LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 376/25

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Lauku attīstība un nodarbinātība Rietumbalkānu reģionā”

2011/C 376/05

Ziņotājs: Cveto STANTIČ

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2011. gada 19. un 20. janvāra plenārajā sesijā saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu nolēma sagatavot pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Lauku attīstība un nodarbinātība Rietumbalkānu reģionā”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Ārējo attiecību specializētās nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 8. septembrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 474. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 21. un 22. septembrī, ar 166 balsīm par, 1 balsi pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Dati, kas raksturo sociālo un ekonomisko stāvokli ES un Rietumbalkānu valstu (1) lauku rajonos, ir pretrunīgi un nav salīdzināmi, un tas daļēji izskaidrojams ar to, ka trūkst vienotas jēdziena “lauku rajoni” definīcijas. EESK tāpēc atbalsta ieceri ES līmenī saskaņot kritērijus jēdziena “lauku rajoni” definēšanai, lai varētu labāk salīdzināt gan lauku rajonus, gan īstenoto rīcībpolitiku un pasākumus.

1.2 Rietumbalkānu reģiona lauku rajonos ir daudz strukturālu, sociālu un ekonomisku problēmu, kuras var atrisināt ES lauku attīstības politikas un kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) ietvaros. EESK stingri iesaka Rietumbalkānu valstīm lauku attīstības politikas veidošanā izmantot ES pieredzi, ievērojot valstu īpašās problēmas un prioritātes.

1.3 Ļoti lieli Rietumbalkānu reģiona lauku rajoni joprojām ir reti apdzīvoti un to resursus neizmanto, savukārt pilsētās vērojama salīdzinājumā ļoti liela iedzīvotāju un ekonomiskās darbības koncentrācija. Šai tendencei ir negatīva ekonomiskā, sociālā, teritoriālā un ekoloģiskā ietekme. Tāpēc jāizstrādā un jāīsteno īpaši un ar attiecīgo rajonu saistīti pasākumi, lai tajos sekmētu ilgtspējīgu saimniecisko izaugsmi.

1.4 Rietumbalkānu reģionu lauku rajonu ekonomikai raksturīgas tādas iezīmes kā naturālā un daļēji naturālā lauksaimniecība, kas ir ļoti izplatīta, augsts bezdarba līmenis, slēptais bezdarbs un darbaspēka nepietiekama mobilitāte. Lauku rajonu vienīgās konkurences priekšrocības ir zemās darbaspēka izmaksas un augstvērtīgie dabas resursi. Uzņēmējdarbības attīstību ierobežo tādi faktori kā infrastruktūras nepietiekamā attīstība, kvalificēta darbaspēka trūkums, ierobežota piekļuve tirgum un finansējumam, nepietiekamais atbalsts ieguldījumiem un mazs uzņēmējdarbības potenciāls.

1.5 Rietumbalkānu valstu lauku rajonos būtisks lauku ekonomikas virzītājspēks un galvenais nodarbinātības avots joprojām ir ekstensīvā lauksaimniecība. Taču tā ir jāmodernizē, jāpaaugstina tās produktivitāte, un tas nozarē radīs darbaspēka pārpalikumu. Risinājums ir lauku ekonomikas dažādošana, lai mazinātu riskus, kas apdraud lauku mājsaimniecību ienākumus.

1.6 Lauku attīstības rīcībpolitika, kam jāsekmē lauku ekonomikas dažādošana, joprojām ir neatbilstoša un nesaskan ar ES lauku atbilstības politiku. Arī tad, ja valstis ir paredzējušas noteiktu rīcībpolitiku, politiskā nestabilitāte un biežās valdību maiņas neļauj nodrošināt nepārtrauktību un kavē tās īstenošanu. Vairumā valstu ir paredzēti līdzekļi lauku attīstībai, bet salīdzinājumā ar ES to apjoms joprojām ir neliels.

1.7 Pirmspievienošanās atbalsts lauksaimniecībai un lauku attīstībai (IPARD) joprojām ir nozīmīgākais lauku rajoniem sniegtās finansiālās palīdzības avots. Lielākā daļa valstu, pārņemot ES pašreizējo lauku attīstības modeli, sastopas ar grūtībām tā sarežģītības un darbietilpīgās ieviešanas kārtības dēļ. Tāpēc ES būtu jāapsver iespējas vienkāršot IPARD pārvaldības un kontroles principus un kārtību, lai atvieglotu pieejamo līdzekļu un pasākumu efektīvu izmantošanu.

1.8 Šķiet, ka vislielākais šķērslis, kas kavē piekļuvi IPARD, ir valsts un vietējā līmeņa pārvaldes un iestāžu un iespējamo atbalsta saņēmēju nepietiekamā veiktspēja. Valstu valdībām noteikti jāvelta vairāk pūļu, lai nostiprinātu iestādes un uzlabotu iespējamo atbalsta saņēmēju veiktspēju.

1.9 EESK arī iesaka pirmspievienošanās atbalstu lauku attīstībai izmantot elastīgāk, un, jo īpaši, lauksaimniecībai un lauku attīstībai paredzēto atbalstu darīt pieejamu, atsakoties no dalījuma kandidātvalstīs un iespējamās kandidātvalstīs. Tā kā stāvoklis valstīs nav vienāds, vairāk uzmanības jāvelta katras valsts pārvaldes veiktspējas un absorbcijas spējas novērtēšanai.

1.10 Lai varētu efektīvāk risināt tādas problēmas kā bezdarbs, nabadzība un atstumtība lauku rajonos, labāk jākoordinē dažādi rīcībpolitikas pasākumi un dažādi pieejamie fondi. Reģionālā politika var sniegt nozīmīgu papildu atbalstu lauku attīstības politikai, ja tās abas ir pareizi saistītas un tiek īstenotas saskaņoti.

1.11 Daži valstu īstenotās politikas pasākumi un citi pasākumi, kas būtu jānostiprina un labāk jākoordinē, ir šādi:

— aktīvas iekļaušanas politika: labāka piekļuve informācijai un konsultācijām par valsts atbalstu;

— darba tirgus politika: nodarbinātības līmeni var paaugstināt un reģionu atšķirības var mazināt, aktīvi īstenojot efektīvus pasākumus darba tirgū;

— izglītība un apmācība: nodrošināt izglītības iespējas visos līmeņos, cīnīties ar mācību skolā priekšlaicīgu pārtraukšanu, uzlabot jauniešu prasmes un kvalifikāciju, nodrošināt vajadzībām pielāgotu apmācību, lai mazinātu prasmju neatbilstību prasībām darba vietās;

— lauku attīstības politika: vairāk uzmanības jāvelta 2. asij un 3. asij, jo vairumā valstu 1. ass pasākumus jau īsteno (2).

1.12 Lauku rajonos pilsoniskajās sabiedrības nozīme ir ierobežota, kas izskaidrojams ar uzņēmējdarbības un organizatorisko prasmju trūkumu, demogrāfiskajām problēmām un salīdzinājumā ar pilsētām slikto sociālās infrastruktūras kvalitāti. Iespējamais risinājums varētu būt izveidot vietējo pilsoniskās sabiedrības organizāciju tīklus, lai aptvertu pietiekami lielu iedzīvotāju skaitu pietiekami lielā teritorijā. Tāpēc LEADER (3) pieeja varētu būt lietderīgs līdzeklis, lai uzlabotu pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanu.

1.13 Lai uzlabotu dzīves kvalitāti un rosinātu jauniešu nepamest lauku rajonus, to ekonomika ir jādažādo. Cenšoties sasniegt šo mērķi, svarīgākie uzdevumi joprojām ir ieguldījumi lauku infrastruktūrā, uz zinātnes atziņām balstītas lauksaimniecības saikne ar pārtikas rūpniecību, cilvēkkapitāla uzlabošana, uzņēmējiem labvēlīga vide un sociālo pakalpojumu pilnveidošana. Labas iespējas paver arī lauku tūrisms un ekotūrisms, kurš balstās uz bagātīgo kultūras, vēstures un dabas mantojumu.

2. Ievads un pamatojums

2.1 Jēdziena “lauku rajoni” definīcija

2.1.1 Iztirzājot tematu, grūtības rada arī tas, ka ES līmenī nav vienotas jēdziena “lauku rajoni” definīcijas. Atsevišķās valstīs ir dažādas oficiālās definīcijas, kurās lietoti dažādi kritēriji, piemēram, apdzīvotības blīvums, ekonomika, kurā galvenā nozīme ir lauksaimniecībai, nošķirtība, svarīgāko pakalpojumu pieejamības trūkums utt. Lai varētu veikt starptautisku salīdzināšanu, bieži lieto Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas izstrādāto definīciju. Arī Rietumbalkānu reģiona valstis pēdējā laikā savu statistiku pielāgo minētajai metodoloģijai.

2.1.2 EESK tāpēc atbalsta ieceri ES līmenī saskaņot kritērijus jēdziena “lauku rajoni” definēšanai. Tas ļautu labāk salīdzināt un pārraudzīt īstenoto rīcībpolitiku un pasākumu efektivitāti.

2.2 Lauku attīstība Eiropas Savienībā kā svarīgs kopējās lauksaimniecības politikas (KPL) un tās turpmākās reformas elements

2.2.1 Tā kā gandrīz 60 % ES iedzīvotāju dzīvo lauku rajonos, kas veido 90 % no ES teritorijas, lauku attīstība Eiropas Savienībai ir īpaši svarīga politikas joma. Lauku attīstības finansējums ļauj īstenot ļoti dažādus pasākumus. Pašreizējā ES modeļa pamatā ir četras prioritāšu asis, kas ļauj dalībvalstīm un reģionālajām pašvaldībām rīkoties pietiekami elastīgi un pielāgot rīcībpolitiku to konkrētajām vajadzībām.

2.2.2 Līdzsvarota teritoriālā attīstība ir viens no KPL turpmākās reformas mērķiem. Tāpēc EESK ir pārliecināta — ja Eiropas turpmākā lauksaimniecības un lauku attīstības politika būs vērsta uz inovāciju un konkurētspēju, tā pavērs jaunas iespējas uzņēmējdarbībai, sekmēs darbavietu skaita palielināšanos un ienākumu gūšanas iespēju dažādošanu lauku rajonos (4).

2.3 Lauku attīstības politikas ietekme uz Rietumbalkānu valstu ekonomiku

2.3.1 Ievērojot lauku rajonu lielumu un to iedzīvotāju proporciju no iedzīvotāju kopskaita (5), kā arī lauksaimniecības būtisko nozīmi tautsaimniecībā, ir skaidrs, ka lauku attīstībai jākļūst par ļoti svarīgu politikas jomu arī Rietumbalkānu reģionā.

2.3.2 Rietumbalkānu reģiona lauku rajonos ir daudz strukturālu, sociālu un ekonomisku problēmu, piemēram, zems ienākumu līmenis, nodarbinātības iespēju trūkums, dzīves kvalitātes pasliktināšanās, iedzīvotāju skaita samazināšanās utt. Tās var sekmīgi risināt ar atbilstošu lauku attīstības politiku, balstoties uz komplekso ES sistēmu lauku attīstības jomā.

3. Dažas kopīgas Rietumbalkānu reģiona lauku rajonu iezīmes — svarīgākie faktori, kas ietekmē to ekonomisko potenciālu

3.1 Rietumbalkānu reģions ar tā augu un dzīvnieku valsts neatkārtojamo bagātību ir viens no Eiropas reģioniem, kur ir vislielākā bioloģiskā daudzveidība. Rietumbalkānu reģionā sastopami ļoti dažādi dabiskie biotopi, sākot ar piekrastes lagūnām un mitrājiem un beidzot ar Vidusjūras reģiona mežiem, kalnu pļavām un ganībām, saldūdens mitrājiem un karsta veidojumiem.

3.2 Iedzīvotāju skaita samazināšanās, galvenokārt attālos un mazāk auglīgos rajonos, un iedzīvotāju novecošana (izņemot Albāniju un Kosovu) ļoti negatīvi ietekmē darba tirgu lauku rajonos. Visām reģiona valstīm raksturīga attīstības tendence ir migrācija no lauku rajoniem uz pilsētas teritorijām un piekrastes zonām, kā arī uz ārzemēm. Uz lauku rajoniem pārceļas galvenokārt pensionāri vai bēgļi.

3.3 Lauku ekonomikas turpmākās izredzes būtiski ietekmē nelabvēlīgā izglītības struktūra, ekonomiski aktīvo iedzīvotāju zemais kvalifikācijas līmenis un nepietiekamās zināšanas un prasmes. Darba tirgum raksturīga darbaspēka nepietiekama mobilitāte un tāpēc nespēja rast citas nodarbinātības un ienākumu gūšanas iespējas.

3.4 Vairumā lauku rajonu galvenais lauksaimnieciskās darbības veids ir zemas intensitātes lopkopība un zemkopība. Lauksaimniecībā nodarbināto daļa salīdzinājumā ar ES valstīm ir viena no lielākajām.

3.5 Lauku mājsaimniecībām, īpaši tām, kuru līdzekļi ir ierobežoti, ir grūti piekļūt lauksaimniecības, darba un finanšu tirgum, kā arī informācijai un zināšanām. Tāpēc ievērojami samazinās to izredzes izvairīties no nabadzības draudiem.

3.6 Lauku rajoniem galvenās problēmas ir ekonomiskās darbības un ienākumu gūšanas nepietiekamā dažādība un mazais nodarbināto skaits privātajā sektorā. Saimniecisko pakalpojumu sniegšana un sociālā infrastruktūra ir nepietiekama un vāji attīstīta. Tas ietekmē lauku iedzīvotāju dzīves kvalitāti un lauku rajonu konkurētspēju un sociālo struktūru.

4. Lauksaimniecība joprojām ir būtisks Rietumbalkānu reģiona lauku ekonomikas virzītājspēks

4.1 Kaut arī lauksaimniecības daļa ekonomikā kopš 2000. gada samazinās, Rietumbalkānu reģionā tā tomēr ir lielāka nekā vidēji ES — gan pievienotās vērtības, gan nodarbinātības ziņā.

4.2 Lielākajā daļā Rietumbalkānu valstu vispārēja lauksaimniecības iezīme ir mazas privātās lauku saimniecības un to sadrumstalotība. Vidējais lauku saimniecības lielums ir no 1,2 hektāriem Albānijā līdz mazāk kā 4 hektāriem Serbijā. Citi faktori, kas kavē lauksaimniecības attīstību, ir: vāji attīstītas tirgus struktūras, neatbilstoša infrastruktūra, mazs tirgum ražotās produkcijas īpatsvars, zināšanu un prasmju trūkums un nespēja ievērot pārtikas nekaitīguma standartus.

4.3 Sabiedrībā notiekošo pārmaiņu un pat dažās valstīs notikušā kara dēļ lauksaimnieciskā ražošana samazinājās, bet kopš 2000. gada tā atkal pieaug galvenokārt tāpēc, ka veikti ieguldījumi ražošanas tehnoloģijā. Vairumā valstu tomēr joprojām saražo mazāk nekā laika posmā pirms pārmaiņām. Neraugoties uz dažiem trūkumiem, vairumā Rietumbalkānu reģiona valstu apstākļi ir diezgan piemēroti, lai nodarbotos ar lauksaimniecību (salīdzinoši zemas darbaspēka izmaksas, zemes un ūdens resursi, labi klimatiski apstākļi un augsne noteiktu produktu, piemēram, tabakas, dažu augļu un dārzeņu šķirņu, vīna, labības un gaļas ražošanai).

4.4 Balkānu pussalas ziemeļu daļā ir arī lauksaimnieciski reģioni ar ļoti augstu ražību un labi integrētu ekonomiku (Savas baseins, Donavas baseins, Panonijas līdzenums). Minētajā reģionā ir labvēlīgi augsnes un klimata apstākļi, lai nodarbotos ar kapitāla ietilpīgu lauksaimniecisko ražošanu. Tur ir arī atbilstošs cilvēkkapitāls, attīstīta uzņēmējdarbība, pietiekami daudzveidīga rūpniecība un labi attīstīta infrastruktūra.

5. Ar lauksaimniecību nesaistīto lauku attīstības problēmu risināšana

5.1 Lauksaimniecības devums iekšzemes kopproduktā nav tieši atbilstošs lielajai daļai ekonomiski aktīvo iedzīvotāju, kas nodarbināti lauksaimniecībā.

5.2 Tāpēc lauku ekonomikai turpmāk jāspēj piedāvāt citas nodarbinātības iespējas tiem, kuriem vairs nebūs darba lauksaimniecībā.

5.3 Rūpniecības uzņēmumu dibināšana lauku rajonos bieži ir bijis efektīvs līdzeklis, lai radītu jaunas darba iespējas un nodrošinātu papildu ieņēmumus. Līdzšinējā pieredze arī liecina, ka ieguldījumi lauku saimniecībās, modernizācija, apmācība un vides pasākumi ļauj paaugstināt nodarbinātības līmeni un samazināt slēpto bezdarbu lauku saimniecībās. Nozares ar lielu izaugsmes potenciālu ir: pārstrādes rūpniecība, produktu ar aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi ražošana, ekoloģiski tīras pārtikas ražošana, lauku tūrisms, amatniecība, koka izstrādājumu ražošana un atjaunīgas enerģijas ražošana, kā arī ļoti dažādi veselības aprūpes un sociālie pakalpojumi.

5.4 Lai attīstība laukos noritētu ātrāk, vairāk un efektīvāk līdzekļi ir jāiegulda, lai nodrošinātu sabiedriskos labumus un pakalpojumus: jāuzlabo ceļi un apūdeņošanas infrastruktūra, jāpilnveido uzņēmējdarbības vide un efektīvi jānodod informācija, zināšanas un tehnoloģijas.

6. Lauksaimniecības un lauku attīstības politika saistībā ar pievienošanos Eiropas Savienībai

6.1 Visas reģiona valstis izteikti vēlas pievienoties Eiropas Savienībai. Tāpēc tām visām ir jārisina līdzīgas problēmas, pārveidojot un modernizējot ļoti sadrumstalotās lauksaimniecības un pārtikas ražošanas nozares, lai nodrošinātu to konkurētspēju ES tirgū.

6.2 Pēdējos Eiropas Komisijas progresa ziņojumos (6) par lauksaimniecību un lauku attīstību norādīts, ka vairumam Rietumbalkānu reģiona valstu jāturpina pūliņi, lai nodrošinātu lielāku atbilstību ES lauksaimniecības acquis un ES lauku attīstības politikai.

6.3 Salīdzinājumā ar Eiropas Savienību līdzekļu apjoms, ko Rietumbalkānu valstis atvēl lauksaimniecības atbalstam, joprojām ir diezgan mazs. Rietumbalkānu reģionā īsteno ļoti dažādus pasākumus un izmanto dažādus atbalsta mehānismus. Pēdējos gados no lauksaimniecības budžeta līdzekļi galvenokārt piešķirti tiešam ražotāju atbalstam.

6.4 ES finansiālā palīdzība

6.4.1 Pirmspievienošanās atbalsts lauksaimniecībai un lauku attīstībai (IPARD (7) ir Pirmspievienošanās instrumenta IPA (lielāks ES instruments, lai palīdzētu sagatavoties dalībai ES un sniegtu palīdzību pirms pievienošanās) piektais komponents. IPARD līdzekļus var saņemt vienīgi valstis ar kandidātvalsts statusu (Horvātija, Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika un Turcija).

6.4.2 EESK vēlētos pievērst uzmanību īpašajām grūtībām, ar kurām Rietumbalkānu valstis saskaras, īstenojot lauku attīstībai paredzētās pirmspievienošanās palīdzības programmas. Pasākumus, kas nepieciešami ieguldījumu veikšanai IPARD ietvaros, ir grūti īstenot, jo jābūt izveidotām visām vietējām struktūrām, kuras veic īstenošanu un pārbaudes (IPARD pārvaldība un atbildība par to ir pilnībā decentralizēta, ES iestādes veic tikai pēckontroli). Tāpēc daudzus projektus noraida un gan valstij, gan potenciālajiem saņēmējiem sagatavošanas posmā ir jāiegulda daudz līdzekļu.

6.4.3 IPARD pārvaldību un kontroles principus un kārtību varētu vienkāršot, lai rosinātu Rietumbalkānu valstis efektīvāk izmantot pasākumus, kas tieši ietekmētu lauku attīstību, piemēram, lauku infrastruktūras uzlabošana, ekonomiskās darbības dažādošana un apmācība (IPARD 3. ass).

6.4.4 Būtisks iemesls, kāpēc ES līdzekļu apgūšana norit lēni, ir arī nepietiekamā administratīvā kapacitāte un atbilstošu iestāžu trūkums valsts un jo īpaši vietējā līmenī, un tas mazina spēju absorbēt pirmsiestāšanās līdzekļus. Atbilstošu vispārēju pakalpojumu trūkums (būvatļaujas saņemšana, zemesgrāmatas, neatbilstoši augu aizsardzības un veterinārie pakalpojumi utt.) arī ir iemesls, kāpēc panākumi pēdējos uzaicinājumos iesniegt lauku attīstības projektus ir bijuši nelieli.

6.4.5 Vēl viens šķērslis, kas kavē ES līdzekļu efektīvāku izlietošanu, ir potenciālo atbalsta saņēmēju nepietiekamā veiktspēja. To varētu uzlabot, veidojot efektīvākus tālākās izglītības un konsultatīvos dienestus.

6.4.6 Stāvoklis dažādās valstīs ir atšķirīgs, un tas ne vienmēr ir saistīts ar pievienošanās procesā gūtajiem panākumiem vai kandidātvalsts statusu. EESK tāpēc iesaka pirmspievienošanās atbalstu lauku attīstībai izmantot elastīgāk, un, jo īpaši, atbalstu darīt pieejamu, atsakoties no dalījuma kandidātvalstīs un iespējamās kandidātvalstīs, un vairāk ņemt vērā katras valsts administratīvās kapacitātes un absorbcijas spējas novērtējumu.

7. Darba tirgus Rietumbalkānu reģiona lauku rajonos

7.1 Vairumā Rietumbalkānu reģiona valstu darba tirgum lauku rajonos raksturīgas šādas kopīgas pazīmes:

— lielākā daļa nodarbināto ir lauksaimniecībā strādājošie, savukārt pakalpojumu sektorā nodarbināto un pašnodarbināto (izņemot pašnodarbinātos lauksaimniecībā) proporcija ir daudz mazāka nekā vidējais rādītājs;

— nepilna darba laika darbs un sezonas darbs ļoti bieži ir vienīgais ienākumu avots vairumam lauku iedzīvotāju;

— sabiedrības novecošanas un skolu priekšlaicīgi pametušo skaita pieauguma dēļ ir izveidojusies nelabvēlīga izglītības struktūra un trūkst zināšanu un prasmju;

— ar lauksaimniecību nesaistītu darba iespēju trūkums palielina atkarību no sezonālā darba un veicina slēpto bezdarbu;

— visneaizsargātākās grupas, kuras apdraud iespēja tikt atstumtām no darba tirgus, ir jaunieši, sievietes, vecāka gadagājuma cilvēki, mazākumtautības (romi) un kara bēgļi. Dažas no šīm kategorijām ne vienmēr reģistrē kā bezdarbniekus (“slēptais bezdarbs”);

— laukstrādnieki reti ir iesaistīti dažādās valdību īstenotajās nodarbinātības programmās. Šādas programmas ir labāk jāpopularizē, un jāizveido ar tām saistīti konsultatīvie dienesti.

8. Ar lauku attīstību un nodarbinātību saistītās stratēģijas un rīcībpolitika

8.1 Valstu pašreizējo rīcībpolitiku, kas saistīta ar laukiem, raksturo šādas pamatiezīmes: nepietiekama politiskā izpratne, nepietiekama izpratne par ES lauku attīstības koncepciju, integrētas pieejas un plānošanas struktūru trūkums, politikas vertikālās un horizontālās koordinācijas trūkums un slikta ministriju sadarbība lauku attīstības jomā.

8.2 Valstu rīcībpolitikā lauku attīstības jomā pietiekama uzmanība nav veltīta dažām būtiskām problēmām un attīstības iespējām: nav paredzēti pietiekami stimuli bioloģiskās lauksaimniecības uzņēmumiem, ģenētisko resursu izmantošanai, mežsaimniecībai, tūrismam utt. Netiek risinātas arī problēmas, kas saistītas ar mazāk labvēlīgiem apgabaliem un daļēji naturālām saimniecībām.

8.3 Lauku attīstības politika, ko papildina reģionālā politika un atbilstošas nozaru darbības programmas var būtiski sekmēt nodarbinātības līmeņa paaugstināšanos un ciešāku sociālo integrāciju lauku rajonos. Laba reģionālā politika var sniegt nozīmīgu papildu atbalstu, lai stiprinātu trūcīgākos lauku reģionus.

8.4 Salīdzinājumā ar Eiropas Savienību reģionālā politika vairumā attiecīgo valstu ir vēl nepilnīgāka nekā lauku attīstības politika. Tāpēc vajadzīga saskaņotāka pieeja un jāuzlabo politikas un pieejamo līdzekļu izlietošanas koordinācija, apvienojot dažādus līdzekļus (valsts līdzekļus, ES līdzekļus, līdzekļu devēju piešķiro finansējumu).

8.5 Politiskā nestabilitāte un biežās valdību maiņas vairumā reģiona valstu neļauj nodrošināt dažādu rīcībpolitiku un lauku attīstības pasākumu īstenošanas nepārtrauktību.

9. Pilsoniskās sabiedrības organizāciju nozīme lauku attīstībā

9.1 EESK atzinumā par tematu “Pilsoniskā sabiedrība lauku rajonos” (8) norādīja uz vairākām problēmām un uzdevumiem saistībā ar pilsoniskās sabiedrības organizāciju attīstību lauku rajonos, jo īpaši, jaunajās dalībvalstīs. Minētās problēmas ietver šķēršļus, kas kavē piekļuvi zināšanām un informācijai, uzņēmējdarbības prasmju trūkumu, demogrāfiskās problēmas un sociālās infrastruktūras kvalitāti, kas ir zemāka nekā pilsētās.

9.2 Vairākos EESK atzinumos analizēti tādi jautājumi kā Rietumbalkānu reģiona pilsoniskās sabiedrības statuss un nozīme, kā arī problēmjautājumi, ar kuriem saskaras pilsoniskā sabiedrība (9). Kaut arī katrai valstij ir īpašas problēmas, kas saistītas ar tiesību normām, valsts finansējumu pilsoniskās sabiedrības organizācijām un to fiskālo statusu, pilsoniskā un sociālā dialoga līmeni, dažas problēmas reģionam un jo īpaši lauku rajoniem ir kopīgas:

— kopumā trūkst spēcīgu pilsoniskās sabiedrības tradīciju;

— pilsoniskās sabiedrības organizācijām veltītais publiskais finansējums parasti ir nepietiekams un nav pietiekami pārredzams;

— ES nesen paredzējusi finansējumu, lai sniegtu tehnisko palīdzību Rietumbalkānu reģiona pilsoniskās sabiedrības organizācijām (10), bet tas vēl nesniedz vēlamos rezultātus;

— kopumā dažādās jomās ir jāuzlabo veiktspēja un jāattīsta īpašas zināšanas un prasmes;

— vietējā un reģionālajā līmenī vērojams, ka vietējās pašvaldības neizprot, kādas priekšrocības ir sadarbībai ar pilsonisko sabiedrību;

— informācijas līmenis pilsētās un laukos: pilsoniskās sabiedrības organizācijas darbojas galvenokārt vai nu galvaspilsētā, vai arī vēl divās vai trīs pilsētās, un lauku rajonos nezina par pilsoniskās sabiedrības nozīmi un tās darbību;

— vairums pilsoniskās sabiedrības organizāciju, arī lauksaimnieku organizācijas, ir sadrumstalotas un nevis sadarbojas, bet gan tās negatīvi ietekmē savstarpēja konkurence. Tas liedz šīm organizācijām izveidot ietekmīgas lobētāju grupas.

9.3 Rietumbalkānu reģiona lauku rajonos tradicionāli darbojas šādas pilsoniskās sabiedrības organizācijas: reliģiskas grupas un mazākumtautību apvienības, ugunsdzēsēju, mednieku un zvejnieku apvienības, kultūras un mākslas organizācijas, sporta klubi, sieviešu organizācijas u.c. To ģeogrāfiskais izvietojums nav viendabīgs, taču nav šaubu, ka vislabāk organizētas ir reliģiskās grupas un mazākumtautības, kas prasmīgi aizstāv savas intereses,

9.4 Lēmēji ne vienmēr pietiekami atzīst, ka šīs organizācijas varētu aktīvāk iesaistīt programmās, kuru mērķis ir saglabāt nemateriālo kultūras mantojumu un vidi. To ietekme uz attīstības iniciatīvām ir maza un nepārsniedz vietējās kopienas (ciema) šaurās robežas Sadarbība augstākā līmenī nenotiek.

9.5 Līdzekļu devēju projektu īstenošana likusi izveidot jauna veida pilsoniskās sabiedrības organizācijas, kuru galvenais mērķis ir nodot informāciju un zināšanas tādās jomās kā pievienošanās politika, lauksaimniecība, vide, cilvēktiesību aizsardzība u.c. Līdzekļu devēju atbalstam samazinoties, daudzas no šīm organizācijām ir pārtraukušas darbību.

9.6 Lauksaimnieku organizāciju nozīme: pārmaiņu periodā vecā kooperatīvu sistēma no sociālisma laikiem vairāk vai mazāk izjuka. Vēlāk daudzi līdzekļu devēju projekti, kuru mērķis galvenokārt bija lauksaimnieciskās ražošanas modernizācija, rosināja, ka lauksaimniekiem ir jāveido apvienības, vai to veidošanu pat izvirzīja par nosacījumu. Pašlaik lauksaimnieku un ražotāju dažādo apvienību patiesā ietekme uz lauksaimniecības un lauku attīstības politiku ir diezgan maza. Vairums šo organizāciju tomēr veic nozīmīgu darbu, nododot zināšanas, sniedzot dažādus konsultāciju pakalpojumus un popularizējot lauksaimniecības ražojumus.

9.7 LEADER pieeja lauku attīstībai liecina, ka sadarbība un dialoga veicināšana vietējā līmenī var sekmēt pilsoniskās sabiedrības līdzdalību vietējās attīstības stratēģiju sagatavošanā un īstenošanā. LEADER raksturīgā augšupējā un uz partnerību vērstā pieeja, iesaistot dažādas vietējā līmeņa ieinteresētās personas, daudzās ES valstīs ļāvusi sasniegt cerīgus rezultātus, un to uzskata par lietderīgu instrumentu, lai veicinātu nodarbinātību lauku rajonos.

10. Jautājumi, kas jārisina, lai panāktu lielāku lauku ekonomikas dažādību

10.1 Daudzveidīga un uz zinātnes atziņām balstīta lauksaimniecība

10.1.1 Lauksaimnieciskās ražošanas intensifikācija un tehnoloģiski uzlabojumi paver jaunas nodarbinātības iespējas dažādās ar to saistītajās darbības jomās, piemēram, transports, iepakošana, uzglabāšana, mehānisko iekārtu tirdzniecība un apkope, kvalitātes kontrole utt.

10.1.2 Diversifikācija pašā lauksaimniecības nozarē, cenšoties palielināt lauksaimniecisko ražojumu pievienoto vērtību (bioloģiskā lauksaimniecība, augstvērtīgas pārtikas un gaļas ražošana, produkti ar aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, mājas apstākļos ražota tradicionālā pārtika utt.), arī var pavērt iespējas turpmākai attīstībai un slēptā bezdarba mazināšanai.

10.2 Ieguldījumi lauku infrastruktūrā

Kvalitatīva infrastruktūra, piemēram, ceļi, ūdens un elektroenerģijas apgāde, informācijas un telekomunikācijas pakalpojumi var sekmēt gan lauksaimniecības uzņēmumu, gan ar to nesaistītu uzņēmumu attīstību. Kvalitatīva infrastruktūra arī paaugstina dzīves līmeni lauku mājsaimniecībās, jo tā palielina mobilitātes iespējas un uzlabo sociālo pakalpojumu, arī veselības aprūpes un izglītības pieejamību.

10.3 Cilvēkkapitāla attīstība

Ja lauku rajonos darbaspēks būs izglītotāks un spēs labāk pielāgoties, tam būs vairāk iespēju atrast darbu, kas nav saistīts ar lauksaimniecību. Īpaši svarīgi ir nodrošināt, ka arodizglītības programmas atbilst lauku diversifikācijas programmu prasībām. Īpaši nozīmīgas ir mūžizglītības, vadības zinību un prasmju apguves un uzlabošanas programmas.

10.4 Uzņēmējdarbībai labvēlīgas vides veidošana

10.4.1 Uzņēmējdarbības veicināšana un straujāka mazu un vidēju uzņēmumu (MVU) izveide lauku rajonos arī palīdzētu dažādot ekonomisko darbību un novērst to, ka jaunieši pamet lauku rajonus. Nepiemērota nodokļu sistēma, neefektīvs uzņēmumu reģistrācijas process, slikta infrastruktūra un izglītotu jauniešu trūkums — tie ir faktori, kas rada šķēršļus jauniem ieguldījumiem un jauniem uzņēmumiem.

10.4.2 Lauku iedzīvotāju vajadzībām atbilstošu kredītpakalpojumu pieejamība joprojām ir īpaša problēma. Bankas un citas finanšu iestādes ir jārosina atvieglot līdzekļu aizdošanu lauksaimniecībai. Tas ir svarīgi arī saistībā ar IPARD līdzfinansēšanas noteikumiem.

10.5 Efektīvu tālākās izglītības un konsultatīvo dienestu izveide

Tālākās izglītības un konsultatīvajiem dienestiem turpmāk būtu jāmaina pieeja un lauksaimniekiem jāsniedz nevis tehniskas konsultācijas, bet jāpievēršas novatoriskākai un uz pieprasījumu orientētai zināšanu un informācijas nodošanai. Mūsdienīgiem tālākās izglītības dienestiem jāspēj apmierināt dažādu lauku iedzīvotāju grupu (patērētāju, uzņēmēju, lauksaimnieku, trūcīgo iedzīvotāju utt.) vajadzības un arī jāpalīdz lauku iedzīvotājiem pieņemt jaunas politikas principus un noteikumus.

10.6 Kooperatīvu atjaunošana, pilnveidojot nepieciešamo institucionālo sistēmu, attīstot to cilvēkresursus un īstenojot atbalsta programmas

Kooperatīvi ir ierastas lauku sabiedrības organizācijas, kam var būt svarīga nozīme sociālā kapitāla vairošanā lauku rajonos. Tie paver jaunas nodarbinātības iespējas, nodrošina papildu ienākumus un ļauj cilvēkiem aktīvi piedalīties kopienas attīstībā. Sociālo uzņēmumu attīstība arī var pavērt iespējas radīt jaunas darbavietas, jo īpaši sievietēm un jauniešiem, kas ir visneaizsargātākās grupas.

10.7 Augšupējas pieejas (piemēram, LEADER programma) veicināšana

Jāuzlabo saikne starp dažādiem ar laukiem saistītiem dalībniekiem un jāpilnveido to darbības koordinācija gan vertikāli (pārvaldes iestādes dažādos līmeņos — valsts, reģionālajā un vietējā līmenī), gan horizontāli (uzņēmēji, profesionālās apvienības, lauksaimnieki utt.). Vietējās attīstības politika jāīsteno, vairāk koordinējot attiecīgo iestāžu darbību un pieņemot lēmumus augšupēji.

10.8 Tūrisms un lauku tūrisms

10.8.1 Lauku tūrisms var būt nozīmīgs attīstības rosinātājs lauku rajonos. Rietumbalkānu reģionā ir labi saglabāts dabas, kultūras un vēstures mantojums, tur ir ļoti kvalitatīva pārtika, un tas atrodas diezgan tuvu ES tūrisma tirgiem. Ekotūrisms un jaunās ilgtspējīgas attīstības tendences, kas saistītas ar veselīgu vidi un dzīvesveidu (arī “ekoloģiski produkti” un ekoloģiski tīra pārtika, piemēram, liellopu gaļa, ārstnieciskie augi, meža augļi, sēnes utt.), organiski iekļaujas reģiona kultūras un dabas mantojumā.

10.8.2 Mūsdienīgi un aktīvi lauku tūristi tomēr pieprasa augsta kvalitātes pakalpojumus, ērtas uzturēšanās vietas un dažādus atpūtas un kultūras pasākumus. Lauku tūrisma attīstību joprojām kavē vairāki šķēršļi: slikta infrastruktūra, nepietiekami attīstīti reģionālo ražojumu (suvenīru) zīmoli, nepietiekamas izmitināšanas iespējas un tās kvalitāte, norāžu uz tūristu piesaistes objektiem un tūrisma objektu pārvaldības trūkums utt.

10.9 Pārrobežu projekti arī varētu turpmāk būt piemērots līdzeklis, lai labāk izmantotu vietējās attīstības potenciālu (kopēja ceļu infrastruktūra, enerģētikas tīkli, tūrisma objekti, vietējie zīmoli utt.).

10.10 Atjaunīgā enerģija — potenciāls nodarbinātības un ienākumu avots

Vairums atjaunīgas enerģijas ražošanas iekārtu atradīsies lauku rajonos: piemēram enerģijas kultūru ražošana, biogāzes iekārtas, biodegvielas ražotnes, granulu un brikešu ražotnes, vēja enerģijas iekārtas utt. Šīs ražotnes būs ne tikai jāuzceļ, bet to darbības laikā tās būs arī jāuztur kārtībā un jāveic apkope, un tas nodrošinās papildu nodarbinātības un ienākumu gūšanas iespējas.

Briselē, 2011. gada 21. septembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Albānija, Bosnija un Hercogovina, Horvātija, Bijusī Dienvidslāvijas Maķedonijas Republika, Kosova saskaņā ar ANO Drošības padomes rezolūciju Nr. 1244/1999, Melnkalne un Serbija.

(2) 1. ass — lauksaimniecības konkurētspējas uzlabošana, 2. ass — vide un zemes apsaimniekošana, 3. ass — dzīves kvalitātes uzlabošana lauku rajonos un lauku ekonomikas dažādošana un 4. ass — LEADER pieeja.

(3) ES programma, kuras nosaukums ir franču valodas akronīms (Liaison Entre Actions de Développement de l'Economie Rurale), kas nozīmē “Lauku ekonomikas attīstības pasākumu savstarpējā saistība”.

(4) EESK atzinums OV C 132, 3.5.2011., 63. lpp., “KLP nākotne”, skatīt 3.3.4. punktu.

(5) Visu Rietumbalkānu valstu teritorija aptver 264 462 km2 (6 % no ES teritorijas). Iedzīvotāju skaits sasniedz 26,3 miljonus, un no tiem 50 % dzīvo lauku rajonos. Vidējais iedzīvotāju blīvums ir 89,2 cilvēki uz vienu km2, un tas ir daudz zemāks nekā ES vidējais rādītājs (114,4).

(6) Eiropas Komisijas progresa ziņojumi, 2010. gada novembris (http://ec.europa.eu/enlargement/press_corner/key-documents/reports_nov_2010_lv.htm).

(7) Pirmspievienošanās instruments lauku attīstībai, IPARD (Instrument for Pre-Accession Assistance – Rural Development), paredzēts deviņiem pasākumiem trīs prioritārajos virzienos: 1. — “Tirgus efektivitātes paaugstināšana un ES standartu ieviešana”, 2. — “Sagatavošanas darbības lauksaimniecības un vides pasākumu īstenošanai” un LEADER, 3. — “Lauku ekonomikas attīstība”. Tā ietvaros atbalsta sniegšanai no 2007. līdz 2013. gadam piešķirts 1 miljards euro. Kopumā pirmspievienošanās instrumentam (IPA) no 2007. līdz 2013. gadam kopumā piešķirti vairāk nekā 10 miljardi euro.

(8) EESK atzinums OV C 175, 28.7.2009., 37. lpp., “Pilsoniskā sabiedrība lauku rajonos”.

(9) Atzinumi: OV C 18, 19.1.2011., 11. lpp., OV C 317, 23.12.2009., 15. lpp., OV C 224, 30.8.2008., 130. lpp., OV C 204, 9.8.2008., 120. lpp., OV C 27, 3.2.2009., 140. lpp., OV C 44, 16.2.2008., 121. lpp.,

(10) Programma “Atbalsts pilsoniskajai sabiedrībai”.