ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
20.

atzinīgi vērtē to, ka Horvātija bija viena no pirmajām valstīm, kura piekrita pievienoties starptautiskajai konvencijai par personu ar invaliditāti tiesībām; aicina Horvātijas iestādes turpināt ieviest pašreizējos pasākumus un pieņemt konkrētus un pārredzamus papildu plānus, lai reformētu iestāžu sistēmu un tiesisko veiktspēju, un risinātu jautājumu par to personu ar garīgo spēju traucējumiem pieaugošo skaitu, kuras tiek izmitinātas pārblīvētās iestādēs, tā vietā, lai dzīvotu kopienās, kas nodrošinātu personu ar invaliditāti juridiskās tiesības un cilvēktiesības; tā kā konstitūcijā konkrētai noteiktas garīgi slimu cilvēku pamattiesības dzīvot sabiedrībā, iesaka Horvātijas iestādēm veikt reformas saskaņā ar šo prasību, nodrošinot alternatīvas aprūpes iespējas; mudina Horvātiju turpināt ieviest attiecīgos juridiskos noteikumus par personu ar invaliditāti iespējām piekļūt ēkām;
3.

uzskata, ka gada izaugsmes apskats un sistēma, kas paredzēta Eiropas pusgadā, ir ļoti būtiski līdzekļi, lai pastiprinātu ekonomikas politikas saskaņošanu, un līdz ar to nozīmīgs aspekts Eiropas reaģēšanā uz krīzi; tomēr norāda, ka šos līdzekļus vajadzētu izmantot saskaņā ar demokrātisko procesu un atbalsta nepieciešamību un ka tos nevajadzētu izmantot, lai aizstātu Līgumā paredzētos pašreizējos līdzekļus vai mazinātu to nozīmi, jo īpaši attiecībā uz vispārējām ekonomikas politikas pamatnostādnēm un dalībvalstu ekonomikas politikas pamatnostādnēm, kurās Parlamentam ir jābūt cieši iesaistītam un par kurām dalībvalstu ekonomikas pamatnostādņu gadījumā ar Parlamentu ir jāapspriežas; aicina ietvert šos līdzekļus Eiropas pusgadā un pievērst īpašu uzmanību tam, lai tiktu nodrošināts, ka to ietekme nesamazinās, nolūkā īstenot Komisijas un Padomes pausto mērķi palielināt atbildību un demokrātisko pārskatbildību;
—

ņemot vērā Parlamenta 2005. gada 1. decembra rezolūciju par gatavošanos sestajai Pasaules Tirdzniecības organizācijas ministru konferencei Honkongā (1), 2006. gada 4. aprīļa rezolūciju par Dohas sarunu kārtas izvērtējumu pēc PTO Ministru konferences Honkongā (2), 2006. gada 27. aprīļa rezolūciju par ciešākām partnerattiecībām starp Eiropas Savienību un Latīņameriku (3), 2006. gada 7. septembra rezolūciju par Dohas Attīstības programmas sarunu apturēšanu (4), 2006. gada 12. oktobra rezolūciju par ekonomiskajām un tirdzniecības attiecībām ar Mercosur saistībā ar sarunām par starpreģionālo asociācijas nolīgumu (5), 2007. gada 23. maija rezolūciju par ekonomikas partnerattiecību nolīgumiem (6), 2007. gada 12. decembra rezolūciju par ekonomisko partnerattiecību nolīgumiem (7), 2008. gada 24. aprīļa rezolūciju par Latīņamerikas, Karību jūras reģiona valstu un Eiropas Savienības augstākā līmeņa V sanāksmi Limā (8) un par gatavošanos Pasaules Tirdzniecības organizācijas reformai (9), 2008. gada 9. oktobra rezolūciju par PTO Dohas sarunu kārtas pārtraukšanu un Dohas attīstības programmas nākotni (10), 2009. gada 25. marta rezolūciju par Ekonomisko partnerattiecību nolīgumu starp Cariforum valstīm, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses (11), 2009. gada 25. marta nostāju par priekšlikumu Padomes lēmumam par ekonomisko partnerattiecību nolīguma noslēgšanu starp Cariforum valstīm, no vienas puses, un Eiropas Kopienu un tās dalībvalstīm, no otras puses (12), 2010. gada 5. maija rezolūciju par ES stratēģiju attiecībām ar Latīņameriku (13) un 2010. gada 21. oktobra rezolūciju par ES un Latīņamerikas tirdzniecības attiecībām (14),
5.

līdz ar to uzskata, ka arī turpmāk jēdziens “administratīva kļūme” ir jāinterpretē plaši, lai ar to saprastu ne tikai Eiropas administratīvo tiesību noteikumu vai vispārīgo principu pārkāpumus, piemēram, objektivitātes, proporcionalitātes un vienlīdzības, diskriminācijas aizlieguma un cilvēktiesību un pamattiesību un pamatbrīvību ievērošanas principa pārkāpumus, bet arī gadījumus, kad iestāde nerīkojas konsekventi un labā ticībā vai neņem vērā to, ko iedzīvotājiem ir tiesības no iestādes sagaidīt, tostarp gadījumus, kad iestāde ir pati apņēmusies ievērot dažus noteikumus vai normas situācijā, kad šāds pienākums tai neizriet no līgumiem vai atvasinātajām tiesībām;
6.

atgādina par sieviešu tiesībām bez ierobežojumiem lemt par savu reproduktīvo veselību — par grūtniecības, kontracepcijas, abortu vai seksuāli transmisīvu slimību jautājumiem; nosoda dzimumorgānu kropļošanu un šokējošo vardarbību, no kuras viņām joprojām nākas ciest, kā arī par to, ka izvarošana vēl aizvien ir viens no kara ieročiem; tāpēc atbalsta sieviešu tiesības saņemt veselības aprūpi šajās jomās, izmantojot horizontālu pieeju, un aicina, izmantojot diagonālo pieeju, prioritārā kārtā atbalstīt šo veselības aprūpes jomu;
10.

turklāt prasa sniegt detalizētāku informāciju par to, kā notiks koordinācija starp EFSI un SVF, tostarp par to, vai līdzekļu sadalījums starp valstīm tiks noteikts paralēli, saglabājot attiecību 2:1; vai procentu likme vienmēr tiks saskaņota ar SVF, pieņemot, ka SVF likme tiks noteikta saskaņā ar SVF standarta praksi; kāda procentu likme tiek prognozēta Vācijas obligācijām un vai šī likme, visticamāk, būs 1 %; prasa, vai SVF un EFSI aizdevumi ir līdzvērtīgi, jo līdz ar to EFSI automātiski būs privileģēta un netiks iekļauta nekādā aizņēmēju saistību pārstrukturizācijā, jo pretējā gadījumā, tas nozīmē, ka EFSI būs struktūra, kura cietīs pirmos zaudējumus;
21.

aicina izstrādāt pārliecinošu Eiropas pieeju inovāciju finansēšanai, lai novērstu pašreiz vērojamo sašķelšanos un plānošanu tikai īstermiņā; uzskata, ka inovāciju attīstības obligāta sastāvdaļa ir finanšu līdzekļu nodrošināšana pietiekamā apmērā un ka tālab būtu ievērojami jāpalielina ES budžets, kas paredzēts inovācijām; aicina atspoguļot to, veicot pašreizējās finanšu shēmas paredzamo pārskatīšanu, kā arī gatavojot finanšu plānu laika periodam no 2014. gada līdz 2020. gadam; šajā sakarībā norāda, ka vienlaicīgi būtu jāpārskata noteikumi par tiesībām saņemt finansējumu pētniecības un izstrādes pasākumiem attiecībā uz pētniecību un izstrādi pirmsrūpniecības un/vai eksperimentālajā stadijā; aicina dalībvalstis palielināt savu finansējumu pētniecībai un attīstībai, lai panāktu Barselonā 2002. gadā noteikto mērķi līdz 2010. gadam pētniecībai un attīstībai izdot 3 % no IKP; uzsver pētniecības un attīstības finansējuma nozīmi ekonomikas krīzes laikā, jo tas ilgtermiņā uzlabos darbavietu radīšanu; uzsver, ka nepieciešams lielāku daļu no pētniecības un izstrādes programmu līdzekļiem paredzēt inovācijām;
11.

brīdina par to, ka, pēkšņi pārtraucot atbalsta pasākumus faktiskajai ekonomikai, var iestāties atkārtota lejupslīde; vērš uzmanību uz to, ka ne vien priekšlaicīga atteikšanās no atbalsta pasākumiem, bet arī pārāk ilga kavēšanās īstenot valsts finanšu ilgtspējību koriģējošus pasākumus rada negatīvu ietekmi; atgādina, ka tie nepārprotami bija savlaicīgi, mērķtiecīgi pagaidu pasākumi; atzinīgi vērtē Komisijas darbu, lai rastu izeju no krīzes, izmantojot pašreizējos ārkārtas pasākumus; atbalsta Komisijas pieeju dalībvalstu laika un darbības jomas ziņā atšķirīgajām krīzes pārvarēšanas stratēģijām; saprot, ka 2011. gadā pirmajā valstu grupā šie pasākumi tiks pārtraukti; mudina dalībvalstis darīt visu iespējamo, lai iespējami drīz un noteiktāk īstenotu krīzes pārvarēšanas stratēģijas;
43.

joprojām ir apņēmies samazināt stingrāku prasību noteikšanu jaunajos vienotā tirgus tiesību aktos un aicina dalībvalstis un it sevišķi to parlamentus arī turpmāk atbalstīt cīņu pret ES tiesību aktu “uzlabošanu” to transponēšanas laikā, jo šie papildu slogi īpaši tiek uzlikti MVU;
61.

uzsver, ka nodokļu “oāzes” un ārzonas centri mudina uz stratēģijām (piemēram, izmantojot nepareizas pārvedumu cenas), kas saistītas ar izvairīšanos no nodokļu maksāšanas, nodokļu nemaksāšanu un nelikumīgu kapitāla aizplūšanu; it īpaši uzsver, ka krāpšana nodokļu jomā jaunattīstības valstīs ik gadu izraisa nodokļu ieņēmumu zaudējumus, kas desmitkārt pārsniedz rūpnieciski attīstīto valstu piešķirto attīstības palīdzību; tādēļ mudina dalībvalstis cīņu pret nodokļu “oāzēm”, izvairīšanos no nodokļu maksāšanas un nelikumīgu kapitāla aizplūšanu no jaunattīstības valstīm noteikt par vienu no īpaši svarīgām prioritātēm; šajā sakarībā atkārtoti pauž pārliecību, ka automātiska informācijas apmaiņa ir globāli jāpaplašina un jāīsteno, izmantojot daudzpusēju sistēmu;
12.

uzsver, ka gadījumā, ja minētā kārtība īstermiņā nav panākama, jāizmanto divēja pieeja, atbilstoši kurai tiek nošķirti, no vienas puses, stingrie aizsargpasākumi, kuri jāiekļauj paredzētajā ES un ASV nolīgumā, un, no otras puses, ES risināmie ilgtermiņa politikas pamatlēmumi; vēlreiz uzsver, ka ikvienā ES un ASV nolīgumā jāparedz stingri īstenošanas un pārraudzības aizsargpasākumi attiecībā uz to, kā ik dienu tiek veikta nolīgumam atbilstošo datu ieguve, piekļuve tiem un to izmantošana ASV iestādēs, turklāt paredzot, ka šos pasākumus uzrauga attiecīga ES nozīmēta iestāde;
23.

atgādina, ka teroristu atturēšana no piekļuves CBRN materiāliem ir galvenā prioritāte gan pašreizējā ES 2005. gada pretterorisma stratēģijā, gan nākamajā stratēģijā, kā arī ES 2003. gada stratēģijā pret masu iznīcināšanas ieroču izplatīšanu un to nogādes līdzekļiem; tādēļ prasa ES pretterorisma koordinatoram ar atbilstīgu un kompetentu ES aģentūru un ekspertu starpniecību regulāri ziņot Parlamentam par jebkādu iespējamo CBRN risku vai apdraudējumu apmēru Savienībā, kas vērsti pret ES iedzīvotājiem un interesēm citviet pasaulē; prasa skaidrāk izklāstīt cīņā pret terorismu iesaistīto dažādo ES un valstu struktūru attiecīgās funkcijas; šajā sakarībā atzīst koordinēšanas nozīmi, kāda ir COSI un SitCen; prasa, lai Parlaments kā vienīgā tiešās vēlēšanās demokrātiski ievēlētā ES iestāde un atbilstīgi tās prerogatīvām nodrošina demokrātisku pārraudzību pār šīm struktūrām, un līdz ar to aicina Parlamentam nekavējoties un pilnībā sniegt informāciju par abu šo struktūru darbībām tādā veidā, kas nodrošinātu šo struktūru drošu funkcionēšanu;
C.

tā kā 2009. gada 27. septembrī notika vardarbīgs uzbrukums simtiem jaunu budistu mūku no Bat Nha klostera un viņi tika sisti un klosteris izdemolēts, bet valsts iestādes un policija nereaģēja uz lūgumu palīdzēt; tā kā citi mūki, kas patvērušies Phuoc Hue templī, ir cietuši no fiziskas vardarbības un ietekmēšanas, ko veikusi policija; tā kā viņiem draud risks, ka valdība viņus izraidīs, pamatojoties uz to, ka viņi ir bez atļaujas un iepriekšējas reģistrēšanās apmetušies Bat Nha klosterī;
7.

uzskata, ka, pieņemot, ka ir obligāti nepieciešams starptautisks nolīgums, ar to ir vismaz jānodrošina, ka: a) datus pārsūta un apstrādā tikai, lai apkarotu terorismu, kā tas noteikts Padomes 2002. gada 13. jūnija Pamatlēmuma 2002/475/TI par terorisma apkarošanu (10) 1. pantā, un tie attiecas uz personu vai organizāciju, ko par teroristisku atzīst arī ES; b) šādu datu apstrāde attiecībā uz to pārsūtīšanu (tikai izmantojot aktīvo datu nosūtīšanas sistēmu), uzglabāšanu un izmantošanu ir samērīga ar mērķi, kādam šie dati ir nosūtīti un pēc tam apstrādāti; c) datu pārsūtīšanas pieprasījumi būtu balstīti uz konkrētām, precīzām lietām, ierobežoti laikā un pārsūtīšanai tiek saņemta tiesībsargājošas iestādes atļauja un ka jebkāda turpmāka datu apstrāde tiek ierobežota, sniedzot datus, kuros norādīta saikne ar personām vai organizācijām, kuru darbību izmeklē ASV; vajadzētu dzēst tos datus, kuri šādas saiknes neapliecina; d) ES pilsoņiem un uzņēmumiem tiktu piešķirta tāda paša līmeņa aizsardzības tiesības un procedurālās garantijas un tiesības uz tiesas pieejamību, kādas pastāv ES, turklāt datu pārsūtīšanas pieprasījumu likumību un samērību var izskatīt tiesā ASV; e) attiecībā uz pārsūtītajiem datiem piemērotu tādus pašus pārsūdzības mehānismus kā ES uzglabātajiem datiem, tostarp paredzot kompensāciju par gadījumiem, kad personas dati apstrādāti nelikumīgi; f) nolīgumā ASV iestādēm būtu aizliegts izmantot SWIFT datus jebkādiem citiem mērķiem, kas nav saistīti ar terorisma finansēšanas apkarošanu; būtu jāaizliedz arī šādu datu pārsūtīšana trešām pusēm, kas nav valsts iestādes, kuras ir atbildīgas par terorisma finansēšanas apkarošanu; g) tiek stingri ievērots savstarpīguma mehānisms, kas paredz, ka kompetentajām ASV iestādēm pēc pieprasījuma ir jāpārsūta attiecīgie finanšu maksājumu ziņojumu dati kompetentajām ES iestādēm; h) nolīgumu noslēdz uz pārejas posmu, to skaidri norādot un iekļaujot tajā turpināmības klauzulu, kurā paredzētais termiņš nepārsniedz 12 mēnešus, neskarot procedūru, kas jāievēro saskaņā ar Lisabonas līgumu, ja šajā jomā tiek slēgts jauns nolīgums; i) pagaidu nolīgumā būtu skaidri paredzēts, ka ASV iestādes nekavējoties jāinformē par Lisabonas līguma stāšanos spēkā un ka notiks sarunas par iespējamu jaunu nolīgumu saskaņā ar ES jauno tiesisko regulējumu, kurā paredzēta pilnīga Eiropas Parlamenta un dalībvalstu parlamentu iesaiste;
27.

atzinīgi vērtē SKT pirmās prāvas uzsākšanu 2009. gada 26. janvārī pret Thomas Lubanga no Kongo Demokrātiskās Republikas un norāda, ka tā būs pirmā tiesas prāva starptautisko krimināltiesību vēsturē, kuras norisē aktīvi piedalīsies cietušās personas; šajā sakarībā mudina SKT pastiprināt savus informatīvo pasākumu centienus, lai valstīs, kurās ir krīzes situācija, iesaistītu sabiedrību konstruktīvā sadarbībā ar SKT tā, lai veicinātu izpratni par SKT pilnvarām un atbalstu tām, attaisnotu cerības un ļautu sabiedrībai sekot starptautiskajam kriminālās tiesvedības procesam un izprast to; atzinīgi vērtē Kongo Demokrātiskās Republikas sadarbību, nododot SKT Thomas Lubanga, Germain Katanga un Mathieu Ngudjolo; taču pauž nožēlu par to, ka vēl nav izpildīts SKT rīkojums aizturēt Bosco Ntaganda, un aicina nākamajās Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes sanāksmēs pieprasīt tūlītēju Bosco Ntaganda aizturēšanu un nodošanu SKT; ar bažām konstatē, ka jau agrāk nestabilo situāciju Kongo Demokrātiskajā Republikā nesen vēl vairāk destabilizēja jauni Svētās pretošanās armijas (LRA) uzbrukumi, kuru laikā no 2008. gada 24. decembrim līdz 2009. gada 13. janvārim Kongo Demokrātiskās Republikas ziemeļu daļā brutāli nogalināja vismaz 620 civiliedzīvotājus un nolaupīja vairāk nekā 160 bērnus; tādēļ uzsver nepieciešamību nekavējoties aizturēt LRA komandierus, kā tika prasīts Parlamenta 2008. gada 21. oktobra rezolūcijā par apsūdzības izvirzīšanu Joseph Kony un viņa tiesāšanu Starptautiskajā Krimināltiesā (26); ar bažām atzīmē, ka SKT izsniegtie četru Ugandas ‘Svētās pretošanās armijas’ locekļu aresta orderi joprojām nav izpildīti;
6.

Pilsoņu iniciatīvas otro posmu veido individuālo atbalsta apliecinājumu vākšana sekmīgi reģistrētās iniciatīvas atbalstam un dalībvalstu oficiāls individuālo atbalsta apliecinājumu vākšanas iznākuma apstiprinājums. Otrā posma galvenās iezīmes ir šādas: a) dalībvalstis paredz noteikumus par efektīvu procedūru, kādā veicama apliecinājumu vākšana pilsoņu iniciatīvas atbalstam, kā arī noteikumus par atbalsta apliecinājumu vākšanas iznākuma oficiālu apstiprināšanu; b) atbalsta apliecinājums ir likumīgs, ja to pauž noteiktajā apliecinājumu vākšanas periodā saskaņā ar attiecīgajiem dalībvalstu un Eiropas Savienības tiesību aktu noteikumiem. Atbalsta apliecinājumu vākšanas periods ir viens gads. Tas sākas trešā mēneša pirmajā dienā pēc tam, kad ir pieņemts lēmums par pilsoņu iniciatīvas reģistrāciju; c) visas personas atbalstu pauž individuāli un apliecina ar personas parakstu (pašrocīgu vai attiecīgā gadījumā elektronisku). Personas sniegtajā atbalsta apliecinājumā obligāti jānorāda vārds, uzvārds, dzimšanas datums, dzīvesvietas adrese un valstspiederība. Personas, kurām ir vairākas valstspiederības, pēc brīvas izvēles norāda tikai vienu no tām. Personas datus aizsargā personas datu aizsardzības noteikumi, kuri jāievēro pilsoņu iniciatīvas organizatoriem; d) paust atbalstu pilsoņu iniciatīvai var tikai vienu reizi. Katrā atbalsta apliecinājumā ir atsevišķi norādīts iniciatīvu atbalstošās personas svinīgs paziņojums par to, ka tā iepriekš nav paudusi atbalstu šai pilsoņu iniciatīvai; e) jebkuru izteikto atbalstu var atsaukt līdz pilsoņu iniciatīvas parakstu vākšanas termiņa beigām. Līdz ar to sākotnēji iniciatīvas atbalstam izdarītais paraksts ir uzskatāms par neizdarītu jau no paša sākuma. Organizatoriem par minēto iespēju ir jāinformē ikviena persona, kas pauž atbalstu. Katrā atbalsta apliecinājumā ir jāiekļauj atsevišķs paziņojums, kurā persona, kas pauž atbalstu, apliecina, ka ir iepazīstināta ar minēto informāciju; f) katra persona, kas ir apliecinājusi atbalstu, no organizatoriem saņem atbalsta apliecinājuma kopiju, tostarp arī svinīgā paziņojuma un paziņojuma par informētību par atbalsta apliecinājuma atsaukšanas iespēju kopiju; g) divu mēnešu laikā un pēc tam, kad ir pārbaudīti savāktie atbalsta apstiprinājumi, dalībvalstis pilsoņu iniciatīvas organizatoriem sniedz oficiālu apstiprinājumu par likumīgo atbalsta apliecinājumu skaitu, klasificējot tos pēc iniciatīvas atbalstītāju valstspiederības. Ar piemērotu pasākumu palīdzību dalībvalstis nodrošina, lai katru atbalsta apliecinājumu apstiprinātu tikai vienu reizi un to darītu tikai viena dalībvalsts, tādā veidā efektīvi novēršot, ka dažādas dalībvalstis vai vienas dalībvalsts dažādas aģentūras vienu atbalsta apliecinājumu apstiprina vairākkārt. Personas datus aizsargā personas datu aizsardzības noteikumi, kuri jāievēro attiecīgajām dalībvalstu iestādēm.
—

neatteikties no tās iepriekšminētajā 2002. gada 20. marta paziņojumā izteiktajām saistībām publicēt visus tās lēmumus saistībā ar pārkāpumiem (2), ņemot vērā to, ka tās lēmumu publicēšana, sākot no sūdzības reģistrēšanas, kam attiecīgi seko visi turpmākie lēmumi, ir būtiski svarīgs instruments, ar kura starpniecību ierobežot politisku iejaukšanos pārkāpumu procedūru pārvaldīšanā;
10.

aicina Padomi, Komisiju un dalībvalstis: — atzīt mākslas izglītības un radošuma veicināšanas nozīmi uz zināšanām balstītas ekonomikas kontekstā saskaņā ar Lisabonas stratēģiju, — noteikt mākslas izglītību kā būtisku pedagoģisko instrumentu kultūras vērtības celšanai globalizētā un multikulturālā pasaulē, — noteikt kopīgas stratēģijas mākslas izglītības un šajā jomā specializētu pedagogu apmācības politikas veicināšanai, — atzīt mākslinieku svarīgo lomu sabiedrībā un nepieciešamību noteikt mākslas pasniegšanas specifiskās prasmes izglītības procesā, — mudināt valstu pārstāvjus izglītības un kultūras darba grupā, ko nesen izveidoja saistībā ar atklāto koordinācijas metodi (AKM) kultūras jomā, apspriest mākslas lomu dažādos izglītības kontekstos (formālā, informālā un neformālā) un visos izglītības līmeņos (no līmeņa pirms sākumskolas līdz profesionālajai apmācībai pēc augstākās izglītības mākslas jomā), kā arī speciālo priekšmetu pedagogiem nepieciešamo apmācību, — mudināt valstu pārstāvjus AKM kultūras jomas darba grupās kā vienu no galvenajiem tematiem apspriest mākslinieku, vadītāju, pedagogu, koordinatoru un citu kultūras jomas speciālistu profesionālo apmācību un pastāvīgu profesionālu attīstību, — aicināt attiecīgās ieinteresētās personas no pilsoniskās sabiedrības dalīties ar savām zināšanām un pieredzi šajā jomā attiecībā uz procesu, kas notiek saistībā ar AKM, — uzlabot mākslas nozares profesionālo apmācību, augstāko mākslas izglītību atzīstot visos trīs līmeņos, kā noteikts Boloņas deklarācijas procesā (bakalaura, maģistra un doktorantūras līmenis), tādējādi uzlabojot mākslinieku mobilitāti Eiropas Savienībā, — ieviest speciālus pasākumus, lai veicinātu mākslas izglītību daudzgadu kultūras programmas kontekstā, — atzīt grupu un pašdarbnieku māksliniecisko aktivitāšu svarīgumu;
33.

atzinīgi vērtē nesenos ASV viceprezidenta Joe Biden izteikumus Eiropas drošības konferencē Minhenē par to, ka ASV turpinās apspriesties ar NATO sabiedrotajiem un Krieviju attiecībā uz ASV pretraķešu aizsardzības sistēmu, kā arī par to, ka jaunā valsts pārvalde apsvērs šīs sistēmas izmaksas un efektivitāti; norāda uz dažiem signāliem no Krievijas par to, ka tā apturēs īsa darbības rādiusa raķešu Iskander izvietošanu Kaļiņingradā;
7.

uzsver, ka dalībvalstis var deleģēt pilsētām to Eiropas Savienības struktūrfondu pārvaldību, kas paredzēti pilsētu ilgtspējīgas attīstības pasākumu īstenošanai; uzskata, ka pārdeleģēšanai ir divkārša pievienotā vērtība: no vienas puses, reģionu un Eiropas izaugsme būtu efektīvāka, ja pilsētas uzņemos atbildību gan par darbību plānošanu, gan īstenošanu, vienlaikus risinot vietējas problēmas, un, no otras puses, tā būtu ievērojams vietējās pārvaldes administratīvās veiktspējas uzlabošanas līdzeklis; tomēr pauž nožēlu par to, ka līdz šim pilnībā nav izmantota pilnvaru pārdeleģēšanas iespēja pašvaldību iestādēm, varbūt piešķirot vispārējas dotācijas no Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) finansētajām darbības programmām, un ir pārliecināts, ka nākamajā plānošanas periodā pilsētu teritorijām ir jāparedz starpnieka struktūras izveide daudzlīmeņu pārvaldes pieejā, un uzskata, ka pilsētu dimensijai un pilnvaru pārdeleģēšanai reģionālajā politikā ir jābūt obligātai; tomēr, pārdeleģēšana nedrīkst radīt reģionālās politikas sašķelšanos, un tādēļ rūpīgi jānosaka pārdeleģēšanas metode;
21.

atzinīgi vērtē Dublinas regulas pārstrādāšanu un ierosinātos noteikumus par mehānismu Dublinas pārsūtīšanu pārtraukšanai, ja pastāv bažas, ka to rezultātā attiecīgajās dalībvalstīs pieteikuma iesniedzējiem netiek piemēroti atbilstoši aizsardzības standarti, it īpaši uzņemšanas nosacījumu un patvēruma procedūru pieejamības ziņā, kā arī gadījumos, kad šīs pārsūtīšanas palielinātu slogu tām dalībvalstīm, kurām ir jāsaskaras ar nesamērīgu spiedienu, it īpaši to ģeogrāfiskā un demogrāfiskā stāvokļa dēļ; tomēr uzsver, ka šie noteikumi galu galā drīzāk būs politisks paziņojums nevis efektīvs instruments nopietnam dalībvalstu atbalstam, ja netiks ieviests visām dalībvalstīm saistošs divkāršs instruments, kas paredz: a) amatpersonu piesaistīšanu no citām dalībvalstīm Eiropas Patvēruma atbalsta biroja aizgādībā, lai palīdzētu tām dalībvalstīm, kas saskaras ar specifiskām un problemātiskām situācijām, b) sistēmu starptautiskas aizsardzības saņēmēju pārvietošanai no dalībvalstīm, kas saskaras ar specifiskām un problemātiskām situācijām, uz citām dalībvalstīm pēc apspriešanās ar ANO augstā komisāra bēgļu jautājumos biroju un ja paši aizsardzības saņēmēji tam piekrīt;
11.

pauž nožēlu par to, ka sievietēm ir grūtības dibināt uzņēmumus un nodrošināt to darbību, jo trūkst informācijas, kontaktu un pieejas tīkliem, nākas saskarties ar dzimumu diskrimināciju un stereotipiem, bērnu aprūpes iestāžu skaits ir nepietiekams un to darbība ir neelastīga, ir grūti apvienot uzņēmējdarbību un ģimenes dzīvi, kā arī sievietēm un vīriešiem ir atšķirīga pieeja uzņēmējdarbībai;
3.

ir stingri pārliecināts, ka Eiropas Savienībai var būt ietekme tikai tādā gadījumā, ja tā pauž vienotu nostāju, tai ir piemēroti instrumenti, tā vēl vairāk stiprina sadarbību ANO un tai piemīt spēcīga demokrātiskā leģitimitāte, ko nodrošina pamatota uzraudzība, kuru veic gan Eiropas, gan dalībvalstu parlamenti to attiecīgajos līmeņos un atbilstoši to pilnvarām; šajā sakarā uzskata, ka Eiropas Parlamentam vajadzētu regulāri aicināt dalībvalstu parlamentu ārlietu un aizsardzības komiteju locekļus ar to tikties, lai, pamatojoties uz piemērotiem analītiskiem instrumentiem un metodoloģijām, kopīgi izpētītu galvenos notikumus saistībā ar KĀDP; uzskata, ka nepieciešami jauni centieni, lai vairotu Eiropas pilsoņu informētību par KĀDP;
—

politisko tiesību un brīvību nodrošināšana, pārtraucot ierasto praksi atlaist cilvēkus no darba vai izslēgt no augstskolas politisku motīvu dēļ; vajāšanas par izvairīšanos no karadienesta pārtraukšana attiecībā pret studentiem, kuri izslēgti no augstskolas par savu pilsonisko nostāju; pārskatīšana nesenām lietām saistībā ar dažu jauno aktīvistu, piemēram, Franaka Vjačorkas, Ivana Šilas un Zmitera Fedaruka, piespiedu iesaukšanu militārajā dienestā, kas līdzinās valsts īstenotai ķīlnieku saņemšanai;