[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 25.3.2009 COM(2009) 135 galīgā redakcija 2009/ 0049 (CNS) Priekšlikums PADOMES PAMATLĒMUMS par seksuālās vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, ar ko atceļ Pamatlēmumu 2004/68/TI {SEC(2009) 355}{SEC(2009) 356} PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS - Priekšlikuma pamatojums un mērķi Seksuālā vardarbība pret bērniem un bērnu seksuālā izmantošana ir sevišķi smagi noziegumi, jo tie ir vērsti pret bērniem, kuriem ir tiesības uz īpašu aizsardzību un aprūpi. Tie rada ilgstošu fizisko, psiholoģisko un sociālo kaitējumu cietušajiem un grauj mūsdienu sabiedrības pamatvērtības, kas saistītas ar bērnu īpašu aizsardzību un uzticību attiecīgajām valsts iestādēm. Lai gan trūkst precīzu un uzticamu statistikas datu, pētījumi liecina, ka ievērojams mazākums bērnu Eiropā, iespējams, ir pakļauti seksuālajai vardarbībai un ka šis fenomens laika gaitā nemazinās, bet gan atsevišķi seksuālās vardarbības veidi ir novērojami aizvien biežāk. Saskaņā ar 29. pantu Līgumā par Eiropas Savienību vispārējais politiskais mērķis šajā jomā ir novērst un apkarot nodarījumus pret bērniem, kas ietver seksuālo vardarbību pret bērniem un bērnu seksuālo izmantošanu. Tas būtu jādara, izveidojot saskaņotākus un efektīvākus pamatnoteikumus šo noziegumu apkarošanai saskaņā ar trešo pīlāru. Konkrēti mērķi būtu efektīva kriminālvajāšana, cietušo personu tiesību aizsardzība, bērnu seksuālās izmantošanas un vardarbības pret bērniem novēršana, kā arī efektīvu uzraudzības sistēmu izveide. - Vispārīgais konteksts Attiecībā uz cietušajiem bērniem galvenais šā fenomena cēlonis ir neaizsargātība, ko rada vairāki faktori. Tiesībaizsardzības mehānismu trūkumi veicina šā fenomena izplatīšanos, un šī problēma saasinās, jo atsevišķi nodarījumu veidi pārsniedz valsts robežas. Cietušie nelabprāt ziņo par vardarbības gadījumiem, atšķirības valstu krimināllikumos un procedūrās var būt pamatā atšķirībām izmeklēšanā un kriminālvajāšanā un notiesātie likumpārkāpēji pēc soda izciešanas joprojām var būt bīstami. Informācijas tehnoloģiju attīstības rezultātā šīs problēmas ir kļuvušas vēl nopietnākas, jo bērnu seksuālās izmantošanas attēlus ir vieglāk izgatavot un izplatīt un likumpārkāpēji var saglabāt anonimitāti, turklāt atbildība tiek sadalīta dažādām jurisdikcijām. Atvieglota ceļošana un ienākumu atšķirības veicina tā saukto bērnu seksa tūrismu, un tā rezultātā bērnu izmantotāji bieži vien izdara noziedzīgus nodarījumus ārvalstīs un paliek nesodīti. Papildus kriminālvajāšanas grūtībām organizētā noziedzība var radīt ievērojamus ienākumus bez liela riska. Valstu tiesību akti dažādā mērā aptver dažas no šīm problēmām. Tomēr tie nav pietiekami noturīgi un konsekventi, lai sniegtu spēcīgu sabiedrības atbildi uz šo satraucošo parādību. Nesenā Eiropas Padomes Konvencija CETS Nr. 201 par bērnu aizsardzību pret seksuālo izmantošanu un seksuālo vardarbību („EP Konvencija”) līdz šim neapšaubāmi nodrošina visaugstāko starptautisko standartu bērnu aizsardzībai pret seksuālo vardarbību un izmantošanu. Globālā mērogā galvenais starptautiskais standarts ir Konvencijai par bērna tiesībām pievienotais 2000. gada Fakultatīvais protokols par bērnu tirdzniecību, bērnu prostitūciju un bērnu pornogrāfiju. Tomēr visas dalībvalstis vel nav pievienojušās šai konvencijai. - Spēkā esošie noteikumi šā priekšlikuma jomā ES līmenī ar Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI tiek nodrošināts dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanas minimums, lai par kriminālsodāmiem atzītu vissmagākos pret bērniem vērstas vardarbības un bērnu seksuālās izmantošanas veidus, paplašinātu valstu jurisdikciju un sniegtu minimālo atbalstu cietušajiem. Lai gan prasības kopumā ir īstenotas, šim pamatlēmumam ir vairāki trūkumi. Tas tuvina tiesību aktus vienīgi attiecībā uz ierobežotu skaitu nodarījumu. Šis pamatlēmums neaptver jaunus vardarbības un izmantošanas veidus, kuros izmanto informācijas tehnoloģijas, nenovērš šķēršļus, lai sauktu pie atbildības par nodarījumiem ārpus valsts teritorijas, neatbilst visām cietušo bērnu īpašajām vajadzībām un neparedz piemērotus pasākumus nodarījumu novēršanai. Citas ES iniciatīvas, kuras jau ir spēkā vai tiks īstenotas, tikai daļēji pievēršas dažām problēmām saistībā ar seksuāliem nodarījumiem pret bērniem. To vidū ir Padomes 2000. gada 29. maija Lēmums 2000/375/TI par to, kā apkarot bērnu pornogrāfiju interneta tīklā, Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmums 2002/584/TI par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm, Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmums 2005/222/TI par uzbrukumiem informācijas sistēmām, Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 11. maija Lēmums Nr. 854/2005/EK, ar ko izveido daudzgadīgu Kopienas programmu interneta un jaunu tiešsaistes tehnoloģiju drošākas izmantošanas veicināšanai, un Padomes 2008. gada 27. novembra Pamatlēmums 2008/947/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu tādiem spriedumiem un probācijas lēmumiem, kuri paredzēti probācijas pasākumu un alternatīvu sankciju uzraudzībai. - Atbilstība pārējiem Eiropas Savienības politikas virzieniem un mērķiem Šie mērķi pilnībā atbilst ES politikai par bērnu tiesību veicināšanu, aizsardzību un īstenošanu ES iekšpolitikā un ārpolitikā. ES ir skaidri atzinusi bērnu tiesību aizsardzību Eiropas Pamattiesību hartā, konkrēti 24. pantā. Turklāt paziņojumā „Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām” Komisija noteica mērķi palielināt savu esošo politiku un instrumentu izmantošanu, tostarp, lai aizsargātu bērnus pret vardarbību un seksuālo izmantošanu gan ES, gan ārpus tās. Šie mērķi atbilst arī programmai „Drošāks internets”, ko izstrādāja, lai veicinātu interneta un jaunu tiešsaistes tehnoloģiju drošāku izmantošanu, jo īpaši attiecībā uz bērniem, un cīnītos pret nelikumīgu saturu. Šis priekšlikums tika padziļināti pārbaudīts, lai nodrošinātu, ka tā noteikumi pilnībā atbilst pamattiesībām, jo īpaši attiecībā uz cilvēka cieņu, spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegumu, bērnu tiesībām, tiesībām uz brīvību un drošību, vārda un informācijas brīvību, personas datu aizsardzību, tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, ka arī noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma principiem. Īpaša uzmanība tika pievērsta 24. pantam ES Hartā, ar kuru tiek noteikts pienākums rīkoties, lai nodrošinātu nepieciešamo bērnu aizsardzību. Tajā ir noteikts, ka bērniem ir tiesības uz viņu labklājībai nepieciešamo aizsardzību un aprūpi. Turklāt tajā ir noteikts, ka visās darbībās, kas attiecas uz bērniem, neatkarīgi no tā, vai tās veic valsts iestādes vai privātas iestādes, pirmkārt jāņem vērā bērna intereses. Tas ir minēts arī ANO Konvencijā par bērna tiesībām. Attiecībā uz tiesībām uz savu privāto un ģimenes dzīvi un personas datu aizsardzību (Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7. un 8. pants) īpaši rūpīgi pārbaudīja noteikumus par kriminālatbildību saistībā ar interneta nepiemērotas izmantošanas jauniem veidiem, īpašu izmeklēšanas metožu atzīšanu, atsevišķu darbību aizliegumu un informācijas apmaiņu ar mērķi nodrošināt īstenošanu visā ES. Jo īpaši attiecībā uz vārda brīvību (Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 10. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 11. pants) pārbaudīja noteikumus par tiesību aizsardzības pasākumu pastiprināšanu, lai aizliegtu publicēt un izplatīt materiālus par vardarbību pret bērniem, reklamēt bērnu pornogrāfiju vai veicināt bērnu seksuālo izmantošanu, kā arī par mehānismiem, lai bloķētu piekļuvi tīmekļa vietnēm, kas ietver bērnu pornogrāfiju. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMS - Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Trīs dažādās sanāksmēs par seksuālo vardarbību pret bērniem, bērnu seksuālo izmantošanu un cilvēku tirdzniecību tika rīkotas apspriedes ar plašu loku šīs jomas ekspertu. To vidū bija dalībvalstu valdību pārstāvji, pārstāvji no Komisijas ekspertu grupas cilvēku tirdzniecības jomā, kā arī starptautisko organizāciju, nevalstisko organizāciju, jo īpaši Eiropas Padome un UNICEF , akadēmisko un pētniecības centru un citu sabiedrisko institūciju pārstāvji. Vairāki eksperti un organizācijas pēc tam ir nosūtījuši apsvērumus un snieguši informāciju. Atbilžu kopsavilkums un tas, kā tās ņemtas vērā Galvenie apspriešanās rezultāti ir šādi: - ir nepieciešams ieviest uzlabojumus EP Konvencijā; - ir nepieciešams par kriminālsodāmiem atzīt vardarbības veidus, kas nav iekļauti pašreizējā pamatlēmumā, jo īpaši jaunus nodarījumu veidus, kuros izmanto IT; - ir nepieciešams novērst šķēršļus izmeklēšanai un kriminālvajāšanai pārrobežu lietās; - ir nepieciešams nodrošināt cietušo vispusīgu aizsardzību, īpaši izmeklēšanas procesā un kriminālprocesā; - ir nepieciešams novērst nodarījumus, izmantojot intervences programmas un režīmus; - ir nepieciešams nodrošināt to, ka sodi un drošības pasākumi, ko kādā valstī piemēro bīstamajiem likumpārkāpējiem, tiek piemēroti visās dalībvalstīs. Ietekmes novērtējumā ir ņemta vērā apspriešanās laikā sniegtā informācija. Atsevišķi ieteikumi, ko apspriešanās laikā sniedza dažādas ieinteresētās personas, dažādu iemeslu dēļ nav ietverti šajā priekšlikumā. Šie iemesli ir izskaidroti ietekmes novērtējumā. - Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Neatkarīgu ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. - Ietekmes novērtējums Lai sasniegtu mērķi, ir izskatīti vairāki politikas risinājumi. - 1. politikas risinājums. ES līmenī netiek veikti jauni pasākumi ES neveiktu nekādus jaunus pasākumus (tiesību akti, instrumenti, kas nav politikas instrumenti, finansiāls atbalsts), lai apkarotu seksuālo vardarbību pret bērniem un bērnu seksuālo izmantošanu, bet dalībvalstis varētu turpināt EP Konvencijas parakstīšanas un ratifikācijas procesu. - 2. politikas risinājums. Esošo tiesību aktu papildināšana ar neleģislatīviem pasākumiem Esošajos ES tiesību aktos, īpaši Pamatlēmumā 2004/68/TI, grozījumi netiktu veikti. Tā vietā varētu ieviest neleģislatīvus pasākumus, lai sekmētu valstu tiesību aktu saskaņotu īstenošanu. Tie varētu ietvert informācijas un pieredzes apmaiņu kriminālvajāšanas, aizsardzības vai novēršanas jomā, pasākumus izpratnes veicināšanai, sadarbību ar privāto sektoru, kā arī pašregulācijas pamudinājumu vai datu vākšanas mehānismu izvedi. - 3. politikas risinājums. Jauni tiesību akti likumpārkāpēju kriminālvajāšanas, cietušo personu aizsardzības un nodarījumu novēršanas jomā Tiktu pieņemts jauns pamatlēmums, ietverot esošo pamatlēmumu, atsevišķus EP Konvencijas noteikumus un papildu elementus, kas nav iekļauti šajos dokumentos. Jaunais pamatlēmums aptvertu likumpārkāpēju kriminālvajāšanu, cietušo personu aizsardzību un nodarījumu novēršanu. - 4. politikas risinājums. Jauni visaptveroši tiesību akti, lai uzlabotu likumpārkāpēju kriminālvajāšanu, cietušo personu aizsardzību un nodarījumu novēršanu (kā 3. risinājumā), kopā ar neleģislatīviem pasākumiem (kā 2. risinājumā) Esošos Pamatlēmuma 2004/68/TI noteikumus papildinātu ar ES pasākumiem, lai veiktu grozījumus materiālajās krimināltiesībās un procedūrās, aizsargātu cietušās personas un novērstu nodarījumus, kā tas noteikts 3. risinājumā, kā arī ar 2. risinājumā minētajiem neleģislatīvajiem pasākumiem, lai uzlabotu valstu tiesību aktu īstenošanu. Saskaņā ar analīzi par ekonomisko un sociālo ietekmi un ietekmi uz pamattiesībām 3. un 4. risinājums ir vispiemērotākā pieeja, lai risinātu šīs problēmas un sasniegtu priekšlikuma mērķus. Vēlamais risinājums būtu 4. risinājums un pēc tam — 3. risinājums. Komisija veica ietekmes novērtējumu, kas paredzēts darba programmā. Ziņojums par šo novērtējumu ir pieejams šādā tīmekļa vietnē: http://ec.europa.eu/governance/impact/cia_2009_en.htm. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ELEMENTI - Ierosināto pasākumu kopsavilkums Ar jauno pamatlēmumu atcels Pamatlēmumu 2004/68/TI, saglabājot atsevišķas tā daļas un ietverot šādus jaunus elementus. - Materiālās krimināltiesības vispārīgos gadījumos Par kriminālsodāmiem tiek atzīti smagi pret bērniem vērstas vardarbības un bērnu seksuālās izmantošanas veidi, ko ES tiesību akti pašlaik neaptver. Tas ietver, piemēram, braucienu organizēšanu ar nolūku pastrādāt seksuālu vardarbību, kas ir jo īpaši attiecināms, bet ne tikai, uz bērnu seksa tūrismu. Bērnu pornogrāfijas definīcija tiek mainīta, lai to saskaņotu ar EP Konvenciju un Fakultatīvo protokolu. Īpaša uzmanība tiek pievērsta nodarījumiem pret bērniem, kuri ir īpaši neaizsargātā situācijā, piemēram pret bērniem bez pavadības. - Jauni noziedzīgi nodarījumi IT vidē Par kriminālsodāmiem tiek atzīti jauni seksuālās vardarbības un seksuālās izmantošanas veidi, ko veic ar IT palīdzību. Tas ietver, piemēram, apzinātu piekļuvi bērnu pornogrāfijai, tādējādi aptverot gadījumus, kad bērnu pornogrāfijas skatīšanos tīmekļa vietnēs, neveicot attēlu lejuplādi vai ierakstīšanu, neuzskata par bērnu pornogrāfijas materiālu „glabāšanu” vai „iegūšanu”. Turklāt tiek iekļauts jauns nodarījumu veids — „iedraudzēšanās” ( grooming ), cieši sekojot šā jēdziena formulējumam, par ko panākta vienošanās EP Konvencijā. - Kriminālizmeklēšana un kriminālprocesa uzsākšana Tiek ieviesti vairāki noteikumi, lai palīdzētu izmeklēt nodarījumus un izvirzīt apsūdzības. Tiek iekļauts mehānisms kriminālvajāšanas saskaņošanai lietās, kurās iesaistītas vairākas jurisdikcijas. To varēs aizstāt, tiklīdz būs pieņemts projekts Pamatlēmumam par jurisdikcijas konfliktu novēršanu un atrisināšanu krimināltiesvedībā[1]. - Kriminālvajāšana attiecībā uz ārvalstīs izdarītiem nodarījumiem Noteikumos par jurisdikciju tiek veikti grozījumi, lai nodrošinātu, ka personas no ES, kuras pastrādājušas vardarbību pret bērniem vai tos seksuāli izmantojuši, tiek krimināli vajātas, pat ja tās veikušas noziegumus ārpus ES, izmantojot tā dēvēto seksa tūrismu. - Cietušo aizsardzība Tiek ieviesti jauni noteikumi, lai nodrošinātu, ka cietušajiem ir atvieglota piekļuve tiesiskās aizsardzības līdzekļiem un ka tie necieš no piedalīšanās kriminālprocesā. - Nodarījumu novēršana Tiek veikti grozījumi, lai palīdzētu novērst seksuālo vardarbību pret bērniem un bērnu seksuālo izmantošanu, veicot vairākus pasākumus, kas vērsti pret kādreizējiem likumpārkāpējiem, ar mērķi novērst recidīvismu, un lai ierobežotu piekļuvi bērnu pornogrāfijai internetā. Šāda piekļuves ierobežojuma mērķis ir mazināt bērnu pornogrāfijas izplatību, padarot publiski pieejamās tīmekļa vietnes grūtāk izmantojamas. Tas neaizvieto pasākumus, kas paredzēti nelegāla satura avotu likvidēšanai vai likumpārkāpēju kriminālvajāšanai. Tā rezultātā šis priekšlikums vairākos veidos sniedz arī pievienoto vērtību attiecībā uz aizsardzības līmeni, kas noteikts EP Konvencijā. Satura ziņā šajā priekšlikumā ir iekļauti elementi, kas nav EP Konvencijā, piemēram, priekšlikums visā ES ieviest aizliegumu likumpārkāpējiem veikt darbības, kas ietver saskarsmi ar bērniem, bloķēt piekļuvi bērnu pornogrāfijai internetā, paredzēt kriminālatbildību par bērna piespiešanu iesaistīties seksuālās darbībās ar trešām personām un pret bērniem vērstu seksuālo vardarbību tiešsaistē, kā arī klauzula par cietušo bērnu nesodīšanu. Tas pārsniedz arī EP Konvencijā noteiktos pienākumus attiecībā uz sodu līmeni, bezmaksas juridiskām konsultācijām cietušajiem bērniem, tādu darbību novēršanu, kas sekmē vardarbību un bērnu seksa tūrismu. No formālā viedokļa raugoties, Konvencijas noteikumu iekļaušana ES tiesību aktos veicinās valstu pasākumu ātrāku pieņemšanu salīdzinājumā ar valstu ratifikācijas procedūrām un nodrošinās labāku īstenošanas uzraudzību. - Juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienību 29. pants, 31. panta 1. punkta e) apakšpunkts un 34. panta 2. punkta b) apakšpunkts. - Subsidiaritātes princips Eiropas Savienības pasākumiem piemērojams subsidiaritātes princips. Dalībvalstis nevar pietiekami veiksmīgi sasniegt priekšlikuma mērķus šādu iemeslu dēļ. Bērnu seksuālās izmantošanas un pret tiem vērstas seksuālās vardarbības problēmai ir izteikta pārrobežu dimensija, kas visuzskatāmāk izpaužas bērnu pornogrāfijā un bērnu seksa tūrismā. Tomēr šī dimensija norāda uz nepieciešamību nodrošināt to, ka bērni visās dalībvalstīs tiek aizsargāti no visu dalībvalstu likumpārkāpējiem, kuri var ceļot bez grūtībām. Tam ir nepieciešama ES rīcība, īpaši turpmāki pasākumi saistībā ar Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI un Padomes Lēmumu 2000/375/TI[2], jo dalībvalstis vienas pašas nevar pilnībā sasniegt efektīvas bērnu aizsardzības mērķi. Priekšlikuma mērķus var labāk sasniegt ar Eiropas Savienības pasākumiem šādu iemeslu dēļ. Ar šo priekšlikumu tiek vēl vairāk saskaņotas dalībvalstu materiālās krimināltiesības un procedūras noteikumi, kas pozitīvi ietekmēs cīņu pret šiem noziegumiem. Pirmkārt, tas ir veids, kā izvairīties no gadījumiem, kad noziegumus izvēlas pastrādāt tajās dalībvalstīs, kurās noteikumi nav tik stingri. Otrkārt, kopīgas definīcijas ļauj veicināt kopīgu noderīgu datu un pieredzes apmaiņu, kā arī šo datu salīdzināšanu. Treškārt, tas atvieglo starptautisko sadarbību. Turklāt ar šo priekšlikumu tiktu uzlabota cietušo bērnu aizsardzība. Tas ir humāns priekšnoteikums, kā arī nosacījums, lai cietušie varētu sniegt pierādījumus, kas nepieciešami likumpārkāpēju kriminālvajāšanai. Tiks uzlabota arī preventīvo pasākumu efektivitāte visā ES. Tādējādi priekšlikums ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. - Proporcionalitātes princips Priekšlikums ir saskaņā ar proporcionalitātes principu šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. Šis Pamatlēmums nepārsniedz minēto mērķu sasniegšanai vajadzīgo minimumu un to, kas ir vajadzīgs šim nolūkam. - Juridisko instrumentu izvēle Ierosinātie instrumenti: pamatlēmums. Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. Attiecībā uz policijas un tiesu iestāžu sadarbību tādu noziegumu apkarošanā kā seksuālā vardarbība pret bērniem un bērnu seksuālā izmantošana vienīgi pamatlēmums ļauj saskaņot valstu tiesību aktus. Citi instrumenti nebūtu piemēroti šāda(-u) iemesla(-u) dēļ. Neleģislatīvie pasākumi un pašregulācija varētu uzlabot situāciju atsevišķās jomās, kur īstenošanai ir izšķiroša nozīme. Tomēr citās jomās, kurās nepieciešami jauni tiesību akti, ieguvumi būtu nenozīmīgi. Tas attiecas uz kriminālvajāšanu un notiesāšanu par darbībām, kas ietver pret bērniem vērstas vardarbības un bērnu izmantošanas dažādus veidus un kas skaidri jānorāda tiesību aktos (saskaņā ar principu nulla poena sine lege, Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 7. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 49. pants), kā arī uz atsevišķiem pasākumiem, kas ietver pamattiesību ierobežojumus un kam arī jābūt noteiktiem tiesību aktos (Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas 8. un 10. pants un Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 52. panta 1. punkts). 4. IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikums neietekmē Kopienas budžetu. 5. PAPILDU INFORMĀCIJA - Spēkā esošo tiesību aktu atcelšana Priekšlikuma pieņemšana atcels spēkā esošo tiesību aktu. 2009/xxxx (CNS) Priekšlikums PADOMES PAMATLĒMUMS par seksuālās vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, ar ko atceļ Pamatlēmumu 2004/68/TI EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienību, jo īpaši tā 29. pantu, 31. panta 1. punkta e) apakšpunktu un 34. panta 2. punkta b) apakšpunktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[3], tā kā: (1) Seksuālā vardarbība pret bērniem un bērnu seksuālā izmantošana, tostarp bērnu pornogrāfija, ir nopietns cilvēktiesību pārkāpums un bērnu pamattiesības uz harmonisku audzināšanu un attīstību pārkāpums. (2) Bērnu pornogrāfija, kas ietver bērnu ļaunprātīgas seksuālas izmantošanas attēlus, un pret bērniem vērstas seksuālās vardarbības un bērnu seksuālās izmantošanas citi īpaši nopietni veidi paplašinās un izplatās, izmantojot jaunas tehnoloģijas un internetu. (3) Ar Padomes Pamatlēmumu 2004/68/IT par bērnu seksuālās izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu[4] tiek tuvināti dalībvalstu tiesību akti, lai par kriminālsodāmiem atzītu vissmagākos pret bērniem vērstas vardarbības un bērnu seksuālās izmantošanas veidus, paplašinātu valstu jurisdikciju un sniegtu minimālo atbalstu cietušajiem. (4) ANO Konvencijai par bērna tiesībām pievienotais Fakultatīvais protokols par bērnu tirdzniecību, bērnu prostitūciju un bērnu pornogrāfiju un jo īpaši Eiropas Padomes Konvencija par bērnu aizsardzību pret seksuālo izmantošanu un seksuālo vardarbību ir nozīmīgi soļi, lai uzlabotu starptautisko sadarbību šajā jomā. (5) Attiecībā uz smagiem noziedzīgiem nodarījumiem, piemēram, bērnu seksuālo izmantošanu un bērnu pornogrāfiju, vajadzīga visaptveroša pieeja, kurā ietilpst likumpārkāpēju kriminālvajāšana, cietušo bērnu aizsardzība un nodarījumu novēršana. Jebkurš pasākums šo nodarījumu apkarošanai ir jāveic, ņemot vērā, pirmkārt, bērna intereses un ievērojot bērna tiesības. Pamatlēmums 2004/68/TI ir jāaizvieto ar jaunu instrumentu, kas nodrošina šādu visaptverošu tiesisko regulējumu šā mērķa sasniegšanai. (6) Attiecībā uz seksuālās vardarbības pret bērniem un bērnu seksuālās izmantošanas smagiem veidiem ir jāpiemēro efektīvas, samērīgas un preventīvas sankcijas. Tas jo īpaši attiecas uz jauna veida seksuālo vardarbību un seksuālo izmantošanu, ko atvieglo informācijas tehnoloģiju lietošana. Turklāt bērnu pornogrāfijas definīcija ir jāprecizē un jāsaskaņo ar starptautiskajos instrumentos ietverto definīciju. (7) Ir jāatvieglo nodarījumu izmeklēšana un apsūdzību izvirzīšana kriminālprocesā, ņemot vērā cietušo bērnu grūtības ziņot par vardarbību un likumpārkāpēju anonimitāti kibertelpā. (8) Noteikumos par jurisdikciju ir jāveic grozījumi, lai nodrošinātu to, ka personas no Eiropas Savienības, kuras pastrādājušas vardarbību pret bērniem vai tos seksuāli izmantojuši, tiek krimināli vajātas, pat ja tās veikušas noziegumus ārpus ES, jo īpaši izmantojot tā dēvēto seksa tūrismu. (9) Cietušajiem bērniem ir jānodrošina atvieglota piekļuve tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, un viņi nedrīkst ciest saistībā ar piedalīšanos kriminālprocesā. (10) Lai novērstu un mazinātu recidīvismu, ir jāizvērtē likumpārkāpēju bīstamība un iespējamie riski, ka tie varētu atkārtoti veikt seksuālos nodarījumus pret bērniem, kā arī jānodrošina tiem iespēja brīvprātīgi piedalīties efektīvās intervences programmās vai pasākumos. (11) Ja bīstamība un risks, ka nodarījumi varētu atkārtoties, ir pietiekami liels, notiesātajiem likumpārkāpējiem vajadzības gadījumā ir uz laiku vai pastāvīgi jāliedz veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem. Ir jāatvieglo šādu aizliegumu ieviešana visā ES. (12) Lai apkarotu bērnu pornogrāfiju, īpaši gadījumos, kad oriģinālie materiāli neatrodas Eiropas Savienībā, ir jāievieš mehānismi, ar kuriem bloķētu piekļuvi tīmekļa vietnēm, kas ietver un izplata bērnu pornogrāfiju, no Eiropas Savienības teritorijas. (13) Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem šis pamatlēmums paredz minimālās prasības minēto mērķu sasniegšanai Eiropas līmenī un nepārsniedz to, kas šādā nolūkā ir vajadzīgs. (14) Šajā pamatlēmumā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, jo īpaši cilvēka cieņa, spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās vai sodu aizliegums, bērnu tiesības, tiesības uz brīvību un drošību, vārda un informācijas brīvība, personas datu aizsardzība, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību un taisnīgu tiesu, ka arī noziedzīgu nodarījumu un sodu likumības un samērīguma principi. Šā pamatlēmuma mērķis ir nodrošināt pilnīgu šo tiesību ievērošanu. Tas nav paredzēts, lai regulētu seksuālās darbības starp nepilngadīgajiem ar savstarpēju piekrišanu, IR PIEŅĒMUSI ŠO PAMATLĒMUMU. 1. pants Definīcijas Šajā pamatlēmumā: a) „bērns" ir jebkura persona, kam mazāk par 18 gadiem; b) „bērnu pornogrāfija” ir i) jebkurš materiāls, kurā vizuāli attēlots bērns vai kāda persona bērna izskatā, vai reālistiski attēli ar neesošu bērnu, kas iesaistījies īstā vai imitētā nepārprotami seksuālā darbībā; vai ii) jebkurš materiāls, kurā galvenokārt seksuālā nolūkā attēloti bērna dzimumorgāni vai kāda persona bērna izskatā, vai reālistiski attēli ar neesošu bērnu; c) „bērnu prostitūcija” ir bērna izmantošana seksuālos nolūkos, bērnam par iesaistīšanos seksuālās darbībās atlīdzinot vai solot atlīdzināt naudā vai citādi, neatkarīgi no tā, vai šī atlīdzība vai solījums atlīdzināt ir dots bērnam vai trešai personai; d) „pornogrāfiskas izdarības” ir darbība, kad publikas priekšā izrāda i) bērnu, kurš iesaistījies īstā vai imitētā nepārprotami seksuālā darbībā; vai ii) bērna dzimumorgānus galvenokārt seksuālos nolūkos; e) „informācijas sistēma" ir ierīce vai savstarpēji saslēgtu vai saistītu tādu ierīču grupa, no kurām viena vai vairākas atbilstoši programmai veic datu automātisku apstrādi. 2. pants Nodarījumi saistībā ar seksuālu vardarbību 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par šādu apzinātu rīcību: a) iesaistīšanās seksuālās darbībās ar bērnu, kurš saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktu noteikumiem nav sasniedzis dzimumpilngadību; b) iesaistīšanās seksuālās darbībās ar bērnu, i) izmantojot ietekmēšanu, spēku vai draudus; vai ii) ļaunprātīgi izmantojot atzītu aizgādnību, varu vai ietekmi uz bērnu; vai iii) ļaunprātīgi izmantojot bērna īpaši neaizsargāto situāciju, kas radusies jo īpaši fizisku vai garīgu traucējumu vai atkarības dēļ; c) bērna piespiešana iesaistīties seksuālās darbībās ar trešām personām; d) apzināta likšana bērnam, kurš saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktu noteikumiem nav sasniedzis dzimumpilngadību, kļūt par seksuālas izmantošanas vai seksuālu darbību liecinieku seksuālos nolūkos, pat ja bērnam nav tajā jāpiedalās; e) apzināta likšana bērnam iesaistīties īstā vai imitētā nepārprotami seksuālā darbībā vai dzimumorgānu izrādīšanā seksuālos nolūkos, tostarp, izmantojot informācijas un saziņas tehnoloģijas. 2. Noteikumi, kas minēti 1. punkta a) un e) apakšpunktā, nav paredzēti, lai regulētu seksuālās darbības starp bērniem ar savstarpēju piekrišanu. 3. pants Nodarījumi saistībā ar seksuālu izmantošanu Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par šādu apzinātu rīcību: a) bērna vervēšana bērnu prostitūcijai vai pornogrāfiskām izdarībām; b) bērna piespiešana iesaistīties prostitūcijā vai pornogrāfiskās izdarībās vai labuma gūšana, izmantojot bērnu tādiem mērķiem vai citādi; c) iesaistīšanās seksuālās darbībās ar bērnu, izmantojot bērnu prostitūciju; d) apzināta piedalīšanās pornogrāfiskās izdarībās, kurās ir iesaistīti bērni. 4. pants Nodarījumi saistībā ar bērnu pornogrāfiju Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par šādu apzinātu rīcību neatkarīgi no tā, vai to izdara, izmantojot informācijas sistēmu, ja tā izdarīta bez tiesībām to darīt: a) bērnu pornogrāfijas materiālu izgatavošana; b) bērnu pornogrāfijas materiālu izplatīšana, izdalīšana vai pārsūtīšana; c) bērnu pornogrāfijas materiālu piedāvāšana, piegāde vai to pieejamības nodrošināšana; d) bērnu pornogrāfijas materiālu iegūšana vai glabāšana; e) apzināta piekļuve bērnu pornogrāfijai, izmantojot informācijas sistēmu. 5. pants Uzmākšanās bērniem seksuālos nolūkos Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par šādu apzinātu rīcību. Piedāvājums, ko ar informācijas sistēmas starpniecību izsaka pieaugušais, lai satiktu bērnu, kurš saskaņā ar attiecīgajiem valsts tiesību aktu noteikumiem nav sasniedzis dzimumpilngadību, ar mērķi pastrādāt kādu no 2. panta a) punktā un 4. panta a) punktā minētajiem nodarījumiem, ja pēc šā piedāvājuma ir veiktas faktiskas darbības, kuru rezultātā šāda tikšanās ir notikusi. 6. pants Kūdīšana, sekmēšana un atbalstīšana, nodarījuma izdarīšanas mēģinājums un sagatavošanās darbības 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par kūdīšanu veikt 2. līdz 5. pantā minētos nodarījumus, to sekmēšanu un atbalstīšanu. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par mēģinājumu izdarīt 2. līdz 4. pantā minētos nodarījumus. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka ir paredzēts sods par šādu apzinātu rīcību: a) tādu materiālu izplatīšana, kuros reklamēta iespēja izdarīt 2. līdz 5. punktā minētos nodarījumus; b) braucienu organizēšana ar nolūku izdarīt 2. līdz 5. punktā minētos nodarījumus. 7. pants Sodi un atbildību pastiprinoši apstākļi 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz sešiem gadiem. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz desmit gadiem, ja pastāv vismaz viens no šiem apstākļiem un ja tie jau nav nodarījuma neatņemama sastāvdaļa: a) saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem bērns nav sasniedzis dzimumpilngadību; b) nodarījums izdarīts pret bērnu īpaši neaizsargātā situācijā, kas radusies jo īpaši fizisku vai garīgu traucējumu vai atkarības dēļ; c) nodarījumu izdarījis ģimenes loceklis, persona, kura dzīvo kopā ar bērnu, vai persona, kura ļaunprātīgi izmantojusi savu varu; d) nodarījumu izdarījušas vairākas personas, kuras rīkojušās kopīgi; e) nodarījumi izdarīti saistībā ar noziedzīgu organizāciju Pamatlēmuma 2008/7841/TI nozīmē[5]; f) nodarījuma izdarītājs ir bijis iepriekš notiesāts par tāda paša rakstura nodarījumiem. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz divpadsmit gadiem, ja pastāv vismaz viens no šiem apstākļiem: a) nodarījums apdraudēja bērna dzīvību; b) nodarījums ietvēra smagu vardarbību vai nodarīja nopietnu kaitējumu bērnam. 4. Lai novērstu un mazinātu risku, ka 2. līdz 6. pantā minētos nodarījumus varētu izdarīt atkārtoti, katra dalībvalsts pēc vajadzības un ņemot vērā likumpārkāpēja personiskos apstākļus, jo īpaši 16. pantā minēto riska novērtējumu, var papildus 1. līdz 3. punktā noteiktajiem kriminālsodiem paredzēt citas sankcijas vai pasākumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem, ietverot intervences programmas vai pasākumus, kas minēti 17. pantā. 8. pants Tiesību ierobežošana, kas izriet no notiesājošiem spriedumiem 1. Ja saskaņā ar 16. pantā minēto novērtējumu ir konstatēts, ka likumpārkāpējs joprojām ir bīstams un pastāv risks, ka tas varētu atkārtoti izdarīt nodarījumus, katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka fiziskai personai, kura bijusi notiesāta par kādu no 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, var uz laiku vai pastāvīgi liegt veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka pasākums, ar kuru personai, kura notiesāta par kādu no 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, uz laiku vai pastāvīgi liedz veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem, tiek ierakstīts sprieduma dalībvalsts sodāmības reģistrā. 3. Atkāpjoties no 7. panta 2. punkta un 9. panta 2. punkta Padomes pamatlēmumā par to, kā organizēt un īstenot no sodāmības reģistra gūtas informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm[6], katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka nolūkā efektīvi īstenot pasākumu, ar kuru personai uz laiku vai pastāvīgi liedz veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem, jo īpaši, ja lūguma iesniedzēja dalībvalsts uz piekļuvi konkrētām darbībām attiecina nosacījumus, lai nodrošinātu, ka kandidāti nav bijuši notiesāti par kādu no šā pamatlēmuma 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, attiecīgās personas pilsonības dalībvalsts centrālā iestāde pēc pieprasījuma, kas iesniegts saskaņā ar minētā pamatlēmuma 6. pantu, nosūta informāciju par tiesību ierobežošanu, kas izriet no notiesāšanas par kādu no šā pamatlēmuma 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, un ka personas datus saistībā ar šādu tiesību ierobežošanu, kas paredzēta šā pamatlēmuma 7. panta 2. un 4. punktā, vienmēr izmanto šādam nolūkam. 4. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek atzīts un izpildīts citā dalībvalstī piemērots pasākums, ar kuru personai, kas notiesāta par kādu no 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, uz laiku vai pastāvīgi liedz veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem. 9. pants Juridisko personu atbildība 1. Katra dalībvalsts veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības par jebkuru no 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, ko to labā, darbojoties individuāli vai kā juridiskas personas struktūras daļa, izdarījusi kāda persona, kas veic šās juridiskās personas vadības pienākumus, pamatojoties uz a) pilnvarām pārstāvēt juridisko personu; b) pilnvarām pieņemt lēmumus juridiskās personas vārdā; c) pilnvarām veikt juridiskās personas iekšēju kontroli. 2. Katra dalībvalsts veic arī nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskas personas var saukt pie atbildības, ja 1. punktā minētās personas veiktās uzraudzības vai kontroles trūkuma dēļ bijis iespējams, ka nodarījumu, kas minēts 2. līdz 6. pantā, attiecīgās juridiskās personas labā izdara persona, kas ir tās pakļautībā. 3. Juridisku personu atbildība saskaņā ar 1. un 2. punktu neizslēdz tādu fizisko personu kriminālvajāšanu, kas ir 2. līdz 6. pantā minēto nodarījumu izdarītāji vai līdzdalībnieki. 4. Šajā pamatlēmumā „juridiska persona” ir subjekts, kam šāds statuss ir piešķirts atbilstoši valstī spēkā esošajiem tiesību aktiem, izņemot valstis vai citus publisko tiesību subjektus, kas īsteno valsts varu, un starptautiskās sabiedriskās organizācijas. 10. pants Sankcijas juridiskām personām 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 9. panta 1. punktu, var piemērot efektīvus, samērīgus un preventīvus sodus, kas ietver naudas sodu kā kriminālsodu vai cita veida sodu un var ietvert citādus sodus, kas paredz, piemēram a) atņemt tiesības saņemt valsts pabalstus vai atbalstu; b) uz laiku vai pastāvīgi aizliegt veikt komercdarbību; c) pakļaut tiesas uzraudzībai; d) likvidēt ar tiesas lēmumu; e) uz laiku vai pavisam slēgt iestādes, kas izmantotas nodarījuma izdarīšanā. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka juridiskai personai, kuru sauc pie atbildības saskaņā ar 9. panta 2. punktu, ir piemērojami efektīvi, samērīgi un preventīvi sodi vai pasākumi. 11. pants Cietušo atbrīvošana no sankcijām Katra dalībvalsts paredz iespēju, ka bērniem, kas cietuši no 3. pantā un 4. panta a) punktā minētajiem nodarījumiem, nepiemēro kriminālvajāšanu vai sodus par nelikumīgām darbībām, kurās tie iesaistījušies tādēļ, ka šie nodarījumi bijuši vērsti pret tiem. 12. pants Izmeklēšana un kriminālvajāšana 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka izmeklēšana un kriminālvajāšana saistībā ar 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem nav atkarīga no tā, vai nodarījumā cietusī persona ir iesniegusi paziņojumu vai sūdzību, un ka kriminālprocesu var turpināt, pat ja cietusī persona ir atsaukusi savas liecības. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai pietiekami ilgā laikposmā pēc tam, kad cietušais kļuvis pilngadīgs, varētu uzsākt kriminālvajāšanu par jebkuru no nodarījumiem, kas minēti 2. līdz 6. pantā, atbilstīgi konkrētā nodarījuma smaguma pakāpei. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka valsts tiesību aktos noteiktie konfidencialitātes noteikumi attiecībā uz atsevišķu profesiju pārstāvjiem, kuri strādā saskarsmē ar bērniem, nerada tiem šķēršļus bērnu aizsardzības dienestiem ziņot par situācijām, kad ir pamatoti iemesli domāt, ka bērns ir kāda 2. līdz 6. pantā minētā nodarījuma upuris. 4. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai mudinātu visas personas, kuras zina vai tām ir aizdomas par nodarījumiem, kas minēti 2. līdz 6. pantā, ziņot par to kompetentajiem dienestiem. 5. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu efektīvu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu saistībā ar 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, pieļaujot iespēju veikt slepenas izmeklēšanas operācijas vismaz tajos gadījumos, kad ir izmantota informācijas sistēma. 6. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai izmeklēšanas struktūrvienības vai dienesti varētu identificēt personas, kas cietušas 2. līdz 6. pantā minētajos nodarījumos, jo īpaši analizējot bērnu pornogrāfijas materiālus, piemēram, fotogrāfijas un audiovizuālos ierakstus, kas nosūtīti vai darīti pieejami, izmantojot informācijas sistēmu. 13. pants Jurisdikcija un kriminālvajāšanas koordinēšana 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai noteiktu tās jurisdikciju attiecībā uz nodarījumiem, kas minēti 2. līdz 6. pantā, ja a) nodarījums ir pilnīgi vai daļēji izdarīts attiecīgās valsts teritorijā; vai b) likumpārkāpējs ir tās pilsonis vai viņa pastāvīgā dzīvesvieta ir šīs valsts teritorijā; vai c) nodarījums ir izdarīts pret šīs valsts pilsoni vai personu, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir tās teritorijā; vai d) nodarījums ir izdarīts tādas juridiskas personas labā, kas reģistrēta attiecīgās dalībvalsts teritorijā. 2. Katra dalībvalsts nodrošina, ka tās jurisdikcijā ir gadījumi, kad nodarījums 4. un 5. panta nozīmē un, ciktāl uz to attiecas 2. un 6. pants, ir izdarīts, izmantojot informācijas sistēmu, kurai ir piekļūts šīs valsts teritorijā, neatkarīgi no tā, vai pati informācijas sistēma atrodas tās teritorijā. 3. Lai uzsāktu kriminālvajāšanu par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, kas izdarīti ārpus attiecīgās valsts teritorijas saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu, katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās jurisdikcija nav pakļauta nosacījumam, ka darbības uzskata par noziedzīgiem nodarījumiem tajā vietā, kurā tās ir izdarītas. 4. Lai uzsāktu kriminālvajāšanu par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, kas izdarīti ārpus attiecīgās valsts teritorijas saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu, katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tās jurisdikcija nav pakļauta nosacījumam, ka kriminālvajāšanu var uzsākt tikai pēc tam, kad cietušais ir iesniedzis ziņojumu tās valsts teritorijā, kurā tika izdarīts nodarījums, vai kad valsts, kurā izdarīts nodarījums, ziņo par nodarījumu. 5. Ja 2. līdz 6. pantā minētie nodarījumi ir vairāk nekā vienas dalībvalsts jurisdikcijā un ja jebkura no šīm dalībvalstīm, pamatojoties uz vieniem un tiem pašiem faktiem, var likumīgi uzsākt kriminālvajāšanu, attiecīgās dalībvalstis sadarbojas, lai izlemtu, kura no tām uzsāks likumpārkāpēju kriminālvajāšanu, ar mērķi, ja iespējams, kriminālvajāšanu veikt centralizēti tikai vienā dalībvalstī. Lai to panāktu, dalībvalstis var izmantot Eurojust vai jebkuras citas Eiropas Savienībā izveidotas struktūras vai mehānisma palīdzību, lai veicinātu sadarbību starp šo valstu tiesu iestādēm un šo iestāžu darbības koordināciju. Nosakot, kura dalībvalsts īstenos kriminālvajāšanu pret likumpārkāpējiem, īpaši ņem vērā šādus faktorus: a) dalībvalsts, kuras teritorijā ir izdarīti nodarījumi; b) dalībvalsts, kuras pilsonis vai pastāvīgais iedzīvotājs ir likumpārkāpējs; c) dalībvalsts, kura ir cietušo personu izcelsmes dalībvalsts; d) dalībvalsts, kuras teritorijā likumpārkāpējs ticis atrasts. 14. pants Palīdzība cietušajiem un viņu aizsardzība 1. Katra dalībvalsts nodrošina, ka gadījumos, kad pastāv neskaidrības par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem pakļautas personas vecumu un ir iemesls domāt, ka šī persona ir bērns, minētā persona tiek uzskatīta par bērnu un saņem tūlītēju piekļuvi aizsardzības un palīdzības pasākumiem, kas paredzēti šajā pantā. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiesu iestādes ieceļ īpašu cietušā pārstāvi gadījumos, kad saskaņā ar valsts tiesību aktiem personas, kurām ir vecāku atbildība, nedrīkst pārstāvēt bērnu kriminālprocesā, tā kā starp šīm personām un cietušo ir interešu konflikts, vai gadījumos, kad bērns ir bez pavadības. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka īpaši pasākumi cietušo īstermiņa un ilgtermiņa aizsardzībai un atbalstam to fiziskās un psiholoģiskās izveseļošanās laikā tiek pieņemti pēc katra cietušā bērna atsevišķās situācijas īpašas novērtēšanas, pienācīgi ņemot vērā bērna viedokli, vajadzības un bažas. 4. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka vajadzības gadījumā personām, kuras cietušas 2. līdz 6. pantā minētajos nodarījumos, ir piekļuve bezmaksas juridiskām konsultācijām un juridiskajai pārstāvībai ar šiem nodarījumiem saistītā kriminālprocesā. 5. Personas, kas cietušas 2. līdz 6. pantā minētajos nodarījumos, ir jāuzskata par īpaši neaizsargātiem cietušajiem saskaņā ar 2. panta 2. punktu, 8. panta 4. punktu un 14. panta 1. punktu Padomes 2001. gada 15. marta Pamatlēmumā 2001/220/TI par cietušo statusu kriminālprocesā[7]. 6. Katra dalībvalsts veic visus iespējamos vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu pienācīgu palīdzību cietušā ģimenei. Jo īpaši, ja tas ir vajadzīgs un iespējams, katra dalībvalsts attiecībā uz šīm ģimenēm piemēro 4. pantu Pamatlēmumā 2001/220/TI. 7. Šajā pamatlēmumā minētos aizsardzības un palīdzības pasākumus piemēro papildus noteikumiem Padomes pamatlēmumā par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību un ar kuru atceļ Pamatlēmumu 2002/629TI. 15. pants Cietušo bērnu dalība kriminālizmeklēšanā un kriminālprocesā 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 2. līdz 6. pantā minēto nodarījumu kriminālizmeklēšanā: a) cietušā bērna uzklausīšana tiek veikta, nepieļaujot nepamatotus kavējumus, pēc tam, kad fakti ir ziņoti kompetentajām iestādēm; b) cietušā bērna uzklausīšana vajadzības gadījumā tiek veikta telpās, kas paredzētas vai pielāgotas šim nolūkam; c) cietušā bērna uzklausīšanu veic šim nolūkam apmācīti speciālisti; d) ja tas ir iespējams un vajadzīgs, cietušo bērnu uzklausa vienas un tās pašas personas; e) uzklausīšanu skaits ir pēc iespējas ierobežots, un tās veic vienīgi tad, ja tas ir obligāti nepieciešams kriminālprocesa mērķiem; f) cietušo bērnu var pavadīt viņa likumīgs pārstāvis vai, attiecīgā gadījumā, viņa izraudzīts pieaugušais, ja vien attiecībā uz šo personu nav pieņemts pamatots lēmums par pretējo. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 2. līdz 6. punktā minēto nodarījumu kriminālizmeklēšanā cietušā bērna vai, attiecīgā gadījumā, bērna-liecinieka uzklausīšanu var ierakstīt videolentē un ka šos videoierakstus var izmantot kā pierādījumus kriminālprocesā tiesā saskaņā ar šīs valsts tiesību aktu noteikumiem. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka kriminālprocesā, kas attiecas uz 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, a) tiesnesis var noteikt, ka uzklausīšana notiks slēgtā kārtībā; b) cietušo bērnu var uzklausīt tiesas zālē bez viņa klātbūtnes, jo īpaši, izmantojot piemērotas komunikācijas tehnoloģijas. 16. pants Riska novērtējums 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek izvērtēta personu, kuras notiesātas par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, bīstamība un iespējamie riski, ka 2. līdz 6. pantā minētie nodarījumi varētu atkārtoties, ar mērķi: a) noteikt piemērotas intervences programmas un pasākumus; kā arī b) noteikt, vai ir vajadzīgs likumpārkāpējam uz laiku vai pastāvīgi aizliegt veikt darbības, kas ietver regulāru saskarsmi ar bērniem. 2. Regulāri jāpārskata 1. punktā minētais novērtējums, lai ņemtu vērā situācijas izmaiņas, kas ietekmē likumpārkāpēja bīstamību un iespējamos riskus. 17. pants Intervences programmas vai pasākumi 1. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu efektīvas intervences programmas vai pasākumus ar mērķi novērst un mazināt risku saistībā ar atkārtotiem seksuāla rakstura nodarījumiem pret bērniem. Šādām programmām vai pasākumiem jābūt pieejamiem jebkurā kriminālprocesa posmā, gan ieslodzījuma vietā, gan ārpus tās, saskaņā valsts tiesību aktu nosacījumiem. Šādas intervences programmas vai pasākumi ir jāpieņem, lai apmierinātu to bērnu īpašās attīstības vajadzības, kuri ir izdarījuši seksuāla rakstura nodarījumu, tostarp to bērnu vajadzības, kuri nav sasnieguši vecumu, ar kuru iestājas kriminālatbildība. 2. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personām, kuras notiesātas par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem un attiecībā uz kurām pastāv nodarījumu atkārtošanas risks, a) ir vai tiek piedāvāta piekļuve 1. un 2. punktā minētajām programmām vai pasākumiem; b) tiek piedāvāta piekļuve īpašām programmām vai pasākumiem, kas piemēroti to bīstamības un 2. līdz 6. pantā minēto nodarījumu atkārtošanas riska pakāpei; c) tiek sniegta pilnīga informācija par iemesliem ierosināt piekļuvi programmām vai pasākumiem; d) tās piekrīt piedalīties īpašā programmā vai pasākumā, pilnībā pārzinot faktus; e) tās var atteikties piedalīties un tiek informētas par šā atteikuma iespējamām sekām. 3. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personas, pret kurām ierosināta krimināllieta par 2. līdz 6. pantā minētajiem nodarījumiem, var piekļūt programmām vai pasākumiem, kas minēti 1. un 2. punktā, atbilstoši nosacījumiem, kas nav ne ierobežojoši, ne pretrunā aizstāvības tiesībām un prasībām par taisnīgu un objektīvu tiesu un jo īpaši pienācīgi ņemot vērā noteikumus, ar ko regulē nevainīguma prezumpcijas principu. 4. Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka personām, kuras baidās, ka tās varētu izdarīt 2. līdz 6. pantā minētos nodarījumus, vajadzīgā gadījumā ir piekļuve efektīvām intervences programmām vai pasākumiem, kas paredzēti, lai novērtētu un novērstu nodarījumu izdarīšanas risku. 18. pants To tīmekļa vietņu bloķēšanas, kuras ietver bērnu pornogrāfiju Katra dalībvalsts veic vajadzīgos pasākumus, lai kompetentās tiesu vai policijas iestādes varētu pieprasīt vai līdzīgā veidā bloķēt interneta izmantotājiem piekļuvi tīmekļa vietnēm, kas ietver vai izplata bērnu pornogrāfiju, piemērojot atbilstīgus aizsardzības pasākumus, jo īpaši nodrošinot, ka bloķēšana ir ierobežota, lai to varētu piemērot tikai vajadzības gadījumos, ka lietotāji tiek informēti par bloķēšanas iemesliem un ka satura nodrošinātāji tiek informēti par iespējamajām satura pārbaudēm. 19. pants Teritoriālā darbības joma Šo pamatlēmumu piemēro attiecībā uz Gibraltāru. 20. pants Pamatlēmuma 2004/68/TI atcelšana Ar šo atceļ Pamatlēmumu 2004/68/TI. 21. pants Izpilde 1. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šā pamatlēmuma izpildi vēlākais līdz [DIVI GADI PĒC PIEŅEMŠANAS]. 2. Līdz [DIVI GADI PĒC PIEŅEMŠANAS] dalībvalstis nosūta Padomes Ģenerālsekretariātam un Komisijai noteikumus, ar kuriem to tiesību aktos tiek pārņemtas saistības, ko tām uzliek šis pamatlēmums. Pamatojoties uz ziņojumu, ko izveido, izmantojot šo informāciju, un rakstisku Komisijas ziņojumu, Padome līdz [ČETRI GADI PĒC PIEŅEMŠANAS] izvērtē, kā dalībvalstis ir ievērojušas šā pamatlēmuma noteikumus, un apsver vajadzību veikt grozījumus. 22. pants Stāšanās spēkā Šis pamatlēmums stājas spēkā dienā, kad to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . Briselē, [DATUMS] Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] Projekts Padomes Pamatlēmumam par jurisdikcijas konfliktu novēršanu un atrisināšanu krimināltiesvedībā, ko 2009. gada 20. janvārī iesniedza Čehija, Polija, Slovākija, Slovēnija un Zviedrija, Padomes dokuments Nr. 5208/09. [2] Padomes 2000. gada 29. maija Lēmums par to, kā apkarot bērnu pornogrāfiju interneta tīklā, OV L 138, 9.6.2000., 1. lpp. [3] OV C […], […], […]. lpp. [4] OV L 13, 20.1.2004., 14. lpp. [5] OV L 300, 11.11.2008., 42. lpp. [6] Pieņemts Tieslietu un iekšlietu padomes 2009. gada 26. un 27. februāra sanāksmē. Galīgais atsauces numurs tiks piešķirts publicēšanas brīdī. [7] OV L 82, 22.3.2001., 1. lpp.