Īpašais ziņojums Nr. 9/2012 “Revīzija kontroles sistēmai, kas reglamentē bioloģisko produktu ražošanu, pārstrādi, izplatīšanu un importu”





GLOSĀRIJS Akreditācijas organizācija — publiska vai privāta struktūra, kas sniedz oficiālu atzinumu, ka kontroles organizācija ir kompetenta veikt pārbaudi un sertifikāciju saskaņā ar bioloģiskās ražošanas standartiem. Eiropas Savie - nībā bioloģiskās ražošanas kontroles organizācijām ir jābūt akreditētām atbilstoši Eiropas standartam EN 45011 vai ISO norādījumiem Nr. 65. Atbilstibas parbaudes nolukos atzita kontroles organizacija — kontroles organizacija, kura darbojas treša valsti un kuru Komisija ir atzinusi par spejigu garantet, ka biologiskas ražošanas merki un principi un ražošanas un markešanas noteikumi šaja treša valsti ir tieši tadi paši ka tie, ko piemero biologiskajai ražošanai un markešanai Kopiena. Atliekvielu testešana — biologiskas lauksaimniecibas produktu laboratorijas analizes, lai parbauditu, vai tajas nav vielas, kuras nav atlauts lietot biologiskaja ražošana, vai lai parbauditu, vai netiek izmantotas ražošanas metodes, kas neatbilst biologiskas ražošanas noteikumiem, piemeram, vai netiek izmantoti sintetiskie pesticidi un meslošanas lidzekli, antibiotikas, noteiktas partikas piedevas un parstrades paliglidzekli. Atzita lidzvertiga treša valsts — trešā valsts, kura saskaņā ar Komisijas atzinumu piemēro tādus ražošanas noteikumus un kontroles standartus, kas ir līdzvērtīgi tiem, kurus piemēro bioloģiskajai ražošanai Kopienā, un tādējādi ir atzīta par spējīgu sasniegt tos pašus mērķus un principus, piemērojot noteikumus, kas nodrošina tādu pašu atbilstības līmeni. Bioloģiskā ražošana — vispusiga lauku saimniecibu parvaldibas un partikas ražošanas sistema, kuras merkis ir ilgtspejiga lauksaimnieciba, augstas kvalitates produktu ražošana un tadu procesu izmantošana, kas nekaite videi, cilveku, augu vai dzivnieku veselibai un dzivnieku labturibai. Izsekojamība — speja visos ražošanas, parstrades un izplatišanas posmos izsekot un atrast jebkuru partiku, baribu, produktivo dzivnieku vai vielu, ko paredzets vai ko varetu pievienot partikai vai baribai. Kompetenta iestade — dalibvalsts centrala iestade, kura veic oficialu kontroli biologiskas ražošanas joma, vai jebkada cita iestade, kura tam ir pilnvarota. Vajadzibas gadijuma ta ir ari atbilstiga iestade treša valsti. Kontroles organizācija — neatkarīga, privāta trešā persona, kas veic kontroli un sertifikāciju bioloģiskās ražošanas jomā. Lidzvertibas parbaudes nolukos atzita kontroles organizacija — kontroles organizācija, kura darbojas trešā valstī un kuru Komisija ir atzinusi par spējīgu garantēt, ka gan ražošanas un marķēšanas noteikumi šajā trešā valstī, gan kontroles pasākumi, ko šajā trešā valstī piemēro uzņēmējiem, ir līdzvērtīgi tiem noteikumiem un pasākumiem, ko piemēro bioloģiskajai ražošanai un marķēšanai Kopienā. Neatbilstiba — gadijums, kad nav ieverots kads noteikts standarts vai sertifikacijas prasiba. Papildu kontroles apmeklejums — kontroles organizacijas istenots uznemeja apmeklejums kontroles nolukos papildus obligatajam ikgadejam ša uznemeja kontroles apmeklejumam. Ražošanas, gatavošanas un izplatīšanas posmi — visi posmi, sākot no bioloģiskā produkta primārās ražošanas, to ieskaitot, līdz tā uzglabāšanai, pārstrādei, pārvadāšanai, pārdošanai vai piegādei gala patērētājam, šos posmus ieskaitot, un — attiecīgā gadījumā — arī marķēšana, reklāma, imports, eksports un ar līgumiem nodotas darbības. Uzņēmējs — privatpersona vai uznemums, kas ražo, glaba, parstrada, transporte, eksporte vai importe biologiskos produktus. AKRONĪMU SARAKSTS ELFLA : Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai ĢMO : ģenētiski modificēti organismi OFIS : Bioloģiskās lauksaimniecības informācijas sistēma PBLK : Pastāvīgā bioloģiskās lauksaimniecības komiteja PVB : Eiropas Komisijas Pārtikas un veterinārais birojs VKDP : valsts kontroles daudzgadu plāns KOPSAVILKUMS I. Bioloģiskā ražošana ir vispusīga lauku saimniecību pārvaldības un pārtikas ražošanas sistēma, kuras mērķis ir ilgtspējīga lauksaimniecība, augstas kvalitātes produktu ražošana un tādu procesu izmantošana, kas nekaitē videi, cilvēku, augu vai dzīvnieku veselībai un dzīvnieku labturībai. Bioloģisko produktu tirgus ir strauji izaudzis, un pēdējo divdesmit gadu laikā ikgadējā pieauguma temps tajā pārsniedz 10 %. Eiropas tirgū katru gadu pārdod bioloģiskos pārtikas produktus aptuveni 20 miljardu EUR apmērā, kas atbilst aptuveni 1,5 % no visa pārtikas tirgus apjoma. II. ES tiesiskais regulējums, kas reglamentē bioloģiskās ražošanas nozari, ir paredzēts tam, lai radītu pamatu ilgtspējīgas bioloģiskās ražošanas attīstībai, garantējot godīgu konkurenci, nodrošinot patērētāju uzticību un aizsargājot patērētāju tiesības, kā arī nodrošinot efektīvu iekšējā tirgus darbību. Tāpēc ir izveidota kontroles sistēma, kas aptver visus bioloģiskās ražošanas piegādes ķēdes posmus, piemēram, ražošanu lauku saimniecību līmenī, pārtikas pārstrādi, izplatīšanas, importa un mazumtirdzniecības pasākumus. Katram uzņēmējam šajā ķēdē ir jāievēro vienāds bioloģiskās ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas, marķēšanas un kontroles noteikumu kopums. III. Palātas revīzijā galvenā uzmanība tika pievērsta šīs kontroles sistēmas efektivitātei un tam, kā dažādas iesaistītās iestādes (Komisija un kompetentās iestādes, akreditācijas organizācijas un kontroles organizācijas dalībvalstīs) ir pildījušas savus pienākumus gan attiecībā uz kontroles sistēmu ES, gan attiecībā uz pašlaik spēkā esošo importa režīmu pārvaldību. IV. Vispārējais revīzijā izskatītais jautājums bija šāds: vai bioloģisko produktu kontroles sistēma pietiekami nodrošina bioloģiskās ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas un importa pamatprasību izpildi. V. ES regulās izklāstītās bioloģisko produktu kontroles sistēmas mērķis ir garantēt ražošanas procesus, nevis pašu produktu bioloģiskumu. Tas ir tāpēc, ka nav zinātniska veida, kā noteikt, vai produkts ir bioloģisks vai nav. Palāta uzskata, ka, lai pienācīgi nodrošinātu efektīvu sistēmas darbību un lai garantētu, ka netiek grauta patērētāju uzticība, būtu lietderīgi novērst Palātas revīzijā norādītās nepilnības. VI. Pamatojoties uz šīs revīzijas rezultātiem, Palāta secināja, ka a) vairākas kompetentās iestādes pienācīgi nepilda savas pārraudzības funkcijas attiecībā uz kontroles organizācijām. Tāpēc dažas kontroles organizācijas neatbilst vairākām ES prasībām un netiek izmantota iespēja ieviest atsevišķus labas prakses veidus; b) informācijas apmaiņa dalībvalstīs un starp dalībvalstīm un Komisiju un pārējām dalībvalstīm vēl nav pietiekama, lai nodrošinātu pareizu sistēmas darbību; c) kompetentajām iestādēm dalībvalstīs ir grūtības nodrošināt bioloģisko produktu izsekojamību teritorijā, kurā tām ir pilnvaras. Izsekojamību ir vēl grūtāk panākt tiem produktiem, kas šķērso robežas; d) Komisija nav piešķīrusi pietiekamu prioritāti pārraudzības darbībām, tostarp revīzijām, lai nodrošinātu dalībvalstu kontroles sistēmu pareizu darbību; e) Komisijai nav pietiekamas informācijas, lai tā varētu pārliecināties, ka bioloģisku produktu kontroles sistēmas tajās trešās valstīs, kas atzītas par līdzvērtīgām, joprojām atbilst normatīvajām prasībām, ciktāl tās saglabā šo statusu; turklāt Palāta norāda, ka nav izvērtēta liela daļa no trešo valstu līdzvērtīguma atzīšanas pieteikumiem; f) sistēmā, ko izmanto importa atļauju izsniegšanai, ir nepilnības. VII. Pamatojoties uz konstatētajām nepilnībām, Palāta ir sagatavojusi šādus ieteikumus: a) kompetentajām iestādēm ir jāstiprina kontroles organizāciju pārraudzība, piemērojot atbilstošas, dokumentētas procedūras kontroles organizāciju apstiprināšanai un pārraudzībai, kā arī veicinot pārkāpumu, neatbilstību un attiecīgo sankciju saskaņotu definēšanu un identificēto labas prakses piemēru izmantošanu; b) ir jāuzlabo informācijas apmaiņa gan dalībvalstīs, gan starp dalībvalstīm un Komisiju, gan arī pašu dalībvalstu starpā, lai nodrošinātu kvalitatīvus kontroles mehānismus un pārraudzību; c) jāpastiprina kontroles mehānismi, lai nodrošinātu, ka uzņēmēji izpilda normatīvās prasības attiecībā uz izsekojamību; šajā saistībā Komisijai jāprecizē dažādu dalībnieku funkcijas un pienākumi; d) Komisijai jāpastiprina dalībvalstu kontroles sistēmu uzraudzība, veicot revīzijas apmeklējumus un vācot un izmantojot vajadzīgos datus un informāciju; e) attiecībā uz importu Komisijai jānodrošina pienācīga pārraudzība valstīm, kas iekļautas to valstu sarakstā, kuras atzītas par līdzvērtīgām bioloģiskās ražošanas jomā, un laikus jānovērtē trešo valstu pieteikumi iekļaušanai šajā sarakstā; f) Palāta atzinīgi novērtē vienkāršošanu, ko ietver Komisijas iniciatīva, kura paredz izbeigt importa atļauju režīmu. Tomēr, ciktāl šis režīms darbojas, dalībvalstīm jānodrošina pareiza tā piemērošana.Kompetentajām iestādēm dalībvalstīs jāpastiprina to kontroles organizāciju pārbaudes, kas ir pilnvarotas izdot inspekcijas sertifikātus. IEVADS BIOLOĢISKĀ RAŽOŠANA ES 1. Bioloģiskā ražošana ir vispusīga lauku saimniecību pārvaldības un pārtikas ražošanas sistēma, kuras mērķis ir ilgtspējīga lauksaimniecība, augstas kvalitātes produktu ražošana un tādu procesu izmantošana, kas nekaitē videi, cilvēku, augu vai dzīvnieku veselībai un dzīvnieku labturībai. Tādējādi bioloģiskos produktus ražo atbilstoši īpašam noteikumu kopumam, piemēram, par augseku, ģenētiski modificētu organismu izmantošanas aizliegumu, un ļoti stingriem ierobežojumiem attiecībā uz ķīmisko sintētisko pesticīdu un sintētisko mēslošanas līdzekļu izmantošanu, mājlopu antibiotikām, pārtikas piedevām un pārstrādes palīglīdzekļiem. Tā kā bioloģiskos produktus uzskata par visaugstākās kvalitātes produktiem, parasti tos tirgo par augstākām cenām nekā tradicionālos produktus. 1. ATTĒLS EIROPAS BIOLOĢISKĀS PĀRTIKAS UN DZĒRIENU TIRGUS: DESMIT ES VALSTIS, KURĀS 2009. GADĀ BIJA VISLIELĀKIE PĀRDOŠANAS APJOMI (MILJARDOS EUR) +++++ TIFF +++++ Avots: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market [Eiropas bioloģiskā lauksaimniecība 2009. gadā: ražošana un tirgus]. http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf 2. Bioloģisko produktu tirgus ir strauji izaudzis, un pēdējo divdesmit gadu laikā ikgadējā pieauguma temps tajā ir 10–15 % [1]. ES ir viena no galvenajām bioloģisko produktu ražotājām un patērētājām pasaulē. 2000.–2008. gadā kopējā bioloģiskajā lauksaimniecībā izmantojamā teritorija [2] 27 ES dalībvalstīs (ES-27) gadā palielinājās vidēji par 7,4 %. 2008. gadā tā bija 4,3 % no izmantotās lauksaimniecības zemes platības (LZP), t. i., aptuveni 7,6 miljoni ha zemes. Tiek lēsts, ka šajā pašā gadā ES-27 valstīs ar bioloģisko lauksaimniecību nodarbojās aptuveni 197000 saimniecību [3]. Aptuveni 15 % no Eiropā patērētajiem bioloģiskajiem produktiem importē no valstīm, kas nav ES dalībvalstis, un galvenokārt tie ir produkti, kurus neaudzē vai retos gadījumos audzē ES (kafija, banāni, kokvilna u. c.) [4]. Eiropas tirgū katru gadu pārdod bioloģisko pārtiku aptuveni 20 miljardu EUR apmērā [5], kas atbilst aptuveni 1,5 % no visa pārtikas tirgus apjoma [6]. 1. attēlā ir parādīts, kurās ES dalībvalstīs ir vislielākie bioloģiskās pārtikas un dzērienu pārdošanas apjomi [7], bet 2. attēlā — kurās ES dalībvalstīs ir vislielākās bioloģiskās lauksaimniecības zemes platības. 2. ATTĒLS DESMIT ES DALĪBVALSTIS AR VISLIELĀKO BIOLOĢISKĀS LAUKSAIMNIECĪBAS ZEMES (GAN PĀRVĒRSTAS, GAN PĀRVĒRŠANAS PROCESĀ ESOŠAS) PLATĪBU 2009. GADĀ (TŪKSTOŠOS HA) +++++ TIFF +++++ Avots:Willer, H.,Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market [Eiropas bioloģiskā lauksaimniecība 2009. gadā: ražošana un tirgus]. http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf FINANSIĀLS ATBALSTS BIOLOĢISKAJAI LAUKSAIMNIECĪBAI ES 3. ES finansiāli atbalsta bioloģiskās lauksaimniecības praksi ar agrovides maksājumiem, ko veic Eiropas Lauksaimniecības fonds lauku attīstībai (ELFLA). Šos agrovides maksājumus parasti īsteno, slēdzot līgumus starp valsts iestādi dalībvalstī un saņēmēju (lauksaimnieku vai zemes apsaimniekotāju). Noslēdzot šādu līgumu, saņēmējs apņemas piemērot noteiktas lauksaimniecības prakses. Viens no lauksaimniecības prakses veidiem, ko maksājuma saņēmējs var izvēlēties, ir bioloģiskā lauksaimniecība. Līdz 2010. gada beigām valsts atbalsta saistības attiecībā uz agrovides maksājumiem bioloģiskajai lauksaimniecībai bija vairāk nekā 690 miljoni EUR (ES-27) [8]. ELFLA nodrošina 58 % no publiskā sektora sniegtā atbalsta, bet pārējo veido valstu iemaksas. 4. Bioloģisko ražošanu var atbalstīt arī netieši, izmantojot citus ELFLA pasākumus (piemēram, lauku saimniecību modernizāciju, mācības u. c.) vai ar īpašu atbalstu [9]. Dažas dalībvalstis ir noteikušas prioritāti arī to uzņēmumu vai projektu atbalstam, kuri attīsta bioloģisko ražošanu. TIESISKAIS REGULĒJUMS 5. ES tiesiskais regulējums, kas reglamentē bioloģiskās ražošanas nozari, ir paredzēts tam, lai radītu pamatu ilgtspējīgas bioloģiskās ražošanas attīstībai, garantējot godīgu konkurenci, nodrošinot patērētāju uzticību un aizsargājot patērētāju tiesības, kā arī nodrošinot efektīvu iekšējā tirgus darbību. 1. ILUSTRĀCIJA. BIOLOĢISKĀS RAŽOŠANAS PIEMĒRI +++++ TIFF +++++ +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība. Avots:Eiropas Revīzijas palāta. 6. Bioloģiskā ražošana aptver visus piegādes ķēdes posmus, tādus kā ražošana lauku saimniecību līmenī, pārtikas pārstrāde, izplatīšana un mazumtirdzniecība. Visiem uzņēmējiem šajā ķēdē ir jāievēro vienāds bioloģiskās ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas, marķēšanas un kontroles noteikumu kopums. ES šie noteikumi ir izklāstīti vairākās regulās: - Padomes 2007. gada 28. jūnija Regulā (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 atcelšanu [10]; - Komisijas 2008. gada 5. septembra Regulā (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu [11]; - Komisijas 2008. gada 8. decembra Regulā (EK) Nr. 1235/2008, ar ko nosaka sīki izstrādātus īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko produktu importēšanas kārtību no trešām valstīm [12]. Turklāt bioloģiskajai pārtikai jāatbilst vispārīgiem pārtikas aprites tiesību aktiem (Regula (EK) Nr. 178/2002 [13]), un bioloģiskā ražošana ietilpst Regulas (EK) Nr. 882/2004 darbības jomā [14], kas ir vispārīgāks tiesību akts par oficiālajiem pārtikas un dzīvnieku barības kontroles pasākumiem [15]. 2. ILUSTRĀCIJA. ES BIOLOĢISKĀS LAUKSAIMNIECĪBAS LOGOTIPS +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība. Avots: Komisijas 2010. gada 24. marta Regula (ES) Nr. 271/2010, ar kuru groza Regulu (EK) Nr. 889/2008, ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007, attiecībā uz bioloģiskās ražošanas logotipu (OV L 84, 31.3.2010., 19. lpp.) 7. Tādējādi ES bioloģiskos produktus var sertificēt kā "bioloģiskus" un atbilstoši marķēt, ja ražošanas noteikumi atbilst iepriekš minēto ES regulu prasībām. No 2010. gada 1. jūlija uz iepakotiem pārtikas produktiem ir obligāti jāizvieto ES logotips. Uz importētiem produktiem to var darīt brīvprātīgi. 8. Saskaņā ar 37. pantu Regulā (EK) Nr. 834/2007 Komisija ir izveidojusi Pastāvīgo bioloģiskās lauksaimniecības komiteju (PBLK). PBLK ir Komisijas Bioloģiskās ražošanas regulatīvā komiteja, kuras priekšsēdētājs ir Komisijas pārstāvis un kurā darbojas dalībvalstu pārstāvji. Tās mērķis ir nodrošināt, lai Eiropas Komisijas atbildība pār sekundāro tiesību aktu īstenošanu tiktu realizēta, ciešā saziņā ar dalībvalstu valdībām. 9. Komisija sadarbībā ar dalībvalstīm ir pabeigusi "Komisijas dienestu darba dokumentu par bioloģiskās lauksaimniecības oficiālo kontroli" [16]. Lai gan šis dokuments nav juridiski saistošs, tas parāda Komisijas centienus izstrādāt konkrētākus norādījumus dalībvalstīm, kuri tām jāievēro, īstenojot noteikumus, kas reglamentē bioloģisko ražošanu. BIOLOĢISKĀS RAŽOŠANAS KONTROLES SISTĒMA 10. Ir ieviesta tāda kontroles sistēma, kas palīdz pārbaudīt un sertificēt, vai ikviens uzņēmējs (lauksaimnieks, pārstrādātājs, importētājs) piegādes ķēdē pareizi piemēro ražošanas noteikumus. Šīs kontroles sistēmas mērķis ir garantēt ražošanas procesus, nevis pašu produktu bioloģiskumu, jo nav zinātniska veida, kā noteikt, vai produkts ir bioloģisks vai nav [17]. Bioloģisko produktu tirgus ir ļoti atkarīgs no patērētāju uzticības un tātad arī no šīs sertificēšanas sistēmas, kas ir garantija, ka produkti patiešām ir bioloģiski. Saskaņā ar Komisijas viedokli patērētājiem, piemēram, ikreiz, kad tie pērk bioloģiski audzētu ābolu vai liellopu gaļu vietējā lielveikalā, jābūt pārliecībai, ka tas ir ražots atbilstoši stingriem noteikumiem, kuru mērķis ir ievērot vides aizsardzības un dzīvnieku labturības prasības. 11. ES tiesiskais regulējums nosaka, ka dalībvalstis izveido kontroles mehānismu sistēmu (sk. 3. attēlu). Komisija ir atbildīga par dalībvalstu kontroles sistēmu revīziju. 12. Dalībvalstis var izvēlēties veidot valsts, privātu vai jauktu kontroles sistēmu un uzticēt vienai vai vairākām kompetentajām iestādēm atbildību par šiem kontroles mehānismiem. Atkarībā no izvēlētās sistēmas kompetentās iestādes izraugās valsts kontroles iestādes, privātās kontroles organizācijas vai abu apvienojumu. Vairākums dalībvalstu (18) ir pieņēmušas privātu kontroles organizāciju sistēmu, piecas dalībvalstis ir izraudzījušās valsts kontroles iestādes, bet četrās dalībvalstīs ir jaukta sistēma ar izraudzītu valsts kontroles iestādi un apstiprinātām privātām kontroles organizācijām. Kompetentās iestādes ir atbildīgas par kontroles organizāciju un kontroles iestāžu apstiprināšanu un pārraudzību. Ja nepieciešams, kompetentajām iestādēm ir jāorganizē kontroles organizāciju revīzijas vai pārbaudes un vajadzības gadījumā ir jāatsauc to kontroles organizāciju apstiprinājums, kuras neatbilst prasībām. 3. ATTĒLS IESTĀDES UN ORGANIZĀCIJAS, KAS ĪSTENO BIOLOĢISKO PRODUKTU KONTROLES SISTĒMU +++++ TIFF +++++ Avots: "Economic concepts of organic certification" [Bioloģisko produktu sertificēšanas ekonomiskie aspekti] 29.7.2009., CERTCOST — "Economic analysis of certification systems in organic food and farming" [Bioloģisko produktu un bioloģiskās lauksaimniecības sertificēšanas sistēmu ekonomiskā analīze]. 13. Ja dalībvalsts izvēlas privāto kontroles organizāciju sistēmu, šīm organizācijām jābūt akreditētām [18]. Katra ES dalībvalsts ir noteikusi vienu valsts akreditācijas organizāciju. Šīs akreditācijas organizācijas veiktās pārbaudes attiecas uz kontroles organizāciju tehnisko kompetenci, neatkarīgumu, objektivitāti un profesionālo integritāti. Valsts kontroles iestādes nav jāakreditē. 14. Kontroles organizācijas (jeb kontroles iestādes, kā tās dēvē valsts sektorā) ir kontroles sistēmas centrālais elements. Tās veic pārbaudes atsevišķu uzņēmēju līmenī. Patērētāji, dalībvalstis un Komisija lielā mērā paļaujas uz šo organizāciju darbu. Parastās pārbaudes, ko veic bioloģisko produktu ražotājiem, ietver ražošanas un pārstrādes telpu fizisku inspekciju, uzskaites dokumentu pārbaudi, kā arī galaproduktu, novākto produktu, lapu vai augsnes paraugu ņemšanu testu veikšanai, lai noteiktu, vai tajos nav neatļautu vielu. Katrs uzņēmējs pats maksā par kontroles organizāciju izdoto sertifikātu. BIOLOĢISKO PRODUKTU IMPORTS NO TREŠĀM VALSTĪM 15. Bioloģiskiem produktiem, kas ražoti ārpus ES, Regulā (EK) Nr. 834/2007 (sk. 1. tabulu) ir paredzēti četri dažādi importa režīmi, tomēr revīzijas laikā tika izmantoti tikai divi no tiem. 1. TABULA REGULĀ (EK) NR. 834/2007 PAREDZĒTIE IMPORTA REŽĪMI Importa režīms | Pārvalda | Darbojas revīzijas laikā | Atzīto līdzvērtīgo trešo valstu saraksts | Eiropas Komisija | JĀ | Līdzvērtības pārbaudes nolūkos atzīto kontroles organizāciju/iestāžu saraksts | Eiropas Komisija | NĒ — revīzijas laikā Komisija nebija publicējusi pirmo līdzvērtīgo kontroles organizāciju sarakstu. | Atbilstības pārbaudes nolūkos atzīto kontroles organizāciju/iestāžu saraksts | Eiropas Komisija | NĒ — termiņu pieteikumu iesniegšanai pirmā saraksta izveidei pārcēla uz 2014. gada 31. oktobri. | Importa atļaujas | Dalībvalstis | JĀ | 16. Tā kā ražošanas apstākļi trešās valstīs var ļoti atšķirties no ražošanas apstākļiem ES, var nebūt iespējams piemērot tieši tādus pašus ražošanas vai kontroles noteikumus. Tāpēc Komisija atzīst trešās valstis, kuru bioloģisko produktu ražošanas un kontroles sistēmas uzskata par līdzvērtīgām, un tas nozīmē, ka produktus, kas šajā trešā valstī ir sertificēti kā bioloģiski, arī ES atzīst par bioloģiskiem. Atzīto līdzvērtīgo trešo valstu sarakstā pašlaik ir iekļauta Argentīna, Austrālija, Kanāda, Kostarika, Indija, Izraēla, Japāna, Šveice, Tunisija, Jaunzēlande un, sākot ar 2012. gada 1. jūniju — Amerikas Savienotās Valstis. 17. Turklāt pašlaik izveido divus jaunus importa režīmus, lai nodrošinātu, ka bioloģiskos produktus var importēt no tādām trešām valstīm, kuras vēl nav ieguvušas atzinumu. Tos īstenos, izmantojot līdzvērtības pārbaudes nolūkos atzīto kontroles organizāciju/iestāžu sarakstu (revīzijas laikā nebija publicēts) un atbilstības pārbaudes nolūkos atzīto kontroles organizāciju/iestāžu sarakstu (termiņu pieteikumu iesniegšanai pārcēla uz 2014. gada oktobri). 18. Ceturto režīmu, importa atļauju režīmu, ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2083/92 izveidoja vienīgi uz laiku. Kopš tā laika iespēja izsniegt importa atļaujas ir pagarināta jau vairākkārt [19]. Pašlaik spēkā esošajā 2011. gada 6. decembra Regulā (EK) Nr. 1267/2011 ir noteikts, ka, sākot ar 2014. gada 1. jūliju, vairs nebūs iespējams izsniegt importa atļaujas. Tajā pašā regulā ir noteikts, ka atļaujām, kas izsniegtas, sākot ar 2012. gada 1. jūliju, darbības laiks beidzas, vēlākais, pēc 12 mēnešiem. Tomēr šo importa režīmu joprojām plaši izmanto, jo dažādas ES dalībvalstis (galvenokārt Vācija, Francija, Itālija, Nīderlande, un Apvienotā Karaliste) katru gadu izsniedz aptuveni 4000 importa atļauju. 19. Importa kontroles procedūru pareiza īstenošana (kas garantē, ka importētie produkti atbilst vismaz līdzvērtīgiem ražošanas un kontroles nosacījumiem) ir svarīga, lai nodrošinātu pienācīgu iekšējā tirgus darbību un godīgu konkurenci starp produktiem, kas ražoti ārpus ES, un produktiem, kas ražoti ES. REVĪZIJA REVĪZIJAS TVĒRUMS 20. Revīzijā galvenā uzmanība tika pievērsta kontroles sistēmas efektivitātei un tam, kā attiecīgās iestādēs un organizācijas (Komisija un kompetentās iestādes, akreditācijas organizācijas un kontroles organizācijas dalībvalstīs) ir pildījušas savus pienākumus. Vispārējais revīzijā izskatītais jautājums bija šāds: Vai bioloģisko produktu kontroles sistēma pietiekami garantē bioloģiskās ražošanas, pārstrādes, izplatīšanas un importa pamatprasību izpildi? 21. Konkrētāk revīzijas mērķis bija rast atbildes uz šādiem jautājumiem: a) vai kontroles procedūras, kas reglamentē bioloģisko ražošanu ES, tiek atbilstoši īstenotas, - kad dalībvalsts apstiprina un pārrauga kontroles organizācijas, - kad notiek informācijas apmaiņa dalībvalstīs, ar Komisiju un ar citām dalībvalstīm, - lai garantētu produktu izsekojamību, - kad Komisija pārrauga dalībvalstu kontroles sistēmas; b) vai produktu importa kontroles procedūras tiek atbilstoši īstenotas, - kad Komisija pārvalda līdzvērtīgo trešo valstu sarakstu, - kad dalībvalstis izsniedz importa atļaujas, - kad kontroles organizācijas ES pārbauda konkrētu importētāju prasības. 22. Attiecībā uz kontroles procedūrām, kas reglamentē bioloģisko ražošanu ES, revīzijā izskatīja laikposmu no Regulas (EK) Nr. 834/2007 stāšanās spēkā, t. i., no 2009. gada janvāra. Saistībā ar produktu importa kontroles procedūrām revīzijā izskatīja laikposmu no Regulas (EEK) Nr. 2092/91 [20] un tās grozījumu stāšanās spēkā (t. i., saistībā ar atzīto līdzvērtīgo trešo valstu sarakstu no 1991. gada jūnija, bet saistībā ar importa atļaujām — no 1992. gada jūlija). REVĪZIJAS PIEEJA 23. Revīzijas pierādījumus savāca, īstenojot šādus pasākumus: - izskatot Komisijas lietas, tostarp dokumentus, ko Komisija bija saņēmusi no trešām valstīm saistībā ar dažādiem importa režīmiem, un tiekoties ar Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāta (ĢD AGRI) dienestiem un Veselības un patērētāju ģenerāldirektorāta (ĢD SANCO) Pārtikas un veterināro biroju; - veicot revīzijas apmeklējumus sešās dalībvalstīs (Apvienotajā Karalistē (Anglijā), Vācijā (Ziemeļreinā-Vestfālenē), Itālijā (Emīlijā Romaņjā), Spānijā (Andalūzijā), Francijā un Īrijā [21]). Šie apmeklējumi ietvēra dokumentu izskatīšanu, tikšanās ar kompetentajām iestādēm, akreditācijas organizācijām un divām privātajām kontroles organizācijām katrā dalībvalstī, kā arī ražotāju, pārstrādātāju un importētāju apmeklējumus uz vietas. Apmeklējumos uz vietas revidenti pavadīja inspektorus, lai izvērtētu pārbaudes kvalitāti un saprastu, kā tie veic dokumentu pārbaudes un ražošanas darbību pārbaudes; - veicot izsekojamības pārbaudes 85 produktiem, lai pārbaudītu, a) vai ir iespējams identificēt visus ķēdes uzņēmējus, kas ir piedalījušies attiecīgo produktu piegādē, b) vai visiem uzņēmējiem ir bioloģiskās ražošanas sertifikāts un c) vai visu uzņēmēju telpās iepriekšējos gados ir veikts pārbaudes apmeklējums (sīkāku informāciju sk. I pielikumā); - veicot laboratorijas pārbaudes 73 produktiem, lai pārbaudītu kontroles organizāciju procedūras, kas tiek īstenotas, ņemot paraugus un interpretējot laboratorijas pārbaužu rezultātus (sīkāku informāciju sk. II pielikumā); - izstrādājot novērtējuma ziņojumu, ko sagatavoja Palātas nolīgts, starptautiski atzīts eksperts (šajā ziņojumā galvenā uzmanība pievērsta kontroles organizāciju procedūru kvalitātei, kad tās veica laboratorijas testus 73 produktiem un interpretēja to rezultātus); - pārskatot pieejamos valsts kontroles daudzgadu plānus (VKDP) un ar tiem saistītos gada pārskatus, ko Komisijai iesūtījušas 27 dalībvalstis. IEPRIEKŠĒJĀS REVĪZIJAS 24. Palāta publicēja Īpašo ziņojumu Nr. 3/2005 par lauku attīstību: agrovides izdevumu pārbaudi [22], kas aptvēra arī bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmas daļu (sk. 43. punktu), un Īpašo ziņojumu Nr. 7/2011 "Vai agrovides maksājumi ir labi plānoti un pārvaldīti" [23]. APSVĒRUMI TO KONTROLES PROCEDŪRU ĪSTENOŠANA, KURAS REGLAMENTĒ BIOLOĢISKO RAŽOŠANU ES DALĪBVALSTU PRAKSĒ KONSTATĒTIE TRŪKUMI KONTROLES ORGANIZĀCIJU APSTIPRINĀŠANĀ UN PĀRRAUDZĪBĀ 25. Lai nodrošinātu normatīvo prasību ievērošanu, dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jādokumentē kontroles organizāciju apstiprināšanas un pārraudzības procedūras . Tām arī jāveicina labas prakses piemērošana. Kontroles organizācijas (vai kontroles iestādes valsts sektorā) ir kontroles sistēmas centrālais elements. Pārbaudot uzņēmējus, kas iesaistījušies bioloģiskajā ražošanā, kontroles organizācijām jāievēro ES noteikumi. 1. IZCĒLUMS TO APSTIPRINĀŠANAS UN PĀRRAUDZĪBAS PROCEDŪRU PIEMĒRI, KURAS KOMPETENTĀS IESTĀDES NEBIJA LAIKUS IEVIESUŠAS VAI NEBIJA PIETIEKAMI SĪKI IZSTRĀDĀJUŠAS Apvienotajā Karalistē kompetento iestāžu procedūras kontroles organizāciju apstiprināšanai un pārraudzībai formāli tika pieņemtas tikai 2010. gada 18. oktobrī, lai gan Regula (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu bija stājusies spēkā 2009. gada janvārī. Francijā kompetentā iestāde nebija noteikusi procedūras vai kontrolsarakstus, lai apstiprinātu kontroles organizāciju kontroles plānus, kas ir galvenais dokuments, ko kontroles organizācijas iesniedz. Spānijā, Andalūzijā, kompetentajai iestādei nebija pārbaudes kontrolsarakstu kontroles organizāciju pārraudzībai saskaņā ar 27. panta 8. un 9. punktu Regulā (EK) Nr. 834/2007 (piemēram, pārbaudei, kuras laikā pārliecinās, ka katrs uzņēmējs ir inspicēts vismaz vienreiz gadā) vai saskaņā ar citām procedūrām, kas būtu laba prakse, piemēram, lai pārbaudītu paraugu ņemšanas politiku, analīžu rezultātus vai informācijas apmaiņu starp kontroles organizāciju un citām struktūrām. Īrijā kontroles organizāciju apstiprināšanas procedūrās nebija precizēts, kuras pārbaudes jāveic, un bija norādītas tikai nepieciešamās administratīvās darbības jaunu pieteikumu izskatīšanā. Nebija izstrādāta procedūra kontroles organizāciju apstiprinājuma atsaukšanai. KONTROLES ORGANIZĀCIJU APSTIPRINĀŠANAS/ATSAUKŠANAS VAI PĀRRAUDZĪBAS PROCEDŪRAS NAV PIENĀCĪGI DOKUMENTĒTAS 26. Kompetentās iestādes apstiprina kontroles organizācijas un deleģē tām kontroles uzdevumus, ja tās ir pienācīgi pārliecinājušās, ka kontroles organizācijas darbojas atbilstoši ES regulu prasībām. Kontroles organizācijām jābūt akreditētām — tā ir viena no pamatprasībām. Akreditācijas organizācijas piešķir sākotnējo akreditāciju un uzrauga, vai turpmāk tiek pildītas akreditācijas prasības. Tomēr kompetentajām iestādēm ir galīgā atbildība pārraudzīt kontroles organizācijas un uzraudzīt, vai turpmāk tiek izpildītas ES regulu prasības. 27. Palāta veica revīziju sešās dalībvalstīs, kurās ir privāto kontroles organizāciju sistēma, un trijās no tām konstatēja, ka nav pietiekami sīki izstrādātas kontroles organizāciju apstiprināšanas, atcelšanas vai pārraudzības procedūras (piemēram, procedūras, kurās sīki aprakstītas pārbaudes, kas jāveic, lai apstiprinātu kontroles organizāciju kontroles plānus vai lai īstenotu apmeklējumus uz vietas kontroles organizāciju līmenī). Vienā gadījumā tās nebija laikus atjauninātas (sk. 1. izcēlumu). KOMPETENTAJĀM IESTĀDĒM NAV PIETIEKAMAS INFORMĀCIJAS, LAI TĀS VARĒTU NODROŠINĀT VISU UZŅĒMĒJU INSPICĒŠANU VISMAZ REIZI GADĀ, KĀ NOTEIKTS REGULĀ 28. Kontroles organizācijas ir atbildīgas par uzņēmēju inspicēšanu un bioloģiskās ražošanas sertifikātu izdošanu atbilstoši ES normām. Viena no pamatprasībām ir tāda, ka kontroles organizācijām/iestādēm ir jāinspicē uzņēmēji — neatkarīgi no tā, vai tie ir ražotāji, pārstrādātāji vai importētāji, — vismaz reizi gadā (Regulas (EK) Nr. 834/2007 27. panta 3. punkts). Šī prasība ir jāievēro, lai patērētājiem garantētu, ka uzņēmēji visu laiku ievēro bioloģiskās ražošanas noteikumus. Regula (EK) Nr. 834/2007, 27. pants. Kontroles sistēma "3. [..] visiem uzņēmējiem, izņemot vairumtirgotājus, kuri tirgo vienīgi fasētus produktus, un uzņēmējus, kuri pārdod galapatērētājam vai lietotājam, kā izklāstīts 28. panta 2. punktā, veic atbilstības pārbaudi vismaz reizi gadā." 29. Tiek gaidīts, ka kompetentās iestādes pārraudzīs, vai kontroles organizācijas izpilda šo pienākumu. Tomēr kompetento iestāžu rīcībā nav pietiekamas informācijas, lai pienācīgi pārraudzītu šo jautājumu, jo a) informācija, ko kontroles organizācijas ir sniegušas, piemērojot Regulas (EK) Nr. 834/2007 27. panta 14. punktu, ir nepietiekama, lai pārliecinātos par šīs prasības izpildi. Piemēram, kompetentajām iestādēm iesniegtajos kopsavilkuma ziņojumos ir norādīts gada laikā īstenoto kontroles pasākumu kopskaits. Tajos nav ņemts vērā fakts, ka uzņēmēji šā gada laikā var tikt iekļauti vai izslēgti no kontroles sistēmas, un tādējādi nav iespēju pārliecināties, ka katrs uzņēmējs gada laikā ir inspicēts vismaz vienu reizi, un Regula (EK) Nr. 834/2007, 27. pants. Kontroles sistēma "14. Vēlākais līdz katra gada 31. janvārim kontroles iestādes un kontroles organizācijas iesniedz kompetentajām iestādēm to uzņēmēju sarakstu, kuri iepriekšējā gada 31. decembrī bija to kontrolē. Ziņojumu par iepriekšējā gadā veiktajām kontroles darbībām sagatavo līdz katra gada 31. martam." b) dažas kompetentās iestādes paļaujas uz akreditācijas organizācijas paveikto darbu, bet akreditācijas organizāciju sagatavotajos izvērtēšanas ziņojumos nav pietiekamas informācijas, lai apstiprinātu, ka ir izpildīta prasība reizi gadā veikt pārbaudi. Akreditācijas organizācijas bieži paļaujas tikai uz kontroles organizāciju piemēroto procedūru aprakstiem un nepārbauda, vai šīs procedūras patiešām tiek piemērotas. Turklāt saistībā ar akreditācijas ciklu, kas ilgst no četriem līdz pieciem gadiem, par ES noteiktās ikgadējās inspekcijas prasības ievērošanu nav jāpārliecinās katru gadu. KONTROLES ORGANIZĀCIJU NOTEIKTĀS UZŅĒMĒJU PĀRBAUDES PROCEDŪRAS UN PRAKSES VARĒTU UZLABOT 30. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 27. panta 3. punkta un Regulas (EK) Nr. 889/2008 65. panta 4. punkta noteikumiem kontroles organizācijām jāīsteno sistemātiska savu uzņēmēju novērtēšana, ņemot vērā riska faktorus, kas saistīti ar to darbības veidu (piemēram, ar attiecīgo produktu daudzumu un bioloģisko produktu un tradicionālo produktu apmaiņas risku), lai lemtu par papildu kontroles apmeklējumiem (t. i., papildus ikgadējiem kontroles apmeklējumiem, sk. 28. punktu). Tad gadījumā, ja ar kādu noteiktu produktu vai uzņēmējdarbības veidu ir saistīts liels pārkāpumu skaits, ir jāīsteno papildu uzraudzība, izlases veidā veicot vienāda profila uzņēmēju kontroles apmeklējumus. Tomēr septiņas no 12 revīzijas laikā apmeklētajām kontroles organizācijām, lemjot par papildu kontroles apmeklējumiem, neņēma vērā ar uzņēmēju darbības veidu saistītos riska faktorus. Regula (EK) Nr. 834/2007, 27. pants. Kontroles sistēma "3. Saistībā ar šo regulu kontroles veidu un biežumu nosaka, veicot riska izvērtēšanu attiecībā uz iespēju, ka saistībā ar šajā regulā noteiktajām prasībām var rasties neatbilstības un pārkāpumi. [..]" Regula (EK) Nr. 889/2008, 65. pants. Kontroles apmeklējumi "4. Turklāt kontroles organizācija vai kontroles iestāde veic izlases veida kontroles apmeklējumus, par kuriem galvenokārt nav iepriekš paziņots, pamatojoties uz vispārēju riska novērtējumu attiecībā uz neatbilstību bioloģiskās ražošanas noteikumiem, ņemot vērā vismaz iepriekšējo kontroļu rezultātus, attiecīgo produktu daudzumu un produktu apmaiņas riskus." 31. Lai gan regulās tas nav noteikts, inspektoru rotācija ir labas pārvaldības prakse kontroles organizācijās, jo samazinās risks, ka inspektors un uzņēmējs varētu kļūt pārāk labi pazīstami. Tomēr revīzijas rezultāti liecina, ka tikai četras no 12 apmeklētajām kontroles organizācijām ir definējušas inspektoru rotācijas procedūras (sk. 2. izcēlumu). 2. IZCĒLUMS PIEMĒRS PAR INSPEKTORU ROTĀCIJAS TRŪKUMU KONTROLES ORGANIZĀCIJĀ Itālijā viena no apmeklētajām kontroles organizācijām nebija ieviesusi inspektoru obligāto rotāciju ik pēc noteikta gadu skaita, lai gan tai bija jāveic koriģējoši pasākumi pēc tam, kad 2009. gadā viena no attiecīgā reģiona kompetentajām iestādēm bija izteikusi brīdinājumu saistībā ar uzraudzības pasākumiem. Šī kontroles organizācija norādīja, ka tiek izstrādāta sistēma inspektoru rotācijas ieviešanai, piemēram, ik pēc četriem gadiem. ATLIEKVIELU TESTĒŠANU VARĒTU LABĀK IZMANTOT, LAI KONTROLĒTU RAŽOŠANAS PROCESUS 32. Ķīmisko vielu un citu vielu izmantošanas ierobežojumi ir bioloģisko ražošanas metožu pamatprasība. Testējot atliekvielas, šaubu gadījumā var iegūt pierādījumus par to, vai ir izmantotas neatļautas vielas, piemēram, aizliegti pesticīdi, ĢMO, pārtikas piedevas vai farmaceitiski līdzekļi. Atliekvielu testēšana ir viens no līdzekļiem, kas jāizmanto kontroles organizācijām, lai nodrošinātu, ka uzņēmēji ievēro dažādās regulās izklāstīto noteikumu kopumu. Piemērojamās regulās nav noteikts obligātais laboratorijas testu skaits, bet tikai paredzēts, ka testi ir jāveic gadījumā, ja ir aizdomas, ka ir izmantoti produkti, kas nav atļauti bioloģiskajā ražošanā. Tātad kontroles organizācijas dažādi interpretē frāzi "ja rodas aizdomas" un dažādi izmanto šo iespēju. 3. IZCĒLUMS TO KONTROLES ORGANIZĀCIJU PIEMĒRI, KURĀM BIJA LABS PARAUGU ŅEMŠANAS PLĀNS LABORATORIJAS TESTU VEIKŠANAI Itālijā abām apmeklētajām kontroles organizācijām bija paraugu ņemšanas plāns parasto produkta laboratorijas analīžu veikšanai. Tās bija izstrādājušas paraugu ņemšanas plānus, pamatojoties uz riska analīzi. Attiecībā uz tādiem uzņēmējiem, ar kuriem saistītais risks ir neliels, paraugus ņem vienīgi aizdomu gadījumā. Attiecībā uz tādiem uzņēmējiem, ar kuriem saistītais risks ir vidējs, paraugus ņem kādai noteiktai procentuālajai daļai no visiem uzņēmējiem šajā kategorijā, bet tādu uzņēmēju gadījumā, ar kuriem saistīts augsts risks, paraugus ņem 100 % uzņēmēju. Francijā viena no apmeklētajām kontroles organizācijām katru gadu izstrādā laboratorijas testēšanas programmu, pamatojoties uz riska analīzi un ņemot vērā visus brīdinājumus un iepriekšējo gadu rezultātus. Kopš 2009. gada sertifikācijas padome ir izstrādājusi pagaidu testēšanas programmu, kurā ir noteikts obligātais paraugu skaits, kam jāveic analīzes, un obligātais testu skaits, kas jāveic ar šiem paraugiem. Otrai kontroles organizācijai, kas tika apmeklēta Francijā, ir testēšanas stratēģija, kas ir izklāstīta kontroles plānā, kurā ir noteikti apstākļi, kad var veikt analīzi. Tie ir īpaši apstākļi, piemēram, tādu uzņēmēju gadījumā, kas ražo gan bioloģiskos, gan parastos produktus, un tad, ja pastāv iespējamība, ka tiek izmantoti ĢMO. Atbildīgā amatpersona sagatavo ikgadējos ieteikumus testu veikšanai bioloģiskās lauksaimniecības nozarē, un šos ieteikumus izmanto, lai uzlabotu veidu, kādā nosaka testu skaitu un veidus. Lēmums par analīzes veikšanu paliek inspektora ziņā. Sertifikācijas padome nosaka gada budžetu testu veikšanai un katram inspektoram/revidentam piešķir savu gada budžetu atkarībā no sektora tipoloģijas. 33. Lai novērtētu atliekvielu testēšanas sistēmu apmeklētajās dalībvalstīs, Palāta iepirka produktu klāstu un lika dalībvalstīm veikt savus parastos neatļautu vielu noteikšanas testus (sīkāku informāciju sk. II pielikumā). Pēc tam šo testu rezultātus un izmantoto metodoloģiju izvērtēja neatkarīgs eksperts. Palāta konstatēja, ka vairākas kontroles organizācijas ievēroja labu praksi atliekvielu testēšanas jomā. Arī pārējās kontroles organizācijas to varētu izmantot. a) Divu apmeklēto dalībvalstu kontroles organizāciju piemērotās procedūras var uzskatīt par labu praksi, jo šīs organizācijas ir izstrādājušas uz risku orientētu ikgadēju vai daudzgadu paraugu ņemšanas plānu parasto laboratorijas testu veikšanai, lai gan ES tiesību aktos par bioloģisko lauksaimniecību ir noteikts, ka paraugi jāatlasa tikai aizdomu gadījumā (sk. 3. izcēlumu). Tomēr piecām apmeklētajām kontroles organizācijām nav paraugu ņemšanas plāna, kurā būtu noteikts obligātais analīžu skaits vai kura pamatā būtu riska analīze. b) Visas apmeklētās kontroles organizācijas ņem paraugus, lai pārliecinātos, vai nav izmantoti pesticīdi un mēslošanas līdzekļi, kas ir dažas no vielām, kuras ES bioloģiskās ražošanas tiesību akti neatļauj izmantot, tomēr viena no šīm organizācijām neveic testus, lai konstatētu citas vielas, piemēram, dzīvnieku barības un pārtikas piedevas vai pārstrādes palīglīdzekļus. c) Analīžu rezultātiem vienmēr ir nepieciešama kvalitatīva interpretācija [24]. Palāta konstatēja, ka divu apmeklēto kontroles organizāciju procedūrās nav pienācīgi aprakstīts, kā interpretēt analīžu rezultātus un kādi turpmākie pasākumi jāveic pozitīvu analīžu rezultātu gadījumā. d) Ņemto paraugu veidam (piemēram, pārtikas produktam, lapām, augsnei) un ņemšanas laikam jābūt saistītiem ar hipotētisku pieņēmumu par aizliegtu vielu izmantošanu dažos ražošanas vai pārstrādes posmos [25]. Piemēram, veicot analīzes lapām vai augsnei, bieži vien būs iespējams iegūt daudz labākus rezultātus, nekā veicot analīzes novāktai ražai vai pārstrādātam produktam (piemēram, ievārījumam). Vairākums kontroles organizāciju, kuras pārbaudīja saistībā ar šo jautājumu, ņem vērā izvēlēto paraugu veidu, lai maksimāli palielinātu analīzes izmantojamību. Tomēr viena no apmeklētajām kontroles organizācijām Spānijā, cik vien iespējams, aprobežojas tikai ar paraugu ņemšanu no galaproduktiem, un tādējādi pārbaudēs nav iespējams testēt ražošanas procesus. 34. Palāta arī konstatēja, ka divām no desmit kontroles organizācijām, kuras pārbaudīja šajā jomā, nebija atbilstošu paraugu ņemšanas un analīzes procedūru. Spānijā divas apmeklētās kontroles organizācijas neņem no uzņēmējiem vairāk kā vienu paraugu. Tas neatbilst Regulas (EK) Nr. 882/2004 11. panta 5. un 6. punktam, un turklāt tādējādi kontroles organizācija ir neizdevīgā stāvoklī gadījumā, ja uzņēmējs nolemj apstrīdēt rezultātus, jo nav iespējams veikt testus kontrolparaugam. Palāta uzskata, ka kompetentās iestādes varētu uzlabot savas apstiprināšanas un pārraudzības funkcijas, nodrošinot, ka kontroles organizācijas izpilda tādas ES prasības kā iepriekš minētā. Regula (EK) Nr. 882/2004, 11. pants. Paraugu ņemšanas un analīzes metodes "5. Kompetentās iestādes nosaka attiecīgas procedūras, lai dzīvnieku barības un pārtikas apritē iesaistītajiem uzņēmējiem, no kuru ražotās produkcijas ņem paraugus un tos analizē, garantētu tiesības pieprasīt papildu ekspertīzi, neierobežojot kompetento iestāžu pienākumu avārijas gadījumā rīkoties uzreiz. 6. Jo īpaši tās nodrošina to, ka dzīvnieku barības un pārtikas apritē iesaistītie uzņēmēji var iegūt pietiekamu skaitu paraugu, kas vajadzīgi papildu ekspertīzei, izņemot gadījumus, kad tas nav iespējams produktu īpašās ātrbojības vai pieejamā substrāta ļoti nelielā daudzuma dēļ." PĀRKĀPUMI, NEATBILSTĪBAS UN ATBILSTOŠĀS PIEMĒROTĀS SANKCIJAS IR ATŠĶIRĪGAS DAŽĀDĀS DALĪBVALSTĪS, VIENAS DALĪBVALSTS ROBEŽĀS UN PAT DAŽĀDĀS KONTROLES ORGANIZĀCIJĀS 35. Vairākās dalībvalstīs kompetentās iestādes nav definējušas sīkas neatbilstību kategorijas un attiecīgās sankcijas (Vācijā, Francijā un Apvienotajā Karalistē). Tāpēc katra kontroles organizācija dalībvalstī atšķirīgi definē neatbilstības un piemēro sankcijas . Tas rada situāciju, ka uzņēmējiem par vienu un to pašu pārkāpumu nosaka atšķirīgas sankcijas pat vienas dalībvalsts ietvaros. 36. Dažādas kontroles organizācijas piemēro atšķirīgas sankcijas par vienu un to pašu neatbilstību, nepiemēro atbilstošas sankcijas (saskaņā ar savu kontroles plānu vai kompetentās iestādes norādījumiem) vai piemēro sankcijas, kas nav paredzētas to kontroles plānā (sk. 4. izcēlumu). 37. Pētījumi, ko veikuši atzīti zinātnieki, liecina par būtiskām atšķirībām dažādu kontroles organizāciju rezultātos [26]. Palāta konstatēja, ka 2009. gadā viena kontroles organizācija vienā dalībvalstī nebija anulējusi nevienu sertifikātu un bija lēmusi apturēt uz laiku tikai trīs sertifikātus (līdzvērtīgi 0,38 anulētiem vai apturētiem sertifikātiem uz 1000 uzņēmējiem), turpretī kāda cita kontroles organizācija citā dalībvalstī tajā pašā gadā bija lēmusi anulēt vai apturēt 5,26 sertifikātus uz 1000 uzņēmējiem. Būtu lietderīgi, ja, īstenojot attiecīgos pārraudzības pasākumus, šādas atšķirības kontroles rezultātos vispirms novērotu un uzraudzītu kompetentās iestādes un pēc tam Komisija ES līmenī. 4. IZCĒLUMS ATŠĶIRĪGU SANKCIJU PIEMĒROŠANAS GADĪJUMI Vienas konkrētas prasības neievērošana saistībā ar dzīvnieku audzēšanu [27]Itālijā ir iemesls "bioloģiskā produkta marķējuma anulēšanai", viena kontroles organizācija Francijā tās dēļ izdeva "brīdinājumu", bet kāda cita kontroles organizācija Francijā — "pieprasījumu veikt koriģējošus pasākumus". Revidenti konstatēja gadījumus, kuros šīs prasības neievērošanas dēļ uzņēmējiem Itālijā noteiktās sankcijas bija "bioloģiskā produkta marķējuma anulēšana", kas nozīmē, ka tam neatļāva pārdot savus produktus kā bioloģiskus, turpretī tāda paša pārkāpuma dēļ Francijā uzņēmēji varēja turpināt pārdot savus produktus kā bioloģiskus. Viena no Itālijā apmeklētajām kontroles organizācijām savos ražotāju pārbaudes ziņojumos papildus punktam, kurā uzskaitīti neatbilstības gadījumi, iekļauj arī punktu "Ieteikumi un regulu izpildes pasākumi". Revidenti konstatēja gadījumu, kad šajā punktā bija ziņots par neatbilstību, kura nebija klasificēta un par kuru nebija noteiktas sankcijas atbilstoši procedūrām. INFORMĀCIJAS APMAIŅĀ DALĪBVALSTĪS, AR KOMISIJU UN AR CITĀM DALĪBVALSTĪM KONSTATĒTIE TRŪKUMI 38. Informācijas plūsma ir vitāli svarīga kontroles sistēmas daļa. Bez pienācīgas informācijas plūsmas pastāv risks, ka kontroles sistēma nedarbosies efektīvi. Turpmākajos punktos ir izklāstīti Palātas konstatējumi divos no līmeņiem, kurus Palāta atzinusi par vissvarīgākajiem: informācijas plūsma starp bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmu un agrovides maksājumu kontroles sistēmu un informācijas plūsma no vienas dalībvalsts uz citām dalībvalstīm un uz Komisiju. JĀUZLABO INFORMĀCIJAS PLŪSMA STARP BIOLOĢISKĀS RAŽOŠANAS KONTROLES SISTĒMU UN AGROVIDES MAKSĀJUMU KONTROLES SISTĒMU 39. Saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas lauku attīstības pīlāru noteikti bioloģiskās lauksaimniecības prakses veidi ir tiesīgi saņemt atbalstu no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai. Regulas (EK) Nr. 1975/2006 [28] 36. panta 1. punktā ir noteikts, ka ir jānotiek informācijas apmaiņai starp dienestiem un organizācijām, kas piedalās pārbaudēs, lai noteiktu atbilstību šā atbalsta saņemšanas kritērijiem. Regula (EK) Nr. 1975/2006, 36. pants. Pārbaužu ziņojumi maksājumu aģentūrai "1. Ja pārbaudes neveic maksājumu aģentūra, dalībvalsts nodrošina, ka maksājumu aģentūra saņem pietiekamu informāciju par veiktajām pārbaudēm. Maksājumu aģentūra nosaka, kāda informācija tai ir vajadzīga. [..]." 40. Divās apmeklētajās dalībvalstīs informācijas plūsma starp bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmu [29] un lauku attīstības pasākumu atbalsta sistēmu [30] attiecībā uz bioloģiskās lauksaimniecības subsīdijām agrovides pasākumu ietvaros bija nepietiekama. Francijā kontroles organizāciju veikto pārbaužu rezultātus nepaziņo agrovides subsīdiju maksājumu aģentūrai. Tāpēc pastāv risks, ka šāda kontroles organizācijas konstatētā neatbilstība, kas ietekmē agrovides maksājumu saņemšanu, var neizraisīt maksājumu samazināšanu vai atgūšanu. Līdzīga situācija ir Apvienotajā Karalistē, kur nav atgriezeniskās informācijas plūsmas un pastāv risks, ka kontroles organizācija nepiemēro sankcijas par maksājumu aģentūras pārbaudēs konstatētajām neatbilstībām saistībā ar bioloģisko lauksaimniecību. Arī Komisija ir atzinusi, ka šajā jomā pastāv nepilnības (sk. 53. punktu). DALĪBVALSTU ZIŅOJUMI NEATBILST PILNĪBĀ VISĀM REGULU PRASĪBĀM 41. Dalībvalstīm jāievēro atšķirīgi ziņošanas pienākumi: - ik gadu jāziņo par valsts kontroles daudzgadu plāna īstenošanu, tostarp jāsniedz informācija par veiktajiem kontroles pasākumiem un revīzijām, neatbilstībām un sankcijām (Regulas (EK) Nr. 882/2004 44. panta 3. punkts); Regula (EK) Nr. 882/2004, 44. pants. Gada ziņojumi "3. Dalībvalstis pabeidz ziņojumus un nosūta tos Komisijai sešos mēnešos no tā gada beigām, uz kuru attiecas konkrētais ziņojums." - jāziņo par pārkāpumiem un neatbilstībām, kas ietekmē produkta bioloģisko statusu (Regulas (EK) Nr. 834/2007 30. panta 2. punkts); Regula (EK) Nr. 834/2007, 30. pants. Pasākumi neatbilstību un pārkāpumu gadījumā "2. Informāciju par neatbilstību vai pārkāpumu gadījumiem, kas ietekmē produktu bioloģisko statusu, attiecīgās kontroles organizācijas, kontroles iestādes, kompetentās iestādes un dalībvalstis paziņo cita citai un, vajadzības gadījumā, Komisijai. Paziņošanas līmenis ir atkarīgs no konstatētās neatbilstības vai pārkāpuma smaguma un apjoma. [..]."’ 42. Vairākums dalībvalstu Komisijai ziņo par kontroles daudzgadu plāna īstenošanu daudz vēlāk, nekā noteikts tiesību aktos. 2011. gada sākumā divas dalībvalstis vēl nebija iesniegušas ziņojumus par 2009. gadu. Attiecībā uz ziņojumu saturu dalībvalstīm ir jāievēro Komisijas vadlīnijas [31] par gada ziņojumu sagatavošanu un tajos jāiekļauj obligātā informācija par konstatētajām neatbilstībām, reģistrētajiem uzņēmējiem, inspekcijas apmeklējumiem, paraugiem, kam veiktas analīzes, un piemērotajām sankcijām. Tomēr praksē gada ziņojumos sniedz ļoti ierobežotu informāciju par bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmu. Vairākums dalībvalstu neanalizēja konstatētās neatbilstības un nesniedza pamatdatus par bioloģisko produktu nozari (sk. 4. attēlu). 4. ATTĒLS TO DALĪBVALSTU SKAITS, KAS SAVĀ PĒDĒJĀ PIEEJAMAJĀ GADA ZIŅOJUMĀ [9999] IR IEKĻĀVUŠAS INFORMĀCIJU PAR UZSKAITĪTAJIEM JAUTĀJUMIEM [8888] +++++ TIFF +++++ 43. Īpašajā ziņojumā Nr. 3/2005 par lauku attīstību: agrovides izdevumu pārbaudi Palāta norādīja uz vairākām nepilnībām saistībā ar dalībvalstu ziņojumiem par bioloģisko lauksaimniecību [32]. Kad Palāta veica revīziju 2005. gadā, saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2092/91 dalībvalstu pienākums bija iesniegt īpašu ziņojumu par bioloģisko ražošanu. Tomēr šo noteikumu aizstāja ar Regulu (EK) Nr. 882/2004, kurā bioloģiskā ražošana tika iekļauta kopējā gada ziņojumā par dzīvnieku barības un pārtikas oficiālo kontroli. 2. tabulā ir sniegts dažu šajā ziņojumā iekļauto konstatējumu apskats, kā arī Palātas novērtējums par situāciju 2011. gadā. Tomēr dalībvalstu ik gadu iesniegtie ziņojumi joprojām ir neapmierinoši, ņemot vērā grozītos ziņošanas noteikumus. 2. TABULA APSVĒRUMI, KAS MINĒTI ĪPAŠAJĀ ZIŅOJUMĀ NR. 3/2005 PAR DALĪBVALSTU ZIŅOJUMIEM PAR BIOLOĢISKO LAUKSAIMNIECĪBU, KĀ ARĪ PAŠREIZĒJĀS SITUĀCIJAS NOVĒRTĒJUMS (PILNU TABULU SK. III PIELIKUMĀ) Atzinumi, kas iekļauti Īpašajā ziņojumā Nr. 3/2005 | Palātas novērtējums par pašreizējo situāciju 2011. gadā | Gada ziņojumi par īstenošanu | | Ne visas dalībvalstis nosūta gada ziņojumus. | Vairākums dalībvalstu par saviem kontroles pasākumiem ziņo ar lielu nokavēšanos. | Gada ziņojumos nav secinājuma par sistēmas darbību. | Šajos ziņojumos joprojām sniedz ļoti nepilnīgu informāciju par bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmas darbību. | Komisija tikai daļēji izmanto šos ziņojumus. | Komisijas veiktajā gada ziņojumu pārskatā un atsauksmēs par to uzmanība galvenokārt pievērsta trūkstošās informācijas identificēšanai, nevis šo ziņojumu analīzei, izvērtējot kontroles sistēmas izstrādi un darbību. | Kvalitāte ne vienmēr ir pietiekama, un ziņojumos ir kļūdas un neatbilstības. | Dalībvalstu ziņojumi joprojām ir nepietiekami kvalitatīvi. | Pat ja šie ziņojumi bija pilnīgi un precīzi, tie nesniedza pārliecību par veikto pārbaužu objektivitāti un efektivitāti. | Komisijai trūkst pamatinformācijas par kontroles sistēmas darbību dalībvalstīs. | 44. Piemērojamā regula nosaka, ka dalībvalstu informāciju par pārkāpumiem un neatbilstībām, kas ietekmē produktu bioloģisko statusu, nekavējoties jāpaziņo pārējām dalībvalstīm un Komisijai. Lai dalībvalsts varētu paziņot par iespējamiem pārkāpumiem un neatbilstībām kādā citā dalībvalstī, Komisija ir ieviesusi Bioloģiskās lauksaimniecības informācijas sistēmu (OFIS). Lai gan šādai paziņošanai jānotiek "nekavējoties", dažādos gadījumos būtiski atšķiras laiks, kas ir pagājis no pārkāpuma vai neatbilstības konstatēšanas, līdz dienai, kurā par to ir paziņots OFIS sistēmā, un šīs variācijas ir aptuveni no viena līdz septiņiem mēnešiem. Viens no iemesliem, kāpēc pastāv šādas atšķirības, ir tas, ka praksē dalībvalstīs atšķirīgi interpretē, ko nozīmē jēdziens "nekavējoties". Piemēram, neatļautu vielu konstatēšanas gadījumā nav skaidrs, vai ir jāziņo i) pēc pirmās laboratorijas analīzes rezultātu saņemšanas vai ii) pēc tam, kad saņemti otrās laboratorijas analīzes rezultāti, kas apstiprina pirmos. 45. Kad paziņojums ir nosūtīts OFIS sistēmā, Komisija gaida, ka valsts, kurai tas ir adresēts, izmeklēs iespējamos pārkāpuma cēloņus un 30 dienu laikā nosūtīs atbildi šajā sistēmā [33]. Arī atbildes uz paziņojumiem dalībvalstis nenosūta laikus. 2011. gada 20. janvārī joprojām nebija nosūtītas atbildes uz 38 paziņojumiem. Atbildes sniegšanas termiņš nebija ievērots attiecībā uz 36 no šiem paziņojumiem. Kopumā 2009. un 2010. gadā OFIS bija nosūtīti 100 paziņojumi par pārkāpumiem ES. Tajos gadījumos, kad dalībvalsts, kurai paziņojums bija adresēts, bija sniegusi atbildi, vidējais laiks no paziņojuma nosūtīšanas līdz atbildes saņemšanai bija 106 dienas. GRŪTĪBAS SAISTĪBĀ AR PRODUKTU IZSEKOJAMĪBAS NODROŠINĀŠANU 46. Dalībvalstīm jānodrošina bioloģisko produktu izsekojamība saskaņā ar 27. panta 13. punktu Regulā (EK) Nr. 834/2007. Pārtikas produktu izsekojamību Komisija ir atzinusi par svarīgu elementu patērētāju uzticības iegūšanai [34], un tā nodrošina iespēju pārliecināties, ka visi uzņēmēji, kas piedalījušies kādā no ražošanas, sagatavošanas un izplatīšanas posmiem, ir piemērojuši ES prasības attiecībā uz bioloģisko ražošanu. Neatbilstības konstatēšanas gadījumā tādējādi ir iespējams noskaidrot tās avotu un izolēt problēmu, nepieļaujot, ka attiecīgie produkti nonāk pie patērētājiem (sk. 5. un 6. izcēlumu). Regula (EK) Nr. 834/2007, 27. pants. Kontroles sistēma "13. Dalībvalstis nodrošina, ka izveidotā kontroles sistēma ļauj izsekot katram produktam ikvienā ražošanas, gatavošanas un izplatīšanas stadijā, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 178/2002 18. pantā, jo īpaši nolūkā patērētājiem garantēt to, ka bioloģiskie produkti ir ražoti atbilstīgi šajā regulā izklāstītajām prasībām." 47. Visās apmeklētajās dalībvalstīs kontroles organizācijas iekļāva piegādātāju un patērētāju identificēšanas pārbaudes, lai pārbaudītu, vai uzņēmējs pilda savus pienākumus attiecībā uz uzskaites dokumentiem [35]. Kompetentās iestādes dalībvalstīs veica pārbaudes arī pārraudzības nolūkos. Dažas kompetentās iestādes pašas veic izsekojamības pārbaudes galaprodukta līmenī (Spānijā, Francijā, Itālijā), turpretī citās dalībvalstīs kompetentās iestādes izsekojamības obligātās dokumentācijas pārbaudes iekļauj savos pārraudzības pasākumos kontroles organizāciju līmenī (Vācijā, Itālijā). 5. IZCĒLUMS LABA PRAKSE. TIEŠSAISTES DATUBĀZES IZSEKOJAMĪBAS UZLABOŠANAI Itālijā vairākas kontroles organizācijas ir izstrādājušas tiešsaistes datubāzes, ar kuru palīdzību patērētāji un uzņēmumi, kas iegādājas bioloģiskos produktus no šo kontroles organizāciju sertificētiem uzņēmējiem, var pārliecināties par attiecīgā uzņēmēja darījumu dokumentu vai atbilstības sertifikāta patiesumu. Palāta šīs procedūras uzskata par labu praksi pārredzamības un izsekojamības jomā. 6. IZCĒLUMS KONSTATĒJUMI, VEICOT IZSEKOJAMĪBAS PĀRBAUDI Palātas īstenotās izsekojamības pārbaudes laikā tika konstatēts viens viltots sertifikāts, kas apliecināja darījumus ar bioloģiskiem produktiem. Palāta iegādājās bioloģiskos miltus, bet turpmākās pārbaudes liecināja, ka sertifikāts ir viltots, tāpēc bioloģiskā produkta statuss netika apstiprināts. Šis gadījums ir daļa no plašākas izmeklēšanas saistībā ar apsūdzību krāpšanā; informācija par to tika publiskota 2011. gada beigās, un izmeklēšanu veic dalībvalsts atbildīgās iestādes. 48. Lai gan apmeklētajās dalībvalstīs ir kontroles sistēmas, lai varētu pārbaudīt atbilstību izsekojamības prasībām, Palātas veiktā izsekojamības pārbaude (sīkāku informāciju sk. I pielikumā) 85 dažādas izcelsmes un sastāva produktiem liecina, ka ne visiem produktiem ir iespējams nodrošināt izsekojamību līdz ražotāja līmenim. Pārbaudes sākotnējā posmā (trīs mēnešus) [36] 40 % produktu nebija iespējams izsekot līdz ražotāja līmenim un tikai par 48 % produktu tika sniegta visa pieprasītā informācija (uzņēmēju identifikācija līdz ražotāja līmenim un atbilstības sertifikāts katram no identificētajiem uzņēmējiem). Ņemot vērā papildu informāciju, ko dažas dalībvalstis sniedza pēc pārbaudes beigām, t. i., kopumā sešu mēnešu laikā, 32 % produktu tomēr nevarēja izsekot līdz ražotāja līmenim un tikai par 56 % produktu bija sniegta visa dokumentācija (rezultātu apkopojumu, kur produkti sagrupēti atbilstoši izcelsmei, sk. arī 5. attēlā). Viens būtisks izskaidrojums šai situācijai ir tas, ka dalībvalstīm nav pilnvaru attiecībā uz uzņēmējiem ārpus to teritorijas, ja produkti vai to sastāvdaļas šķērso ES iekšējās vai ārējās robežas. 5. ATTĒLS Palātas īstenotās izsekojamības pārbaudes rezultātu apkopojums (produkti, par kuriem tika iesniegta pilnīga pieprasītā informācija) [7777] +++++ TIFF +++++ 49. Turklāt izsekojamības pārbaudē atklājās, ka vairāki apstākļi negatīvi ietekmē kontroles sistēmas uzticamību, piemēram, tas, ka grupu sertifikātos nav skaidri norādīti ražotāji vai ražotāju grupas, kā arī grupu sertifikātu izsniegšana valstīm, kas nav jaunattīstības valstis, vai tādu dokumentu esamība, kuri ir līdzīgi atbilstības sertifikātam, bet kuriem nav tāda pati vērtība [37]. 3. ILUSTRĀCIJA. SPECIALIZĒTAIS VEIKALS ANGLIJĀ, KURĀ PĀRDOD BIOLOĢISKOS PRODUKTUS +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība. Avots: Eiropas Revīzijas palāta. KOMISIJAS RĪCĪBA DALĪBVALSTU KONTROLES SISTĒMU PIENĀCĪGAS DARBĪBAS NODROŠINĀŠANAI IR ATZĪTA PAR NEPIETIEKAMU 50. Saskaņā ar 45. pantu Regulā (EK) Nr. 882/2004 Komisijai ir jāveic dalībvalstu oficiālo kontroles mehānismu revīzija. Komisija ir vispārīgi atbildīga par bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmu pārraudzību un koordinēšanu, un tai jānodrošina, lai dalībvalstis pildītu savus pienākumus. Pirmais kontroles sistēmas īstenošanas nosacījums paredz nodrošināt piekļuvi informācijai par tās darbību. Otrais nosacījums ir tādu proporcionālu izpildes pasākumu pieejamība, kurus iespējams piemērot dalībvalstīm. 51. Kā tika norādīts 41.–45. punktā, dalībvalstu ziņojumi Komisijai ir ļoti ierobežoti, bieži vien nepilnīgi un tiek iesniegti ar lielu novēlošanos. Tāpēc Komisijai nav pieejami pamatdati, kas tai būtu nepieciešami, lai uzlabotu uzraudzību, informētu sabiedrību vai atbildētu uz Parlamenta jautājumiem, un kas būtu ticams pamats politikas veidošanas procesam. Attiecībā uz valsts kontroles daudzgadu plāniem un ar tiem saistītajiem gada ziņojumiem Komisijas dienesti nav veikuši nekādas darbības, lai laikus saņemtu no dalībvalstīm gada ziņojumus. Kad ziņojumi tiek saņemti, ĢD AGRI tos pārskata, konstatē, kuru ziņu trūkst, analizē un, ja vajadzīgs, formulē komentārus par sniegtās informācijas saturu. 52. Kopš 2001. gada Komisija dalībvalstīs nav veikusi revīzijas [38], lai pārliecinātos, ka oficiālās pārbaudes attiecībā uz bioloģisko ražošanu patiešām notiek saskaņā ar ES regulām. Saskaņā ar Komisijas sniegtajām ziņām joprojām tiek apspriesti ĢD AGRI un ĢD SANCO sadarbības noteikumi un, sākot ar 2012. gadu, bioloģiskajai lauksaimniecībai jāietilpst PVB [39] ikgadējo pārbaužu programmā. Tomēr PVB revīzijas programmas prioritātes nosaka, pamatojoties uz riska analīzi, un galvenie riska faktori, kas jāņem vērā, joprojām ir "pārtikas nekaitīgums". Revīzijas laikā bioloģiskās ražošanas jautājumi nebija iekļauti ikgadējo pārbaužu programmā. 53. Komisija (ĢD AGRI) patiešām veic revīzijas apmeklējumus dalībvalstīs, kad pārbauda izdevumus lauku attīstības jomā. Tomēr, pārskatot atbilstošos revīzijas ziņojumus [40], redzams, ka dažādās dalībvalstīs iegūtā informācija nav salīdzināma. 54. Ja netiek piemēroti ES tiesību akti bioloģiskās ražošanas jomā, Komisija var nosūtīt dalībvalstij vēstuli ar brīdinājumu par pārkāpuma procedūras iespējamību vai arī sākt pārkāpuma procedūru. Tomēr noteikumos par bioloģisko ražošanu nav paredzēti konkrēti izpildes pasākumi, kas Komisijai jāveic gadījumā, ja dalībvalstis nepilda savus pienākumus. Komisija adresēja sešas vēstules ar brīdinājumu par pārkāpuma procedūras iespējamību četrām dalībvalstīm [41]. Tomēr šī procedūra ir ļoti apgrūtinoša un laikietilpīga. IMPORTĒTO PRODUKTU KONTROLES PROCEDŪRU ĪSTENOŠANA LĪDZVĒRTĪGO TREŠO VALSTU SARAKSTA PĀRVALDĪBĀ KONSTATĒTIE TRŪKUMI 55. Saskaņā ar 33. panta 2. punktu Regulā (EK) Nr. 834/2007 Komisija var atzīt trešās valstis, kuru ražošanas sistēma ir līdzvērtīga Regulā (EK) Nr. 834/2007 noteiktajiem principiem un ražošanas noteikumiem un kuru kontroles pasākumu efektivitāte ir līdzvērtīga šajā regulā paredzēto pasākumu efektivitātei, un izveidot šādu valstu sarakstu. Pašlaik ir atzītas šādas valstis: Argentīna, Austrālija, Kanāda, Kostarika, Indija, Izraēla, Japāna, Šveice, Jaunzēlande, Tunisija un, sākot ar 2012. gada 1. jūniju, Amerikas Savienotās Valstis. Tāpēc šajās trešās valstīs sertificētos bioloģiskos produktus arī ES atzīst par bioloģiskiem. 56. Komisijai ir vispārēja atbildība par šā saraksta pārvaldīšanu, taču tā ir daļēji dalīta ar dalībvalstīm, kuras palīdz Komisijai īstenot atzīšanas un pārraudzības procesu. Pareizi pārvaldot šo sarakstu, ir atbilstoši jāīsteno skaidri noteiktas procedūras trešo valstu iekļaušanai tajā saskaņā ar ES regulas mērķi un saturu, kā arī jānodrošina pietiekamas garantijas, lai gādātu par to, ka trešās valstis, kas reiz atzītas par līdzvērtīgām, arī turpmāk pildītu attiecīgās prasības. KOMISIJAS SPĒJA IZSKATĪT PIEPRASĪJUMUS PAR IEKĻAUŠANU LĪDZVĒRTĪGO TREŠO VALSTU SARAKSTĀ IR NEPIETIEKAMA 57. Izskatot atzīšanas pieprasījumus, Komisijai ir jānovērtē attiecīgās trešās valsts sniegtā informācija [42], un Komisija var izlemt uz vietas pārbaudīt attiecīgās trešās valsts ražošanas noteikumus un kontroles pasākumus. 58. Praksē Komisija pieteikuma iesniedzējas valsts līdzvērtīgumu parasti novērtē saskaņā ar minētās regulas noteikumiem. Komisija izmanto standartizētu "salīdzinājumu tabulu", lai dokumentētu pārbaudes, kas veiktas, novērtējot trešās valstīs piemēroto ražošanas standartu līdzvērtīgumu un kontroles sistēmas efektivitāti. Turklāt, izņemot Argentīnu, Austrāliju, Jaunzēlandi un Šveici (sk. 4. tabulu), tā ir veikusi vismaz vienu apmeklējumu katrā pieteikuma iesniedzējā valstī pirms šīs valsts iekļaušanas sarakstā. Kopš 2010. gada Komisija trešo valstu apmeklējumiem ir pieņēmusi standartizētus kontrolsarakstus. 59. Pieaug to trešo valstu skaits, kuras iesniedz pieteikumus iekļaušanai līdzvērtīgo trešo valstu sarakstā. No 2000. gada līdz 2011. gadam ir saņemti 25 pieteikumi, no kuriem Komisija ir varējusi izskatīt tikai astoņus. Turklāt vairākas valstis, kas jau ir iekļautas sarakstā, ir pieprasījušas paplašināt līdzvērtīguma atzinuma piemērošanas jomu. Tā kā pienākumi, kas Komisijai jāpilda, kļūst arvien plašāki un daudzveidīgāki, bet resursi ir ierobežoti, konkrētu pieteikumu izskatīšana ir ļoti aizkavējusies (piemēram, Bolīvija savu pieteikumu nosūtīja 2006. gadā, Čīle savu pirmo pieteikumu nosūtīja 2000. gadā un papildu informāciju — 2009. gadā, bet Komisija vēl nav pabeigusi sniegtās informācijas pārbaudīšanu). KOMISIJAI NAV PIENĀCĪGU PROCEDŪRU, LAI GARANTĒTU, KA PAR LĪDZVĒRTĪGĀM ATZĪTĀS TREŠĀS VALSTIS ARĪ TURPMĀK PILDA REGULAS PRASĪBAS 60. Par līdzvērtīgām atzītajām trešām valstīm ir pienākums katru gadu ziņot Komisijai par iepriekšējā gadā veiktajiem kontroles pasākumiem [43]. Regulā ir noteikts, ka dalībvalstis palīdzēs Komisijai novērtēt gada ziņojumus [44]. Pamatojoties uz šajos gada ziņojumos sniegto informāciju, Komisijai ar dalībvalstu līdzziņotāju palīdzību ir jānodrošina pienācīga atzīto trešo valstu uzraudzība. Uzraudzības veids ir jānosaka, pamatojoties uz izvērtējumu par to, cik iespējama ir neatbilstība šajā regulā izklāstītajiem noteikumiem vai to pārkāpumi [45]. Tomēr Komisijai nav sīki izstrādātu procedūru līdzvērtīgo trešo valstu saraksta pārvaldībai un pārskatīšanai un nav oficiāli veikts trešo valstu riska novērtējums. 61. Nav standartizēta veida, kādā Komisija analizē gada ziņojumus (piemēram, netiek izmantoti kontrolsaraksti vai standarta ziņojumu formāti), un pēc analīzes netiek veiktas nekādas konkrētas darbības (piemēram, Komisijas rakstiskas piezīmes). Dažos gadījumos (piemēram, Izraēlas ziņojums par 2008./2009. gadu un Argentīnas ziņojumi) nebija atrodami pierādījumi, kas liecinātu, ka Komisija ir pārskatījusi ziņojumu (piemēram, ar roku rakstītas piezīmes vai citi dokumentāri pierādījumi). Bieži vien nebija atrodami pierādījumi, ka norīkotie dalībvalstu līdzziņotāji ir palīdzējuši Komisijai nodrošināt pienācīgu pārraudzību (piemēram, sniedzot informāciju par gada ziņojumiem) atbilstoši regulai. Komisija nav sagatavojusi vadlīnijas dalībvalstu līdzziņotājiem par to, kādam būtu jābūt ziņojumu saturam. 62. Palāta analizēja to trešo valstu gada ziņojuma paraugu, kas pašlaik atzītas par līdzvērtīgām. Šie gada ziņojumi nebija pilnīgi, jo tajos trūka informācijas par uzraudzības pasākumiem, kontroles organizāciju veikto pārbaužu skaitu un veidu, kā arī par veikto laboratorijas testu skaitu un rezultātiem. Divos gadījumos tajos nebija iekļauti nekādi paskaidrojumi par veiktajiem koriģējošiem pasākumiem pēc pārkāpumiem, kuri bija konstatēti pārskata periodā un par kuriem bija sarakste ar Komisiju (sk. 3. tabulu). Komisija tikai nesen (2011. gadā) nosūtīja vadlīnijas trešām valstīm par gada ziņojumu saturu. 3. TABULA REZULTĀTI PALĀTAS VEIKTAJAI ANALĪZEI PAR REVĪZIJAS LAIKĀ PIEEJAMĀ PĒDĒJĀ GADA ZIŅOJUMA SATURU UN TAJĀ IETVERTO INFORMĀCIJU Temats | Argentīna | Izraēla | Indija | Jaun-zēlande | Tunisija [5555] | Kostarika | Kompetentās iestādes veiktās uzraudzības un pārraudzības darbības trešā valstī | Jā | Nē | Jā | Jā | — | Jā | Kompetentās iestādes veiktie koriģējošie pasākumi trešā valstī | Jā | Nē | Jā | Jā | — | Nē | Trešā valstī darbojošos kontroles organizāciju skaits | Jā | Jā | Jā | Jā | — | Jā | Kontroles organizāciju veikto pārbaužu skaits un veids | Nē | Nē | Nē | Nē | — | Nē | Veikto laboratorijas testu skaits un to rezultāti | Nē | Jā | Nē | Nē | — | Jā | 63. Tā kā Komisijas dienestiem nav iekšējo procedūru par to, kā jāveic atzīto trešo valstu pārraudzība, nav skaidrs, kad jāīsteno Komisijas apmeklējumi uz vietas pēc trešo valstu iekļaušanas sarakstā. Šajā saistībā Palāta norāda, ka trešās valstīs nav veikti regulārie apmeklējumi uz vietas (piemēram, Izraēla pēdējoreiz apmeklēta 1999. gadā, Kostarika — 2000. gadā) (sk. 4. tabulu). 64. Tā kā līdzvērtīgo trešo valstu gada ziņojumos iekļautā informācija ir nepilnīga un Komisija regulāri neveic apmeklējumus uz vietas līdzvērtīgajās trešās valstīs, Komisija nevar garantēt, ka sarakstā iekļautajās trešās valstīs joprojām piemēro līdzvērtīgus ražošanas standartus un ka kontroles sistēmu efektivitāte tajās joprojām ir līdzvērtīga. 4. TABULA ZIŅAS PAR KOMISIJAS APMEKLĒJUMIEM UZ VIETAS TREŠĀS VALSTĪS Par līdzvērtīgām atzītās trešās valstis | Gads, kurā valsts iekļauta sarakstā | Apmeklējumi uz vietas (gads), kas veikti pirms attiecīgās trešās valsts iekļaušanas līdzvērtīgo valstu sarakstā | Apmeklējumi uz vietas, kas veikti (gads) pēc attiecīgās trešās valsts iekļaušanas līdzvērtīgo valstu sarakstā [4444] | Argentīna | 1996. g. | — | 1999. un 2000. g. | Austrālija | 1996. g. | — | 1999 | Kanāda | 2011. g. | 2010. g. | — | Kostarika | 2003. g. | 2000. g. | — | Indija | 2006. g. | 2004. g. | — | Izraēla | 1996. g. | 1994. g. | 1999. g. | Japāna | 2010. g. | 2001. un 2009. g. | — | Jaunzēlande | 2002. g. | — | 2003. g. | Šveice | 1996. g. | — | 2001. g. | Tunisija | 2009. g. | 2008. g. | — | IMPORTA ATĻAUJU REŽĪMA PĀRVALDĪBĀ KONSTATĒTIE TRŪKUMI 65. Ārpus ES ražotus bioloģiskos produktus var importēt saskaņā ar importa atļauju režīmu. Importa atļaujas noteiktiem laikposmiem izdod katras atsevišķas dalībvalsts kompetentā iestāde, tās ir derīgas, ilgākais, vienu gadu [46] attiecībā uz konkrētu importētāju un precīzi norādītiem produktiem, un tās var atsaukt, ja vairs netiek izpildītas prasības, kas minētas Regulas (EK) Nr. 834/2007 33. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā. Regula (EK) Nr. 834/2007, 33. pants. Tādu produktu imports, kam ir līdzvērtīgas garantijas "1. No trešām valstīm importētus produktus var arī laist Kopienas tirgū kā bioloģiski ražotus produktus, ja: a) produkts ir ražots saskaņā ar ražošanas noteikumiem, kas līdzvērtīgi III un IV sadaļā minētajiem; b) uzņēmējiem ir piemēroti kontroles pasākumi, kam ir V sadaļā minētajiem kontroles pasākumiem līdzvērtīga iedarbība un kas ir piemēroti pastāvīgi un efektīvi; [..]." 66. Komisija veic pārraudzību un var pieprasīt, lai dalībvalsts, kas izsniegusi atļauju, to anulē, ja Komisija uzskata, ka vairs netiek pildītas minētās prasības (sk. 8. izcēlumu). 67. Katru gadu 27 ES dalībvalstis izsniedz aptuveni 4000 importa atļauju. Ir ārkārtīgi grūti nodrošināt, lai visu 27 ES dalībvalstu kompetentās iestādes īstenotu saskaņotu pieeju, izdodot importa atļaujas. Šo grūtību dēļ līdz 2015. gada jūnija beigām ir paredzēts atcelt importa atļauju režīma sistēmu. Palātas apmeklējumos dalībvalstīs saistībā ar šo revīziju bija redzamas turpmāk norādītās nepilnības gan kompetento iestāžu veikto pārbaužu līmenī, gan Komisijas pārbaužu līmenī. DALĪBVALSTIS NEVEIC PIETIEKAMAS PĀRBAUDES PIRMS IMPORTA ATĻAUJU IZSNIEGŠANAS 68. Katram bioloģisko produktu sūtījumam, kas importēts saskaņā ar šo režīmu, jābūt pievienotam inspekcijas sertifikātam. Šo inspekcijas sertifikātu izdod attiecīgās trešās valsts kontroles organizācija. Šai kontroles organizācijai jābūt tādai organizācijai, kuru ir atzinusi dalībvalsts kompetentā iestāde, kas izdod importa atļauju. Tāpēc, izsniedzot importa atļauju, dalībvalsts kompetentajai iestādei ir jāatzīst, ka kontroles organizācija, ko norādījis importētājs, kurš iesniedz importa atļaujas pieteikumu, ir kompetenta izdot inspekcijas sertifikātus. Tomēr ES noteikumos nav definēts, kāds ir šīs atzīšanas pamats. 69. Praksē vairākums kompetento iestāžu pieņem lēmumu par trešās valsts kontroles organizācijas kompetences atzīšanu sertifikātu izdošanai, kad ir pārbaudīts, vai attiecīgā kontroles organizācija ir akreditēta. Tomēr kompetentās iestādes dalībvalstīs neveic aktīvas pārbaudes, vai kontroles organizācijas, kurām uzticēts izdot inspekcijas sertifikātus, joprojām ir akreditētas un vai šī akreditācija ir atbilstoša, lai nodrošinātu līdzvērtīgumu ES standartiem. 70. Palāta konstatēja, ka tikai dažas dalībvalstis (Īrija, Spānija un Itālija) veic papildu pārbaudes un pieprasa, lai importētāji, kas iesnieguši importa atļaujas pieteikumu, uzrādītu pārbaudes ziņojumus, ko izdevušas attiecīgās kontroles organizācijas trešās valstīs, lai pārbaudītu, vai kontroles prakse ir līdzvērtīga ES noteikumos noteiktajai praksei. Visas dalībvalstis paļaujas vienīgi uz dokumentu pārbaudi, un neviena dalībvalsts nav apmeklējusi trešās valstis, lai veiktu pārbaudes uz vietas. 71. Kad ir izdota importa atļauja, attiecīgie uzņēmēji ES paļaujas vienīgi uz inspekcijas sertifikātu, kurš pievienots katram importētajam produktu sūtījumam un kurā norādīts (sertifikāta 15. ailē saskaņā ar 13. panta 4. punktu Regulā (EK) Nr. 1235/2008), ka attiecīgajā trešā valstī ir piemēroti līdzvērtīgi ražošanas noteikumi un līdzvērtīgi kontroles pasākumi. Regula (EK) Nr. 1235/2008, 13. pants. Inspekcijas sertifikāts "4. Inspekcijas sertifikātu izdevēja iestāde vai organizācija izdod inspekcijas sertifikātu un vizē deklarāciju sertifikāta 15. ailē tikai pēc tam, kad: a) tā ir veikusi dokumentāru pārbaudi, pamatojoties uz visiem attiecīgajiem pārbaudes dokumentiem, tostarp attiecīgo produktu ražošanas plānu, transporta dokumentus un tirdzniecības dokumentus; un b) tā ir vai nu fiziski pārbaudījusi sūtījumu vai ir saņēmusi skaidri izteiktu eksportētāja deklarāciju, kurā tas deklarē, ka attiecīgais sūtījums ir ražots un/vai sagatavots saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 33. pantu; tā veic minētās deklarācijas ticamības riskorientētu pārbaudi. Tā turklāt piešķir katram izdotajam sertifikātam kārtas numuru un uztur reģistru, kurā hronoloģiskā kārtībā ieraksta izdotos sertifikātus." 72. Šā sertifikāta 15. aile faktiski ir tās kontroles organizācijas pašdeklarācija, kas trešā valstī izdod inspekcijas sertifikātu. Kompetentās iestādes dalībvalstīs neveic nekādas pārbaudes, lai novērtētu šīs deklarācijas ticamību. Tieši tāpēc ir ārkārtīgi svarīgi atļauju izsniedzošās dalībvalsts kompetentajām iestādēm pirms importa atļaujas izdošanas pārliecināties par tās kontroles organizācijas kompetenci, kas izdevusi šo sertifikātu. KOMISIJAI NEVAR PIEKĻŪT PIETIEKAMI TICAMIEM DATIEM, LAI NOVĒRTĒTU, VAI DALĪBVALSTU IZSNIEGTĀS IMPORTA ATĻAUJAS ATBILST REGULĀ NOTEIKTAJĀM PRASĪBĀM 73. Komisijas vadlīnijas par gada ziņojumu saturu, kurus dalībvalstis ir nosūtījušas Komisijai, neparedz iekļaut informāciju par dalībvalstu izdotajām importa atļaujām. 74. OFIS sistēmā ir iespējams nosūtīt informāciju par importa atļaujām starp dalībvalstīm un Komisiju saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1235/2008 19. panta 2. punktu. Apmeklējot dalībvalstis saistībā ar šo revīziju, bija redzams, ka dalībvalstu paziņotā informācija OFIS sistēmā attiecībā uz importa atļaujām nav ticama un pilnīga (sk. 7. izcēlumu). Regula (EK) Nr. 1235/2008, 19. pants. Pārejas noteikumi par tādu produktu līdzvērtīgu importu, kuru izcelsme nav uzskaitītajās trešās valstīs "2. Katra dalībvalsts informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par katru piešķirto atļauju atbilstīgi šim pantam, tostarp informāciju par ražošanas standartiem un attiecīgajiem kontroles pasākumiem." 75. Pārskatot Pastāvīgās bioloģiskās lauksaimniecības komitejas 2010. un 2011. gada protokolus, Palāta konstatēja, ka šī komiteja pienācīgi nepilda savu funkciju attiecībā uz informācijas apmaiņu par importa atļauju režīma darbību. 7. IZCĒLUMS INFORMĀCIJA OFIS SISTĒMĀ PAR IMPORTA ATĻAUJĀM NAV TICAMA Revīzijā konstatēja, ka no 26 importa atļaujām, ko Vācija bija anulējusi 2009. gadā, tikai par 11 bija pareizi ziņots OFIS sistēmā, 11 bija marķētas ar atzīmi "beidzies derīguma termiņš", nevis "anulētas", un 4 vispār nebija ievadītas šajā sistēmā. 2009. gadā Vācija uz laiku apturēja 8 importa atļaujas, jo dažos sūtījumos bija konstatētas pesticīdu atliekas. Tomēr saskaņā ar pašlaik spēkā esošo ES regulu nav iespējams apturēt importa atļauju. Tāpēc, tā kā OFIS nav paredzēta iespēja reģistrēt statusu "apturēts", četras atļaujas bija marķētas ar norādi "beidzies derīguma termiņš", bet viena — ar norādi "anulēta". Trīs importa atļaujas vispār nebija reģistrētas sistēmā. Viena atļauja importam no Itālijas 2009. gadā bija kļūdaini atzīmēta kā "anulēta", lai gan tai vajadzēja būt derīgai. 76. Kopš 2001. gada Komisija nav veikusi nevienu revīziju dalībvalstīs, lai pārliecinātos, ka tās izdod importa atļaujas tikai tad, ja ir izpildīti regulas nosacījumi. Tā kā pēdējo desmit gadu laikā nav veikti apmeklējumi uz vietas, Komisijai nav pieejama jaunākā informācija, lai tā varētu novērtēt, vai importa atļaujas varētu un vajadzētu izdot. 77. Attiecībā uz importa atļaujām, kad pārbaudē konstatē, ka trešā valstī nav piemēroti līdzvērtīgi ražošanas noteikumi un veikti līdzvērtīgi kontroles pasākumi [47], Komisija var pieprasīt, lai dalībvalsts, kas izdevusi importa atļauju, to anulētu [48]. Gandrīz 20 gadu laikā, kopš pastāv šis importa režīms, Komisija līdz šim vēl nekad nav izmantojusi šo procedūru. Tomēr vienā gadījumā Komisija ir ieteikusi (nevis pieprasījusi) dalībvalstīm anulēt noteikta produkta importa atļaujas, bet ne visas dalībvalstis ņēma vērā šo ieteikumu (sk. 8. izcēlumu). 8. IZCĒLUMS NO TREŠĀS VALSTS IMPORTĒTS PRODUKTS 2009. gada oktobrī un novembrī pēc tam, kad no vienas trešās valsts importētā produktā arvien biežāk atrada neatļautas vielas, Komisija ar PBLK starpniecību izdeva divus paziņojumus dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Šajos paziņojumos Komisija ieteica anulēt atļaujas šā produkta importam no attiecīgās trešās valsts. Vairākums dalībvalstu ņēma vērā šo ieteikumu un anulēja attiecīgās importa atļaujas. Palāta noskaidroja, ka trīs dalībvalstis to neizdarīja. 2010. gada 1. martā Komisija izdeva paziņojumu PBLK locekļiem, ar kuru atļāva atkal izsniegt atļaujas attiecīgā produkta importam. Tajā laikā dažas dalībvalstis jau bija sākušas izdot jaunas importa atļaujas tiem pašiem produktiem. KOPĒJIE IMPORTA NOTEIKUMI. KONTROLES ORGANIZĀCIJU ĪSTENOTĀS NEPILNĪGĀS IMPORTĒTĀJU PĀRBAUDES 78. Attiecībā uz importētajiem produktiem ir jāpārbauda pirmie ražošanas ķēdes posmi trešā valstī saskaņā ar līdzvērtīgiem ražošanas noteikumiem un īstenojot līdzvērtīgus kontroles pasākumus (sk. 55.–77. punktu). Kad šos produktus ieved ES, kontroles sistēmā, kas darbojas ES, iespējams pārbaudīt tikai pēdējo ražošanas ķēdes daļu, t. i., importētāju. Palāta konstatēja, ka šādas pārbaudes bieži vien ir nepilnīgas. KONTROLES ORGANIZĀCIJU ĪSTENOTĀS IMPORTĒTĀJU UN IMPORTĒTO PRODUKTU PĀRBAUDES BIEŽI VIEN IR NEPILNĪGAS 79. Palāta, apmeklējot dalībvalstis saistībā ar šo revīziju, ieguva šādus rezultātus attiecībā uz to, kā kontroles organizācijas pilda pienākumus, kas noteikti Komisijas Regulas (EK) Nr. 889/2008 82. un 84. pantā: - trīs no astoņām kontroles organizācijām, kurās pārbaudīja šo jautājumu, nenodrošināja, lai importētāji iesniegtu pilnīgu ražošanas vienības aprakstu kopā ar apņemšanos atļaut uzrādīt kontrolei jebkuras telpas, ko izmanto attiecīgo produktu uzglabāšanai (Regulas (EK) Nr. 889/2008 82. pants); Regula (EK) Nr. 889/2008, 82. pants. Kontroles kārtība "1. Attiecībā uz importētāju 63. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajā ražošanas vienības pilnajā aprakstā ietver ziņas par importētāja telpām un importēšanas darbībām, norādot produktu ievešanas vietas Kopienā, un par visām citām telpām, ko importētājs plāno izmantot importēto produktu uzglabāšanai līdz to piegādei pirmajam saņēmējam. Turklāt 63. panta 2. punktā minētajā deklarācijā ietver importētāja saistības nodrošināt, lai visas telpas, ko importētājs izmantos produktu uzglabāšanai, tiktu uzrādītas kontrolei [..]." - piecas no septiņām kontroles organizācijām, kurās pārbaudīja šo jautājumu, nepieprasīja, lai importētāji tām paziņotu par katru importēto sūtījumu (Regulas (EK) Nr. 889/2008 84. pants),. Regula (EK) Nr. 889/2008, 84. pants. Informācija uz importētajiem sūtījumiem "Importētājs laikus informē kontroles organizāciju vai kontroles iestādi par katru sūtījumu, kas importējams Kopienā [..]." 4. ILUSTRĀCIJA. PIEMĒRS IMPORTĒTAM PRODUKTAM, KAS MARĶĒTS KĀ BIOLOĢISKS UN PĀRDOTS ES +++++ TIFF +++++ © Eiropas Savienība. Avots:Eiropas Revīzijas palāta. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI 80. ES regulās izklāstītās bioloģisko produktu kontroles sistēmas mērķis ir garantēt ražošanas procesus, nevis pašu produktu bioloģiskumu. Tas ir tāpēc, ka nav zinātniska veida, kā noteikt, vai produkts ir bioloģisks vai nav. Lai sniegtu pienācīgu pārliecību par to, ka sistēmas darbība ir efektīva, un garantētu, ka netiek mazināta patērētāju uzticība, būtu lietderīgi novērst nepilnības, uz kurām Palātas norādīja revīzijā. 81. Palāta konstatēja gadījumus, kad kompetentās iestādes pietiekami nepilda pārraudzības funkcijas attiecībā uz kontroles organizācijām. Tāpēc dažas kontroles organizācijas neatbilst vairākām ES prasībām un neizmanto iespēju ieviest labu praksi (27., 29.–31., 33.–37. un 79. punkts). Palāta iesaka: 1. IETEIKUMS Kompetentajām iestādēm ir jāstiprina savas kontroles organizāciju pārraudzības funkcijas, piemērojot atbilstošas, dokumentētas procedūras kontroles organizāciju apstiprināšanai un pārraudzībai, veicinot pārkāpumu, neatbilstību un attiecīgo sankciju saskaņotu definēšanu un sekmējot labas prakses izmantošanu. 82. Informācijas apmaiņa dalībvalstīs un starp dalībvalstīm un Komisiju un pārējām dalībvalstīm vēl nav pietiekama, lai nodrošinātu pareizu sistēmas darbību (40. un 42.–45. punkts). Palāta iesaka: 2. IETEIKUMS Dalībvalstīm jānodrošina svarīgās informācijas par pārkāpumiem un neatbilstībām tieša plūsma abos virzienos starp kontroles organizācijām un maksājumu aģentūrām; Komisijai jānosaka veids, kā jāziņo par pārkāpumiem un neatbilstībām, un laiks, kad tas jādara, jāievieš atbilstoši pasākumi, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis pilda savus ziņošanas pienākumus un pārskata informācijas sistēmu, kas paredzēta, lai sniegtu paziņojumus par pārkāpumiem un neatbilstībām, un jāapsver tādu paziņojumu iekļaušana, kas attiecas uz trešām valstīm. 83. Kompetentajām iestādēm dalībvalstīs ir grūtības nodrošināt bioloģisko produktu izsekojamību teritorijā, kurā tām ir pilnvaras. Izsekojamību ir vēl grūtāk nodrošināt tiem produktiem, kas šķērso robežas (48. un 49. punkts). Palāta iesaka: 3. IETEIKUMS Jāpastiprina kontroles pasākumi, lai nodrošinātu, ka uzņēmēji izpilda normatīvās prasības attiecībā uz izsekojamību; šajā saistībā Komisijai jāprecizē dažādu dalībnieku funkcijas un pienākumi. 84. Komisija nav piešķīrusi pietiekamu prioritāti pārraudzības darbībām, tostarp revīzijām, lai nodrošinātu dalībvalstu kontroles sistēmu pareizu darbību (51.–54. punkts). Palāta iesaka: 4. IETEIKUMS Komisijai jāpastiprina dalībvalstu kontroles sistēmu uzraudzība, veicot revīzijas apmeklējumus un vācot un izmantojot vajadzīgos datus un informāciju. 85. Komisijai nav pietiekamas informācijas, lai tā varētu pārliecināties, ka bioloģisku produktu kontroles sistēmas trešās valstīs, kas atzītas par līdzvērtīgām, joprojām atbilst normatīvajām prasībām, ciktāl tās saglabā šo statusu. Turklāt Palāta norāda, ka nav izvērtēta nozīmīga daļa trešo valstu līdzvērtīguma atzīšanas pieteikumu (59.–64. punkts). Palāta iesaka: 5. IETEIKUMS Komisijai jānodrošina pienācīga pārraudzība valstīm, kas iekļautas to valstu sarakstā, kuras atzītas par līdzvērtīgām bioloģiskās ražošanas jomā, un laikus jānovērtē trešo valstu pieteikumi iekļaušanai šajā sarakstā. 86. Palāta konstatēja nepilnības sistēmā, ko izmanto importa atļauju izdošanai (68.–77. punkts). Palāta atzinīgi novērtē vienkāršošanu, ko ietver Komisijas iniciatīva, kura paredz izbeigt importa atļauju režīmu, un iesaka: 6. IETEIKUMS Kamēr darbojas importa atļauju režīms, dalībvalstīm jānodrošina pareiza tā piemērošana. Kompetentajām iestādēm dalībvalstīs jāpastiprina to kontroles organizāciju pārbaudes, kuras pilnvarotas izsniegt inspekcijas sertifikātus. Šo ziņojumu 2012. gada 28. marta sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Ioannis SARMAS. Revīzijas palātas vārdā — +++++ TIFF +++++ priekšsēdētājs Vítor Manuel da Silva Caldeira [1] Avots: http://ec.europa.eu/agriculture/organic/consumer-confidence/consumer-demand_en [2] Gan pilnīgi pārvērstā teritorija, gan teritorija, kas bija pārvēršanas procesā. [3] Avots: Bioloģiskās lauksaimniecības nozares analīze, 2010. gada jūnijs, Eiropas Komisija. Dati attiecas uz 27 ES dalībvalstīm 2008. gadā. [4] Nav konsolidētu statistikas datu, kas to pierāda, jo ES tirdzniecības datubāzēs nav nodalīti bioloģiskie un tradicionālie lauksaimniecības un pārtikas produkti. [5] Avots: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market. [Eiropas bioloģiskā lauksaimniecība 2009. gadā: ražošana un tirgus]. http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf [6] Avots: Bioloģiskās lauksaimniecības izpētes institūts (FiBL), Lauksaimniecības tirgus informācijas dienests (AMI) (Agrarmarkt Informations-Gesellschaft), Bonna, Vācija. Dati par 2008. gadu. [7] Bioloģiskā pārtika ir tikai viens bioloģisko produktu veids. Citi bioloģiskie produkti ir, piemēram, bioloģiskā kosmētika, bioloģiskās tekstilpreces un bioloģiskā lolojumdzīvnieku barība. [8] Saskaņā ar aplēsēm, kurām izmantoti kontroles sistēmu dati, ko dalībvalstis ir sniegušas ikgadējos progresa ziņojumos. [9] 68. pants Padomes 2009. gada 19. janvāra Regulā (EK) Nr. 73/2009, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003 (OV L 30, 31.1.2009., 16. lpp.). Sākot ar 2012. gada 15. martu, saskaņā ar šo pantu 2010.–2013. g. posmā bija plānots atvēlēt 348 miljonus EUR. Nav pieejami dati par netiešo ELFLA atbalstu. [10] OV L 189, 20.7.2007., 1. lpp. Šo regulu grozīja ar Regulu (EK) Nr. 967/2008 (ar kuru atlika ES bioloģiskā produkta logotipa obligātu izmantošanu) (OV L 264, 3.10.2008., 1. lpp.). [11] OV L 250, 18.9.2008., 1. lpp. Šo regulu grozīja ar Regulu (EK) Nr. 1254/2008 (ar kuru ieviesa jaunus noteikumus par bioloģiskā rauga ražošanu) (OV L 337, 16.12.2008., 80. lpp.). [12] OV L 334, 12.12.2008., 25. lpp. Šo regulu grozīja ar Regulu (EK) Nr. 537/2009 (OV L 159, 20.6.2009., 6. lpp.), Regulu (ES) Nr. 471/2010 (OV L 134, 1.6.2010., 1. lpp.) un Īstenošanas regulu (ES) Nr. 590/2011 (OV L 161, 21.6.2011., 9. lpp.). [13] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regula (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.). [14] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem (OV L 165, 30.4.2004., 1. lpp.). [15] Bioloģiskajai pārtikai ir jāatbilst arī prasībām, kas noteiktas īpašos tiesību aktos, kuri piemērojami attiecīgajām precēm, piemēram, Regulai (EK) Nr. 852/2004 par pārtikas produktu higiēnu, Regulai (EK) Nr. 853/2004, ar ko nosaka īpašus higiēnas noteikumus attiecībā uz dzīvnieku izcelsmes pārtiku, vai Regulai (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, un vēl citiem. [16] 2011. gada 8. jūlija redakcija, iesniegta PBLK 2011. gada 27. un 28. septembrī. [17] Sk. arī 32.–33. punktu. [18] Saskaņā ar Eiropas standarta EN 45011 vai ISO norādījumu Nr. 65 jaunāko redakciju (Vispārīgās prasības organizācijām, kas nodarbojas ar produktu sertifikācijas sistēmām). [19] Ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2083/92 (OV L 208, 24.7.1992., 15. lpp.) importa atļaujas atļāva izsniegt līdz 1995. gada 31. jūlijam; ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1935/95 (OV L 186, 5.8.1995., 1. lpp.) šo termiņu pagarināja līdz 2002. gada 31. decembrim; ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1804/1999 (OV L 222, 24.8.1999., 1. lpp.) — līdz 2005. gada 31. decembrim; ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1567/2005 (OV L 252, 28.9.2005., 1. lpp.) — līdz 2006. gada 31. decembrim; ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1991/2006 (OV L 411, 30.12.2006., 18. lpp.) noteiktais termiņš bija 12 mēneši pēc dienas, kad tika publicēts pirmais saraksts, ko sagatavojušas līdzvērtības pārbaudes nolūkos atzītas inspekcijas iestādes un struktūras; Komisijas Regulā (EK) Nr. 1235/2008 (OV L 334, 12.12.2008., 25. lpp.) noteiktais termiņš bija 2013. gada 1. janvāris. [20] Padomes 1991. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem (OV L 198, 22.7.1991., 1. lpp.). [21] Apmeklētās dalībvalstis izvēlējās atkarībā no to ietekmes ES tirgū (sk. 2. punktu). Īriju izvēlējās revīzijas metodoloģijas testēšanas un optimizācijas nolūkos. [22] OV C 279, 11.11.2005., 1. lpp. [23] http://eca.europa.eu [24] Pozitīvu analīžu rezultātu gadījumā ir svarīgi identificēt iespējamos piesārņojuma avotus un izstrādāt pasākumus piesārņojuma turpmākai novēršanai. [25] Ir izstrādāti moderni pesticīdi, kas ātri sadalās, un ir sagatavoti ieteikumi to izmantošanai, lai līdz minimumam samazinātu pesticīdu atliekvielas. Lielākā daļa pesticīdu neatstās konstatējamas atliekvielas galaproduktos. [26] "Supervision of an organic control system in Europe — an analysis of German control data" [Bioloģisko produktu kontroles sistēmas pārraudzība Eiropā — Vācijas kontroles sistēmu apkopoto datu analīze], CERTCOST projekts, prezentēts Biofach Nürnberg, 19.2.2010. ; Zorn et al., "Monitoring of the organic control system in Germany — an opportunity to increase consumer’s trust" [Bioloģisko produktu kontroles sistēmas uzraudzība Vācijā — iespēja palielināt patērētāju uzticību], Jahrbuch der Österreichischen Gesellschaft für Agrarökonomie, 2010., 19. sējums (1): 71.–80. lpp. [27] Saskaņā ar 24. panta 5. punktu Regulā (EK) Nr. 889/2008 zāļu izdalīšanās laiks starp pēdējās alopātisko veterināro zāļu devas ievadīšanu dzīvniekam normālos lietošanas apstākļos un bioloģiski ražotu pārtikas produktu iegūšanu no šādiem dzīvniekiem ir divreiz garāks nekā tiesību aktos noteiktais vai 48 stundas, ja šis laiks nav precizēts. [28] Komisijas 2006. gada 7. decembra Regula (EK) Nr. 1975/2006, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 attiecībā uz pārbaudes kārtību, kā arī savstarpējo atbilstību saistībā ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem (OV L 368, 23.12.2006., 74. lpp.). [29] Nosaka Regula (EK) Nr. 834/2007 un tās īstenošanas regulas. [30] Nosaka Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.) un tās īstenošanas regulas. [31] Komisijas 2008. gada 24. jūlija Lēmums 2008/654/EK par pamatnostādnēm, kas paredzētas, lai dalībvalstīm sniegtu palīdzību vienota integrēta valsts kontroles daudzgadu plāna izstrādē atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (EK) Nr. 882/2004 (OV L 214, 9.8.2008., 56. lpp.). [9999] 2011. gada februārī Palātai bija pieejami šādi ziņojumi: i) 2009. gada ziņojumu bija iesniegusi Igaunija (tomēr ziņojumu nevarēja analizēt, jo radās tehniskas problēmas nolasīt datnes), ii) 2008. gada ziņojumu bija iesniegusi Austrija, Francija, Latvija, Malta, Polija un Zviedrija; iii) 19 dalībvalstīm pēdējais pieejamais gada ziņojums bija par 2007. gadu, tomēr Bulgārijas gada ziņojumu nevarēja analizēt, jo radās tehniskas problēmas nolasīt datnes; iv) nebija pieejams neviens Portugāles ziņojums. [8888] Bulgārijas, Igaunijas un Portugāles ziņojumi netika analizēti (sk. 4. attēla1. zemsvītras piezīmi). [32] Regulā (EK) Nr. 1698/2005 bioloģiskā lauksaimniecība ir minēta kā viens no agrovides pasākumiem. [33] Saskaņā ar "procedūru, kas īstenojama pēc dalībvalstu ziņojumiem atbilstoši 92. panta 2. punktam Regulā (EK) Nr. 889/2008 par pasākumiem pārkāpumu un neatbilstību gadījumā", kas saskaņota 2009. gada 28.– 29. janvārī PBLK. [34] http://ec.europa.eu/agriculture/organic/the-farm/farm-fork_en un http://www.trace.eu.org/doc/TRACE_consumer-info-EA.pdf [35] Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 889/2008 66. pantu. [36] Vācija sniedza informāciju pēc 9 nedēļām (13 produkti), Spānija pēc 4 nedēļām (21 produkts), Francija pēc 8 nedēļām (23 produkti), Itālija pēc 9 nedēļām (15 produkti) un Apvienotā Karaliste pēc 13 nedēļām (15 produkti). [7777] 31 produkts bija ražots un pārdots vienā un tajā pašā dalībvalstī, 26 produkti bija ražoti vienā dalībvalstī un pārdoti citā, 20 produktos bija iekļauta vismaz viena sastāvdaļa, kas importēta saskaņā ar importa atļauju režīmu, un 8 produktos bija vismaz viena sastāvdaļa, kas importēta no valsts, ko uzskata par līdzvērtīgu. [37] Itālijā kontroles organizācijas izsniedz "uzņēmuma piemērotības sertifikātu" [attestato di idoneità aziendale], kas apliecina, ka uzņēmējs ir iekļauts kontroles sistēmā. Francijā kontroles organizācijas izsniedz "licenci", kas apliecina uzņēmēja apņemšanos savās bioloģiskās ražošanas darbībās kopumā izmantot bioloģiskās ražošanas metodes. Šajos dokumentos nav uzskaitīti sertificējamie produkti. [38] Līdz 2001. gadam Pārtikas un veterinārā biroja (PVB) veiktajās revīzijās tika uzsvērti būtiskie trūkumi bioloģiskās ražošanas kontroles sistēmās. [39] PVB ir ĢD SANCO dienests. [40] Viens no Komisijas norādītajiem trūkumiem ir saistīts ar nepietiekamu informācijas apmaiņu starp bioloģiskās ražošanas sistēmu un agrovides maksājumu atbalsta sistēmu. [41] Četras vēstules attiecās uz kontroles organizāciju akreditāciju. Piektā vēstule attiecās uz veikto kontroles pasākumu skaitu un rezultātiem, turpmākajām darbībām attiecībā uz konstatētajiem pārkāpumiem, turpmākajām darbībām konkrētā sertifikāta apturēšanas gadījumā un turpmākajām darbībām pēc PVB revīzijas 2000. gadā. Vēl vienu vēstuli nosūtīja 2011. gada jūlijā, kamēr notika Palātas revīzija. [42] Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1235/2008 8. panta 2. punktu. [43] Regulas (EK) Nr. 1235/2008 12. panta 1. punkta b) apakšpunkts. [44] Regulas (EK) Nr. 1235/2008 16. panta 2. punkts. [45] Regulas (EK) Nr. 834/2007 33. panta 2. punkts. [5555] Tunisiju līdzvērtīgo valstu sarakstā iekļāva 2009. gadā, bet līdz 2010. gada septembrim tā nebija iesniegusi nevienu gada ziņojumu. 2009. gada ziņojumu tā iesniedza 2010. gada novembrī. [4444] Ar sarkanu ir atzīmētas valstis, kurās nav veikti apmeklējumi uz vietas pēc to iekļaušanas sarakstā vai kurās pēdējoreiz veikti apmeklējumi uz vietas vairāk nekā pirms 7 gadiem; ar zaļu ir atzīmētas valstis, kurās nesen ir veikti apmeklējumi uz vietas pēc to atzīšanas par līdzvērtīgām vai kuras tikai nesen ir iekļautas sarakstā. [46] Nesen tika noteikts, ka maksimālais derīguma termiņš ir 12 mēneši (Regula (ES) Nr. 1267/2011). Iepriekš ES regulās importa atļauju derīguma termiņš nebija definēts. [47] Regulas (EK) Nr. 834/2007 33. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkts. [48] Regulas (EK) Nr. 1235/2008 19. panta 3. punkts. -------------------------------------------------- I PIELIKUMS IZSEKOJAMĪBAS PĀRBAUDE. METODOLOĢIJA 1. Regulas (EK) Nr. 834/2007 27. panta 13. punktā ir noteikts: "13. Dalībvalstis nodrošina, ka izveidotā kontroles sistēma ļauj izsekot katram produktam ikvienā ražošanas, gatavošanas un izplatīšanas stadijā, kā noteikts Regulas (EK) Nr. 178/2002 18. pantā, jo īpaši nolūkā patērētājiem garantēt to, ka bioloģiskie produkti ir ražoti atbilstīgi šajā regulā izklāstītajām prasībām." 2. Izsekojamības pārbaude, ko Palāta veica saistībā ar šo revīziju, ietvēra vairāku dokumentu pieprasīšanu 85 produktiem, kas bija nopirkti dalībvalstu apmeklējumu laikā, lai izsekotu produktus līdz to izcelsmei. Palāta pieprasīja šādu informāciju: sīkas ziņas par visiem uzņēmējiem, kas piedalījušies produkta piegādē (līdz pat ražotāja līmenim); produktiem, kuriem ir vairāk nekā viena sastāvdaļa, šo informāciju pieprasīja par divām vissvarīgākajām (svara izteiksmē) bioloģiskajām sastāvdaļām; bioloģisko sertifikātu katram uzņēmējam, kas norādīts iepriekšējā punktā, un pēdējās pārbaudes ziņojumu par katru no iepriekš minētajiem uzņēmējiem. 3. Pārbaudes vajadzībām atlasīja dažādus produktus tā, lai aptvertu vairākus riskus, kas saistīti ar šādiem mainīgiem lielumiem: atšķirīgs sastāvs (produkti, kuriem ir viena augu izcelsmes sastāvdaļa, kuriem ir viena dzīvnieku izcelsmes sastāvdaļa, kuriem ir vairāk nekā viena sastāvdaļa); atšķirīga izcelsme (produkti, kas ražoti tajā pašā dalībvalstī, kur tie nopirkti, ražoti citā dalībvalstī, ražoti trešā valstī); atšķirīga sistēma, kas izmantota produktu importēšanai (produkti, kas importēti saskaņā ar valsts importa atļauju, produkti, kas importēti no valstīm, kuras iekļautas līdzvērtīgo trešo valstu sarakstā). 4. Lai veiktu šo pārbaudi, Palātas revidenti katrai apmeklētajai dalībvalstij sagatavoja iepērkamo produktu sarakstu (ņemot vērā 3. punktā norādītos mainīgos lielumus), kurā iekļāva produktus, ko sertificējušas kontroles organizācijas, kuras darbojas apmeklētajā dalībvalstī vai kuras darbojas pārējās Palātas revīzijas laikā apmeklētajās dalībvalstīs, un iepirka šos produktus; pieprasīja, lai apmeklētās dalībvalsts kompetentā iestāde uzrādītu izsekojamības dokumentus par produktiem, kuri nopirkti revīzijas laikā un kuru etiķetēs norādītā kontroles organizācija darbojas tajā pašā dalībvalstī; pieprasīja, lai apmeklētās dalībvalsts kompetentā iestāde uzrādītu izsekojamības dokumentus par produktiem, kuri nopirkti citās dalībvalstīs iepriekšējo revīzijas apmeklējumu laikā un kuru etiķetēs norādītā kontroles organizācija darbojas attiecīgajā dalībvalstī. 5. Turpmākajās tabulās ir sniegts pārskats par pārbaudē izmantoto produktu iedalījumu. 1. TABULA. PRODUKTU IEDALĪJUMS ATBILSTOŠI IZCELSMEI UN IMPORTA REŽĪMA VEIDAME Valsts, kurā produkts nopirkts | Ražots un patērēts vienā un tajā pašā dalībvalstī | Ražots citā dalībvalstī | Ražots valstī, kas iekļauta līdzvērtīgo trešo valstu sarakstā | Ražots valstī, kas eksportē saskaņā ar valsts importa atļaujām | Kopējais valstī nopirkto produktu skaits | Vācija (DE) | 3 | 5 | 3 | 5 | 16 | Spānija (ES) | 15 | 5 | 0 | 3 | 23 | Francija (FR) | 7 | 7 | 0 | 2 | 16 | Itālija (IT) | 2 | 4 | 2 | 4 | 12 | Luksemburga (LU) | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | Apvienotā Karaliste (UK) | 4 | 4 | 3 | 6 | 17 | Kopā | 31 | 26 | 8 | 20 | 85 | 2. TABULA. VALSTIS, KURAS TIKA APTVERTAS IZSEKOJAMĪBAS PĀRBAUDĒ ES dalībvalstis (14) | Trešās valstis, kas iekļautas līdzvērtīgo trešo valstu sarakstā (6) | Pārējās trešās valstis (14) | Dānija | Kanāda | Bolīvija | Vācija | Kostarika | Brazīlija | Īrija | Indija | Ķīna | Grieķija | Japāna | Dominikānas Republika | Spānija | Tunisija | Ekvadora | Francija | Šveice | Kazahstāna | Itālija | | Paragvaja | Ungārija | | Peru | Nīderlande | | Filipīnas | Austrija | | Dienvidāfrika | Polija | | Šrilanka | Rumānija | | Turcija | Zviedrija | | Ukraina | Apvienotā Karaliste | | Urugvaja | 3. TABULA. PRODUKTU IEDALĪJUMS ATBILSTOŠI SASTĀVAM | Produkti, kam ir viena augu izcelsmes sastāvdaļa | Produkti, kam ir viena dzīvnieku izcelsmes sastāvdaļa | Produkti, kam ir vairāk nekā viena sastāvdaļa | Kopā | Produktu skaits | 37 | 11 | 37 | 85 | 4. TABULA. PRODUKTU IEDALĪJUMS ATBILSTOŠI DALĪBVALSTIJ, KURĀ TIE IEGĀDĀTI Izsekojamības informācija pieprasīta | Nopirkti tajā pašā dalībvalstī | Nopirkti citā dalībvalstī | Kopā | Vācija (DE) | 12 | 1 (UK) | 13 | Spānija (ES) | 20 | 1 (DE) | 21 | Francija (FR) | 16 | 3 (ES), 1 (IT), 2 (DE), 1(UK) | 23 | Itālija (IT) | 11 | 1 (DE), 2 (UK), 1 (LU) | 15 | Apvienotā Karaliste (UK) | 13 | — | 13 | Kopā | 72 | 13 | 85 | 5. TABULA. PRODUKTI, KUROS VISMAZ VIENA SASTĀVDAĻA IR IMPORTĒTA NO VALSTĪM, KAS IEKĻAUTAS LĪDZVĒRTĪGO VALSTU SARAKSTĀ Izsekojamības informācija pieprasīta | Nopirkti tajā pašā dalībvalstī | Nopirkti citā dalībvalstī | Kopā | Vācija (DE) | 3 | — | 3 | Spānija (ES) | — | — | 0 | Francija (FR) | — | 1 (UK) | 1 | Itālija (IT) | 2 | — | 2 | Apvienotā Karaliste (UK) | 2 | — | 2 | Kopā | 7 | 1 | 8 | 6. TABULA. PRODUKTI, KUROS VISMAZ VIENA SASTĀVDAĻA IR IMPORTĒTA SASKAŅĀ AR DALĪBVALSTU IZDOTĀM IMPORTA ATĻAUJĀM Izsekojamības informācija pieprasīta | Nopirkti tajā pašā dalībvalstī | Nopirkti citā dalībvalstī | Kopā | Vācija (DE) | 4 | — | 4 | Spānija (ES) | 2 | — | 2 | Francija (FR) | 2 | 1 (ES) | 3 | Itālija (IT) | 4 | 1 (DE) | 5 | Apvienotā Karaliste (UK) | 6 | — | 6 | Kopā | 18 | 2 | 20 | -------------------------------------------------- II PIELIKUMS LABORATORIJAS TESTI. METODOLOĢIJA 1. Palāta uzdeva veikt laboratorijas testus 73 produktiem, kas bija iegādāti dalībvalstu apmeklējumu laikā. Katrā dalībvalstī vienai no apmeklētajām kontroles organizācijām lūdza veikt laboratorijas testus Palātas nopirktajiem produktiem. Paraugu ņemšana un testēšana bija jāveic saskaņā ar šīs kontroles organizācijas procedūrām un praksi. Palātas revidenti izvēlējās un nopirka produktus, un kontroles organizācijai lūdza 1) izvēlēties vielas, kuru klātbūtne jāpārbauda katrā no produktiem, 2) izvēlēties laboratoriju/laboratorijas, ar ko tā parasti sadarbojas, 3) ņemt paraugus saskaņā ar savām parastajām procedūrām, 4) nosūtīt Palātai laboratorijas rezultātus. Analīžu rezultātus interpretēja eksperts, kuru Palāta bija nolīgusi šim nolūkam. 2. No 73 analizētajiem paraugiem 67 paraugiem veica viena veida analīzes, bet 6 paraugiem — divu dažādu veidu analīzes. Tādējādi tika veiktas 79 analīzes, tostarp testi, lai noteiktu pesticīdu, antibiotiku, ĢMO, smago metālu un konservantu klātbūtni. TABULA. PĀRSKATS PAR VISIEM PRODUKTIEM, ATTIECĪBĀ UZ KURIEM BIJA UZDOTS VEIKT LABORATORIJAS TESTUS, UN ATBILSTOŠIE TESTI Palātas piešķirtais produkta kods | Valsts | Produkts | Analīzes veids | DE-01 | Vācija | Krevetes | Smagie metāli, konservanti | DE-02 | Vācija | Mellenes | Pesticīdi | DE-03 | Vācija | Manouri siers | Govs piens | DE-04 | Vācija | Paprika | Pesticīdi | DE-05 | Vācija | Olas | Ripošanas radītie nospiedumi | DE-06 | Vācija | Plūmes | Pesticīdi | DE-07 | Vācija | Banānu čipsi | Pesticīdi | DE-08 | Vācija | Limonāde | ĢMO | DE-09 | Vācija | Sausais graudaugu maisījums (muesli) | Pesticīdi | DE-10 | Vācija | Zaļā tēja | Pesticīdi | DE-11 | Vācija | Tēja | Pesticīdi | DE-12 | Vācija | Olīveļļa | Pesticīdi | DE-13 | Vācija | Olīveļļa | Pesticīdi | DE-14 | Vācija | Vīģu ievārījums | Pesticīdi | DE-15 | Vācija | Linsēklas | Pesticīdi, ĢMO | DE-16 | Vācija | Kviešu klijas | Pesticīdi, ĢMO | DE-17 | Vācija | Plūmes ar šokolādi | Pesticīdi | DE-18 | Vācija | Dateles | Pesticīdi | DE-19 | Vācija | Cukurniedru cukurs | Smagie metāli | DE-20 | Vācija | Sojas pupas | Pesticīdi, ĢMO | DE-21 | Vācija | Magoņu sēkliņas | Smagie metāli, pesticīdi | DE-22 | Vācija | Medus | ĢMO | DE-23 | Vācija | Ingvers | Pesticīdi | ES-01 | Spānija | Jēra kakla karbonāde | Konservanti | ES-02 | Spānija | Majonēze | Pesticīdi | ES-03 | Spānija | Olīveļļa | Pesticīdi | ES-04 | Spānija | Bagete | Pesticīdi | ES-05 | Spānija | Manzanilla olīvas | Pesticīdi | ES-06 | Spānija | Olas | Konservanti | ES-07 | Spānija | Kabaču konservi | Pesticīdi | ES-08 | Spānija | Olīveļļas maizes standziņas | Pesticīdi | ES-09 | Spānija | Mandarīnu ievārījums | Pesticīdi | ES-10 | Spānija | Paragvajas tēja | Pesticīdi | ES-11 | Spānija | Cepti kartupeļi | Pesticīdi | ES-12 | Spānija | Šokolāde | Pesticīdi | ES-13 | Spānija | Cukurniedru cukurs