ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
I.

Jo īpaši ņem vērā: a) visu 3. panta 2. punktā noteikto dokumentu esību pieteikumā; b) vajadzību pēc pasažieru un/vai kravas pārvadājumu pakalpojumiem; c) vajadzību palielināt konkurenci tirgū; d) vai ir apmierinātas visas būtiskās pieprasījuma kategorijas minēto pakalpojumu jomā; e) to reģionu intereses, kas atrodas tālu no galvenajām Eiropas Savienības lidostām, piešķirot satiksmes tiesības uz/no šiem reģioniem; f) starptautisko gaisa pakalpojumu nolīgumu noteikumus starp Slovākijas Republiku un trešām valstīm un pasākumus, kas izriet no memoranda vai sarunu protokola starp Slovākijas Republikas civilās aviācijas iestādēm un attiecīgo trešo valsti; g) iespējamo ietekmi uz trešās valsts pārvadātāju, kas rastos, piešķirot satiksmes tiesības Kopienas pārvadātājam, un uz iespējamo gaisa pārvadājumu tirgus attīstību attiecīgajā maršrutā; h) Slovākijas Republikas gaisa pārvadājumu politiku un jauno pakalpojumu iespējamo ietekmi uz gaisa pārvadājumu attīstību; i) vajadzību atbalstīt gaisa tranzīta pakalpojumus pāri Slovākijas Republikas teritorijai; j) to, kā līdz šim satiksmes tiesības ir izmantojis Slovākijas Republikas noteiktais Kopienas pārvadātājs un/vai pārvadātājs no attiecīgas trešās valsts (lidojumu grafiks, regularitāte, izmantotais gaisa kuģis, cenu politika, pasažieru un/vai kravas pārvadājumu statistika, iepriekšējo punktu, starpposmu un turpmāko punktu izmantošana, kā attiecīgie pārvadājumu pakalpojumi ir savienoti ar citiem tīkliem, tranzīta plūsmas apjomi un labums, ko gūst Slovākijas Republikas lidostas, u.c.).
4.

Priekšlikuma 18. panta 1. punkta otrajā daļā ir paredzēts īpašs pienākums ievērot konfidencialitāti attiecībā uz personām vai iestādēm, izņemot gadījumus, kad tām, pamatojoties uz to funkciju izpildi Kopienas iestādēs vai struktūrās, vai dalībvalstīs, ir vajadzīga piekļuve minētajai informācijai. Tiek pieņemts, ka tas neietekmē datu subjekta tiesības gūt piekļuvi tādiem personu datiem, kas uz to attiecas, ja vien nevar piemērot kādu no attiecīgiem izņēmumiem, kas faktiski būtu jānosaka katrā gadījumā atsevišķi (Direktīvas 95/46/EK 13. pants un Regulas (EK) Nr. 45/2001 20. pants).
39.

(43.2) uzsver vietējo pašvaldību un reģionu būtisko lomu sekmīgā migrantu un bēgļu integrācijā un aicina lielāku uzmanību pievērst integrācijas politikai ES līmeņa diskusijās par migrāciju. RK stingri atbalsta CoFoE priekšlikumu palielināt ES finansiālo, loģistikas un operatīvo atbalstu, tostarp vietējām pašvaldībām, reģionālajām pašvaldībām un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, migrantu un patvēruma meklētāju pirmās uzņemšanas pārvaldībai, tostarp īpašu atbalstu nepavadītu nepilngadīgu migrantu uzņemšanai, kas veicinātu bēgļu un atbilstīgu migrantu efektīvu integrāciju ES vai neatbilstīgu migrantu repatriāciju; norāda, ka šajā saistībā varētu būt jāgroza LESD 79. panta 4. punkts, lai nodrošinātu stimulus un atbalstu ne tikai dalībvalstu rīcībai, bet, pilnībā ievērojot subsidiaritātes principu, arī to vietējām un reģionālajām pašvaldībām nolūkā veicināt to trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri to teritorijā uzturas likumīgi, neatkarīgi no viņu izcelsmes valsts;
7.

atzinīgi vērtē to, ka liela nozīme ir piešķirta iekļautībai, un atzīst, ka Eiropas Jaunatnes gada mērķus var sasniegt tikai tad, ja tiek ņemtas vērā visu jauniešu vajadzības un vēlmes visā to daudzveidībā un ja centīsimies nodrošināt vienlīdzīgas iespējas. Tas ietver arī jauniešus no laukiem, nomalēm un mazāk attīstītiem reģioniem, kā arī sociāli daudzveidīgas grupas un cilvēkus, kas ir neaizsargāti savas sociālekonomiskās vides, dzimuma, rases, reliģijas, seksuālās orientācijas, izcelsmes vai invaliditātes dēļ;
17.

norāda, ka preses brīvības un plurālisma ierobežošana un manipulēšana ar informāciju, ko ir atvieglojusi mūsdienīgo tehnoloģiju un sociālo plašsaziņas līdzekļu attīstība, negatīvi ietekmē demokrātijas īstenošanu visos pārvaldības līmeņos. Tāpēc ļoti svarīga ir patlaban notiekošā Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvas (AVMPD) pārskatīšana. Kā RK jau uzsvērusi, pārskatīšanas rezultātā būtu jānodrošina, ka — valstu regulētājiestāžu neatkarība gan no valsts pārvaldes iestādēm, gan audiovizuālās jomas dalībniekiem, gan politiskajām partijām ir tāds Eiropas audiovizuālo mediju regulējuma pamats, kura absolūta nodrošināšana ir katras dalībvalsts uzdevums un kurš kā Eiropas, tā arī dalībvalstu, reģionālā un vietējā līmenī ir daudzpusīgas informācijas un plurālistiska plašsaziņas līdzekļu tirgus galvenā garantija, — ir nodrošināta īpašumtiesību pārredzamība plašsaziņas līdzekļu jomā, — gan Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīvā, gan Direktīvā par elektronisko tirdzniecību ir noteikta platformas pakalpojumu sniedzēju loma, — ir definētas vispārīgas pamatnostādnes un ieteikumi sociālo plašsaziņas līdzekļu tīklu pakalpojumu sniedzējiem un citām publiskajām platformām, lai ierobežotu neuzticamas un nepatiesas informācijas jeb t. s. “viltus ziņu” un “alternatīvo faktu” izplatīšanu no nepārbaudītiem avotiem, jo tie apdraud demokrātisko procesu, it īpaši pirms vēlēšanām;
7.

aicina budžeta lēmējinstitūciju apsvērt, vai būtu jānodrošina tieši pieejami finanšu resursi Eiropas lauksaimniekiem, kurus kopš pašreizējās DFS sākuma skārušas dažādas krīzes (piemēram, cenu svārstības), it īpaši piena, gaļas, augļu un dārzeņu nozarēs; norāda uz to ārkārtas pasākumu ietekmi uz budžetu, kas, reaģējot uz minētajām krīzēm, veikti kopumā par EUR 500 miljoniem no 2016. gada budžeta un par EUR 300 miljoniem no 2015. gada budžeta; vērš uzmanību uz pašreizējo krīzes situāciju vairāku dalībvalstu lauksaimniecības nozarē;
4.

uzsver, ka plānu apstiprināšanas procedūras ir apgrūtinošas, un uzsver, ka daži reģioni saskaras ar problēmām saistībā ar projektu savlaicīgu plānošanu un izpildi, jo lielākā daļa no kopējā pieejamā finansējuma, kas nāk no ANM, ir ieplānota 2021.–2023. gadam, dodot maz iespēju ilgtspējīgi īstenot projektus plānošanas perioda beigās; pauž nožēlu par to, ka Eiropas Komisija ir novērtējusi un apstiprinājusi tikai daļu no programmām, un aicina Komisiju apsvērt iespēju pagarināt izdevumu termiņu attiecībā uz tiem Taisnīgas pārkārtošanās fondam paredzētajiem resursiem, kurus finansē no Atveseļošanas un noturības mehānisma;
27.

aicina Eiropas Komisiju, kad tā piemēro principu “viens pieņemts – viens atcelts”, ar kuru Komisija ierosina kompensēt no leģislatīvajiem priekšlikumiem izrietošo jauno slogu, līdzvērtīgi samazinot pašreizējo slogu tajā pašā nozarē, garantēt, ka gan sākotnējos ietekmes novērtējumos, gan ietekmes novērtējumos tiek ietverts katras leģislatīvās iniciatīvas iespējamās teritoriāli diferencētās ietekmes vērtējums; sagaida, ka, piemērojot šo principu, tiks saglabāti tiesību aktu mērķi un augstie ES ekonomiskie, sociālie un vides standarti; sagaida arī, ka metodikā, ko izmanto, lai mērītu un samazinātu slogu, pielietos uz faktiem balstītu pieeju attiecībā uz administratīvo šķēršļu kompensēšanu un bezdarbības izmaksām tā, lai šāda metodika vēlāk var kļūt par visu līmeņu politikas veidotāju standarta praksi, kuru piemēro tiesību aktu priekšlikumiem visā to tapšanas procesā līdz pat to īstenošanai valsts, reģionālajā un vietējā līmenī;
7.

norāda, ka katram bērnam atbilstoši Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijai par bērna tiesībām un Eiropas Savienības Pamattiesību hartai jau no agrīna vecuma vajadzētu būt tiesībām uz pienācīgu dzīves līmeni un vienlīdzīgām iespējām dzīvē; bērnu un viņu ģimeņu sociālekonomiskās iekļaušanas stiprināšanai ir būtiska nozīme, lai varētu mazināt nabadzības un nelabvēlīga stāvokļa pārmantošanu no paaudzes paaudzē, un, lai to panāktu, ir ļoti svarīgi nodrošināt pienācīgu sociālo un veselības aizsardzību un atbalsta sniegšanu, kā arī iespējas ģimenēm piekļūt kvalitatīvai izglītībai, apmācībai un darbvietām;
3.

atgādina par tirdzniecības centrālo lomu ES ekonomikā un miljoniem darbvietu Eiropā, kuras ir atkarīgas no eksporta ārpus Eiropas. Pirms Covid-19 krīzes 35 miljoni darbvietu Eiropā bija atkarīgi no eksporta un 16 miljoni – no ārvalstu ieguldījumiem. Citiem vārdiem sakot, katra septītā darbvieta bija atkarīga no eksporta;
14.

pauž bažas par to, ka lauksaimniecības nozarē emisiju samazināšanās pēdējos gados ir stagnējusi un dažos gadījumos emisijas ir palielinājušās. Vienlaikus ar oglekļa piesaisti un piesaistītājsistēmu apsaimniekošanu lauksaimnieki un mežu apsaimniekotāji ir nonākuši cīņas pret klimata pārmaiņām priekšplānā, bet viņu darbība, ko arī spēcīgi ietekmē šīs pārmaiņas, ir būtiska pārtikas ražošanai un reģioniem gan sociālajā, gan ekonomiskajā ziņā. Tādēļ aicina Komisiju kopējās lauksaimniecības politikas īstenošanā un iespējamajā pārskatīšanā ņemt vērā ieguldījumus, kas nepieciešami, lai panāktu lauksaimniecības nozares pāreju uz CO 2 neitralitāti, vienlaikus neaizmirstot par lauku saimniecību ekonomisko rentabilitāti un to būtisko nozīmi pārtikas piegādē Eiropas sabiedrībai (kā tas apliecinājās pandēmijas laikā) un padarot lauksaimniecības zemes izmantošanu savietojamu ar tādu zemes izmantošanu, kas paredzēta atjaunojamās enerģijas ražošanai degradētā lauku zemē, kuru var atjaunot un reģenerēt, un uzsver, ka ir jāstiprina klimatam labvēlīgas zemes izmantošanas sistēmas. Turklāt uzsver, ka dažās dalībvalstīs vietējās un reģionālās pašvaldības ir galvenās publiskās mežu īpašnieces, un tām ir tieša loma šajā ekonomikā; ņemot vērā iepriekš teikto, atzinīgi ir vērtējama oglekļa sekvestrēšanas sertifikācijas izstrāde, lai nodrošinātu tiešus stimulus atsevišķiem lauksaimniekiem vai mežu apsaimniekotājiem;
22.

saprot nepieciešamību dažādot ražošanu un samazināt izmaksas, taču vērš uzmanību uz to, ka ir jāsamazina Eiropas uzņēmumu atkarība no komponentiem, kas ievesti no citām pasaules daļām; pašreizējā Covid-19 pandēmija liecina, ka dažās rūpniecības nozarēs būtu jāturpina stiprināt vietējo ekonomiku. Jo īpaši medicīnas produktu jomā būtu svarīgi palielināt ražošanu Eiropā un tādējādi nodrošināt neatkarību, piemēram, no Āzijas tirgiem;
1.

atzīmē, ka lauku apvidi un vidēji apdzīvoti apgabali veido 88 % no ES teritorijas, tajos dzīvo 55 % ES iedzīvotāju, tur tiek radīti 43 % no ES bruto pievienotās vērtības un nodrošināti 56 % darbvietu. Atzīmē arī to, ka lauku rajoni nav viendabīgi: dažus no tiem ietekmē būtiskas demogrāfiskas problēmas (iedzīvotāju skaita samazināšanās, novecošanas problēmas utt.), kas kavē to ekonomisko un sociālo attīstību. Tāpēc lauku attīstība ir ļoti svarīga Reģionu komitejai un būtisks instruments Lisabonas līgumā izvirzītā teritoriālās kohēzijas mērķa sasniegšanai;
15.

uzsver, ka saskaņā ar prognozēm 2025. gadā ar digitālajām lietotnēm saistīto CO 2 emisiju apjoms jau varētu pārsniegt visas pasaules transportlīdzekļu radīto CO 2 emisiju apjomu. Aplēsts, ka komunikācijas un informācijas nozare vien patērē 5–9 % elektroenerģijas un rada vairāk nekā 2 % no visām emisijām. No otras puses, jānorāda, ka digitālie risinājumi var atbalstīt ekoloģisko pārveidi. Vides dati dod iespēju, piemēram, izstrādāt risinājumus atjaunojamo energoresursu enerģijas ieguves izvēršanai, mežu atjaunošanai vai atkritumu rašanās novēršanai. Saistībā ar aprites ekonomiku jāatzīmē, ka iespējama būtu e-mazumtirgotāju brīvprātīga apņemšanās savos meklēšanas algoritmos iekļaut vides kritērijus vai “produkta digitālā pase”, kas ietvertu informāciju par produkta piegādes ķēdes radīto materiālo ietekmi un ietekmi uz klimatu, lai klienti varētu izdarīt ilgtspējīgu patēriņa izvēli;
1.

atgādina, ka ilgtspējīga attīstība un sekmīga attīstības politika ir atkarīga no daudziem citiem jautājumiem un politikas pasākumiem, tādiem kā vispārējs atbalsts personisku saikņu veidošanai, vietējo un reģionālo pašvaldību sadarbības sistēmas, sociālā un veselības politika, migrācijas pārvaldība, drošība un drošums, ilgtspējīgas ekonomiskās attīstības veicināšana, it īpaši attiecībā uz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, zināšanu apmaiņas un labas pārvaldības veicināšana u. c. un ka tā šos jautājumus un pasākumus ietekmē; vietējās un reģionālās pašvaldības ir galvenās dalībnieces daudzās no šīm jomām gan Eiropas Savienībā, gan ārpus tās, tādēļ ir ļoti svarīgi izstrādāt jaunas idejas par to, kā pašvaldības var veicināt ilgtspējīgu attīstību, konkrēti Āfrikā;
40.

ierosina sarakstu ar konkrētiem ieteikumiem, kā pārvarētu šos izaicinājumus un uzlabot pilsētprogrammas īstenošanu: — turpmāko partnerību sastāvs ir jāveido pilnīgi pārredzamā veidā, iesaistot pilsētas un atbilstīgi atjaunotajā Leipcigas hartā noteiktajam pilsētu lielumam. Arī pasākumi jāgrupē ap trim pīlāriem: labāku regulējumu, labāku finansējumu un labākām zināšanām, — pašreizējais horizontālo tematu saraksts joprojām ir spēkā, un, meklējot līdzsvaru starp Eiropas iestādēm un valstu, reģionālā un vietējā līmeņa pārvaldes iestādēm, to varētu papildināt ar izmēģinājuma darbībām, kurās būtu iesaistīts katras partnerības pārstāvis. Šajā sakarā ir svarīgi, lai Komisijas dienesti un dalībvalstu ministrijas būtu ciešāk iesaistītas tematiskajās partnerībās, jo īpaši jaunas partnerības sākumposmā. Tādējādi tiktu stiprināta ļoti nepieciešamā Komisijas un dalībvalstu līdzatbildības izjūta, — ir jāstiprina sinerģija starp dažādiem turpmāko partnerību pasākumiem, lai izvairītos no viensētnieciskas pieejas un saskaņotu pasākumu īstenošanu, — viena no iespējām, kā stiprināt politisko atbalstu vietējā līmenī, varētu būt šāda: rīkot samitu, kurā piedalītos pilsētprogrammā iesaistītas pašvaldības, kuras darbotos kā vēstnieki un varētu dot ieguldījumu politiskās diskusijās ar Eiropas Komisiju un dalībvalstīm, — labāka regulējuma pīlāra ietvaros Eiropas Komisijai vajadzētu apņemties izskatīt pilsētu partnerību izstrādātos ieteikumus. Šajā sakarā partnerības varētu organizēt seminārus, kuros speciālisti pievēršas konkrētām izmaiņām ES direktīvās, regulās un politikā. Lai partnerību rezultāti tiktu vairāk ņemti vērā Eiropas tiesību aktos, tie būtu regulāri jāiesniedz un jāapspriež Eiropas Parlamentā un Padomē, — uzskata, ka no daudzgadu finanšu shēmas 2021.–2027. gadam un no Eiropas pilsētu iniciatīvas, ko ierosinājusi Eiropas Komisija saskaņā ar topošo ERAF regulu, būtu jāgarantē stabils finansējums, lai segtu pilsētu darbības izmaksas saistībā ar to dalību ES pilsētprogrammā, — Eurostat vajadzētu vairāk iesaistīties to partnerību darbā, kuras var veicināt diskusijas par kvalitatīviem datiem, kas pieejami reģionālā līmenī, funkcionālās pilsētas teritorijas līmenī un vietējā līmenī, kā arī par kvalitatīvu datu sagatavošanu, — tāpat vajadzētu veidot labāku pilsētprogrammas un partnerību sasaisti ar Kopīgā pētniecības centra (JRC) un tā Seviļas Teritoriālās politikas zināšanu centra darbu tādos projektos kā, piemēram, ziņojums “Pilsētu nākotne” un Pilsētvides datu platforma plus (Urban Data Platform Plus), — gatavojoties plānošanas periodam pēc 2020. gada, arī plašākā kontekstā, ne tikai saistībā ar struktūrfondiem, Eiropas Komisija varētu arī apsvērt iespēju izstrādāt finanšu programmu izmēģinājuma pasākumiem, ar kuriem izvērst priekšlikumus, kas radušies pilsētu partnerību ietvaros, — Eiropas Komisijai būtu jāsāk komunikācijas kampaņa, lai izplatītu ES pilsētprogrammas īstenošanas rezultātus, tostarp Futurium tiešsaistes platformā labāk jāinformē par šo partnerību priekšrocībām. Tai vajadzētu arī sniegt ieguldījumu zināšanu radīšanā, izplatot paraugprakses piemērus, vadlīnijas, instrumentus un ceļvežus, kas izstrādāti ES pilsētprogrammas ietvaros;
15.

uzsver, ka, pateicoties to vēsturei, reģioni, kas atkarīgi no ogļu izmantošanas un oglekļietilpīgām darbībām, ir pelnījuši atzinību gan par savas ekonomikas attīstību, gan enerģijas nozīmi civilizācijas attīstībā. Daudzi no minētajiem reģioniem ir uzkrājuši īpašas zināšanas un kultūras izpratni par mainīgo enerģijas ražošanas modeļu nozīmi, kā arī ir atvērti inovācijai un ekonomikas un sociālajai attīstībai enerģētikas nozarē. Šīs tradīcijas (resursi) un iespējas būtu jāizmanto reģionālo stratēģiju izstrādē, tostarp zināšanu nodošanā un pārkvalifikācijā, zinātības un darbaspēka novirzīšanā zemu oglekļa emisiju tehnoloģijām un inovācijām;
11.

Komiteja norāda, ka līdz šim par maz ir darīts, lai vietējās un reģionālās pašvaldības iesaistītu jaunu stratēģisko satvaru izstrādē vai VRP sagatavošanā. Piemēram, ekspertu zināšanu piesaiste no reģionālo centru tīkla, kas, Reģionu komitejai koordinējot, 2019.–2020. gadā no divdesmit reģioniem apkopos atsauksmes par ES politikas īstenošanu, varētu būt viens no veidiem, kā šo trūkumu novērst.
45.

ar nožēlu konstatē, ka pašlaik nevienu no Rietumbalkānu valstīm nevar uzskatīt par funkcionējošu tirgus ekonomiku un neviena no tām nav arī spējīga izturēt konkurences spiedienu un tirgus spēku ietekmi Savienībā, it īpaši valdošās politiskās ietekmes un privātā sektora nepietiekamās attīstības dēļ, un tas ārkārtīgi nelabvēlīgi ietekmē darba tirgu un it īpaši jauniešu nodarbinātības iespējas;
6.

ļoti pozitīvi vērtē to, ka Komisija ir atzinusi spēcīgu reģionālo dimensiju ar globalizāciju saistītās dažādās politikas jomās, kā arī to, ka globalizācija nevienādi ietekmē dažādus reģionus (2) un ka visiem pārvaldības līmeņiem kopīgi jāatbild par to, lai Eiropas ekonomika kļūtu konkurētspējīgāka, ilgtspējīgāka un izturētspējīgāka pret globalizāciju, un jānodrošina, ka, tāpat kā uzsvērts 2017. gada izaugsmes pētījumā (GIP), globalizācijas radītie ieguvumi “tiek taisnīgi sadalīti starp dažādām sabiedrības grupām, it īpaši jauniešu vidū[,]” un ka bažas “par līdztiesību, taisnīgumu un iekļautību liek palielināt vispārēju informētību par politikas un reformu ietekmi uz ienākumu sadalījumu (3)”.
29.

pauž gandarījumu, ka Komisijas ziņojumā par ES pilsētprogrammu (1) ir ņemts vērā Komitejas aicinājums (2) pārskatīt Lēmumu 2012/21/ES nolūkā paplašināt piekļuvi sociālajam mājoklim, to attiecinot ne tikai uz “nelabvēlīgā situācijā esošiem iedzīvotājiem vai sociāli mazāk labvēlīgām grupām”; Šāda paplašināšana atbilstu dalībvalstu rīcības brīvībai sociālo mājokļu pakalpojumu sniegšanā, izpildē, finansēšanā un organizēšanā un apstiprinātu to autonomiju lēmumu pieņemšanā par to, kā tās izmanto mājokļu politiku kā instrumentu, kura mērķis ir radīt sociālo daudzveidību, nepieļaut geto veidošanos un radīt ilgtspējīgas kopienas. Tas palīdzētu lielāku uzmanību pievērst tiesībām uz pienācīgas kvalitātes un izmaksu ziņā pieejamu mājokli, jo tirgus nespēja atsevišķos reģionos nodrošināt mājokļus skar ne tikai personas, kurām nav pilnīgi nekādu iespēju iegūt mājokli, bet arī personas, kuras dzīvo veselībai kaitīgos apstākļos, nepiemērotā vai pārapdzīvotā mājoklī, kā arī personas, kuras lielāko daļu no saviem ienākumiem tērē īres maksai vai mēneša kredītmaksājumiem. Tādēļ uzskata, ka pievienoto vērtību radītu Eiropas līmenī izstrādāti kritēriji pienācīgas kvalitātes un izmaksu ziņā pieejama mājokļa raksturošanai;
13.

uzskata, ka ārkārtīgi satraucoši ir pētījuma secinājumi, no kuriem izriet, ka vairāk nekā puse Eiropas jauniešu sevi uzskata par izstumtiem no sabiedriskās, ekonomiskās un politiskās dzīves, lai arī tajā pašā laikā viņi pauž nepārprotamu vēlmi piedalīties šajās norisēs savā valstī; vērš uzmanību arī uz to, ka vienlaikus jauniešu attieksme pret sabiedrības problēmām, ekonomikas stāvokli un politiku kļūst arvien pasīvāka;
2.

gados vecāku lauksaimnieku nevēlēšanos nodot savas lauku saimniecības faktiski ietekmē tas, ka lauksaimnieciskā darbība nozīmē sabiedrisku dzīvi, kas tiek turpināta arī pēc likumā noteiktā pensionēšanās vecuma sasniegšanas. Šajā ziņā lauksaimnieciskā darbība atšķiras no pārējiem ekonomiskās darbības veidiem. Saimniecības nodošanu bieži vien kavē tas, ka gados vecākiem saimniecību vadītājiem ir grūti atstāt savas lauku saimniecības un pakāpeniski atteikties no lauksaimniecības, jo viņu dzīvesvieta ir arī vieta, kur viņi veic lauksaimniecisko darbību. Vispārēja intelektuālā darbaspēka aizplūšana no lauku apvidiem saasina problēmu, jo arvien labāk izglītots darbaspēks vairs nav ieinteresēts strādāt lauksaimniecībā;
5.

norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības, kā arī organizācijas, kas tās pārstāv attiecīgo valstu valdībās, ir nevis tikai vienas no daudzām ieinteresētajām personām, bet gan nozīmīgas institucionālas dalībnieces politikas veidošanā, ņemot vērā pilnvaru un kompetenču faktisko sadalījumu, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīgs; uzsver, ka vairāk nekā 40 % no 2016. gada konkrētām valstīm adresētajiem ieteikumiem nebija iespējams pilnībā īstenot bez vietējo un reģionālo pašvaldību aktīvas iesaistīšanās, jo tās ir atbildīgas par vairāk nekā par 50 % no publiskajiem ieguldījumiem; tās arī ir daļēji atbildīgas par ES rīcībpolitiku un investīciju programmas īstenošanu;
Ņemot vērā dažu darbā norīkojumu ilgumu, ir nepieciešams nodrošināt, ka gadījumos, kad norīkojums pārsniedz 24 mēne šus, uzņēmējdalībvalsts tiek uzskatīta par valsti, kurā tiek veikts darbs . Atbilstoši regulas Roma I principam tādējādi šādu norīkoto darba ņēmēju darba līgumam piemēro uzņēmējdalībvalsts tiesību aktus, ja puses nav izdarījušas citu tiesību normām atbilstošu izvēli. Ja cita izvēle ir izdarīta, tai nedrīkst būt ietekme, kā rezultātā darba ņēmējam tiktu liegta aizsardzība, ko nodrošina tādi noteikumi, no kuriem nevar atkāpties ar līgumu saskaņā ar uzņēmējdalībvalsts tiesību aktiem. Tas būtu jāpiemēro no norīkojuma sākuma katrreiz, kad norīkojums paredzēts uz laiku, kas pārsniedz 24 mēnešus , un no pirmās dienas pēc 24 mēnešiem , kad šis ilgums tiek reāli pārsniegts. Šis noteikums neskar tādu uzņēmumu, kas norīko darba ņēmējus uz citas dalībvalsts teritoriju, tiesības atsaukties uz brīvību sniegt pakalpojumus, arī tad, ja norīkojums darbā pārsniedz 24 mēne šus. Tā mērķis ir radīt tiesisko noteiktību regulas Roma I piemērošanā konkrētā situācijā, šo regulu nekādā veidā negrozot. Uz darba ņēmēju jo īpaši attieksies aizsardzība un priekšrocības saskaņā ar regulu Roma I.

Ņemot vērā dažu darbā norīkojumu ilgumu, ir nepieciešams nodrošināt, ka gadījumos, kad norīkojums pārsniedz 12 mēne šus, darba tiesiskajās attiecībās piemēro uzņēmējdalībvalsts tiesību aktus . Atbilstoši regulas Roma I principam šos tiesību aktus piemēro , ja puses nav izdarījušas citu tiesību normām atbilstošu izvēli. Ja cita izvēle ir izdarīta, tai nedrīkst būt ietekme, kā rezultātā darba ņēmējam tiktu liegta aizsardzība, ko nodrošina tādi noteikumi, no kuriem nevar atkāpties ar līgumu saskaņā ar uzņēmējdalībvalsts tiesību aktiem. Tas būtu jāpiemēro no norīkojuma sākuma katrreiz, kad norīkojums paredzēts uz laiku, kas pārsniedz 12 mēnešus , un no pirmās dienas pēc 12 mēnešiem , kad šis ilgums tiek reāli pārsniegts. Šis noteikums neskar tādu uzņēmumu, kas norīko darba ņēmējus uz citas dalībvalsts teritoriju, tiesības atsaukties uz brīvību sniegt pakalpojumus, arī tad, ja norīkojums darbā pārsniedz 12 mēnešus .
27.

aicina Pilsētas mēru pakta biroju un Eiropas Komisiju pievērst uzmanību potenciālajam ieguvumam, ko summāri varētu sniegt, no vienas puses, politiskās saistības, kas izriet no pievienošanās Pilsētas mēru paktam un iniciatīvai Mayors Adapt, un, no otras puses, tehnoloģiskie risinājumi, ko piedāvā “Viedās pilsētas” (Smart Cities);
5.

Pilsētas un lauku rajoni kā savstarpēji papildinošas funkcionālas teritorijas: debatēs par pilsētvides attīstības programmu bieži izskan bažas par to, ka lielākas uzmanības pievēršana pilsētu interesēm varētu mazināt atbalstu lauku rajoniem. RK tomēr uzsver pilsētu un lauku rajonu attiecību nozīmību un norāda uz lomu, kāda ir lauku rajoniem, kas arī sekmē izaugsmi un darbvietu radīšanu. ES politiku ietekmē nedrīkst veidoties konkurences attiecības starp šīm divām dimensijām, jo tās ir integrētas gan ģeogrāfiski un administratīvi, gan to funkcionālajās un tematiskajās politikas jomās. Tādēļ ir jāuzsver abu dimensiju papildināmība un tādējādi arī jāpaver iespējas izmēģināt un ieviest jaunus savstarpējus pārvaldības veidus, it īpaši paplašinot pakalpojumu pieejamību un izmantojot digitālo tehnoloģiju attīstības sniegtās priekšrocības. Tikai tad, ja abas dimensijas būs spēcīgas, varēs sasniegt vispārējo mērķi, proti, izveidot ekoloģiski, ekonomiski un sociāli stipru Eiropu un nodrošināt ciešāku teritoriālo kohēziju. Eiropas pilsētvides attīstības politika ir vērsta uz visām pilsētām un to apkārtējām funkcionālajām teritorijām: ne tikai uz galvaspilsētām un lielpilsētām, bet arī uz vidēja lieluma un mazām pilsētām, kas to apkārtējām teritorijām ir ļoti nozīmīgas.