[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 12.7.2010 COM(2010)371 galīgā redakcija 2010/0199 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām SEC(2010)846 SEC(2010)845 PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Priekšlikuma saturs Direktīvu 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām (IKSD[1]) pieņēma 1997. gadā, lai papildinātu Ieguldījumu pakalpojumu direktīvu[2] (IPD), ar ko tolaik regulēja ieguldījumu pakalpojumus ES. Kopš tā laika IPD direktīva aizstāta ar Finanšu instrumentu tirgu direktīvu[3] ( MiFID direktīvu). IKSD paredz kompensāciju ieguldītājiem, kas saņem ieguldījumu pakalpojumus no ieguldījumu sabiedrībām (tostarp kredītiestādēm) īpašos apstākļos, kad sabiedrība nespēj atdot naudu vai finanšu instrumentus, ko tā tur ieguldītāja uzdevumā. Šobrīd, 10 gadus pēc IKSD stāšanās spēkā un tūlīt pēc finanšu krīzes, ir pienācis laiks IKSD darbības pārskatīšanai. Nav konkrētu pierādījumu, ka finanšu krīze būtu veicinājusi kompensācijas prasījumu pieaugumu no IKSD minētajām sistēmām. Tomēr pēdējo gadu laikā Komisija ir saņēmusi daudz sūdzību no ieguldītājiem par IKSD piemērošanu vairākās svarīgās lietās saistībā ar lieliem ieguldītāju zaudējumiem. Sūdzības galvenokārt attiecas uz sistēmu paredzēto nodrošinājumu un finansējumu, kā arī kompensācijas kavējumiem. Turklāt IKSD pārskatīšana, kā arī Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvas[4] pārskatīšana un apdrošinājuma ņēmēju aizsardzības izskatīšana ir būtisks elements Komisijas centienos stiprināt ES finanšu pakalpojumu regulējumu atbilstīgi Komisijas paziņojumam „Impulsi Eiropas atveseļošanai”[5]. Bez tam Komisija ņem vērā arī G20 valstu augstākā līmeņa sanāksmē noteikto mērķi novērst jebkādas nepilnības reglamentācijas un uzraudzības sistēmā, kā arī atjaunot ieguldītāju uzticēšanos finanšu sistēmai. Šī iniciatīva ir daļa no lielākas kompensācijas un garantiju sistēmu paketes, kas ietvers divus priekšlikumus grozījumiem Ieguldītāju kompensācijas sistēmu direktīvā un Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvā un Balto grāmatu par apdrošināšanas sistēmām. 2. apspriešanās ar ieinteresētajām personām Šīs iniciatīvas pamatā ir plašs un nepārtraukts dialogs un apspriešanās ar galvenajām ieinteresētajām personām, tostarp vērtspapīru regulatoriem, tirgus dalībniekiem, valsts ieguldītāju kompensācijas sistēmu pārstāvjiem un patērētājiem. Laikā no 2009. gada 9. februāra līdz 8. aprīlim sabiedriskajai apspriešanai tika iesniegts uzaicinājums izteikt atsauksmes[6]. Tika nosūtītas anketas valstu ieguldītāju kompensācijas sistēmām, un 2010. gada 9. februārī notika šo sistēmu pārstāvju sanāksme[7]. 2009. gada 3. septembrī notika plānota sanāksme, lai apkopotu nozares pārstāvju un ieguldītāju apvienību uzskatus. Šā darba pamatā ir arī Eiropas Vērtspapīru tirgu ekspertu grupas (EVTEG)[8] un Eiropas Vērtspapīru komitejas (EVK) novērojumi un atsauksmes[9]. Turklāt darbā izmantoti arī atzinumi, kas gūti OXERA veiktajā pētījumā ar nosaukumu „Saskaņā ar Direktīvu 1997/9/EK izveidoto valsts ieguldītāju kompensācijas sistēmu apraksts un novērtējums” (2005. gada februāris)[10]. 3. Ietekmes novērtējums Komisija veica politikas alternatīvu ietekmes novērtējumu saskaņā ar tās labāka regulējuma politiku. Izskatītās politikas alternatīvas galvenokārt bija saistītas ar sistēmu finansējumu, izmaksu kavējumu, kompensācijas nodrošinājumu un apmēru. Katru politikas alternatīvu izvērtēja, ņemot vērā šādus kritērijus: ieguldītāju aizsardzība un uzticēšanās, vienlīdzīgi aizsardzības noteikumi dažādiem ES ieguldījumu vai pakalpojumu veidiem un rentabilitāte, t. i., cik lielā mērā ar attiecīgo alternatīvu iespējams sasniegt vēlamos mērķus un sekmēt vērtspapīru tirgu rentablu un efektīvu darbību[11]. 4. priekšlikuma juridiskie aspekti 4.1. Juridiskais pamats Priekšlikuma pamatā ir LESD 53. panta 1. punkts. 4.2. Subsidiaritāte un proporcionalitāte Dalībvalstis nespēj pietiekami izpildīt priekšlikuma mērķus. Pašreiz ES spēkā esošais regulējums paredz tikai minimālos saskaņošanas principus, to tālāku attīstīšanu atstājot dalībvalstu ziņā. Tomēr dažās dalībvalstīs radušās problēmas liecina, ka nepieciešama papildu un daudz plašāka ES mēroga saskaņošana, lai nodrošinātu direktīvas mērķu īstenošanu ES. Patiešām, direktīvas piemērošanas problēmas galvenokārt ir saistītas ar lielo rīcības brīvību, ko tā piešķir dalībvalstīm. Priekšlikuma mērķis ir uzlabot vienota ieguldījumu pakalpojumu tirgus pienācīgu darbību, sekmējot ieguldītāju aizsardzību un uzticēšanos ES. Jo īpaši tas paredzēts, lai uzlabotu IKSD pienācīgu darbību, noskaidrotu IKSD darbības jomu, ņemot vērā finanšu krīzi un nesenās izmaiņas ES normatīvajā vidē, mazinātu reglamentējošās sistēmas trūkumus un neatbilstību starp ieguldījumu sabiedrību klientu aizsardzību un banku noguldītāju aizsardzību. Ņemot vērā esošās atšķirības sistēmu darbībā valsts līmenī, priekšlikums paredz vienotus noteikumus, lai saskaņotu sistēmu finansējumu un ikdienas praksi; turklāt priekšlikums sekmē aizņemšanās mehānisma izveidošanu starp valsts sistēmām kā pēdējo iespēju, lai kompensētu īslaicīgas sistēmu vajadzības, pamatojoties uz Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādes rūpīgi veiktu pētījumu, kā arī pienākumu atmaksāt jebkādu aizdevumu maksimāli piecu gadu laikā. Turklāt ES mērogā jārisina arī tādi jautājumi kā pašreizēja kompensācijas neizmaksāšana tiem ieguldītājiem, kuri sakarā ar depozitārija vai trešās personas saistību neizpildi nevar atgūt savus aktīvus vai cieš zaudējumus sakarā ar PVKIU turēto sertifikātu vai akciju vērtības krišanos, jo citi risinājumi varētu sadrumstalot ieguldītāju aizsardzību ES tirgos. Tā kā ieguldījumu pakalpojumiem ir pārrobežu raksturs, dažādās dalībvalstīs jānodrošina vienāda attieksme pret ieguldījumu sabiedrībām, ja tās nevar atdot klientu aktīvus; jānodrošina vienāda līmeņa aizsardzība visu dalībvalstu ieguldītājiem. Šāda konsekventa pieeja ir nepieciešama, lai novērstu problēmas saistībā ar vienādas konkurences apstākļiem dažādu dalībvalstu ieguldījumu sabiedrībām un novērstu banku un ieguldījumu sabiedrību konkurences traucējumus. Turklāt jāņem vērā, ka saskaņā ar grozījumiem Noguldījumu garantiju sistēmu direktīvā (Direktīva 94/19/EK[12] — NGSD) tika palielināta banku noguldītāju aizsardzība. Bez tam tiek izdarīti grozījumi noguldījumu garantiju sistēmu darbībā, lai saskaņotu nodrošinājuma apjomu, izmaksu kārtību un termiņu, finansēšanas mehānismus un sistēmu savstarpējās solidaritātes nodrošināšanu. Ieguldītāju sabiedrībām nebūtu jācieš tāpēc, ka tika palielināta aizsardzība banku noguldījumu nozarē. Tādēļ ir jāizvērtē ieguldītāju aizsardzības līmenis ES mērogā, jāņem vērā situācija ES tirgos un jebkādas reglamentējošās izmaiņas ES mērogā, kas varētu ietekmēt ieguldījumu jomu. Starplaikā priekšlikumā ir ņemti vērā abu direktīvu dažādie mērķi. Viens no galvenajiem NGSD mērķiem ir banku nozares stabilitāte, jo bankas var viegli zaudēt uzticību, ja noguldītāji uzskata, ka viņu noguldījumi nav droši un tajā pašā laikā sāk izņemt savus noguldījumus. IKSD paredz ieguldītāju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar krāpšanu vai administratīvu nelikumīgu darbību vai darbības kļūdām, kuru rezultātā ieguldījumu sabiedrība nevar atdot klientiem aktīvus. Priekšlikumā ņemta vērā nozares tiesību aktu specifika. Priekšlikumā ņemts vērā arī proporcionalitātes princips, jo visi risinājumi ir izvērtēti, ņemot vērā to rentabilitāti un dalībvalstu tirgu īpatnības. Priekšlikums attiecas tikai uz būtiskāko mērķu sasniegšanu, proti, vajadzības gadījumā tas paredz minimālos saskaņošanas principus, piemēram, attiecībā uz kārtību, kādā kompensācijas sistēmu dalībnieki veic iemaksas sistēmā. Aizņemšanās sistēmas ieviešana starp valstu sistēmām atbilst proporcionalitātes principam, jo tas neskar dalībvalstu fiskālo atbildību; tas ir pēdējās iespējas pasākums, ņemot vērā citus iepriekš izmantotus finansēšanas mehānismus (dalībnieku parastās un papildu iemaksas); tā ir tikai aizdevuma iespēja, uz ko attiecas procentu maksājumi un aizņēmumu sistēmas atmaksas saistības, un tai ir ierobežots termiņš un lielums. 4.3. Sīkāks priekšlikuma skaidrojums 4.3.1. Atbilstība MiFID direktīvai — Ietvertie pakalpojumi un klientu klasifikācija — 1. panta 2. punkts un I pielikums IKSD darbības joma pašreiz mijnorādes veidā ir definēta kā ieguldījumu pakalpojumi atbilstīgi Ieguldījumu pakalpojumu direktīvai[13]. IKSD aizsargā ieguldītājus, ja sabiedrība nespēj atdot finanšu instrumentus vai naudu, ko tā turējusi klienta uzdevumā saistībā ar ieguldījumu pakalpojumiem. Ar MiFID direktīvu ir atcelta IPD un paplašināta to pakalpojumu darbības joma, uz kuriem attiecas nozares tiesību akti (piemēram, daudzpusēja tirdzniecības sistēma jeb DTS pašreiz ir ietverta MiFID darbības jomā). Ir jārisina arī vairāki tehniski jautājumi, piemēram, sabiedrību nodrošinājums atkarībā no to atļaujā paredzētās darbības jomas (t. i., vai sabiedrība ir vai nav pilnvarota turēt klienta aktīvus). Ierosinātais grozījums paredz, ka visiem ieguldījumu pakalpojumiem un darbībām, uz kurām attiecas MiFID , būtu jāpiemēro IKSD, un, ja sabiedrības de facto tur klienta aktīvus (neņemot vērā to atļauju ierobežojumu vai ieguldījumu pakalpojumu veidu), to klientiem būtu jābūt tiesīgiem saņemt IKSD paredzēto kompensāciju. Tas būtu jānodrošina neatkarīgi no tā, vai sabiedrība tā rīkojas, pārkāpjot kādus tās atļaujas ierobežojumus (piemēram, ierobežojumu turēt klienta aktīvus vai sadarboties ar privātajiem klientiem) un neņemot vērā tās sniegto pakalpojumu veidu (piemēram, ja tā pārvalda DTS). Šis pasākums ļaus privātajiem klientiem pieņemt, ka uz tiem attiecas IKSD paredzētais nodrošinājums, sīkāk nepārbaudot sabiedrības atļaujas nosacījumus. Turklāt ierosinātais priekšlikums sekmēs lielāku konsekvenci IKSD piemērošanā dalībvalstīs, kas savukārt veicinās pareizu IKSD darbību. Cits grozījums saistībā ar MiFID noteikumiem attiecas uz klientu klasifikāciju. Patiešām, IKSD iespējams piemērot visām ieguldītāju kategorijām. Tomēr vairāk pieredzējuši klienti parasti spēj izvēlēties un kontrolēt to starpnieku darbību, kuriem tie uztic savus aktīvus. Turklāt sakarā ar kompensācijas apjoma noteikto ierobežojumu (pašreiz — EUR 20 000) direktīva ir vairāk vērsta uz „mazajiem ieguldītājiem”[14]. Šā iemesla dēļ pašreiz spēkā esošie dalībvalstu tiesību akti var paredzēt, ka profesionālus un iestādēs apvienotus ieguldītājus[15] var izslēgt no direktīvas darbības jomas[16] atbilstīgi IKSD I pielikumam. Tomēr, tā kā IKSD tika pieņemta pirms MiFID , profesionālo un iestādēs apvienoto ieguldītāju saraksts neatbilst attiecīgajam MiFID sarakstam[17]. Tas var sarežģīt kompensācijas izmaksu gadījumos, kad klienti, kas ir klasificēti kā profesionāli attiecībā uz pakalpojumu nodrošināšanu, neatbilst tiem klientiem, kurus var izslēgt no nodrošinājuma atbilstīgi IKSD. Priekšlikumā IKSD klientu klasifikācija saskaņota ar MiFID direktīvā definētajiem klientiem, kas uzskatāmi par profesionāliem. Tādējādi, nodrošinot konsekvenci starp abām direktīvām, tiks panākta lielāka konsekvence un skaidrība un vienkāršots kompensācijas sistēmu un ieguldītāju stāvoklis. Par profesionāliem uzskatāmu klientu saskaņošana sekmēs noteiktību, kā arī nodrošinās labāku aizsardzību vidēji lieliem uzņēmumiem, kuri patlaban var būt izslēgti no IKSD paredzētās aizsardzības un tā vietā parasti tiek klasificēti kā privātie klienti atbilstīgi MiFID [18]. Mijnorāde uz MiFID direktīvā minēto profesionāla klienta definīciju automātiski ļaus pielāgot IKSD visām turpmākajām MiFID izmaiņām. 4.3.2. Trešās personas līdzekļu pārvaldītāja saistību neizpilde — 2. panta 2. punkts, 12. pants IKSD aizsargā ieguldītājus, ja sabiedrība nespēj atdot finanšu instrumentus vai naudu, ko tā turējusi klienta uzdevumā saistībā ar ieguldījumu pakalpojumiem. Atbilstīgi MiFID finanšu instrumentus var turēt divos dažādos veidos: a) ieguldījumu sabiedrība pati tur finanšu instrumentus klienta uzdevumā, vai b) tos tur līdzekļu pārvaldītājs („trešo personu līdzekļu pārvaldītājs”), ko parasti izraugās sabiedrība[19]. Tādējādi ieguldītāji var ciest zaudējumus ne tikai sakarā ar ieguldījumu sabiedrības saistību neizpildi, bet arī sakarā ar līdzekļu pārvaldītāja iespējamu saistību neizpildi. Gadījumā, kad trešās personas līdzekļu pārvaldītājs nevar atdot finanšu instrumentus savam klientam, klients nevarēs saņemt kompensācijas maksājumu, ko paredz atbilstīgi IKSD izveidotā kompensācijas sistēma. To paredz pašreizējā IKSD darbības joma, nosakot, ka kompensāciju sistēmas ir pieejamas tikai tiem ieguldītājiem, kuru finanšu instrumentus ir zaudējusi ieguldījumu sabiedrība „ar tās finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ”. Līdz ar to saskaņā ar IKSD sniegtais aizsardzības līmenis ieguldītājiem, kuri ir nopirkuši finanšu instrumentu, atšķiras atkarībā no tā, vai aktīvus tur pati ieguldījumu sabiedrība vai trešās personas līdzekļu pārvaldītājs. Priekšlikums groza direktīvas 2. panta 2. punktu, paredzot kompensācijas ieguldītājiem par prasījumiem, kas attiecas uz ieguldījumu sabiedrības saistību atdot finanšu instrumentus neizpildi sakarā ar trešās personas līdzekļu pārvaldītāja saistību neizpildi. Tas atrisinās iespējamu nepilnību, kas varētu rasties līdzekļu pārvaldītāja saistību neizpildes gadījumā. Ieguldījumu sabiedrības joprojām ir atbildīgas veikt visu nepieciešamo, lai atgūtu aktīvus no līdzekļu pārvaldītāja. Priekšlikums negroza minēto direktīvas pantu, lai ietvertu tādas iestādes saistību neizpildi, kurā ieguldījumu sabiedrība ir noguldījusi naudu. Šīs atšķirības iemesls: Direktīva 2006/73/EK, ar ko ievieš MiFID , paredz stingri noteiktu to iestāžu sarakstu, kurās var noguldīt klienta līdzekļus (centrālā banka, kredītiestāde, trešā valstī apstiprināta banka vai atbilstīgs naudas tirgus fonds)[20]. Tāpēc ir atšķirīga attieksme pret līdzekļiem salīdzinājumā ar tiem finanšu instrumentiem, attiecībā uz kuriem, pamatojoties uz piemērotas rūpīgas izpildes procedūras kritērijiem, var norīkot neregulētas organizatoriskās vienības klientu finanšu instrumentu noguldījumiem. Šis atšķirīgais režīms attaisno atšķirīgo attieksmi, ko piemēro atbilstīgi IKSD. 4.3.3. PVKIU depozitārija saistību neizpilde — 1. panta 4. punkts, 2. panta 1. punkts, 2. panta 2. punkta b) apakšpunkts, 4.a pants, 5. pants, 10. panta 1. punkts, 12. pants Pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu (PVKIU) [21] pārvaldība nav MiFID ieguldījumu pakalpojums. Tāpēc IKSD neattiecas uz PVKIU un to sertifikātu turētājiem gadījumos, kad rodas zaudējumi PVKIU depozitārija vai vērtspapīru kontu turētāju saistību neizpildes dēļ. Tomēr būtībā šāda situācija ir salīdzināma ar 4.3.2. punktā minēto situāciju, kad tiek radīti zaudējumi sakarā ar ieguldījumu sabiedrības līdzekļu pārvaldītāja vai vērtspapīru turētāja saistību neizpildi. Tāpēc ierosinātais priekšlikums paredz tiesības PVKIU turētājiem saņemt kompensācijas no ieguldītāju kompensācijas sistēmas, ja PVKIU nevar atdot aktīvus sakarā ar PVKIU depozitārija vai vērtspapīru turētāja saistību neizpildi. Direktīvas 1. panta 4. punktā minētā „ieguldītāja” definīcija ietvertu PVKIU sertifikātu turētāju, tika grozīti arī vairāki panti, paredzot PVKIU depozitārija vai vērtspapīru turētāja saistību neizpildi (2., 4., 5., 10. un 12. pants). Tā kā priekšlikums paredz PVKIU vai PVKIU depozitāriju vai vērtspapīru turētāju aizsardzību, šādas nodrošinājuma paplašināšanas izmaksas drīzāk būtu jāsedz šīm organizatoriskajām vienībām, nevis ieguldītāju sabiedrībām. Turklāt, ņemot vērā izvēli paplašināt IKSD nodrošinājumu gadījumā, kad trešo personu līdzekļu pārvaldītājs neizpilda savas ieguldījumu darījumu saistības, ir būtiski novērst risku ar līdzīgiem nosacījumiem PVKIU depozitāriju vai vērtspapīru turētāju problēmu gadījumos. Šis pasākums paredz aizsargāt PVKIU ieguldītājus. Tajā pašā laikā tas būtu jāpapildina ar grozījumiem tiesību aktos, kas piemērojami PVKIU depozitāriju darbībai atbilstīgi PVKIU direktīvai[22], lai tālāk saskaņotu depozitāriju pienākumu un atbildības režīmu. Komisija strādā, lai izdarītu iespējamus grozījumus šajos tiesību aktos[23]. 4.3.4. Ar tirgus ļaunprātīgu izmantošanu saistītu prasījumu izslēgšana — 3. pants un 9. panta 3. punkts IKSD 3. pants izslēdz prasījumus, kas izriet no darījumiem, kuru sakarā ir pieņemts spriedums krimināllietā par naudas atmazgāšanu[24], taču neizslēdz ar tirgus ļaunprātīgu izmantošanu saistītus prasījumus. IKSD 3. panta grozījumi skaidri izslēgs jebkādus kompensācijas prasījumus, ja ieguldītājs ir iesaistīts darbībās, ko aizliedz Direktīva 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām[25]. Šādās darbībās iesaistītie ieguldītāji jāizslēdz no kompensāciju saņemšanas, liedzot tiem minētajā direktīvā paredzēto vispārējo aizsardzību. 4.3.5. Kompensācijas līmenis — 4. panta 1. punkts un 2. panta 3. punkts IKSD 4. panta 1. punkts saskaņo visiem ieguldītājiem paredzēto kompensācijas minimālo līmeni (EUR 20 000). Laikā, kad tika ieviesta IKSD, tika uzskatīts par pietiekamu pielīdzināt šo līmeni Noguldījumu garantiju sistēmas direktīvā paredzētajam kompensācijas līmenim (tolaik — EUR 20 000)[26]. Taču kompensācijas ierobežojums EUR 20 000 apmērā līdz šim nav koriģēts, ņemot vērā inflāciju vai Eiropas investoru lielāku pakļautību finanšu instrumentiem kopš IKSD stāšanās spēkā. Bez tam Noguldījumu garantiju sistēmas direktīva (NGSD) nesen tika grozīta, paredzot vismaz EUR 50 000 katram kredītiestādes noguldītājam, ko var palielināt līdz noteiktam apmēram EUR 100 000[27] vērtībā. Komisija ierosina grozīt 4. panta 1. punktu, lai palielinātu kompensācijas līmeni līdz noteiktai summai EUR 50 000 apmērā. Līmenis noteikts, lai ņemtu vērā inflācijas ietekmi ES un lai kompensācijas līmeni labāk saskaņotu ar ES privāto klientu investīciju vidējo vērtību. Direktīvā jāparedz kompensācijas līmeņa fiksēta summa, lai novērstu, ka arbitrāžas un ieguldītāju izvēli ietekmē atšķirīgs nodrošinājums, ko piešķir citās dalībvalstīs. Tā kā dažās dalībvalstīs pašlaik ir augstāks kompensācijas līmenis, priekšlikums paredz 3 gadus piemērot iegūto tiesību klauzulu, lai ļautu tām pielāgoties nodrošinājuma līmenim EUR 50 000 apmērā. Kredītiestāžu gadījumā drīzāk var rasties šaubas par nodrošinājumu, ko paredz IKSD, nevis NGSD, attiecībā uz naudas līdzekļiem, kas noguldīti bankā saistībā ar ieguldījumu pakalpojumiem. Lai risinātu iespējamās neskaidrās situācijas sakarā ar tādu banku īpašo raksturu, kas var piedāvāt gan banku darbību, gan ieguldījumu pakalpojumus, tiek grozīts IKSD 2. panta 3. punkts, paredzot, ka šaubu gadījumā ieguldītājs saņem kompensāciju atbilstīgi NGSD (tā paredz augstāku nodrošinājuma līmeni). Tas efektīvi aizsargātu ieguldītājus un samazinātu bažas par līdzvērtīgiem konkurences apstākļiem. 4.3.6. Finansējuma principi — 4.a) pants Plašā rīcības brīvība, ko IKSD paredz sistēmu finansēšanai (piemēram, ex ante vai ex post attiecībā uz jebkāda zaudējuma rašanos) un milzīgās atšķirības finansējuma nodrošināšanā atsevišķās dalībvalstīs rada vairākas problēmas. Tā samazina ieguldītāju aizsardzību un viņu uzticību ieguldījumu sabiedrībām (ja ieguldītāji nav pārliecināti, ka tām būs pietiekams finansējums, lai izmaksātu ieguldītāju prasījumus saistību neizpildes gadījumā). Turklāt pienācīgu iekšējā tirgus darbību ietekmē arī tas, ja ieguldītāju aizsardzības varbūtība un sabiedrību iemaksas dalībvalstīs ievērojami atšķiras atkarībā no atbilstības atsevišķiem finansējuma mehānismiem. Priekšlikums ierosina ieviest jaunu pantu, precizējot ieguldītāju kompensācijas sistēmu pamatprincipus. Jo īpaši tas paredz, ka: - principā sistēmu finansēšanas izmaksas arī turpmāk būtu jāsedz tirgus dalībniekiem; - jānodrošina pienācīgs sistēmu finansējums proporcionāli to iespējamām saistībām; - lai nodrošinātu pietiekamu finansējuma līmeni, visām sistēmām tiks noteikts minimālais vēlamā kapitāla līmenis; šo plānoto finansējuma apmēru pilnībā finansēs ex ante ; ņemot vērā esošās atšķirības valstu līmenī, vēlamā kapitāla līmenis sākotnēji būtu jāsasniedz 10 gadu laikā; - ja konkrētos gadījumos ex ante finansējums nav pietiekams sistēmas saistību segšanai, būtu jāaicina sistēmā iesaistītās organizatoriskās vienības veikt papildu iemaksas; tomēr tās nedrīkst apdraudēt dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti; - ja finansējuma avoti ir izsmelti, sistēma var izmantot aizņēmumu no citām kompensācijas sistēmām, kā sīkāk izklāstīts tālāk 4.3.7. punktā; - jānodrošina piekļuve vairākiem citiem finansējuma avotiem, tostarp aizņēmuma resursiem; - sistēmām būtu detalizēti jāpublicē to finansējuma līmenis. Dažu punktu detalizēta ieviešana tiks precizēta ar deleģētiem aktiem, kas jāpieņem Komisijai saskaņā ar Līguma 290. pantu. Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestāde (EVTI)[28] tehnisku standartu veidā precizēs, kādas detaļas sistēmām jādara zināmas atklātībā. Šis pasākums ir proporcionāls, jo tā rezultātā tiks panākts saskaņotāks sistēmu finansējums, kas nav pārāk normatīvs un detalizēts, paredzot pietiekamu rīcības brīvību dalībvalstīm principu praktiskā ieviešanā. Lielāka saskaņotība uzlabos ieguldījumu pakalpojumu vienotā tirgus pienācīgu darbību, samazinot neatbilstību, kas ietekmē attieksmi pret ieguldījumu sabiedrībām un ieguldītājiem dažādās dalībvalstīs. Bez tam tas samazinās risku, ka sistēmai nav pietiekama finansējuma tās saistību izpildei, tādējādi palielinot klientu aizsardzību un vairojot ieguldītāju uzticību ieguldījumu pakalpojumu izmantošanai. 4.3.7. Aizņēmumu mehānisms kā pēdējā iespēja — 4.b pants Papildus saskaņotu finansējuma noteikumu ieviešanai dalībvalstīs arī valstu sistēmu sadarbības pasākumu ieviešana nodrošinās ieguldītāju lielāku aizsardzību un sekmēs ieguldītāju uzticēšanos ieguldījumu pakalpojumiem. Sistēmas pamatā ir solidaritātes princips starp valstu sistēmām. Atbilstīgi ierosinātajam pantam aizņēmumu mehānisms starp sistēmām tiek ieviests kā pēdējās iespējas instruments. Ar šiem pasākumiem būtu jānodrošina sistēmas ar alternatīvu rezerves finansējumu ar īpašiem nosacījumiem un uz pagaidu laiku. Bez tam tie sekmēs ciešākas attiecības un labāku pastāvīgu sadarbību starp valstu sistēmām, kā arī veicinās saskaņotākas prakses un darba kārtības attīstīšanu. Sīki izstrādāti finansējuma principi un aizņēmumu sistēmā paredzētās (vidēja termiņa) atmaksas saistības samazinās morālo risku starp mazām un labāk finansētām sistēmām. Sīkāks izklāsts: - sistēmām būtu jāparedz tiesības aizņemties no citām sistēmām, ja tām trūkst finansējuma neatliekamu vajadzību segšanai; - jānodrošina, lai daļu no finansējuma visās kompensācijas sistēmās veido ex-ante finansējums, kas būtu pieejams, lai aizdotu to citām sistēmām; - EVTI būtu jāsaņem visi aizņēmuma pieprasījumi, jāizvērtē, vai ir izpildītas attiecīgās prasības, un apstiprinājuma gadījumā jāpārsūta tie uz citām sistēmām; - aizdevumi jāatmaksā aizdevēju sistēmām vēlākais pēc pieciem gadiem pēc pieprasījuma iesniegšanas; aizdevumiem jāuzkrāj procenti; procentu likme atbilst ECB rezerves kreditēšanas mehānisma likmei; - aizņēmumu mehānisms attiecas tikai uz direktīvā paredzētajiem prasījumiem; piemēram, sistēmas nevarēs aizņemties jebkādām vajadzībām, kas radušās organizatorisko vienību saistību neizpildes gadījumā, ja tās neattiecas uz direktīvas darbības jomu; - lai novērstu ES mēroga aizdevumiem pieejamā finansējuma ātru izsmelšanu, var izmantot noteikto ierobežojumu 20 % apmērā aizdevumiem rezervētajam finansējumam attiecībā uz visiem gadījumiem. 4.3.8. Kompensācijas ierobežojums („kopapdrošināšanas princips”) — 4. panta 4. punkts un 8. panta 1. punkts IKSD 4. panta 4. punkts paredz, ka dalībvalstis var samazināt kompensācijas nodrošinājumu līdz noteiktam procentam (vienāds ar vai lielāks par 90 %) no ieguldītāja prasījuma. Tas nozīmē, ka klientam var prasīt segt daļu no zaudējuma (kompensācijas ierobežojuma apmērā). Šāda iespēja ir paredzēta IKSD tādēļ, lai mudinātu ieguldītājus rūpīgāk izvēlēties ieguldījumu sabiedrības[29]. Tomēr diez vai ir reāli sagaidīt, ka privātie ieguldītāji spēs noteikt, kuras sabiedrības vairāk vai mazāk varētu skart krāpniecība vai sistēmas kļūdas. Atceļot šo iespēju, ko paredz 4. panta 4. punkts, tiks nodrošināta labāka ieguldītāju aizsardzība atbilstīgi IKSD, jo klientiem vairs nevajadzēs segt daļu no zaudējumiem, ja sabiedrībā notiek krāpšana vai citas ar sabiedrības sistēmām vai vadību saistītas problēmas. Turklāt, lai labāk aizsargātu ieguldītājus, tiek atcelts direktīvas nosacījums, kas paredz dalībvalstīm iespēju izslēgt no nodrošinājuma līdzekļus valūtās, kas nav dalībvalstu valūta. Tādējādi tiks nodrošināta ieguldītāju labāka aizsardzība, paredzot, ka ieguldītāju līdzekļiem pienākas nodrošinājums neatkarīgi no tā, kādā valūtā ir šie līdzekļi. 4.3.9. Izmaksu kavējumi — 2. pants, 9. panta 2. punkts IKSD 9. panta 2. punktā stingri noteikts samaksas termiņš (iespējami drīz, bet ne vēlāk kā trīs mēnešu laikā). Taču šis termiņš sākas tikai tad, kad ir noteikta „prasījuma pamatotība un tā apmērs”. Proti, šis termiņš nav saistīts ar dienu, kad ir pasludināta sabiedrības saistību neizpilde. Prasījumu apstrāde aizņem ievērojami vairāk laika nekā noteiktais termiņš — kā liecina jaunākie gadījumi, iespējams, pat vairākus gadus. Tādējādi praksē notiek ievērojama kavēšanās, pirms ieguldītājs saņem jebkādu kompensāciju. Tas savukārt samazina ieguldītāju aizsardzību un ieguldītāju uzticību. Ierosinātais 9. panta 2. punkta grozījums paredz sistēmām pienākumu izmaksāt avansā daļu no kompensācijas, pamatojoties uz prasījuma sākotnēju izvērtēšanu, ja izmaksas kavējums pārsniedz noteikto laiku. Daļējā maksājuma līmenis noteikts vienas trešdaļas apmērā no prasījuma sākotnējā izvērtējuma. Atlikusī summa jāizmaksā pēc tam, kad prasījums ir pilnībā pārbaudīts. Turklāt jānodrošina, ka sistēmas spēs atgūt avansā izmaksātās summas, ja vēlāk tiks konstatēts, ka prasījums nav bijis pamatots. Direktīvas 2. pants tiek grozīts arī tādēļ, lai noteiktu, ka kompetentajai iestādei jāizdara atzinums, vai sabiedrība spēj izpildīt savas saistības pret ieguldītājiem trīs mēnešu laikā. Tas tika darīts, lai kliedētu bažas par atsevišķiem gadījumiem, kad kompetentās iestādes varētu stipri vilcināties ar atzinumu. Minot priekšlikumā kavējumus, tika ņemtas vērā atšķirīgās situācijas, ko paredz IKSD un NGSD, saskaņā ar kuru ieguldītājiem jāsaņem kompensācija 20 darba dienu laikā pēc tam, kad attiecīgās iestādes izdara atzinumu, ka kredītiestādes nespēj atmaksāt noguldījumus. Kompensācijas sistēmu gadījumā krāpšanas, nelikumību vai darbības problēmu situācijas, uz kurām attiecas direktīva, vēl vairāk paildzina kavējumu, lai atjaunotu atsevišķu ieguldītāju stāvokli. 4.3.10. Ieguldītāju informēšana — 10. panta 1. punkts IKSD 10. panta 1. punkts paredz, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai ieguldījumu sabiedrības informē faktiskos un potenciālos ieguldītājus par attiecīgo ieguldītāju kompensācijas sistēmu, ieskaitot nodrošinājuma apmēru un apjomu. Šo informāciju sniedz viegli saprotamā veidā. Tomēr bažas izraisīja šā nosacījuma praktiska īstenošana dažās dalībvalstīs. Direktīvas 10. panta 1. punkts tiek grozīts, lai noteiktu, ka arī PVKIU vadītājiem, ņemot vērā direktīvas darbības jomas paplašināšanu, skaidri un vienkārši jāinformē ieguldītāji par sistēmu sniegto nodrošinājumu (piemēram, parasti nesedz ieguldījumu risku). Saskaņā ar šo priekšlikumu pašlaik spēkā esošais ieguldījumu sabiedrību pienākums informēt jaunos klientus par kompensācijas sistēmām tiks papildināts, pieprasot sīkāku skaidrojumu par to, kas tiek kompensēts atbilstīgi IKSD un kā tas notiek pārrobežu situāciju gadījumā, arī attiecībā uz PVKIU. Konkrēti priekšlikums paredz pieprasīt ieguldījumu sabiedrībām izskaidrot, ka dažiem zaudējumiem (piemēram, sakarā ar ieguldījumu riskiem) netiek piešķirta kompensācija saskaņā ar IKSD. 5. ietekme uz budžetu Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 2010/0199 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[30], pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[31], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Pēc Komisijas lūguma ziņojumā, ko 2009. gada 25. februārī publicēja augsta līmeņa ekspertu grupa J. de Larosière vadībā, secināts, ka jāstiprina uzraudzības pamatstruktūra, lai samazinātu turpmākas finanšu krīzes risku un smagumu, un ierosinātas plašas reformas Eiropas finanšu nozares uzraudzības struktūrā, tostarp izveidot Eiropas finanšu uzraugu sistēmu, kuru veidos trīs Eiropas uzraudzības iestādes, pārstāvot vērtspapīru, apdrošināšanas un fondēto pensiju nozari, kā arī izveidot Eiropas Sistēmisko risku komiteju. Komisijas 2009. gada 4. marta paziņojumā „Impulsi Eiropas atveseļošanai” ierosināts stiprināt Savienības tiesisko regulējumu finanšu pakalpojumu nozarē, jo īpaši, palielinot ieguldītāju aizsardzību. Komisija 2009. gada septembra tiesību aktu paketē ierosināja izveidot jaunas iestādes, tostarp Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi (EVTI), lai tā jo īpaši sekmētu Savienības tiesību aktu konsekventu piemērošanu un augstas kvalitātes vispārēju reglamentācijas un uzraudzības standartu un prakses izveidošanu. (2) Jāgroza Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām[32], lai saglabātu uzticību finanšu sistēmai un labāk aizsargātu ieguldītājus, ņemot vērā tiesiskā regulējuma attīstību Savienībā, finanšu tirgu attīstību un problēmas ar minētās direktīvas piemērošanu dalībvalstīs tajos gadījumos, kad ieguldījumu sabiedrības nav spējušas atdot klientu uzdevumā turētos līdzekļus. (3) Direktīvas 97/9/EK pieņemšanas laikā tā papildināja Padomes 1993. gada 10. maija Direktīvu 93/22/EEK par ieguldījumu pakalpojumiem vērtspapīru jomā[33], lai nodrošinātu, ka katra dalībvalsts izveido ieguldītāju kompensācijas sistēmu, lai garantētu saskaņotu minimālo aizsardzības līmeni vismaz attiecībā uz mazajiem ieguldītājiem gadījumos, kad ieguldījumu sabiedrība nespēj pildīt saistības pret saviem klientiem. Pieņemot Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 21. aprīļa Direktīvu 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem un ar ko groza Padomes Direktīvas 85/611/EEK un 93/6/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/12/EK un atceļ Padomes Direktīvu 93/22/EEK[34], un atceļot Direktīvu 93/22/EEK, tika ieviesta virkne jaunu ieguldījumu pakalpojumu un darbību, lai aptvertu visu uz ieguldītājiem vērsto darbību jomu un nodrošinātu tādu saskaņošanas pakāpi, kas vajadzīga, lai nodrošinātu ieguldītāju aizsardzības augstu līmeni un ļautu ieguldījumu sabiedrībām sniegt pakalpojumus visā Savienībā. Tādēļ Direktīva 97/9/EK jāsaskaņo ar Direktīvu 2004/39/EK, lai nodrošinātu, ka arī turpmāk sistēmas pienācīgi piemēro visiem ieguldījumu pakalpojumiem un darbībām. (4) Laikā, kad tika pieņemta Direktīva 97/9/EK, tajā tika ņemts vērā noguldījumu garantiju sistēmu nodrošinājums un darbība, ko regulē Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīva 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām[35]. Līdz ar to arī turpmāk ir jāņem vērā visi Direktīvas 94/19/EK grozījumi. (5) Ieguldītāji var nezināt, kādas atļaujas ir piešķirtas ieguldījumu sabiedrībām, tāpēc ir jāaizsargā ieguldītāji situācijās, kad ieguldījumu sabiedrības darbojas, pārkāpjot piešķirtās atļaujas, jo īpaši turot klientu aktīvus vai sniedzot pakalpojumus konkrētam klientu tipam, kas ir pretrunā to atļauju nosacījumiem. Tāpēc sistēmām jāsniedz nodrošinājums klienta aktīviem, kurus faktiski tur ieguldījumu sabiedrības saistībā ar jebkādu ieguldījumu darījumu. (6) Komisijas 2006. gada 10. augusta Direktīva 2006/73/EK, ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem[36], paredz, ka ieguldījumu sabiedrības var nodot glabāšanā finanšu instrumentus, ko tās tur savu klientu uzdevumā, vienā vai vairākos kontos, ko ir atvērusi trešā persona. Trešajai personai nav obligāti jābūt pakļautai īpašiem noteikumiem un uzraudzībai. Neņemot vērā atbilstību Direktīvas 2006/73/EK nosacījumiem, trešās personas saistību neizpilde var skart ieguldītāju tiesības, ja minētā trešā persona nevar atdot finanšu instrumentus ieguldījumu sabiedrībai. Lai stiprinātu ieguldītāju paļāvību, ir jāpiedāvā kompensācija atbilstīgi Direktīvai 97/9/EK, neskarot piemērojamo valsts tiesisko režīmu, gadījumos, kad ieguldījumu sabiedrība nevar atdot klienta finanšu instrumentus sakarā ar trešās personas saistību neizpildi, ja finanšu instrumentus ieguldījusi ieguldījumu sabiedrība vai tās līdzekļu pārvaldītājs. (7) Direktīva 2006/73/EK nosaka, ka ieguldījumu sabiedrībām jānodod glabāšanā finanšu instrumenti, ko tās tur savu klientu uzdevumā, vienā vai vairākos kontos, ko ir atvērusi trešā persona. Trešās personas organizatoriskās vienības var būt šādas: centrālā banka, kredītiestāde vai trešā valstī apstiprināta banka, vai atbilstīgs naudas tirgus fonds. Tā kā Direktīva 2006/73/EK paredz stingru režīmu, nav vajadzības paplašināt sistēmu nodrošinājumu gadījumos, kad trešā persona, kurā ir noguldīti naudas līdzekļi, neizpilda savas saistības. (8) Tā kā kompensācijas segums, ko paredz Direktīva 94/19/EK, pašlaik ir lielāks nekā Direktīvā 2006/73/EK noteiktais, ir jānodrošina vislielākā ieguldītāju aizsardzība gadījumos, kad gan Direktīva 94/19/EK, gan Direktīva 97/9/EK varētu nodrošināt bankās turētos aktīvus. Tādēļ šādos gadījumos ieguldītājam jāsaņem Direktīvā 94/19/EK paredzētā kompensācija. (9) Lai varētu atgūt kompensācijās izmaksātos līdzekļus, sistēmām, kas veic kompensācijas maksājumus ieguldītājiem par depozitārija vai trešās personas saistību neizpildi, jāparedz subrogācijas tiesības attiecībā uz ieguldītāja, ieguldījumu sabiedrības vai pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmuma (turpmāk — PVKIU) tiesībām procesā par summām, kas ir vienādas ar to maksājumiem. Šīs direktīvas mērķis ir samazināt ieguldījumu sabiedrību vai PVKIU atbildību par aktīvu atgūšanu no depozitārija vai līdzekļu pārvaldītāja. (10) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 13. jūlija Direktīva 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU)[37] paredz, ka PVKIU aktīvi jātur drošībā, depozitārijā. Ja depozitārijs vai viens no tā vērtspapīru pārvaldītājiem neizpilda saistības un nevar atdot glabāšanā turētos finanšu instrumentus, tas ietekmē PVKIU sertifikātu vai akciju vērtību. Lai palielinātu aizsardzību šādā situācijā, uz PVKIU sertifikātu vai akciju turētājiem jāattiecina tāda paša līmeņa aizsardzība kā tad, ja tie būtu ieguldījuši tieši attiecīgajos finanšu instrumentos, gadījumos, kad organizatoriskā vienība, kas tur finanšu instrumentus, nevar tos atdot. PVKIU sertifikātu un akciju turētājiem jāsaņem kompensācija par PVKIU vērtības zaudējumu. Tajā pašā laikā jānodrošina, ka tie var turēt PVKIU sertifikātus vai akcijas, saglabājot savas tiesības tās izpirkt tad, kad to uzskata par vajadzīgu. (11) Direktīva 97/9/EK jau izslēdz no ieguldītāju kompensācijas sistēmās paredzētās kompensācijas tādus prasījumus, kas izriet no darījumiem, kuru sakarā ir pieņemts spriedums krimināllietā par naudas atmazgāšanu, kas definēta Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvā 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai[38]. Tāpat ir jāizslēdz jebkādi kompensācijas prasījumi, ja attiecīgie aktīvi ir iegūti darbībās, kuras aizliedz Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīva 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu)[39] un kurās ir bijis iesaistīts prasītājs. (12) Minimālais kompensācijas līmenis tika noteikts 1997. gadā un kopš tā laika nav grozīts. Šis līmenis jāpalielina līdz EUR 50 000, ņemot vērā finanšu tirgu un Savienības tiesiskā regulējuma attīstību. Šīs summas noteikšanā ņemta vērā inflācijas ietekme Savienībā un nepieciešamība kompensācijas līmeni labāk saskaņot ar privāto klientu ieguldījumu vidējo vērtību Eiropas Savienībā. Lai palielinātu ieguldītāju aizsardzību, jāatceļ pašreiz spēkā esošā iespēja dalībvalstīm noteikt ierobežojumus vai izslēgt no seguma naudas līdzekļus, kas nav ES dalībvalstu valūtā. (13) Lai nodrošinātu, ka ieguldītāji saņem šajā direktīvā paredzēto kompensāciju, un panāktu salīdzināmu ieguldītāju aizsardzības līmeni visās dalībvalstīs, jāievieš kopīgi noteikumi attiecībā uz sistēmu naudas līdzekļu pārvaldīšanu. Jānodrošina, ka sistēmas finansējums ir proporcionāls to saistībām. Jānodrošina piemērots avansa finansējuma apmērs, un sistēmām jānodrošina attiecīgi pasākumi, lai varētu izvērtēt un sasniegt vēlamo kapitāla līmeni pirms jebkādu zaudējumu rašanās atbilstīgi Direktīvai 97/9/EK. Jāpanāk, ka desmit gadu laikā tiek sasniegts kopīgs minimālais vēlamā kapitāla līmenis. (14) Ja nepieciešams, lai pirms zaudējumu rašanās laikus segtu jebkādas vajadzības, kuras nesedz dalībnieku iemaksas, izņēmuma kārtā var aicināt sistēmas dalībniekus veikt papildu iemaksas vai sistēmas var izmantot citus aizņēmumu avotus (piemēram, komercbanku vai valsts iestāžu) ar komerciāliem nosacījumiem. (15) Pašlaik sistēmas dažādās dalībvalstīs darbojas ļoti atšķirīgi, un šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt lielāku saskaņotību, tajā pašā laikā atstājot dalībvalstu ziņā sistēmu detalizētāku organizēšanu. Komisija jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus attiecībā uz noteiktām būtiskām sistēmu funkcionēšanas pazīmēm saskaņā ar Līguma 290. pantu. Jo īpaši būtu jāpieņem deleģētie akti attiecībā uz sistēmu potenciālo saistību noteikšanas veidu, sistēmu rīcībā esošiem alternatīviem finansēšanas pasākumiem (lai varētu saņemt īstermiņa finansējumu), kritērijiem, pēc kuriem noteikt sistēmās iesaistīto organizatorisko vienību ieguldījumu, un faktoriem, kas jāņem vērā, izvērtējot, vai papildu ieguldījumi neapdraudēs dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti. Lai noteiktu, kādā veidā piemērojami nosacījumi par sistēmu finansēšanu, Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādei (EVTI), kas dibināta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu .../...[40], jāattīsta tehniskie standarti attiecībā uz detaļām, kuras sistēmām jādara zināmas atklātībā. (16) Lai nodrošinātu, ka ieguldītāji laikus saņem kompensācijas, starp Savienības valstu sistēmām jāizveido pēdējās iespējas aizņēmumu mehānisms. Šajā mehānismā jāparedz iespēja sistēmām aizņemties naudas līdzekļus no citām sistēmām izņēmuma kārtā, kad tām īslaicīgi pietrūkst naudas līdzekļu. Šim nolūkam visās sistēmās jāparedz ex-ante finansējums, ko varētu aizdot citām sistēmām. (17) Aizņēmumu mehānismam nevajadzētu skart dalībvalstu fiskālās saistības. Ar aizņēmumu mehānisma palīdzību jānodrošina iespēja aizņemties šajā direktīvā paredzētos līdzekļus gadījumos, kad ir izsmelts uzkrātais finansējums, lai sasniegtu vēlamā kapitāla līmeni, un izmantots papildu aicinājums sistēmas dalībniekiem veikt iemaksas. Atstājot ieguldītāju kompensēšanas sistēmu uzraudzību dalībvalstu ziņā, EVTI jāsekmē mērķis atvieglot ieguldījumu sabiedrībām un PVKIU to darbību īstenošanu, tajā pašā laikā nodrošinot ieguldītāju efektīvu aizsardzību. Tādēļ EVTI jāapstiprina, ka šajā direktīvā paredzētie nosacījumi attiecībā uz aizņemšanos starp ieguldītāju kompensācijas sistēmām ir izpildīti, un šajā direktīvā stingri noteiktajā termiņā jānosaka summas, kas katrai sistēmai jāaizdod, sākotnējās procentu likmes, kā arī aizdevuma termiņš. Šim nolūkam EVTI jāiegūst informācija par ieguldītāju kompensācijas sistēmām, jo īpaši par nodrošināto naudas līdzekļu un finanšu instrumentu apmēru katrā sistēmā, ko apstiprinājušas kompetentās iestādes. EVTI jāinformē pārējās ieguldītāju kompensācijas sistēmas par to pienākumu aizdot līdzekļus. (18) Lai vienkāršotu aizdevuma procesu gadījumos, kad kādā no dalībvalstīm ir izveidota vairāk nekā viena sistēma, dalībvalsts izraugās vienu sistēmu, kas darbosies kā šīs dalībvalsts aizdevumu sistēma, un attiecīgi informē Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi. Aizdevumu ierobežo līdz Direktīvā 97/9/EK paredzētās kompensācijas nodrošinājumam. (19) Jānodrošina iespēja izmantot visus aizdevumam pieejamos fondus, lai varētu apmierināt lielāko daļu no aizņēmuma sistēmu pieprasījuma. Tādēļ neviens aizdevums nedrīkstētu pārsniegt iepriekš noteikto aizdevumam pieejamo līdzekļu slieksni. (20) Lai paātrinātu kompensācijas procesu, kompetentajai iestādei iespējami drīzā laikā jākonstatē fakts, ka ieguldījumu sabiedrība nespēj izpildīt savas saistības, kas radušās uz ieguldītāja prasījuma pamata. (21) Procedūras, kuras vajadzīgas, lai noteiktu kompensācijas prasījuma atbilstību un apmēru, un kuras bieži vien ir atkarīgas no valstu administratīvajiem un ar maksātnespēju saistītajiem tiesību aktiem, var ieguldītājiem radīt ilglaicīgus maksājumu kavējumus. Lai saīsinātu maksājuma kavējuma periodu, jānodrošina, ka tajos gadījumos, kad prasījuma atbilstību un apmēru ietekmē tādu organizatorisko vienību maksātnespēja vai tiesas procesi, kuras neizpilda savas saistības, sistēmas varētu piedalīties šajās procedūrās. Turklāt jāparedz pienākums izmaksāt avansā daļu no kompensācijas, ja kavējums pārsniedz 12 mēnešus, tādējādi nodrošinot, ka ieguldītāji var saņemt daļu no pieprasītās kompensācijas. Turklāt jāparedz mehānisms, kā atdot sistēmām naudu, ja tiek konstatēts, ka prasījumam nav bijis pamatojuma. (22) Direktīva 97/9/EK paredz, ka profesionālus un iestādēs apvienotus ieguldītājus var izslēgt no nodrošinājuma, tomēr attiecīgais saraksts nav saskaņots ar Direktīvā 2004/39/EK noteikto ieguldījumu sabiedrību klientu klasifikāciju. Lai nodrošinātu Direktīvas 97/9/EK un Direktīvas 2004/39/EK konsekvenci, vienkāršotu novērtējumu kompensācijas sistēmu un ierobežotu iespējamo izslēgšanu, uzņēmumu gadījumā tikai attiecībā uz lieliem uzņēmumiem, Direktīva 97/9/EK jāattiecina uz ieguldītājiem, kurus atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK uzskata par profesionāliem klientiem. (23) Komisija jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus atbilstīgi Līguma 290. pantam. Jo īpaši jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu, kā aprēķināt vēlamā kapitāla līmeni, kas jānodrošina sistēmām, un kādā veidā to grozīt, kā procentuāli aprēķināt aizdevumiem starp valstu kompensācijas sistēmām pieejamo līdzekļu noteiktos griestus, kā arī lai noteiktu ieguldītāju prasījumu izskatīšanas procedūru un tehniskos kritērijus PVKIU zaudējumu vērtības aprēķināšanai, ja pastāv šajā direktīvā paredzētie apstākļi. Turklāt Komisija jāpilnvaro, izmantojot deleģētos aktus, grozīt aizdevumiem pieejamo līdzekļu procentuālo apmēru, ņemot vērā finanšu tirgu attīstību. (24) Tādēļ attiecīgi jāgroza Direktīva 97/9/EK, IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU. 1. pants Direktīvas 97/9/EK grozījumi Direktīvu 97/9/EK groza šādi. (1) Direktīvas 1. pantu groza šādi: a) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu: „2. „Ieguldījuma darījums” ir ieguldījumu pakalpojums un darbība, kas definēti Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 2. apakšpunktā, un papildpakalpojums, kas minēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma B iedaļas 1. punktā(*). * OV L 45, 16.2.2005., 18. lpp.” b) Panta 4. punktu aizstāj ar šādu: „4. „Ieguldītājs” attiecībā uz ieguldījuma darījumu ir jebkura persona, kas uztic naudu vai finanšu instrumentus ieguldījumu sabiedrībai, un attiecībā uz PVKIU darbībām — PVKIU sertifikātu turētājs vai akciju turētājs (turpmāk — „sertifikātu turētājs”).” c) Panta 7. punktu aizstāj ar šādu: „7. „Kompetentās iestādes” ir iestādes, kas definētas Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 22. apakšpunktā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/65/EK(*) 2. panta 1. punkta h) apakšpunktā. Gadījumos, kad šī direktīva attiecas uz [EVTI regulas] ieguldītāju kompensācijas sistēmām, šajā regulā kompetentās iestādes ir [EVTI regulas] 2. panta 3. punktā noteiktās iestādes; * OV L 302, 17.11.2009., 32. lpp.” d) Iekļauj šādus 8.–11. punktu: „8. „PVKIU” ir uzņēmums, kas definēts Direktīvas 2009/65/EK 1. panta 2. un 3. punktā. 9. „Depozitārijs” attiecībā uz PVKIU darbībām ir iestāde, kas definēta Direktīvas 2009/65/EK 2. panta 1. punkta a) apakšpunktā. 10. „Trešā persona” attiecībā uz ieguldījumu darījumu ir iestāde, kurā ieguldījumu sabiedrība ir nodevusi glabāšanā klientu uzdevumā turētos finanšu instrumentus, kā minēts Direktīvas 2006/73/EK 17. pantā, vai kopā ar kuru šāda iestāde ir nodevusi glabāšanā finanšu instrumentus; attiecībā uz PVKIU darījumu — iestāde, kurā PVKIU depozitārijs ir uzticējis aktīvus PVKIU uzdevumā. 11. „Zema riska aktīvi” ir aktīvi, uz kuriem attiecas viena no kategorijām, kas noteiktas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/49/EK(*) I pielikuma 1. tabulas 14. punkta pirmajā un otrajā kategorijā, izņemot aktīvu posteņus, kas definēti kā kvalificēti posteņi šā pielikuma 15. punktā. * OV L 177, 30.6.2006., 201. lpp.” e) Iekļauj šādu 2. punktu: „2. Šīs direktīvas nosacījumi, ko piemēro ieguldījumu sabiedrībām, attiecas uz pārvaldes sabiedrībām, kurām izsniegtas atļaujas atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK, ja to atļaujas attiecas arī uz pakalpojumiem, kas uzskaitīti minētās direktīvas 6. panta 3. punktā.” (2) Direktīvas 2. pantu groza šādi: a) Panta 1. punktā pirmo daļu aizstāj ar šādu: „1. Visas dalībvalstis nodrošina, ka to teritorijā ievieš un oficiāli atzīst vienu vai vairākas ieguldītāju kompensācijas sistēmas. Izņemot gadījumus, kas paredzēti šā punkta otrajā daļā un 5. panta 3. punktā, neviena minētajā dalībvalstī atļauta ieguldījumu sabiedrība vai PVKIU nedrīkst veikt ieguldījumu darījumus vai PVKIU darbības, ja tie nepiedalās šādā sistēmā.” b) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu: „2. Sistēma paredz ieguldītājiem nodrošinājumu saskaņā ar 4. pantu, ja ir izpildīts viens no turpmāk minētajiem nosacījumiem: a) kompetentās iestādes ir atzinušas, ka pēc to ieskata ieguldījumu sabiedrība vai trešā persona, kurā ieguldījumu sabiedrība ir noglabājusi finanšu instrumentus, ar to finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ attiecīgajā brīdī nespēj pildīt saistības, kas rodas no ieguldītāju prasījumiem, un tuvākajā laikā nespēs tās pildīt; b) tiesu iestāde ar ieguldījumu sabiedrības vai trešās personas, kurā ieguldījumu sabiedrība ir noguldījusi finanšu instrumentus, finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ ir pieņēmusi lēmumu, kas attiecībā uz ieguldītājiem atceļ iespēju apmierināt to prasījumus pret sabiedrību vai attiecībā uz sabiedrību atceļ iespēju apmierināt tās prasības pret trešo personu. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes izdara minētā panta pirmās daļas a) punktā minēto atzinumu iespējami drīz un ne vēlāk kā 3 mēnešu laikā, pirms tam pārliecinoties, ka ieguldījumu sabiedrība nav spējusi izpildīt savas saistības, kas izriet no ieguldītāju prasībām.” c) Iekļauj šādus 2.a, 2.b un 2.c punktu: „2.a Direktīvas 2. punktā minēto nodrošinājumu dod saskaņā ar normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kas piemērojami prasījumiem sakarā ar ieguldījumu sabiedrības nespēju izpildīt kādu no šādām saistībām: a) atmaksāt no ieguldītājiem saņemto naudas aizdevumu vai ieguldītājiem piederošu un sakarā ar ieguldījumu darījumiem viņu uzdevumā turētu naudu; b) atdot ieguldītājiem visus finanšu instrumentus, kas tiem pieder un ko sakarā ar ieguldījumu tur, pārzina vai pārvalda viņu uzdevumā. Dalībvalstis nodrošina, ka sistēmas sniedz nodrošinājumu gadījumos, kad ieguldītāja uzdevumā tiek turēti, pārzināti vai pārvaldīti finanšu instrumenti vai nauda neatkarīgi no tā, kāda veida ieguldījumu darījumu veic ieguldījumu sabiedrība, un neatkarīgi no tā, vai sabiedrība darbojas saskaņā ar jebkādiem tās atļaujā noteiktajiem ierobežojumiem. 2.b Turklāt sistēma sniedz nodrošinājumu PVKIU sertifikātu turētājiem saskaņā ar 4. pantu, ja ir izpildīts kāds no šādiem nosacījumiem: a) kompetentā iestāde ir atzinusi, ka depozitārijs vai trešā persona, kurā ir noglabāti PVKIU aktīvi, ar to finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ attiecīgajā brīdī nespēj pildīt saistības pret PVKIU un tuvākajā laikā nespēs tās pildīt; b) tiesu iestāde ar depozitārija vai trešās personas, kurā ir noglabāti PVKIU aktīvi, finanšu stāvokli tieši saistītu iemeslu dēļ ir pieņēmusi lēmumu, kas attiecībā uz PVKIU atceļ iespēju apmierināt tā prasījumus pret depozitāriju vai trešo personu. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes izdara minētā panta pirmās daļas a) punktā minēto atzinumu pēc iespējas drīz un jebkurā gadījumā 3 mēnešu laikā, pirms tam pārliecinoties, ka depozitārijs vai trešā persona nav spējusi izpildīt savas saistības, kas izriet no PVKIU prasījumiem. 2.c Direktīvas 2.b punktā minēto nodrošinājumu dod saskaņā ar normatīvajos aktos un līgumos paredzētajiem nosacījumiem, kas piemērojami PVKIU sertifikātu turētāju prasījumiem saistībā ar PVKIKU sertifikātu vērtības krišanos sakarā ar depozitārija vai trešās personas, kurā PVKIU ir noglabājis aktīvus, nespēju izpildīt kādu no šādām saistībām: a) atmaksāt no PVKIU saņemto naudas aizdevumu vai PVKIU piederošu un sakarā ar PVKIU darbībām tā uzdevumā turētu naudu; b) atdot PVKIU visus finanšu instrumentus, kas tam pieder un ko sakarā ar PVKIU darbībām tur, pārzina vai pārvalda tā uzdevumā.” f) Panta 3. punktu aizstāj ar šādu: „3. Visus prasījumus, kurus saskaņā ar 2.a punktu izvirza pret kredītiestādi, uz kuru attiecīgajā dalībvalstī attiecas gan šī direktīva, gan Direktīva 94/19/EK, izskata atbilstīgi Direktīvai 94/19//EK. Ne par vienu prasījumu šajās direktīvās paredzēto kompensāciju nevar piešķirt vairāk kā vienu reizi.” (3) Direktīvas 3. pantu aizstāj ar šādu pantu: „3. pants Ieguldītāju kompensācijas sistēmas paredzētā kompensācija neattiecas uz prasījumiem, kas izriet no darījumiem, kuru sakarā ir pieņemts spriedums krimināllietā par naudas atmazgāšanu, kas definēta Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/60/EK(*) 1. pantā, vai kuri izriet no rīcības, kas ir aizliegta saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/6/EK(**). * OV L 309, 25.11.2005., 15. lpp. ** OV L 96, 12.4.2003., 16. lpp.” (4) Direktīvas 4. pantu groza šādi: a) Panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Dalībvalstis nodrošina, ka attiecībā uz prasījumiem, kas minēti 2. panta 2.a vai 2.c punktā, sistēmas paredz katram ieguldītājam nodrošinājumu EUR 50 000 vērtībā. Tās dalībvalstis, kuru dotais nodrošinājums pārsniedz EUR 50 000 šīs direktīvas pieņemšanas brīdī, var saglabāt šo nodrošinājuma apmēru ne ilgāk kā 3 gadus no šīs direktīvas transponēšanas dienas. Pēc šīs dienas minētās dalībvalstis nodrošina, ka nodrošinājuma apmērs nepārsniedz EUR 50 000. Tās dalībvalstis, kuras konvertē euro izteiktās summas savas valsts valūtā, sākotnēji konvertēšanai izmanto to valūtas maiņas kursu, kas dominē šīs direktīvas spēkā stāšanās dienā. Dalībvalstis var noapaļot konvertēšanas rezultātā iegūtās summas, ja šāda noapaļošana nepārsniedz EUR 2500. Neskarot ceturto daļu, citā valūtā konvertētos nodrošinājuma apmērus dalībvalstis koriģē līdz šajā punktā minētajai summai ik pēc pieciem gadiem. Ja ir bijuši neparedzēti notikumi, piemēram, valūtas svārstības, dalībvalstis var agrāk pārskatīt nodrošinājuma apmērus, apspriedušās ar Komisiju.” b) Iekļauj šādu 1.a punktu: „1.a Komisija ar deleģētu aktu var pieņemt 1. punktā minēto summu, ņemot vērā šādus nosacījumus: a) inflāciju Savienībā, ņemot vērā izmaiņas Komisijas publicētajā saskaņotajā patēriņa cenu indeksā; b) to līdzekļu un finanšu instrumentu vidējo summu, ko ieguldītāju uzdevumā tur ieguldītāju sabiedrības.” c) Panta 2. punktu aizstāj ar šādu punktu: „2. Dalībvalsts var noteikt, ka uz dažiem ieguldītājiem neattiecas sistēmas nodrošinājums attiecībā uz 2. panta 2. punkta a) vai c) apakšpunktā minētajiem prasījumiem vai ka tiem piešķirams zemāka līmeņa nodrošinājums. Minētie izņēmumi uzskaitīti I pielikumā.” d) Svītro 4. punktu. (5) Direktīvā iekļauj šādus 4.a un 4.b pantu: „4.a pants 1. Dalībvalstis nodrošina, ka to sistēmām ir izveidoti piemēroti mehānismi to iespējamo saistību noteikšanai. Dalībvalstis nodrošina, ka kompensācijas sistēmas ir finansētas proporcionāli to saistībām. 2. Dalībvalstis nodrošina, ka visas sistēmas izveido vēlamo kapitāla līmeni vismaz 0,5 % vērtībā no naudas vai finanšu instrumentiem, ko tur, pārzina vai pārvalda ieguldījumu sabiedrības vai PVKIU un uz ko attiecas ieguldītāju kompensācijas sistēmas aizsardzība. Nodrošinātās naudas un finanšu instrumentu vērtību aprēķina ik gadu 1. janvārī. Komisija, ar deleģētiem pasākumiem saskaņā ar 13.a pantu un ņemot vērā 13.b un 13.c panta nosacījumus, veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu, kādā veidā aprēķināma vērtība naudai un finanšu instrumentiem, uz kuriem attiecas ieguldītāju kompensācijas sistēmas, lai varētu noteikt vēlamo kapitāla līmeni, kas jāizveido ieguldītāju kompensācijas sistēmām, un grozīt vēlamo kapitāla līmeni, ņemot vērā finanšu tirgu attīstību. 3. Vēlamo kapitāla līmeni finansē pirms 2. panta 2. vai 2.b punktā minēto attiecīgo notikumu rašanās, neņemot tos vērā. Dalībvalstis nodrošina, ka vēlamo kapitāla līmeni visām sistēmām sasniedz desmit gadu laikā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā un ka visas shēmas nosaka atbilstīgu plānu un ievēro to, lai izpildītu šo mērķi. Vēlamā kapitāla līmeņa sasniegšanai uzkrātās iemaksas iegulda tikai skaidrās naudas depozītos un zema riska aktīvos, atlikušajam laikam līdz termiņa beigām nepārsniedzot 24 mēnešus, kurus var realizēt laika posmā, kas nepārsniedz 1 mēnesi. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka sistēmas aicina to dalībniekus veikt papildu iemaksas gadījumos, kad vēlamais kapitāla līmenis ir nepietiekams, lai veiktu 9. panta 2. punktā minētos kompensācijas prasījumu maksājumus. Šīs papildu iemaksas nepārsniedz 0,5 % no nodrošinātās naudas un finanšu instrumentiem atbilstīgi šā panta 2. punktam. Šīs papildu iemaksas neapdraud attiecīgās dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti, un to pamatā ir pieejamības kritēriji. 5. Dalībvalstis nodrošina, ka sistēmu rīcībā ir alternatīva finansējuma procedūras, kas ļauj saņemt īstermiņa finansējumu, lai segtu prasījumus pret sistēmu, ja avansā izmaksātā summa ir izsmelta. Šīs procedūras var ietvert aizņēmuma resursus no komercbankām. Turklāt tās var ietvert aizņēmuma resursus no valsts institūcijām, ja tie ir komerciāli resursi. 6. Dalībvalstis nodrošina, ka sistēmu finansēšanas izmaksas attiecībā uz ieguldījumu darījumiem sedz tikai ieguldījumu sabiedrības vai trešo personu līdzekļu pārvaldītāji, uz kuriem attiecas sistēma, un attiecībā uz PVKIU darbībām — tikai PVKIU vai to depozitāriji vai trešās personas, uz kurām attiecas sistēma. Dalībnieku regulārās iemaksas ik gadu paaugstina. 7. Dalībvalstis ik gadu informē EVTI par to kompensācijas sistēmu vēlamā kapitāla līmeni, kā minēts 2. punktā, un finansējuma apmēru, kā minēts 3. punktā. Informāciju apstiprina kompetentās iestādes un kopā ar šo apstiprinājumu nosūta EVTI 30 dienu laikā pēc katra gada beigām. Dalībvalstis nodrošina, ka pirmajā daļā minēto informāciju publicē sistēmu tīmekļa vietnē vismaz reizi gadā. 8. Dalībvalstis nodrošina, ka 10 % no 4.a panta 2. punktā minētās sistēmu ex-ante finansējuma summas ir pieejami aizdevumiem citām sistēmām atbilstīgi 4.c panta nosacījumiem. Komisija ar deleģētiem aktiem saskaņā ar 13.a pantu, ņemot vērā 13.b un 13.c panta nosacījumus, var grozīt procentus ex-ante finansējuma summai, kas ir pieejama aizdevumiem citām sistēmām, ņemot vērā finanšu tirgu attīstību. 9. Komisija saskaņā ar 13.a pantu, ņemot vērā 13.b un 13.c panta nosacījumus, ar deleģētiem aktiem veic pasākumus, lai noteiktu: a) sistēmu iespējamo saistību noteikšanas metodi, kā minēts 1. punktā; b) šā panta 5. punktā minētās alternatīva finansējuma procedūras, kas sistēmām jāievieš, lai vajadzības gadījumā varētu saņemt īstermiņa finansējumu; c) faktorus, kas jāņem vērā, izvērtējot, vai 4. punktā minētās papildu iemaksas neapdraudēs dalībvalsts finanšu sistēmas stabilitāti; d) kritērijus, lai noteiktu 6. punktā minēto nodrošināto organizatorisko vienību iemaksas. 10. Lai nodrošinātu vienotus 7. punkta 2. apakšpunkta piemērošanas nosacījumus, Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestāde [EVTI] (turpmāk EVTI), kas izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu .../...(*), izveido tehniskos standartus, lai noteiktu, kāda tieši informācija sistēmām ir jāpublicē. EVTI iesniedz Komisijai pirmajā daļā minēto tehnisko standartu projektu līdz 2012. gada 31. decembrim. Komisija var pieņemt pirmajā daļā minēto tehnisko standartu projektu Regulas ../.. [EVTI] 7.e panta noteiktajā kārtībā. 4.b pants 1. Sistēmai ir tiesības aizņemties no visām pārējām 2. pantā minētajām Savienības sistēmām, ja ir izpildīti visi turpmāk minētie nosacījumi: a) aizņemšanās sistēma nespēj pildīt saistības saskaņā ar 2. panta 2.a vai 2.c punktu sakarā ar iepriekšējiem maksājumiem, kas veikti šo saistību pildīšanai; b) šīs daļas a) punktā minētā situācija ir radusies sakarā ar nepietiekamiem līdzekļiem, kā minēts 4.a panta 3. punktā; c) aizņemšanās sistēma ir izmantojusi papildu iemaksas, kas minētas 4.a panta 4. punktā; d) aizņemšanās sistēma uzņemas juridiskas saistības izmantot aizņemtos līdzekļus 2. panta 2.a un 2.c punktā minēto prasījumu segšanai; e) sistēmai, kas nav atmaksājusi aizdevumu citām sistēmām atbilstīgi šim pantam, ir liegta iespēja aizņemties vai aizdot naudu citām sistēmām; f) aizņemšanās sistēma paziņo pieprasītās naudas apmēru; g) aizņemšanās sistēma nekavējoties informē EVTI un paziņo par iemesliem, kādēļ ir izpildīti iepriekš minētie nosacījumi un pieprasīta nauda. Pirmās daļas f) punktā minēto summu nosaka šādi: [prasījumu summa, kas jāmaksā saskaņā ar 2. panta 2. punkta a) un c) apakšpunktu] − [finansējuma apmērs atbilstīgi 4.a panta 7. punktā norādītajam] + papildu iemaksu maksimālā summa, kas minēta 4.a panta 4. punktā] Pārējās sistēmas darbojas kā aizdevumu sistēmas. Šim nolūkam dalībvalstis, kurās ir izveidota vairāk nekā viena sistēma, izraugās vienu sistēmu, kas darbosies kā šīs dalībvalsts aizdevumu sistēma, un attiecīgi informē EVTI. Dalībvalstis var izlemt, vai un kādā veidā aizdevumu sistēmu atmaksā citas sistēmas, kas izveidotas tajā pašā dalībvalstī. 2. Aizdevumam piemēro šādus nosacījumus: a) atkarībā no nākamajā daļā noteiktā ierobežojuma visas sistēmas aizdod tādu summu, kas ir proporcionāla visās sistēmās nodrošinātās naudas un finanšu instrumentu summai, neņemot vērā aizņēmumu sistēmu. Summas aprēķina saskaņā ar jaunāko informāciju, kas minēta 4.a panta 2. punktā; b) aizņēmumu sistēma atmaksā aizdevumu vēlākais pēc 5 gadiem. Tā var atmaksāt aizdevumu ar gada maksājumiem. Procenti maksājami tikai aizdevuma atmaksas brīdī; c) procentu likme ir ekvivalenta Eiropas Centrālās bankas papildu kreditēšanas mehānisma likmei kredīta laikā. Kopējā aizdevuma summa visām aizņemšanās sistēmām nepārsniedz 20 % no Savienības līmenī aizdevumiem pieejamo līdzekļu kopējās summas, kā minēts 4.a panta 8. punktā. 3. EVTI apstiprina, ka 1. punktā minētās prasības ir izpildītas, paziņo summas, kuras jāaizdod katrai sistēmai un kuras aprēķinātas atbilstīgi 2.a pantam, un sākotnējo procentu likmi atbilstīgi 2.c pantam, kā arī aizdevuma ilgumu. EVTI nosūta aizdevumu sistēmām savu apstiprinājumu kopā ar g) punktā minēto informāciju. Aizdevumu sistēmas saņem šo apstiprinājumu un informāciju 15 darba dienu laikā. Aizdevumu sistēmas nekavējoties un vēlākais nākamo 15 darba dienu laikā pēc apstiprinājuma un informācijas saņemšanas veic aizdevuma maksājumu aizņēmumu sistēmai. 4. Dalībvalstis nodrošina, ka aizņēmumu sistēmas pieprasītās iemaksas ir pietiekamas, lai atmaksātu aizņēmuma summu un iespējami drīz un vēlākais 10 gadu laikā pēc aizdevuma saņemšanas no jauna izveidotu vēlamā kapitāla līmeni. 5. Lai sekmētu veiksmīgu sadarbību starp ieguldītāju kompensācijas sistēmām, sistēmām vai vajadzības gadījumā kompetentajām iestādēm jānoslēdz rakstiski sadarbības līgumi. Šādos līgumos ņem vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK(**) ietvertās prasības. Par noslēgtajiem līgumiem, kas minēti 1. punktā, un to saturu paziņo EVTI. EVTI var izdarīt atzinumus par šādiem līgumiem saskaņā ar EVTI regulas [6. panta 2. punkta f) apakšpunktu un 19. pantu]. Ja kompetentās iestādes vai sistēmas nevar vienoties vai ja rodas domstarpības par šāda līguma interpretēšanu, EVTI risina strīdu atbilstīgi [EVTI regulas 11. pantam]. Ja nav noslēgti līgumi, kā minēts 1. daļā, tas neskar ieguldītāju prasījumus saskaņā ar 2. panta 2.a punktu vai 2.c punktu. * OV L ... ** OV L 084, 26.3.1997., 22. lpp.” (6) Direktīvas 5. un 6. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: „5. pants 1. Ja ieguldījumu sabiedrība, PVKIU, depozitārijs vai trešā persona, kurai saskaņā ar 2. panta 1. punktu ir jāpiedalās sistēmā, nepilda pienākumus, ko minētā sistēma uzliek to dalībniekiem, par to ziņo kompetentajām iestādēm, kas izdevušas atļauju ieguldījumu sabiedrībai vai PVKIU, un tās sadarbībā ar kompensācijas sistēmu veic vajadzīgos pasākumus, tostarp uzliek sodus, lai nodrošinātu to, ka ieguldījumu sabiedrība, PVKIU, depozitārijs vai trešā persona pienākumus pilda. 2. Ja 1. punktā minētie pasākumi nenodrošina to, ka ieguldījumu sabiedrība, PVKIU, depozitārijs vai trešā persona pilda pienākumus, ar kompetentu iestāžu skaidru piekrišanu ne vēlāk kā 12 mēnešus iepriekš var paziņot par nodomu izslēgt ieguldījumu sabiedrību, PVKIU, depozitāriju vai trešo personu no sistēmas. Sistēma joprojām paredz nodrošinājumu saskaņā ar 2. panta 2.a un 2.c punktu attiecībā uz ieguldījumu darījumiem vai PVKIU darbībām, ko veic šajā laikā. Ja līdz paziņojuma termiņa beigām ieguldījumu sabiedrība, PVKIU, depozitārijs vai trešā persona nav izpildījusi pienākumus, kompensācijas sistēma, atkal ar kompetentu iestāžu skaidru piekrišanu, var to izslēgt. 3. No ieguldītāju kompensācijas sistēmas izslēgta ieguldījumu sabiedrība, PVKIU, depozitārijs vai trešā persona var arī turpmāk sniegt ieguldījumu pakalpojumus, veikt PVKIU darbību vai tai var uzticēt ieguldītāju un PVKIU finanšu instrumentus ar šādiem nosacījumiem: a) pirms izslēgšanas tā ir paredzējusi alternatīvas kompensācijas procedūras, kas ieguldītājiem un PVKIU sniedz vismaz līdzvērtīgu nodrošinājumu tam, ko dod oficiāli atzītā sistēma, un šādas alternatīvas kompensācijas procedūras īpašības ir līdzvērtīgas oficiāli atzītās sistēmas īpašībām; b) kompetentā iestāde, kas atbild par ieguldījumu sabiedrības vai PVKIU atļaujas izdošanu, ir apstiprinājusi, ka ir izpildīti a) apakšpunktā norādītie nosacījumi. 4. Ja ieguldījumu sabiedrība vai PVKIU, kuru saskaņā ar 2. punktu ierosina izslēgt, nespēj izstrādāt alternatīvas procedūras, kas atbilst 3. punkta nosacījumiem, kompetentās iestādes, kas izdevušas atļauju: a) attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību, kurai tā izsniegusi atļauju, nekavējoties atsauc atļauju; b) attiecībā uz PVKIU, ko tā apstiprinājusi, nekavējoties atsauc atļauju. 5. Ja depozitārijs vai trešā persona, kuru saskaņā ar 2. punktu ierosina izslēgt, nespēj izstrādāt alternatīvas procedūras, kas atbilst 3. punkta nosacījumiem, tai neuztic ieguldītāja vai PVKIU aktīvus. 6. pants Pēc ieguldījumu sabiedrības vai PVKIU atļaujas atsaukšanas joprojām tiek sniegts nodrošinājums, kas paredzēts 2. panta 2.a un 2.c punktā attiecībā uz ieguldījumu darījumiem, kas veikti līdz minētajam atsaukumam.” (7) Direktīvas 8. un 9. pantu aizstāj ar šādiem pantiem: „8. pants 1. Nodrošinājums, ko paredz 4. panta 1. un 3. punkts, attiecas uz ieguldītāja prasījumu kopumā attiecībā pret vienu un to pašu ieguldījumu sabiedrību vai PVKIU saskaņā ar šo direktīvu neatkarīgi no kontu skaita, valūtas un atrašanās vietas Savienībā. 2. Aprēķinot nodrošinājumu, kas ir paredzēts 4. panta 1. un 3. punktā, ņem vērā katra ieguldītāja daļu kopīgā ieguldījuma darījumā. Ja nav īpašu noteikumu, prasījumus vienādi sadala starp ieguldītājiem. Dalībvalstis var paredzēt, ka, lai aprēķinātu 4. panta 1. un 3. punktā noteiktos ierobežojumus, prasījumus, kas attiecas uz kopīgu ieguldījuma darījumu, kura sakarā tiesības ir vismaz divām personām kā sabiedrības, apvienības vai līdzīga veida grupējuma, kas nav juridiska persona, loceklēm, var summēt un uzskatīt, ka tie saistās ar ieguldījumu, ko veicis viens vienīgs ieguldītājs. 3. Ja ieguldītājam nav piešķirtas tiesības attiecībā uz summām vai vērtspapīriem, kas ir viņa turējumā, kompensāciju saņem pilntiesīgā persona ar noteikumu, ka šī persona ir identificēta vai identificējama līdz 2. panta 2. un 2.b punktā minētā atzinuma vai lēmuma dienai. Ja pilntiesīgas ir divas vai vairākas personas, ņem vērā daļu, kas pienākas katrai no tām saskaņā ar noteikumiem par summu vai vērtspapīru pārvaldību, lai aprēķinātu ierobežojumus, kas paredzēti 4. panta 1. un 3. punktā. 9. pants 1. Kompensācijas sistēma veic vajadzīgos pasākumus, lai informētu ieguldītājus par atzinumu vai lēmumu, kas minēts 2. panta 2. vai 2.b punktā, un, ja jāizmaksā viņiem kompensācija, tas tiktu izdarīts iespējami drīz. Tā var noteikt termiņu, kurā ieguldītājiem jāiesniedz prasījumi. Šis termiņš nedrīkst būt īsāks par pieciem mēnešiem no iepriekšminētā atzinuma vai lēmuma dienas, kā minēts 2. panta 2. un 2.b punktā, vai no dienas, kurā šis atzinums vai spriedums darīts zināms atklātībā. Sistēma tomēr nedrīkst izmantot minētā termiņa beigšanos, lai atteiktu nodrošinājumu ieguldītājam, kas nav varējis laikā īstenot tiesības uz kompensāciju. 2. Sistēmai jābūt gatavai samaksāt ieguldītāja prasījumu iespējami drīz un ne vēlāk kā trīs mēnešus pēc prasījuma pamatotības un tā apmēra noteikšanas. Vienīgi izņēmuma apstākļos kompensācijas sistēma var vērsties pie kompetentajām iestādēm ar lūgumu pagarināt termiņu. Neviens šāds pagarinājums nedrīkst pārsniegt trīs mēnešus. Kompetentās iestādes nekavējoties informē Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi par jebkuru šādu pagarinājumu, kas piešķirts jebkādai kompensācijas sistēmai, kā arī par apstākļiem, kas attaisno šādu pagarinājumu. Dalībvalstis nodrošina, ka kompensācijas sistēmas var piedalīties maksātnespējas vai tiesas procesos, kas var būt būtiski prasījuma pamatotības un summas noteikšanā. Trešā daļa neskar tās sistēmas, kuras ir spējušas pieņemt citas metodes, lai noteiktu prasījuma pamatotību vai summu. Ja pēdējais maksājums nav veikts deviņu mēnešu laikā pēc 2. panta 2. vai 2.b punktā minētā atzinuma vai lēmuma, dalībvalstis nodrošina, ka sistēma paredz trīs mēnešu laikā pēc atzinuma vai lēmuma izmaksāt avansā daļu no kompensācijas, kas ir vismaz viena trešā daļa no prasījuma, pamatojoties uz prasījuma sākotnējo izvērtējumu. Atlikumu izmaksā šā punkta pirmajā daļā noteiktajā periodā pēc tam, kad ir noteikta prasījuma pamatotība un summa. Dalībvalstis nodrošina, ka sistēmai ir līdzekļi, lai atgūtu avansā izmaksātās summas, ja pēc tam tiek konstatēts, ka prasījums nav bijis pamatots. Komisija saskaņā ar 13.a pantu, ņemot vērā 13.b un 13.c panta nosacījumus deleģētajos aktos, veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu procedūru, kā izskatīt ieguldītāju prasījumus un tehniskos kritērijus, lai aprēķinātu PVKIU zaudējumus, kas radušies sakarā ar 2. panta 2.b un 2.c) punktā minētajiem notikumiem. 3. Neatkarīgi no 2. punkta otrajā daļā noteiktā termiņa, ja pret ieguldītāju vai kādu citu personu, kam ir piešķirtas tiesības vai kas saņem peļņu no ieguldījumu darījuma, izvirzīta apsūdzība par vai sakarā ar naudas atmazgāšanu, kā noteikts Direktīvas 2005/60/EK 1. pantā, kompensācijas sistēma var atlikt visus maksājumus līdz tiesas spriedumam vai kompetentās iestādes atzinumam.” (8) Regulas 10. panta 1. punktu aizstāj ar šādu punktu: „1. Dalībvalstis nodrošina, ka visas ieguldījumu sabiedrības vai PVKIU veic attiecīgus pasākumus, lai faktiskajiem un potenciālajiem ieguldītājiem sniegtu informāciju, kas vajadzīga, lai noskaidrotu ieguldītāju kompensācijas sistēmu, kurā ieguldījumu sabiedrība vai PVKIU un tās filiāles Savienībā piedalās, vai alternatīvas procedūras, kas paredzētas atbilstīgi 2. panta 1. punkta otrajai daļai vai 5. panta 3. punktam. Ieguldītājus informē par piemērojamiem ieguldītāju kompensācijas sistēmas noteikumiem vai alternatīvām procedūrām, tostarp kompensācijas sistēmas dotā nodrošinājuma apmēru un apjomu, un par visiem noteikumiem, ko dalībvalstis nosaka saskaņā ar 2. panta 3. punktu. Šo informāciju sniedz viegli saprotamā veidā. Pēc pieprasījuma sniedz arī informāciju par nosacījumiem, kas attiecas uz kompensāciju, un formalitātēm, kas jāizpilda, lai kompensāciju iegūtu. Sniegtā informācija ir godīga, skaidra un nav maldinoša un jo īpaši izskaidro situācijas un prasījumus, uz kuriem attiecas attiecīgā kompensācijas sistēma, un kā to piemēro pārrobežu situācijās. Sniedzot informāciju, jāmin arī tādu situāciju un prasījumu piemēri, uz kuriem sistēma neattiecas.” (9) Direktīvas 12. pantu aizstāj ar šādu pantu: „12. pants 1. Neatkarīgi no citām tiesībām, kādas valsts tiesību akti var piešķirt attiecībā uz sistēmām, veicot kompensācijas maksājumus ieguldītājiem, sistēmām ir subrogācijas tiesības attiecībā uz šo ieguldītāju tiesībām likvidācijas procesā par summām, kas ir vienādas ar to maksājumiem. 2. Gadījumā, kad zaudējumus radījuši tādas trešās personas finanšu apstākļi, kura tur ieguldītājam piederošus finanšu instrumentus saistībā ar ieguldījumu darījumiem, kā minēts 2. panta 2. punktā, sistēmām, kuras veic ieguldītāju kompensācijas maksājumus, ir subrogācijas tiesības attiecībā uz šo ieguldītāju tiesībām likvidācijas procesā par summām, kas ir vienādas ar to maksājumiem. 3. Direktīvas 2. panta 2.c punktā paredzētajā gadījumā, kad zaudējumi radušies sakarā ar depozitārija vai trešās personas, kurā PVKIU ir noglabājis aktīvus, finanšu stāvokli, sistēmām, kuras veic kompensācijas maksājumus PVKIU sertifikātu turētājiem, ir subrogācijas tiesības attiecībā uz šo PVKIU sertifikātu turētāju tiesībām vai PVKIU likvidācijas procesā par summām, kas ir vienādas ar to maksājumiem. 4. Ja trešā persona, kura tur ieguldītājam piederošus finanšu instrumentus saistībā ar ieguldījumu darījumiem, vai depozitārijs vai trešā persona, kurā PVKIU glabā tā aktīvus, atrodas trešajā valstī, kuras tiesu sistēma liedz sistēmai subrogācijas tiesības attiecībā uz ieguldītāju sabiedrību vai PVKIU, dalībvalstis nodrošina, ka ieguldījumu sabiedrība vai PVKIU atdod sistēmai summas, kas vienādas ar to maksājumiem, ja tie saņem jebkādas summas likvidācijas procedūras laikā.” (10) Direktīvā iekļauj šādus 13.a, 13.b un 13.c pantu: „13.a pants 1. Pilnvaras pieņemt 4.a panta 2., 8. un 9. punktā un 9. panta 2. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķirtas uz nenoteiktu laika posmu. 2. Tiklīdz Komisija pieņem deleģēto aktu, tā par to vienlaicīgi paziņo Eiropas Parlamentam un Padomei. 3. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai ir piešķirtas, ievērojot nosacījumus, kas noteikti 13.b un 13.c pantā. 13.b pants 1. Eiropas Parlaments vai Padome var atsaukt pilnvaru deleģēšanu, kas minēta 4.a panta 2., 8. un 9. punktā un 9. panta 2. punktā. 2. Iestāde, kas ir uzsākusi iekšējo procedūru, lai pieņemtu lēmumu, vai tā paredz atsaukt pilnvaru deleģēšanu, informē otru iestādi un Komisiju pietiekami laicīgi pirms galīgā lēmuma pieņemšanas, norādot, kuras deleģētās pilnvaras varētu tikt atsauktas, un iespējamos šīs atsaukšanas iemeslus. 3. Ar atsaukšanas lēmumu tiek izbeigta minētajā lēmumā norādīto pilnvaru deleģēšana. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlākā dienā, kas norādīta minētajā lēmumā. Tas neskar jau spēkā esošo aktu spēkā esamību. Lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . 13.c pants 1. Eiropas Parlaments un Padome var izteikt iebildumus pret deleģēto aktu divu mēnešu laikā no tā paziņošanas dienas. Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes ierosinājuma minēto termiņu pagarina par vienu mēnesi. 2. Ja, šim termiņam beidzoties, ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikuši iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas stājas spēkā datumā, kas paredzēts tā noteikumos. Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī , un tas var stāties spēkā pirms minētā termiņa beigām, ja gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējuši Komisiju, ka neparedz izteikt iebildumus. 3. Ja Eiropas Parlaments vai Padome izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, tas nestājas spēkā. Iestāde, kura izsaka iebildumus pret deleģēto aktu, izklāsta iebildumu pamatojumu. (11) Direktīvā iekļauj šādu 14.a pantu: „14.a pants Dalībvalstis var noslēgt sadarbības līgumus attiecībā uz informācijas apmaiņu ar trešo valstu kompetentajām iestādēm atbilstīgi Direktīvas 2004/39/EK 63. pantam un Direktīvas 2009/65/EK 102. pantam.” 19. Direktīvas I pielikumu groza šādi: a) Pielikuma 1. punktu aizstāj ar šādu: „1. Profesionālie ieguldītāji, kuri minēti II pielikuma I iedaļas 1.–4. punktā Direktīvā 2004/39/EK, kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem.” b) Svītro 2., 3. un 8. punktu. 2. pants Transponēšana 1. Dalībvalstis vēlākais līdz [ divpadsmit mēnešus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā ] pieņem un publicē normatīvos un administratīvos aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai minēto noteikumu tekstus, kā arī minēto aktu un šīs direktīvas atbilstības tabulu. Tās piemēro minētos noteikumus no [ astoņpadsmit mēnešus pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā ], izņemot noteikumus par 4.b panta transponēšanu, kurus piemēro no 2013. gada 31. decembra. Kad dalībvalstis pieņem minētos tiesību aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kā izdarāma šāda atsauce. 2. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. 3. pants Stāšanās spēkā Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. 4. pantsAdresāti Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm. Briselē, Eiropas Parlamenta vārdā — Padomes vārdā — priekšsēdētājs priekšsēdētājs [1] Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 3. marta Direktīva 97/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām (OV L 84, 26.3.1997., 22. lpp.). [2] Padomes 1993. gada 10. maija Direktīva 93/22/EEK par ieguldījumu pakalpojumiem vērtspapīru jomā (OV L 197, 6.8.1993., 27.–46. lpp.). [3] Direktīva 2004/39/EK ( OV L 145, 30.4.2004., 1.–44. lpp.). [4] Eiropas Parlamenta un Padomes 1994. gada 30. maija Direktīva 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām (OV L 135, 31.5.1994., 5. lpp.). [5] Komisijas paziņojums Eiropadomes pavasara sanāksmei „Impulsi Eiropas atveseļošanai” — COM(2009) 114, 4.3.2009. [6] Komisijas dienesti saņēma 70 materiālus. Nekonfidenciālos materiālus var aplūkot Komisijas vietnēhttp://ec.europa.eu/internal_market/consultations/2009/investor_compensation_en.htm [7] 2009. gada jūnijā un 2009. gada novembrī tika atsūtītas divas anketas jautājumā par valsts ieguldītāju kompensācijas sistēmām. [8] EVTEG bija Komisijas padomdevēja institūcija, ko veidoja vērtspapīru tirgu praktiķi un eksperti. Komisija to izveidoja 2006. gada aprīlī, un tā darbojās līdz 2009. gada beigām saskaņā ar Komisijas 2006. gada 30. marta Lēmumu 2006/288/EK par Eiropas Vērtspapīru tirgu ekspertu grupas izveidošanu juridisku un ekonomisku konsultāciju sniegšanai jautājumos par ES vērtspapīru direktīvu piemērošanu (OV L 106, 19.4.2006., 14.–17. lpp.). [9] Eiropas Vērtspapīru komiteja, ko izveidoja saskaņā ar Komisijas Lēmumu 2001/528/EK (OV L 191, 13.7.2001., 45. lpp.), izpilda gan komitoloģijas funkciju (Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums 1999/468/EK (OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību un kas grozīts ar Lēmumu 2006/51/EK (OV L 200, 22.7.2006., 11. lpp.)), gan politikas konsultanta funkciju vērtspapīru jomā. Komiteju veido dalībvalstu augsta līmeņa pārstāvji, un tās priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis. Diskusijas notika EVK sanāksmēs 2008. gada 14. novembrī, 2009. gada 11. februārī un 2009. gada 15. jūlijā. [10] Ar pētījumu var iepazīties šajā vietnē: http://ec.europa.eu/dgs/internal_market/docs/evaluation/national-investor-rep2005.pdf. OXERA pētījuma atzinumi ne vienmēr atspoguļo Eiropas Komisijas nostāju. OXERA ir privāts uzņēmums, ko Eiropas Komisija nolīga pētījuma veikšanai. Uzņēmums atbild par pētījumā paustajiem apgalvojumiem un atzinumiem. Eiropas Komisija neapstiprina OXERA ziņojumu, bet izmanto to kā informācijas avotu Ieguldītāju kompensācijas sistēmu direktīvas pārskatīšanai. [11] Komisijas dienestu darba dokuments, kas pievienots Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvas priekšlikumam, ar ko groza Direktīvu 1997/9/EK par ieguldītāju kompensācijas sistēmām, SEC (2010) 845. [12] OV L 135, 31.5.1994., 5.–14. lpp. [13] Direktīvas 1. panta 2. punkts attiecas uz ieguldījumu pakalpojumiem saskaņā ar Direktīvas 93/22/EEK (IPD) 1. panta 1. punkta definīciju un pakalpojumu, kas minēts minētās direktīvas pielikuma C daļas 1. punktā. [14] Skatīt, piemēram, atsauci uz mazajiem ieguldītājiem IKSD 4. apsvērumā. [15] Šādu ieguldītāju saraksts ir ietverts IKSD 1. pielikumā. [16] IKSD 4. panta 2. punkts un 1. pielikums. [17] MiFID , II pielikums. [18] Pašreiz tās sabiedrības, kuras atbilst vismaz diviem kritērijiem, vienmēr var pieteikties uz IKSD paredzēto kompensāciju: Kopsavilkuma bilance ≤ EUR 4 400 000, neto apgrozījums ≤ EUR 8 800 000, vidējais darbinieku skaits ≤ 50. Saskaņā ar MiFID tikai lielākas sabiedrības, kas atbilst vismaz diviem no turpmāk minētajiem kritērijiem, var klasificēt kā profesionālus klientus per se: Kopsavilkuma bilance ≥ EUR 20 000 000, neto apgrozījums ≥ EUR 40 000 000, pašu kapitāls ≥ EUR 2 000 000. Tāpēc, pieņemot MiFID definīcijas, tiktu sašaurināta to sabiedrību darbības joma, kuras var izslēgt saskaņā ar IKSD. [19] 16. un 17. pants Direktīvā 2006/73/EK, ar ko īsteno Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem. [20] Direktīvas 2006/73/EK 18. pants. [21] Direktīva 2009/65/EK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) (OV L 302, 17.11.2009., 32.–96. lpp.). [22] Direktīvas 2009/65/EK 22.–26. pants un 32.–36. pants. [23] Attiecīgā tiesību akta priekšlikums pēc apspriešanās būtu jāpieņem līdz 2011. gada pavasarim. [24] Naudas atmazgāšana definēta 1. pantā Padomes 1991. gada 10. jūnija Direktīvā 91/308/EEK par to, kā novērst finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai (naudas atmazgāšanai). Direktīvu atcēla ar Direktīvu 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai (OV L 309, 25.11.2005., 15.–36. lpp.). [25] Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīva 2003/6/EK par iekšējās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un tirgus manipulācijām (tirgus ļaunprātīgu izmantošanu) (OV L 96, 12.4.2003., 16.–25. lpp.). [26] 7. pants Direktīvā 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām. [27] Skatīt Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 11. marta Direktīvu 2009/14/EK, ar ko Direktīvu 94/19/EK par noguldījumu garantiju sistēmām groza attiecībā uz seguma līmeni un izmaksas aizkavējumu (OV L 68, 13.3.2009., 3.–7. lpp.). [28] 2009. gada oktobrī Eiropas Komisija pieņēma vairākus tiesību aktu projektus, lai pastiprinātu Eiropas finanšu nozares uzraudzību. Ar šiem tiesību aktiem tiks izveidota jauna Eiropas Sistēmisko risku komiteja (ESRK), lai atklātu riskus visā finanšu sistēmā. Tiks izveidota arī Eiropas finanšu uzraugu sistēma (EFUS), ko veidos valstu uzraudzības iestādes un trīs jaunas Eiropas uzraudzības iestādes, kuras pārraudzīs banku, vērtspapīru un apdrošināšanas un fondēto pensiju nozari. EVTI ir viena no trim Eiropas uzraudzības iestādēm, kas ir iekļautas tiesību aktu paketē. Ar attiecīgo tiesību aktu priekšlikumu var iepazīties šajā vietnē:http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/committees/supervision/20090923/com2009_503_en.pdf [29] Skatīt direktīvas 13. apsvērumu. [30] OV C..., ... lpp. [31] OV C..., ... lpp. [32] OV L 84, 26.3.1997., 22.–31. lpp. [33] OV L 197, 6.8.1993., 27.–46. lpp. [34] OJ L 145, 30.4.2004., 1.–44. lpp. [35] OV L 135, 31.5.1994., 5.–14. lpp. [36] OV L 241, 2.9.2006., 26.–58. lpp. [37] OV L 302, 17.11.2009., 32.–96. lpp. [38] OV L 309, 25.11.2005., 15. lpp. [39] OV L 96, 12.4.2003., 16. lpp. [40] OV L ...