EIROPAS KOMISIJA Briselē, 25.6.2020 COM(2020) 263 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS Gada ziņojums par atkrastes naftas un gāzes nozares darbību drošumu Eiropas Savienībā 2018. gadā





















Satura rādītājs 1. IEVADS 2. JURIDISKAIS PAMATS 3. METODIKA UN NO DALĪBVALSTĪM SAŅEMTĀ INFORMĀCIJA 4. ATKRASTES NAFTAS UN GĀZES IEGUVES NOZARE EIROPAS SAVIENĪBĀ 4.1. Iekārtas un ieguve 4.2. Atkrastes inspekcijas, izmeklēšanas, izpildes darbības un tiesiskais regulējums 5. STARPGADĪJUMU DATI UN ATKRASTES DARBĪBU DROŠUMA RĀDĪTĀJI 6. SECINĀJUMI 1. IEVADS Pēc iepriekšējiem 2016. un 2017. gada ziņojumiem šis Eiropas Komisijas ziņojums aptver atkrastes naftas un gāzes nozares darbību drošumu Eiropas Savienībā (ES) 2018. gadā. Ziņojuma juridiskais pamats ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/30/ES (2013. gada 12. jūnijs) par to darbību drošumu, kas saistītas ar naftas un gāzes nozares darbībām jūrā, un ar kuru groza Direktīvu 2004/35/EK (Atkrastes darbību drošuma direktīva). Šā tiesību akta mērķis ir panākt augstu drošuma līmeni atkrastes naftas un gāzes nozares darbībās par labu darba ņēmējiem, videi, atkrastes darbību veikšanā izmantotajām platformām un aprīkojumam un tādiem saimnieciskās darbības veidiem kā zvejniecība un tūrisms. Direktīvas noteikumu īstenošana dalībvalstīs palīdzēs: i) novērst smagus negadījumus, ii) samazināt starpgadījumu skaitu un iii) nodrošināt efektīvus negadījumu un starpgadījumu pēcpasākumus to seku mazināšanai. Līdzīgi kā iepriekšējiem pārskatiem arī šā gada ziņojuma mērķis ir: i) sniegt datus par ES izvietoto iekārtu skaitu un veidiem, kā arī ii) informēt par starpgadījumiem un novērtēt atkrastes naftas un gāzes nozares darbību drošumu. Ar katru papildu ziņojumu tendenču analīze kļūs aizvien saturīgāka. Turklāt šie daudzie gada ziņojumi kalpos par atsauces avotu statistikai par dalībvalstīs veikto atkrastes naftas un gāzes nozares darbību drošumu. Ziņojums sagatavots, pamatojoties uz dalībvalstu iesniegtajiem gada ziņojumiem un datiem, kā noteikts Atkrastes darbību drošuma direktīvā. Komisija ir saņēmusi datus no Apvienotās Karalistes (kas 2018. gadā joprojām bija ES dalībvalsts), Bulgārijas, Dānijas, Francijas, Grieķijas, Horvātijas, Itālijas, Īrijas, Kipras, Nīderlandes, Polijas, Rumānijas, Spānijas un Vācijas. Lielākā daļa iekārtu atrodas Ziemeļjūrā un Atlantijas okeānā (380 iekārtas), savukārt 166 iekārtas ir izvietotas Vidusjūrā, 8 — Melnajā jūrā un 2 — Baltijas jūrā. Dalībvalstu kompetentās iestādes 2018. gadā ir veikušas inspekcijas 318 atkrastes iekārtās, kas ir to jurisdikcijā. Pēc noteiktiem starpgadījumiem trīs dalībvalstis (Apvienotā Karaliste, Dānija un Nīderlande) pārskata periodā bija veikušas izmeklēšanu. Apvienotā Karaliste veica 41 izmeklēšanu, pamatojoties uz bažām par drošumu un vides apdraudējumu, un 5 izmeklēšanas saistībā ar smagiem negadījumiem. Dānija veica 3 izmeklēšanas saistībā ar bažām par drošumu un vides apdraudējumu (un nevienu izmeklēšanu saistībā ar smagiem negadījumiem), bet Nīderlande veica vienu izmeklēšanu saistībā ar smagu negadījumu (un nevienu izmeklēšanu saistībā ar bažām par drošumu un vides apdraudējumu). Dalībvalstu sniegtie skaitļi, jo īpaši par ziņoto negadījumu skaitu un smaguma pakāpi attiecībā pret iekārtu skaitu, liecina par to, ka Eiropas atkrastes ieguves nozares drošuma līmenis salīdzinājumā ar diviem iepriekšējiem gadiem ir būtiski samazinājies, tāpēc dalībvalstu kompetentajām iestādēm ir jāveic pēcpasākumi. 2. JURIDISKAIS PAMATS

Saskaņā ar Atkrastes darbību drošuma direktīvas 25. pantu Komisijai ir pienākums publicēt gada ziņojumu par atkrastes naftas un gāzes ieguves nozares darbību drošumu un ietekmi uz vidi, pamatojoties uz dalībvalstu sniegto informāciju. Dalībvalstīm ir pienākums katru gadu līdz 1. jūnijam iesniegt Komisijai gada ziņojumu, kurā iekļauta Atkrastes darbību drošuma direktīvas IX pielikumā (3. punktā) norādītā informācija. Gada ziņojumā, kas dalībvalstīm jāiesniedz, ievērojot 25. pantu, jānorāda vismaz šāda informācija: a) iekārtu skaits, vecums un atrašanās vieta; b) veikto inspekciju un izmeklēšanu, kā arī izpildes darbību un notiesājošu spriedumu skaits un veids; c) starpgadījumu dati saskaņā ar 23. pantā paredzēto kopējo ziņojumu sniegšanas sistēmu; d) visas būtiskās izmaiņas atkrastes tiesiskajā regulējumā; e) atkrastes naftas un gāzes darbību rezultāti. Dalībvalstīm noteiktais prasītās informācijas publicēšanas termiņš ir tā gada 1. jūnijs, kas seko pārskata periodam (piemēram, 2018. gada gadījumā tas ir 2019. gada 1. jūnijs). Dalībvalstis ziņojumu iesniedz, izmantojot kopēju formātu, kas noteikts Komisijas 2014. gada 13. oktobra Īstenošanas regulā (ES) Nr. 1112/2014. Šajā īstenošanas regulā ir noteikts kopējs formāts, kādā atkrastes naftas un gāzes iekārtu operatori un īpašnieki apmainās ar informāciju par smagu apdraudējumu rādītājiem. Tajā ir noteikts arī kopējs formāts, kādā dalībvalstis publicē informāciju par smagu apdraudējumu rādītājiem. Sīkāka informācija par minēto īstenošanas regulu ir sniegta Komisijas 2015. gada 25. novembra vadlīnijās, kur ir sniegtas arī instrukcijas par ziņošanas formāta izmantošanu. 3. METODIKA UN NO DALĪBVALSTĪM SAŅEMTĀ INFORMĀCIJA Saskaņā ar Atkrastes darbību drošuma direktīvas IX pielikumu (3. punktu) dalībvalstīm ir pienākums iesniegt skaidri noteiktu informāciju par to atkrastes naftas un gāzes ieguves nozarē notikušajiem starpgadījumiem, izmantojot veidnes, kas sniegtas Īstenošanas regulā (ES) Nr. 1112/2014. Iesniegtajos datos jāiekļauj informācija par atkrastes naftas un gāzes ieguves iekārtām ES teritorijā, piemēram, to skaitu, veidu, atrašanās vietu un vecumu. Dalībvalstu ziņojumos ir jāsniedz informācija arī par: i) atkrastes inspekciju, izmeklēšanu un izpildes darbību skaitu, ii) starpgadījumu skaitu pa kategorijām un iii) ievainojumu skaitu. Papildus datiem par atsevišķām dalībvalstīm Komisija ir izvērtējusi arī darbību drošumu atkrastes reģionos. Šajā nolūkā Komisija uzskata, ka: i) Vācija, Dānija, Francija, Apvienotā Karaliste, Īrija un Nīderlande veido Ziemeļjūras un Atlantijas okeāna reģionu, ii) Spānija, Grieķija, Horvātija, Kipra, Itālija un Malta — Vidusjūras reģionu, iii) Bulgārija un Rumānija — Melnās jūras reģionu un iv) Latvija un Polija — Baltijas jūras reģionu. Izstrādājot gada ziņojumu par 2018. gadu, Komisija izmantoja Bulgārijas, Horvātijas, Kipras, Grieķijas, Francijas, Nīderlandes, Dānijas, Vācijas, Īrijas, Itālijas, Polijas, Rumānijas, Spānijas un Apvienotās Karalistes sniegto informāciju. Citas dalībvalstis nebija iesaistītas atkrastes naftas un gāzes ieguves nozares darbībā vai arī neiesniedza šajā ziņojumā izmantojamu informāciju. Visas dalībvalstis, kuras iesaistītas atkrastes naftas un gāzes ieguves nozares darbībās, izņemot Apvienoto Karalisti, iesniedza pilnīgus datus par visām to iekārtām. Savukārt Apvienotā Karaliste atsevišķas sava ziņojuma daļas attiecināja tikai uz tām iekārtām, par kurām veikta riska novērtējumu dokumentācijas regulatīvā pārskatīšana (sk. arī Atkrastes darbību drošuma direktīvas 42. panta 2. punktu). Tas nozīmē, ka Apvienotās Karalistes sniegtā informācija par izmeklēšanām, izpildes darbībām, starpgadījumiem un atkrastes darbību drošuma rādītājiem attiecas uz tām iekārtām, kuras 2018. gada pirmajā pusgadā turpināja paplašināt savu darbību. Sākumā, 2018. gada janvārī, attiecīgo iekārtu aplēstais skaits bija 139 iekārtas, bet beigās, sākot no 2018. gada 19. jūlija, to aplēstais skaits bija 191 iekārta. Minētajā datumā attiecībā uz visām iekārtām beidzās pārejas periods. 4. ATKRASTES NAFTAS UN GĀZES IEGUVES NOZARE EIROPAS SAVIENĪBĀ 4.1. Iekārtas un ieguve Lielākā daļa ES ūdeņos izvietoto atkrastes iekārtu atrodas Ziemeļjūrā (sk. 1. tabulu), jo īpaši Apvienotās Karalistes un Nīderlandes ekskluzīvajās ekonomikas zonās (attiecīgi aptuveni 34 % un 28 % no atkrastes iekārtām ES ūdeņos). Vidusjūrā visaktīvākā dalībvalsts ir Itālija (25 % no visām iekārtām ES ūdeņos), kurai seko Horvātija. Melnās jūras reģionā ilggadēja atkrastes naftas un gāzes ieguves nozare ir Rumānijai, savukārt Bulgārija ir turpinājusi atkrastes ogļūdeņražu ieguves izpētes darbus, taču tās vienas iekārtas nodrošinātie ieguves apjomi ir niecīgi. Saskaņā ar ziņojumiem, kas saņemti no dalībvalstīm, kuras atrodas Baltijas jūras krastos, šajā reģionā atkrastes iekārtas ir tikai Polijai. Saskaņā ar saņemtajiem datiem ES ūdeņos 2018. gadā kopā bija 556 ieguves un ar ieguvi nesaistītas iekārtas, kas ir par 2 iekārtām vairāk nekā 2017. gadā, lai gan tika izbeigta vairāku iekārtu ekspluatācija.





Reģions/valsts Iekārtas veids(*) FMI FNP FPI NUI Kopā Baltijas jūra 1 0 0 1 2 Polija 1 0 0 1 2 Melnā jūra 7 0 0 1 8 Bulgārija 0 0 0 1 1 Rumānija 7 0 0 0 7 Vidusjūra 16 0 3 147 166 Horvātija 2 0 0 18 20 Grieķija 1 0 0 1 2 Itālija 12 0 3 126 141 Spānija 1 0 0 2 3 Ziemeļjūra un Atlantijas okeāns 143 0 23 214 380 Dānija 10 0 0 20 30 Vācija 2 0 0 0 2 Īrija 1 0 0 1 2 Nīderlande 48 0 0 107 155 Apvienotā Karaliste 82 0 23 86 191 Kopā 167 0 26 363 556 (*) FMI — stacionāra iekārta, uz kuras ir personāls, FNP — stacionāra, ar ieguvi nesaistīta iekārta, FPI — peldoša ieguves iekārta, NUI — iekārta, uz kuras (parasti) nav personāla. Saskaņā ar ziņojumiem 2018. gadā ES ūdeņos tika izbeigta 13 iekārtu ekspluatācija, proti, 12 iekārtu darbība Apvienotajā Karalistē un 1 iekārtas darbība Itālijā. Saskaņā ar paziņoto informāciju tajā pašā gadā ekspluatācijā tika nodota 1 jauna stacionāra iekārta Nīderlandē. Arī atsevišķu dalībvalstu datu ziņošanas metodikas grozījumi ir veicinājuši paziņotā iekārtu skaita izmaiņas, salīdzinot ar iepriekšējo gadu. Vairāk nekā puse no ES ūdeņos izvietotajām atkrastes iekārtām sāka darbību laikposmā no 1980. gada līdz 2000. gadam. Kopš 2010. gada ir ievērojami samazinājusies jaunu ieguves iekārtu attīstība Ziemeļjūras un Atlantijas okeāna reģionā un Vidusjūrā (2. tabula). Būvniecības gads Reģions Baltijas jūra Melnā jūra Vidusjūra Ziemeļjūra un Atlantijas okeāns Kopā ES 1950–1959 0 0 0 4 4 1960–1969 0 0 7 21 28 1970–1979 0 0 14 41 55 1980–1989 0 2 53 82 137 1990–1999 1 3 42 119 165 2000–2009 1 3 40 70 114 2010–2019 0 0 10 43 53 2020–2029 0 0 0 0 0 Kopā ES 2 8 166 380 556



Lielākā daļa (aptuveni 94 %) no ES teritorijā iegūtās naftas un gāzes tiek iegūta Ziemeļjūras un Atlantijas okeāna reģionā (3. tabula). Vislielāko ieguldījumu šajā nozarē sniedz Apvienotā Karaliste, kurai seko Nīderlande un Dānija. Vidusjūrā aktīvas ieguves valstis ir Itālija un Horvātija, savukārt Melnajā jūrā pašlaik vienīgā vērā ņemamā naftas un gāzes ieguves valsts ir Rumānija. REĢIONS Valsts Kilotonnas naftas ekvivalenta % no ES kopējā apjoma Baltijas jūra 210,98 0,19 % Polija 210,98 0,19 % Melnā jūra 1138,87 1,01 % Bulgārija 4,71 0,00 % Rumānija 1134,16 1,01 % Vidusjūra 4139,61 3,69 % Horvātija 528,20 0,47 % Grieķija 211,01 0,19 % Itālija 3311,00 2,95 % Spānija 89,40 0,08 % Ziemeļjūra un Atlantijas okeāns 106727,60 95,11 % Dānija 9589,00 8,55 % Vācija 915,00 0,82 % Īrija 311,17 0,28 % Nīderlande 11681,00 10,41 % Apvienotā Karaliste 84231,43 75,06 % Kopā 112217,06 100,00 % Salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu, samazinājumam nepārsniedzot vienu procentu, kopējais atkrastes naftas un gāzes ieguves apjoms bija stabils.

4.2. Atkrastes inspekcijas, izmeklēšanas, izpildes darbības un tiesiskais regulējums Dalībvalstu kompetentās iestādes ir regulāri veikušas to jurisdikcijā esošo atkrastes iekārtu inspekcijas. Ziņojuma 4. tabulā ir sniegta informācija par pārskata gadā veikto atkrastes inspekciju skaitu. Inspekciju skaits parasti palielinās līdz ar iekārtu skaitu dalībvalstīs. Tāpat kā 2017. gadā, inspekciju skaits atkal samazinājās, proti, no 630 inspekcijām 2017. gadā līdz 593 inspekcijām 2018. gadā. Runājot konkrētāk, Itālijā inspekciju skaits samazinājās no 289 līdz 236 inspekcijām, Nīderlandē — no 60 līdz 32 inspekcijām, savukārt Apvienotajā Karalistē inspekciju skaits pieauga no 232 līdz 273 inspekcijām. Arī Rumānija pirmo reizi veica inspekcijas. Lai gan inspekciju skaits samazinājās, tomēr iekārtu inspekcijām tika atvēlēts lielāks cilvēkdienu skaits (2817 cilvēkdienas 2018. gadā, salīdzinot ar 2083 cilvēkdienām 2017. gadā). REĢIONS Valsts Inspekciju skaits Iekārtā pavadīto cilvēkdienu skaits (neskaitot ceļā pavadīto laiku) Inspicēto iekārtu skaits Baltijas jūra 3 6 2 Polija 3 6 2 Melnā jūra 4 24 2 Rumānija 4 24 2 Vidusjūra 251 262 95 Horvātija 10 10 4 Kipra 2 6 2 Grieķija 1 10 1 Itālija 236 234 86 Spānija 2 2 2 Ziemeļjūra un Atlantijas okeāns 335 2525,5 219 Dānija 19 66 19 Francija 2 4 1 Vācija 6 6 2 Īrija 3 30 3 Nīderlande 32 23 28 Apvienotā Karaliste 273 2396,5 166 KOPĀ 593 2817,5 318

(*) Tabulā iekļauta informācija no dalībvalstīm, kuru jurisdikcijā 2018. gadā bija vismaz viena atkrastes iekārta. Atkrastes darbību drošuma direktīvas 18. pantā ir noteiktas vairākas tiesības un pilnvaras dalībvalstu kompetentajām iestādēm attiecībā uz darbībām un iekārtām, kas ir to jurisdikcijā. Šīs tiesības un pilnvaras ietver tiesības aizliegt ekspluatāciju un tiesības pieprasīt, lai operatori īstenotu pasākumus ar mērķi nodrošināt risku pārvaldības vispārējo principu ievērošanu un garantēt drošu darbību. Attiecīgi izmeklēšanu pārskata periodā veica trīs dalībvalstis — Apvienotā Karaliste, Dānija un Nīderlande. Apvienotā Karaliste veica 41 izmeklēšanu, pamatojoties uz bažām par drošumu un vides apdraudējumu, un 5 izmeklēšanas saistībā ar smagiem negadījumiem. Dānija veica 3 izmeklēšanas saistībā ar bažām par drošumu un vides apdraudējumu, bet Nīderlande veica 1 izmeklēšanu saistībā ar smagu negadījumu. Galvenokārt sakarā ar pieaugumu Apvienotajā Karalistē kopējais izmeklēšanu skaits 2018. gadā bija ievērojami augstāks (50), salīdzinot ar 2017. gadu (20) un 2016. gadu (23). Lai gan izmeklēšanu skaits pieauga, izpildes darbību kopskaits 2018. gadā bija mazāks nekā 2017. gadā. Lai gan dalībvalstis 2017. gadā īstenoja 47 izpildes darbības (Apvienotā Karaliste — 45 darbības), 2018. gadā tikai Apvienotā Karaliste ziņoja par šīm darbībām, proti, 34 gadījumiem, kas ir mazāk nekā 2017. gadā. 5. STARPGADĪJUMU DATI UN ATKRASTES DARBĪBU DROŠUMA RĀDĪTĀJI Dalībvalstis saskaņā ar Atkrastes darbību drošuma direktīvas IX pielikumu ziņoja kopumā par šādiem 2018. gadā notikušiem 124 starpgadījumiem: — Apvienotajā Karalistē bija 95 notikumi, par kuriem jāziņo, tostarp 5 smagi negadījumi, — Nīderlandē bija 14 notikumi, par kuriem jāziņo, tostarp 1 smags negadījums. Informācija par šā smagā negadījuma cēloņiem nav sniegta, jo pārskata periodā lieta vēl tika izmeklēta, -Dānijā bija 9 notikumi, par kuriem jāziņo, un nebija neviena smaga negadījuma, -Francijā un Īrijā katrā bija 1 notikums, par kuru jāziņo, un nebija neviena smaga negadījuma. Smago negadījumu skaitā ir iekļauti starpgadījumi, kam ir liela iespēja izraisīt cilvēku nāves gadījumus vai smagus ievainojumus, pat ja tas nav noticis. Lielākā daļa no atteicēm (80 %), kas notika to notikumu laikā, par kuriem jāziņo, bija saistītas ar neplānotu noplūdi, 13,7 % — ar urbuma kontroles zudumu (erupciju / novadīšanas sistēmas aktivizāciju), 1,6 % — ar kritisko drošuma un vides elementu (SECE) atteices gadījumiem un 1,6 % — ar strukturālās integritātes zudumu (neplānotu pozīcijas maiņu). Divos starpgadījumos bija nepieciešama personāla evakuācija. IX pielikuma kategorijas Notikumu skaits Procentuālais īpatsvars (kategorijā “Kopā”) Procentuālais īpatsvars (no kopējā notikumu skaita) a) Nejaušas noplūdes — kopā 99 100,0 % 79,8 % Naftas/gāzes noplūdes ar uzliesmojumu — ugunsgrēki 1 1,06 % 0,8 % Naftas/gāzes noplūdes ar uzliesmojumu — sprādzieni 0 0,0 % 0,0 % Gāzes noplūdes bez uzliesmojuma 56 56,5 % 45,2 % Naftas noplūdes bez uzliesmojuma 31 31,3 % 25,0 % Bīstamu vielu noplūdes 11 11,1 % 8,9 % b) Urbuma kontroles zudums — kopā 17 100,0 % 13,7 % Erupcijas 0 0,0 % 0,0 % Erupcija / novadīšanas sistēmas aktivizācija 8 47,1 % 6,4 % Urbuma aizsargmehānisma atteice 9 52,9 % 7,3 % c) Kritisko drošuma un vides elementu (SECE) atteice 2 100,0 % 1,6 % d) Strukturālās integritātes zudums — kopā 2 100,0 % 1,6 % Strukturālās integritātes zudums 0 0,0 % 0,0 % Stabilitātes/peldspējas zudums 0 0,0 % 0,0 % Neplānota pozīcijas maiņa 2 100,0 % 1,6 % e) Sadursmes ar kuģiem 0 0,0 % 0,0 % f) Helikopteru negadījumi 0 0,0 % 0,0 % g) Fatāli negadījumi(*) 0 0,0 % 0,0 % h) Smagi ievainojumi pieciem vai vairāk cilvēkiem vienā negadījumā 0 0,0 % 0,0 % i) Personāla evakuācija 2 100,0 % 1,6 % j) Vides avārijas(**) 2 100,0 % 1,6 % Kopā 124 100,0 % 100,0 % (*) Tikai tad, ja saistīti ar smagu negadījumu. (**) Saskaņā ar dalībvalstu ziņojumiem smagie negadījumi nebija uzskatāmi par vides avārijām.