PADOMES NOSTĀJA (ES) Nr. 7/2013 PIRMAJĀ LASĪJUMĀ,

lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta versija)

Padome pieņēmusi 2013. gada 6. jūnijā

2013/C 179 E/02

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 78. panta 2. punkta d) apakšpunktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu (2),

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (3),

tā kā:

Eiropadome sanāksmē 2009. gada 10. un 11. decembrī pieņēma Stokholmas programmu, kurā atkārtoti ir paudusi apņemšanos līdz 2012. gadam sasniegt mērķi par kopējas aizsardzības un solidaritātes telpas izveidi, kuras pamatā ir kopēja patvēruma procedūra un vienots statuss tām personām, kurām ir piešķirta starptautiska aizsardzība, kas balstīta uz augstiem aizsardzības standartiem un taisnīgām un efektīvām procedūrām. Stokholmas programmā tika apstiprināts, ka personām, kurām vajadzīga starptautiskā aizsardzība, ir jānodrošina piekļuve juridiski drošām un efektīvām patvēruma procedūrām. Saskaņā ar Stokholmas programmu personām būtu jānodrošina vienāda attieksme attiecībā uz procesuālajiem pasākumiem un statusa noteikšanu, neatkarīgi no dalībvalsts, kurā ir iesniegts viņu starptautiskās aizsardzības pieteikums. Mērķis ir, ka līdzīgas lietas būtu jāizskata tādā pašā veidā un to iznākumam vajadzētu būt vienam un tam pašam.

No Eiropas Bēgļu fonda un Eiropas patvēruma atbalsta biroja (EPAB) būtu jāpiešķir līdzekļi, lai sniegtu pienācīgu atbalstu dalībvalstu centieniem kopējās Eiropas patvēruma sistēmas otrajā posmā noteikto standartu īstenošanā, jo īpaši atbalstot tās dalībvalstis, kas saskaras ar īpašu un nesamērīgu noslogojumu to patvēruma sistēmām saistībā ar to ģeogrāfisko vai demogrāfisko situāciju.

Lai nodrošinātu efektīvu piekļuvi izskatīšanas procedūrai, amatpersonām, kas pirmās kontaktējas ar personām, kas lūdz starptautisko aizsardzību, jo īpaši amatpersonām, kas veic sauszemes vai jūras robežu uzraudzību vai veic robežpārbaudes, būtu jāsaņem attiecīga informācija un nepieciešamā apmācība par to, kā konstatēt starptautiskās aizsardzības pieteikumus un rīkoties ar tiem, inter alia, pienācīgi ņemot vērā attiecīgās pamatnostādnes, ko izstrādājis EPAB. Viņiem būtu jāspēj sniegt trešo valstu valstspiederīgajiem vai bezvalstniekiem, kas atrodas dalībvalstu teritorijā, tostarp pie robežas, teritoriālajos ūdeņos vai tranzīta zonās, un kas gatavo starptautiskās aizsardzības pieteikumu, attiecīgo informāciju par to, kur un kā var iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu. Ja minētās personas atrodas dalībvalsts teritoriālajos ūdeņos, tās būtu jāizceļ krastā un jāpārbauda viņu pieteikumi saskaņā ar šo direktīvu.

Nosakot, vai pieteikuma iesniedzēja izcelsmes valstī situācija joprojām ir nedroša, dalībvalstīm būtu jāpārliecinās, ka tās no attiecīgajiem avotiem, piemēram, EPAB, UNHCR, Eiropas Padomes un citām attiecīgām starptautiskām organizācijām, saņem precīzu un atjauninātu informāciju. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka procedūras pabeigšana tiek atlikta, pilnā mērā ievērojot to saistības saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES un Hartas 41. pantu, neskarot šajā direktīvā paredzēto procedūru efektivitāti un taisnīgumu.

Viens no galvenajiem apsvērumiem attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma pamatotību ir pieteikuma iesniedzēja drošība viņa izcelsmes valstī. Ja kādu trešo valsti var uzskatīt par drošu izcelsmes valsti, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai to atzīt par drošu un pieņemt, ka tā ir droša konkrētam pieteikuma iesniedzējam, ja vien viņš nesniedz norādes par pretējo.

Turklāt attiecībā uz konkrētam trešām valstīm Eiropā, kas ievēro īpaši augstus cilvēktiesību un bēgļu aizsardzības standartus, dalībvalstīm būtu jāatļauj neveikt starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanu vai veikt daļēju pieteikumu izskatīšanu attiecībā uz iesniedzējiem, kas ieceļo to teritorijā no šādām trešām valstīm Eiropā.

Lai veicinātu regulāru informācijas apmaiņu par to, kā valstis piemēro drošas izcelsmes valsts, drošas trešās valsts un drošas Eiropas trešās valsts koncepcijas, kā arī lai Komisija varētu regulāri pārskatīt to, kā dalībvalstis izmanto minētās koncepcijas, un lai sagatavotos iespējamai tālākai saskaņošanai nākotnē, dalībvalstīm būtu jāpaziņo vai periodiski jāinformē Komisija par tām trešām valstīm, uz kurām šīs koncepcijas tiek attiecinātas. Komisijai būtu regulāri jāinformē Eiropas Parlaments par tās veikto pārskatīšanu rezultātiem.

IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.

I NODAĻA

VISPĀRĒJI NOTEIKUMI

1. pants

Mērķis

Šīs direktīvas mērķis ir noteikt kopējas procedūras starptautiskās aizsardzības piešķiršanai un atņemšanai saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES.

2. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā:

“galīgais lēmums” ir lēmums par to, vai trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam var tikt piešķirts bēgļa vai alternatīvās aizsardzības statuss saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES un kas vairs nav pakļauts tiesiskajai aizsardzībai atbilstīgi šīs direktīvas V nodaļai, neatkarīgi no tā, vai šāda tiesiskā aizsardzība paredz pieteikuma iesniedzēja palikšanu attiecīgajās dalībvalstīs līdz tās iznākumam;

3. pants

Darbības joma

1. Šo direktīvu piemēro visiem starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas sagatavoti teritorijā, tostarp pie dalībvalsts robežas, teritoriālajos ūdeņos vai tranzīta zonās, kā arī starptautiskās aizsardzības atņemšanai.

2. Šo direktīvu nepiemēro diplomātiskā vai teritoriālā patvēruma pieprasījumiem, kas iesniegti dalībvalstu pārstāvniecībās.

3. Dalībvalstis var pieņemt lēmumu piemērot šo direktīvu procedūrās, lemjot par pieteikumiem jebkāda veida aizsardzībai, kas neietilpst Direktīvas 2011/95/ES darbības jomā.

4. pants

Atbildīgās iestādes

1. Dalībvalstis visās procedūrās norāda atbildīgo iestādi, kas būs atbildīga par pieteikumu atbilstīgu izvērtēšanu saskaņā ar šo direktīvu. Dalībvalstis nodrošina, ka šādai iestādei tiek piešķirti atbilstoši līdzekļi, tostarp pietiekami kompetenti darbinieki, lai pildītu tās uzdevumus saskaņā ar šo direktīvu.

2. Dalībvalstis var noteikt, ka iestāde, kas nav 1. punktā minētā iestāde, ir atbildīga par:

3. Dalībvalstis nodrošina, lai 1. punktā minētās atbildīgās iestādes darbinieki būtu pienācīgi apmācīti. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina attiecīgu apmācību, kurā ietver elementus, kas uzskaitīti Regulas (ES) Nr. 439/2010 6. panta 4. punkta a) līdz e) apakšpunktā. Dalībvalstis arī ņem vērā attiecīgo apmācību, ko izveidojis un izstrādājis Eiropas Patvēruma atbalsta birojs (EPAB). Personas, kuras saskaņā ar šo direktīvu intervē pieteikuma iesniedzējus, vispārīgi pārzina arī problēmas, kas varētu negatīvi ietekmēt pieteikuma iesniedzēju spēju sniegt interviju – piemēram, pazīmes, ka pieteikuma iesniedzējs agrāk varētu būt bijis pakļauts spīdzināšanai.

4. Ja tiek norādīta iestāde saskaņā ar 2. punktu, dalībvalstis nodrošina, ka minētās iestādes darbinieki ir ar atbilstīgām zināšanām vai saņem nepieciešamo apmācību, lai pildītu savus pienākumus, īstenojot šo direktīvu.

5. Starptautiskās aizsardzības pieteikumus, kas sagatavoti vienā dalībvalstī citas dalībvalsts iestādēm, kas veic robežkontroli vai imigrācijas kontroli, izskata tā dalībvalsts, kuras teritorijā pieteikums ir sagatavots.

5. pants

Labvēlīgāki noteikumi

Dalībvalstis var ieviest vai saglabāt labvēlīgākus procedūru standartus, piešķirot vai atņemot starptautisko aizsardzību, ja vien minētie standarti atbilst šai direktīvai.

II NODAĻA

PAMATPRINCIPI UN GARANTIJAS

6. pants

Piekļuve procedūrai

1. Ja persona starptautiskās aizsardzības pieteikumu iesniedz iestādei, kas saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir kompetenta reģistrēt šādu pieteikumu, tad reģistrācija jāveic ne vēlāk kā triju darbadienu laikā pēc pieteikuma sagatavošanas.

Ja starptautiskās aizsardzības pieteikumu sagatavo citām iestādēm, kas var pieņemt šādus pieteikumus, bet saskaņā ar valsts tiesību aktiem nav kompetentas tos reģistrēt, tad dalībvalstis nodrošina, lai reģistrācija tiktu veikta ne vēlāk kā sešu darbadienu laikā pēc pieteikuma sagatavošanas.

Dalībvalstis nodrošina, lai minēto citu iestāžu, kas var pieņemt starptautiskās aizsardzības pieteikumus, piemēram, policija, robežsardze, imigrācijas iestādes un aizturēšanas vietu darbinieki, būtu attiecīgi informēti un lai minēto iestāžu darbinieki saņemtu saviem uzdevumiem un pienākumiem atbilstīgu apmācību pietiekamā līmenī un norādījumus pieteikuma iesniedzēju informēšanai par to, kur un kā var iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

2. Dalībvalstis nodrošina, lai personai, kura sagatavojusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu, būtu reāla iespēja to iesniegt iespējami īsā laikā. Ja pieteikuma iesniedzējs neiesniedz savu pieteikumu, dalībvalstis var attiecīgi piemērot 28. pantu.

3. Neskarot 2. punktu, dalībvalstis var prasīt, lai starptautiskās aizsardzības pieteikumi tiktu iesniegti personiski un/vai tam paredzētā vietā.

4. Neatkarīgi no 3. punkta, starptautiskās aizsardzības pieteikumu uzskata par iesniegtu, ja attiecīgās dalībvalsts kompetentās iestādes ir saņēmušas pieteikuma iesniedzēja iesniegtu veidlapu vai – ja to paredz valsts tiesību akti – oficiālu ziņojumu.

5. Ja tas, ka starptautiskās aizsardzības pieteikumus vienlaikus iesniedz liels skaits trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, praksē ļoti apgrūtina 1. punktā noteiktā termiņa ievērošanu, dalībvalstis var paredzēt minētā termiņa pagarināšanu līdz 10 darbadienām.

7. pants

Apgādājamu personu vai nepilngadīgo vārdā sagatavoti pieteikumi

1. Dalībvalstis nodrošina, ka katrs tiesībspējīgs un rīcībspējīgs pieaugušais ir tiesīgs sagatavot starptautiskās aizsardzības pieteikumu savā vārdā.

2. Dalībvalstis var paredzēt, ka pieteikumu var sagatavot pieteikuma iesniedzējs savu apgādājamo vārdā. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka pieauguši apgādājamie piekrīt pieteikuma iesniegšanai to vārdā, pretējā gadījumā viņiem ir iespēja sagatavot pieteikumu pašiem savā vārdā.

Piekrišana tiek pieprasīta laikā, kad pieteikums tiek iesniegts, vai vēlākais tad, kad tiek veikta personiskā intervija ar pieaugušo apgādājamo. Pirms pieprasīt piekrišanu, katru pieaugušo apgādājamo privāti informē par attiecīgajām viņu vārdā iesniegta pieteikuma procesuālajām sekām un šīs personas tiesībām iesniegt atsevišķu starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka nepilngadīgajam ir tiesības sagatavot starptautiskās aizsardzības pieteikumu vai nu savā vārdā, ja viņam ir tiesībspēja un rīcībspēja rīkoties procedūrās saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, vai arī ar savu vecāku vai citu pieaugušo ģimenes locekļu starpniecību, vai ar tāda pieaugušā starpniecību, kas ir par viņu atbildīgs saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem vai praksi, vai arī ar pārstāvja starpniecību.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115/EK (2008. gada 16. decembris) par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi (15), 10. pantā minētajām attiecīgajām struktūrām ir tiesības iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu nepilngadīgā bez pavadības vārdā, ja, pamatojoties uz viņa personiskās situācijas izvērtējumu, minētās struktūras uzskata, ka nepilngadīgajam, iespējams, vajadzīga aizsardzība saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES.

5. Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt:

8. pants

Informācija un konsultēšana aizturēšanas vietās un robežšķērsošanas punktos

1. Ja ir norādes par to, ka trešās valsts valstspiederīgie vai bezvalstnieki, kas tiek turēti aizturēšanas vietās vai atrodas robežšķērsošanas punktos, tostarp tranzīta zonās pie ārējām robežām, varētu vēlēties iesniegt starptautiskās aizsardzības pieteikumu, dalībvalstis viņiem sniedz informāciju par iespēju to darīt. Minētajās aizturēšanas vietās un šķērsošanas punktos dalībvalstis organizē mutisko tulkošanu, ciktāl tā nepieciešama, lai atvieglotu piekļuvi patvēruma procedūrai.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka organizācijas un personas, kas sniedz padomus un konsultācijas pieteikuma iesniedzējiem, var efektīvi piekļūt pieteikuma iesniedzējiem robežšķērsošanas punktos, tostarp tranzīta zonās pie ārējām robežām. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus, kas attiecas uz šādu organizāciju un personu klātbūtni minētajos šķērsošanas punktos, un jo īpaši to, ka piekļuve tiek nodrošināta saskaņā ar vienošanos ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Šādas piekļuves ierobežojumus var piemērot tikai tad, ja saskaņā ar valsts tiesību aktiem tie ir objektīvi nepieciešami drošības, sabiedriskās kārtības vai attiecīgā šķērsošanas punkta administratīvās pārvaldības dēļ, ar noteikumu, ka piekļuve tādējādi netiek pārmērīgi ierobežota vai padarīta par neiespējamu.

9. pants

Tiesības palikt dalībvalstī pieteikuma izvērtēšanas laikā

1. Pieteikuma iesniedzējiem atļauj palikt dalībvalstī vienīgi procedūras nolūkā, kamēr atbildīgā iestāde ir pieņēmusi lēmumu saskaņā ar procedūrām pirmajā instancē, kas noteiktas III nodaļā. Minētās tiesības palikt nerada tiesības uz uzturēšanās atļauju.

2. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu tikai tādā gadījumā, ja persona iesniedz turpmāku pieteikumu, kas minēts 41. pantā, vai ja tās attiecīgi nodos vai izdos personu citai dalībvalstij, ievērojot pienākumus saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi (16) vai citādi, vai trešai valstij, vai starptautiskajām krimināltiesām.

3. Dalībvalsts var izdot pieteikuma iesniedzēju trešai valstij saskaņā ar 2. punktu tikai tādos gadījumos, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka izdošanas lēmuma rezultāts nebūs tieša vai netieša izraidīšana, pārkāpjot minētās dalībvalsts starptautiskās un Savienībā noteiktās saistības.

10. pants

Pieteikumu izskatīšanas prasības

1. Dalībvalstis nodrošina, ka starptautiskās aizsardzības pieteikumi netiek noraidīti vai izslēgti no izskatīšanas, pamatojoties tikai uz to, ka tie nav sagatavoti cik ātri vien iespējams.

2. Izskatot starptautiskās aizsardzības pieteikumus, atbildīgā iestāde vispirms nosaka, vai pieteikuma iesniedzēji ir kvalificējami kā bēgļi, un, ja nē, tad nosaka, vai pieteikuma iesniedzēji ir tiesīgi saņemt alternatīvo aizsardzību.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgās iestādes lēmumi par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem tiek pieņemti pēc atbilstīgas izskatīšanas. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka:

tiek iegūta precīza un aktualizēta informācija no dažādiem avotiem, piemēram, no EPAB un UNHCR, un attiecīgām starptautiskām cilvēktiesību organizācijām par vispārējo situāciju, kas valda pieteikuma iesniedzēju izcelsmes valstīs un, vajadzības gadījumā, valstīs, caur kurām tie ir izbraukuši, un ka šāda informācija ir pieejama darbiniekiem, kas ir atbildīgi par pieteikumu izskatīšanu un lēmumu pieņemšanu;

4. Iestādēm, kas minētas V nodaļā, ar atbildīgās iestādes vai pieteikuma iesniedzēja starpniecību vai kā citādi ir piekļuve vispārējai informācijai, kas minēta 3. punkta b) apakšpunktā un kas nepieciešama to uzdevuma izpildei.

5. Dalībvalstis paredz noteikumus attiecībā uz to dokumentu tulkošanu, kas attiecas uz pieteikumu izskatīšanu.

11. pants

Prasības attiecībā uz atbildīgās iestādes lēmumu

1. Dalībvalstis nodrošina, ka lēmumi par starptautiskās aizsardzības pieteikumiem tiek sniegti rakstiski.

2. Dalībvalstis arī nodrošina, ka, ja pieteikums tiek noraidīts attiecībā uz bēgļa statusu un/vai alternatīvās aizsardzības statusu, lēmumā tiek sniegts faktiskais un juridiskais pamatojums, un informācija, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu, tiek sniegta rakstiski.

Dalībvalstīm informācija par to, kā apstrīdēt negatīvu lēmumu nav jāsniedz rakstiski saistībā ar lēmumu, kurā pieteikuma iesniedzējam šāda informācija jau agrāk sniegta rakstiski vai izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, kas pieteikuma iesniedzējam ir pieejami.

3. Piemērojot 7. panta 2. punktu un vienmēr, kad pieteikuma pamatā ir vieni un tie paši fakti, dalībvalstis var pieņemt vienu lēmumu, kas attiecas uz visiem apgādājamajiem, ja vien, to darot, netiktu atklāti pieteikuma iesniedzēja īpašie apstākļi, kas var apdraudēt viņa intereses, jo īpaši gadījumos, kas saistīti ar vajāšanu dzimuma, seksuālās orientācijas, dzimumidentitātes un/vai vecuma dēļ. Šādos gadījumos par attiecīgo personu pieņem atsevišķu lēmumu.

12. pants

Garantijas pieteikuma iesniedzējiem

1. Ņemot vērā procedūras, kas paredzētas III nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visiem pieteikuma iesniedzējiem tiek sniegtas šādas garantijas:

2. Attiecībā uz procedūrām, kas paredzētas V nodaļā, dalībvalstis nodrošina, ka visi pieteikuma iesniedzēji saņem garantijas, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras minētas 1. punkta b), c), d) un e) apakšpunktā.

13. pants

Pieteikuma iesniedzēju pienākumi

1. Dalībvalstis pieteikuma iesniedzējiem uzliek par pienākumu sadarboties ar kompetentajām iestādēm, lai tās varētu noskaidrot viņu identitāti un citus elementus, kas minēti Direktīvas 2011/95/ES 4. panta 2. punktā. Dalībvalstis var noteikt pieteikuma iesniedzējiem citus pienākumus sadarboties ar kompetentajām iestādēm, ciktāl šādi pienākumi ir nepieciešami, lai izskatītu pieteikumu.

2. Jo īpaši dalībvalstis var paredzēt, ka:

14. pants

Personiskā intervija

1. Pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu, pieteikuma iesniedzējam dod iespēju tikt personiski intervētam par viņa starptautiskās aizsardzības pieteikumu, ko veic persona, kura saskaņā ar valsts tiesību aktiem ir kompetenta veikt šādu interviju. Personiskās intervijas par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību veic atbildīgās iestādes darbinieki. Šī daļa neskar 42. panta 2. punkta b) apakšpunktu.

Ja tas, ka starptautiskajai aizsardzībai vienlaikus piesakās liels skaits trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, atbildīgajai iestādei dara par praktiski neiespējamu veikt savlaicīgas intervijas par katra pieteikumu būtību, dalībvalstis var paredzēt, ka citas iestādes darbinieki uz laiku iesaistās šādu interviju veikšanā. Šādos gadījumos minētās citas iestādes darbinieki iepriekš saņem attiecīgo apmācību, kurā ietver Regulas (ES) Nr. 439/2010 6. panta 4. punkta a) līdz e) apakšpunktā uzskaitītos elementus. Personas, kuras saskaņā ar šo direktīvu veic pieteikuma iesniedzēju personiskās intervijas, ir arī apguvušas vispārīgas zināšanas par problēmām, kas varētu negatīvi ietekmēt pieteikuma iesniedzēja spēju sniegt interviju – piemēram, pazīmes, ka pieteikuma iesniedzējs agrāk varētu būt bijis pakļauts spīdzināšanai.

Ja persona ir iesniegusi starptautiskās aizsardzības pieteikumu savu apgādājamo vārdā, katram apgādājamam pieaugušajam tiek dota iespēja tikt personiski intervētam.

Dalībvalstis valsts tiesību aktos var noteikt gadījumus, kad nepilngadīgajam tiek dota iespēja tikt personiski intervētam.

2. Personisko interviju par pieteikuma būtību var neveikt, ja:

Ja personiska intervija saskaņā ar b) apakšpunktu netiek veikta vai, attiecīgā gadījumā, ar apgādājamo, tiek veikti atbilstīgi pasākumi, lai ļautu pieteikuma iesniedzējam vai apgādājamajam iesniegt turpmāku informāciju.

3. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar šo pantu nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

4.. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar 2. punkta b) apakšpunktu neietekmē nelabvēlīgi atbildīgās iestādes lēmumu. 4.. Personiskās intervijas neveikšana saskaņā ar 2. punkta b) apakšpunktu neietekmē nelabvēlīgi atbildīgās iestādes lēmumu.

5. Neatkarīgi no 28. panta 1. punkta dalībvalstis, pieņemot lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu, var ņemt vērā faktu, ka pieteikuma iesniedzējs neieradās uz personisko interviju, ja vien viņam nebija svarīgi neierašanās iemesli.

15. pants

Prasības attiecībā uz personisko interviju

1. Personiskā intervija parasti notiek bez ģimenes locekļu klātbūtnes, ja vien atbildīgā iestāde neuzskata, ka atbilstīgai izskatīšanai ir nepieciešama citu ģimenes locekļu klātbūtne.

2. Personiskā intervija notiek apstākļos, kas nodrošina atbilstīgu konfidencialitāti.

3. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu, ka personiskās intervijas tiek veiktas tādos apstākļos, kas ļauj pieteikuma iesniedzējiem sniegt vispusīgu savu pieteikumu pamatojumu. Šajā aspektā dalībvalstis:

4. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus par trešo personu klātbūtni personiskajā intervijā.

16. pants

Personiskās intervijas saturs

Veicot personisku interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma būtību, atbildīgā iestāde nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir dota pienācīga iespēja izklāstīt elementus, kas vajadzīgi, lai saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 4. pantu pēc iespējas pilnīgāk pamatotu pieteikumu. Tas ietver iespēju sniegt paskaidrojumu par iespējami trūkstošiem elementiem un/vai jebkādām neatbilstībām vai pretrunām pieteikuma iesniedzēja apgalvojumos.

17. pants

Personiskās intervijas ierakstīšana un ziņojums par to

1. Dalībvalstis nodrošina, ka par katru personisko interviju tiek sagatavots vai nu visaptverošs un ar faktiem pamatots ziņojums, kurā ietilpst visi būtiskie elementi, vai protokols.

2. Dalībvalstis var nodrošināt personiskās intervijas audio vai audiovizuālo ierakstīšanu. Ja tiek veikta šāda ierakstīšana, dalībvalstis nodrošina, ka ieraksts vai tā protokols ir pieejams saistībā ar pieteikuma iesniedzēja lietu.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam personiskās intervijas beigās vai noteiktā laikposmā līdz atbildīgās iestādes lēmuma pieņemšanai ir iespēja mutiski un/vai rakstiski izteikt piezīmes un/vai sniegt precizējumus attiecībā uz jebkādiem kļūdainiem tulkojumiem vai pārpratumiem ziņojumā vai protokolā. Šajā nolūkā dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējs ir pilnībā informēts par ziņojuma saturu vai protokola būtiskajiem elementiem, vajadzības gadījumā ar tulka palīdzību. Dalībvalstis tad prasa pieteikuma iesniedzējam apstiprināt, ka ziņojuma vai protokola saturs pareizi atspoguļo interviju.

Ja personiskā intervija ir ierakstīta saskaņā ar 2. punktu un ieraksts ir pieļaujams kā pierādījums V nodaļā minētajās pārsūdzības procedūrās, dalībvalstīm nav jāprasa pieteikuma iesniedzējam apstiprināt, ka ziņojuma vai protokola saturs pareizi atspoguļo interviju. Neskarot 16. pantu, ja dalībvalstīs personisko interviju gan protokolē, gan ieraksta, dalībvalstīm nav jāļauj pieteikuma iesniedzējam izteikt piezīmes un/vai sniegt precizējumus par protokolu.

4. Ja pieteikuma iesniedzējs atsakās apstiprināt to, ka ziņojuma vai protokola saturs pareizi atspoguļo personisko interviju, viņa atsacīšanās iemeslus ieraksta pieteikuma iesniedzēja lietā.

Šāda atteikšanās nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par pieteikumu.

5. Pieteikuma iesniedzējiem un to juridiskajiem konsultantiem vai citiem padomdevējiem, kā noteikts 23. pantā, ir piekļuve ziņojumam vai protokolam un attiecīgā gadījumā ierakstam, pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu.

Ja dalībvalstīs personisko interviju gan protokolē, gan ieraksta, dalībvalstīm nav jānodrošina ieraksta pieejamība III nodaļā minētajās pirmās instances procedūrās. Šādos gadījumos ieraksta pieejamību tās tomēr nodrošina V nodaļā minētajās pārsūdzības procedūrās.

Neskarot šā panta 3. punktu, ja pieteikumu izskata saskaņā ar 31. panta 8. punktu, dalībvalstis var paredzēt, ka piekļuvi ziņojumam vai protokolam, un vajadzības gadījumā ierakstam piešķir tajā pašā laikā, kad tiek pieņemts lēmums.

18. pants

Medicīniskā pārbaude

1. Ja atbildīgā iestāde uzskata, ka tas ir būtiski, lai izvērtētu starptautiskās aizsardzības pieteikumu saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 4. pantu, dalībvalstis ar pieteikuma iesniedzēja piekrišanu organizē pieteikuma iesniedzēja medicīnisko pārbaudi attiecībā uz pazīmēm, kas varētu norādīt uz agrāk veiktu vajāšanu vai nodarītu smagu kaitējumu. Dalībvalstis var arī paredzēt, ka pieteikuma iesniedzējs pats organizē šādu medicīnisko pārbaudi.

Pirmajā daļā minētās medicīniskās pārbaudes veic kvalificēti medicīnas speciālisti, un pārbaužu rezultātus pēc iespējas drīz iesniedz atbildīgajai iestādei. Dalībvalstis var noteikt tos medicīnas speciālistus, kuri drīkst veikt šādas medicīniskās pārbaudes. Pieteikuma iesniedzēja atteikšanās iziet šādu medicīnisko pārbaudi neliedz atbildīgajai iestādei pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

Medicīniskās pārbaudes, ko veic saskaņā ar šo punktu, apmaksā no valsts līdzekļiem.

2. Ja medicīniskā pārbaude saskaņā ar 1. punktu netiek veikta, dalībvalstis informē pieteikuma iesniedzējus par to, ka viņi pēc savas iniciatīvas un uz sava rēķina var organizēt medicīnisko pārbaudi attiecībā uz pazīmēm, kas varētu norādīt uz agrāk veiktu vajāšanu vai nodarītu smagu kaitējumu.

3. Atbildīgā iestāde 1. un 2. punktā minēto medicīnisko pārbaužu rezultātus izvērtē kopā ar pārējiem pieteikuma elementiem.

19. pants

Bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas sniegšana procedūrās pirmajā instancē

1. III nodaļā paredzētajās pirmās instances procedūrās dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējiem pēc pieprasījuma un bez maksas tiek sniegta juridiskā un procesuālā informācija, tostarp vismaz informācija par procedūru, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja konkrētos apstākļus. Negatīva lēmuma gadījumā par pieteikumu pirmajā instancē dalībvalstis pieteikumu iesniedzējiem pēc pieprasījuma sniedz arī informāciju – papildus tai, ko sniedz saskaņā ar 11. panta 2. punktu un 12. panta 1. punkta f) apakšpunktu –, lai precīzi izklāstītu šāda lēmuma iemeslus un skaidrotu, kā to var apstrīdēt.

2. Bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas sniegšanai piemēro 21. pantā paredzētos nosacījumus.

20. pants

Bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība pārsūdzības procedūrās

1. Dalībvalstis nodrošina, ka pēc pieprasījuma tiek garantēta bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība pārsūdzības procedūrās, kas paredzētas V nodaļā. Tas ietver vismaz vajadzīgo procesuālo dokumentu sagatavošanu un piedalīšanos pirmās instances tiesas uzklausīšanā pieteikuma iesniedzēja vārdā.

2. Dalībvalstis var sniegt arī bezmaksas juridisko palīdzību un/vai pārstāvību procedūrās pirmajā instancē, kas paredzētas III nodaļā. Šādos gadījumos 19. pantu nepiemēro.

3. Dalībvalstis var paredzēt, ka šo bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību nepiešķir, ja tiesa vai cita kompetentā iestāde uzskata, ka pieteikuma iesniedzēja pārsūdzībai nav reālu izredžu gūt panākumus.

Ja lēmumu nepiešķirt šajā punktā paredzēto bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību pieņem iestāde, kas nav tiesa, dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam ir tiesības uz efektīvu tiesiskās aizsardzības līdzekli, lai minēto lēmumu pārsūdzētu tiesā.

Piemērojot šo punktu, dalībvalstis nodrošina, ka juridiskā palīdzība un pārstāvība netiek patvaļīgi ierobežota un pieteikuma iesniedzēja efektīva pieeja tiesu iestādēm netiek traucēta.

4. Bezmaksas juridiskajai palīdzībai un pārstāvībai piemēro 21. pantā paredzētos nosacījumus.

21. pants

Nosacījumi bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas un bezmaksas juridiskās palīdzības un pārstāvības sniegšanai

1. Dalībvalstis var paredzēt, ka 19. pantā minēto bezmaksas juridisko un procesuālo informāciju sniedz nevalstiskās organizācijas vai valdības iestāžu vai specializētu valsts dienestu amatpersonas.

Direktīvas 20. pantā minēto bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību šādas personas sniedz tā, kā tas tiek pieļauts vai atļauts saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

2. Dalībvalstis var paredzēt, ka 19. pantā minētā bezmaksas juridiskā un procesuālā informācija un 20. pantā minētā bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība tiek sniegta:

Dalībvalstis var paredzēt, ka 20. pantā minētā bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība tiek piešķirta tikai saistībā ar tām pārsūdzības procedūrām, kas notiek pirmās instances tiesā saskaņā ar V nodaļu, un nevienā turpmākā pārsūdzībā vai pārskatīšanā, kuru paredz valsts tiesību akti, tostarp atkārtotu pārsūdzības izskatīšanu vai pārskatīšanu.

Dalībvalstis var paredzēt arī to, ka 20. pantā minēto bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību nepiešķir pieteikuma iesniedzējiem, kuri vairs neatrodas to teritorijā, piemērojot 41. panta 2. punkta c) apakšpunktu.

3. Dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz 19. pantā minētās bezmaksas juridiskās un procesuālās informācijas un 20. pantā minētās bezmaksas juridiskās palīdzības un pārstāvības pieprasījumu iesniegšanu un izskatīšanu.

4. Dalībvalstis arī var:

5. Dalībvalstis var pieprasīt, lai tām pilnībā vai daļēji atmaksā jebkurus piešķirtos izdevumus, ja un kad pieteikuma iesniedzēja finansiālais stāvoklis ir ievērojami uzlabojies vai ja lēmums piešķirt šādus izdevumus tika pieņemts, pamatojoties uz pieteikuma iesniedzēja sniegtu nepatiesu informāciju.

22. pants

Tiesības uz juridisko palīdzību un pārstāvību visos procedūras posmos

1. Pieteikuma iesniedzējiem dod iespēju uz sava rēķina efektīvi konsultēties ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, par jautājumiem, kas saistīti ar to starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, visos procedūras posmos, tostarp pēc negatīva lēmuma.

2. Dalībvalstis var atļaut nevalstiskajām organizācijām saskaņā ar valsts tiesību aktiem sniegt pieteikuma iesniedzējiem juridisko palīdzību un/vai pārstāvību procedūrās, kas paredzētas III un V nodaļā.

23. pants

Juridiskās palīdzības un pārstāvības kompetence

1. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kuru kā tādu pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti un kurš sniedz palīdzību vai pārstāv pieteikuma iesniedzēju saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem, var piekļūt informācijai pieteikuma iesniedzēja lietā, uz kuras pamata ir pieņemts lēmums vai tiks pieņemts lēmums.

Dalībvalstis var izdarīt izņēmumu gadījumā, ja šādas informācijas vai avotu atklāšana varētu kaitēt valsts drošībai, to organizāciju vai personu drošībai, kas sniedz informāciju, vai to personu drošībai, uz ko informācija attiecas, vai ja varētu tikt kompromitētas izmeklēšanas intereses saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes, vai dalībvalstu starptautiskās attiecības. Šādos gadījumos dalībvalstis:

Attiecībā uz b) apakšpunktu piekļuvi šādai informācijai vai avotiem dalībvalstis var jo īpaši piešķirt juridiskajam konsultantam vai citam padomdevējam, kas ir izgājis drošības pārbaudi, ciktāl informācija ir saistīta ar pieteikuma izskatīšanu vai lēmuma pieņemšanu par starptautiskās aizsardzības atņemšanu.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kas sniedz palīdzību vai pārstāv pieteikuma iesniedzēju, var piekļūt slēgtajām zonām, piemēram, aizturēšanas vietām un tranzīta zonām, lai varētu konsultēt minēto pieteikuma iesniedzēju saskaņā ar Direktīvas …/…/ES (17) 10. panta 4. punktu un 18. panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu.

3. Dalībvalstis atļauj pieteikuma iesniedzējam ierasties uz personisko interviju kopā ar juridisko konsultantu vai citu padomdevēju, kuru kā tādu atļauj vai pieļauj valsts tiesību akti.

Dalībvalstis var noteikt, ka juridiskais konsultants vai cits padomdevējs personiskajā intervijā var iesaistīties tikai tās noslēgumā.

4. Neskarot šo pantu vai 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, dalībvalstis var paredzēt noteikumus attiecībā uz juridisko konsultantu vai citu padomdevēju klātbūtni visās procedūras intervijās.

Dalībvalstis var pieprasīt pieteikuma iesniedzēja klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja viņu saskaņā ar valsts tiesību aktu noteikumiem pārstāv juridiskais konsultants vai padomdevējs, un var pieprasīt, lai pieteikuma iesniedzējs personīgi atbild uz uzdotajiem jautājumiem.

Neskarot 25. panta 1. punkta b) apakšpunktu, juridiskā konsultanta vai cita padomdevēja neesamība neliedz atbildīgajai iestādei veikt personisku interviju ar pieteikuma iesniedzēju.

24. pants

Pieteikuma iesniedzēji, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas

1. Dalībvalstis saprātīgā laikposmā pēc tam, kad ir sagatavots starptautiskās aizsardzības pieteikums, izvērtē, vai pieteikuma iesniedzējs ir tāds, kuram ir vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas.

2. Šā panta 1. punktā minētā izvērtēšana var tikt iekļauta pastāvošajās valsts procedūrās un/vai Direktīvas …/…/ES (18) 22. pantā minētajā izvērtēšanā, un tā nav jāveic kā administratīva procedūra.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja pieteikuma iesniedzēji ir atzīti par pieteikuma iesniedzējiem, kam vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, viņi saņem pienācīgu atbalstu, lai visas patvēruma procedūras laikā viņi varētu izmantot tiesības un pildīt pienākumus, kas paredzēti šajā direktīvā.

Ja šādu pienācīgu atbalstu nevar sniegt saistībā ar 31. panta 8. punktā un 43. pantā minētajām procedūrām, jo īpaši tad, ja dalībvalstis uzskata, ka pieteikuma iesniedzējam spīdzināšanas, izvarošanas vai cita veida nopietnas psiholoģiskas, fiziskas vai seksuālas vardarbības dēļ ir vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, dalībvalstis nepiemēro vai pārtrauc piemērot 31. panta 8. punktu un 43. pantu. Ja pieteikuma iesniedzējiem, uz kuriem saskaņā ar šo daļu nevar attiecināt 31. panta 8. punktu un 43. pantu, dalībvalstis piemēro 46. panta 6. punktu, tās nodrošina vismaz 46. panta 7. punktā paredzētās garantijas.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka vajadzība pēc īpašām procesuālām garantijām saskaņā ar šo direktīvu tiek apmierināta arī tad, ja tā tiek konstatēta vēlākā procedūras posmā, un šādā gadījumā procedūra nav noteikti jāsāk no jauna.

25. pants

Garantijas nepilngadīgajiem bez pavadības

1. Ņemot vērā visas procedūras, kas paredzētas šajā direktīvā, un neskarot 14., 15., 16. un 17. panta noteikumus, dalībvalstis:

nodrošina, ka pārstāvim tiek sniegta iespēja informēt nepilngadīgo bez pavadības par personiskās intervijas nozīmi un iespējamām sekām un, vajadzības gadījumā, informēt par to, kā sagatavoties personiskajai intervijai. Dalībvalstis nodrošina, ka pārstāvis un/vai juridiskais konsultants vai cits padomdevējs, kura kā tādu pieļauj vai atļauj valsts tiesību akti, piedalās minētajā intervijā un viņam ir iespēja uzdot jautājumus vai sniegt komentārus, ciktāl to atļauj persona, kas veic interviju.

Dalībvalstis var pieprasīt nepilngadīgā bez pavadības klātbūtni personiskajā intervijā, pat ja ir ieradies pārstāvis.

2. Dalībvalstis var atturēties no pārstāvja iecelšanas, ja nepilngadīgais bez pavadības visticamāk, sasniegs 18 gadu vecumu, pirms tiek pieņemts lēmums pirmajā instancē.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka:

4. Nepilngadīgajiem bez pavadības un to pārstāvjiem bez maksas nodrošina juridisko un procesuālo informāciju, kā minēts 19. pantā, arī attiecībā uz procedūrām saistībā ar IV nodaļā paredzēto starptautiskās aizsardzības atņemšanu.

5. Dalībvalstis var izmantot medicīnisko pārbaudi, lai noteiktu nepilngadīgo bez pavadības vecumu saistībā ar starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, ja pēc vispārīgiem apgalvojumiem vai citām attiecīgam pazīmēm dalībvalstīm ir šaubas par pieteikuma iesniedzēja vecumu. Ja pēc tam dalībvalstis joprojām šaubās par pieteikuma iesniedzēja vecumu, tās pieņem, ka pieteikuma iesniedzējs ir nepilngadīgs.

Visas medicīniskās pārbaudes veic, pilnībā ievērojot personas cieņu un ar vismazāk invazīviem paņēmieniem, un pārbaudes veic kvalificēti medicīnas speciālisti, nodrošinot, lai pārbaužu rezultāti būtu pēc iespējas uzticamāki.

Ja tiek izmantotas medicīniskās pārbaudes, dalībvalstis nodrošina, ka:

nepilngadīgie bez pavadības tiek informēti pirms to starptautiskās aizsardzības pieteikumu izskatīšanas un tādā valodā, kuru viņi saprot vai kuru ir pamats uzskatīt par viņiem saprotamu, par iespēju, ka viņu vecums var tikt noteikts medicīniskajā pārbaudē. Tas ietver informāciju par pārbaudes metodi un iespējamo medicīniskās pārbaudes rezultātu ietekmi uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kā arī par sekām, kas varētu rasties, ja nepilngadīgais bez pavadības atsakās no medicīniskās pārbaudes;

Fakts, ka nepilngadīgais bez pavadības ir atteicies no medicīniskās pārbaudes, nekavē atbildīgo iestādi pieņemt lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikumu.

6. Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstīm vispirms jāņem vērā bērna intereses.

Ja dalībvalstis patvēruma procedūras laikā personu identificē kā nepilngadīgo bez pavadības, tās var:

pieteikuma iesniedzējs nāk no valsts, kura atbilst kritērijiem, lai to uzskatītu par drošu izcelsmes valsti šīs direktīvas nozīmē, vai

pieteikuma iesniedzējs nāk no valsts, kura atbilst kritērijiem, lai to uzskatītu par drošu izcelsmes valsti šīs direktīvas nozīmē; vai

Neskarot 41. pantu, dalībvalstis, nepilngadīgajiem bez pavadības piemērojot 46. panta 6. punktu, visos gadījumos nodrošina vismaz 46. panta 7. punktā paredzētās garantijas.

26. pants

Aizturēšana

1. Dalībvalstis neaiztur personu tikai tāpēc, ka viņa ir pieteikuma iesniedzējs. Aizturēšanas pamatojums un nosacījumi, un aizturētajiem pieteikuma iesniedzējiem pieejamās garantijas ir saskaņā ar Direktīvu …/…/ES (20).

2. Ja pieteikuma iesniedzējs tiek aizturēts, dalībvalstis nodrošina, ka pastāv iespēja paātrināti veikt izskatīšanu tiesā saskaņā ar Direktīvu …/…/ES (20).

27. pants

Procedūra pieteikuma atsaukšanas gadījumā

1. Ciktāl dalībvalstis paredz pieteikuma skaidras atsaukšanas iespēju saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kad pieteikuma iesniedzējs skaidri atsauc savu starptautiskās aizsardzības pieteikumu, dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde pieņem lēmumu vai nu pārtraukt pieteikuma izskatīšanu, vai noraidīt pieteikumu.

2. Dalībvalstis var arī pieņemt lēmumu, ka atbildīgā iestāde var nolemt pārtraukt izskatīšanu bez lēmuma pieņemšanas. Minētajā gadījumā dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde izdara par to ierakstu pieteikuma iesniedzēja lietā.

28. pants

Procedūra pieteikuma netiešas atsaukšanas vai atteikšanās gadījumā

1. Ja pastāv vērā ņemams iemesls uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs ir netieši atsaucis vai atteicies no sava pieteikuma, dalībvalstis nodrošina, ka atbildīgā iestāde pieņem lēmumu vai nu pārtraukt izskatīšanu, vai noraidīt pieteikumu, ar noteikumu, ka atbildīgā iestāde uzskata pieteikumu par nepamatotu, pamatojoties uz tā būtības atbilstīgu izskatīšanu saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 4. pantu.

Dalībvalstis var pieņemt, ka pieteikuma iesniedzējs ir netieši atsaucis vai atteicies no sava starptautiskās aizsardzības pieteikuma, ja ir jo īpaši noskaidrots, ka:

viņš ir aizbēdzis vai bez atļaujas atstājis vietu, kur dzīvoja vai tika turēts, saprātīgā laikā neinformējot par to atbildīgo iestādi, vai viņš savlaicīgi nav izpildījis ziņošanas pienākumu vai citas saistības sniegt informāciju, ja vien pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka tas noticis no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ.

Lai īstenotu šos noteikumus, dalībvalstis var noteikt termiņus vai izstrādāt pamatnostādnes.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējam, kas atkal piesakās atbildīgajā iestādē pēc tam, kad ir pieņemts lēmums pārtraukt izskatīšanu, kā minēts šā panta 1. punktā, ir tiesības pieprasīt, ka viņa lietas izskatīšana tiek atsākta, vai iesniegt jaunu pieteikumu, kuram nepiemēro 40. un 41. pantā minēto procedūru.

Dalībvalstis var paredzēt termiņu – vismaz deviņus mēnešus –, pēc kura pieteikuma iesniedzēja lietas izskatīšanu vairs nevar atsākt, vai jauno pieteikumu var uztvert kā turpmāku pieteikumu un piemērot tam 40. un 41. pantā minēto procedūru. Dalībvalstis var paredzēt, ka pieteikuma iesniedzēja lietas izskatīšanu var atsākt tikai vienu reizi.

Dalībvalstis nodrošina, ka šāda persona netiek pārvietota pretēji neizraidīšanas principam.

Dalībvalstis var ļaut atbildīgai iestādei atsākt izskatīšanu tajā posmā, kad tā tika pārtraukta.

3. Šis pants neskar Regulu (ES) Nr. …/… (21).

29. pants

UNHCR loma

1. Dalībvalstis ļauj UNHCR:

2. Šā panta 1. punkts attiecas arī uz organizāciju, kas darbojas attiecīgās dalībvalsts teritorijā UNHCR vārdā saskaņā ar vienošanos ar minēto dalībvalsti.

30. pants

Informācijas vākšana par individuāliem gadījumiem

Lai izskatītu individuālus gadījumus, dalībvalstis:

neiegūst informāciju no iespējamiem vajātājiem vai personām, kas nodarījušas smagu kaitējumu tādā veidā, lai šādas personas tiktu tieši informētas par faktu, ka konkrētais pieteikuma iesniedzējs ir sagatavojis pieteikumu, kā arī, ja šādi tiktu kaitēts pieteikuma iesniedzēja vai viņa apgādājamo fiziskajai veselībai vai to viņa ģimenes locekļu brīvībai un drošībai, kas joprojām dzīvo izcelsmes valstī.

III NODAĻA

PIRMĀS INSTANCES PROCEDŪRAS

I SADAĻA

31. pants

Izskatīšanas procedūra

1. Dalībvalstis apstrādā starptautiskās aizsardzības pieteikumus izskatīšanas procedūrā saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas izklāstītas II nodaļā.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka izskatīšanas procedūra tiek pabeigta cik ātri vien iespējams, neskarot atbilstīgu un pilnīgu izvērtēšanu.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka izskatīšanas procedūra tiek pabeigta sešos mēnešos pēc pieteikuma iesniegšanas.

Ja uz pieteikumu attiecas Regulā (ES) Nr. …/… (22) izklāstītā procedūra, sešu mēnešu termiņš sākas no brīža, kad par tā izvērtēšanu atbildīgā dalībvalsts ir noteikta saskaņā ar minēto regulu, pieteikuma iesniedzējs atrodas minētās dalībvalsts teritorijā un kompetentā iestāde par viņu ir uzņēmusies atbildību.

Dalībvalstis var pagarināt šajā punktā noteikto sešu mēnešu termiņu vēl uz laikposmu, kas nepārsniedz deviņus mēnešus, ja:

Izņēmuma kārtā dalībvalstis pienācīgi pamatotos apstākļos var pārsniegt šajā punktā noteiktos termiņus par ilgākais trim mēnešiem, ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikuma atbilstīgu un pilnīgu izskatīšanu.

4. Neskarot Direktīvas 2011/95/ES 13. un 18. pantu, dalībvalstis var atlikt izskatīšanas procedūras pabeigšanu, ja paredzams, ka atbildīgā iestāde nevarēs pieņemt lēmumu 3. punktā noteiktajos termiņos, jo izcelsmes valstī ir neskaidrs stāvoklis, kas varētu būt īslaicīgs. Šādā gadījumā dalībvalstis:

5. Jebkurā gadījumā dalībvalstis pabeidz izskatīšanas procedūru ilgākais divdesmit vienā mēnesī no pieteikuma iesniegšanas.

6. Dalībvalstis nodrošina, ka gadījumā, ja lēmumu nevar pieņemt sešos mēnešos, attiecīgais pieteikuma iesniedzējs tiek:

7. Dalībvalstis var noteikt prioritātes starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanai saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas noteiktas II nodaļā jo īpaši:

8. Dalībvalstis var paredzēt, ka izvērtēšanas procedūra saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas minētas II nodaļā, tiek paātrināta un/vai veikta pie robežas vai tranzīta zonās saskaņā ar 43. pantu, ja:

9. Dalībvalstis nosaka termiņus lēmuma pieņemšanai procedūrā pirmajā instancē saskaņā ar 8. punktu. Minētie termini ir saprātīgi.

Neskarot 3., 4. un 5. punktu, dalībvalstis var pārsniegt minētos termiņus, ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu starptautiskās aizsardzības pieteikuma atbilstīgu un pilnīgu izvērtēšanu.

32. pants

Nepamatoti pieteikumi

1. Neskarot 27. pantu, dalībvalstis var uzskatīt pieteikumu par nepamatotu tikai tādā gadījumā, ja atbildīgā iestāde ir noteikusi, ka pieteikuma iesniedzējs nav tiesīgs saņemt starptautisko aizsardzību saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES.

2. Nepamatotu pieteikumu gadījumos, uz kuriem attiecas jebkurš no apstākļiem, kas minēts 31. panta 8. punktā, dalībvalstis var arī uzskatīt pieteikumu par acīmredzami nepamatotu, ja tas ir noteikts kā tāds valsts tiesību aktos.

II SADAĻA

33. pants

Nepieņemami pieteikumi

1. Papildus gadījumiem, kad pieteikums netiek izskatīts saskaņā ar Regulu (ES) Nr. …/… (26), dalībvalstīm nav jāizvērtē, vai pieteikuma iesniedzējs ir tiesīgs saņemt starptautisko aizsardzību saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES, ja pieteikums tiek uzskatīts par nepieņemamu saskaņā ar šo pantu.

2. Dalībvalstis var uzskatīt starptautiskās aizsardzības pieteikumu par nepieņemamu tikai tad, ja:

34. pants

Īpašie noteikumi intervijai par pieņemamību

1. Pirms atbildīgā iestāde pieņem lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikuma pieņemamību, dalībvalstis ļauj pieteikuma iesniedzējiem paust savus uzskatus par 33. pantā minēto pamatojumu piemērošanu viņu konkrētajiem apstākļiem. Šim nolūkam dalībvalstis veic personisku interviju par pieteikuma pieņemamību. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumus tikai saskaņā ar 42. pantu turpmāka pieteikuma gadījumā.

Šis punkts neskar šīs direktīvas 4. panta 2. punkta a) apakšpunktu un Regulas (ES) Nr. …/… (26) 5. pantu.

2. Dalībvalstis var paredzēt, ka personisko interviju par starptautiskās aizsardzības pieteikuma pieņemamību veic iestāžu, kas nav atbildīgā iestāde, darbinieki. Šādos gadījumos dalībvalstis nodrošina, ka šādi darbinieki iepriekš saņem nepieciešamo pamatapmācību, jo īpaši attiecībā uz starptautiskajām cilvēktiesībām, Savienības acquis patvēruma jomā un intervēšanas metodēm.

III SADAĻA

35. pants

Pirmās patvēruma valsts koncepcija

Valsts var tikt uzskatīta par pirmo patvēruma valsti konkrētam pieteikuma iesniedzējam, ja:

ar noteikumu, ka viņš tiks atpakaļuzņemts minētajā valstī.

Piemērojot pirmās patvēruma valsts koncepciju konkrētiem pieteikuma iesniedzēja apstākļiem, dalībvalstis var ņemt vērā 38. panta 1. punktu. Pieteikuma iesniedzējam ļauj apstrīdēt pirmās patvēruma valsts koncepcijas piemērošanu viņa konkrētajiem apstākļiem.

36. pants

Drošas izcelsmes valsts koncepcija

1. Trešā valsts, kas norādīta kā droša izcelsmes valsts saskaņā ar šo direktīvu, var, pēc individuālas pieteikuma izskatīšanas, tikt uzskatīta par drošu izcelsmes valsti konkrētajam pieteikuma iesniedzējam tikai tad, ja:

un viņš nav iesniedzis nekādu nopietnu pamatojumu, lai uzskatītu, ka valsts nav droša izcelsmes valsts viņa konkrētajos apstākļos un saistībā ar viņa kvalificēšanu kā bēgli vai kā personu, kurai ir tiesības uz alternatīvo aizsardzību saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES.

2. Dalībvalstis valsts tiesību aktos paredz turpmākus noteikumus un kārtību drošas izcelsmes valsts koncepcijas piemērošanai.

37. pants

Trešo valstu norādīšana par drošām izcelsmes valstīm saskaņā ar valsts tiesību aktiem

1. Dalībvalstis var saglabāt vai ieviest tiesību aktus, kas ļauj saskaņā ar I pielikumu norādīt drošas izcelsmes valstis, lai izskatītu starptautiskās aizsardzības pieteikumus.

2. Dalībvalstis regulāri pārskata situāciju trešās valstīs, kas saskaņā ar šo pantu ir norādītas kā drošas izcelsmes valstis.

3. Vērtējums par to, vai valsts ir droša izcelsmes valsts saskaņā ar šo pantu, balstās uz dažādiem informācijas avotiem, tostarp jo īpaši informāciju no citām dalībvalstīm, EPAB, UNHCR, Eiropas Padomes un citām atbilstīgām starptautiskajām organizācijām.

4. Dalībvalstis paziņo Komisijai par valstīm, kas ir norādītas kā drošas izcelsmes valstis saskaņā ar šo pantu.

38. pants

Drošas trešās valsts koncepcija

1. Dalībvalstis var piemērot drošas trešās valsts koncepciju tikai tad, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka personai, kas lūdz starptautisko aizsardzību, attiecīgajā trešajā valstī piemēros šādus principus:

2. Drošas trešās valsts koncepcijas piemērošanā ievēro noteikumus, kas noteikti valsts tiesību aktos, tostarp:

noteikumus saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem, kas ļauj veikt individuālu izvērtēšanu par to, vai attiecīgā trešā valsts ir droša konkrētajam pieteikuma iesniedzējam, un kas ļauj pieteikuma iesniedzējam vismaz apstrīdēt drošas trešās valsts koncepcijas piemērošanu, pamatojoties uz to, ka trešā valsts nav droša viņa konkrētajos apstākļos. Pieteikuma iesniedzējam ļauj arī apstrīdēt to, ka starp viņu un trešo valsti pastāv saistība saskaņā ar a) apakšpunktu.

3. Īstenojot lēmumu, kas balstīts vienīgi uz šo pantu, dalībvalstis:

4. Ja trešā valsts neļauj pieteikuma iesniedzējam ieceļot tās teritorijā, dalībvalstis nodrošina, ka piekļuve procedūrai tiek sniegta saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas izklāstītas II nodaļā.

5. Dalībvalstis periodiski informē Komisiju par valstīm, kurām šī koncepcija tiek piemērota saskaņā ar šā panta noteikumiem.

39. pants

Drošas Eiropas trešās valsts koncepcija

1. Dalībvalstis var paredzēt, ka nekāda vai nepilnīga starptautiskās aizsardzības pieteikuma un pieteikuma iesniedzēja drošības izvērtēšana viņa konkrētajos apstākļos, kā norādīts II nodaļā, nenotiek gadījumos, kad kompetentā iestāde pamatojoties uz faktiem ir noteikusi, ka pieteikuma iesniedzējs vēlas ieceļot vai ir nelegāli ieceļojis dalībvalsts teritorijā no drošas trešās valsts saskaņā ar 2. punktu.

2. Trešā valsts var tikt uzskatīta par drošu trešo valsti 1. punkta piemērošanas nolūkā, ja:

3. Pieteikuma iesniedzējam ir atļauts apstrīdēt drošas Eiropas trešās valsts koncepcijas piemērošanu, pamatojoties uz to, ka attiecīgā trešā valsts nav droša viņa konkrētajos apstākļos.

4. Attiecīgās dalībvalstis valsts tiesību aktos nosaka kārtību, lai īstenotu 1. punkta noteikumus un to lēmumu sekas, kuri pieņemti, ievērojot minētos noteikumus, saskaņā ar neizraidīšanas principu, tostarp paredzot izņēmumus no šā panta piemērošanas humanitāru vai politisku iemeslu vai starptautisko publisko tiesību dēļ.

5. Īstenojot lēmumu, kas balstīts tikai uz šo pantu, attiecīgās dalībvalstis:

6. Ja droša trešā valsts neuzņem atpakaļ pieteikuma iesniedzēju, dalībvalstis nodrošina, ka piekļuve procedūrai tiek nodrošināta saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas izklāstītas II nodaļā.

7. Dalībvalstis periodiski informē Komisiju par valstīm, kurām šī koncepcija tiek piemērota saskaņā ar šo pantu.

IV SADAĻA

40. pants

Turpmāks pieteikums

1. Ja persona, kas ir pieteikusies uz starptautisko aizsardzību dalībvalstī, sniedz papildu paziņojumus vai turpmāku pieteikumu tajā pašā dalībvalstī, minētā dalībvalsts pārbauda šos turpmākos paziņojumus vai turpmākā pieteikuma elementus saskaņā ar iepriekšējā pieteikuma izskatīšanu vai saskaņā ar tāda lēmuma izskatīšanu, kas atrodas pārskatīšanas vai pārsūdzības procesā, ciktāl kompetentās iestādes var ņemt vērā un apsvērt visus elementus, kas ir pamatā turpmākajiem paziņojumiem vai turpmākajam pieteikumam.

2. Lai pieņemtu lēmumu par starptautiskās aizsardzības pieteikuma pieņemamību saskaņā ar 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu, turpmākais starptautiskās aizsardzības pieteikums tiek vispirms pakļauts sākotnējai izskatīšanai attiecībā uz to, vai ir konstatēti vai pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis jaunus elementus vai faktus, kas attiecas uz pārbaudi, vai viņš ir kvalificējams kā starptautiskās aizsardzības saņēmējs saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES.

3. Ja sākotnējā izskatīšanā, kas minēta 2. punktā, tiek konstatēti vai pieteikuma iesniedzējs ir iesniedzis jaunus elementus vai faktus, kas ievērojami palielina iespēju pieteikuma iesniedzējam tikt kvalificētam kā starptautiskās aizsardzības saņēmējam saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES, pieteikumu turpina izskatīt saskaņā ar II nodaļu. Dalībvalstis var paredzēt arī citus iemeslus, kuru dēļ turpināt izskatīt turpmāku pieteikumu.

4. Dalībvalstis var paredzēt, ka pieteikumu turpinās izskatīt tikai tad, ja attiecīgais pieteikuma iesniedzējs iepriekšējā procedūrā nevarēja, nebūdams pie tā vainīgs, izvērtēt situācijas, kas aprakstītas šā panta 2. un 3. punktā, jo īpaši izmantojot savas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību saskaņā ar 46. pantu.

5. Ja turpmāku pieteikumu tālāk neizskata saskaņā ar šo pantu, to uzskata par nepieņemamu saskaņā ar 33. panta 2. punkta d) apakšpunktu.

6. Procedūru, kas minēta šajā pantā, var arī piemērot gadījumā, ja:

Minētajos gadījumos sākotnējā izskatīšana, kas minēta 2. punktā, sastāvēs no izvērtēšanas par to, vai pastāv fakti saistībā ar apgādājamā vai neprecēta nepilngadīgā situāciju, kas pamato atsevišķu pieteikumu.

7. Ja persona, attiecībā uz kuru ir jāizpilda pārsūtīšanas lēmums saskaņā ar Regulu (ES) Nr. …/… (27) iesniedz papildu paziņojumus vai turpmāku pieteikumu nosūtošajā dalībvalstī, minētos paziņojumus vai turpmākos pieteikumus izvērtē atbildīgā dalībvalsts, kā definēts minētajā Regulā, saskaņā ar šo direktīvu.

41. pants

Izņēmumi attiecībā uz tiesībām palikt turpmāku pieteikumu gadījumā

1. Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu attiecībā uz tiesībām palikt teritorijā, ja persona:

Dalībvalstis var pieļaut šādu izņēmumu tikai tad, ja atbildīgā iestāde uzskata, ka atgriešanas lēmuma rezultāts nebūs tieša vai netieša izraidīšana, pārkāpjot minētās dalībvalsts starptautiskās un Savienībā noteiktās saistības.

2. Šā panta 1. punktā minētajos gadījumos dalībvalstis var arī:

42. pants

Procedūras noteikumi

1. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzēji, kuru pieteikumi ir pakļauti sākotnējai izskatīšanai saskaņā ar 40. pantu, izmanto garantijas, kas paredzētas 12. panta 1. punktā.

2. Dalībvalstis var noteikt valsts tiesību aktos noteikumus par sākotnējo izskatīšanu saskaņā ar 40. pantu. Minētie noteikumi, inter alia, var:

Minētie noteikumi nepadara neiespējamu pieteikuma iesniedzēju piekļuvi jaunai procedūrai, tāpat arī tie nav par iemeslu šādas piekļuves atcelšanai vai tās ievērojamai ierobežošanai.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējs ir atbilstīgi informēts par sākotnējās izskatīšanas rezultātiem un, ja pieteikums netiks tālāk izvērtēts, par iemesliem, kāpēc tā notiek, un iespējām pārsūdzēt lēmumu vai pieprasīt tā pārskatīšanu.

V SADAĻA

43. pants

Robežprocedūras

1. Dalībvalstis var nodrošināt procedūras saskaņā ar pamatprincipiem un garantijām, kas minētas II nodaļā, lai pieņemtu lēmumu pie dalībvalsts robežas vai tranzīta zonā par:

2. Dalībvalstis nodrošina, ka lēmums saistībā ar 1. punktā paredzētajām procedūrām tiek pieņemts saprātīgā laikā. Ja lēmums nav pieņemts četrās nedēļās, pieteikuma iesniedzējam tiek atļauts ieceļot dalībvalsts teritorijā, lai viņa pieteikums tiktu izskatīts saskaņā ar citiem šīs direktīvas noteikumiem.

3. Ja ierodas liels skaits trešās valsts valstspiederīgo vai bezvalstnieku, kas iesniedz starptautiskās aizsardzības pieteikumus pie robežas vai tranzīta zonā, un tas 1. punkta noteikumu piemērošanu praksē padara neiespējamu, minētās procedūras var arī tikt piemērotas, ja un kamēr šie trešās valsts valstspiederīgie vai bezvalstnieki ir izmitināti vietās, kas atrodas netālu no robežas vai tranzīta zonas.

IV NODAĻA

STARPTAUTISKĀS AIZSARDZĪBAS ATŅEMŠANAS PROCEDŪRAS

44. pants

Starptautiskās aizsardzības atņemšana

Dalībvalstis nodrošina, ka izvērtēšanu, lai konkrētai personai atņemtu starptautisko aizsardzību, var uzsākt, ja tiek konstatēti jauni elementi vai atklājas fakti, kas norāda, ka pastāv iemesli, lai atkārtoti izskatītu viņa starptautiskās aizsardzības pamatotību.

45. pants

Procedūras noteikumi

1. Dalībvalstis nodrošina, ka, ja kompetentā iestāde apsver iespēju atņemt starptautisko aizsardzību trešās valsts valstspiederīgajam vai bezvalstniekam saskaņā ar Direktīvas 2011/95/ES 14. vai 19. pantu, attiecīgā persona saņem šādas garantijas:

2. Turklāt dalībvalstis nodrošina, ka saskaņā ar 1. punktā noteikto procedūru:

kompetentā iestāde var iegūt precīzu un atjauninātu informāciju no dažādiem avotiem, piemēram, vajadzības gadījumā, informāciju no EPAB un UNHCR, attiecībā uz vispārējo situāciju, kas valda attiecīgo personu izcelsmes valstīs; un

ja informācija par individuālu gadījumu tiek iegūta, lai atkārtoti izskatītu starptautisko aizsardzību, tā tiek iegūta no vajātājiem vai smaga kaitējuma nodarītājiem tādā veidā, ka šādas personas nesaņem tiešu informāciju par faktu, ka attiecīgā persona ir starptautiskās aizsardzības saņēmējs, kura statuss ir pakļauts atkārtotai izskatīšanai, kā arī neradot kaitējumu personas vai viņas apgādājamo fiziskajai veselībai vai to viņas ģimenes locekļu brīvībai un drošībai, kas joprojām dzīvo izcelsmes valstī.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentās iestādes lēmums atņemt starptautisko aizsardzību tiek sniegts rakstiski. Lēmumā tiek norādīts juridiskais un faktiskais pamatojums, un informāciju, kā apstrīdēt lēmumu, sniedz rakstiski.

4. Tiklīdz kompetentā iestāde ir pieņēmusi lēmumu atņemt starptautisko aizsardzību, vienlīdz ir piemērojams 20. pants, 22. pants, 23. panta 1. punkts un 29. pants.

5. Atkāpjoties no šā panta 1., 2. un 3. un 4. punkta, dalībvalsts var pieņemt lēmumu, ka starptautiskā aizsardzība tiek zaudēta pēc likuma, ja starptautiskās aizsardzības saņēmējs ir nepārprotami atteicies no viņa atzīšanas par tādu. Dalībvalsts var paredzēt arī, ka starptautiskā aizsardzība tiek zaudēta pēc likuma, ja starptautiskās aizsardzības saņēmējs ir kļuvis par minētās dalībvalsts valstspiederīgo.

V NODAĻA

PĀRSŪDZĪBAS PROCEDŪRAS

46. pants

Tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību

1. Dalībvalstis nodrošina, ka pieteikuma iesniedzējiem ir tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesā saistībā ar:

2. Dalībvalstis nodrošina, ka personām, ko atbildīgā iestāde ir atzinusi par tiesīgām saņemt alternatīvo aizsardzību, ir tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību saskaņā ar 1. punktu, saistībā ar lēmumu atzīt pieteikumu par nepamatotu attiecībā uz bēgļa statusu.

Neskarot 1. punkta c) apakšpunktu, ja dalībvalsts piešķirtais alternatīvās aizsardzības statuss sniedz tādas pašas tiesības un priekšrocības kā bēgļa statuss saskaņā ar Savienības un valstu tiesību aktiem, minētā dalībvalsts var uzskatīt, ka lēmuma atzīt pieteikumu par nepamatotu attiecībā uz bēgļa statusu pārsūdzēšana ir nepieņemama, pamatojoties uz to, ka pieteikuma iesniedzējs nav pietiekami ieinteresēts procedūru turpināšanā.

3. Lai izpildītu 1. punkta prasības, dalībvalstis nodrošina, ka ar efektīvu tiesisko aizsardzību ir nodrošināta faktiskā un juridiskā pamatojuma pilnīga un ex nunc pārbaude, tostarp attiecīgā gadījumā pārbaude par starptautiskās aizsardzības nepieciešamību saskaņā ar Direktīvu 2011/95/ES, vismaz attiecībā uz pārsūdzības procedūrām pirmās instances tiesā.

4. Dalībvalstis paredz saprātīgus termiņus un citus nepieciešamus noteikumus, lai pieteikuma iesniedzējs varētu izmantot savas tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību saskaņā ar 1. punktu. Termiņi nav tādi, kas šādu izmantošanu darītu neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtinātu.

Dalībvalstis var arī paredzēt to lēmumu ex officio pārskatīšanu, kas pieņemti saskaņā ar 43. pantu.

5. Neskarot 6. punktu, dalībvalstis ļauj pieteikuma iesniedzējiem palikt teritorijā līdz termiņam, kurā beidzas viņu iespēja izmantot tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, un, ja šādas tiesības ir izmantotas noteiktajā termiņā – līdz tiesiskās aizsardzības iznākumam.

6. Ja ir pieņemts lēmums:

tiesai pēc pieteikuma iesniedzēja pieprasījuma vai ex officio ir tiesības lemt, vai pieteikuma iesniedzējs var palikt dalībvalsts teritorijā, ja šāda lēmuma rezultātā tiek izbeigtas pieteikuma iesniedzēja tiesības palikt dalībvalstī un ja šādos gadījumos tiesības palikt dalībvalstī līdz tiesiskās aizsardzības iznākumam nav paredzētas valsts tiesību aktos.

7. Šā panta 6. punktu piemēro tikai 43. pantā minētajām procedūrām ar noteikumu, ka:

Ja nav izpildīti a) un b) apakšpunktā minētie nosacījumi, piemēro 5. punktu.

8. Dalībvalstis ļauj pieteikuma iesniedzējam palikt to teritorijā, kamēr līdz 6. un 7. punktā paredzētās procedūras iznākumam, lai izlemtu, vai pieteikuma iesniedzējs var vai nevar palikt to teritorijā.

9. Šā panta 5., 6. un 7. punkts neskar Regulas (ES) Nr …/… (28) 26. pantu.

10. Dalībvalstis var noteikt termiņus tiesai saskaņā ar 1. punktu, lai izvērtētu atbildīgās iestādes lēmumu.

11. Dalībvalstis var valsts tiesību aktos arī noteikt nosacījumus, saskaņā ar kuriem var pieņemt, ka pieteikuma iesniedzējs ir nepārprotami atsaucis vai atteicies no savas tiesiskās aizsardzības saskaņā ar 1. punktu, kā arī procedūras noteikumus, kas ir jāievēro.

VI NODAĻA

VISPĀRĒJI UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

47. pants

Apstrīdēšana, ko veic valsts iestādes

Šī direktīva neietekmē iespēju valsts iestādēm apstrīdēt administratīvos un/vai juridiskos lēmumus, kā paredzēts valsts tiesību aktos.

48. pants

Konfidencialitāte

Dalībvalstis nodrošina, ka iestādes, kas īsteno šo direktīvu, ievēro konfidencialitātes principu, kā tas noteikts valsts tiesību aktos, saistībā ar jebkuru informāciju, ko tās iegūst sava darba gaitā.

49. pants

Sadarbība

Katra dalībvalsts nozīmē valsts kontaktpunktu un paziņo tā adresi Komisijai. Komisija minēto informāciju paziņo pārējām dalībvalstīm.

Dalībvalstis kopā ar Komisiju veic visus piemērotos pasākumus, lai izveidotu tiešu sadarbību un informācijas apmaiņu starp kompetentajām iestādēm.

Ja tiek piemēroti 6. panta 5. punktā, 14. panta 1. punkta otrajā daļā un 31. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētie pasākumi, dalībvalstis informē Komisiju tiklīdz vairs nepastāv iemesli minēto ārkārtas pasākumu piemērošanai un vismaz reizi gadā. Minētā informācija attiecīgā gadījumā ietver datus par to, cik procentiem no kopējā pieteikumu skaita, ko apstrādāja minētajā laikposmā, piemēroja atkāpes.

50. pants

Ziņojums

Ne vēlāk kā … (29), Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu dalībvalstīs un ierosina jebkādus grozījumus, kas ir nepieciešami. Dalībvalstis nosūta Komisijai visu informāciju, kas attiecas uz tās ziņojuma sagatavošanu. Pēc ziņojuma iesniegšanas Komisija ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par šīs direktīvas piemērošanu dalībvalstīs vismaz katru piekto gadu.

Pirmajā ziņojumā Komisija jo īpaši ziņo arī par 17. panta piemērošanu un dažādajiem instrumentiem, ko izmanto saistībā ar ziņojuma sniegšanu par personisko interviju.

51. pants

Transponēšana

1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 1. līdz 30. panta, 31. panta 1., 2., 6.,7., 8. un 9. punkta, 32. līdz 46. panta, 49. un 50. panta un I pielikuma prasības vēlākais līdz … (30). Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.

2. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu 31. panta 3., 4. un 5. punkta prasības līdz ... (31). Dalībvalstis nekavējoties dara Komisijai zināmu minēto noteikumu tekstu.

3. Kad dalībvalstis pieņem 1. un 2. punktā minētos noteikumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Tajos ietver arī paziņojumu, ka atsauces spēkā esošos normatīvos un administratīvos aktos uz direktīvu, kas atcelta ar šo direktīvu, uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu. Dalībvalstis nosaka paņēmienus, kā izdarāma šāda atsauce un kā formulējams minētais paziņojums.

4. Dalībvalstis dara Komisijai zināmus to tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

52. pants

Pārejas noteikumi

Dalībvalstis piemēro normatīvos un administratīvos aktus, kas minēti 51. panta 1. punktā, starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas iesniegti, un procedūrām par starptautiskās aizsardzības atņemšanu, kas uzsāktas pēc … (30) vai agrākā datumā. Pieteikumus, kas iesniegti pirms ... (30), un procedūras par bēgļa statusa atņemšanu, kas uzsāktas pirms minētā datuma, reglamentē normatīvie un administratīvie akti, kas pieņemti saskaņā ar Direktīvu 2005/85/EK.

Starptautiskās aizsardzības pieteikumiem, kas iesniegti pēc ... (31) vai agrākā datumā, dalībvalstis piemēro 51. panta 2. punktā minētos normatīvos un administratīvos aktus. Pieteikumus, kas iesniegti pirms minētā datuma, reglamentē normatīvie un administratīvie akti saskaņā ar Direktīvu 2005/85/EK.

53. pants

Atcelšana

Direktīvu 2005/85/EK tām dalībvalstīm, kurām šī direktīva ir saistoša, atceļ no ... (32), neskarot dalībvalstu pienākumus attiecībā uz termiņu II pielikuma B daļā minētās direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos.

Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās lasa saskaņā ar atbilstības tabulu III pielikumā.

54. pants

Stāšanās spēkā un piemērošana

Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Šīs direktīvas 47. un 48. pantu piemēro no ... (32).

55. pants

Adresāti

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm saskaņā ar Līgumiem.

(1) OV C 24, 28.1.2012., 79. lpp.

(2) OV C ...

(3) Eiropas Parlamenta 2011. gada 6. aprīļa nostāja (OV C 296E, 2.10.2012., 184. lpp) un Padomes 2013. gada 6. jūnija nostāja pirmajā lasījumā (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta). Eiropas Parlamenta ... nostāja (Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēta) un Padomes ... lēmums.

(4) OV L 326, 13.12.2005., 13. lpp.

(5) OV L 337, 20.12.2011., 9. lpp.

(6) Dok.14654/1/12/REV1 [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(7) OV L ...

(8) OV L 132, 29.5.2010., 11. lpp.

(9) OV L 281, 23.11.1995. 31. lpp.

(10) Dok. 15605/1/12 REV1 [Dublinas regula].

(11) OV L ...

(12) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(13) OV C 369, 17.12.2011., 14. lpp.

(14) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(15) OV L 348, 24.12.2008., 98. lpp.

(16) Padomes Pamatlēmums 2002/584/TI (2002. gada 13. jūnijs) par Eiropas apcietināšanas orderi un par nodošanas procedūrām starp dalībvalstīm (OV L 190, 18.7.2002., 1. lpp.).

(17) Direktīva, kura ir 27. apsvērumā [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(18) Direktīva, kura ir 27. apsvērumā [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(19) Direktīva, kura ir 27. apsvērumā [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(20) Direktīva, kura ir 27. apsvērumā [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(21) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(22) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(23) Direktīva, kura ir 27. apsvērumā [Uzņemšanas nosacījumu direktīva].

(24) Dok. PE-CONS 17/13 [Eurodac Regula].

(25) OV L ...

(26) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(27) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(28) Regula, kura ir 53. apsvērumā [Dublinas regula].

(29) Četri gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

(30) Divi gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

(31) Pieci gadi pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

(32) Nākamā diena pēc diviem gadiem pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā.

to tiesību un brīvību ievērošana, kas noteiktas Eiropas cilvēktiesību un pamatbrīvību konvencijā un/vai Starptautiskajā paktā par civilajām un politiskajām tiesībām un/vai Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijā pret spīdzināšanu, jo īpaši tās tiesības, no kuru ievērošanas nevar atkāpties saskaņā ar minētās Eiropas konvencijas 15. panta 2. punktu;

PADOMES PASKAIDROJUMA RAKSTS

I. IEVADS

Patvēruma procedūru direktīvas pārstrādātā redakcija ir daļa no tiesību aktu priekšlikumu virknes patvēruma jomā, lai izveidotu kopējās Eiropas patvēruma sistēmas otro posmu.

2011. gada 7. jūnijā Padome no Komisijas saņēma grozītu priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai par kopējām procedūrām starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai (pārstrādāta redakcija) (11207/11). Komisija grozīja savu sākotnējo 2009. gada 23. oktobra priekšlikumu (12959/09), ņemot vērā Eiropas Parlamenta nostāju pirmajā lasījumā, par kuru notika balsojums 2011. gada 6. aprīlī (8526/11), kā arī Padomē paustās nostājas.

Lai novērstu kavēšanos, Eiropas Parlaments, izskatot grozīto priekšlikumu, sarunu nostāju sagatavoja, ņemot vērā savu nostāju pirmajā lasījumā par sākotnējo priekšlikumu.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2011. gada 26. un 27. oktobra plenārsesijā, atsaucoties uz 2010. gada 28. aprīļa nostāju (1), nolēma nesagatavot jaunu atzinumu par grozīto priekšlikumu, bet atsaukties uz savu nostāju par sākotnējo priekšlikumu. Reģionu komiteja 2011. gada 16. novembra vēstulē paziņoja, ka nesniegs atzinumu par grozīto priekšlikumu (18836/11).

2013. gada 13.–14. maija sanāksmē Padome apstiprināja politisku vienošanos par grozīto priekšlikumu (7695/13 + COR 1).

Saskaņā ar 21. protokolu par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju saistībā ar brīvības, drošības un tiesiskuma telpu, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Līgumam par Eiropas Savienības darbību, Apvienotā Karaliste un Īrija nepiedalās Patvēruma procedūru direktīvas pārstrādātās redakcijas pieņemšanā. Dānija nepiedalās tās pieņemšanā, un Dānijai tā nav saistoša un nav jāpiemēro saskaņā ar Protokolu par Dānijas nostāju.

II. PRIEKŠLIKUMA MĒRĶI

Direktīvā 2005/85 ir paredzēti minimālie standarti procedūrās, ko dalībvalstis piemēro starptautiskās aizsardzības statusa piešķiršanai un atņemšanai, lai nodrošinātu vienādu attieksmi pret pieteikumiem neatkarīgi no tā, kurā dalībvalstī tos izskata.

Patvēruma procedūru direktīvas pārstrādātās redakcijas mērķis ir noteikt kopējus valstu patvēruma sistēmu standartus Eiropas Savienības līmenī. Ar šiem standartiem starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem ir jāgarantē augsta līmeņa aizsardzības pasākumi. Tiem ir arī jānodrošina, ka dalībvalstis varētu labāk piemērot tādas patvēruma procedūras, kas ir izmaksu ziņā lietderīgas un ar kurām var risināt jautājumu par iespējamiem ļaunprātīgiem pieteikumiem, vienlaikus ņemot vērā atšķirīgās valstu tiesību sistēmas. Īpaša uzmanība tiek pievērsta pakalpojumu, konsultāciju un speciālo zināšanu prioritārai īstenošanai, lai panāktu efektīvu un augstas kvalitātes pārbaudes procesu, kura rezultātā tiek pieņemti stingri pirmās instances lēmumi. Visbeidzot, pārstrādātā redakcijā tiek pilnībā ievērotas pamattiesības, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas un Eiropas Cilvēktiesību tiesas judikatūras attīstību, kā arī nodrošināta konsekvence ar citiem likumdošanas instrumentiem patvēruma jomā.

III. PADOMES NOSTĀJA PIRMAJĀ LASĪJUMĀ – ANALĪZE

A. Vispārīgi apsvērumi

Balstoties uz Komisijas grozīto priekšlikumu, Eiropas Parlaments un Padome ir risinājuši sarunas ar mērķi panākt vienošanos par Padomes nostāju pirmajā lasījumā. Padomes nostājas teksts pilnībā atbilst starp abiem likumdevējiem panāktajam kompromisam.

B. Galvenie jautājumi

Kompromisa tekstā, kam atbilst Padomes nostāja pirmajā lasījumā, Direktīva 2005/85/EK (2) ir pielāgota attiecībā uz šādiem galvenajiem jautājumiem.

Apmācība

Lai uzlabotu patvēruma procedūru kvalitāti, Padomes nostājā ir noteiktas apmācību prasības atbildīgo iestāžu personālam, kas dalībvalstīs atbild par starptautiskās aizsardzības pieteikumu atbilstīgu izvērtēšanu, kā arī citu kompetento iestāžu personālam, kas varētu nonākt saskarē ar starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzējiem.

Atbildīgās iestādes personālam ir jābūt atbilstoši apmācītam. Šajā nolūkā dalībvalstīm ir jānodrošina apmācība, kurā iekļauti tie paši elementi, kas minēti Regulā, ar ko izveido Eiropas Patvēruma atbalsta biroju, izņemot tos, kas attiecas uz uzņemšanas nosacījumiem. Turklāt personām, kas intervē pieteikuma iesniedzējus, vispārīgi jāpārzina problēmas, kas varētu negatīvi ietekmēt pieteikuma iesniedzēja spēju sniegt interviju, piemēram, pazīmes, kuras liecina, ka pieteikuma iesniedzējs agrāk, iespējams, bijis pakļauts spīdzināšanai.

Tādas pašas apmācības prasības, kas attiecas uz atbildīgās iestādes personālu, piemēro arī personālam, kas strādā citā iestādē, kurai uzdots veikt intervijas gadījumos, kad starptautisku aizsardzību vienlaicīgi lūdz liels skaits trešo valstu pilsoņu vai bezvalstnieku.

Gadījumā, kad nevis atbildīgās iestādes, bet citas iestādes personāls veic intervijas par pieteikuma pieņemamību, dalībvalstīm ir jānodrošina, ka šis personāls iepriekš saņem nepieciešamo pamatapmācību, jo īpaši attiecībā uz starptautiskām cilvēktiesībām, patvēruma acquis un intervēšanas tehnikām.

Visbeidzot, arī to iestāžu personālam, kas varētu saņemt starptautiskās aizsardzības pieprasījumus, piemēram, robežsardzei un imigrācijas iestāžu vai aizturēšanas vietu darbiniekiem, jāsaņem saviem uzdevumiem un pienākumiem atbilstīga apmācība pietiekamā līmenī.

Piekļuve procedūrai

Padomes nostājā ir noteikti standarti, kuru mērķis ir nodrošināt vieglu un savlaicīgu piekļuvi patvēruma procedūrai, vienlaikus ņemot vērā valstu sistēmu specifiku. Tajā ir pilnībā precizēts, ka persona, kas ir izteikusi vēlēšanos pieprasīt starptautisko aizsardzību, ir pieteikuma iesniedzējs šīs direktīvas nozīmē. Lai nodrošinātu, ka pieteikuma iesniedzēji efektīvi pilda savus pienākumus un izmanto attiecīgās tiesības, viņu pieteikumi būtu jāreģistrē pēc iespējas drīzāk un noteiktos termiņos: gadījumā, kad pieteikums ir iesniegts atbildīgajai iestādei, noteiktais termiņš ir trīs darbadienas pēc pieteikuma iesniegšanas; gadījumā, kad pieteikums ir iesniegts citai kompetentajai iestādei, piemēram, robežsardzei, noteiktais termiņš ir sešas darbadienas. Liela un vienlaicīga pieteikuma iesniedzēju pieplūduma gadījumā ir iespējams ilgāks termiņš, proti, desmit darbadienas.

Attiecībā uz efektīvu piekļuvi procedūrai svarīgs ir arī dalībvalstu pienākums tādiem trešo valstu valstspiederīgajiem un bezvalstniekiem, kas ir aizturēti un atrodas aizturēšanas vietās vai robežšķēršošanas punktos, sniegt informāciju par iespēju lūgt starptautisku aizsardzību, ja pazīmes liecina, ka minētās personas to vēlas darīt. Turklāt dalībvalstis aizturēšanas vietās un robežšķēršošanas punktos nodrošina mutisko tulkošanu, ciktāl tas nepieciešams, lai atvieglotu piekļuvi starptautiskās aizsardzības saņemšanas procedūrai.

Izvērtēšanas procedūra

Padomes nostājā paredzēts, ka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izvērtēšanas procedūra jānoslēdz sešu mēnešu laikā pēc pieteikuma iesniegšanas. Sarežģītu jautājumu gadījumos, gadījumos, kad iesniegts liels skaits pieteikumu, vai sakarā ar kavēšanos, ko izraisa pieteikuma iesniedzēja nevēlēšanās sadarboties, dalībvalstis var pagarināt šo termiņu uz laiku, kas nepārsniedz deviņus mēnešus. Visbeidzot, izņēmuma kārtā, pienācīgi pamatotos gadījumos, ir iespējams šo termiņu pagarināt vēl līdz trim mēnešiem, ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu atbilstīgu un pilnīgu izvērtēšanu.

Dalībvalstis var atlikt procedūras pabeigšanu, ja paredzams, ka atbildīgā iestāde nevarēs pieņemt lēmumu noteiktajos termiņos, jo izcelsmes valstī ir neskaidra situācija, kas varētu būt īslaicīga. Šajā gadījumā dalībvalstīm reizi sešos mēnešos jāpārskata situācija minētajā valstī un savlaicīgi jāinformē attiecīgie pieteikuma iesniedzēji par atlikšanas iemesliem un Komisija par procedūru atlikšanu attiecībā uz minēto valsti. Jebkurā gadījumā dalībvalstīm procedūra ir jāpabeidz ne vēlāk kā 21 mēneša laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas.

Padomes nostājā ir arī paredzēta atšķirība starp prioritāru un paātrinātu procedūru. Pēdējā ietver īsākus procedūras termiņus salīdzinājumā ar parastās procedūras termiņiem, turpretim prioritārās procedūras nozīmē tikai to, ka pieteikums tiek izskatīts pirms citiem pieteikumiem. Dalībvalstīm jānosaka pamatoti termiņi attiecībā uz paātrinātajām procedūrām, bet tām ir iespēja tos pārsniegt, lai nodrošinātu atbilstīgu un pilnīgu izvērtēšanu.

Atbilstoši mērķim izveidot saskaņotākas patvēruma procedūras, paātrinātās izvērtēšanas procedūras un robežprocedūras var veikt tikai ar konkrētu pamatojumu, ar nolūku šajās procedūrās iekļaut tikai pieteikumus, kas, iespējams, ir nepamatoti vai kas izraisa nopietnas bažas attiecībā uz valsts drošību vai sabiedrisko kārtību.

Informācija atkāpju gadījumā

Gadījumā, kad dalībvalsts – liela skaita personu vienlaicīgi iesniegtu pieteikumu rezultātā – atkāpjas no termiņiem, kas paredzēti pieteikuma reģistrēšanai un pieteikuma izskatīšanas pabeigšanai, vai kad tā nozīmē citas iestādes, kuras nav atbildīgā iestāde, veikt patvēruma intervijas, tā par to informē Komisiju. Šī informācija jāsniedz, tiklīdz šo ārkārtas pasākumu piemērošanas iemesli ir beiguši pastāvēt, un vismaz reizi gadā.

Intervijas ierakstīšana un ziņojums par to

Padomes nostājā ir paredzēts visaptverošs noteikumu kopums attiecībā uz ziņojumu par patvēruma intervijām un to ierakstīšanu. Ziņojumā par minētās direktīvas pārstrādātās redakcijas piemērošanu dalībvalstīs Komisija jo īpaši ziņos par šo noteikumu piemērošanu un dažādajiem instrumentiem, ko izmanto saistībā ar ziņojuma sniegšanu par personisko interviju.

Padomes nostājā paredzēts, ka dalībvalstīm ir jāsagatavo visaptverošs un ar faktiem pamatots ziņojums, kurā ietilpst visi būtiskie elementi, vai protokols. Turklāt dalībvalstis var nodrošināt audio vai audiovizuālo ierakstīšanu. Dalībvalstīm jānodrošina arī tas, ka pieteikuma iesniedzējs ir pilnībā informēts par ziņojuma saturu vai protokola būtiskajiem elementiem.

Turklāt Padomes nostāja precizē nosacījumus par pieteikuma iesniedzēja iespēju izteikt piezīmes un/vai sniegt precizējumus par ziņojumu vai protokolu un apstiprināt, ka ziņojuma vai protokola saturs pareizi atspoguļo interviju.

Visbeidzot, Padomes nostājā ir paredzēti noteikumi par pieteikuma iesniedzēja un tā juridiskā konsultanta vai padomdevēja piekļuvi ziņojumam, protokolam vai ierakstam.

Juridiskā informācija un juridiskā palīdzība un pārstāvība

Padomes nostājā paredzēts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka pieteikuma iesniedzējiem pēc pieprasījuma un konkrētos apstākļos tiek sniegta bezmaksas juridiskā un procesuālā informācija procedūrās pirmajā instancē. Tas ietver vismaz informācijas sniegšanu par procedūru, ņemot vērā pieteikuma iesniedzēja konkrētos apstākļus. Turklāt gadījumā, ja pirmajā instancē tiek pieņemts negatīvs lēmums, dalībvalstīm pēc pieprasījuma pieteikuma iesniedzējiem jāsniedz informācija, lai precizētu šāda lēmuma iemeslus un izskaidrotu, kā to var apstrīdēt. Turklāt dalībvalstis var paredzēt, ka šo juridisko un procesuālo informāciju sniedz nevalstiskas organizācijas vai valdības iestāžu amatpersonas, vai īpaši valsts dienesti.

Turklāt dalībvalstīm ir jānodrošina, ka konkrētos apstākļos un pilnībā ievērojot citus patvēruma instrumentus, pēc pieprasījuma tiek sniegta bezmaksas juridiskā palīdzība un pārstāvība pārsūdzības procedūrās. Tam jāietver vismaz vajadzīgo procesuālo dokumentu sagatavošana un piedalīšanās pirmās instances tiesas sēdē pieteikuma iesniedzēja vārdā. Neatkarīgi no šiem obligātajiem noteikumiem pārsūdzības procedūrās, dalībvalstis var nolemt sniegt bezmaksas juridisko palīdzību un/vai pārstāvību procedūrās pirmajā instancē.

Pieteikumu iesniedzēji, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas

Padomes nostājas mērķis ir tādiem pieteikuma iesniedzējiem, kuriem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, dot iespēju visā patvēruma procedūras laikā izmantot savas tiesības un pildīt savus pienākumus, kas paredzēti šajā direktīvā. Šajā sakarā dalībvalstīm pieņemamā laikposmā pēc tam, kad ir iesniegts pieteikums, ir jāizvērtē, vai pieteikuma iesniedzējam vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas. Turklāt, lai izvairītos no nevajadzīga administratīvā sloga, ir precizēts, ka šādu izvērtējumu var iekļaut spēkā esošajās valsts procedūrās un/vai īpašu uzņemšanas vajadzību izvērtējumā un ka šādam izvērtējumam nav jānotiek administratīvas procedūras veidā.

Ja ir konstatēts, ka pieteikuma iesniedzējiem vajadzīgas īpašas procesuālās garantijas, tiem jāsaņem pienācīgs atbalsts. Turklāt, ja šādu pienācīgu atbalstu nevar sniegt saistībā ar paātrinātajām procedūrām vai robežprocedūrām, jo īpaši, ja dalībvalstis uzskata, ka pieteikuma iesniedzējam spīdzināšanas, izvarošanas vai cita veida nopietnas psiholoģiskas, fiziskas vai seksuālas vardarbības dēļ ir nepieciešamas īpašas procesuālās garantijas, dalībvalstīm nav atļauts piemērot minētās procedūras vai tās ir jāpārtrauc piemērot.

Ja dalībvalsts konstatē tādas īpašas procesuālās vajadzības, kuru būtības dēļ varētu būt liegta paātrinātu procedūru un robežprocedūru piemērošana, tas nozīmē, ka pieteikuma iesniedzējam papildu garantijas jāsaņem arī gadījumos, kad viņa pārsūdzība netiek automātiski atlikta. Šīs garantijas ir tādas pašas kā tās, ko piemēro personām, uz kurām attiecas robežprocedūras.

Nepilngadīgie

Padomes nostājā paredzētas īpašas garantijas nepilngadīgām personām un nepavadītiem nepilngadīgiem, vienlaikus izvairoties no šo garantiju iespējamas ļaunprātīgas izmantošanas. Tajā ir precizēti nosacījumi, ko piemēro nepilngadīgām personām, kuras vēlas iesniegt pieteikumu savā vārdā. Turklāt tajā ir noteikts, ka intervijas ar nepilngadīgām personām jāveic bērniem piemērotā veidā.

Attiecībā uz nepavadītiem nepilngadīgiem Padomes nostājā ir izstrādāts garantiju kopums attiecībā uz pārstāvi. Turklāt dalībvalstīm nepavadīti nepilngadīgie bez maksas jānodrošina ar juridisku un procesuālu informāciju par starptautiskās aizsardzības atņemšanas procedūrām. Tādējādi nepavadīti nepilngadīgie un to pārstāvji saņem juridisku atbalstu visās procedūrās, kas paredzētas direktīvā (pirmā instance, pārsūdzība, atsaukšana).

Ja dalībvalstis patvēruma procedūras laikā personu identificē kā nepavadītu nepilngadīgu personu, dalībvalstis tikai īpašos gadījumos var izmantot konkrētas procedūras, lai izskatītu starptautiskās aizsardzības pieteikumu:

— dalībvalstis var piemērot vai turpināt piemērot paātrinātās procedūras tikai tad, ja pieteikuma iesniedzējs ir no drošas izcelsmes valsts, viņš ir iesniedzis turpmāku pieteikumu, kas nav nepieņemams valsts drošības vai sabiedriskās kārtības iemeslu dēļ;

— dalībvalstis var piemērot vai turpināt piemērot robežprocedūras saskaņā ar tiem pašiem trim gadījumiem, kuros var izmantot paātrinātās procedūras. Turklāt tās var piemērot robežprocedūras trīs papildu gadījumos: — ja ir nopietni iemesli uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs, kas ir nepavadīta nepilngadīga persona, ir no drošas trešās valsts; — ja pieteikuma iesniedzējs, kas ir nepavadīta nepilngadīga persona, ir maldinājis iestādes, iesniedzot tām viltotus dokumentus; — ja pieteikuma iesniedzējs, kas ir nepavadīta nepilngadīga persona, ļaunprātīgi ir iznīcinājis vai izmetis personu apliecinošu vai ceļošanas dokumentu, kas būtu palīdzējis noteikt viņa identitāti vai valstspiederību.

Divus pēdējos gadījumus dalībvalstis var piemērot tikai konkrētos gadījumos, kad ir nopietns pamats uzskatīt, ka pieteikuma iesniedzējs cenšas slēpt būtisku informāciju, kuras dēļ varētu pieņemt viņam nelabvēlīgu lēmumu, un ar noteikumu, ka pieteikuma iesniedzējam – ņemot vērā nepavadītu nepilngadīgu personu īpašās procesuālās vajadzības – ir dotas visas iespējas pamatoti izklāstīt viņa darbību iemeslus, tostarp konsultējoties ar savu pārstāvi.

Tā kā robežprocedūras vienmēr ir saistītas ar kādu aizturēšanas veidu, tās nevar pielietot sistemātiski nevienā no minētajiem sešiem gadījumiem. Lai izpildītu Uzņemšanas nosacījumu direktīvas prasības, nepavadīta nepilngadīga persona var tikt aizturēta tikai izņēmuma gadījumos, kuri jāizvērtē, pienācīgi ņemot vērā to, vai tiek ievērotas bērna intereses.

— Gadījumā, ja nepavadītais nepilngadīgais ir no drošas trešās valsts, kas nav dalībvalsts, dalībvalstis nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikumu var uzskatīt par nepieņemamu tikai ar noteikumu, ka tas ir nepilngadīgā interesēs. Dalībvalstis nepavadītas nepilngadīgas personas pieteikumu var atzīt par nepieņemamu citu piemērojamu iemeslu dēļ saskaņā ar parastajiem noteikumiem.

— Dalībvalstis var nolemt, ka pieteikuma iesniedzējam, kas ir nepavadīta nepilngadīga persona, šo bezmaksas juridisko palīdzību un pārstāvību nepiešķir, ja tiesa vai cita kompetentā iestāde uzskata, ka nepilngadīgā pārsūdzībai nav reālu izredžu gūt panākumus, bet tikai tad, ja nepilngadīgās personas pārstāvim ir juridiskā kvalifikācija.

Visbeidzot, dalībvalstīm jāpiešķir nepavadītām nepilngadīgām personām vismaz tādas pašas papildu garantijas, kā tās, ko piešķir personām, uz kurām attiecas robežprocedūras, gadījumos, kad viņu pārsūdzība pret negatīvu lēmumu netiek automātiski atlikta.

Patvēruma procedūras, kurās tiek ņemta vērā dzimumu atšķirība

Padomes nostājā uzmanība ir pievērsta tam, ka patvēruma procedūrās jāņem vērā dzimumu atšķirības. Šajā sakarā dalībvalstīm, ja iespējams, jānodrošina, ka intervētājs un mutiskais tulkotājs ir tā paša dzimuma pārstāvis kā pieteikuma iesniedzējs, ja attiecīgais pieteikuma iesniedzējs to ir pieprasījis. Tomēr dalībvalstīm nav jānodrošina, ka intervijas un mutisko tulkošanu veic tā paša dzimuma pārstāvis gadījumos, kad atbildīgajai iestādei ir pamats uzskatīt, ka šāda lūguma iemesli nav saistīti ar grūtībām, kuru dēļ pieteikuma iesniedzējs nevarētu saprotami izklāstīt sava pieteikuma iemeslus.

Turklāt, neskarot jebkādu pārmeklēšanu, ko veic drošības apsvērumu dēļ, pieteikuma iesniedzēja pārmeklēšana, piemērojot šo direktīvu, ir jāveic tā paša dzimuma personai, pilnā mērā ievērojot cilvēka cieņas un fiziskās un garīgās neaizskaramības principus.

Turpmāki pieteikumi

Padomes nostājā ir precizēti procesuālie noteikumi attiecībā uz turpmākiem pieteikumiem. Pretēji dažādajiem procesuālajiem pasākumiem attiecībā uz šiem pieteikumiem, kas iespējami saskaņā ar Direktīvu 2005/85/EK, Padomes nostājā ir paredzēts, ka turpmāks pieteikums tiek uzskatīts par nepieņemamu, ja sākotnējā izvērtēšanā nav atklāti jauni elementi vai fakti, kuri ievērojami palielina varbūtību, ka pieteikuma iesniedzējam ir vajadzīga starptautiskā aizsardzība, vai ja pieteikuma iesniedzējs tādus nav iesniedzis.

Pieteikuma iesniedzēji, kas iesniedz turpmākus pieteikumus tikai ar nolūku kavēt izraidīšanu no dalībvalsts teritorijas, izraisa nepamatotu spriegumu valsts patvēruma sistēmās. Tādēļ vajadzīgi efektīvi noteikumi attiecībā uz turpmākiem pieteikumiem. Ar šiem noteikumiem jānodrošina, ka dalībvalstis, no vienas puses, nošķir personas, kas iesniedz turpmāku pieteikumu tāpēc, ka tiem pēc to iepriekšējā pieteikuma ir nepieciešama aizsardzība sur place vai citu pamatotu iemeslu dēļ, un, no otras puses, personas, kas iesniedz turpmāku pieteikumu tikai tāpēc, lai kavētu izraidīšanu no dalībvalsts teritorijas. Šajā sakarā tiek atzīmēts, ka dalībvalstīm visu laiku saistošs ir neizraidīšanas princips, kas nozīmē to, ka personu nedrīkst sūtīt atpakaļ uz valsti, kur tā var būt pakļauta riskam.

Ņemot to vērā, divos gadījumos dalībvalstis var pieļaut izņēmumu attiecībā uz parasti piemērojamām tiesībām palikt dalībvalsts teritorijā. Pirmkārt, ja persona ir iesniegusi pirmo turpmāko pieteikumu, kas tiek uzskatīts par nepieņemamu tikai tāpēc, lai kavētu vai izjauktu tāda lēmuma spēkā stāšanos, kā rezultātā persona nekavējoties tiktu izraidīta no minētās dalībvalsts. Un, otrkārt, ja persona iesniedz citu starptautiskās aizsardzības lūgumu tajā pašā dalībvalstī pēc galīgā lēmuma uzskatīt pirmo turpmāko pieteikumu par nepieņemamu vai pēc galīgā lēmuma noraidīt minēto pieteikumu kā nepamatotu.

Pieteikuma netieša atsaukšana/atteikšanās no pieteikuma

Padomes nostājā ir noteikts, ka konkrētos apstākļos dalībvalstis var pieņemt, ka pieteikuma iesniedzējs ir netieši atsaucis savu starptautiskās aizsardzības pieteikumu vai atteicies no tā. Dalībvalstis šādu pieņēmumu var izdarīt jo īpaši divos gadījumos. Pirmkārt, ja ir noskaidrots, ka pieteikuma iesniedzējs nav atbildējis uz prasību nodrošināt informāciju, kas ir būtiska attiecībā uz viņa pieteikumu, vai nav ieradies uz personisko interviju, izņemot gadījumus, ja pieteikuma iesniedzējs pieņemamā laikposmā pierāda, ka nav izpildījis šīs prasības no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ. Un, otrkārt, ja pieteikuma iesniedzējs ir aizbēdzis vai bez atļaujas atstājis vietu, kur viņš dzīvoja vai tika turēts, pieņemamā laikposmā neinformējot par to atbildīgo iestādi, vai ja pieteikuma iesniedzējs pieņemamā laikposmā nav izpildījis paziņošanas pienākumus vai citus pienākumus sniegt informāciju, izņemot gadījumus, ja pieteikuma iesniedzējs pierāda, ka minētais noticis no viņa neatkarīgu apstākļu dēļ.

Ņemot to vērā, Padomes nostājā ir paredzēts noteikumu kopums attiecībā uz netieši atsaukta pieteikuma vai pieteikuma, no kura attiecīgā persona ir atteikusies, izvērtēšanas atsākšanu. Gadījumos, kad persona vismaz deviņu mēnešu laikā atkal vēršas pie iestādēm, pieteikumu, kura izskatīšanas ir atsākta, vai jaunu pieteikumu dalībvalstīm nav atļauts izskatīt kā turpmāku pieteikumu. Tomēr gadījumos, kad persona pie iestādēm vēršas atkal pēc deviņiem mēnešiem, dalībvalstis var piemērot turpmāku pieteikumu režīmu. Tas nozīmē, ka pieteikumu varētu uzskatīt par nepieņemamu, ja kopš lēmuma par pārtraukšanu nav konstatēti vai iesniegti attiecīgi jauni elementi. Turklāt dalībvalstis var paredzēt, ka pieteikuma izskatīšanu, kas ir bijusi pārtraukta, var atsākt tikai vienu reizi.

Efektīva tiesību aizsardzība

Padomes nostājā ir paredzēts noteikumu kopums par tiesībām palikt dalībvalsts teritorijā pārsūdzības procedūru laikā, lai pilnībā garantētu tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, vienlaikus atzīstot vajadzību pēc efektīvām un iedarbīgām patvēruma sistēmām, kas spēj nepieļaut ļaunprātīgu izmantošanu. Ņemot vērā minēto, dalībvalstīm noteikti ir jāļauj pieteikuma iesniedzējiem palikt teritorijā līdz termiņam, kurā beidzas viņu iespēja izmantot tiesības uz efektīvu tiesisko aizsardzību, vai, ja šīs tiesības ir izmantotas noteiktajā termiņā, kamēr tiek gaidīti šīs tiesiskās aizsardzības rezultāti.

Tomēr ierobežotā skaitā gadījumu dalībvalstis var paredzēt, ka nav šāda automātiska apturoša spēka. Šādos gadījumos dalībvalstis var noteikt, ka tiesai pēc pieteikuma iesniedzēja pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas ir tiesības lemt, vai pieteikuma iesniedzējs var palikt dalībvalsts teritorijā. Šie gadījumi attiecas uz lēmumiem:

— uzskatīt pieteikumu par acīmredzami nepamatotu vai nepamatotu pēc izvērtēšanas paātrinātā procedūrā, izņemot gadījumus, kad minētie lēmumi ir balstīti uz faktu, ka pieteikuma iesniedzējs ieceļojis dalībvalsts teritorijā nelikumīgi vai paildzinājis savu uzturēšanos valstī nelikumīgi un bez vērā ņemama iemesla nav vērsies iestādēs, un/vai nav iesniedzis patvēruma pieteikumu cik ātri vien iespējams, ņemot vērā viņa ieceļošanas apstākļus;

— uzskatīt pieteikumu par nepamatotu, jo cita dalībvalsts ir piešķīrusi starptautisko aizsardzību, valsts, kas nav dalībvalsts tiek uzskatīta par pieteikuma iesniedzēja pirmo patvēruma valsti vai pieteikums ir turpmāks pieteikums, kurā izskatot to, vai pieteikuma iesniedzējam vajadzīga starptautiskā palīdzība, nav atklāti jauni elementi vai fakti vai tādus nav iesniedzis pieteikuma iesniedzējs;

— noraidīt pieteikuma iesniedzēja lietas izskatīšanas, kas ir pārtraukta, atsākšanu;

— pieteikumu neizvērtēt vai neizvērtēt pilnīgi, jo tiek piemērota drošas Eiropas trešās valsts koncepcija.

Robežprocedūrās neautomātisks apturošs spēks var būt tikai tad, ja, pirmkārt, pieteikuma iesniedzējam ir nodrošināta nepieciešamā mutiskā tulkošana, tiesiskā palīdzība un vismaz nedēļa laika, lai sagatavotu lūgumu un tiesai iesniegtu argumentus par labu tam, lai viņam tiktu piešķirtas tiesības palikt teritorijā līdz tiesiskās aizsardzības iznākumam un, otrkārt, saistībā ar lūguma palikt teritorijā izskatīšanu tiesa izskata atbildīgās iestādes negatīvo lēmumu no faktiskā un juridiskā viedokļa.

Ja ir šāds neautomātisks apturošs spēks, pieteikuma iesniedzējam tiek atļauts palikt teritorijā, kamēr notiek paredzētā procedūra, lai izlemtu, vai pieteikuma iesniedzējs var palikt minētajā teritorijā. Turklāt visos gadījumos piemēro neizraidīšanas principu.

Drošas trešās valstis

Padomes nostājā dalībvalstīm ir dota iespēja piemērot drošas izcelsmes valsts, drošas trešās valsts un drošas Eiropas trešās valsts koncepciju, vienlaikus atzīstot vajadzību pēc iespējamas turpmākas saskaņošanas nākotnē. Šajā nolūkā dalībvalstīm cita starpā būtu jāņem vērā pamatnostādnes un darbības rokasgrāmatas, ko izstrādāja Eiropas Patvēruma atbalsta birojs un ANO Komisariāts bēgļu jautājumos, un regulāri jāpārskata situācija minētajās trešās valstīs. Turklāt tiek uzsvērts, cik būtiski ir apmainīties ar informāciju no attiecīgajiem avotiem un, sadarbojoties ar dalībvalstīm un iesaistoties Parlamentam, regulāri pārskatīt, kā dalībvalstīs piemēro drošas trešās valsts koncepcijas.

Padomes nostājā ir precizēti nosacījumi šo koncepciju piemērošanai, paredzot, ka dalībvalstīm pieteikuma iesniedzējiem jādod iespēja apstrīdēt drošas Eiropas trešās valsts koncepcijas piemērošanu, pamatojoties uz to, ka valsts nav droša saistībā ar viņu konkrētajiem apstākļiem.

Citi svarīgi jautājumi

Citi svarīgi jautājumi Padomes nostājā pirmajā lasījumā, par kuriem Padome un Eiropas Parlaments panāca vienošanos, ir šādi.

Izdošana

Dalībvalstis var pieļaut izņēmumu attiecībā uz starptautiskās aizsardzības pieteikuma iesniedzēja tiesībām palikt teritorijā, līdz tiek pieņemts lēmums par viņa pieteikumu pirmajā instancē, ja dalībvalsts attiecīgi nodos vai izdos personu vai nu citai dalībvalstij, ievērojot saistības saskaņā ar Eiropas apcietināšanas orderi, vai citādi, vai trešai valstij, vai starptautiskajām krimināltiesām. Dalībvalsts var izdot pieteikuma iesniedzēju trešai valstij tikai tādos gadījumos, ja kompetentās iestādes ir pārliecinātas, ka izdošanas lēmuma rezultāts nebūs tieša vai netieša izraidīšana, ar kuru tiek pārkāptas dalībvalsts starptautiskās saistības.

Atbildīgā iestāde un citas kompetentās iestādes

Dalībvalstis var paredzēt, ka iestāde, kas nav atbildīgā iestāde, ir atbildīga par lietu izskatīšanu saskaņā ar Dublinas regulu vai atļaujas piešķiršanu vai atteikumu ieceļot valstī saistībā ar robežprocedūru, ievērojot ar to saistītos nosacījumus un pamatojoties uz atbildīgās iestādes argumentētu atzinumu.

Medicīniskā pārbaude

Padomes nostājā ietverti noteikumi par medicīniskām pārbaudēm, lai nodrošinātu, ka pazīmes, kas varētu būt saistītas ar to, ka pieteikuma iesniedzējs agrāk ir bijis pakļauts vajāšanai vai tam ir nodarīts smags kaitējums, tiek ņemtas vērā starptautiskās aizsardzības lūguma izvērtējumā. Šajos noteikumos cita starpā ir iekļauti noteikumi par to, kad medicīniskās pārbaudes tiek apmaksātas no valsts līdzekļiem un kad tās sedz pieteikuma iesniedzējs.

Valsts drošības apsvērumi

Pārsūdzības procedūrās valsts drošības apsvērumu gadījumā un lai nodrošinātu pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principu, dalībvalstīm pārsūdzības procedūrā tiesām jāsniedz piekļuve informācijai vai avotiem, kuru konfidencialitāte tiek prasīta valsts drošības nolūkos, un valsts tiesību aktos jāparedz procedūras, kuras garantē, ka tiek ievērotas pieteikuma iesniedzēja tiesības uz aizstāvību.

IV. NOBEIGUMS

Padomes nostāja pirmajā lasījumā pilnībā atbilst kompromisam, kas panākts Padomes un Eiropas Parlamenta sarunās, kuras sekmēja Komisija. Šis kompromiss ir apstiprināts Eiropas Parlamenta Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas (LIBE) priekšsēdētāja vēstulē Pastāvīgo pārstāvju komitejas priekšsēdētājam (8223/13). Minētajā vēstulē LIBE priekšsēdētājs norādīja, ka viņš ieteiks LIBE komitejas locekļiem un pēc tam plenārsēdei Eiropas Parlamenta otrajā lasījumā bez grozījumiem pieņemt Padomes nostāju pirmajā lasījumā, kad to būs izskatījuši abu iestāžu juristi lingvisti. Grozot Patvēruma procedūru direktīvu, Eiropas Savienība izveido svarīgu kopējas Eiropas patvēruma sistēmas elementu.

(1) EESK atzinums “Minimālie standarti attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem starptautiskās aizsardzības statusu” (pārstrādāta redakcija), OV C 18, 19.1.2011., 85. lpp.

(2) Padomes Direktīva 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu (OV L 326, 1.12.2005., 13. lpp.).