Ieteikums

PADOMES IETEIKUMS

par eurozonas ekonomikas politiku

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 136. pantu saistībā ar 121. panta 2. punktu,

ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 1466/97 (1997. gada 7. jūlijs) par budžeta stāvokļa uzraudzības un ekonomikas politikas uzraudzības un koordinācijas stiprināšanu un jo īpaši tās 5. panta 2. punktu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1176/2011 (2011. gada 16. novembris) par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību, un jo īpaši tās 6. panta 1. punktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas ieteikumu,

ņemot vērā Eiropadomes secinājumus,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un finanšu komitejas atzinumu,

ņemot vērā Ekonomikas politikas komitejas atzinumu,

tā kā:

(1)Ekonomikas atlabšana eurozonā turpinās mērenā tempā. Lai varētu nodrošināt ilgtspējīgu un stabilu izaugsmi eurozonā, ir nepieciešami pastāvīgi politikas centieni atbalstīt līdzsvarotas korekcijas privātajā sektorā un publiskajā sektorā, uzlabot spējas pielāgoties un palielināt ekonomikas konkurētspēju un izaugsmes potenciālu attiecīgi vidējā termiņā un ilgtermiņā. Izaugsmes tempu kavē nesenās ekonomikas un finanšu krīzes izraisītās sekas, tostarp joprojām notiekošā ārējā līdzsvarošana, augstais privāto un valsts parādsaistību apjoms, augstais bezdarbs, kā arī ieilgusī strukturālā neelastība dalībvalstu darba un ražojumu tirgos. Investīciju aktivitāte joprojām ir vāja gan minēto faktoru dēļ, gan arī citu trūkumu, piemēram, nelabvēlīgas darījumdarbības vides, publiskās pārvaldes neefektivitātes dēļ, kā arī tāpēc, ka pastāv šķēršļi piekļuvei finansējumam.

(2)Ir jāveicina vērienīgu strukturālo reformu īstenošana, kas paaugstina ražīgumu un stimulē izaugsmes potenciālu, atbilstīgi 2016. gada izaugsmes pētījumā izklāstītajām politikas prioritātēm visām ES dalībvalstīm. Ja strukturālās reformas tiek īstenotas vienlaikus vairākās dalībvalstīs, no tā var iegūt visa eurozona, jo izplatās pozitīvā pārrobežu iedarbība, sevišķi pa tirdzniecības un finanšu kanāliem. Neskatoties uz nelielu progresu reformu veikšanā, lai uzlabotu darba tirgu noturību, eurozonā turpina pastāvēt ievērojama novirze, jo īpaši attiecībā uz ilgtermiņa un jauniešu bezdarba līmeni. Tās dalībvalstis, kuras veica vispusīgas darba tirgus un sociālās aizsardzības reformas pirms krīzes, ir spējušas sniegt labāku atbalstu nodarbinātībai un saglabāt taisnīgumu ekonomikas lejupslīdes laikā. Tādas reformas ietver elastīgus un uzticamus līgumu noteikumus, vispusīgas mūžizglītības stratēģijas, efektīvu aktīva darba tirgus politiku un mūsdienīgas sociālās aizsardzības sistēmas. Rezultātus var uzlabot arī nodokļu īpatsvara darbaspēka izmaksās samazināšana, jo īpaši zemu atalgotiem darba ņēmējiem, un taisnīgas nodokļu sistēmas nodrošināšana.

(3)Atbilstīgi izstrādātas reformas un to ātra īstenošana var palīdzēt novērst pastāvošās nelīdzsvarotības eurozonā un nepieļaut jaunu nelīdzsvarotību uzkrāšanos. Eurogrupas tematiskās diskusijas, īpaši pievēršoties kritēriju noteikšanai, paraugprakses izmantošanai un savstarpējam spiedienam, var palīdzēt sekmēt tuvināšanos tam, lai sasniegtu vislabākos rezultātus. Tādēļ Eurogrupai būtu vēl vairāk jāpastiprina tematiskās diskusijas par reformām jomās, kas ir būtiskas EMS funkcionēšanai un regulāri jāizvērtē reformu īstenošana eurozonas dalībvalstīs, kā arī progress, kas panākts nelīdzsvarotību novēršanā makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras kontekstā.

(4)Fiskālā politika ir ekonomiskās un monetārās savienības vitālu kopēju interešu jautājums. Atbildīga valstu fiskālā politika, kurā ievēroti kopējie fiskālie noteikumi, ir būtiska, lai nodrošinātu parādu ilgtspējību un ļautu fiskālajiem stabilizatoriem darboties un amortizēt konkrētas valsts satricinājumus. Turklāt, ņemot vērā blakusietekmi eurozonas dalībvalstu starpā, ir būtiski arī panākt piemērotu fiskālo nostāju eurozonā kopumā un izvairīties no procikliskas fiskālās politikas. Lai to paveiktu, ir jāpastiprina fiskālās politikas koordinācija eurozonā, pilnībā ievērojot Stabilitātes un izaugsmes paktu. Šajā saistībā kopumā neitrāla kopējā fiskālā nostāja eurozonā, kas paredzēta 2016. gadā, šķiet piemērota, ņemot vērā vispārējos makroekonomikas apstākļus un lejupvērstos riskus izaugsmei. Attiecībā uz 2017. gadu, balstoties uz prognozi, ka starpība starp plānoto un faktisko ražošanas apjomu pakāpeniski samazināsies, fiskālajā politikā būtu jālīdzsvaro nepieciešamība izvairīties no procikliskuma un samazināt valsts parādu, lai atjaunotu fiskālās rezerves. Tas būtu jāatspoguļo atjaunināto stabilitātes programmu sagatavošanā 2016. gada pavasarī, ņemot vērā jaunākās ekonomikas un fiskālās norises. Fiskālo stratēģiju saturs vēl nav pietiekami labvēlīgs izaugsmei. Kā 2015. gada vasarā uzsvērts ieteikumos eurozonas dalībvalstīm, dalībvalstīm jārīko tematiskas diskusijas par publisko finanšu kvalitātes un ilgtspējības uzlabojumiem.

(5)Ir pilnībā jāīsteno banku savienība. Pirmkārt, līdz 2015. gada 30. novembrim ir pilnībā jātransponē Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva atbilstīgi prasībai visām 28 dalībvalstīm. Otrkārt, attiecībā uz banku noregulējumu ir nekavējoties jāievieš piemērota pagaidu finansēšanas kārtība, lai Vienotā noregulējuma fonds spētu tikt galā ar visām potenciālajām finansēšanas vajadzībām no 2016. gada 1. janvāra. Turklāt pārejas perioda laikā būtu pēc iespējas ātrāk jāvienojas par fiskāli neitrālu atbalstu Vienotā noregulējuma fondam. Visbeidzot, banku savienības tālākas pilnveidošanas ietvaros Komisija 2015. gada 24. novembrī ierosināja izveidot Eiropas noguldījumu apdrošināšanas shēmu eurozonas dalībvalstīm.