Oficiālais Vēstnesis C 251 , 27/09/1995 Lpp. 0003 - 0010

Oficiālais Vēstnesis 251 , 27/09/1995 Lpp. 0003 - 0010



Paziņojums par EK konkurences noteikumu piemērošanu pārrobežu pārskaitījumiem (95/C 251/03) IEVADS 1. Šajā paziņojumā izklāstīta pieeja, kādu gatavojas pieņemt Komisija, vērtējot pārrobežu pārskaitījumu atbilstību EK Līguma 85. un 86. pantam. 2. Konkurences noteikumi jāpiemēro, ņemot vērā vispārējo Komisijas politiku pārrobežu maksājumu jomā. Svarīgākais Komisijas politikas mērķis ir nodrošināt vidēji ilgā laika posmā pārrobežu maksājumu sistēmas tādu līmeni, kas pārredzamības, izpildes un stabilitātes ziņā ir līdzvērtīgs labākajām valstu sistēmām. Faktiski iekšējais tirgus un Ekonomikas un monetārā savienība nodrošinās visas priekšrocības vienīgi tad, ja uzņēmumi un privātpersonas varēs ātri un droši veikt naudas pārskaitījumus no vienas Eiropas Savienības daļas uz citu. 3. Līdz šim pārrobežu pārskaitījumi veikti, izmantojot parastos korespondentbanku pakalpojumus. Šādos gadījumos pārskaitījumi parasti apstrādāti un kārtoti individuāli. Neliela apjoma pārskaitījumu gadījumā tas nozīmēja to, ka izmaksas veidoja ievērojamu daļu no pārskaitītā apjoma. Daudzas ES bankas ir sadarbojušās, lai izstrādātu jaunas sistēmas pārrobežu maksājumu veikšanai. To sistēmu vidū, kuras parasti lieto valstu mijieskaita sistēmas, lai izplatītu ienākošos pārrobežu pārskaitījumus galamērķa valstī, izšķir: - sistēmas, kuras izveidotas, lai sekmētu korespondentbanku pakalpojumus starp dažādām dalībvalstu bankām; - sistēmas, kuras izveidotas, lai pārgrupētu konkrētu iestāžu veidus; - sistēmas, kuras balstās tiešās saiknēs starp elektroniskā klīringa iestādēm (ACHs). 4. Dažas lielākās bankas izmanto to filiāles un meitasuzņēmumus kā korespondenttīklu. Banka var arī meklēt iespēju tieši līdzdarboties elektronisko klīringa iestāžu (ACH) vai citās mijieskaita sistēmās, kuras izvietotas citā dalībvalstī. 5. Komisija atbalsta centienus uzlabot klientiem sniedzamo pakalpojumu kvalitāti. Tomēr Komisijas 1993. un 1994. gadā veiktie pētījumi norādīja, ka vispārējie pilnveidojumi, kas veikti, lai nodrošinātu pārrobežu pārskaitījumu pārredzamību un izpildi, nav pietiekoši. Tādēļ Komisija pieņēma priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai par pārrobežu pārskaitījumiem [1] . Minētajam priekšlikumam sekoja šā paziņojuma projekts. 6. Šā paziņojuma mērķis ir labāk informēt tirgus dalībniekus par Komisijas nostāju attiecībā uz tiem jautājumiem, kas saistīti ar konkurenci. Komisijas vispārējs viedoklis ir aicināt labvēlīgi pieņemt tās banku vienošanās, kas noslēgtas, lai uzlabotu pārrobežu pārskaitījumu sistēmu un jo īpaši, lai nodrošinātu tās prasības, kuras noteiktas ierosinātajā direktīvā. Šādu vienošanos gadījumiem tomēr jāatbilst EK Līguma 85. un 86. panta noteikumiem. Efektīvas konkurences pastāvēšana starp bankām un pārskaitījumu sistēmām sniedz būtisku ieguldījumu pakalpojumu efektivitātes uzlabošanā un klientiem piemērojamo izmaksu samazināšanā. Šā paziņojuma mērķis ir precizēt tās sadarbības formas, kuras tiek uzskatītas par mazāk vēlamām, tādējādi nosakot robežu starp tām sadarbības formām, kurās sadarbība ir neaizstājama un tām sadarbības formām, kurās ir iespējama konkurence. Šis paziņojums aktualizē un aizstāj Pārrobežu pārskaitījumu konkurences principus, kas iekļauti Komisijas 1992. gada 27. marta Darba dokumenta C pielikumā [2] . Ņemot vērā turpmāko pieredzi šajā jomā vai būtiskus grozījumus apstākļos, kādi pastāvēja tad, kad šis paziņojums tika sastādīts, Komisija vajadzības gadījumā ir tiesīga koriģēt šo paziņojumu. 1. Darbības joma un definīcijas 8. Šajā paziņojumā: a) "elektroniskā klīringa iestāde (ACH)" ir elektroniskā klīringa sistēma, kas balstās uz procedūru kopumu, kuru izmantojot kredītiestādes un finanšu iestādes atspoguļo un apmainās ar datiem un/vai dokumentiem, kas saistīti ar pārrobežu pārskaitījumiem, pamatā izmantojot magnētiskos datu nesējus vai telekomunikāciju tīklus, un kurus apstrādā datu apstrādes centrs; b) "pārskaitījums" ir maksājums, kuru veido darbību kopums, kas sākas ar rīkojuma devēja maksājuma uzdevumu, kas veikts, lai nodotu līdzekļus saņēmēja rīcībā. Gan maksājuma norādījumus, gan tajos aprakstītos līdzekļus pārvieto no rīkojuma devēja bankas uz saņēmēja banku, iespējams, izmatojot vairākas citas bankas kā starpnieces un/vai vairāk kā vienu pārskaitījumu sistēmu; c) "pārrobežu pārskaitījums" ir rīkojuma devēja pārskaitījums caur banku vai tās filiāli vienā dalībvalstī saņēmēja bankā vai tās filiālē citā dalībvalstī; d) "pārrobežu pārskaitījumu sistēma" ir sistēma, caur kuru var nosūtīt maksājuma norādījumus un tajos aprakstītos līdzekļus, lai veiktu pārrobežu pārskaitījumus; e) "pārrobežu maksāšanas līdzeklis" ir maksāšanas līdzeklis (tai skaitā pārskaitījums, maksājumu karte vai čeks), ko var izmantot pārrobežu maksājuma veikšanai. Pārrobežu maksājums var būt nepastarpināts vai attāls, atkarībā no tā, vai rīkojuma devējs un saņēmējs fiziski satiekas, uzsākot maksāšanu; f) "daudzpusējas savstarpējās apmaiņas maksa" ir starpbanku darījumu maksa, par kuru kopīgi vienojas. 9. Šis paziņojums attiecas tikai uz pārrobežu pārskaitījumu sistēmām. Šajā paziņojumā pārskaitījumu sistēma vienā dalībvalstī ir pārrobežu pārskaitījumu sistēma, ciktāl tā veic pārrobežu pārskaitījumus. 10. Šā paziņojuma 85. un 86. pantu piemēro tikai tad, ja tas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Pārrobežu pārskaitījumu sistēmas var radīt šādu ietekmi tieši tādēļ, ka tās veic pārrobežu pārskaitījumus [3]. 11. Šis paziņojums ir adresēts kredītiestādēm un citām iestādēm, kuras piedalās pārrobežu pārskaitījumu sistēmās un izpilda šādus pārskaitījumus. Šajā paziņojumā šādas iestādes sauktas par bankām. 2. Tirgus 1) Konkrētais tirgus 12. Lai novērtētu vienošanās ietekmi uz konkurenci, piemērojot 85. pantu, un konstatētu, vai pastāv dominējoša pozīcija tirgū, piemērojot 86. pantu, nepieciešams definēt konkrēto tirgu. 13. Konkrētā produkta tirgus ir visi tie produkti, kurus patērētājs uzskata par savstarpēji aizvietojamiem vai aizstājamiem, ņemot vērā produktu īpašības, cenas un paredzēto izlietojumu. Jāņem vērā arī piedāvājuma un pieprasījuma struktūra tirgū. Konkrētais ģeogrāfiskais tirgus ir apgabals, kurā konkurences nosacījumi, kuri attiecas uz konkrēto produktu, ir pietiekami vienveidīgi un kuru var atšķirt no blakus esošajiem apgabaliem, jo īpaši konkurences nosacījumi šajos apgabalos ir ievērojami atšķirīgi. Komisija var precīzi definēt tirgus tikai atsevišķos gadījumos. Tomēr tā var norādīt, kā tā definēs tirgu, lai novērtētu pārrobežu pārskaitījumu sistēmas. 14. Jebkuram konkrētam pārrobežu pārskaitījumam rīkojuma devēja banka parasti neizvēlēsies saņēmēja banku. Tomēr tas nenozīmē, ka nepastāv konkurences iespēja starp klientu bankām. Konkurence dažādās pakāpēs var pastāvēt dažādos līmeņos. Lai konkrētā gadījumā noteiktu konkrēto tirgu, būs jāņem vērā konkurences apmērs šajos dažādajos līmeņos. Sistēmas iekšējā konkurence rodas, kad bankas, piedaloties konkrētā sistēmā, konkurē par klientiem, piedāvājot labākās cenu kombinācijas un nosacījumus pārrobežu pārskaitījumu veikšanai un saņemšanai. Sistēmu savstarpējā konkurence rodas, kad bankas, piedaloties dažādās pārrobežu pārskaitījumu sistēmās, konkurē par klientiem. Līdzekļu iekšējā konkurence rodas, ja bankas piedāvā dažādus, bet savstarpēji aizvietojamus pārrobežu pārskaitījumu veidus, piemēram, steidzamus un ne tik steidzamus pārskaitījumus vai pārskaitījumus ar papildu informāciju vai bez tās. Līdzekļu savstarpējā konkurence rodas, ja pārrobežu maksājumu līdzekļus, kas nav pārrobežu pārskaitījumi, var savstarpēji aizvietot ar pārrobežu pārskaitījumiem. 15. Pirmkārt, plašākais savstarpējās aizvietojamības apmērs būtu ar citiem attāliem pārrobežu maksāšanas līdzekļiem. Ja produktu tirgus var iekļaut maksāšanas līdzekļus, kas nav pārrobežu pārskaitījumi, tad maksāšanas līdzekļiem, kurus var izmantot attālu pārrobežu maksājumu veikšanai, ir citādas īpašības un izlietojums nekā maksāšanas līdzekļiem, kurus var vienīgi izmantot, lai veiktu tiešus maksājumus vai valsts maksājumus. 16. Otrkārt, attālu pārrobežu maksājumu kategorijā (vai pārrobežu pārskaitījumu kategorijā) var labi pastāvēt atsevišķi šaurāki tirgi. Sistēmas, kuras izmanto, lai veiktu neliela apjoma (privātklienta) maksājumus, var nebūt savstarpēji aizvietojamas ar sistēmām, kuras izmanto liela apjoma (uzņēmuma darījumu) maksājumiem. Tas pats attiecas uz mazumtirgotāju un citu preču un pakalpojumu piegādātāju veiktajiem maksājumiem pretstatā privātpersonu veiktajiem maksājumiem vai steidzamiem maksājumiem pretstatā maksājumiem, kas nav steidzami. 17. Treškārt, konkrēts maksāšanas līdzeklis (vai pat konkrēts līdzekļa segments) var pats veidot konkrētu tirgu. Piemēram, lēmumā par Helsinku Nolīgumu Komisija uzskatīja, ka ārvalstu eiročeku, kuri izrakstīti tirdzniecības nozarē Francijā, tirgus ir tieši konkrētais tirgus [4]. Atsevišķos gadījumos varētu būt vēlams uzskatīt pārrobežu pārskaitījumus (vai konkrētus fragmentus, piemēram, privātklienta pārrobežu pārskaitījumus) par konkrēto tirgu. 18. Papildus konkrētajam tirgum, kurā bankas konkurē par klientiem, būs konkrētais tirgus, kurā dažādas pārrobežu pārskaitījumu sistēmas, elektroniskā klīringa iestādes (ACH) un bankas konkurē, lai piedāvātu citām bankām dažādus kanālus pārrobežu pārskaitījumu apstrādei. Piemēram, dažādas bankas konkrētā dalībvalstī var konkurēt, lai darbotos kā korespondentbanka bankām citās dalībvalstīs. Korespondentbanka piegādās ienākošos pārrobežu pārskaitījumus saņēmēja bankai. Konkurenci attiecībā uz bankām var raksturot arī kā sistēmu savstarpējo konkurenci. 19. Ģeogrāfiskais tirgus joprojām ir galvenokārt nacionāls, jo konkurences nosacījumi, kas attiecas uz pārrobežu maksājumiem dalībvalstīs ir atšķirīgi. 2) Konkrēto tirgu konkurence 20. Banku konkurence attiecībā uz klientiem būs efektīva tikai tad, ja tiks nodrošināta cenu pārredzamība un nosacījumi attiecībā uz klientiem. Konkurence būs spēcīgāka, ja klientiem ir zemas pārorientācijas izmaksas, piemēram, ja bankas piedāvā nosūtīt pārskaitījumus to vārdā, kuriem nav kontu attiecīgajās bankās. 21. Pašreiz varētu būt konkrēts sistēmu savstarpējās konkurences apjoms bankām starp dažādām pārrobežu pārskaitījumu sistēmām, kas nogādā pārskaitījumus no rīkojuma devēja bankas uz saņēmēja bankas valsti. Tajā pašā laikā daudzās dalībvalstīs varētu būt būtiski ierobežota vai pat nepastāvēt tā konkurence, ar kuru saskaras iekšzemes mijieskaita sistēmas, ko izmanto, lai sadalītu ienākošos pārrobežu pārskaitījumus šajās dalībvalstīs. 22. Sistēmas iekšējās konkurences ierobežojumam konkrētā sistēmā būs mazāk būtiska ietekme, ja to kompensē citu sistēmu (sistēmu savstarpējā konkurence) vai citu līdzekļu, vai abu minēto plašāka konkurence. Pretēji tam, ja šī plašākā konkurence ir vāja vai nepastāv, īpaši būtiski būs nodrošināt, lai iespējamā sistēmas iekšējā konkurence nav ierobežota. Turklāt, ja līdzīgi (sistēmas iekšējie) ierobežojumi rodas konkurējošās sistēmās, maz ticams, kas pastāv plašāka konkurence, lai kompensētu sistēmas iekšējo konkurenci. 3. Konkurence, kas nav cenu konkurence 1) Dalība sistēmā 23. Jautājumā par dalību pārrobežu pārskaitījumu sistēmās jāņem vērā tie Kopienu tiesību aspekti, kas nav konkurences noteikumi. Jo īpaši, ja sistēmas nosaka tiesību akti un vada valsts iestādes, būs jāpiemēro Eiropas Kopienas dibināšanas līgumā un Otrajā banku direktīvā [5] ietvertie principi attiecībā uz uzņēmējdarbības veikšanas brīvību, pakalpojumu sniegšanas brīvību un kapitāla un maksājumu brīvu apriti. Šis dokuments neattiecas uz šiem valsts regulējuma aspektiem. 24. Privātām vienošanās starp bankām, kuras izveido jaunas vai saista esošās pārrobežu pārskaitījumu sistēmas, jāatbilst Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 85. un 86. pantam. 25. Ja pārrobežu pārskaitījumu sistēma ir "pamatmehānisms", dalībnieki tai var pievienoties (pretēji īpašumtiesībām), ievērojot atbilstošus dalības kritērijus (sk. 26. punktu turpmāk). Pamatmehānisms ir mehānisms vai infrastruktūra, bez kuras konkurenti nevar sniegt pakalpojumus saviem klientiem [6]. Pārrobežu pārskaitījumu sistēma būs pamatmehānisms, ja bankām būs nepieciešama līdzdalība tajā, lai konkurētu konkrētajā tirgū. Citiem vārdiem, ja nebūs iespējama piekļuve sistēmai, jaunam konkurentam radīsies būtisks šķērslis, lai iesaistītos. Tā varētu notikt, ja jauns konkurents nevarētu reāli piekļūt citai sistēmai vai izveidot pats savu sistēmu, lai konkurētu konkrētajā tirgū. 26. Pārrobežu pārskaitījumu sistēma nodrošina pamatmehānismu, kam var piemērot dalības kritērijus, ja tie ir objektīvi pamatoti. Dalība var būt tiešas vai netiešas līdzdalības veidā [7], un dalības kritēriji tiešajiem dalībniekiem un netiešajiem dalībniekiem atšķiras attiecībā uz atšķirībām to pienākumu būtībā. Dalības kritērijiem būtu jābūt rakstiskiem, pieejamiem un nediskriminējošiem. Piemēram, tie var noteikt prasības dalībniekiem attiecībā uz to finansiālo stāvokli, tehniskajām un vadības iespējām un atbilstību kredītspējas līmenim. Var prasīt arī reģistrācijas maksu. Tomēr nedrīkst noteikt tik augstu reģistrācijas maksu, ka tā kļūst par šķērsli reģistrācijai. Nekādā gadījumā reģistrācijas maksas līmenis nedrīkst pārsniegt pēdējo ieguldījumu faktisko izmaksu taisnīgu daļu. Dalības kritēriji nedrīkst noteikt dalību sistēmā ar nosacījumu, ka tiek pieņemti citi nesaistīti pakalpojumi. 27. Minimālā darījumu skaita prasība varētu radīt mazākām bankām šķērsli reģistrācijai. Pārrobežu pārskaitījumu sistēmai, kura ir pamatmehānisms, kad vien iespējams būtu jāpieļauj banku dalība tikai ar nelielu darījumu skaitu. Pieņemams veids tā sasniegšanai būtu ļaut šādām bankām netieši piedalīties. Ja netieša piedalīšanās nepastāv, jābūt objektīvi pamatotiem iemesliem jebkādai prasībai par minimālo darījumu skaitu. 28. Dalības noraidījumam vai galīgai izslēgšanai no pārrobežu pārskaitījumu sistēmas, kura ir pamatmehānisms, būtu jāpievieno noraidījuma vai izslēgšanas iemeslu rakstisks pamatojums un jāveic neatkarīgas pārskatīšanas procedūra. 29. Sistēmai, kura nav pamatmehānisms, nav obligāti jābūt pieejamai citiem dalībniekiem, ne arī objektīvi pamatotiem dalības kritērijiem. Uz sistēmām, kuras ir vai nav pamatmehānismi, var attiecināt atvieglojumu atbilstoši 85. panta 3. punktam, ja tās, lai nodrošinātu atbilstošu apjomu, attur atsevišķus dalībniekus no līdzdalības citās sistēmās. 2) Sistēmas darbība 30. Banku vienošanās nedrīkst noteikt ekskluzīvo tiesību klauzulas — klientiem jāsaglabā tiesības mainīt banku saikni no vienas iestādes uz citu vai kārtot darījumus ar vairākām iestādēm vienlaicīgi. 31. Bankas ar pārrobežu pārskaitījumu sistēmu var vienoties par standartiem attiecībā uz sistēmas darbību, sistēmas apstrādāto darījumu veidu un kvalitāti un drošības un riska vadības noteikumiem. 32. Vienošanās par darbības standartiem, to skaitā turpmāk minētajiem, parasti nav 85. panta 1. punkta darbības jomā: - standarta ziņojuma formāti un sūtījumu identifikatori (jāizvairās no vienošanās par atbilstošu aparatūru, izņemot gadījumos, kad tas nepieciešams sistēmas darbībai), - informācijas minimums, kas vajadzīgs, lai nosūtītu pārskaitījumu ar sistēmas starpniecību, - norēķinu noteikumi, piemēram, vienošanās par kārtību, kādā veicami norēķini, vienošanās par norēķinu kopsummām un par laika posmu, kurā norēķinu var uzskatīt par galīgu. 33. Šīs vienošanās par standartiem varētu iekļaut 85. panta 1. punkta darbības jomā. Ja tas ir tā, uz tām attiecas atvieglojumi atbilstoši 85. panta 3. punktam, ja vien tās nav diskriminējošas un neierobežo nepieciešamību sistēmas darbības uzlabošanai. 1) Vienošanās par darījumu standartiem, to skaitā: - noteikumi par darījumu laiku, piemēram, izvirzot noteikumu, ka pārskaitījuma saņēmēja banka saņems summu noteiktā termiņā, ja maksājuma uzdevums ir saņemts noteiktā laikā (šādas vienošanās nedrīkst izveidot saskaņotus valutēšanas paradumus attiecībā uz klientu), - maksimālās un minimālās summas, ko apstrādā sistēma. 2) Vienošanās par drošības un riska vadības noteikumiem, to skaitā: - kritēriji norēķinu statusa piešķiršanai un norēķinu kontu vadībai, - noteikumi attiecībā uz likviditātes standartiem (piemēram, prasība nosūtīt pietiekamu nodrošinājumu, lai segtu riska darījumus), - dalībnieku saistību nepildīšanas rezultātā radušos zaudējumu sagatavota sadale. 34. Vienošanās jāattiecas uz banku savstarpējām attiecībām, un tās nedrīkst izraisīt saskaņotas darbības attiecībā uz klientiem. 4. Cenu konkurence 1) Pārrobežu pārskaitījumu sistēmu sākuma izmaksas un centrālo iestāžu darbības izmaksas 35. Izmaksas, kas radušās, izveidojot pārrobežu pārskaitījumu sistēmu, un izmaksas, kas rodas centrālās iestādes (piemēram, elektronisko klīringa iestāžu (ACH)) darbības rezultātā, var sadalīt starp iesaistītajām bankām, izmantojot, piemēram, elektronisko klīringa iestāžu (ACH) tarifu (tas var atšķirties atkarībā no apjomiem vai citiem iepriekš noteiktiem nosacījumiem), kas noteikts iesaistītajām bankām. Ja sistēmas izveidošanas izmaksas noteikti ir radušās iesaistītajām bankām, kuras, atbilstīgi to kompetencei, rīkojas kā saņēmējas bankas, ir attaisnojama šo izmaksu atmaksa, izmantojot savstarpējas apmaiņas maksu, par kuru kopīgi vienojas (sk. turpmāk). 2) Cenu noteikšana pārrobežu pārskatījumu sistēmās 36. Darījumā maksājumu sistēmā parasti iesaistās vismaz četras puses: rīkojuma devējs (klients, kurš veic maksājumu), rīkojuma devēja banka, saņēmējs (klients, kurš saņem maksājumu) un saņēmēja banka. Šo četru pušu savstarpējās attiecības rada pamatu cenu noteikšanai maksājumu sistēmā: rīkojuma devējs — rīkojuma devēja banka, saņēmējs — saņēmēja banka, rīkojuma devēja banka — saņēmēja banka, un rīkojuma devējs — saņēmējs. Cenu noteikšanas noteikumi mijiedarbojas, pamatojoties uz četrām dažādām attiecībām. 37. Attiecībā uz pārrobežu pārskaitījumiem, rīkojuma devējai bankai un saņēmēja bankai var nebūt tiešas līgumattiecības. Šādā gadījumā pārskaitījumu veiks banku ķēde. Katru banku pāri ķēdē saistīs divpusējs līgums un/vai daudzpusējs līgums sistēmas ietvaros. Banku savstarpēja cenu noteikšana var būt daļa no attiecībām starp katru banku pāri. a) Cenu noteikšana starp bankām un klientiem 38. Atsevišķi vai kombinācijās pastāv vairākas cenu noteikšanas metodes. Tās iekļauj tiešas cenas, piemēram, ar darījumiem saistītos maksājumus un ikgadējos maksājumus, kā arī mazāk pārredzamas cenas, piemēram, valutēšanas paradumus, zemākus procentus kontu bilancēm (un/vai augstākus procentus aizdevumiem un kredīta pārtēriņiem) nekā parasti un neizdevīgākus maiņas kursus. 39. Šeit, tāpat kā citās banku konkurences jomās, iesaistītās bankas nedrīkst slēgt vienošanos, kas nosaka cenu noteikšanas veidu vai līmeni attiecībā uz klientiem Tomēr tiesību akti dažreiz ierobežo apmēru, kādā bankas var noteikt cenu attiecībā uz klientiem, uz kuriem attiecas Eiropas Kopienu Tiesas prakse par Līguma 5. panta 2. punkta un 85. panta kombinētu piemērošanu. b) Daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas 40. Komisija uzskata, ka divpusējs savstarpējās apmaiņas maksas līgums parasti netiek iekļauts 85. panta 1. punkta darbības jomā. Turpretī daudzpusējs savstarpējās apmaiņas maksas līgums ir konkurences ierobežojums atbilstoši 85. panta 1. punktam, jo tas būtiski ierobežo banku brīvību individuāli izlemt par savām cenu noteikšanas politikām. Ierobežojums var arī traucējoši ietekmēt banku darbību attiecībā uz klientiem. Atbilstoši 85. panta. 1. punktam pastāv vēl viens konkurences ierobežojums, ja panākta banku vienošanās vai saskaņota darbība, lai darītu zināmu savstarpējās apmaiņas maksas ietekmi cenās, ko tās nosaka saviem klientiem. 41. Pietiekami spēcīga sistēmu savstarpējā konkurence varētu ierobežot savstarpējās apmaiņas maksas ietekmi uz cenām, kas noteiktas klientiem. Šādā gadījumā daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas ietekme šajā vienīgajā sistēmā varētu nebūt ievērojama (un tādējādi netiek iekļauta 85. panta 1. punkta darbības jomā), ja konkurējošās sistēmas pašas arī neietver līdzīgas daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas. 42. Ja sistēmu savstarpējā konkurence ir ierobežota vai tās nav, parasti uzskatīs, ka daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksai ir lielā mērā ierobežojošas konkurences ietekme, un tādēļ uz to attiecas 85. panta 1. punkta aizliegums. 43. Ja vienošanās par daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksām atbilst 85. panta 1. punktam, tikai tur, kur šādas vienošanās faktiski ir vajadzīgas sadarbības dažu formu veiksmīgai īstenošanai, pašas būdamas pozitīvas, tās var saņemt atvieglojumu atbilstoši 85. panta 3. punktam. Komisijai nav jāizvirza bankām īpaši noteikumi. Tomēr, ja bankas ievieš daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas noteikumus, Komisija (piemērojot 85. panta 3. punktā noteiktos kritērijus atvieglojuma iegūšanai) pārbaudīs saimniecisko labumu, ko ar šiem noteikumiem vēlas sasniegt, un ņems vērā, vai patērētāji (to skaitā gan tie, kuri ir, gan tie, kuri nav klienti) saņems labuma pienācīgu daļu un vai konkrētie savstarpējas apmaiņas maksas noteikumi ir faktiski nepieciešami kā līdzeklis labuma sasniegšanai. c) Pārrobežu pārskaitījumu veikšana 44. Banku ķēdes veikta pārrobežu pārskaitījuma piemērs: Rīkojuma devēja banka var nosūtīt pārskaitījumu pirmajai starpniekbankai tajā pašā dalībvalstī. Starpniekbanka rūpēsies par pārrobežu savienojumu, nosūtot pārskaitījumu otrajai starpniekbankai (korespondentbankai) galamērķa dalībvalstī. Korespondentbanka piegādās pārskaitījumu saņēmēja bankai. To parasti veiks, izmantojot iekšzemes mijieskaita sistēmu, kur šādā gadījumā korespondentbanka darbojas kā iekļuves vieta iekšzemes sistēmā. Elektroniskā klīringa iestāde (ACH) ieņem pirmās starpniekbankas vai korespondentbankas, vai abu banku vietu. 45. Banku savstarpēja cenu noteikšana var būt daļa no attiecībām starp katru banku pāri ķēdē. Dotajā paraugā gan pirmā starpniekbanka, gan korespondentbanka parasti var divpusēji vienoties attiecīgi ar rīkojuma devēja bankām un pirmajām starpniekbankām par pārrobežu pārskaitījumu veikšanas cenu. Līguma 85. panta 1. punkts neattiecas uz šādu divpusēju vienošanos par cenu. Līdzīgi, ja banku grupa vienojas par daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksu, lai segtu kādu no šiem ķēdes savienojumiem, uz to principā attiecas 85. panta 1. punkts. Tomēr daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas ierobežojošā ietekme var nebūt būtiska (un tādēļ uz to neattiecas 85. panta 1. punkts), ja būtu konkurējošas sistēmas, kurās nav līdzīgas daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksas. 46. Banku pēdējais pāris ķēdē ir korespondentbanka un saņēmēja banka. Tās varētu izmantot iekšzemes korespondentsavienojumu, bet tās abas parasti ir iekšzemes mijieskaita sistēmas (vai elektroniskās klīringa iestādes (ACH)) dalībnieces, kuru izmanto, lai sadalītu ienākošos pārskaitījumus galamērķa dalībvalstī. Šajā gadījumā sistēmu savstarpējā konkurence varētu būt ierobežota vai nepastāvēt, jo nepieciešams izmantot sistēmu, kas var nodrošināt piegādi visām iespējamām saņēmēja bankām galamērķa valstī. (Sistēmu savstarpējā konkurence, protams, nepastāvēs, ja bankas vienosies par to, ka vajadzētu izmantot tikai vienu konkrētu sistēmu, lai kārtotu ienākošos pārskaitījumus.) Daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksa, ko piemēro pārrobežu pārskaitījumiem, kurus veic šāda sistēma, rada bažas par konkurenci saskaņā ar 85. panta 1. punktu. d) Divkārša maksas aprēķināšana Divkārša maksas aprēķināšana notiek, ja pārrobežu pārskaitījuma rīkojuma devējs prasa maksāt visas pārskaitījuma maksas (tā sauktais OUR pārskaitījums [8], bet tomēr vai nu starpniekbanka vai saņēmēja banka veic atskaitījumus no pārskaitītās summas, vai saņēmēja banka nosaka maksu saņēmējam, kas pārsniedz maksu, ko maksātu par iekšzemes pārskaitījumu. 48. Komisija uzskata, ka iespēja klientiem veikt OUR pārskaitījumus rada saimniecisku labumu, kā noteikts 85. panta 3. punktā. Dažos gadījumos vienošanās par daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksu, ko piemēro pārrobežu pārskaitījumiem, var būt vajadzīga, lai izvairītos no divkāršas maksas aprēķināšanas prakses attiecībā uz pārrobežu pārskaitījumiem, tādā veidā ļaujot bankām piedāvāt OUR pārskaitījumus (sk. 53. punktu un turpmākos punktus). Ja tā ir, maksu nepiemēros saskaņā ar 85. panta 3. punktu. 49. Komisija uzskata, ka daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksa, ko piemēro pārrobežu pārskaitījumiem, parasti nebūtu nepieciešama, lai ļautu bankām piedāvāt Share vai BEN pārrobežu pārskaitījumus. Attiecībā uz Share pārskaitījumu rīkojuma devēja banka var noteikt saviem klientiem maksu, lai segtu savas izmaksas, starpniekbankas var ieturēt komisijas maksu no pārskaitījuma, lai segtu savas izmaksas (vai noteikt rīkojuma devēja bankai maksu par šīm izmaksām) un saņēmēja banka var noteikt maksu saviem klientiem, lai segtu savas izmaksas. Attiecībā uz BEN pārskaitījumu rīkojuma devēja banka un starpniekbankas no pārskaitījuma summas var ieturēt komisijas maksu, lai segtu savas izmaksas, un saņēmēja banka var noteikt maksu saviem klientiem, lai segtu savas izmaksas. 50. Bankām būtu jāpatur tiesības individuāli pieņemt lēmumu par to, vai piedāvāt visus OUR, BEN un Share pārrobežu pārskaitījumus vai tikai kādu no tiem [9]. e) Pārrobežu pārskaitījumu izmaksas 51. Lai veiktu pārrobežu pārskaitījumu, var būt nepieciešams veikt papildu uzdevumus, salīdzinot ar iekšzemes pārskaitījumiem: 1) attiecībā uz sistēmu kopumā var būt nepieciešams izveidot jaunu sistēmu vai pārveidot esošo sistēmu, lai apstrādātu pārrobežu pārskaitījumus; 2) attiecībā uz pārskaitījumu papildu uzdevumi varētu iekļaut: i) par pārrobežu pārskaitījumu būtu jāpaziņo maksājumu bilances institūcijām kā par ienākošo maksājumu, ii) maksājums būtu jākonvertē saņēmēja valūtā, iii) noteikumi var noteikt, ka saņēmējam jāsaņem vairāk informācijas (piemēram, sīkas ziņas par maksājuma uzdevumu) nekā parasti sniedz par iekšzemes maksājumiem, iv) sīkāku informāciju par saņēmēju, to kontu numuri un bankas kods jāpārbauda, jo šī informācija bieži ir nepilnīga vai nepareiza, v) maksājuma uzdevuma pārformatēšanu, ja to apstrādās mijieskaita shēma galamērķa valstī, vi) papildu mijieskaita un norēķinu operācijas. 52. Ja rīkojuma devēja banka vai korespondentbanka, vai elektroniskā klīringa iestāde (ACH) var veikt šos papildu uzdevumus, pārskaitījumu var ievadīt galamērķa valsts iekšzemes mijieskaita sistēmā, it kā tas būtu iekšzemes pārskaitījums. Tas nozīmē, ka saņēmēja bankai nebūtu starpības, saņemot pārskaitījumu, kura izcelsme ir citā valstī, un saņemot tikai iekšzemes pārskaitījumu. Šādā gadījumā nevajadzētu rasties divkāršas maksas aprēķināšanas problēmai, un daudzpusēja savstarpējas apmaiņas maksa, kas attiecas uz darījuma pārrobežu būtību, nebūtu vajadzīga. f) Izvairīšanās no divkāršas maksas aprēķināšanas, ja pārrobežu pārskaitījumi rada īpašas izmaksas 53. Tomēr Komisija atzīst, ka joprojām var rasties apstākļi, kad saņēmēja bankai noteikti radīsies papildu izmaksas par pārrobežu pārskaitījuma saņemšanu, salīdzinot ar iekšzemes pārskaitījumu. Jo īpaši tas notiks dalībvalstīs, kuras prasa, lai saņēmēja banka ziņotu maksājumu bilances institūcijām par ienākošo maksājumu, vai kuras prasa, lai saņēmēji saņemtu vairāk informācijas no savām bankām nekā parasti sniedz par iekšzemes maksājumiem. Tā notiks arī tad, ja saņēmēju bankām ir radušās izmaksas, izveidojot jaunas sistēmas (un arī šeit viedokļi atšķirsies dažādās dalībvalstīs). Šādā gadījumā tas pamato to, ka bankas galamērķa valstī vienojas par daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksu, šo papildus izmaksu segšanai, lai izvairītos no divkāršas maksas aprēķināšanas. Par šādu savstarpējas apmaiņas maksu varētu vienoties elektroniskās klīringa iestādes (ACH) dalībnieki vai parasti konkrētās valsts visas bankas vai lielākā to daļa. 54. Elektroniskās klīringa iestādes (ACH) dalībnieku vienošanās segtu saņēmēju banku nepieciešamās papildu izmaksas, izmantojot savstarpējas apmaiņas maksu, par kuru vienojas elektroniskā klīringa iestāde (ACH) un iesaistītās saņēmēju bankas. Šī savstarpējas apmaiņas maksa, par kuru daudzpusēji vienojas, pamatotos uz faktiskajām saņēmēju banku papildu izmaksām un to varētu iekļaut vispārējā (divpusējā) maksā, ko elektroniskā klīringa iestāde (ACH) aprēķina nosūtītājām bankām (vai nosūtītājām elektroniskā klīringa iestādēm (ACH)). Elektroniskā klīringa iestāde (ACH) atlīdzinātu saņēmēju bankām to nepieciešamos papildu izdevumus, atkārtoti sadalot tām savstarpējas apmaiņas maksu. 55. Konkrētas valsts visu banku vai to lielākās daļas vienošanās vēlreiz segtu saņēmēju banku nepieciešamās papildu izmaksas, izmantojot savstarpējas apmaiņas maksu, par kuru vienojas visas iesaistītās saņēmēju bankas. Attiecībā uz konkrētu pārskaitījumu, viena no šīm bankām darbosies kā korespondentbanka (iekļuves vieta) nosūtītājai bankai. Arī šajā gadījumā savstarpējas apmaiņas maksa, par kuru daudzpusēji vienojas, pamatotos uz faktiskajām saņēmēju banku papildu izmaksām un to varētu iekļaut vispārējā (divpusējā) maksā, ko korespondentbanka aprēķina nosūtītājām bankām (vai nosūtītājām elektroniskā klīringa iestādēm (ACH)). Korespondentbanka atlīdzinātu saņēmēju bankām to nepieciešamos papildu izdevumus, atkārtoti sadalot tām savstarpējas apmaiņas maksu. g) Nosacījumi daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksai 56. Ja uz daudzpusējas savstarpējas apmaiņas maksu attiecas 85. panta 1. punkts, bet to var neuzlikt, lai izvairītos no divkāršas maksas aprēķināšanas, tai jāatbilst šiem nosacījumiem: 1) maksas līmenis jānosaka (un regulāri jāpārskata) iesaistīto banku, kuras darbojas kā saņēmēju bankas, vidējo faktisko papildu izmaksu līmenī; 2) maksa jādefinē kā standarta maksa, ļaujot sistēmas dalībniekiem apspriest divpusējas maksas virs vai zem robežlīmeņa. [1] 1994. gada 18. novembra Paziņojums COM(94) 436: [2] "ES līdzekļu pārskaitījumi: pārredzamība, veikšana un stabilitāte." - SEC(92) 621: - "Pārrobežu maksājumu veikšanas vienkāršošana: šķēršļu novēršana." [3] Lieta Nr. 172/80 Züchner pret Bayerische Vereinsbank [1981] ECR 2021, 18. punkts. [4] Komisijas 1992. gada 25. marta Lēmums Eiročeks: Helsinku Vienošanās, OV L 95, 9.4.1992., 8. un 76. punkts; Pirmās instances tiesa atzina par pamatotu, lietas Nr. T-39/92 un T-40/92 Groupement des cartes bancaires "CB" un Europay International pret Komisiju [1994] ECR II-49, 104. punkts. [5] Padomes 1989. gada 15. decembra Otrā direktīva 89/646/EEK par normatīvo un administratīvo aktu saskaņošanu attiecībā uz kredītiestāžu uzņēmējdarbības sākšanu un izvēršanu, OV L 386, 30.12.1989., 1. lpp. [6] Par pamatmehānisma jēdzienu, sk. lietas Nr. 6 un 7/73, Institutio Chemioterapico Italiano un Commercial Solvents Corporation pret Komisiju [1974] ECR 223; Komisijas 1988. gada 4. novembra lēmums London European Sabena, OV L 317, 24.11.1988., 47. lpp.; Komisijas 1992. gada 11. jūnija lēmums B& I Line v. Sealink [1992] CMLR 255; Komisijas 1993. gada 21. decembra lēmums Port of Rødby, OV L 55, 26.2.1994., 52. lpp.; IGR Stereo televīzija, Vienpadsmitais konkurences ziņojums, 94. punkts; Disma — Divdesmit trešais konkurences ziņojums, 223. un 224. punkts. [7] Netieša līdzdalība ir dalības veids, kas nodrošina iestādēm tiešas līdzdalības atsevišķas funkcijas un pienākumus, neuzticot tām norēķinu pienākumus, kas rezervēti tiešajiem dalībniekiem. [8] Pārskaitījumus var raksturot kā OUR, Share vai BEN pārskaitījumus atkarībā no tā, kā klienti prasa piešķirt maksas: - OUR — visas maksas rīkojuma devējam (mūsu maksas), - Share — maksas dalīt starp rīkojuma devēju un saņēmēju; - BEN — visas maksas saņēmējam. [9] Ierosinātā direktīva noteiktu OUR pārskaitījumus kā standarta risinājumu tad, ja pārskaitījuma rīkojuma devējs nav noteicis citādi. --------------------------------------------------