patēriņa ieradumus, tajā pašā laikā uzskata, ka par to individuāli ir atbildīgi vecāki, jo viņi pieņem galīgo lēmumu par pirkumu; tomēr atzīmē pētījumu rezultātus, ka lielākā daļa vecāku sagaida skaidrus ierobežojumus attiecībā uz neveselīgas pārtikas produktu reklāmu bērniem; 24. aicina Komisiju Platformā izveidot brīvprātīgas vai pašregulējošas saistības, lai pārtrauktu reklamēt bērniem pārtikas produktus ar augstu tauku, cukura un sāls saturu, bet mudina Komisiju iesniegt tiesību aktu priekšlikumus, ja pašregulācija nesekmēs pārmaiņas; 25. norāda, ka, apsverot šādas iespējas, nevajadzētu aizmirst par tādiem jauniem reklāmas veidiem bērniem kā mobilā tālruņa teksta ziņojumi, spēles tiešsaistē, kā arī sporta laukumu izveides sponsorēšana; 26. uzskata, ka nākotnē starp Komisiju un Eiropas plašsaziņas līdzekļiem jānoslēdz "džentlmeņu vienošanās" par to, ka uz bērniem paredzētiem ražojumiem dažādos plašsaziņas līdzekļos, piemēram, televīzijā, kino, internetā un video spēlēs jābūt informācijai par veselību un aktīvo atpūtu, kas informētu Eiropas jauniešus par to, cik svarīgi ir nodarboties ar sportu un lietot uzturā augļus un dārzeņus, lai saglabātu labu veselību; 27. atzīst Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes lomu ar uzturu saistītu padomu un rekomendāciju sniegšanā; 28. uzskata, ka plašsaziņas līdzekļi (TV, radio, internets) vairāk nekā jebkad ir svarīgs pedagoģisks līdzeklis, ar ko mācīt par veselīgu uzturu un kam jāsniedz patērētājiem praktiski padomi, lai viņi varētu atrast līdzsvaru starp ikdienā uzņemto kaloriju daudzumu un enerģijas patēriņu, un beigu beigās sniegt izvēles brīvību; 29. uzskata, ka Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 20. decembra Regula (EK) Nr. 1924/2006 par uzturvērtības un veselīguma norādēm [3] radīs spēcīgu ietekmi un beidzot nodrošinās patērētājiem godīgu, uzticamu un saskanīgu informāciju par pārtikas produktu uzturvērtības īpašībām, jo īpaši tiem produktiem, kuros ir liels cukura, sāls un noteiktu tauku daudzums; atzīmē, ka šādas regulas piemērošana jāīsteno ar tādu pieeju, kas joprojām veicinātu un dotu iespēju ēdienu un dzērienu ražotājiem attīstīt un uzlabot savus produktus; tādējādi uzskata, ka saistībā ar šo regulu Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādei īpaša prioritāte jāpiešķir uzturvielu profilu izstrādei, ņemot vērā pašus jaunākos pieejamos datus, un tas jāveic ciešā sadarbībā ar patērētāju NVO un pārtikas rūpniecības pārstāvjiem, tostarp mazumtirgotājiem; 30. atzīmē sabiedrības un zinātnieku pieaugošās bažas par mākslīgo hidroģenēto tauku ietekmi uz cilvēkaveselību un norāda uz atsevišķu valstu (Kanāda, Dānija) un reģionu (Ņujorka) iestāžu centieniem izslēgt hidroģenētos taukus no cilvēku uztura, aicina ES rīkoties, lai samazinātu hidroģenēto tauku uzņemšanu uzturā; 31. uzskata, ka svarīgi nekavējoties pārskatīt Padomes 1990. gada 24. septembra Direktīvu 90/496/EEK par pārtikas produktu marķējumu [4], lai vismaz iekļautu prasību norādīt uzturvielu sastāvu un daudzumu, kā arī tauku veidu, ievērojot izvirzītos mērķus, tostarp Eiropas tiesiskā regulējuma vienkāršošanas un saskaņošanas mērķi, un ņemot vērā rūpniecības pārstāvju un patērētāju apvienību ieteikumus; 32. pauž lielu interesi par pārtikas norāžu sistēmām, ko ieviesuši dažu dalībvalstu pārtikas uzņēmumi, mazumtirgotāji vai valsts iestādes, lai vienkāršotu uzturvērtības norādes; atzīst šādu norāžu sistēmu vērtību, kā arī veselīgas izvēles logo, ja tie patīk patērētājiem un ir viegli izmantojami; atgādina, ka pētījumi apstiprina to, ka šādas sistēmas, kas ar interpretējošu elementu norāda uzturvielu līmeni, patērētājiem izvēloties veselīgāku pārtiku ir vislabākās; aicina Komisiju, izmantojot šo pieredzi un pētījumus, izstrādāt un ieviest ES iepakojuma marķēšanas sistēmu un norāda, ka patērētāju nepārtrauktas informēšanas nolūkos šajā jomā jāievieš noteikts saskaņošanas līmenis un ka šādai informācijai jābūt zinātniski pamatotai; Uztura un fiziskās aktivitātes iekļaušana citās Kopienas politikās 33. uzskata, ka produktu piedāvājuma nomaiņa ir iedarbīgs līdzeklis, lai samazinātu tauku, cukura un sāls patēriņu uzturā, un atzinīgi vērtē dažu ražotāju un mazumtirgotāju paveikto šajā virzienā; atzīmē, ka patlaban tikai 5% no visām Platformas brīvprātīgajām saistībām attiecas uz produktu attīstības jomu; aicina Komisiju, dalībvalstis, ražotājus, mazumtirgotājus un sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumus vairāk censties samazināt tauku, cukura un sāls daudzumu pārtikas produktos; aicina ražotājus nomainīt produktu piedāvājumu, lai ne tikai ieviestu jaunus, dažkārt dārgāku zīmolu produktus, bet arī izvirzītu par prioritāti tauku, cukura un sāls daudzuma samazināšanu esošo produktu sastāvā; 34. uzsver, ka ir būtiski dot iespēju cilvēkiem izdarīt uz zināšanām pamatotu izvēli, kādu ēdienu lietot uzturā un cik bieži nodarboties ar fiziskajām aktivitātēm; 35. uzskata, ka veselīga uztura un fiziskās aktivitātes veicināšanai jākļūst par politisku prioritāti ne tikai Veselības un patērētāju tiesību aizsardzības ģenerāldirektorātā, bet arī Komisijas ģenerāldirektorātos, kas atbildīgi par lauksaimniecības, transporta, nodarbinātības, pētniecības, izglītības un sporta jomu un kas īsteno Kopienas politikas vai programmas ar ietekmi uz uztura veselīgumu; lūdz Komisiju veikt attiecīgo politiku priekšlikumu ietekmes novērtējumu saistībā ar ietekmi uz sabiedrības veselību un ar uzturu saistītiem mērķiem, jo īpaši attiecībā uz kopējo lauksaimniecības politiku; 36. atzinīgi vērtē pašreizējās Kopienas rīcības programmas sabiedrības veselības jomā (2003—2008) finansiālo atbalstu daudziem projektiem par aptaukošanās problēmu, uzskata, ka ir svarīgi nodrošināt pieeju ilgtermiņa finansējumam un ka nākamajā programmā (2007—2013) jāuzsver bērnu, jauniešu un invalīdu veselīga dzīvesveida veicināšana; 37. uzsver, ka informēšanas kampaņas nav labākie līdzekļi, ar kuru palīdzību piekļūt nelabvēlīgos apstākļos nokļuvušām sociālekonomiskām grupām; uzskata, ka darbības jābalsta uz vietējās kopienas vajadzībām, jāveido tieši kontakti, kā arī cieša sadarbība starp vietējām skolām, bērnudārziem, visiem ģimenes ārstiem, bērnu ārstiem un vietējiem veselības aprūpes dienestiem; norāda, ka ir svarīgi veikt šādu darbību novērtējumu, lai saprastu, vai ar tām ir panākts vēlamais rezultāts; 38. aicina izmantot struktūrfondus, lai sociālekonomiski nelabvēlīgākajos apgabalos veiktu ieguldījumus infrastruktūrā, kas atvieglo fiziskās aktivitātes un drošu pārvietošanos, piemēram, izveidojot velosipēdu celiņus, un veicina aktivitātes ārpus telpām drošā vidē; vienlaikus mudina dalībvalstis ieguldīt šādu mērķu īstenošanā; 39. aicina Komisiju (sadarbībā ar dalībvalstu vai reģionu kompetentajām ministrijām) ieguldīt izmēģinājuma izglītības iestāžu programmās, kas veicina sportu skolā; 40. mudina Komisiju novērtēt, cik lielā mērā nepareizs uzturs un kustību trūkums ir problēma vecāku cilvēku vidū, un apsvērt turpmākos pasākumus, kas jāveic šo svarīgo, bet dažkārt šajā ziņā novārtā atstāto vietējās kopienas iedzīvotāju grupu atbalstam; 41. aicina dalībvalstis un darba devējus atbalstīt darbinieku piedalīšanos fiziskās nodarbībās un it īpaši šajā ziņā atbalstīt sievietes, kas dara monotonus darbus, kuri var novest pie hroniskām slimībām; 42. atzīst darba devēju lomu veselīga dzīvesveida veicināšanā darbinieku vidū; norāda, ka darbaspēka veselība un līdz ar to darba produktivitāte jāiekļauj uzņēmumu sociālās atbildības stratēģijā; norāda uz nesen izveidoto Eiropas Apvienību par uzņēmumu sociālo atbildību, lai veicinātu labas prakses apmaiņu šajā jomā; 43. atzinīgi vērtē 10. Starptautiskajā kongresā par aptaukošanās problēmu zinātnieku aprindu izvirzīto aicinājumu pastiprināt pētījumus, lai labāk izprastu to ģenētisko faktoru un dzīvesveida mijiedarbību, kas ierosina šo slimību; 44. šajā sakarā atzinīgi vērtē to, ka Kopiena finansē deviņus projektus, kas iekļauti Sestās pamatprogrammas pētniecības, tehnoloģiju attīstības un demonstrējumu pasākumiem tematiskajā prioritātē "Pārtikas kvalitāte un nekaitīgums" un kas paredz jaunus paņēmienus cīņai pret aptaukošanos, piemēram, galveno uzmanību veltot konkrētai vecuma grupai vai pētot ģenētisko un uzvedības faktoru un sāta sajūtas mijiedarbību; 45. aicina saistībā ar Septīto pētniecības un attīstības pamatprogrammu cīņu pret aptaukošanos turpināt ne tikai, lai gūtu labumu no pētnieku starptautiskās sadarbības pārtikas, lauksaimniecības un biotehnoloģiju jomā, bet lai to varētu arī uzskatīt par vairākām disciplīnām kopēju pētījumu priekšmetu; 46. uzsver, ka liela nozīme ir salīdzināmiem rādītājiem par veselības stāvokli, tostarp datiem par uzturu, fizisko aktivitāti un aptaukošanos, jo īpaši pa vecuma grupām un sociālekonomiskajiem slāņiem; 47. pauž nopietnas bažas par to, ka Eiropā samazinās augļu un dārzeņu lietošana uzturā, kas šo produktu cenas dēļ un tādēļ, ka ir pārāk maz informācijas par to patieso uzturvērtību, galvenokārt skar Eiropas mājsaimniecības ar maziem ienākumiem; 48. aicina Komisiju ierosināt tādu politiku un likumdošanas sistēmu, kas nodrošina piekļuvi labākajiem uzturvielu un citu vēlamu uztura elementu avotiem, kā arī dod Eiropas patērētājiem izvēles iespējas attiecībā uz to, kā sasniegt un saglabāt optimālo uztura uzņemšanas režīmu, kas vislabāk atbilst viņu dzīvesveidam un veselības stāvoklim; 49. pauž bažas par ziņojumiem, ka Eiropā audzēto augļu un dārzeņu uzturvērtība pēdējās desmitgadēs ir pasliktinājusies, un aicina Komisiju un Padomi 2008. gada kopējās lauksaimniecības politikas pārskatā pārtikas uzturvērtību uzskatīt par nozīmīgu kritēriju, lai lauku attīstības politikās veicinātu kvalitatīvas pārtikas ražošanu un veselīgu uzturu; 50. aicina uz lielāku saskaņu starp kopējo lauksaimniecības politiku un Eiropas Savienības veselības politikām un prasa Komisijai noteikti nodrošināt, lai Eiropas subsīdijas, ko saņem dažas rūpniecības nozares, nekādā gadījumā neizmantotu tādu reklāmas kampaņu finansēšanai, kuras cenšas radīt labvēlīgu iespaidu par produktiem ar ļoti lielu kaloriju daudzumu; 51. uzskata, ka ir nepieciešama augļu un dārzeņu tirgu kopējās sistēmas reforma, starp kuras galvenajiem mērķiem būtu palielināt šāda veida pārtikas produktu ar augstu uzturvērtību lietošanu uzturā; turklāt ir stingri pārliecināts, ka jādod priekšroka stimulējošai politikai (cenu samazināšana, nodokļu samazināšana, citi subsīdiju veidi), nevis sistēmai, kuras pamatā būtu lielāku nodokļu uzlikšana produktiem ar lielu kaloriju daudzumu ("tauku nodoklis") un kura galu galā negatīvi ietekmētu tieši Eiropas vismazāk pārtikušās mājsaimniecības; * * * 52. aicina PVO izklāstīt Eiropas Parlamentam savu pašreizējo viedokli par aptaukošanos; 53. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, dalībvalstu un kandidātvalstu parlamentiem un valdībām, kā arī PVO. [1] OV C 20, 23.1.2001., 1. lpp. [2] Padomes Direktīva 89/552/EEK (OV L 298, 17.10.1989., 23. lpp.). Direktīvā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/36/EK (OV L 202, 30.7.1997., 60. lpp.). [3] OV L 404, 30.12.2006., 9. lpp. Labojumi OV L 12, 18.1.2007., 3. lpp. [4] OV L 276, 6.10.1990., 40. lpp. Direktīvā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas Direktīvu 2003/120/EK (OV L 333, 20.12.2003., 51. lpp.). --------------------------------------------------