Makroreģionālajām stratēģijām ir arī būtiska nozīme, attīstot saiknes ar trešām valstīm, it sevišķi pievienošanās valstīm, un nostiprinot to saistību ar ES.

Makroreģionālās stratēģijas pakāpeniski sāk ņemt vērā ES politikas jomās, piemēram, pētniecībā un klimata un vides jomā. Tas attiecas arī uz valsts politikas virzieniem, neraugoties uz nevienādo pakāpi, kādā makroreģionālo stratēģiju prioritātes ir integrētas valstu vai reģionālajās programmās, it sevišķi tajās, ko atbalsta ESI fondi.

Makroreģionālās stratēģijas ir sekmējušas interesi un informētību par Eiropas teritoriālo sadarbību un teritoriālo kohēziju, kā arī to pievienoto vērtību. Tāpat šīs stratēģijas pakāpeniski sāk izmantot nozaru politikas jomā, lai labāk un integrēti īstenotu politikas virzienus dažādās teritorijās. Visām stratēģijām ir kopīgi transversālie jautājumi neatkarīgi no stratēģijas brieduma pakāpes. Šie jautājumi ir aplūkoti turpmāk.

Tā vietā, lai dažādos laikos un sadrumstaloti iesniegtu makroreģionālo stratēģiju progresa ziņojumus, un kā noteikts Padomes secinājumos par EUSALP, Komisija, sākot no 2016. gada beigām, reizi divos gados publicēs vienu kopīgu ziņojumu. Tas ļaus salīdzināt makroreģionālās stratēģijas, un visas iesaistītās iestādes gūs pietiekamu ieskatu informētu debašu veikšanai.

Šobrīd makroreģionālajās stratēģijās ir iesaistītas 19 ES un 8 trešās valstis, un šīs stratēģijas ir kļuvušas par ES politikas satvara neatņemamu daļu. To mērķi pilnībā atbilst ES politikas prioritātēm. Šīs stratēģijas nostiprina sinerģiju starp dažādiem ES politikas virzieniem un instrumentiem un balstās uz kohēzijas politikas satvaru.

Globalizācijas rezultātā valstis ir kļuvušas atkarīgākas cita no citas, un problēmas tagad ir jārisina pārrobežu kontekstā. Šajā saistībā ir jāapsver, kā makroreģioni, kas ir jaunas funkcionālas teritorijas, var palīdzēt uzlabot ES politikas virzienu un programmu īstenošanu un sasniegt teritoriālo kohēziju, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 174. pantā.

1. Ievads — no vārdiem pie darbiem

Makroreģionālās stratēģijas tagad ietilpst 2014.–2020. gada ESI fondu tiesiskajā regulējumā, tādēļ valstis tiek aicinātas saskaņot savas plānošanas prioritātes ar makroreģionālo stratēģiju prioritātēm, savukārt vadošās iestādes tiek aicinātas nostiprināt saiknes starp programmas vadītājiem un makroreģionālo stratēģiju galvenajiem īstenotājiem. Vadošo iestāžu sniegtās informācijas apmērs atšķiras atkarībā no šo iestāžu informētības līmeņa. Ir panākts progress un daži labas prakses gadījumi: mērķtiecīgi uzaicinājumi, piemaksa projektiem ar makroreģionālu nozīmi, tiešs atbalsts stratēģiju projektiem vai makroreģionālo stratēģiju pārstāvju dalība programmu uzraudzības komitejās (piemēram, Slovākijas pētniecības un inovāciju darbības programma 2014.–2020. gadam; 2014.–2020. gada lauku attīstības programma Lietuvai).

Šīm darbībām ir arī jāpalīdz politiskajā līmenī pieņemt lēmumu (it sevišķi ņemot vērā budžeta ierobežojumus) par to, kuras prioritātes un pasākumus finansēt un — attiecīgā gadījumā — noteikt prioritātes tikai tajās jomās, kurās makroreģionālā pieeja nodrošina patiesu pievienoto vērtību.

Aizvien vairāk tiek pieprasīta, lielā mērā arī no Komisijas puses, lielākas uzmanības pievēršana stratēģiju pamata prioritātēm. Šajā saistībā ir svarīgi saskaņot makroreģionālās stratēģijas ar plašākām ES politikas veidošanas stratēģijām un nodrošināt regulāras pārskatīšanas noteikto mērķu virzienā, jo tas palielina iespējas gūt rezultātus. Bez skaidri noteiktiem rādītājiem un mērķiem ir grūti novērtēt, cik labi ir sasniegti plānotie mērķi. Lai būtu iespējams izvērtēt un vadīt katru makroreģionālo stratēģiju un ziņot par tām nolūkā sniegt informāciju lēmumu pieņemšanas vajadzībām, izšķirīga nozīme ir stabilai uzraudzības sistēmai, kas balstās uz rīcību, kura ir vērsta uz rezultātiem.

Lielākajai daļai šo iniciatīvu un darbību ir vajadzīgs impulss, un tām, lai sasniegtu plānotos rezultātus, lieti noderētu spēcīgāka koordinācija starp iesaistītajām valstīm un tajās. To veicina ikgadēju forumu apvienošana ar ministru sanāksmēm, kas vienlaikus arī paaugstina makroreģionālo stratēģiju politisko profilu. Piemēram, Baltijas jūras reģiona pieredze liecina, ka makroreģionālās sadarbības pamatā arī turpmāk ir jābūt stratēģiskai ilgtermiņa pieejai.

Turklāt saistībā ar migrantu skaita straujo pieaugumu ir vajadzīga aktīvāka sadarbība. Ir papildus jāizskata efektīvas integrēšanas darbības, it sevišķi izglītības nozarē.

Stratēģija ir dažādos līmeņos palīdzējusi veidot politiku, proti, paplašinot BEMIP iniciatīvas darbības jomu un ietverot jaunas jomas — energoefektivitāti un atjaunojamo energoresursu enerģiju — , un nosakot Starptautiskās Jūrniecības organizācijas darba formātu saistībā ar e-kuģošanas infrastruktūras un pakalpojumu izstrādi un testēšanu reģionā. Tāpat tā ir arī palīdzējusi esošo tiesību aktu, piemēram, Ūdens pamatdirektīvas, Jūras stratēģijas pamatdirektīvas un ES stratēģijas par pielāgošanos klimata pārmaiņām, īstenošanā. Politikas darba kārtībā tika no jauna ietverti reģionāli nozīmīgi jautājumi, kurus ietvēra arī 2015. gadā organizētajā pirmajā (kopš 2008. gada) augsta līmeņa sanāksmē par kultūru.

EUSBSR saziņas stratēģija, ko pieņēma 2015. gada decembrī, ir labs piemērs, uz ko varētu balstīties, lai vairotu informētību par makroreģionālajām stratēģijām un veicinātu to pamanāmību.

Pieredze rāda, ka makroreģionālajās stratēģijās ir jāietver spēcīga saziņas stratēģija. Tā ir ietekmīgs instruments, ar kura palīdzību var vairot plašākas sabiedrības informētību par plānotajām darbībām un vēlamajiem rezultātiem. Tai ir agrīnā posmā jāmudina galvenie īstenotāji apsvērt, kā stratēģijas var panākt pozitīvas pārmaiņas iedzīvotājiem un kā to var atspoguļot plašsaziņas līdzekļos.

Turklāt stratēģija ir uzlabojusi dialogu un sadarbību ar reģionā esošajām starptautiskajām organizācijām (piemēram, Starptautisko Donavas upes aizsardzības komisiju, Karpatu konvenciju), izstrādājot kopīgas iniciatīvas un radot sinerģiju.

Donavas finansēšanas dialogs ir viens no piemēriem, kas parāda stratēģijas piedāvāto platformu partneru savienošanai, lai projektu veicinātāji un finanšu iestādes varētu apspriest un noteikt piemērotus risinājumus jautājumiem, kas saistīti ar projektu finansēšanu reģionā.

EUSDR ir arī palielinājusi pārvaldības sistēmas efektivitāti, valsts līmenī nostiprinot koordināciju starp politikas virzieniem un iestādēm. Tā ir palīdzējusi aizsniegt ieinteresētās personas gan valsts, gan starptautiskā līmenī, kā arī turpinājusi dialogu ar pilsoniskās sabiedrības organizācijām.

ES paplašināšanās un kaimiņattiecību politikas darba kārtība ir vēl viena svarīga joma, kurā EUSDR ir sniegusi patiesu ieguldījumu. Tā ir palīdzējusi uzsākt intensīvāku tematisko sadarbību ar piecām iesaistītajām trešām valstīm un panākt stabilitāti šajā jomā, pateicoties stabiliem tīkliem un partnerībām. Attiecīgās iniciatīvas ietver pirmās Eiropas teritoriālās sadarbības grupas izveidi ar trešo valsti (Ungārija un Ukraina), kā arī jaunas koordinācijas shēmas izveidi 2015. gadā, lai ļautu Moldovai piedalīties stratēģijā. Arī Serbija ir aktīvi iesaistījusies divu stratēģijas prioritāro jomu kopīgā koordinācijā.

EUSDR īstenošanu ir atbalstījusi Donavas transnacionālā programma. Šī programma aptver tādu pašu ģeogrāfisko teritoriju, sniedz finansiālu atbalstu konkrētiem transnacionāliem projektiem un atbalsta stratēģijas pārvaldību. 2014. gadā 14 iesaistītās valstis kopīgi izveidoja Donavas stratēģijas centru (DSP), kas sāka darboties 2015. gada jūnijā. DSP galvenokārt ir aktīvi piedalījies prioritāro jomu koordinatoru un prioritāro jomu sadarbības uzraudzībā, saziņā un atbalsta sniegšanā.

4.2. Problēmas

Neraugoties uz daudzsološajiem sākotnējiem rezultātiem, EUSDR lieti noderētu vairāki konkrēti politikas un operatīvie pasākumi, piemēram, transporta un enerģētikas infrastruktūras papildu integrēšana, pasākumi pret ūdens piesārņojumu un dabas radītajiem riskiem, kopīgi darba tirgus un izglītības politikas virzieni, konkurētspējas pasākumi, it sevišķi maziem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), un pasākumi demogrāfisko problēmu un intelektuālā darbaspēka emigrācijas risināšanai. Joprojām svarīga ir drošības dimensija, kā arī nepieciešamība pilnveidot valstu administratīvo iestāžu spējas.

Turklāt pēdējos divos gados ir atklājušās jaunas problēmas, piemēram, saistībā ar migrācijas plūsmām un drošību un terorismu pasaulē.

Salīdzinot ar pirmajiem darbības gadiem, valsts līmenī ir samazinājies politiskais impulss. Tā kā stratēģija ir ilgtermiņa process, joprojām ļoti svarīga ir politiskā atbalsta nepārtrauktība, it sevišķi nodrošinot spējas un resursus stratēģijas īstenošanai. Tāpat svarīgi ir nostiprināt valsts koordinācijas mehānismus.

Joprojām apgrūtināta ir administratīvā spēja, lai risinātu īstenošanas jautājumus un uzlabotu sadarbību; it sevišķi tas vērojams trešās valstīs. Šajā saistībā joprojām ir nepieciešama atbilstīga reakcija valstu un reģionālā līmenī.

5. ES stratēģija Adrijas un Jonijas jūras reģionam (EUSAIR)

5.1. Rezultāti

Ņemot vērā EUSAIR īso ilgumu, tās darbība galvenokārt tiek koncentrēta uz pārvaldības struktūru izveidi un noteikumu definēšanu. Šajā saistībā ir bijušas nepieciešamas plašas diskusijas un apspriešanās starp galvenajām ieinteresētajām personām, it sevišķi valstu koordinatoriem.

Stratēģijai ir vajadzīga spēcīga ES līmeņa koordinācija, lai panāktu kopsaucēju starp atšķirīgajām valstu interesēm, ņemot vērā to, ka tajā ir plaši pārstāvētas trešās valstis, kurās pastāv lielas sociālekonomiskās atšķirības un ievērojama nelīdzsvarotība to institucionālajās un administratīvajās spējās. Rīcības plānā ierosinātais koordinācijas modelis izveido pārus no četrām pievienošanās valstīm un četrām iesaistītajām dalībvalstīm, šos pārus attiecinot uz minēto valstu dalību pārvaldības struktūrās (piemēram, rotējošā prezidentūra ir atvērta visām valstīm).

Īpašs uzsvars ir likts uz līdzdalības sajūtas nodrošināšanu galvenajiem īstenotājiem, tematiskajām vadības grupām padarot pieejamus īpašus resursus. Tāpat ir arī risināts jautājums par finansiālo, administratīvo un tehnisko atbalstu.

Īpašu atbalstu EUSAIR pārvaldības struktūrām nodrošinās arī Facility Point, kas ir stratēģisks projekts, kuru 2016. gada maijā apstiprināja Interreg ADRION programmas ietvaros. Valstu koordinatori 2015. gada rudenī apstiprināja Facility Point tvērumu un struktūru.

Līdz 2015. gada beigām četras tematiskās vadības grupas bija noteikušas prioritāras darbības, uz kurām koncentrēt darbu sākotnējā periodā (piemēram, jūras telpiskā plānošana, jūras maģistrāļu attīstība vai Adrijas un Jonijas jūras kultūras mantojuma veicināšana), kā arī konkrētas vadlīnijas un atlases kritērijus, lai palīdzētu izvēlēties piemērotus projektus.

Tāpat arī tika īstenoti centieni nolūkā veicināt ilgtspējīgu sadarbību starp ESI fondu un Pirmspievienošanās palīdzības instrumentu (IPA) programmu iestādēm un EUSAIR galvenajiem īstenotājiem. Tas nozīmē, ka ESI fondiem, IPA un citām attiecīgajām valstu un reģionālajām finansējuma plūsmām ir jāatbalsta EUSAIR mērķu sasniegšana. To minēja arī Dubrovnikas deklarācijā, ko ārlietu un ES fondu ministri pieņēma pirmajā EUSAIR forumā, kurš notika 2016. gada maijā. Process joprojām notiek, un būs nepieciešama koordinācija starp dažādajiem iesaistītajiem dalībniekiem.

5.2. Problēmas

Neraugoties uz lielo politisko atbalstu, iesaistīto valstu nodrošinātie resursi stratēģijas atbalstam joprojām ne tuvu nav pietiekami. Lai gan Komisija ir aktīvi iesaistījusies politikas koordinācijā, galvenie īstenotāji saskarsies ar nemitīgiem sarežģījumiem saistībā ar plānoto rezultātu sasniegšanu, jo trūkst skaidras apņemšanās no valstu un reģionālo administratīvo iestāžu puses. Šajā nolūkā būtu jāvienojas par darba plānu ar konkrētu grafiku un jānodrošina saziņa starp projektu veicinātājiem, programmām un finansējuma avotiem. Tas arī ietvertu tehnisku palīdzību un konsultāciju sniegšanu pēc vajadzības. Facility Point nodrošinātajam finansiālajam un darbības atbalstam būtu jāpalīdz pārvarēt daži no šiem sarežģījumiem.