EIROPAS KOMISIJA Briselē, 17.9.2020 COM(2020) 562 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Eiropas 2030. gada klimatisko ieceru vēriena kāpināšana















Investīcijas klimatneitrālā nākotnē cilvēku labā







































{SEC(2020) 301 final} - {SWD(2020) 176 final} - {SWD(2020) 177 final} - {SWD(2020) 178 final}



2030. gada klimata mērķrādītāja plāns 1.Aizvien apņēmīgāk jāvēršas pret klimata krīzi Klimata krīze ir galvenā mūsu laika problēma. Pēdējie pieci gadi bijuši karstākie temperatūras novērojumu vēsturē. Līdz 2019. gadam pasaules vidējā temperatūra salīdzinājumā ar pirmsindustriālā laikmeta līmeni pieaugusi par 1,1 °C. Globālās sasilšanas ietekme nav apstrīdama — sausuma periodu, vētru un citu ekstremālu laikapstākļu notikumu kļūst aizvien vairāk. Lai aizsargātu Eiropas un visas pasaules iedzīvotāju veselību, labklājību un labbūtību, mums steidzami un neatlaidīgi jārīkojas. Nesenie IPCC ziņojumi par klimata pārmaiņām un globālo sasilšanu par 1,5 °C, zemi, okeānu un kriosfēru, apstiprinājuši, cik smagas būs sekas, ja klimata pārmaiņas neizdosies apturēt. ES iedzīvotājus tas pamatoti uztrauc aizvien vairāk. Nopietni nobažījušies par klimata pārmaiņām ir deviņi no desmit iedzīvotājiem. Globālajā cīņā pret klimata pārmaiņām ES uzņēmusies vadošo lomu, un Komisija uzskata, ka ES tūlīt pat jārīkojas vēl nopietnāk. Komisijas priekšsēdētāja Eiropas zaļo kursu izsludinājusi par galveno politisko prioritāti, un mērķis ir ES pārveidot par taisnīgu un labklājīgu sabiedrību ar mūsdienīgu, resursefektīvu un konkurētspējīgu ekonomiku. Mums jāaizsargā, jāsaglabā un jāstiprina ES dabas kapitāls un jāaizsargā iedzīvotāju veselība un labbūtība no klimatiskiem un vidiskiem apdraudējumiem un ietekmes, turklāt jānodrošina iekļaujīga pārveide, kuras pamatā ir taisnīga pārkārtošanās, tā, lai nevienu neatstātu novārtā. Šodien Komisija Eiropu nostāda uz ilgtspējīga ceļa, kas ved uz šo mērķi un ļaus līdz 2050. gadam panākt klimatneitralitāti. Pasaule pašlaik saskaras ar veselības krīzi, kurai ir vēl nepieredzēta sociālekonomiskā ietekme. Tā prasa tūlītēju uzmanību, bet mūsu centieni pārvarēt vienu krīzi nedrīkst pietuvināt vai padarīt smagāku citu krīzi. Eiropas Savienība nedrīkst atlikt klimatrīcību vai atcelt pasākumus. Ja neapturēsim aizvien progresējošo klimata krīzi, tā nozīmēs eksistenciālas sekas mūsu dabiskajai videi, veselībai un iztikas avotiem — un šīs sekas būs vēl daudz smagākas nekā tās, ar ko saskaramies pašreizējās veselības krīzes dēļ. Ilgtermiņa ekonomikas traucējumi un negatīvās sociālās sekas, pie kā novestu nerīkošanās, izmaksātu ievērojami dārgāk nekā investīcijas vērienīgā klimatrīcībā šodien. Eiropas vēl nepieredzētā ekonomiskā reakcija uz Covid-19 paver unikālu izdevību pārkārtošanos uz klimatneitrālu ekonomiku paātrināt, investējot vajadzīgajā pārveidē un gādājot, ka tā notiek godīgi un sociāli taisnīgi. Spēcīgu impulsu virzībā uz zaļo un digitālo pārkārtošanos, kas Eiropai vajadzīga, dos Next Generation EU un 2021.–2027. gada daudzgadu finanšu shēmas kopējais budžets, kas ir vairāk nekā 1,8 triljoni euro. Lai sekmīgi mazinātu ekonomikas krīzi, vienlaikus gūstot labumu no ātrākas pārejas uz tīru un ilgtspējīgu ekonomiku, šīs ieceres arī pilnīgi jāiestrādā dalībvalstu atveseļošanas un noturības plānos. Nākamajā desmitgadē ES turpinās rādīt, ka klimatrīcība un paralēla ekonomiskā izaugsme ir pilnīgi reālistiska. 2019. gadā ES emisijas (ieskaitot piesaistījumus) bija par aptuveni 25 % mazākas nekā 1990. gadā, bet ekonomika tajā pašā laikā pieauga par 62 %. Tas pierāda, ka ir iespējams vienlaikus iegrožot klimata pārmaiņas un panākt pastāvīgu ekonomisko izaugsmi un darbvietu rašanos. Šim paziņojumam pievienotais ietekmes novērtējums apliecina, ka ar pienācīgām rīcībpolitikām emisijas līdz 2030. gadam samazināt par 55 % (salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni) ir gan ekonomiski iespējami, gan arī Eiropai izdevīgi. ES pašreizējais rīcībpolitiskais satvars vien mums neļaus sasniegt 2050. gada mērķus un izpildīt saistības, ko ES uzņēmusies saskaņā ar Parīzes nolīgumu. Prognozes rāda, ka, vienkārši turpinot īstenot pašreiz spēkā esošos tiesību aktus, Eiropas Savienība siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2050. gadam samazinātu par 60 %. Lai neatstātu smagāku slogu nākamajām paaudzēm, ES savu šīs desmitgades ieceru vēriens jāizvērš jau tagad. Jo mazāk ES darīs nākamajos desmit gados, jo straujāk emisijas būs jāsamazina pēc 2030. gada un jo grūtāk to būs izdarīt. Tāpēc Komisija ierosina mainīt pašreizējo emisiju samazināšanas trajektoriju klimatneitralitātes panākšanai līdz 2050. gadam un to atspoguļot Eiropas Klimata akta priekšlikumā. Ietekmes novērtējumā un arī plašākā apspriešanas procesā, kas veikts pagājušajā gadā, Komisija sīki izpētījusi, kādu ietekmi uz mūsu ekonomiku, sabiedrību un vidi atstātu emisiju samazināšana par 50 % līdz 55 % (salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni) līdz 2030. gadam. Ietekmes novērtējumā ir uzmanīgi izsvērts pieejamo rīcībpolitisko instrumentu kopums un tas, kā katrs ekonomikas sektors var palīdzēt mērķrādītājus sasniegt. Lai trajektorija uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam būtu līdzsvarota, reālistiska un apdomīgi izraudzīta, 2030. gada emisiju samazināšanas mērķrādītājam jābūt 55 %. Tāpēc šis paziņojums 1.izvirza ES un tautsaimniecības mēroga siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāju, kas prasa emisijas (skaitot gan emisijas, gan piesaistījumus) līdz 2030. gadam samazināt vismaz par 55 % (salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni); 2.sniedz ieskatu tajā, kādi pasākumi būtu jāveic visos ekonomikas sektoros un kā galvenie likumdošanas instrumenti būtu jāpārskata, lai šīs vērienīgās ieceres realizētu; 3.sagatavo augsni publiskām debatēm 2020. gada rudenī par to, vai līdz gada beigām palielināt ES devumu Parīzes nolīgumā, un paver ceļu uz to, ka Komisija līdz 2021. gada jūnijam nāktu klajā ar detalizētiem leģislatīvo aktu priekšlikumiem. Balstoties uz trim tālāk izklāstītajiem galvenajiem apsvērumiem, ES var sev nospraust 55 % mērķrādītāju un tai tas arī būtu jādara. Pirmkārt, lielus emisiju samazinājumus izdevies panākt ar ogļu elektrostaciju slēgšanu un energoietilpīgo rūpniecības nozaru optimizēšanu, savukārt samazināt emisijas transporta, lauksaimniecības un ēku sektorā, kur ir specifiskas problēmas, izrādījies grūtāk. Tomēr, lai panāktu klimatneitralitāti, ievērojami jāpastiprina ES rīcība visos sektoros. Tādos svarīgos sektoros kā zemes izmantojums un transports pārmaiņas prasa daudz laika, tāpēc jau nākamajā desmitgadē jārīkojas aktīvāk; pretējā gadījumā pēc 2030. gada vajadzīgās pārmaiņas būtu jāievieš nereālistiski ātri. Otrkārt, nākamajā desmitgadē pārāk augsts ir arī oglekļiesīkstes risks. Tas saistīts gan ar pašreizējo tiesisko regulējumu, gan ar to, ekonomiskie lēmumi, kas tiek pieņemti Covid-19 krīzes laikā, gluži dabiski ir vairāk vērsti uz īstermiņa rezultātiem. Lai pašreizējā investīciju plānošana un lēmumi būtu saskanīgi ar pārkārtošanos uz klimatneitralitāti, ir steidzami jāraida skaidrāki un spēcīgāki signāli investoriem. Visbeidzot, zinātne liecina, ka klimatiskie riski ir ļoti nopietni. Nesenos IPCC īpašajos ziņojumos konstatēts, ka riski pie zemākas temperatūras Zemes sistēmas kritiskajiem punktiem ir lielāki, nekā norādīts 5. novērtējuma ziņojumā (piemēram, Golfa straumes palēnināšanās vai Grenlandes un Antarktikas rietumdaļas ledāju nestabilitāte). Klimata krīze turklāt ir nesaraujami saistīta ar globālo biodaudzveidības izzušanu, un risinājumiem jābūt atbildei uz abām problēmām. Tāpēc vienīgā saprātīgā izeja ir rīkoties tagad, kamēr vēl varam izvēlēties, kā to darīt, nevis gaidīt, līdz ir par vēlu. Mums ir pienākums rīkoties izlēmīgi nākamo paaudžu labā. Ja ES parādīs, ka tas ir iespējams, daudzas valdības un iedzīvotāji visā pasaulē redzēs, ka aizvien pieaugošu labklājību iespējams apvienot ar trajektoriju, kas globālās klimata pārmaiņas iegrožo krietni zem 2 °C atzīmes un tiecas tās ierobežot līdz 1,5 °C, tā sargājot mūsu planētas nākotni. Tomēr pat tad, ja izdosies panākt globālu rīcību, klimata pārmaiņu negatīvā ietekme vismaz daļēji turpināsies. Tāpēc ES gan Eiropā, gan visā pasaulē turpina arī savus centienus klimatadaptācijas jomā. Visbeidzot, lai Eiropā panāktu klimatneitralitāti, ir jāinvestē tehnoloģijās, uzņēmējdarbības modeļos, prasmēs, infrastruktūrā un jaunu paradumu veidošanā. Zaļā pārkārtošanās nākamajos gados modernizēs mūsu ekonomiku, padarīs to inovatīvāku, apritīgāku un izturīgāku, kā arī gādās par tās globālo konkurētspēju un labklājību.

2.Vērienīgāku klimatisko ieceru ekonomiskās un sociālās priekšrocības Balstoties uz ietekmes novērtējumā veikto analīzi, Komisija secina, ka, līdz 2030. gadam panākot siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu par 55 %, ES ne tikai stingri nostātos uz klimatneitralitātes ceļa, bet arī kļūtu par globālu uzņēmējdarbības un rūpniecības līderi. Analīze turklāt apstiprina, ka siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāju ir iespējams šādi palielināt atbildīgā un sociāli taisnīgā veidā. Tas var veicināt ilgtspējīgu ekonomikas izaugsmi un paātrināt pārkārtošanos uz tīru enerģiju, bet gan ES, gan dalībvalstu līmenī jānovērš negatīvās sociālās sekas un jārealizē pienācīgas rīcībpolitikas. Siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājums par 55 % līdz 2030. gadam turklāt uzlabotu ES iedzīvotāju labbūtību, nesot lielus līdzieguvumus veselības, labākas gaisa kvalitātes un mazākas vides degradācijas ziņā, un Eiropas ekonomikai jūtami palīdzētu atgūties pēc Covid-19 krīzes, kā arī gādātu par tās ilgtermiņa konkurētspēju un izturību. ES rūpniecībai, pakalpojumu nozarei, transportam un enerģētikas nozarei nebūs viegli sagādāt pietiekamas investīcijas 55 % emisiju samazinājuma mērķrādītāja sasniegšanai. Tomēr šo investīciju atdeve būs milzīga — tās ir ES uzņēmumu konkurētspējas un iedzīvotāju labklājības ķīla. Covid-19 krīze ES ekonomiku ir skārusi smagi. Tā nav atstājusi lielu iespaidu uz to, cik lielas investīcijas vajadzīgas augstāka 2030. gada siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāja sasniegšanai, bet, visticamāk, ir radījusi sliktākus apstākļus šādām investīcijām, un šis efekts ir jākompensē ar spēcīgām rīcībpolitiskajām inciatīvām gan ES, gan nacionālā līmenī. Izšķirīga nozīme zaļās pārkārtošanās realizēšanai vajadzīgo investīciju sagādāšanā būs ES atveseļošanas plānam, kurā ietilpst arī atveseļošanas un noturības mehānisms. Lai gan tiek lēsts, ka siltumnīcefekta gāzu neto emisijas 2020. gadā saruks līdz 30–35 % zem 1990. gada līmeņa, tomēr paredzams, ka, ja vien netiks veikti papildu pasākumi, ekonomikas atlabšana pēc Covid-19 krīzes emisijas atgriezīs iepriekšējā līmenī. Globālās sasilšanas pulkstenis nav pagriezts atpakaļ. Lai līdz 2050. gadam panāktu klimatneitralitāti, nākamajā desmitgadē vēl būs jābūvē jaunas vējturbīnas, jāoptimizē rūpniecība un jārenovē ēkas, lai tās kļūtu energoefektīvākas un resursefektīvākas. Tāpēc būs jāpanāk, ka ES uzņēmumi ir izdevīgā pozīcijā mazoglekļa risinājumu izstrādē, ieviešanā un tirgošanā. Mobilitātei būs jākļūst ievērojami tīrākai — bezemisiju transportlīdzekļi jau sāk aizstāt konvencionālos, spēcīgi jāattīsta sabiedriskais transports un plašāk jāizmanto ilgtspējīgu veidu transports un multimodāli risinājumi, piedāvājot plašu un labi integrētu tīrās mobilitātes iespēju klāstu. Svarīgs instruments, kas ES palīdzēs sasniegt klimatneitralitāti un stiprinās tās globālo konkurētspēju, ir digitālās tehnoloģijas. Jārūpējas, lai digitālā un zaļā pārkārtošanās viena otru papildinātu. Vismaz 30 % ES daudzgadu budžeta un arī programmas Next Generation EU budžeta būs veltīti klimatam relevantiem izdevumiem, un visiem izdevumiem vajadzēs būt saskanīgiem ar Parīzes nolīgumu un atbilst principam “nekaitēt”. Nacionālajiem atveseļošanas un noturības plāniem un ar tiem saistītajiem izdevumiem būs jāveicina zaļā un digitālā pārkārtošanās vai jārisina problēmas, kas ar tām saistītas. Mērķorientēta šo līdzekļu izmantošana var stimulēt vērā ņemamas privātās investīcijas. Lai izvairītos no līdzekļu izšķiešanas un balasta aktīviem un nepieļautu, ka vēlāk vajadzīgs vēl vairāk resursu, izdevumiem par atlabšanu jāiet roku rokā ar vērienīgu klimatrīcību. Īsi sakot, laikā, kad pieejamo līdzekļu kļūst aizvien mazāk, nevajadzētu aiz inerces investēt vecajā oglekļa ekonomikā; tā vietā jāveicina investīcijas inovatīvās un mazoglekļa tehnoloģijās, lai Eiropas ekonomika kļūtu mūsdienīga un zaļa. Par esošajām un arī jaunām darbvietām un iztiku jāgādā ne tikai tuvākos mēnešus vai gadus, bet gadu desmitus. Ekonomikas atveseļošanos un zaļināšanu veicināt varētu arī strukturālas rīcībpolitikas un rīcībpolitiskas reformas, kas stimulētu konkurenci produktu tirgos, risinātu prasmju pielāgošanas problēmu un nodrošinātu vajadzīgo izglītību un apmācību. Svarīgs zaļās pārkārtošanās elements ir ES kapitāla atjaunināšana, kam vajadzīgas lielākas sākotnējās investīcijas, bet ar tām saistītie degvielas ietaupījumi sākotnējās investīcijas laika gaitā kompensēs. Jākāpina investīcijas enerģētikā. 2021.–2030. gada periodā ES ik gadu būs jāinvestē par 350 miljardiem euro vairāk nekā 2011.–2020. gada periodā, proti, par aptuveni 90 miljardiem euro gadā vairāk salīdzinājumā ar investīcijām, kas nepieciešamas pašreizējo 2030. gada klimata un enerģētikas mērķrādītāju sasniegšanai. Līdzās publiskajam atbalstam zaļajai atveseļošanai vajadzīgās privātās investīcijas palīdzēs piesaistīt ilgtspējīga finansējuma iniciatīva. Svarīgi instrumenti, kas ļaus finansējumu pietuvināt reālās ekonomikas vajadzībām, būs ES taksonomija, ES zaļo obligāciju standarts un klimata etaloni. Ņemot vērā, cik liels ir mūsu iekšējais tirgus, pārkārtošanās paātrināšana palīdzēs modernizēt visu ES ekonomiku, pavērs jaunas iespējas ieņemt līderpozīcijas tīro tehnoloģiju jomā un iegūt konkurenciālas priekšrocības pasaules tirgos. Eiropas rūpniecības ekosistēmu atvērto stratēģisko autonomiju vairos arī jaunu vērtības ķēžu izveide un citu vērtības ķēžu paplašināšana. Tas palīdzēs pāriet uz īstenu aprites ekonomiku, kas komplektā ar digitalizāciju liks pamatus modernizācijai, kura vajadzīga, lai kāpinātu Eiropas ekonomikas vispārējo efektivitāti un izturētspēju. Eiropas iedzīvotāji vēlas dzīvot mūsdienīgā, ilgtspējīgā, taisnīgā un izturētspējīgā Eiropā. Cīņā pret klimata pārmaiņām viņi ir svarīgi sabiedrotie un var tajā iesaistīties ar politisko aktivitāti un patērētāju izvēlēm. Viņi var ievērojami veicināt dekarbonizāciju, izvēloties iegādāties ilgtspējīgākus produktus un praktizējot ilgtspējīgāku dzīvesveidu, bet tur viņiem vajadzīga praktiska un uzticama informācija. Līdzās rūpniecībai visvairāk enerģijas patērē un vislielākās emisijas rada ēku un transporta sektors. Lai panāktu klimatneitralitāti, jādekarbonizē gan enerģijas piedāvājums, gan pieprasījums, un to var panākt, vienlaikus uzlabojot iedzīvotāju labbūtību transporta un mājokļu jomā. 2030. gada klimatisko ieceru izvēršanu ēku sektorā var un vajag realizēt sociāli taisnīgi un godīgi. Piemēram, mājsaimniecības ar maziem ienākumiem nes lielāku apkures izmaksu slogu nekā turīgākās mājsaimniecības. Arī ļoti piesārņojoša kurināmā (piemēram, ogļu) izmantošana ir biežāka parādība mājsaimniecībās ar mazākiem ienākumiem, turklāt tā ir sevišķi izplatīta noteiktos Eiropas reģionos. Tāpēc pārkārtošanās šīs mājsaimniecības un reģionus var skart smagāk, it sevišķi tad, ja oglekļa emisija kļūs dārgāka un tiem nebūs pieejami mazoglekļa risinājumi. Lai nepieļautu šādu negatīvu ietekmi uz neaizsargātiem patērētājiem, ir jārealizē sociālās un energoefektivitātes rīcībpolitikas, kas vērstas uz viņu mājokļu renovēšanu un to, lai viņi neciestu no pārmēru lieliem apkures un elektroenerģijas rēķiniem. Eiropas ēku renovēšana ne vien samazina izmaksas par enerģiju un siltumnīcefekta gāzu emisijas, bet arī uzlabo dzīves apstākļus un rada vietējas darbvietas. Gaidāmā Renovācijas viļņa iniciatīva ēku sektorā risinās divkāršu problēmu — energoefektivitātes un finansiālās pieejamības problēmu. Tās fokusā būs visneefektīvākās ēkas un enerģētiskā nabadzība, kā arī publiskās ēkas, it sevišķi skolas, slimnīcas un aprūpes iestādes. Renovēšanā īpaša uzmanība būs jāveltī sākotnējo investīciju finansēšanai un mājsaimniecību spējai to izdarīt. Konkrētāk, būs mērķtiecīgi jāatbalsta energoefektivitātes investīcijas mājsaimniecībās ar maziem ienākumiem un sociālajos mājokļos. Tāpēc rīcībpolitikas izstrādāt, budžetus mērķiezīmēt un ierosināt atšķirīgus un inovatīvus veidus, kā organizēt ēku un mobilitātes zaļināšanu, vajag tā, lai vienlaikus palīdzētu neaizsargātām sociālajām grupām. Komisijas ietekmes novērtējums liecina, ka mazināt ietekmi uz mājsaimniecībām ar maziem ienākumiem un reizē tik un tā stimulēt pāreju uz mazoglekļa tehnoloģijām ir iespējams, ja emisiju samazinājums par 55 % tiktu panākts ar pastiprinātu oglekļa cenas izmantojumu, taču šādi gūtie ieņēmumi tiktu atgriezti ekonomikā, tos novirzot šādām mājsaimniecībām. Tīrs un energoefektīvs privātais un sabiedriskais transports nesīs milzu labumu gan iedzīvotājiem atsevišķi, gan veselām kopienām. Publiskā transporta un aktīvās mobilitātes (proti, kājāmiešanas un riteņbraukšanas) īpatsvara palielinājums un automatizēta, satīklota un multimodāla mobilitāte kombinācijā ar stingrākiem gaisa piesārņotāju un CO2 emisiju standartiem transportlīdzekļiem drastiski samazinās transporta radīto piesārņojumu, it sevišķi pilsētās. Vērienīga un izlēmīga klimatrīcība Eiropas iedzīvotājiem dos lielu labumu. Siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšana uzlabo dzīves apstākļus un veselību, var radīt jaunas darbvietas un samazina enerģijas rēķinus. Klimata pārmaiņu un enerģētikas rīcībpolitikas līdzās tīra gaisa rīcībpolitikai palīdz uzlabot ES iedzīvotāju veselību. Sevišķi svarīgi tas ir vairākās Centrāleiropas un Austrumeiropas dalībvalstīs, kurās piesārņojuma līmenis ir salīdzinoši augsts. Ja izdotos siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināt par 55 %, vēl vairāk mazinātos gaisa piesārņojums, proti, 2030. gadā tas kopumā būtu par 60 % mazāks nekā 2015. gadā. Tā iespaidā kaitējums veselībai salīdzinājumā ar 2015. gada līmeni naudas izteiksmē mazinātos par vismaz 110 miljardiem euro. Vērienīgāka klimatrīcība turklāt samazinātu gaisa piesārņojuma ierobežošanas izmaksas (2030. gadā par vismaz 5 miljardiem euro) un palīdzētu iegrožot arī citas ar vidi saistītas problēmas, piemēram, paskābināšanos. Attiecībā uz pārtiku un lauksaimniecību ietekmes novērtējums rāda, ka līdz 2030. gadam emisiju samazinājumi, ko radīs patērētāju pāreja uz veselīgāku uzturu, varētu būt tikpat lieli kā tie, ko šajā sektorā var panākt ar tehniskiem risinājumiem. Saskaņā ar stratēģiju “No lauka līdz galdam” vajadzētu patērētājiem atvieglot ilgtspējīgas un veselīgas pārtikas un uztura izvēli. Tas ne vien palīdzētu lauksaimniecības un pārtikas sektoram samazināt emisijas, bet arī uzlabotu patērētāju veselību un mazinātu gan sabiedrības izmaksas par veselību, gan pārtikas izšķērdēšanu. Lielāks klimatisko ieceru vēriens šajās jomās var pozitīvi ietekmēt IKP un kopējo nodarbinātību Eiropas Savienībā. Ietekmes novērtējums liecina, ka it sevišķi situācijās, kad ekonomika nedarbojas ar pilnu jaudu, vērienīgāku klimatisko ieceru nestās investīcijas palīdzētu IKP pieaugt. Līdzīgā kārtā ar oglekli saistīto ieņēmumu izmantošana varētu novest pie darbaspēka nodokļu samazināšanas, kas atstātu pozitīvu ietekmi uz nodarbinātību. Investīcijas mūsdienīgā aprites ekonomikā palīdzēs pasaulē, kurā liela nozīme būs klimatiskiem ierobežojumiem, radīt ilgtspējīgas un jaunas zaļās darbvietas. Ne visas dalībvalstis, nozares un mājsaimniecības pārkārtošanos uz klimatneitralitāti sāk no vienādām izejas pozīcijām, un atšķiras arī to spēja stāties pretī pārkārtošanās izaicinājumiem. Paredzams, ka vērienīgāku klimata mērķrādītāju sasniegt grūtāk būs dalībvalstīm un reģioniem ar lielāko fosilo degvielu īpatsvaru energoresursu struktūrā, ar augstākām siltumnīcefekta gāzu emisijām, lielāku energointensitāti un mazāku IKP uz vienu iedzīvotāju. Dažas oglekļietilpīgās nozares un reģioni, kuru ekonomika ir lielā mērā atkarīga no šādām nozarēm, piedzīvos vērā ņemamas pārmaiņas. Lai nodrošinātu, ka neviens netiek atstāts novārtā, būs jāpievēršas sadales aspektiem. Būs vajadzīgas jaunas un pilnveidotas prasmes, kas atgādina, cik svarīgi ar visiem pieejamajiem instrumentiem investēt mūžizglītībā un gādāt par to, lai darbaspēks būtu daudzveidīgs un atbilstu iekļaujīguma principiem. Reģionos, kur pašlaik liela nozīme ir oglekļietilpīgām nozarēm, ir vajadzīgas mērķtiecīgas rīcībpolitikas un investīcijas, ko atbalstītu Taisnīgas pārkārtošanās mehānisms. Šo pārkārtošanos iespaidā ES energosistēma būs daudz drošāka un noturīgāka. Fosilās degvielas, kas vairāk nekā 150 gadus bijušas tik neatņemama mūsu dzīvesveida daļa, skar cenu svārstības un piegādes traucējumi. Vairāk nekā puse no ES enerģētiskajām vajadzībām tiek segtas ar importu. Eiropas Savienībā ģenerēta atjaunīgā enerģija šo atkarību mazina, līdz ar to pieaug piegādes drošība. Paredzams, ka neto enerģijas imports 2015.–2030. gadā saruks par vairāk nekā ceturtdaļu. Ja pašreizējais 2030. gada klimata mērķrādītājs tiktu palielināts līdz 55 % un līdz 2050. gadam izdotos panākt klimatneitralitāti, importa ziņā ES 2021.–2030. gada periodā ietaupītu 100 miljardus euro, bet līdz 2050. gadam — līdz pat 3 triljoniem euro. Īsi sakot, ES 2030. gada klimatisko ieceru vēriena kāpināšana gan paver ekonomiskas izdevības, gan arī dod tīrāku un veselīgāku vidi iedzīvotājiem, turklāt tā ES pakāpeniski pietuvojas klimatneitralitātei, kas jāsasniedz līdz 2050. gadam. Spriežot pēc komentāriem, kas saņemti sabiedriskajā apspriešanā, kuru šīs iniciatīvas vajadzībām organizēja Komisija, tas atbilst iedzīvotāju un ieinteresēto personu vēlmēm, savukārt reģionālām un vietējām iestādēm tas dod iespēju kļūt par zaļās pārkārtošanās daļu un gūt no tās labumu. Tas nodrošina ilgtspējīgas darbvietas, uzlabo ES enerģētisko drošību, izturētspēju un neatkarību, stimulē inovāciju un liek stabilus pamatus ekonomiskajai labklājībai. 1. attēls. ES trajektorija uz pastāvīgu ekonomisko labklājību un klimatneitralitāti, 1990–2050

Lai gan jebkādas strukturālas pārmaiņas ir saistītas ar zināmām grūtībām, analīze liecina, ka kopumā gan ekonomika, gan iedzīvotāji no šīm investīcijām iegūs, it sevišķi sastatījumā ar smagajām sekām, ko nestu nerīkošanās. Piemēram, jau minētajām mājsaimniecībām ar maziem ienākumiem un no fosilajām degvielām atkarīgām un energoietilpīgām nozarēm, kas saskarsies ar sevišķām grūtībām, būs vajadzīgas mērķtiecīgas rīcībpolitikas, kas tieši veicina taisnīgu pārkārtošanos. Tādējādi Eiropa visiem pārējiem pasaules reģioniem rādīs praktisku priekšzīmi, kā Parīzes nolīguma mērķu sasniegšana paver ceļu uz labklājīgāku, taisnīgāku, izturīgāku un veselīgāku pasauli. Šajā aspektā ekonomiskā ietekme būs pozitīvāka, ja regulatīvie instrumenti dos iespēju raidīt pareizus cenas signālus un īstenot nodokļu pārkārtošanu tā, ka oglekļa cenas ieņēmumi tiktu izmantoti kropļojošu nodokļu mazināšanai vai investīcijām inovācijā un modernizācijā virzībai uz zaļu ekonomiku. 3.Vērienīga rīcība visās ES ekonomikas nozarēs Lai siltumnīcefekta gāzu emisijas izdotos samazināt par 55 %, jārīkojas būs visās nozarēs (kā redzams attēlā). Pārkārtošanos uz klimatneitralitāti varēs realizēt tikai tad, ja ikviens tajā dos savu devumu. Lielākais siltumnīcefekta gāzu emisiju avots Eiropas Savienībā ir CO2 emisijas no fosilo degvielu sadedzināšanas. Līdzās fugitīvajām citu savienojumu (ne CO2) emisijām energosistēmā šīs emisijas veido mazliet virs 75 % ES siltumnīcefekta gāzu emisiju. Tas ilustrē, cik izšķirīga loma pārejā uz klimatneitrālu ekonomiku ir energosistēmai. Tai vajadzēs būt pilnīgi dekarbonizētai, vienlaikus ievērojot tehnoloģisko neitralitāti. Lielākā daļa pārējo emisiju ir procesu CO2 emisijas no rūpniecības un citu savienojumu (ne CO2) emisijas no lauksaimniecības un atkritumiem. Lai atlikušo emisiju, kas jākompensē klimatneitralitātes panākšanai, nebūtu tik daudz, iespēju robežās ir jāsamazina visas emisijas Šajā sakarā sevišķa nozīme ir ES zemes izmantojuma sektoram, jo pašlaik tas reprezentē lielāko atmosfēriskā CO2 neto piesaistījumu avotu, ko var ietekmēt cilvēks. Jaunas iespējas tagad paver arī plašs digitālo tehnoloģiju izmantojums, kas varētu palīdzēt ievērojami mazināt kopējās emisijas . Balstoties uz ietekmes novērtējumā iekļauto analīzi, Komisija ir nonākusi pie uzskata, ka emisiju samazinājumu par 55 % līdz 2030. gadam atbildīgi varētu panākt, ja dažādo sektoru devums būtu tāds, kā aprakstīts tālāk šajā dokumentā. Energosistēmas pārveide, kas ietver ēku, transporta un rūpniecības pārveidi Virzībā uz mērķrādītāju siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināt par 55 % vislielākos un izmaksefektīvākos emisiju samazinājumus (salīdzinājumā ar 2015. gadu 60 % un vairāk) var panākt ēku un elektroenerģijas ražošanas sektorā. Pārmaiņas abos sektoros virzīs straujā atjaunīgās enerģijas ieviešanās (tā kļūst par izmaksefektīvāko elektroenerģijas avotu), principa “energoefektivitāte pirmajā vietā” piemērošana, elektrifikācija un energosistēmas integrācija. Paredzams, ka līdz 2030. gadam ES atjaunīgās enerģijas ražošanas īpatsvars salīdzinājumā ar pašreizējo līmeni vismaz divkāršosies no 32 % atjaunīgās elektroenerģijas līdz aptuveni 65 % atjaunīgās elektroenerģijas vai pat vairāk. Atjaunīgās elektroenerģijas ražošanas izvēršana pavērs plašas iespējas pilnvērtīgi izmantot Eiropas atjaunīgos energoresursus, piemēram, atkrastes vēja enerģiju. Atjaunīgie energoresursi nozīmēs izteiktu decentralizāciju, kas savukārt dos iespēju procesā iesaistīties patērētājiem, enerģiju ģenerēt, izmantot un kopīgot ražojošiem patērētājiem un vietējām un it sevišķi lauku kopienām sekmēt vietējās investīcijas atjaunīgajā enerģijā. Tas turklāt palīdzēs veidoties jaunām darbvietām vietējā līmenī. Atjaunīgās elektroenerģijas izvēršana paver plašas iespējas dekarbonizēt citus sektorus, piemēram, ēku siltumapgādi un aukstumapgādi un rūpniecību. Ietekmes novērtējumā uzsvērts, ka atjaunīgo energoresursu izmantojums siltumapgādē un aukstumapgādē līdz 2030. gadam varētu sasniegt ap 40 %. Līdzās tiešai atjaunīgās enerģijas izmantošanai un elektrifikācijai būs vajadzīgs arī atjaunīgais ūdeņradis, kas dos iespēju dažos oglekļietilpīgos industriālajos procesos aizstāt fosilās degvielas (piemēram, to var izmantot par ievadmateriālu dažos ķīmiskajos procesos) un nodrošināt augsttemperatūras siltumu. Liels potenciāls izmaksefektīvi samazināt emisijas ir ēku sektorā, kurā pašlaik tiek izmantoti 40 % galaenerģijas un rodas 36 % ES siltumnīcefekta gāzu emisiju. Aptuveni 75 % no ES ēku fonda pašlaik veido energoneefektīvas ēkas . Daudzi mājokļi joprojām tiek apkurināti ar novecojušām sistēmām, kurās tiek dedzināts piesārņojošs fosilais kurināmais, piemēram, ogles un naftas produkti. Lai šo uzlabojumu potenciālu pilnvērtīgi izmantotu, būtu jāpanāk, ka renovācijas rādītājs, kas pašlaik ir aptuveni 1 %, laikā līdz 2030. gadam vismaz divkāršojas. Konkrētāk, ievērojami jākāpina pamatīga renovācija, kurā tiek renovētas ēku norobežojošās konstrukcijas, viedā digitalizācija un atjaunīgās enerģijas integrācija. Vismazākais atjaunīgās enerģijas īpatsvars 2015. gadā bija transporta sektorā — tikai 6 %. Līdz 2030. gadam tam dažādos veidos — holistiskas un integrētas pieejas ietvaros turpinot attīstīt un ieviest elektriskos transportlīdzekļus, modernas biodegvielas un citas atjaunīgas un mazoglekļa degvielas — jāpieaug līdz aptuveni 24 %. Lai varētu ieviest elektrotransportlīdzekļus, izšķirīga būs droša piekļuve akumulatoriem, bet, lai varētu dekarbonizēt lielas noslodzes transportu, būs vajadzīgs tīrais ūdeņradis un tā atvasinājumi (aviācijā un kuģniecībā). Transporta degvielu struktūru līdz 2050. gadam dekarbonizēt palīdzēs arī plašāka dzelzceļa un citu ilgtspējīgu transporta veidu (piemēram, iekšzemes ūdensceļu un tuvsatiksmes kuģošanas) izmantošana, it sevišķi kravu pārvadāšanai. Tiek prognozēts, ka bioenerģijas izmantojums līdz 2030. gadam salīdzinājumā ar pašreizējo līmeni pieaugs vien nedaudz. Lai nodrošinātu, ka zemes izmantojums kļūst par aizvien spēcīgāku un sekmīgāku piesaistītāju, enerģētiski izmantojamā biomasa Eiropas Savienībā būtu jāražo ilgtspējīgi un jāminimalizē vidiskā ietekme. Lai ierobežotu ietekmi uz biodaudzveidību, vajadzētu minimalizēt veselu koku un pārtikas un barības kultūraugu izmantošanu enerģētiskām vajadzībām (neatkarīgi no tā, vai tie audzēti ES vai importēti). Jāizvairās bioenerģijas ražošanas vajadzībām ilgtnespējīgi pastiprināt koksnes ievākšanu. Tā vietā bioenerģiju vajadzētu ražot, pilnvērtīgāk izmantojot biomasas atkritumus un atlikumus un ilgtspējīgi audzējot enerģētiskās kultūras (tā aizstājot pirmās paaudzes biodegvielas, ko ražo no pārtikas kultūraugiem), ievērojot Atjaunojamo energoresursu direktīvas ilgtspējas kritērijus. Šajā ziņā liela nozīme līdzās Atjaunojamo energoresursu direktīvas plānotajai izskatīšanai un iespējamai pārskatīšanai ir ilgtspējīgas mežu apsaimniekošanas veicināšanai, pilnīgai esošo tiesību aktu izpildes panākšanai un ātrākai minētās direktīvas ilgtspējas kritēriju īstenošanai. Komisijas ietekmes novērtējums liecina, ka galaenerģijas un primārās enerģijas patēriņš 2030. gadā vēl kritīsies, dodot iespēju ietaupīt 36–37 % galaenerģijas (kopējā tiešo lietotāju patērētā enerģija) un 39–41 % primārās enerģijas (kopējā enerģija galaenerģijas pieprasījuma apmierināšanai, piem., gāze, ko izmanto elektroenerģijas ražošanai). Lai šo samazinājumu panāktu, būs vajadzīgas rīcībpolitikas neekonomisko un vietējo šķēršļu pārvarēšanai. Piemēram, ES produktu energoefektivitātes standarti jau tagad attiecīgo produktu enerģijas patēriņu samazinājuši par aptuveni 15 % un kopējās ES siltumnīcefekta gāzu emisijas par 7 %, vienlaikus radot simtiem tūkstošu jaunu darbvietu . Šādi pasākumi būs jāpastiprina. Ja izdotos panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu par 55 %, mēs iegūtu jaunu un zaļāku energoresursu struktūru. Ogļu patēriņš salīdzinājumā ar 2015. gadu līdz 2030. gadam samazinātos par vairāk nekā 70 %, bet naftas un gāzes — attiecīgi par vairāk nekā 30 % un 25 %. Savukārt atjaunīgās enerģijas īpatsvars palielinātos. Līdz 2030. gadam tas sasniegtu 38–40 % no bruto galapatēriņa. Kopumā tas nodrošinātu līdzsvarotu virzību uz klimatneitralitāti līdz 2050. gadam. Dažos sektoros vērojams mazāks, bet tomēr nozīmīgs potenciāls līdz 2030. gadam izmaksefektīvi samazināt emisijas. Autotransports pašlaik veido piektdaļu ES siltumnīcefekta gāzu emisiju, un tā emisijas kopš 1990. gada augušas par vairāk nekā ceturtdaļu. Laikā no 2015. līdz 2030. gadam tā emisijas varētu samazināties tikai par aptuveni 20 %, rādot, ka sektoram būs nopietnāk jātiecas uz lielāku dekarbonizāciju. 55 % samazinājuma panākšanas centienos sava artava būs jādod visiem transporta sektoriem — autoceļu transportam, dzelzceļam, aviācijai un ūdenstransportam. Transportlīdzekļu/kuģu/gaisakuģu energoefektivitātes uzlabojumi, degvielu struktūras izmaiņas, plašāka ilgtspējīgu transporta veidu un multimodālu risinājumu izmantošana, viedās satiksmes un mobilitātes pārvaldības digitalizācija, autoceļu nodevas un citi stimuli veiksmīgā kombinācijā var samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas un vienlaikus ievērojami mazināt trokšņa piesārņojumu un uzlabot gaisa kvalitāti. Turklāt jauni ilgtspējīgas mobilitātes pakalpojumi un plašāka esošo urbāno autobusu un dzelzceļa pakalpojumu izmantošana var mazināt emisijas, sastrēgumus un piesārņojumu, vienlaikus palielinot ceļu satiksmes drošību, it sevišķi urbānajās teritorijās. Gaidāmā ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģija nospraudīs ceļu uz veiksmīgu zaļo un digitālo pārkārtošanos šajā nozarē tā, lai varētu izveidot noturīgu un ilgtspējīgu transporta sistēmu nākamajām paaudzēm. Lai panāktu klimatneitralitāti un nodrošinātu, ka nozarēm, kurās emisijas mazināt ir grūtāk, pietiekamā daudzumā ir pieejamas atjaunīgas un mazoglekļa degvielas, konvencionālie vieglie automobiļi pamazām būs jāaizstāj ar bezemisiju transportlīdzekļiem un vairāk jāizmanto ilgtspējīgi kolektīvā transporta pakalpojumi. Ietekmes novērtējumā prognozēts, ka pasažieru automobiļu gadījumā samazinājuma līmeņi 2030. gadā atbildīs CO2 samazinājumam par aptuveni 50 % uz kilometru (salīdzinājumā ar 2021. gada mērķrādītājiem). Elektrotransportlīdzekļu ražošanas un pārdošanas apjomi jau tagad strauji aug, un ūdeņradis dod cerības uz jaunu veidu piedziņu, it sevišķi lielas noslodzes kravas automobiļu gadījumā, kur tas varētu būt reālistisks scenārijs.

Gan aviācijas, gan kuģniecības nozarē būs jākāpina centieni uzlabot gaisakuģu, kuģu un to darbības efektivitāti un paplašināt ilgtspējīgi saražotu atjaunīgo un mazoglekļa degvielu izmantojumu. Sīkāk tas tiks novērtēts iniciatīvu ReFuelEU Aviation un FuelEU Maritime sakarā; to mērķis ir palielināt ilgtspējīgu alternatīvo degvielu ražošanu un izmantošanu šajos sektoros. Lai varētu sagatavoties daudz straujākām pārmaiņām pēc 2030. gada, vajadzīgajai tehnoloģiju attīstībai un ieviešanai jānotiek jau līdz tam. Līdzīgā kārtā arī rūpniecībā emisijas līdz 2030. gadam salīdzinājumā ar 2015. gadu varētu sarukt par aptuveni 25 %. Izmantojot paraugprakses, siltumnīcefekta gāzu emisijas var samazināt vēl vairāk, tā uzlabojot vispārējo energoefektivitāti, proti, izmantot atlikumsiltumu un kāpināt elektrifikāciju ar pastāvīgiem pakāpeniskiem uzlabojumiem. Tomēr, lai rūpniecību pēc 2030. gada patiesi dekarbonizētu, jau šajā desmitgadē būs jāizstrādā un pienācīgā mērogā jāizmēģina bezoglekļa vai minimālu oglekļa emisiju tehnoloģijas un uzņēmējdarbības koncepcijas, tostarp sistēmas integrācija, piekļuve ilgtspējīgiem resursiem un lielāks apritīgums, vidējas un augstas temperatūras siltumapgādes elektrifikācija, ūdeņradis un oglekļa uztveršana, izmantošana un uzglabāšana. Lai tam dotu pirmo impulsu un palīdzētu izstrādāt pienācīgu uz pieprasījumu un piedāvājumu balstītu atbalstu bezoglekļa vai minimālu oglekļa emisiju tehnoloģijām un izveidotu mazoglekļa produktu tirgu, būtu jāizstrādā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju sniegumu balstītas ES sertifikācijas sistēmas mazoglekļa pamatmateriāliem un oglekļa piesaistei. Turklāt korporatīvās pārvaldības noteikumu un prakses izmaiņas, arī ilgtspējīga finansējuma jomā, liks uzņēmumu īpašniekiem un vadītājiem rīcībā un stratēģijā prioritizēt ilgtspējas mērķus. Abiem sektoriem izšķirīga ir pienācīga infrastruktūra, kas ļautu maksimalizēt ieguvumus no pārkārtošanās uz tīru enerģiju un sākt izmantot alternatīvu (bezemisiju) degvielu un ievadmateriālus. Tādas infrastruktūras piemēri, kas būs jāpilnveido un rūpīgi jāplāno, ir siltumtīkli, ūdeņraža cauruļvadi, elektrouzlādes un ūdeņraža uzpildes infrastruktūra. Emisijas, kas nav CO2 emisijas Gandrīz 20 % no ES siltumnīcefekta gāzu emisijām veido emisijas, kas nav CO2 emisijas, — metāna, dislāpekļa oksīda un tā saukto “F gāzu” emisijas. Līdz 2030. gadam tās var sekmīgi samazināt par līdz 35 % (salīdzinājumā ar 2015. gadu). Lielākais potenciāls par mazām izmaksām panākt papildu samazinājumus līdzās tiem, ko var panākt ar esošajām rīcībpolitikām, ir enerģētikā, kur var novērst fugitīvās metāna emisijas no naftas, gāzes un ogļu ražošanas un transporta. Šie jautājumi līdzās citiem tiks iztirzāti gaidāmajā metāna stratēģijā. Paredzams, ka atkritumu nozare savas emisijas ievērojami samazinās jau ar esošajām rīcībpolitikām, it sevišķi sakarā ar pienākumu no 2024. gada bioatkritumus vākt atsevišķi un aizliegumu bioatkritumus apglabāt poligonā. Tas, kādus samazinājumus izdosies panākt, būs ļoti atkarīgs no tā, cik pilnīgi tiks panākta esošo tiesību aktu izpilde. Turklāt ir potenciāls papildu samazinājumus izmaksefektīvi panākt arī notekūdeņu attīrīšanā, it sevišķi — labāk apsaimniekojot notekūdeņu dūņas. Visbeidzot, lai noslēgtu aprites ekonomikas ciklu, ir jārealizē trūkstošais posms — atkritumi jāpārveido par resursiem; tas ļautu samazināt emisijas visā industriālajā vērtības ķēdē Lielākā daļa šo emisiju nāk no lauksaimniecības nozares. Pēdējo gadu laikā šo emisiju mazināšanās stagnē un dažos gadījumos emisijas ir pat pieaugušas. Paredzams, ka pēc pašreizējā scenārija tās līdz 2030. gadam labākajā gadījumā lēni saruks. Lai gan šīs emisijas ar esošajiem tehnoloģiju un pārvaldības risinājumiem pilnīgi novērst nevar, tās var ievērojami samazināt, vienlaikus saglabājot ES nodrošinātību ar pārtiku. Esošu tehnoloģiju piemēri ir efektīvs mēslošanas līdzekļu izmantojums, precīzā lauksaimniecība, veselīgāki ganāmpulki un anaerobās noārdīšanas izmantošana biogāzes ieguvei un organisko atkritumu valorizācijai. Alternatīvi risinājumi, kā paātrināt gliemju, vēžveidīgo un adatādaiņu un aļģu ilgtspējīgu audzēšanu, varētu dot iespēju iegūt olbaltumvielas ar mazu siltumnīcefekta gāzu emisiju pēdu. Turklāt, ja pielāgotu zemes izmantojuma pārvaldību un aramzemē ilgtspējīgi audzētu daudzgadīgus augus, lai ievākto biomasu izmantotu ēkās, rūpniecībā un enerģētikā, lauksaimniecība varētu ievērojami palīdzēt dekarbonizēt citus sektorus. Zemes izmantojuma sektors Cīņā pret klimata pārmaiņām un biodaudzveidības izzušanu mūsu ciešākais sabiedrotais ir daba. Tā regulē klimatu, un dabā balstīti risinājumi būs svarīgi emisiju samazināšanā un klimatadaptācijā. Lai mums izdotos sasniegt savus klimata mērķus, katrā ziņā jārūpējas, lai zeme atkal un aizvien lielākā mērā funkcionētu kā oglekļa piesaistītāja, proti, mūsu dabiskā vide (piemēram, koki) spētu absorbēt CO2. ES zemes izmantojuma, zemes izmantojuma maiņas un mežsaimniecības (ZIZIMM) sektors gan emitē siltumnīcefekta gāzes, gan augsnē un biomasā absorbē CO2. Kopumā tas vēsturiski bijis vērā ņemams neto piesaistītājs. Tomēr pēdējos gados šo ES piesaistītāju noslogojis pastiprināts ekonomiskais izmantojums un klimata pārmaiņu nelabvēlīgā ietekme. Lai gan divās desmitgadēs no 1990. gada līdz 2010. gadam tas kā neto piesaistītājs no aptuveni 250 miljonu CO2 ekv. piesaistītāja izauga līdz vairāk nekā 300 miljonu tonnu CO2 ekv. piesaistītājam, pēdējos piecos gados tā piesaistes spēja ir ievērojami mazinājusies. 2018. gadā šā piesaistītāja apmērs bija vien 263 miljoni tonnu CO2 ekv. Tas ilustrē, cik apdraudēts ir piesaistītāja apmērs; bet, lai līdz 2050. gadam panāktu, ka siltumnīcefekta gāzu neto emisijas sasniedz nulli, šim piesaistītājam jābūt apjomīgam. Ja zemes izmantojuma prakse nemainīsies un tiks ievākts vēl vairāk koksnes, ko daļēji ietekmē nobriestošu apsaimniekoto mežu vecuma klases ietekme, piesaistītājs līdz 2030. gadam varētu sarukt pat līdz 225 miljoniem tonnu CO2 ekv. Būtisku risku piesaistītājam klimata pārmaiņu dēļ rada aizvien augošā dabisko apdraudējumu (piemēram, ugunsgrēku un kaitēkļu) negatīvā ietekme un arī aizvien lielāks ekonomiskais pieprasījums pēc meža biomasas, kas negatīvi ietekmē arī biodaudzveidību. Lai ES līdz 2050. gadam panāktu klimatneitralitāti, piesaistītājam ir jāaug. Tā kā jebkādas pārmaiņas prasa daudz laika (it sevišķi mežsaimniecībā), tad, lai pašreizējo tendenci apvērstu, daudz jāizdara jau īstermiņā. Te ietilpst labāka un stingrāk realizēta meža aizsardzība un ilgtspējīgāka mežu apsaimniekošana, kā arī ilgtspējīga meža atjaunošana un apmežošana un labāka augsnes apsaimniekošana, cita starpā ar mitrāju, kūdrāju un degradētas zemes atjaunošanu, ko paredz Biodaudzveidības stratēģija un kas palīdzētu sasniegt tās mērķus. Turklāt situāciju varētu uzlabot pāreja uz koksnes biomasas ilgtspējīgu audzēšanu aramzemē, arī izmantošanai par ievadmateriālu modernas biogāzes un biodegvielu ražošanā. Ietekmes novērtējumā lēsts, ka šīs pārmaiņas, ja tās tiktu strauji ieviestas nākamajos gados, varētu pašreizējo tendenci (ka ES zemes kā oglekļa piesaistītāja jauda sarūk) līdz 2030. gadam apvērst, panākot, ka zeme atkal piesaista vairāk nekā 300 miljonus tonnu CO2 ekv. 4.2030. gada klimata un enerģētikas rīcībpolitikas satvara atjaunināšana Ietekmes novērtējumā ir analizēts, kādas plašas izmaiņas (ja vispār) būtu jāievieš pašreizējā rīcībpolitikas satvarā nolūkā veicināt iepriekš minēto sektoru devumu un kuras var īstenot tikai ar visas valdības pieeju. Turpmākajās lappusēs sniegts pārskats par galvenajiem elementiem. Tuvākajos mēnešos tiks veikti īpaši ietekmes novērtējumi un sabiedriskās apspriešanas, kuros tiks sīki apzinātas leģislatīvās izmaiņas, ko Komisijai vajadzētu ierosināt 2021. gada jūnijā, lai atbalstītu uzlaboto 2030. gada klimata un enerģētikas rīcībpolitikas satvaru, un to kumulatīvā ietekme uz Eiropas ekonomiku. Tajos būs jāturpina novērtēt konkrētu nozaru distributīvo un konkurētspējas ietekmi, apskatot reāli īstenojamus mērķorientētus risinājumus. ES savu pašreizējo klimata mērķrādītāju — siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam samazināt par vismaz 40 % — īsteno ar šādiem trim galvenajiem klimata tiesību aktiem: ·Emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas direktīva , ar ko lielām rūpniecības un elektroenerģijas nozares iekārtām un aviācijas nozarei nosaka emisiju ierobežošanas un tirdzniecības sistēmu nolūkā līdz 2030. gadam emisijas samazināt par 43 % salīdzinājumā ar 2005. gada līmeni; ·Kopīgo centienu regula (KCR) ar saistošiem atlikušo siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas ceļiem dalībvalstu līmenī, kura paredz līdz 2030. gadam kopīgi panākt 30 % samazinājumu salīdzinājumā ar 2005. gadu; ·Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības (ZIZIMM) regula , kura dalībvalstīm uzliek pienākumu nodrošināt, ka neto oglekļa piesaistītājs zemes izmantošanas dēļ nepasliktinās salīdzinājumā ar to, kāds tas būtu bijis, ja tiktu turpināta līdzšinējā zemes izmantošanas pārvaldības prakse. Klimata mērķrādītāja sasniegšanai nozīmīgi instrumenti ir arī enerģētikas rīcībpolitikas un tiesību akti: tie nosaka, ka ES līdz 2030. gadam ir obligāti jāpanāk, ka atjaunīgo energoresursu īpatsvars ES energoresursu struktūrā veido vismaz 32 % un vismaz par 32,5 % jāuzlabo energoefektivitāte. Šie mērķrādītāji ir nostiprināti tiesību aktos ar Atjaunojamo energoresursu direktīvu (RED II) , Energoefektivitātes direktīvu un Regulu par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību, un tos sekmē arī tādi nozariskie tiesību akti kā Ekodizaina direktīva un Ēku energoefektivitātes direktīva. Klimata mērķrādītāju sasniegt palīdz arī visaptverošs transporta un citu nozaru rīcībpolitiku kopums.

Pašreizējās prognozes liecina, ka tad, ja pašreizējās rīcībpolitikas tiktu īstenotas pilnībā, siltumnīcefekta gāzu emisijas līdz 2030. gadam varētu samazināt par aptuveni 45 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, ja neņem vērā zemes izmantošanā radušās emisijas un piesaistījumus, un par aptuveni 47 %, ja ņem vērā zemes izmantošanas sektoru. Tomēr ir skaidrs, ka, lai gan pašreizējie enerģētikas mērķrādītāji ļautu pašreiz nosprausto siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītāju apsteigt, ar tiem nebūs gana, lai panāktu siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumu par 55 %. Šāda vērienīgāka mērķrādītāja sasniegšanai ir jāpārskata gan klimata tiesību akti, gan enerģētikas rīcībpolitikas. To apstiprina arī Pārvaldības regulas satvarā veiktais dalībvalstu galīgo nacionālo enerģētikas un klimata plānu (NEKP) novērtējums. Enerģētikas savienības pārvaldība un klimatrīcība veido iteratīvu procesu ciešai sadarbībai starp Savienību un dalībvalstīm, un tas balstās uz nacionālo enerģētikas un klimata plānu projektiem un to galīgajām versijām. Kā izklāstīts paziņojumā par nacionālo enerģētikas un klimata plānu ES mēroga novērtējumu, dalībvalstis, pirmo reizi izstrādājot nacionālos plānus, ir paredzējušas vērienīgus pasākumus. Komisijas veiktā analīze rāda, ka agregēti galīgajos nacionālajos plānos paredzētie pūliņi atjaunīgo energoresursu mērķrādītāju ES līmenī ļautu apsteigt par 1,7 procentpunktiem, savukārt līdz energoefektivitātes mērķrādītāja sasniegšanai pietrūktu aptuveni 3 procentpunktu. Tas viss kopā līdz 2030. gadam ES siltumnīcefekta gāzu emisijas samazinātu par aptuveni 41 % (neskaitot emisijas un piesaistījumus no zemes izmantošanas) . Tāpēc, lai īstenotu vērienīgākas ieceres, pašreizējais rīcībpolitiskais satvars ir jāpielāgo, un tas savukārt nodrošinātu līdzsvarotāku virzību uz klimatneitralitāti nākamo 30 gadu laikā — proti, tad periodā pēc 2030. gada nebūs vajadzības pēc krasiem samazinājumiem un ātrāk pavērsies ilgtspējīgas izaugsmes un investīciju iespējas. Emisijas kvotu tirdzniecības un enerģijas nodokļu pieaugošā loma ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ETS) ir izrādījusies iedarbīgs instruments, ar ko samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Laikā no 2005. līdz 2018. gadam emisijas no stacionāriem avotiem samazinājušās par 33 %. Līdz ar oglekļa cenu pieaugumu, tirgus stabilitātes rezerves izveidi un tirgū sagaidīto ietekmi, ko radīs sistēmas nostiprināšana, 2019. gadā šīs emisijas saruka vēl par gandrīz 9 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu. Emisijas enerģētikas nozarē palīdzējušas samazināt citas rīcībpolitikas, jo īpaši atjaunīgo energoresursu un energoefektivitātes jomā. Tomēr ir skaidrs, ka tad, kad oglekļa cena ir pietiekami stabila, tā kļūst par spēcīgu virzītājspēku tūlītējām pārmaiņām (piemēram, tiek nomainīts elektroenerģijas ģenerācijā izmantotais kurināmais) un dod spēcīgu signālu mazoglekļa investīcijām, un tādējādi tā dod izšķirošu ieguldījumu atjaunīgās enerģijas un energoefektivitātes tehnoloģiju apguves izvēršanā. Komisija ir rūpīgi izvērtējusi iespēju nostiprināt un paplašināt emisijas kvotu tirdzniecību kā rīku, ar ko ES līmenī panākt siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumus. Komisijas ieskatā emisijas kvotu tirdzniecības plašāka izmantošana ES sniegtu būtiskus ieguvumus: tā ļautu ekonomiski efektīvā veidā sasniegt vērienīgāku klimata mērķrādītāju, proti, siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināt par 55 %. Ar emisijas kvotu tirdzniecību var panākt izmaksefektīvus siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumus. Tās noteiktā oglekļa cena internalizē klimatiskās eksternalitātes un stimulē patērētājus samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Emisijas kvotu tirdzniecības sistēma garantē vidisko integritāti, jo tā nosaka emisiju maksimālo robežvērtību un raida spēcīgu cenas signālu, kas ietekmē ikdienas operacionālos un stratēģiskos investīciju lēmumus. Tajā pašā laikā emisijas kvotu tirdzniecība palielina ieņēmumus, ko var reinvestēt ekonomikā, un tādējādi tiek nodrošināti labāki kopējie ekonomiskie iznākumi. Kā jau izziņots Eiropas zaļajā kursā, sistēmu varētu paplašināt tālāk, ietverot tajā autotransporta un ēku emisijas. ES ETS jau tagad tieši vai netieši aptver aptuveni 30 % no ēku emisijām, ko rada siltumapgāde. Visu fosilā kurināmā sadedzināšanas emisiju aptveršana un integrēšana ES ETS sniegtu būtiskus ieguvumus iedarbīguma un administratīvās izpildāmības ziņā. Tāpēc Komisija plāno īstenot šādu integrētu pieeju un apsvērs iespējas to līdz nākamā gada jūnijam iestrādāt savā tiesību akta priekšlikumā. Papildus emisijas kvotu tirdzniecības plašākai izmantošanai noteikt oglekļa cenu un samazināt emisijas varētu palīdzēt arī Enerģijas nodokļu direktīvas pārskatīšana. Labi izstrādātas nodokļu reformas var veicināt ekonomisko izaugsmi, darbvietu radīšanu un noturību un sekmēt taisnīgu pārkārtošanos. Pašlaik ar dažādiem nozariskiem atbrīvojumiem no nodokļiem un nodokļu samazinājumiem fosilais kurināmais faktiski tiek subsidēts, kas nesakrīt ar Eiropas zaļā kursa mērķiem. Komisija apzinās, ka oglekļa cenas noteikšana nenovērsīs visus šķēršļus mazemisiju un bezemisiju risinājumu plašākai ieviešanai. Ir vajadzīgas citas papildinošas rīcībpolitiskas darbības, ar kurām tiks nodrošināts, ka stimuli ir salāgoti, un ar kurām tiks veicinātas vēl lielākas investīcijas tīrās enerģijas tehnoloģijās un infrastruktūrā vai kuras mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem palīdzētu pārvarēt apmaksas problēmas. Autotransporta nozarē emisijas kvotu tirdzniecības priekšrocība ir tā, ka autoparka emisijas tiktu ieskaitītas maksimālajā robežvērtībā, un vienlaikus tā ar cenas signāla palīdzību dotu stimulu mainīt paradumus, kam būtu ilglaicīga ietekme uz mobilitātes risinājumiem. Tajā pašā laikā modernu un inovatīvu tīro transportlīdzekļu, arī elektromobiļu, pieejamības nodrošināšanā galvenais virzītājspēks ir automobiļu CO2 emisiju standarti. Lai nodrošinātu skaidru virzību uz bezemisiju mobilitāti, būs vajadzīgi vērienīgi vieglo automobiļu un furgonu CO2 emisiju standarti. Tādēļ paralēli tiks pilnveidots esošais regulatīvais un veicinošais satvars. Tiks pārskatīta atjaunīgās enerģijas, energoefektivitātes un transporta rīcībpolitika un standarti, un vajadzības gadījumā tiks izstrādātas jaunas rīcībpolitikas. Nozariskie mērķrādītāji tiks nosprausti, ņemot vērā visas tautsaimniecības mērogā nosprausto 55 % siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājuma mērķrādītāju. Komisija šos mērķrādītājus atbalstīs ar rīcībpolitikām, kas veicina taisnīgu pārkārtošanos, pētniecību un izstrādi un ilgtspējīgu finansējumu, un nodrošinās, ka pārkārtošanās atbalstam atvēlētie Savienības budžeta un atveseļošanas līdzekļi tiek izmantoti lietderīgi. Turpmākie pasākumi emisijas kvotu tirdzniecības jomā Paplašināto emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu varētu attīstīt par augšposma tirdzniecības sistēmu, kurā regulēšana notiek degvielas izplatītāju vai akcīzes preču noliktavu līmenī, un būtu jāpieņem pienācīgi pasākumi, kas risinātu tādus riskus kā dubulta uzskaite, izvairīšanās no nodokļu maksāšanas vai noteikumu nepilnību izmantošana, attiecībā uz subjektiem, kurus aviācijas, enerģētikas un rūpniecības nozarēs aptver pašreizējā lejasposma sistēma. Kā liecina pašreizējā ES ETS darbība, lai izveidotu jaunu tirgu, ir jāievieš funkcionējošs monitorings, ziņošana un verifikācija, un pirms pakāpeniskas integrācijas esošajā sistēmā var būt lietderīgi noteikt pārejas pasākumus vai pilotperiodu. Mājsaimniecībām ar maziem ienākumiem siltumapgādes un degvielas izmaksas rada lielāku slogu nekā turīgākām mājsaimniecībām. Tas nozīmē, ka emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas paplašināšanā būs jāpievēršas distributīvajai ietekmei, piemēram, šajā nolūkā izmantojot daļu no attiecīgajiem izsoļu ieņēmumiem. Tas būs atkarīgs no ieņēmumu sadalījuma starp ES un nacionālo līmeni un no to mērķorientēta izmantojuma (piemēram, tos novirzot Modernizācijas fondam un Inovāciju fondam) . Lai kāpinātu 2030. gadam nosprausto ES klimatisko ieceru vērienu, ir arī jāpastiprina ES ETS emisiju maksimālā robežvērtība: tas dotu vajadzīgo ilgtermiņa oglekļa cenas signālu un sekmētu vēl lielāku dekarbonizāciju. Lai to panāktu, būs jāpārskata lineārais samazinājuma koeficients, kas nosaka maksimālās robežvērtības ikgadējo samazinājumu, proti, pašreizējā 2,2 % koeficienta vietā jānosaka lielāks koeficients; tas nodrošinās nepieciešamo emisiju samazinājumu ES ETS aptvertajās nozarēs. Tā kā nominālā maksimālā robežvērtība pašlaik ir lielāka par faktiskajām emisijām, lineārā samazinājuma koeficienta izmaiņas, iespējams, varētu kombinēt ar vienreizēju maksimālās robežvērtības samazinājumu, kas to pietuvinātu faktiskajam emisiju līmenim. Komisija turpinās izvērtēt, kā nostiprināt maksimālo robežvērtību, ņemot vērā sistēmas paplašināšanu un nākamgad plānoto tirgus stabilitātes rezerves darbības izskatīšanu. Tāpat nolūkā sekmīgi novērst oglekļa emisiju pārvirzes risku Komisija turpinās izvērtēt, kā sistēmas paplašināšana un nostiprināta maksimālā robežvērtība kopumā ietekmēs rūpniecībai pieejamo bezmaksas kvotu iedales apjomu. Ietekmes novērtējumā jau ir aplēsts, ka pat tad, ja tiktu attiecīgi nostiprināta maksimālā robežvērtība, provizoriski pieejamais bezmaksas kvotu iedales apjoms joprojām būtu ievērojams. Turklāt, tā kā ES kāpina klimatisko ieceru vērienu, Komisija strādā pie tā, lai dažās nozarēs tiktu ieviests oglekļa ievedkorekcijas mehānisms, kas palīdzēs novērst oglekļa emisiju pārvirzes risku. Pašlaik nolūkā 2021. gada pirmajā pusē nākt klajā ar leģislatīvā akta priekšlikumu tiek veikts ietekmes novērtējums, kurā Komisija apsver dažādus šā riska novēršanas variantus, kurus varētu ieviest kā alternatīvu pašreizējiem pasākumiem. Emisijas kvotu tirdzniecība: jūrniecība un aviācija

Kopš 1990. gada ES starptautiskās emisijas no kuģniecības un aviācijas ir augušas par vairāk nekā 50 %. Šajās nozarēs, kuras turklāt atgūstas no pašreizējās krīzes, ir steidzami jārīkojas. ES ir izveidojusi leģislatīvu satvaru, kas aptver visas siltumnīcefekta gāzu emisijas, izņemot jūras transporta radītās (pašreizējais regulējums koncentrējas tikai uz šo emisiju monitoringu, ziņošanu un verifikāciju). Kas attiecas uz aviāciju, ES ETS piemērošana lidojumiem uz valstīm ārpus Eiropas Ekonomikas zonas pašlaik ir apturēta un tiek gaidīts, kad tiks izstrādāti attiecīgi starptautiskie instrumenti. Abās nozarēs saskaņā ar Parīzes nolīgumā uzņemtajām starptautiskajām saistībām rīkoties visas tautsaimniecības mērogā Eiropas Savienībai vajadzētu ES ETS satvarā turpināt regulēt vismaz ES iekšzemes aviācijas emisijas un ES ETS iekļaut vismaz ES iekšējo jūras transportu. Attiecībā uz aviāciju Komisija ierosinās samazināt kvotu bezmaksas iedales apjomu, kas šajā nozarē palielinās oglekļa cenas signāla iedarbīgumu, taču vienlaikus tiks ņemti vērā arī citi rīcībpolitiskie pasākumi, piemēram, enerģijas nodokļi un ReFuelEU iniciatīvas. Jūras transporta un aviācijas jomā būtu vēlama starptautiska sadarbība. Iedarbīgu rīcību šajā ziņā vajadzētu veicināt starptautiskajiem instrumentiem, par kuriem panākta vienošanās vai vēl notiek sarunas Starptautiskajā Jūrniecības organizācijā (SJO) un Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (ICAO) un no kuriem kā piemēru var minēt Starptautiskās aviācijas radīto oglekļa emisiju izlīdzināšanas un samazināšanas shēmu (CORSIA). Komisija ņems vērā pasaules līmenī panākto progresu un aviācijas un jūrniecības jomā no jauna politiski apsvērs ES ETS, nodokļu un degvielas rīcībpolitiku starptautiskos aspektus, lai nodrošinātu pakāpenisku dekarbonizāciju attiecībā uz visiem ar ES saistītajiem degvielas izmantojuma veidiem transporta nozarē, tiecoties ES ETS iekļaut starptautiskās emisijas no aviācijas un kuģniecības. Lauksaimniecības, zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības sektors Ierosinātajā ES 2030. gada siltumnīcefekta gāzu mērķrādītājā tiks pilnībā integrētas zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības sektora emisijas un piesaistījumi, par kuriem ziņots UNFCCC inventarizācijas pārskatā. Tas būs sākumpunkts, kas iezīmēs ceļu uz klimatneitralitāti periodā no 2030. līdz 2050. gadam, un tas ļaus pilnībā saskaņoti monitorēt progresu virzībā uz nulles līmeņa siltumnīcefekta gāzu emisijām, kas panākamas līdz 2050. gadam. Kopīgo centienu regulā un ES ETS ir jānosprauž atbilstoši mērķrādītāji, ar kuriem tiks nodrošināts, ka kopumā tiek sasniegts vismaz visas tautsaimniecības mērogā 2030. gadam nospraustais siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas mērķrādītājs — 55 %. Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības regulā pašlaik noteikts, ka ES dalībvalstīm ir jāsaglabā dabiskie oglekļa piesaistītāji, ko nodrošina līdzšinējā zemes izmantošanas prakse. Regula aptver gan mežsaimniecības, gan lauksaimniecības nozares darbības. Laika gaitā sektoram būtu jādara vēl vairāk. Ir jāaptur un jāapvērš pašreizējā tendence, ka zeme kļūst par aizvien mazāku oglekļa piesaistītāju. Biodaudzveidības stratēģija, stratēģija “No lauka līdz galdam”, gaidāmā Meža stratēģija, ES Dabas atjaunošanas plāns un jaunā Adaptācijas stratēģija ieviesīs spēcīgas rīcībpolitikas, kuras aizsargās un uzlabos dabiskos piesaistītājus un ES mežu noturību pret klimata pārmaiņām, atjaunos degradētu zemi, ekosistēmas un mitrājus un veicinās bioekonomiku, arī ilgtspējīgi iegūtu koksnes produktu izmantošanu, pilnībā ievērojot biodaudzveidību veicinošus ekoloģiskos principus. Sektoram būs jānodrošina pārtika, barība un materiāli aizvien lielākam pasaules iedzīvotāju skaitam klimatneitrālā ekonomikā. Pastāv spēcīga sinerģija un kompromisi ar biodaudzveidības aspektiem. Vajadzētu censties enerģijas ražošanā vairāk izmantot ilgtspējīgi iegūtu biomasu un līdz minimumam samazināt veselu koku un pārtikas un dzīvnieku barības kultūraugu izmantošanu. Šajā sakarā ir jāizskata un vajadzības gadījumā jāpārskata Atjaunojamo energoresursu direktīvā noteiktie biomasas ilgtspējas kritēriji, kurus izmanto arī ES ETS; tas jādara pēc tam, kad būs pabeigts pašreiz notiekošais Komisijas novērtējums par biomasas piedāvājumu un pieprasījumu un ar to saistīto ilgtspēju ES un pasaulē. Ar biomasu saistītie aspekti būs jāizvērtē saskanīgi ar citām kurināmā/degvielas iniciatīvām, piemēram, Atjaunojamo energoresursu direktīvu, Degvielas kvalitātes direktīvu un gaidāmajām iniciatīvām, ar kurām tiks veicinātas ilgtspējīgas aviācijas un jūras degvielas. Degvielu rīcībpolitika, kas ir saskanīga ar vispārējo klimata un enerģētikas rīcībpolitiku, būs būtiska tām nozarēm, kurās emisijas samazināt ir grūti, neatkarīgi no tā, vai tā ir biogāzes un biodegvielu vai ūdeņraža vai e-degvielu ražošana. CO2 daudzums, ko zemes izmantošana, zemes izmantošanas maiņa un mežsaimniecība pašlaik piesaista biomasā vai augsnes oglekļa formā, ir lielāks par daudzumu, ko tā emitē atmosfērā. Šis piesaistītājs ir jāsaglabā un pat jāuzlabo, lai ar oglekļa dioksīda piesaistījumiem kompensētu visas ekonomikā atlikušās emisijas un līdz 2050. gadam SEG neto emisijas sasniegtu nulles līmeni. Stimulus panākt piesaistījumus pašā zemes izmantošanas sektorā varētu stiprināt ar lielāku elastību starp Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības regulu un Kopīgo centienu regulu. Ņemot vērā atšķirīgo situāciju dalībvalstīs, vēriena kāpināšana zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības nozarē, kas nozīmētu pašreizējo prasību palielināšanu, ir rūpīgi jāizvērtē. Būtu lietderīgi veikt sīku analīzi un izstrādāt rīcībpolitikas, ar ko tiks īstenotas biodaudzveidības un mežsaimniecības stratēģijas, kuras principā virzīs dažas no papildu darbībām, kas šajā nozarē samazinās emisijas. Komisija šos variantus apdomās, kad tā nākamgad nāks klajā ar leģislatīvā akta priekšlikumu par Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības regulas un Kopīgo centienu regulas atjaunināšanu. Reālu piesaistījumu panākšanai ir jāizstrādā tieši stimuli individuāliem lauksaimniekiem un meža apsaimniekotājiem, lai tie savā zemē un mežos uzkrātu vairāk oglekļa. Pašlaik tas lielā mērā ir atkarīgs no dalībvalstu rīcības, bet periodā līdz 2030. gadam būtu arvien vairāk jāizvērš oglekļsaistīgā lauksaimniecība un oglekļa piesaistījumu sertifikācija. Vēl viens solis piesaistījumu vairošanai varētu būt lauksaimniecības radīto citu siltumnīcefekta gāzu (ne CO2) emisiju integrēšana zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības sektorā un tāda jauna regulēta sektora izveide, kas aptvertu lauksaimniecību, mežsaimniecību un zemes izmantošanu. Šādai nozarei būtu potenciāls līdz aptuveni 2035. gadam izmaksefektīvi kļūt klimatneitrālai un pēc tam ģenerēt vairāk siltumnīcefekta gāzu emisiju piesaistījumu nekā emisiju. Tam būtu vajadzīga jauna rīcībpolitiska pieeja, ar kuru i) nacionālā un apakšnozaru līmenī tiktu izvirzīti mērķrādītāji un etaloni, ii) visā ES tiktu radīta elastība, kas nodrošinātu izmaksefektīvus stimulus, un tiktu mobilizēti nepieciešamie finanšu resursi, kā arī iii) tiktu attīstīta oglekļa piesaistījumu sertifikācija. Šādus jaunus darījumdarbības modeļus demonstrēs un veicinās Klimata pakta satvarā īstenotā ES oglekļsaistīgās lauksaimniecības iniciatīva. Laika gaitā Komisija ir pārliecinājusies, ka būtu lietderīgi izveidot lauksaimniecības, mežsaimniecības un zemes izmantošanas sektoru, kam būtu pašam savs rīcībpolitiskais satvars, kurš aptvertu visas šo nozaru radītās emisijas un piesaistījumus un kurš tai palīdzētu kļūt par pirmo nozari, kas panākusi, ka siltumnīcefekta gāzu neto emisijas sasniedz nulli. Pēc tam šī nozare ģenerētu oglekļa piesaistījumus, kuri kompensētu atlikušās emisijas no citām nozarēm, un to stimulētu stabila oglekļa piesaistījumu sertifikācijas sistēma. Kopīgo centienu regula Ja ievērojamai daļai no pašreizējām Kopīgo centienu regulas nozarēm piemēros emisijas kvotu tirdzniecību un ja lauksaimniecības emisijas, kas nav CO2 emisijas, eventuāli tiks iekļautas zemes izmantošanas nozarē, tas atsauksies uz šo regulu. Izvērtējot emisijas kvotu tirdzniecības paplašināšanu un tās attiecināšanu uz visiem fosilā kurināmā izmantojuma veidiem, Komisija apsvērs dažādus variantus. No vienas puses, ja tiktu saglabāta regulas darbības joma, kas starp ES ETS un Kopīgo centienu regulas aptvertajām nozarēm radītu pārklāšanos, tas dalībvalstis stimulētu veikt papildu pasākumus, kas nostiprinātu regulatīvo satvaru tādos sektoros kā ēkas un autotransports. No otras puses, ja darbības joma tiktu sašaurināta un ja notiktu pilnīga pāreja uz ES ETS un tiktu aptvertas visas emisijas no fosilā kurināmā sadedzināšanas, tad regula pārsvarā aptvertu emisijas, kas nav CO2 emisijas. Ja lauksaimniecības emisijas, kas nav CO2 emisijas, tiktu pārvirzītas uz lauksaimniecības un zemes izmantošanas nozari, regulas loma un nolūks samazinātos vēl vairāk. Ja visus pārējos regulas mērķus pienācīgi aptvertu citi likumdošanas instrumenti, tad nākotnē regulu varētu pat pilnībā atcelt. Ņemot vērā vajadzību gādāt, ka dalībvalstīm joprojām ir spēcīgi stimuli un pārskatatbildība, kas nodrošinātu rīcību nacionālā līmenī, Komisija plāno izmantot iespēju gaidāmajā emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas un Kopīgo centienu regulas izskatīšanai veltītajā ietekmes novērtējumā sīkāk apspriesties ar sabiedrību par Kopīgo centienu regulas un ar to saistītās Pārvaldības regulas lomu. Tajā pašā laikā dalībvalstu spējas samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas nav vienādas. Par spēcīgu dzinuli panākt pārmaiņas varētu kalpot ES budžets kopā ar Next Generation EU paketi; tie varētu arī palīdzēt piesaistīt ilgtspējīgas privātās un publiskās investīcijas, taču resursi jāapgūst pārdomāti. Lai nodrošinātu, ka pārkārtošanās norit taisnīgi, joprojām būs ļoti svarīgi risināt jautājumus, kas skar centienu sadalījumu starp dalībvalstīm. Atjaunīgo energoresursu rīcībpolitikas Atjaunīgajiem energoresursiem ir būtiska loma tajā, lai tiktu īstenots Eiropas zaļais kurss un līdz 2050. gadam tiktu panākta klimatneitralitāte.

Pēc veiktā novērtējuma ir skaidrs, ka ES jau līdz 2030. gadam no pašreizējās energosistēmas ir jāpāriet uz tādu integrētu energosistēmu, kura lielā mērā balstās uz atjaunīgajiem energoresursiem. Aprēķināts, ka 55 % siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājuma mērķrādītājs, ko plānots sasniegt ar pastiprinātām rīcībpolitikām un ES ETS paplašināšanu, nozīmēs, ka atjaunīgo energoresursu īpatsvars sasniegs aptuveni 38,5 %. Lai atjaunīgie energoresursi palīdzētu sasniegt vērienīgākas klimatiskās ieceres un tie veicinātu Savienības līderību atjaunīgo energoresursu tehnoloģiju jomā, to apguve jāizvērš plašākā mērogā. Ja tiktu noteikts lielāks atjaunīgo energoresursu mērķrādītājs, tas sniegtu nepieciešamo paredzamību un pārliecību investoriem, kas palīdzētu atjaunīgo energoresursu apguvi visos sektoros izvērst vēl lielākos apmēros. Lai pārietu uz klimatneitralitāti, ir vajadzīga konkurētspējīga, droša un ilgtspējīga energosistēma un stabils iekšējā tirgus satvars. Esošajā satvarā un nesenajās energosistēmas integrācijai, ūdeņradim un akumulatoriem veltītajās ES stratēģijās ir izklāstīti svarīgi veicinošie nosacījumi atjaunīgās enerģijas nesēju plašākai ieviešanai. Lai turpinātu iesākto, tiks nostiprināti relevantie tiesību akti, un tos atbalstīs gaidāmās Komisijas iniciatīvas, piemēram, Renovācijas viļņa iniciatīva, atkrastes enerģijas stratēģija, alternatīvu aviācijas un jūrniecības degvielu iniciatīva, kā arī ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģija. ES rīcības galvenie virzieni būs šādi: izmaksefektīvi plānot un attīstīt atjaunīgās enerģijas tehnoloģijas, likvidēt tirgus šķēršļus un pienācīgi stimulēt pieprasījumu pēc atjaunīgās enerģijas, jo īpaši tādās tiešā lietojuma nozarēs kā siltumapgāde un aukstumapgāde vai transports, un to varētu panākt ar elektrifikāciju vai ar tādu atjaunīgu un mazoglekļa degvielu palīdzību kā modernas biodegvielas vai citas ilgtspējīgas alternatīvas degvielas. Komisija apsvērs spēju veidošanas shēmas, kas palīdzētu izveidot ES finansētas, iedzīvotāju virzītas atjaunīgās enerģijas kopienas un pašpatēriņa modeļus, kuri veicinātu patērētāju pievēršanos decentralizētām atjaunīgās enerģijas tehnoloģijām un ļautu tās izstrādāt ātrāk. Iespējams, joprojām būs jāatbalsta atjaunīgās enerģijas korporatīvā ieguve un jānosaka minimālie obligātā zaļā publiskā iepirkuma kritēriji un mērķrādītāji, kas piemērojami attiecībā uz atjaunīgo enerģiju. Konkrētāk, siltumapgādes un aukstumapgādes sektorā, kurā dominē fosilais kurināmais, Komisija plāno novērtēt pašreizējā indikatīvā siltumapgādes un aukstumapgādes mērķrādītāja (arī centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes mērķrādītāja) būtību un līmeni, kā arī nepieciešamos pasākumus un aprēķinu sistēmu, ar ko varētu vēl vairāk racionalizēt atjaunīgās enerģijas un mazoglekļa risinājumus, arī elektroenerģijas izmantojumu, ēkās un rūpniecībā. Kas attiecas uz transportu, ietekmes novērtējums rāda, ka elektrifikācija neapšaubāmi ir svarīgs līdzeklis ceļā uz dekarbonizāciju. Tomēr daži transporta sektori, piemēram, aviācija un jūras transports, ir ļoti atkarīgi no augsta enerģijas blīvuma degvielām. Līdztekus šajos sektoros ierosinātajām ilgtspējīgu alternatīvo degvielu iniciatīvām, piemēram, ReFuelEU Aviation un FuelEU Maritime, Komisija ierosinās atjaunināt Atjaunojamo energoresursu direktīvā izklāstīto metodiku, lai tā veicinātu atjaunīgu un mazoglekļa degvielu izmantojumu transporta nozarē atbilstoši to sniegumam siltumnīcefekta gāzu emisiju ziņā. Turklāt vēl vairāk izvērst atjaunīgo energoresursu apguvi palīdzētu arī visaptveroša terminoloģija, kas aptvertu visas atjaunīgās un mazoglekļa degvielas, un šādu degvielu Eiropas sertifikācijas sistēma, kuras pamatā būtu siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījums visā aprites ciklā un ilgtspējas kritēriji, kā arī esošie noteikumi, piemēram, Atjaunojamo energoresursu direktīvā. Lai plaši izvērstu atjaunīgo energoresursu apguvi, ir vajadzīga arī attiecīga infrastruktūra. Ir vajadzīga holistiska pieeja liela un vietēja mēroga infrastruktūras plānošanai un aizsardzībai, kā arī kritiskās infrastruktūras noturības uzlabošanai, un tā kalpos par vaduguni gaidāmajā TEN-E un TEN-T regulu, kā arī Alternatīvo degvielu infrastruktūras direktīvas pārskatīšanā. Būtu jāpopularizē modernas zemas temperatūras centralizētās siltumapgādes sistēmas, jo tās vietējo pieprasījumu var sasaistīt ar atjaunīgās enerģijas un atlikumenerģijas avotiem, kā arī ar visu elektrotīklu un gāzes tīklu; tas palīdzēs optimizēt piedāvājumu un pieprasījumu energonesēju līmenī. Energoefektivitātes rīcībpolitikas ES ir izveidojusi visaptverošu satvaru, kas aptver plašu energoefektivitātes pasākumu klāstu dažādās nozarēs. Ir stingri jāpastāv uz spēkā esošo energoefektivitātes tiesību aktu izpildi, taču palielinātā klimata mērķrādītāja sasniegšanai ar to vien nepietiks. Ietekmes novērtējums rāda, ka energoefektivitātes uzlabojumu vēriens ievērojami jākāpina, proti, par aptuveni 36 % enerģijas galapatēriņa izteiksmē . Lai sasniegtu vērienīgāku energoefektivitātes mērķrādītāju un labotu to, ka nacionālajos enerģētikas un klimata plānos paredzētais devums energoefektivitātes uzlabošanā kolektīvā līmenī nav pietiekams, būs jāstrādā dažādos virzienos, par pamatu galvenokārt izmantojot Eiropas zaļajā kursā attiecībā uz 2021. gada jūniju jau izziņotās leģislatīvās rīcībpolitikas iniciatīvas. Tāpēc šajās iniciatīvās tiks apzināti skaidri rīcībpolitiskie risinājumi, kā arī precīzs jauno mērķrādītāju līmenis. Tomēr šim paziņojumam pievienotajā analīzē jau norādīts, ka lielākajai daļai ietaupījumu jānāk no ēkām. Tāpēc ar gaidāmo Renovācijas viļņa iniciatīvu tiks uzsāktas vairākas darbības, kuras palīdzēs renovēt pamatīgāk un vairāk gan individuālu ēku, gan apkaimes līmenī, notiks pāreja uz atjaunīgo energoresursu siltumapgādes risinājumiem, tiks izplatīti visefektīvākie produkti un ierīces, tiks ieviestas viedās sistēmas un ar ēkām saistīta infrastruktūra e-transportlīdzekļu uzlādei, kā arī tiks uzlabotas ēku norobežojošās konstrukcijas (izolācija un logi). Darbības tiks veiktas ne tikai, lai panāktu sekmīgāku Ēku energoefektivitātes direktīvas izpildi, bet arī lai apzinātu vajadzību pēc mērķorientētas pārskatīšanas. Nolūkā nodrošināt pienācīgu ēku fonda uzlabošanas minimālo tempu tiks arī apsvērta iespēja noteikt obligātās prasības, kuras būs piemērojamas ēkām ar sliktākajiem rādītājiem, kā arī pakāpeniski noteikt stingrākas minimālās energosnieguma prasības. Balstoties uz esošo satvaru un ilgtermiņa renovācijas stratēģijām, tiks apzināti vēl citi pasākumi, kuri palīdzēs novērst galvenos šķēršļus, kas kavē ēku renovāciju, un pastiprināt faktorus, kuri veicinātu ātrāku un pamatīgāku renovāciju. Renovācijas viļņa iniciatīva pievērsīsies elementiem, bez kuriem nav iespējams sasniegt un noturēt augstus renovācijas rādītājus, un tā arī nostiprinās regulējumu. Tajā būs paredzēti piemēroti finanšu instrumenti, kuri, piemēram, sekmēs riska mazināšanu un stimulēs faktisko enerģijas ietaupījumu mērījumus, un citi veicinoši pasākumi, piemēram, tādi, kas veicinās vajadzīgo prasmju apguvi. 2030., 2040. un 2050. gadam tiks nosprausti indikatīvi atskaites punkti un izmērāmi progresa indikatori. Lai sasniegtu vērienīgāku energoefektivitātes mērķrādītāju, ar būvniecības nozares devumu vien nepietiks un pūliņi būs jāpieliek arī citās nozarēs. 2021. gada pirmajā pusē tiks pārskatītas spēkā esošās energoefektivitātes prasības un produktu standarti. Turklāt gaidāmajā ilgtspējīgiem produktiem veltītajā leģislatīvajā iniciatīvā, kura tika izziņota Aprites ekonomikas rīcības plānā , tiks apsvērta iespēja paplašināt ekodizaina pieeju un to attiecināt uz vēl citām produktu kategorijām. Vērienīgākas ieceres arī nozīmē, ka energoefektivitāte būs jāveicina visās energosistēmas jomās, kur vien tas ir izmaksefektīvi, kā arī visās relevantajās nozarēs, kurās darbība ietekmē enerģijas pieprasījumu, piemēram, transporta un lauksaimniecības nozarē. Šajā sakarā Komisija 2021. gada pirmajā ceturksnī nāks klajā ar īpaši izstrādātām vadlīnijām. Ņemot vērā, ka informācijas un sakaru tehnoloģiju (IST) nozares patēriņš veido 5–9 % no pasaulē patērētās elektroenerģijas un rada vairāk nekā 2 % no pasaules siltumnīcefekta gāzu emisijām, ES Digitālajā stratēģijā pausta apņemšanās līdz 2030. gadam datu centrus padarīt klimatneitrālus un laikā no 2021. līdz 2022. gadam veikt attiecīgus pasākumus. Autotransporta līdzekļiem piemērojamie CO2 standarti Autotransporta nozarē CO2 un transportlīdzekļu standarti ir izrādījušies iedarbīgs rīcībpolitikas rīks. Līdztekus autotransporta iekļaušanai emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā degvielas piegādātāja līmenī un autoceļu nodevu noteikšanai saskaņā ar pašlaik notiekošo Eurovignette direktīvas pārskatīšanu tikai stingri CO2 emisijas standarti nodrošina, ka tirgū tiek piedāvāti mūsdienīgi un inovatīvi tīrie transportlīdzekļi, tajā skaitā transportlīdzekļi ar ievērojami samazinātu degvielas patēriņu un ar akumulatoru vai degvielas elementu darbināmi transportlīdzekļi (elektrotransportlīdzekļi, kuri vispār nerada izpūtēja emisijas). Tāpēc līdz 2021. gada jūnijam Komisija izskatīs un nostiprinās vieglo automobiļu un furgonu CO2 standartus, kuri piemērojami no 2030. gada. Šajā darbā jākoncentrējas uz perspektīvu pēc 2030. gada. Ietekmes novērtējumā norādīts: lai līdz 2050. gadam sasniegtu vispārējo klimatneitralitātes mērķrādītāju, gandrīz visiem ekspluatācijā esošajiem automobiļiem līdz tam laikam vajadzēs būt bezemisiju transportlīdzekļiem. Nolūkā atbalstīt šo pārkārtošanos jānodrošina, ka tiek ierīkota pienācīga šādu transportlīdzekļu uzlādes un uzpildes infrastruktūra. Šajā sakarā svarīga iniciatīva ir gaidāmā Alternatīvo degvielu infrastruktūras direktīvas pārskatīšana. Jaunu automobiļu tehnoloģiju izstrāde un testēšana aizņem daudz laika, bet automobiļi uz ceļiem tiek ekspluatēti 10 līdz 15 gadus. Turpmākajos mēnešos Komisija izvērtēs, kas šai nozarei praksē vajadzīgs, lai tā palīdzētu līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti, un kurā brīdī būtu jāpārtrauc ar iekšdedzes dzinēju darbināmu transportlīdzekļu laišana tirgū. Klimatrīcības aspektu integrēšana visās rīcībpolitikās Lai palīdzētu īstenot principu “nekaitēt” un pāreju uz klimatneitralitāti, ir ieviestas vai tiek pārorientētas vēl daudzas citas ES rīcībpolitikas. Klimata rīcībpolitikas mērķu integrēšana citās ES rīcībpolitikās ir svarīgs veicinošais faktors, un tā ļaus īstenot iekļaujošu pārveidi, kas balstīta uz taisnīgu pārkārtošanos.

Ilgtspējīgas investīcijas veicinās Ilgtspējīgas Eiropas investīciju plāns. Paātrināt pārkārtošanos ogļu, kūdras un degslānekļa ieguves un oglekļietilpīgu darbību reģionos palīdzēs Taisnīgas pārkārtošanās fonds (Taisnīgas pārkārtošanās mehānisma pirmais pīlārs). Privātās investīcijas piesaistīs programma InvestEU; ir ierosināts vismaz 30 % no tās kopējā finansējuma izmantot tiešam klimata mērķu atbalstam. Energosistēmas pārkārtojumus dalībvalstīs ar zemākiem ienākumiem atbalstīs Modernizācijas fonds. Papildu investīcijas energoefektivitātē, atjaunīgajos energoresursos, inovācijā un pētniecībā atbalstīs Eiropas Reģionālās attīstības fonds un Kohēzijas fonds. Darbinieku kvalifikācijas celšanai un pārkvalifikācijai visaptverošu atbalstu sniegs Eiropas Sociālais fonds Plus. Turklāt 2021. gada maijā Komisija iesniegs priekšlikumu par rīcības plānu, kā īstenot Eiropas sociālo tiesību pīlāru, kurš palīdzēs nodrošināt, ka pārkārtošanās norit pret visiem taisnīgi un ka visiem ir piekļuve apmācībai un pamatpakalpojumiem, tostarp enerģijai, mobilitātei un mājoklim. Īpaša uzmanība tam, lai veicinātu ilgtspēju attālos lauku apvidos mītošo iedzīvotāju vidū, tiks pievērsta Komisijas ilgtermiņa redzējumā par lauku apvidiem, ko plānots publiskot nākamgad. Klimata mērķu sasniegšanai būs atvēlēti vismaz 35 % jaunās pētniecības un inovācijas pamatprogrammas “Apvārsnis Eiropa” līdzekļu, turklāt šajā programmā ir izveidota īpaša klimata, enerģētikas un mobilitātes kopa. Revolucionāru tehnoloģiju demonstrēšanu komerciālā mērogā enerģētikas un rūpniecības nozarēs atbalstīs Inovāciju fonds. Par privāto investīciju lielāku ievirzi uz zaļo atveseļošanos un ilgtspējīgām saimnieciskajām darbībām gādās Atjauninātā ilgtspējīga finansējuma stratēģija un tajā paredzētās leģislatīvās un neleģislatīvās iniciatīvas. Kritiski svarīga loma investīciju tuvināšanā reālās ekonomikas vajadzībām, kuras balstītas uz planētas un sabiedrības labumu, būs tādām iniciatīvām kā ES ilgtspējīga finansējuma taksonomija, ES zaļo obligāciju standarts un klimata etaloni. Lai panāktu klimatneitralitāti, viens no galvenajiem mērķiem gaidāmajā Ilgtspējīgas un viedas mobilitātes stratēģijā būs līdz 2050. gadam par 90 % samazināt kopējās transporta emisijas salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni, vienlaikus gādājot par nozares atveseļošanu. Eiropai sākot pāreju uz klimatneitralitāti un digitālo līderību, par pārmaiņu virzītāju jākļūst rūpniecībai, un vienlaikus jāliek lietā vienotā tirgus ietekme, lai noteiktu globālus standartus. Gan Eiropas industriālā stratēģija , gan ES Aprites ekonomikas rīcības plāns rāda, ka ES rūpniecības modernizācijai, kura sekmēs siltumnīcefekta gāzu emisiju samazinājumus, būs vajadzīga lielāka resursefektivitāte un aprites ekonomika. Svarīga būs droša akumulatoru piegāde Eiropas Akumulatoru alianses satvarā, kā paredzēts stratēģiskajā rīcības plānā attiecībā uz akumulatoriem, jo akumulatori ļaus integrēt arvien lielāku atjaunīgās enerģijas apjomu, kas ir svarīgi ES energosistēmas dekarbonizācijai, un tie paātrinās pāreju uz elektriskajiem transportlīdzekļiem, kas savukārt ir svarīgi transporta nozares dekarbonizācijai. Variantus, kā risināt problēmas ar piesārņojumu no lielām rūpnieciskām iekārtām, lai tiktu panākta pilnīga atbilstība klimata, enerģētikas, kā arī aprites ekonomikas rīcībpolitikām, aplūkos gaidāmais Gaisa, ūdens un augsnes nulles piesārņojuma rīcības plāns. Digitālās tehnoloģijas, kas varētu palīdzēt panākt klimatneitralitāti visos ES ekonomikas sektoros, atbalstīs ES Digitālā stratēģija, kura arī palīdzēs zaļināt pašu IST nozari. Laba izdevība novirzīt vairāk resursu, lai ilgtspējīgā veidā samazinātu emisijas lauksaimniecības nozarē, būs KLP stratēģiskie plāni, kas jāizstrādā dalībvalstīm; tie arī vienlaikus uzlabos nozares ekonomisko un vidisko ilgtspēju un noturību. Vērienīgākas ES klimatadaptācijas stratēģijas sagatavošana būs svarīga visām nozarēm, jo, neraugoties uz mitigācijas centieniem, klimata pārmaiņas turpinās radīt arvien lielāku spriedzi Eiropas ekonomiskajā un sociālajā struktūrā. Savukārt gan mitigācijas, gan adaptācijas pasākumos noderēs arvien labākas monitoringa iespējas, ko piedāvā ES kosmosa programmas, piemēram, Copernicus. Kopumā vērienīgākas ieceres 2030. gadam un pāreja uz klimatneitralitāti, kā arī atgūšanās no Covid-19 krīzes būs gan sarežģīts uzdevums, gan izdevība veidot labāku nākotni visiem. Dalībvalstīm būs pieejams tehniskā atbalsta instruments, kas nodrošinās individualizētas ekspertu konsultācijas ilgtspējīgu un izaugsmi veicinošu reformu sagatavošanai. Līdztekus valdības rīcībpolitikām un regulējumam zināma loma jāuzņemas arī iedzīvotājiem, kopienām un organizācijām. Reģioni un pilsētas ir galvenie centri, kur tiek ieviesti transformatīvi un ilgtspējīgi risinājumi, un, izmantojot tādas kustības kā Pilsētas mēru pakts, tie rāda virzienu, kādā turpmāk vajadzētu virzīties. Šajā sakarā Komisija sāks Klimata pakta iniciatīvu, kas ikvienam dos iespēju paust viedokli un piedalīties jaunas klimatrīcības izstrādē, dalīties informācijā, sākt vietēja līmeņa pasākumus un demonstrēt risinājumus, kam citi varētu sekot. Starptautiskā dimensija Tā kā ES ir attīstīta ekonomika un tā ir pierādījusi spēju sekmīgi īstenot vērienīgu klimata rīcībpolitiku, tai ir ne tikai iespēja, bet arī morāls pienākums (gan starptautiskajās sarunās par klimatu, gan ārpus tām) panākt izmaiņas globālajās siltumnīcefekta gāzu emisiju tendencēs un kāpināt resursefektivitāti. Fakts, ka ES savu ieceru vērienu palielinās, lai nākamo desmit gadu laikā panāktu 55 % samazinājumu, nozīmē, ka divkāršosies ES nacionāli noteiktā devuma vērienīgums, un tas uzdos toni 2021. gadā plānotajām ANO sarunām par klimata pārmaiņām, tādējādi nostiprinot ES vadošo pozīciju pasaulē. Komisija aicina Eiropas Parlamentu un Padomi to uzskatīt par ES jauno devumu Parīzes nolīguma īstenošanā. To līdz gada beigām vajadzētu iesniegt UNFCCC kā atjaunināto ES nacionāli noteikto devumu. Tas dotu agrīnu impulsu ANO darbiem, kas tiek veikti, gatavojoties nākamajai Parīzes nolīguma pušu sanāksmei 2021. gada beigās, kā arī ANO rīcības desmitgadei (2030. gada programma). Ja ES palielinātu 2030. gada mērķrādītāju un tādējādi kāpinātu savu vērienu Parīzes nolīguma satvarā, tas pārējai pasaulei kalpotu par pozitīvu piemēru, kā klimata pārmaiņu problēmu var sekmīgi risināt, vienlaikus veidojot mūsdienīgu un konkurētspējīgu ekonomiku un pārticīgu, iekļaujošu un noturīgu sabiedrību. Tas arī dotu impulsu nākamgad plānotajām daudzpusējām diskusijām G7 un G20 satvarā, kuras attiecīgi vadīs Apvienotā Karaliste un Itālija. Trešo valstu centienus izvirzīt vērienīgākas klimatiskās ieceres ES varēs atbalstīt ar ārējās palīdzības instrumentiem. ES būtu jāturpina rādīt piemēru, taču tai arī jāizmanto sava ietekme, lai, ņemot vērā mainīgo ģeopolitisko un ģeoekonomisko realitāti, veicinātu globālas pārmaiņas ekonomiskajos stimulos un tādējādi atbalstītu pāreju uz mazoglekļa ekonomiku. ES turpinās veicināt daudzpusēju, uz noteikumiem balstītu sadarbību, tam izmantojot zaļo, klimata un enerģētikas diplomātiju un it visus ārpolitikas instrumentus, nolūkā palielināt partneru, jo īpaši lielāko un augošo emitētāju, ieceru vērienu un paātrināt globālo pāreju uz klimatneitralitāti. Tas nozīmē, ka jāliek lietā ES stratēģiskās partnerības, ārējais finansējums, tirdzniecība un citas sadarbības platformas, kā arī ar tirdzniecības palīdzību jāsekmē plašāks starptautisko vidisko standartu un tīro tehnoloģiju izmantojums. Nozīmīga loma jāuzņemas privātajam sektoram, un šajā ziņā ļoti svarīga būs ES līderība ilgtspējīga finansējuma jomā; te kā rīks noderēs ES taksonomija, kura investoriem palīdzēs pārejā uz noturīgu un resursefektīvu mazoglekļa ekonomiku, kā arī kopā ar ES starptautiskajiem partneriem — starptautiskā ilgtspējīga finansējuma platforma. Attiecībā uz jaunām ilgtspējīgām tehnoloģijām, piemēram, atjaunīgo ūdeņradi, progresīvām saules un vēja enerģijas tehnoloģijām, akumulatoriem un oglekļa uztveršanas tehnoloģijām, kā arī attiecībā uz šīm tehnoloģijām kritiski svarīgiem izejmateriāliem, piemēram, retzemju elementiem, ES centīsies veidot savstarpēji izdevīgas alianses un nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus starptautiskajā arēnā. Tā kā ES veido pasaulē lielāko tirdzniecības bloku, tai šajā ziņā paveras teicamas izdevības. Tajā pašā laikā, lai pasaulē sekmīgi iegrožotu klimata pārmaiņas un sasniegtu ANO ilgtspējīgas attīstības mērķus, ir jāpanāk, ka visas valstis, jo īpaši G20 valstis, rīkojas daudz vērienīgāk, lai novērstu katastrofālas sekas. Ja mūsu partneri nepalielinās savas rīcības vērienu tā, lai tas būtu līdzvērtīgs ES klimatrīcības vērienam, Komisija kā alternatīvu pašlaik īstenotajiem oglekļa emisiju pārvirzes riska novēršanas pasākumiem ierosinās dažās nozarēs ieviest oglekļa ievedkorekcijas mehānismu, kurš minēto risku mazinās. Tāpēc Komisija izskata iespējas izveidot iedarbīgu oglekļa ievedkorekcijas mehānismu, kas būtu saskanīgs ar Pasaules Tirdzniecības organizācijas noteikumiem. 5.Secinājumi un nākamie soļi