Tiesu sistēmas efektivitāte nedaudz samazinājās, un saglabājas ekonomisko un finansiālo noziegumu tiesu lietu problēmas, kas identificētas 2020. gada ziņojumā par tiesiskumu. 2020. gadā visas tiesas saņēma ar 11 % mazāk ienākošo lietu un atrisināja par 13 % mazāk lietu, salīdzinot ar 2019. gadu. Kopējais neizskatīto lietu skaits 2020. gada beigās bija palielinājies par 5 %, salīdzinot ar 2019. gadu. Tiesvedības vidējais ilgums pirmās instances tiesās civillietās, ko izskata strīdus kārtībā, palielinājās līdz aptuveni 20 mēnešiem un komerclietās, ko izskata strīdus kārtībā, nostabilizējās uz 11 mēnešiem. Apelācijas instancē, ņemot vērā, ka lielākā daļa ir rakstveida procedūru, šādas lietas tika atrisinātas ātrāk, proti, vidēji aptuveni 2,4 mēnešos civillietās un 3,4 mēnešos komerclietās. Risinot sarežģītākus noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas nodarījumus, tiesas procesu garums pirmās instances tiesās 2019. gadā saruka vidēji līdz 876 dienām (no 1132 dienām 2018. gadā), un tas vēl arvien ir viens no augstākajiem rādītājiem ES . 2020. gadā vidējais garums administratīvajās lietās pirmajā instancē pieauga līdz 13,7 mēnešiem .

Tieslietu padome un Valsts prokuroru padome gūst labumu no neliela resursu palielinājuma, taču trūkumi saglabājas. 2020. gada ziņojumā par tiesiskumu konstatēts, ka pietiekamu resursu nodrošināšana Tieslietu padomei un Valsts prokuroru padomei, ir svarīgs nosacījums šo pašpārvaldes struktūru neatkarīgai un rezultatīvai darbībai. Padomes zemās administratīvā spējas ietekmē arī tiesnešu un valsts prokuroru atlases procesa kvalitāti, it īpaši attiecībā uz izdoto lēmumu un atzinumu pamatojumu un interviju detalizētību. No 2022. gada Tieslietu padome varēs nodarbināt divus papildu darbiniekus; tas ir minimāls pieejamo resursu palielinājums. Taču nav paredzēti papildu darbinieki Valsts prokuroru padomei. Pieejamais budžets Tieslietu padomei pieaug, savukārt budžets Valsts prokuroru padomei saglabājas nemainīgs. Jāatzīmē, ka tiesu sistēmas kopējais budžets vairākus gadus palielinās.

Piekļuve tiesas un prokuratūras dokumentiem bija Augstākās tiesas sprieduma un tiesību akta grozījuma priekšmets. 2020. gada ziņojumā par tiesiskumu ir atzīmēts, ka pirmās instances tiesas spriedumu publicēšana joprojām ir ierobežota, it īpaši civillietās un komerclietās, un ka publicēto spriedumu mašīnlasāmība ir salīdzinoši zema . 2021. gada Eiropas Savienības rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā nav uzrādīti uzlabojumi šajās divās jomās. 2020. gada maijā Augstākā tiesa pieņēma precedenta lēmumu lietā, kas ietvēra tiesības piekļūt informācijai krimināllietas materiālos . Tiesa atzina, ka Kriminālprocesa likums paredz tiesības iepazīties ar lietas materiāliem tikai personām, kam ir tiesiskas intereses (piem., atbildētāji un cietušie), un ka tiesas un prokuratūras dokumentiem nav piemērojami Publiskās informācijas pieejamības likuma nosacījumi. Parlaments atbildēja, pieņemot Kriminālprocesa likuma grozījumu, kurā ir skaidri noteikts, ka ir piemērojams vispārējais dokumentu pieejamības režīms saskaņā ar Publiskās informācijas pieejamības likumu . Saskaņā ar šo grozījumu persona, kuras pieprasījumu piekļūt tiesas vai prokuratūras dokumentiem (vai nu atklātā, vai slēgtā lietā) noraidītu attiecīgi tiesnesis vai valsts prokurors, var iesniegt apelācijas sūdzību informācijas komisāram. Saskaņā ar Augstāko tiesu šis grozījums raisījis bažas par piemērotu līdzsvaru starp tiesībām piekļūt publiskai informācijai, no vienas puses, un cieņu pret atbildētāju nevainīguma prezumpcijas ievērošanu un kriminālprocesā iesaistīto personu privātumu, no otras puses. Valsts pārvaldes ministrija ir izveidojusi starpministriju darba grupu, kuras uzdevums ir pārbaudīt jautājumu par piekļuvi tiesas un prokuratūras dokumentiem un sagatavot priekšlikumus par jautājuma regulēšanu Publiskās informācijas pieejamības likumā.

Covid-19 pandēmija ir aktualizējusi nepieciešamību paātrināt nepieciešamos elektroniskās saziņas rīku uzlabojumus tiesu sistēmā. 2020. gada ziņojumā par tiesiskumu norādīts, ka, lai arī informācijas un komunikācijas tehnoloģijas lietu pārvaldībā ir modernizētas, elektroniskā saziņa starp tiesām un iesaistītajām pusēm vēl arvien ir mazāk attīstīta. Pēdējo gadu laikā ir vērojams zināms elektronisko sakaru paplašināšanas progress. Dažās jomās dokumenti tiesā jāiesniedz tikai elektroniskā formā, piemēram, tas jādara notāriem un maksātnespējas administratoriem (zemesgrāmatā, tiesu reģistra lietās un maksātnespējas lietās), kā arī parādniekiem (neapstrīdētās parādu piedziņas lietās). Kopš 2021. gada februāra sociālā darba centriem ģimenes tiesību jautājumos pieteikumi tiesā jāiesniedz elektroniski, un elektroniskā izsoļu sistēma neatkarīgi no pārdošanas metodes tika palaista visam nekustamajam īpašumam, kustamajam īpašumam un tiesībām, ko pārdod izpildes procedūrās, ar maksātnespēju saistītās procedūrās, obligātās likvidācijas procedūrās, lietās, ko izskata bezstrīdus kārtībā, krimināllietās un likumpārkāpumu procedūrās. Krimināllietās, administratīvajās lietās, civillietās un komerclietās, ko izskata strīdus kārtībā, turpinās centieni uzlabot lietu pārvaldības sistēmu līdz 2023. gada beigām, lai varētu ieviest elektroniskos sakarus. Digitālie risinājumi tiesvedības veikšanai un izsekošanai vēl arvien ir ierobežoti, it īpaši krimināllietās. Trūkst digitālo tehnoloģiju lietošanas drošā attālinātā darbā, īpaši Valsts prokuratūrā, un digitalizācijas trūkums policijā veicina kavēšanos, it īpaši sarežģītās lietās, kurās krimināllietas pārskats tiek nodrošināts tikai papīra formā. Ņemot vērā to, ka tiesas vairāk nekā četrus mēnešus no 2020. gada marta izskatīja vairāk vai mazāk tikai steidzamas lietas, tiesu vara un Tieslietu ministrija intensīvi sadarbojās, lai nodrošinātu papildu video konferenču aprīkojumu, tādējādi 2020. gadā trīskāršojot pašreizējās spējas, un 2021. gadā ir plānoti papildu pirkumi. Augstākā tiesa ir informējusi Tieslietu ministriju par nepieciešamību grozīt procesuālos tiesību aktus, lai skaidri paredzētu nosacījumus pierādījumu uzticamības noteikšanai procedūrās, ko veic ar videokonferenču palīdzību (piemēram, liecinieka uzklausīšana).

Konstitucionālā tiesa atzina, ka noteikumi, kas reglamentē parlamentāro izmeklēšanu, neatbilst konstitūcijai, jo tajos trūkst aizsardzības pasākumu tiesu varas neatkarībai. Kā norādīts 2020. gada ziņojumā par tiesiskumu, 2019. gadā Parlamentārās izmeklēšanas komiteja uzsāka izmeklēšanu par prokuroru un tiesnešu darbību noteiktās krimināllietās. Taču vēlāk Konstitucionālā tiesa tiesnešu un prokuroru neatkarības riska dēļ apturēja tā Parlamentārās izmeklēšanas likuma piemērošanu, uz kura balstījās izmeklēšana . 2021. gada janvārī Konstitucionālā tiesa atzina Parlamentārās izmeklēšanas likumu un Parlamentārās izmeklēšanas reglamentu par neatbilstošiem konstitūcijai, jo tajos trūka procesuālo aizsardzības pasākumu, kas garantētu tiesnešu neatkarību, uzsākot parlamentāro izmeklēšanu. Tiesa norādīja, ka tiesu vara nav pilnībā izslēgta no parlamentārās kontroles, ko īsteno, izmantojot parlamentāro izmeklēšanu, jo parlaments var pārbaudīt, piemēram, tendences saistībā ar tiesu varu vai vēsturiskos notikumus, uz kuriem arī attiecas tiesvedība tiesā. Taču tiesa uzsvēra, ka parlaments nevar kavēt tiesvedību tiesā vai jebkādā veidā ietekmēt tiesnešus konkrētā tiesvedībā, tostarp izmantojot ex post diskusiju par atsevišķu spriedumu likumību vai atbilstību. Turklāt tiesnešus nevar pieaicināt kā lieciniekus vai aizdomās turētās personas parlamentārā izmeklēšanā saistībā ar jautājumiem, kas attiecas uz atklātu vai slēgtu tiesvedību, jo tādējādi tiktu pārkāpta tiesu varas neatkarība. Konstitucionālā tiesa noteica parlamentam viena gada periodu, kurā no Parlamentārās izmeklēšanas likuma ir jāizslēdz visi konstitūcijai neatbilstošie elementi. Iekams nav novērsta konstatētā neatbilstība konstitūcijai, Tieslietu padome var pieprasīt, lai Konstitucionālā tiesa pārbaudītu, vai jaunajā parlamentārajā izmeklēšanā ir ievērota tiesu varas neatkarība. Līdz šim vēl nav iesniegts tiesību akta priekšlikums, kura mērķis būtu risināt konstatēto neatbilstību konstitūcijai.

Valsts prokuroru iecelšana tiek nepamatoti kavēta, un bažas raisa tas, ka netiek laikus nominēti Eiropas deleģētie prokurori. Valdība ir atbildīga par jauna valsts prokurora iecelšanu atbilstoši tieslietu ministra ierosinājumam, kad parādās publiska vakance un neatkarīgā Valsts prokuroru padome izvēlas kandidātu. Valdībai ir tiesību aktos noteikts pienākums pieņemt lēmumu par visu tādu prasībām atbilstošo kandidātu iecelšanu vai neiecelšanu, kas pieteikušies iecelšanai vai paaugstināšanai amatā. Neizraudzītajiem kandidātiem ir tiesības pieprasīt pārskatīšanu Administratīvajā tiesā, kurai lēmums ir jāpieņem 30 dienu laikā. Kopš 2020. gada jūlija beigām Valsts prokuroru padome ir iesniegusi 29 kandidātu vārdus tieslietu ministram, kas tālāk piedāvājis kandidātus valdībai pirmajai iecelšanai vai paaugstināšanai amatā. Līdz 2021. gada jūnijam tikai 14 no kandidātiem bija vai nu iecelti, vai paaugstināti amatā, un nebija skaidru iemeslu tam, kāpēc netika pieņemti lēmumi par atlikušajiem 15 kandidātiem. EPPO izteikta Eiropas deleģēto prokuroru nominācija arī ir aizkavējusies, un tas rada bažas, ka valsts procedūra nav pienācīgi ievērota. 2020. gada decembrī Valsts prokuroru padome tieslietu ministrei iesniedza divu kandidātu vārdus, un valdība šo jautājumu neiekļāva sēžu darba kārtībā, neraugoties uz juridisko pienākumu tikai ņemt vērā un nodot vārdus Eiropas Prokuratūrai. 2021. gada 27. maijā valdība pasludināja atlases procedūru par nesekmīgu un aicināja tieslietu ministri publicēt jaunu vakanci, kura tika paziņota 9. jūlijā. Saskaņā ar Eiropas Padomes ieteikumiem prokuroru darbā pieņemšana jāveic saskaņā ar godīgām un objektīvām procedūrām, kurās iekļauti aizsardzības pasākumi pret tādu pieeju, kas pārstāv konkrētas grupas intereses, un to paaugstināšanu amatā reglamentē zināmi un objektīvi kritēriji, piemēram, kompetence un pieredze .

Turpinās uzlabojumu ieviešana korupcijas novēršanas un apkarošanas tiesiskajā un institucionālajā regulējumā. Grozījumi tiesību aktos ir uzlabojuši Korupcijas novēršanas komisijas neatkarību, organizāciju un darbību, lai arī cilvēkresursi vēl arvien ir ierobežoti. Tie paši grozījumi ir stiprinājuši arī tiesisko regulējumu lobēšanas, trauksmes cēlēju aizsardzības un aktīvu atklāšanas jomā. Taču vēl arvien pastāv bažas par korupcijas novēršanas noteikumu, piemēram, saistībā ar interešu konfliktiem un trauksmes cēlējiem, faktisko izpildi. Turklāt iepriekšējā stratēģija lielā mērā ir ieviesta, taču dažas darbības vēl nav izpildītas un nav pieņemts jauns plāns. Lai arī kriminālvajāšanas lietu skaits ir palielinājies, vēl arvien pastāv problēmas, proti, saistībā ar spējām veikt efektīvu izmeklēšanu un notiesājošo spriedumu mazo skaitu korupcijas lietās, it īpaši augsta līmeņa lietās. Valdība Covid-19 pandēmijas laikā uzsāka virkni riska novērtējumu, it īpaši attiecībā uz korupcijas risku publiskā iepirkuma jomā.

Galvenais tiesību akts, kurā ir paredzēts institucionālais un tiesiskais regulējums korupcijas novēršanai un apkarošanai Slovēnijā, ir Korupcijas novēršanas un godprātības likums (IPCA). Likums tika grozīts 2020. gada novembrī, papildinot to ar jauniem noteikumiem par Korupcijas novēršanas komisijas organizāciju un darbību, kā arī ar jauniem noteikumiem cita starpā par lobēšanu un trauksmes cēlēju aizsardzību. Tie paši grozījumi arī aktualizēja noteikumus par interešu konfliktiem, aktīvu atklāšanu, lobēšanu un virpuļdurvju efektu. Korupcijas novēršanas komisija ir autonoma un neatkarīga valsts struktūra, kas atbildīga par cīņu pret korupciju. Komisija regulāri sadarbojas ar policiju un īpašo prokuratūru, bet saglabā uzraudzības un administratīvās izmeklēšanas pilnvaras un ir atbildīga par interešu konfliktu, godprātības, aktīvu atklāšanas, dāvanu un virpuļdurvju efekta noteikumu īstenošanu. Valsts izmeklēšanas birojs ir specializēta kriminālizmeklēšanas vienība, kuras mērķis ir atklāt un izmeklēt nopietnus noziegumus, it īpaši korupcijas, kā arī ekonomiskos, finanšu un organizētos noziegumus.

Ekspertu un uzņēmumu vadītāju priekšstatā korupcijas līmenis publiskajā sektorā joprojām ir salīdzinoši zems. 2020. gada Transparency International korupcijas uztveres indeksā Slovēnijas rezultāts ir 60/100, un tā ierindojas 11. vietā Eiropas Savienībā un 35. vietā pasaulē. Šis priekšstats ir bijis salīdzinoši stabils pēdējo piecu gadu laikā.

Nesen ir pastiprināts Korupcijas novēršanas un godprātības likums. Likumu grozīja 2020. gada novembrī ar noteikumiem, kas saistīti ar Korupcijas novēršanas komisijas galvenā komisāra un komisāra vietnieku iecelšanu. Tāpat grozījumi skaidrāk noteica dažādos administratīvās izmeklēšanas procesus komisijā un noteikumus, kas tiem ir piemērojami, veicot tos, paātrinātos maznozīmīgu nodarījumu procesus, kā arī citus publisko tiesību procesus, tostarp izmeklējamo personu procesuālās tiesības un iespēju pārsūdzēt lēmumus. Šīs procesuālās tiesības ir iekļautas, lai atbildētu uz Administratīvās tiesas un Augstākās tiesas spriedumiem, kuros izcēla trūkumus attiecībā uz tādu personu tiesībām, pret kurām komisijā notiek administratīvie procesi. Tāpat ir iekļauti arī godprātības noteikumi, kas attiecas uz dāvanām, lobēšanu un aktīvu atklāšanas uzraudzību .

Līdz termiņa beigām valsts korupcijas novēršanas stratēģija lielā mērā ir ieviesta, taču dažas darbības vēl nav izpildītas, un līdz šim nav pieņemts jauns plāns. Trešās valsts korupcijas novēršanas stratēģijas (2017–2019) īstenošanas ziņojumā, kas pieņemts 2020. gada aprīlī, norādīts, ka, lai gan ir īstenota liela daļa darbību, citas vēl nav izpildītas, proti, darbības jomās, kas saistītas ar godprātības rīku izstrādi noteiktās nozarēs (piemēram, valsts īpašums, ārlietas, zinātne, izglītība un sports) . Valsts pārvaldes ministrija, kas ir atbildīga par stratēģijas īstenošanu, ziņoja, ka tā strādā pie pārējo darbību īstenošanas kopā ar citām valsts iestādēm (piemēram, Iekšlietu ministriju, Tieslietu ministriju, Veselības ministriju, kā arī Korupcijas novēršanas komisiju). Vēl nav ierosināta jauna korupcijas novēršanas stratēģija laikposmam pēc 2019. gada.

Pastiprināta Korupcijas novēršanas komisija, tostarp tās neatkarība, lai arī vēl ir jāsasniedz pilnvērtīga lietderība. Komisija vēl arvien ir autonoma valsts struktūra korupcijas novēršanas jomā. Pēc grozījumu ieviešanas Korupcijas novēršanas un godprātības likumā komisija ir pastiprinājusi savu neatkarību, ieviešot jaunu iecelšanas procesu vadošajiem amatiem: galvenajam komisāram un tā diviem vietniekiem. Grozījumos ir paredzēti jauni kritēriji vadošo amatu pārstāvju iecelšanas procesa pārredzamības uzlabošanai. Grozījumi paredz ieviest nominācijas komiteju (nevis atlases komiteju), kas izvirza kandidātus un izslēdz kandidātus, kam ir politiska pieredze. Turklāt nominācijas komiteja veic kandidātu personiskās piemērotības novērtējumu. Republikas prezidents šobrīd vadītājus ieceļ, izmantojot nominācijas komitejas piedāvāto kandidātu sarakstu . Attiecībā uz administratīvās izmeklēšanas procesu grozītajā Korupcijas novēršanas un godprātības likumā ir precizētas un pastiprinātas to personu tiesības, kuras komisija izvērtē, ietverot iespēju pārsūdzēt komisijas pieņemtos lēmumus. Runājot par resursiem, komisijā 2021. gada aprīlī darbojās 40 amatpersonas (t. i., galvenais komisārs, divi vietnieki un 37 valsts ierēdņi). Taču personāls vēl arvien ir jāpapildina . Komisija plāno pieņemt darbā piecas papildu amatpersonas gadā gan 2021., gan 2022. gadā . Tas ir iespējams, pateicoties finanšu līdzekļu palielinājumam par aptuveni 200 000 EUR gadā kopš 2019. gada. Taču, ņemot vērā vispārējos valsts izdevumu ierobežojumus, komisija līdz 2021. gada maijam nevarēja pieņemt darbā papildu darbiniekus vai pārdalīt līdzekļus, neraugoties uz to, ka bijis piešķirts nepieciešamais budžets . Neraugoties uz šiem uzlabojumiem, komisija vēl arvien saskaras ar dažām problēmām, kas saistītas ar tehniskām (t. i., datu analīzes) prasmēm un līdzekļiem.

Vēl arvien saglabājas problēmas attiecībā uz ekonomisko un finanšu noziegumu izmeklēšanu un Valsts izmeklēšanas biroja vadību. Policijai pieejamie resursi (policijas darbinieku skaits, pakāpes un specializācija) vēl arvien ir problemātiski, un tas saskaņā ar varas iestādēm ietekmē izmeklēšanas kvalitāti un ilgumu, it īpaši ekonomisko un finanšu noziegumu gadījumos. Resursu trūkums dažos policijas iecirkņos izraisa arī kavēšanos saistībā ar valsts prokuroru pieprasījumiem veikt turpmāku izmeklēšanu. Ziņojumos ir iekļauti apgalvojumi par politisku iejaukšanos izmeklēšanas un kriminālvajāšanas iestādēs, it īpaši saistībā ar Valsts izmeklēšanas biroju , kas ir 2009. gadā izveidota specializēta kriminālizmeklēšanas struktūra smagu noziegumu, it īpaši korupcijas un ekonomisko, finanšu un organizēto noziegumu, atklāšanai un izmeklēšanai. 2020. gada oktobrī pēc tam, kad Administratīvā tiesa pieņēma nolēmumu par bijušā direktora atlaišanas prettiesiskumu, un kamēr notiek apelācijas sūdzības izskatīšanas process, valdība izsludināja valsts konkursu uz direktora amatu. 2021. gada jūnijā vēl arvien amata pienākumus pildīja direktora vietas izpildītājs. Četru dažādu direktoru nomaiņa pēdējo 14 mēnešu laikā, šķiet, ir kavējusi Valsts izmeklēšanas biroja darbību. Trūka konkrētu biroja veiktās izmeklēšanas rezultātu augsta līmeņa korupcijas lietās.

Lai arī kriminālvajāšanu skaits ir palielinājies, tiesā spriesto lietu skaits saglabājas zems, it īpaši attiecībā uz augsta līmeņa korupciju. 2020. gadā korupcijas lietu kriminālvajāšanu skaits palielinājās, salīdzinot ar iepriekšējo gadu (2020. gadā — 298, salīdzinot ar 185 2019. gadā, t. i., aptuveni 62 % palielinājums) . Tiesās 2020. gadā tika spriestas tikai 15 korupcijas lietas (tostarp pieņemti divi notiesājoši spriedumi ar brīvības atņemšanu ), no kurām neviena nebija augsta līmeņa lieta . Tas ir vēl mazāks spriesto korupcijas lietu skaits. Dažās augsta līmeņa lietās tiesas nav organizējušas tiesas sēdi vairāk nekā pusotru gadu. Specializētā valsts prokuratūra (SVP) ir kompetenta izmeklēt noziedzīgus nodarījumus, kas saistīti ar korupciju valsts un privātajā sektorā. SVP vada Valsts izmeklēšanas biroja (NPU), Policijas ģenerāldirektorāta (PĢD) un reģionālās policijas pārvaldes Kriminālpolicijas iecirkņu (KPI) darbu. SVP paļaujas uz 28 valsts prokuroriem, kas izskata dažādas krimināllietas. Kvalificētu cilvēkresursu (it īpaši valsts prokuroru) trūkums ietekmē augsta līmeņa lietu noteikšanu par prioritātēm. Valsts prokuratūra arī ir norādījusi uz trūkumiem attiecībā uz finanšu un datu analīzes ekspertīzi. Finanšu datu izskatīšana ir deleģēta policijai vai Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas birojam (finanšu izmeklēšanas vienībai (FIV)). Taču, ņemot vērā minēto cilvēkresursu un tehnisko resursu trūkumu policijā, tās kavēšanās noslēgt izmeklēšanas rada problēmas SVP. Citas problēmas, par ko ziņo SVP, ir saistītas ar institucionālo fragmentāciju (ar līdzīgiem uzdevumiem, kas noteikti dažādām struktūrvienībām), finanšu noziegumu novēlotu atklāšanu, tiesnešu specializācijas trūkumu un nepilnībām elektroniskajos sakaros ar policiju .

Papildus ekspertīzes un līdzekļu trūkumam korupcijas kriminālvajāšanā problēmas rodas noilguma dēļ. Papildus trūkumiem, kas saistīti ar minēto ekspertīzi un līdzekļiem Valsts prokuratūrā, saskaņā ar varas iestādēm noilgums rada papildu problēmu kriminālvajāšanā korupcijas lietās. Korupcijas nodarījumu noilgums parasti ir desmit gadu. Noilgumu grozīt nav plānots . Turklāt ar Augstākās tiesas priekšsēdētāja lēmumu kriminālvajāšana visās lietās (tostarp korupcijas lietās) bija apturēta Covid-19 pandēmijas laikā, ja vien nepastāvēja risks, ka tuvāko sešu mēnešu laikā iespējamam noziedzīgajam nodarījumam iestāsies noilgums .

Aktīvu deklarācija tika paplašināta, iekļaujot papildu amatpersonu kategorijas, taču to publikācija vēl arvien ir problemātiska. Grozītajā Korupcijas novēršanas un godprātības likumā ir paplašināts to personu saraksts, kam ir jāiesniedz aktīvu deklarācija, papildus augsta līmeņa, ievēlētām un ieceltām amatpersonām iekļaujot valsts padomniekus un valstij piederošu uzņēmumu uzraudzītājus . Korupcijas novēršanas komisija ir atbildīga par valsts amatpersonu finanšu deklarāciju uzraudzību, un tā nesen ir uzsākusi sadarbību ar Valsts pārvaldes ministriju, lai ieviestu jaunu elektroniskās deklarēšanas platformu. Korupcijas novēršanas komisijas ierobežoto cilvēkresursu dēļ un ņemot vērā saņemto deklarāciju skaitu (aptuveni 4500 deklarāciju un 4300 citu saistīto iesniegumu gadā), deklarāciju gadījumparaugkopai veic verifikāciju. Pārbaudes liecina, ka deklarāciju neprecizitātes (nepilnības vai kļūdas) ir ierobežotas un nenozīmīgas, tās nerada nepieciešamību iesniegt paziņojumus par noziedzīgiem nodarījumiem Valsts prokuratūrai . 2020. gadā tikai trīs komisijas amatpersonas veica to 18 470 amatpersonu aktīvu deklarāciju pārbaudi, kam bija pienākums iesniegt deklarācijas, veicot 16 uzraudzības attiecībā uz 923 fiziskām personām un 67 tiesām. Lai arī grozītajā Korupcijas novēršanas un godprātības likumā ir paplašināts to amatpersonu saraksts, kam ir pienākums atklāt savus aktīvus, tajā ir arī samazināts to amatpersonu saraksts, kuru deklarācijas tiks publicētas. Neraugoties uz to, ka Korupcijas novēršanas komisija ir sākusi uzlabot savu IT sistēmu un tiešsaistes platformu, lai saskaņotu to ar likumā noteikto publikācijas prasību, valsts amatpersonu aktīvu deklarācijas vēl nav publicētas.

Ir pastiprināti noteikumi par interešu konfliktu novēršanu un pārvaldīšanu, lai arī to faktiska īstenošana vēl arvien ir problemātiska. Saskaņā ar Korupcijas novēršanas un godprātības likumu visām valsts amatpersonām, kuras pirms stāšanās amatā ir veikušas darbību vai ieņēmušas amatu, kas nav savietojams ar pašreizējo amatu, ir jāpārtrauc šī darbība ne vēlāk kā 30 dienu laikā no ievēlēšanas, iecelšanas vai pilnvaru apstiprināšanas datuma. Grozītajā Korupcijas novēršanas un godprātības likumā ir paplašināti ierobežojumi pēc nodarbinātības valsts amatpersonām, kas stājas amatā privātajā sektorā. Korupcijas novēršanas komisija var ierosināt procesu, kurā novērtē amata nesaderību, ja tā uzskata, ka šīs darbības veikšana, visticamāk, radīs nesamērīgu risku amata mērķim un neobjektīvu amata pienākumu izpildi vai apdraudēs godprātību. 2021. gada maijā komisija nosūtīja valdībai iniciatīvu ar mērķi apvienot interešu konflikta un godprātības pārkāpumu noteikumus visām amatpersonām; tas saskaņā ar KNK uzlabotu amatpersonu uzraudzību, vienlīdzīgu attieksmi pret tām un pieļautu procesus, kas saistīti ar bijušo amatpersonu godprātību. Šobrīd KNK apstrādā augsta profila lietas, kas saistītas ar iespējamiem interešu konfliktiem.

Lobēšanas noteikumi valsts amatpersonām un vēlētām personām turpina uzlaboties. Valsts amatpersonām un valsts darbā strādājošiem valsts un vietējā līmenī ir jāziņo par saziņu ar lobistiem gan savam darba devējam, gan Korupcijas novēršanas komisijai. Komisija apstrādā un publicē ar lobēšanu saistītos datus savā tīmekļa lapā (Erar) līdztekus informācijai, kas ir iekļauta lobēšanas reģistrā. Saskaņā ar grozīto Korupcijas novēršanas un godprātības likumu arī lobistiem (kas tagad papildus atsevišķiem lobistiem ietver arī interešu grupas) ir jāpublicē gada pārskats.

Saglabājas publisko datu pārredzamība, it īpaši saistībā ar publiskajiem izdevumiem. Tīmekļa lapu Erar izmanto arī tādēļ, lai publicētu datus, kas nav ar lobēšanu saistīti dati, par valsts pārvaldi, tostarp publiskā iepirkuma darījumiem un informāciju. Pašreizējās aplēses liecina, ka Erar satur datus par aptuveni 200 miljoniem tādu finanšu darījumu, sākot ar 2003. gadu, ko veic gan valsts valdība, gan vietējās aģentūras. Chest (jeb Skrinja) ir vēl viena administratīvā tiešsaistes platforma, kurā lietotāji var iegūt datus un pārskatus par atalgojumu valsts sektorā . 2020. gadā Revīzijas palāta veica 13 politisko partiju finanšu darījumu revīziju (par 2018. vai 2019. gadu) un pieņēma sešus pozitīvus atzinumus un septiņus atzinumus ar atrunām, tostarp ieteikumiem par finanšu darījumu uzlabošanu un pārredzamības vairošanu (piem., par aizdevumiem, iemaksām).

2020. gadā tika pieņemti parlamenta deputātu ētikas noteikumi. Parlamenta priekšsēdētāja padome ir atbildīga par ētikas kodeksa īstenošanas uzraudzību un pārkāpuma gadījumā var noteikt sankcijas . Kopš ētikas kodeksa pieņemšanas parlamenta deputātam ir piemērota viena sankcija par nenozīmīgu pārkāpumu.

Neraugoties uz pastāvošajām tiesību normām trauksmes cēlēju aizsardzībai, vēl nav veikta faktiska izpilde. Korupcijas novēršanas un godprātības likumā ir nodaļa, kas ir veltīta tieši trauksmes cēlēju aizsardzībai. Taču saskaņā ar likumu veikto trauksmes celšanas ziņojumu un aizsardzības pieprasījumu skaits saglabājas zems . Turklāt, lai arī likumā ir paredzēta iespēja nominēt personas, kas saņems ziņojumus par neētisku vai nelikumīgu darbību valsts iestādēs, šķiet, ka šāda veida amatpersonas vai nu nav nominētas, vai arī tās nedarbojas pilnā apmērā . Tomēr pandēmijas laikā pēc trauksmes cēlēja iesniegtas informācijas tika uzsākta vismaz viena augsta profila lieta . Saskaņā ar Valsts prokuratūru pašreizējos noteikumus Kriminālprocesa kodeksā attiecībā uz aizsargātiem lieciniekiem nevar piemērot trauksmes cēlējiem, ja tie ir uzskatāmi arī par aizdomās turamajām personām (piem., korupcijas lietā).

Vairākas darbības ir īstenotas Covid-19 pandēmijas laikā ar mērķi novērtēt, novērst korupcijas risku un atturēt no tā, it īpaši publiskajā iepirkumā. Covid-19 pandēmijas laikā Korupcijas novēršanas komisija ir izdevusi virkni pamatnostādņu, lai atklātu korupcijas risku un atturētu no tā, it īpaši saistībā ar publiskā iepirkuma procedūrām. Pēc parlamenta pieprasījuma Revīzijas palāta ir sagatavojusi valsts līmeņa revīzijas ziņojumu par Covid-19 medicīnisko ierīču iepirkumu, kas tika izdots 2021. gada februārī. Tika konstatēti 13 gadījumi, kuros bija aizdomas par korupciju, un tie tika nodoti prokuratūrai. 2020. gadā Valsts uzraudzības komisija publiskā iepirkuma jomā ziņoja par dažiem publiskā iepirkuma procedūru pārkāpumu gadījumiem, kuru rezultātā tika ierosinātas jaunas lietas. Kopš 2021. gada janvāra ir iespējams iesniegt tiešsaistes pieprasījumus veikt tādu publiskā iepirkuma procedūru pārskatīšanu, kuru lēmumi arī ir publicēti tiešsaistē . Šajā kontekstā Valsts pārvaldes ministrija uzsāka sabiedriskās apspriešanas procesu attiecībā uz Publiskā iepirkuma likuma grozījumiem, un Veselības ministrija izveidoja darba grupu tādu ieteikumu sagatavošanai, kas paredzēti, lai grozītu iepirkuma tiesību aktus ar mērķi nodrošināt medicīnas aprīkojuma rezultatīvāku iepirkumu .

III.Mediju plurālisms un mediju brīvība

Slovēnijā vārda un informācijas brīvības tiesiskais regulējums ir iekļauts Konstitūcijā, savukārt mediju plurālismu nodrošina īpaši sekundāri tiesību akti. Mediju regulators, Sakaru tīklu un pakalpojumu aģentūra (AKOS), ir neatkarīga iestāde, kas juridiski un funkcionāli ir nošķirta no valdības. Noteikumi par mediju īpašumtiesību pārredzamību pieprasa, lai uzņēmumi paziņo konkurences iestādēm par īpašumtiesību vai vadības ietekmi, kas pārsniedz noteiktu robežvērtību. Lai būtiski izmainītu īpašumtiesību sastāvu, nepieciešama arī kompetentās ministrijas piekrišana. Tiek gatavoti tiesību akti Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas transponēšanai .

Sakaru tīklu un pakalpojumu aģentūras neatkarība ir paredzēta tiesību aktos, taču vēl arvien ir problēmas saistībā ar tās resursiem un apņemšanos stiprināt tās neatkarību. Sakaru tīklu un pakalpojumu aģentūrai (AKOS) piešķīra papildu resursus, lai īstenotu tās jaunos uzdevumus pēc sagaidāmās Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas transponēšanas. Taču vēl jānosaka, vai ar papildu resursiem pietiek, lai aģentūra pilnībā veiktu visus uzdevumus, kas tai uzticēti . Bažas vēl arvien raisa tas, ka nav aizsardzības pasākumu pret politisko iejaukšanos . Tādēļ mediju plurālisma uzraudzības instruments (MPM 2021) novērtē mediju iestādes neatkarību un lietderību kā pakļautu vidējam riskam . AKOS statusu garantē Elektronisko sakaru likums , un aģentūras izpildes pilnvaras audiovizuālo mediju jomā ir paredzētas Mediju likumā un Mediju pakalpojumu likumā . 2020. gadā valdība ierosināja pārskatīt Mediju likumu, un to bija paredzēts pabeigt līdz 2021. gada beigām. Vēl arvien notiek Audiovizuālo mediju pakalpojumu likuma pārskatīšana, kas ietver Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas transponēšanu, un valdība plāno to pabeigt līdz 2021. gada beigām . 2020. gada jūnijā tika uzsākta sabiedriskā apspriešana par Audiovizuālo mediju pakalpojumu likuma pārskatīšanu; pārskatīšanā ietilpa skaidra norma par aģentūras neatkarību. Taču pašreizējā likumprojekta versija, kuru vadība iesniedza parlamentam 2021. gada martā, šādu normu nesatur. Tādēļ vēl arvien pastāv šaubas, vai varas iestāžu apņemšanās stiprināt aģentūras neatkarību būs rezultatīva. 2020. gada oktobrī valdība ierosināja tiesību aktu, ar kuru astoņas regulatīvās struktūras, tostarp AKOS , tiktu apvienotas divās aģentūrās. Šis priekšlikums radīja bažas par regulatora neatkarību . 2021. gada aprīlī ierosinātais tiesību akts parlamentā nesaņēma atbalstu, līdz ar to tiesību akta parlamentārā procedūra beidzās.

Slovēnijai ir īpašas mediju īpašumtiesību pārredzamības normas, taču saglabājas bažas par īpašumtiesību struktūru faktisko identifikāciju. Izdevējiem un raidorganizācijām ir pienākums ziņot, kad individuālās īpašumtiesības vai vadības daļas uzņēmumā sasniedz 5 % vai vairāk. Informācija par mediju īpašumtiesībām ir publicēta Mediju reģistrā, kas ir publiski pieejams Kultūras ministrijas tīmekļa vietnē. 2020. gada jūlijā valdība publicēja Mediju likuma grozījumu projektu, kas stiprinātu mediju īpašumtiesību pārredzamības režīmu, likvidējot minimālo 5 % robežvērtību, izņemot uzņēmumiem, kas izveidoti kā akciju sabiedrības. Šis grozījums pēc pieņemšanas uzlabotu mediju īpašumtiesību pārredzamību. Taču, kā norādīts MPM 2021, pašreiz faktiskie īpašnieki ne vienmēr ir identificējami reģistrā. Tādēļ secināts, ka mediju īpašumtiesību pārredzamībai Slovēnijā piemīt vidējs risks. Divu gadu ilgajā pētījumā, ko veica pētnieciskie žurnālisti, tika atklātas slēptas integrētās īpašumtiesību struktūras, it īpaši vairāku dažādu līmeņu īpašnieku situācijās, un tādējādi ir grūti noteikt galīgo īpašnieku vai personu ar ietekmi uz mediju . Attiecībā uz ziņu mediju koncentrāciju — lai ierobežotu starpmediju koncentrāciju, Mediju likumā ir noteikta īpašumtiesību daļu robežvērtība ne vairāk kā 20 procentu apmērā; tomēr MPM 2021 ziņots, ka situācijas novērtēšanai trūkst datu un regulāras analīzes.

Ir bijuši ziņojumi par politisku iejaukšanos medijos. MPM 2021 novērtēja, ka mediju politiskajai neatkarībai Slovēnijā piemīt augsts risks. Ir paustas bažas par iespējamām izmaiņām sabiedrisko pakalpojumu raidorganizācijas finansēšanā, kā paredzēts Mediju likuma grozījumu projektā, un spiedienu uz nacionālo preses aģentūru; ieinteresētās personas to uzskatīja par politiski motivētu . Konkrētāk, pēc vairākiem 2020. gada finansējuma maksājumu kavējumiem Slovēnijas Preses aģentūrai (STA) Valdības komunikāciju birojs (UKOM) neizmaksāja aģentūras finansējumu 2021. gadam. Pēc Slovēnijas iestāžu pieprasījuma 2021. gada 29. aprīlī Eiropas Komisija norādīja, ka 2,5 miljonu EUR finansējums, kuru Slovēnija piešķir Slovēnijas Preses aģentūrai tās sabiedrisko pakalpojumu uzdevuma izpildei, pilnībā atbilst ES tiesību aktiem. Taču šie līdzekļi vēl nav izmaksāti. Dažādas ieinteresētās personas ir paudušas bažas par mediju plurālisma vispārējo situāciju Slovēnijā.