Eiropas Parlamenta rezolūcija par 60. gadadienu kopš Otrā pasaules kara beigām 1945.gada 8.maijā



Oficiālais Vēstnesis 092 E , 20/04/2006 Lpp. 0392 - 0394



P6_TA(2005)0177 Klimata pārmaiņas Eiropas Parlamenta rezolūcija par Valdības ekspertu semināru par klimata pārmaiņām Eiropas Parlaments, - ņemot vērā ANO 1997. gada 11. decembra Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām (UNFCCC) Kioto protokolu un piemērošanas procedūras tā īstenošanai, kas pieņemtas Pušu konferencēs Bonnā (2001. gada jūlijā), Marrakešā (2001. gada novembrī), Ņūdeli (2002. gada novembrī), Milānā (2003. gada decembrī) un Buenosairesā (2004. gada decembrī), - ņemot vērā Pušu desmitās konferences lēmumu 2005. gada maijā sasaukt Valdības ekspertu semināru, lai veicinātu neformālu informācijas apmaiņu par rīcību, kas saistīta ar riska mazināšanu un piemērošanu, palīdzot Pusēm turpināt attīstīt efektīvu un atbilstīgu reakciju uz klimata pārmaiņām, un par politikas virzieniem un pasākumiem, ko pieņēmušas attiecīgās valdības, kas palīdz šīm valdībām īstenot to saistības, kas noteiktas UNFCCC un Kioto protokolā, - ņemot vērā tā rezolūcijas par klimata pārmaiņām, jo īpaši 2005. gada 13. janvāra rezolūciju par Bueno-sairesas konferences par klimata pārmaiņām [1] rezultātiem, - ņemot vērā Reglamenta 108. panta 5. punktu, Α. tā kā klimata pārmaiņas ir viens no 21. gadsimta lielākajiem izaicinājumiem, kam ir būtiskas vidi, ekonomiku un sociālo jomu negatīvi ietekmējošas sekas pasaules līmenī, un sagaidāms, ka šīs klimata pārmaiņas negatīvi ietekmēs ilgtspējīgu attīstību un apdraudēs eksistences apstākļus miljoniem cilvēku visā pasaulē; B. tā kā UNFCCC, kas stājās spēkā 1994. gada 21. martā un ko pašlaik ir ratificējušas 189 Puses, nosaka rīcības plānu siltumnīcefekta gāzu koncentrācijas stabilizācijai atmosfērā, lai novērstu "bīstamu antropo-gēnu iejaukšanos" klimata sistēmā; C. tā kā UNFCCC Kioto protokols stājās spēkā 2005. gada 16. februārī un to ratificēja 146 valstis un reģionālās ekonomiskās integrācijas organizācijas, kuras atbilstīgi 1990. gada I pielikumam rada 61,6 % no siltumnīcefekta gāzu emisijām; D. tā kā Kioto protokols I pielikumā minētajām valstīm nosaka saistošus mērķus emisiju samazināšanā laika posmā no 2008. gada līdz 2012. gadam; tā kā protokols nosaka, ka turpmāk nākamo periodu saistības jāapsver vismaz septiņus gadus, pirms beidzies pirmais saistību termiņš; E. tā kā Pušu desmitā konference (COP 10) 2004. gada decembra sēdē Buenosairesā nolēma 2005. gada maijā sasaukt Valdības ekspertu semināru, lai veicinātu informācijas apmaiņu starp Pusēm par riska mazināšanas un piemērošanas rīcību, kā arī par politikas virzieniem un pasākumiem, kas palīdzētu īstenot pašreizējās saistības; F. tā kā attīstītās valstis ir visvairāk atbildīgas par siltumnīcefekta gāzu radīšanu un tādējādi tām jāuzņemas vadošā loma, lai samazinātu emisijas; tā kā Eiropas Parlaments pastāvīgi aicina ES saglabāt šo vadošo lomu; G. tā kā Kioto protokola mērķi ir būtisks noteikums pasaules klimata pārmaiņu stratēģijā, bet drīzumā jānosaka turpmākie mērķi laika posmam pēc 2012. gada, lai viestu skaidrību par ieguldījumiem attiecībā uz enerģijas avotiem ar zemu oglekļa saturu, tehnoloģijām ar zemu siltumnīcefekta gāzu emisiju un atjaunojamo enerģiju, un lai novērstu ieguldījumus nesaderīgā enerģētikas infrastruktūrā; tā kā klimata pārmaiņu jautājuma risināšana ir arī iespējas un dzenulis jaunradei saskaņā ar Lisabonas stratēģiju; H. tā kā mērķis ir neļaut planētas gaisa vidējai temperatūrai celties vairāk nekā par 2°C virs temperatūras, kāda bija pirmsindustrializācijas laikā, un tas ir jāsasniedz arī UNFCCC un Kioto protokola ietvaros; I. tā kā saskaņā ar jaunākajiem zinātniskajiem pārskatiem risks, ka +2°C robeža tiks pārkāpta ir 85 %, ja siltumnīcefekta gāzu koncentrācija stabilizēsies līmenī 550 ppm (CO2 ekvivalents), un apmēram 50 %, ja līmenis būs 450 ppm; tā kā līdz ar to šajos pārskatos uzsvērts, ka pasaulei nav tik daudz laika, kā iepriekš paredzēts, lai sāktu samazināt kopējo siltumnīcefekta gāzu emisiju, ja tā vēlas izvairīties pārsniegt planētas gaisa vidējās temperatūras celšanos maksimums par 2°C virs pirmsindustrializācijas līmeņa, tādējādi izvairoties no bīstamām klimata izmaiņām; tā kā tas var stiprināt nepieciešamību tuvākā nākotnē straujāk samazināt emisiju daudzumu visiem lielākajiem siltumnīcefekta gāzu radītājiem, līdz ar to uzsverot nepieciešamību pēc lielākiem centieniem pasaules līmenī; 1. atzinīgi vērtē Buenosairesā pieņemto lēmumu sasaukt Valdības ekspertu semināru; tomēr nožēlo, ka Pušu desmitā konference, neskatoties uz ES delegācijas centieniem, vienojās piešķirt šai sanāksmei ļoti ierobežotas pilnvaras; 2. ir pārliecināta, ka Eiropas Savienībai jāsaglabā vadošā loma starptautiskajā cīņā pret klimata pārmaiņām; uzsver, ka, veidojot ES iekšējo klimata politiku, ir nepieciešama trīsvirzienu pieeja: ES ekonomikā patērētās enerģijas apjoms ik gadu jāsamazina robežās no 2 līdz 2,5 %, būtiski jāpalielina alternatīvās enerģijas patēriņš, salīdzinot ar pārējiem enerģijas veidiem, kā arī būtiski jāpalielina atbalsts pētniecībai un attīstībai noturīgas enerģētikas sistēmas izveidē; uzsver, ka transporta nozare ir galvenais izaicinājums un ka ir nepieciešami jauni un inovatīvi politikas virzieni, lai samazinātu emisiju daudzumu, ko rada autotransports, aviācija un kuģniecība, kā arī mudina Komisiju ierosināt priekšlikumus rentabliem pasākumiem šo problēmu risināšanai; 3. atzinīgi vērtē 2005. gada 22. un 23. martā Briselē pieņemtos Eiropadomes secinājumus, jo īpaši to, ka panākta vienošanās par mērķi samazināt emisiju daudzumu par 5 līdz 30 % līdz 2020. gadam; tomēr nožēlo, ka Eiropadome nenoteica emisiju samazināšanas mērķus ilgtermiņā un iesaka noteikt emisiju samazinājumu par 60 līdz 80 % līdz 2050. gadam; 4. aicina Komisiju un dalībvalstis Eiropas Savienības vārdā sagatavot gaidāmajam Valdības ekspertu semināram priekšlikumus par turpmāko režīmu, kas atbilst ES mērķim neļaut planētas gaisa vidējai temperatūrai celties vairāk nekā par 2°C virs temperatūras, kāda bija pirmsindustrializācijas laikā, norādot, ka pasaulē siltumnīcefekta gāzu emisijas visaugstāko līmeni sasniegs turpmāko divdesmit gadu laikā, kā arī šiem priekšlikumiem jāatbilst taisnīguma, ilgtspējības un atbildības principiem, un spējai vai iespējām rīkoties; 5. aicina Komisiju un dalībvalstis iesniegt priekšlikumus par turpmāko Kioto protokola īstenošanas stratēģiju, kas balstīti uz ekoloģisko inovāciju un vides tehnoloģiju attīstību, jo īpaši enerģētikas un transporta nozarē, un piešķirt tam īpašu prioritāti tādu saistīto politikas iniciatīvu ietvaros kā Vides tehnoloģiju rīcības plāns, Septītā pētniecības pamatprogramma utt.; jācenšas sadarboties ar dažādām valstīm, jo īpaši ar visvairāk attīstītākam valstīm; 6. uzstāj, lai Valdības ekspertu seminārs galveno uzmanību pievērš tam, kā attīstīt efektīvu un atbilstīgu reakciju uz klimata pārmaiņām UNFCCC un Kioto protokola ietvaros laika posmā pēc 2012. gada; pieprasa, lai tiktu publicēts rakstisks ziņojums par semināra rezultātiem ar mērķi atgriezties pie oficiālām sarunām par saistību periodu pēc 2012. gada, kas sāksies 2005. gadā; 7. uzskata, ka turpmākais režīms jāpamato ar kopīgu bet diferencētu atbildību, turpinot samazināt emisiju daudzumu, un, palielinot emisiju samazinājuma apjomu, kā arī arvien vairāk valstis jāiesaista emisiju samazināšanas procesā, jo īpaši ASV, no vienas puses, un Indiju un Ķīnu, no otras puses, kā arī attīstītākās jaunattīstības valstis; līdz ar to mudina Komisiju un dalībvalstis uzsvērt klimata aizsardzības nepieciešamību sarunās ar starptautiskajiem partneriem, jo īpaši ar tādām valstīm kā ASV, Ķīna un Indija; 8. uzskata, ka starptautiski konkurējošiem uzņēmumiem, jo īpaši lielus energoresursus patērējošiem uzņēmumiem, nepieciešama nozares pieeja turpmāko starptautisko emisiju samazināšanas mērķu īstenošanai, lai nodrošinātu līdzvērtīgus starptautiskos noteikumus; aicina Komisiju un dalībvalstis iekļaut apspriedēs šādu nozares pieejas jautājumu; 9. atzīst iespējamos oglekļa noplūdes draudus uz attīstītākajām jaunattīstības valstīm; 10. aicina valstis, kuras nav ratificējušas Kioto protokolu, to ratificēt pēc iespējas ātrāk; aicina ASV un Austrāliju pārdomāt atteikšanos ratificēt protokolu un pirmām kārtām ievērot UNFCCC noteiktās saistības samazināt emisiju daudzumu līdz 1990. gada līmenim; 11. aicina Komisiju ņemt vērā iespēju ikvienā izmaksu un ieņēmumu analīzē, kas skar klimata politikas jomu, ietvert tirdzniecības robežu pielāgošanas pasākumus, lai novērstu jebkādas iespējamās konkurējošo ražotāju priekšrocības rūpnieciski attīstītās valstīs, kurās nepastāv oglekļa emisiju ierobežošanas noteikumi; 12. uzsver nepieciešamību palielināt finanšu atbalstu pielāgošanas pasākumiem jaunattīstības valstīs, īpašu uzmanību pievēršot vismazāk attīstītajām valstīm; uzsver, ka visas jaunattīstības valstis ir tiesīgas ekonomiski attīstīties; tomēr atzīst, ka jaunattīstības valstīm nevajag atkārtot rūpnieciski attīstīto valstu piesārņojuma radīšanas praksi un, ka ES jārada spēcīgi mehānismi, piemēram, ar ES dalībvalstu eksporta kredītaģentūru palīdzību, lai aizdotu līdzekļus jaunattīstības valstīm enerģētikas un transporta nozares tehnoloģiju attīstībai, lai veicinātu izaugsmi, neradot oglekļa emisijas; 13. aicina Komisiju un dalībvalstis panākt izmērojamu ekonomikas attīstību, neradot oglekļa emisijas; rosina dalībvalstis dalīties pieredzē un paraugpraksē gan savstarpēji, gan ar citām pasaules valstīm; 14. aicina gaidāmās Apvienotās Karalistes un Austrijas prezidentūras laikā nodrošināt, lai uzsvars uz klimata pārmaiņu problēmu tiktu saglabāts un pat pastiprināts, palielinot saistību apjomu un šajā procesā iesaistīto starptautisko partneru skaitu; 15. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem un UNFCCC sekretariātam, pieprasot, lai tā tiktu izsūtīta visām ārpuskopienas līgumumslēdzējām pusēm. [1] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0005. --------------------------------------------------