[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 28.1.2009 COM(2009) 20 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Tehnoloģiskie sasniegumi e-rēķinu sagatavošanas jomā un pasākumi, kuru mērķis ir vēl vairāk vienkāršot, modernizēt un saskaņot noteikumus par PVN iekasēšanu KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI Tehnoloģiskie sasniegumi e-rēķinu sagatavošanas jomā un pasākumi, kuru mērķis ir vēl vairāk vienkāršot, modernizēt un saskaņot noteikumus par PVN iekasēšanu 1. IEVADS Saskaņā ar 237. pantu Padomes Direktīvā 2006/112/EK[1] (PVN direktīva) Komisijai vēlākais līdz 2008. gada 31. decembrim jāiesniedz ziņojums un, vajadzības gadījumā, arī priekšlikums par nosacījumu grozīšanu attiecībā uz elektronisko rēķinu sagatavošanu, lai ņemtu vērā tehnoloģiskos sasniegumus šajā jomā. Šim paziņojumam pievienots priekšlikums, ar ko groza noteikumus par e-rēķinu sagatavošanu. Gan šis paziņojums, gan minētais priekšlikums attiecas uz plašāku darbības jomu, nekā 237. pantā ietvertā prasība. Tas ir pamatoti, jo atzīts, ka ar Padomes Direktīvu 2001/115/EK[2] (Rēķinu direktīva), kas patlaban ir ietverta PVN direktīvā, pilnībā nespēj sasniegt tajā noteikto mērķi — vienkāršot, atjaunināt un saskaņot nosacījumus rēķinu piesūtīšanai attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli. Tā kā dalībvalstīm ir pieejamas dažādas iespējas attiecībā uz rēķinu sagatavošanu un šādu iespēju piemērošanu, šajā ziņā dalībvalstis ievēro atšķirīgus noteikumus. Minētās noteikumu atšķirības jo īpaši vērojamas e-rēķinu sagatavošanā un ir aizkavējušas e-rēķinu plašāku izmantošanu pārrobežu mērogā. Arī citās jomās noteikumu atšķirības rada papildu slogu uzņēmumiem, neļaujot tiem pilnībā izmantot tādas iespējas kā maksājamo summu pašaprēķins, pārskata rēķini un elektroniska uzglabāšana. 2. TEHNOLOģISKIE SASNIEGUMI E-RēķINU SAGATAVOšANAS JOMā Lai izpildītu prasību ziņot par tehnoloģiskajiem sasniegumiem attiecībā uz e-rēķinu izmantošanu, šis jautājums tika iekļauts Komisijai veiktajā pētījumā par rēķinu sagatavošanu. Minētā pētījuma rezultāti ir pieejami Komisijas tīmekļa vietnē[3]. Atsevišķā dokumentā, kas attiecas uz pētījuma 3. posmu (ieteikumi), ar nosaukumu „Pielikums: Baltā grāmata par tehnoloģiju attīstību” aprakstīta e-rēķinu sagatavošanas tehnoloģija. Minētajā dokumentā sniegts pārskats par tādu sistēmu vēsturi un pašreizējo situāciju, ar kurām paredzēts nodrošināt datu, piemēram, elektroniskā veidā iesniegtu rēķinu, autentiskumu un integritāti. 2.1. Pētījuma secinājumi par jaunām tehnoloģijām e-rēķinu izmantošanas jomā Pētījumā par rēķinu sagatavošanu nav norādīta īpaša tehnoloģija kā vēlamā metode e-rēķinu drošai nosūtīšanai un saņemšanai. Attiecībā uz e-parakstiem tajā apgalvots, ka tiek izmantotas dažādas parakstu sistēmas, lai garantētu to izcelsmes autentiskumu un satura integritāti. Minētājām sistēmām ir dažādas priekšrocības un trūkumi drošības, sarežģītības un ātruma ziņā. Piemēram, publiskās atslēgas infrastruktūrai ( PKI ), kuras pamatā ir asimetriskas, bet komplementāras atslēgas, piemīt augsts drošības līmenis, un to izmanto bankas operācijām, toties tai raksturīgās sarežģītības dēļ tā nav tik ātra kā citas parakstu sistēmas. Šķiet arī skaidrs tas, ka patlaban nav uzņēmējdarbībai labvēlīgas, vienotas tehnoloģijas, ko varētu izmantot e-rēķiniem visā ES, kas atbilst gan lielu, gan mazu uzņēmumu vajadzībām, un ko pilnībā atbalsta visas nodokļu iestādes. Turklāt nav skaidru izredžu, ka tuvākajos gados radīsies piemērots tehnoloģisks risinājums, kurā būtu ietvertas visu pušu vajadzības. Tādēļ nevar paļauties uz tehnoloģiju, lai veicinātu e-rēķinu plašāku izmantošanu. Šādu iemeslu dēļ šķiet, ka vairāk piemērota ir cita pieeja. Proti, pētījumā par rēķinu sagatavošanu apgalvots, ka tā vietā, lai meklētu jaunas tehnoloģijas, jārisina ar pašreizējām tehnoloģijām saistīti jautājumi. Turklāt ar Komisijas lēmumu[4] izveidotā ekspertu grupa e-rēķinu jautājumos atklātā vēstulē Komisijai norāda, ka principā visiem risinājumiem e-rēķinu jomā jābūt tehnoloģiski neitrāliem. Arī uzņēmumi vēlas, lai e-rēķinu izmantošana kļūtu pieejamāka, vienlīdz būtu droša, kā arī atbilstu to vajadzībām un pašreiz spēkā esošajiem kontroles pasākumiem, ar kuriem nodrošina rēķinu atbilstību kopumā. 3. AR PVN SAISTīTI šķēRšļI, KAS KAVē E-RēķINU IZMANTOšANU Ņemot vērā to, ka nepastāv acīmredzams tehnoloģisks risinājums, nav pārsteidzoši, ka PVN direktīva, kuras pamatā ir tehnoloģiska pieeja e-rēķinu sagatavošanai, nav radījusi ātru pāreju uz e-rēķinu izmantošanu. Turklāt, ja tehnoloģiskā pieeja paver dažādas iespējas, tas savukārt dalībvalstīm ļauj dažādi īstenot noteikumus par e-rēķinu sagatavošanu. Tādējādi ir radies e-rēķinu izmantošanas noteikumu kopums, kurus uzņēmumiem ir grūti ievērot, jo īpaši attiecībā uz e-rēķiniem pārrobežu mērogā. Daļu no iepriekš minētā pētījuma veidoja rēķinu sagatavošanas noteikumi, kas jāpiemēro saskaņā ar dalībvalstu tiesību aktiem. Attiecībā uz elektronisko rēķinu sagatavošanu pētījumā apstiprināts, ka pastāv vesela virkne dažādu interpretāciju un tiek izmantotas dažādas iespējas. Tādēļ ir radusies situācija, kurā uzņēmumiem ir sarežģīti un dārgi izveidot tiesību aktiem atbilstīgu e-rēķinu izmantošanas risinājumu ES mērogā. 3.1. Risinājumi tādu PVN šķēršļu novēršanai, kuri kavē e-rēķinu izmantošanu Ir vairāki iespējamie risinājumi, kā novērst ar PVN saistītos šķēršļus, kuri kavē e-rēķinu izmantošanu. Uzņēmumi dotu priekšroku risinājumiem, kad e-rēķinus un papīra rēķinus uzskata par līdzvērtīgiem. Cita iespēja paredz izstrādāt parauglīgumu starp e-rēķinu izmantošanā iesaistītajām pusēm, savukārt trešā iespēja būtu saglabāt e-parakstus un elektronisko datu apmaiņu ( EDI ) kā pārsūtīšanas metodes, bet atcelt iespējas, kuras rada problēmas. Komisijas vēlamais risinājums ir tas, ka visi rēķini jāuzskata par līdzvērtīgiem, neatkarīgi no tā, vai rēķinus nosūta papīra formātā vai elektroniski, un tādējādi īpašo prasību atcelšana par iepriekšēju e-parakstu vai e-rēķiniem piemērojamu EDI . Šādā veidā rodas tehnoloģiski neitrāls risinājums. Tāpat kā ar papīra rēķiniem, arī e-rēķina derīgums jāpārbauda, salīdzinot to ar informāciju uzņēmuma grāmatvedības dokumentos, piemēram, pasūtījuma veidlapās, maksājuma un piegādes pavadzīmēs. Tieši uzņēmumā veiktās pārbaudes palīdz noteikt rēķina derīgumu neatkarīgi no nosūtīšanas veida. Lai risinātu jautājumu, kādēļ e-rēķinu izmantošana notiek nelielā apjomā, būtu jāizpēta arī citas iespējas: kā lietderīgas norādes var izmantot principus, ko noteikusi ekspertu grupa e-rēķinu jautājumos. Grupa atbalsta to, ka e-rēķinus uzskata par līdzvērtīgiem papīra rēķiniem. Tā arī uzskata, ka jāsaglabā pašreizējais e-rēķinu sagatavošanas noteikumu stūrakmens, t.i., prasība, ka izcelsmes autentiskums un satura integritāte jānodrošina ar tehnoloģiski neitrāliem risinājumiem. Grupa plāno izmantot šo principu kopumu, lai izveidotu prakses kodeksu e-rēķinu sagatavošanā. Tikai laika gaitā kļūs skaidrs, vai šī pieeja tiks pieņemta. Svarīgi ir tas, lai dalībvalstis, vienojoties par to, ka PVN iekasēšanas nolūkā papīra rēķini un e-rēķini jāuzskata par līdzvērtīgiem, vienotos arī par kopīgu pieeju e-rēķinu sagatavošanā, lai, izmantojot saskaņotu, uz kopīgiem principiem balstītu noteikumu kopumu, uzņēmumi varētu bez grūtībām un rentabli ieviest elektronisko rēķinu izmantošanas risinājumus. 4. PASāKUMI, AR KURIEM PAREDZēTS VēL VAIRāK VIENKāRšOT, ATJAUNINāT UN SASKAņOT NOTEIKUMUS PAR PVN IEKASēšANU Kā apgalvots iepriekš, vajadzība turpmāk vienkāršot, atjaunināt un saskaņot noteikumus par rēķinu sagatavošanu nozīmē to, ka šim Padomei iesniedzamajam ziņojumam ir plašāka darbības joma, nekā bija sākotnēji paredzēts PVN direktīvā. Turpmākajās iedaļās izklāstītas problēmas, ar kurām uzņēmumiem jāsaskaras, piemērojot pašreizējos rēķinu sagatavošanas noteikumus, norādīti iespējamie risinājumi un Komisijai vēlamā rīcības gaita. Minētie jautājumi analizēti no rēķinu izsniegšanas, to satura un uzglabāšanas viedokļa, kā arī izskatot attiecīgos rēķinu sagatavošanas noteikumus, ar kuriem paredzēts atbalstīt krāpšanas apkarošanas pasākumus. 4.1. Rēķinu izsniegšana 4.1.1. Problēmas, kas saistītas ar rēķinu izsniegšanu Nevienā no PVN direktīvas pantiem nav skaidri noteikts, kuras dalībvalsts noteikumi ir piemērojami rēķinu sagatavošanai. Tomēr kopumā uzskata, ka piemērojamie noteikumi par rēķinu sagatavošanu ir tās dalībvalsts noteikumi, kurā jāmaksā nodokļi, jo tā pārbauda maksājamo nodokļu summu un tai ir tiesības izmantot dažādas iespējas. Tomēr vispārējais uzskats par to, ka dominējošie noteikumi ir tās valsts noteikumi, kurā maksājami nodokļi, uzņēmējiem rada konkrētas grūtības. Nodokļa maksātājam, kas piegādā preces vai pakalpojumus, par kuriem jāmaksā nodoklis citā dalībvalstī, ir jāievēro attiecīgās dalībvalsts nosacījumi par rēķinu sagatavošanu un izsniegšanu. Ja par piegādātajām precēm vai pakalpojumiem piemēro apgriezto (reverso) PVN piemērošanas procedūru (procedūra, kurā nodokļa maksātājam pašam jāaprēķina un jānomaksā aprēķinātā nodokļa summa), piegādātājam jāievēro rēķinu sagatavošanas noteikumi arī tad, ja tas nav identificēts PVN nolūkā dalībvalstī, kurā jāmaksā nodokļi. Ņemot vērā to, ka nesen pieņemtajā PVN paketē[5] kā pamatnoteikums paredzēts, ka uzņēmumu savstarpējo darījumu ( B2B ) vieta ir vieta, kurā klients veic uzņēmējdarbību, šī problēma varētu kļūt aizvien svarīgāka. 4.1.2. Ar rēķinu izsniegšanu saistīto problēmu risinājumi Šķiet, ka ir divas pieejas, lai uzņēmumiem nodrošinātu pārredzamību un tiesisko noteiktību attiecībā uz rēķinu izsniegšanu. Pirmā iespēja ir nodrošināt instrumentu, kas ļauj viegli piekļūt informācijai par rēķinu sagatavošanas noteikumiem un ietver vienkārši saprotamas atbilstības prasības. Tas ļauj dalībvalstīm saglabāt atšķirīgos noteikumus par rēķinu sagatavošanu. Tomēr, ņemot vērā daudzās atšķirības starp dalībvalstu noteikumiem rēķinu sagatavošanas jomā, tas būtiski nesamazinātu uzņēmumu administratīvo slogu. Alternatīvs risinājums būtu pāriet uz saskaņotiem rēķinu sagatavošanas un izsniegšanas noteikumiem. 4.1.3. Komisijas viedoklis par uzņēmumu savstarpējām (B2B) piegādēm Turpmākais vēlamais virziens būtu izveidot pilnīgu saskaņotu noteikumu kopumu, kurā paredz, ka nodokļa maksātājam, kas izsniedz rēķinu vietā, kurā tas ir identificēts PVN nolūkā, būs tiesiska noteiktība, ka rēķins ir derīgs visā ES. Mērķis izveidot saskaņotu noteikumu kopumu attiecībā uz B2B piegādēm ir sasniedzams. Ar Rēķinu direktīvas starpniecību jau ir panākta tiesību aktu saskaņošana daudzās jomās, bet attiecībā uz prasību izsniegt rēķinu aizvien ir gadījumi, kad nav saskaņoti noteikumi par piegādēm, kuras atbrīvotas no nodokļa, par rēķina izsniegšanas termiņu, par pārskata rēķiniem, par maksājamo summu pašaprēķinu un par rēķinu sagatavošanas uzticēšanu trešām pusēm, kuras veic uzņēmējdarbību ārpus ES. 4.1.4. No nodokļiem atbrīvotas piegādes Lai uzņēmumiem samazinātu administratīvo slogu, saskaņā ar PVN direktīvu dalībvalstis var atbrīvot nodokļa maksātājus no prasības izsniegt rēķinus par konkrētām piegādēm, kuras atbrīvotas no nodokļa. Šo iespēju dalībvalstis izmanto dažādi: dažas to izmanto pilnībā, citas to piemēro ierobežoti vai nepiemēro vispār. Tādēļ uzņēmumi bieži vien saskaras ar atsevišķiem izņēmumiem no kopējiem noteikumiem, tādējādi — ar lielāku administratīvo slogu. Lai saskaņotu minētos noteikumus, ņemot vērā vajadzību panākt līdzsvaru starp vienkāršošanu un pienācīgu kontroli, ierosina, ka rēķins par B2B piegādēm, kuras ir atbrīvotas no nodokļa, ir vajadzīgs visos gadījumos, bet, ja klients un piegādātājs veic uzņēmējdarbību tajā pašā dalībvalstī un piegādātājam nav tiesību uz nodokļu atskaitījumu iepriekšējā posmā, ir vajadzīgs tikai vienkāršots rēķins. 4.1.5. Rēķina izsniegšanas termiņš Saskaņā ar PVN direktīvu dalībvalstis ir tiesīgas izlemt, cik ilgā laikā jāizsniedz rēķins. Tas, protams, rada atšķirīgus noteikumus visā ES un iespēju noteikt dažādus nodokļu iekasēšanas termiņus. Attiecībā uz nodokli, ko piemēro pārrobežu pakalpojumu piegādēm, jau ir izstrādāts priekšlikums par noteikumu grozīšanu, lai noteiktu kopīgu nodokļu iekasēšanas termiņu un tādējādi nodrošinātu precīzu informācijas apmaiņu par kopsavilkuma paziņojumiem pakalpojumu jomā. Lai noteiktu kopīgu datumu, kurā kļūst iekasējams nodoklis par preču piegādi Kopienas teritorijā un pārrobežu pakalpojumu piegādēm, par ko nodokļu maksātājam pašam jāaprēķina un jānomaksā aprēķinātā nodokļa summa, ir svarīgi rēķinu izsniegt laikus, lai nodrošinātu pierādījumu par šādām piegādēm. Tādējādi šajā priekšlikumā noteikts, ka nodokļa maksātājs izsniedz rēķinu vēlākais līdz tā mēneša 15. kalendārajai dienai, kas ir pēc mēneša, kurā notika nodokļa iekasējamības gadījums. Šādā veidā gan piegādātāja, gan klienta rīcībā ir pietiekams laiks, lai reģistrētu piegādi tajā pašā taksācijas periodā. Ja dalībvalstīm ļautu vietējām piegādēm piemērot atšķirīgus noteikumus nekā pārrobežu piegādēm, uzņēmumiem rastos papildu administratīvais slogs. Minētā iemesla dēļ termiņš ir vienāds visiem rēķiniem. 4.1.6. Pārskata rēķini Ar PVN direktīvu dalībvalstīm ļauj paredzēt noteikumus par pārskata rēķiniem, tādēļ dažādās dalībvalstīs radušies atšķirīgi noteikumu kopumi. Ar šo priekšlikumu cenšas izveidot saskaņotu pieeju pārskata rēķiniem, lai uzņēmumi gūtu labumu no šīs prakses visā ES. Šajā nolūkā pārskata rēķinus varēs izsniegt viena kalendārā mēneša laikā, ievērojot to, ka datus, kas jānorāda par katru atsevišķu piegādi, ietver pārskata rēķinā. Dalībvalstis nebūs tiesīgas paredzēt nekādus papildu nosacījumus attiecībā uz pārskata rēķiniem. 4.1.7. Maksājamo summu pašaprēķins Saskaņā ar pašreizējiem noteikumiem rēķinu var izsniegt piegādātājs, klients vai trešā puse piegādātāja vārdā. Ir atzīts, ka tirdznieciskos nolūkos ir svarīgi šīs iespējas saglabāt. Tomēr maksājamo summu pašaprēķinam (rēķinam, ko izsniedz klients) piemērojamie noteikumi dalībvalstīs atšķiras. Lai panāktu saskaņotāku noteikumu kopumu visā ES, priekšlikuma mērķis ir atcelt iespēju dalībvalstīm paredzēt noteikumus par nodokļu rēķiniem, kurus sagatavojis preču vai pakalpojumu saņēmējs. Vienlaikus, lai atvieglotu šādu nodokļu rēķinu pārbaudi, paredz, ka klientam rēķinā jānorāda “pašaprēķināts”, lai piegādātājam un nodokļu iestādēm darītu zināmu rēķina izsniedzēju. Tāpat rēķinā jānorāda arī klienta PVN maksātāja numurs. 4.1.8. Rēķinu sagatavošanas uzticēšana trešām pusēm, kas veic uzņēmējdarbību ārpus ES Kopumā gan uzņēmumi, gan dalībvalstis uzskata, ka nav vajadzīgs paredzēt īpašus noteikumus trešām pusēm ārpus ES, kuras izsniedz rēķinus to nodokļa maksātāju vārdā, kas veic piegādes ES. Patlaban pieejamie kontroles pasākumi ir pietiekami, lai sauktu pie atbildības nodokļa maksātāju, kura pienākums ir izsniegt rēķinu. Tādēļ ierosina neparedzēt īpašus noteikumus, ko piemēro trešām pusēm, kuras izsniedz rēķinus nodokļa maksātāja vārdā. Pašreiz spēkā esošos noteikumus, kas izklāstīti 225. un 235. pantā, atceļ. 4.1.9. Komisijas viedoklis par piegādēm starp uzņēmumiem un klientiem (B2C) Mērķi par saskaņotu noteikumu kopumu attiecībā uz B2C piegādēm nav iespējams sasniegt īstermiņā. Šajā jomā noteikumi ir mazāk saskaņoti. Dalībvalstis var izlemt, vai tās pieprasa nodokļa maksātājam izsniegt rēķinu vai to nepieprasa. Dažas dalībvalstis šo iespēju plaši izmanto, citas pieprasa izsniegt rēķinu par konkrētām piegādēm, piemēram, par būvniecības darbiem vai tad, ja darījuma summa pārsniedz noteiktu robežvērtību, savukārt citas dalībvalstis rēķinus par B2C piegādēm nepieprasa. Ir atzīts, ka dalībvalstīm vajadzīga elastīga pieeja, lai varētu kontrolēt nodokļus. Vienlaikus svarīgs ir mērķis samazināt administratīvo slogu uzņēmumiem un vienkāršot rēķinu sagatavošanas noteikumus. Lai līdzsvarotu šīs vajadzības, priekšlikuma mērķis ir saglabāt iespēju nodokļa maksātājiem pieprasīt izsniegt rēķinu par B2C piegādēm, bet tikai vienkāršotu rēķinu, kurā sniegts ierobežots informācijas daudzums. Turklāt attieksmei pret nodokļa maksātājiem, kas veic uzņēmējdarbību, un tādiem, kas uzņēmējdarbību neveic, jābūt vienlīdzīgai. Šāda vienlīdzīga attieksme nozīmē to, ka nodokļu maksātājiem, kuri neveic uzņēmējdarbību, var pieprasīt izsniegt PVN rēķinus tikai tad, ja nodokļu maksātājam, kas veic uzņēmējdarbību un kas veic B2C piegādi, par līdzvērtīgu piegādi pieprasa izsniegt rēķinu. Šim noteikumam un prasībai izsniegt tikai vienkāršotus rēķinus būtu jāsamazina administratīvais slogs tiem tirgotājiem, kuri nodarbojas ar tālpārdošanu. Saskaņā ar PVN paketē ietverto īpašo e-pakalpojumu shēmu un tās plašāku darbības jomu uzņēmumiem var pieprasīt izsniegt rēķinus dalībvalstīs, kur tie nav identificēti PVN nolūkos. Tāpat kā attiecībā uz tirgotājiem, kas nodarbojas ar tālpārdošanu, ir svarīgi, lai noteikumi būtu pārredzami un tos būtu viegli ievērot. Tādēļ jānosaka, ka dalībvalstīm jāizveido tīmekļa vietne, kurā dara pieejamu precīzu informāciju par tādu rēķinu sagatavošanas noteikumiem, kuri attiecas uz B2C piegādēm. Patiesībā tas jau ir paredzēts Komisijas priekšlikumā[6] par vienas pieturas shēmu, un vienas pieturas „mini” shēma jebkurā gadījumā paredzēs analogas saistības. 4.1.10. Dalībvalsts, kuras noteikumi ir piemērojami Izmantojot saskaņotu noteikumu kopumu B2B piegādēm, būtu iespējams paredzēt, ka piemērojamie rēķinu sagatavošanas noteikumi ir tie noteikumi attiecīgajā dalībvalstī, kurā piegādātājs, kas veic preču piegādi vai sniedz pakalpojumus, ir identificēts PVN nolūkos. Šādai pieejai izmantotu vienas pieturas shēmas koncepciju, kurā noteikts, ka PVN saistības var izpildīt dalībvalstī, kurā veic uzņēmējdarbību, nevis valstī, kurā jāmaksā nodokļi. Noteikumiem par B2C piegādēm arī jāpamatojas uz vietu, kurā piegādātājs, kas veic preču piegādi vai sniedz pakalpojumus, ir identificēts PVN nolūkos, jo kopumā piegādātājam pieprasa reģistrēties klienta dalībvalstī. 4.2. Rēķinā norādāmie dati 4.2.1. Problēmas, kas saistītas ar rēķinā norādāmajiem datiem Kopumā dati, kuri jānorāda rēķinā, uzņēmumiem rada mazāk problēmu. PVN direktīvas 226. pantā uzskaitītie dati, šķiet, atbilst nodokļu iestāžu vajadzībām, vienlaikus neradot administratīvo slogu uzņēmumiem. Tomēr, jāņem vērā, ka, ja dalībvalstis pieprasa, lai rēķinus izsniegtu par konkrētām piegādēm, parasti B2C piegādēm, pastāv atšķirība rēķinu saturā, jo dalībvalstis var izvēlēties pieprasīt mazāk detalizētus rēķinus. Tomēr šādā veidā ne vienmēr izdodas novērst administratīvo slogu tādu izmaksu dēļ, kas uzņēmumiem rodas, lai izveidotu norēķinu sistēmas un pielāgotu tās dažādiem noteikumiem. 4.2.2. Ar rēķinā norādāmajiem datiem saistīto problēmu risinājumi Uzskata, ka vislabākais risinājums visos gadījumos būtu standartizēts datu kopums, kas jānorāda rēķinos. Tomēr, pieņemot vienotu sarakstu ar datiem, kas jānorāda rēķinā, varētu rasties praktiskas grūtības, lai sasniegtu līdzsvaru starp atšķirīgu piegāžu veidiem, piemēram, BC2, B2B vai no PVN atbrīvotas piegādes. Tādējādi standartizētajā datu sarakstā, kuri jānorāda rēķinā, būtu jāietver vairāki izņēmumi, lai atspoguļotu tirdzniecības praksi. Pašreizējos noteikumos izklāstīts saskaņots datu saraksts, kuri jānorāda rēķinā, un dalībvalstīm atļauts pieprasīt mazāk datu par atsevišķiem piegāžu veidiem. Noteikumu trūkums ir tāds, ka dalībvalstu pieeja šādu iespēju izmantošanā ir atšķirīga, tādēļ uzņēmumi bieži vien šīs priekšrocības neizmanto. Vēl viens risinājums būtu samazināt atšķirības starp vienotu sarakstu un dalībvalstu noteiktajiem daudzajiem izņēmumiem. 4.2.3. Komisijas viedoklis Ar priekšlikumu cenšas izveidot divas rēķinu kategorijas: rēķinus, uz kuriem, ļoti iespējams, attiecas tiesības uz nodokļa atskaitījumu, un tādēļ vajadzīgs veikt gan piegādātāja, gan klienta pārbaudi, un rēķini, uz kuriem tiesības uz nodokļa atskaitījumu neattiecas un tāpēc jākontrolē tikai piegādātājs. Pirmajā kategorijā ietvertais rēķins ir definēts kā detalizēts PVN rēķins, otrajā — kā vienkāršots PVN rēķins. Dalībvalstis nevarēs pieprasīt cita veida rēķinus, kas nav ne detalizēts PVN rēķins, ne vienkāršots PVN rēķins. Uzņēmumi, neapšaubāmi, aizvien varēs rēķinā norādīt arī citus datus. 4.2.4. Detalizēts PVN rēķins 4.2.4.1. Prasība izsniegt detalizētu PVN rēķinu Tiek saglabāts princips, ka nodokļu maksātājam pieprasa izsniegt rēķinu, ja par piegādi jāmaksā nodokļi PVN nolūkos, un saņēmējs ir nodokļa maksātājs vai juridiska persona, kas nav nodokļa maksātājs. Šādos rēķinos jānorāda pilnīgs datu kopums. Šim noteikumam ir izņēmumi attiecībā uz konkrētām piegādēm, kas atbrīvotas no nodokļa, gadījumos, ja klients atrodas tajā pašā dalībvalstī, proti, kredītnotām un maziem rēķiniem, kuru summa nepārsniedz EUR 200. Uz tiem attiecas noteikumi par vienkāršotiem rēķiniem. 4.2.4.2. Informācija, kas jānorāda detalizētā PVN rēķinā PVN direktīvas 226. pantā ir ietverts saskaņots saraksts par informāciju, kas jānorāda rēķinā. Nav iemesla, kādēļ minētajā sarakstā būtu jāveic būtiskas izmaiņas. Tomēr, lai palīdzētu kontrolēt nodokļus un vienkāršotu uzņēmumiem noteiktās prasības, ierosināts veikt trīs nozīmīgus grozījumus. Pirmkārt, piegādātājam ir pienākums rēķinā norādīt klienta PVN reģistrācijas numuru. Šādu prasību ievieš vairāku iemeslu dēļ. Tas palīdzēs nodokļu iestādēm labāk kontrolēt nodokļus, ļaujot pārbaudīt, vai rēķinā norādītais klienta PVN numurs atbilst tā uzņēmuma norādītajam PVN numuram, kurš pieprasa tiesības uz nodokļu atskaitījumu. Tas saskaņo rēķinu sagatavošanas un izsniegšanas noteikumus visā ES, tādējādi prasības par piegādēm, kuras veic tajā pašā dalībvalstī esošajiem un citā dalībvalstī esošajiem klientiem, ir vienādas. Tas arī vajadzīga, lai katram uzņēmumam norādītu, vai būs vajadzīgs detalizēts PVN rēķins, jo, veicot B2C piegādes, klientam nav PVN numura. Turklāt, tā kā priekšlikuma mērķis ir palīdzēt veicināt e-rēķinu izmantošanu, kļūst aizvien svarīgāk ieviest vienotu numuru klienta identifikācijai, jo īpaši, ja pakalpojumu sniedzējiem jāapmainās ar e-rēķiniem klientu — uzņēmumu — vārdā. PVN numuru varētu izmantot kā vienotu numuru e-rēķinu apmaiņai un, ja, kā iecerēts, e-rēķinus sāktu izmantot vairāk, vienotais identitātes numurs jau būtu ieviests. Otrkārt, preču vai pakalpojumu piegādes datums tiek aizstāts ar datumu, kurā nodoklis kļūst iekasējams. Tā kā noteikumi par to, kad var izmantot tiesības uz nodokļa atskaitījumu, ir atkarīgi no datuma, kurā nodoklis kļūst iekasējams, loģiski, ka šāds datums jānorāda rēķinā. Šis grozījums arī palīdzēs klientam iegūt tiesības uz nodokļa atskaitījumu, ja piegādātājs deklarē PVN, saņemot maksājumu, kas ir vēl viens priekšlikumā ietvertais pasākums. Trešais grozījums attiecas uz piegādēm, kurām piemēro reverso (apgriezto) maksāšanas sistēmu, ja klientam, kas atrodas citā dalībvalstī nekā piegādātājs, ir pienākums maksāt PVN. Lai atvieglotu piegādātāja uzdevumu, PVN likmi un maksājamo PVN summu, kas jānorāda detalizētā PVN rēķinā, tas var aizstāt ar attiecīgo summu par katru sniegtā pakalpojuma vai preces veidu. 4.2.5. Vienkāršots PVN rēķins 4.2.5.1. Vienkāršota PVN rēķina izmantošana Vienkāršotus rēķinus var izmantot divos gadījumos. Pirmkārt, dalībvalstis var pieprasīt izmantot vienkāršotu rēķinu, bet tikai tiem nodokļa maksātājiem, kuri veic B2C piegādes. Otrkārt, par konkrētām B2B piegādēm nodokļa maksātājs var izsniegt vienkāršotu, nevis detalizētu PVN rēķinu. Saistībā ar B2C piegādēm krāpšanas risks aizvien pastāv galvenokārt saistībā ar piegādātājiem, jo klientam, visticamāk, nebūs tiesību uz nodokļa atskaitījumu. Rēķinā jānorāda tikai tādi dati, kuri vajadzīgi, lai pārliecinātos, ka piegādātājs ir pareizi iegrāmatojis nodokļus, un tādējādi pieprasītie dati nav jānorāda tik detalizēti kā gadījumos, kad pastāv tiesības uz nodokļa atskaitījumu. B2B piegādēm vienkāršotus rēķinus var izmantot gadījumos, ja krāpšanas risks ir minimāls. Šādos gadījumos piegādātājam jāļauj izvēlēties izsniegt vienkāršotu rēķinu, piemēram, konkrētām piegādēm, kuras ir atbrīvotas no nodokļa, jo nepastāv atbilstīgas tiesības uz nodokļa atskaitījumu, lai gan gadījumos, ja klients atrodas citā dalībvalstī, arī turpmāk ir jāizsniedz detalizēts rēķins. Ja rēķina summa ir mazāka par EUR 200 un atskaitāmā PVN summa ir neliela, tāpat kā risks dalībvalstu budžetam, piegādātājs var izvēlēties izsniegt vienkāršotu rēķinu. Šāda iespēja radusies pēc konsultācijām ar PVN komiteju, kurās vairums dalībvalstu pieprasīja vienkāršotu rēķinu izmantošanu attiecībā uz nelielām summām. Vēl viens gadījums, kad piegādātājs var izsniegt vienkāršotus rēķinus, ir tad, ja tiek izsniegta kredītnota. Šajā gadījumā oriģinālajā rēķinā, kas minēts kredītnotā, ir ietverta visa vajadzīgā informācija. 4.2.5.2. Vienkāršota PVN rēķina saturs Vienkāršotā rēķinā ietveramie dati ir norādīti PVN direktīvas 238. pantā, un atbilstīgi tai dalībvalstis, apspriežoties ar PVN komiteju, var atļaut konkrētos gadījumos izsniegt vienkāršotus rēķinus. Vienīgā jaunā prasība ir šādā rēķinā ietvert sniegto pakalpojumu vai preču veida vērtību. 4.2.6. Nodokļa maksātāju numuru izmantošana Dažas dalībvalstis izmanto PVN direktīvas 239. un 240. pantā paredzēto iespēju izmantot numuru, kas nav PVN numurs, lai rēķinā norādītu piegādātāju. Ņemot vērā šo situāciju, šādu iespēju atceļ un nosaka, ka visos gadījumos rēķinos jānorāda valsts PVN reģistrācijas numurs, tādējādi nodrošinot vienotu pieeju. 4.3. Rēķinu glabāšana 4.3.1. Problēmas, kas saistītas ar rēķinu glabāšanu Dalībvalstīm pieejamās iespējas tām ļauj piemērot dažādus noteikumus par glabāšanu. Tas rada šķēršļus ne tikai lielākiem uzņēmumiem, kuri vēlētos, lai visā ES būtu kopīgas glabāšanas procedūras, bet arī mazākiem uzņēmumiem, kuri paredzēto noteikumu dēļ nevar gūt ietaupījumus, ko rada efektivitātes uzlabojumi, piemēram, izmantojot elektronisko arhivēšanu. 4.3.2. Ar rēķinu glabāšanu saistīto problēmu risinājumi Šajā jomā priekšlikuma mērķis ir samazināt administratīvo slogu uzņēmumiem, neapdraudot nodokļu iestāžu spēju kontrolēt nodokļus. Jebkurā gadījumā uzņēmumiem jāglabā rēķini komerciālu iemeslu dēļ, bet tie vēlas lielāku elastību attiecībā uz glabāšanas līdzekļiem un vietu, un, ja tie veic uzņēmējdarbību vairākās dalībvalstīs, vienotu glabāšanas periodu. Patiesībā ar jebkuru risinājumu būtu jāpanāk līdzsvars starp vienkāršošanu un kontroli. Tādēļ pēc iespējas lielākā apjomā būtu jāsaskaņo noteikumi, neapdraudot nodokļu iestāžu spēju nodrošināt nodokļu iekasēšanu. 4.3.3. Komisijas viedoklis Komisija uzskata, ka konkrētās jomās var izveidot kopīgus noteikumus. Viens no tiem ir saskaņots glabāšanas periods, kura ilgums, pamatojoties uz dalībvalstīs pašreiz spēkā esošo vidējo glabāšanas periodu, var būt 6 gadi. Tādējādi būtu iespējama arī rēķinu vienota apmaiņa to dalībvalstu starpā, kurām jāpārbauda pārrobežu darījumi. Jāgroza noteikumi par rēķinu glabāšanu elektroniski, lai uzņēmumi varētu pilntiesīgi izmantot šo līdzekli. Tādējādi uzņēmumiem būtu tiesības pārveidot papīra rēķinus elektroniskā formātā, ja rēķini ir pieejami bez liekas kavēšanās un var garantēt, ka oriģinālā rēķina saturs ir tāds pats kā elektroniski glabājamā rēķina saturs. Tiesību aktos jāparedz skaidri noteikumi attiecībā uz to dalībvalsti, kuras noteikumus piemēro rēķinu glabāšanai. Uz piegādātāju attiecas tās dalībvalsts noteikumi, kurā tas ir reģistrēts kā PVN maksātājs. Uz klientu attiecas tā piederības dalībvalsts noteikumi. Tam nevajadzētu radīt grūtības nodokļu iestādēm ar kontroli saistītos jautājumos, jo attiecīgajai dalībvalstij aizvien būtu pieeja rēķiniem gadījumos, ja nodoklis ir iekasējams. Var atcelt arī citas konkrētas iespējas, piemēram, prasību personām, kas nav nodokļu maksātājas, glabāt rēķinus, prasību papīra rēķinus glabāt dalībvalstī, kurā nodokļu maksātājs veic uzņēmējdarbību, kā arī prasību paziņot par glabāšanas vietu. 5. PASāKUMI AR PVN SAISTīTāS KRāPšANAS APKAROšANAI 5.1. Nodokļa iekasējamība attiecībā uz Kopienas iekšējām piegādēm Komisija jau ir ierosinājusi no trīs līdz vienam mēnesim saīsināt laikposmu, kurā iesniedz kopsavilkuma paziņojumu[7]. Tas ir pirmais pasākums, kurš ļauj dalībvalstīm ātrāk apmainīties ar informāciju, kas varētu palīdzēt cīņā pret „karuseļveida krāpšanu”. Tomēr saskaņā ar noteikumiem par nodokļu iekasēšanu attiecībā uz Kopienas iekšējām piegādēm nodokļu maksātājs var aizkavēt nodokļu maksāšanas dienu līdz tā mēneša 15. dienai, kas ir pēc mēneša, kurā iestājies nodokļa iekasējamības gadījums. Piemēram, rēķinā, kurš izsniegts pirms tā mēneša 15. dienas, kas ir pēc mēneša, kurā iestājās nodokļa iekasējamības gadījums, noteikts, kad nodoklis kļūst iekasējams. Tādējādi, ja par Kopienas iekšējo piegādi, ko veic janvārī, rēķinu izsniedz februārī, bet ne vēlāk kā 15. februārī, kopsavilkuma paziņojumu var iesniegt februārī, nevis janvārī. Turklāt dalībvalstis šos noteikumus nepiemēro saskaņoti. Šo jautājumu jau apsprieda PVN komitejā, tomēr neizdarīja nekādus secinājumus. Galvenā problēma rodas tad, ja rēķinu izsniedz pirms preču piegādes, un dažas dalībvalstis to uzskata par dienu, kurā nodoklis kļūst iekasējams, bet citas tā neuzskata. Būtu vēlams noteikt vienotu datumu, kurā nodoklis kļūst iekasējams, proti, datumu, kurā notiek nodokļa iekasējamības gadījums, ko nosaka pēc piegādes veikšanas laika. Ja paredz, ka rēķins jāizsniedz līdz tā mēneša 15. dienai, kas ir pēc mēneša, kurā iestājies nodokļa iekasējamības gadījums, rēķins aizvien būs galvenais dokuments, ar ko pierāda Kopienas iekšējo piegādi. Turklāt datums, kurā nodoklis par Kopienas iekšējām iegādēm kļūst iekasējums, jāgroza, lai tas atbilstu Kopienas iekšējās piegādes datumam. 5.2. Tiesības uz nodokļa atskaitījumu Vairumā gadījumu nodokļu maksātāja rīcībā, kuram ir tiesības uz nodokļa atskaitījumu, jābūt PVN rēķinam, kas izsniegts saskaņā ar PVN direktīvā ietvertajiem noteikumiem. Tomēr šim noteikumam ir izņēmumi, jo īpaši darījumiem, kuriem piemēro reverso (apgriezto) maksāšanas sistēmu. Patiešām Bockemühl [8] lietā Tiesa apgalvoja, ka derīgs PVN rēķins nav formalitāte, ko dalībvalsts varētu pieprasīt tiem uzņēmumiem, kuriem ir tiesības uz nodokļa atskaitījumu par piegādēm, kurām piemēro reverso (apgriezto) maksāšanas sistēmu. Lai arī pastāv minētie izņēmumi, nodokļa maksātājam, kas veic piegādi, jāizsniedz rēķins saskaņā ar PVN direktīvu. Tas rada atšķirību starp prasību izsniegt rēķinu kā piegādes pierādījumu un prasību paturēt rēķinu savā rīcībā, lai izmantotu tiesības uz nodokļa atskaitījumu. Piemērojot šīs prasības, jāievēro vienlīdzīga attieksme pret piegādātāju un pret klientu. Tāpat kā piegādātājam ir pienākums izsniegt rēķinu, lai pierādītu piegādi, jāparedz klientam pienākums minēto rēķinu paturēt savā rīcībā, lai izmantotu tiesības uz nodokļa atskaitījumu. Ja nav izsniegts derīgs rēķins, patlaban dalībvalstis var atļaut izmantot tiesības uz nodokļa atskaitījumu, pamatojoties uz citu pierādījumu. 6. CITI VIENKāRšOšANAS PASāKUMI — NAUDAS LīDZEKļU UZSKAITE Dažām dalībvalstīm ir atļauts izdarīt atkāpi[9] attiecībā uz termiņu, kādā nodokļa maksātājs var izmantot tiesības uz nodokļa atskaitījumu, deklarējot PVN saskaņā ar fakultatīvu naudas līdzekļu uzskaites shēmu. Minētajā atkāpē paredzēts, ka nodokļa maksātājiem, uz kuriem attiecas minētā shēma, tiek aizkavētas tiesības izmantot nodokļa atskaitījumu līdz brīdim, kad veic maksājumu to piegādātājiem. Ir ierosināts paplašināt šo vienkāršošanas pasākumu naudas līdzekļu uzskaites jomā, īstenojot to visās dalībvalstīs. Tomēr, ja piegādātājs iegrāmato PVN tikai pēc maksājuma saņemšanas, jāparedz izņēmums, ka minēto piegāžu saņēmējs var nekavējoties pieprasīt tiesības uz nodokļa atskaitījumu. Ar šo priekšlikumu izveido juridisko pamatu, lai dalībvalstis varētu turpmāk atbalstīt uzņēmumus, kuri izmanto naudas līdzekļu uzskaites sistēmu. 7. SECINāJUMS Attiecībā uz e-rēķinu sagatavošanu atceļ pamata pieeju, kas paredz izmantot tehnoloģiju, lai nodrošinātu rēķina pareizumu. Papīra rēķini un e-rēķini jāuzskata par līdzvērtīgiem, un datu pareizību elektroniskajos rēķinos nodrošina tādā pašā veidā, kā to patlaban nodrošina papīra rēķiniem. Ar priekšlikumu ievērojami samazina dalībvalstīm pieejamo iespēju skaitu. Tādējādi tiks izveidots ES rēķinu sagatavošanas noteikumu saskaņots kopums, kas ļaus uzņēmumiem vieglāk izpildīt saistības rēķinu sagatavošanas jomā. Administratīvais slogs samazināsies jo īpaši tiem uzņēmumiem, kuri ir iesaistīti pārrobežu darījumos, un tiem, kuri identificēti PVN nolūkos daudzās dalībvalstīs. Mazie un vidējie uzņēmumi tiešā veidā gūs priekšrocības no vienkāršoto rēķinu izmantošanas jomas paplašināšanas, jo īpaši attiecībā uz maziem rēķiniem. Turklāt saskaņotāks noteikumu kopums ES mērogā atvieglos atbilstības ievērošanu un ļaus izmantot pārrobežu tirdzniecības sniegtās priekšrocības. Visbeidzot, ir ieviesti pasākumi, lai dalībvalstis varētu ātrāk apmainīties ar informāciju par Kopienas iekšējām preču piegādēm. Šādi pasākumi, kas papildina Komisijas priekšlikumu par termiņa saīsināšanu kopsavilkuma paziņojumu iesniegšanai, ir galvenais elements cīņā pret krāpšanu saistībā ar PVN maksājumiem Kopienā. [1] OV L 347, 11.12.2006., 1. lpp. [2] OV L 15, 17.1.2002., 24. lpp. [3] http://ec.europa.eu/taxation_customs/common/publications/studies/index_en.htm. [4] 2007/717/EK (OV l 289, 7.11.2007., 38. lpp.) [5] OV L 44, 20.2.2008., 11. lpp. [6] COM(2004) 728, galīgā versija, OV C 24, 29.1.2005., 8. lpp. [7] COM(2008) 147. [8] OV C 106, 30.4.2004., 7. lpp. [9] Padomes Lēmums 2006/659/EK, OV L 272, 3.10.2006., 15. lpp.