[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 20.12.2007

COM(2007) 827 galīgā redakcija

KOMISIJAS ZIŅOJUMS

par Padomes 2000. gada 17. oktobra Lēmuma par sadarbības pasākumiem starp dalībvalstu finanšu ziņu vākšanas vienībām attiecībā uz informācijas apmaiņu (2000/642/JHA) īstenošanu

IEVADS

Šā ziņojuma mērķis ir izvērtēt, vai dalībvalstis ir izveidojušas sadarbības sistēmu, lai atbalstītu finanšu ziņu vākšanas vienību ( FIUs ) darbu, kā noteikts Padomes Lēmumā 2000/642/JHA (turpmāk – Lēmums). FIUs ir galvenā nozīme mēģinājumos apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un terorisma finansēšanu, un ir būtiski veicināt to ciešu sadarbību.

Pamatojoties uz Somijas iniciatīvu, Lēmuma mērķis ir uzlabot sadarbību starp ES FIUs , lai apkarotu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu[1]. Lēmuma mērķis ir risināt grūtības saistībā ar saziņu un informācijas apmaiņu starp FIUs , ko rada to atšķirīgais juridiskais statuss (administratīvs, tiesisks vai tiesībaizsardzības), nodrošinot to tiešu saziņu. Lēmumā atspoguļotas Egmonts grupas[2] noteiktās normas un principi, kā arī Finanšu darījumu darba grupas ( FATF )[3] ieteikumi.

Eiropas līmenī FIU sadarbības nozīmīgums tika atzīts arī ar 2004. gada decembrī pieņemto dokumentu par ES stratēģiju teroristu finansēšanas apkarošanai [4]. Turklāt šis ziņojums ir īstajā laikā, jo trešajā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas direktīvā[5] ir vēlreiz apstiprināti daudzi Lēmumā minēto FIU funkciju un sadarbības aspekti, un dalībvalstīm tā ir jātransponē tiesību aktos līdz 2007. gada 15. decembrim. Papildus šai direktīvai no 2007. gada 15. jūnija spēkā stājas Regula par skaidras naudas kontroli[6], un saskaņā ar tās noteikumiem dalībvalstu kompetentās iestādes sniedz savas valsts FIU informāciju, kas saņemta saskaņā ar šo regulu. Visbeidzot, Eiropas Padomes 2005. gada Konvencija[7] Nr. 198 atbilst šā lēmuma noteikumiem.

Aizvien vairāk ir vajadzīga pastiprināta Eiropas sadarbība, jo FIUs apstrādātās informācijas apjoms pēdējos gados ir ievērojami pieaudzis. Daudzas dalībvalstis ziņo par to, ka palielinās Eiropas un starptautiskās sadarbības gadījumu skaits, piemēram, Vācijas FIU savā 2005. gada darbības pārskatā[8] raksta: „ FIU 2005. gadā sazinājās ar ārvalstu FIU par 657 lietām. Tas nozīmē pieaugumu par 8,4 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. Pieaugums no 2003. gada līdz 2004. gadam bija 25 %.”

ZIņOJUMA MēRķIS UN NOVēRTēšANAS METODE

Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību (LES) 34. panta 2. punkta c) apakšpunktu Padomes lēmumi attiecībā uz policijas un tiesu sadarbību krimināllietās netuvina dalībvalstu tiesību aktus, bet tiem ir citi mērķi, kas atbilst LES VI sadaļā noteiktajiem mērķiem. Līgumā ir skaidri noteikts, ka šādi Padomes lēmumi ir juridiski saistoši un var būt nepieciešams, ka dalībvalstīm jāgroza tiesību akti, lai tie atbilstu šim lēmumam.

Dalībvalstīm ir jāievēro 2003. gada 17. oktobra lēmums, kā noteikts Lēmuma 9. panta 2. punktā. Šajā punktā prasīts, lai „dalībvalstis nodrošina to, ka tās spēj pilnīgi sadarboties saskaņā ar šī lēmuma noteikumiem…”.

Lai arī Lēmums to neprasa, šis ziņojums sniedz pirmo faktisko novērtējumu par to, vai dalībvalstīs ir tiesisks un darbības regulējums, lai to FIUs varētu sadarboties, kā tas noteikts Padomes lēmumā.

Ar 2006. gada 24. maijā nosūtīto vēstuli un 2006. gada 23. oktobrī nosūtīto atgādinājuma vēstuli Komisija toreizējām 25 dalībvalstīm prasīja ziņot par īstenošanas pasākumiem. Ar 2007. gada 24. janvāra vēstuli Komisija to pašu prasīja arī Bulgārijai un Rumānijai. Līdz 2007. gada jūnijam 26 dalībvalstis bija atbildējušas uz šo pieprasījumu, turpretim Īrija līdz šim brīdim ir atsūtījusi tikai pagaidu atbildi. Šis ziņojums ir sastādīts, pamatojoties uz sniegtajām atbildēm. Dažas no sniegtajām atbildēm bija daļējas atbildes, kas par īstenošanas pasākumiem neko sīkāk nepaskaidroja. Dažas dalībvalstis nav Komisijai iesniegušas visus attiecīgos īstenošanas noteikumu tekstus. Tādēļ faktiskais novērtējums un no tā izrietošie secinājumi dažkārt ir balstīti uz nepilnīgu informāciju.

Ziņojumā galvenā uzmanība pievērsta FIU sadarbības tiesiskajiem aspektiem, bet tajā ir apskatīti arī operatīvie jautājumi, pēc iespējas lielākā mērā pamatojoties uz saņemtajām atbildēm. Šāda divkārša analīze ir būtiska, ņemot vērā, ka FIU sadarbību nosaka darbības aspekti, kas ir aptverošāki par tiesību aktiem. Tas varētu arī nozīmēt, ka, lai arī dalībvalsts tiesību akti atbilst Padomes lēmuma prasībām, patiesās darbības problēmas var palikt neatklātas. Tiesiskās un praktiskās īstenošanas dualitāte novērtēšanu ir padarījusi par sarežģītu un grūtu procesu, jo īpaši tāpēc, ka vairumā atbilžu, ko sniedza dalībvalstis, galvenā uzmanība pievērsta tiesiskajiem aspektiem. Turklāt Lēmuma formulējums daudzus aspektus atstāj atvērtus interpretācijai.

DALīBVALSTU SNIEGTO ATBILžU PāRSKATS

Šajā ziņojuma daļā analizēta situācija saistībā ar Lēmuma konkrētiem noteikumiem [9] , proti,1.–7. un 9. pantu, pamatojoties uz atsevišķām jomām. Ir noteikti šādi galvenie jautājumi:

- FIU definīcija;

- informācijas apmaiņas pamats;

- informācijas apmaiņas kārtība;

- datu aizsardzība.

Jau šajā posmā ir svarīgi ņemt vērā, ka ES FIUs ir atšķirīgas – 12 FIUs ir administratīvas (FR, SI, BE, CZ, IT, ES, LV, PL, MT, RO, EL, BG), 11 ir tiesībaizsardzības (DE, HU, UK, SE, SK, EE, AT, FI, LT, PT, IE) un viena ir tiesas iestāde (LU). Trīs FIU var uzskatīt par hibrīdstruktūrām (DK, CY, NL).

FIU DEFINĪCIJA

Lēmuma 2. panta 1. punktā galvenokārt ir izmantota Egmonta grupas sniegtā FIUs definīcija[10] un dalībvalstīm ir jānodrošina, ka to FIU ir „centrālā valsts iestāde, kura (..) atbild par tādas finanšu informācijas saņemšanu (un, ciktāl tas ir atļauts, pieprasīšanu), analizēšanu un izplatīšanu kompetentām iestādēm…”. Šī definīcija atbilst arī trešās nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanas direktīvas 21. pantam. Vairums dalībvalstu (pavisam 18) ir iesniegušas juridisko tekstu saistībā ar FIU izveidi.

1. Centrāla valsts iestāde, kas ir atbildīga par informācijas izplatīšanu – 2. pants

Tas ir būtisks FIU sadarbības aspekts. FIU ir atsevišķa struktūra, kas ir autonoma vai kādā organizācijā ietverta struktūra, lai ES FIUs varētu tieši sadarboties un savstarpēji apmainīties ar informāciju. Dalībvalstis pārsvarā izpilda šo prasību, un dažas dalībvalstis (MT, RO, LV) ir minējušas, ka to FIU ir atsevišķas juridiskas personas statuss. Ir atzīmēts, ka Grieķijas tiesību aktos ir atsauce uz „nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas apkarošanas valsts iestādi” un to, ka „tās sanāksmju vietu nosaka ar attiecīgā ministra lēmumu”. Turklāt ir zināma neskaidrība gadījumos (piem., CZ, HU), kad tiesību akti nosaka attiecīgās funkcijas un pienākumus visai organizācijai, kuras daļa ir FIU , nevis pašai FIU . Šajā jautājumā skaidru informāciju nav sniegusi UK, DK, EE, FI, BG, IE, IT, AT, ES, LU, SK.

FIU sadarbības nolūkā būtiski ir piešķirt FIU skaidras pilnvaras attiecībā uz informācijas „izplatīšanu”[11]. Informācijas izplatīšana ir vairāk saistīta ar izplatīšanu valstu līmenī, savukārt FIU izplata informāciju kompetentām iestādēm, tomēr FIU jāspēj izplatīt informācija arī starptautiskā līmenī. Dažu valstu (EL, NL, SE, CZ, HU, CY, PL, RO) tiesību akti ietver noteikumus par sadarbību ar ārvalstu FIU , lai arī, uzskaitot FIU galvenos pienākumus, nav konkrēti minēta „izplatīšana”. Dažas dalībvalstis, piemēram, UK, DK, SK, EE, AT, ES, FI, BG, IE, LU, IT , šajā jautājuma skaidru informāciju nav sniegušas.

2. Būtiskās informācijas vākšana valsts līmenī – 1. panta 1. punkts un 2. panta 1. punkts

Lēmums vēl aizvien ir samērā neskaidrs attiecībā uz to, kādai informācijai jābūt pieejamai FIUs , un tikai 4. panta 2. punktā ir ietverta tā dēvētā daudznozaru prasība, proti, ka jāapmainās ar visu būtisko administratīvo, tiesībaizsardzības un finanšu informāciju. Tādēļ turpmākās analīzes mērķis ir labāka izpratne – pamatojoties vienīgi uz saņemtajām atbildēm – par to, kādu „ būtisku informāciju ” ir savākušas FIU saskaņā ar 1. panta 1. punktu, taču tieši nevērtējot to, kādā mērā dalībvalstis Lēmumu ir īstenojušas. Svarīgs elements šajā saistībā ir saistības, kas izriet no direktīvas par nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošanu. Lai nodrošinātu efektīvu sadarbību, ES FIU būtu svarīgi arī zināt, kādu informāciju vāc partnera FIU Eiropas Savienībā .

Dalībvalstu noteikumi par to, vai FIU ir piekļuve konkrētām datu bāzēm un vai tā drīkst pieprasīt papildu informāciju no dažādām iestādēm, ir ļoti atšķirīgi. Dažas dalībvalstis ir ziņojušas, ka tās prasa, lai policijas informācija būtu pieejama, citos gadījumos informāciju sniedz arī nodokļu vai muitas iestādes (SE, DE) vai pat dažādas citas iestādes (BE, EL, LT, LV, PL, ES, MT, RO, CZ, FI, IT). Dažos gadījumos šāds plašāks pārklājums nozīmē, ka nav skaidrības par to, tieši kurām iestādēm būtu jāsniedz informācija, piemēram „valsts iestādēm" (LV), „attiecīgām izpildstruktūrām” (ES). Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegusi HU, UK, LU, DK, SK, EE, AT, FR, NL, PT, IE, BG.

3. Būtiska informācija – tiesību aizsardzības iestāžu pienākums sniegt informāciju FIU - saistībā ar 4. panta 2. punktu

Dažas dalībvalstis ir informējušas Komisiju par tiesiskajām prasībām, kas nosaka, ka tiesību aizsardzības iestādēm ir jāsniedz informācija FIU . Šādu pienākumi konkrēti ir minējusi DE, BE, MT, LT, PL, SE, CZ, IT, CY.

4. Būtiska informācija – iespēja FIU pieprasīt papildu finanšu informāciju no vietējām ziņojošajām struktūrām - saistībā ar 4. panta 2. punktu.

Tā kā FIU savstarpēja informācijas apmaiņa ir saistīta ar jutīgu finanšu informāciju, ir svarīgi zināt, vai FIU ziņojumiem par aizdomīgiem darījumiem ir tiesīga pieprasīt papildu informāciju no finanšu iestādēm vai citām ziņojošām struktūrām. Daudzas dalībvalstis (HU, FR, SI, SE, BE, EL, FI, EE, LT, NL, MT, RO, PL, LV, IT, DE) ir ziņojušas, ka to tiesību akti ļauj FIU pieprasīt papildu informāciju no finanšu iestādēm vai citām ziņojošām struktūrām. Šajā jautājumā skaidru informāciju nav sniegusi UK, LU, DK, SK, AT, PT, IE, BG, ES, CZ, CY.

5. Paziņojums Padomes ģenerālsekretariātam [2. panta 3. punkts]

Dalībvalstīm ir rakstiski jāpaziņo Padomes ģenerālsekretariātam par to, kura ir to FIU vienība šā panta nozīmē. Tikai 4 dalībvalstis (DE, LU, IT, MT) savā atbildē paziņoja, ka tās šādu informāciju ir iesniegušas vai to iesniegs.

INFORMĀCIJAS APMAIŅAS PAMATS

Informācijas apmaiņas mērķis ir ļaut FIUs pienācīgi analizēt ziņojumus par aizdomīgiem darījumiem ( STRs )[12]. 17 dalībvalstis ir paziņojušas par tiesību normām, kas apstiprina tiesības uz un nepieciešamību pēc sadarbības ar ārvalstu FIU . Vienīgi Spānija ir nošķīrusi tiesību aktus attiecībā uz sadarbību un informācijas apmaiņu ES un starptautiskā līmenī. Tika konstatēts, ka 18 dalībvalstis savos tiesību aktos ir iekļāvušas īpašus noteikumus par informācijas apmaiņu. Trīs dalībvalstu tiesību akti, šķiet, ietver tiesību normas attiecībā uz FIU sadarbību (LT, NL, PT), bet ne attiecībā uz informācijas apmaiņu. Grieķijas tiesību akti ietver ierobežojumu, jo tie ietver vispārēju starptautisko sadarbību un tikai gadījumā, kad FIU saņem informāciju. Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegusi DK, BG, IE, AT.

6. „FIUs apmainās, spontāni vai pēc pieprasījuma , (..) ar jebkuru pieejamu informāciju, kas var būt noderīga…” – 1. panta 2. punkts

Četras dalībvalstis (HU, SI, LV, MT) ir ziņojušas, ka tām ir šādas tiesību normas, savukārt vēl citas četras dalībvalstis (FR, SE, CZ, CY) ir konkrēti minējušas, ka tās apmainās ar informāciju gan spontāni, gan pēc pieprasījuma, bet tas nav noteikts tiesību normās.

7. Policijas iestādes, kas ir FIU, var sniegt informāciju - 1. panta 3. punkts

Attiecībā uz tiesībaizsardzības FIUs nav tik stingras prasības. Šajā jautājumā dalībvalstis nav sniegušas konkrētu informāciju, kas norāda, ka tiesībaizsardzības FIUs piemēro tiesību normas, kas atšķiras no normām, ko piemēro cita veida FIUs .

8. FIU funkciju veikšanu neietekmē to iekšējais statuss – 3. pants

Dalībvalstu ziņā ir piešķirt FIU statusu, kuru tās uzskata par vispiemērotāko, savukārt FIU jāspēj pienācīgi veikt savus pienākumus. Divdesmit trīs dalībvalstis ir iesniegušas paziņojumus vai tiesību normas par to, ka tās sadarbojas ar ārvalstu FIUs , neatkarīgi no to statusa. Tomēr trūkst skaidrības gadījumos, kad sadarbība ir balstīta uz attiecīgajiem policijas tiesību aktiem (piem., AT, SK), un ir grūti izvērtēt, vai šie noteikumi aptver visu veidu FIUs , jo tas tekstā nav skaidri minēts. Nīderlande ir vienīgā dalībvalsts, kuras tiesību aktos sniegta konkrēta atsauce uz „ policijas iestādēm un citām iestādēm, kuras ieceļ ārvalstu valdības un kurām ir līdzīgi pienākumi”. Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegusi UK, DK, BG, IE.

INFORMĀCIJAS APMAIŅAS KĀRTĪBA

Vairāki noteikumi (4., 6., 7. pants un 9. panta 1. punkts) nosaka informācijas apmaiņas kārtību saistībā ar informācijas apmaiņu dažādos posmos. 11 dalībvalstis (FR, UK, SI, CY, EE, AT, EL, LV, PL, PT, RO) ir vispārīgi uzsvērušas, ka, apmainoties ar informāciju, tās piemēro Egmonta grupas [13] noteiktos principus un tādējādi izpilda minētā lēmuma attiecīgās prasības. Divas dalībvalstis ir konkrēti minējušas, ka tās sniedz īsu paziņojumu par nozīmīgiem faktiem (CZ, NL) (4. panta 1. punkts).

9. Atbildes sniegšana uz pieprasījumu – 4. panta 2. punkts.

Atbildot uz pieprasījumu, FIU sniedz visu būtisko informāciju, tostarp pieejamo finanšu informāciju un pieprasītos tiesībaizsardzības datus. Tas ir viens no Lēmuma galvenajiem noteikumiem.

Deviņas dalībvalstis (HU, FR, SE, ES, NL, BE, CZ, EE, UK) ir sniegušas paziņojumus un tiesību normas, kas zināmā mērā nosaka informācijas apmaiņas apjomu, bet ne vienmēr konkrēti minot, vai ir notikusi apmaiņa ar finanšu vai tiesībaizsardzības datiem. Tā kā dažas valstis (HU, FR, BE, CZ, EE) ir uzsvērušas, ka tās pārsūta arī finanšu un banku informāciju, var pieņemt, ka dažām citām valstīm ir grūtības ar šādas informācijas apmaiņu. Šķiet, ka pastāv ievērojamas atšķirības attiecībā uz to, kādu informāciju FIUs var pārsūtīt. Tomēr, tā kā Lēmumā nav definēta „visa būtiskā informācija”, ir grūti izvērtēt, cik lielā mērā dalībvalstis ievēro šo būtisko aspektu.

Saskaņā ar šo lēmumu savstarpīguma princips nav priekšnosacījums informācijas apmaiņai, bet tas ir minēts daudzu dalībvalstu attiecīgajos tiesību aktos vai praksē (FR, SI, BE, RO, CZ, PL). No otras puses, Igaunija ir paziņojusi, ka tā ir atteikusies no šī principa.

10. Atteikuma gadījumi – 4. panta 3. punkts

4. panta 3. punktā diezgan plaši formulēts, kādos gadījumos FIU var atteikties sniegt informāciju ārvalstu FIU . Piecas dalībvalstis (HU, FR, ES, MT, NL) ir ziņojušas par dažāda veida tiesību normām. Tostarp, visbiežāk ir minēti pamatprincipi, piemēram, suverenitāte, valsts drošība un iespēja kaitēt kriminālizmeklēšanai. Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegušas 22 dalībvalstis.

11. Spontāna informācijas apmaiņa – 6. pants

Šķiet, ka kopumā netiek nošķirta informācija, ko var pārsūtīt „kā atbildi uz pieprasījumu” vai ko pārsūta spontāni.

12. Aizsargāti informācijas apmaiņas kanāli – 7. pants

Ņemot vērā vajadzību pēc drošas informācijas apmaiņas, lēmums uzliek dalībvalstīm par pienākumu nodrošināt, ka tajās ir aizsargāti informācijas apmaiņas kanāli. Tika minēti šādi galvenie kanāli: Egmont Secure Web (droša, šifrēta iespēja apmainīties ar informāciju caur internetu), FIU.NET (ES FIUs datorizēta informācijas apmaiņas sistēma), Eiropols un Interpols attiecībā uz tiesībaizsardzības FIUs .

Vienpadsmit dalībvalstis (DE, FR, BE, CZ, SK, ES, EL, FI, LV, NL, PT) ir apstiprinājušas savu dalību FIU.NET projektā, savukārt SE un CY vēlas kļūt par locekli, bet AT nepiedalās. Piecpadsmit dalībvalstis (DE, UK, FR, SE, BE, CZ, SK, CY, AT, ES, EL, FI, LV, NL, PT) ir apstiprinājušas, ka tās izmanto Egmont Secure Web .

13. Saprašanās memorandi(SM) – 7. pants

Dažos gadījumos saprašanās memorandi ir būtiski FIUs savstarpējai informācijas apmaiņai. Tie var būt veids, kā īstenot Lēmuma noteikumus bez tiesību aktu pieņemšanas.

Sešpadsmit dalībvalstis (DE, FR, SE, BE, EE, ES, EL, FI, LV, NL, PT, RO, PL, IT, MT, CZ) ir paziņojušas, ka tām ir saprašanās memorandi ar citām valstīm. Dažas dalībvalstis (DE, FR, SE, CZ, IT, MT, EE) apgalvoja, ka to pienākums nav izmanot saprašanās memorandus. Polijas tiesību akti ietver ierobežojumu, jo tajos ir noteikts, ka informācijas apmaiņai ar ārvalstīm jānotiek „uz savstarpēja pamata tādā veidā, kā tas noteiks divpusējos līgumos”. Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegusi HU, UK, SI, LU, DK, SK, CY, AT, LT, BG, IE.

KONFIDENCIALITĀTE UN DATU AIZSARDZĪBA

Daudzas dalībvalstis ir apstiprinājušas, ka tās īpašu uzmanību pievērš konfidencialitātei un stingri noteiktu valsts datu aizsardzības tiesību aktu ievērošanai, kas nozīmē, ka vispārējie datu aizsardzības tiesību akti attiecas uz FIU. Dažas dalībvalstis atsaucās arī uz ES datu aizsardzības direktīvu[14].

14. Saņemtās informācijas izmantošana – 5. panta 1. – 3. punkts

Dažas dalībvalstis (LU, MT, PL, CZ, HU, FR, ES, SI, FI, RO, LV) ir paziņojušas, ka tajās ir vispārējs noteikums par to, ka informācija, kas saņemta no vietējiem un/vai starptautiskiem avotiem, jāizmanto, lai cīnītos pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu (un teroristu finansēšanu). Dažas dalībvalstis (DE, SE, NL) ir paziņojušas, ka informāciju var izmantot vienīgi mērķiem, par ko ir panākta savstarpēja vienošanās, ievērojot ierobežojumus, ko ir noteikušas partnerpuses. Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegušas 13 dalībvalstis.

Lai pārliecinātos, ka iegūto informāciju tiešām var izmantot kriminālizmeklēšanas vai kriminālvajāšanas mērķiem saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, 5. panta 3. punktā prasīts, ka šādos gadījumos pārsūtītāja dalībvalsts nevar nepiekrist šādai izmantošanai, ja vien šāda rīcība pamatota ar ierobežojumiem tās valsts tiesību aktos vai nosacījumiem, kuri minēti 4. panta 3. punktā. Tikai dažas dalībvalstis (piem., NL, DK) ir apskatījušas šo jautājumu un minējušas, ka, lai varētu pārsūtīt informāciju, vajadzīgs konkrētu iestāžu novērtējums.

15. Informācijas nepieejamība citām iestādēm, aģentūrām vai departamentiem – 5. panta 4. punkts

LT, RO, CZ, BE, DE, NL, AT, LV, CY, EL ir iesūtījušas paziņojumus vai tiesību normas par to, ka FIU dati nav pieejami trešām personām. Šķiet, ka trūkst skaidrības par šajā lēmumā lietoto terminu „citas iestādes, aģentūras vai departamenti”. Nav īsti skaidrs, kā šis noteikums atbilst dažu dalībvalstu (piemēram, SE, FI) paziņojumiem, ka to FIU ir pilnvarota pārsūtīt informāciju citām tiesību aizsardzības iestādēm vai FIU rīcībā esošā informācija ir (daļēji) pieejama policijai. Turklāt šķiet, ka dažos gadījumos (HU, UK) datu aizsardzības noteikumi attiecas uz organizāciju, kuras sastāvā ir FIU , taču nav minēti konkrēti noteikumi attiecībā uz pašu FIU . Šajā jautājumā konkrētu informāciju nav sniegusi LU, EE, IT, SK, PL, PT, BG, IE. Ņemot vērā šos apstākļus, ir grūti izvērtēt, vai 5. panta 4. punkts ir ievērots.

16. Eiropas Padomes Konvencija, tāds pats konfidencialitātes un datu aizsardzības līmenis – 5. panta 5. punkts.

Dalībvalstis nav sniegušas detalizētu analīzi par noteikumiem, lai ievērotu 1981. gada Eiropas Padomes Konvenciju[15] un tās 1987. gada Ieteikumu[16] Nr. R(87)15, kā tas prasīts 5. panta 5. punktā.

Turklāt 5. panta 5. punktā arī minēts, ka „iesniegto informāciju aizsargā (..) vismaz ar tādiem pašiem noteikumiem par konfidencialitāti un personas datu aizsardzību kā tie, ko piemēro saskaņā ar tiem valsts tiesību aktiem, kuri attiecas uz pieprasītāju FIU ”. Tas nodrošina citu valstu tiesību aktu atzīšanu.

Dažas dalībvalstis ir ziņojušas, ka tajās ir tiesiskas prasības par to, ka priekšnoteikums informācijas pārsūtīšanai ārvalstu FIU ir, ka attiecīgajai FIU ir jābūt tādam pašam slepenības (BE, MT, RO) vai dienestu slepenības līmenim (FR, ES), kā noteikts pārsūtītājas dalībvalsts tiesību aktos, vai partnerpusei jābūt regulētai datu aizsardzības sistēmai ( SI ). Šos noteikumus var piemērot starptautiskai sadarbībai, taču nešķiet, ka tie pilnībā atbilst ES līmeņa prasībām, kā noteikts 5. panta 5. punktā. Turklāt jāņem vērā, ka „dienestu slepenība” ir tikai viens no „konfidencialitātes” aspektiem.

SECINāJUMI

ES FIU sadarbībai jābūt balstītai uz tiesisku un reglamentējošu vidi, kas veicina savstarpēju uzticēšanos. Šis ziņojums sniedz pirmo ieskatu par to, kā dalībvalstis īsteno lēmumu par FIU sadarbību. Ziņojums apstiprina, ka pastāv liela dažādība attiecībā uz to, kā ES FIUs ir organizētas, kā arī attiecībā uz tām pieejamās informācijas veidu un to, vai ar šo informāciju drīkst apmainīties.

Ņemot vērā rīcībā esošo informāciju, ziņojumā galvenā uzmanība pievērsta tiesību aktiem, savukārt mazāka uzmanība – sadarbības praktiskajiem aspektiem. Tomēr pēdējiem aspektiem ir būtiska nozīme. Tiesību akti var atbilst lēmuma noteikumiem, tomēr situācija praksē var būt atšķirīga. Kopumā dalībvalstis savos tiesību aktos nav nošķīrušas sadarbību ES un starptautiskā līmenī.

Lielā mērā var uzskatīt, ka dalībvalstis likumīgi izpilda vairumu lēmumā noteikto pamatprasību – tiesiskās normas par FIU uzdevumiem un sadarbību starp dažāda juridiskā statusa FIUs . Tomēr šķiet, ka trūkst skaidrības par tiesisko sistēmu saistībā ar FIU saistītiem datu aizsardzības jautājumiem. Lielāka skaidrība saistībā ar datu aizsardzību būs tad, kad oficiāli pieņems ierosināto Pamatlēmumu par datu aizsardzību tiesību aizsardzības mērķiem [17] un dalībvalstis to īstenos. Šajā saistībā izvērtēs vajadzību pēc papildu pasākumiem. Var būt arī vajadzība uzlabot vispārējās zināšanas par attiecīgajiem datu aizsardzības noteikumiem, ko piemēro FIUs , un varētu apsvērt pamatnostādņu izstrādni.

Vairāki jautājumi rodas par praksi saistībā ar Lēmuma 4. panta 2. punkta īstenošanu, kad daudzas administratīvas FIUs nevar apmainīties ar policijas rīcībā esošo informāciju vai šādu informāciju var sniegt vienīgi ar lielu novēlošanos. Dažas tiesībaizsardzības FIUs var nebūt spējīgas sniegt administratīvām struktūrām konkrētu būtisku informāciju no savas datu bāzes. Daudzi sarežģījumi rodas, jo nav kopējas izpratnes par to, kāda informācija ir pieejama FIUs un ar kādu „būtisku informāciju” ir jāapmainās. Šis skaidrības trūkums var radīt pārpratumus.

Uz šā pamata tiek ierosināts, ka ES FIUs , pirmkārt, apsver labas prakses noteikšanu attiecībā uz informāciju, kas valsts līmenī pieejama FIUs . Turklāt jāuzsver, ka piekļuve papildu finanšu informācijai un iespēja apmainīties ar šādu informāciju ir svarīga efektīvai FIU darbībai.

Tā kā izskatās, ka informācijas apmaiņas kārtība galvenokārt tiek īstenota operatīvā līmenī, balstoties uz saņemtajām atbildēm, ir grūti spriest par konkrētu īstenošanas līmeni. Varētu apsvērt, vai starp ES FIUs varētu veicināt standarta saprašanās memoranda ieviešanu, lai atvieglotu apmaiņu ar informāciju ES līmenī un veicinātu daudzpusējo sadarbību.

Ir būtiski stiprināt operatīvo sadarbību starp ES FIUs . To varētu veicināt ar darbu ES FIU platformā[18] un ar labi definētu FIU.NET projektu, kas nodrošina efektīvu sadarbību operatīvā līmenī. Darbu ES FIU platformā var uzskatīt par vērtīgu sākumpunktu.

Var būt nepieciešams apsvērt, vai Lēmuma noteikumus atjaunināt, lai tie aptver teroristu finansēšanas apkarošanu un nosaka vienādas prasības visiem FIUs , neatkarīgi no to juridiskā statusa.

[1] Lēmuma darbības joma ir attiecināta uz sadarbību nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas novēršanas jomā, tomēr praksē FIU sadarbojas arī attiecībā uz terorisma finansēšanas apkarošanu (TFA). 12 dalībvalstis ir ziņojušas, ka to FIUs ir piešķirtas pilnvaras terorisma finansēšanas apkarošanas jomā.

[2] Egmonts grupa ir FIUs starptautiskās grupas koordinējošā iestāde, kas dibināta 1995. gadā, lai veicinātu un uzlabotu starptautisko sadarbību saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu ( AML ) un vēlāk saistībā ar teroristu finansēšanas apkarošanu. Visas ES FIUs ir Egmonts grupas locekles.

[3] FATF ir galvenā starptautisko normu noteicēja nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanas jomā, kura galvenās prasības FIUs ir noteikusi 26., 30., 32. un 40. ieteikumā.

[4] „Teroristu finansēšanas apkarošana” 16089/04 , 2004. gada 14. decembris (Padomes dokuments).

[5] Direktīva 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai.

[6] Regula (EK) Nr. 1889/2005 par skaidras naudas kontroli, kuru ieved Kopienas teritorijā vai izved no tās.

[7] Eiropas Padomes Konvencijas Nr. 198 par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanu, meklēšanu, izņemšanu un konfiskāciju, kā arī par terorisma finansēšanu.

[8] www.bka.de/profil/zentralstellen/geldwaesche/pdf/fiu_germany_annual_report_2005.pdf

[9] Piecas dalībvalstis ir sniegušas informāciju par 8. pantu. Apvienotā Karaliste ir ziņojusi par 10. panta īstenošanu.

[10] Definīciju pieņēma Egmonta grupas plenārsēdē 1996. gadā un grozīja 2004. gada jūnijā.

[11] Šajā ziņojumā apskatīta tikai FIU informācijas izplatīšanas pamatfunkcija FIU sadarbības ietvaros, un nav analizēta informācijas izplatīšana tiesību aizsardzības iestādēm un citām kompetentām iestādēm, piemēram, uzraudzības iestādēm.

[12] Ir svarīgi atzīmēt, ka informācija, ar ko apmainās FIU , vienmēr ir saistīta ar aizdomām, tādēļ nav nekādas pārklāšanās ar citiem Eiropas sadarbības veidiem un kanāliem (piem., Eiropolu).

[13] FIU savstarpējās informācijas apmaiņas principi saistībā ar nelikumīgi iegūtu līdzekļu un teroristu finansēšanas apkarošanu, Hāga, 2001. gada 13. jūnijs.

[14] 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, OV L 281, 23.11.1995.

[15] Eiropas Padomes Konvencija Nr. 108 par personu aizsardzību sakarā ar personas datu automātisku apstrādi (1981. g.).

[16] 1987. gada 15. septembra Ieteikums Nr. R(87)15 par personu datu izmantošanu policijas darbā.

[17] Politisku vienošanos par priekšlikumu panāca 2007. gada 8. un 9. novembra Tieslietu un iekšlietu padomes sanāksmē.

[18] Neformālo ES FIUs platformu Komisija izveidoja 2006. gadā, lai apspriestu trešās nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas apkarošanas direktīvas īstenošanas aspektus, kas ir būtiski FIUs .