EIROPAS KOMISIJA Briselē, 22.5.2017 COM(2017) 500 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS 2017. gada Eiropas pusgads: konkrētām valstīm adresēti ieteikumi



1.Ievads Eiropas ekonomika ir izrādījusies noturīga, saskaroties ar būtiskām problēmām. ES un eurozonas ekonomika 2016. gadā pieauga par gandrīz 2 %. Nodarbinātības līmenis ES pieauga līdz 232,9 miljoniem cilvēku, — tas ir visaugstākais rādītājs, kāds jebkad reģistrēts. Eiropas Komisijas 2017. gada pavasara ekonomikas prognoze liecina, ka turpina uzlaboties publisko finanšu stāvoklis. Ir paredzams, ka vispārējās valdības budžeta deficīts eurozonā, kas pirms dažiem gadiem pārsniedza 6 %, šogad būs 1,4 %, un valsts parāda attiecība pret IKP pēc gadiem ilga strauja kāpuma lēnām samazināsies un nākošgad būs nedaudz zem 90 %. Ekonomikas izaugsmi vecinājusi vietējo stimulējošo faktoru noturība, politika, kas atbalsta ekonomiku, arī atbalstoša monetārā politika un neierobežojoša fiskālā politika, pasaules tirdzniecības pakāpeniska uzlabošanās un salīdzinoši labvēlīgais euro kurss. Tomēr ekonomikas attīstību joprojām apgrūtina pamatā esošā ražīguma vājā attīstība un krīzes sekas — arī joprojām pastāvošā nevienlīdzība un atšķirības starp valstīm. Joprojām ir liela nenoteiktība, kas izriet galvenokārt no ārējiem faktoriem, un ir jāveicina izaugsmes potenciāls. Lai stiprinātu pozitīvās tendences un konverģenci Eiropas Savienībā, valstu ekonomikai jābūt konkurētspējīgākai, noturīgākai, iekļaujošākai un inovatīvākai. Tas ir Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgada ietvaros sniegto ieteikumu mērķis. Reformas ir vieglāk īstenojamas labvēlīgā vidē, un tās ir ļoti vajadzīgas, lai saglabātu pašreizējās pozitīvās ekonomikas un sociālās tendences un lai atbalstītu mūsu valstu ekonomikas modernizāciju. Labi izstrādātām un atbilstošā secībā īstenotām reformām, kurās ņemta vērā arī ietekme uz sadali, būtu jānodrošina iespējas ES pilsoņiem un uzņēmumiem veicināt izaugsmi un izmantot tās sniegtos ieguvumus, sekmēt konverģenci un samazināt jebkādu nelabvēlīgu ietekmi, ko rada pārmaiņas. Turklāt šo reformu īstenošana palīdzēs palielināt konverģenci Eiropas Savienībā un eurozonā, arī stiprinot to noturību. Izstrādājot reformas, ir jāņem vērā specifiskā sociālekonomiskā situācija un problēmas katrā dalībvalstī. Kopš 2010. gada ir pieņemtas nozīmīgas darba tirgus reformas, it īpaši dažās no krīzes vissmagāk skartajām valstīm. Šīs reformas ir palīdzējušas uzlabot minēto valstu ekonomikas pielāgošanās spēju, atjaunot konkurētspēju un palielināt nodarbinātību. Citu reformu mērķis ir bijis uzlabot uzņēmējdarbības vidi un finanšu un produktu tirgu darbību. Pēdējā laikā arvien vairāk uzmanības tiek pievērsts darbaspēka nodokļu sloga pārnešanai uz citiem nodokļu veidiem un sociālās politikas un darba tirgus parametru modernizēšanai, lai uzlabotu to darbību un nodrošinātu izaugsmes ieguvumu taisnīgu sadali sabiedrībā. Tomēr vēl ir daudz darāmā, it īpaši produktu un pakalpojumu tirgu reformēšanā un valsts pārvaldes modernizēšanā, — tās ir svarīgas jomas ieguldījumu veicināšanai un tirdzniecības integrācijas un konkurētspējas palielināšanai. Reformām ir arī jānodrošina ekonomikas atveseļošanās ilgtspēja ilgākā termiņā un jāuzlabo noturība pret ekonomiskām un sociālām problēmām nākotnē. Tāpēc ir vairāk jākoncentrējas uz reformām, kas sekmē ieguldījumus sociālajā infrastruktūrā, izglītībā, agrīnajā pirmsskolas izglītībā un aprūpē, un mūžizglītībā. Vajag arī vairāk reformu, kas veicina pētniecības un inovācijas spējas un uzlabo ražīgumu. Šādas reformas varētu dot labumu dalībvalstīm, kuru ekonomika strauji attīstās un kuras izjūt arvien lielāku spiedienu pārorientēties uz augstas tehnoloģijas nozarēm. Tās varētu arī palīdzēt valstīm ar pastāvīgi zemu ražīguma pieaugumu. Turklāt īpaša uzmanība būtu jāpievērš labklājības un nodokļu un pabalstu sistēmu vispārējai efektivitātei. Valstīs ar pārmērīgu ietaupījumu līmeni un zemu ieguldījumu līmeni ir vajadzīgi papildu ieguldījumi, lai nodrošinātu veiksmīgu ekonomikas attīstību nākotnē, it īpaši ņemot vērā sabiedrības novecošanu. Joprojām ir daudz ierobežojumu, kas bremzē saimniecisko darbību. Ārvalstu tiešo ieguldījumu ieplūde joprojām ir zema, un tirdzniecības integrācija un diversifikācija dažās ES ekonomikas daļās joprojām ir vāja. Joprojām ir ierobežojumi profesionālo pakalpojumu jomā un nesamērīgas regulējošās prasības, un apgrūtinošas administratīvās procedūras dažās pakalpojumu nozarēs. Publiskā iepirkuma tirgi joprojām ir sadrumstaloti un neefektīvi. Šie faktori turpina bremzēt tirdzniecības integrāciju iekšējā tirgū un palēnina uzņēmumu integrāciju vērtības ķēdē, radot tiem papildu izmaksas vai ierobežojot to piekļuvi tirgiem. Inovācijas un ražīguma veicināšana un ekonomikas veikuma atšķirību samazināšana starp uzņēmumiem, nozarēm un reģioniem nodrošina iespēju dinamiskai algu attīstībai un mājsaimniecību neto ienākumu uzlabošanai. Sociālajām prioritātēm ir jābūt reformu svarīgai daļai. Kā norādīts Baltajā grāmatā par Eiropas nākotni un pārdomu dokumentā par Eiropas sociālo dimensiju līdz 2025. gadam, atgūšanās sadalījums sabiedrībā un reģionos joprojām nav vienmērīgs. Krīzes seku novēršana — no ilgtermiņa bezdarba līdz augstajam publiskā un privātā sektora parāda līmenim — joprojām ir neatliekama prioritāte. Ir vajadzīgas strukturālas reformas, lai veicinātu sociālo taisnīgumu, mazinātu ienākumu nevienlīdzību un atbalstītu konverģenci labāku rezultātu panākšanai. Sociālās prioritātes un sekas būtu jāņem vērā, izstrādājot un īstenojot reformu programmu. Lai palīdzētu risināt dažas no šīm problēmām un sniegtu ievirzi turpmākai konverģencei, Komisija ir iesniegusi priekšlikumu par Eiropas sociālo tiesību pīlāru. Pīlāra mērķis ir noteikt vairākus būtiskus principus, kas nepieciešami labi funkcionējošu un taisnīgu darba tirgu un sociālās drošības sistēmu atbalstam. Pīlārs ir izstrādāts izmantošanai par kompasu konverģences atjaunošanai. Eiropas pusgada ietvaros sniegtā analīze un ieteikumi atspoguļos un veicinās pīlārā iestrādātos principus, vērtējot, uzraugot un salīdzinot progresu virzībā uz to īstenošanu. Vairākās jomās tiks veikta salīdzinošā vērtēšana un labākās pieredzes apmaiņa. Sociālās jomas rezultātu pārskats palīdzēs izvērtēt progresu. Eiropas pusgads un konkrētām valstīm adresēti ieteikumi katru gadu nodrošina ievirzi dalībvalstu reformām. Lai gan ieteikumi dalībvalstīm katru gadu tiek koriģēti, lai atspoguļotu panākto progresu un apstākļu izmaiņas, tie ir cieši saistīti ar plašākām prioritātēm, kas noteiktas Komisijas priekšsēdētāja Žana Kloda Junkera runā par stāvokli Savienībā un gada izaugsmes pētījumā. Ieteikumi eurozonas valstīm atspoguļo arī ieteikumus eurozonai ekonomikas politikas jomā. Ir svarīgi nodrošināt ieteikumu eurozonai un konkrētām valstīm adresēto ieteikumu saskaņotību un konsekvenci, lai panāktu, ka eurozonas līmenī tiek piemērots atbilstošu politikas pasākumu kopums un ka politikas veidošanas procesā tiek pienācīgi atspoguļota plašāka ietekme eurozonā. Plašāks un ilgāka termiņa redzējums par stratēģiju “Eiropa 2020” un ilgtspējīgas attīstības mērķi 2030. gadam ir svarīgi, lai noteiktu rīcības virzienu katram gadam, un tie ir pilnībā integrēti Eiropas pusgadā. Komisija ir veikusi konkrētus pasākumus, lai uzlabotu un atbalstītu reformu īstenošanu dalībvalstīs un dalībvalstu līdzatbildību par reformām. Tāpat kā iepriekšējos gados ieteikumi ir balstīti uz plašu dialogu vairākos līmeņos ar Eiropas Parlamentu, valstu parlamentiem, dalībvalstu publiskā sektora iestādēm, sociālajiem partneriem, pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem un citām nozīmīgām ieinteresētajām personām. Šī ir pirmā reize, kad Komisija ir apspriedusies ar dalībvalstīm par valstu ziņojumu projektiem, kas publicēti šā gada februārī, tādējādi stiprinot kopējo izpratni par galvenajām ekonomikas un sociālajām prioritātēm. Komisija arī regulāri rīko ES un valstu līmeņa apspriešanās ar sociālajiem partneriem un ir aicinājusi dalībvalstis pievērst lielāku uzmanību valstu sociālo partneru ieguldījumam. Tas ietver arī sociālo partneru ciešāku iesaistīšanu valstu reformu programmu izstrādē un apspriešanos ar tiem par Eiropas pusgada svarīgiem posmiem. Komisijas priekšlikumos par šā gada ieteikumiem, kas adresēti konkrētām valstīm, ir izsvērti arī jautājumi, kam īpaši steidzami jāpievērš uzmanība. 2.Vispārējais progress reformu veikšanā un nelīdzsvarotību novēršanā Dažu pēdējo gadu pieredze liecina, ka dalībvalstis ir apņēmušās aktīvi īstenot strukturālas reformas. Tas, kā attīstās progress, kas panākts katra konkrētai valstij adresētā ieteikuma īstenošanā, visskaidrāk ir redzams, aplūkojot visu periodu kopš to pieņemšanas. Lielākajā daļā reformu ir panākts vērā ņemams progress, lai gan temps un pamatīgums, ar kādu dalībvalstis īstenojušas reformas, atšķiras. Lai veicinātu dalībvalstu līdzatbildību par reformām un sekmētu to labāku īstenošanu, Komisija tagad galveno uzmanību ir pievērsusi svarīgiem makroekonomiskas un sociālas nozīmes prioritāriem jautājumiem. Pēdējos Eiropas pusgada ciklos ieteikumi ir bijuši vairāk vērsti uz reformu pasākumiem, ko var īstenot 12–18 mēnešos. Lai gan tas ir svarīgi, lai radītu impulsu un veiktu pirmos pasākumus, šādā termiņā tomēr nevar veikt īstu novērtējumu. Pieredze liecina, ka reformas bieži notiek pakāpeniski ilgākā laika periodā un to ietekme ir mērāma vairāku gadu griezumā. Aptuveni divu trešdaļu līdz 2016. gadam publicēto konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanā ir panākts vismaz “zināms progress”. Padome katru gadu kopš 2011. gada ir nākusi klajā ar ieteikumu kopumu katrai dalībvalstij. Mērķorientētās reformas bieži vien ir tālejošas, un ir vajadzīgs laiks, lai tās sagatavotu un īstenotu atbilstoši valstu praksei. Valdībām, valstu parlamentiem, sociālajiem partneriem, citām ieinteresētajām personām un atsevišķiem iedzīvotājiem ir jāiegulda laiks, jārīko apspriešanās un jāveic analīze, lai panāktu vislabākos rezultātus jautājumos, kuri ir ietverti ieteikumos. Parasti tiem ir vajadzīgi kompromisa risinājumi, lai panāktu līdzsvaru starp dažādiem ekonomikas, sociālajiem, institucionālajiem un politikas apsvērumiem. Iepriekšējos gados publicēto ieteikumu īstenošanas progress ir ievērojami lielāks, nekā progress, kas panākts mazāk nekā pirms gada publicēto ieteikumu īstenošanā. Tas apstiprina pieņēmumu, ka reformu īstenošanai ir vajadzīgs laiks un ka šo procesu ir svarīgi novērtēt ne tikai īstermiņa, bet arī vidēja termiņa perspektīvā. Daudzgadu perspektīvā vislielākais progress reformu īstenošanā ir panākts politikas jomās, kas attiecas uz fiskālo politiku un fiskālo pārvaldību, un finanšu pakalpojumu jomā. To lielā mērā nosaka ekonomikas un finanšu krīzes pārvarēšanā paveiktais, jo bija jānovērš augstais parāda un deficīta līmenis un jāstabilizē finanšu sektors. Daudzās valstīs ir veikti nozīmīgi pasākumi, lai uzlabotu pensiju sistēmu ilgtspēju. Jomas, kurās progress ir bijis lēnāks, ir veselības aprūpe un ilgtermiņa aprūpe, nodokļu bāzes paplašināšana, uzņēmējdarbības vides uzlabošana, finansējuma pieejamība un konkurence pakalpojumu jomā. Dažas no minētajām jomām ir ilgtermiņa prioritātes, kuras kļūs arvien steidzamāk risināmas augošo demogrāfisko problēmu dēļ un varētu aktualizēties, ja saglabāsies mērena izaugsme. Kopš Eiropas pusgada pirmsākumiem 2011. gadā progresa temps — novērtēts vienu gadu pēc ieteikumu pieņemšanas — ir nedaudz samazinājies. Iemesls tam daļēji varētu būt, ka politiski “populārākās” reformas tika īstenotas vispirms un ka krīzes laikā ir lielāka steidzamības sajūta. Tomēr, sākot ar 2016. gada konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanu, šī tendence ir apstājusies. 1. attēls. Konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošana: gada novērtējums par katru gadu pēc kārtas kopš 2011. gada

2. attēls. 2011.–2016. gada KVAI vispārējā īstenošana (daudzgadu novērtējums) Kopš pagājušā gada konkrētām valstīm adresēto ieteikumu pieņemšanas dalībvalstis ir panākušas visievērojamāko progresu fiskālās politikas un fiskālās pārvaldības jomā, kā arī aktīva darba tirgus politikas jomā. Ir veikti pasākumi nodokļu politikas jomā (nodokļu sloga samazināšana darbaspēkam), darba tirgus un sociālās politikas jomā (īpaši nabadzības mazināšanas, sociālās iekļaušanas un bērnu aprūpes jomā) un finanšu pakalpojumu jomā. Jomas, kurās panākts vismazākais progress, ir publisko finanšu ilgtspēja ilgtermiņā, konkurence pakalpojumu jomā un uzņēmējdarbības vide. Kopumā rodas iespaids, ka dalībvalstis turpina īstenot reformas, taču panāktā progresa pakāpe lielākajā daļā 2016. gada konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos identificēto politikas jomu svārstās no “ierobežota” līdz “nelielam”. Tas nozīmē, ka vēl ir jāstrādā, lai reformas pilnībā īstenotu un nodrošinātu rezultātus iedzīvotājiem un uzņēmumiem. 3. attēls. 2016. gada konkrētām valstīm adresēto ieteikumu īstenošanas progresa novērtējums pa politikas jomām Adresēti 1–5 dalībvalstīm Adresēti 6-10 dalībvalstīm Adresēti 11+ dalībvalstīm Turpinās makroekonomiskās nelīdzsvarotības koriģēšana, atspoguļojot būtisku reformu īstenošanas progresu, taču visā ES tā joprojām notiek asimetriski, proti, lielāku progresu ir panākušas valstis, kurām ir ārējais deficīts vai parāds. Tajā pašā laikā dažās citās valstīs joprojām ir liels tekošā konta pārpalikums. Tādējādi eurozonas pastāvīgais tekošā konta pārpalikums liecina par kopējā pieprasījuma dinamiku, kas joprojām atpaliek no saimnieciskās darbības. Turklāt pamatinflācija ir nepieredzēti zemā līmenī. Tas rada problemātisku vidi valstīm, kurām ir jāsamazina iekšējais un ārējais parāds. Tādējādi privātā sektora un valsts parāda īpatsvara samazināšana turpinās lēnā un nevienmērīgā ritmā, jo to kavē zema nominālā izaugsme. Eurozonā ārējo līdzsvarošanu veicinātu cenu un ārpuscenu konkurētspējas palielināšana. Dalībvalstis ar tekošā konta deficītu vai lielu ārējo parādu var veicināt līdzsvarošanu eurozonā, ieviešot pasākumus, kas palīdz palielināt ražīgumu. Valstis, kurām ir liels tekošā konta pārpalikums, var veicināt līdzsvarošanu eurozonā ar strukturālām reformām un citiem pasākumiem, kas veicina pārmērīgo ietaupījumu novirzīšanu iekšzemes pieprasījuma stiprināšanai. To var panākt, it īpaši stiprinot ieguldījumus un veicinot lielāku algu pieaugumu. Šajā ziņā pašreizējais zemais procentu likmju līmenis nodrošina papildu iespējas, īpaši valstīs ar ievērojamu fiskālo telpu. Joprojām ir vairāki nelīdzsvarotības aspekti, kas jānovērš. Dažās valstīs joprojām ir ļoti augsts privātā sektora, valsts un ārējā parāda līmenis. Lai panāktu šo parādu stabilu samazināšanos, ir ļoti svarīgi mazināt neaizsargātību, it īpaši ņemot vērā paredzēto inflācijas un procentu likmju paaugstināšanos. Ir nostiprinātas finanšu sektora kapitāla rezerves, taču problēmas rada zemā rentabilitāte apvienojumā ar ienākumus nenesošu aizdevumu augsto līmeni. Darba tirgus apstākļi kopumā uzlabojas, lai gan pastāvīgi lielais bezdarbs un nevienlīdzība joprojām rada sociālo spriedzi un vājina ekonomikas veikumu dažās dalībvalstīs. Pieaug to dalībvalstu skaits, kurās ir problēmas saistībā ar mājokļu cenu lielām izmaiņām. Komisija 2017. gada februārī konstatēja nelīdzsvarotību 12 dalībvalstīs; attiecīgi turpmākie pasākumi ir ietverti konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos, kuros ir minētas makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūrā konstatētās problēmas. Padziļināti pārskati tika veikti 13 dalībvalstīs. Tika secināts, ka Somijā vairs nav nelīdzsvarotības, savukārt sešās dalībvalstīs ir nelīdzsvarotība (Vācijā, Īrijā, Spānijā, Nīderlandē, Slovēnijā un Zviedrijā), bet citās sešās dalībvalstīs ir pārmērīga nelīdzsvarotība (Bulgārijā, Francijā, Horvātijā, Itālijā, Kiprā un Portugālē). Attiecībā uz Kipru, Itāliju un Portugāli Komisija februārī paziņoja, ka pārskatīs savu novērtējumu, ņemot vērā šo valstu reformu programmu vērienīguma pakāpi. 1. attēls. Itālijas, Kipras un Portugāles valsts reformu programmu novērtējums Komisija 2017. gada februārī paziņoja, ka Itālijā, Kiprā un Portugālē ir pārmērīga nelīdzsvarotība un ka, ņemot vērā pastāvīgos strukturālos trūkumus, kas izriet no padziļināto pārskatu analīzes, Komisija savu novērtējumu pārskatīs maijā. Komisija turpināja uzraudzīt attīstību minētajās trīs valstīs, it īpaši politikas saistības, kas minētas šo valstu reformu programmās, kuras tās iesniedza aprīlī. Kipras programmā ir aprakstītas politikas iniciatīvas, ar kurām paredzēts īstermiņā un vidējā termiņā risināt citas ekonomiskās un strukturālās problēmas. Minētās problēmas galvenokārt tiks risinātas, uzlabojot publiskā sektora efektivitāti, uzlabojot maksātnespējas regulējuma darbību, racionalizējot īpašumtiesības apliecinošu dokumentu izdošanu un īpašumtiesību nodošanu un modernizējot tiesu sistēmu. Programmā ir arī ietverti politikas pasākumi, kuru mērķis ir uzlabot konkurētspēju un novērst šķēršļus ieguldījumiem, it īpaši turpinot īstenot rīcības plānu izaugsmei. Lai gan daudzas reformu saistības šķiet pietiekami vērienīgas, lai risinātu Kipras problēmas, kopumā trūkst sīkākas informācijas par to pieņemšanas un īstenošanas termiņiem. Itālijas 2017. gada reformu programmā ir ietvertas īstermiņa un vidēja termiņa saistības, turpinot iepriekšējās šādas programmas. Līdz 2017. gada vidum ir jāveic šādi pasākumi: jāpieņem galīgajā redakcijā vēl nepieņemtie tiesību akti par konkurenci, kriminālprocesa un noilguma termiņa reformu un jāīsteno nabadzības apkarošanas likums. Ir plānoti arī pasākumi, kas saistīti ar uzņēmumu līmeņa sarunām, nodokļu sloga pārbīdi un privatizāciju. Vidējā termiņā programma ir vērsta uz publiskajām finansēm, nodokļiem, darba tirgu, banku un kredītu sistēmu, konkurenci, valsts pārvaldi, tiesu sistēmu un ieguldījumiem. Lai gan daudzas no plānotajām reformām šķiet pietiekami vērienīgas, lai sekmīgi risinātu Itālijas problēmas, tomēr to ticamība ir atkarīga no tā, vai tās tiks īstenotas praksē. Portugāles 2017. gada reformu programmā ir ietverta vidēja termiņa ekonomikas un sociālā stratēģija, kurā ir turpināts 2016. gada programmā iesāktais. Ierosināto pasākumu mērķis ir paaugstināt darbaspēka prasmju līmeni, novērst darba tirgus segmentāciju, uzlabot uzņēmējdarbības vidi un palielināt Portugāles uzņēmumu konkurētspēju, novērst uzņēmumu parādus un bezdarbu, modernizēt valsts pārvaldi un uzlabot sociālo aizsardzību. Lai gan daudzas no plānotajām reformām šķiet pietiekami vērienīgas, lai sekmīgi risinātu Portugāles problēmas, tomēr dokumentā trūkst sīkākas informācijas, kā arī konkrētu īstenošanas plānu dažās svarīgās jomās, piemēram, privātā sektora un valsts parāda samazināšana. Portugāles iestādes 2017. gada 14. maija vēstulē sniedza papildu informāciju par pasākumiem un to grafiku. Pēc minēto novērtējumu pabeigšanas un ņemot vērā visu pieejamo informāciju, Komisija ir secinājusi, ka pašlaik nav analītiska pamata paātrināt makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru ar nosacījumu, ka minētās dalībvalstis ātri un pilnībā īstenos tām adresētajos ieteikumos minētās reformas. Komisija turpinās uzraudzīt minētās trīs valstis, tāpat kā visas valstis, kurās ir pārmērīga nelīdzsvarotība, it īpaši piemērojot “īpašu uzraudzību”. Komisija ir pastiprinājusi politikas īstenošanas uzraudzību saskaņā ar makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru. Atbilstoši pagājušajā gadā pieņemtajam lēmumam racionalizēt dalībvalstu iedalījumu kategorijās makroekonomiskās nelīdzsvarotības novēršanas procedūras ietvaros visām valstīm, kurās ir nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība, piemēro “īpašas uzraudzības” procesu. Uzraudzības procesa vēriens atspoguļo problēmu apjomu un nelīdzsvarotības nopietnību. Mērķis ir sekmēt konstatēto nelīdzsvarotību ātrāku un plašāku politikas risinājumu, pastiprinot dialogu starp Komisiju un valstu iestādēm. 3. 2017. un 2018. gada ieteikumu galvenie mērķi

Ieteikumu vispārējais mērķis ir nodrošināt vairāk darbvietu un straujāku izaugsmi, vienlaikus ņemot vērā sociālā taisnīguma apsvērumus. Ieteikumi ir atlasīti pēc plašas politiskās analīzes un sadarbības ar svarīgākajām ieinteresētajām personām. Tie ir balstīti uz gada izaugsmes pētījumā identificētajiem jautājumiem, makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūru, Stabilitātes un izaugsmes pakta ietvaros veikto uzraudzību, valstu apmeklējumiem, apspriešanām dalībvalstīs, augstākā līmeņa trīspusējo sociālo lietu sanāksmi par izaugsmi un nodarbinātību, ikgadējo sanāksmi par iekļaujošu izaugsmi ar pilsonisko sabiedrību un eurozonas ieteikumiem. Problēmas dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Dažās dalībvalstīs, piemēram, tajās, kurās ir pārmērīga nelīdzsvarotība, konstatēto problēmu risināšanai ir vajadzīga visaptveroša un reizēm steidzama politikas rīcība, savukārt citās dalībvalstīs, kuru ekonomikas veikums kopumā ir apmierinošs un problēmas ir vairāk specifiskas, ir ieteicama mērķtiecīgāka politikas rīcība. Šīs atšķirības ir atspoguļotas vairākos katrai dalībvalstij adresētajos ieteikumos, arī to darbības jomā un formulējumā. No dalībvalstīm tiek gaidīts, ka tās rīkosies, lai novērstu visas problēmas, kuras tika konstatētas februārī publicētajos ziņojumos par valstīm ietvertajā visaptverošajā analīzē, neskatoties uz to, ka tās nav atspoguļotas konkrētām valstīm adresētajos ieteikumos. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, lai reformas tiktu īstenotas atbilstošā secībā un lai vajadzības gadījumā tiktu veikti papildu pasākumi, pamatojoties uz novērtējumu par reformu ietekmi uz sadali. Darba tirgus Daudzas dalībvalstis ir īstenojušas reformas, lai stiprinātu darba tirgus rezultātus, taču ir jāveic papildu pasākumi, lai samazinātu augsto bezdarba līmeni. Iepriekšējās reformas ir devušas rezultātus: radītas darbvietas un uzlabojušies apstākļi darba tirgū. Tomēr jauniešu bezdarbs un ilgtermiņa bezdarbs joprojām ir neatliekamas prioritātes un ir jāveic papildu pasākumi, lai veicinātu noturīgus un iekļaujošus darba tirgus. Šādi pasākumi ietver darba tirgus segmentācijas mazināšanu un aktīva darba tirgus politikas (piemēram, Beļģijā, Bulgārijā, Īrijā, Itālijā, Lietuvā, Ungārijā, Portugālē un Rumānijā) un sociālās politikas (piemēram, Bulgārijā, Lietuvā un Spānijā) efektivitātes uzlabošanu. Tāpat ir nepieciešams izstrādāt darba koplīgumu slēgšanas sistēmas, kas vairāk veicinātu darbvietu radīšanu un ražīguma pieauguma palielināšanu. Dažās valstīs, kurās ir pilnīga nodarbinātība vai tuvu tam, varētu būt ātrāks reālo algu pieaugums, kas pozitīvi ietekmētu kopējo patēriņu. Tas varētu palīdzēt mazināt lielo tekošā konta pārpalikumu Vācijā un Nīderlandē. Darba tirgus segmentācija bremzē ražīgumu un cilvēkkapitāla attīstību. Pateicoties strukturālām pārmaiņām nodarbinātības jomā, ir vairāk pagaidu nodarbinātības veidu. Jauni nodarbinātības veidi var palielināt darba iespējas un veicināt uzņēmējdarbības attīstību. Tomēr tie var arī ierobežot piekļuvi sociālajai aizsardzībai, izglītībai un nodarbinātības pakalpojumiem, vājināt darbvietas drošību un apdraudēt mērķi par kvalitatīvu darbvietu radīšanu. Ir jādara vairāk, lai uzlabotu līdzdalību darba tirgū. Neskatoties uz sieviešu arvien lielāku līdzdalību darba tirgū un dažiem pasākumiem, lai uzlabotu darba un privātās dzīves līdzsvaru, joprojām ir ievērojamas sieviešu un vīriešu nodarbinātības atšķirības un vīriešu un sieviešu darba samaksas atšķirības. Tāpēc Komisija arī šoreiz ierosina dalībvalstīm rīkoties šajā jomā. Ir jādara vairāk arī, lai uzlabotu migrantu un migrantu izcelsmes personu integrāciju darba tirgū (piemēram, Beļģijā, Francijā, Nīderlandē, Austrijā un Somijā). Ir jāapvieno pensiju reformas, darba tirgus politika, mūžizglītības un veselības aizsardzības politika ar mērķi veicināt vecāka gadagājuma iedzīvotāju lielāku aktivitāti. Gados vecāku darba ņēmēju līdzdalība darba tirgū ir palielinājusies, taču daudzās valstīs viņu nodarbinātības līmenis joprojām ir zems. Ņemot vērā sabiedrības novecošanu un apgādājamo īpatsvara lielo koeficientu, ir ļoti svarīgi iesaistīt vecāka gadagājuma cilvēkus darba tirgū, lai nodrošinātu sociālās aizsardzības sistēmu ilgtspēju un atbilstību. Tas, lai vecāka gadagājuma cilvēki ilgāk būtu aktīvi un ar labu veselību, ir svarīgi arī viņu labklājībai. Tāpēc Komisija ir ierosinājusi vairākus ieteikumus šajās jomās, kurās rīcība bijusi ierobežotāka un problēmām vajadzīgs steidzamāks risinājums (piemēram, Vācijā, Horvātijā, Luksemburgā, Austrijā, Polijā un Slovēnijā). Dalībvalstis ir sekmīgi īstenojušas attiecīgas veselības aprūpes sistēmas reformas. Tomēr ir dalībvalstis, kuru veselības aprūpes rādītājus, ilgtspēju un pieejamību pasliktina ilgstoši nepietiekošs finansējums, neefektīva resursu sadale, pārmērīga paļaušanās uz stacionāro aprūpi, lielas pacientu tiešās iemaksas un darbinieku trūkums. Šīs problēmas ir minētas vairākos ieteikumos (piemēram, Latvijā, Austrijā un Rumānijā). Liela nozīme ir sociālajam dialogam. Tas ir ļoti svarīgs, lai nodrošinātu sociālajiem partneriem iespēju pilnībā pildīt viņu funkcijas darba koplīgumu slēgšanas sarunās saskaņā ar attiecīgās valsts praksi. Papildus labi funkcionējošam sociālajam dialogam ir svarīga arī sociālo partneru iesaistīšanās un konstruktīva darbība attiecīgu politikas nostādņu un reformu izstrādē un īstenošanā, jo tā palielina viņu līdzatbildību un efektivitāti. Sociālās aizsardzības sistēmas un nevienlīdzība Sociālās aizsardzības sistēmām ir jānodrošina visiem pieejami atbalsta pakalpojumi un pienācīgs ienākumu atbalsts tiem, kuriem tas ir vajadzīgs, vienlaikus veicinot to personu nodarbinātību un līdzdalību darba tirgū, kuras var strādāt. Ir jāpanāk samērīgs līdzsvars starp spēju pielāgoties un drošību, arī atbilstošs sociālās aizsardzības līmenis, tvērums un ilgums. Ir vajadzīgas arī darba atmaksāšanās reformas, lai veicinātu pāreju uz nodarbinātību. Izstrādājot politikas reformas un uzraugot to īstenošanu, ir jāietver ienākumu nevienlīdzības un nabadzības novēršana. Gada izaugsmes pētījumā ir minēts un ziņojumos par valstīm ietvertajā analīzē paskaidrots sīkāk, ka dažās dalībvalstīs ir konstatēti nopietni jauni sociālekonomiskie procesi. Tie attiecas uz ienākumu nevienlīdzību vai sociālekonomisko nevienlīdzību izglītības jomā un veselības rādītāju jomā. Tie ir jāņem vērā, izstrādājot ekonomikas politiku. Turklāt dalībvalstīs ar vislielāko nevienlīdzības līmeni parasti ir augstāks nabadzības līmenis. Lai novērstu ienākumu nevienlīdzību un nabadzību, ir vajadzīgs visaptverošu preventīvo un vājināšanas pasākumu kopums. Šādi pasākumi ietver vienlīdzīgu izglītības un veselības aprūpes pieejamību, labākas darba tirgus un atalgojuma iespējas, cenu ziņā pieejamus kvalitatīvus pakalpojumus un pārdomāti izstrādātas nodokļu un pabalstu sistēmas. Nodokļu sistēmas apvienojumā ar pabalstu sistēmām, izmantojot nodokļu sistēmu progresivitāti, sekmīgu nodokļu iekasēšanu un atbilstošu sociālo pabalstu nodrošināšanu, var palīdzēt mērķtiecīgi virzīt nodarbinātību un mazināt ienākumu nevienlīdzību un nabadzību. Lai gan valsts nodokļu sistēmas izstrāde ir dalībvalstu prerogatīva, pieredze liecina, ka nodokļu vāja progresivitāte apvienojumā ar nesekmīgu nodokļu iekasēšanu un vāju sociālās drošības tīklu kavē sabiedrības un ekonomikas izaugsmi. Sakarā ar to ir izteikti vairāki ieteikumi, kā uzlabot drošības tīklu atbilstību un tvērumu (piemēram, attiecībā uz minimālajiem ienākumiem) un sociālo pabalstu pārredzamību un koordināciju. Izglītība Labākas prasmes ir svarīgas, lai uzlabotu iedzīvotāju izredzes darba tirgū un atbalstītu inovāciju un ražīguma pieaugumu. Mazkvalificētiem darba ņēmējiem ir zemāks nodarbinātības līmenis un liels īpatsvars ilgtermiņa bezdarbnieku vidū. Ir ļoti svarīgi ieguldīt prasmēs un atbalstīt pāreju no zemākas kvalifikācijas nodarbinātības un karjeras iespējām uz augstāku, lai neatpaliktu no tehnoloģijas progresa, atbalstītu ražīguma pieaugumu un risinātu sabiedrības novecošanas problēmu. Reformām ir jāietver pasākumi, lai celtu to iedzīvotāju kvalifikāciju, kuriem ir tikai pamatprasmes, vai viņus pārkvalificētu un palielinātu izglītības, profesionālās izglītības un apmācības, terciārās izglītības un mūžizglītības nozīmi darba tirgū. Būtu arī jācenšas mazināt nevienlīdzīgu kvalitatīvas izglītības pieejamību, it īpaši neaizsargātām grupām, piemēram, romiem un migrantu izcelsmes skolēniem. Visi minētie pasākumi arī uzsver sociālo partneru lielo nozīmi augsti kvalificēta darba ar augstu ražīgumu un mūžizglītības iespēju nodrošināšanā. Ieteikumi attiecībā uz jautājumiem, kuri ir saistīti ar izglītību, šogad ir ierosināti Austrijai, Beļģijai, Bulgārijai, Spānija, Francijai, Lietuvai, Kiprai, Horvātijai, Ungārijai, Austrijai, Rumānijai, Slovākijai un Apvienotajai Karalistei. Finanšu sektors Atlikušo nepilnību novēršana banku sektorā palīdzētu veicināt atveseļošanos un stiprināt Eiropas uzņēmumu finansēšanu. Banku bilanču sakārtošanas process dalībvalstīs pēdējos gados ir pavirzījies uz priekšu, tomēr ienākumus nenesošo aizdevumu augstais līmenis, neefektīvi uzņēmējdarbības modeļi un jaudas pārpalikums mazina banku rentabilitāti un ierobežo banku spēju nodrošināt aizdevumus reālajai ekonomikai. Komisija ir iesniegusi visaptverošu tiesību aktu kopumu, lai vēl vairāk samazinātu riskus un stiprinātu ES banku sektora noturību. 2017. gada jūnijā Komisija arī iesniegs vidusposma pārskatu par kapitāla tirgu savienības rīcības plānu. Ienākumus nenesošo aizdevumu augstais līmenis ir pirms krīzes īstenotās pārmērīgās aizdošanas sekas un tai sekojošās ieilgušās gausās izaugsmes rezultāts. Ekonomikas izaugsmes atjaunošanās un valstu iekšējie politikas pasākumi ir veicinājuši šo aizdevumu līmeņa samazināšanos dažās dalībvalstīs (Īrija, Horvātija un Slovēnija). Tomēr vairākās citās valstīs atveseļošanos joprojām kavē banku aizdevumu ierobežošana slikto kredītu lielā apjoma dēļ. Izlēmīgi politikas pasākumi minētajās valstīs, lai veicinātu šādu kredītu noregulējumu, varētu palīdzēt pārtraukt šo apburto loku. Ir jārīkojas gan attiecībā uz ienākumus nenesošo aizdevumu augsto līmeni, gan lai novērstu to atkārtotu palielināšanos nākotnē. Tā kā ekonomikas un finanšu sistēmas ES ir savstarpēji cieši saistītas, tad ienākumus nenesošo aizdevumu lielajam īpatsvaram vairākās dalībvalstīs ir plašāka ietekme. Lai gan politikas instrumenti lielākoties ir dalībvalstu ziņā, ES līmeņa stratēģija varētu veicināt visaptverošāku pieeju un saskaņotāku rīcību gan valstu, gan Eiropas līmenī. Eurozonas ieteikumā ir ierosināta efektīva eurozonas mēroga stratēģija, lai novērstu dzīvotspējas riskus banku sektorā. Efektīvs maksātnespējas regulējums, kurā it īpaši ietverta efektīva ārpustiesas pārstrukturēšana, ir ļoti svarīgs, lai atbalstītu ienākumus nenesošo aizdevumu restrukturizāciju un palielinātu atgūšanas likmes. Minētie pasākumi ietver lielāku pārredzamību un atklātību, datu infrastruktūras nostiprināšanu, lai atvieglotu darījumus, un pārdošanu specializētām nebanku finanšu iestādēm, kas veiktu arī administrēšanu. Lai tiktu galā ar lielo ienākumus nenesošo aizdevumu uzkrājumu, būtu jāapsver iespējas veicināt ātrāku bilances sakārtošanu. Tām būtu jāietver aktīvāka uzraudzības pilnvaru izmantošana, kā arī šādu aktīvu pārdošanas atvieglošana. Komisija ir ierosinājusi veikt pasākumus Bulgārijai, Īrijai, Itālijai, Kiprai, Portugālei un Slovēnijai. Ieguldījumi un uzņēmējdarbības vide

Ekonomikas stabilitāte un reformu īstenošana ir veicinājusi ieguldījumu vides atveseļošanos, kas dažās dalībvalstīs ir pārsniegusi pirmskrīzes līmeni. Tomēr ir jāveic papildu pasākumi, lai palielinātu pamatiekārtu, nemateriālā kapitāla un infrastruktūras uzkrājumus un kompensētu ieguldījumu trūkumu, kas uzkrājies kopš krīzes sākuma. Komisijas novērtējums par progresu, ko valstis panākušas šķēršļu novēršanā un notiekošo prioritāro reformu jomā, apstiprina, ka ievērojama daļa konkrētām valstīm adresēto ieteikumu šajās jomās nav pilnībā īstenota. Dalībvalstīm būtu jāizmanto priekšrocības, ko nodrošina pašreizējie labvēlīgie makroekonomikas nosacījumi, lai palielinātu publiskos ieguldījumus, tādējādi paātrinot reformu tempu un radot iespējas privātiem ieguldījumiem. Vienlaikus dalībvalstīm, it īpaši dalībvalstīm ar fiskālo telpu, būtu jāatbalsta publisko ieguldījumu augšupejošā tendence. Publisko ieguldījumu līmenis izglītībā, infrastruktūrā un pētniecībā un inovācijā būtu jāpalielina tajās valstīs, kurās ir iespējams palielināt publiskos izdevumus. Vairākās dalībvalstīs ir jāuzlabo publiskā infrastruktūra, kas ietekmē ražīgumu, piemēram, platjoslas tīkli, skaru tīkli vai inovācija. Daudzās citās dalībvalstīs ir vajadzīgi ieguldījumi valsts mājokļos, izglītībā, veselības aprūpes un sociālajos pakalpojumos. Visos gadījumos pārredzamai un pareizai iepirkuma procedūru piemērošanai vajadzētu sekmēt maksimāli efektīvu publiskā sektora budžeta līdzekļu izlietojumu. Tomēr atveseļošanās ātrums un intensitāte ir atkarīga no apņēmīgāka privāto ieguldījumu pieauguma. Investīciju plāna Eiropai īstenošana palīdz nodrošināt publisko ieguldījumu optimālu izmantojumu un darbojas kā privāto ieguldījumu katalizators. Tas pastiprina Eiropas strukturālo un investīciju fondu ietekmi daudzās Eiropas daļās. Strukturālās reformas palīdz izveidot uzņēmējdarbības vidi, kas ir labvēlīga privātā sektora ieguldījumu veicināšanai dalībvalstīs. Administratīvās reformas ir paātrinātas valstīs, kurās tās bija visvairāk nepieciešamas. Tomēr vēl joprojām ir daudz darāmā. Joprojām izstrādes posmā ir stabili potenciālie projekti svarīgos sektoros. Ir jāveic papildu pasākumi, lai uzlabotu tiesu sistēmas efektivitāti un novērstu un apkarotu korupciju. Šie ir svarīgi jautājumi, kas vairākās dalībvalstīs kavē ieguldījumus, efektīvu resursu sadali, ekonomikas veikumu un izaugsmi. Šo jautājumu risināšana ir būtiska, lai uzlabotu uzņēmēju uzticēšanos un ieguldījumu klimatu, palielinātu publiskā sektora izdevumu efektivitāti, veicinātu taisnīgumu un atbalstītu ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju. Pašreizējā situācija prasa nepārtrauktu, pastāvīgu un saskaņotu rīcību, it īpaši sektoros, kuri joprojām ir visneaizsargātākie pret korupciju: publiskais iepirkums, valsts pārvalde, uzņēmējdarbības vide, veselības aprūpe. Neatrisināti jautājumi ir sadrumstalots regulējums korupcijas novēršanas jomā un nepietiekami kontroles mehānismi, trūkumi korupcijas novēršanas regulējumā vai spēkā esošo pretkorupcijas noteikumu īstenošanā, nepietiekamas iniciatīvas attiecībā uz trauksmes celšanu un pastkastītes uzņēmumiem, nepietiekama saukšana pie atbildības par augsta līmeņa korupciju, neoficiāli maksājumi veselības aprūpes jomā, konkurences un pārredzamības trūkums publiskā iepirkuma darbībās. Preču un pakalpojumu tirgi Lielākajā daļā valstu joprojām ir nepietiekams progress preču un pakalpojumu tirgu reformu jomā. Reformas būtu jāveic dalībvalstīs, kuras nav ar tām vēl tikušas galā. Vairumā gadījumu reformas ir iesniegtas vai paziņotas, tomēr tās vēl ir jāpastiprina, un apņēmīgi jāīsteno. Ja reformas ir pieņemtas un tiek īstenotas, ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu, ka tās nelokāmi tiek īstenotas, un — pats svarīgākais — lai šīs reformas konsolidētu ar mērķi nepieļaut varbūtēju atkāpšanos. Īpaši svarīgi ir veikt reformas uzņēmējdarbības pakalpojumu un mazumtirdzniecības izplatīšanas jomā, ņemot vērā ietekmi, kāda šiem sektoriem ir uz ražīgumu citos pakalpojumu un ražošanas sektoros. Minētajās jomās ir sāktas konkrētu sektoru iniciatīvas, un iepriekšējos pusgada ciklos dalībvalstīm tika ieteikts ieviest reformas šajos sektoros. Lai veicinātu ražīguma pieaugumu pakalpojumu sektoros un citos sektoros, kuros šos pakalpojumus izmanto par ražošanas resursiem, būs svarīgi rast papildu veidus, kā īstenot šos pasākumus un reformas līdztekus citiem pasākumiem, lai palielinātu konkurenci minētajos tirgos. Tas palīdzētu uzlabot konkurētspēju visos primārajos un lietotāju sektoros. Lielāka konkurence un zemākas cenas profesionālo pakalpojumu jomā būtu īpaši izdevīgas MVU. Minētajām reformām būtu arī jānodrošina iespēja izstrādāt jaunus uzņēmējdarbības modeļus un inovācijas iespējas. Publiskās finanses Tiek paredzēts, ka publiskās finanses turpinās uzlaboties gan eurozonā, gan visā ES. Izmantojot labvēlīgo situāciju, ko rada pašreizējā mērenā ekonomikas ekspansija un ārkārtīgi zemās procentu likmes, vispārējās valdības budžeta deficīts un parāds eurozonā un ES 2016. gadā turpināja samazināties (deficīts attiecīgi 1,5 % un 1,7 % apmērā no IKP, bet parāds attiecīgi 91,3 % un 85,1 % apmērā no IKP). Ir paredzams, ka vispārējās valdības budžeta deficīts 2017. un 2018. gadā turpinās samazināties gan eurzonā, gan ES un 2018. gadā sasniegs 1,3 % no IKP eurozonā, bet 1,5 % ES, pamatojoties uz nemainīgas politikas pieņēmumu. Arī par vispārējās valdības parādu tiek prognozēts, ka tas 2017. un 2018. gadā eurozonā un ES turpinās samazināties. Tiek prognozēts, ka eurozonā 2017. gadā tas sasniegs 90,3 % (84,7 % ES), bet 2018. gadā — 88,8 % (83,6 % ES). Tas ir viszemākais līmenis kopš 2012. gada. Parāda apjoma samazināšanos galvenokārt var skaidrot ar primāriem pārpalikumiem, mazākiem procentu izdevumiem, reālā IKP pieaugumu (lai arī mērenu) un paredzamo inflācijas pieaugumu. Pēc vairāku gadu budžeta konsolidācijas fiskālās politikas nostāja eurozonā un ES 2016. gadā kopumā saglabājās neitrāla, un ir paredzams, ka tā saglabāsies neitrāla arī 2017. gadā. Ar ierosinātajiem konkrētām valstīm adresētajiem ieteikumiem fiskālās korekcijas, kas jāveic dalībvalstīm, uz kurām attiecas preventīvā daļa un kuras vēl nav sasniegušas vidēja termiņa budžeta mērķi, ir saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Dalībvalstīm, uz kurām attiecas korektīvā daļa, ierosinātajos ieteikumos atkārtoti uzsvērta nepieciešamība ievērot pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūras prasības. Valdības parāda attiecības stabila samazināšana ir īpaši svarīga valstīs ar lielu parādu, kurās var būt izteiktāka neaizsargātība pret finanšu tirgus svārstībām. Kopumā, ja šīs korekcijas pilnībā izpildītu pakta noteikumus, tas nozīmētu ierobežojošāku fiskālo nostāju visā eurozonā 2018. gadā. Tāpēc saskaņā ar spēkā esošajiem Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem eurozonas dalībvalstīm, kurām ir fiskālā telpa, tiek ieteikts to izmantot, lai atbalstītu iekšzemes pieprasījumu, it īpaši ieguldījumus infrastruktūrā, pētniecībā un inovācijā. Tas stiprinātu šo valstu izaugsmes potenciālu un veicinātu fiskālo korekciju labāku sadalījumu visā eurozonā. Tas arī palīdzētu panākt kopumā atbilstošāku fiskālo nostāju visā eurozonā 2018. gadā. Tas būtu svarīgi, lai nodrošinātu pareizo līdzsvaru starp publisko finanšu ilgtspējas panākšanu un saimnieciskās darbības tagadējās atveseļošanās aizsardzību un nodarbinātību. Turklāt, pieņemot politikas pasākumus, lai īstenotu ieteiktās budžeta korekcijas saskaņā ar pakta preventīvo daļu, dalībvalstīm būtu jāapsver nepieciešamība veicināt atveseļošanos un potenciālo ietekmi uz nodarbinātību. Veicot turpmākus novērtējumus, Komisija ir gatava izmantot savu rīcības brīvību gadījumos, kad lielas fiskālās korekcijas ietekme uz izaugsmi un nodarbinātību ir īpaši nozīmīga. Šajā kontekstā tā izmantos jebkādu atjauninātu informāciju par prognozēto katras dalībvalsts ekonomiskās attīstības ciklu un šajā ziņā cieši sadarbosies ar Padomi. Tas ir saskaņā ar pieeju, ko Komisija jau ir izklāstījusi 2015. gada janvāra paziņojumā par elastības vislabāko izmantošanu saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes pakta noteikumiem un 2016. gada novembra paziņojumā par pozitīvu fiskālo nostāju eurozonā. Lai atrastu resursus vidēja termiņa un ilgtermiņa ieguldījumu projektu finansēšanai, dalībvalstīm būtu jākoncentrējas uz savu publisko finanšu struktūras uzlabošanu. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš publiskā sektora ieņēmumu un izdevumu atbilstošai sadalei starp dažādām politikas jomām, iegūstot kombināciju, kas varētu vairāk veicināt izaugsmi. Ir jāveic papildu pasākumi, lai uzlabotu publisko nodokļu un izdevumu efektivitāti un lietderību visos pārvaldes līmeņos. Tas var palīdzēt vēl vairāk ierobežot publiskā sektora kopējās izmaksas un radīt iespēju atbalstīt izaugsmi un ražīgumu un sociālo iekļaušanu sekmējošu politiku, piemēram, veicinot ieguldījumus sociālajā infrastruktūrā un uzlabojot darba ņēmēju prasmes. Gan uzņēmējdarbība, gan sociālais taisnīgums daudz iegūtu, ja tiktu nodrošināta efektīva, labi funkcionējoša valsts pārvalde un adekvāts sociālo pakalpojumu un sabiedrisko labumu līmenis. 2. attēls. Atjaunināta informācija par Stabilitātes un izaugsmes pakta ietvaros veikto uzraudzību Balstoties uz novērtējumu par 2016. gada stabilitātes un konverģences programmām, Komisija ir arī veikusi vairākus pasākumus saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Komisija iesaka slēgt pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūru Horvātijai un Portugālei. Tādējādi paliktu tikai četras dalībvalstis, uz kurām attiecas pakta korektīvā daļa. Komisija pieņēma ziņojumus par Beļģiju un Somiju saskaņā ar LESD 126. panta 3. punktu, kuros tā pārskata šo valstu atbilstību Līgumā noteiktajam parāda kritērijam. Abos gadījumos tika secināts — būtu jāuzskata, ka parāda kritērijs pašlaik ir ievērots. Beļģijas gadījumā 2017. gadā būtu jāveic papildu fiskālie pasākumi, lai nodrošinātu vispārēju atbilstību korekcijai vidēja termiņa mērķa sasniegšanai 2016. un 2017. gadā (kopā ņemot). Somijas gadījumā ir atzīmēts, ka to strukturālo reformu ātra pieņemšana un īstenošana, kuras palielinātu ražīgumu un darbaspēka piedāvājumu, ir būtiska, lai veicinātu izaugsmes perspektīvas vidējā termiņā un uzlabotu fiskālo ilgtspēju. Komisija arī adresēja brīdinājumu Rumānijai par esošo būtisko novirzi no korekcijas vidēja termiņa budžeta mērķa sasniegšanai 2016. gadā un iesaka Padomei pieņemt ieteikumu Rumānijai 2017. gadā veikt attiecīgus pasākumus šīs būtiskās novirzes koriģēšanai. Šī ir pirmā reize, kad tiek piemērota šī ES ekonomikas pārvaldības regulējuma procedūra. Iestādēm tā nodrošina iespēju veikt koriģējošus pasākumus, lai nebūtu jāsāk pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra. Balstoties uz novērtējumu par 2017. gada stabilitātes programmām, Komisijai ir pozitīva nostāja attiecībā uz Lietuvas un Somijas pieprasīto elastību. Somijas gadījumā elastība tiek piešķirta, ņemot vērā plānoto apjomīgo strukturālo reformu īstenošanu, it īpaši Konkurētspējas paktu un pensiju reformu, un ieguldījumus. Lietuvas gadījumā elastība tiek piešķirta, ņemot vērā, ka ir plānots īstenot reformas, kuras palielinās pensiju sistēmas ilgtspēju, pateicoties pastiprinātai indeksācijai un pakāpeniskai izdienas stāža palielināšanai. 4. Secinājums