[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 27.6.2007 COM(2007) 360 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par attīstību piena produktu un ar tiem konkurējošu produktu tirgū KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par attīstību piena produktu un ar tiem konkurējošu produktu tirgū IEVADS Padomes Regulas (EEK) Nr. 1898/87 par to apzīmējumu aizsardzību, kurus izmanto piena un piena produktu tirdzniecībā[1] 4. panta 3. punktā noteikts, ka katru gadu līdz 1. oktobrim dalībvalstis ziņo Komisijai par attīstību piena produktu un ar tiem konkurējošu produktu tirgū. Komisijai līdz nākamā gada 1. martam jāziņo Padomei. Tomēr šie paziņojumi Komisijai gadiem nav iesūtīti, un šā iemesla dēļ Komisija Padomei nav iesniegusi nevienu ziņojumu. 2006. gadā Komisija atkārtoti lūdza dalībvalstīm dot ieguldījumu šajā ziņojumā, taču tikai 10 dalībvalstis iesniedza informāciju, vairums no tām – pēc 4. panta 3. punktā noteiktā termiņa, respektīvi, pēc 1. oktobra. Neviena dalībvalsts nevarēja iesniegt tirgus statistikas datus par pienu un piena produktiem un ar tiem konkurējošiem produktiem, bet attiecībā uz citu informāciju dalībvalstis uzskata, ka diezgan bieži daži apzīmējumi patiesi var maldināt patērētājus. Mazumtirdzniecības veikalos piena produkti un ar tiem konkurējošie produkti bieži vien novietoti vienā plauktā, ir izmantots līdzīgs iepakojums un konkurējošais produkts patērētāju var maldināt, ja nav skaidri norādīts, ka tā ir piena produktu alternatīva. Šajā ziņojumā ir informācija par piena produktu tirgiem. Dalībvalstīs ir atšķirīga situācija, jo tajās ražo atšķirīgus piena produktus, vai arī tajās priekšroku dod īpašiem dzeramā piena veidiem. Faktiski nav pieejami dati par konkurējošajiem produktiem, bet var secināt, ka šo produktu ietekme ir neliela. Taču, tā kā šo produktu cena ir zemāka, tirgū tie iegūst priekšrocības. Ir pamats uzskatīt, ka ražotāji konkurējošos produktus marķē korekti, bet mazumtirdzniecības pārstāvji ne vienmēr pietiekami ievēro regulas prasības, tādējādi patērētājs var tikt maldināts. Regulu (EEK) Nr. 1898/87 joprojām var uzskatīt par pamatotu, jo tā nodrošina korektu piena un piena produktu marķējumu un rada vienādus priekšnosacījumus piena produktiem un ar tiem konkurējošajiem produktiem. Taču ikgadēju ziņojumu iesniegšanu vairs nevar uzskatīt par pamatotu. PIENA PRODUKTU TIRGUS ATTĪSTĪBA Ir vērojama tendence, ka mazinās patērētāju interese par piena tauku saturu, ņemot vērā veselības aspektus un jaunus ēšanas paradumus (piemēram, nelielās ģimenēs mājās ēdienus gatavo retāk) un plašāk izmanto piena olbaltumvielas, jo īpaši kā pārtikas produktu sastāvdaļu. Pamatproduktu , piemēram, sviesta un šķidrā piena, patēriņš ir mazinājies, tagad vairāk patērē mūsdienīgākus produktus, kas pielāgoti patērētāju gaumei. Parasta piena vietā tagad bērni dod priekšroku aromatizētam pienam, šī tendence skaidri redzama skolas piena programmā. Parastais piens ir zaudējis pievilcību, taču modē ir pārtikas produkti un dzērieni, kuros ir piena sastāvdaļas: augļu sulu un piena vai piena produktu maisījumi, kapučīno un līdzīgi karsti vai auksti dzērieni tagad ir plaši pieejami un to patēriņš ir liels. Veselības apsvērumu dēļ vairāk piedāvā produktus ar mazāku tauku saturu, taču bieži vien tauku vai cukura saturs dažos pārstrādes produktos, kurus lieto pamatproduktu vietā, ir vismaz tikpat augsts kā „vecajos” pamatproduktos. Piena pamatproduktus var arī aizstāt ar pārtiku, kuras sastāvā ir piena sastāvdaļas, galvenokārt olbaltumvielas. Sūkalu produktus, blakusproduktus, kuru likvidācija agrāk radīja vides problēmas, tagad piedāvā kā „veselīgu pārtiku” vai kā būtisku diētisko produktu sastāvdaļu. 2007. gada sākumā sūkalu tirgus cena bija augstākā jebkad reģistrētā cena. Dzeramā piena attīstība skaidri liecina, ka pieaug patērētāju interese par puskrejotu pienu vai vājpienu, un dažām dalībvalstīm piešķīra atkāpes, kas atļāva tāda dzeramā piena tirdzniecību[2], kura tauku saturs neatbilst parastajām kategorijām (pilnpienam 2,8 – 3,2% agrāk noteiktā 3,5 % minimuma vietā un puskrejotam pienam – 1,0 – 2,5 % agrāko 1,5 līdz 1,8 % vietā). Šādu pienu drīkst ražot un pārdot tikai attiecīgajās dalībvalstīs. 2007. gada februārī Padomei iesniedza priekšlikumu liberalizēt Eiropas Savienībā dzeramā piena tauku saturu, atverot iekšējo tirgu jebkurā dalībvalstī ražotam pienam un piedāvājot patērētājiem lielāku izvēli. Dalībvalstīs ir atšķirīgas dzeramā piena patēriņa tradīcijas. No 25 dalībvalstīs saražotā dzeramā piena daudzuma vairāk nekā 1/3 veido pilnpiens, puskrejots piens veido vairāk nekā 50 %, un vājpiens – 10 %. Tomēr atsevišķu dalībvalstu dati ir ļoti atšķirīgi, dažās dalībvalstīs vājpiena patēriņš ir neliels – mazāk nekā 3 %, bet Dānijā šīs kategorijas piens veido 49 % no dzeramā piena. Dzeramais piens | 100 % | Pilnpiens | 36 % | Puskrejots piens | 54 % | Vājpiens | 10 % | Ziežamajiem taukiem noteica īpašus standartus[3], jo margarīns un maisījumi, kā arī ziežamie piena pārstrādes produkti, kuriem ir zemāks tauku saturs (parasti 40 % vai 60 % tauku) ir alternatīva sviestam (80 vai 82 % tauku). Dati par patēriņu liecina, ka patērētāju izvēli vairāk nosaka tauku saturs, nevis tas, ka produkta nosaukums ir „sviests”. Tomēr nosaukums „sviests” joprojām ir galvenais rādītājs atsaucei par kvalitāti, kā to uzskatāmi liecina tirdzniecības nosaukumi, piemēram, „saldējums ar sviesta garšu”, kura sastāvdaļās sviesta nav, vai „sviesta cepumi”, par kuriem patērētājs nevar droši zināt, vai to pagatavošanā izmantots sviests vai citi tauki. Ir svarīgi piezīmēt, ka Polija ziņoja par sviesta pārdošanas apjomu pieaugumu nedēļās pirms tradicionāliem svētkiem, kamēr parastās dienās daudz izmanto citus taukus. Sviesta izvēli nosaka arī ekonomiska rakstura apsvērumi. Tas attiecas uz lielāko piena produktu daļu, jo turīgākie patērētāji parasti izvēlas garšīgākus un smaržīgākus produktus. Jogurts ir produkts, kas guvis lielus panākums, un tā noiets ievērojami palielinās. Dažus parastus nesaldinātus vai saldinātus pamatproduktus ir aizstājis aromatizēts jogurts vai produkti, kam pievienoti augļi, rieksti vai graudi. Arī fermentēto dzērienu – dažkārt ar probiotiķu piedevām – patēriņš pieaug. „Veselīgās pārtikas” sektorā cena nav galvenais rādītājs, jo produkti, kurus piedāvā kā vieglu un veselīgu pārtiku, ir ievērojami dārgāki nekā produkti, kuri nepretendē uz jaunām īpašībām. Arī siers ir produkts, kas guvis lielus panākumus, un tā ražošana nepārtraukti pieaug. Siers aizvien vairāk ieņem noteiktu vietu patērētāju ēdienkartē, jo arvien paplašinās to ražojumu sortiments, kam ir zems tauku saturs. Jauna sortimenta sieri, sviestmaizēs un salātos izmantojams siers, rīvēts vai pulverveida siers izmantošanai kulinārijā vai pārstrādāts siers arī ir veicinājis patēriņu, kā arī siers kā gaļas produktu alternatīva, jo patērētāju uzticību ir mazinājušas sanitārijas krīzes.Turklāt īsāks nogatavināšanas laiks un lētāku preču zīmju sieri ir veicinājuši to, ka daži siera produkti kļūst pieejamāki arvien lielākam patērētāju skaitam. Norādes par uzturvērtību, piemēram, Apvienotajā Karalistē izmantotās luksoforu krāsas, varētu ietekmēt sieru patēriņu. Daudziem sieriem būs sarkana atzīme, kas nozīmē, ka tiem ir augsts tauku saturs. Tomēr šādās norādēs nav ņemts vērā parasto porciju lielums, bet gan tikai produkta absolūtais tauku saturs. KONKURĒJOŠIE PRODUKTI Gatavojot šo ziņojumu, Komisijas dienesti konstatēja, ka attiecībā uz dažiem produktiem nav ievēroti Regulas (EEK) Nr. 1898/87 noteikumi, jo īpaši tas attiecas uz šādiem apzīmējumiem: - sojas „siers”, - piens ar bišu māšu peru pieniņu (piedāvājums internetā), - piens ar sojas izoflavoniem, - piens ar augu valsts sterīniem. Dažās dalībvalstīs Regulu (EEK) Nr. 1898/87 interpretē atšķirīgi. Dažās dalībvalstīs šādi apzīmējumi nav atļauti, bet citās nekas netiek darīts, lai novērstu šādus nepamatotus apzīmējumus. Dalībvalstis nav ziņojušas par konkrētiem gadījumiem, bet var pieņemt, ka tādu produktu ražotāji, kuru pamatā ir soja, rīsi vai auzas, šos produktus pareizi marķē kā sojas, rīsu vai auzu dzērienus vai produktus, lai gan dažos gadījumos ir norādīts uz šādu produktu pārākumu salīdzinājumā ar piena produktiem (nesatur laktozi vai holesterīnu). Vairāk ir ziņots par Regulā (EEK) Nr. 1898/87 noteikto prasību neievērošanas gadījumiem realizācijā un ēdināšanas nozarē. Daži mazumtirgotāji, reklamējot savus produktus prospektos vai veikalu plakātos, sasaista aizsargātos piena apzīmējumus ar produktiem, kas pienu nesatur. Produkti, kas pēc izskata atgādina piena produktus un ir novietoti blakus piena produktiem, vai kuriem nav skaidri nosauktas sastāvdaļas, var maldināt patērētājus. Tika konstatēts arī saldējums ar sojas vai rīsu „pienu”. Pat tradicionālie piena produktu ražotāji ir izstrādājuši produktus, kas konkurē ar piena produktiem un var maldināt patērētājus, jo viņi uzticas ar piena produktiem saistītai preču zīmei un nemaz nezina, kādas sastāvdaļas satur viņu nopirktais produkts. Tiek ziņots arī, ka daži pārtikas ražotāji produktiem neizmanto apzīmējumus, bet savu preču zīmi saista ar kvalitātes garantiju. Tas liecina, ka patērētājs vairāk uzticas preču zīmei nekā produktam. Patērētāji, kas ēd ārpus mājas, ir atkarīgi no uzticamas restorānu vai līdzīgu iestādījumu sniegtas informācijas, jo viņi nevar zināt, vai viņiem pasniedz piena produktus vai citus produktus. Nav norādīts, kādi produkti izmantoti krēmos, mērcēs vai desertos, un pat attiecībā uz nefasētu vai porcijās fasētu kafijas krējumu nav skaidras norādes par to, ka tas ir piena produkts pretstatā konkurējošajiem produktiem. Un visbeidzot, pat žurnālos vai ar veselības jautājumiem saistītajās publikācijās ne vienmēr ir pareizi lietoti aizsargātie apzīmējumi, piemēram, aprakstā vai ieteikumā tiek lietots apzīmējums „sojas piens” vai citi aizsargāti apzīmējumi. JAUNINĀJUMI Ir pamats uzskatīt, ka piena produkti zināmā mērā ir zaudējuši savu reputāciju, ka tie ir vajadzīgi, „lai bērni augtu veselīgi”, un tos aizvien vairāk uzskata un tirgo kā baudas avotu, kas saistīts ar labu pārtiku, jo tie satur būtiskus uztura elementus, piemēram, kalciju. Tagad mazumtirdzniecības veikalos ir plaši pieejami produkti ar „bio” marķējumu, lai gan pirms dažiem gadiem tie bija dārgi t.s. nišas produkti. Tos pārdod par augstāku cenu, un tie piena ražotājiem var dot lielāku peļņu. No piena nozares pēdējā laika jauninājumiem jāmin produkts ar nosaukumu Labam (fermentēts piena dzēriens), kura ražošanā ņemti vērā Ziemeļāfrikas iedzīvotāju ēšanas ieradumi. SECINĀJUMI Pozitīvi vērtējams tas, ka patērētāji tirgū var iegādāties produktus, kas atbilst viņu vajadzībām vai vēlmēm. Tomēr ir arī svarīgi, lai katrs patērētājs precīzi zinātu, ko viņš pērk, lai novērstu jebkādu neskaidrību. Ar Regulu (EEK) Nr. 1898/87 patērētāji un piena ražotāji iegūst garantiju, ka piena produktiem piešķir pareizus apzīmējumus, vienlaikus novēršot, ka aizsargātus apzīmējumus izmanto citiem produktiem, kuri var atrasties tajos pašos plauktos. Ir jābūt godīgai konkurencei, lai patērētāji varētu izdarīt izvēli, pamatojoties uz pilnīgu un uzticamu informāciju. Piena produktu ražotājiem jādod iespēja tirgot savus produktus godīgā konkurencē ar konkurējošajiem produktiem. Ir pamats uzskatīt, ka nozares pārstāvji konkurējošos produktus marķē pareizi, bet mazumtirgotājiem ne vienmēr ir līdzīga pieeja, tādējādi pastāv iespēja maldināt patērētāju. Dažu dalībvalstu iekšējos tirgos varētu būt produkti, kas neatbilst Regulas (EEK) Nr. 1898/87 prasībām. Komisija rūpīgi kontrolēs šīs regulas piemērošanu, savukārt dalībvalstīm tiek atgādināts, ka tām jārīkojas, lai īstenotu ES tiesību aktus un novērstu pārkāpumus. Turklāt dažu dalībvalstu tirgos varētu būt produkti, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 1898/87 3. panta 1. punkta otrajā daļā. Šie produkti ir uzskaitīti Komisijas Lēmumā 88/566/EEK. Vajadzības gadījumā dalībvalstis tiek aicinātas sazināties ar Komisiju, lai informētu par saviem vērojumiem šai sakarā un analizētu minētos apzīmējumus un, ja tas ir pamatoti, Komisija ierosinās minētā lēmuma grozījumu. Līdz šim ir pieejami tikai nedaudzi dati par konkurējošajiem produktiem, bet var secināt, ka šo produktu ietekme ir neliela. Taču, tā kā šo produktu cena ir zemāka, tirgū tie iegūst priekšrocības. Un visbeidzot, jāpārskata, cik bieži sniedzams ziņojums par produktiem, kas konkurē ar piena produktiem, jo apšaubāmi, vai ikgadēji ziņojumi par šo tirgu attīstību ir lietderīgi. Ir pamats uzskatīt, ka ir pietiekami sniegt ziņojumu ik pēc trim līdz pieciem gadiem, lai novērotu šo produktu patēriņa tendences. Tādēļ Komisija apsvērs iespēju iesniegt attiecīgu priekšlikumu Padomes Regulas (EEK) Nr. 1898/87 grozījumiem. [1] OV L 182, 3.7.1987., 36. lpp. [2] Padomes Regula (EKK) Nr. 2597/97, ar ko paredz papildu noteikumus piena un piena produktu tirgus kopīgajai organizācijai attiecībā uz dzeramo pienu (OV L 351, 23.12.1997., 13. lpp.). [3] Padomes Regula (EK) Nr. 2991/94, ar ko nosaka standartus ziežamajiem taukiem (OV L 316, 9.12.1994., 2. lpp.