C 263/6

Apstiprināšanas pieteikuma publikācija attiecībā uz produkta specifikācijas grozījumu, kas nav maznozīmīgs, saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

(2020/C 263/05)

Šī publikācija dod tiesības trīs mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas pret šo pieteikumu izteikt iebildumus atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

APSTIPRINĀŠANAS PIETEIKUMS ATTIECĪBĀ UZ PRODUKTA SPECIFIKĀCIJAS GROZĪJUMU, KAS NAV MAZNOZĪMĪGS, AIZSARGĀTA CILMES VIETAS NOSAUKUMA / AIZSARGĀTAS ĢEOGRĀFISKĀS IZCELSMES NORĀDES GADĪJUMĀ

Grozījuma apstiprināšanas pieteikums saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta pirmo daļu

“ACEITE DE LA COMUNITAT VALENCIANA”

ES Nr.: PDO-ES-0720-AM01 – 1.2.2016.

ACVN (X) AĢIN ( )

1. Pieteikuma iesniedzēja grupa un tās likumīgās intereses

Asociación para la promoción de la DO Aceite de la Comunitat Valenciana (Cilmes vietas nosaukuma “Aceite de la Comunitat Valenciana” veicināšanas apvienība)

C/Sagunto, 39.- 12400 Segorbe

2. Dalībvalsts vai Trešā Valsts

Spānija

3. Produkta specifikācijas punkts, uz kuru attiecas grozījums

☐ Produkta nosaukums

☒ Produkta apraksts

☐ Ģeogrāfiskais apgabals

☒ Izcelsmes apliecinājums

☒ Ražošanas metode

☒ Saikne

☐ Marķējums

☒ Cits [kontroles iestāde]

4. Grozījuma vai grozījumu veids

☒ Ar reģistrētu ACVN vai AĢIN apzīmēta produkta specifikācijas grozījums, kuru nevar uzskatīt par maznozīmīgu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta trešo daļu.

☐ Ar reģistrētu ACVN vai AĢIN apzīmēta produkta specifikācijas grozījums, ko nevar uzskatīt par maznozīmīgu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta trešo daļu, ja vienots dokuments (vai tā ekvivalents) attiecībā uz produktu nav publicēts.

5. Grozījums vai grozījumi

5.1. Produkta apraksts (specifikācijas C iedaļa “Produkta apraksts” un vienotā dokumenta 3.2. punkts)

Ir grozīti šādi analītiskie parametri: K270, oleīnskābe, palmitīnskābe, eikozānskābe (arahīnskābe), augļainuma mediāna, pikantuma mediāna un rūgtenuma mediāna.

Grozījuma pamatojums

Pašreizējā ACVN “Aceite de la Comunitat Valenciana” specifikācijā ir noteiktas to neapstrādāto augstākā labuma olīveļļu īpašības, kas ražotas apgabalā pirms 2007. gada, kad sākās ACVN reģistrācijas process.

Dažos pēdējos gados, jo īpaši kopš 2010. gada, ir novērotas būtiskas Valensijas klimata pārmaiņas, kas izpaužas kā ilgstošs sausums un augstākas par parastajām vidējās temperatūras.

Aptuveni kopš 2000. gada ir pieaudzis to gadu skaits, kuros katra mēneša vidējā temperatūra ir virs parastajām iepriekšējo gadu vidējām vērtībām. Kā liecina kopējais temperatūru kāpums, šis paaugstinājums ir īpaši liels vasaras mēnešos.

Runājot par nokrišņiem, jānorāda, ka Vidusjūras klimatā nokrišņu daudzums parasti ir koncentrēts rudenī un ziemā, kas nozīmē, ka šajos mēnešos jāņem vērā jebkādas izmaiņas lietus modeļos. Tāpēc vēsturiski laikposms no septembra līdz decembrim ir vislietainākie mēneši. Kopš 2000. gada šajos mēnešos ir vērojama lejupejoša tendence vidējā nokrišņu daudzuma ziņā.

Vērā ņemams faktors ir tas, ka pēdējo gadu laikā klimata pārmaiņu dēļ lielākā daļa nokrišņu izkrīt vien dažu dienu laikā, lietusgāzēm ilgstot ne vairāk kā 2–3 dienas. Tas rada lielu noteci kopā ar ierobežotu ūdens pieejamību kultūraugiem, samazinātu augsnes mitrumnoturspēju un, galu galā, zemākām kultūraugu ražām.

Šīs klimatiskās pārmaiņas nenovēršami tieši ietekmē eļļas fizikālos un ķīmiskos parametrus. Taukskābju sastāvs mainās atkarībā no ražošanas apgabala (ģeogrāfiskā platuma un laikapstākļiem), olīvu šķirnes un to gatavības pakāpes.

Analītisko parametru izmaiņas ir saistītas ar iepriekš aprakstītajām būtiskajām klimata pārmaiņām Valensijas autonomajā apgabalā. Šie jaunie klimatiskie apstākļi tieši ietekmē olīvu augšanas ciklu, jo ziedēšana notiek agrāk un ir pagarinājies veģetācijas periods. Galvenā ietekme uz augļiem izpaužas kā polinepiesātināto taukskābju – jo īpaši linolskābes – satura pieaugums. Šī skābe satur konjugētas dubultsaites, kas veicina tāda hromofora veidošanos, kurš tiek absorbēts ultravioletajā spektrā un ir tādas K270 parametra vērtības pamatā, kas nedaudz pārsniedz produkta specifikācijā sākotnēji ierosināto vērtību. Tāpēc K270 parametra vērtības ir jāsaskaņo ar reālajām ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana” eļļu vērtībām, kas saistītas ar ģeogrāfiskā apgabala klimata īpatnībām.

Attiecībā uz augļainuma mediānām ir ierosināts mainīt vērtības uz > 2,5, lai iekļautu “nogatavojušos augļu garšu” tādu eļļu īpašībās, kas pretendē uz šo ACVN.

Augstākas temperatūras nozīmē, ka augļi nogatavojas agrāk un tiek iegūtas olīvas ar nogatavojušos augļu garšu, nodrošinot tādām šķirnēm kā ‘Serrana’, ‘Farga’ un ‘Morruda’ saldāku, mazāk intensīvu garšu, savukārt mazāks nokrišņu daudzums var uzlabot rūgtumu un pikantumu, kas raksturīgas atsevišķām šķirnēm, piemēram, ‘Blanqueta’ vai ‘Villalonga’.

Pēc tam, kad vairākus gadus ir novērots viens un tas pats klimatoloģiskais modelis (neliels nokrišņu daudzums un augstākas temperatūras) un apkopotas apgabalā ražoto eļļu analīzes, ir nepieciešams pielāgoties jaunajiem apstākļiem un mainīt konkrētus parametrus tā, lai specifikācija atbilstu tādai olīveļļas ražošanai Valensijā, kāda tā ir šodien.

Šis grozījums ietekmē produkta specifikāciju (C iedaļu) un vienoto dokumentu (3.2. punktu). Abos dokumentos ir grozīti turpmāk minētie punkti.

Iepriekšējais formulējums:

“Neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa:

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K270 ≤ 0,15,

— oleīnskābes saturs no 70 % līdz 82 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitīnskābes saturs no 9,5 % līdz 12 % no kopējā taukskābju satura,

— eikozānskābes (arahīnskābes) saturs mazāks par 0,5 % no kopējā taukskābju satura,

— augļainuma mediāna > 3 un < 6,

— pikantuma mediāna > 1 un < 3,

— rūgtenuma mediāna > 1 un < 3,

— attiecībai starp augļainuma mediānu un rūgtenuma un pikantuma mediānu ir jābūt tādai, lai eļļu raksturotu kā līdzsvarotu.”

Jaunais formulējums:

“Neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa:

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K270 < 0,18,

— oleīnskābes saturs no 60 % līdz 82 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitīnskābes saturs no 7,5 % līdz 20 % no kopējā taukskābju satura,

— eikozānskābes (arahīnskābes) saturs mazāks par 0,4 % no kopējā taukskābju satura,

— augļainuma mediāna > 2,5,

— pikantuma mediāna ≥ 1,5,

— rūgtenuma mediāna ≥ 1,5,

— attiecībai starp augļainuma mediānu un rūgtenuma un pikantuma mediānu ir jābūt tādai, lai eļļu raksturotu kā līdzsvarotu. Tas nozīmē, ka rūgtenuma un pikantuma mediāna nekādā gadījumā nepārsniegs augļainuma mediānu par 2 vienībām.”

5.2. Izcelsmes apliecinājums (specifikācijas E iedaļa “Izcelsmes apliecinājums”)

Specifikācijas E iedaļa “Izcelsmes apliecinājums” ir pārfrāzēta, izklāstot labāku produkta izcelsmes pārbaudes sistēmu un definējot uzturamos reģistrus.

Iedaļas pārstrādāšanas pamatojums

Konkrētās ieviestās kontroles procedūras ir aprakstītas šīs iedaļas jaunajā formulējumā; iepriekš iedaļa bija sagatavota tik detalizēti, ka vairāk atbilda kvalitātes rokasgrāmatai. Tādējādi tā ir grozīta, lai piemērotā veidā aprakstītu elementus, kas nepieciešami ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana” uzraudzības veikšanai.

Šis grozījums ietekmē produkta specifikāciju.

Specifikācijas E iedaļas “Izcelsmes apliecinājums” iepriekšējais formulējums:

“— Dokumentāri pierādījumi par ražotāju gada deklarāciju esību, kas sniedz informāciju par zemes gabalu kadastra numuriem, to atrašanās vietu, platību, aplēsto jaudu utt. un tādējādi apstiprina, ka olīvas ir no ražošanas apgabala olīvkoku audzēm, kur ir konstatēts, ka tiek audzētas apstiprinātās šķirnes.

— Kontroles, uzraudzības un reģistrēšanas sistēmu esība attiecībā uz izmantoto lauksaimniecības un ražošanas praksi un tas, ka šāda prakse atbilst reglamentējošo dokumentu noteikumiem un garantē produkta izsekojamību.

— Tas, ka eļļas spiestuves iegūst eļļu atbilstīgi nosacījumiem, kas paredzēti šajā specifikācijā, un uzglabā telpās, kas nodrošina tās optimālu saglabāšanu.

— Tas, ka eļļas spiestuves nodrošina to, ka uzglabāšanas posmā tiek saglabātas eļļu fizikālās, ķīmiskās un organoleptiskās īpašības, un eļļu tirdzniecības laikā pastāv uzraudzības plāns un procedūras, kas nepieļauj, ka tiek izplatītas un pārdotas jebkādas ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu apzīmētas eļļas, kas atzītas par tādām, kuras nesasniedz vajadzīgo kvalitātes slieksni.”

Specifikācijas E iedaļas “Izcelsmes apliecinājums” jaunais formulējums:

“Pierādījumi, ka eļļas izcelsmes vieta ir noteiktais apgabals, tiek iegūti kontroles un sertifikācijas procedūrās, kas ietver šādus aspektus:

— olīvkoku audžu reģistru, kur norādītas reģistrējamās šķirnes, saimniecību īpašnieki un zemes gabali,

— ražošanas un iepakošanas uzņēmumu reģistru, kur norādīti uzņēmumu īpašnieki un reģistrējamie īpašumi,

— reģistrēto uzņēmēju pašuzraudzību: reģistrētie uzņēmēji glabā datus par pašu veiktajām pārbaudēm, lai pierādītu, ka tie ievēro specifikācijā izklāstītās prasības, un parādītu izejvielu izcelsmi. Šīs pašuzraudzības saturs ir noteikts kvalitātes vadības rokasgrāmatā,

— izsekojamību: to nodrošina visos audzēšanas, ražošanas un iepildīšanas posmos, lai ļautu pārbaudīt ar ACVN apzīmētās eļļas izcelsmi. Proti, izmantotajai izsekojamības sistēmai ir jāļauj pierādīt saikni starp katru izejvielu partiju un katru piegādāto “Aceite de la Comunitat Valenciana” partiju,

— kontroli un sertifikāciju: kontroles iestāde pārrauga reģistrēto uzņēmēju pašuzraudzību, izsekojamības sistēmu un ražošanas procesa uzraudzību. Tā uzrauga arī eļļas īpašības, kā izklāstīts specifikācijā. Šīs uzraudzības pamatā ir periodiskas inspekcijas, dokumentācijas (reģistru) izskatīšana un pudelēs iepildītās eļļas kvalitātes pārbaudes,

— ja šajā specifikācijā noteiktās prasības netiek izpildītas, tad eļļu nevar laist tirdzniecībā ar šo ACVN.”

5.3. Ražošanas metodes apraksts (specifikācijas F iedaļa)

Iepriekšējā formulējumā bija sniegts izsmeļošs pārskats par visām lauksaimniecības metodēm un veiktajām eļļas ražošanas darbībām neatkarīgi no tā, vai tās tieši ietekmēja produkta raksturīgās īpašības. Tika uzskatīts, ka šī iedaļa ir jāvienkāršo.

Iedaļas pārstrādāšanas pamatojums

Iepriekšējais ražošanas metodes apraksts bija gan pārāk garš, gan ļoti vispārīgs. Iedaļa ir grozīta un tagad ir kodolīgāka; tajā ir ietverti konkrēti prakses veidi, kas tiek ievēroti apgabalā, lai palīdzētu piešķirt ar ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana” apzīmētajai eļļai tās raksturīgās pazīmes.

Šis grozījums ietekmē produkta specifikāciju.

Specifikācijas F iedaļas “Ražošanas metodes apraksts” iepriekšējais formulējums:

“— Kokus stāda rindās, ievērojot stādījumu vidējo biezību 101,7 olīvkoku vienā hektārā (stādīšanas modelis apmēram 10 x 10 metri) un atstājot vienu atvasi uz koku. Kokus stāda galvenokārt neapūdeņotā zemē, un, ņemot vērā tradicionālās olīvkoku audzes ar zemu ražīguma līmeni, no viena koka iegūtā vidējā raža gan olīvu, gan eļļas ziņā ir ļoti zema (2 kg eļļas no koka un 10 kg olīvu no koka).

— Tradicionālās olīvu audzēšanas metodes tiek izmantotas tādā veidā, kas rada minimālu lauksaimniecības ietekmi uz vidi. Lai sertificētu un garantētu šo minimālo ietekmi uz vidi un lai nodrošinātu produkta izsekojamību no to lauksaimnieku kultivētajiem olīvu audzēšanas zemes gabaliem, kas saistīti ar ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana”, attiecībā uz katru viendabīgo audzēšanas vienību jāaizpilda reģistrācijas žurnāls. Šajā žurnālā uzskaita visus lauksaimniecības darbus, ko veic dažādos zemes gabalos, un regulatīvā padome to piegādā visiem iesaistītajiem lauksaimniekiem.

— Galvenie veiktie lauksaimniecības darbi ir šādi: — uzlabojumi un mēslošana, — augsnes apstrāde, — atzarošana, — apūdeņošana, — kaitēkļu un slimību apkarošana.

— Olīvas novāc tieši no koka, visbiežāk izmantojot tradicionālo roku darba metodi, kas zināma kā “slaukšana” [olīvas rauj, slidinot roku pa zaru uz leju]. Lai novāktu lielas ražas, var izmantot arī dažāda veida mašīnas, ja tās neietekmē olīvu kvalitāti.

— Novāktās olīvas tiek ievietotas plastmasas kastēs vai tīrās piekabēs un tajā pašā dienā aizvestas uz eļļas spiestuvi. Olīvas transportē apstākļos, kas piemēroti, lai nodrošinātu, ka tās, sasniedzot galamērķi, ir neskartas, un parūpējoties, lai augļi netiktu pārkrauti pavirši, lai netiktu izmantoti nepiemēroti konteineri vai lai konteineri netiktu pielādēti pārāk smagi un augļi netiktu bojāti vai saspiesti.

— ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana” olīveļļas ražošanā tiek izmantotas tikai no koka novāktas olīvas. Nekad netiek izmantoti no zemes savākti augļi.

— Šīs prasības pārbauda eļļas spiestuvēs, uz kurām tiek piegādātas izejvielas, proti, olīvas. Eļļas spiestuves ir izstrādājušas sistēmas un dokumentējušas ieviestās procedūras, kas sniedz atbilstības garantijas. Piemēram, spiestuvēs ir jābūt aprīkojumam un/vai darba sistēmām, kas nodrošina, ka tiek nodalītas olīvas ar dažādām īpašībām.

— Ražošanas procesu veido šādi posmi: — olīvu transportēšana: tiek ievēroti optimālie higiēnas standarti un darīts viss, lai nesabojātu augļus, — olīvu piegāde: tiek noteikta saņemtā sūtījuma izcelsme, — olīvu pārstrāde: olīvas tiek pārstrādātas, izmantojot piemērotus apstrādes, spiešanas, ekstrahēšanas un saglabāšanas paņēmienus, lai iegūtu augstākās kvalitātes produktu un saglabātu produkta īpašības, kas specifiskas konkrētajam apgabalam. Laiks no olīvu novākšanas līdz to pārstrādei uzņēmumā nedrīkst pārsniegt 48 stundas.

— Pārstrādājot olīvas, tiek ņemti vērā šādi faktori: — olīvas jāizspiež, izmantojot nepārtrauktās darbības metodi, — olīvu masas mīcīšanas temperatūra nedrīkst pārsniegt līmeni, kas varētu kaitēt eļļas optimālajām fizikālajām, ķīmiskajām un organoleptiskajām īpašībām, — vienīgā atļautā pārstrādes palīgviela ir pārtikas talks, — iegūto vielu nodalīšana galvenokārt notiek ar centrifūgas palīdzību, — attiecīgā gadījumā horizontālās un vertikālās dekantēšanas posmā pievienotā ūdens temperatūra nekad nedrīkst pārsniegt 36 °C, — dabiskā dekantēšana ir atkarīga no to piemaisījumu daudzuma, ko satur eļļa, — eļļa ir jāuzglabā pilnīgi noslēgtās tvertnēs, kas izgatavotas no nerūsējoša tērauda vai citiem materiāliem. Ir jābūt iespējai ņemt paraugus no šīm tvertnēm, kā arī rūpīgi tās iztīrīt un periodiski iztukšot. Turklāt tvertnēm jāspēj nodrošināt produkta kvalitātes saglabāšanu vismaz vienu gadu.

— Iepakojot eļļu, tiek ņemti vērā šādi faktori: — “Aceite de la Comunitat Valenciana” iepakošanu var veikt jebkurā uzņēmumā bez jebkādiem ģeogrāfiskiem ierobežojumiem, — eļļu iepako traukos, kas garantē, ka produkts tiek pareizi saglabāts. Šie trauki var būt izgatavoti no PET, stikla, pārklāta metāla vai keramikas, ja šie materiāli ir nekaitīgi pārtikas produktiem. Priekšroka dodama iepakojumam, kas vislabāk aizsargā produktu no gaismas, siltuma, u. c., — maksimālais iepakojuma tilpums ir 5 litri, kas pieļauj 100 ml, 250 ml, 500 ml, 750 ml 1,0 l, 2,0 l, 2,5 l, 3 l un 5 l tilpuma iepakojumu.”

Specifikācijas F iedaļas “Ražošanas metodes apraksts” jaunais formulējums:

“(Tieši no koka novāktās) olīvas vai nu novāc ar rokām, izmantojot tradicionālās metodes – proti, “slaukšanas” metodi, kad olīvas tiek norautas, slidinot roku pa zaru uz leju, vai zaru kratīšanas metodi, kad vispirms uz zemes tiek izklātas segas, lai, olīvām krītot, novērstu to bojājumus un saskari ar zemi –, vai ar mašīnām. Lai novērstu augļu bojāšanu, olīvas vienmēr transportē uz ražošanas uzņēmumu nefasētā veidā, kastēs, stingros ierobežota tilpuma konteineros vai piekabēs. Pārvadājumi maisos ir aizliegti augļiem radīto bojājumu dēļ. Laiks no olīvu novākšanas līdz to pārstrādei uzņēmumā nedrīkst pārsniegt 48 stundas. Eļļas, ko ražo, atkārtoti izspiežot olīvu izspaidu (orujo) un eļļas raušu (alperujo) paliekas, netiek akceptētas.”

5.4. Saikne ar apgabalu (produkta specifikācijas H iedaļa un vienotā dokumenta 5. punkts)

Iedaļā par saikni ar apgabalu ir izdarīti šādi grozījumi:

a) ir atjaunināti pēdējo gadu faktisko temperatūru un nokrišņu daudzuma dati;

b) ir grozīti vairāki eļļas analītiskie parametri: — augļainuma līmenis →> 2,5 (iepriekš > 5), — pikantuma līmenis → ≥ 1,5 (iepriekš no 1 līdz 3), — kā arī tagad noteikts, ka rūgtenuma un pikantuma mediāna pārsniegs (sic) augļainuma mediānu par 2 vienībām un tāpēc eļļai vienmēr piemitīs līdzsvarotas eļļas īpašības.

Iedaļas pārstrādāšanas pamatojums

Kā minēts 5.1. punktā, pēdējos gados ir novērotas būtiskas Valensijas klimata pārmaiņas. Iedaļa par saikni bija jāpārstrādā, lai atspoguļotu pašreizējos klimata parametrus.

Turklāt šajā specifikācijas grozījuma pieteikumā ir ierosināts grozīt vairāku eļļas analītisko parametru vērtības (sk. 5.1. punktu). Daži no šiem parametriem parādās arī sakarā ar saikni, un tāpēc tiem jābūt tādām pašām vērtībām kā iedaļā “Produkta apraksts”.

Iemesls šiem grozījumiem ir pēdējos gados notikušās klimatisko apstākļu pārmaiņas. Neliela temperatūras paaugstināšanās, kas saistīta ar ievērojami mazāku nokrišņu daudzumu, atspoguļojas ar ACVN “Aceite de La Comunitat Valenciana” apzīmētās eļļas analītiskajos un organoleptiskajos parametros.

Maigo ziemu (vidējā temperatūra – no 7 °C līdz 11 °C) un karsto vasaru (vidējā maksimālā temperatūra – no 22 °C līdz 26 °C) dēļ ziedēšana notiek agrāk un pagarinās veģetācijas periods.

Galvenā ietekme uz augļiem izpaužas kā nepiesātināto taukskābju – jo īpaši oleīnskābes un linolskābes – satura pieaugums. Linolskābe satur konjugētas dubultsaites, kas veicina hromofora absorbciju ultravioletajā spektrā, un ļauj iegūt K270 parametra vērtību, kas ir ≤ 0,18.

Visi šie lietus un temperatūras parametri nodrošina aizsargāto šķirņu augļiem vidēju vai salīdzinoši augstu oleīnskābes (vidējais līmenis svārstās no 60 % līdz 82 %), linolēnskābes (> 8 %) vai palmitīnskābes (no 7,5 % līdz 20 %) saturu.

Ierosināto grozījumu mērķis ir aprakstīt eļļu, ko pašlaik iegūst aizsargātajā apgabalā, vienlaikus saglabājot eļļas kvalitāti.

Šis grozījums ietekmē produkta specifikāciju (H iedaļu) un vienoto dokumentu (5. punktu). Abos dokumentos attiecīgie punkti ir izteikti tā, kā norādīts turpmāk.

Specifikācijas H iedaļas “Saikne ar apgabalu” un vienotā dokumenta 5. punkta iepriekšējais formulējums:

“Dabas faktori

Attiecīgajā teritorijā ir tipisks Vidusjūras klimats, ko raksturo maigas ziemas, maz nokrišņu, kuri ir pārsvarā rudenī un pavasarī, un ļoti sausas vasaras. Vidusjūras ietekme, pussalas sauszemes masa un Atlantijas laika apstākļi ģeogrāfiskajā apgabalā rada vienmērīgu klimatu. Turklāt klimatiskie faktori ir īpaši vienmērīgi galveno audzēšanas ciklu laikā, t. i., ziedēšanas laikā, augļu nobriešanas pēdējos posmos un eļļas veidošanās laikā. Attiecīgi:

— gada vidējās temperatūras olīvu ražošanas apgabalā ir no 12 līdz 16 °C, ar ievērojamām atšķirībām starp ziemas (vidēji no 6 līdz 10 °C) un vasaras temperatūru (vidēji augstākas, no 22 līdz 26 °C). Šādas temperatūras veicina olīvkoku fenoloģisko attīstību,

— vidējais nokrišņu daudzums ir no 500–600 milimetriem gadā – ar dažām svārstībām, kad īpaši sausos gados var būt 200–300 mm gadā – līdz 700–800 mm gadā.

Augsnes cilmiezis galvenokārt ir kaļķakmens, lai gan atrodamas arī atsevišķas smilšakmens, merģeļa un krīta joslas. Kopumā zemākais slānis ir galvenokārt mezozoja ēras veidojumi, kas sastāv no krīta perioda un juras perioda kaļķakmens klintīm (kuras mijas ar merģeli un smilšakmeni). Kultivētās augsnes audzēšanas apgabalā veidojušās uz nesenāku ģeoloģisko periodu nogulumiežiem, kas sastāv galvenokārt no terciāra un kvartāra perioda materiāliem, kuri veido Vidusjūras sarkanzemes augsnes “Terra Rossa”, kam ir labs mehāniskais sastāvs un struktūra, tās ir labi drenētas un īpaši piemērotas olīvu audzēšanai.

Ģeogrāfiskā apgabala reljefs ietver terases, virs kurām ir kalni un zem kurām ir ielejas, un kuras veido Ibērijas un Betijas grēdu pakājes, kas kļūst nolaidenākas virzienā uz austrumiem un jūras krastu. Olīvu audzēšana ir ierobežota 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, jo no jūras krasta virzienā uz rietumiem izplešas intensīva augļkopība, it īpaši citrusaugļu audzēšana apūdeņotajās zemēs. Tā rezultātā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā olīvkoku audzēm ir ļoti vienmērīgi vides un ekoloģiskie apstākļi. Olīvas kopā ar mandelēm un ceratoniju dominē Ibērijas pussalas austrumu lauksaimnieciskajā ainavā, kas tiek dēvēta par “arbolado de secano” [koku audzēšana nemeliorētās zemēs].

Cilvēkfaktori

Olīvkoku audzes Valensijas apgabalā pieminētas jau romiešu laikos vairāk nekā pirms diviem tūkstošiem gadu. Ir pierādījumi par olīvu audzēšanu Maestrazgo de Castellón komarkās, Via Augusta ceļa apkārtnē, kas savienoja Romas impērijas galvaspilsētu ar Kadisu (Cadiz). Arī tagad attiecīgajā rajonā daudzi koki ir vairāk nekā 1 000 gadu veci, un tos var apskatīt, pateicoties Maestrazgo kooperatīvu iniciatīvai, kas piedāvā vairākus tūrisma maršrutus “Tūkstošgadīgā olīveļļas nozare.”

Ir vērts pieminēt arī botāniķa Cavanilles darbu “Observaciones sobre la Historia Natural, Geografía, Agricultura, población y frutos del Reino de Valencia” [Piezīmes par Valensijas karalistes dabas vēsturi, ģeogrāfiju, lauksaimniecību, cilvēkiem un produktiem] (1795–1797). Viņa piezīmes par lauksaimniecību un jo īpaši par olīvu audzēšanu un olīveļļas ražošanu ir ļoti interesantas un attiecas uz visu Valensijas ražošanas apgabalu. Olīveļļa un olīvu audzēšana tiek pieminēta daudzkārt.

Olīvu audzēšana ir saimnieciska darbība, kam visos ražošanas apgabalos ir dziļas saknes, kas galvenokārt saistītas ar šīs šķirnes audzēšanas nepārtraukto raksturu. Olīvkoku audzēšanas vietu apkaimē izveidojusies agrārās rūpniecības un ekonomikas sistēma, kas ir veicinājusi sociālo un ekonomisko progresu lauku rajonos, tajā pašā laikā dodot iespēju turpināt iegūt ekoloģiski ilgtspējīgas ražas apgabalos, kur klimata un augsnes apstākļi nebūtu piemēroti nevienai citai kultūrai.

Zemes gabalu sadalījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā ir raksturīgs šim reģionam: stādījumu platības ir ļoti mazas, zemes gabaliem ir stāvas nogāzes, pieeja ir ierobežota, terases ir ar sausām akmens sienām, ir liels augsnes pārtuksnešošanās un meža ugunsgrēku risks, augsne ir salīdzinoši nabadzīga ar organiskajām vielām, un tās ūdensietilpība ir zema. Visu šo faktoru dēļ olīvu audzēšanai ir būtiska ekoloģiska nozīme šā noteiktā ģeogrāfiskā apgabala ekosistēmā.

Tā rezultātā zemes gabalu pārvaldība attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā pamatojas uz ģimenes ekonomiku, kuras sausajos apvidos nodarbojas ar sīksaimniecību, kur olīveļļas ražošana notiek, izmantojot kooperatīvu sistēmu, un pašpatēriņa līmenis ir augsts. Lauksaimnieka prasmes darbā ar attiecīgo kultūru tiek nodotas no vienas paaudzes uz nākamo.

Klimata, augsnes, vides un sociālo apstākļu pētījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā kopā ar tur audzēto olīvu fenoloģiskās attīstības analīzi ir liecinājis, ka šis apgabals nodrošina vienmērīgus apstākļus olīvu audzēšanai. Pētījumā secināts, ka visā apgabalā olīvas audzē vienmērīgos ekoloģiskos apstākļos.

Produkta specifika

Eļļas “Aceite de la Comunitat Valenciana” raksturīgās īpašības galvenokārt veido tajā izmantotās olīvu šķirnes. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās dod eļļu ar tādām īpašībām, kas padara to unikālu gan taukskābju sastāva, gan organoleptisko īpašību ziņā.

Eļļai, kas ražota noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, ir ļoti līdzsvarots taukskābju saturs ar salīdzinoši augstu oleīnskābes, linolskābes un linolēnskābes līmeni. Tā rezultātā “Aceite de la Comunitat Valenciana” ir augsta nepiesātināto un piesātināto taukskābju attiecība.

No organoleptiskā viedokļa šai eļļai ir viens no vislielākajiem aromātu klāstiem un to dažādība. Augļainuma līmenis ir lielāks par 5; eļļai ir zaļās olīvas, mandeles, zaļu lapu, citrusaugļu, banānu un zāles aromāti. Pikantuma un rūgtenuma līmenis ir no 1 līdz 3. Tādējādi attiecības starp “augļainuma”, “rūgtenuma” un “pikantuma” intensitāti rada līdzsvarotu eļļas garšu.

Cēloņsakarība starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām

Turpmāk ir minēti galvenie faktori, kas piešķir eļļai “Aceite de la Comunitat Valenciana” tās unikālās īpašības un pierāda saiknes starp produkta kvalitāti ģeogrāfisko vidi.

Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā simbolizē Ibērijas pussalas austrumu daļas šķirņu senumu, bagātību un daudzveidību. Tās ir šķirnes, kas lieliski piemērotas apgabala apstākļiem, jo lauksaimnieki tās ir selekcionējuši un pavairojuši ļoti ilgu laiku.

Noteiktā ģeogrāfiskā apgabala šķirņu profils un reljefs nosaka ļoti ilgu ražas novākšanas posmu no oktobra līdz februārim. Ražošana ir ierobežota, jo saimniecībām raksturīgs neliels apjoms. Lauksaimnieks plāno savu ražu, ražas vākšanas sākumu katrā zemes gabalā nosakot, pamatojoties uz augļu paraugos novēroto gatavību, kas ļauj ražas vākšanu plānot detalizētāk. Tas nodrošina nepārtrauktu augļu plūsmu no olīvdārziem līdz eļļas spiestuvei un to, ka augļi gatavības pakāpes ziņā ir viendabīgi un tiem nav vajadzīga pagaidu uzglabāšana. Tādējādi tiek nodrošināta eļļas ražošanas izejvielu kvalitāte, kas dod eļļai raksturīgās organoleptiskās, fizikālās un ķīmiskās īpašības.

Tas, ka stādījumi atrodas 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, nozīmē, ka temperatūras svārstības starp dienu un nakti veicina tādu augļu sastāvdaļu izveidi, kas rada augļaino, rūgteno un pikanto garšu. Augsne, kurā parasti audzē olīvas, kura nav auglīga un kurai ir ļoti augsts aktīvā kaļķa saturs, ir viens no faktoriem, kas dod augļiem to sevišķās organoleptiskās īpašības.

Ražošanas apgabalā ir īpaši klimatiskie apstākļi gan temperatūras, gan nokrišņu daudzuma ziņā. Lietus koncentrācija rudenī un pavasarī ir ļoti izdevīga olīvu audzēšanai un iegūtās eļļas kvalitātei, jo tā ievērojami sekmē eļļas aromāta un garšas mīkstināšanu. Pavasara lietus veicina labu ražas augšanu. Tas nosaka ražas līmeni turpmākajos gados. Visbeidzot, Vidusjūras mērenā temperatūra ziemā un vasarā palielina aromātisko daudzveidību, kas dod “Aceite de la Comunitat Valenciana” tai piemītošās unikālās īpašības.”

Specifikācijas H iedaļas “Saikne ar apgabalu” un vienotā dokumenta 5. punkta jaunais formulējums:

“Dabas faktori

Attiecīgajā teritorijā ir tipisks Vidusjūras klimats, ko raksturo maigas ziemas, maz nokrišņu, kuri ir pārsvarā rudenī un pavasarī, un ļoti sausas vasaras. Vidusjūras ietekme, pussalas sauszemes masa un Atlantijas laika apstākļi ģeogrāfiskajā apgabalā rada vienmērīgu klimatu. Turklāt klimatiskie faktori ir īpaši vienmērīgi galveno audzēšanas ciklu laikā, t. i., ziedēšanas laikā, augļu nobriešanas pēdējos posmos un eļļas veidošanās laikā. Attiecīgi:

— gada vidējās temperatūras olīvu ražošanas apgabalā ir no 15 līdz 18 °C, ar ievērojamām atšķirībām starp ziemas (vidēji no 7 līdz 11 °C) un vasaras temperatūru (vidēji augstākas, no 22 līdz 26 °C). Šādas temperatūras veicina olīvkoku fenoloģisko attīstību,

— vidējais nokrišņu daudzums ir no 400–500 milimetriem gadā – ar dažām svārstībām, kad īpaši sausos gados var būt 200–300 mm gadā – līdz 700–800 mm gadā. Pēdējos gados apgabalā ir vērojama spēcīga tendence samazināties nokrišņu daudzumam.

Augsnes cilmiezis galvenokārt ir kaļķakmens, lai gan atrodamas arī atsevišķas smilšakmens, merģeļa un krīta joslas. Kopumā zemākais slānis ir galvenokārt mezozoja ēras veidojumi, kas sastāv no krīta perioda un juras perioda kaļķakmens klintīm (kuras mijas ar merģeli un smilšakmeni). Kultivētās augsnes audzēšanas apgabalā veidojušās uz nesenāku ģeoloģisko periodu nogulumiežiem, kas sastāv galvenokārt no terciāra un kvartāra perioda materiāliem, kuri veido Vidusjūras sarkanzemes augsnes “Terra Rossa”, kam ir labs mehāniskais sastāvs un struktūra, tās ir labi drenētas un īpaši piemērotas olīvu audzēšanai.

Ģeogrāfiskā apgabala reljefs ietver terases, virs kurām ir kalni un zem kurām ir ielejas, un kuras veido Ibērijas un Betijas grēdu pakājes, kas kļūst nolaidenākas virzienā uz austrumiem un jūras krastu. Olīvu audzēšana ir ierobežota 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, jo no jūras krasta virzienā uz rietumiem izplešas intensīva augļkopība, it īpaši citrusaugļu audzēšana apūdeņotajās zemēs. Tā rezultātā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā olīvkoku audzēm ir ļoti vienmērīgi vides un ekoloģiskie apstākļi. Olīvas kopā ar mandelēm un ceratoniju dominē Ibērijas pussalas austrumu lauksaimnieciskajā ainavā, kas tiek dēvēta par “arbolado de secano” [koku audzēšana nemeliorētās zemēs].

Cilvēkfaktori

Olīvkoku audzes Valensijas apgabalā pieminētas jau romiešu laikos vairāk nekā pirms diviem tūkstošiem gadu. Ir pierādījumi par olīvu audzēšanu Maestrazgo de Castellón komarkās, Via Augusta ceļa apkārtnē, kas savienoja Romas impērijas galvaspilsētu ar Kadisu (Cadiz). Arī tagad attiecīgajā rajonā daudzi koki ir vairāk nekā 1 000 gadu veci, un tos var apskatīt, pateicoties Maestrazgo kooperatīvu iniciatīvai, kas piedāvā vairākus tūrisma maršrutus “Tūkstošgadīgā olīveļļas nozare”.

Ir vērts pieminēt arī botāniķa Cavanilles darbu “Observaciones sobre la Historia Natural, Geografía, Agricultura, población y frutos del Reino de Valencia” (Piezīmes par Valensijas karalistes dabas vēsturi, ģeogrāfiju, lauksaimniecību, cilvēkiem un produktiem) (1795–1797). Viņa piezīmes par lauksaimniecību un jo īpaši par olīvu audzēšanu un olīveļļas ražošanu ir ļoti interesantas un attiecas uz visu Valensijas ražošanas apgabalu. Olīveļļa un olīvu audzēšana tiek pieminēta daudzkārt.

Olīvu audzēšana ir saimnieciska darbība, kam visos ražošanas apgabalos ir dziļas saknes, kas galvenokārt saistītas ar šīs šķirnes audzēšanas nepārtraukto raksturu. Olīvkoku audzēšanas vietu apkaimē izveidojusies agrārās rūpniecības un ekonomikas sistēma, kas ir veicinājusi sociālo un ekonomisko progresu lauku rajonos, tajā pašā laikā dodot iespēju turpināt iegūt ekoloģiski ilgtspējīgas ražas apgabalos, kur klimata un augsnes apstākļi nebūtu piemēroti nevienai citai kultūrai.

Zemes gabalu sadalījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā ir raksturīgs šim reģionam: stādījumu platības ir ļoti mazas, zemes gabaliem ir stāvas nogāzes, pieeja ir ierobežota, terases ir ar sausām akmens sienām, ir liels augsnes pārtuksnešošanās un meža ugunsgrēku risks, augsne ir salīdzinoši nabadzīga ar organiskajām vielām, un tās ūdensietilpība ir zema. Visu šo faktoru dēļ olīvu audzēšanai ir būtiska ekoloģiska nozīme šā noteiktā ģeogrāfiskā apgabala ekosistēmā.

Tā rezultātā zemes gabalu pārvaldība attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā pamatojas uz ģimenes ekonomiku, kuras sausajos apvidos nodarbojas ar sīksaimniecību, kur olīveļļas ražošana notiek, izmantojot kooperatīvu sistēmu, un pašpatēriņa līmenis ir augsts. Lauksaimnieka prasmes darbā ar attiecīgo kultūru tiek nodotas no vienas paaudzes uz nākamo.

Klimata, augsnes, vides un sociālo apstākļu pētījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā kopā ar tur audzēto olīvu fenoloģiskās attīstības analīzi ir liecinājis, ka šis apgabals nodrošina vienmērīgus apstākļus olīvu audzēšanai. Pētījumā secināts, ka visā apgabalā olīvas audzē vienmērīgos ekoloģiskos apstākļos.

Produkta specifika

Eļļas “Aceite de la Comunitat Valenciana” raksturīgās īpašības galvenokārt veido tajā izmantotās olīvu šķirnes. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās dod eļļu ar tādām īpašībām, kas padara to unikālu gan taukskābju sastāva, gan organoleptisko īpašību ziņā.

Eļļai, kas ražota noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, ir ļoti līdzsvarots taukskābju saturs – ar vidēju vai salīdzinoši augstu oleīnskābes, linolskābes un linolēnskābes līmeni. Tā rezultātā “Aceite de la Comunitat Valenciana” ir augsta nepiesātināto un piesātināto taukskābju attiecība.

No organoleptiskā viedokļa šai eļļai ir viens no vislielākajiem aromātu klāstiem un to dažādība. Augļainuma līmenis pārsniedz 2,5, kas tiek raksturots kā maigs vai vidējs augļainums, un eļļai ir zaļās olīvas, mandeles, zaļu lapu, citrusaugļu, banānu un zāles aromāti. Pikantuma un rūgtenuma līmenis pārsniedz 1,5. Rūgtenuma un pikantuma mediāna nekādā gadījumā nepārsniegs augļainuma mediānu par 2 vienībām, un tāpēc eļļai vienmēr piemitīs līdzsvarotas eļļas īpašības. Tādējādi attiecības starp “augļainuma”, “rūgtenuma” un “pikantuma” intensitāti rada līdzsvarotu eļļas garšu.

Cēloņsakarība starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām

Turpmāk ir minēti galvenie faktori, kas piešķir eļļai “Aceite de la Comunitat Valenciana” tās unikālās īpašības un pierāda saiknes starp produkta kvalitāti ģeogrāfisko vidi.

Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā simbolizē Ibērijas pussalas austrumu daļas šķirņu senumu, bagātību un daudzveidību. Tās ir šķirnes, kas lieliski piemērotas apgabala apstākļiem, jo lauksaimnieki tās ir selekcionējuši un pavairojuši ļoti ilgu laiku.

Noteiktā ģeogrāfiskā apgabala šķirņu profils un reljefs nosaka ļoti ilgu ražas novākšanas posmu no oktobra līdz februārim. Ražošana ir ierobežota, jo saimniecībām raksturīgs neliels apjoms. Lauksaimnieks plāno savu ražu, ražas vākšanas sākumu katrā zemes gabalā nosakot, pamatojoties uz augļu paraugos novēroto gatavību, kas ļauj ražas vākšanu plānot detalizētāk. Tas nodrošina nepārtrauktu augļu plūsmu no olīvdārziem līdz eļļas spiestuvei un to, ka augļi gatavības pakāpes ziņā ir viendabīgi un tiem nav vajadzīga pagaidu uzglabāšana. Tādējādi tiek nodrošināta eļļas ražošanas izejvielu kvalitāte, kas dod eļļai raksturīgās organoleptiskās, fizikālās un ķīmiskās īpašības.

Tas, ka stādījumi atrodas 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, nozīmē, ka temperatūras svārstības starp dienu un nakti veicina tādu augļu sastāvdaļu izveidi, kas rada augļaino, rūgteno un pikanto garšu. Augsne, kurā parasti audzē olīvas, kura nav auglīga un kurai ir ļoti augsts aktīvā kaļķa saturs, ir viens no faktoriem, kas dod augļiem to sevišķās organoleptiskās īpašības.

Ražošanas apgabalā ir īpaši klimatiskie apstākļi gan temperatūras, gan nokrišņu daudzuma ziņā. Noteiktajā apgabalā ir samērā neliels gada vidējais nokrišņu daudzums, kas ir raksturīgi sadalīts starp diviem gadalaikiem: rudeni un pavasari. Lietus koncentrācija rudenī un pavasarī ir ļoti izdevīga olīvu audzēšanai un iegūtās eļļas kvalitātei, jo tā ievērojami sekmē eļļas aromāta un garšas mīkstināšanu. Pavasara lietus veicina labu ražas augšanu. Tas nosaka ražas līmeni turpmākajos gados. Visbeidzot, Vidusjūras mērenā temperatūra ziemā un vasarā palielina aromātisko daudzveidību, kas dod “Aceite de la Comunitat Valenciana” tai piemītošās unikālās īpašības.”

5.5. Kontroles iestāde (specifikācijas I iedaļa)

Ir grozīts kontroles iestādes nosaukums un adrese.

Iedaļas pārstrādāšanas pamatojums

Šī iedaļa ir atjaunināta, jo ģenerāldirektorāts mainīja savu nosaukumu.

Šis grozījums ietekmē produkta specifikāciju.

Specifikācijas grozījums: I iedaļas “Kontroles iestāde” jaunais formulējums

I iedaļas “Kontroles iestāde” iepriekšējais formulējums:

“Dirección General de Empresas Agroalimentarias y Pesca (Lauksaimniecības pārtikas ražošanas uzņēmumu un zivsaimniecību ģenerāldirektorāts) Conselleria de Presidencia y Agricultura, Pesca, Alimentación y Agua (Prezidentūras un lauksaimniecības, zivsaimniecības, pārtikas un ūdens reģionālā ministrija) C/Castán Tobeñas, 77 Complejo administrativo 9 octubre Edificio B4 Planta 2 46018 Valencia ESPAÑA Tālr.: +34 961247305 E-pasts: area_calidad@gva.es”

I iedaļas “Kontroles iestāde” jaunais formulējums:

“Lauku attīstības ģenerāldirektorāts Lauksaimniecības, lauku attīstības, klimata un zaļās pārkārtošanās reģionālā ministrija Complejo administrativo 9 octubre Edificio B0 Planta 2 46018 Valencia ESPAÑA Tālr. +34 961247305 E-pasts: area_calidad@gva.es”

VIENOTAIS DOKUMENTS

“ACEITE DE LA COMUNITAT VALENCIANA”

ES Nr.: PDO-ES-0720-AM01 – 1.2.2016.

ACVN (X) AĢIN ( )

1. Nosaukums

“Aceite de la Comunitat Valenciana”

2. Dalībvalsts vai Trešā Valsts

Spānija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.5. grupa. Eļļa un tauki (sviests, margarīns, eļļa u. c.)

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Produkts ir neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, kas iegūta no olīvkoka augļiem (Olea Europea L.), izmantojot vienīgi šādas Valensijas vietējās šķirnes: ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’. Katra no tām eļļā ir šādā procentuālā attiecībā: ‘Serrana’ – 20–40 %, ‘Villalonga’ – 20–40 %, ‘Farga’ – 10–25 %, ‘Blanqueta’ – 10–25 % un ‘Morrudas’ – 5–10 %.

Ar aizsargāto cilmes vietas nosaukumu (ACVN) apzīmētā eļļa “Aceite de la Comunitat Valenciana” ir neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa, kam ir turpmāk minētās īpašības.

Neapstrādāta augstākā labuma olīveļļa:

— skābums: < 0,5 °,

— peroksīda skaitlis: < 15 O2 mekv./kg,

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K270 ≤ 0,18,

— ekstinkcijas koeficients ultravioletajā spektra daļā K232 < 2,50,

— vaski ≤ 250,

— ekstinkcijas koeficienta izmaiņa delta K ≤ 0,01,

— oleīnskābes saturs no 60 % līdz 82 % no kopējā taukskābju satura,

— linolskābes saturs lielāks par 8 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitīnskābes saturs no 7,5 % līdz 20 % no kopējā taukskābju satura,

— linolēnskābes saturs mazāks par 1 % no kopējā taukskābju satura,

— palmitoleīnskābes saturs no 0,6 % līdz 2,5 % no kopējā taukskābju satura,

— arahīnskābes saturs mazāks par 0,6 % no kopējā taukskābju satura,

— lignocerīnskābes saturs mazāks par 0,2 % no kopējā taukskābju satura,

— defektu mediāna = 0,

— augļainuma mediāna > 2,5,

— pikantuma mediāna ≥ 1,5,

— rūgtenuma mediāna ≥ 1,5,

— attiecībai starp augļainuma mediānu un rūgtenuma un pikantuma mediānu ir jābūt tādai, lai eļļu raksturotu kā līdzsvarotu. Tas nozīmē, ka rūgtenuma un pikantuma mediāna nekādā gadījumā nepārsniegs augļainuma mediānu par 2 vienībām.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

Olīvu šķirņu apraksts

‘SERRANA’

Nogatavojušies augļi ir olveida formas, purpura vai melnā krāsā, ar porām. Šķirne ir izturīga un ražo vidēji daudz augļu. Tā ir izturīga pret sausumu un salnām, bet jutīga pret olīvu mušām un lapu plankumainību.

Šīs šķirnes olīvas nogatavojas agri, un augļiem ir augsts tauku saturs; šķirni audzē galvenokārt Alto Palancia komarkā, Calderona un Espadán Sierras dabas liegumos un to apkārtnē, bet nedaudzi koki aug arī kaimiņu komarkās.

‘FARGA’

‘Farga’ ir ļoti veca šķirne, kuras izcelsmes vieta ir Kasteljonas provinces ziemeļi. Augļi ir vidēji vai mazi, un to forma ir garena un asimetriska.

Šīs šķirnes olīvas nogatavojas agri, un šķirne ir vidēji ražīga, bet ražas ir neregulāras. Šo olīvu tauku daudzums ir ievērojams, un šķirne tiek audzēta visās Maestrazgo komarkās uz ziemeļiem no Kasteljonas provinces, kā arī – lai gan mazākos daudzumos – kaimiņu komarkās La Plana Alta un Alcalatén.

‘BLANQUETA’

Šīs šķirnes izcelsmes vieta ir Muro de Alcoy. Augļi ir sfēriski un nogatavojušies kļūst vīnsarkani vai melni.

Tos novāc agri, un tauku daudzums tajos ir vidējs.

‘VILLALONGA’

Šķirnes izcelsmes vieta ir Valensijas provinces dienvidi. Augļi ir sfēriski un lieli, un tiem ir liels tauku daudzums. Nogatavojušās olīvas ir melnā krāsā.

Šķirne ir jutīga pret salnām un sausumu, tā aug gandrīz visā Valensijas provincē, lielākajā Alikantes provinces daļā un vietvietām – Kasteljonas provincē.

‘MORRUDA’

Augļi ir vidēja lieluma, purpura vai melnā krāsā un nedaudz asimetriski pēc formas. To tauku daudzums ir vidēji liels. Tā ir izturīga šķirne ar zemu ražību, kura vienmērīgi izplatīta visā Valensijā. Kopumā tā nav īpaši plaši izplatīta, taču atsevišķos apgabalos tās sastopamība ir ievērojama.

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Olīvas audzē un gala produktu sagatavo aizsargātajā apgabalā, kas noteikts 4. punktā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

“Aceite de la Comunitat Valenciana” iepakošanu var veikt jebkurā uzņēmumā bez jebkādiem ģeogrāfiskiem ierobežojumiem.

eļļu iepako traukos, kas garantē, ka produkts tiek pareizi saglabāts. Šie trauki var būt izgatavoti no PET, stikla, pārklāta metāla vai keramikas, ja šie materiāli ir nekaitīgi pārtikas produktiem. Priekšroka dodama iepakojumam, kas vislabāk aizsargā produktu no gaismas, siltuma, u. c.

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Uzraksti, marķējums un etiķetes identificē eļļu, kas aprakstīta šajā specifikācijā, un tajos noteikti jābūt vārdiem “Denominación de Origen Protegida” (aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde) un “Aceite de la Comunitat Valenciana” (Valensijas apgabala eļļa).

Uz produkta jābūt arī atbilstības zīmei (tā sauktajai “sekundārajai etiķetei”), ko uzlīmē iepakošanas uzņēmumā tādā veidā, lai to nevarētu izmantot atkārtoti, tādējādi nodrošinot produkta izsekojamību. Uz šīm sekundārajām etiķetēm jābūt vārdiem “Denominación de Origen Protegida Aceite de la Comunitat Valenciana” un ACVN logotipam.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

“Aceite de la Comunitat Valenciana” ražošanā izmantoto olīvu audzēšanas apgabalā ietilpst sešdesmit piecas Valensijas apgabala apdzīvotas vietas. Tās ir: Albocàsser, Tirig, La Salzadella, Sant Mateu, Les Coves de Vinromà, Figueroles, Les Useres, San Juan de Moró, Serra Engarzeran, Torre Endomenech, Vall d’Alba, Vilafamés, Ayódar, Fanzara, Almedijar, Altura, Azuébar, Chóvar, Geldo, Navajas, Segorbe, Soneja, Castellnovo, Teresa, Vall d’Almonacid, Viver, Alcudia de Veo, Alfondeguilla, Artana, Tales, Gátova, Casinos, Alcublas, Gestalgar, Sot de Chera, Villar del Arzobispo, Requena, Utiel, Venta del Moro, Ayora, Cortes de Pallas, Anna, Bicorp, Bolbaite, Chella, Enguera, Millares, Navarrés, Font de la Figuera, Moixent, Vallada, Albaida, Beniatjar, Ontinyent, Alfafara, Alqueria d’Aznar, Cocentaina, Millena, Muro d’Alcoi, Alcoi, Biar, Cañada de Biar, Sax, Villena, Banyeres de Mariola un Onil.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Dabas faktori

Attiecīgajā teritorijā ir tipisks Vidusjūras klimats, ko raksturo maigas ziemas, maz nokrišņu, kuri ir pārsvarā rudenī un pavasarī, un ļoti sausas vasaras. Vidusjūras ietekme, pussalas sauszemes masa un Atlantijas laika apstākļi ģeogrāfiskajā apgabalā rada vienmērīgu klimatu. Turklāt klimatiskie faktori ir īpaši vienmērīgi galveno audzēšanas ciklu laikā, t. i., ziedēšanas laikā, augļu nobriešanas pēdējos posmos un eļļas veidošanās laikā. Attiecīgi:

— gada vidējās temperatūras olīvu ražošanas apgabalā ir no 15 līdz 18 °C, ar ievērojamām atšķirībām starp ziemas (vidēji no 7 līdz 11 °C) un vasaras temperatūru (vidēji augstākas, no 22 līdz 26 °C). Šādas temperatūras veicina olīvkoku fenoloģisko attīstību,

— vidējais nokrišņu daudzums ir no 400–500 milimetriem gadā – ar dažām svārstībām, kad īpaši sausos gados var būt 200–300 mm gadā – līdz 700–800 mm gadā. Pēdējos gados apgabalā ir vērojama spēcīga tendence samazināties nokrišņu daudzumam.

Augsnes cilmiezis galvenokārt ir kaļķakmens, lai gan atrodamas arī atsevišķas smilšakmens, merģeļa un krīta joslas. Kopumā zemākais slānis ir galvenokārt mezozoja ēras veidojumi, kas sastāv no krīta perioda un juras perioda kaļķakmens klintīm (kuras mijas ar merģeli un smilšakmeni). Kultivētās augsnes audzēšanas apgabalā veidojušās uz nesenāku ģeoloģisko periodu nogulumiežiem, kas sastāv galvenokārt no terciāra un kvartāra perioda materiāliem, kuri veido Vidusjūras sarkanzemes augsnes “Terra Rossa”, kam ir labs mehāniskais sastāvs un struktūra, tās ir labi drenētas un īpaši piemērotas olīvu audzēšanai.

Ģeogrāfiskā apgabala reljefs ietver terases, virs kurām ir kalni un zem kurām ir ielejas, un kuras veido Ibērijas un Betijas grēdu pakājes, kas kļūst nolaidenākas virzienā uz austrumiem un jūras krastu. Olīvu audzēšana ir ierobežota 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, jo no jūras krasta virzienā uz rietumiem izplešas intensīva augļkopība, it īpaši citrusaugļu audzēšana apūdeņotajās zemēs. Tā rezultātā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā olīvkoku audzēm ir ļoti vienmērīgi vides un ekoloģiskie apstākļi. Olīvas kopā ar mandelēm un ceratoniju dominē Ibērijas pussalas austrumu lauksaimnieciskajā ainavā, kas tiek dēvēta par “arbolado de secano” (koku audzēšana nemeliorētās zemēs).

Cilvēkfaktori

Olīvkoku audzes Valensijas apgabalā pieminētas jau romiešu laikos vairāk nekā pirms diviem tūkstošiem gadu. Ir pierādījumi par olīvu audzēšanu Maestrazgo de Castellón komarkās, Via Augusta ceļa apkārtnē, kas savienoja Romas impērijas galvaspilsētu ar Kadisu (Cadiz). Arī tagad attiecīgajā rajonā daudzi koki ir vairāk nekā 1 000 gadu veci, un tos var apskatīt, pateicoties Maestrazgo kooperatīvu iniciatīvai, kas piedāvā vairākus tūrisma maršrutus “Tūkstošgadīgā olīveļļas nozare”.

Ir vērts pieminēt arī botāniķa Cavanilles darbu Observaciones sobre la Historia Natural, Geografía, Agricultura, población y frutos del Reino de Valencia (Piezīmes par Valensijas karalistes dabas vēsturi, ģeogrāfiju, lauksaimniecību, cilvēkiem un produktiem) (1795–1797). Viņa piezīmes par lauksaimniecību un jo īpaši par olīvu audzēšanu un olīveļļas ražošanu ir ļoti interesantas un attiecas uz visu Valensijas ražošanas apgabalu. Olīveļļa un olīvu audzēšana tiek pieminēta daudzkārt.

Olīvu audzēšana ir saimnieciska darbība, kam visos ražošanas apgabalos ir dziļas saknes, kas galvenokārt saistītas ar šīs šķirnes audzēšanas nepārtraukto raksturu. Olīvkoku audzēšanas vietu apkaimē izveidojusies agrārās rūpniecības un ekonomikas sistēma, kas ir veicinājusi sociālo un ekonomisko progresu lauku rajonos, tajā pašā laikā dodot iespēju turpināt iegūt ekoloģiski ilgtspējīgas ražas apgabalos, kur klimata un augsnes apstākļi nebūtu piemēroti nevienai citai kultūrai.

Zemes gabalu sadalījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā ir raksturīgs šim reģionam: stādījumu platības ir ļoti mazas, zemes gabaliem ir stāvas nogāzes, pieeja ir ierobežota, terases ir ar sausām akmens sienām, ir liels augsnes pārtuksnešošanās un meža ugunsgrēku risks, augsne ir salīdzinoši nabadzīga ar organiskajām vielām, un tās ūdensietilpība ir zema. Visu šo faktoru dēļ olīvu audzēšanai ir būtiska ekoloģiska nozīme šā noteiktā ģeogrāfiskā apgabala ekosistēmā.

Tā rezultātā zemes gabalu pārvaldība attiecīgajā ģeogrāfiskajā apgabalā pamatojas uz ģimenes ekonomiku, kuras sausajos apvidos nodarbojas ar sīksaimniecību, kur olīveļļas ražošana notiek, izmantojot kooperatīvu sistēmu, un pašpatēriņa līmenis ir augsts. Lauksaimnieka prasmes darbā ar attiecīgo kultūru tiek nodotas no vienas paaudzes uz nākamo.

Klimata, augsnes, vides un sociālo apstākļu pētījums noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā kopā ar tur audzēto olīvu fenoloģiskās attīstības analīzi ir liecinājis, ka šis apgabals nodrošina vienmērīgus apstākļus olīvu audzēšanai.

Pētījumā secināts, ka visā apgabalā olīvas audzē vienmērīgos ekoloģiskos apstākļos.

5.2. Produkta specifika

Eļļas “Aceite de la Comunitat Valenciana” raksturīgās īpašības galvenokārt veido tajā izmantotās olīvu šķirnes. Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās dod eļļu ar tādām īpašībām, kas padara to unikālu gan taukskābju sastāva, gan organoleptisko īpašību ziņā.

Eļļai, kas ražota noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā, ir ļoti līdzsvarots taukskābju saturs – ar vidēju vai salīdzinoši augstu oleīnskābes, linolskābes un linolēnskābes līmeni.

Tā rezultātā “Aceite de la Comunitat Valenciana” ir augsta nepiesātināto un piesātināto taukskābju attiecība.

No organoleptiskā viedokļa šai eļļai ir viens no vislielākajiem aromātu klāstiem un to dažādība. Augļainuma līmenis pārsniedz 2,5, kas tiek raksturots kā maigs vai vidējs augļainums, un eļļai ir zaļās olīvas, mandeles, zaļu lapu, citrusaugļu, banānu un zāles aromāti. Pikantuma un rūgtenuma līmenis pārsniedz 1,5. Rūgtenuma un pikantuma mediāna nekādā gadījumā nepārsniegs augļainuma mediānu par 2 vienībām, un tāpēc eļļai vienmēr piemitīs līdzsvarotas eļļas īpašības. Tādējādi attiecības starp “augļainuma”, “rūgtenuma” un “pikantuma” intensitāti rada līdzsvarotu eļļas garšu.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN)

Turpmāk ir minēti galvenie faktori, kas piešķir eļļai “Aceite de la Comunitat Valenciana” tās unikālās īpašības un pierāda saiknes starp produkta kvalitāti ģeogrāfisko vidi.

Noteiktais ģeogrāfiskais apgabals ir šķirņu ‘Farga’, ‘Serrana’, ‘Morrudas’, ‘Villalonga’ un ‘Blanqueta’ izcelsmes vieta. Tās noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā simbolizē Ibērijas pussalas austrumu daļas šķirņu senumu, bagātību un daudzveidību. Tās ir šķirnes, kas lieliski piemērotas apgabala apstākļiem, jo lauksaimnieki tās ir selekcionējuši un pavairojuši ļoti ilgu laiku.

Noteiktā ģeogrāfiskā apgabala šķirņu profils un reljefs nosaka ļoti ilgu ražas novākšanas posmu no oktobra līdz februārim. Ražošana ir ierobežota, jo saimniecībām raksturīgs neliels apjoms. Lauksaimnieks plāno savu ražu, ražas vākšanas sākumu katrā zemes gabalā nosakot, pamatojoties uz augļu paraugos novēroto gatavību, kas ļauj ražas vākšanu plānot detalizētāk. Tas nodrošina nepārtrauktu augļu plūsmu no olīvdārziem līdz eļļas spiestuvei un to, ka augļi gatavības pakāpes ziņā ir viendabīgi un tiem nav vajadzīga pagaidu uzglabāšana. Tādējādi tiek nodrošināta eļļas ražošanas izejvielu kvalitāte, kas dod eļļai raksturīgās organoleptiskās, fizikālās un ķīmiskās īpašības.

Tas, ka stādījumi atrodas 300 līdz 600 metru augstumā virs jūras līmeņa, nozīmē, ka temperatūras svārstības starp dienu un nakti veicina tādu augļu sastāvdaļu izveidi, kas rada augļaino, rūgteno un pikanto garšu.

Augsne, kurā parasti audzē olīvas, kura nav auglīga un kurai ir ļoti augsts aktīvā kaļķa saturs, ir viens no faktoriem, kas dod augļiem to sevišķās organoleptiskās īpašības.

Ražošanas apgabalā ir īpaši klimatiskie apstākļi gan temperatūras, gan nokrišņu daudzuma ziņā. Noteiktajā apgabalā ir samērā neliels gada vidējais nokrišņu daudzums, kas ir raksturīgi sadalīts starp diviem gadalaikiem: rudeni un pavasari. Lietus koncentrācija rudenī un pavasarī ir ļoti izdevīga olīvu audzēšanai un iegūtās eļļas kvalitātei, jo tā ievērojami sekmē eļļas aromāta un garšas mīkstināšanu. Pavasara lietus veicina labu ražas augšanu. Tas nosaka ražas līmeni turpmākajos gados. Visbeidzot, Vidusjūras mērenā temperatūra ziemā un vasarā palielina aromātisko daudzveidību, kas dod “Aceite de la Comunitat Valenciana” tai piemītošās unikālās īpašības.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

http://www.agricultura.gva.es/pc_aceitecomunitatvalenciana

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.