PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

•Priekšlikuma pamatojums un mērķi

Saskaņā ar 396. pantu 2006. gada 28. novembra Direktīvā 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (turpmāk — “PVN direktīva”) Padome pēc Komisijas priekšlikuma ar vienprātīgu lēmumu var atļaut jebkurai dalībvalstij noslēgt tādu nolīgumu ar kādu trešo valsti vai starptautisku organizāciju, kurā var būt ietvertas atkāpes no PVN direktīvas.

Ar vēstuli, kas reģistrēta Komisijā 2016. gada 7. oktobrī, Polija lūdza atļauju noslēgt starptautisku nolīgumu ar Ukrainu par PVN sistēmas teritoriālu piemērošanu autoceļa tiltu uzturēšanai uz Polijas un Ukrainas robežas. Saskaņā ar PVN direktīvas 396. panta 2. punktu Komisija ar 2017. gada 24. janvāra vēstuli informēja pārējās dalībvalstis. Komisija ar 2017. gada 25. jūnija vēstuli paziņoja Polijai, ka tās rīcībā ir visa informācija, kas vajadzīga lūguma izvērtēšanai.

Lai uzlabotu satiksmi starp Poliju un Ukrainu, šīs valstis ir izstrādājušas abu valstu nolīguma projektu, lai uzturētu autoceļa tiltus uz Polijas un Ukrainas robežas (turpmāk — nolīgums).

Šis nolīgums attiecas uz trīs autoceļa tiltu uzturēšanu uz Polijas un Ukrainas robežas, kuri atrodas daļēji Polijas Republikas teritorijā un daļēji — Ukrainas Republikas teritorijā. Minētie tilti ir daļa no valsts ceļu sistēmas, kas izveidota gar robežu starp abām valstīm. Divi autoceļa tilti, kas uz Polijas un Ukrainas robežas šķērso Bugas upi, ir celti par Polijas līdzekļiem un pieder Polijai: tērauda tilts starp Dorohusku un Jagodinu, ko uzturēs Ukraina, un dzelzsbetona un tērauda tilts starp Zosinu un Ustilugu, ko uzturēs Polija.

Trešais tērauda siju un dzelzsbetona autoceļa tilts Bugu šķērso no Dorohuskas uz Jagodinu, tas celts par abu valstu līdzekļiem un ir to īpašumā vienlīdzīgās daļās. Abas valstis vienojās par kopīgu uzturēšanu (izņemot ziemā), proti, katra valsts uztur savā īpašumā esošo tilta daļu.

Ziemā katra valsts pēc kārtas būs atbildīga par pierobežas tilta uzturēšanu visā tā garumā: Polija būs atbildīga no nepāra gada 1. oktobra līdz pāra gada 30. septembrim un Ukraina būs atbildīga no pāra gada 1. oktobra līdz nepāra gada 30. septembrim.

Nolīgumā attiecībā uz Polijas un Ukrainas PVN tiesību aktu piemērošanu noteikts, ka pierobežas autoceļa tiltu vai to daļu uzturēšanai nepieciešamo preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai, ciktāl Polija ir atbildīga par uzturēšanu saskaņā ar nolīguma pielikumu, pierobežas autoceļa tiltu vai tā daļu uzskata par Polijas teritoriju. Nolīgumā arī paredzēts, ka pierobežas autoceļa tiltu vai to daļu uzturēšanai nepieciešamo preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai, ciktāl Ukraina ir atbildīga par uzturēšanu saskaņā ar nolīguma pielikumu, pierobežas autoceļa tiltus vai to daļas uzskata par Ukrainas teritoriju.

Nolīgumā arī paredzēts, ka precēm, kas importētas no vienas līgumslēdzējas puses valsts otras līgumslēdzējas puses valstī, PVN par importu neuzliek ne Polijā, ne Ukrainā, ja šādas preces tiek izmantotas nolīgumā paredzētajiem uzturēšanas darbiem.

Saskaņā ar principu par teritoriālo piemērošanu, kas noteikts ar PVN direktīvu, autoceļa tiltu uzturēšanas darbiem, ko veic Polijas suverēnajā teritorijā, nepieciešamo preču piegādei un pakalpojumu sniegšanai tiktu uzlikts PVN Polijā, savukārt uzturēšanas darbiem, ko veic Ukrainas suverēnajā teritorijā, nepieciešamo preču piegāde un pakalpojumu sniegšana būtu ārpus PVN direktīvas teritoriālās darbības jomas. Ja minētie noteikumi tiktu piemēroti, būtu nepieciešams iedalīt darījumus pēc teritorijas, kurā tie veikti. Turklāt Polijā PVN tiktu uzlikts visām no Ukrainas importētajām precēm, ko izmanto pierobežas tilta uzturēšanai.

Polija uzskata, ka minēto noteikumu piemērošana radītu nodokļu sarežģījumus līgumslēdzējiem, kas atbild par minēto tiltu uzturēšanu. Tādēļ tā uzskata, ka nolīguma nodokļu noteikumi ir pamatoti līgumslēdzēju nodokļu saistību vienkāršošanai.

Ņemot vērā iepriekš minēto, Polija lūdz, lai ar atkāpi no PVN direktīvas 5. panta pierobežas tilti vai to daļas tiktu atzīti par daļu no Polijas (vai attiecīgi Ukrainas) teritorijas tādu preču piegādes un pakalpojumu sniegšanas vajadzībām, kā arī tādu preču importēšanai, kas nepieciešami minēto tiltu vai to daļu uzturēšanai, kuru veic Polija vai Ukraina.

Padome iepriekš vairākos gadījumos pilnvaroja dalībvalstis noslēgt nolīgumus ar trešajām valstīm pierobežu zonās, un šajos nolīgumos, cita starpā, bija ietverti nodokļu noteikumi, kas ir līdzīgi iepriekš minētajiem. Vācijai tika atļauts noslēgt vairākus nolīgumus ar Poliju, Čehijas Republiku, un Šveici, kā arī Austrijai ar Šveici.

Arī Komisija uzskata, ka salīdzinājumā ar nodokļu parasto uzlikšanas kārtību līgumslēdzējiem būtu vienkāršāk, ja pierobežu tiltu un to daļu uzturēšanas darbiem tiktu uzlikts vienots nodoklis un par tādu preču importu, kas nepieciešamas šādu darbu izpildei, netiktu iekasēts PVN.

Komisija uzskata, ka konkrētais nolīgums, iespējams, tikai minimāli pozitīvi vai negatīvi ietekmēs Savienības pašu resursus, ko veido PVN. Tomēr, ņemot vērā nolīgumā noteikto nodokļu režīmu, kā mērķis ir vispārējs līdzsvars, iepriekšējos nolīgumus, kuros tiecās panākt kopumā izlīdzinātu bilanci, un to, ka runa ir par nenozīmīgām summām, Komisija uzskata, ka tam nevajadzētu būt šķērslim atļaujas piešķiršanai Polijai.

Komisija attiecīgi uzskata, ka būtu jāatļauj Polijai noslēgt ierosināto nolīgumu.

2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE