EIROPAS KOMISIJA Briselē, 29.9.2016 COM(2016) 626 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par tiesiskajām sekām, ko cesija vai subrogācija rada trešajām personām, un par cedēta vai subrogēta prasījuma prioritāti attiecībā pret citu personu tiesībām



KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI par tiesiskajām sekām, ko cesija vai subrogācija rada trešajām personām, un par cedēta vai subrogēta prasījuma prioritāti attiecībā pret citu personu tiesībām 1.IEVADS 1.1.Prasījumu cesija attiecībā uz kapitāla tirgu savienību Rīcības plānā kapitāla tirgu savienības izveidei ir secināts, ka, lai arī pēdējās desmitgadēs ir gūti ievērojami panākumi vienota kapitāla tirgus izveidē, joprojām pastāv daudzi ilgstoši sarežģījumi, kas kavē pārrobežu ieguldījumus. Viens šo sarežģījumu iemesls ir apstāklis, ka valstīs tiek atšķirīgi vērtētas tiesiskās sekas, ko parādu prasījumu cesija rada trešajām personām; tās apgrūtina šo instrumentu izmantošanu pārrobežu nodrošinājumam, jo īpaši tad, kad banku aizdevumi tiek mobilizēti kā finanšu nodrošinājums centrālo banku kredītoperācijās vai vērtspapīrošanas kontekstā. Turklāt ieguldītājiem ir sarežģīti novērtēt parāda ieguldījumu riska cenu. Rīcības plāns kapitāla tirgu savienības izveidei paredz, ka, lai sekmētu pārrobežu ieguldījumus, “Komisija [...] ierosinās vienotus noteikumus, lai ar juridisku noteiktību izlemtu, kuras valsts tiesību akti ir jāizmanto attiecībā uz to, kādas tiesiskas sekas prasījuma cesijas rada trešajām personām” un ka tas tiks izdarīts līdz 2017. gadam. Šis ziņojums ir pirmais pasākums, ar ko tiek apzinātas galvenās problēmas saistībā ar to, ka trūkst vienota principa par to, kuras tiesību sistēmas normas tiek piemērotas attiecībā uz tiesiskajām sekām, ko prasījuma cesija rada trešajām personām, un saistībā ar cedēto prasījumu prioritāti, kā arī iespējamās pieejas šo problēmu risināšanā. 1.2.Prasījumu cesijas jēdziens Prasījumu cesija ir juridisks mehānisms, kas dod iespēju veikt gan prasījumu vienkāršu nodošanu no vienas personas citai, gan sarežģītus finanšu darījumus saistībā ar komercdarbības finansēšanu, piemēram, finanšu nodrošinājumu līgumus, faktoringu un vērtspapīrošanu. Tātad cesijā kreditors (“cedents”) savu prasījumu pret debitoru nodod citai personai (“cesionāram”). Parasto cesijas darījumu piemēri ir sniegti tālāk tekstā (sk. 2.1. punktu). Palielinoties valstu tirgu savstarpējai savienojamībai, cesija bieži vien ietver pārrobežu elementu, un tas var radīt piemērojamo tiesību normu kolīziju. Netraucētai cesijas norisei ļoti svarīga ir juridiskā noteiktība par to, kuras tiesību sistēmas normas ir piemērojamas dažādajām saistītajām attiecībām. Lielāka juridiskā noteiktība uzlabo kapitāla un kredītu pieejamību pāri robežām un samērīgākas likmes, kas ir īpaši izdevīgi maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU) un ilgtermiņā veicina preču, pakalpojumu un kapitāla pārrobežu apriti. 1.3.Spēkā esošie ES tiesību akti Eiropas Savienībā mērķis uzlabot juridisko noteiktību prasījumu cesijas jomā ir ņemts vērā, saskaņojot tiesību kolīziju normas Regulā (EK) Nr. 593/2008 par tiesību aktiem, kas piemērojami līgumsaistībām (Roma I regula). Šajos tiesību aktos ir noteikts, ka cedenta un cesionāra attiecības, kuras rodas no prasījuma pret parādnieku brīvprātīgas cesijas vai līgumiskas subrogācijas, reglamentē tās tiesību sistēmas normām, , kuras piemēro cesijas līgumam.. Saskaņotu noteikumu mērķis ir arī aizsargāt parādnieku, kura parāds tiek cedēts, nodrošinot, ka viņš nav cesionāram parādā vairāk, nekā viņš bija parādā kreditoram/cedentam. Tādējādi tās tiesību sistēmas normas, kas reglamentē prasījumu, uz kuru attiecas cesija, un kas ir vienīgās tiesību normas, ar kuru piemērošanu var rēķināties parādnieks, reglamentēs arī attiecības starp cesionāru un parādnieku, prasījuma cedēšanas iespējamību, nosacījumus, ar kādiem var ierosināt cesiju pret parādnieku, un jautājumu par to, vai parādnieka pienākumi ir izpildīti. Tomēr spēkā esošajos tiesību aktos trūkst svarīga elementa — nav noteikts, kuras tiesību sistēmas normas reglamentē tiesiskās sekas, ko cesija rada trešajām personām. Šis elements ir svarīgs, lai nodrošinātu juridisko noteiktību pārrobežu cesijas darījumos. Šis ziņojums pilda juridisku pienākumu saskaņā ar Roma I regulas 27. panta 2. punktu, kurā Komisijai tiek pieprasīts iesniegt ziņojumu par tiesiskajām sekām, ko cesija vai subrogācija rada trešajām personām, un par cedēta vai subrogēta prasījuma prioritāti attiecībā pret citu personu tiesībām. 1.4.Vērtspapīri un darījumi ar prasījumiem Rīcības plānā kapitāla tirgu savienības izveidei ir norādīts, ka joprojām pastāv līdzīgas neskaidrības gan prasījumu cesiju, gan pārrobežu darījumu ar vērtspapīriem jomā. Vērtspapīri un prasījumi bieži vien tiek izmantoti līdzīgos finanšu darījumos, piemēram, nodrošinājumos. Vērtspapīru tiesību jomā ir pieņemti speciāli nozares tiesību akti, kuros ietvertas dažas tiesību kolīziju normas, lai mazinātu sistēmisko risku, kas saistīts ar maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmām, ierobežotu kredītrisku finanšu darījumos, kā finanšu nodrošinājumu, izmantojot skaidru naudu, finanšu instrumentus un kredītprasījumus, vai īstenotu īpašuma tiesības kredītiestāžu reorganizācijas un likvidācijas gadījumā. Šīs specifiskās tiesību kolīziju normas ir piemērojamas ES dalībvalstīs un attiecas uz tās tiesību sistēmas normām, kur atrodas attiecīgais reģistrs, konts vai centralizētā depozītu sistēma. Tomēr dalībvalstīs šīs normas tika ieviestas vai tiek piemērotas atšķirīgi. Tas rada juridisku nenoteiktību un papildu izmaksas, kas savukārt apgrūtina finanšu darījumu izpildi starptautiskajos tirgos. Vērtspapīru nozarē joprojām nepastāv vispārējas pieejas tiesību aktu kolīziju problēmu risināšanā. Tomēr ne nesen izstrādātie ES tiesību akti finanšu tirgu infrastruktūras jomā, tostarp Regula par Eiropas tirgus infrastruktūru (RETI), Regula par centrālajiem vērtspapīru depozitārijiem (RCVD) un MiFID II/MiFIR, ne arī vairāku gadu gaitā paveiktais darbs nav sekmējis materiālo tiesību aktu attiecībā uz vērtspapīriem saskaņotību ES līmenī. Ņemot vērā līdzīgus mērķus attiecībā uz prasījumiem un darījumiem ar vērtspapīriem, var būt lietderīgi koordinēt jebkādu darbu tiesību kolīziju normu jomā saistībā ar abiem darījumu veidiem. Jo īpaši tādēļ, ka praksē jēdzieni “prasījums” un “vērtspapīrs” ne vienmēr tiek skaidri nošķirti. 1.5.Starptautiskie instrumenti Problēmas saistībā ar tiesību kolīzijām prasījumu un vērtspapīru kontekstā tiek risinātas starptautiskā līmenī. 2001. gadā tika izstrādāta Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par parādu cesiju starptautiskajā tirdzniecībā. Tā vēl aizvien nav stājusies spēkā. Tās principi tika iekļauti UNCITRAL (Apvienoto Nāciju Organizācijas Starptautiskās tirdzniecības tiesību komiteja) 2007. gada tiesību aktu izstrādes rokasgrāmatā par nodrošinātiem darījumiem. Spēkā joprojām nav stājusies arī 2006. gada Hāgas konvencija par tiesību aktiem, kas ir piemērojami noteiktām tiesībām attiecībā uz starpnieku turētiem vērtspapīriem. 1.6.Ārēji pētījumi un konsultācijas

Eiropas Komisijas uzdevumā tika veikts pētījums par tiesiskajām sekām, ko cesija vai subrogācija rada trešajām personām, un par cedēta vai subrogēta prasījuma prioritāti attiecībā pret citu personu tiesībām (turpmāk “pētījums”). Pētījuma konstatējumi tika izdarīti, pamatojoties uz statistiskiem, empīriskiem un juridiskiem datiem no divpadsmit Eiropas Savienības jurisdikcijām, kuras pārstāvēja dažādas tiesiskās tradīcijas, kā arī no sešām ekonomiski nozīmīgām trešajām valstīm. 2.CESIJAS NOZĪMĪGUMS STARPTAUTISKAJĀ TIRDZNIECĪBĀ UN KAPITĀLA TIRGOS 2.1.Cesijas darījumu piemēri Vēsturiski cesija notika attiecībā uz vienu atsevišķu prasījumu, ko kreditors nodeva vienam vai vairākiem turpmākiem cesionāriem. 1. piemērs. Atsevišķa prasījuma tieša nodošana Kreditors/cedents “C” cedē savu prasījumu pret parādnieku cesionāram “A”. “A” var informēt parādnieku par cesiju, piemēram, ja to paredz tās tiesību sistēmas normas, kurā atrodas “C” pastāvīgā mītnesvieta. Tad “A” vēlreiz to pašu prasījumu cedē cesionāram “B”. “B” var izlemt, ka tas nesniegs paziņojumu par cesiju, piemēram, tāpēc, ka to neparedz tās tiesību sistēmas normas, kas piemērojamas pamatā esošajam prasījumam, ja šāda paziņojuma sniegšana vai reģistrācija nav nepieciešama, lai cesija radītu tiesiskās sekas. “C” vēlāk kļūst maksātnespējīgs, un tā maksātnespējas administrators cenšas noskaidrot, vai “B” ir likumīgs prasījuma īpašnieks. Pēdējā laikā cesijas darījumi ir attīstījušies, un pašlaik tie ietver arī vairāku apvienotu prasījumu cesiju un gan pašreizēju, gan nākamu prasījumu cesiju. Šādus darījumus bieži izmanto uzņēmumi, lai iegūtu kapitālu un kredītu savas komercdarbības finansēšanai. 2. piemērs. Faktorings Piegādātājs “C”, kas apgādā MVU, vēlas vairākus savus pašreizējus un nākamus prasījumus pret klientiem vairākās dalībvalstīs cedēt starpniekam “A”, kurš apmaiņā pret pirkuma cenas diskontu ir gatavs piekrist nodrošināt naudas plūsmas finansējumu, iekasēt parādus un uzņemties slikto parādu risku. Lai ierosinātu, ka “C” piešķir saistošu diskontu, “A” būtu jāzina, ka “C” maksātnespējas gadījumā cesija radīs tiesiskās sekas trešajām personām. “A” var arī bažīties, ka, neraugoties uz to, ka saskaņā ar tiesību aktiem, kuri cesijas gadījumā reglamentē īpašumtiesību attiecības starp “A” un “C”, cedējami ir visi prasījumi, ir iespējams, ka saskaņā ar tiesību aktiem, kuri reglamentē dažus prasījumus, kas ietverti cesijā, vairāku apvienotu prasījumu cesija ir aizliegta. Juridiskajai noteiktībai par to, kuras tiesību sistēmas normas reglamentē cesijas tiesiskās sekas trešajām personām un cesijas prioritāti attiecībā pret citām, konkurējošām cesijām, ir arvien lielāka nozīme, jo īpaši kredīta darījumos, kuros iesaistīti MVU, kas bieži vien nevar iegūt finansējumu pāri robežām vai ir spiesti piekrist nelabvēlīgiem nosacījumiem, ja vien tie nevar piedāvāt nodrošinājumu, par kuru bieži var kalpot prasījumi pret to parādniekiem. 3. piemērs. Cesija kā nodrošinājums MVU “C” vēlas cik vien iespējams maksimāli izmantot pret savu produktu pircējiem vērstu prasījumu vērtību, lai iegūtu nodrošinātu kredītu no cesionāra “A” un “B”, kā nodrošinājumu izmantojot vienus un tos pašus aktīvus. Lai kredītu attiecinātu uz “C”, “A” un “B” būtu jāzina, kāda ir to nodrošinājuma tiesību prioritāte attiecībā uz to pašu aktīvu. “C” var arī krāpnieciski cedēt vienus un tos pašus prasījumus gan “A”, gan “B”, tiem nezinot. “C” maksātnespējas gadījumā maksātnespējas administratoram vajadzētu pārliecināties par prioritātes kārtību starp “A” un “B”. Sarežģīts mehānisms rentabla kredīta iegūšanai ir vērtspapīrošana. Vērtspapīrošana ir finansēšanas tehnika, kad viena veida ienesīgus aktīvus (bieži vien tie ir prasījumi), kurus var būt sarežģīti tirgot atsevišķi, apkopo un pārdod īpaši šim nolūkam izveidotai trešajai personai, kas tos izmanto kā aizdevumu, lai izsniegtu vērtspapīrus un pēc tam tos pārdotu finanšu tirgos. 4. piemērs. Vērtspapīrošana Liela mazumtirdzniecības ķēde “C” cedē savu debitoru parādus, kuri rodas, klientiem izmantojot tās iekšējo kredītkarti speciālajam transportlīdzeklim (“A”). Tad “A” emitē parāda vērtspapīrus ieguldītājiem kapitāla tirgos. Šie parāda vērtspapīri tiek nodrošināti ar ienākumu plūsmu no kredītkaršu parādnieku parādiem, kuri nodoti “A”. Tā kā maksājumi tiek veikti atbilstīgi parādnieku parādiem, “A” izmantos saņemtos ieņēmumus maksājumu veikšanai par parāda vērtspapīriem. Palielinoties pārrobežu ieguldījumiem, tādus vērtspapīrus kā parādzīmes bieži cedē kā papildu nodrošinājumu ieguldītāju kredītiem. Turējuma ķēde starp ieguldītājiem un emitentiem ir sarežģīta: vērtspapīri var tikt turēti vairākos starpnieku līmeņos, no kuriem katrs var atrasties citā valstī, un šie apstākļi ir iespējami arī attiecībā uz ieguldītājiem. Tāpēc ir sarežģīti noteikt, kas kuram pieder, un tas var radīt būtiskas sekas attiecībā uz finanšu stabilitāti. 3.Problēmas 3.1.Pašreizējās atšķirības dalībvalstu kolīziju normās Materiālo tiesību normas, kas piemērojamas cesijai, dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Piemēram, pastāv atšķirīgas prasības par paziņojumiem, kas sniedzami, lai cesijai būtu tiesiskās sekas, atšķirīgi prioritātes noteikumi, atšķirīgi noteikumi attiecībā uz nākamu prasījumu cesiju, kā arī atšķirīgi ierobežojumi prasījumu cedēšanas iespējamībai. Ja šīs materiālo tiesību normas nav saskaņotas, tiesību normu kolīziju novēršanai ļoti svarīgi ir privāto starptautisko tiesību risinājumi. Tomēr, lai noteiktu, kuras tiesību sistēmas normas ir piemērojamas ar trešajām personām saistītiem cesijas aspektiem, pētījumā analizētajās valstīs tiek izmantotas vairākas atšķirīgas pieejas. Nīderlandē visus ar īpašumtiesībām saistītos cesijas aspektus reglamentē tās tiesību sistēmas normas, saskaņā ar kurām noslēgts līgums starp cedentu un cesionāru, . Šis risinājums ir labvēlīgs pušu autonomijai, bet ir saistīts ar cedenta kreditoru piekrāpšanas risku. Lai novērstu šādu ļaunprātīgu rīcību, var izmantot vispārējo principu fraus omnia corrumpit jeb sabiedriskās kārtības izņēmumu. Attiecībā uz jautājumu par prioritāti konkurējošu cesiju gadījumā labticīgu otro pārņēmēju aizsardzību paredz tās tiesību sistēmas normas, kuras reglamentē otro cesiju. Šī pieeja ir iemantojusi zināmu atbalstu arī dažās citās dalībvalstīs, piemēram, Vācijā. To izmanto arī Šveicē. Beļģijā ar trešajām personām saistītos cesijas aspektus reglamentē tās tiesību sistēmas normas, kurā atrodas cedenta pastāvīgā mītnesvieta. Daži Itālijas akadēmisko aprindu pārstāvji atbalsta izvēli par cedenta pastāvīgās mītnesvietas valsti attiecībā uz vairāku apvienotu prasījumu un nākamu prasījumu cesiju. Luksemburgā specifiskajā vērtspapīrošanas nozarē ar trešajām personām saistītajiem cesijas aspektiem ir piemērojami cedenta valsts tiesību akti. Līdzīgi saskaņā ar ASV tiesību aktiem vairumā gadījumu cesijas līgumu izpildi reglamentē tie tiesību akti, kuri ir spēkā cedenta atrašanās vietā. Tās tiesību sistēmas normām, kas piemērojamas cedētajam, pamatā esošajam prasījumam priekšroka tiek dota tādās dalībvalstīs kā Spānija un Polija. Gadījumos, ja nav attiecīga likuma noteikuma, judikatūra un doktrīna atbalsta šo risinājumu Apvienotajā Karalistē, Vācijā un Itālijā. Šo pieeju izmanto arī Austrālijā, Japānā, Kanādā un Krievijas Federācijā. Citi dalībvalstīs izmantoti risinājumi ir lex rei sitae (Čehijā un Zviedrijā) un parādnieka pastāvīgās mītnesvietas tiesību akti (Francijā). Citā dalībvalstīs, piemēram, Somijā, nav skaidru noteikumu.

3.2.Juridiskā nenoteiktība Vienotas tiesību kolīziju normas neesamība rada vairākas juridiskās nenoteiktības pamatproblēmas. Tiesību kolīziju risinājumu neviendabīgums, neskaidrība vai neesamība attiecībā uz cesijas tiesiskajām sekām trešajām personām var dot pretrunīgus rezultātus. Piemēram, iepriekš izklāstītajā 3. piemērā, “A” var uzskatīt, ka tā prioritāti nosaka saskaņā ar “C” pastāvīgās mītnesvietas valsts tiesību aktiem, kamēr “B” paļaujas uz tās tiesību sistēmas normām, kas piemērojamas ar “A” noslēgtajam cesijas līgumam. Katrs no tiem uzskata, ka to cesijai ir tiesiskās sekas un ka tai ir prioritāte attiecībā pret citu personu tiesībām. Bieži abas puses nepārzina otras puses tiesības. Tās tikai paļaujas uz pārbaudēm, vai nav citu kreditoru, kuras tiek veiktas saskaņā ar tās tiesību sistēmas normām, kas, viņuprāt, ir piemērojamas, t. i., pārbaude tiek veikta, ņemot vērā prasības attiecībā uz informācijas sniegšanu, kas var aizsargāt potenciālos kreditorus saskaņā ar vienas dalībvalsts tiesību aktiem, bet citas dalībvalsts tiesību aktos šāda aizsardzība nav paredzēta. Attiecībā uz prasījumiem uznākamu līgumu pamata ir iespējams, ka cesijas brīdī nav vienkārši noteikt, kuras tiesību sistēmas normas reglamentē cedēto prasījumu. Iepriekš aprakstītajā 2. piemērā “A” nevarētu iepriekš noteikt, kuras tiesību sistēmas normas ir attiecināmas uz pamatā esošajiem prasījumiem, un, apzinoties risku, ka varētu būt nepieciešams izpildīt vēl nezināmus noteikumus, “A” var vai nu atteikties finansēt “C”, vai arī noteikt ievērojami lielāku prēmiju nekā citos gadījumos. Papildus tam, ka tūkst noteikumu, jau reglamentētie aspekti attiecībā uz cesijām rada nenoteiktību, galvenokārt tiktāl, ciktāl tas attiecas uz finanšu tirgos tirgotajiem finanšu instrumentiem. Piemēram, nav skaidrs precīzs Regulas 593/2008 (Roma I regula) 14. panta attiecinājums. Būtībā tiek uzskatīts, ka šī panta nosacījumi nav attiecināmi uz tradicionālajiem vērtspapīriem (piemēram, akcijām vai obligācijām) — tiesību kolīziju normas attiecas uz tiesībām saistībā ar vērtspapīriem, kas tiek tirgoti [elektroniski] daļā kapitāla tirgu. Juridiskā nenoteiktība, nosakot tiesiskās sekas, ko cesija rada trešajām personām, un prioritāti, ir īpaši aktuāla gadījumos, ja ir uzsākta cedenta maksātnespējas procedūra. Tādēļ, lai gan Roma I regulas 14. pantā ir paskaidroti pusēm piemērojamie tiesību akti, nosakot cesijas tiesiskās sekas un prioritāti, maksātnespējas procedūras gadījumā bieži vien nozīme ir trešā veida tiesību aktiem: tās tiesību sistēmas normām, kas piemērojamas maksātnespējas procedūrai pret cedentu. Regulā 2015/848 par maksātnespējas procedūrām (pārstrādātā redakcija) (Maksātnespējas regula (pārstrādātā redakcija)) ir noteiktas uz maksātnespējas procedūrām attiecināmās kolīziju normas. Galvenais nosacījums: maksātnespējas procedūra vienmēr tiek uzsākta tajā valstī, kurā procedūras uzsākšanas brīdī atrodas cedenta galveno interešu centrs. Izdarot atkāpi no iepriekš minētā nosacījuma, ja debitors atrodas citā dalībvalstī, šajā citā dalībvalstī var tikt uzsākta otra maksātnespējas procedūra, tomēr attiecībā uz tajā dalībvalstī esošajiem aktīviem. Tās valsts tiesību akti, kurā tiek uzsākta maksātnespējas procedūra (lex concursus), nosaka, cita starpā, aktīvus, kas veido maksātnespējīgo īpašumu, noteikumus, kas regulē ieņēmumus no aktīvu realizācijas sadali, prasījumu klasificēšanu un noteikumus attiecībā uz tiesību aktu spēka zaudēšanu, anulēšanas iespēju vai izpildes neiespējamību, kas kaitē kreditoriem. Regulā tiek precizēts, vai aktīvi, piemēram, reģistrētās uzņēmumu akcijas, vērtspapīri un kontos esošie naudas līdzekļi, tiek uzskatīti par attiecināmiem, lai noteiktu otra maksātnespējas procedūras apjomu. Turklāt, ja maksātnespējas procedūra tiek uzsākta citā dalībvalstī, nevis tajā, kur atrodas aktīvi, tiek aizsargātas trešo personu tiesības in rem un īpašumtiesības. Tādējādi, uzsākot cedenta maksātnespējas procesu, tās tiesību sistēmas normas, kas piemērojamas tiesiskajām sekām, kuras cesija rada trešajām personām, var tikt noteikti saskaņā ar Maksātnespējas regulu (pārstrādāto redakciju). Maksātnespēja ir situācija, kad jautājumi par īpašumtiesībām starp konkurējošiem tiesību turētājiem kļūst jo īpaši būtiski. Attiecīgi nākami saskaņotie noteikumi par trešo personu cesijas aspektiem ir jāsaskaņo ar esošo acquis maksātnespējas jomā. 3.3.Praktiskas problēmas un lieli tiesu izdevumi Pētījumā apkopotie empīriskie dati liecina, ka 47 % aptaujāto ieinteresēto personu ir radušās praktiskas problēmas, nodrošinot tiesiskās sekas, ko cesija rada trešajām personām. Pretēji tirgojamiem vērtspapīriem, kas galvenokārt tiek reģistrēti elektroniskajos kontos, kredītprasījumi tiek apliecināti tikai kredītlīgumā. Tā rezultātā pastāv lielāks risks, ka viens un tas pats kredītprasījums var tikt reģistrēts kā nodrošinājums vairākiem nodrošinājuma ņēmējiem, turpmākajiem nodrošinājuma ņēmējiem faktiski neapzinoties, ka kredītprasījums jau tika ieķīlāts citas personas interesēs. Tādēļ, ka trūkst saskaņotu tiesību kolīziju normu, tiek izstrādāts vairāk materiālo tiesību normu, kas ir potenciāli piemērojamas attiecībā uz kredītprasījumu izmantošanu par finanšu nodrošinājumu, kas savukārt apgrūtina Eurosistēmas atbilstības kritēriju izpildi. Turklāt vidējie tiesu izdevumi par pārrobežu darījumiem saistībā ar cesijām, kuru ievērojamu īpatsvaru rada vajadzība veikt vairāku tiesību sistēmu pienācīgu pārbaudi, daudzos gadījumos ir ļoti lieli un var sasniegt pat vairākus simtus tūkstošus euro. Piemēram, kāds faktoringa uzņēmums ziņoja par tiesu izdevumiem, kas svārstījās no GBP (Lielbritānijas sterliņu mārciņa) 350 000 līdz 1 miljonam GBP uz vienu darījumu. 4.IESPĒJAMĀS RISINĀJUMa PIEEJAS 4.1.Vispārīgi apsvērumi Pētījumā ir norādīts, kas arī ir noteikts Rīcības plānā kapitāla tirgu savienības izveidei, ir nepieciešama saskaņota kolīziju norma, kas reglamentē ar trešajām personām saistītos cesijas aspektus, lai nodrošinātu juridisko noteiktību, kā arī līdzsvaro visu pārrobežu cesijā iesaistīto personu intereses. Šāda jauna norma arī atbalstītu pārrobežu tirdzniecību, jo īpaši samazinot tiesu izdevumus un uzticamības pārbaudes, kā arī veicinot kapitāla un kredīta pieejamību MVU par samērīgām likmēm. Pētījumā arī norādīts, ka jebkāds viens vienojošs faktors var nebūt piemērots visu veidu cesijām; piemērotāka būtu vienojošo faktoru kombinācija, kas atbilstu dažādu ieinteresēto personu interesēm. Tomēr specifiski nozares noteikumi var būt saistīti ar problēmām to sarežģītības un rakstura dēļ, tādēļ to izmantošana iespēju robežās būtu jāierobežo. Starp visiem iespējamajiem vienojošajiem faktoriem lielākajai daļai ieinteresēto personu, kā arī būtiskam dalībvalstu skaitam, vispiemērotākie būtu noslēgtajam līgumam piemērojamie tiesību akti, cedenta pastāvīgās mītnesvietas tiesību akti un cedētajam prasījumam piemērojamie tiesību akti. Ieviešot precizējumus, varētu tikt sekmēta arī citu problēmu risināšana, piemēram, Roma I regulas 4. panta darbības joma. Ņemot vērā iepriekš minēto, tika rasti trīs iespējami risinājumi. 4.2.Cedenta un cesionāra noslēgtajā līgumā paredzētās tiesību sistēmas normas Pašlaik ar īpašumtiesībām saistītos cesijas aspektus starp cedentu un cesionāru reglamentē tās tiesību sistēmas normas, saskaņā ar kurām noslēgts cesijas līgums. Šī pieeja nozīmē, ka visiem ar īpašumtiesībām saistītajiem cesijas aspektiem, tostarp tiesiskajām sekām, ko prasījuma cesija vai subrogācija rada trešajām personām, un jautājumam par prioritāti starp cesionāru un konkurējošiem tiesību turētājiem, piemēro tās tiesību sistēmas normas, kuru cedents un cesionārs izvēlējušies savam cesijas līgumam. Tomēr, lai novērstu jebkādu iespējamu kaitējumu trešajām personām, šī izvēle, ciktāl tā attiecas uz cesijas tiesiskajām sekām, būtu jāierobežo vai nu līdz tās valsts tiesību aktiem, kurā ir cedenta pastāvīga mītnesvieta, vai tiesību aktiem, kas reglamentē cedēto vai subrogēto prasījumu.