KOPĪGS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

ES kiberdrošības stratēģija digitālajai desmitgadei

I.IEVADS: KIBERDROŠA DIGITĀLĀ PĀRVEIDE SAREŽĢĪTĀ DRAUDU VIDĒ

Kiberdrošība ir svarīga eiropiešu drošības daļa. Neatkarīgi no tā, vai runa ir par savienotām ierīcēm, elektrotīkliem, bankām, gaisa kuģiem, valsts pārvaldi vai slimnīcām, cilvēki ir pelnījuši, lai viss, ko tie izmanto vai apmeklē, būtu garantēti pasargāts no kiberdraudiem. ES ekonomika, demokrātija un sabiedrība kā vēl nekad agrāk ir atkarīgas no drošiem un uzticamiem digitālajiem rīkiem un savienojamības. Tādēļ kiberdrošībai ir izšķirīga nozīme noturīgas, zaļas un digitālas Eiropas veidošanā.

Transporta, enerģētikas un veselības, telesakaru, finanšu, drošības, demokrātisko procesu, kosmosa un aizsardzības nozares ir lielā mērā atkarīgas no tīklu un informācijas sistēmām, kas arvien biežāk ir savstarpēji savienotas. Starpnozaru savstarpējā atkarība ir ļoti augsta, jo tīklu un informācijas sistēmu darbība savukārt ir atkarīga no stabilas elektroapgādes. Savienoto ierīču pasaulē jau šobrīd ir vairāk nekā cilvēku, un tiek prognozēts, ka līdz 2025. gadam to skaits pieaugs līdz 25 miljardiem, turklāt ceturtā daļa no tām atradīsies Eiropā. Covid-19 pandēmija, kuras laikā 40 % ES strādājošo pārgāja uz tāldarbu, ir paātrinājusi darba modeļu digitalizāciju un, visticamāk, atstās paliekošas sekas uz mūsu ikdienu. Šādi palielinās neaizsargātība pret kiberuzbrukumiem. Patērētājiem bieži vien tiek piegādātas savienotās preces ar zināmām vājajām vietām, kas vēl vairāk palielina ar ļaunprātīgām kiberdarbībām saistītu uzbrukumu iespējas. ES rūpniecības vide ir aizvien vairāk digitalizēta un savienota, kas nozīmē arī to, ka kiberuzbrukumi var daudz smagāk nekā jebkad ietekmēt nozares un ekosistēmas.

Draudu ainu vēl vairāk pasliktina ģeopolitiskais saspīlējums attiecībā uz globālu un atvērtu internetu un tehnoloģiju kontroli visā piegādes ķēdē. Šo saspīlējumu atspoguļo pieaugošais skaits valstu, kas ir ieviesušas digitālās robežas. Interneta ierobežojumi apdraud globālu un atvērtu kibertelpu, kā arī tiesiskumu, pamattiesības, brīvību un demokrātiju — ES pamatvērtības. Kibertelpa arvien biežāk tiek izmantota politiskiem un ideoloģiskiem mērķiem, un efektīvas daudzpusējas attiecības kavē pieaugoša starptautiskā polarizācija. Hibrīddraudi apvieno dezinformācijas kampaņas ar kiberuzbrukumiem infrastruktūrai, ekonomikas procesiem un demokrātiskajām institūcijām, un tie var nodarīt fizisku kaitējumu, ļaut prettiesiski piekļūt personas datiem, nolaupīt rūpniecisko vai valsts noslēpumu, sēt neuzticību un vājināt sociālo kohēziju. Šīs darbības kaitē starptautiskajai drošībai un stabilitātei, kā arī kibertelpas sniegtajiem ekonomiskās, sociālās un politiskās attīstības ieguvumiem.

Ļaunprātīga vēršanās pret kritisko infrastruktūru ir nozīmīgs globāls risks. Interneta uzbūve ir decentralizēta — tam nav centrālas struktūras, bet ir daudzu ieinteresēto personu īstenota pārvaldība. Tas ir spējis uzturēt eksponenciālu datplūsmas apjoma pieaugumu, vienlaikus būdams pastāvīgs mērķis ļaunprātīgiem mēģinājumiem to traucēt. Vienlaikus arvien lielāka ir paļaušanās uz globālā un atvērtā interneta pamatfunkcijām, piemēram, domēnu nosaukumu sistēmu (DNS), un interneta pamatpakalpojumiem, kas nepieciešami sakariem, tīmekļa mitināšanai, lietotnēm un datiem. Šie pakalpojumi arvien vairāk koncentrējas dažu privātu uzņēmumu rokās. Līdz ar to Eiropas ekonomika un sabiedrība nav pasargāta no traucējošiem ģeopolitiskiem vai tehniskiem notikumiem, kas skar interneta pamatresursus vai vienu vai vairākus no šiem uzņēmumiem. Pandēmijas izraisītais interneta lietošanas apjoma pieaugums un izmaiņu tendences vēl vairāk ir atklājuši, cik neaizsargātas ir no šīs digitālās infrastruktūras atkarīgās piegādes ķēdes.

Bažas par drošību ir svarīgs faktors, kas attur no tiešsaistes pakalpojumu izmantošanas. Aptuveni divas piektdaļas ES lietotāju ir piedzīvojuši ar drošību saistītas problēmas, bet trīs piektdaļas nejūtas spējīgi aizsargāties no kibernoziegumiem . Trešdaļa lietotāju pēdējo trīs gadu laikā ir saņēmusi krāpnieciskas e-pasta vēstules vai tālruņa zvanus, kuros ir lūgts sniegt personisku informāciju, bet 83 % nekad nav ziņojuši par kibernoziegumiem. Katru astoto uzņēmumu ir skāruši kiberuzbrukumi . Vairāk nekā puse uzņēmumu un iedzīvotāju personālo datoru, kas reiz tikuši inficēti ar ļaunprogrammatūru, tā paša gada laikā tiek inficēti atkārtoti. Datu aizsardzības pārkāpumos katru gadu tiek zaudēti simtiem miljonu ierakstu; viena pārkāpuma radītās vidējās izmaksas uz vienu uzņēmumu 2018. gadā pieauga, pārsniedzot 3,5 miljonus EUR . Kiberuzbrukuma ietekmi bieži vien nevar izolēt, un tas var izraisīt ķēdes reakciju ekonomikā un sabiedrībā, ietekmējot miljoniem cilvēku .

Gandrīz visu veidu noziegumu izmeklēšanai piemīt digitāls komponents. Tiek ziņots, ka 2019. gadā ir trīskāršojies gadā novēroto incidentu skaits. Eksistē aptuveni 700 miljonu jaunu ļaunprogrammatūras paraugu, kas ir visbiežāk izmantotais kiberuzbrukuma īstenošanas veids. Tiek lēsts, ka 2020. gadā kibernoziedzība pasaules ekonomikai ir nodarījusi 5,5 triljonus EUR lielus zaudējumus, kas ir divreiz vairāk nekā 2015. gadā . Tā ir lielākā saimnieciskās bagātības pāreja vēsturē, kas pārsniedz pasaules narkotiku tirdzniecības apmērus. Viena ievērojama incidenta — 2017. gada “WannaCry” izspiedējprogrammatūras uzbrukuma — nodarītās izmaksas pasaules ekonomikai tika lēstas vairāk nekā 6,5 miljardu EUR apmērā.

Digitālo pakalpojumu un finanšu nozare ir starp biežākajiem kiberuzbrukumu mērķiem, kuru vidū ir arī publiskais sektors un ražošanas nozare, tomēr uzņēmumu un personu kibergatavība un informētība joprojām ir zema, un darba tirgū valda ievērojams kiberdrošības prasmju deficīts. 2019. gadā notika gandrīz 450 kiberdrošības incidenti, kuros bija iesaistīta Eiropas kritiskā infrastruktūra, piemēram, finanšu un enerģētikas nozarēs. Pandēmija ir īpaši smagi skārusi veselības aprūpes organizācijas un speciālistus. Tehnoloģijām kļūstot nenošķiramām no fiziskās pasaules, kiberdraudi apdraud vismazāk aizsargāto personu dzīvību un labklājību. Vairāk nekā divas trešdaļas uzņēmumu, jo īpaši MVU, kiberdrošībā tiek uzskatīti par “iesācējiem”, un Eiropas uzņēmumi tiek uzskatīti par vājāk sagatavotiem nekā Āzijas un Amerikas uzņēmumi . Tiek lēsts, ka Eiropā aptuveni 291 000 kiberdrošības speciālistu vakanču nav aizpildītas. Kiberdrošības ekspertu pieņemšana darbā un apmācība ir lēns process, kas noved pie organizāciju kiberdrošības risku palielināšanās.

ES trūkst kiberdraudu situācijas kolektīvas apzināšanās. Tas tā ir tādēļ, ka valstu iestādes sistemātiski neapkopo un nedalās, piemēram, ar privātajā sektorā pieejamo informāciju, kas varētu palīdzēt izvērtēt ES situāciju kiberdrošības jomā. Dalībvalstis ziņo tikai par nelielu daļu no incidentiem, un informācijas koplietošana nav nedz sistemātiska, nedz visaptveroša , un kiberuzbrukumi var būt tikai viens no aspektiem, kā izpaužas mērķtiecīgi un ļaunprātīgi uzbrukumi pret Eiropas sabiedrībām. Savstarpējā operatīvā palīdzība starp dalībvalstīm patlaban ir ļoti ierobežota, un starp dalībvalstīm un ES iestādēm, aģentūrām un struktūrām nav ieviests operatīvs mehānisms liela mēroga pārrobežu kiberincidentu un krīžu gadījumiem.

Tādēļ, lai cilvēki uzticētos, izmantotu un gūtu labumu no inovācijas, savienojamības un automatizācijas, kā arī lai tiktu aizsargātas pamattiesības un brīvības, ieskaitot tiesības uz privāto dzīvi un personas datu aizsardzību, un vārda un informācijas brīvību, ir ļoti svarīgi uzlabot kiberdrošību. Kiberdrošība ir neatņemama daļa no tīkla savienojamības, kā arī globālā un atvērtā interneta, kam jābūt 21. gadsimta 20. gadu ekonomikas un sociālās pārejas pamatā. Tā palīdz veidot vairāk labāku darbvietu, elastīgāku darbu, efektīvāku un ilgtspējīgāku transportu un lauksaimniecību, kā arī vieglāku un taisnīgāku piekļuvi veselības aprūpei. Tā ir arī svarīga pārejai uz tīrāku enerģiju saskaņā ar Eiropas zaļo kursu, izmantojot pārrobežu tīklus un viedskaitītājus, kā arī lai izvairītos no nevajadzīgas datu glabāšanas dublēšanās. Visbeidzot, tā ir svarīga starptautiskajai drošībai un stabilitātei, kā arī pasaules ekonomikas, demokrātijas un sabiedrības attīstībai. Tādēļ valdībām, uzņēmumiem un indivīdiem digitālie rīki ir jāizmanto atbildīgi, domājot par drošību. Informētībai par kiberdrošību, kā arī tās higiēnai ir jābūt pamatā ikdienas darbību digitālajai pārveidei.

ES jaunā kiberdrošības stratēģija digitālajai desmitgadei ir svarīga daļa no Eiropas digitālās nākotnes veidošanas, Komisijas Eiropas atveseļošanas plāna, Drošības savienības stratēģijas 2020.–2025. gadam, ES ārpolitikas un drošības politikas globālās stratēģijas un Eiropadomes stratēģiskās programmas 2019.–2024. gadam. Tajā ir izklāstīts, kā ES aizsargās iedzīvotājus, uzņēmumus un iestādes no kiberdraudiem un kā tā sekmēs starptautisko sadarbību un ieņems vadošo lomu globāla un atvērta interneta nodrošināšanai.

II.DOMĀT GLOBĀLI, RĪKOTIES EIROPEISKI

Šīs stratēģijas mērķis ir nodrošināt globālu un atvērtu internetu ar spēcīgiem aizsardzības mehānismiem, lai mazinātu apdraudējumus Eiropas iedzīvotāju drošībai, pamattiesībām un brīvībām. Sekojot ar iepriekšējām stratēģijām panāktajam progresam, tajā ir ietverti konkrēti priekšlikumi trīs galveno instrumentu — regulatīvo, ieguldījumu un politikas instrumentu — izvietošanai, lai sekmētu trīs ES rīcības jomas — 1) noturību, tehnoloģisko suverenitāti un līderību, 2) novēršanas, atturēšanas un reaģēšanas operatīvo spēju veidošanu un 3) globālas un atvērtas kibertelpas attīstīšanu. ES ir apņēmusies atbalstīt šo stratēģiju ar vēl nepieredzētiem ieguldījumiem ES digitālās pārkārtošanās procesā tuvāko septiņu gadu laikā — iespējams, četrkāršojot līdzšinējo apjomu, — kā daļu no jaunas tehnoloģiskās un rūpnieciskās rīcībpolitikas un atveseļošanas darba programmas.

Izmantojot stimulus, pienākumus un etalonrādītājus, kiberdrošību ir nepieciešams integrēt visos minētajos digitālajos ieguldījumos, jo īpaši tādās nozīmīgās tehnoloģijās kā mākslīgais intelekts (MI), šifrēšana un kvantiskā datošana. Šādi varētu tikt stimulēta Eiropas kiberdrošības nozares izaugsme un sniegta nepieciešamā pārliecība, kas ļautu atteikties no mantotām sistēmām. Eiropas Aizsardzības fonds (EAF) atbalstīs Eiropas kiberaizsardzības risinājumus kā daļu no Eiropas aizsardzības tehnoloģiskā un rūpnieciskā pamata. Kiberdrošība ir iekļauta mūsu partneru atbalstam paredzētajos ārējās finansēšanas instrumentos, jo īpaši Kaimiņattiecību, attīstības sadarbības un starptautiskās sadarbības instrumentā. Tehnoloģiju ļaunprātīgas izmantošanas novēršana, kritiskās infrastruktūras aizsardzība un piegādes ķēžu integritātes nodrošināšana arī ļauj ES ievērot ANO normas, noteikumus un principus par valstu atbildīgu uzvedību.

1. NOTURĪBA, TEHNOLOĢISKĀ SUVERENITĀTE UN LĪDERĪBA

ES kritiskā infrastruktūra un būtiskie sabiedriskie pakalpojumi arvien vairāk kļūst savstarpēji atkarīgi un digitalizēti. Visām ar internetu savienotajām precēm ES (vai tie būtu automatizēti transportlīdzekļi, ražošanas vadības sistēmas vai sadzīves tehnikas ierīces), kā arī piegādes ķēdēm, kas dara tās pieejamas, ir jābūt jau sākotnēji drošām, noturīgām pret kiberincidentiem, kā arī tām pēc vājo vietu atklāšanas ātri jāpiemēro ielāpi. Tas ir ļoti svarīgi, lai ES privātajam un publiskajam sektoram sniegtu iespēju izvēlēties starp visdrošāko infrastruktūru un pakalpojumiem. Nākamā desmitgade ir ES iespēja vadīt drošu tehnoloģiju izstrādi visā piegādes ķēdē. Ir jāpiesaista visi nepieciešamie regulatīvie, ieguldījumu un politikas instrumenti, lai nodrošinātu noturību un attīstītākas rūpnieciskās un tehnoloģiskās spējas kiberdrošībā. Sākotnēji kiberdroši rūpnieciskie procesi, operācijas un ierīces var mazināt riskus, samazināt izmaksas uzņēmumiem un plašākai sabiedrībai, tādējādi uzlabojot noturību.