LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 195/22

Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam”

(2015/C 195/04)

Ziņotāja : Cristina Mazas Pérez-Oleaga (Spānija/PPE), Kantabrijas autonomā apgabala ekonomikas, nodokļu un nodarbinātības lietu ministre Atsauces dokuments : Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam” COM(2014) 477 final

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

Kultūras mantojuma daudzveidība un integrēta pieeja kultūras mantojumam

1. pauž gandarījumu par paziņojumu “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam”, kuram ir divējāds mērķis: pirmkārt, analizēt kultūras mantojuma tautsaimniecisko un sociālo ietekmi un, otrkārt, norādīt, ka Eiropa atrodas krustcelēs un tai ir iespēja izvēlēties stratēģisku, visaptverošu un integrētu pieeju grūto uzdevumu risināšanai kultūras nozarē. Komiteja īpaši atzinīgi vērtē to, ka paziņojumā uzsvērta iespēju izmantošana viedas, ilgtspējīgas un iekļaujošas izaugsmes sekmēšanai un tiek atbalstīta kultūras mantojumam paredzēto ES resursu pilnīga izmantošana. Eiropas Reģionu komiteja piekrīt, ka praksē pārbaudīto risinājumu un ideju apmaiņai nepieciešama ciešāka un koordinēta sadarbība, sākot no vietējā līmeņa līdz pat ES līmenim, un Komiteja piedāvā palīdzību tās izvēršanai;

2. atzīst ilgstoši un sekmīgi veikto Eiropas Padomes darbu kultūras mantojuma jomā un atbalsta turpmāku ciešu sadarbību saistībā ar regulējumu un praktiskiem risinājumiem. Komiteja norāda, ka Komisijas paziņojumā izklāstītie jautājumi tematiski saistīti ar Faro Pamatkonvenciju par kultūras mantojuma aizsardzību, ar ko aizsargā visas Eiropā esošās kultūras mantojuma formas, kuru kopums veido atmiņas, savstarpējās izpratnes, identitātes, piederības sajūtas un radošuma kopējo avotu (1). Vienlaikus Komiteja seko līdzi darbam, kas noris kultūras un kultūras nozaru UNESCO pasaules forumā, kura mērķi veido sinerģiju ar Eiropas Reģionu komitejas nostāju, ka, pilnā mērā ievērojot subsidiaritātes principu, attīstības programmā laikposmam pēc 2015. gada pilnībā jāintegrē kultūra un kultūras mantojums (2);

3. uzsver, ka visiem pārvaldības līmeņiem ir svarīgs uzdevums: aktīvi iesaistīt attiecīgos dalībniekus Eiropas kultūras mantojuma aizsardzībā un atbalstīšanā, kā arī, ņemot vērā XXI gadsimta izaicinājumus, izmantot kultūras mantojuma daudzveidību, lai sekmētu ekonomikas uzplaukumu. Saskaņā ar Lisabonas līgumu Eiropas Savienībai jārespektē savu kultūru un valodu bagātīgā daudzveidība un jānodrošina Eiropas kultūras mantojuma aizsardzība un sekmēšana (3). Savienībai jāveicina dalībvalstu kultūru uzplaukums, ievērojot subsidiaritātes principu un to nacionālās un reģionālās atšķirības un vienlaikus izceļot kopīgo kultūras mantojumu (4). Kultūras, vēstures un sabiedrības daudzveidība ir turpmāku jauninājumu avots tautsaimniecībā, zinātnē, mākslas jomās, politikā un ikdienas dzīvē;

4. uzsver, ka kultūras mantojums ir kultūras un radošās jomas neatņemama daļa; tas ir pagātnes atstātu materiālu, nemateriālu un dabas resursu, lietu un zināšanu kopums, kas var palīdzēt izveidot vietējo kopienu, pilsētu un reģionu vizuālo tēlu un sniegt lielu ieguldījumu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķu sasniegšanā un sociālās kohēzijas nostiprināšanā. Kultūras mantojums ir tāds kopējs labums un vērtība, kura atzīšana par tādu var palīdzēt plānot nākotni. Mantojuma saglabāšana, papildināšana un nākotnes ilgtspējas nodrošināšana ir kopīgs mērķis, uzdevums un atbildība. Attiecībā uz kultūras mantojuma aizsardzību un saglabāšanu ES dalībvalstīs Komiteja piekrīt paziņojumā uzsvērtajam par to, cik svarīgs ir Līguma 36. pants (5), Padomes Regula (EK) No116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu (6), kā arī Direktīva 2014/60/ES par tādu kultūras priekšmetu atgūšanu, kas nelikumīgi izvesti no dalībvalsts teritorijas;

5. uzskata, ka kultūras mantojuma nozīme joprojām nav pietiekami novērtēta, jo kultūras mantojuma mērķiem tiek atvēlēts arvien mazāks valsts atbalsts. Apzinoties, ka kultūras mantojums nav tikai ekonomiska vērtība, un ņemot vērā finansējuma samazināšanas iespējamo ietekmi uz šo jomu, ir jāmeklē jauni finansēšanas veidi, lai saglabātu milzīgo Eiropas Savienības kultūras mantojumu. Tāpēc RK pauž gandarījumu par Eiropas Komisijas likumdošanas iniciatīvu jaunievedumiem – valsts atbalsta noteikumu modernizācijas ietvaros grupu atbrīvojuma regulas (7) darbības jomu attiecināt uz atbalstu kultūrai un kultūras mantojuma saglabāšanai; tādējādi tiek atzīts, ka kultūras mantojums, pirmkārt, ir svarīgs līdzeklis darbvietu radīšanai un, otrkārt, atspoguļo sabiedrību veidojošo identitāti un vērtības: divas iezīmes, kas būtu jāņem vērā valsts atbalsta piešķiršanā;

6. atzīmē, ka dabas mantojums ir kultūras mantojuma neatņemama sastāvdaļa, un pauž sarūgtinājumu, ka paziņojumā tas nav minēts. Šajā saistībā pozitīvi vērtē to, ka Komisijas Regulā (ES) Nr. 651/2014 (8) skaidri atzīts: “Tā kā dabas mantojumam bieži ir izšķiroša nozīme mākslas un kultūras mantojuma veidošanā, mantojuma saglabāšanai šīs regulas nozīmē būtu jāietver arī dabas mantojums, kas saistīts ar kultūras mantojumu vai ko ir oficiāli atzinušas dalībvalsts kompetentās publiskās iestādes”;

7. atzinīgi vērtē nesen pārskatītajā Direktīvā 2014/52/ES par ietekmi uz vidi (9) iekļauto ideju, ka jāņem vērā arī publisko un privāto projektu ietekme uz kultūras mantojumu. Šie ES noteikumi, iespējams, sekmēs vietējo un reģionālo pašvaldību iniciatīvas gan kultūras, gan integrētas attīstības jomā un palielinās kultūras mantojuma aizsargāšanas un saglabāšanas izredzes, jo pašvaldības šos aspektus iekļaus kompleksos pilsētvides un teritoriālajos attīstības plānos;

8. vērš uzmanību uz to, ka kultūras īpašuma iznīcināšana, kā arī neatļauti izrakumi un kultūras artefaktu tirdzniecība apdraud kultūras mantojuma ilgtspēju un aizsardzību un joprojām ir problēma, kuras risināšanai vajadzīga kopīga rīcība Eiropas un starptautiskajā līmenī. Šādiem pasākumiem vajadzīgi atvērti saziņas kanāli un cieša sadarbība ar ES dalībvalstīm, kā arī kandidātvalstīm un trešām valstīm. Komiteja atzinīgi vērtē Iekšējā tirgus informācijas sistēmu (IMI), kas izveidota ar Regulu (ES) Nr. 1024/2012, un gaida, kad tiks izveidots IMI sistēmas modulis, kurš būs īpaši pielāgots kultūras priekšmetiem un kam vajadzētu veicināt Direktīvas 2014/60/ES īstenošanu;

9. uzskata, ka Komisijai būtu efektīvi jānovērš tas, ka trūkst ES mēroga datu par kultūras mantojuma ieguldījumu ekonomikas izaugsmē un sociālajā kohēzijā. Tāpēc mudina izveidot un sākt lietot ES datubāzi, kuru varētu papildināt šim nolūkam paredzēti projekti (10); Komiteja arī mudina izstrādāt standartus, kas var būt pamats, lai veiktu attiecīgu izmaksu un ieguvumu analīzi; šādā veidā var novērtēt kultūras mantojuma saimniecisko un sociālo ieguldījumu, norādot uz šā mantojuma faktiski sniegto labumu, kas ir pamats papildu aizsardzības pasākumiem;

10. atbalsta kultūrai veltītās Eiropas darba kārtības ietvaros īstenoto atvērtās koordinācijas metodi, kura ar stratēģisku mērķu palīdzību strukturē sadarbību kultūras jomā, sekmē saziņu starp dalībvalstīm, labas prakses izplatīšanu un palīdz mācīties vienam no otra. RK iesaka sadarbībā ar Eiropas Komisiju izskatīt iespēju no 2015. gada arī RK iesaistīt darba grupās, kas paredzētas jaunajā kultūras darba plānā. Komiteja arī vēlreiz atgādina, ka dalībvalstu pārstāvjiem būtu regulāri jākonsultējas ar vietējā un reģionālā līmeņa dalībniekiem, lai gūtu pēc iespējas vairāk informācijas jautājumu sagatavošanai (11), kā arī to, ka vietējā un reģionālā līmeņa speciālās zināšanas, informācija, pieredze, radošie un inovatīvie ieteikumi par galvenajās jomās sasniegtajiem rezultātiem jāliek lietā, izplatot labo praksi;

Kultūras mantojums un identitāte

11. norāda, ka kultūras mantojums ir viens no vietējās, teritoriālās, nacionālās un Eiropas identitātes stūrakmeņiem. Tā saglabāšana, aizsardzība un sabiedrības identitātes nostiprināšana vietējā un reģionālajā līmenī ir svarīgi ilgtspējas faktori, kas ļauj saglabāt sabiedrības vērtības turpmākajām paaudzēm un nodrošina tradīciju un zināšanu tālāku pastāvēšanu. Kultūras mantojuma fokusā ir sabiedrība, un tam ir liela nozīme cīņā ar nabadzību un sociālo atstumtību, jo tas ir ekonomikas attīstības un sociālās kohēzijas avots. Turklāt iepazīšanās ar kultūras mantojumu vietējā un reģionālajā līmenī būtu jāiekļauj visās oficiālās izglītības programmās;

12. uzsver, ka vietējās kultūras vērtības – mākslas, literatūras, audiovizuālie un arhitektūras darbi, radošais darbs, mūsdienu kultūra, amatniecība, tautas māksla, arheoloģijas, vēstures, reliģiskais un folkloras mantojums, valodu dialekti, mūzika, pārtika un gastronomija, lauku ainava un dabas iezīmes, tradicionālās prasmes un zināšanas, iemaņas, dzīvās tradīcijas u. c. – ir cieši saistītas ar identitāti, kuras pamatā ir kopienu materiālais, nemateriālais un dabas mantojums. Komiteja atgādina, ka kultūras attīstīšana vietējā līmenī nostiprina vietējo identitāti un tās īpašās iezīmes, un dažādu identitāšu apvienojums, ievērojot savstarpējo cieņu, palīdz veidot kopīgu kultūras mantojumu. Tas rada kultūras preces, kurām ir unikāla, vietai raksturīga vērtība. Šie kultūras faktori ir nozīmīgi arī Eiropas līmenī (12);

13. uzsver, ka kādas teritorijas identitāti nosaka nemateriālais kultūras mantojums, kura izmantošana sekmē teritoriālo attīstību. Pārrobežu un pārvalstu sadarbībā ir dokumentēti daudzi labas prakses piemēri, kā var veidot uz nemateriālās kultūras resursiem balstītu stratēģiju. Izceļot oriģinālo un neparasto, šāda paraugprakse vērš uzmanību uz lietām, ar ko varam lepoties, un vienlaikus pastiprina vietējās vai reģionālās teritorijas pievilcīgumu no uzņēmumu konkurētspējas viedokļa (13) un palīdz radīt jaunas darbvietas;

14. atzīmē, ka kultūras mantojuma aizsardzība veicina identitātes apziņas veidošanu, liekot apzināties mantojuma vērtības, veicinot piederības izjūtu, saistot to ar teritorijas labiekārtošanas konceptiem un apzinoties to sniegto labumu. Izmantojot šīs vērtības, papildus publiskā un privātā sektora partnerattiecībām var attīstīties sabiedriskās partnerattiecības, turklāt kultūras vērtību pastāvīga aizsargāšana var radīt darbvietas un sekmēt sociālo ekonomiku. Tāpēc Komiteja uzskata, ka ir svarīgi apmainīties ar pieredzi, ko citas valstis uzkrājušas vietējā mantojuma saraksta izveides un visaptverošas aizsardzības jomā;

Kultūras mantojums kā tautsaimniecības resurss

15. uzskata: ir svarīgi, ka kultūras mantojuma ilgtspējīgas attīstības politika īstermiņā, vidējā termiņā un ilgtermiņā pozitīvi ietekmē konkrētā reģiona tautsaimniecisko un dzīves kvalitātes attīstību. Kultūras mantojums var arī būt dzinējspēks iekļaujošas vietējās un reģionālās attīstības plānošanā un radošo nozaru attīstīšanā, kā arī sekmē tautsaimniecisko izaugsmi, paplašinot piekļuvi kultūras precēm. Svarīgs konkurētspējas elements ir atvērtība inovatīviem kultūras mantojuma saglabāšanas risinājumiem, kurus īsteno arī ar publiskā un privātā sektora partnerību palīdzību;

16. uzsver vajadzību pārskatītajā stratēģijā “Eiropa 2020” labāk integrēt kultūras mantojuma jomu, kultūru, radošumu un attiecīgās pamatiniciatīvas un nodrošināt, ka stratēģijā tiek ņemti vērā elementi, kas apliecina kultūras mantojuma ieguldījumu ekonomikā;

17. norāda, ka jāpanāk, ka jauno ES fondu (piemēram, ERAF, ESF, ELFLA un EZF) un programmu (piemēram, programmas “Radošā Eiropa” un Septītās pamatprogrammas) budžetā ar kultūras mantojumu saistītajām kultūras un radošajām nozarēm atvēlēts vairāk resursu un ES jaunajā finanšu ciklā (2014–2020) kultūras mantojums ir labāk integrēts; īpaši atzinīgi vērtē ar kultūras mantojuma jautājumiem saistīto pasākumu apzināšanu ES politikā un programmās (14); iesaka pilnībā izmantot ES resursus, lai izstrādātu un īstenotu radošiem un inovatīviem mērķiem paredzētas vietējās un reģionālās stratēģijas. Turklāt liela nozīme ir tam, lai veidotos optimāla sinerģija starp ES fondiem un programmām, tādējādi nodrošinot efektivitāti un rezultātus. To panākt palīdz Eiropas Komisijas norādījumi par Eiropas struktūrfondu un investīciju fondu, programmas “Apvārsnis 2020” un citu Eiropas Komisijas tieši vadītu ES programmu pētniecības, inovācijas un konkurētspējas jomā koordināciju, sinerģiju un savstarpējo papildināmību (15);

18. uzsver, ka reģionālās tautsaimniecības attīstības un reģionālās, teritoriālās un pilsētu attīstības stratēģiju un programmu īstenošanas gaitā visnotaļ iesaka ņemt vērā gan kultūras un kultūras resursu saglabāšanu, jo tie ietver vērtības, gan vides un reģionu ainavas noslogotību un vides aizsardzības aspektus. Vidi un dabu saudzējošiem un energoefektīviem risinājumiem, pasākumiem un līdzekļiem, kas var novērst dabas katastrofu (piemēram, plūdu) ietekmi, ir svarīga nozīme klimata pārmaiņu radīto seku mazināšanā un uz vietējiem un reģionāliem faktoriem balstītas attīstības efektivitātes novērtēšanā;

19. uzskata, ka ir svarīgi izmantot arhitektoniskā mantojuma attīstības projektus, kuros pilsētvides rehabilitācijas ietvaros mantojuma objekti gūst jaunas funkcijas un ar mazo un vidējo uzņēmumu palīdzību var sekmēt nodarbinātību un darbvietu radīšanu. Ēku atjaunošanas profesionālā uzticamība palielinās, ja atjaunošana tiek veikta ne tikai ar tradicionāliem materiāliem, bet arī ar tradicionāliem un mūsdienīgiem paņēmieniem. Šīs zināšanas, kā arī pats attiecīgais piemineklis jāsaglabā un jānodod tālāk profesionālās apmācības ietvaros. Tirgū būs pieprasīts apmācīts un specializēts darbaspēks. Vietējā un reģionālajā līmenī ir daudz paraugprakses piemēru, kad tiek atbalstīta un stimulēta radoša vide, izmantotas kultūras daudzveidības piedāvātās iespējas un kultūras stratēģijas ir integrētas vietējos un reģionālajos attīstības projektos, lai sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus; Reģionu komiteja palīdz izplatīt informāciju un apmainīties ar pieredzi šajā jomā. Šāda praktiska pieeja un modeļi sekmē radošu uzņēmējdarbību un tādējādi palīdz izveidot ilgtspējīgu kultūras ekosistēmu;

20. ar gandarījumu atzīmē, ka Eiropas Komisija saistībā ar kultūras mantojuma ekonomisko vērtību uzsver Eiropas būvniecības nozari un ieguldījumus vēsturiskā vidē, kuri abi rada darbvietas un sekmē jaunas ekonomiskas darbības uzsākšanu; mudina vietējās un reģionālās pašvaldības piedalīties arhitektoniskā mantojuma un vēsturisko ēku – ko bieži vien izmanto publiskais sektors – ekspluatācijā un daudzveidīgā izmantošanā, lai gūtu ienākumus un nodrošinātu ēku saglabāšanu un ilgtspēju; norāda, ka svarīgs ES ieguldījums arhitektoniskā mantojuma saglabāšanā un jauna veida izmantošanā ir arī programma “Eiropas kultūras galvaspilsēta”, kuras ietvaros var pavērties iespējas atdzīvināt daudzas kultūrvēsturiskas vietas un pilsētu kvartālus, vienlaikus ekspluatējot rūpniecisko mantojumu un degradētas teritorijas un apspriežot to izmantošanu;

21. uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kas ir iedzīvotājiem vistuvākais valsts pārvaldes līmenis, jāuzņemas vadošā loma, veidojot atbildīgu attieksmi par apbūvētās un dabiskās vides saglabāšanu, rosinot pozitīvas izmaiņas cilvēku uztverē un attiecīgi mobilizējot iedzīvotājus. Ēku mantojuma stāvokļa regulārai pārbaudei vajadzētu būt vispārpieņemtai praksei, iestādēm arī būtu jāveicina ēku uzturēšanas prakses izplatīšana, kā arī amatpersonu un pieminekļu īpašnieku apmācība;

22. atkārtoti norāda, ka MVU politikā visos līmeņos ir jāņem vērā un jāvērš uz dažādiem uzņēmējdarbības modeļiem (piemēram, uzņēmējdarbība kultūras un radošajās jomās), lai tādējādi radītu pēc iespējas vairāk darbvietu un nodrošinātu pēc iespējas ilgtspējīgāku ekonomikas izaugsmi (16);

23. iesaka visās kultūras mantojuma jomās sekmēt privātā kapitāla ieguldījumus, tāpēc nepieciešamas gan nodokļu atlaides, gan sabiedrībā jāveido atbildīga izpratne par nemateriālā un materiālā mantojuma saglabāšanu; norāda, ka privātais sektors uzņēmumu sociālās atbildības ietvaros ar dāvinājumu un cita veida atbalsta palīdzību bieži vien būtiski ietekmē kultūras atbalstu, savukārt vietējās un reģionālās pašvaldības var veicināt piemērotus apstākļus šā atbalsta pēc iespējas optimālākai izmantošanai (17);

Kultūras tūrisms

24. pauž stingru pārliecību, ka kultūras mantojums ir visu sabiedrību iekļaujošas vietējās un reģionālās attīstības spēcīgs dzinējspēks un rada lielus materiālus labumus, jo sekmē ilgtspējīgu, augstas kvalitātes un atbildīgu kultūras tūrismu, kura attīstības pamatā ir vietējo un reģionālo kopienu materiālais un nemateriālais mantojums. RK uzskata, ka mūsdienās stratēģiska nozīme ir sinerģijas radīšanai starp ilgtspējīga tūrisma stratēģijām un vietējām un reģionālajām kultūras un radošajām nozarēm, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, lielāku nodarbinātību un plašāku piekļuvi kultūrai;

25. tomēr norāda, ka ir svarīgi rast pienācīgu līdzsvaru starp kultūras tūrisma ekspansiju un kultūras mantojuma aizsardzību;

26. attiecībā uz kultūras mantojuma daudzfunkcionālā potenciāla izmantošanu vērš uzmanību uz kultūras maršrutiem, kuri stiepjas kā valstu ietvaros, tā arī pāri valstu robežām un kuri, iesaistot iedzīvotājus un visas ieinteresētās personas, ir vērtīgs ieguldījums vietējo un reģionālo kultūras vērtību izplatīšanā, kā arī daudzējādā veidā palīdz sekmēt nodarbinātību, darbvietu radīšanu un uzņēmumu darbību (piemēram, vietējo produktu ražošana, pārvadāšana, apmešanās vietas un restorāni). Maršruti izveidoti, izmantojot tematikas principu kā vienojošu elementu (18), un daudzkārt ved caur mazāk zināmiem pieturas punktiem, apdzīvotām vietām un ciematiem, tādējādi pastiprinot tūrisma piedāvājuma daudzveidību un lauku rajonu kultūras (arhitektoniskā, ainavas, kultūras un nemateriālā) mantojuma atpazīstamību. Kultūras maršruti (gājēju celiņi, velosipēdistu celiņi utt.) var sniegt arī būtisku ieguldījumu iedzīvotāju veselības uzlabošanā;

27. uzsver, ka attiecībā uz kultūras tūrismu, kas saistīts ar gastronomiju, novadu tradicionālos ēdienus uzskata par svarīgu kultūras elementu, kas piesaista tūristus, pateicoties vietējiem un tradicionālajiem pārtikas un lauksaimniecības produktiem; vērš uzmanību uz to, ka ilgtspējīga pārtikas ražošana un pasākumi, kuru mērķis ir aizsargāt vietējo un reģionālo kulināro mantojumu, palīdz radīt jaunas, stabilas darbvietas, kuras var būtiski sekmēt vietējo un reģionālo izaugsmi un kohēziju;

28. uzsver lielo pievienoto vērtību, kāda kultūras mantojuma pārrobežu saglabāšanā un atbalstīšanā ir Eiropas teritoriālās sadarbības programmām: nojaucot robežas, ar vietējās un reģionālās sadarbības starpniecību tās ļauj atklāt Eiropu un tās reģionus, pilsētas un apdzīvotās vietas; kultūras tūrisma ietvaros tās sekmē tirdzniecību ar vietējiem ražojumiem, bet attiecībā uz radošajām nozarēm sniedz iespēju apmainīties ar prasmēm un zināšanām, stiprināt reģionu ekonomiku un piekļūt jauniem tirgiem. Šīs programmas palīdz novērst tradicionālo prasmju un amatu izzušanu, kuru pastiprina demogrāfiskās tendences (19). Komiteja uzskata, ka pārvalstu sadarbības ietvaros makroreģionālajām attīstības stratēģijām noteikti būtu jāsekmē arī sociālā, ekonomiskā un teritoriālā kohēzija, kultūras mantojuma vērtības padarot par tūrisma produktiem un piedāvājot inovatīvus un radošus risinājumus;

Kultūras mantojums informācijas sabiedrībā

29. atzīst, ka “Digitālās programmas Eiropai” īstenošanā viens no izaicinājumiem ir Eiropas kultūras mantojuma un vēstures pieminekļu digitalizācija, to pieejamība tiešsaistē un saglabāšana turpmākajām paaudzēm, un šajā ziņā ir gūti zināmi panākumi (20). Pārskatot vispārējo pieeju kultūras mantojumam un tā nozīmi, jācenšas to padarīt pieejamu plašai sabiedrībai, tostarp jaunām sabiedrības grupām, izmantojot tehnoloģijas sniegtās priekšrocības un jaunos komunikācijas līdzekļus. Tas stimulēs kopienu veidošanos, apmaiņu ar zināšanām un to vairošanu, kultūras pasākumus, izglītošanos un pētniecību. Komiteja uzskata, ka digitalizācija un jaunās tehnoloģijas arī rada inovatīvas iespējas konkurētspējas palielināšanai; radošās un inovatīvās nozares un tām pieejamie digitalizētie kultūras materiāli savstarpēji papildinās viens otru;

30. uzsver, ka kultūras mantojuma jomā muzejiem, bibliotēkām un arhīviem ir svarīga nozīme sabiedrības vienotības stiprināšanā. XXI gadsimta informācijas sabiedrībā ir jāapsver, kāda loma un nākotne ar kultūras mantojumu saistīto zināšanu pieejamībā un izplatīšanā ir vietējām bibliotēkām, kuras vairākās dalībvalstīs uztur un pārvalda vietējās pašvaldības. Plānojot jauno pakalpojumu saturu un jaunos digitālos plašsaziņas līdzekļus, svarīgi ir ņemt vērā ne tikai ekonomikas kritērijus, bet arī sociālās un kultūras vajadzības (21). Sadraudzības pilsētu sadarbības ietvaros rīkotas konferences, apmācība un izpētes apmeklējumi palīdz rast mūsdienīgus risinājumus un apmainīties ar pieredzi.

31. uzskata, ka ES projektiem ir svarīga loma digitalizācijas sekmēšanā un ka liela nozīme ir kultūras platformai Europeana, kas apvieno Eiropas bibliotēku, muzeju un arhīvu tiešsaistes materiālus, jo tās mērķis ir Eiropas kultūras un zinātnes mantojumu padarīt visiem pieejamu tiešsaistē. Komiteja atzīst, ka autortiesību jautājumi un ar internetu saistīto tiesību precizēšana vēl ir grūti risināms jautājums, un atbalsta digitalizācijas tiesiskā pamata veidošanu;

32. atzīst, ka filmas, kinematogrāfiskais mantojums, kas ir ar Eiropas sabiedrības vēsturi saistītas informācijas avots, veido Eiropas kultūras mantojuma neatņemamu daļu un šīs jomas sniegtās iespējas nozarē un kultūrā būtu jāizmanto labāk. Joprojām pastāv šķēršļi filmu digitalizācijai un pieejamībai tiešsaistē (22), vienlaikus kinoteātriem ir svarīga nozīme konkrētām tautām raksturīgas kultūras un civilizācijas pārstāvēšanā. Digitālā revolūcija un finansiālais slogs nozarē var radīt paliekošas pārmaiņas vietējā un reģionālā līmenī, tāpēc RK atkārtoti aicina ieguldīt kopējus centienus un sadarbību, lai novērstu mazo kinoteātru izzušanu (23), un mudina vietējās un reģionālās pašvaldības izmantot ES resursus, kas paredzēti vietējo kinoteātru modernizēšanai;

33. apstiprina, ka ļoti svarīgi ir izglītības sistēmas ietvaros digitālās prasmes apgūt jau bērnībā, lai jaunā paaudze varētu pilnībā izmantot priekšrocības, ko paver kultūras izmantošanas jaunās iespējas, un varētu labāk sagatavoties turpmākajai profesionālajai dzīvei. Īpaši svarīgi ir palīdzēt jauniešiem un plašai sabiedrībai pielāgoties digitalizācijas sekām (24);

Kultūras mantojuma sociālā integrācija

34. pauž gandarījumu, ka paziņojumā atzīti to ES programmu un iniciatīvu rezultāti, kuru mērķis ir izpratnes par kultūras mantojuma sabiedrisko nozīmi sekmēšana un starpkultūru dialoga veicināšana. Komiteja atzīst, ka Eiropas Mantojuma zīme un Eiropas kultūras galvaspilsēta ir iniciatīvas, kas izceļ Eiropas kultūru bagātību, daudzveidību un kopējās iezīmes (25), un uzsver, ka pieteikumu iesniedzējām pilsētām, pamatojoties uz vietējiem un reģionālajiem resursiem, jāizstrādā īpaša kultūras programma un tajā jāiekļauj spēcīga Eiropas dimensija, radot ilgtermiņa pozitīvu ietekmi kultūras nozarē un attiecīgajās pilsētās (26). Jāatgādina, ka sabiedrības izpratne par Eiropas kultūras mantojuma vērtību kā attīstības faktoru ļautu izstrādāt Eiropā standartizētus rādītājus, kas dotu iespēju izvērtēt šīs nozares ietekmi reģionu ekonomikā un darbavietu radīšanā un saglabāšanā;

35. uzskata, ka Eiropas Kultūras mantojuma gada pasludināšana, kā to ierosināja Eiropas Savienības Padome (27), varētu palielināt plašākas sabiedrības informētību par kultūras mantojumu.

36. atzīst, ka svarīga nozīme ir Eiropas Savienības Kultūras mantojuma godalgai/Europa Nostra balvām, ar ko izceļ izcilus sasniegumus Eiropas mantojuma aizsargāšanā un augsta līmeņa tehnisko sasniegumu izplatīšanā. Šī balva mobilizē entuziastus, pilsonisko sabiedrību, vietējās un reģionālās pašvaldības, privātos fondus un uzņēmumus saglābt vēsturiskas celtnes un vietas. To sekmē arī jaunā programma “Radošā Eiropa”, kas paredzēta tādu kultūras un radošo nozaru vajadzībām, kuru darbība sniedzas pāri robežām (28);

37. uzskata, ka jāpastiprina sankcijas par vandālismu pret pieminekļiem, vidi un tās mākslinieciskajiem elementiem un arheoloģisko izrakumu vietām;

38. piekrīt viedoklim, ka ar kultūras mantojumu saistītie pētījumi sekmē kultūras mantojuma saglabāšanu, attīstīšanu un popularizēšanu. Septītā pamatprogramma pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai, kopīgās plānošanas ierosmes un programma “Apvārsnis 2020”, stimulējot pētniecības un inovācijas pasākumus, kas saistīti ar klimata pārmaiņu, dabas apdraudējumu un katastrofu mazināšanu, var nodrošināt dinamisku un ilgtspējīgu Eiropas kultūras mantojuma saglabāšanu. Komiteja atzinīgi vērtē, ka tuvākajā nākotnē pieņems pētniecības un inovācijas politikas satvaru un kultūras mantojuma programmu, un prasa šajā saistībā partnerībā ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām izveidot sadarbības mehānismu;

39. uzsver, ka kultūras vērtības un pakalpojumi jādara visiem pieejami, mazinot atšķirības iespējās, kas ir bagātiem un nabagiem, pilsētu un lauku iedzīvotājiem, jauniešiem un vecāka gadagājuma cilvēkiem un cilvēkiem ar invaliditāti. Iespēju radīšanai paredzētās programmas var būt sekmīgas vienīgi tad, ja tās izstrādātas ar attiecīgo personu atbalstu un līdzdalību un ja tās paplašina iespējas apgūt prasmes. Vienlīdzīgas iespējas ir neatņemams kultūras demokrātijas priekšnosacījums;

40. uzskata, ka ir svarīgi, lai jaunā paaudze iepazītos ar savu vietējo materiālo un nemateriālo mantojumu, saprastu nepieciešamību to aizsargāt un piedalītos kultūras vērtību popularizēšanā (piemēram, Eiropas mantojuma dienu ietvaros). Pēc Komitejas domām, šīs zināšanas var pielietot, lai izveidotu partnerattiecības kultūras mantojuma un vides ilgtspējīgai un atbildīgai izmantošanai. Tā iesaka Eiropas mantojuma dienu ietvaros tematisko nedēļu saturā iekļaut tematus, kas pašvaldību pasākumus kultūras jomā apvieno tīklā;

41. uzskata, ka brīvprātīga darbība ir perspektīvs veids vietējo iedzīvotāju iesaistīšanai un attiecību veidošanai kopienā. Tai ir liela nozīme zināšanu apguvē un intereses par kultūru rosināšanā, un tā palīdz novērst neaizsargātu sabiedrības grupu atstumtību;

Sadarbība un līdzdalības pieeja

42. uzskata: lai kultūras mantojumu saglabātu, attīstītu un palielinātu tā popularitāti, ir svarīgi aizsargāt un ilgtspējīgi izmantot kultūras mantojuma savstarpēji saistītās vērtības, kā arī vietējām un reģionālajām pašvaldībām un izglītības, kultūras un kultūras mantojuma aizsardzības iestādēm – vēlams sistemātiski – jāsadarbojas un plašāk jāizvērš sava darbība, jo tas var sekmēt saprotamas informācijas sniegšanu iedzīvotājiem. Sadarbība nozīmē cilvēku savstarpējo attiecību un uzticēšanās veidošanu un nodrošina kopējus risinājumus kopējām problēmām;

43. uzsver lielo nozīmi, kāda ir sadraudzības pilsētu pārrobežu sadarbībai, kad iedzīvotāji tiek aktīvi iesaistīti vietējā un reģionālā kultūras mantojuma un tā daudzveidības savstarpējā iepazīšanā interaktīvā, uz iespaidiem balstītā veidā. Šajā saistībā Komiteja uzsver ES līmeņa pievienoto vērtību, kāda sadraudzības pilsētu programmu un pilsētu tīklu izveidē ir programmai “Eiropa pilsoņiem”; tā ar vēsturisko atmiņu un Eiropas dimensiju ietverošiem projektiem veicina toleranci, labāku izpratni par Eiropas vēsturi un daudzveidību un veido saikni starp Eiropu un iedzīvotājiem. RK izsaka gandarījumu, ka programma turpinās arī jaunajā ES finanšu shēmā (29);

44. iesaka piešķirt balvu par labāko praksi kultūras mantojuma aizsardzībā, kurā izmantotas vietējo pašvaldību partnerības un sadarbība; tādējādi varētu stiprināt ES identitāti;

45. uzskata, ka ir svarīgi lauku kopienās un pilsētās izveidot un īstenot tematisku sadarbību kultūras mantojuma jomā un sekmēt ieinteresēto personu aktīvu līdzdalību lēmumu pieņemšanā, lai veicinātu efektīvu līdzdalību pārvaldībā. Komiteja uzsver daudzlīmeņu pārvaldības (30) vērtību un nozīmi, jo tā, citstarp, palīdz izplatīt informāciju par labu praksi kultūras mantojuma politikas jomā, attīstīt līdzdalības demokrātiju, savstarpēji mācīties, izveidot jaunas partnerības un dialoga formas, īstenot saskaņotu un efektīvu ar kultūras mantojumu saistīto nozaru politiku;

46. atzīmē, ka kultūras un kultūras mantojuma nozīmes pārskatīšana ir ilgs process, kas skar visus sabiedrības dalībniekus. Komiteja uzskata, ka minētās pārmaiņas uztverē varēs panākt vienīgi tad, ja tas ieinteresēs lielāku sabiedrības daļu, piemēram, pateicoties sociālās nevienlīdzības samazināšanai, vietējo kopienu attīstībai, sabiedriskās līdzdalības iespēju nostiprināšanai, gatavībai pieņemt jauno un tādu jaunu spēju attīstīšanai, kas nepieciešamas inovācijas un kultūras vērtību radīšanai, iepazīšanai un novērtēšanai. Mūsu kopīgs uzdevums ir, iesaistot visus dalībniekus, apgūt konkurētspējīgas zināšanas un kultūru, jo tās ir būtisks elements ES gaidāmo grūto uzdevumu risināšanai. Šajā sakarā RK atzinīgi vērtē un atbalsta izglītības, jaunatnes, kultūras un sporta ministru padomes 2014. gada 25. novembra secinājumu 28. punktu, kur norādīts, ka būtu jāpasver iespēja izveidot Eiropas kultūras mantojuma gadu. Tas sekmētu kopējo mērķu sasniegšanu visā Eiropā;

47. uzsver, ka kultūrai var būt svarīga nozīme arī ārlietās, lai pārvarētu kultūras atšķirības un atzītu dažādām tautām kopīgas vērtības. Tāpēc aicina vairāk popularizēt kultūras saiknes augstā līmenī, un šajā sakarā atzīmē nesen veiktos pasākumus ar mērķi iekļaut kultūras diplomātiju Eiropas Savienības ārējās attiecībās, īpaši, īstenojot sagatavošanās pasākumu “Kultūra ES ārējās attiecībās”;

48. uzsver nepieciešamību veidot ciešāku sadarbību cīņā ar kultūras preču un objektu nelikumīgo tirdzniecību. Tādēļ mudina dalībvalstis ratificēt UNESCO 1970. gada konvenciju un UNIDROIT 1995. gada konvenciju un nodrošināt to efektīvu īstenošanu, atbilstīgi pielāgojot valstu tiesību aktus un stiprinot policijas dienestus un muitas kontroli uz ES robežām.

Briselē, 2015. gada 16. aprīlī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Markku MARKKULA

(1) 2005. gada 27. oktobrī Faro pieņemtā Eiropas Padomes Konvencija par kultūras mantojuma sabiedrisko vērtību.

(2) Florences deklarācija “Kultūra, radošums un ilgtspējīga attīstība. Pētniecība, inovācija un iespējas”, Kultūrai un kultūras nozarēm veltītais UNESCO 3. pasaules forums (FOCUS), 2014. gada 4. oktobrī.

(3) LES 3. panta 3. punkts.

(4) LESD 167. pants

(5) Līguma 36. pants paredz aizliegumus vai ierobežojumus attiecībā uz importu, eksportu vai tranzītu tādu nacionālo bagātību aizsardzībai, kurām ir mākslas, vēstures vai arheoloģiska vērtība.

(6) Padomes Regulā (EK) Nr. 116/2009 par kultūras priekšmetu izvešanu ir paredzēti noteikumi, lai nodrošinātu kultūras preču eksporta vienotu kontroli pie Eiropas Savienības ārējām robežām. Kultūras preces ir arī priekšmeti, kas nāk tieši no izrakumiem, atradumiem vai arheoloģisko atradumu vietām dalībvalstī.

(7) Komisijas 2014. gada 17. jūnija Regula (ES) Nr. 651/2014, ar ko noteiktas atbalsta kategorijas atzīst par saderīgām ar iekšējo tirgu, piemērojot Līguma 107. un 108. pantu. (ieguldījumu atbalsts kultūrai un mantojuma saglabāšanai: EUR 100 miljoni vienam projektam; darbības atbalsts kultūrai un mantojuma saglabāšanai: EUR 50 miljoni gadā vienam uzņēmumam).

(8) 72. apsvērums.

(9) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/52/ES (2014. gada 16. aprīlis), ar ko groza Direktīvu 2011/92/ES par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu.

(10) Komisijas paziņojumā minētais projekts “Kultūras mantojuma nozīme Eiropai – ceļā uz Eiropas indeksu kultūras mantojuma novērtēšanai” var būt vērtīgs ieguldījums, kā Eiropas mērogā apkopot šādus datus, apkopojot un atzīmējot uz Eiropas kartes valstīs, reģionos, vietējā līmenī un/vai nozarē veikto pētījumu rezultātus.

(11) CdR 2391/2012 fin.

(12) CdR 2391/2012 fin.

(13) Viens piemērs pārvalstu sadarbību sekmējošiem projektiem ir “Cultural Capital Counts” (2011–2014), kurā piedalās sešu Centrāleiropas valstu desmit teritorijas ar kopēju mērķi sekmēt reģiona attīstību, pamatojoties uz tradīcijām, zināšanām un prasmēm un sadarbībā izceļot izmantojot kultūras mantojumu. Projektu īsteno CENTRAL EUROPE programmas ietvaros un ar ERAF līdzfinansējumu.

(14) Eiropas Komisija, “Mapping of Cultural Heritage actions in European Union policies, programmes and activities” http://ec.europa.eu/culture/library/reports/2014-heritage-mapping_en.pdf

(15) “Enabling synergies between European Structural and Investment Funds, Horizon 2020 and other research, innovation and competitiveness-related Union programmes – Guidance for policy-makers and implementing bodies”, http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/guides/synergy/synergies_en.pdf

(16) CdR 151/2011 fin.

(17) CdR 401/2011 fin.

(18) Viens piemērs ir “Die Sissi Strasse” (caur Austriju, Vāciju, Ungāriju un Itāliju), kas savieno pilis, muižas, parkus un kafejnīcas, kuras saistītas ar Austrijas imperatori un Ungārijas karalieni Elizabeti.

(19) Viens piemērs ir projekts “Amatnieku akadēmija” (Ungārija un Slovēnija): projekts sākts, jo amatniecības prasmes bija apdraudētas. Arvien mazāk cilvēku absolvēja šādas apmācības programmas, un dažas rūpniecības un mākslas arodskolas tika slēgtas. Iesaistot aptuveni 1000 uzņēmējus, projektam izdevās minēto tendenci mainīt, tika radītas jaunas iespējas jauniešiem, un sekmēta kultūras mantojuma saglabāšana.

(20) “Survey Report on Digitisation in European Cultural Heritage Institutions 2014”, ENUMERTATE Thematic Network (2014. gada janvāris).

(21) CdR 104/2010 fin.

(22) Ceturtais ziņojums par Eiropas Parlamenta un Padomes ieteikuma par kinematogrāfisko mantojumu un saistīto nozares darbību konkurētspēju īstenošanu (Komisijas progresa ziņojums (2012–2013)), 2014. gada 1. oktobris.

(23) CdR 293/2010 fin.

(24) CdR 2391/2012 fin.

(25) CdR 191/2011 fin.

(26) CDR 2077/2012 fin.

(27) Padomes secinājumi par kultūras mantojuma līdzdalīgu pārvaldību (2014/C 463/01), http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/ALL/?uri=OJ:C:2014:463:TOC

(28) CdR 401/2011 fin.

(29) Padomes Regula (ES) Nr. 390/2014, ar ko laikposmam no 2014. gada līdz 2020. gadam izveido programmu “Eiropa pilsoņiem”.

(30) Eiropas Daudzlīmeņu pārvaldības harta.