Priekšlikums PADOMES ĪSTENOŠANAS REGULA, ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd, un Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd /* COM/2014/087 final - 2014/0044 (NLE) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Priekšlikuma pamatojums un mērķi Šis priekšlikums attiecas uz Eiropas Savienības Tiesas (“Tiesa”) 2012. gada 2. februāra sprieduma lietā C–249/10P Brosmann et al un 2012. gada 15. novembra sprieduma lietā C–247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd izpildi. Spēkā esošie noteikumi priekšlikuma jomā Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis[1] (“pamatregula”). Padomes 2006. gada 5. oktobra Regula (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa[2]. Padomes 2008. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 388/2008, ar ko galīgos antidempinga pasākumus, kas ar Regulu (EK) Nr. 1472/2006 noteikti tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, paplašina un attiecina uz tāda paša ražojuma importu, kas nosūtīts no Makao īpašās pārvaldes apgabala un ir deklarēts vai nav deklarēts kā Makao īpašās pārvaldes apgabala izcelsmes ražojums[3]. Padomes 2009. gada 22. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009, ar ko pēc termiņbeigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā[4]. Atbilstība pārējiem ES politikas virzieniem un mērķiem Neattiecas. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Procedūrā iesaistītajām ieinteresētajām personām ir bijusi iespēja izmeklēšanas laikā aizstāvēt savas intereses saskaņā ar pamatregulas noteikumiem. Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Neatkarīgu ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. Ietekmes novērtējums Šis priekšlikums ir sagatavots, īstenojot pamatregulu. Pamatregulā nav paredzēts vispārējs ietekmes novērtējums, bet sniegts pilnīgs vērtējamo nosacījumu uzskaitījums. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Ierosināto pasākumu kopsavilkums Tiesa ar 2012. gada 2. februāra spriedumu lietā C–249/10P Brosmann et al un ar 2012. gada 15. novembra spriedumu lietā C–247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd atcēla Padomes 2006. gada 5. oktobra Regulu (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (“regula”). Regula tika atcelta tiktāl, ciktāl tā attiecas uz Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd un Risen Footwear (HK) Co Ltd, kā arī Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (“attiecīgie ražotāji eksportētāji”). Minētajos spriedumos Tiesa atzina, ka Savienības iestādēm būtu vajadzējis izskatīt attiecīgo ražotāju eksportētāju iesniegtos tirgus ekonomikas režīma (“TER”) pieprasījumus un pieņemt lēmumu par tiem. Līguma par Eiropas Savienības darbību 266. pantā noteikts, ka iestādēm ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai pildītu Eiropas Savienības Tiesas spriedumus. Lai izpildītu minēto pienākumu, Komisija nolēma izmeklēt nelikumības skarto posmu un izvērtēt, vai no 2004. gada 1. aprīļa līdz 2005. gada 31. martam attiecīgie ražotāji eksportētāji darbojušies gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos. Pievienotais Komisijas priekšlikums Padomes īstenošanas regulai, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 noteiktajā laika posmā (no 2006. gada 7. aprīļa līdz 2009. gada 7. oktobrim), ir izstrādāts pēc tam, kad ieinteresētajām personām tika dots pietiekams laiks, lai iesniegtu piezīmes par 2013. gada 22. novembra informācijas galīgās izpaušanas dokumentu. Tādēļ tiek ierosināts Padomei pieņemt pievienoto priekšlikumu regulai, kas iespējami drīz būtu jāpublicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Juridiskais pamats Padomes 2009. gada 30. novembra Regula (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis, un LESD 266. pants. Subsidiaritātes princips Priekšlikums ir Savienības ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu, jo rīcības forma ir aprakstīta iepriekš minētajā pamatregulā un neparedz valstu lēmumus. Netiek prasīts norādīt, kā līdz minimumam samazina un proporcionāli priekšlikuma mērķim sadala Savienības, valstu valdību, reģionālo un vietējo varas iestāžu, uzņēmēju un pilsoņu finansiālo un administratīvo slogu. Juridisko instrumentu izvēle Ierosinātais juridiskais instruments: Padomes īstenošanas regula. Citi līdzekļi nebūtu piemēroti, jo pamatregulā alternatīvas nav paredzētas. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 2014/0044 (NLE) Priekšlikums PADOMES ĪSTENOŠANAS REGULA, ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd, un Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību (“LESD”), ņemot vērā LESD 266. pantu, ņemot vērā Padomes 2009. gada 30. novembra Regulu (EK) Nr. 1225/2009 par aizsardzību pret importu par dempinga cenām no valstīm, kas nav Eiropas Kopienas dalībvalstis[5] (“pamatregula”), un jo īpaši tās 9. pantu un 14. panta 3. punktu, ņemot vērā priekšlikumu, ko Eiropas Komisija (“Komisija”) ir iesniegusi pēc apspriešanās ar padomdevēju komiteju, tā kā: A. PROCEDŪRA (1) 2006. gada 23. martā Komisija pieņēma Regulu (EK) Nr. 553/2006 par pagaidu antidempinga maksājuma noteikšanu dažu tādu Ķīnas Tautas Republikas (“ĶTR”) un Vjetnamas izcelsmes apavu ievedumiem, kuriem ir ādas virsa (“apavi”) (“pagaidu regula”)[6]. (2) Ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1472/2006[7] Padome uzlika galīgo antidempinga maksājumu no 9,7 % līdz 16,5 % apmērā divu gadu garumā tādu konkrētu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (“Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006” jeb “apstrīdētā regula”). (3) Padome ar Regulu (EK) Nr. 388/2008[8] paplašināja un attiecināja galīgos antidempinga pasākumus, kas noteikti tādu konkrētu ĶTR izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, arī uz importu, kas nosūtīts no Makao īpašās pārvaldes apgabala (“Makao”), neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao. (4) Pēc 2008. gada 3. oktobrī uzsāktās termiņbeigu pārskatīšanas[9] Padome ar Padomes Īstenošanas regulu (ES) Nr. 1294/2009[10] (“Padomes Regula (ES) Nr. 1294/2009”) uz 15 mēnešiem pagarināja antidempinga pasākumus līdz 2011. gada 31. martam, kad pasākumu termiņš beidzās. (5) Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd un Risen Footwear (HK) Co Ltd, kā arī Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (“attiecīgie ražotāji eksportētāji”) apstrīdēja apstrīdēto regulu Pirmās instances tiesā (tagad – Vispārējā tiesa). Vispārējā tiesa noraidīja šīs prasības ar 2010. gada 4. marta spriedumu lietā T–401/06 Brosmann Footwear (HK) and Others/Padome (2010. gads, Krājums, II–671. lpp.) un 2010. gada 4. marta spriedumu apvienotajās lietās T–407/06 un T–408/06 Zhejiang Aokang Shoes un Wenzhou Taima Shoes/Padome (2010. gads, Krājums, II–747. lpp.) (“Vispārējās tiesas spriedumi”). (6) Attiecīgie ražotāji eksportētāji minētos spriedumus pārsūdzēja. Eiropas Savienības Tiesa (“Tiesa”) ar 2012. gada 2. februāra spriedumu lietā C–249/10 P Brosmann et al un ar 2012. gada 15. novembra spriedumu lietā C–247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (“spriedumi”) atcēla Vispārējās tiesas spriedumus. Tiesa lēma, ka Vispārējā tiesa pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā bija nolēmusi, ka Komisijai nebija pienākuma izskatīt neatlasītu uzņēmēju iesniegtos tirgus ekonomikas režīma (“TER”) pieprasījumus saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktu (Tiesas sprieduma lietā C–249/10 P 36. punkts un Tiesas sprieduma lietā C–247/10 P 29. un 32. punkts). (7) Tad Tiesa pievērsās sprieduma pasludināšanai pēc būtības. Tā lēma: “[..] Komisijai bija jāizskata pamatotie iesniegumi, ko tai iesniegušas apelācijas sūdzības iesniedzējas atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktam, lūdzot tām piešķirt TER apstrīdētajā regulā aplūkojamās antidempinga procedūras ietvaros. Turpinājumā ir jākonstatē, ka nav izslēgts, ka šādas izskatīšanas rezultātā attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējām tiktu noteikts galīgais antidempinga maksājums, kurš atšķirtos no maksājuma 16,5 % apmērā, kas tām ir piemērojams atbilstoši apstrīdētās regulas 1. panta 3. punktam. No šīs pašas normas izriet, ka attiecībā uz vienīgo atlasīto Ķīnas uzņēmēju, kam piešķirts TER, ticis noteikts galīgais antidempinga maksājums 9,7 % apmērā. Kā izriet no šā sprieduma 38. punkta, ja Komisija būtu konstatējusi, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas darbojas gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos, tām, ja individuālās dempinga starpības aprēķins nebūtu iespējams, būtu arī jāpiemēro pēdējā minētā likme.” (sprieduma lietā C–249/10 P 42. punkts un sprieduma lietā C–247/10 P 36. punkts.). (8) Tā rezultātā Tiesa atcēla apstrīdēto regulu, ciktāl tā attiecas uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem. (9) LESD 266. pantā noteikts, ka iestādēm ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai pildītu Tiesas spriedumus. Gadījumā, ja tiek atcelts iestāžu pieņemts akts saistībā ar administratīvu procedūru, tādu kā antidempings, Tiesas sprieduma izpilde ietver atceltā akta aizvietošanu ar jaunu aktu, kurā ir novērsta Tiesas konstatētā nelikumība[11]. (10) Saskaņā ar Tiesas judikatūru procedūru atceltā akta aizvietošanai drīkst atsākt tajā posmā, kurā nelikumība notikusi[12]. Tas nozīmē, jo īpaši, ka tāda akta atcelšana, ar kuru izbeidz administratīvu procedūru, neietekmē sagatavošanās darbības, tādas kā antidempinga procedūras uzsākšana. Ja tiek atcelta regula, ar kuru nosaka galīgos antidempinga pasākumus, tas nozīmē, ka pēc akta atcelšanas antidempinga procedūra vēl ir atvērta, jo akts, kas pabeidz antidempinga procedūru, vairs nav Savienības tiesību sistēmā[13], izņemot gadījumus, kad nelikumība notikusi uzsākšanas posmā. (11) Šajā lietā nelikumība notika pēc uzsākšanas posma. Tāpēc Komisija nolēma atsākt esošo antidempinga procedūru, kas bija atvērta arī tajā posmā, kurā notika nelikumība, un izvērtēt, vai no 2004. gada 1. aprīļa līdz 2005. gada 31. martam attiecīgie ražotāji eksportētāji darbojušies gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos. (12) Iestādes ir izvērtējušas tos TER pieprasījumus, kuri saistīti ar laika posmu no 2004. gada 1. aprīļa līdz 2005. gada 31. martam, kas bija izmeklēšanas periods (“IP”). (13) Attiecīgie ražotāji eksportētāji tika aicināti sadarboties. Tiem attiecīgi adresētās vēstulēs tika dota iespēja noteiktajā termiņā rakstiski darīt zināmu savu viedokli un pieprasīt uzklausīšanu. (14) Tā kā antidempinga procedūra, kuras rezultātā pieņēma apstrīdēto regulu, tika veikta 2005.–2006. gadā, Komisija nebija pārliecināta, ka tai ir pareizā potenciālo ieinteresēto personu kontaktinformācija. Tādēļ Komisija saskaņā ar pamatregulas 20. pantu, publicējot paziņojumu Oficiālajā Vēstnesī, uzaicināja visas potenciāli ieinteresētās personas darīt zināmu, vai tās vēlas saņemt informāciju[14]. B. APSTRĪDĒTĀS REGULAS AIZVIETOŠANA AR JAUNU TIESĪBU AKTU, LAI IZPILDĪTU SPRIEDUMUS (15) Savienības iestādēm ir iespēja labot apstrīdētās regulas tos aspektus, kuru dēļ tā tika atcelta, vienlaikus atstājot negrozītas tās novērtējuma daļas, kuras spriedums neietekmē[15]. (16) Šīs regulas mērķis ir izlabot tos apstrīdētās regulas aspektus, par kuriem tika konstatēts, ka tie neatbilst pamatregulai, un kuri tādējādi tika atcelti attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem. (17) Visi pārējie konstatējumi, kas ietverti apstrīdētajā regulā un ko Vispārīgā tiesa neatcēla, paliek spēkā esoši un ar šo tiek iestrādāti šajā regulā. (18) Tāpēc turpmākie apsvērumi attiecas tikai uz jauno novērtējumu, kas nepieciešams spriedumu izpildei. 1. TER pieprasījumu izskatīšana (19) Apstrīdētās regulas atcelšanas iemesls attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem bija tāds, ka iestādēm būtu vajadzējis izskatīt pamatotos TER pieprasījumus, ko tām iesniedza attiecīgie ražotāji eksportētāji saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) un c) apakšpunktu. (20) Iestādes tādēļ ir izskatījušas TER pieprasījumus. Novērtējums rādīja, ka iesniegtā informācija nebija pietiekama, lai pierādītu, ka attiecīgie ražotāji eksportētāji darbojušies tirgus ekonomikas apstākļos (sīkāks paskaidrojums ir 23. un turpmākajos apsvērumos). (21) Ir jāuzsver, ka pierādīšanas pienākums ir ražotājam, kas vēlas iegūt TER saskaņā ar pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktu. Šajā sakarā tā paša 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā ir noteikts, ka šāda ražotāja iesniegtajā prasībā jābūt pietiekamiem pierādījumiem, tādiem kā šajā tiesību normā minētie, par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Attiecīgi ES iestādēm nav jāpierāda, ka ražotājs neatbilst noteiktajiem šā statusa piešķiršanas nosacījumiem. Gluži pretēji – šīm iestādēm ir jāizvērtē, vai attiecīgā ražotāja iesniegtie pierādījumi ir pietiekami, lai pierādītu, ka ir izpildīti minētā 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā noteiktie kritēriji, lai ražotājam tiktu piešķirts TER, un ES tiesām ir jāpārbauda, vai šajā vērtējumā nav pieļauta acīmredzama kļūda (sprieduma lietā C249/10 P 32. punkts un sprieduma lietā C–247/10 P 24. punkts). (22) Neraugoties uz to, ka pierādīšanas pienākums ir attiecīgajiem ražotājiem, Komisija tomēr deva attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem iespēju iesniegt papildu informāciju. Neviens no attiecīgajiem eksportētājiem neiesniedza prasīto papildu informāciju, pat ne pēc tam, kad par to viņiem tika atgādināts un viņi tika brīdināti par sekām, kādas var būt informācijas neiesniegšanas gadījumā. (23) Izmeklēšana parādīja, ka sākotnējā IP viens no attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem, kas atradās Honkongā (1. uzņēmums), bija saistīts ar citu attiecīgo ražotāju eksportētāju (2. uzņēmums). Tāpēc viņu TER pieprasījumi tika izvērtēti kopā. 2. uzņēmums nenovērsa Komisijas norādītās nepilnības, un, pamatojoties uz tai pieejamo informāciju, Komisija secināja, ka 1. un 2. uzņēmums nav pierādījuši, ka tie darbojās tirgus ekonomikas apstākļos, kā noteikts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā, turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ. (24) Attiecībā uz pirmo kritēriju (uzņēmējdarbības lēmumi) uzņēmuma oficiālajā dokumentā “Apstiprinājuma sertifikāts” bija atsauce uz ražošanas kvantitatīviem ierobežojumiem un pienākumu pārdot tikai eksportam. Uzņēmuma statūtu vairākās nodaļās tika pieminēts pienākums atskaitīties vietējām iestādēm, jo īpaši attiecībā uz pārdošanas cenas noteikšanu un ārvalstu valūtas maiņas darījumiem. TER veidlapā bija norādīts, ka uzņēmumam ir ilgtermiņa nenodrošināti bezprocentu aizņēmumi ar nenorādītiem atmaksāšanas nosacījumiem. Otrais (grāmatvedības uzskaite) un trešais (līdzekļi un pārnesumi) kritērijs netika izpildīts, jo netika iesniegti ārējā audita un kapitāla pārbaudes ziņojumi. (25) Tika secināts, ka cits Honkongā esošs attiecīgais ražotājs eksportētājs (3. uzņēmums) ir saistīts ar attiecīgā ražojuma ražotājiem ĶTR. Tāpēc 3. uzņēmums tika aicināts iesniegt TER pieprasījuma veidlapas par tā saistītajiem ražotājiem ĶTR. Informācija netika saņemta. Tika secināts, ka 3. uzņēmums nav iesniedzis pietiekamus pierādījumus, lai pierādītu, ka tā saistītie ražotāji darbojās tirgus ekonomikas apstākļos, kā noteikts pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā. Tāpēc 3. uzņēmumam nevarēja piešķirt TER. (26) 4. uzņēmuma iesniegtais TER pieprasījums saturēja daudzus dokumentus un to pielikumus tikai ķīniešu valodā, bez tulkojumiem angļu valodā. Turklāt 4. uzņēmums neiesniedza informāciju, kas ļautu izvērtēt tā atbilstību pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktajam 1. kritērijam (uzņēmējdarbības lēmumi), 2. kritērijam (grāmatvedības uzskaite) un 3. kritērijam (līdzekļi un pārnesumi). (27) Attiecībā uz pirmo kritēriju (uzņēmējdarbības lēmumi) 4. uzņēmums neiesniedza uzņēmuma statūtus un pieprasīto līgumu kopijas. Otrā un trešā kritērija izvērtēšanai netika iesniegti revidētie pārskati angļu valodā. Uzņēmums arī nepaskaidroja, kāpēc tas IP neveica pārdošanu vietējā tirgū. Netika iesniegti kapitāla pārbaudes ziņojumi. Turklāt netika iesniegti arī atbalsta dokumenti, kas parādītu dažādus uzņēmējdarbības lēmumu posmus un izmaksas, piemēram, sarunas ar lieliem piegādātājiem un darba līgumu piemēri. (28) 5. uzņēmuma iesniegtais TER pieprasījums nepierādīja, ka uzņēmums darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, jo uzņēmums neiesniedza informāciju, kas nepieciešama, lai noteiktu tā atbilstību 1. kritērijam (uzņēmējdarbības lēmumi), 2. kritērijam (grāmatvedības uzskaite) un 3. kritērijam (līdzekļi un pārnesumi ). (29) Attiecībā uz 1. kritēriju 5. uzņēmums neiesniedza TER pieprasījumus par pieciem citiem saistītajiem uzņēmumiem, kas pieder grupai un, šķiet, ir pārdevuši attiecīgo ražojumu. Attiecībā uz 2. kritēriju 5. uzņēmums neiesniedza revidētos pārskatus par 2003. gadu, un revīzijas ziņojumos par 2002. un 2004. gadu ir piezīmes, kas vieš šaubas par attiecīgo finanšu pārskatu uzticamību. Visbeidzot, 5. uzņēmums neiesniedza kapitāla pārbaudes ziņojumu un informāciju par to, kad un kādos apstākļos iegādātas ražošanas iekārtas. (30) Pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā ir noteikts, ka ražotāja iesniegtajā TER pieprasījumā jābūt pietiekamiem pierādījumiem, tādiem kā šajā tiesību normā minētajiem, par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. TER pieprasījumos šādu pierādījumu nebija. (31) Turklāt Komisija, lai arī tai nav šāda juridiska pienākuma, attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem nosūtīja vēstules par nepilnībām, bet bez rezultātiem. (32) Pamatojoties uz minēto, Komisija informēja attiecīgos ražotājus eksportētājus par tās nodomu noraidīt TER pieprasījumu un deva tiem iespēju iesniegt piezīmes. (33) Nedz mutiskās uzklausīšanas laikā, nedz rakstveida apsvērumos attiecīgie ražotāji eksportētāji nav apstrīdējuši Komisijas veikto TER pieprasījumu novērtējumu. (34) Tiek secināts, ka neviens no attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem nav izpildījis pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunktā noteiktos kritērijus, un tāpēc TER tiem visiem tiek atteikts. (35) Jāatgādina, ka Tiesa ir lēmusi, ka tad, ja iestādes konstatē, ka attiecīgie ražotāji eksportētāji ir darbojušies gandrīz pilnīgas tirgus ekonomikas apstākļos, tiem būtu bijis jāpiemēro tādu pašu likmi, kādu piemēro atlasītam uzņēmumam ar TER. (36) Tomēr, tā kā atsāktās izmeklēšanas secinājumu rezultātā ir noraidīti visu attiecīgo ražotāju eksportētāju TER pieprasījumi, nevienam no viņiem nebūtu jāpiemēro tā individuālā maksājumu likme, ko piemēro atlasītam uzņēmumam ar TER. (37) Tāpēc attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 piemērošanas laika posmā būtu jāuzliek atlikušais antidempinga maksājums, kādu piemēro ĶTR. Minētās regulas piemērošanas laika posms sākotnēji bija no 2006. gada 7. oktobra līdz 2008. gada 7. oktobrim. Pēc termiņbeigu pārskatīšanas uzsākšanas šo laika posmu 2009. gada 30. decembrī pagarināja līdz 2011. gada 31. martam. Spriedumos konstatētā nelikumība ir tāda, ka iestādes nenoskaidroja, vai attiecībā uz tiem ražojumiem, ko ražo attiecīgie ražotāji eksportētāji, būtu jāuzliek atlikušais maksājums vai maksājums, kādu piemēro atlasītajam uzņēmumam ar TER. (38) Pamatojoties uz Tiesas konstatēto nelikumību, nav juridiska pamatojuma attiecīgo ražotāju eksportētāju ražotajiem ražojumiem nepiemērot pilnīgi nekādus antidempinga maksājumus. Jaunajā aktā, ar ko novērš Tiesas konstatēto nelikumību, tādējādi tikai atkārtoti jānovērtē piemērojamā antidempinga maksājumu likme, nevis paši antidempinga pasākumi. (39) Ja iestādes atkārtoti neuzliktu maksājumus ar atbilstošu likmi, tas veicinātu netaisnu iedzīvošanos, jo attiecīgo ražotāju eksportētāju ražoto ražojumu eksports notika, balstoties uz pieņēmumu, ka tiks uzlikti atbilstoši maksājumi. Tātad maksājums bija viens no faktoriem, ko ņēma vērā, lemjot par attiecīgo ražojumu pārdošanas cenu. (40) Tā kā ir secināts, ka atlikušais maksājums atkārtoti būtu jāuzliek attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem ar tādu likmi, kādu sākotnēji noteica ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1472/2006, tad nav nepieciešams izdarīt grozījumus Padomes Regulā (EK) Nr. 388/2008 un Padomes Īstenošanas regulā (ES) Nr. 1294/2009. Attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem šīs divas regulas paliek spēkā. 2. Ieinteresēto personu piezīmes (41) Ieinteresētās personas apgalvo, pirmkārt, ka bija ārkārtīgi sarežģīti, pat neiespējami, sniegt Komisijas pieprasīto papildu informāciju par laika posmu no 2004. gada 1. aprīļa līdz 2005. gada 31. martam. (42) Tās apgalvo, otrkārt, ka Tiesa atcēla apstrīdēto regulu ne tikai tāpēc, ka iestādes vispār neizvērtēja to TER pieprasījumus, bet arī tāpēc, ka iestādes neizvērtēja atlasīto un neatlasīto uzņēmumu TER pieprasījumus trīs mēnešu laikā no izmeklēšanas uzsākšanas, kā tas noteikts pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktā. Personas apgalvoja, ka šo trūkumu vairs nav iespējams novērst. Tās uzskata, ka jebkurā gadījumā, trīs mēnešu termiņa neievērošanas rezultātā arī visiem atlasītajiem uzņēmumiem, kas pieprasīja TER, būtu jāpiemēro noteikumi tā, it kā tiem būtu piešķirts TER, un ka iestādēm tādējādi bija pienākums pārrēķināt vidējo dempinga starpību uzņēmumiem, kas ieguvuši TER. (43) Treškārt, ieinteresētās personas apgalvo, ka antidempinga procedūra tika pabeigta laikā, kad beidzās antidempinga pasākumu termiņš – 2011. gada 31. martā –, un ka tāpēc iestādēm nav iespējams turpināt procedūru no tā posma, kurā notika nelikumība. Personas uzskata, ka iestādēm ir pienākums sākt jaunu izmeklēšanu, kas ietvertu ne vien TER pieprasījumu, bet arī dempinga, kaitējuma un Savienības interešu novērtējumu. (44) Ceturtkārt, ieinteresētās personas apgalvo, ka ierosinātā spriedumu izpildes veida rezultātā antidempinga maksājumi tiktu uzlikti ar atpakaļejošu datumu. Tas, savukārt, būtu pretrunā ar tiesiskās drošības principu, tiesībām uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli un pamatregulas 10. panta 1. punktu. (45) Piektkārt, tās apgalvo, ka iestādes nevar aprobežoties tikai ar to TER pieprasījumu izvērtēšanu, ko iesnieguši attiecīgie ražotāji eksportētāji. Tās uzskata, ka iestādēm jānovērtē visi TER pieprasījumi, ko iesnieguši neatlasītie uzņēmumi. Ja tas netiktu izdarīts, tiktu pārkāpts diskriminācijas aizlieguma princips. (46) Visbeidzot, ieinteresētās personas apstrīd argumentu, ka maksājuma atkārtotas neuzlikšanas gadījumā notiktu netaisna iedzīvošanās. Tika apgalvots, ka, tā kā antidempinga maksājumi attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem nekad nav eksistējuši, to neuzlikšana iesaistītajiem uzņēmējiem nenozīmētu netaisnu iedzīvošanos. 3. Piezīmju analīze (47) Atbildot uz pirmo apgalvojumu, iestādes atgādina, ka saskaņā ar judikatūru pierādīšanas pienākums ir ražotājam, kas vēlas iegūt TER atbilstoši pamatregulas 2. panta 7. punkta b) apakšpunktam. Šajā sakarā tā paša 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā ir noteikts, ka šāda ražotāja iesniegtajā prasībā jābūt pietiekamiem pierādījumiem, tādiem kā šajā tiesību normā minētie, par to, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Attiecīgi, kā nolēmusi Tiesa spriedumos (skatīt 21. apsvērumu iepriekš), iestādēm nav jāpierāda, ka ražotājs neatbilst noteiktajiem šā statusa piešķiršanas nosacījumiem. Gluži pretēji – šīm iestādēm ir jāizvērtē, vai attiecīgā ražotāja iesniegtie pierādījumi ir pietiekami, lai pierādītu, ka ir izpildīti minētā 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā paredzētie kritēriji TER piešķiršanai. (48) Tāpēc iestādes būtu varējušas vienkārši noraidīt TER pieprasījumu, pamatojoties uz to, ka pieprasījumos nebija pietiekamu pierādījumu, ka ražotājs darbojas tirgus ekonomikas apstākļos. Tāpēc nav iespējams pārmest, ka iestāžu dotā iespēja attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem papildināt savus pieprasījumus bija novēlota. (49) Attiecībā uz otro apgalvojumu par to, ka TER noteikšanai bija jābūt pabeigtai trīs mēnešu laikā pēc uzsākšanas, ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru pamatregulas 2. panta 7. punkta c) apakšpunkta otrajā daļā nav norāžu par sekām, kādas iestājas gadījumā, kad Komisija neievēro trīs mēnešu termiņu. Vispārējā tiesa tāpēc uzskata, ka lēmums par TER vēlākā posmā neietekmē regulas, ar kuru nosaka galīgos pasākumus, spēkā esamību, ja vien pieprasījuma iesniedzēji nav pierādījuši, ka tad, ja Komisija nebūtu pārkāpusi trīs mēnešu termiņu, Padome būtu varējusi pieņemt citādu regulu, kas būtu labvēlīgāka pieprasījuma iesniedzēju interesēm nekā apstrīdētā regula[16]. Turklāt Tiesa ir atzinusi, ka iestādes drīkst grozīt TER novērtējumu līdz galīgo pasākumu pieņemšanai[17]. (50) Spriedumi minēto judikatūru neatceļ. Spriedumos Tiesa norāda uz Komisijas pienākumu veikt novērtējumu trīs mēnešu laikposmā, lai parādītu, ka šā novērtējuma pienākums pastāv neatkarīgi no tā, vai Komisija veic vai neveic atlasi. Tiesa neizsaka viedokli par to, kādas juridiskās sekas ir gadījumos, kad Komisija ir pabeigusi TER novērtējumu vēlākā izmeklēšanas posmā. Tiesa tikai pasludina, ka iestādes nedrīkst ignorēt TER pieprasījumus un ka šie pieprasījumi ir jāizvērtē, vēlākais, piemērojot galīgos pasākumus. (51) Šajā gadījumā attiecīgie ražotāji eksportētāji nav pierādījuši, ka tad, ja Komisija būtu veikusi TER novērtējumu trīs mēnešu laikposmā pēc antidempinga procedūras uzsākšanas 2005. gadā, Padome būtu varējusi pieņemt citādu regulu, kas būtu labvēlīgāka viņu interesēm nekā apstrīdētā regula. Tāpēc otrais apgalvojums tiek noraidīts. (52) Attiecībā uz trešo apgalvojumu, tas ir, ka attiecīgo pasākumu termiņš izbeidzās 2011. gada 31. martā, iestādes neuzskata, ka pasākumu termiņa izbeigšanās faktam būtu kāda saistība ar iespēju Padomei pieņemt jaunu tiesību aktu, lai aizvietotu atcelto aktu. (53) Kā paskaidrots iepriekš 9.–11. apsvērumā, antidempinga procedūra tā akta atcelšanas rezultātā, ar kuru procedūras tika izbeigtas, vēl joprojām ir atvērta. Iestādēm ir pienākums izbeigt procedūru, jo pamatregulā ir noteikts, ka izmeklēšana jāizbeidz, iestādei pieņemot tiesību aktu. (54) Attiecībā uz ceturto apgalvojumu pamatregulas 10. panta 1. punkts, kas pārņem PTO Antidempinga nolīguma 10. panta 1. punkta tekstu, nosaka, ka pagaidu pasākumi un galīgie antidempinga maksājumi tiek piemēroti tikai tiem ražojumiem, kas tiek laisti brīvā apgrozībā pēc tam, kad stājas spēkā lēmums, kurš pieņemts saskaņā ar pamatregulas 7. panta 1. punktu vai 9. panta 4. punktu. Šajā gadījumā attiecīgie antidempinga maksājumi tiek piemēroti tikai tiem ražojumiem, kas tika laisti brīvā apgrozībā pēc tam, kad bija stājusies spēkā pagaidu un apstrīdētā (galīgā) regula, ko pieņēma attiecīgi saskaņā ar pamatregulas 7. panta 1. punktu un 9. panta 4. punktu. (55) Turklāt tiek uzskatīts, ka antidempinga maksājumu uzlikšana nepārkāpj Savienības vispārējos tiesību principus, tādus kā tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzību, kā arī ar tiesības uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli, turpmāk izklāstīto iemeslu dēļ. (56) Attiecībā uz tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzību vispirms jānorāda, ka saskaņā ar judikatūru tirgotāji nevar izmantot tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības principus gadījumos, kad tie ir brīdināti par nenovēršamiem grozījumiem Savienības tirdzniecības politikā[18]. Šajā lietā tirgotājiem ar Oficiālajā Vēstnesī publicētu paziņojumu par procedūras sākšanu un pagaidu regulu, kas ir daļa no Savienības tiesību sistēmas, tika paziņots par iespēju, ka attiecīgo ražotāju eksportētāju ražotie ražojumi varētu tikt aplikti ar antidempinga maksājumu. Tāpēc attiecīgie ražotāji eksportētāji nevar paļauties uz Savienības vispārējo tiesību principiem – tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzību. (57) Otrkārt, ir svarīgi uzsvērt, ka galīgo pasākumu noteikšana nav ar atpakaļejošu datumu. Tiesas judikatūrā šai sakarā izšķir jauna noteikuma piemērošanu situācijai, kas ir kļuvusi galīga (tā tiek dēvēta arī par pašreizēju vai pilnīgi pabeigtu juridisku situāciju)[19], un situācijai, kas ir sākusies, pirms jaunais noteikums ir stājies spēkā, bet kas vēl nav galīga (tā tiek dēvēta arī par pagaidu situāciju)[20]. (58) Šajā lietā attiecīgo ražojumu importēšana, kas notika laikposmā, kurā tika piemērota Padomes Regula (EK) Nr. 1472/2006, vēl nav kļuvusi par galīgu situāciju, jo apstrīdētās regulas atcelšanas rezultātā šiem ražojumiem piemērojamie antidempinga maksājumi vēl nav galīgi noteikti. Vienlaikus, publicējot paziņojumu par procedūras sākšanu un pagaidu regulu, tirgotāji tika brīdināti, ka šāds maksājums var tikt uzlikts. Savienības Tiesu judikatūrā ir iedibināts, ka uzņēmējiem nav tiesiskās paļāvības, līdz iestādes ir pieņēmušas aktu, ar ko izbeidz administratīvo procedūru un kas ir kļuvis galīgs[21]. (59) Tāpēc antidempinga maksājumu uzlikšana nav ar atpakaļejošu datumu. (60) Turklāt pat tad, ja maksājumu uzlikšana būtu ar atpakaļejošu datumu, quod non, Savienības tiesību materiālās normas var piemērot situācijām, kas ir pastāvējušas pirms šo normu stāšanās spēkā, ciktāl no šo normu noteikumiem, mērķiem vai vispārējās shēmas ir nepārprotams, ka minētajām normām šāds spēks ir jāpiešķir[22]. Jo īpaši, lietā T–180/01 Euroagri/Komisija[23] Tiesa lēma, ka: “Lai gan vispārīgi tiesiskās drošības princips neļauj Kopienu pasākumam stāties spēkā, pirms šis pasākums ir publicēts, var pieļaut izņēmuma gadījumus tad, ja tas nepieciešams mērķa sasniegšanai un tiek atbilstoši ievērota attiecīgo personu tiesiskā paļāvība.[24]” (61) Šajā lietā mērķis ir ievērot iestāžu pienākumus atbilstīgi LESD 266. pantam. Tā kā Tiesa konstatēja nelikumību tikai attiecībā uz piemērojamās maksājumu likmes noteikšanu, nevis pasākumu noteikšanu vispār (tas ir, attiecībā uz secinājumiem par dempingu, kaitējumu un Savienības interesēm), attiecīgie ražotāji eksportētāji nevarēja tiesiski paļauties, ka netiks noteikti nekādi galīgie antidempinga pasākumi. Līdz ar to šo pasākumu noteikšanu, pat ja tā būtu ar atpakaļejošu datumu, quod non, nevar uzskatīt par tiesiskās paļāvības principa pārkāpumu. (62) Tāpat arī nav pārkāptas tiesības uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli. Attiecīgie ražotāji eksportētāji var apstrīdēt šīs regulas tiesiskumu Savienības tiesās. (63) Attiecībā uz piekto argumentu ir jānorāda, ka attiecīgie ražotāji eksportētāji ir citā tiesiskajā situācijā nekā citi neatlasītie uzņēmumi, kas ir iesnieguši TER pieprasījumu, bet nav apstrīdējuši apstrīdēto regulu Tiesā. Attiecībā uz pēdējiem minētajiem uzņēmumiem apstrīdētā regula ir kļuvusi galīga. (64) Visbeidzot, ja iestādes neierosinātu nekādus pasākumus, tā rezultātā notiktu netaisna iedzīvošanās – iemesli ir paskaidroti iepriekš 39. apsvērumā. Apgalvojums, ka atceltie maksājumi nekad nav pastāvējuši, jo ar spriedumu apstrīdēto regulu ar atpakaļejošu datumu izņem no Savienības tiesību sistēmas, neņem vērā to, ka tirgotāji ar paziņojumu par procedūras sākšanu un pagaidu regulu bija brīdināti par iespēju, ka tiks uzlikti maksājumi, un ka attiecīgie ražotāji eksportētāji lēmumus par ražoto ražojumu cenu pieņēma brīdī, kad spēkā bija galīgais maksājums. Tiesas judikatūrā ir noteikts, ka var noraidīt kļūdaini iekasētu maksājumu atmaksu, ja atmaksas saņēmējiem tas radītu netaisnu iedzīvošanos[25]. Tāpēc ieinteresēto personu argumenti tiek noraidīti. 4. Ieinteresēto personu piezīmes pēc informācijas izpaušanas (65) Pēc informācijas izpaušanas dažas ieinteresētās personas atkārtoti pauda viedokli, ka Tiesa attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem regulu ir atcēlusi pilnībā. Šīs personas uzskatīja, ka iestādēm saskaņā ar LESD 266. pantu ir pienākums atmaksāt antidempinga maksājumus, ko tās iekasējušas, pamatojoties uz apstrīdēto regulu, tiktāl, cik šie maksājumi attiecās uz attiecīgo ražotāju eksportētāju ražotajiem ražojumiem, un ka iestādēm ir iespēja, bet ne pienākums, pieņemt jaunu tiesību aktu, ja šis jaunais akts nepārkāpj Savienības tiesības un tam nepiemīt tie paši trūkumi, uz kādiem norādījusi Tiesa savā spriedumā. (66) Attiecībā uz antidempinga maksājumu atmaksu Komisijas dienesti ar 2012. gada 31. maija vēstuli ir norādījuši valstu muitas dienestiem, ka atmaksas pieprasījumi ir jāizpilda, bet vienlaikus jāpaziņo importētājiem, ka nevar izslēgt iespēju, ka Komisija ierosina Padomei attiecīgajam importam atkārtoti uzlikt maksājumus. Šīs informācijas nepārprotams mērķis bija izvairīties no tiesiskās paļāvības radīšanas. (67) Attiecībā uz jauna tiesību akta pieņemšanu, lai aizvietotu atcelto aktu, tiek atgādināts, ka administratīvo procedūru, tādu kā antidempinga procedūras, sakarā iestādēm ir pienākums izbeigt atvērtu izmeklēšanu, pieņemot galīgu tiesību aktu (skatīt iepriekš 9., 10. un 53. apsvērumu). Galīga tiesību akta pieņemšana, ar kuru izbeidz atvērtu procedūru tāpēc ir nevis iespēja, bet iestāžu pienākums. Ir pašsaprotami, ka jebkuram jaunam aktam ir jābūt saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un jānovērš Tiesas konstatētā nelikumība. Attiecībā uz Savienības tiesību aktu pārkāpumiem ieinteresētās personas apgalvoja, pirmkārt, ka nav juridiska pamatojuma atsākt izmeklēšanu tajā posmā, kur notika nelikumība. Viņas norāda uz to, ka to antidempinga pasākumu termiņš, ko piemēro attiecīgo ražotāju eksportētāju veiktajam dažu tādu apavu importam, kuriem ir ādas virsa, bija beidzies 2011. gada martā. Viņuprāt, “beigta antidempinga maksājuma atdzīvināšana” ir pretrunā gan ar Savienības, gan PTO tiesību aktiem. (68) Ieinteresētās personas neņem vērā to, ka atcelšanas rezultātā antidempinga procedūra, kuras beigās tika pieņemta apstrīdētā regula, vēl joprojām ir atvērta attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem (skatīt iepriekš 9.–11. un 52. un 53. apsvērumu). Šai sakarā pilnīgi nesvarīgi ir tas, ka ar Padomes Regulu (ES) Nr. 1294/2009 uzlikto pasākumu termiņš bija beidzies 2011. gadā, tas ir, pirms Tiesa pasludināja spriedumu. Pretējā gadījumā pasākumi, kas iestādēm būtu jāveic Tiesas sprieduma izpildei, būtu atkarīgi no tiesvedības ilguma Savienības Tiesās. (69) Otrkārt, ieinteresētās personas apgalvo, ka attiecīgie ražotāji eksportētāji Tiesā apstrīdēja ne vien TER pieprasījumu noraidījumu, bet arī dempinga konstatēšanu. Turklāt tās interpretē spriedumus tā, it kā tajos būtu teikts, ka apstrīdētā regula netika atcelta tāpēc, ka iestādes pirms apstrīdētās regulas pieņemšanas neveica TER pieprasījuma novērtējumu, bet gan tāpēc, ka Komisija šo novērtējumu neveica trīs mēnešu termiņā. Ieinteresētās personas uzskata, ka no tā izriet, ka iestādes arī atlasīto uzņēmumu TER pieprasījumus nenovērtēja pareizi, un tāpēc dempinga konstatēšana bija nepareiza. Viena ieinteresētā persona pat apgalvo, ka iestādēm, izpildot spriedumu, būtu vajadzējis novērtēt arī visus tos TER pieprasījumus, ko iesniedza citi, neatlasītie uzņēmumi. (70) Šī sprieduma interpretācija jau ir atspēkota iepriekš 49. līdz 51. apsvērumā. Spriedumā minētā atsauce uz trīs mēnešu termiņu ir tekstuāls arguments, lai parādītu, ka ir jānovērtē visi TER pieprasījumi, arī atlases gadījumā. Nevienā sprieduma daļā Tiesa neatceļ iepriekšējo judikatūru par to, ka trīs mēnešu termiņa pārkāpšanas gadījumā nav nekādu sankciju. Tas, ka Tiesa izmantoja procesuālo ekonomiju un neapskatīja sešas no deviņām prasībām Vispārējās Tiesas spriedumu kontekstā, nozīmē, ka attiecīgie ražotāji eksportētāji var atkārtoti izmantot šīs prasības, ja tie izlems no jauna vērsties tiesā. Komisija un Padome, izpildot spriedumus, drīkst paļauties uz Vispārējās tiesas secinājumiem, kuros tā noraidījusi šos argumentus, jo Tiesa šos secinājumus nav atcēlusi. Visbeidzot, šobrīd nav nepieciešams izskatīt citu neatlasīto uzņēmumu TER pieprasījumus, jo attiecībā uz šiem citiem neatlasītajiem uzņēmumiem apstrīdētā regula ir kļuvusi galīga. (71) Treškārt, ieinteresētās personas apgalvoja, ka iestādes nerīkojās saskaņā ar to ierasto praksi tādu spriedumu izpildē, ar kuriem atceļ galīgos antidempinga pasākumus, norādot uz to rīcību pēc Tiesas sprieduma lietā Industrie des Poudres Spheriques (“IPS”)[26]. Ieinteresētās personas jo īpaši norāda, ka Komisija publicēja paziņojumus par izmeklēšanas atsākšanu Oficiālajā Vēstnesī un ierosināja jaunus pasākumus, ko Padome turpmāk varētu pieņemt. (72) Tomēr šīs lietas apstākļi ir atšķirīgi no iepriekšējām lietām saistībā ar aktu atcelšanu. Kā paskaidrots iepriekš 38. un 61. apsvērumā, Tiesas konstatētā nelikumība neattiecas uz secinājumiem par dempingu, kaitējumu un Savienības interesēm un, attiecīgi, maksājuma uzlikšanas principu – tā attiecas tikai uz maksājuma likmes precizitāti. Iepriekšējās lietas par tiesību aktu atcelšanu, uz kurām personas atsaucas, gluži pretēji, attiecās tieši uz secinājumiem par dempingu, kaitējumu un Savienības interesēm. Tāpēc iestādes uzskatīja, ka turpmāka jaunu pasākumu pieņemšana būtu piemērotāka. (73) Viena ieinteresētā persona atsaucas arī tiesību aktu atcelšanu lietās T–221/05 Huvis/Padome un T–249/06 Interpipe Nikopolsky/Padome. Tiesību aktu atcelšana šajos gadījumos bija daļēja – daļa no maksājumiem tika atstāta nemainīta. Šāda sprieduma iemesls bija tāds, ka Vispārējā tiesa pati varēja lemt par piemērotu maksājuma likmi, jo tā lēma, ka korekcija ir jāveic vienā konkrētā veidā. Šajā lietā, gluži pretēji, Tiesa secināja, ka tā nevar Komisijas un Padomes vietā pieņemt lēmumu par to, vai attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem būtu jāpiešķir TER. Šādu lēmumu var pieņemt tikai, pamatojoties uz attiecīgo ražotāju eksportētāju pieprasījumu novērtējumu, kas ir Komisijas un Padomes kompetencē. Tas, ka Tiesa pati nepieņēma lēmumu attiecībā uz jautājumu par to, vai attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem būtu jāpiešķir TER, arī liecina par to, ka trīs mēnešu termiņa neievērošana automātiski nenozīmē TER piešķiršanu, kā to apgalvo dažas ieinteresētās personas. (74) Ceturtkārt, ieinteresētās personas atkārtoti apgalvoja, ka antidempinga maksājumu uzlikšana attiecīgo ražotāju eksportētāju veiktajam apavu importam būtu ar atpakaļejošu datumu un tādējādi pretrunā ar pamatregulas 10. pantu un Antidempinga nolīguma 10. pantu. Tās apgalvoja, ka iespējamā maksājuma uzlikšana ar atpakaļejošu datumu pārkāptu tiesiskās paļāvības principu. Šo tiesisko paļāvību būtu radījuši spriedumi, tas ir, Komisijas iepriekšējās prakses neievērošana – paziņojuma par procedūras atsākšanu publicēšana Oficiālajā Vēstnesī nevis uzreiz pēc tiesību akta atcelšanas, bet gan vairāk nekā gadu pēc tam, kad ticis pasludināts pirmais spriedums. Turklāt tās apgalvo, ka Savienības tiesību vispārējais princips par tiesiskās drošības aizsardzību neļauj Savienības tiesību aktam stāties spēkā pirms dienas, kad tas ir publicēts. (75) Iepriekš 54.–59. apsvērumā ir izskaidrots, ka antidempinga maksājuma uzlikšana šajā regulā nav ar atpakaļejošu datumu. (76) Spriedumi nevar būt radījuši tiesisko paļāvību, jo tajos ir izskaidrots, ka Komisijai un Padomei ir jānosaka, kāda ir piemērojamā maksājuma likme (skatīt iepriekš 7. apsvērumu). (77) Attiecībā uz paziņojumu iestādes norāda, pirmkārt, ka vispār nav tāda pienākuma publicēt šādu paziņojumu, jo iestādes atsāk procedūru no posma, kurā notika nelikumība, un paziņojums par procedūras sākšanu vēl joprojām saglabājas Savienības tiesību sistēmā. Otrkārt, tiesiskā paļāvība, kuru piesauc ieinteresētās personas, būtu balstīta uz laika posmu, kurā nenotika nekāda darbība. Tomēr saskaņā ar judikatūru iestāžu bezdarbība nevar radīt tiesisko paļāvību[27]. Jebkurā gadījumā, apgalvotā novēlotā publicēšana Oficiālajā Vēstnesī nebija paziņojums par procedūras atsākšanu, bet gan paziņojums pieteikties ieinteresētajām personām. Tas tika publicēts 14. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ un arī nevar radīt tiesisko paļāvību. (78) Attiecībā uz Savienības tiesību vispārējo principu par tiesiskās drošības aizsardzību, iepriekš, 60. apsvērumā ir paskaidrots, ka Savienības pasākums var stāties spēkā no brīža pirms tā publikācijas, ja tas ir nepieciešams, lai sasniegtu iecerēto mērķi un ja atbilstoši tiek ievērota attiecīgo personu tiesiskā paļāvība, kas šajā gadījumā arī ir noticis. (79) Piektkārt, ieinteresētās personas atkārtoja argumentu attiecībā uz “importētāju netaisnas iedzīvošanās” neesību, kas tika atspēkots iepriekš 64. apsvērumā. (80) Sestkārt, ieinteresētās personas arī apgalvo, ka ierosinātā izpilde pārkāptu Savienības interešu principu, kā noteikts pamatregulas 21. pantā, jo maksājumu uzlikšana būtu nesamērīgs slogs tiem, kas importē Savienībā, nesniedzot nekādu labumu Savienības ražošanas nozarei kopumā. Šis arguments ignorē to, ka šī regula attiecas uz attiecīgo ražojumu importu, kas ir noticis apstrīdētās regulas piemērošanas laikā, nevis uz turpmāko importu. Attiecībā uz importu, kas tika veikts apstrīdētās regulas piemērošanas laikā, iestādes ir konstatējušas Savienības intereses apstrīdētās regulas 241. līdz 286. apsvērumā. Savienības Tiesas attiecībā uz šiem apsvērumiem nav konstatējušas nekādas nelikumības. (81) Septītkārt, ieinteresētās personas arī apgalvoja, ka ne visas ieinteresētās personas spēja aizstāvēt savas tiesības – to spējušas tikai tās personas, kas varēja pierādīt, ka bijušas reģistrētas kā ieinteresētās personas sākotnējā izmeklēšanā. Viņuprāt, ierosinātie maksājumi ietekmēs arī tādus uzņēmumus, kas sākotnējā izmeklēšanā nebija reģistrēti kā ieinteresētās personas. Turklāt ieinteresētās personas apgalvo, ka iestādes nepublicēja nekādu paziņojumu tūlīt pēc Tiesas sprieduma pasludināšanas un ka tādējādi nav bijis savlaicīgas informācijas attiecībā uz ierosināto īstenošanu. (82) Tā kā iestādes ir atsākušas procedūru tajā posmā, kurā notika nelikumība, ir normāli, ka iestādes ir adresējušas paziņojumu tām personām, kas attiecīgajā procedūrā ir ieinteresētās personas. Turklāt nekas netraucēja pieteikties citām ieinteresētajām personām, un dažas patiešām arī pieteicās, un no pieteikšanās brīža tās tika uzskatītas par ieinteresētajām personām. Tas, ka paziņojumu publicēja tikai gadu pēc tam, kad tika paziņots pirmais spriedums, neietekmē šīs regulas spēkā esību, jo visām ieinteresētajām personām savlaicīgi tika paziņots par iespēju paust viedokli. (83) Astotkārt, attiecīgie ražotāji eksportētāji apgalvoja, ka tika pārkāptas viņu aizstāvības tiesības, jo Komisija novērtēja viņu TER pieprasījumus tikai 2012./2013. gadā, nevis 2005./2006. gadā. Viņi apgalvo – ja novērtējums būtu veikts 2005./2006. gadā, viņi būtu varējuši iesniegt konkrētu informāciju, ko tagad viņi vairs nevar iesniegt, jo dokumenti ir iznīcināti un/vai darbinieki ir mainījuši darbavietas. (84) Šai sakarā ir jāatgādina, ka Komisijai nav pienākuma pieprasīt ražotājam eksportētājam papildināt TER pieprasījumu. Komisija un Padome var veikt novērtējumu, pamatojoties uz ražotāja eksportētāja iesniegtajiem dokumentiem (skatīt iepriekš 21., 22. un 31. apsvērumu). Turklāt attiecīgie ražotāji eksportētāji nav apstrīdējuši Komisijas veikto TER pieprasījumu novērtējumu, un viņi nav arī norādījuši, uz kuriem dokumentiem vai cilvēkiem viņi vairs nevar atsaukties. Tāpēc šis apgalvojums ir tik abstrakts, ka iestādes nevar ņemt vērā šīs grūtības, veicot TER pieprasījumu novērtējumu. Tā kā minētais arguments ir balstīts uz pieņēmumu un tas nav pamatots ar precīzām norādēm par to, kuri dokumenti un cilvēki vairs nav pieejami, kā arī par to, kāda ir šo dokumentu un cilvēku nozīme TER pieprasījumu novērtējumā, šis arguments ir jānoraida. (85) Ieinteresētās personas apgalvoja, ka ierosinātā īstenošana pārkāptu 1994. gada GATT II panta 1. punkta b) apakšpunktu, jo iestādes ar atpakaļejošu datumu ierosināja uzlikt antidempinga maksājumu attiecīgajiem eksportētājiem par apavu importu, attiecībā uz kuriem bija beidzies antidempinga pasākumu termiņš. Turklāt ieinteresētās personas apgalvoja, ka ierosinātā īstenošana ir pretrunā ar Antidempinga nolīguma 10., 5. panta 1. un 6. punktu, jo attiecībā uz konkrēto importu nav spēkā nekādi juridiski piemērojami antidempinga pasākumi. Saskaņā ar minētajiem pantiem iestādes var atkārtoti uzlikt galīgos antidempinga maksājumus pēc tam, kad ir uzsākta jauna izmeklēšana un pieņemts jauns lēmums Antidempinga nolīguma 9. panta 1. punkta izpratnē. (86) Šie argumenti ir balstīti uz viedokli, ka iestādes nedrīkstēja atsākt procedūru tajā posmā, kurā notika nelikumība, un ka maksājumu uzlikšana būtu ar atpakaļejošu datumu. Iepriekšminēto iemeslu dēļ šis viedoklis ir nepareizs. Tāpēc nav nepieciešams sīkāk apskatīt argumentus par PTO noteikumu iespējamu pārkāpšanu. 5. Kopienas Muitas kodeksa 221. pants (87) Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulas (EEK) Nr. 2913/1992 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi[28] 221. pantā noteikts, ka nodokļa summas paziņošana nav nepieciešama pēc triju gadu termiņa izbeigšanās, skaitot no muitas parāda rašanās dienas. Šā noteikuma piemērošanas gadījumā būtu neiespējami izpildīt spriedumus tajās situācijās, kurās valsts muitas iestādes un/vai tiesneši ir akceptējuši valstu muitas tādu paziņojumu nelikumību, kas bijuši balstīti uz apstrīdēto regulu un attiekušies uz ražojumiem, kurus ražojuši attiecīgie ražotāji eksportētāji. Šādos gadījumos valsts muitas iestādēm jābūt iespējai paziņot nodokļa summu vēlāk nekā trīs gadus pēc termiņa izbeigšanās, skaitot no muitas parāda rašanās dienas. (88) Pretēji ieinteresēto personu viedoklim Kopienas Muitas kodeksa 221. pants nav automātiski piemērojams antidempinga maksājumu iekasēšanai. Ne Kopienas Muitas kodeksā, ne pamatregulā nav tādas normas, kas ļautu piemērot Kopienu Muitas kodeksu antidempinga maksājuma iekasēšanai. Saskaņā ar pamatregulas 14. panta 1. punktu maksājuma iekasēšanas veids, likme un citi kritēriji ir jānosaka regulā, ar kuru uzliek maksājumu. (89) Tāpēc šajā regulā nav paredzēta Kopienas Muitas kodeksa 221. panta piemērošana, bet ir noteikti neatkarīgi noteikumi noilgumam. Šīs neatkarīgās normas ir pamatotas šādu iemeslu dēļ: iepriekš 54.–59. un 66. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ ierosinātā maksājumu atkārtotā uzlikšana nav ar atpakaļejošu datumu, un, jebkurā gadījumā, iepriekš 60. un 61., kā arī 76.–80. apsvērumā izklāstīto iemeslu dēļ tā nav pretrunā ar Savienības tiesību pamatprincipiem, proti, tiesiskās drošības un tiesiskās paļāvības aizsardzību. (90) Turklāt nodokļa summas sākotnējā paziņošana notika trīs gadu termiņa ietvaros. Tomēr pēc spriedumiem ir kļuvis nepieciešams atkārtoti izvērtēt, vai attiecīgo ražotāju eksportētāju TER pieprasījumu novērtējuma rezultātā muitas parāds būtu jāsamazina. Ņemot vērā, ka šā novērtējuma procesa laikā nebija juridiska pamata paturēt samaksātos muitas nodokļus, Komisija norādīja valstu muitas iestādēm izpildīt atmaksas pieprasījumus, bet vienlaikus paziņot importētājiem, ka nevar izslēgt iespēju, ka Komisija ierosina Padomei attiecīgajam importam atkārtoti uzlikt maksājumus (skatīt iepriekš 66. apsvērumu). (91) Minēto iemeslu dēļ neatkarīgi noteikumi par noilgumu, kas atšķiras no Kopienas Muitas kodeksa 221. panta, ir pamatoti. (92) Tomēr, lai nodrošinātu tiesisko drošību un atspoguļotu konkrētos šīs lietas apstākļus, tiek uzskatīts par lietderīgu noteikt, ka par maksājuma summu parādniekam jāpaziņo ne vēlāk kā divu gadu laikā šīs regulas stāšanās spēkā. (93) Ieinteresētās personas apgalvoja, ka iestādes nevar atkāpties no Kopienas Muitas kodeksa 221. panta, pamatojoties uz pamatregulas 14. panta 3. punktu. Viņas uzskata, ka pamatregula piešķir tikai pilnvaras uzlikt antidempinga maksājumus, bet nepiešķir pilnvaras grozīt noteikumus attiecībā uz antidempinga maksājumu iekasēšanu un atgūšanu. Šos pēdējos minētos noteikumus būtu bijis jāparedz vienīgi Kopienas Muitas kodeksā. Ieinteresētās personas atsaucas uz Tiesas 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C–201/04 Molenbergnatie. Ieinteresētās personas arī apgalvoja, ka īstenošanas akts, tāds kā Padomes regula, ar ko nosaka antidempinga pasākumus, nevar atkāpties no tiesību aktiem, tādiem kā Kopienas Muitas kodekss. Ieinteresētās personas arī apgalvoja, ka atkāpšanās no Kopienas Muitas kodeksa 221. panta apdraudētu tiesisko drošību, jo ir iedibināta judikatūra, ka pēc noilguma iestāšanās juridiski pamatots parāds vairs nav atgūstams. (94) Kā minēts iepriekš 88. apsvērumā, Kopienas Muitas kodekss nav automātiski piemērojams antidempinga maksājumu iekasēšanai – to piemēro tikai tad, ja regulā, ar kuru maksājumi uzlikti, tā paredzēts un tikai līdz regulā noteiktajam apmēram. Šā iemesla dēļ arguments ir jānoraida kā nepamatots. Jebkurā gadījumā 14. pants pamatregulā, kura ir tiesību akts lex specialis attiecībā uz Kopienas Muitas kodeksu, Padomei piešķir plašas pilnvaras atkāpties no Kopienas Muitas kodeksa. Saskaņā ar pamatregulas 14. panta 1. punktu dalībvalstis maksājumus iekasē, ievērojot regulā par šādu maksājumu ieviešanu noteikto iekasēšanas veidu, likmi un pārējos kritērijus. Pretēji ieinteresēto personu paustajam viedoklim pamatregulas 14. pantā ir ietverta arī nodokļu iekasēšana, ne tikai uzlikšana. Pamatregulas 14. panta 3. punktā noteikts, ka Padome var pieņemt “īpašus noteikumus”, un minētais piemērs – izcelsmes jēdziena kopējā definīcija – ilustrē to, ka ar šādiem īpašiem noteikumiem var atkāpties, cita starpā, no Kopienas Muitas kodeksa. Molenbergnatie lietā Kopienas Muitas kodeksa 221. pants bija piemērojams tieši tāpēc, ka regulā, ar kuru uzlika antidempinga maksājumus, nebija atkāpes no minētā panta. Turklāt ir skaidrs, ka iestādēm ir jāpamato jebkura atkāpe, un tajā ir jāsaglabā Kopienas Muitas kodeksa 221. panta ideja, tas ir, tiesiskā drošība, kā tas noticis šajā regulā. Tāpēc šie argumenti tiek noraidīti. (95) Viena ieinteresētā persona apgalvoja, ka iepriekš, 92. apsvērumā minētais divu gadu termiņš nodokļa summas paziņošanai parādniekam būtu jāpiemēro, ņemot vērā Kopienas Muitas kodeksa 221. panta 3. punkta otro teikumu, kurā noteikta triju gadu termiņa pagarināšana, lai muitas iestādes iekasētu maksājumu noziedzīgu darbību gadījumā. Turklāt ieinteresētā persona apgalvoja, ka tāds pats pagarinājums būtu jāpiemēro importētājiem paredzētajam Kopienas Muitas kodeksa 236. pantā noteiktajam triju gadu termiņam maksājumu atmaksas pieprasījumu iesniegšanai. Iestādes neredz pamatojumu piekrist šādiem apgalvojumiem. Kopienas Muitas kodeksa 221. panta 3. punkta otrajā teikumā noteiktais izņēmums triju gadu termiņam nav pietiekoši plašs, lai ļautu efektīvi izpildīt spriedumus. Termiņa pagarināšanai attiecībā uz importētājiem, kas ir importējuši attiecīgo ražojumu no attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem un kas nav savlaicīgi apstrīdējuši savus muitas parādus, nav nekāda pamatojuma. 6. Secinājums (96) Ņemot vērā iesniegtās piezīmes un to analīzi, tika secināts, ka atlikušais antidempinga maksājums, kas piemērojams ĶTR attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem, ir atkārtoti uzliekams par laika posmu, kurā bija piemērojama apstrīdētā regula. (97) Kā paskaidrots 40. apsvērumā, nav nepieciešams veikt grozījumus Padomes Regulā (EK) Nr. 388/2008 un Padomes Īstenošanas regulā (ES) Nr. 1294/2009, un tās abas paliek spēkā attiecībā uz attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem. C. INFORMĀCIJAS IZPAUŠANA (98) Attiecīgie ražotāji eksportētāji un visas personas, kas pieteicās, tika informētas par būtiskajiem apstākļiem un apsvērumiem, uz kuru pamata bija nolūks ierosināt galīgo antidempinga maksājumu uzlikšanu attiecīgajiem ražotājiem eksportētājiem. Viņiem tika dots termiņš, kurā pēc informācijas izpaušanas iesniegt apsvērumus, un vairākas ieinteresētās personas šo iespēju izmantoja. Šai sakarā ir notikusi arī uzklausīšana, kurā piedalījās uzklausīšanas amatpersona, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU. 1. pants 1. Ar šo Padomes Regulas (EK) Nr. 1472/2006 piemērošanas laika posmam nosaka galīgo antidempinga maksājumu tādu apavu importam, kam ir ādas vai mākslīgās ādas virsa, izņemot sporta apavus, apavus, kuru ražošanā izmantotas īpašas tehnoloģijas, čības un citus telpās valkājamus apavus un apavus ar aizsargplāksnīti purngalā, kuru izcelsmes valsts ir Ķīnas Tautas Republika, kurus ražo Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd un Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (TARIC papildu kods B999) un kurus klasificē ar šādiem KN kodiem: 6403 20 00, ex 6403 30 00[29], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 un ex 6405 10 00[30]. TARIC kodi norādīti šīs regulas pielikumā. 2. Šajā regulā izmantotas šādas definīcijas: – “sporta apavi” ir apavi Komisijas Regulas (EK) Nr. 1719/2005[31] I pielikuma 64. nodaļas 1. piezīmes nozīmē; – “apavi, kuru ražošanā izmantotas īpašas tehnoloģijas” ir apavi ar CIF cenu par vienu pāri, kas nav mazāka par EUR 7,5, kurus izmanto sporta aktivitātēs, kuros ir vienkārtas vai vairākkārtu formētas zoles, kas nav pildītas, izgatavotas no sintētiskiem materiāliem, kas īpaši paredzēti vertikālu un sānu kustību triecienu amortizēšanai, un ar tādām tehniskām iezīmēm kā, piemēram, hermētiskas ieliekamas zolītes, kas pildītas ar gāzi vai šķidrumu, mehāniskām sastāvdaļām, kas absorbē vai neitralizē triecienu, vai ar tādiem materiāliem kā zema blīvuma polimēri, un kurus klasificē ar KN kodiem ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98; – “apavi ar aizsargplāksnīti purngalā” ir apavi, kuru purngalā iestrādāta aizsargplāksnīte, kuru triecienizturība ir vismaz 100 džouli (1) un kurus klasificē ar KN kodiem ex 6403 30 00[32], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 un ex 6405 10 00; – “čības un citi telpās valkājami apavi” ir apavi, kurus klasificē ar KN kodu ex 6405 10 00. 3. Galīgā antidempinga maksājuma likme, ko pirms nodokļu nomaksas piemēro Savienības brīvas robežpiegādes neto cenai par ražojumiem, kuri aprakstīti 1. punktā un kurus ražo Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd un Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd, ir 16,5 %. 4. Tiek piemēroti spēkā esošie noteikumi, kas attiecas uz muitas nodokļiem, izņemot 221. pantu Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi[33]. Nodokļa summas paziņošana parādniekam var notikt vēlāk kā trīs gadus pēc muitas parāda rašanās, bet ne vēlāk kā divus gadus pēc šīs regulas spēkā stāšanās. 2. pants Galīgi iekasē summas, kas nodrošinātas ar pagaidu antidempinga maksājumu atbilstīgi Komisijas 2006. gada 27. marta Regulai (EK) Nr. 553/2006. Garantētās summas, kas pārsniedz galīgo antidempinga maksājumu likmi, atbrīvo. 3. pants Šī regula stājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] OV L 343, 22.12.2009., 51. lpp. [2] OV L 275, 6.10.2006., 1. lpp. [3] OV L 117, 1.5.2008., 1. lpp. [4] OV L 352, 30.12.2009., 1. lpp. [5] OV L 343, 22.12.2009., 51. lpp. [6] OV L 98, 6.4.2006., 3. lpp. [7] Padomes 2006. gada 5. oktobra Regula (EK) Nr. 1472/2006, ar kuru uzliek galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas un Vjetnamas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa (OV L 275, 6.10.2006., 1. lpp.) [8] Padomes 2008. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 388/2008, ar ko galīgos antidempinga pasākumus, kas ar Regulu (EK) Nr. 1472/2006 noteikti tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, paplašina un attiecina uz tāda paša ražojuma importu, kas nosūtīts no Makao īpašās pārvaldes apgabala un ir deklarēts vai nav deklarēts kā Makao īpašās pārvaldes apgabala izcelsmes ražojums (OV L 117, 1.5.2008., 1. lpp.) [9] OV C 251, 3.10.2008., 21. lpp. [10] Padomes 2009. gada 22. decembra Īstenošanas regula (ES) Nr. 1294/2009, ar ko pēc termiņa beigu pārskatīšanas, kuru veica saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 384/96 11. panta 2. punktu, uzliek galīgo antidempinga maksājumu, ko piemēro dažu tādu Vjetnamas un Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa, un ko attiecina arī uz šā paša ražojuma importu no Makao īpašās pārvaldes apgabala, neatkarīgi no tā, vai ražojumi ir vai nav deklarēti ar izcelsmi Makao īpašās pārvaldes apgabalā (OV L 352, 30.12.2009, 1. lpp.) [11] Tiesas 1988. gada 26. aprīļa spriedumi apvienotajās lietās 97,193, 99 un 215/86, Asteris AE and others and Hellenic Republic/Komisija, Recueil 2181. lpp., 27. un 28. punkts. [12] Tiesas spriedums lietā C-415/96 Spānija/Komisija, Recueil, I-6993. lpp., 31. punkts; Tiesas 2000. gada 3. oktobra spriedums lietā C–458/98 P Industrie des poudres sphériques/Padome, Recueil, I–8147. lpp, 80.–85. punkts; Vispārējās tiesas 2008. gada 9. jūlija spriedums lietā T–301/01 Alitalia/Komisija, Krājums, II–1753. lpp., 99. un 142. punkts; Vispārējās tiesas 2012. gada 4. jūlija spriedums apvienotajās lietās T–267/08 un T–279/08 Région Nord–Pas de Calais/Komisija, Krājums, II–0000. lpp, 83. punkts. [13] Tiesas spriedums lietā C-415/96 Spānija/Komisija, Recueil, I-6993. lpp., 31. punkts; Tiesas 2000. gada 3. oktobra spriedums lietā C–458/98 P Industrie des poudres sphériques/Padome, Recueil, I–8147. lpp, 80.–85. punkts; [14] OV C 295, 11.10.2013., 6. lpp. [15] Lieta C-458/98 P Industrie des poudres sphériques (IPS)/Padome, Recueil 2000, I–8147. lpp. [16] Vispārējās tiesas 2009. gada 18. marta spriedums lietā T–299/05 Shanghai Exceli M&E Enterprise un Shanghai Adeptech Precision/Padome, Krājums, II–565. lpp, (“Shanghai Excel”) 116.–146. punkts. [17] Tiesas 2009. gada 1. oktobra spriedums lietā C–141/08 P, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd/Padome, Krājums, I–09147, 94. un tam sekojošie punkti. [18] Tiesas 1982. gada 15. jūlija spriedums lietā 245/81, Edeka/Vācija, Recueil, 2746. lpp., 27. punkts. [19] Tiesas 1986. gada 10. jūlija spriedums lietā 270/84 Licata v ESC, Recueil, 2305. lpp., 31. punkts; Tiesas 1999. gada 29. jūnija spriedums lietā C–60/98 Butterfly Music v CEDEM, Recueil I–3939. lpp., 24. punkts; Tiesas 1970. gada 14. aprīļa spriedums lietā 68/69 Bundesknappschaft v Brock, Recueil, 171. lpp., 6. punkts; Tiesas 1973. gada 4. jūlija spriedums lietā 1/73 Westzucker GmbH v Einfuhrund Vorratsstelle für Zucker, Recueil, 723. lpp., 5. punkts; Tiesas 1973. gada 5. decembra spriedums lietā 143/73 SOPAD v FORMA a.o., Recueil, 1433. lpp., 8. punkts; Tiesas 1978. gada 15. februāra spriedums lietā 96/77 Bauche, Recueil, 383. lpp., 48. punkts; Tiesas 1978. gada 25. oktobra spriedums lietā 125/77 KoninklijkeScholten–Honig NV e.a. v Floofdproduktschaap voor Akkerbouwprodukten, Recueil, 1991. lpp., 37. punkts; Tiesas 1981. gada 5. februāra spriedums lietā 40/79, P/Komisija, Recueil, 361. lpp., 12. punkts; Tiesas 2008. gada 19. novembra spriedums lietā T–404/05, Grieķija/Komisija, Krājums, II–272. lpp., 77. punkts; Tiesas 2008. gada 11. decembra spriedums lietā C–334/07 Ρ Komisija/Freistaat Sachsen, Krājums, I–9465. lpp., 53. punkts. [20] Tiesas 2004. gada 18. novembra spriedums lietā T–176/01, Ferrière Nord/Komisija, Krājums, II–3931. lpp., 139. punkts; Tiesas 2008. gada 11. decembra spriedums lietā C–334/07 Ρ Komisija/Freistaat Sachsen, Krājums, I–9465. lpp., 53. punkts. [21] Tiesas 1997. gada 14. janvāra spriedums lietā C–169/95 Spānija/Komisija, Recueil I–135. lpp., 51.–54. punkts; Tiesas 2003. gada 5. augusta spriedums apvienotajās lietās T–116/01 un T–118/01 P&O European Ferries (Vizcaya) SA, Recueil II–2957. lpp., 205. punkts. [22] Tiesas 1993. gada 15. jūlija spriedums lietā C–34/92 GruSa Fleisch v Hauptzollamt Hamburg–Jonas, Recueil 1–4147. lpp., 22. punkts. Tāds pats vai līdzīgs formulējums izmantots, piemēram, Tiesas 1981. gada 12. novembra spriedumā apvienotajās lietās 212 līdz 217/80 Meridionale Industria Salumi α.δ., Recueil, 2735. lpp., 9. un 10. punkts; Tiesas 1982. gada 10. februāra spriedums lietā 21/81 Bout, Recueil, 381. lpp., 13. punkts; Vispārējās Tiesas 1998. gada 19. februāra spriedums lietā T–42/96 Eyckeler & Malt/Komisija, Recueil II–401. lpp., 53., 55. un 56. punkts. [23] Recueil, I–369, 36. un 37. punkts. [24] Skatīt arī Tiesas 1990. gada 9. janvāra spriedumu lietā C–337/88 Società agricola fattoria alimentare (SAFA), Recueil I–1. lpp., 13. punkts. [25] Tiesas 1983. gada 9. novembra spriedums lietā 199/82 San Giorgio, Recueil, 3595. lpp., 13. punkts. [26] 2000.gada 3.oktobra Tiesas sprieduma lietā C–458/98 P Industrie des poudres sphériques/Padome. [27] Tiesas 2004. gada 11. novembra spriedums apvienotajās lietās C–183/02 P un C–187/02 P Demesa and Territorio Histórico de Álava/Komisija, Krājums, I–10609. lpp., 44. punkts; Vispārējās tiesas 2009. gada 30. novembra spriedums apvienotajā lietās T–427/04 un T–17/05 Francija/Komisija, Krājums, II–4315. lpp., 261. punkts. [28] OV L 302, 19.10.1992., 1. lpp. [29] Saskaņā ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 301,31.10.2006., 1. lpp.), šo KN kodu 2007. gada 1. janvārī aizstāja ar KN kodiem ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 un ex 6403 99 05. [30] Noteikts Komisijas 2005. gada 27. oktobra Regulā (EK) Nr. 1719/2005 par grozījumiem Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu I pielikumā (OV L 286, 28.10.2005., 1. lpp.). Ietvertos ražojumus nosaka, kopā skatot 1. panta 1. punktā un atbilstīgajos KN kodos sniegto ražojuma aprakstu. [31] OV L 286, 28.10.2005., 1. lpp. [32] Saskaņā ar Komisijas 2006. gada 17. oktobra Regulu (EK) Nr. 1549/2006, ar ko groza I pielikumu Padomes Regulā (EEK) Nr. 2658/87 par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu (OV L 301,31.10.2006., 1. lpp.), šo KN kodu 2007. gada 1. janvārī aizstāja ar KN kodiem ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 un ex 6403 99 05. [33] OV L 302, 19.10.1992., 1. lpp. PIELIKUMS priekšlikumam Padomes Īstenošanas regula, ar kuru atkārtoti nosaka galīgo antidempinga maksājumu un galīgi iekasē pagaidu maksājumu, ko piemēro tādu konkrētu Ķīnas Tautas Republikas izcelsmes apavu importam, kuriem ir ādas virsa un kurus ražo Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd un Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd TARIC kodi apaviem ar ādas vai mākslīgās ādas virsu, kā noteikts 1. pantā. a) No 2006. gada 7. oktobra: 6403 30 00 39, 6403 30 00 89, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 un 6405 10 00 80; b) no 2007. gada 1. janvāra: 6403 51 05 19, 6403 51 05 99, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 05 19, 6403 59 05 99, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 05 19, 6403 91 05 99, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 05 19, 6403 99 05 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 un 6405 10 00 80; c) no 2007. gada 7. septembra: 6403 20 00 20, 6403 20 00 80, 6403 51 05 15, 6403 51 05 18, 6403 51 05 95, 6403 51 05 98, 6403 51 11 91, 6403 51 11 99, 6403 51 15 91, 6403 51 15 99, 6403 51 19 91, 6403 51 19 99, 6403 51 91 91, 6403 51 91 99, 6403 51 95 91, 6403 51 95 99, 6403 51 99 91, 6403 51 99 99, 6403 59 05 15, 6403 59 05 18, 6403 59 05 95, 6403 59 05 98, 6403 59 11 91, 6403 59 11 99, 6403 59 31 91, 6403 59 31 99, 6403 59 35 91, 6403 59 35 99, 6403 59 39 91, 6403 59 39 99, 6403 59 91 91, 6403 59 91 99, 6403 59 95 91, 6403 59 95 99, 6403 59 99 91, 6403 59 99 99, 6403 91 05 15, 6403 91 05 18, 6403 91 05 95, 6403 91 05 98, 6403 91 11 95, 6403 91 11 98, 6403 91 13 95, 6403 91 13 98, 6403 91 16 95, 6403 91 16 98, 6403 91 18 95, 6403 91 18 98, 6403 91 91 95, 6403 91 91 98, 6403 91 93 95, 6403 91 93 98, 6403 91 96 95, 6403 91 96 98, 6403 91 98 95, 6403 91 98 98, 6403 99 05 15, 6403 99 05 18, 6403 99 05 95, 6403 99 05 98, 6403 99 11 91, 6403 99 11 99, 6403 99 31 91, 6403 99 31 99, 6403 99 33 91, 6403 99 33 99, 6403 99 36 91, 6403 99 36 99, 6403 99 38 91, 6403 99 38 99, 6403 99 91 95, 6403 99 91 98, 6403 99 93 25, 6403 99 93 28, 6403 99 93 95, 6403 99 93 98, 6403 99 96 25, 6403 99 96 28, 6403 99 96 95, 6403 99 96 98, 6403 99 98 25, 6403 99 98 28, 6403 99 98 95, 6403 99 98 98, 6405 10 00 81 un 6405 10 00 89.