Oficiālais Vēstnesis C 023 , 23/01/1997 Lpp. 0003 - 0009



Komisijas Paziņojums par iekšējiem procedūras noteikumiem attiecībā uz pieprasījumu par piekļuvi lietas materiāliem izskatīšanu lietās saskaņā ar EK Līguma 85. un 86. pantu, EOTK Līguma 65. un 66. pantu un Padomes Regulu (EEK) Nr. 4064/89 (Dokuments attiecas uz EEZ) (97/C 23/03) IEVADS Piekļuve lietas materiāliem ir svarīgs procesuālais posms visās strīdīgās konkurences lietās (aizliegumi ar vai bez sodanaudas, apvienošanās aizliegumi, sūdzību noraidīšana utt.). Komisijas uzdevums šajā jomā ir saskaņot divus pretējus pienākumus, proti, pienākumu nodrošināt tiesības uz aizstāvību un pienākumu aizsargāt konfidenciālu informāciju, kas attiecas uz uzņēmumiem. Šī paziņojuma mērķis ir nodrošināt sakritību starp pašreizējo administratīvo praksi saistībā ar piekļūšanu lietas materiāliem un Eiropas Kopienu Tiesas un Pirmās instances tiesas praksi, jo īpaši "Soda-ash" lietās [1]. Ar šo noteiktais rīcības modelis attiecas uz lietām, ko izskata, pamatojoties uz uzņēmumiem piemērojamiem konkurences noteikumiem: EK Līguma 85. un 86. pants, Padomes Regula (EEK) Nr. 4064/89 [2] (turpmāk tekstā "Apvienošanās regula") un EOTK Līguma 65. un 66. pants. Piekļuve lietas materiāliem, kas ir viens no procesuālajiem drošības pasākumiem, kas paredzēts, lai nodrošinātu efektīvu tiesību tikt uzklausītam īstenošanu [3], ko nosaka Padomes Regulas Nr. 17 [4] 19. panta 1. un 2. punkts un Komisijas regulas Nr. 99/63/EEK [5] 2. pants, kā arī regulu, kas reglamentē 85. un 86. panta piemērošanu transporta jomā, attiecīgie noteikumi, jānodrošina visās lietās, kas ietver lēmumus par pārkāpumiem, lēmumus par sūdzību noraidīšanu, lēmumus, kas uzliek veikt pagaidu pasākumus, un lēmumus, kas ir pieņemti, pamatojoties uz 15. panta 6. punktu Regulā Nr. 17. Tomēr turpmāk izklāstītās norādes galvenokārt ir saistītas ar to uzņēmumu tiesībām, kuri ir pakļauti iespējamo pārkāpumu izmeklēšanai; tās nav saistītas konkrēti ar trešo pušu un sūdzību iesniedzēju tiesībām. Apvienošanās gadījumos tieši iesaistīto pušu piekļuvi lietas materiāliem skaidri paredz Apvienošanās regulas 18. panta 3. punkts un Regulas (EK) Nr. 3384/94 [6] ("Īstenošanas regula") 13. panta 3. punkta a) apakšpunkts. I. PIEKĻUVES LIETAS MATERIĀLIEM DARBĪBAS JOMA UN IEROBEŽOJUMI Tā kā piekļuves lietas materiāliem nodrošināšanas mērķis ir ļaut iebildumu adresātiem paust savu viedokli par Komisijas izdarītajiem secinājumiem, attiecīgajiem uzņēmumiem nepieciešama piekļuve visiem dokumentiem, kas ietilpst Komisijas "lietā" (IV ģenerāldirektorāts), izņemot dokumentu kategorijām, kas noteiktas spriedumā Hercules lietā [7], proti, uzņēmumu komercnoslēpumiem, iekšējiem Komisijas dokumentiem [8] un citai konfidenciālai informācijai. Tādējādi ne visi izmeklēšanas gaitā savāktie dokumenti ir paziņojami, un jānošķir nepaziņojami un paziņojami dokumenti. A. Nepaziņojami dokumenti 1. Komercnoslēpumi Komercnoslēpumi ir informācija (dokumenti vai dokumentu daļas), kurai uzņēmums pieprasījis aizsardzību kā "komercnoslēpumam" un kuru par tādu atzīst Komisija. Šādas informācijas nepaziņojamība ir paredzēta, lai aizsargātu uzņēmumu likumīgās intereses nepieļaut, ka trešās puses iegūst stratēģisku informāciju par uzņēmumu būtiskajām interesēm un viņu uzņēmuma darbību vai attīstību [9]. Kritēriji, lai noteiktu, kas ir komercnoslēpums, vēl nav pilnībā definēti. Tomēr var atsaukties uz tiesu praksi, īpaši uz spriedumiem Akzo un BAT and Reynolds lietās [10], uz antidempinga tiesvedībā izmantotajiem kritērijiem [11] un uzklausīšanas amatpersonas lēmumiem šajā jautājumā. Termins "komercnoslēpums" jātulko tā plašākajā nozīmē: saskaņā ar Akzo lietu Regula Nr. 17 nosaka, ka Komisijai jāņem vērā uzņēmumu likumīgās intereses aizsargāt savus komercnoslēpumus. Komercnoslēpumi vairs nav jāaizsargā, ja tie ir zināmi ārpus uzņēmuma (vai uzņēmumu grupas vai apvienības), uz kuru tie attiecas. Tāpat fakti nevar būt komercnoslēpumi, ja pagājušā laika vai cita iemesla dēļ tie vairs nav komerciāli nozīmīgi. Ja komercnoslēpumi sniedz pierādījumus par pārkāpumu vai attaisno uzņēmumu, Komisijai jāsaskaņo slepenas informācijas aizsardzības intereses, sabiedrības intereses pārtraukt konkurences noteikumu pārkāpšanu un tiesības uz aizstāvību. Tāpēc nepieciešams izvērtēt: i) informācijas lietderību, lai varētu noteikt, vai pārkāpums ir vai nav izdarīts; ii) tās pierādījuma vērtību; iii) vai tā ir obligāti nepieciešama; iv) iesaistīto slepenības līmeni (kādā mērā informācijas izpaušana kaitēs uzņēmuma interesēm?); v) pārkāpuma smagumu. Katrs dokuments jāizvērtē atsevišķi, lai noteiktu, vai nepieciešamība to nodot atklātībā ir lielāka par kaitējumu, kas varētu rasties izpaušanās rezultātā. 2. Konfidenciāli dokumenti Ir nepieciešams aizsargāt arī informāciju, kurai pieprasīta konfidencialitāte. Šajā kategorijā ietilpst informācija, kura ļauj identificēt informācijas piegādātājus, kas vēlas palikt anonīmi citām pusēm, un daži informācijas veidi, ko Komisijai dara zināmu ar nosacījumu, ka tiks ievērota konfidencialitāte, piemēram, dokumenti, kas iegūti izmeklēšanas laikā, kas ir uzņēmuma īpašums un ir prasības par neizpaušanu priekšmets (piemēram, uzņēmuma pasūtīts tirgus pētījums, kas ir uzņēmuma īpašuma daļa). Līdzīgi kā iepriekšējā gadījumā (komercnoslēpumi) Komisijai ir jāsaskaņo savus aktīvus aizstāvošā uzņēmuma likumīgās intereses, sabiedrības intereses pārtraukt konkurences noteikumu pārkāpšanu un tiesības uz aizstāvību. Arī militārie noslēpumi ietilpst kategorijā "cita konfidenciāla informācija". Parasti dokumentu konfidencialitāte nav šķērslis to nodošanai atklātībā [12], ja attiecīgā informācija ir nepieciešama, lai pierādītu iespējamu pārkāpumu ("apsūdzoši dokumenti"), vai ja dokumenti padara par spēkā neesošu vai atspēko Komisijas apsvērumus, kas minēti tās iebildumos ("attaisnojoši dokumenti"). 3. Iekšējie dokumenti Iekšējie dokumenti pēc savas būtības nav tāda veida pierādījumi, uz kuriem Komisija var balstīties lietas izvērtēšanā. Parasti tie sastāv no projektiem, atzinumiem vai attiecīgo departamentu dienesta vēstulēm un attiecas uz notiekošiem procesiem. Komisijas dienestiem jābūt iespējai savā institūcijā brīvi izteikties attiecībā uz notiekošām lietām. Šādu dokumentu nodošana atklātībai varētu apdraudēt arī Komisijas apspriežu noslēpumu. Turklāt jāpiezīmē, ka lietvedības slepenību aizsargā arī rīcības kodekss par publisku piekļuvi Komisijas un Padomes dokumentiem, kā to nosaka Komisijas Lēmums 94/90/EOTK, EK, EAEK [13], kas grozīts ar Lēmumu 96/567/EOTK, EK, EAEK [14], tāpat kā iekšējos dokumentus saistībā ar pārbaudēm un izmeklēšanu un dokumentus, kuru nodošana atklātībai apdraudētu privātās dzīves, komercnoslēpumu vai ražošanas noslēpumu aizsardzību vai juridiskās vai fiziskās personas pieprasīto konfidencialitāti. Šie apsvērumi attaisno šīs kategorijas dokumentu nepaziņojamību, un turpmāk tie tiks ievietoti iekšējo dokumentu lietā saistībā ar izmeklējamām lietām, kas principiāli ir nepieejama (skat. II.A.2. punktu). B. Paziņojami dokumenti Visi dokumenti, kas nav uzskatāmi par "nepaziņojamiem" saskaņā ar iepriekšminētajiem kritērijiem, ir pieejami iesaistītajām pusēm. Tādējādi piekļuve lietas materiāliem neaprobežojas tikai ar dokumentiem, kurus Komisija uzskata par "būtiskiem" uzņēmuma tiesībām uz aizstāvību. Komisija neatlasa pieejamos dokumentus, lai atdalītu tos, kas var būt būtiski uzņēmuma aizstāvībai. Šī koncepcija, kas jau izklāstīta Pirmās instances tiesas spriedumos Hercules un Cementeries CBR lietās [15], tika apstiprināta un attīstīta Soda-ash lietā, kur tiesa nolēma, ka "aizstāvības tiesvedības procesā, ko paredz Regula Nr. 17, Komisija viena pati nevar lemt, kuri dokumenti ir derīgi aizstāvībai.. Komisijai jādod uzņēmuma padomdevējiem iespēja izskatīt dokumentus, kas varētu būt noderīgi, lai tādējādi tiktu izvērtēta to pierādījuma vērtība aizstāvībai." (Lieta T-30/91, 81. punkts). Īpaša piezīme attiecībā uz pētījumiem Jāuzsver, ka pētījumiem, kas pasūtīti saistībā ar lietvedību vai konkrētiem lietas materiāliem neatkarīgi no tā, vai tie tieši vai netieši tiek izmantoti lietvedības procesā, jābūt pieejamiem, neskatoties uz to patieso vērtību. Piekļuve jānodrošina ne tikai pētījuma rezultātiem (ziņojumiem, statistikai utt.), bet arī Komisijas sarakstei ar līgumslēdzēju, piedāvājuma specifikācijām un pētījumu metodikai [16]. Tomēr sarakste par pētījuma finanšu aspektiem un informācija par līgumslēdzēju saglabā konfidencialitāti pēdējā interesēs. II. PIEKĻUVES LIETAS MATERIĀLIEM REALIZĒŠANAS PROCEDŪRAS A. Sagatavošanas procedūra – lietas, ko izmeklē saskaņā ar 85. un 86. pantu 1. Izmeklēšanas lieta 1.1. Dažu dokumentu atdošana pēc pārbaudes vizītēm Izmeklēšanas gaitā saskaņā ar Regulas Nr. 17 14. panta 2. un 3. punktu Komisija iegūst ievērojamu skaitu dokumentu, daži no kuriem pēc detalizētas izskatīšanas var izrādīties nebūtiski attiecīgajā lietā. Parasti šādus dokumentus atdod atpakaļ uzņēmumam tik ātri, cik iespējams. 1.2. Nekonfidenciāla dokumenta varianta pieprasīšana Lai atvieglotu piekļuvi lietas materiāliem vēlākā lietvedības posmā, iesaistītajiem uzņēmumiem lūdz sistemātiski: - precizēt informāciju (dokumentus vai dokumentu daļas), ko tie uzskata par komercnoslēpumu un konfidenciālos dokumentus, kuru nodošana atklātībai varētu tiem kaitēt, - rakstiski pamatot savu konfidencialitātes prasību, - iesniegt Komisijai savu konfidenciālo dokumentu nekonfidenciālo variantu (kurā konfidenciālie fragmenti ir izdzēsti). Attiecībā uz dokumentiem, kas izņemti pārbaudes laikā (14. panta 2. un 3. punkts), pieprasījumus veic tikai pēc tam, kad inspektori ir atgriezušies no uzdevuma pildīšanas. Ja uzņēmums, atbildot uz Komisijas pieprasījumu, apgalvo, ka sniegtā informācija ir konfidenciāla, tiek ievērota šāda procedūra: a) šajā lietvedības posmā konfidencialitātes prasības, kas pirmajā brīdī šķiet pamatotas, pieņem provizoriski. Tomēr Komisija patur tiesības pārskatīt šo jautājumu vēlākā lietvedības posmā; b) ja ir acīmredzams, ka konfidencialitātes prasība nav pamatota, piemēram, ja tā attiecas uz jau publicētu vai plaši izplatītu dokumentu, vai ja tā ir pārmērīga un aptver visus vai gandrīz visus dokumentus, kas iegūti vai nosūtīti bez jebkāda ticama pamatojuma, attiecīgo uzņēmumu informē, ka Komisija nepiekrīt prasītajam konfidencialitātes apmēram. Jautājumu izskata, veicot galīgo dokumentu pieejamības izvērtēšanu (skat. turpmāk). 1.3. Galīgā dokumentu pieejamības izvērtēšana Pat ja uzņēmums, kas dokumentu izdevis, iebilst, var rasties vajadzība piešķir citiem iesaistītajiem uzņēmumiem piekļuvi šim dokumentam, ja dokuments ir par pamatu lēmumam [17] vai nepārprotami ir attaisnojošs dokuments. Ja uzņēmums paziņo, ka dokuments ir konfidenciāls, bet neiesniedz tā nekonfidenciālo variantu, piemērojama šāda procedūra: - atkārtoti sazinās ar uzņēmumu, kas pieprasa konfidencialitāti, un lūdz to iesniegt pietiekami sakarīgu dokumenta nekonfidenciālo variantu, - ja uzņēmums turpina iebilst pret informācijas izpaušanu, kompetentais departaments vēršas pie uzklausīšanas amatpersonas, kas, ja nepieciešams, īsteno procedūru, kuras rezultātā tiek pieņemts lēmums saskaņā ar 5. panta 4. punktu Komisijas 1994. gada 12. decembra Lēmumā 94/810/EOTK, EK par uzklausīšanas amatpersonu kompetenci konkurences procesos, ko izskata Komisija [18]. Uzņēmumu informē, nosūtot vēstuli, ka jautājumu izskata uzklausīšanas amatpersona. 1.4. Dokumentu uzskaites saraksts Dokumentu uzskaites sarakstu jāsastāda saskaņā ar šādiem principiem: a) sarakstam jāietver nepārtraukta visu izmeklēšanas lietas lapu numerācija un norāde (izmantojot klasifikācijas kodu) par dokumenta pieejamības pakāpi un pusēm, kurām piekļuve atļauta; b) katram dokumentam sarakstā piešķir pieejas kodu: - pieejams dokuments, - daļēji pieejams dokuments, - nepieejams dokuments; c) pilnīgi nepieejamo dokumentu kategorijā ietilpst dokumenti, kuros ir komercnoslēpumi, un citi konfidenciāli dokumenti. Paturot prātā tiesu praksi Soda-ash lietā, sarakstā jāiekļauj kopsavilkums, kas ļautu identificēt dokumentu saturu un tematu, lai uzņēmums, kas ir pieprasījis piekļuvi lietai, spēj, apzinoties visus faktus, noteikt, vai dokumenti varētu būt būtiski tā aizstāvībai, un izlemt, vai pieprasīt piekļuvi, neskatoties uz šādu klasifikāciju; d) pieejamiem un daļēji pieejamiem dokumentiem nav nepieciešams sarakstā norādīt to satura aprakstu, jo visi uzņēmumi var ar tiem "fiziski" iepazīties vai nu pilnā variantā vai nekonfidenciālā variantā. Pēdējā gadījumā tiek izdzēsti tikai jutīgie fragmenti tā, lai uzņēmums, kuram ir piekļuve, spēj noteikt dzēstās informācijas raksturu (piemēram, apgrozījums). 2. Ar notiekošām lietām saistīto iekšējo dokumentu lietas materiāli Lai vienkāršotu administrēšanu un palielinātu efektivitāti, turpmāk iekšējie dokumenti tiks ievietoti iekšējo dokumentu lietā attiecībā uz lietām, kurās notiek izmeklēšana (nepieejami), un šī lieta ietvers visus iekšējos dokumentus hronoloģiskā secībā. Klasificēšana šajā kategorijā ir pakļauta uzklausīšanas amatpersonas kontrolei, kura, ja nepieciešams, apstiprina, ka lietā ietvertie dokumenti ir "iekšējie dokumenti". Piemēram, par iekšējiem dokumentiem var uzskatīt: a) norādījumu pieprasījumus, kas iesniegti, un norādījumus, kas saņemti no lietu izskatīšanas hierarhijā augstākstāvošiem; b) konsultācijas par lietu ar citiem Komisijas dienestiem; [19]; d) projektus un citus darba dokumentus; e) individuālus tehniskās palīdzības līgumus (valodas, skaitļošana u.c.), kas attiecas uz konkrētiem lietas aspektiem. B. Sagatavošanas procedūra — lietas, ko izskata Apvienošanās regulas izpratnē 1. Pasākumi, kas kopīgi sagatavošanas procedūrai lietās, ko izmeklē saskaņā ar 85. un 86. pantu a) Dažu dokumentu atdošana pēc pārbaudes Apvienošanās regulas 13. pants īpaši paredz pārbaudes uz vietas: šādos gadījumos ir piemērojama kārtība, ko paredz II.A. 1.1. punkts lietām, ko izskata, pamatojoties uz 85. un 86. pantu. b) Dokumentu uzskaites saraksts Komisijas lietā esošo dokumentu uzskaites sarakstu ar norādītiem pieejas kodiem sastāda saskaņā ar II.A. 1.4. punktā noteiktajiem kritērijiem. c) Nekonfidenciāla dokumenta varianta pieprasīšana Lai atvieglotu piekļuvi lietas materiāliem, pārbaudāmajiem uzņēmumiem lūdz: - precizēt informāciju (dokumentus vai dokumentu daļas), ko tie uzskata par komercnoslēpumu, un konfidenciālos dokumentus, kuru nodošana atklātībai varētu tiem kaitēt, - rakstiski pamatot savu konfidencialitātes prasību, - iesniegt Komisijai pietiekami sakarīgu konfidenciālo dokumentu nekonfidenciālo variantu (kurā dzēsti konfidenciālie fragmenti). Šo procedūru izmanto II posma lietās (kad Komisija uzsāk lietvedību attiecībā uz ziņotājām pusēm) un I posma lietās (kad Komisija lēmumu pieņem bez lietvedības uzsākšanas). 2. Pasākumi, kas raksturīgi sagatavošanas procedūrām apvienošanās lietās a) Turpmākā procedūra II posma lietās II posma lietās turpmākā procedūra ir šāda. Ja uzņēmums paziņo, ka visi vai daļa tā iesniegto dokumentu ir komercnoslēpumi, jāveic šādas darbības: - ja prasība šķiet pamatota, attiecīgos dokumentus vai to daļas uzskata par nepieejamiem trešām pusēm, - ja prasība nešķiet pamatota, kompetentā Komisijas struktūrvienība lūdz uzņēmumu pārskatīt savu nostāju izmeklēšanas gaitā un ne vēlāk kā līdz brīdim, kad tiek nosūtīti iebildumi. Uzņēmumam vai nu rakstiski jāpaziņo, kuri dokumenti vai dokumentu daļas jāuzskata par konfidenciāliem, vai arī jānosūta dokumentu nekonfidenciālie varianti. Ja domstarpības par konfidencialitātes apmēru saglabājas, kompetentā struktūrvienība nosūta lietu uzklausīšanas amatpersonai, kas, ja nepieciešams, var pieņemt lēmumu, kas paredzēts Lēmuma 94/810/EOTK, EK 5. panta 4. punktā. b) Īpaši gadījumi Apvienošanās regulas 9. panta 1. punkts nosaka, ka "ar lēmumu, par kuru nekavējoties paziņo attiecīgajiem uzņēmumiem,… Komisija drīkst nodot paziņotās koncentrācijas lietu izskatīšanai ieinteresētās dalībvalsts kompetentām varas iestādēm". Kas attiecas uz piekļuvi lietas materiāliem, parasti iesaistītajām pusēm jābūt iespējai iepazīties ar valsts iestādes pieprasījumu nodot lietu izskatīšanai, izņemot komercnoslēpumus vai citu konfidenciālu informāciju, kas tajā ietilpst. Apvienošanās regulas 22. panta 3. punkts nosaka, ka "ja Komisija pēc dalībvalsts lūguma konstatē, ka (…) koncentrācija, kas nav Kopienas mēroga koncentrācija (…), rada vai pastiprina dominējošo stāvokli, (…) tā var ( …) pieņemt lēmumus, kas noteikti 8. panta 2. punkta otrajā daļā, 3. punktā un 4. punktā". Šādi pieprasījumi piešķir Komisijai pilnvaras izskatīt apvienošanās gadījumus, kas parasti neietilptu tās kompetencē. Tāpēc iesaistītajām pusēm jāpiešķir piekļuves tiesības dalībvalsts vēstulei, kurā tiek prasīta lietas nodošana izskatīšanai, pēc komercnoslēpumu un citas konfidenciālas informācijas dzēšanas. C. Praktiski apsvērumi saistībā ar piekļuvi lietas materiāliem 1. Vispārējs noteikums: piekļuve, iepazīstoties ar lietu Komisijas telpās Uzņēmumus aicina izskatīt attiecīgos lietas materiālus Komisijas telpās. Ja uzņēmums uzskata, pamatojoties uz saņemto dokumentu sarakstu, ka savai aizstāvībai tam nepieciešami konkrēti nepieejami dokumenti, tas var šajā sakarā iesniegt pamatotu pieprasījumu uzklausīšanas amatpersonai [20]. 2. Tomēr, ja lieta nav pārāk apjomīga, uzņēmums var izvēlēties lūgt piesūtīt visus pieejamos dokumentus, izņemot tos, kas jau nosūtīti kopā ar iebildumiem vai sūdzības noraidīšanas vēstuli, vai arī iepazīties ar lietu Komisijas telpās. Kas attiecas uz 85. un 86. panta lietām, pretēji iepriekšējai vispārējai praksei, turpmāk iebildumiem un noraidījuma vēstulei būs pievienoti tikai sniegtie pierādījumi un minēti dokumenti, uz kuriem pamatojas iebildumi/noraidījuma vēstule. Jebkurš piekļuves pieprasījums, ko veic pirms iebildumu iesniegšanas, principā nav pieņemams. D. Īpaši jautājumi, kas var rasties saistībā ar sūdzībām un procedūrām, kas attiecas uz dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu (85. un 86. pants) 1. Sūdzības Lai gan sūdzību iesniedzēji var būt pilnībā iesaistīti tiesas procesā, tiem nav tādu pašu tiesību un garantiju kā iespējamiem pārkāpējiem. Sūdzību iesniedzēja tiesībām iepazīties ar lietas materiāliem nav tāds pats pamats kā iebildumu adresāta tiesībām uz aizstāvību, un nav pamata uzskatīt, ka sūdzības iesniedzēja tiesības ir ekvivalentas iebildumus saņēmušo uzņēmumu tiesībām. Tomēr sūdzības iesniedzējs, kurš ir informēts par nodomu noraidīt viņa sūdzību, var pieprasīt piekļuvi dokumentiem, uz kuriem Komisija balstījusi savu nostāju. Taču sūdzību iesniedzēji nevar piekļūt konfidenciālai informācijai vai citiem komercnoslēpumiem, kas pieder sūdzībā minētajiem uzņēmumiem vai trešās puses uzņēmumiem un ko Komisija ir ieguvusi izmeklēšanas gaitā (Regulas Nr. 17 11. un 14. pants). Šajā gadījumā ir daudz svarīgāk ievērot konfidencialitātes principu, tā kā nepastāv pārkāpuma prezumpcija. Saskaņā ar spriedumu Fedetab lietā [21] Regulas Nr. 17 19. panta 2. punkts piešķir sūdzību iesniedzējiem tiesības tikt uzklausītiem un nevis tiesības saņemt konfidenciālu informāciju. 2. Procedūras dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas lietās Jautājumu par procedūrām dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas lietās Pirmās instances tiesa un Eiropas Kopienu Tiesa piemin lietā BPB Industries un British Gypsum pret Komisiju [22]. Pēc definīcijas uzņēmumi ar dominējošu stāvokli tirgū spēj izdarīt ievērojamu ekonomisku un komerciālu spiedienu uz saviem konkurentiem vai uz to tirdzniecības partneriem, pircējiem vai piegādātājiem. Tādējādi Pirmās instances tiesa un Eiropas Kopienu Tiesa atzina Komisijas rīcības leģitimitāti, vilcinoties atklāt atsevišķas vēstules, kas tika saņemtas no pārbaudāmā uzņēmuma klientiem. Šī informācija, lai gan tā ir vērtīga Komisijai, sniedzot labāku izpratni par attiecīgo tirgu, nekādā ziņā neveido apsūdzošus pierādījumus, un tās izpaušana attiecīgajam uzņēmumam varētu pakļaut autorus represīvu pasākumu riskam. [1] Pirmās instances tiesas spriedumi (1995. gada 29. jūnijs) lietās T-30/91, Solvay pret Komisiju, T-36/91, ICI pret Komisiju, un T-37/91, ICI pret Komisiju [1995] ECR II-1775, II-1847 un II-1901. [2] OV L 395, 30.12.1989., 1. lpp., kas labota OV L 257, 21.9.1990., 13. lpp. [3] Pirmās instances tiesas spriedums (1992. gada 18. decembris) Apvienotajās lietās T-10, T-11/92, T-12/92 un T-15/92, CBR and Others [1992] ECR II-2667, 38. punkts. [4] OV 13, 21.2.1962., 204./62. lpp. [5] OV 127, 20.8.1963., 2268. lpp. [6] OV L 377, 31.12.1994., 1. lpp. [7] Pirmās instances tiesas 1991. gada 17. decembra spriedums lietā T-7/89, Hercules chemicals pret Komisiju [1991] ECR II-1711, 54. punkts. [8] Iekšējie Komisijas dokumenti nav izmeklēšanas lietas materiālu daļa, un tos ievieto ar izskatāmo lietu saistīto iekšējo dokumentu lietas materiālos (skat. I.A.3. un II.A.2. turpmāk). [9] Piemēram, ražošanas un izplatīšanas izmaksu novērtēšanas metodes, ražošanas noslēpumi un procesi, piegādes avoti, saražotie un pārdotie daudzumi, tirgus daļas, pircēju un izplatītāju saraksti, tirdzniecības uzņēmumi, pašizmaksas struktūra, pārdošanas politika un informācija par uzņēmuma iekšējo organizāciju. [10] Lieta 53/85 (1986. gada 24. jūnijs), Akzo [1986] ECR 1965, 24. līdz 28. punkts, jo īpaši 28. punkta 1991. — 1992. lpp. Lietas 142 un 156/84 (1987. gada 17. novembris), BAT and Reynolds pret Komisiju [1987] ECR 4487, 21. punkts. [11] Tiesas 1982. gada 30. marta nolēmums lietā 236/81, Celanese pret Komisiju un Padomi [1982] ECR 1183. [12] Šeit jāievēro II.A. 1.3. punktā aprakstītā procedūra. [13] OV L 46, 18.2.1994., 58. lpp. [14] OV L 247, 28.9.1996., 45. lpp. [15] Hercules lietas 54. punktā, kas pieminēts Cimenteries sprieduma 41. punktā, Pirmās instances tiesa nosprieda, ka Komisijas pienākums ir nodrošināt uzņēmumiem pieeju visiem dokumentiem, neskatoties uz to, vai tie būtu viņu labā vai nē, ko tā ir ieguvusi izmeklēšanas gaitā, izņemot, ja ir iesaistīti citu uzņēmumu komercnoslēpumi, Komisijas iekšējie dokumenti vai cita konfidenciāla informācija. [16] Šī noteikuma rezultātā, sastādot pētījumu līgumu, nepieciešams iekļaut īpašu punktu, kas paredz, ka pētījumu un attiecīgos dokumentus (metodiku, saraksti ar Komisiju) Komisija var izpaust trešām pusēm. [17] Piemēram, dokumenti, kas palīdz definēt pārkāpuma apmēru, ilgumu un raksturu, dalībnieku identitāti, kaitējumu konkurencei, ekonomisko kontekstu, u.c. [18] OV L 330, 21.12.1994., 67. lpp. [19] Ja šāda nolīguma nav, jāievēro tas pats garantētās konfidencialitātes princips. [20] Īpašu kārtību nosaka Lēmuma 94/810/EOTK 5. pants, EK. [21] Eiropas Kopienas Tiesas 1980. gada 29. oktobra spriedums. Lietas 209-215 un 218/78, Fedetab [1980] ECR 3125, 46. punkts. [22] Pirmās instances tiesas1993. gada 1. aprīļa spriedums lietā T-65/89, BPB Industries and British Gypsum [1993] ECR II-389, un Eiropas Kopienu Tiesas 1995. gada 6 aprīļa spriedums lietā C-310/93 P in BPB Industries and British Gypsum [1995] ECR I-865, 869. --------------------------------------------------