LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 434/36

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja atzinums par tematu “Jaunu nodarbinātības veidu kontekstā nepieciešamo prasmju, tostarp digitālo prasmju, nodrošināšana un attīstība: jauna politika, mainīgās lomas un pienākumi”

(izpētes atzinums pēc prezidentvalsts Igaunijas pieprasījuma)

(2017/C 434/06)

Ziņotājs: Ulrich SAMM Līdzziņotāja: Indrė VAREIKYTĖ

Apspriešanās Igaunijas prezidentūra Padomē, 17.3.2017. Juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pants Atbildīgā specializētā nodaļa Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa Pieņemts specializētās nodaļas sanāksmē 19.7.2017. Pieņemts plenārsesijā 20.9.2017. Plenārsesija Nr. 528 Balsojuma rezultāts (par / pret / atturas) 198/5/16

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Digitalizācija ievērojami mainīs mūsu darba dzīvi. Mums jārīkojas nekavējoties, lai nodrošinātu, ka nākotnē ir pieejamas atbilstīgas prasmes, un tādējādi panāktu, ka Eiropa saglabā konkurētspēju un spēj radīt jaunus uzņēmumus un jaunas darbvietas, ka cilvēki paliek darba tirgū visa mūža garumā un ka ir nodrošināta labklājība visiem. Ātrums, kādā notiek digitalizācija un automatizācija, ir saistīts arī ar sociālajiem riskiem, kuri mums jānovērš, visiem ieinteresētajiem dalībniekiem – gan no lēmumu pieņēmēju, gan arī sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības puses – īstenojot saskaņotus centienus.

1.2. Tā kā ir pieejami lieljaudas platjoslas tīkli, nākotnē nodarbinātība ietvers arvien vairāk tādu netipisku nodarbinātības veidu kā nepilna laika darbs (vairākās darbvietās), darbs pie vairākiem darbuzņēmējiem un tā sauktais kolektīvais darbs, kad darba ņēmēji piedāvā savas prasmes interneta platformās, kas ir veidotas kā augsti kvalificētu un specializētu profesionāļu tīkli. EESK uzsver, ka, ņemot vērā šādu netipiskās nodarbinātības pieaugumu, īpaša prioritāte jāpiešķir tam, lai tiktu garantēts sociālais nodrošinājums un lai izvairītos no nabadzības (tostarp vecāka gadagājuma iedzīvotāju vidū).

1.3. EESK atzinīgi vērtē vairākas dalībvalstu iniciatīvas, ko piedāvā arodbiedrības un pilsoniskā sabiedrība, sniedzot ieteikumus kolektīvā darba veicējiem, un kuru rezultātā dažos gadījumos izstrādāts rīcības kodekss kolektīvā darba platformām. EESK vēlas, lai šo ideju pārņemtu Komisija un īstenotu Eiropas mērogā. Patērētāju un uzņēmumu informētības asimetrijas palielināšanās būs jānovērš, izmantojot, piemēram, brīvo profesiju ētikas kodeksus.

1.4. Mainās darbs arī tradicionālajos uzņēmumos. Piemēram, zināšanu ietilpīga darba veikšana var notikt apstākļos, kas uzliek aizvien mazāk ierobežojumu, un tas, no vienas puses, atbilst daudzu darba ņēmēju paustajai vēlmei pēc elastīguma, taču, no otras puses, var izraisīt darba intensitātes pieaugumu un papildu slogu. Tā kā aizvien paplašinās vairākvietu darba vide, ir vajadzīgas jaunas sociālās prasmes.

1.5. Automatizācija un roboti būtiski ietekmēs nodarbinātību nākotnē. Tie var aizstāt monotonu, smagu vai bīstamu darbu, un tā dēvētie jaunās paaudzes “sadarbīgie roboti” var kļūt par darbinieku fiziskiem partneriem un var būt īpaši noderīgi personām ar fizisku invaliditāti. Mūsdienu roboti galvenokārt aizstāj fizisku darbu, taču, ja tiks izmantots mākslīgais intelekts, ietekme būs jūtama arī uz to profesiju pārstāvjiem, kuri strādā birojā. Automatizācijai un robotiem piemīt potenciāls stabilizēt ekonomiku novecojošā sabiedrībā.

1.6. Lielāka skaita robotu ieviešana darba vietā ietekmēs lielu skaitu darbvietu. Varam sagaidīt, ka, tāpat kā pagātnē, lielāka labklājība sabiedrībā veicinās izaugsmi un jaunas darbvietas konkrētās jomās, piemēram, kultūras, mākslas, tūrisma, sociālā darba jomā, kā arī izglītības, komunikācijas, izklaides un veselības aprūpes jomā. Taču šī tendence var izpausties ātrāk nekā kādreiz, un tas, iespējams, var radīt problēmas, kuras savlaicīgi jārisina ar sociālā dialoga starpniecību.

1.7. Mūžizglītība, jo īpaši saistībā ar digitālajām prasmēm, būs nepieciešama ikvienam un prasīs arvien lielāku elastību no iedzīvotājiem, uzņēmumiem un visām izglītības un mācību sistēmām. Papildus formālajai izglītībai arvien vairāk laika būs jāatvēl profesionālajai apmācībai un ikdienējās mācīšanās iespējām, kuras būtu pēc iespējas jāatbalsta, izmantojot saskaņotu ES mēroga sertifikātu un standartu sistēmu. Turklāt šajā sakarā EESK jau ir nākusi klajā ar apsvērumiem par Eiropas pasākumiem attiecībā uz mācību atvaļinājumu.

1.8. Pamatizglītībā būtu vairāk jāiekļauj interaktīva mācīšanās ar digitālo rīku palīdzību. Taču digitālās prasmes var būt kas vairāk par programmēšanu un ietvert zināšanas par to, kas slēpjas aiz “peles klikšķa”, proti, tā ir izpratne par sistēmu, starpsavienojumiem, kā arī sociālās ietekmes, privātuma un drošības jautājumiem.

1.9. Nākotnē prasmēm būtu jāatbilst sabiedrības vajadzībām un darba tirgus prasībām. To var panākt vienīgi tad, ja tiek īstenota cieša sadarbība starp sociālajiem partneriem un valsts un privātajām izglītības sistēmām. Nestabilāki tirgi radīs problēmas, un uzņēmumiem un darba ņēmējiem būs pietiekami ātri jāpielāgojas. Tas ir īpašs izaicinājums profesionālās apmācības sistēmām.

1.10. Valsts un privātajām organizācijām (skolām, augstskolām, tirdzniecības palātām, arodbiedrībām, mācību centriem) jāgādā par profesionālo apmācību jauno tehnoloģiju jomā, jo īpaši tiem, kam nav iespēju organizēt apmācības pašiem, piemēram, MVU, brīvo profesiju pārstāvjiem un pašnodarbinātajiem.

1.11. Ilgtermiņa tendences, kuras var izraisīt jaunas un neparedzamas problēmas, kuru novēršanai mūsdienu prasmes ātri vien var kļūt nepiemērotas, vislabāk var risināt vispārīgās izglītības līmenī. Jo kvalitatīvāka vispārīgā izglītība, jo iedzīvotāji ir labāk sagatavoti nezināmajam. Plaša vispārīgā izglītība ir arī labs pamats, lai iemācītos, kā atšķirt uzticamu informāciju internetā un kā kļūt labāk aizsargātam pret viltus ziņām.

1.12. EESK atzinīgi vērtē dažādās attiecīgās Komisijas iniciatīvas, kuras saistītas ar mūžizglītību, digitālajām prasmēm un nodarbinātību, jauno Prasmju programmu un programmu “Erasmus+”. Labas prakses glabātuve, ko izveidojusi Komisija, var kļūt par ierosmi ES mēroga debatēm, kuru noslēgumā būtu jāpieņem uz labāko praksi balstītas pamatnostādnes un standarti. Šai sakarā būtiska nozīme var būt un būs organizētai pilsoniskajai sabiedrībai.

2. Ievads

2.1. Digitālajām tehnoloģijām ir arvien būtiskāka nozīme mūsu ekonomikā un sociālajā dzīvē. Tām būs izšķiroša nozīme jaunu ekonomikas modeļu izstrādē (sadarbīgā, funkcionālā, aprites, kopīgošanas ekonomika). Turklāt globalizācija, migrācija, sabiedrības novecošana, klimata pārmaiņas un nepieciešamība rast ilgtspējīgus risinājumus būtiski ietekmēs sociālo vidi kopumā un jo īpaši mūsu darba dzīvi. Par jaunajiem darba veidiem, kas šobrīd rodas, šajā izpētes atzinumā ir runāts, pievēršot uzmanību nepieciešamajām prasmēm, tostarp digitālajām prasmēm, un jauniem politikas pasākumiem, kā arī mainīgajām lomām un pienākumiem, savukārt EESK izpētes atzinumā, kuru izstrādā paralēli šim atzinumam, tiek risināti šādi jautājumi: jauni nodarbinātības veidi, kā arī sociālo partneru un citu pilsoniskās sabiedrības organizāciju loma un iespējas (1).

2.2. Lai Eiropa saglabātu konkurētspēju, spētu radīt jaunus uzņēmumus un jaunas darbvietas un lai nodrošinātu labklājību visiem, īpaša prioritāte jāpiešķir atbilstīgu prasmju apguvei. Digitalizācijas un automatizācijas attīstības ātrums rada arī bailes iedzīvotāju, jo īpaši darba ņēmēju, vidū un neskaidrību uzņēmumiem, ņemot vērā būtiskās problēmas, ar kurām nākas saskarties. Mūsu sabiedrībai steidzami jārisina šīs problēmas un izmaiņām jāpielāgojas, panākot, ka visas ieinteresētās personas gan sabiedriskās politikas izstrādātāju, gan arī pilsoniskās sabiedrības līmenī īsteno saskaņotus centienus. Panākot mūsdienu prasībām atbilstīgu attīstību, kuras pamatā ir tās vērtības, Eiropa var būt pasaules līdere.

2.3. EESK ir pārliecināta, ka debatēs par Eiropas sociālo tiesību pīlāru (2) galvenajai prioritātei vajadzētu būt nodarbinātības nākotnei. Atsevišķi jautājumi jau ir aplūkoti EESK atzinumā par digitālo vienoto tirgu un MVU (3), atzinumā par jauno Prasmju programmu (4), atzinumā par Eiropas Gigabitu sabiedrību (5), atzinumā par digitālās kompetences, digitālo prasmju un e-iekļaušanas stiprināšanu (6), atzinumā par rūpniecību 4.0 un digitālo revolūciju (7), kā arī EESK informatīvā ziņojumā par programmas “Erasmus+” vidusposma novērtējumu (8).

3. Nodarbinātība nākotnē

3.1. Lieljaudas platjoslas tīkli nodrošinās iespēju izmantot ļoti dažādas jaunās lietojumprogrammas un vides, piemēram, lietu internetu, automatizāciju, mākoņdatošanu, kā arī izmantot lielos datus vai jaunus uzņēmējdarbības modeļus, kas pamatojas uz pakalpojumu dominējošo loģiku. Šī tendence būs izdevīga tām profesiju grupām, kas pašlaik pārstāvētas vienīgi lielās pilsētu aglomerācijās, jo šajās profesijās varēs darboties arī nomaļās un/vai ģeogrāfiski grūti pieejamās teritorijās. Tādi instrumenti kā attālināta medicīniskā konsultācija, uzraudzību un ziņošana nozīmē to, ka būs iespējams uzmanīt neaizsargātus cilvēkus tieši viņu dzīvesvietā. Tas maziem centriem pat dos iespēju piekļūt augsti kvalificētiem speciālistiem. Ir svarīgi ņemt vērā, ka gandrīz visām grupām un profesijām mainīsies darba veids un ka prognozes par attīstību turpmākajās desmitgadēs ir ļoti neskaidras. Mums jāsaprot, ka jābūt gataviem nezināmajam.

3.2. Nākotnē būs novērojama arvien pieaugoša diferencēšana uzņēmumu organizatoriskās struktūras ziņā. No vienas puses, ir tradicionālie uzņēmumi jeb tā dēvētie ieinteresētie uzņēmumi, kam ir pastāvīgie darbinieki un kas tiecas piedāvāt pievilcīgu darba vidi (9). No otras puses, arvien palielinās tādu uzņēmumu skaits, kuriem ir nepastāvīga organizatoriskā struktūra, kas aizvien vairāk tiek balstīta citstarp uz tā sauktajiem kolektīvā darba veicējiem. Tas šādiem uzņēmumiem ļauj ļoti elastīgi reaģēt uz izmaiņām tirgos. Kolektīvā darba veicēji veido augsti kvalificētu un specializējušos profesionāļu tīklu, taču pastāv iespēja, ka šādā tīklā ir arī zemāk kvalificēti līdzstrādnieki, kuri piedāvā savas prasmes interneta platformās. Sagaidāms, ka attīstīsies arī dažādas uzņēmumu organizatoriskās struktūras jauktās formas. Piemēram, ieinteresētie uzņēmumi var izmantot ārpakalpojumus, daļu savas uzņēmējdarbības funkciju uzticot kolektīvā darba veicējiem. Patērētāju un uzņēmumu informētības asimetrijas palielināšanās būs jānovērš, izmantojot, piemēram, brīvo profesiju ētikas kodeksus.

3.3. Kolektīvā darba veicēji izbauda savu brīvību un elastību darba laika un darba vietas ziņā. Viņi piedāvā savas prasmes tirgū, reizēm pavisam nelielu uzdevumu veikšanai, par labāko cenu. Taču sociālā nodrošinājuma trūkums šajā pašnodarbinātības jomā (tā dēvētie digitālie klejotāji) rada ievērojamus apdraudējumus. Sabiedrībā novērojamā tendence pāriet no tā sauktās normālās nodarbinātības uz netipisku nodarbinātību, kas papildus kolektīvajam darbam ietver arī nepilna laika darbu (vairākās darbvietās) un darbu pie vairākiem darbuzņēmējiem, ir nopietna problēma mūsu sociālā nodrošinājuma sistēmām (10). Arī uz jaunajiem nodarbinātības veidiem jāattiecina četri elastdrošības (11) aspekti: 1) elastīgi un uzticami darba līguma noteikumi, 2) vispusīga mūžizglītība, 3) aktīvi darba tirgus politikas pasākumi, 4) mūsdienīgas sociālā nodrošinājuma sistēmas.

3.4. Mainās arī darbs tradicionālajos uzņēmumos, kuros ir pastāvīgie darbinieki. Patlaban ir relatīvi mazsvarīgi, kur tiek veikti zināšanu ietilpīgi uzdevumi un darbs, piemēram, inženierpakalpojumi vai izpētes un izstrādes projekti. Šāda veida darba veikšana var notikt apstākļos, kas uzliek aizvien mazāk ierobežojumu, un tas, no vienas puses, atbilst daudzu darba ņēmēju paustajai vēlmei pēc elastīguma, taču, no otras puses, var izraisīt darba intensitātes pieaugumu un papildu slogu. Izvēloties darba devēju, par vienu no būtiskākajiem kritērijiem ir kļuvusi prasība panākt vēlamo līdzsvaru starp darba un privāto dzīvi. Mūsu sabiedrība virzās uz vairākvietu darba vidi, kas prasa jaunas sociālās prasmes visiem tajā strādājošajiem. Pieejamība 24 stundas diennaktī un 7 dienas nedēļā var palīdzēt apvienot privāto un darba dzīvi, taču tā var būt arī slogs un radīt veselības apdraudējumus.

3.5. Automatizācija un roboti būtiski ietekmē nodarbinātības nākotni. Ieguvumi ir acīmredzami – augstāks ražīgums un izturība, kā arī monotona, smaga vai bīstama darba aizstāšana. Tā dēvētie jaunās paaudzes “sadarbīgie roboti” var kļūt par darba ņēmēju fiziskiem partneriem un var būt īpaši noderīgi personām ar fizisku invaliditāti. Mākslīgais intelekts ļaus automatizēt sarežģītu darbu, tādējādi ietekmējot ne tikai fiziska darba veicējus, bet arī to profesiju pārstāvjus, kuri strādā birojā (apdrošināšanas nozare, finanšu pakalpojumi, tulkotāji, juridiskie pakalpojumi u. c.) (12). Automatizācijai un robotiem piemīt potenciāls stabilizēt ekonomiku novecojošā sabiedrībā.

3.6. Roboti sākotnēji var aizstāt cilvēku darbaspēku, bet pēc tam pastāv iespēja radīt jaunas darbvietas. Publiskajā telpā bieži tiek diskutēts par to, cik daudz darbvietu tas ietekmēs un vienlaikus cik daudz jaunu darbvietu iespējams radīt. Tendence ir skaidra, taču skaitļi ievērojami atšķiras. Piemēram, Pasaules Ekonomikas forums prognozēja, ka vērienīgu darba tirgus pārmaiņu dēļ laikposmā no 2015. gada līdz 2020. gadam 15 attīstītākajās un jaunietekmes valstīs tiks zaudēts vairāk nekā 5,1 miljons darbvietu, jo mākslīgais intelekts, robotika, nanotehnoloģija un citi sociālekonomiskie faktori aizstāj nepieciešamību pēc cilvēku darbaspēka, taču šie tehnoloģiju sasniegumi savukārt radīs arī 2 miljonus jaunu darbvietu (13). Nav šaubu, ka, izmantojot robotus, palielināsies ražīgums, un tas pozitīvi ietekmēs ekonomiku un mūsu sabiedrību, jo palielinās IKP. Ir gandrīz neiespējami prognozēt, kā tiks izmantots IKP pārpalikums, lai radītu jaunas darbvietas (14). Mēs varam mācīties no pagātnes, kad automatizācija nodrošināja lielāku labklājību sabiedrībā, veicinot izaugsmi un jaunas darbvietas konkrētās jomās, piemēram, kultūras, mākslas, tūrisma, sociālā darba jomā, kā arī izglītības, komunikācijas, izklaides un veselības aprūpes jomā. Mēs varam sagaidīt, ka šāda tendence turpināsies, lai gan tā varētu būt straujāka nekā pagātnē. Šādā gadījumā var rasties problēmas, kuras agrīnā posmā jārisina ar sociālā dialoga starpniecību.

3.7. Turklāt digitalizācija un robotizācija transporta jomā radīs būtiskas pārmaiņas darba rakstura un prasmju pieprasījuma ziņā. EESK uzsver, ka šo strukturālo pārmaiņu īstenošanā ir svarīgi veicināt taisnīgu un vienmērīgu pāreju un risināt prasmju trūkuma problēmu (15).

4. Prasmju un kompetenču nodrošināšana

4.1. Kompetences ir nepieciešams priekšnosacījums, lai zināšanas pārveidotu rezultātos, kas uzlabo mūsu labklājību, taču digitālais laikmets rada arī jaunas problēmas. Sagaidāms, ka palielināsies tādu darba ņēmēju skaits, kuriem ir netipiski darba līgumi un kuriem bieži nav piekļuves pie tradicionālām, uzņēmumos izveidotām apmācības shēmām. Tehniskās un sociālās kompetences, kas ietver spēju sazināties un sadarboties ar cilvēkiem dažādu jautājumu risināšanā ar dažādu tehnisko rīku palīdzību, kā arī uzņēmējdarbības kompetences un uzsvars uz atbildību pret sabiedrību jau ir nepieciešamie priekšnosacījumi, taču lielākā daļa izglītības sistēmu joprojām nespēj šīs kompetences nodrošināt, jo šīs sistēmas izveidotas citam laikmetam. Komiteja vēlreiz aicina dalībvalstis sadarbībā ar ES iestādēm un aģentūrām, kā arī Eiropas uzņēmumiem palielināt savas spējas un ieviest novatoriskākus izglītības un prasmju pilnveides risinājumus, tostarp kvalifikācijas celšanu un pārkvalificēšanu, jo Eiropai ir vajadzīga patiesi jauna paradigma gan izglītības mērķu un tās iestāžu darbības jomā, gan izpratnē par izglītības vietu un lomu sabiedrībā (16).

4.2. Digitalizācija rada iespējas izmantot pieejamas un personalizētas tehnoloģijas, kuras var piedāvāt mācīšanās veidus, kas ir vairāk orientēti uz izglītojamo, un nodrošināt mācīšanās nepārtrauktību starp formālo izglītību, neformālo un ikdienējo mācīšanos. Digitālos risinājumus var integrēt mūžizglītības stratēģijās, un tie var būt spēcīgs instruments, kas ļauj mazināt plaisu starp sasniegumiem un iespējām. Taču tas ļoti lielā mērā atkarīgs no tā, kā digitālās tehnoloģijas tiek ieviestas un izmantotas mācību vidē.

4.3. Lai iegūtu pilnvērtīgu mācīšanās pieredzi un mācību rezultātus, izglītības sistēmas centrā jābūt izglītojamajam, kuram tad arī jābūt tam, kas vada izglītības ieguvi, mācīšanos un prasmju pilnveidi. Tādā veidā izglītojamie varētu kļūt par aktīviem un ar digitālām prasmēm apveltītiem pilsoņiem, kas spēj lietderīgi izmantot iegūtās zināšanas, kontrolējot mācīšanās veidu, vietu, tempu un laiku atbilstīgi savai nostājai un vērtībām, un tādām Eiropas identitātes vērtībām kā solidaritāte un cieņa pret atšķirīgi domājošiem. Tādēļ turpmākie ieguldījumi tehnoloģijās jāveic vienlaikus ar ieguldījumiem cilvēkos, būtiski paplašinot viņu iespējas piekļūt mūžizglītības iespējām.

4.4. Nākotnē prasmēm būtu jāatbilst arī sabiedrības vajadzībām un darba tirgus prasībām. To var panākt vienīgi ar ciešu sadarbību starp valsts un privātajām izglītības iestādēm un visām citām attiecīgajām interešu grupām, tostarp sociālajiem partneriem un uzņēmumiem. Nestabilāki tirgi radīs problēmas, un uzņēmumiem un darba ņēmējiem būs pietiekami ātri jāpielāgojas. 2010. gadā (17) EESK pauda atbalstu tam, ka ES līmenī izveido nozaru padomes, kas izskatītu nodarbinātības un prasmju jautājumus. Līdz šim nozaru padomes ir izveidotas tikai divās nozarēs, savukārt pārējās 14 nozarēs šādi projekti vēl joprojām ir pašos pirmsākumos. EESK vēlētos aicināt Eiropas Komisiju paskaidrot, kāpēc tas noris tik lēni un kāpēc šī ideja nesaņem nepieciešamo atbalstu no nozarēm un valstu iestādēm.

4.5. Izglītojamie jāvirza uz inovatīvu praksi zināšanu radīšanā, un tas nozīmē gan apvienot sociālo, fizisko, digitālo, virtuālo un mobilo telpu, lai iegūtu izglītību, gan arī iemācīties mācīties. Piemēram, uz pētījumiem un projektiem balstīta mācīšanās, uz parādību izpēti balstīta mācīšanās, izglītojamo aktivitāti veicinošas darbības, sadarbīgā mācīšanās un apgrieztā mācīšanās ir metodes, kuras nodrošina domāšanu un līdzdalību rosinošus mācību procesus. Viens no iespējamajiem risinājumiem, kā mazināt vai likvidēt plaisu starp tehnisko inovāciju un pedagoģiju, ir efektīvāk sasaistīt formālās izglītības un neformālās un ikdienējās mācīšanās struktūras.

4.6. Mūžizglītība ir nepieciešamība sabiedrībai un visiem iesaistītajiem dalībniekiem. Tā sākas ar stabilu vispārējo izglītību – tā ir būtiska individuālās attīstības sastāvdaļa un sagatavo cilvēku jauniem un neparedzamiem izaicinājumiem – un turpinās daudz ilgāku laiku profesionālās apmācības un ikdienējās mācīšanās veidā, un tas būtu jāatbalsta, izmantojot saskaņotu ES mēroga sertifikātu un standartu sistēmu, kā arī piedāvājot atbilstīgus kopīgus risinājumus, lai noteiktu mācīšanās rezultātu salīdzināmību un līdzvērtīgumu. Prasības saistībā ar mācīšanos kļūs arvien nozīmīgākas, jo pieaug prasības attiecībā uz cilvēku, uzņēmumu un visu izglītības un apmācības sistēmu elastīgumu, tādēļ starpdisciplinārai pieejai būs aizvien lielāka nozīme.

4.7. EESK atgādina par savu priekšlikumu (18), ka ir jāpierāda, vai ir vajadzīgi Eiropas pasākumi, lai visā ES izplatītu dalībvalstu pozitīvo pieredzi saistībā ar mācību atvaļinājuma piešķiršanu.

4.8. Pašreizējās sistēmas parasti nav pielāgotas digitālā darba tirgus struktūrai – šajā tirgū nestandarta nodarbinātības veidiem būs aizvien lielāka nozīme. Tomēr pašreizējās sistēmas – ja vispār tādas eksistē – attiecas uz standarta darba ņēmēju apmācību darbvietā. Sistēmas ir jāatjaunina, lai dotu iespēju visiem darba tirgus dalībniekiem piekļūt apmācībai. Eiropas Savienībai būs ievērojami vairāk līdzekļu jāiegulda apmācībā, pretējā gadījumā pienācīga apmācība kļūs pieejama tikai mazākumam. Šis jautājums ir problemātisks, jo tikai cilvēkiem ar mūsdienīgām zināšanām ir labas izredzes atrast pienācīgu un atbilstoši atalgotu darbu.

4.9. Digitālās prasmes būtu jāmāca pēc iespējas agrīnā vecumā (19), un pamatizglītībā būtu vairāk jāiekļauj arī interaktīva mācīšanās ar digitālo rīku palīdzību (20). Taču digitālās prasmes var būt kas vairāk par programmēšanu un ietvert zināšanas par to, kas slēpjas aiz “peles klikšķa”, proti, tā ir izpratne par sistēmu, starpsavienojumiem, kā arī sociālās ietekmes, privātuma un drošības jautājumiem.

4.10. Digitālajiem rīkiem ir būtiska nozīme, lai pārveidotu un atbalstītu mācību procesu, un tie ļauj vairāk iesaistīt izglītojamos un uzlabot rezultātus (21). Tā kā arvien būtiskāka nozīme būs pedagogiem un skolotājiem, viņu kompetences būs jāpielāgo jaunām pieejām, tehnoloģijām un zināšanām jaunajā izglītības vidē. Tādēļ kvalitatīva pedagogu sagatavošana būs ļoti būtisks aspekts, tāpat kā viņu statuss profesionālā elastīguma, atalgojuma, sociālo garantiju un citu faktoru ziņā. Lai panāktu kvalitatīvas pārmaiņas Eiropas izglītības sistēmās, EESK iesaka sekot pašreizējiem sekmīgajiem piemēriem Eiropas Savienībā (22) un aicina veikt lielākus ieguldījumus skolotāju un citu pedagogu sākotnējā un turpmākajā profesionālās kvalifikācijas celšanā.

4.11. Turklāt, lai atbalstītu formālās izglītības dalībnieku centienus kļūt par mūžizglītības sniedzējiem, papildu atbalsts jānodrošina neformālās izglītības sniedzējiem. Tie var sasniegt nelabvēlīgākā situācijā esošās un mazāk aizsargātās grupas un var tām garantēt tiesības uz mūžizglītības iespējām, tostarp iespēju panākt, ka tiek atzīta izglītība, kas iegūta, izmantojot digitālos, tiešsaistes un atvērtos mācību resursus un instrumentus, kā arī izmantojot dažādas novērtēšanas, pašnovērtēšanas un formatīvās un apkopojošās metodes.

4.12. Digitālajām tehnoloģijām ne tikai piemīt potenciāls uzlabot izglītošanās un mācību procesus, bet tās var arī veicināt jaunu novērtēšanas metožu, tostarp pašnovērtēšanas, izmantošanu, kas var papildināt tradicionālās apkopojošās pieejas; proti, metodes, kas novērtēšanu padara par mācīšanās procesa daļu, izmantojot mākslīgo intelektu, datorintelektu, mācīšanās analītiku un jaunus risinājumus, kuri ļauj sasaistīt novērtēšanu ar mācību materiāliem. Analītisko tehnoloģiju izmantošana nodrošina ātru atgriezenisko saiti, kas ļauj veikt novērtēšanu reālajā laikā un tādējādi palīdz nodrošināt lielākā mērā personalizētu mācīšanos.

4.13. Runājot par zinātnes un pētniecības telpu augstskolu līmenī, ikvienas pētniecības jomas digitalizācija ietver nepieciešamību apstrādāt ārkārtīgi lielu apjomu zinātnisko datu. Atbilstīga datu infrastruktūra (valstu un starptautiskā līmenī) nodrošinās iespēju piekļūt šiem datiem un analizēt tos arī attālināti. Kamēr Eiropa plāno nodrošināt infrastruktūru, kas vajadzīga, lai paātrinātu zinātnes un inovācijas attīstību, tiek lēsts, ka laikposmā līdz 2025. gadam Eiropā būs vajadzīgs pusmiljons datu ekspertu (23). Eiropai ir jāīsteno saskaņoti pasākumi, lai veidotu šādas speciālās pamatzināšanas par datiem. Šai sakarā būtiska nozīme ir valstīs pieejamai progresīvai izglītībai, un tā jāpapildina ar Eiropas programmām, piemēram, ar programmu “Erasmus+” un ar Marijas Skladovskas-Kirī vārdā nosauktajām darbībām.

5. Sabiedriskās politikas un pilsoniskās sabiedrības nozīme

5.1. Eiropā ir daudz labu piemēru, kā segt jaunu prasmju pieprasījumu digitālajā laikmetā. EESK atzinīgi vērtē dažādās Komisijas iniciatīvas, kuras saistītas ar mūžizglītību, digitālajām prasmēm un nodarbinātību, jauno Prasmju programmu un programmu “Erasmus+”. Labas prakses glabātuve, ko izveidojusi Komisija, var kļūt par ierosmi ES mēroga debatēm, lai izstrādātu pamatnostādnes un standartus, kas balstīti uz labāko praksi. Šai sakarā būtiska nozīme var būt un būs organizētai pilsoniskai sabiedrībai.

5.2. EESK vēlas uzsvērt augsti vērtēto darbu, ko paveikušas ES aģentūras, piemēram, Eurofound un Cedefop . Labāka aģentūru savstarpējā sadarbība varētu radīt lielāku ietekmi un piesaistītu vairāk uzmanības no mūsu dalībvalstu un ES iestāžu puses.

5.3. Patlaban jāizstrādā sistēma, kas nodrošinātu prasmes un kompetences nākotnē veicamajam darbam. Ja iespējams, tās pamatā vajadzētu būt prasmju novērtēšanas un prognozēšanas funkcijām, kas ļautu ilgtermiņā noteikt nepieciešamās prasmes visos līmeņos, savukārt Eiropas līmenī būtu jāveicina nozaru padomju nodarbinātības un prasmju jautājumos izveidošana, lai izvairītos no prasmju trūkuma un neatbilstības. Tas ir steidzami veicams uzdevums visiem ieinteresētajiem dalībniekiem, tostarp iesaistītajām publiskajām un privātajām iestādēm.

5.4. Būtu jānosaka dažādo formālās izglītības līmeņu skaidras funkcijas, piemēram, radošuma un iztēles veicināšana – pirmsskolas līmenis; radošuma apvienošana ar labām pamatzināšanām, kā arī kritiskās domāšanas un zināšanu pielāgošanas veicināšana – skolas līmenī; specializētu starpnozaru prasmju apgūšana – profesionālās izglītības un apmācības līmenī; profesionālo starpnozaru zināšanu un domāšanas paplašināšana – augstākās izglītības līmenī.

5.5. Ļoti būtiska nozīme ir profesionālajai izglītībai un apmācībai, ko saviem darba ņēmējiem nodrošina uzņēmumi. Šai sakarā izšķiroša nozīme būs sadarbībai starp uzņēmumiem, augstskolām un profesionālās izglītības iestādēm. Arvien palielināsies tādu organizāciju skaits, kuras piedāvās neformālo izglītību, proti, organizētus izglītošanas pasākumus ārpus tradicionālās formālās sistēmas. Pilsoniskā sabiedrība sadarbībā ar dažādām privātpersonām, iestādēm un interešu grupām varētu izveidot jaunu izglītības forumu kompetenču pilnveidošanai.

5.6. Mazajiem un vidējiem uzņēmumiem vajadzīgs īpašs atbalsts no ārpuses, jo parasti tiem ir ierobežoti resursi apmācībai, jo īpaši tad, ja jaunas tehnoloģijas ir pieejamas, taču uzņēmumā specifiska zinātība vēl nav pieejama. Tādas iestādes kā tirdzniecības palātas vai brīvo profesiju organizācijas sadarbībā ar skolām, augstskolām un privātiem mācību centriem, kā arī iestādēm, kuru pamatā ir publiskā un privātā sektora partnerība, varētu palīdzēt izstrādāt izglītības programmas.

5.7. Ikdienējās mācīšanās iespējām kā procesam, kurš patiešām ilgst visu mūžu, būs arvien būtiskāka nozīme – ikviena persona iegūs prasmes un zināšanas no ikdienas pieredzes; šo jomu kvalitatīvā ziņā uzlabot ir iespējams, izmantojot publiski finansētās programmas, ko piedāvā televīzijas kanāli, interneta platformas vai citi plašsaziņas līdzekļi. Standarti un sertifikāti būtu noderīgi, ja tie, jo īpaši darba maiņas gadījumā, dotu iespēju novērtēt un salīdzināt šādas mācīšanās rezultātus.

5.8. Saistībā ar visām dažādajām izglītības formām jānorāda, ka būtu jāuzlabo esošie instrumenti, kurus izmanto, lai noteiktu ikdienējās mācīšanās salīdzināmību un līdzvērtīgumu. Esošās iepriekšējās izglītības, mācību rezultātu un kompetenču atzīšanas sistēmas ir jāpārveido, lai tās kļūtu par uzticamu un pieejamu standartu visiem, kā arī lai tās palīdzētu izglītojamajiem gūt informāciju par savu pieredzi, kompetencēm un zināšanām.

5.9. Sociālais nodrošinājums un darba koplīguma slēgšanas sarunas ir aktuāls jautājums, jo īpaši kolektīvā darba veicējiem un tiem, kuri ir nestandarta darba attiecībās. Arvien lielāks skaits šādu tā dēvēto digitālo klejotāju būs pakļauti nabadzības riskam vecumdienās. Sabiedriskās politikas veidotājiem ir jāizstrādā noteikumi, lai risinātu šo problēmu. Dažas sociālā dialoga iniciatīvas šo jautājumu risināšanai jau pastāv. Viens labs piemērs ir Vācijas arodbiedrība IG Metall, kas ir izveidojusi interneta platformu faircrowdwork.org, kur tiek sniegti ieteikumi kolektīvā darba veicējiem, un kas sadarbībā ar citiem ieinteresētajiem dalībniekiem ir izstrādājusi rīcības kodeksu kolektīvā darba veicēju platformām. EESK sagaida, ka minētie labākās prakses piemēri tiks īstenoti visā Eiropā.

Briselē, 2017. gada 20. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Georges DASSIS

(1) EESK atzinums “Sociālo partneru un citu pilsoniskās sabiedrības organizāciju loma un perspektīvas jauno darba veidu kontekstā”, kas pieņemts 2017. gada septembrī (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 30. lpp.).

(2) OV C 125, 21.4.2017., 10. lpp.

(3) EESK pašiniciatīvas atzinums “Digitālais vienotais tirgus. MVU tendences un iespējas”, kuru ir paredzēts pieņemt 2017. gada oktobrī.

(4) OV C 173, 31.5.2017., 45. lpp.

(5) OV C 125, 21.4.2017., 51. lpp.

(6) OV C 318, 29.10.2011., 9. lpp.

(7) OV C 389, 21.10.2016., 50. lpp.

(8) “Programmas “Erasmus+” vidusposma novērtējums”, pieņemts 2017. gada 31. maijā (informatīvs ziņojums).

(9) Bauer, Wilhelm et al. (2012). Arbeitswelten 4.0. Wie wir morgen arbeiten und leben / Working Environments 4.0. How We Will Work and Live Tomorrow. Dieter Spath, ed. Stuttgart, Fraunhofer Verlag.

(10) OV C 303, 19.8.2016., 54. lpp.; OV C 13, 15.1.2016., 161. lpp.

(11) Skatīt paziņojumu “Jaunu prasmju un darba vietu programma: Eiropas ieguldījums ceļā uz pilnīgu nodarbinātību”, COM(2010) 682 final.

(12) Sk. EESK atzinumu “Mākslīgā intelekta ietekme uz (digitālo) vienoto tirgu, ražošanu, patēriņu, nodarbinātību un sabiedrību”, kas pieņemts 2017. gada 31. maijā (OV C 288, 31.8.2017., 1. lpp.).

(13) Pasaules Ekonomikas forums. Employment, Skills and Workforce Strategy for the Fourth Industrial Revolution: The Future of Jobs. Global Challenge ieskata ziņojums, 2016. gada janvāris, 13. lpp.

(14) OV C 181, 21.6.2012., 14. lpp.

(15) Sk. EESK atzinumu “Transporta digitalizācijas un robotizācijas ietekme uz ES politikas veidošanu”, kas pieņemts 2017. gada jūlijā (OV C 345,13.10.2017., 52. lpp .).

(16) OV C 173, 31.5.2017., 45. lpp.

(17) OV C 347, 18.12.2010., 1. lpp.

(18) OV C 13, 15.1.2016., 161. lpp.

(19) OV C 451, 16.12.2014., 25. lpp.

(20) Piemēram, Japānā, spēļu izstrāde iekļauta mācību programmā no 5 gadu vecuma, savukārt Igaunijā, sākot no otrās klases, māca programmēšanas pamatus un vizuālo programmēšanu. Šādus novatoriskus modeļus var izmantot kā piemērus.

(21) Perspektīvo tehnoloģiju pētījumu institūts, Policy brief on ICT for Learning, Innovation and Creativity (Politikas pārskats par IKT, ko izmanto mācīšanai, inovācija un radošums), 2008.

(22) Piemēram, Somijas izglītības sistēma kopumā, Ørestad ģimnāzija Kopenhāgenā (Dānijā), Egalia pirmsskolas izglītības iestāde Stokholmā (Zviedrijā) u. c.

(23) Komisijas augsta līmeņa ekspertu grupa jautājumos par Eiropas atvērtās zinātnes mākoni, Realising the European Open Science Cloud, 2016. gads, 12. lpp.