LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/80

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa pilsoņu interesēs”

COM(2009) 262 galīgā redakcija

(2010/C 128/14)

Ziņotājs: Luis Miguel PARIZA CASTAÑOS kgs

Līdzziņotājs: Cristian PÎRVULESCU kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 10. jūnijā nolēma apspriesties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei — Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa pilsoņu interesēs”

COM(2009) 262 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2009. gada 15. oktobrī.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 4. un 5. novembrī (4. novembra sēdē), ar 152 balsīm par un 1 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi.

1.1. Pēdējos gados jautājumiem par cilvēktiesību aizstāvību un veicināšanu ES darba kārtībā ir pievērsta mazāka uzmanība. Valstu drošība ir izvirzīta kā politiskā prioritāte, un to nav bijis iespējams savienot ar lielāku brīvību un cilvēktiesību aizsardzību.

1.2. Drošības un tiesiskuma politikām jāaizsargā brīvības vērtības. EESK uzskata, ka minētajās politikas par izejas punktu ir jāmanto Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un ES Pamattiesību hartā garantētā pamattiesību aizsardzība.

1.3. Drošības politika nedrīkst kaitēt pamatvērtībām (cilvēktiesības un sabiedriskā brīvība) un demokrātijas principiem (tiesiskums) visā ES. Nedrīkst ierobežot personisko brīvību kolektīvās un valsts drošības mērķu dēļ. Atsevišķos ieteikumos politikas izstrādes jomā atkārtojas iepriekšējā kļūda, proti, brīvības upurēšana ar mērķi uzlabot drošību.

1.4. Pamattiesību un brīvību aizsardzība jāpastiprina Eiropas līmenī, izmantojot stingras un stabilas politiskas autoritātes atbalstu, un tāpēc EESK atbalsta priekšsēdētāja Barroso ierosinājumu izveidot par tiesiskuma, pamattiesību un pilsoņu brīvības jautājumiem atbildīgā Eiropas komisāra amatu. Komiteja ir pārliecināta, ka attiecīgās struktūras rīcībā būs politiskie līdzekļi, kā arī vajadzīgie organizatoriskie un finanšu resursi tik atbildīgu uzdevumu veikšanai.

1.5. Tomēr Komiteja izsaka nožēlu, ka imigrācijas un patvēruma jautājumi ir iekļauti iekšējās drošības jomā, kas ir cita komisāra pārziņā. Saistot imigrāciju ar drošību un atdalot no tiesību aizsardzības, tiek raidīts nepareizs politiskais signāls. EESK ierosina jaunajam Eiropas Komisijas sastāvam imigrācijas un patvēruma politikas cieši saistīt ar pamattiesību aizsardzības jautājumiem vienā politikas direktorātā.

1.6. Kad stāsies spēkā Lisabonas līgums, brīvības, drošības un tiesiskuma politikai tiks nodrošināts plašāks juridiskais pamats, tāpēc EESK uzskata, ka Eiropas Savienība var sasniegt tālejošākus mērķus, nekā ierosinājusi Komisija.

1.7. Komiteja iesaka pārskatīt tiesību aktus par ceļošanas brīvību un līdz ar to grozīt Regulu EK/2252/2004.

2. Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa.

2.1. ES brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidē sākas izšķirošs posms. Kopš 1999. gada Padome ir pieņēmusi divas piecu gadu programmas, proti, Tamperes programmu (1999.–2004.) un Hāgas programmu (2004.–2009).

2.2. Desmit gadus pēc Tamperes programmas pieņemšanas tajā izvirzītie mērķi nav sasniegti. ES joprojām nav kopīga brīvības, drošības un tiesiskuma telpa. Pēdējo gadu laikā ir gūts daudz panākumu, bet tie nav pietiekami (1), turklāt nevienmērīgi. Stokholmas Eiropadome var sniegt jaunu iespēju turpināt iesākto Tamperes gaisotnē.

2.3. Kopējā imigrācijas, patvēruma un robežu politika ir ievērojami virzījusies uz priekšu, izņemot legālo imigrāciju un darbaspēka imigrāciju, jo uz lēmumiem minētajās jomās joprojām attiecas noteikums par vienprātību Padomē.

2.4. Politikas, kas saistītas ar policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, pārvaldītas, pamatojoties uz starpvaldību loģiku un vienprātības principu, turklāt tās īstenotas neuzticības gaisotnē, un tas lielā mērā sarežģījis Eiropas līmeņa tiesību aktu pieņemšanu.

2.5. Iespējams, ka Stokholmas programmu ieviesīs, kad būs stājies spēkā Lisabonas līgums, tādējādi daudzas tās politikas Padomē pieņems, izmantojot parasto procedūru un koplēmuma procedūru Parlamentā, kas ļaus Eiropas Savienībai izvirzīt vērienīgākus mērķus, lai gan pašreizējais līgums arī pieļauj Eiropai vajadzīgās brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidi.

2.6. Procesu, kura rezultātā tiek pieņemta Stokholmas programma, jau ir papildinājuši vairāki ieguldījumi, tostarp Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts (2), ziņojumi, ko sagatavojusi padomdevēju grupa jautājumā par Eiropas politiku iekšlietu un tieslietu jomā (3), kā arī Eiropas Komisijas saņemtie dokumenti saistībā ar 2008. gada septembrī un novembrī notikušo publisko apspriešanos par tematu “Kādai jābūt turpmākai attīstībai brīvības, drošības un tiesiskuma jomā? Apspriešanās par prioritātēm nākamajos piecos gados” (4).

2.7. Komisija 2009. gada jūnijā publicēja paziņojumu ar nosaukumu “Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa pilsoņu interesēs: lielāka brīvība drošākā vidē” (5), par kuru sagatavots šis atzinums, lai darītu zināmu EESK viedokli un ieteikumus par Stokholmas procesu.

2.8. Komiteja pašlaik izstrādā arī pašiniciatīvas atzinumu (6), lai ieteiktu Eiropas Savienības politikā un tiesību aktos par imigrāciju un robežām pienācīgi ievērot cilvēktiesības un lai to galvenais mērķis būtu visu personu brīvība un drošība. Šis atzinums ir arī EESK ieguldījums Stokholmas programmas sagatavošanā.

3. Vispārīgas piezīmes.

3.1. Komiteja atzīst un atbalsta principu, saskaņā ar kuru Stokholmas programmas politiskās prioritātes pamatā ir tādas Eiropas brīvības, drošības un tiesiskuma telpas īstenošana, kas kalpo iedzīvotājiem. Komiteja uzskata, ka viens no turpmāko piecu gadu svarīgākajiem uzdevumiem, jo īpaši pēc Lisabonas līguma apstiprināšanas, būs pilsoņu Eiropas izveidošana, un tādēļ Savienības politiskās prioritātes vajadzēs pielāgot minētajam mērķim. Pirms trim gadiem EESK pieņēma pašiniciatīvas atzinumu par Eiropas pilsoniskuma atpazīstamības uzlabošanu (7). Eiropas pilsoniskuma institūcijas kvalitāte jāuzlabo, lai tā būtu atvērtāka, vienlīdzīgāka un integrācijai labvēlīgāka, novēršot jebkāda veida diskrimināciju.

3.2. EESK atzinīgi vērtē arī paziņojumā piešķirto prioritāti “tiesību Eiropas veidošana”, jo Pamattiesību hartā atzīto pamattiesību un pamatbrīvību aizsardzība ir būtiska ES vērtība (8).

3.3. Lai gan Eiropas pamattiesību aizsardzības sistēma ir diezgan attīstīta, praktiska šo tiesību ievērošana ES nav garantēta, jo īpaši tas attiecas uz Kopienas tiesību īstenošanu un piemērošanu praksē valstu, reģionālā un vietējā līmenī. Stokholmas programmai vajadzētu ietvert skaidru, ambiciozu un pilnīgu pamattiesību aizsardzības un saglabāšanas stratēģiju brīvības, drošības un tiesiskuma Eiropā, ļaujot nodrošināt stabilu un visaptverošu “tiesību Eiropu” visos pārvaldības līmeņos.

3.4. Pēdējos gados ES prioritāte ir bijusi drošība, nevis cilvēktiesības, tiesiskums un brīvība. Komiteja uzskata, ka patiesas brīvības, drošības un tiesiskuma telpas izveidei nepieciešams atbilstīgs visu trīs dimensiju līdzsvars. Īstenojot rīcībpolitikas, kas drīzumā tiks pieņemtas drošības jomā, jāaizsargā brīvības un tiesiskuma vērtības. Minēto rīcībpolitiku pamatā jābūt Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un ES Pamattiesību hartā garantētajām pamattiesībām.

3.5. Cilvēktiesības, kas ir vispārējas un nedalāmas, jāaizsargā un tās jāgarantē visām personām, ne tikai Savienības pilsoņiem. “Tiesību un tiesiskuma Eiropu” nevar attiecināt vienīgi uz ES dalībvalstu pilsoņiem, bet gan uz visiem ES teritorijā dzīvojošajiem. Pretējā gadījumā brīvības, drošības un tiesiskuma princips nebūs savienojamas ar Eiropas Savienības izveides vērtībām un pamatprincipiem, proti, nediskrimināciju, vienlīdzīgu attieksmi un solidaritāti. Stokholmas programmā būs jāņem vērā tas, ka daudzās starptautiskajās konvencijās un līgumos noteiktās tiesības un brīvības attiecas uz visām personām neatkarīgi no tautības, valstspiederības vai ar migrāciju saistītā administratīvā statusa.

3.6. Stokholmas programmā jāņem vērā 1999. gada Tamperes programma, kurā Padome par galveno principu bija atzinusi taisnīgu un nediskriminējošu attieksmi pret visiem Eiropas Savienības pilsoņiem un trešo valstu valstspiederīgajiem. Šis princips tiks apstiprināts jaunajā līgumā, kas Pamattiesību hartu padarīs juridiski saistošu un Savienībai dos iespēju pievienoties Eiropas Cilvēktiesību konvencijai (ECK).

3.7. EESK uzskata, ka pēc 2011. gada jānostiprina ES Cilvēktiesību aģentūras nozīme, palielinot tās budžetu, tai piešķirot jaunas novērtēšanas kompetences un uzlabojot tās sadarbību ar citām Eiropas aģentūrām un struktūrām, piemēram, Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju (EDAU) un Eiropas Ombudu. Tāpat jāstiprina aģentūras neatkarība no valdībām un jāparedz EESK kā pilsoniskās sabiedrības pārstāves līdzdalība.

3.8. Lai nodrošinātu Stokholmas programmas panākumus, Komisija ierosina metodi, kuras pamatā ir pieci galvenie elementi un kuru EESK atbalsta: 1. tieslietu un iekšlietu politikas atbilstoša iekļaušana citās ES politikās; 2. neatbilstību mazināšana starp Eiropas līmenī apstiprinātajiem noteikumiem un to īstenošanu valstu līmenī, kā arī praktisku pasākumu izstrāde; 3. Eiropas tiesību aktu kvalitātes uzlabošana un to ietekme; 4. pieņemto instrumentu un izveidoto aģentūru novērtējuma labāka izmantošana; un 5. atbilstošu finanšu instrumentu piešķiršana.

3.9. EESK ir iestāde, kas turpinās ļoti aktīvi sadarboties, lai novērtētu ES rīcībpolitiku pievienotās vērtības kvalitāti, to ietekmi uz pamattiesībām, proporcionalitātes principu, kā arī to ētisko, sociālo un saimniecisko ietekmi.

3.10. Komiteja tādējādi varētu turpināt līdzdarboties Eiropas stratēģijā, kas paredzēta tiesību aktu labākai izstrādei un Eiropas tiesiskās sistēmas labas pārvaldības un šīs sistēmas ietvaros pieņemto normu piemērošanas un ietekmes novērtēšanai.

3.11. Līdz ar Stokholmas programmu Eiropas Savienības saistībām attiecībā uz sasniedzamajiem mērķiem un plāniem jābūt daudz nopietnākām. Komiteja iesaka noteikt galvenos rādītājus, kā arī izveidot sākotnējo sarakstu, kurā ietverti īstenojamie mērķi, tādējādi dodot iespēju programmas īstenošanas gaitā un procesa noslēgumā objektīvi novērtēt sasniegto.

3.12. Komiteja ir gandarīta par pieņemtajiem rīcības virzieniem, bet iesaka skaidrāk norādīt programmas prioritātes un tās papildināt ar finanšu atbalsta saistībām.

3.13. EESK atzinīgi vērtē Eiropas Padomes vērtīgo ieguldījumu, ko tā sniegusi ar savām daudzajām rezolūcijām un ieteikumiem par tiesiskuma efektivitāti un pareizu piemērošanu, un aicina Komisiju iekļaut minēto dokumentu saturu turpmākajā darbā Eiropas Savienības civiltiesību un krimināltiesību jomā (9).

4. Īpašas piezīmes.

4.1. Cilvēktiesību veicināšana — tiesību un tiesiskuma Eiropa.

4.1.1. ANO Ģenerālās asamblejas 1948. gadā pieņemtajā Vispārējā cilvēktiesību deklarācijā pasludināts kopējās principu un vērtību sistēmas universālais raksturs; Eiropas Cilvēktiesību konvencija, kas parakstīta 1950. gadā Romā un kurai pievienojušās visas dalībvalstis, un Eiropas Cilvēktiesību tiesa veido pamatu un garantiju, ka atbilstība minētajiem principiem un tiesībām tiek ievērota visā ES teritorijā.

4.1.2. ES Pamattiesību hartā ir iekļautas jaunas tiesības, kuru nav Eiropas Cilvēktiesību konvencijā. Minētā harta pastiprinās juridisko noteiktību pamattiesību aizsardzības jomā un attieksies uz visām ES iestādēm un dalībvalstīm, jo īpaši gadījumos, kad tiek piemēroti Kopienas tiesību akti.

4.1.3. Vienas no Eiropas pilsonības pamattiesībām ir personu tiesības brīvi pārvietoties. Kontroles atcelšana uz iekšējām robežām un pārvietošanās un uzturēšanās brīvība Šengenas telpā ir viens no lielākajiem pēdējo desmit gadu panākumiem Eiropas integrācijā.

4.1.4. Tomēr EESK pauž bažas par to, ka šo tiesību izmantošanu praksē lielā daļā ES vēl traucē daudzi šķēršļi. Komiteja uzskata, ka Direktīva 2004/38 par Eiropas Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā nav atbilstīgi transponēta. Tās transponēšanu par neapmierinošu ir atzinusi Komisija (10), Eiropas Parlaments, kā arī daudzi eksperti savos ziņojumos, turklāt tā nav veikta noteiktajos termiņos (11).

4.1.5. EESK atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu par pamatnostādnēm minētās direktīvas labākai transponēšanai un piemērošanai. Visas atkāpes un izņēmumi, ko valstu iestādes piemēro personu brīvas pārvietošanās pamattiesībām, jāskaidro ierobežoti un saskaņā ar Eiropas Kopienu Tiesas judikatūru (12). Ir jāuzlabo pārrobežu darba ņēmēju darba tiesību un sociālo tiesību aizsardzība, kā to Komiteja ir norādījusi dažādos atzinumos (13).

4.1.6. Attiecībā uz bērnu tiesību aizsardzības uzlabošanu EESK ir pieņēmusi citus atzinumus (14), kuros tā iesaka ES ievērot starptautiskos līgumus un ieviest stratēģiju, kas virzīta uz to, lai dalībvalstis nekavējoties ievērotu bērnu tiesību jomā pieņemtās saistības, kas ir spēkā Eiropas un starptautiskā līmenī, jo īpaši Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par bērna tiesībām ietvaros.

4.1.7. EESK vēlas uzsvērt to, cik svarīgi ir respektēt daudzveidību un nodrošināt neaizsargātu personu aizsardzību. No daudzveidības izrietošie problēmjautājumi skar dažādas mazākumtautības (piemēram, romus) un daudzas imigrantu izcelsmes personas.

4.1.8. EESK nesen ir pieņēmusi vairākus atzinumus ar mērķi pastiprināt tiesību aktus diskriminācijas novēršanas jomā (15), un ierosina uzlabot diskriminācijas, rasisma, vardarbības, homofobijas un ksenofobijas apkarošanas līdzekļus. Kopienas tiesību aktu atbilstīgas piemērošanas uzraudzībā būtiska nozīme var būt pilsoniskajai sabiedrībai.

4.1.9. Līdz ar Pamattiesību hartas stāšanos spēkā Eiropas Savienības rīcībā būs jauns juridiskais pamats darbinieku tiesību un sociālo tiesību aizsardzībai. Komiteja turpmāk uzsāks jaunas iniciatīvas, lai izstrādātu Eiropas rīcībpolitikas, kas stiprina minēto tiesību aizsardzību, un ierosina Eiropas Komisijai iekļaut darbinieku tiesības un sociālās tiesības prioritāšu sarakstā.

4.1.10. ES pašlaik pilnveido drošības un robežu kontroles rīcībpolitikas, kuru pamatā ir jauno tehnoloģiju un jauno informācijas sistēmu izmantošana. Jāņem vērā šo rīcībpolitiku ētiskā un juridiskā ietekme saistībā ar personas datu un privātās dzīves aizsardzību.

4.1.11. EESK uzskata, ka organizēta pilsoniskā sabiedrība ciešā sadarbībā ar datu aizsardzības iestādēm un valsts un Eiropas līmeņa ombudiem varētu piedalīties novērtēšanā, lai tiktu ievēroti galamērķa, proporcionalitātes, likumības, drošības un konfidencialitātes principi.

4.1.12. Daudzās apspriedēs ar Eiropas pilsonisko sabiedrību ir ticis uzsvērts, ka pārvietošanās brīvība ir pakļauta nesamērīgiem drošības pasākumiem, piemēram, biometrisko pazīmju un radiofrekvenču identifikācijas (RFID) tehnoloģijas ieviešanai ceļošanas dokumentos. Komiteja savā atzinumā (16) pauda viedokli, ka RFID tehnoloģija “nav nevainojama” un var apdraudēt cilvēku pamatbrīvības.

4.1.13. Stokholmas programmā jāparedz, ka minēto tehnoloģiju straujās attīstības dēļ varētu būt nepieciešams pieņemt jaunas politiskas un likumdošanas iniciatīvas pamattiesību aizsardzībai, jo īpaši saistībā ar personas datu aizsardzību. Komisijai jāuzsāk informācijas izplatīšanas un izpratnes veidošanas kampaņas par tiesībām un riskiem saistībā ar informācijas tehnoloģiju izmantošanu.

4.1.14. Zemais dalības līmenis nesen notikušajās Eiropas Parlamenta vēlēšanās liecina, ka daudzus eiropiešus neapmierina ne viņu pilsonības kvalitāte, ne dažas ES rīcībpolitikas. Komiteja atbalsta Komisijas noteikto mērķi uzlabot Eiropas pilsoņu demokrātisko dzīvi un aktīvu līdzdalību. Reaģējot uz dalībvalstu iedzīvotāju arvien mazāko interesi par Kopienas politisko dzīvi, Komiteja iesaka uzsākt vairākus pasākumus ar mērķi sekmēt aktīvu Eiropas pilsoniskumu. Komiteja ir pārliecināta, ka Eiropas Parlamenta vēlēšanām jānotiek 9. maija nedēļā un vēlēšanu programmām un kampaņām pēc rakstura jābūt mazāk nacionālām un vairāk eiropeiskām.

4.1.15. EESK uzskata, ka jāpalielina mūsu demokrātiskā bāze, iekļaujot tajā jaunus pilsoņus, kuri būtu vienlīdzīgi savās tiesībās un pienākumos. Tiesībām uz valsts un Eiropas pilsonību būtu jāaptver visi dažādie nacionālās, etniskās, reliģiozās un kultūras izcelsmes veidi, kas daļēji radušies imigrācijas rezultātā.

4.1.16. EESK ir izstrādājusi Konventam veltītu pašiniciatīvas atzinumu (17), kurā uzsvērta iespēja piešķirt Eiropas Savienības pilsonību trešo valstu valstspiederīgajiem, kuriem ir pastāvīga iedzīvotāja statuss. Komiteja iesaka ES iestādēm minēto ieteikumu ņemt vērā Stokholmas programmā.

4.2. Pilsoņu dzīves atvieglošana: tiesību un tiesiskuma Eiropa. Nodrošināt tiesības un tiesiskumu pasaulei atvērtā Eiropā

4.2.1. Tiesu iestāžu lēmumu savstarpēja atzīšana

4.2.1.1. EESK pauž gandarījumu par virzību, kas panākta savstarpējas atzīšanas jomā, kura ir Eiropas tiesiskās telpas izveides stūrakmens. Tai jāpastāv kopā ar katras dalībvalsts juridiskajām tradīcijām un jānodrošina, lai tiktu nostiprināta brīvības un atbildības telpa. Savienībā jābūt kopīgam regulatīvajam pamatam. No otras puses, visa ietekmēšanas sistēma gan kopīgo standartu, gan dalībvalstu līmenī juridiski jāierobežo, lai novērstu jebkādu ļaunprātīgas izmantošanas iespēju: tiesību akti nekādā gadījumā nedrīkst apdraudēt pamattiesības un brīvības, un tiem jāgarantē civiltiesību un sociālo tiesību aizsardzība.

4.2.1.2. Tādēļ savstarpēju atzīšanu varētu attiecināt arī uz jomām, kas vēl nav reglamentētas, piemēram, mantošanas un testamenta tiesību sistēmām, mantošanas noteikumiem un mantiskajām attiecībām laulāto šķiršanās gadījumā, kā arī uz visām jomām, kas saistītas ar Savienības pilsoņu ikdienu. Savstarpēja atzīšana jāpiemēro visām dalībvalstīs likumīgi atzītām civilās partnerības formām.

4.2.1.3. Civiltiesībās jāatceļ ekzekvatūras (exequatur) procesuālā kārtība, ko dalībvalstis izmanto, lai izpildītu citās dalībvalstīs civillietās un komerclietās pieņemtos spriedumus, un savstarpējā atzīšana jāattiecina arī uz jomām, uz kurām tā līdz šim neattiecās. Krimināltiesībās savstarpējās atzīšanas princips pastāvīgi jāpiemēro visos procedūras posmos. Tāpat savstarpējā atzīšana jāattiecina uz cietušo un liecinieku aizsardzības pasākumiem, kā arī uz spriedumiem par tiesību zaudēšanu.

4.2.2. Savstarpējas uzticēšanās stiprināšana

4.2.2.1. Lai sekmētu tiesu sistēmu savstarpējo uzticēšanos, jānostiprina un jāatbalsta tieslietu speciālistu apmācība, izstrādājot kopējus instrumentus. Jāveicina un jāatbalsta tieslietu sistēmas ierēdņu apmaiņa, gan izmantojot Tiesiskuma forumu un dažādu profesionālo tīklu darbību, gan ieviešot Erasmus programmai līdzīgu sistēmu. Lai uzlabotu saziņu un paraugprakses apmaiņu, būtu jāpastiprina Eiropas Tieslietu foruma darbība..

4.2.2.2. Jāturpina stiprināt savstarpēju uzticēšanos, vairāk atbalstot (īpaši finansiāli) tieslietu jomas speciālistu profesionālās apmācības programmas un speciālistu tīklu izveidi. Minētie pasākumi jāpapildina ar labas prakses apmaiņu un inovatīvu projektu īstenošanu tieslietu sistēmas modernizācijai.

4.2.3. Tiesas pieejamības veicināšanai ir jābūt prioritātei

4.2.3.1. Eiropas līmenī veiktos pasākumus krimināltiesību jomā, lai uzlabotu tiesas spriedumu savstarpējo atzīšanu, nevajadzētu virzīt tikai uz terorismu, organizēto noziedzību un Savienības finansiālo interešu aizskaršanu, bet arī uz izpausmēm, kas apdraud cilvēktiesības un pamatbrīvības. Saistībā ar dalībvalstu pilsoņu pieaugošo mobilitāti Savienības robežās viņus apdraud dažāda veida diskriminācija un nelikumības gan privātajā dzīvē, gan darba vietā.

4.2.3.2. Savienībai būtu jāpieliek pūles, lai nostiprinātu pastāvošos tiesiskās palīdzības līdzekļus, mobilizētu elektroniskos līdzekļus (e-tiesiskums) (18) un īpaši jāpievēršas tam, lai sekmētu tiesu mutiskās un rakstiskās tulkošanas pieejamību pilsoņiem. Tāpat Savienībai jātiecas vienkāršot aktu un dokumentu legalizācijas formalitātes. Būs jāuzlabo atbalsts pārkāpumos cietušajām personām, jo īpaši starptautiskās lietās.

4.2.4. Tiesisko aprindu loma saimnieciskās darbības atbalstīšanā

4.2.4.1. Jāuzlabo tiesas spriedumu izpilde, jo īpaši, ieviešot banku kontu aresta Eiropas procedūru. Turpmākos tiesību aktu priekšlikumos varētu izmantot līgumtiesību kopējo pamatprincipu izstrādē paveikto, varētu izstrādāt standartveida līgumus un ieviest fakultatīvas sistēmas iekšējā tirgus precīzi noteiktās jomās (t.s. “28. režīms”). Jāturpina saskaņot tiesību aktus, ko piemēro apdrošināšanas līgumu un uzņēmējdarbības tiesību jomā.

4.2.4.2. Eiropas tiesiskuma telpai jo īpaši krīzes laikā jāatbalsta ne tikai saimnieciskā darbība iekšējā tirgū, bet arī ekonomikas dalībnieku atbildība par sabiedrību un saviem darbiniekiem. Finanšu un ekonomikas krīzes apstākļos ir svarīgi nostiprināt valstu, ekonomikas dalībnieku un pilsoņu savstarpējās saites, un attieksmē pret pilsoņiem jāapliecina cieņa un jāievēro viņu tiesības.

4.2.5. Savienības klātbūtnes nostiprināšana tieslietās starptautiskajā vidē

Jāpiešķir prioritāte tiesiskuma veicināšanai visā pasaulē, jo īpaši kaimiņvalstīs un valstīs, ar kurām Savienībai ir kopīga saimnieciskā, sociālā, un drošības programma. Ievērojami jānostiprina arī tiesiskās sadarbības un palīdzības sniegšanas instrumenti, ko ES izmanto attiecībās ar trešām valstīm.

4.3. Eiropa, kas aizsargā. Regulējums un principi, ko izmanto Savienība, kas aizsargā savus pilsoņus.

EESK atzinīgi vērtē Savienības iekšējās drošības stratēģijas izstrādāšanu. Tas ir process, kurā jāiesaista pēc iespējas plašāks ieinteresēto publiskā un privātā sektora dalībnieku loks (19). Pilsoniskās sabiedrības līdzdalība garantēs to, ka pārsvarā tiks izmantota pieeja, kuras pamatā ir iecietība, dialogs un sadarbība, nevis izslēgšana, bailes un neuzticēšanās citu dalībvalstu vai trešo valstu pilsoņiem. Tā nodrošinās arī to pamatbrīvību un pamattiesību aizsardzību, kas ir visvairāk apdraudētas, ieviešot kontroles un ietekmēšanas līdzekļus, kurus, nepastāvot demokrātiskai pilsoniskajai sabiedrībai, var izmantot diskriminējoši un ļaunprātīgi. Iekšējās drošības stratēģija jāpapildina ar Eiropas stratēģiju Eiropas tiesisko sistēmu darbības novērtēšanai.

4.3.1. Instrumentu pilnveidošana

4.3.1.1. Policijas sadarbībā liela nozīme jāvelta policijas personāla izglītībai un apmācībai. Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra ir norādījusi, ka policijas darbinieku nesaudzīga un agresīva attieksme ir būtisks diskriminācijas avots. Lai ierobežotu šādu praksi, jāveic pasākumi ar mērķi apkarot minēto attieksmi un atgūt sabiedrības uzticību policijas rīcības pareizumam (20).

4.3.1.2. Iekšējās drošības garantēšanai nepieciešamo tehnoloģisko līdzekļu mobilizēšana nav iespējama, ja sadarbībā ar pilsoņiem un pilsonisko sabiedrību nav nodrošināta to pārredzama un atbildīga izmantošana.

4.3.2. Efektīvas rīcībpolitikas

4.3.2.1. Starp prioritātēm pārrobežu noziedzības jautājumā vajadzētu būt arī aizstāvēšanās tiesību nostiprināšanai, obligātās kopējās garantijas attiecinot arī uz nevainības prezumpcijas aizsardzību un iepriekšēju apcietinājumu (apcietinājuma ilgums un iemeslu pārskatīšana). Minētās iniciatīvas jāizstrādā un jāatbalsta, izmantojot piemērotus līdzekļus, piemēram, rīcības plāna ietvaros, un tās jāuzrauga, jo īpaši situācijās, kas līdz šim ir bijušas problemātiskas (attieksme pret personām, ko tur aizdomās par teroristisku darbību).

4.3.2.1.1. Attiecībā uz robežu kontroli un uzraudzību, jo īpaši ņemot vērā mazāk aizsargātu personu un grupu aizsardzību, glābšanai uz jūras, kas ietilpst dalībvalstu pamatpienākumos, jābūt svarīgākai par jūras kontroles un uzraudzības uzdevumiem.

4.3.2.1.2. Kopīga Eiropas Šengenas vīza, ko izsniedz kopēja konsulārā iestāde, var garantēt vienlīdzīgu attieksmi pret vīzas pieteikumu iesniedzējiem. Turklāt vīzas izsniegšana pakāpeniski jābalsta nevis uz riska prezumpciju, kas saistīta ar valstspiederību, bet gan uz individuālā riska izvērtēšanu, kas ir pozitīva virzība, lai novērstu nelikumību un diskrimināciju attiecībā uz vīzas pieprasītājiem.

4.3.3. Kopējie mērķi

4.3.3.1. Iekšējās drošības stratēģija jākoncentrē uz apdraudējumiem, kuriem nav pievērsta pietiekama uzmanība. Stratēģijā izteikta prioritāte jāpiešķir aktīviem pasākumiem cīņai pret naidu, rasismu, ksenofobiju un antisemītismu. Izmantotie instrumenti nav jāparedz tikai drošības jomā, bet tie attiecināmi arī uz ekonomiku, sociālo, kultūras un izglītības jomu un tos jāizmanto preventīvi.

Iekšējās drošības stratēģijā nozīmīga vieta jāierāda pārredzamībai un cīņai pret korupciju, jo tā apdraud iedzīvotāju uzticēšanos publiskajām iestādēm un demokrātiskajām norisēm gan valstu, gan Eiropas līmenī.

4.3.3.2. Terorisma draudu novēršanas ietvaros Savienībai jāpastiprina centieni, lai popularizētu Eiropas dažādu kultūru un dažādu reliģiju dialoga modeļus, kas var palīdzēt pārvarēt kopienu, grupu un organizāciju noslēgtību un radikalizāciju Savienības robežās un ārpus tām. Iekšējās drošības pasākumi, lai cik tie būtu efektīvi, attiecas tikai uz terorisma sekām, nevis tā cēloņiem. Tāpēc ir jāuzsāk Eiropas mēroga dialogs šādu modeļu noteikšanai, lai Savienība sadarbībā ar dalībvalstīm varētu tos aktīvi popularizēt.

4.4. Dinamiska imigrācijas politika.

4.4.1. Imigrācijas politikas īstenošana, pamatojoties uz Eiropas imigrācijas un patvēruma paktā noteiktajiem mērķiem, būs viena no nākamo gadu galvenajām prioritātēm. Viena no Komisijas noteiktajām prioritātēm ir vispārējas pieejas imigrācijai nostiprināšana.

4.4.2. ES jāuzlabo dialogs un sadarbība ar izcelsmes valstīm. EESK ir ieteikusi (21), lai ES savas ārpolitikas jomā sekmētu starptautisku tiesisko regulējumu attiecībā uz migrāciju, pamatojoties uz Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju, Starptautisko paktu par pilsoņu un politiskajām tiesībām un Starptautisko paktu par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām. Šim starptautiskajam regulējumam vajadzētu ietvert galvenās ILO konvencijas un ANO Starptautisko konvenciju par visu migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu aizsardzību, kuru, neraugoties uz EESK pieņemto pašiniciatīvas atzinumu (22), kurā ieteikta tās ratifikācija, ES dalībvalstis nav ratificējušas.

4.4.3. Lai Eiropas imigrācijas politika varētu sekmēt izcelsmes valstu attīstību, ES un izcelsmes valstu nolīgumi jānoslēdz, ievērojot savstarpējās intereses un imigrantu tiesības. Komiteja uzskata, ka nolīgumos par mobilitāti vajadzētu izvairīties no intelektuālā darbaspēka emigrācijas un to kompensēt. Lai riņķveida migrācija labvēlīgi ietekmētu attīstību, tiesību aktos jānosaka elastīgāki noteikumi par ilgtermiņa rezidentu uzņemšanu un statusu, lai sekmētu brīvprātīgu atgriešanos, imigrantiem nezaudējot uzturēšanās atļaujas.

4.4.4. Sadarbību ar trešām valstīm nevar balstīt vienīgi uz nelegālās imigrācijas vadību, atpakaļnosūtīšanu un robežkontroli, lai gan tie visi ir svarīgi aspekti. Nolīgumos ar minētajām valstīm ir jāņem vērā visu pušu intereses: imigrantu intereses, lai tiktu ievērotas viņu pamattiesības un nodrošināta taisnīga attieksme, izcelsmes valstu intereses, lai imigrācija veicinātu šo valstu saimniecisko un sociālo attīstību, kā arī sabiedrības intereses uzņēmējvalstīs Eiropā.

4.4.5. EESK uzskata, ka viens no vispārējās pieejas vājajiem punktiem imigrācijas jautājumā ir tieši grūtības, ko Eiropas Savienībai rada pāreja no vispārīgām politiskām diskusijām uz konkrētu likumdošanas iniciatīvu pieņemšanu pēc Kopienas metodes un ievērojot līgumos noteiktās kompetences.

4.4.6. Komiteja nepiekrīt uzskatam, ka Eiropas imigrācijas politikas pamatā jābūt riņķveida migrācijai. Protams, daļai migrācijas lēmumu ir pagaidu raksturs un dažos gadījumos tas nozīmē riņķveida migrāciju, bet pieredze liecina, ka liela daļa migrantu ierodas uz pastāvīgu dzīvi vai ilgāku laika posmu. Tāpēc arī Eiropas rīcībpolitikām un likumdošanai jāsekmē cilvēktiesību ievērošana, imigrantu juridiskā statusa drošība, integrācija un ģimeņu atkalapvienošanās.

4.4.7. EESK nesen pieņemtā atzinumā ir paudusi (23), ka “politikā un tiesību aktos imigrācijas jomā pilnībā jārespektē visu personu cilvēktiesības, kā arī vienlīdzīgas attieksmes un nediskriminācijas principi”.

4.4.8. EESK neatbalsta jēdziena “illegal imigration” [nelegāla imigrācija] lietošanu un ir vienisprātis ar citiem Eiropas līmeņa dalībniekiem, piemēram, Eiropas Padomes Parlamentāro asambleju un Eiropas Parlamentu, kas par labāku uzskata jēdzienu “irregular imigration” [nelikumīga imigrācija] un “imigranti bez dokumentiem”, lai novērstu to, ka imigrāciju nepatiesi saista ar noziedzību.

4.4.9. Pat ja nav likumīgi kādā valstī ieceļot bez dokumentiem un vajadzīgajām atļaujām, personas, kas to dara, nav noziedznieki. Daudzos plašsaziņas līdzekļos un politiskās diskusijās radītā saikne starp nelikumīgu imigrāciju un noziedzību neatbilst patiesībai un uzņēmējas dalībvalsts sabiedrībā sekmē attieksmi, ko raksturo bailes un ksenofobija.

4.4.10. EESK atbalsta to, ka Komisija piemērošanas uzraudzībā valstu līmenī par prioritāti uzskata garantijas un tiesības, kas paredzētas direktīvā par atgriešanu (2008/115/EK), kura stāsies spēkā 2010. gada decembrī.

4.4.11. Komiteja atbalsta Komisijas priekšlikumu Savienībai pieņemt “kopējus standartus attiecībā uz to nelegālo imigrantu uzņemšanu, kurus nevar izraidīt”, kā arī priekšlikumu par legalizāciju, saskaņā ar kuru “varētu tikt izstrādātas pamatnostādnes par šādas legalizācijas īstenošanu un informācijas apmaiņas uzlabošanu starp dalībvalstīm”. Varētu tikt izstrādātas pamatnostādnes par šādas legalizācijas īstenošanu. Ar Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakta starpniecību būs jāaizsargā attiecīgās personas, ņemot vērā viņu sociālo integrāciju un iekļaušanu darba tirgū.

4.4.12. Ar Eiropas īpašas politikas starpniecību būs jāaizsargā arī nepilngadīgie bez pavadības, kuru stāvoklis nav legalizēts.

4.4.13. Komiteja piekrīt Komisijas viedoklim, ka Eiropas Savienībai ir vajadzīga kopīga sistēma elastīga uzņemšanas režīma veidā, kas ļautu pielāgoties valstu darba tirgu vajadzībām. Komiteja tomēr uzskata, ka Eiropas tiesību aktos būtu jāizvairās no rīcībpolitikām, kuru pamatā ir tikai darba tirgus vajadzības kādos noteiktos ekonomikas apstākļos vai ierobežotā laikposmā, uzskatot imigrantu tikai par darba darītāju, nevis personu, tiesību subjektu, kam nepieciešama drošība un aizsardzība.

4.4.14. Komiteja atbalsta Komisijas priekšlikumu izveidot Eiropas līmeņa platformu dialogam, lai uzlabotu darba imigrācijas pārvaldību. Tajā piedalītos darba devēji, arodbiedrības, dalībvalstu nodarbinātības aģentūras, darbā iekārtošanas aģentūras un citas ieinteresētās personas. EESK var būt Eiropas iestāde, kas uzņem šīs platformas pasākumus tāpat kā Eiropas Integrācijas forumu.

4.4.15. EESK ir vairākkārt uzsvērusi, ka kopīgiem tiesību aktiem par uzņemšanu Eiropas līmenī būtu jāiekļaujas vispārējā un horizontālā juridiskā sistēmā, nevis nozaru tiesību aktos (24).

4.4.16. Tomēr Komisija pašlaik izstrādā dažādus direktīvu priekšlikumus saistībā ar nozarēm. Eiropas Savienības Padome nesen pieņēma direktīvu par zilo karti (25), paātrinātu un atvieglotu procedūru paredzot tikai par “augsti kvalificētiem” uzskatītiem migrējošiem darba ņēmējiem un viņu ģimenes locekļiem. Tas var radīt diskriminējošu attieksmi, salīdzinot migrantus, ko uzskata par augsti kvalificētiem, un pārējos (kuriem tiks veltītas īpašas direktīvas). Turklāt saskaņā ar direktīvu zilās kartes nodrošināto nosacījumu un tiesību definīcija un noteikšana ir dalībvalstu ziņā.

4.4.17. EESK uzskata, ka nozaru pieeja Eiropas tiesību aktiem par imigrāciju jāsavieno ar horizontālu kopēju tiesību sistēmu (Eiropas līmeņa statuss), kas Eiropā imigrantiem nodrošina tiesību un brīvību ievērošanu un aizsardzību neatkarīgi no viņu profesionālās kategorijas, juridiskā statusa vai administratīvā stāvokļa.

4.4.18. Komisija ir izstrādājusi pamatdirektīvas priekšlikumu par imigrantu tiesībām, kuru Padome vēl nav apstiprinājusi. Komiteja par minēto direktīvas priekšlikumu ir izstrādājusi atzinumu (26) un pauž cerību, ka tas tiks ņemts vērā Padomes darbā.

4.4.19. EESK izskatīs Komisijas priekšlikumu pieņemt imigrācijas kodeksu, lai imigrantiem nodrošinātu vienotu un salīdzināmu tiesisko statusu, tomēr Komiteja neatbalsta to, ka kodekss nozīmē pamatdirektīvas priekšlikuma atsaukšanu, tāpēc tā ierosina nākamajām Padomes prezidējošajām valstīm turpināt darbu līdz minētās direktīvas pieņemšanai.

Attiecībā uz ģimeņu atkalapvienošanos Komiteja tāpat kā Komisija atzīst, ka var paredzēt “iespēju pēc plašas apspriešanās pārskatīt attiecīgo direktīvu”.

4.4.20. EESK pauž cerību, ka Komisija tuvākajā laikā izstrādās zaļo grāmatu, lai sāktu debates par direktīvā ieviešamajām izmaiņām, jo, ņemot vērā Eiropas Direktīvas 2003/86/EK minimālistisko raksturu, ir iespējams, ka dažu valstu likumos minētās tiesības netiek garantētas trešo valstu valstspiederīgajiem, kā tas apliecināts Komisijas ziņojumā par transponēšanu valsts līmenī (27).

4.4.21. Komiteja patiesi vēlas sekmēt integrāciju un ir izstrādājusi vairākus pašiniciatīvas atzinumus, kuros aicina Eiropas Savienībā īstenot proaktīvas integrācijas rīcībpolitikas, izmantojot divvirzienu pieeju, kas vienlaikus vērsta gan uz uzņemošo sabiedrību, gan uz imigrantiem. Tā ir pozitīva pieeja integrācijai, kas atšķiras no negatīvās pieejas, ko piemēro dažas valdības, kas integrāciju uzskata par jaunu šķērsli vienlīdzībai un jaunu diskriminācijas līdzekli.

4.4.22. Arī Komisija apliecina, ka jāpastiprina ne tikai ES, dalībvalstu, reģionālo un vietējo pašvaldību attiecīgie centieni, bet vairāk jāiesaista arī uzņemošā sabiedrība un paši imigranti. Nesen Eiropas Komisijas un EESK sadarbības rezultātā izveidots Eiropas Integrācijas forums. Tā ir platforma pilsoniskās sabiedrības un imigrantu organizāciju līdzdalībai Eiropas integrācijas veicināšanas politikas veidošanā.

4.4.23. EESK ir atbalstījusi priekšlikumu ieviest atklāto koordinācijas metodi integrācijas jomā un ir apņēmusies līdzdarboties tās ieviešanā, izstrādājot jaunus atzinumus. Komisija paredz, ka “varētu tikt izstrādāts kopīgs koordinācijas mehānisms, kas dotu iespēju atbalstīt dalībvalstu pasākumus, izmantojot kopējus pamatprincipus”, definējot labu praksi, izstrādājot rādītājus, savienojot tos ar pasākumiem citās politikas jomās un iesaistot pilsonisko sabiedrību ar Eiropas Integrācijas tīmekļa vietnes un foruma starpniecību.

4.4.24. Minētais forums varētu arī palīdzēt izvērtēt praksi, izstrādāt rādītājus un sasaistīt integrāciju ar citām Savienības rīcībpolitikām.

4.5. Patvēruma politika: kopēja un solidāra telpa.

4.5.1. Eiropai jābūt gatavai cienīgi uzņemt patvēruma meklētājus, tādēļ tai vajadzīgi aizsardzību garantējoši tiesību akti un politika, kas sekmē lielāku solidaritāti. Pie ES ārējām robežām, izmantojot nelegālus veidus, ierodas daudzi cilvēki, kuriem ir vajadzīga starptautiska aizsardzība. Varas iestādēm ir jānodrošina iespējas, lai minētās personas varētu iesniegt pieprasījumu par aizsardzību, kas jāizskata atbilstoši starptautiskajām un Eiropas konvencijām, kā arī Kopienas un valstu tiesību aktiem.

4.5.2. Komiteja pēdējos gados ir izstrādājusi vairākus atzinumus par kopējas patvēruma sistēmas izveidi (28). Eiropas kopējā patvēruma sistēma jāveido, nodrošinot augstu kvalitāti, kas nedrīkst būt zemāka par starptautiskajīem aizsardzības standartiem. Saskaņošanu nekādā gadījumā nedrīkst izmantot, lai pazeminātu pašreizējo aizsardzības līmeni dažās dalībvalstīs, un tai jāpalīdz uzlabot tiesību aktus dalībvalstīs, kurās aizsardzības līmenis nav pietiekami augsts.

4.5.3. Lai izveidotu Eiropas kopējo patvēruma sistēmu, līdztekus tiesību aktu tuvināšanai dalībvalstīm jāīsteno pastiprināta sadarbība. Sadarbību un solidaritāti uzlabos Komisijas ierosinātais Eiropas patvēruma atbalsta birojs, kura izveidi Komiteja atbalsta.

4.5.4. Ar jaunajiem tiesību aktiem patvēruma meklētājiem jāļauj piekļūt darba tirgum un apmācībai, jāatzīst šajā jomā specializējušos NVO loma un jānodrošina tām neierobežota piekļuve procedūrām un vietām, kas saistītas ar to darbību.

4.5.5. Ņemot vērā humānus apsvērumus un ģimenes, kultūras un sociālās saiknes, Dublinas sistēmas procedūras būtu jāmaina tā, lai patvēruma meklētājiem ļautu izvēlēties valsti, kurā viņi vēlas iesniegt savu patvēruma pieprasījumu.

4.5.6. Saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūru lēmumus par patvēruma pieprasījumiem var apstrīdēt, un šādas apstrīdēšanas rezultātā lēmuma izpilde tiek atilkta.

4.5.7. Patvēruma meklētāju un nelikumīgo imigrantu aizturēšana īpašos centros vēl aizvien ir ikdienišķa prakse vairākās ES dalībvalstīs. EESK neatzīst šādu praksi un uzskata, ka aizturēšanai šādos centros jābūt izņēmuma gadījumam.

4.5.8. EESK uzskata, ka cilvēktiesību ievērošana ir neatņemams nosacījums, lai ar trešām valstīm noslēgtu līgumus par atgriešanu, un iebilst pret to, ka ES vai dalībvalstis noslēgtu atgriešanas vai robežu kontroles līgumus ar valstīm, kas nav parakstījušas galvenos starptautiskos juridiskos cilvēktiesību aizsardzības instrumentus.

4.5.9. Komiteja uzskata, ka jāpastiprina Eiropas iekšējā finansiālā solidaritāte patvēruma jomā un tādēļ Eiropas Bēgļu fonda līdzekļi būtu jāpalielina un tajā būtu jāievieš izmaiņas.

Briselē, 2009. gada 4. novembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Bijušais priekšsēdētāja vietnieks Fratini kgs apstiprināja, ka sasniegti ir tikai 53 % mērķu.

(2) Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts, Eiropas Savienības Padome, Brisele, 13440/08, 2008. gada 24. septembrī.

(3) Ziņojums, ko sagatavojusi konsultatīvā grupa jautājumā par iekšlietu politikas nākotni “Liberty, Security, Privacy, Home Affairs in an Open World”, 2008. gada jūnijs.

(4) http://ec.europa.eu/justice_home/news/consulting_public/news_consulting_0001_en.htm

(5) COM(2009) 262 galīgā redakcija.

(6) EESK 2009. gada 4. septembra atzinums par tematu “Pamattiesību ievērošana Eiropas imigrācijas politikā un tiesību aktos”, ziņotājs — Pariza Castaños kgs (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 29 lpp.).

(7) OV C 318, 23.12.2006., 163. lpp.

(8) OV C 218, 11.9.2009., 60. lpp.

(9) Sk. “Eiropas Padomes attiecīgās rezolūcijas un ieteikumi tiesiskuma efektivitātes un taisnīguma jomā” (CEPEJ(2003)7 rev., 2003. gada 13. novembris)

(10) COM(2008) 840 galīgā redakcija.

(11) 2006. gada 30. aprīlī.

(12) COM(2009) 313 galīgā redakcija.

(13) OV C 228, 22.9.2009., 14. lpp.un OV C 325, 30.12.2006., 43. lpp..

(14) OV C 325, 30.12.2006., 65. lpp.

(15) OV C 182, 4.8.2009., 19. lpp. un OV C 77, 31.3.2009., 102. lpp.

(16) OV C 256, 27.10.2007., 66. lpp.

(17) OV C 208, 3.9.2003., 76. lpp.

(18) EESK 2009. gada 30. septembra atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai: virzība uz Eiropas stratēģiju e-tiesiskuma jomā”, ziņotājs — Pegado Liz kgs (OV C 318, 23.12.2009., 69. lpp.)

(19) OV C 318, 23.12.2006., 147. lpp. un OV C 211, 19.8.2008., 61. lpp.

(20) Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūra, 2009. “The Stockholm Programme: A chance to put fundamental rights protection right in the centre of the European Agenda” (Stokholmas programma: iespēja izvirzīt pamattiesību aizsardzību ES darba kārtības centrā), 6.–7. lpp.

(21) OV C 44, 16.2.2008., 91. lpp.

(22) OV C 302, 7.12.2004., 49. lpp.

(23) OV C 218, 11.9.2009., 69. lpp.

(24) OV C 286, 17.11.2005., 20. lpp.

(25) Direktīva 50/2009/EK.

(26) OV C 27, 3.2.2009., 114. lpp.

(27) COM(2008) 610 galīgā redakcija.

(28) OV C 204, 9.8.2008., 77. lpp., OV C 218, 11.9.2009., 78. lpp., un EESK 2009. gada 16. jūlija atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai, ar ko nosaka obligātos standartus patvēruma meklētāju uzņemšanai (pārstrādāta redakcija)” ziņotāja — Le Nouail Marlière kdze (OV C 317, 23.12.2009., 110. lpp.), un 2009. gada 16. jūlija atzinums par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kurš iesniegts kādā no dalībvalstīm (pārstrādāta redakcija)”, ziņotāja – Le Nouail Marlière kdze (OV C 317, 23.12.2009., 115. lpp.).