Plašāka elektrotransportlīdzekļu izmantošana samazinās autotransporta radītās SEG emisijas un citas kaitīgās emisijas. Prognozēts, ka laikposmā no 2020. līdz 2030. gadam ES ievērojami pieaugs vieglo automobiļu, vieglo preču automobiļu, autobusu un mazākā mērā arī kravas automobiļu elektrifikācija. To galvenokārt virza ES tiesību akti, kas nosaka CO2 emisiju standartus transportlīdzekļu izgatavotājiem, kā arī ES tiesību akti, kuros dalībvalstīm noteikti minimālie mērķrādītāji, kas piemērojami tīro transportlīdzekļu publiskajam iepirkumam. Tam sekos arī atsevišķu mājsaimniecību pakalpojumu, piemēram, enerģijas uzkrāšanas vai apkures, elektrifikācija, kas palīdzēs vēl vairāk samazināt emisijas.

Tādējādi priekšlikuma mērķis ir nodrošināt kopīgu noteikumu īstenošanu ekonomikas dalībniekiem vienotajā tirgū un izvairīties no konkurences izkropļojuma. Pasākumi nodrošinās turpmāku saskaņošanu šādās jomās: i) uz Savienības tirgū laistajām baterijām attiecinātas prasības ražojumiem un ii) uzņēmumu sniegto atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumu apmērs. Priekšlikumā arī noteiktas prasības labi funkcionējoša otrreizējo izejvielu tirgus nodrošināšanai, vienlaicīgi novēršot un mazinot bateriju ražošanas un izmantošanas (kā arī to apstrādes — ieskaitot reciklēšanu — pēc bateriju kalpošanas laika beigām) ietekmi uz vidi. Tas veicinās bateriju aprites nozari Eiropā un novērsīs, iespējams, atšķirīgu valstu pieeju radītu sadrumstalotību.

Tajā pašā laikā pastāv arī vairākas vides problēmas saistībā ar bateriju ražošanu, izmantošanu un darbmūža beigu pārvaldību. Visas vides problēmas, kuras nav tieši iekļautas ES vides acquis un kurām līdz ar to ir nepieciešama regulatīvā iejaukšanās, var tikt saistītas ar vienotā tirgus darbību. Viena no šādām problēmām ir bateriju sastāvā esošo bīstamo vielu nelabvēlīgā ietekme uz vidi gadījumos, kad baterijas netiek pienācīgi likvidētas; tā ir problēma, kuru iespējams atrisināt, pienācīgi savācot un reciklējot pārnēsājamās baterijas. Viens no iemesliem, kāpēc savākto pārnēsājamo bateriju apjomi ir tik mazi, ir savākšanas sistēmu izveides izmaksas un tas, ka princips “piesārņotājs maksā” nav adekvātā un saskaņotā veidā īstenots vienotajā tirgū. Neoptimāls savāktais apjoms ir problemātisks arī no uzņēmējdarbības rentabilitātes skatupunkta. Tas tā ir tāpēc, ka reciklēšanas tehnoloģijas ir kapitālietilpīgas un tām nepieciešami ievērojami apjomradīti ietaupījumi, dažos gadījumos ārpus ES valstu tirgiem. Vēl viena problēma ir nespēja mazināt bateriju kopējo ietekmi uz vidi, palielinot bateriju vērtības ķēdes apritīgumu. Arī šajā gadījumā problēmas galvenais cēlonis ir tirgus nepilnība. Netiek saskaņoti stimuli (un informācija) starp dažādajiem vērtības ķēdes dalībniekiem. Otrreizējas izmantošanas elektrotransportlīdzekļu bateriju tirgū nav juridiskās noteiktības attiecībā uz izlietotu bateriju atkritumu statusu, un trūkst informācijas bateriju uzvedības prognozēšanai.

·Pēc politiskā lēmuma par to, ka viens tiesību instruments aizstās Bateriju direktīvu un ietvers ilgtspējas prasības atkārtoti uzlādējamām baterijām (pie šī instrumenta Iekšējā tirgus ĢD strādā kopš 2018. gada vidus), no 2020. gada februāra līdz maijam notika otrais apspriešanās posms. Otrajā posmā ietilpa:

Katrā no 13 plašas politikas pasākumiem tika izskatīti pakārtotie pasākumi. Šie pakārtotie pasākumi daudzos gadījumos ir alternatīvas (piemēram, 3. pasākumam pārnēsājamo bateriju savākšanas mērķrādītāji var būt vai nu 65 %, vai 75 %, bet ne abi). Citos gadījumos pakārtotie pasākumi izstrādāti tā, ka tie var būt kumulatīvi un/vai papildinoši (piemēram, 13. pasākumā baterijas “pase” rūpniecībā izmantojamām baterijām darbojas papildus informēšanas pienākumiem). Visi šie pakārtotie pasākumi ir analizēti atbilstošajā detalizētības līmenī ietekmes novērtējuma 9. pielikumā, izskatot to ietekmi salīdzinājumā ar ierastās darbības scenāriju.

Reciklēšanas efektivitātei un materiālu atgūšanai paredzētajā 5. pasākumā vēlamais risinājums ir 2. risinājums, proti, mērķrādītāju palielināšana svina-skābes baterijām, un 3. risinājums, proti, jaunu mērķrādītāju noteikšana litija jonu baterijām, kobaltam, niķelim, litijam un varam. 2. risinājumā noteikti mērķrādītāji 2025. gadam, balstoties uz to, kas pašlaik ir tehniski iespējams, savukārt 3. risinājumā mērķrādītāji 2030. gadam ir noteikti, balstoties uz to, kas būs tehniski iespējams nākotnē. Ņemot vērā augstu nenoteiktības pakāpi attiecībā uz vairākiem mainīgajiem, šo risinājumu ekonomisko un vidisko ietekmi noteikt ir sarežģīti. Modeļu aplēses liecina, ka, pat balstoties uz pašiem konservatīvākajiem pieņēmumiem, ietekme būtu pozitīva.

Ar rūpniecisko un elektrotransportlīdzekļu bateriju otrreizējo izmantošanu saistītā 2. pasākuma aplēstie ekonomiskie un vidiskie ieguvumi 2. un 3. risinājumā būtu līdzvērtīgi (pieņemot vienādus līmeņus attiecībā uz izplatību tirgū), atzīstot, ka tad, ja, no vienas puses, tiks veicināta bateriju otrreizējas izmantošanas izstrāde, un, no otras puses, reciklēšana, būs vajadzīgi kompromisi. Administratīvās izmaksas 3. risinājumam — kura ietvaros izlietotas baterijas netiktu obligāti uzskatītas par atkritumiem to pirmreizējās izmantošanas beigās (un tiktu uzskatītas par atkritumiem tikai tad, kad baterijas turētājs nolemtu no tās atbrīvoties) — ir ievērojami zemākas nekā 2. risinājumam. Ietekmes novērtējumā 3. risinājums tika atzīts par vēlamo risinājumu, pamatojoties uz to, ka tas vislabāk veicinātu otrreizējās izmantošanas bateriju tirgus attīstību, un to atbalstīja ieinteresētās personas. 2. risinājums, kura ietvaros baterijas kļūst par atkritumiem, radītu papildu izmaksas par atļaujām, kas nepieciešamas bīstamu atkritumu apstrādei, un tas ieinteresētajām personām radīja īpašu satraukumu. Šis risinājums ierobežotu otrreizējas izmantošanas bateriju tirgus attīstību, jo izmaksas būtu augstākas. Komisija secināja, ka pati piemērotākā izvēle būtu kombinēt 2. un 3. risinājumu: noteikt konkrētus atkritumu stadijas beigu kritērijus, ieskaitot veselības stāvokļa pārbaudi, kuri baterijām jāizpilda, lai tās nosūtītu pārprofilēšanai vai pārražošanai. Šī pieeja, papildināta ar ražotāja paplašinātas atbildības prasībām, ir vērsta uz bateriju pārprofilēšanas un pārražošanas veicināšanu, vienlaikus nodrošinot, ka bateriju atkritumi tiek pakļauti pienācīgai apstrādei saskaņā ar ES tiesību aktiem atkritumu jomā un starptautiskajiem nolīgumiem.

Attiecībā uz pienākumu ziņot par tirgū laisto bateriju oglekļa pēdu visā to dzīves cikla garumā (izņemot izmantošanas posmu) nepieciešams izstrādāt IT rīku, kas izgatavotājiem ļautu šo informāciju ievadīt nepastarpināti. Komisija ir iecerējusi piedāvāt tiešsaistes rīku un brīvu piekļuvi sekundāro datu kopu bibliotēkām, lai veicinātu oglekļa pēdas aprēķināšanas procesu, balsoties uz pieņemtajiem noteikumiem. Iesniegtos datus varētu izmantot, lai noteiktu SEG emisiju etalonus, lai novērtētu, vai bateriju oglekļa pēdas un vides snieguma uzlabošanā būtu lietderīgi ieviest SEG intensitātes snieguma klases, un lai novērtētu nepieciešamību pēc papildu stimuliem un/vai tirgus piekļuves nosacījumu pasākumiem.

Lai noteiktu jaunu savākšanas mērķrādītāju pārnēsājamām baterijām, nepieciešams uzraudzīt savākšanas rādītājus dalībvalstīs. Uzraudzība tika ieviesta attiecībā uz esošo 45 % mērķrādītāju, un tajā tika iesaistīts Eurostat, kas katru gadu apkopoja informāciju no dalībvalstīm. Līdz ar to jauna mērķrādītāja noteikšana neradītu papildu ziņošanas pienākumus.

ECHA arī sniegs Komisijai atbalstu baterijās izmantoto vielu un to regulatīvo ierobežojumu pārvaldībā pašreizējo REACH darbību ietvaros. Tam ECHA būs nepieciešami divi jauni pilnslodzes ekvivalenta (PSE) pagaidu darbinieki (AD 5–7) (vidējās izmaksas 144 000 EUR/gadā 7 gadus un ilgāk). Papildus viens PSE līgumdarbinieks (CA FG III, vidējās izmaksas 69 000 EUR/gadā uz 3 gadiem) būs nepieciešams, lai palielinātu zināšanu bāzi un veicinātu pamatotu prioritāšu noteikšanu un darba plāna sagatavošanu. Šim darba plānam jābalstās uz pētījumu ECHA pašreizējo zināšanu papildināšanai par to, kā bateriju nozarē tiek pārvaldītas tajā izmantotās bīstamās vielas, lai identificētu vielas, kas pakļaujamas regulatīvajai riska pārvaldībai nākotnē. Aplēsts, ka pētījums izmaksās 400 000 EUR (3 gadu laikposmā), atsevišķām pētniecības vajadzībām izmantojot ārpakalpojumus.

11. pants nosaka, ka izgatavotājiem ierīces, kuras satur pārnēsājamas baterijas, ir jākonstruē tā, lai to tiešie lietotāji vai neatkarīgi operatori var izlietotas baterijas viegli izņemt no ierīces un nomainīt.

8. pants paredz, ka, sākot ar 2027. gada 1. janvāri, rūpniecisko bateriju un elektrotransportlīdzekļu bateriju ar iekšējo uzkrājēju, kuru aktīvo materiālu sastāvā ir kobalts, svins, litijs vai niķelis, tehniskajai dokumentācijai jāietver informācija par iepriekš minēto atgūto materiālu sastāvu katrā baterijas modelī un partijā pa ražotnēm. Sākot ar 2030. gada 1. janvāri, šīm baterijām ir jāsatur turpmāk minētā minimālā procentuālā daļa kobalta, svina, litija vai niķeļa, kas atgūts no bateriju aktīvo materiālu sastāvā esošā kobalta, svina, litija vai niķeļa atkritumiem: 12 % kobaltam; 85 % svinam, 4 % litijam un 4 % niķelim. Sākot ar 2035. gada 1. janvāri, minimālā procentuālā daļa atgūta kobalta, svina, litija vai niķeļa pieaugs līdz 20 % kobaltam, 10 % litijam un 12 % un niķelim. Svinam minimālā procentuālā daļa saglabāsies 85 % apmērā. Attiecīgos pamatotos gadījumos, ņemot vērā no atkritumiem atgūta kobalta, svina, litija vai niķeļa pieejamību vai trūkumu, Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģēto aktu mērķrādītāju grozīšanai.

49. pants paredz, ka motorizēto transportlīdzekļu, rūpniecisko un elektrotransportlīdzekļu bateriju ražotājiem individuāli vai ar ražotāju atbildības organizācijas starpniecību jāorganizē visu motorizēto transportlīdzekļu, rūpniecisko un elektrotransportlīdzekļu bateriju atkritumu savākšana. Savākšanai ir jābūt bez maksas un bez pienākuma tiešajam lietotājam iegādāties jaunu bateriju. Ražotājam jāpieņem motorizēto transportlīdzekļu, rūpniecisko un elektrotransportlīdzekļu bateriju atkritumi no tiešajiem lietotājiem vai pieejamiem savākšanas punktiem sadarbībā ar šo bateriju veidu izplatītājiem, elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu un nolietotu transportlīdzekļu apstrādes un reciklēšanas punktiem, valsts iestādēm un trešām personām, kuras to vārdā veic atkritumu apsaimniekošanu.

48. pants paredz, ka ražotājiem individuāli vai ar ražotāju atbildības organizācijas starpniecību ir jānodrošina pārnēsājamo bateriju atkritumu savākšana neatkarīgi no to rakstura, zīmola vai izcelsmes. Šim nolūkam ražotājiem, neradot izmaksas tiešajiem lietotājiem, ir jāizveido savākšanas punktu tīkls sadarbībā ar citiem iesaistītajiem ekonomikas dalībniekiem, ieskaitot izplatītājus, elektrisko iekārtu atkritumu un nolietotu transportlīdzekļu apsaimniekošanas objektus, valsts iestādes un brīvprātīgos savākšanas punktus. Turklāt ražotāju pienākums ir nodrošināt nepieciešamo praktisko kārtību bateriju atkritumu savākšanai un transportēšanai no šiem savākšanas punktiem, lai nodrošinātu, ka pārnēsājamu bateriju atkritumi nonāk apstrādē un reciklēšanā. Pārnēsājamu bateriju atkritumu ražotājiem ir pienākums sasniegt pantā noteiktos savākšanas mērķrādītājus. Savākšanas kārtībai ir nepieciešama atļauja no kompetentās iestādes, kurai jāpārbauda, ka ražotāji izpilda pienākumus saistībā ar pārnēsājamu bateriju atkritumu savākšanu, ieskaitot mērķrādītāju sasniegšanas nodrošināšanu.

27. pants attiecas uz paziņoto struktūru filiālēm un apakšuzņēmējiem. Lai gan ir pieņemams, ka paziņotās struktūras slēdz apakšlīgumus par daļu no to darbībām saistībā ar atbilstības novērtēšanu vai izmanto filiāles, ir jāpārliecinās, ka noteiktas darbības un lēmumu pieņemšanas procesus izpilda tikai konkrētā paziņotā struktūra, kura veic atbilstības novērtēšanu.

25. pantā iekļautas prasības attiecībā uz paziņotajām struktūrām. Paziņotajai struktūrai un tās darbiniekiem jāspēj saglabāt neatkarību no ekonomikas operatoriem bateriju vērtības ķēdē un citiem uzņēmumiem, īpaši bateriju izgatavotājiem un to tirdzniecības partneriem, bateriju ražotņu akcijas turošiem investoriem, citām paziņotajām struktūrām, paziņoto struktūru uzņēmumu apvienībām, mātesuzņēmumiem un meitasuzņēmumiem.

13. pants un VI pielikums paredz, ka, sākot ar 2027. gada 1. janvāri, baterijas ir jāmarķē redzamā, salasāmā un neizdzēšamā veidā, lai sniegtu informāciju, kas nepieciešama bateriju un to galveno pazīmju identificēšanai. Marķējumam uz baterijas vai tās iepakojuma jāsniedz informācija arī par darbmūžu, uzlādēšanas kapacitāti, prasību par atsevišķu savākšanu, bīstamu vielu klātbūtni un drošuma riskiem. QR kodam, kas jādrukā uz baterijas vai jāiegravē tajā atkarībā no baterijas veida, ir jāsniedz piekļuve informācijai, kas ir būtiska saistībā ar attiecīgo bateriju. Komisija ir pilnvarota izveidot saskaņotas specifikācijas atsevišķām marķēšanas prasībām, izmantojot īstenošanas aktu.

72. pants attiecas uz piegādes ķēdes pienācīgas pārbaudes sistēmām un to atzīšanu no Komisijas puses. Valdības, nozares apvienības un citi ieinteresētu organizāciju grupējumi, kuri ir izstrādājuši un uzrauga pienācīgas pārbaudes sistēmas, var iesniegt Komisijai pieteikumu, lai tā atzītu šīs viņu izstrādātās un uzraudzītās piegādes ķēdes pienācīgas pārbaudes sistēmas. Ja Komisija konstatēs, ka piegādes ķēdes pienācīgas pārbaudes sistēma (ja ekonomikas dalībnieks to produktīvi īsteno) ļauj šim ekonomikas operatoram nodrošināt atbilstību prasībai iedibināt pienācīgas pārbaudes politiku, tā pieņems īstenošanas aktu, kas atzīs šīs sistēmas līdzvērtību regulā noteiktajām prasībām.

62. pants attiecas uz dalībvalstu īstenotu ziņošanu Komisijai. Dalībvalstis katru kalendāro gadu pa bateriju veidiem un ķīmiskajiem sastāviem paziņo Komisijai to bateriju skaitu, kas pirmo reizi piegādātas izplatīšanai vai izmantošanai dalībvalsts teritorijā, savākto bateriju atkritumu apjomu, datus par sasniegto reciklēšanas līmeni un to, vai regulā noteiktā reciklēšanas efektivitāte un materiālu atgūšanas līmeņi ir sasniegti. Komisija ar īstenošanas aktu nosaka ziņošanas formātu.

60. pantā ietvertas prasības attiecībā uz informācijas sniegšanu par bateriju atkritumiem. Tas ietver pienākumus ražotājiem vai to ražotāju atbildības organizācijām, tiešajiem lietotājiem un izplatītājiem attiecībā uz viņu devumu bateriju apstrādē pēc to kalpošanas laika beigām. Pantā ir noteikts arī pienākums sniegt informāciju saistībā ar drošību bateriju atkritumu savākšanas un glabāšanas laikā izplatītājiem un ekonomikas dalībniekiem, kuri ir iesaistīti bateriju atkritumu savākšanā un apstrādē, kā arī pienākums sniegt šiem ekonomikas dalībniekiem informāciju, kas atvieglo izlietotu bateriju izņemšanu no ierīces un turpmāku apstrādi.

59. pants ietver prasības, kas attiecas uz pārprofilēšanas un pārražošanas darbībām rūpniecisko un elektrotransportlīdzekļu bateriju otrreizējai izmantošanai. Tas ietver prasības, kas atvieglos šādu darbību veikšanu, arī prasību attiecīgo bateriju ražotājiem nodrošināt pārprofilēšanas veicējiem piekļuvi baterijas pārvaldības sistēmai, lai konstatētu baterijas veselības stāvokli. Šis pants arī paredz pienākumus personām, kas veic bateriju pārprofilēšanu vai pārražošanu, nodrošināt to, ka bateriju un to sastāvdaļu pārbaude, snieguma testēšana, iepakošana un nosūtīšana notiek, ievērojot adekvātas kvalitātes kontroles un drošības instrukcijas. Personām, kas veic bateriju pārprofilēšanu vai pārražošanu, ir jānodrošina, ka tad, kad pārprofilēto vai pārražoto bateriju laiž tirgū, tā atbilst šīs regulas un citu saistīto tiesību aktu noteikumiem un tehniskajām prasībām attiecībā uz tās specifisko izmantošanas nolūku. Tomēr, ja ir parādīts, ka pārprofilēšanai vai pārražošanai pakļautā baterija tika laista tirgū, pirms stājās spēkā noteiktas prasības attiecībā uz oglekļa pēdu, reciklētu sastāvu, sniegumu un ilgizturību, kā arī piegādes ķēdes pienācīgu pārbaudi (ietvertas regulas 7., 8., 10. un 39. pantā), šajās prasībās ietvertie pienākumi neattiecas uz bateriju pārprofilēšanas vai pārražošanas gaitā. Lai dokumentētu to, ka baterijai vairs nav atkritumu statuss, attiecīgo darbību veicošajam ekonomikas dalībniekam pēc kompetentās iestādes pieprasījuma ir jāuzrāda: 1) pierādījumi par veselības stāvokļa izvērtēšanu vai testēšanu; 2) apliecinājums par turpmāku izmantošanu (uzrādot rēķinu vai pārdošanas līgumu) un 3) pienācīga aizsardzība pret bojājumiem transportēšanas, iekraušanas un izkraušanas laikā. Šī informācija jādara pieejama tiešajiem lietotājiem un trešām pusēm, kas rīkojas to vārdā, balstoties uz vienlīdzīgiem noteikumiem un nosacījumiem, kā daļa no tehniskās dokumentācijas, kas pavada pārprofilēto bateriju, kad tā tiek laista tirgū vai nodota ekspluatācijā.

(2)Tāpēc baterijas ir uzskatāmas par nozīmīgu energoavotu un vienu no galvenajiem faktoriem, kas palīdzēs pārkārtoties uz ilgtspējīgu attīstību, zaļo mobilitāti, tīru enerģiju un klimatneitralitāti. Paredzams, ka tuvākajos gados pieprasījums pēc baterijām strauji augs, jo īpaši elektriskajā autotransportā, kur tās nodrošina transportlīdzekļu vilci, tāpēc šis tirgus iegūst aizvien stratēģiskāku nozīmi globālā mērogā. Bateriju tehnoloģiju jomā turpināsies ievērojams zinātnes un tehnikas progress. Ņemot vērā bateriju stratēģisko nozīmi un lai nodrošinātu juridisko noteiktību visiem iesaistītajiem operatoriem un nepieļautu diskrimināciju, šķēršļus tirdzniecībai un izkropļojumus bateriju tirgū, ir jānosaka noteikumi par bateriju ilgtspējas parametriem, sniegumu, drošumu, savākšanu, reciklēšanu un otrreizēju izmantošanu, kā arī par to, kāda informācija par baterijām jāsniedz. Ir nepieciešams izveidot saskaņotu tiesisko regulējumu, kas aptver visu Savienības tirgū laisto bateriju aprites ciklu.

(1)Eiropas zaļais kurss ir Eiropas izaugsmes stratēģija, kas tiecas Savienību pārveidot par taisnīgu un pārticīgu sabiedrību ar mūsdienīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku, kurā siltumnīcefekta gāzu neto emisijas 2050. gadā samazinātos līdz nullei un ekonomiskā izaugsme būtu atsaistīta no resursu patēriņa. Viens no priekšnosacījumiem, lai būtu iespējams līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti, ir pāreja no fosilo degvielu izmantošanas transportlīdzekļos uz elektromobilitāti. Lai Savienības produktu rīcībpolitikas palīdzētu samazināt oglekļa emisijas pasaules līmenī, ir jānodrošina, ka Savienībā tirgotie un pārdotie produkti ir sagādāti un izgatavoti ilgtspējīgā veidā.

(9)Lai būtu iespējams aptvert visu Savienības tirgū laisto bateriju pilnu aprites ciklu, ir jāizveido saskaņotas prasības produktiem un tirgvedībai, tostarp atbilstības novērtēšanas procedūras, kā arī prasības, kas pilnā mērā attiecas uz bateriju darbmūža beigu posmu. Prasības, kas attiecas uz aprites cikla beigu posmu, ir nepieciešamas tāpēc, lai risinātu bateriju izraisīto ietekmi uz vidi un jo īpaši lai atbalstītu bateriju reciklēšanas tirgu un no baterijām atgūto otrreizējo izejmateriālu tirgu veidošanos, jo tas ļaus noslēgt materiālu aprites loku. Lai sasniegtu iecerētos mērķus — vienā juridiskā instrumentā apskatīt visu baterijas aprites ciklu, tajā pašā laikā nepieļaujot šķēršļus tirdzniecībai un konkurences izkropļojumus, kā arī saglabājot iekšējā tirgus integritāti —, noteikumiem par baterijām izvirzītajām prasībām vajadzētu būt vienveidīgi piemērojamiem visiem operatoriem visā Savienībā, un nedrīkstētu pieļaut to atšķirīgu īstenošanu dalībvalstīs. Tāpēc Direktīva 2006/66/EK būtu jāaizstāj ar regulu.

(10)Šī regula būtu jāpiemēro visu tipu baterijām un akumulatoriem, ko laiž tirgū vai ekspluatācijā Savienībā vai nu vienus pašus, vai iestrādātus ierīcēs, vai kā citādi piegādātus kopā ar elektriskām un elektroniskām ierīcēm un transportlīdzekļiem. Šī regula būtu jāpiemēro neatkarīgi no tā, vai baterija ir īpaši paredzēta konkrētam produktam vai ir vispārlietojama, un neatkarīgi no tā, vai tā ir iestrādāta produktā vai tiek piegādāta kopā ar produktu, kuram tā paredzēta, vai atsevišķi no tā.

(11)Produktiem, ko laiž tirgū kā bateriju paketes, proti, baterijas vai elementu grupas, kas ir savienotas un/vai ietvertas ārējā korpusā tā, ka tās veido vienotu bloku, kas ir gatavs lietošanai un ko tiešajiem lietotājiem nav paredzēts sadalīt vai atvērt, un kas atbilst bateriju definīcijai, būtu jāpiemēro tās pašas prasības, kas baterijām. Produktiem, ko laiž tirgū kā bateriju moduļus, kas atbilst bateriju paketes definīcijai, būtu jāpiemēro tās pašas prasības, kas bateriju paketēm.

(12)Regulas plašajā darbības jomā būtu lietderīgi nošķirt dažādas bateriju kategorijas atkarībā no to konstrukcijas un lietojuma, bet neatkarīgi no baterijas ķīmiskā sastāva. Jau Direktīvā 2006/66/EK aizsāktā klasificēšana pārnēsājamās baterijās, no vienas puses, un rūpnieciskās un motorizēto transportlīdzekļu baterijās, no otras puses, būtu vēl jāpilnveido, lai labāk atspoguļotu jauninājumus bateriju lietošanā. Baterijas, ko izmanto elektrotransportlīdzekļu vilcei un kas saskaņā ar Direktīvu 2006/66/EK ietilptu rūpniecībā izmantojamo bateriju kategorijā, veido lielu un aizvien augošu tirgus daļu, jo ceļu elektrotransportlīdzekļu sektorā vērojama strauja izaugsme. Tāpēc ir lietderīgi šīs baterijas, ko izmanto ceļu transportlīdzekļu vilcei, klasificēt jaunā kategorijā kā elektrotransportlīdzekļu baterijas. Baterijas, ko izmanto citu transportlīdzekļu — tai skaitā dzelzceļa transportlīdzekļu, ūdens transportlīdzekļu un gaisa transportlīdzekļu — vilcei, arī saskaņā ar šo regulu joprojām ietilps rūpniecisko bateriju kategorijā. Pie rūpniecisko bateriju tipa pieder ļoti dažādas baterijas, ko paredzēts izmantot rūpniecībā, sakaru infrastruktūrā, lauksaimniecībā vai elektroenerģijas ražošanā un sadalē. Papildus šim neizsmeļošajam piemēru sarakstam par rūpniecisko bateriju būtu jāuzskata jebkura baterija, kas nav ne pārnēsājama baterija, ne motorizēto transportlīdzekļu baterija, ne elektrotransportlīdzekļu baterija. Baterijas, ko izmanto enerģijas uzkrāšanai privātām vajadzībām vai mājas apstākļos, šīs regulas izpratnē ir uzskatāmas par rūpnieciskām baterijām. Turklāt, lai nodrošinātu, ka visas baterijas, ko izmanto vieglajos pārvietošanās līdzekļos, tādos kā elektrovelosipēdi un motorolleri, tiek klasificētas kā pārnēsājamas baterijas, ir jāprecizē pārnēsājamo bateriju definīcija un jāievieš šādu bateriju masas limits.

(13)Baterijas būtu jākonstruē un jāizgatavo tā, lai optimizētu to sniegumu, ilgizturību un drošumu un līdz minimumam samazinātu to vidisko pēdu. Ir lietderīgi noteikt konkrētas ilgtspējas prasības atkārtoti uzlādējamām rūpnieciskām baterijām un elektrotransportlīdzekļu baterijām ar iekšējo uzkrājēju un kapacitāti virs 2 kWh, jo šādas baterijas ietilpst tirgus segmentā, kas tuvākajos gados varētu augt visvairāk.

(14)Lai nodrošinātu, ka no šīs regulas izrietošie pienākumi tiek izpildīti un lai uzraudzītu un verificētu ražotāju un ražotāju atbildības organizāciju atbilstību šīs regulas prasībām, dalībvalstīm ir jāizraugās viena vai vairākas kompetentās iestādes.

(15)Bīstamu vielu izmantošana baterijās būtu jāierobežo, lai pasargātu cilvēka veselību un vidi un samazinātu šādu vielu klātbūtni atkritumos. Tāpēc papildus ierobežojumiem, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XVII pielikumā, ir lietderīgi noteikt ierobežojumus dzīvsudrabam un kadmijam dažu tipu baterijās. Baterijas, ko izmanto transportlīdzekļos, uz kuriem attiecas izņēmums saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2000/53/EK II pielikumu, no kadmija saturēšanas aizlieguma būtu jāatbrīvo.

(16)Lai nodrošinātu, ka pienācīgi tiek risināts jautājums par bīstamām vielām, kas, ja tās izmanto baterijās, rada nepieņemamu risku cilvēka veselībai vai videi, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu attiecībā uz to ierobežojumu grozīšanu, kas skar baterijās esošas bīstamas vielas.

(17)Jaunu ierobežojumu pieņemšana un pašreizējo ierobežojumu grozīšana attiecībā uz baterijās esošām bīstamām vielām būtu pilnībā jāsalāgo ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006. Lai nodrošinātu efektīvu lēmumu pieņemšanu, koordināciju un saistīto šīs regulas tehnisko, zinātnisko un administratīvo aspektu pārvaldību, Eiropas Ķimikāliju aģentūrai, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (“Aģentūra”), būtu jāveic konkrēti uzdevumi attiecībā uz to risku izvērtēšanu, ko rada vielu izmantošana bateriju izgatavošanā un izmantošanā, un to risku izvērtēšanu, kas var rasties pēc bateriju darbmūža beigām, kā arī attiecībā uz sociālekonomisko elementu izvērtēšanu un alternatīvu analīzi saskaņā ar attiecīgajiem Aģentūras norādījumiem. Līdz ar to Aģentūras Riska novērtēšanas komitejai un Sociālās un ekonomiskās analīzes komitejai būtu jāatvieglo konkrētu, ar šo regulu Aģentūrai uzticētu uzdevumu izpilde.

(18)Paredzamajai bateriju masveida izmantošanai mobilitātes un enerģijas uzkrāšanas sektoros vajadzētu samazināt oglekļa emisijas, tomēr, lai šo potenciālu izmantotu pilnībā, baterijām visā aprites ciklā ir jābūt ar mazu oglekļa pēdu. Kā minēts dokumentā “Produktu vidiskā pēda - noteikumi par to, kā kategorizējamas mobiliem lietojumiem paredzētas atkārtoti uzlādējamas baterijas ar lielu īpatenerģiju”, bateriju gadījumā klimata pārmaiņas ir otra nozīmīgākā ietekmes kategorija pēc minerālu un metālu izmantošanas. Tāpēc tehniskā dokumentācija, ko pievieno Savienības tirgū laistām atkārtoti uzlādējamām rūpnieciskām baterijām un elektrotransportlīdzekļu baterijām ar iekšējo uzkrājēju un kapacitāti virs 2 kWh, būtu jāpapildina ar oglekļa pēdas deklarāciju, turklāt vajadzības gadījumā šāda deklarācija būtu jāsagatavo par katru izgatavoto partiju atsevišķi. Baterijas izgatavo partijās, konkrētos daudzumos un konkrētos termiņos. Saskaņot tehniskos noteikumus par to, kā aprēķināt oglekļa pēdu visām Savienības tirgū laistajām atkārtoti uzlādējamām rūpnieciskām baterijām un elektrotransportlīdzekļu baterijām ar iekšējo uzkrājēju un kapacitāti virs 2 kWh, ir priekšnosacījums, bez kura nav iespējams ieviest prasību bateriju tehniskajā dokumentācijā iekļaut oglekļa pēdas deklarāciju un pēc tam noteikt oglekļa pēdas snieguma klases, kas palīdzēs noskaidrot, kuras baterijas ir ar zemāku kopējo oglekļa pēdu. Nav paredzams, ka tikai ar prasību sniegt informāciju un marķējumā skaidri norādīt baterijas oglekļa pēdu izdosies panākt paradumu maiņu, kas nepieciešamas, lai sasniegtu ES mērķi dekarbonizēt mobilitātes un enerģijas uzkrāšanas sektorus, kā to paredz starptautiski saskaņotie mērķi klimata pārmaiņu jomā. Tāpēc tiks ieviesti maksimālie oglekļa sliekšņi, kuru vērtības tiks noteiktas pēc īpaša ietekmes novērtējuma sagatavošanas. Ierosinādama oglekļa pēdas maksimālos sliekšņus, Komisija cita starpā ņems vērā to, kāds ir oglekļa pēdas vērtību relatīvais sadalījums starp tirgū esošajām baterijām, to, kā ir izdevies samazināt Savienības tirgū laisto bateriju oglekļa pēdu, un to, kāds būtu šī pasākuma faktiskais un potenciālais devums Savienības mērķu — ilgtspējīgas mobilitātes un klimatneitralitātes līdz 2050. gadam — sasniegšanā. Lai nodrošinātu caurredzamību attiecībā uz bateriju oglekļa pēdu un lai Savienības tirgu pārorientētu uz baterijām ar mazākām oglekļa emisijām, neatkarīgi no to ražošanas vietas, ir pamatoti prasības par oglekļa pēdu pakāpeniski un kumulatīvi palielināt. Pateicoties šīm prasībām, tiks samazinātas oglekļa emisijas baterijas aprites ciklā, un šīs aiztaupītās emisijas palīdzēs sasniegt Savienības mērķi — līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti. Tas var arī pavērt izdevības citām Savienības un valsts līmeņa rīcībpolitikām, piemēram, stimulēt zaļo publisko iepirkumu, un tas savukārt veicinās tādu bateriju ražošanu, kam ir mazāka ietekme uz vidi.

(19)Dažas baterijās esošas vielas, piemēram, kobalts, svins, litijs vai niķelis, ir deficīti resursi, kas Savienībā nav viegli pieejami, turklāt dažas no tām Komisija uzskata par kritiski svarīgiem izejmateriāliem. Šajā jomā Eiropai ir jācenšas nostiprināt savu stratēģisko autonomiju un kāpināt savu noturību, lai tā būtu gatava iespējamiem piegādes traucējumiem, ko izraisījušas veselības vai citas krīzes. Šo mērķi sasniegt palīdzēs aktīvāka šo izejmateriālu reciklēšana un atgūšana, kas vedīs pie lielāka apritīguma un resursefektivitātes.

(20)Plašāka atgūto materiālu izmantošana palīdzēs attīstīt aprites ekonomiku un ļaus resursefektīvāk izmantot izej, tajā pašā laikā samazinot Savienības atkarību no materiāliem, kas sagādāti trešās valstīs. Runājot par baterijām, tas ir jo sevišķi svarīgi attiecībā uz kobaltu, svinu, litiju un niķeli. Tāpēc ir jāveicina šādu materiālu atgūšana no atkritumiem, proti, jānosaka, kādam jābūt reciklēto materiālu saturam baterijās, kuru aktīvais materiāls satur kobaltu, svinu, litiju un niķeli. Šajā regulā ir noteikti obligāti mērķrādītāji attiecībā uz reciklēta kobalta, svina, litija un niķeļa saturu, un šie mērķrādītāji būtu jāsasniedz līdz 2030. gadam. Attiecībā uz kobaltu, litiju un niķeli ir noteikti paaugstināti mērķrādītāji, kas jāsasniedz līdz 2035. gadam. Nosakot jebkādus mērķrādītājus, jāņem vērā tādi faktori kā to atkritumu pieejamība, no kuriem šādus materiālus var atgūt, attiecīgo atgūšanas un izgatavošanas procesu tehniskā iespējamība, kā arī laiks, kas ekonomikas operatoriem vajadzīgs savu piegādes un izgatavošanas procesu pielāgošanai. Tāpēc, pirms šādus obligātos mērķrādītājus sāk piemērot, prasībai par reciklēta materiāla saturu būtu jāaprobežojas tikai ar informācijas atklāšanu par reciklētā materiāla saturu.

(21)Lai ņemtu vērā riskus, kas apdraud kobalta, svina, litija un niķeļa piegādi, un novērtētu šo materiālu pieejamību, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu attiecībā uz to mērķrādītāju grozīšanu, kas noteikti attiecībā uz reciklēta kobalta, svina, litija vai niķeļa īpatsvaru bateriju aktīvajā materiālā.

(22)Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus attiecībā uz to, kā tiek īstenoti noteikumi, kā par katras ražotnes katru baterijas modeli un partiju aprēķināt un verificēt bateriju aktīvajā materiālā esošā kobalta, svina, litija vai niķeļa daudzumu, kas atgūts no atkritumiem, un prasības par tehniskajā dokumentācijā iekļaujamo informāciju, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras.

(23)Savienības tirgū laistajām baterijām vajadzētu būt ilgizturīgām un ar izcilu sniegumu. Tāpēc ir nepieciešams noteikt snieguma un ilgizturības parametrus gan vispārlietojamām pārnēsājamām baterijām, gan atkārtoti uzlādējamām rūpnieciskām baterijām un elektrotransportlīdzekļu baterijām. Attiecībā uz elektrotransportlīdzekļu baterijām neformāla UNECE darba grupa, kas nodarbojas ar elektrotransportlīdzekļu un vides jautājumiem, pašlaik izstrādā ilgizturības prasības transportlīdzekļiem, tāpēc šajā regulā nav noteiktas papildu ilgizturības prasības. No otras puses, pastāvošās mērījumu metodes, ar kurām testē enerģijas uzkrāšanas jomā izmantoto bateriju sniegumu un ilgizturību, nav uzskatāmas par pietiekami precīzām un reprezentatīvām, lai būtu iespējams ieviest minimālās prasības. Minimālās prasības attiecībā uz šādu bateriju sniegumu un ilgizturību būtu jāievieš tikai tad, ja ir pieejami adekvāti saskaņotie standarti vai kopīgas specifikācijas.

(24)Lai samazinātu bateriju ietekmi uz vidi visā to aprites ciklā, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu, lai varētu grozīt snieguma un ilgizturības parametrus un noteikt šo parametru minimālās vērtības attiecībā uz vispārlietojamām pārnēsājamām baterijām un atkārtoti uzlādējamām rūpnieciskām baterijām.

(25)Ir tādas vispārlietojamas, atkārtoti neuzlādējamas baterijas, kas ir resursu un enerģijas izmantošanas ziņā neefektīvas. Būtu jānosaka objektīvas prasības attiecībā uz šādu bateriju sniegumu un ilgizturību, lai nodrošinātu, ka šādas vispārlietojamas pārnēsājamas baterijas ar vāju sniegumu mazāk nonāk tirgū, jo īpaši tad, ja no aprites cikla novērtējuma izriet, ka ir atkārtoti uzlādējamu bateriju izmantošana to vietā nestu ieguvumus videi.

(26)Lai nodrošinātu, ka ierīcēs iestrādātas pārnēsājamas baterijas tiek pienācīgi dalīti savāktas, apstrādātas un kvalitatīvi reciklētas, kad tās ir kļuvušas par atkritumiem, ir vajadzīgi noteikumi, kas paredz, ka tām ir jābūt no ierīcēm izņemamām un nomaināmām. Arī lietotām baterijām vajadzētu būt arī nomaināmām, lai tā pagarinātu to ierīču paredzamo darbmūžu, kurās tās iestrādātas. Šīs regulas vispārīgos noteikumus var papildināt ar prasībām, kas izvirzītas konkrētiem ar baterijām darbināmiem produktiem, pieņemot īstenošanas pasākumus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/125/EK. Ja Savienības tiesību aktos drošuma apsvērumu dēļ ir noteiktas specifiskākas prasības par bateriju izņemšanu no ražojumiem (piemēram, rotaļlietām), tad būtu jāpiemēro šie īpašie noteikumi.

(27)No uzticamām baterijām ir atkarīga daudzu produktu, ierīču un pakalpojumu darbība un drošums. Tāpēc bateriju konstrukcijai un izgatavošanai vajadzētu būtu tādai, ka tiek nodrošināta to droša darbība un izmantošana. Šis aspekts ir īpaši nozīmīgs, runājot par stacionārām enerģiju uzkrājošo bateriju sistēmām, uz kurām pašlaik neattiecas citi Savienības tiesību akti. Tāpēc būtu jānosaka, kādi parametri jāizvērtē šo enerģijas uzkrāšanas sistēmu drošuma testos.

(28)Lai tiešajiem lietotājiem sniegtu caurredzamu, uzticamu un skaidru informāciju par baterijām un to galvenajiem raksturlielumiem un par bateriju atkritumiem, lai tiešie lietotāji bateriju iegādes un izmešanas brīdī varētu pieņemt apzinātus lēmumus un lai atkritumu apsaimniekotāji varētu pienācīgi apstrādāt bateriju atkritumus, baterijas būtu jāmarķē. Baterijas būtu jāmarķē ar visu vajadzīgo informāciju par to galvenajiem raksturlielumiem, tostarp par to kapacitāti un konkrētu bīstamu vielu saturu tajās. Lai nodrošinātu informācijas pieejamību laika gaitā, šī informācija būtu jādara pieejama ar QR kodu starpniecību.