PASKAIDROJUMA RAKSTS

1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS

“Es vēlos panākt, lai Eiropa censtos sasniegt labāku situāciju sociālā taisnīguma un labklājības jomā.

Tas ir solījums, ko devām mūsu Savienības izveides laikā.”

Komisijas priekšsēdētājas U. fon der Leienas politikas pamatnostādnes

Izglītības un mācību sistēmas var būt, un tām būtu jābūt nozīmīgām, lai padarītu Eiropas sabiedrību taisnīgāku, iekļaujošāku un pārtikušāku. Izglītība var stiprināt sociālo kohēziju un padarīt ES ekonomiku noturīgāku — pētījumi liecina, ka maznodrošinātu iedzīvotāju grupu bērnu un jauniešu piekļuve kvalitatīvai izglītībai palīdz mazināt bezdarbu un pārtraukt nabadzības nodošanu no paaudzes paaudzē. Šos mērķus var sasniegt tikai tad, ja izglītības un mācību sistēmas ir patiesi vienlīdzīgas un iekļaujošas. Skolām būtu jānodrošina, ka visiem izglītojamajiem ir iespēja gūt panākumus un īstenot savu potenciālu neatkarīgi no personīgajām iezīmēm, ģimenes, kultūras un sociālekonomiskās situācijas. Tas ir atspoguļots Eiropas sociālo tiesību pīlāra 1. un 11. principā.

Izglītības rezultāti mācību laikā iegūto zināšanu, prasmju un attieksmes ziņā ļauj labi prognozēt, vai personai būs līdzsvarota veselīga un sekmīga dzīve pieaugušā vecumā. Tos mēra kā izglītības sasniegumus un iegūto izglītības līmeni, un tie ieliek pamatu turpmākām mācībām, nodarbinātībai un pilnvērtīgai dzīvei. Pamatprasmju (rakstpratības, matemātikas un dabaszinātņu) apguve ir būtiska izglītojamo akadēmiskajai un personīgajai attīstībai, bet vidējās izglītības laikā iegūtās prasmes un kompetences aizvien vairāk uzskata par obligātām prasībām nodarbinātībai vai pamatu turpmākām mācībām un pilnvērtīgai dzīvei. Tomēr sociālekonomiskie modeļi un stratifikācija rada ievērojamu ietekmi uz izglītības pieredzi un atsevišķu personu rezultātiem; nesekmīgie izglītojamie pārsvarā nāk no nelabvēlīgas vides, un pastāv lielāka iespēja, ka viņi pārtrauks izglītību un mācības, neieguvuši vidējo izglītību. Tieši tāpēc tādu personu īpatsvara samazināšana, kurām ir vājas sekmes pamatprasmju apguvē, un izglītības un mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas problēmas risināšana ir galvenie mērķi Eiropas sadarbībai izglītības un mācību jomā. Komisijas paziņojumā par Eiropas Izglītības telpas izveidi līdz 2025. gadam ir paziņots par iniciatīvu “Ceļi uz panākumiem skolā” kā pamatiniciatīvu, lai sekmētu izglītības iekļaujošo aspektu, kas ir viens no mērķiem, kas paziņots konferencs par Eiropas nākotni 2022. gada maija galīgajā ziņojumā, aicinot izveidot “iekļaujošu Eiropas izglītības telpu, kurā visiem iedzīvotājiem[..] ir vienlīdzīga piekļuve kvalitatīvai izglītībai[..]”. Iniciatīvā “Ceļi uz panākumiem skolā” uzsvars likts uz to, lai sekmētu izglītības iekļaujošo aspektu, proti, samazinātu vājas sekmes pamatprasmju apguvē un palielinātu vidējās izglītība apguvi. Padomes Rezolūcijā par stratēģisku satvaru Eiropas sadarbībai izglītības un mācību jomā ceļā uz Eiropas izglītības telpu un turpmāk (2021–2030) šis pasākums tiek atbalstīts un tiek noteikti ES līmeņa mērķi 2030. gadam: tādu 15 gadus vecu personu īpatsvaram, kurām ir sliktas sekmes lasīšanā, matemātikā un dabaszinātnēs, vajadzētu būt mazākam par 15 %, un būtu jāpanāk, ka izglītību un mācības priekšlaicīgi pārtraukušo īpatsvars ir mazāks par 9 %.

Šajā kontekstā Komisija rosina pieņemt Padomes Ieteikumu "Ceļi uz panākumiem skolā". Ar ierosināto Ieteikumu tiks atcelts un aizstāts Padomes2011. gada Ieteikums par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu, vienlaikus pamatojoties uz pieredzi, kas gūta minētā dokumenta īstenošanas gaitā. Kopš Padomes 2011. gada Ieteikuma pieņemšanas Eiropas valstis ir saskārušās ar situācijām, problēmām un iespējām, kuras dziļi ietekmējušas izglītības un mācību sistēmas un kuras ietver lielāku skaitu migrantu no trešām valstīm un skolas vecuma bēgļus, kas ierodas ES, kā arī Covid-19 pandēmiju. Bažas par pasliktināšanās tendenci pamatprasmju apguves jomā (par ko liecina PISA 2018. gada rezultāti) ir kļuvušas aizvien nozīmīgākas politikas diskursā. Pētījumi izglītības jomā ir snieguši jaunu ieskatu, un sadarbība politikas izstrādē ES līmenī ir atklājusi trūkumus un iespējamās darbības jomas, tāpēc ir pamatoti pārskatīt, atjaunināt un uzlabot Padomes 2011. gada Ieteikumu. Jaunajam priekšlikumam ir plašāka darbības joma, jo tas vienlaikus ir vērsts uz diviem ES līmeņa mērķiem saistībā ar pamatprasmēm un priekšlaicīgu izglītības un mācību pārtraukšanu. Tas atspoguļo šo divu problēmu papildināmību, izraisītājus un risināšanas pasākumus. Turklāt priekšlikumā tiek plašāk skatīti citi aspekti, kas nav aplūkoti iepriekš un kas būtiski ietekmē izglītības rezultātus, piemēram, labbūtība skolā.

•Ar ierosināto Padomes ieteikumu risināmās problēmas

Eiropas līmenī un dalībvalstīs ir veikts plašs darbs, kopš 2011. gadā tika pieņemts Padomes Ieteikums par politiku, lai mazinātu mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu. Neatkarīgā novērtējumā par ieteikuma īstenošanu ir aprakstīta vispārēji pozitīva aina attiecībā uz šā ieteikuma ietekmi un saistītajiem ES politikas instrumentiem (uzraudzības un ziņošanas mehānismiem Eiropas pusgada ietvaros, savstarpējo mācīšanos un dalībvalstu sadarbību ET 2020 mehānismā; finansējumu, jo īpaši, izmantojot Erasmus+ un Eiropas strukturālos un investīciju fondus, ieguldījumus pētniecībā un saziņā). Novērtējumā ir secināts, ka Padomes ieteikuma ieviešana ir sekmējusi izglītības un mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas rādītāja (ELET) samazināšanos ES līmenī (no 13,4 % 2011. gadā līdz 9,7 % 2021. gadā) un izmaiņas izglītības iestādēs un politikā.

Tomēr neatkarīgi no šā ievērojamā progresa priekšlaicīga izglītības un mācību pārtraukšana joprojām ir politikas problēma Eiropā, kas ir īpaši nopietna vairākās dalībvalstīs un reģionos, kā arī noteiktās mērķgrupās. Mūsdienās vairāk nekā 3,2 miljoni jauniešu ES (18–24 gadus vecu) priekšlaicīgi pārtrauc izglītību un mācības, un tikai 84,3 % jauniešu (20–24 gadus vecu) ir ieguvuši vidējo izglītību. Joprojām pastāv ievērojamas atšķirības starp valstīm un valstīs, kā arī nevienlīdzība noteiktās sabiedrības grupās; vidējais priekšlaicīgi izglītību un mācību pārtraukušo personu rādītājs jauniem vīriešiem ir par 3,5 procentpunktiem augstāks (11,4 %) nekā jaunām sievietēm (7,9 %), turklāt nelabvēlīgā situācijā ir arī jaunieši, kas dzimuši ārzemēs, kā arī izglītojamie, kas dzīvo noteiktās priekšpilsētās, lauku un attālās teritorijās. Kopumā izglītojamo sociālekonomiskajai situācijai ir liela ietekme uz priekšlaicīgu izglītības un mācību pārtraukšanu.

Tomēr novērtējumā tika uzsvērti arī daži trūkumi un jomas, kur nepieciešams ieguldīt papildu darbu:

–pasākumi un darbības parasti tiek īstenoti tikai projektu ietvaros un īstermiņā, pievēršoties tikai vienai problēmai vai neņemot vērā visas skolas dimensijas, attiecīgi tiem ir ierobežota ietekme; gan skolu, gan sistēmiskā līmenī ir vajadzīga sistemātiskāka pieeja, jo pašreizējā pieeja vēl nav pietiekami attīstīta;

–daudzās valstīs īstenotie politikas pasākumi netiek pietiekami uzraudzīti un izvērtēti;

–joprojām pārāk neliela un fragmentāra ir sadarbība dažādās politikas jomās (piemēram, izglītības un mācību, veselības un sociālo pakalpojumu, nodarbinātības, mājokļu un tieslietu, migrantu un bēgļu iekļaušanas un nediskriminācijas jomā) un pārvaldības līmeņos (valsts, reģionālā, vietējā), kā arī dialogs ar ieinteresētajām personām;

–lai gan kompensējošie pasākumi ir labi iedibināti, daudzās valstīs preventīvie un agrīnas intervences pasākumi nav pietiekami izstrādāti vai nav īstenoti / nodrošināta to izpilde;

–pārāk bieži noteiktu grupu vajadzības netiek pienācīgi apmierinātas (tādas grupas kā izglītojamie ar redzamu invaliditāti vai bez tās, izglītojamie ar īpašām izglītības vajadzībām vai garīgās veselības problēmām, izglītojamie, kas nāk no migrantu ģimenēm, ieskaitot bēgļus, izglītojamie no tādām etniskām minoritātēm kā romi, iebiedēšanas upuri); šī situācija ir īpaši smaga izglītojamajiem ar sarežģītām vajadzībām (piemēram, bērniem, kuriem viens no vecākiem ir cietumā, vardarbības ģimenē upuriem, aprūpē esošiem bērniem utt.);

–pasākumi, kuru mērķis ir novērst mācīšanās grūtības, nav pietiekami integrēti pasākumos, kuri sekmē labbūtību skolā, novērš iebiedēšanu un uzlabo garīgo veselību;

–izglītojamie, ģimenes un galvenās ieinteresētās personas (arī sociāli atstumtie vecāki, migrantu kopienas un NVO) bieži nav pietiekami iesaistīti politikas izstrādē, īstenošanā un izvērtēšanā;

–skolu vadītāji, skolotāji, pasniedzēji un cits izglītības personāls bieži nav pietiekami sagatavoti, lai risinātu nesekmības un izglītības un mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas problēmas, ņemtu vērā daudzveidību, sniegtu atbilstošu atbalstu bērniem ar grūtībām vai riskam pakļautiem bērniem, vai izglītojamajiem ar labbūtības vai garīgās veselības vajadzībām.

Pēdējo desmit gadu laikā ir ieguldītas ievērojamas pūles, lai samazinātu izglītības un mācību priekšlaicīgu pārtraukšanu — jo īpaši pēc Padomes 2011. gada Ieteikuma pieņemšanas. Pēdējā laikā nepietiekamai pamatprasmju apguvei ir pievērsta īpaša uzmanība politikas debatēs ES līmenī, jo īpaši pēc ESAO Starptautiskās skolēnu novērtēšanas programmas (PISA) 2018. gada konstatējumu publicēšanas, kas liecina par pasliktināšanās tendenci ES līmenī 2009.–2018. gada periodā. Proti, 2018. gada PISA liecina, ka: