Oficiālais Vēstnesis 304 E , 01/12/2005 Lpp. 0400 - 0405



P6_TA(2005)0056 Drošība, higiēna un veselības aizsardzība darba vietā Eiropas Parlamenta rezolūcija par drošības un veselības aizsardzības veicināšanu darba vietās (2004/2205(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu par to, kā tiek īstenoti praksē noteikumi, kas paredzēti direktīvās par veselības aizsardzību un drošību darbā 89/391/EEK (pamatdirektīva), 89/654/EEK (darba vietas), 89/655/EEK (darba aprīkojums), 89/656/EEK (individuālās aizsardzības līdzekļi), 90/269/EEK (kravu apstrāde ar rokām) un 90/270/EEK (Displeju ierīces) (KOM(2004)0062), - ņemot vērā Komisijas personāla darba dokumentu par Direktīvas 91/383/EEK ieviešanu, kas papildina pasākumus, kuru mērķis ir veicināt uzlabojumus darba drošībā un veselības aizsardzībā attiecībā uz darba ņēmējiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai arī īslaicīgā darbā (SEK(2004)0635), - ņemot vērā Komisijas ziņojumu par Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevējas komitejas 27. gada darbības pārskatu (2002. g.) (KOM(2004)0539), - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Pielāgošanās izmaiņām darba vietā un sabiedrībā — jauna Kopienas stratēģija veselības aizsardzībai un drošībai darba vietā laika posmam no 2002. gada līdz 2006. gadam (KOM(2002)0118), - ņemot vērā Reglamenta 112. panta 2. punktu un 45. pantu, - ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas ziņojumu un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumu (A6-0029/2005); A. tā kā Eiropas Savienības Pamattiesību hartas [1] 31. panta 1. punkts nosaka, ka "ikvienam darba ņēmējam ir tiesības uz veselībai nekaitīgiem, drošiem un cilvēka cieņai atbilstīgiem darba apstākļiem"; B. tā kā EK līguma 137. panta 1. punkta a) apakšpunktā Eiropas Kopiena uzstāda mērķi atbalstīt un papildināt dalībvalstu darbības darba vides uzlabošanā, lai aizsargātu darbinieku veselību un drošību; C. tā kā EK līguma 152. panta 1. punkts norāda, ka, "nosakot un īstenojot visu Kopienas politiku un darbības, ir jānodrošina augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis"; D. tā kā veselības aizsardzība un drošība darba vietā, kas ir jāuzskata par galveno mērķi pašas par sevi, veido vienu no vissvarīgākajām ES politikas jomām; tā kā droša un veselīga darba vide un darba organizācija ietekmē arī sasniegumus ekonomikā un sabiedrībā; E. tā kā situācija Eiropas darba tirgū un tās iedzīvotāji ir stipri mainījušies vairākos aspektos: ir notikusi Eiropas Savienības paplašināšanās, ir lielākas brīvas pārvietošanās iespējas gan uzņēmumiem, gan darbiniekiem, ir radītas iespējas strādāt elastīgu darba laiku, tostarp nepilnu darba laiku, ir notikusi darba tirgus fragmentācija, ir iespējami apakšuzņēmuma līgumi, īslaicīgi un gadījuma darbi, kā arī ir reģistrēta iedzīvotāju novecošanās un to skaita samazināšanās, - ir jāapsver visi šie jautājumi, lai sasniegtu ekonomikas mērķi — radīt vairāk un labākas darba vietas; F. tā kā Kopienas centieni darba vides jautājumā ir ļoti svarīgi, lai sasniegtu Lisabonas stratēģijas mērķi - radīt vairāk un labākas darba vietas; tā kā labāka darba vide ne tikai uzlabo Eiropas strādnieku darba apstākļus, bet arī paaugstina produktivitāti un ekonomisko pieaugumu Eiropā; G. tā kā Kopienas direktīvas veselības aizsardzības un drošības jautājumos netiek piemērotas cilvēkiem, kas strādā mājas apstākļos, galvenokārt tās ir sievietes; H. tā kā, neņemot vērā vairākkārtējus Komisijas atgādinājumus, trīs valstis no sākotnējās 15 dalībvalstu Eiropas Savienības nav iesniegušas ziņojumus par Direktīvas 91/383/EEK [2] īstenošanu; 1. atbalsta Komisijas analīzi par veselības un drošības likumdošanas ieviešanu un tās novērtējumu par to, kā direktīvas tiek piemērotas darba vietās, un cer saņemt Komisijas novērtējumu par pārējām atsevišķām direktīvām; atzīmē kā pozitīvu rezultātu to, ka ir samazinājies nelaimes gadījumu skaits darba vietās un ka veselības aizsardzības un drošības pasākumi darba vietā uzlabo darba apstākļus un palielina produktivitāti, konkurētspēju un nodarbinātību; izsaka nožēlu par novēloto Komisijas ziņojuma publikāciju, tā kā dalībvalstu ziņojumi par īstenošanu bija jāiesniedz jau 1997. gadā; pieprasa, lai turpmākajos novērtējuma ziņojumos būtu ietverts plašāks izvērtējums par to, cik lielā mērā veselības aizsardzības un drošības tiesību aktus praktiski ievēro dalībvalstīs; 2. atbalsta Komisijas vispārējos secinājumus, taču uzskata, ka ir nepieciešamas precīzākas un sistemātiskākas norādes jaunajai Kopienas stratēģijai attiecībā uz veselības aizsardzību un drošību; šajā sakarībā pieprasa Komisijai un Padomei apsvērt pamatdirektīvas paplašināšanas iespēju, lai tā attiektos arī uz tādu pašreiz izslēgtu grupu kā pašnodarbinātie; tāpat uzsver nepieciešamību īpaši pievērst uzmanību stāvoklim tādās nozarēs kā celtniecība, zvejniecība un lauksaimniecība, kā arī veselības aizsardzība; Komisijai prasa arī pēc iespējas drīz novērtēt, kā tiek ieviesta jaunā Kopienas stratēģija veselības aizsardzībai un drošībai darbā laika posmam no 2002. gada līdz 2006. gadam; 3. atbalsta Komisijas plānu uzsākt analīzes pētījumu, lai novērtētu Direktīvas 91/383/EEK praktisko ieviešanu; atbalsta Komisijas piedāvājumu sniegt vienotu ziņojumu, kas ietvertu informāciju par visu direktīvu praktisko ieviešanu visās 25 dalībvalstīs; prasa, lai Komisija aktīvi veicinātu valstu datu apkopošanas sistēmu saskaņošanu un labāku salīdzināmību, lai varētu labāk apkopot datus par pareizu riska novērtēšanu un kontroli, kā arī par ārējo pakalpojumu līgumu, apakšuzņēmuma līgumu un īslaicīgas nodarbinātības ietekmi; 4. uzskata, ka ir būtiski uzlabot statistikas sistēmu, kas apkopo datus par nelaimes gadījumiem darba vietā, jo ticamu un salīdzināmu statistikas datu trūkums apgrūtina Kopienas politikas virzienu izstrādi un to efektīvu sekmēšanu, it īpaši pēc 10 jaunu dalībvalstu pievienošanās; 5. uzskata, ka Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēja komiteja ir pilnīgi jāiesaista sarunās par vienoto ziņojumu un tā sagatavošanā, kā arī darbā ar to sastādošajiem ziņojumiem un ka valstu ziņojumiem ir jāveidojas trīspusējo apspriežu rezultātā, kas ne vienmēr notiek pašlaik; 6. pasvītro, cik būtiska nozīme ir sociālajiem partneriem, kuriem saskaņā ar dalībvalstu un ES tiesību aktiem ir dotas pilnvaras un kuru uzdevums ir iesaistīties sociālā dialogā; norāda, ka ir jāpastiprina arī profilakses kultūra, uzlabojot profesionālās veselības un drošības jautājumu integrāciju pamatizglītībā, amata mācekļa programmās un papildizglītībā; prasa arī, lai Komisija stimulētu sociālo dialogu starp sociālajiem partneriem par veselības aizsardzību un drošību, un aicina dalībvalstis sekmēt sociālo dialogu darba vietā attiecībā uz darba vidi; 7. uzskata, ka Direktīva 89/391/EEK [3] par veselības aizsardzību un drošību darbā piedāvā vairāk iespēju darba ņēmējiem un darba devējiem līdzvērtīgi piedalīties preventīvas stratēģijas izstrādē, ar kuru veic pastāvīgus uzlabojumus veselības un drošības jomā, uzsver nepieciešamību palielināt sieviešu pārstāvību arodbiedrību un darba devēju pārvaldes struktūrās, lai tiktu ņemtas vērā ar sieviešu veselību un drošību saistītās vajadzības visās profesionālajās grupās un lai tiktu paredzēta šo vajadzību apmierināšanai atbilstīga politika; 8. norāda, ka saskaņā ar jaunākajiem pētījumiem aptuveni 50 % darbinieku ES nav pieejami profilaktiskie dienesti, ka vairākums no pašreizējiem dienestiem nav pilnīgi daudzdisciplīnu un daudzi pienācīgi neatspoguļo profilaktisko pasākumu hierarhiju, kas noteikta pamatdirektīvā; aicina Komisiju detalizētāk novērtēt dalībvalstu profilaktisko sistēmu stāvokli un kopā ar attiecīgajām dalībvalstu iestādēm izstrādāt priekšlikumus, kā veidot valstu profilakses politikas saskaņā ar vispārēju ES stratēģiju; par prioritāti izvirzot informācijas sniegšanu darbiniekiem; 9. mudina dalībvalstis veikt konkrētus pasākumus, lai uzlabotu to direktīvu piemērošanu, kas attiecas uz MVU un sabiedrisko sektoru, no jauna apstiprina 2002. gada 23. oktobra rezolūciju [4], kurā tas atbalstīja pamatnostādņu izstrādāšanu par to, kā piemērot pašreizējās direktīvas, kurām ir jāpievieno labāki mācību materiāli un informācija, īpaši izmantošanai MVU, paaugstināta riska nozarēs un situācijās, kurās ir specifiski pastāvīgi un daudzkārtēji riski; uzskata, ka dalībvalstis ir jārosina, lai tās iekļautu tādus jautājumu, kuri attiecas uz risku novēršanu MVU domātajās mācību programmās; aicina Komisiju un dalībvalstis ņemt vērā dzimuma, vecuma un kulturālos faktorus, vienoti, efektīvi un līdzvērtīgi īstenot tiesību aktus un veltīt īpašu uzmanību diskriminācijai dzimuma, rases vai etniskās izcelsmes, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ; 10. atzīmē, ka maziem un vidējiem uzņēmumiem sniegtā informācija, it īpaši par direktīvu 89/391/EEK nav pietiekama un tā jāuzlabo; 11. uzskata, ka ES finansējums programmām ar mērķi uzlabot darbinieku aizsardzību, informāciju, līdzdalību, iesaistīšanos sociālajā dialogā par veselības aizsardzību un drošību darba vietā utt. vispār un īpaši MVU ir jāorganizē uz vienkāršākas procedūras pamata un ka budžeta plānos paredzētais adekvātais finansējums šādām programmām un projektiem ir jāpiešķir laikus; 12. mudina dalībvalstis palielināt darba inspektoru skaitu, paaugstināt viņu kvalitāti un ietekmi, kā arī paaugstināt un paplašināt darba inspektoru apmācību un kvalifikāciju; aicina Komisiju sekmēt Vecāko darba inspektoru komitejas (VDIK) darbību, tomēr uzskata, ka ražošanas riska novēršana nav balstāma uz darba inspektoru lomu, bet uz sadarbību starp sociālajiem partneriem, it īpaši starp devējiem un darbiniekiem darba vietās; 13. uzsver, ka, neskatoties uz bieži vien veiksmīgi uzsāktajām pārkāpumu procedūrām, daudzās dalībvalstīs vēl jo projām ir trūkumi (piem., attiecībā uz profilaktisko dienestu personāla spējām un piemērotību, darba devēja un darbinieka drošības saistību definīciju, kā arī saistībā ar dažādu direktīvu pārņemšanu); prasa, lai Komisija turpinātu iesniegt prasības pret dalībvalstīm šo noteikumu neievērošanas gadījumā; 14. uzsver vadošo tendenču nozīmīgumu, piem., dzimumu līdztiesības jautājumu integrēšanu darbībā un analīzi tādā jomā kā veselības aizsardzība un drošība darba vietā un atzīmē, ka Kopienas stratēģija veselības aizsardzībai un drošībai darba vietā veicina dzimumu aspekta iekļaušanu veselības aizsardzībā un drošībā darba vietā; aicina dalībvalstis sistemātiski un efektīvi īstenot un sekmēt šo aspektu; 15. uzsver, ka tie diskriminācijas veidi, no kuriem cieš sievietes darba tirgū un profesionālajā vidē, atstāj iespaidu uz viņu veselību un drošību, un aicina dalībvalstis piemērot Direktīvu 2002/73/EK [5], kuras mērķis ir novērst visu veidu diskrimināciju un kura it īpaši attiecas uz seksuālu uzmākšanos un citiem diskriminācijas veidiem, kas saistīti ar mātes stāvokli; aicina arī Komisiju, kad dalībvalstis būs pārņēmušas šo direktīvu savos tiesību aktos, veikt kvalitatīvu un salīdzinošu izvērtējumu tiem normatīvajiem un administratīvajiem aktiem, kas tādējādi ir pārņemti, kā arī veicināt labākās pieredzes apmaiņu un izplatīšanu; 16. prasa, lai Komisija tās darbības programmā iekļautu specifiskas dzimumu problēmas, ar kurām saskaras gan vīrieši, gan arī sievietes, īpašu uzmanību pievēršot: i) aprūpei un kontrolei attiecībā uz specifiskām veselības un drošības problēmām, ii) ar darbu saistītiem riskiem un ilgstošām psiholoģiskām slimībām (tādām kā pārpūle un depresija), kuru cēlonis ir dubulta slodze, kas rodas vīriešiem un sievietēm, kuri cenšas apvienot darbu ar ģimenes dzīvi, vai arī milzīgais spiediens darba tirgū, iii) stresam un vardarbībai, iebiedēšanai un uzmākšanās gadījumiem darba vietā, iv) kvalitatīvu profilaktisko pakalpojumu nepietiekamajam apjomam gadījumos, kad rodas šādas problēmas, v) ergonomiski nelabvēlīgai darba videi; 17. pievērš uzmanību nepieciešamībai pastiprināt pētījumus par darba izraisītajām slimībām un to novēršanu, pievēršot psiholoģisku un sociālu faktoru izraisītām slimībām pienācīgu uzmanību, bet neaprobežojoties tikai ar tām; 18. uzskata, ka Kopienas direktīvas par veselības aizsardzību un drošību darbā neattiecas uz darbu mājsaimniecībā un darbu, ko veic dzīvesbiedri, palīdzot ģimenes uzņēmumos, jo īpaši tirdzniecībā, amatniecībā un lauksaimniecībā, aicina Komisiju uzņemties iniciatīvu pasākumu veikšanai, lai nodrošinātu visu strādājošo drošības un veselības aizsardzību, beidzot ierosinot grozījumus Direktīvā 86/613/EEK [6];, kurus Parlaments pieprasīja 1997. gada 21. februāra [7] un 2003. gada 3. jūnija [8] rezolūcijās; 19. izsaka dziļas raizes par pārmērīgi augsto negadījumu skaitu, kas reģistrēts pagaidu un īstermiņa strādniekiem, tas dažās dalībvalstīs ir vismaz divas reizes augstāks nekā pastāvīgajiem darbiniekiem; uzsver, ka Direktīva 91/383/EEK nosaka to, ka pagaidu darbiniekiem ir tādas pašas darba tiesības attiecībā uz veselības aizsardzību kā pārējiem darbiniekiem, bet šī direktīva nenosaka specifiskus mehānismus, kā šo principu reāli īstenot praksē; prasa, lai Komisija novērš šos trūkumus; prasa dalībvalstu valdībām cik vien iespējams drīz panākt vienošanos jautājumā par Komisijas priekšlikumu direktīvai par pagaidu darbiniekiem; 20. uzskata, ka saskaņā ar pēdējiem pieejamiem datiem [9] ir novērots kaut arī neliels, tomēr nelaimes gadījumu skaita pieaugums tādās nozarēs, kur nodarbinātas galvenokārt sievietes, un aicina Komisiju un dalībvalstis veicināt jaunus pasākumus saistībā ar specifiskajām problēmām, ar kurām jāsaskaras sievietēm darba vietā; aicina arī dalībvalstis tos profesionālos riskus, kuriem ir pakļautas sievietes, iekļaut veselības aizsardzības un drošības darba vietā kontroles rādītājos (dalībvalstu ziņojumi par nelaimes gadījumiem, to izmeklēšanu un izpēti); 21. prasa, lai Komisija nodrošina to, ka dalībvalstis ievieš īpašus profilakses pasākumus, kas nepieciešami, lai pasargātu veselības aprūpē strādājošos no ievainojumiem ar adatām vai citiem asiem medicīniskiem instrumentiem un tādējādi no inficēšanās ar letālu slimību izraisītājiem, kurus pārnēsā ar asinīm (3. grupas bioloģiskie aģenti); atzīmē, ka tajos ir arī jāietver attiecīga apmācība, drošas darba metodes un tāda medicīniskā tehnoloģija, kurā ir no ievainojumiem ar asajām virsmām aizsargājoši mehānismi, un ka ir jāizmanto Eiropas Darba drošības un veselības aizsardzības aģentūras izstrādātās vadlīnijas (FACTS 29, ISSN 1681-2123), lai noteiktu minimālos aizsardzības standartus; tomēr uzskata, ka būs nepieciešams pārskatīt Direktīvu 2000/54/EK [10] par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar bioloģisku aģentu iedarbību darba vietā, it īpaši, lai risinātu jautājumus, kuri saistīti ar risku, kas sastopami darbā ar adatām un citiem asiem medicīniskajiem instrumentiem; 22. prasa, lai Komisija, īstenojot attiecīgus pasākumus, samazina veselības risku darbiniekiem, ar kuriem ir slēgts "netipisks" darba līgums; 23. uzsver nesenās paplašināšanās nozīmīgumu un apjomu un ir īpaši noraizējušies par dažkārt sastopamo ES direktīvu ieviešanas zemo līmeni jaunajās dalībvalstīs, kā arī atzīmē, ka jaunajām dalībvalstīm bija ļoti maz laika tiesību aktu pārņemšanai un praktiskai piemērošanai, jo vienlaikus bija jārisina problēmas saistībā ar pārmaiņām ekonomikā un sociālajā jomā; uzskata, ka darbinieki visā ES ir jānodrošina ar vismaz tādu aizsardzības līmeni, kāds ir paredzēts direktīvās; 24. atzīmē, ka augsts darbinieku aizsardzības līmenis radīs neizdevīgus konkurences apstākļus Kopienas vecajām dalībvalstīm, ja netiks nodrošināts, ka jaunajās dalībvalstīs pilnībā īsteno acquis communautaire un piemēro praksē direktīvas par veselības aizsardzību; 25. aicina Komisiju un Padomi neatlaidīgi prasīt neierobežotu acquis communautaire īstenošanu, sākumā daloties pieredzē un pastiprināti sadarbojoties visām 25 dalībvalstīm, un, kad nepieciešams, veicot piemērotus pasākumus to praktiskai ieviešanai; prasa nodrošināt praktisku atbalstu visām dalībvalstīm, it īpaši jaunajām, kas neatbilst nepieciešamajiem standartiem, sniedzot tām pietiekamus finansiālus resursus, veicot labas prakses un pieredzes apmaiņu un ciešāku sadarbību; šajā sakarībā prasa, lai Komisija sadarbībā ar Darba drošības, higiēnas un veselības aizsardzības padomdevēju komiteju izpēta iespējas ieviest atsevišķu atvērto veselības aizsardzības un drošības darba vietā koordinācijas metodi; 26. mudina Komisiju nekavējoties iepazīstināt ar darbības plānu, kas dotu ieskatu nākamajās darbībās, kuras jāveic, lai atrisinātu vismaz tās problēmas, kas izklāstītas pašas veiktajā analīzē, un cik vien iespējams drīz izveidot vidēja termiņa un ilgtermiņa turpmākas darbības stratēģiju; prasa arī, lai Komisija rūpīgāk izskata iespēju iepazīstināt ar globālu pieeju veselības jautājumiem darba vietā, ietverot visa veida riskus, tādus kā stress, iebiedēšana, uzmākšanās, vardarbība, un visnotaļ atbalsta pasākumus, kurus Komisija jau ir veikusi attiecībā uz seksuālu uzmākšanos un stresu; prasa, lai sociālie partneri dalībvalstīs izstrādā savu stratēģiju divpusējā un ES līmenī, ar mērķi vērsties pret iebiedēšanu un vardarbību darba vietā un apmainīties ar pieredzi šajā jomā, atsaucoties uz labu praksi; 27. lūdz, lai Komisija informē, kādas sankcijas tā pielieto pret dalībvalstīm, kas nav prasītajā laikā iesniegušas informāciju, kuru tās ir apņēmušās iesniegt; 28. pauž bažas par direktīvas priekšlikumu par darba laiku un pakalpojumiem, īpaši attiecībā uz darba intensitātes un kontroles iespēju palielināšanu, risku saistībā ar pārlieku lielu darba laika elastīgumu un individuālo izvairīšanos; iebilst pret jebkuru noteikumu atkārtotu izstrādi veselības aizsardzības un drošības jomā, ja tā negarantē vienādu darbinieku aizsardzības līmeni visā ES; 29. uzsver Komisijas centienus iesniegt likumdošanas priekšlikumus, kuru mērķis ir vienkāršot un racionalizēt spēkā esošās direktīvas par veselības aizsardzību, lai uzlabotu efektivitāti un samazinātu uzņēmumu izmaksas direktīvu īstenošanas procesā; 30. uzskata, ka sociālo partneru kopējā atbildība attiecas gan uz sabiedrību, gan pašiem uzņēmumiem, aicina darba devējus un strādājošo arodbiedrības raudzīties, lai tiktu pareizi piemēroti tiesību akti, kas aizsargā strādājošas sievietes, un jo īpaši palīdzēt viņām savienot ģimenes dzīvi ar darbu; aicina arī sociālos partnerus radīt labvēlīgus apstākļus un darba vidi grūtniecēm un mātēm, kas baro zīdaiņus ar krūti; 31. uzskata par nepieņemamu, ka trīs valstis nav izpildījušas tiem obligātos nosacījumus, ieviešot noteikumus attiecība uz noteikta termiņa darba līgumiem; 32. uzskata, ka vēl joprojām pastāv ievērojama vajadzība pēc specifiskas un īpašas informācijas un norādījumiem un tehniska atbalsta uzņēmējdarbībai; 33. uzdod tās priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem. [1] OV C 364, 18.12.2000., 1.lpp. [2] Padomes Direktīva 91/383/EEK ( 1991. gada 25. jūnijs), kas papildina pasākumus, kuru mērķis ir veicināt uzlabojumus darba drošībā un veselības aizsardzībā attiecībā uz darba ņēmējiem, kas pieņemti darbā uz noteiktu laiku vai arī īslaicīgā darbā (OV L 206, 29.7.1991., 19. lpp.). [3] Padomes Direktīva ( 1989. gada 12. jūnijs) par pasākumiem, kas ieviešami, lai uzlabotu darba ņēmēju drošību un veselības aizsardzību darbā (OV L 183, 29.6.1989., 1. lpp.). [4] OV C 300 E, 11.12.2003., 290. lpp. [5] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2002/73/EK ( 2002. gada 23. septembris), ar kuru groza Padomes Direktīvu 76/207/EEK par tāda principa īstenošanu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm attiecībā uz darba iespējām, profesionālo izglītību un paaugstināšanu amatā, kā arī darba nosacījumiem (OV L 269, 5.10.2002., 15. lpp.). [6] Padomes Direktīva 86/613/EEK ( 1986. gada 11. decembris) par to kā piemērot vienlīdzīgas attieksmes principu pret pašnodarbinātajiem vīriešiem un sievietēm, tai skaitā lauksaimniecībā nodarbinātiem, un par pašnodarbinātu grūtnieču un māšu aizsardzību (OV L 359, 19.12.1986., 56. lpp.). [7] OV C 85, 17.3.1997., 63. lpp. [8] OV C 68 E, 18.3.2004., 90.lpp. [9] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Ekonomikas un sociālo lietu komitejai, kā arī Reģionu komitejai par to, kā tiek īstenoti praksē noteikumi, kas paredzēti direktīvās par veselību un drošību darba vietā (KOM(2004)0062). Šie nelaimes gadījumi notiek tādās nozarēs kā tekstilrūpniecība un apģērbu šūšana, tirdzniecība un labošana, viesnīcas un restorāni, finanšu pakalpojumi un administrācija. [10] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/54/EK ( 2000. gada 18. septembris) par darba ņēmēju aizsardzību pret risku, kas saistīts ar bioloģisko aģentu iedarbību darba vietā (OV L 262, 17.10.2000., 21. lpp.). --------------------------------------------------