/* COM/2010/0639 galīgā redakcija */ KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Enerģētika 2020 Konkurētspējīgas, ilgtspējīgas un drošas enerģētikas stratēģija





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 14.1.2011 COM(2010) 639 galīgā redakcija/3 CORRIGENDUMAnnule et remplace le document COM(2010) 639 final du 10.11.2010Concerne les versions BG, ES, CS, IT, LV, LT, HU, RO, SL et SKDans la version lettone:- page 4, sous-titre "Neraugoties uz enerģētikas politikas mērķu svarīgumu, ir nopietni trūkumi to realizēšanā", le deuxième alinéa, la quatrième phrase- page 5, sous-titre "Dalībvalstu savstarpējā energoatkarība nozīmē, ka nepieciešams vairāk rīkoties Eiropas mērogā", le deuxième alinéa, la cinquième phrase- page 11, titre 2 "Enerģijas brīvas aprites nodrošināšana" (page précédente), le cinquième alinéa, la première phrase- page 15, titre 3 "Droša, uzticama un pieejama enerģija iedzīvotājiem un uzņēmumiem" (page précédente), le cinquième alinéa, a première phrase- page 16, sous-titre "Darbība Nr. 1. Patērētājiem draudzīgākas enerģētikas politikas veidošana", deuxième tiret, la deuxième phrase- page 19, titre 5 "Spēcīga starptautiska partnerība, jo īpaši ar kaimiņvalstīm", le premier alinéa, la quatrième phrase- page 20, titre 5 "Spēcīga starptautiska partnerība, jo īpaši ar kaimiņvalstīm" (page précédente), le quatrième alinéa, la première phrase KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Enerģētika 2020Konkurētspējīgas, ilgtspējīgas un drošas enerģētikas stratēģija SEC(2010) 1346 KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Enerģētika 2020Konkurētspējīgas, ilgtspējīgas un drošas enerģētikas stratēģija Ievads Neveiksmes cena ir pārāk augsta. Enerģija ir mūsu sabiedrības pamatu pamats. Iedzīvotāju labklājība, rūpniecība un ekonomika ir atkarīga no drošas, uzticamas, ilgtspējīgas un pieejamas enerģijas. Tomēr jāatceras, ka ar enerģiju saistītās emisijas veido gandrīz 80 % no ES kopējām siltumnīcefekta gāzu emisijām. Tādējādi enerģijas problēma ir viens no lielākajiem pārbaudījumiem, kas Eiropai jāpārvar. Paies gadu desmiti, līdz mūsu energoapgādes sistēmas kļūs drošākas un ilgtspējīgākas. Tomēr lēmumi, lai nostātos uz pareizā ceļa, ir jāpieņem bez kavēšanās, jo, ja netiks izveidos labi funkcionējošs Eiropas enerģijas tirgus, palielināsies izmaksas patērētājiem un būs apdraudēta Eiropas konkurētspēja. Nākamajos desmit gados enerģētikā ir jāiegulda aptuveni 1 triljons euro, lai dažādotu esošos resursus, nomainītu iekārtas ar jaunām un pielāgotos sarežģītajām un mainīgajām prasībām pēc enerģijas. Strukturālas izmaiņas energoapgādē, kuru iemesls daļēji ir pārmaiņas iekšējā ražošanā, nozīmē, ka Eiropas tautsaimniecībām ir jāizdara izvēle starp enerģētikas produktiem un infrastruktūrām. Šo izvēļu ietekme būs jūtama nākamo 30 un vairāk gadu laikā. Lai šādus lēmumus varētu pieņemt nekavējoties, ir nepieciešamas vērienīgas politikas pamatnostādnes. Ja minēto lēmumu pieņemšana tiks atlikta, tam būs neizmērojama ietekme uz sabiedrību gan ilgtermiņa izmaksu, gan drošības ziņā. Kopīga ES enerģētikas politika ir veidojusies, pamatojoties uz kopīgo mērķi nodrošināt enerģētikas produktu un pakalpojumu nepārtrauktu fizisku pieejamību tirgū par cenu, kas ir pieejama visiem patērētājiem (privātiem patērētājiem un uzņēmumiem), vienlaicīgi palīdzot sasniegt plašākus ES mērķus sociālajā un klimata jomā. Svarīgākie enerģētikas politikas mērķi (energoapgādes drošība, konkurētspēja un ilgtspējīgums) tagad ir noteikti Lisabonas līgumā[1]. Tas skaidri norāda, ko no Eiropas sagaida enerģētikas jomā. Lai gan minēto mērķu sasniegšanā ir panākts zināms progress, Eiropas enerģētikas sistēmas pielāgojas pārāk lēni, bet risināmo jautājumu mērogs turpina pieaugt. Nākamās ES paplašināšanās šīs problēmas tikai palielinās, jo Savienībā iestāsies valstis ar novecojušu infrastruktūru un mazāk konkurētspējīgu enerģētikas ekonomiku. Eiropadome 2007. gadā apstiprināja vērienīgus enerģētikas un klimata pārmaiņu mērķus, kas sasniedzami līdz 2020. gadam, proti, samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 20 % vai — pie noteiktiem nosacījumiem[2] — pat par 30 %, palielināt atjaunojamo energoresursu īpatsvaru līdz 20 % un par 20 % uzlabot energoefektivitāti. Eiropas Parlaments vienmēr ir atbalstījis šos mērķus. Arī Eiropadome ir apņēmusies ilgtermiņā samazināt oglekļa dioksīda emisijas, nosakot mērķi ES un citām rūpnieciski attīstītajām valstīm samazināt tās par 80 % līdz 95 % līdz 2050. gadam. Tomēr ir maz ticams, ka ar pašreizējo stratēģiju būs iespējams sasniegt visus 2020. gadam nospraustos mērķus, un kopumā tā ir nepiemērota problēmu risināšanai ilgākā termiņā. Eiropas Savienības mērķi enerģētikas un klimata jomā ir iestrādāti stratēģijā Eiropa 2020 – Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei[3], kuru Eiropadome pieņēma 2010. gada jūnijā, un tās pamatiniciatīvā "Resursu izmantojuma ziņā efektīva Eiropa". Neatliekams ES uzdevums ir vienoties par instrumentiem, kas ļaus realizēt nepieciešamo pāreju, tādējādi nodrošinot, ka Eiropa pēc recesijas turpina attīstīties konkurētspējīgākā, drošākā un ilgtspējīgākā veidā. Neraugoties uz enerģētikas politikas mērķu svarīgumu, ir nopietni trūkumi to realizēšanā . Iekšējais enerģijas tirgus joprojām ir sadrumstalots un nav sasniedzis savu caurspīdīguma, pieejamības un izvēles potenciālu. Uzņēmumi ir paplašinājuši savu darbību pāri valstu robežām, tomēr to attīstību joprojām kavē atšķirīgie valstu noteikumi un prakse. Vēl joprojām ir daudzi šķēršļi atklātai un godīgai konkurencei[4]. Nesen veikts pētījums par patērētāju stāvokli elektroenerģijas mazumtirdzniecības tirgos liecina, ka patērētājiem pieejamās izvēles iespējas nav optimālas[5]. Iekšējā tirgus tiesību aktu īstenošana notiek neapmierinoši, un tikai par 2003. gadā pieņemto otro iekšējā enerģijas tirgus tiesību aktu paketi vien ir uzsāktas 40 pienākumu neizpildes procedūras. Iekšējās energoapgādes drošību apdraud ieguldījumu un tehnoloģiskā progresa kavēšanās[6]. Patlaban gandrīz 45 % no Eiropā saražotās elektroenerģijas tiek iegūta, izmantojot zemu oglekļa emisiju energoavotus, galvenokārt kodolenerģiju un hidroelektroenerģiju. Dažās ES daļās elektroenerģijas ražošanas jauda līdz 2020. gadam varētu samazināties par vairāk nekā vienu trešdaļu šo iekārtu ierobežotā darbmūža dēļ. Tas nozīmē, esošās ražošanas iekārtas jāaizstāj un jāpapildina ar jaunām, jārod drošas alternatīvas fosilajai degvielai, jāpielāgo tīkli elektroenerģijas pārvadei no alternatīviem atjaunojamu energoresursu avotiem un jāizveido patiesi integrētu enerģijas tirgus. Vienlaikus dalībvalstīm joprojām vajadzēs pakāpeniski pārtraukt videi kaitīgas subsīdijas. Valstu energoefektivitātes rīcības plāni, kurus dalībvalstis izstrādā kopš 2008. gada, ir neapmierinoši, atstājot neizmantotu milzīgu potenciālu. Virzība uz atjaunojamo energoresursu izmantošanu un lielāku energoefektivitāti transporta jomā ir pārāk lēna. Lai gan kopumā tiek izpildīts 20 % atjaunojamo energoresursu mērķis, ne tuvu nav sasniegts energoefektivitātes mērķis. Starptautiskā līmenī maza uzmanība tiek pievērsta brīdinājumiem par naftas krājumu ierobežotību nākotnē[7]. Neraugoties uz nopietnu krīzi gāzapgādes jomā, kas skanēja kā trauksmes zvans, atklādama Eiropas neaizsargātību, joprojām nav vienotas nostājas attiecībā uz partnervalstīm, piegādātājvalstīm un tranzītvalstīm. Ir iespēja turpināt attīstīt ES iekšienē pieejamo fosilās degvielas resursu, tostarp no netradicionāliem avotiem iegūtas gāzes, izmantošanu, un šādu resursu turpmākais nozīmīgums ir ļoti objektīvi jāizvērtē. Dalībvalstu savstarpējā energoatkarība nozīmē, ka nepieciešams vairāk rīkoties Eiropas mērogā. Enerģētikas politika būtu jāizstrādā ES līmenī. Dalībvalstu atsevišķi pieņemti lēmumi par enerģētikas politiku neizbēgami ietekmē pārējās dalībvalstis. Optimāli sabalansētai energoavotu struktūrai, tostarp atjaunojamo resursu nozares straujai attīstībai, ir vajadzīgs vismaz kontinentāla mēroga tirgus. Enerģija ir tirgus sektors, kurā vislielāko ekonomisko efektivitāti iespējams panākt visas Eiropas mērogā. Sadrumstaloti tirgi ne tikai apdraud energoapgādes drošību, bet arī ierobežo priekšrocības, kuras var radīt konkurence enerģijas tirgū. Ir pienācis laiks enerģētikas politikai kļūt par tiešām Eiropas mēroga politiku. ES ir jāturpina būt pievilcīgam tirgum uzņēmumiem laikā, kad visā pasaulē palielinās konkurence par energoresursiem. Eiropas jaunajai enerģētikas stratēģijai ir jāatbalsta integrētā rūpnieciskā pieeja, ar kuru tikko iepazīstinājusi Eiropas Komisija[8], jo īpaši tāpēc, ka enerģija rūpniecībai joprojām ir būtisks izmaksu elements[9]. ES ir arī jākonsolidē sava konkurētspēja energotehnoloģiju tirgos. Atjaunojamo energoresursu īpatsvars ES enerģijas avotu struktūrā ir stabili palielinājies un 2008. gadā sasniedzis aptuveni 10 % no enerģijas bruto galapatēriņa. 2009. gadā 62 % no ES ekspluatācijā nodotajām jaunajām elektroenerģijas ražošanas iekārtām tiek izmantoti atjaunojamie energoresursi, galvenokārt vēja un saules enerģija. Tomēr Eiropas vadošā pozīcija šajā jomā ir apdraudēta. Neatkarīgais 2010. gada atjaunojamo energoresursu pievilcības indekss ( Renewable Energy Attractiveness Index )[10] patlaban liecina, ka labākās ieguldījumu iespējas atjaunojamajos energoresursos patlaban ir ASV un Ķīnā. Ir vajadzīgi jauni stimuli. ES vadībai vairāk nekā jebkad iepriekš ir jāpievēršas šīm problēmām. Enerģētikas starptautiskajā arēnā ES varētu būt daudz spēcīgāka un efektīvāka, ja tā saskaņotu savas kopējās intereses un centienus. Neaugoties uz to, ka ES tiek patērēta piektā daļa no pasaulē saražotās enerģijas, ES starptautiskajos enerģijas tirgos joprojām ir mazāka ietekme, nekā tam vajadzētu būt, ņemot vērā tās ekonomisko nozīmīgumu. Situācija pasaules enerģijas tirgos kļūst saspringtāka, un pieprasījums pasaules mērogā galvenokārt ir pieaudzis tāpēc, ka ir palielinājies pieprasījums attīstības valstīs Āzijā un Tuvajos Austrumos[11]. Tāpēc kā pasaulē lielākais enerģijas importētājs ES, visticamāk, kļūs neaizsargātāka pret energoapgādes riskiem. Enerģētikas politikas iekļaušana ES līgumā nozīmē, ka ir vajadzīgas jaunas perspektīvas. Mums jāturpina jau sasniegtais un jārīkojas drosmīgi un vērienīgi. ES nevar atļauties nesasniegt vērienīgos enerģētikas mērķus. Tāpēc Komisija ierosina jaunu enerģētikas stratēģiju laikposmam līdz 2020. gadam. Tā konsolidēs līdz šim veiktos pasākumus un pastiprinās rīcību jomās, kurās rodas jaunas problēmas. Minētā stratēģija ir izstrādāta pēc intensīvām debatēm ar ES iestādēm un plašas sabiedriskās apspriešanās. Uzsvars nav likts uz dažādo enerģijas avotu salīdzinošo analizēšanu, bet gan uz pasākumiem, kas vajadzīgi Eiropas vidēja termiņa politikas mērķu sasniegšanai. Gaidāmajā enerģētikas ceļvedī 2050. gadam tiks aplūkoti dažādi enerģijas avotu struktūras scenāriji, kuros tiks aprakstīti paņēmieni, kā sasniegt Eiropas ilgtermiņa mērķi samazināt oglekļa dioksīda emisijas, un to ietekme uz enerģētikas politikas lēmumiem. Minētajā stratēģijā ir izklāstīti sākotnējie politiskie lēmumi, kas būs vajadzīgi, lai sasniegtu patlaban 2020. gadam noteiktos enerģētikas mērķus. Ceļvedī par ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni un enerģētikas ceļvedī 2050. gadam būs iekļauta papildu informācija, un tie palīdzēs pildīt un īstenot šo rīcības programmu, piedāvājot ilgtermiņa redzējumu. Nekavējoties nepieciešamas tālejošas izmaiņas enerģijas ražošanā, izmantošanā un energoapgādē. Pirmkārt un galvenokārt stratēģijā uzsvērta nepieciešamība pārorientēt rīcību enerģētikas jomā, priekšroku dodot uz pieprasījumu orientētai politikai, stiprinot patērētāju pozīcijas un atsaistot ekonomikas izaugsmi no enerģijas patēriņa. Jo īpaši transporta un celtniecības nozarei ir aktīvi jārealizē energotaupības politika un jāsāk plašāk izmantot nepiesārņojoši energoavoti. Papildus emisiju kvotu tirdzniecības sistēmai (ETS) šai stratēģijai vajadzētu palīdzēt radīt tādus tirgus apstākļus, kuri veicina lielāku energotaupību un ieguldījumus zemu oglekļa dioksīda emisiju tehnoloģijās, lai izmantotu dažādu centralizēti un necentralizēti pieejamu atjaunojamo energoresursu klāstu, kā arī svarīgākās tehnoloģijas enerģijas glabāšanai un elektromobilitātei (jo īpaši elektriskie transportlīdzekļi un sabiedriskais transports). Enerģētikas politikai ir svarīga nozīme, lai sasniegtu mērķus, kas noteikti jaunajā stratēģijā par gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi spēcīgas, diversificētas un konkurētspējīgas rūpnieciskās bāzes atbalstam. Šajā kontekstā Eiropai ir jāatzīst, ka tās rūpnieciskajai bāzei ir vajadzīgas visas nozares visā vērtību ķēdē. Publiskajām iestādēm jārāda ceļš ar piemēru. Publiskās iestādes ik gadu tērē 16 % no ES IKP jeb aptuveni 1 500 miljardus euro. Publiskā iepirkuma noteikumos vajadzētu būt nosacījumiem par efektivitāti, lai panāktu lielāku energotaupību un izplatītu novatoriskus risinājumus, jo īpaši būvniecības un transporta nozarē. Energoefektivitātes uzlabošanai būtu pilnībā jāizmanto uz tirgu balstītu un citu politikas instrumentu, tostarp nodokļu potenciāls. Runājot par piedāvājuma pusi, prioritātei joprojām jābūt drošu un konkurētspējīgu enerģijas avotu izstrādāšana. Elektroenerģijas ražošanas jomā ar ieguldījumiem vajadzētu panākt, ka, sākot ar 2020. gadu, gandrīz divas trešdaļas no elektroenerģijas tiek iegūtas no avotiem, kuru izmantošana rada zemas oglekļa dioksīda emisijas. Patlaban šis rādītājs ir 45 %. Šajā kontekstā par prioritāti būtu jānosaka atjaunojamie energoresursi. Stratēģijai ir jānodrošina sistēma ES līmenī, kura, vienlaikus ņemot vērā atšķirības starp valstīm, ne tikai ļautu dalībvalstīm pārsniegt savus mērķus, bet arī nodrošinātu, ka līdz 2020. gadam atjaunojamo energoresursu avoti un tehnoloģijas kļūst ekonomiski konkurētspējīgas. Kodolenerģijas devums, no kuras patlaban saražo aptuveni vienu trešdaļu ES elektroenerģijas un divas trešdaļas no elektroenerģijas, kuras ražošana nerada oglekļa dioksīda emisijas, ir jāizvērtē atklāti un objektīvi. Stingri jāpiemēro visi Euratom līguma noteikumi, jo īpaši attiecībā uz drošību. Ņemot vērā, ka gan Eiropā, gan pasaulē ir atjaunojusies interese par šo enerģijas iegūšanas veidu, ir jāpēta radioaktīvo atkritumu apsaimniekošanas tehnoloģijas un to droša ieviešana, kā arī jāgatavojas tālākai nākotnei, izstrādājot nākamās paaudzes kodolskaldīšanas sistēmas, lai uzlabotu ilgtspējīgumu un siltuma un elektroenerģijas koģenerāciju, un kodolsintēzes ( ITER ) iekārtas. Attiecībā uz naftu un gāzi pieaugoša nepieciešamība pēc importa un pieaugošs pieprasījums no jaunietekmes un jaunattīstības valstīm nozīmē, ka nepieciešami stingrāki mehānismi, lai nodrošinātu jaunus, diversificētus un drošus piegādes maršrutus. Piegādes ķēdes būtiska sastāvdaļa ir gan piekļuve jēlnaftai, gan arī pārstrādes infrastruktūra. ES ir ietekmīgs ģeopolitisks partneris enerģijas tirgos, un tai ir jāspēj arī atbilstoši rīkoties. Jaunajai enerģētikas stratēģijai ir piecas galvenās prioritātes. 1. Nodrošināt Eiropā energoefektivitāti. 2. Izveidot patiesi integrētu visas Eiropas enerģijas tirgu. 3. Stiprināt patērētāju pozīcijas un sasniegt visaugstāko drošuma un drošības līmeni. 4. Paplašināt Eiropas vadošo lomu enerģijas tehnoloģiju un inovācijas jomā. 5. Nostiprināt ES enerģijas tirgus ārējo dimensiju. 1. Enerģijas efektīva izmantošana, kas līdz 2020. gadam ļauj PANāKT 20 % IETAUPīJUMU Eiropa nevar atļauties izšķiest enerģiju. Energoefektivitāte ir viens no galvenajiem 2020. gadam noteiktajiem mērķiem, kā arī svarīgs faktors, lai sasniegtu ilgtermiņa mērķus enerģētikas un klimata pārmaiņu jomā. ES ir jāizstrādā jauna energoefektivitātes stratēģija, kas ļaus visām dalībvalstīm vēl vairāk atsaistīt savu energopatēriņu no ekonomiskās izaugsmes. Šajā stratēģijā tiks ņemts vērā tas, ka dalībvalstīm ir atšķirīga nepieciešamība pēc enerģijas. Energoefektivitāte ir izmaksu ziņā efektīvākais veids, kā samazināt emisijas, uzlabot energoapgādes drošību un konkurētspēju, samazināt patērētāju izmaksas par enerģiju, kā arī radīt darbavietas, tostarp eksporta nozarēs. Tomēr vissvarīgākais ir taustāms labums iedzīvotājiem — vidējais energoietaupījums mājsaimniecībai var sasniegt 1 000 euro gadā[12]. Ir jārisina paradokss, ka pieprasījums pēc energointensīvākiem vai jauniem produktiem pārsniedz energoefektivitātes radītos ietaupījumus. Ir pēdējais laiks pāriet no vārdiem uz darbiem. Tādējādi prasības par energoefektivitāti ir jāiestrādā visās attiecīgās politikas jomās, tostarp izglītības un apmācības jomā, lai mainītu pašreizējos patēriņa modeļus. Energoefektivitātes kritēriji ir jāievieš visās jomās, tostarp piešķirot publiskā sektora finansējumu. Rīcība jākoncentrē visā enerģijas ķēdē, sākot ar enerģijas ražošanu, pārvadi un piegādi un beidzot ar galapatēriņu. Obligāta prasība ir atbilstības efektīva uzraudzība, atbilstoša tirgus pārraudzība, enerģijas pakalpojumu un auditu plaša izmantošana, kā arī materiālu izmantošanas efektivitāte un otrreizēja pārstrāde. Vēl ejams tāls ceļš, lai sasniegtu 20 % enerģijas ietaupījuma mērķi. Tāpēc jaunajā stratēģijā aicināts pastiprināt politisko apņemšanos, lai to panāktu, šajā nolūkā precīzi definējot sasniedzamo mērķi un stingri uzraugot atbilstību. Dalībvalstu un pašvaldības iestādes tiek aicinātas intensīvāk strādāt, lai īstenotu piemērotu politiku un pilnībā izmantotu pieejamos instrumentus, mērķus un indikatorus, pamatojoties uz visaptverošiem valstu energoefektivitātes rīcības plāniem. Īpaša uzmanība būtu jāpievērš nozarēm, kurās iespējams panākt lielākos energoietaupījumus, proti, esošo ēku fondam un transporta nozarei. Dalībvalstis ir vienojušās par juridiski saistošiem klimata mērķiem šajā un citās nozarēs, uz kurām neattiecas ETS, tomēr attiecīgi pasākumi vēl ir jāīsteno[13]. Enerģijas nodokļu direktīvas pārskatīšana varētu darboties kā katalizators potenciālam efektivitātes pieaugumam ilgtermiņā. Ir jāizstrādā pasākumi, lai ievērojami paātrinātu ēku atjaunošanu, izmantojot energoefektīvus izstrādājumus un tehnoloģijas. Mājokļu nozarē jārisina jautājums par atšķirīgiem stimuliem īpašniekiem un īrniekiem. Attiecībā uz publisko ēku ievērojamo fondu, iestādēm ir jāizmanto visas pieejamās iespējas, tostarp ES reģionu politikas satvarā, lai uzlabotu ēku energoefektivitāti un autonomumu. Transporta nozarē būtu jāsāk izmantot ievērojamais potenciāls, ko sniedz, piemēram, multimodālie risinājumi, efektīvi transportlīdzekļi un transportlīdzekļu efektīva vadīšana. Informācijas un sakaru tehnoloģijām ir svarīga nozīme, lai uzlabotu to nozaru efektivitāti, kuras rada vislielākās emisijas. Šīs tehnoloģijas nodrošina potenciālu strukturālas pārejas veikšanai, lai sāktu izmantot tādus produktus un pakalpojumus, kuri patērē mazāk resursu, samazinātu energopatēriņu ēkās un elektroenerģijas tīklos, kā arī sāktu izmantot daudz efektīvākas un enerģiju mazāk patērējošas intelektiskas transporta sistēmas[14]. Rūpniecības nozarei energoefektivitātes mērķi un energotehnoloģiju inovācijas jāiestrādā savā uzņēmējdarbības modelī. ETS dod ievērojamu ieguldījumu, veicinot šādu rīcību lielākajos uzņēmumos, tomēr plašāk ir jāizmanto citi instrumenti, tostarp energoaudita un energovadības sistēmas mazākos uzņēmumos un atbalsta mehānismi MVU. Efektivitātes standartkritēriji uzņēmumiem var palīdzēt izprast savu pozīciju efektivitātes ziņā salīdzinājumā ar konkurentiem. Efektivitātei, tostarp elektroenerģijas lietošanas efektivitātei, pašai par sevi jākļūst par ienesīgu uzņēmējdarbību, ļaujot radīt spēcīgu iekšējo tirgu energotaupīšanas paņēmieniem un praksei un komerciespējas starptautiskā līmenī. Šie ietaupījumi būtu lielāki, ja tiktu izveidota struktūra vispārīgai resursu efektivitātei. Publiskajam sektoram jārāda piemērs. Publiskā sektora patēriņam jānosaka vērienīgi mērķi. Publiskajam iepirkumam vajadzētu atbalstīt energoefektīvus risinājumus. Būtu jāatbalsta novatoriski integrēti energorisinājumi vietējā līmenī, kas palīdzētu veidot tā sauktās "progresīvās pilsētas". Pašvaldības ir ievērojams nepieciešamo pārmaiņu virzītājspēks, tāpēc vajadzētu turpināt stiprināt to iniciatīvas, piemēram, pilsētu mēru paktu. Pilsētas un pilsētu teritorijas, kur patērē līdz 80 % no enerģijas, vienlaikus ir daļa no problēmas un daļa no risinājuma lielākas energoefektivitātes sasniegšanai. Resursu efektivitātes politikai, tostarp ieguldījumiem energoefektivitātē bieži vien ir īstermiņa sākotnējas izmaksas, pirms parādās ieguvumi vidējā un ilgākā termiņā. Ir vajadzīgi instrumenti, lai veicinātu jaunus ieguldījumus energoefektīvās tehnoloģijās un praksē. ES finansējumam var būt svarīga stimulējoša nozīme, un ir jāizstrādā novatoriski risinājumi. Ir jāizpēta arī inovatīva un rūpīgi apsvērta[15] nodokļu un cenu noteikšanas izmantošana, kas varētu kalpot kā instruments, lai veicinātu paradumu maiņu vai finansētu ieguldījumus. Energoefektivitātes plānam, kas iesniedzams 2011. gada sākumā, sekos konkrēti tiesiskā regulējuma priekšlikumi minētā gada laikā. Tajā tiks arī risināts jautājums par finansēšanu saistībā ar finansējuma pieejamību, inovatīvu finansējuma produktu pieejamību, stimuliem mudināt energoefektivitātes ieguldījumus, kā arī ES finansējuma, jo īpaši struktūrfondu nozīmi, pamatojoties uz esošiem sekmīgiem piemēriem. 1. prioritāte. Nodrošināt energoefektivitāti Eiropā Darbība Nr. 1. Energotaupības lielākā potenciāla izmantošana — ēku un transporta nozare Vajadzētu paātrināt ēku modernizāciju, lai uzlabotu to energoefektivitāti, šajā nolūkā stimulējot ieguldījumus, plašāk izmantojot energopakalpojumu uzņēmumus, inovatīvus finanšu instrumentus ar spēcīgiem stimulējošiem elementiem un finanšu plānošanu Eiropas, valstu un vietējos līmeņos. Šajā kontekstā gaidāmajos Komisijas priekšlikumos tiks risināts jautājums par ieguldījuma stimulu dalījumu starp īpašniekiem un īrniekiem un ēku energomarķējumu (nekustamo īpašumu tirgū izmantotie sertifikāti un publiskā atbalsta politika). Publiskajām iestādēm jārāda ceļš ar piemēru. Energokritēriji (attiecībā uz efektivitāti, atjaunojamajiem energoresursiem un viedajiem tīkliem) būtu jāizmanto visa veida darbu, pakalpojumu un produktu publiskajā iepirkumā. Ir vajadzīgas programmas un tehniskās palīdzības instrumenti, kas uzlabo energopakalpojumu tirgus dalībnieku spējas izstrādāt un strukturēt finansējumu projektiem, kuru mērķauditorija ir gan valstu iestādes, gan privāti dalībnieki. ES finansiālās programmas būs vērstas uz energotaupības projektiem, un svarīgs priekšnosacījums finansiālā atbalsta piešķiršanai būs energoefektivitāte. Drīzumā paredzētajā Baltajā grāmatā par turpmāko transporta politiku būs iekļauta virkne pasākumu, lai uzlabotu transporta nozares ilgtspējību un samazinātu tās atkarību no naftas. Tie aptvers iniciatīvas, kas vērstas uz energoefektivitātes uzlabošanu transporta sistēmā, tostarp atbalstu nepiesārņojošai mobilitātei pilsētās, kā arī multimodālā transporta risinājumiem, intelektiskai satiksmes vadībai un energoefektivitātes standartiem visiem transportlīdzekļiem, piemērotiem ekonomikas stimuliem un ilgtspējīgas rīcības veicināšanai. Šajā kontekstā vajadzētu izpētīt automobiļu efektīvākas marķēšanas sistēmas izmantošanu. Darbība Nr. 2. Rūpniecības konkurētspējas uzlabošana, padarot nozari efektīvāku Komisija centīsies atbalstīt Eiropas nozaru konkurētspēju, izmantojot energoefektivitāti, un šajā nolūkā paplašinot ekodizaina prasības attiecībā uz energointensīviem un resursu intensīviem ražojumiem, kur nepieciešams, papildinot to ar sistēmas līmeņu prasībām. Būtu jāizpēta potenciālā ietekme, ko varētu dot brīvprātīgu vienošanos noslēgšana ar energointensīvām un resursu intensīvām ražošanas nozarēm. Vajadzētu plašāk ieviest energomarķējumu, lai izstrādājumus būtu iespējams labāk salīdzināt. Rūpniecībā un pakalpojumu nozarē būtu jāievieš energopārvaldības shēmas (piemēram, auditi, plāni, energopārvaldnieki). Sevišķs uzsvars būtu liekams uz MVU, izmantojot īpašus atbalsta mehānismus. Darbība Nr. 3. Efektivitātes uzlabošana energoapgādē Energoefektivitātei gan ražošanā, gan sadalē vajadzētu kļūt par būtisku kritēriju, lai piešķirtu atļauju izmantot enerģijas ražošanas jaudas, un ir jārīkojas, lai ievērojami palielinātu augsti efektīvas koģenerācijas, centralizētas siltumapgādes un dzesēšanas izmantošanu. Sadales un piegādes uzņēmumiem (mazumtirgotājiem) vajadzētu pieprasīt dokumentāciju par to klientu energoietaupījumiem, šajā nolūkā izmantojot, piemēram, tādus līdzekļus kā trešo pušu energopakalpojumi, īpaši šīm nolūkam paredzēti instrumenti, piemēram, tā sauktie "baltie sertifikāti", sabiedriskā labuma vai līdzvērtīgas maksas, un paātrinot inovatīvu instrumentu, piemēram, "viedo patēriņa uzskaites ierīču" ieviešanu, kuriem vajadzētu būt lietotājdraudzīgiem un orientētiem uz patērētāju, lai nodrošinātu tiem faktisku labumu. Darbība Nr. 4. Valstu energoefektivitātes rīcības plānu maksimāli efektīva izmantošana Valstu energoefektivitātes rīcības plāni sniedz visaptverošus energoefektivitātes kritērijus, tostarp izmērāmus mērķus un indikatorus, lai varētu sekot līdzi attīstībai, kā arī ņemt vērā valstu relatīvos sākumstāvokļus un apstākļus. Ikgadējas pārskatīšanas rezultātu vajadzētu izmantot stratēģijā "Eiropa 2020" noteikto energoefektivitātes mērķu sasniegšanai. | - 2. Enerģijas brīvas aprites nodrošināšana Eiropas enerģijas tirgi ir tikuši atvērti, lai iedzīvotājiem būtu pieejamas stabilākas un konkurētspējīgākas cenas, kā arī ilgtspējīgāka enerģija. Šis potenciāls netiks pilnībā izmantots, kamēr netiks apņēmīgāk veidots integrētāks, savienotāks un konkurētspējīgāks tirgus. Elektroenerģijas un gāzes tirgus vēl nedarbojas kā vienots tirgus. Tirgus joprojām lielākoties ir sadrumstalots valstu tirgos ar daudziem šķēršļiem brīvai un godīgai konkurencei. Vairums enerģijas tirgu joprojām saglabājas valstu robežās, tie ir ļoti koncentrēti, un bieži vien vēsturiskajiem uzņēmumiem ir de facto monopolstāvoklis. Daudzās dalībvalstīs konkurenci vēl vairāk vājina regulētas enerģijas cenas[16]. Ņemot vērā to, ka enerģētikas nozarē joprojām saglabājas pret konkurenci vērsta prakse[17], konkurence aktīvi jāveicina ne tikai Komisijai, bet arī dalībvalstīm. Konkurences uzlabošana enerģijas tirgos palīdzēs radīt pareizos stimulus vajadzīgajiem ieguldījumiem un samazināt to izmaksas tā, lai tās nebūtu nelietderīgas. Izveidojot tiesisko satvaru, kas paredzēts, lai veicinātu 20 % atjaunojamās enerģijas mērķa sasniegšanu 2020. gadā, Eiropa šajā jomā ir spērusi tikai pirmo soli. Ir jārūpējas par to, lai tiesību akti tiktu pilnībā īstenoti un bruģētu ceļu atjaunojamās enerģijas plašai izmantošanai desmitgadēs pēc 2020. gada. Tiesiskais regulējums ir pareizi jāievieš, lai ieguldītāji varētu droši ieguldīt jaunos atjaunojamo energoresursu ražošanas, transportēšanas un glabāšanas risinājumos. Sākot ar 2011. gadu tiks novērtēta atjaunojamo energoresursu direktīvas ietekme, nolūkā to pēc vajadzības pastiprināt vai paplašināt. Turpmāka atjaunojamo energoresursu jomas attīstība kādu laiku balstīsies uz atbalsta shēmām. Komisijai jāpalīdz nodrošināt, ka tās ir ilgtspējīgas, atbilst tehniskajam progresam un nekavē inovāciju vai konkurenci. Tomēr jānodrošina arī nepieciešamais konverģences vai saskaņošanas līmenis starp valstu shēmām, jo atjaunojamo energoresursu tirgus mainās no vietēju piegāžu tirgus uz pārrobežu piegāžu tirgu. Šajā kontekstā, pamatojoties uz labāko praksi, būtu jānosaka nepieciešamās prasības tirdzniecībai ar atjaunojamajiem energoresursiem visas Eiropas mērogā. Saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, kad tādi piemērojami, plašāk vajadzētu izmantot sabalansētas, izmaksu ziņā efektīvas un paredzamas iepirkuma piemaksas, tehnoloģiski specifiskāku atbalstu un finansēšanas instrumentus. Jo īpaši vajadzētu izvairīties no izmaiņām ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz atbalsta shēmām, ņemot vērā to, cik negatīvi šādas izmaiņas ietekmē ieguldītāju uzticēšanos. Kā izklāstīts Monti ziņojumā, jauna problēma 2020. gadam nosprausto mērķu sasniegšanā ir nodrošināt maģistrāles elektroenerģijas un gāzes plūsmu nogādei turp, kur tās vajadzīgas. Bez atbilstošas infrastruktūras visā Eiropā, kas salīdzināma ar citu stratēģisku nozaru, piemēram, telesakaru un transporta nozares, pārvades un transportēšanas līdzekļiem, tirgus nekad nespēs sniegt solīto. Ir jāturpina rīkoties, lai atjauninātu enerģētikas infrastruktūru, jo īpaši tajās dalībvalstīs, kuras pievienojās 2004. gadā, kā arī mazāk attīstītajos reģionos. Svarīgākais ir tas, ka Eiropā joprojām nav enerģētikas tīkla infrastruktūras, kas ļautu atjaunojamo energoresursu nozarei attīstīties un līdzvērtīgi konkurēt ar tradicionālajiem enerģijas avotiem. Pašreizējiem liela mēroga vējģeneratoru parkiem Eiropas ziemeļos un saules enerģijas iekārtām dienvidos ir nepieciešamas atbilstošas elektropārvades līnijas, pa kurām nogādāt šo bez piesārņojuma radīšanas iegūto enerģiju uz vietām ar lielu patēriņu. Šobrīd pastāvošajam tīklam būs grūti uzņemt no atjaunojamajiem energoresursiem iegūto enerģiju, kā nepieciešams 2020. gada mērķu sasniegšanai (33 % no bruto elektroenerģijas ražošanas). Viedās patēriņa uzskaites ierīces un elektroenerģijas tīkli ir ļoti svarīgi, lai varētu pilnībā izmantot atjaunojamo energoresursu potenciālu un taupīt enerģiju, kā arī uzlabot enerģijas pakalpojumus. Lai visā tīklā nodrošinātu savietojamību, jau savlaicīgi pirms 2020. gada ir vajadzīga skaidra politika un kopīgi standarti attiecībā uz viedajām patēriņa uzskaites ierīcēm un viedajiem enerģētikas tīkliem[18]. Visbeidzot, dalībvalstu solidarizēšanās pienākums nedarbosies bez pietiekamas iekšējās infrastruktūras un stapsavienojumiem pāri ārējām robežām un jūrām. ES kā svarīgu enerģijas importētāju tieši ietekmē tīklu attīstība kaimiņvalstīs. Jaunu starpsavienojumu celtniecībai pie ES robežām vajadzētu izstrādāt politiku un pievērst tādu pašu uzmanību kā ES iekšējiem projektiem. Šādi savienojumi ir svarīgi ne tikai kaimiņvalstīm, bet arī tāpēc, lai nodrošinātu ES stabilitāti un energoapgādes drošību. Īpašs uzsvars tiks likts uz Dienvidu koridoru un Eiropas intereses projektu efektīvu uzsākšanu. Jo īpaši tas attiecas uz Nabuko un ITGI projektu. Līdz 2020. gadam būs vajadzīgi ieguldījumi aptuveni 1 triljona euro apmērā, lai aizstātu novecojušas jaudas, modernizētu un pielāgotu infrastruktūras un ņemtu vērā pieaugošo un mainīgo pieprasījumu pēc enerģijas ar zemu oglekļa emisiju līmeni. Lai gan lēmumi par ieguldījumiem galvenokārt ir atkarīgi no tirgus dalībniekiem (enerģētikas uzņēmumi, sistēmu operatori un patērētāji), publiskā politika ir svarīga, lai izveidotu stabilu un caurskatāmu sistēmu lēmumiem par ieguldījumiem. Jaunos instrumentus, kas izveidoti ar iekšējā enerģijas tirgus trešo paketi, tostarp Energoregulatoru sadarbības aģentūru ( ACER ), un jaunie elektroenerģijas un gāzes pārvades sistēmas operatoru Eiropas tīklus ( ENTSO-E un ENTSO-G ), nākamajos gados vajadzētu pilnībā izmantot turpmākai enerģijas tirgu integrēšanai. Reģionālajām iniciatīvām[19] vajadzētu kalpot kā posmiem ceļā uz Eiropas tirgu. Ieguldījumus infrastruktūrā turpinās finansēt, galvenokārt, izmantojot lietotāju maksātos tarifus. Tomēr, ņemot vērā investīciju mērogu, to veidu un stratēģisko nozīmīgumu, nevar pieņemt, ka tirgi vieni paši nodrošinās visus nepieciešamos ieguldījumus. Komisija pieņems jaunu stratēģiju par enerģētikas infrastruktūras attīstību, lai veicinātu attiecīgus ieguldījumus elektroenerģijas, gāzes un naftas tīklos, kā arī citās enerģētikas nozarēs. Ja tās piegāde būs stabila, svarīgu nozīmi ES enerģijas avotu struktūrā turpmākajos gados saglabās dabasgāze, un var pieaugt gāzes kā rezerves degvielas nozīmīgums elektroenerģijas ražošanai dažādā apjomā. Tas nozīmē, ka jādiversificē gan pa cauruļvadiem, gan caur sašķidrinātas dabasgāzes termināļiem piegādājamas gāzes imports, un vietējiem gāzesvadu tīkliem jākļūst savstarpēji aizvien savienotākiem. Papildus jautājumam par finansēšanu ievērojamus šķēršļus var radīt sarežģītas un ilgstošas administratīvās procedūras. Būs ievērojami jāuzlabo un jāvienkāršo esošie noteikumi un procedūras Eiropas intereses projektiem (piemēram, tādiem, kas veicina energoapgādes drošību, solidaritāti vai atjaunojamo energoresursu integrēšanas mērķu sasniegšanu), vienlaikus respektējot to, kas ir vai nav pieņemams sabiedrībai, kā arī ievērojot spēkā esošos tiesību aktus vides jomā. Sabiedrības grupas vietējos, reģionālos un valstu līmeņos konstruktīvāk iesaistīsies Eiropas intereses projektu veicināšanā, ja tie viņām nodrošinās arī konkrētu labumu īsākā termiņā, piemēram, priviliģētu piekļuvi publiskajam finansējumam. 2. prioritāte. Veidot integrētu visas Eiropas enerģijas tirgu Darbība Nr. 1. Savlaicīga un precīza iekšējā tirgus tiesību aktu īstenošana Komisija turpinās nodrošināt pareizu un savlaicīgu esošā iekšējā enerģijas tirgus īstenošanu un stingru konkurences politiku. Lai turpinātu integrēt enerģijas tirgu, ir jākonsolidē regulatīvā sistēma (piemēram, tīklu kodi), papildinot to ar citām darbībām, piemēram, tirgu sasaisti, mērķa modeļu izstrādi[20] un stingru sistēmu tirgiem, to panākot ar efektīvu caurredzamību un pārraudzību. Ja izrādīsies, ka ar šiem pasākumiem nepietiek vai ACER ieguldījums ir pārāk neliels, tiks paredzēti turpmāki tiesiskie pasākumi. Darbība Nr. 2. Projekta sagatavošana par Eiropas infrastruktūru 2020.–2030. gadam Komisijas gaidāmais paziņojums par infrastruktūru ļaus Eiropai noteikt, kāda prioritārā infrastruktūra ir jāizveido, lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību, atjaunojamo energoresursu liela mēroga ražošanas integrēšanu un garantētu energoapgādes drošību atbilstīgi redzējumam par ilgtspējīgu Eiropas enerģētikas sistēmu 2050. gadā. 2015. gadā vairs nedrīkstētu būt neviena dalībvalsts, kas ir izolēta no Eiropas iekšējā tirgus. Tiks aptverti arī pārrobežu koridori. ENTSO-E un ENTSO-G tīklu izveidošanas 10 gadu plāni tiks īstenoti, izmantojot ACER un kopā ar visām citām attiecīgām ieinteresētajām personām. Šī rīcība pamatosies uz sekmīgām reģionālajām iniciatīvām, piemēram, tādām kā Baltijas reģionā, un tajā tiks ietverts arī novērtējums par nepieciešamajām glabāšanas iekārtām un pasākumiem, lai pielāgotos klimata pārmaiņām, tostarp par iespējamu nepieciešamību turpmāk ES veidot CO2 transportēšanas infrastruktūru. Komisijas priekšlikums ir vērsts arī uz enerģētikas tīkla sagatavošanu neizbēgamajām izmaiņām pieprasījumā, kuru cēlonis būs enerģētikas un transporta politika, piemēram, elektromobilitāte un elektroenerģijas decentralizētas ražošanas pieaugums, kā arī elektroenerģijas ražošana lielā apjomā no atjaunojamiem energoresursiem. Komisija nākamajā gadā ierosinās politikas instrumentu kopumu, lai turpmākajās divās desmitgadēs īstenotu prioritātes stratēģiskas infrastruktūras jomā. Tajā būs ietverts jauns paņēmiens to stratēģisko infrastruktūru noteikšanai, kas būs ļoti būtiskas visā Eiropas Savienībai, lai nodrošinātu konkurētspējīgu enerģiju, vides ilgtspējību un piekļuvi atjaunojamajiem energoresursiem, kā arī energoapgādes drošību. Šīs būtiski svarīgās sadaļas tiks precīzi noteiktas, nospraužot attīstības virzienus, un tām piešķirs "Eiropas intereses" marķējumu tā, lai tām varētu piemērot uzlabotu atļauju piešķiršanas procedūru un īsākā laikā piesaistīt lielāku finansējumu, ja tas nepieciešams. Šajā darbā liela nozīme būs selektivitātei. Pienācīgi tiks ņemti vērā tīkla savienojumi ar trešām valstīm. ACER, ENTSO-E un ENTSO-G tiks dotas pilnvaras sagatavot Eiropas elektroenerģijas un gāzes tīklu plānus 2020.–2030. gadam. Pēc tam vajadzētu sekot ilgāka termiņa redzējumam, pamatojoties uz enerģētikas ceļvedi 2050. gadam, ar ko paredzēts nākt klajā 2011. gadā. Darbība Nr. 3. Atļauju procedūru un tirgus noteikumu vienkāršošana, lai attīstītu infrastruktūru Komisija ierosinās ieviest atļauju saņemšanas shēmu, kas attiektos uz "Eiropas intereses" projektiem, lai uzlabotu pašreizējo atļauju saņemšanas procesu, piemēram, ieceļot vienu atbildīgo iestādi valsts līmenī, bet vienlaicīgi ievērojot arī drošības un drošuma standartus un nodrošinot pilnīgu atbilstību ES tiesību aktiem vides jomā. Vienkāršotās un uzlabotās procedūras uzlabos caurskatāmību un nodrošinās atklātas un caurskatāmas debates vietējā, reģionālā un valstu līmenī, lai veicinātu iedzīvotāju uzticēšanos jaunām iekārtām un to piekrišanu to izmantošanai. Turklāt tiks pētīti veidi, kā, izmantojot labāku piekļuvi publiskajam finansējumam, pozitīvi atalgot reģionus un dalībvalstis, kas konstruktīvi iesaistās un sekmīgi veicina Eiropas intereses projektu savlaicīgu pabeigšanu. Lai līdz 2014. gadam sasaistītu tirgus, ACER savu pilnvaru ietvarā nodrošinās visu to nepieciešamo tehnisko (saskaņošana, standartizācija u.c.) un regulatīvo jautājumu definēšanu un īstenošanu, kas saistīti ar tīklu starpsavienojumiem pāri robežām; piekļuvi atjaunojamajiem energoresursiem un jaunu tehnoloģiju integrēšanu. Attiecīgi tiks iesniegta detalizēta rīcības programma, lai palīdzētu dalībvalstīm viedo patēriņa uzskaites ierīču/viedo energotīklu ieviešanas procesā (tostarp, lai risinātu jautājumu par informācijas atainošanu patērētājiem) un veicinātu jaunus energopakalpojumus. Darbība Nr. 4. Pareizas finansējuma sistēmas nodrošināšana Atzīstot faktu, ka vairumā gadījumu infrastruktūras attīstībai ir komerciāls raksturs, Komisija noteiks metodoloģiju, lai analizētu optimālo līdzsvaru starp publisko un privāto finansējumu (izmantojot šādus visā Savienībā piemērojamus principus: "lietotājs maksā", "saņēmējs maksā" — pārrobežu izmaksu-ieguvumu sadalījuma izteiksmē, un "nodokļu maksātājs maksā" — sloga dalīšanas komerciāli dzīvotnespējīgai un "ES mēroga labuma" infrastruktūras izteiksmē). Tas tiks noteikts atbilstīgi piemērojamajiem valsts atbalsta noteikumiem. "Eiropas intereses" projektiem, kuri nav komerciāli dzīvotspējīgi vai izdevīgi, tiks ierosināti inovatīvi finansēšanas mehānismi, lai gūtu maksimālu publisko atbalstu un šādā veidā uzlabotu ieguldījumu vidi galveno risku aptveršanai vai projekta īstenošanas paātrināšanai. Piemērotas enerģētikas infrastruktūras izveidošana ir ļoti svarīga un neatliekama. Lai to paveiktu, ir nepieciešams plašāks redzējums par jauniem finansēšanas instrumentiem (gan publiskiem, gan privātiem), kā arī nepieciešams mobilizēt papildu resursus nākamajā daudzgadu finanšu plānā. | - 3. Droša, uzticama un pieejama enerģija iedzīvotājiem un uzņēmumiem Labi funkcionējoša, integrēta iekšējā tirgus patērētājiem ir pieejama plašāka izvēle un zemākas cenas. Tomēr daudzi patērētāji neaptver, ka viņi ir ieguvēji no tirgus atvēršanas un konkurences starp dažādiem piegādātājiem. Atsevišķajiem patērētājiem ir jāapzinās savas ES tiesību aktos noteiktās tiesības un tās jāizmanto. Viņiem vajadzētu spēt izmantot tirgus atvēršanas radītās iespējas un justies drošiem, ka viņiem ir piekļuve tādas kvalitātes energopakalpojumiem, kādi tiem vajadzīgi, un ar tādu emisiju līmeni, kādu tie vēlas. Tirgu atvēršana var nodrošināt labākās cenas, izvēli, inovāciju un pakalpojumus patērētājiem, ja tas notiek roku rokā ar pasākumiem, kas garantē uzticēšanos, aizsargā patērētājus un atbalsta viņu aktīvo lomu, ko no tiem sagaida liberalizācijas rezultātā. Tomēr šķiet, ka iedzīvotāji neapzinās savas ES tiesību aktos noteiktās tiesības vai arī vilcinās tās izmantot. Ir vajadzīgi daudz plašāki pasākumi, lai informētu patērētājus par viņu tiesībām un iesaistītu viņus iekšējā tirgū. Tāpat arī labāk ir jāizskaidro, kā iespējams samazināt enerģijas rēķinus, taupot enerģiju. Iedzīvotāju forums (Londonā) un Ilgtspējīgas enerģijas forums (Bukarestē) tika izveidoti nolūkā uzlabot mājsaimniecību patērētāju energopatēriņa situāciju, un būtu jāizpēta veidi, kā tie varētu labāk reaģēt uz patērētāju vajadzībām. Svarīgu Eiropas ekonomikas nozaru konkurētspēja arī ir atkarīga no drošas enerģijas par pieņemamām cenām. Enerģija, jo īpaši elektroenerģija, veido ievērojamu daļu no daudzu svarīgu Eiropas nozaru, tostarp lielu, vidēju un mazu uzņēmumu, ražošanas izmaksām. Tuvojoties 2020. gadam, situācija starptautiskajā naftas krājumu tirgū varētu kļūt ļoti saspringta. Tas nozīmē, ka ES patērētājiem ir svarīgi aktīvāk rīkoties, lai mazinātu vajadzību pēc naftas. Patlaban tas nenotiek. Jāpanāk, lai patērētāji labāk apzinātos nepieciešamību samazināt fosilo degvielu patēriņu, un viņiem jāzina, kā var samazināt rēķinus laikā, kad pieaug cenas. Šajā ziņā var palīdzēt "lietotājdraudzīgi" viedie enerģētikas tīkli, viedās patēriņa uzskaites ierīces un rēķinu sagatavošana. Tomēr lietotājiem jākļūst arī aktīvākiem. Lai palīdzētu patērētājiem piedalīties tirgū, vajadzētu veikt pasākumus, kas tiem palīdz apzināties iespējas, ļauj labāk salīdzināt cenas, atvieglo piegādātāju maiņu un uzlabo sūdzību izskatīšanas procedūras. Cenu ziņā pieejamas, bet izmaksas atspoguļojošas un stabilas energoapgādes nodrošināšana patērētājiem galvenokārt ir iekšējā tirgus uzdevums. Funkcionējošs iekšējais tirgus, kura pamatā ir pietiekama pārvades un uzglabāšanas infrastruktūra, ir labākā garantija energoapgādes drošumam, jo enerģija sekos tirgus mehānismiem un plūdīs turp, kur tā ir vajadzīga. Tomēr, piemēram, neaizsargātu patērētāju gadījumā vai tādas energoapgādes krīzes laikā, kuru tirgus mehānismi nespēj pietiekami pārvarēt, ir nepieciešami drošības tīkli. Iekšējā tirgus darbība tiek traucēta arī tad, ja dalībvalstis nav pilnīgi savstarpēji sasaistītas, kā tas, piemēram, ir Baltijas valstīs. Gāzes piegādes drošības regula ir svarīga tādējādi, ka tā nodrošina, ka tirgi ir pilnībā gatavi pārvarēt krīzi un ka vietējie patērētāji ir aizsargāti. Komisijai un dalībvalstīm, veicinot savstarpējus savienojumus starp dalībvalstīm, kā arī aktīvi sekojot konkurences noteikumu ievērošanai, var vēl vairāk dažādoties piegāžu avoti, jo īpaši tajās dalībvalstīs, kuras patlaban ir atkarīgas no viena vai dažiem piegādes avotiem. Enerģētikas politika ir atbildīga arī par to, lai aizsargātu Eiropas iedzīvotājus pret enerģijas ražošanas un transportēšanas riskiem. Eiropas Savienībai arī turpmāk jābūt pasaules līderim, izstrādājot drošas kodolenerģijas sistēmas, transportējot radioaktīvās vielas, kā arī apsaimniekojot kodolatkritumus. Starptautiskajai sadarbībai kodoldrošības kontroles jomā ir svarīga nozīme, lai sekmētu kodoldrošību un izveidotu drošu un stabilu režīmu kodolieroču neizplatīšanai. Naftas un gāzes ieguves un pārstrādes nozarē ES tiesiskajam regulējumam vajadzētu garantēt augstākā līmeņa drošību un nepārprotamu atbildības režīmu naftas un gāzes iekārtām. 3. prioritāte. Stiprināt patērētāju pozīcijas un sasniegt visaugstāko drošuma un drošības līmeni Darbība Nr. 1. Patērētājiem draudzīgākas enerģētikas politikas veidošana - Aktīva konkurences politikas īstenošana Eiropas un valstu līmenī joprojām ir neatsverama, lai veicinātu konkurenci un garantētu, ka patērētājiem ir piekļuve enerģijai par pieejamām cenām. - Komisija ierosinās pasākumus, lai palīdzētu patērētājiem labāk piedalīties enerģijas tirgū atbilstoši trešajai enerģētikas tiesību aktu paketei. Šajos pasākumos, pamatojoties uz labāko praktisko pieredzi, ietilps norādījumu sagatavošana attiecībā uz piegādātāju maiņu, rēķinu sagatavošanas turpmāku īstenošanu un uzraudzību un sūdzību izskatīšanas ieteikumiem, kā arī labākās praktiskās pieredzes risinājumu noteikšana strīdu alternatīvas atrisināšanas shēmās. Visiem patērētājiem vajadzētu būt pieejamam cenu salīdzināšanas instrumentam, kas sagatavots, izmantojot energoregulatoru un citu kompetentu struktūru izstrādātu metodoloģiju. Visiem piegādātājiem būtu jāsniedz atjaunināta informācija par saviem tarifiem un piedāvājumiem. Visbeidzot, būtu jāturpina vērst galveno uzmanību nevis uz enerģijas cenām, bet gan uz enerģijas izmaksām, šajā nolūkā attīstot energopakalpojumu tirgu. - Komisija regulāri publicēs ziņojumus par atbilstību kritērijiem, kuros novērtēs to reglamentējošo noteikumu īstenošanu, kas attiecas uz patērētājiem, un vispārīgo aizsardzības līmeni visā iekšējā tirgū. Īpaša uzmanība tiks pievērsta mazāk aizsargātiem patērētājiem un praksei, kas ļauj patērētājiem samazināt enerģijas patēriņu. - Izmantojot Iedzīvotāju forumu (Londona) un Ilgtspējības forumu (Bukareste), regulatīvajām iestādēm vajadzētu pastiprināt rīcību, lai uzlabotu mazumtirdzniecības tirgus darbību. Darbība Nr. 2. Drošības un drošuma pastāvīga uzlabošana - Komisija pārskata drošības noteikumus par naftas un gāzes ieguvi jūrā, ņemot vērā Deepwater Horizon negadījumu. Šādas pārskatīšanas mērķis ir ieviest tādus stingrus pasākumus — gan preventīvus, gan reaģēšanai, gan saistībā ar atbildību — kas garantēs augstāko aizsardzības līmeni visā ES, kā arī citur pasaulē. - Kodoldrošības un drošuma tiesiskais regulējums tiks vēl vairāk uzlabots, veicot Kodoldrošības direktīvas starpposma pārskatīšanu, īstenojot Kodolatkritumu direktīvu, no jauna nosakot svarīgākos drošības standartus darbinieku un iedzīvotāju aizsargāšanai un iesniedzot ierosinājumu par Eiropas pieeju attiecībā uz kodolatbildības režīmiem. Vajadzētu arī aktīvi rīkoties, lai starptautiskā līmenī labāk saskaņotu spēkstaciju konstrukcijas un sertifikāciju. Visi šie pasākumi ļautu ES saglabāt vadošo lomu drošas kodolenerģijas jomā un veicināt kodolenerģijas atbildīgu izmantošanu visā pasaulē. - Tādi paši drošības un drošuma apsvērumi tiks ievēroti arī, izstrādājot un ieviešot jaunas energotehnoloģijas (ūdeņraža drošība, CO2 transportēšanas tīkla drošība, CO2 uzglabāšana u.c.). 4. PāREJA UZ JAUNU TEHNOLOģIJU IZMANTOšANU Bez pārejas uz jaunu tehnoloģiju izmantošanu ES nespēs sasniegt 2050. gadam nospraustos mērķus par oglekļa dioksīda emisiju samazināšanu elektroenerģijas un transporta nozarē. Ņemot vērā, ka energotehnoloģiju izstrādāšanai un ieviešanai ir vajadzīgs ievērojams laiks, Eiropas tirgos steidzami jāievieš augstas efektivitātes tehnoloģijas ar zemām oglekļa dioksīda emisijām. ES ETS ir svarīgs pieprasījuma puses virzītājspēks, kas atbalsta inovatīvu un zemu oglekļa dioksīda emisiju tehnoloģiju ieviešanu. Tomēr jaunas tehnoloģijas sasniegs tirgus ātrāk un ekonomiskāk, ja tās tiks izstrādātas, sadarbojoties ES līmenī. Plānošana un pārvaldība Eiropas mērogā ir neatsverama, lai nodrošinātu ieguldījumu stabilitāti, uzņēmēju uzticēšanos un politikas saskaņotību. Energotehnoloģiju stratēģiskajā plānā ( SET ) ir izklāstīta vidēja termiņa stratēģija, kas attiecas uz visām nozarēm. Tomēr ir jāpaātrina izstrāde un demonstrējumu projekti galvenajām tehnoloģijām (otrās paaudzes biodegvielas, viedie enerģētikas tīkli, progresīvās pilsētas un intelektiskie tīkli, oglekļa dioksīda uztveršana un uzglabāšana, elektroenerģijas uzglabāšana un elektromobilitāte, nākamās paaudzes kodoltehnoloģijas, kā arī siltumapgāde un dzesēšana, izmantojot atjaunojamus energoresursus). Inovācijas būtiskā nozīme tika uzsvērta arī stratēģijas "Eiropa 2020" pamatiniciatīvā "Inovācijas Savienība"[21]. Šo tehnoloģiju izstrādāšanai nākamajās divās desmitgadēs būs vajadzīgi ļoti ievērojami resursi, jo īpaši pašreizējā ekonomikas klimata kontekstā. Liela mēroga projekti, piemēram, vairāk nekā 140 GW jūras vēja enerģijas projekti, kurus patlaban plāno Eiropas enerģētikas uzņēmumi, izstrādātāji un valdības un kurus paredzēts galvenokārt īstenot Ziemeļjūrā, kā arī Desertec un Medring iniciatīvas, ietekmē vairākas dalībvalstis. Koordinācijai un sadarbībai Eiropas mērogā būtu jāaptver dažādu finansējuma avotu apvienošana. Tiks gaidīts ieguldījums no visām ieinteresētajām personām. Komisija ar ES budžeta palīdzību centīsies palielināt kopējo finansējuma līmeni. ES saskaras ar spēcīgu konkurenci starptautiskajos tehnoloģiju tirgos. Tādas valstis kā Ķīna, Japāna, Dienvidkoreja un ASV ir izvērsušas vērienīgu rūpniecisko stratēģiju saules, vēja un kodolenerģijas tirgos. ES pētniekiem un uzņēmumiem ir jārīkojas aktīvāk, lai saglabātu vadību strauji augošajā starptautiskajā energotehnoloģiju tirgū. Ja tas ir savstarpēji izdevīgi, viņiem būtu jāpastiprina sadarbība ar trešajām valstīm konkrētu tehnoloģiju jomā. Prioritāte Nr. 4. Palielināt Eiropas vadošo lomu energotehnoloģiju un inovāciju jomā Darbība Nr. 1. Bez kavēšanās īstenot SET plānu Komisija pastiprinās SET plāna īstenošanu, jo īpaši Eiropas Enerģētikas pētniecības alianses (EERA) kopīgo programmu un sešu Eiropas rūpniecības iniciatīvu (vēja enerģija, saules enerģija, bioenerģija, viedie enerģētikas tīkli, kodolsintēze un CCS) īstenošanu. Darbs kļūs intensīvāks, un dalībvalstīm būs jāfinansē tehnoloģiju ceļvežos 2010.–2020. gadam noteiktās darbības, kā arī jānodrošina saistītu liela mēroga demonstrējumu programmu panākumi, piemēram, jaunpienācēju rezerves (NER300) [22] programmas satvarā. Pieejamais Kopienas finansējums[23] tiks izmantots galvenokārt SET plāna iniciatīvām. Tehnoloģiju ceļvežus, kas sagatavoti Eiropas rūpniecības iniciatīvām 2010.–2020. gadam, īsteno, sākot ar šo gadu, un tam tiks piešķirts papildu atbalsts. Tie būs stūrakmens, lai sagatavotu nākamo finanšu shēmu konsolidētai, regulāri novērtētai, efektīvākai un precīzāk vērstai enerģētikas pētniecības programmai. Šajā kontekstā Komisija veicinās stratēģisku enerģijas pētniecības infrastruktūru veidošanu Eiropā, jo tās palīdz ievērojami saīsināt laiku starp pētniecību un tehnoloģiju izstrādi. Komisija pievērsīsies arī citā jomām ar lielu potenciālu, piemēram, jūras atjaunojamajai enerģijai un siltumapgādei un dzesēšanai, izmantojot atjaunojamus energoresursus. Darbība Nr. 2. Komisija uzsāks četrus jaunus, liela mēroga Eiropas projektus 1. Komisija turpinās svarīgu Eiropas iniciatīvu par viedajiem enerģētikas tīkliem, lai sasaistītu visu elektroenerģijas tīkla sistēmu, ietverot tajā gan Ziemeļjūrā izvietotus vējģeneratoru parkus, saules spēkstacijas Eiropas dienvidos un esošās hidroelektrostacijas, gan atsevišķas mājsaimniecības, vienlaikus padarot elektroenerģijas tīklus intelektiskākus, efektīvākus un uzticamākus. 2. Eiropas vadošās pozīcijas atjaunošana elektroenerģijas uzkrāšanas jomā (gan lielā mērogā, gan transportlīdzekļiem). Tiks izstrādāti vērienīgi projekti šādās jomās: uzkrāšana, izmantojot ūdeni, saspiestu gaisu, akumulatorus un citas novatoriskas uzkrāšanas tehnoloģijas, piemēram, ūdeņradi. Šie projekti sagatavos visu spriegumu elektroenerģijas tīklus tam, lai tie spētu lielā apjomā uzņemt mazā mērogā decentralizēti un lielā mērogā centralizēti no atjaunojamiem energoresursiem iegūtu elektroenerģiju. 3. Ilgtspējīga biodegvielu ražošana lielā mērogā, tostarp ņemot vērā notiekošo pārskatīšanu par zemes izmantojuma netiešo izmaiņu ietekmi. Drīzumā tiks uzsākta EUR 9 miljardus vērtā Eiropas rūpniecības bioenerģijas iniciatīva[24], lai tirgū ātri ieviestu ilgtspējīgas otrās paaudzes biodegvielas. 4. Pilsētu, piepilsētu un lauku apgabalu nodrošināšana ar iespējām ievērojamāk ietaupīt enerģiju. "Progresīvo pilsētu" inovāciju partnerība, ko paredzēts aizsākt 2011. gada sākumā, apvienos labāko, kas sasniegts atjaunojamo energoresursu, energoefektivitātes, viedo elektrotīklu, nepiesārņojuša pilsētas transporta (elektromobilitāte), viedās siltumapgādes un dzesēšanas tīklu jomā apvienojumā ar ļoti inovatīvu intelektiskumu un IST instrumentiem. ES reģionu politikai var būt svarīga nozīme vietējo potenciālu realizēšanā. Šajā aspektā ievērojams potenciāls piemīt arī lauku apgabaliem, un tie varētu izmantot ELFLA, kas nodrošina finansiālus līdzekļus šādu novatorisku projektu atbalstīšanai. Darbība Nr. 3. ES tehnoloģiskās konkurētspējas nodrošināšana ilgtermiņā Lai liktu pamatus turpmākai konkurētspējai, ņemot vērā spēcīgo starptautisko konkurenci, Komisija ierosinās 1 miljardu euro vērtu iniciatīvu[25], lai atbalstītu progresīvu pētniecību tādu zināšanu gūšanai, kas nepieciešamas svarīgiem panākumiem zemu oglekļa dioksīda emisiju enerģētikas jomā. ES vadošā pozīcija jāsaglabā arī vispasaules mēroga pētniecības projektā ITER. Komisija nodrošinās ITER un Eiropas kodolsintēzes programmas efektīvu pārvaldību (tostarp izmaksu ierobežošanu) un rūpnieciskās vērtības radīšanu. Komisija izstrādās ES pētniecības programmu energomateriāliem, kas ļaus ES enerģētikas nozarei saglabāt konkurētspēju, neraugoties uz izsīkstošiem retiem zemes dzīļu resursiem. | - 5. Spēcīga starptautiska partnerība, jo īpaši ar kaimiņvalstīm Eiropas enerģijas tirgus ir pasaulē lielākais reģionālais tirgus (vairāk nekā 500 miljoni patērētāju) un lielākais enerģijas importētājs. Tomēr enerģētikas ārpolitikā vēl neatspoguļojas tā pati sadarbība un kopīgais mērķis, kas ir ļāvis apstiprināt ES galvenos mērķus enerģētikas un klimata jomā. Vairākas problēmas, ar kurām saskaras ES, proti, klimata pārmaiņas, pieeja naftai un gāzei, tehnoloģiju izstrādāšana un energoefektivitāte, ir kopīgas vairumam valstu, un to risināšana ir atkarīga no starptautiskas sadarbības. Dalībvalstis ir vairākkārt aicinājušas, lai ES trešās valstīs paustu vienotu ES viedokli. Praksē ar valstu iniciatīvām nav iespējams pilnībā izmantot ES izmēra tirgus ietekmi, un ES intereses ar tām varētu paust labāk. Starptautiskajai enerģētikas politikai jābūt vērstai uz kopējo mērķu, proti, energoapgādes drošības, konkurētspējas un ilgtspējības, sasniegšanu. Lai gan attiecības ar ražojošajām valstīm un tranzītvalstīm ir svarīgas, svarīgākas kļūst arī attiecības ar enerģiju patērējošām valstīm, jo īpaši ar jaunietekmes un jaunattīstības valstīm. Lai palīdzētu cilvēkiem pārvarēt nabadzību, būs vajadzīga piekļuve enerģijai, jo mērķi līdz 2015. gadam novērst galēju nabadzību nevar izpildīt, ja netiek panākts ievērojams progress piekļuves uzlabošanā. Lai nodrošinātu, ka tas nekaitē citiem politikas mērķiem, gan enerģētikas, gan attīstības politikas pamatā jābūt ilgtspējīgai attīstībai, piemēram, kā ierosināts Zaļajā grāmatā par attīstības politiku[26]. Jauni piegādes un pieprasījuma modeļi globālajos enerģijas tirgos un pieaugoša konkurence par energoresursiem nozīmē, ka ir būtiski, lai ES spētu efektīvi izmantot visu savu kopīgo tirgus ietekmi attiecībās ar svarīgākajiem trešo valstu energopartneriem. Līdz 2020. gadam vajadzētu panākt, ka Eiropai ir ievērojami enerģijas piegāžu papildavoti un maršruti. Nepieciešamība pēc starptautiskiem risinājumiem nozīmē, ka ir jāpārliecina galvenie partneri par nepieciešamību īstenot oglekļa dioksīda emisiju samazināšanas un energoefektivitātes uzlabošanas plānus un jāuzstāj uz tiem starptautiskās sarunās un līgumos. ETS ir starptautisko oglekļa dioksīda tirgu virzītājspēks, un turpmākai rīcībai vajadzētu pamatoties uz pašreizējo rīcību, lai attīstītu šos tirgus vēl vairāk. Kā celmlauzim politikas izstrādāšanas jomā ES ir plašākas iespējas ietekmēt standartus nosakošus vides jautājumus un veicināt virzību uz caurskatāmiem un konkurētspējīgiem tirgiem. ES jau ir virkne papildu nolīgumu un satvaru ar īpašu mērķi — no konkrētiem enerģētiku regulējošiem noteikumiem divpusējos nolīgumos ar trešām valstīm (brīvās tirdzniecības nolīgumi, partnerības un sadarbības nolīgumi, asociācijas nolīgumi u.c.), saprašanās memorandiem par sadarbību enerģētikas jomā līdz pat daudzpusējiem līgumiem, piemēram, Enerģētikas kopienas līgumam[27] un dalībai Enerģētikas hartas nolīgumā. Patlaban tiek risinātas sarunas ar vairākām valstīm par jauniem nolīgumiem, tostarp par svarīgiem noteikumiem enerģētikas jomā. Tagad ES ir oficiāli jānosaka princips, saskaņā ar kuru dalībvalstīm divpusējās energoattiecībās ar svarīgākajiem partneriem un vispasaules apspriedēs ir jārīkojas tā, lai ieguvēja būtu visa ES. Pamatojoties uz Lisabonas līgumā iestrādāto juridisko pamatu, kas dara skaidrāku un nostiprina ārējo dimensiju, ES ārējai enerģētikas politikai ir jānodrošina efektīva solidaritāte, atbildība un caurskatāmība visās dalībvalstīs, atspoguļojot ES intereses un nodrošinot ES iekšējā enerģijas tirgus drošību. ES un dalībvalstu līmenī jāizveido efektīvāka koordinācija. Kodolenerģētikas jomā starptautiskā sadarbība ir ļāvusi gūt labus rezultātus. Tas ir īpaši svarīgi tāpēc, ka dažādas kaimiņvalstis izmanto kodolspēkstacijas vai plāno uzsākt to ekspluatāciju. Tagad ES ir jāmudina partnervalstis darīt par saistošiem visus spēkā esošos starptautiskos kodoldrošības un drošuma standartus un procedūras un efektīvi īstenot tās visā pasaulē. ES pozīcija ir īpaši izdevīga, jo tā ir pirmā, kas ir šādi rīkojusies drošības un drošuma jomā un kurai šim nolūkam ir konkrēti sadarbības instrumenti. ES enerģētikas politikas ārējā dimensija ir būtiska, lai nodrošinātu ES energoapgādes drošību, turklāt tai jāatbilst un savstarpēji jāstiprina citas ES ārējās darbības (attīstība, tirdzniecība, klimats un bioloģiskā daudzveidība, paplašināšanās, kopējā ārpolitika un drošības politika u.c.). Starp mērķiem enerģētikas jomā un citu politiku un instrumentiem, tostarp tirdzniecību, divpusējiem nolīgumiem un attīstības sadarbības instrumentiem jāvalda savstarpējai sinerģijai. Enerģētiskā drošība ir cieši saistīta ar ES ārpolitikas un drošības prioritātēm[28]. Degvielu, piegādes avotu un tranzīta maršrutu diversifikācija, kā arī laba pārvaldība, tiesiskuma ievērošana un ES un ārējo ieguldījumu aizsargāšana enerģijas ražotājvalstīs un tranzītvalstīs ir būtiska ES drošībai. Turklāt ES politikā īpaša uzmanība tiks pievērsta naftas un dabasgāzes cauruļvadu un ar tiem saistītas ražošanas un transportēšanas infrastruktūras drošībai un drošumam, šajā nolūkā izmantojot gan enerģētikas politiku, gan KĀDP instrumentus. Komisija 2011. gadā iesniegs konkrētus priekšlikumus, kā nostiprināt enerģētikas ārpolitikas vispārīgo konsekvenci un efektivitāti, iesaistot dalībvalstis, dažādus Eiropas Savienības ārpolitikas virzienus un ārēja atbalsta programmas. Prioritāte Nr. 5. Nostiprināt ES enerģijas tirgus ārējo dimensiju Darbība Nr. 1. Enerģijas tirgu integrēšana un tiesiskais regulējums ar kaimiņvalstīm - Enerģijas kopienas līgumu vajadzētu īstenot un paplašināt tā, lai tas attiektos uz visām tām ES kaimiņvalstīm, kas piekrīt ieviest ES tirgus modeli. Šajā kontekstā, izmantojot visaptverošus ES nolīgumus, kas pamatojas uz ES noteikumiem, valstīs, uz kurām attiecas Eiropas kaimiņattiecību politika un paplašināšanās process, jo īpaši Vidusjūras reģionā, kā arī tādām tranzītvalstīm kā Ukraina un Turcija, būtu jāīsteno tirgus integrēšana un regulējuma konverģence. Turklāt Enerģētikas kopienas līgumu vajadzētu padziļināt, nosakot jaunus acquis līgumu parakstījušajām pusēm. Šāda pieeja stiprinātu kaimiņvalstu dalību iekšējā tirgū, vienlaikus nodrošinot vienlīdzīgus konkurences nosacījumus un drošības pasākumus pret oglekļa dioksīda "noplūdi" enerģētikas nozarē. - Komisija ierosinās mehānismus, lai saskaņotu spēkā esošos starptautiskos nolīgumus (jo īpaši gāzes nozarē) ar iekšējā tirgus noteikumiem un stiprinātu sadarbību starp dalībvalstīm jaunu nolīgumu noslēgšanai. Tiks iesniegti arī ierosinājumi noteikt nepieciešamo tiesisko regulējumu starp ES un trešām valstīm, lai izveidotu stratēģiskus maršrutus no jauniem piegādātājiem, jo īpaši ap Dienvidu koridoru un Vidusjūras reģiona dienvidos. Tajā tiktu ietverti piegādes jautājumi, tostarp tīklu izveidošana, un iespējami grupēti piegādes pasākumi, kā arī regulatīvie aspekti, jo īpaši attiecībā uz tranzīta brīvību un ieguldījumu drošību. - Tiks mobilizēta ES tehniskā palīdzība, lai efektīvi īstenotu iekšējā tirgus acquis un modernizētu enerģētikas nozari kaimiņvalstīs, vienlaikus uzlabojot ES, tās dalībvalstu un starptautiskās kopienas nodrošināto atbalsta shēmu koordinēšanu. Darbība Nr. 2. Priviliģētu partnerību izveidošana ar svarīgākajiem partneriem - Tiecoties pēc importa avotu un maršrutu diversifikācijas, ES ar svarīgākajiem piegādātājiem un tranzītvalstīm izveidos ciešākas partnerības enerģētikas jomā. To mērķis būs veicināt tādu svarīgāko principu ievērošanu, kas ietverti, piemēram, Enerģētikas hartas nolīgumā (piemēram, tranzīta brīvība, caurskatāmība, drošība, ieguldījumu iespējas, kā arī atbilstība starptautiskajām tiesībām). Darbība Nr. 3. ES globālās lomas veicināšana ceļā uz enerģētiku ar zemām oglekļa dioksīda emisijām. - Energoefektivitāte, nepiesārņojošas tehnoloģijas un droša un ilgtspējīga enerģētika ar zemām oglekļa dioksīda emisijām būtu jāintegrē ES un divpusējas sadarbības darbībās, jo īpaši attiecībās ar galvenajām patērētājvalstīm un jaunietekmes valstīm, kā arī ar globālajām partnerībām. - Komisija uzsāks plašu sadarbību ar Āfriku par enerģētikas iniciatīvām, lai pakāpeniski nodrošinātu ilgtspējīgu enerģiju visiem iedzīvotājiem atbilstīgi Zaļajai grāmatai par attīstības politiku. Darbība Nr. 4. Juridiski saistošu kodoldrošības, drošuma un kodolieroču neizplatīšanas standartu veicināšana visā pasaulē - Komisija sagatavos iniciatīvas ar mērķi mudināt dalībvalstis darīt juridiski saistošus starptautiskos kodoldrošības, drošuma un kodolieroču neizplatīšanas standartus un procedūras un efektīvi īstenot tās visā pasaulē, jo īpaši pastiprinot sadarbību ar Starptautisko Atomenerģijas aģentūru un noslēdzot Euratom nolīgumus ar galvenajiem kodolmateriālu piegādātājiem un lietotājvalstīm. Secinājumi ES ir uz vēl nepieredzēta enerģētikas politikas sliekšņa. Liberalizācijas, pietiekamo krājumu un ražošanas jaudu, kā arī atbilstošu importa iespēju dēļ enerģijas tirgi kopumā nav cietuši no pēdējo gadu vētrainajiem notikumiem pasaules tirgos. Tomēr notiek svarīgas pārmaiņas. Enerģijas cenas ietekmēs milzīgā nepieciešamība veikt ieguldījumus enerģētikas nozarē, kā arī oglekļa dioksīda cenu noteikšana un augstākas starptautiskās enerģijas cenas. Konkurētspēja, energoapgādes drošība un mērķu sasniegšana klimata pārmaiņu jomā tiks apdraudēta, ja netiks uzlaboti elektroenerģijas tīkli, novecojušas spēkstacijas netiks aizvietotas ar konkurētspējīgām un tīrākām alternatīvām un ja enerģija netiks efektīvāk izmantota visā enerģētikas ķēdē. Dalībvalstis un rūpniecības nozare ir apzinājušās šo jautājumu mērogu. Droša energoapgāde, efektīvs resursu izlietojums, pieejamas cenas un inovatīvi risinājumi ir izšķiroši ilgtermiņa ilgtspējīgai izaugsmei, darbavietu radīšanai un dzīves kvalitātei. Dalībvalstis ir vienojušās, ka šīs problēmas visefektīvāk būs risināt, izmantojot politiku un rīcību ES līmenī, šajā nolūkā "eiropeizējot" enerģētikas politiku. Tas ietver ES finansējuma atbalsta novirzīšanu tādām sabiedrības prioritātēm, kuras tirgi nerisina un kas nodrošina vislielāko vērtību Eiropai. Jaunā ES enerģētikas stratēģija nozīmē, ka būs vajadzīgas ievērojamas tehniskās inovācijas un ieguldījumi. Tas veicinās dinamisku un konkurētspējīgu tirgu un spēcīgi nostiprinās institucionālos pasākumus, lai uzraudzītu un virzītu šādu attīstību. Tas uzlabos enerģētikas sistēmu drošību un ilgtspējīgumu, elektroenerģijas tīklu pārvaldību un enerģijas tirgus regulējumu. Tajā būs iekļauta plaša rīcība, lai informētu privātos patērētājus un uzņēmumus un stiprinātu to pozīcijas, lai iesaistītu tos pārejā uz ilgtspējīgas enerģijas nākotni, piemēram, taupot enerģiju, samazinot zudumus un pārejot uz tehnoloģijām un degvielām ar zemām oglekļa dioksīda emisijām. Ieguldījumus enerģijas ražošanā ar zemām oglekļa dioksīda emisijām vēl vairāk veicinās uz tirgu balstīti instrumenti, piemēram, emisiju tirdzniecība un nodokļu piemērošana. Jaunā enerģētikas stratēģija būs pirmie soļi, lai sagatavotu ES plašāku problēmu risināšanai, ar kurām tā var saskarties jau līdz 2020. gadam. Svarīgākais ir tas, ka tā nodrošinās labāku vadību un koordināciju Eiropas līmenī gan rīcībai Eiropas Savienībā, gan attiecībās ar ārējiem partneriem. Pasaules enerģētikas sistēmā sākas ātras pārejas fāze ar iespējamām tālejošām sekām, kas kļūs redzamas nākamajās desmitgadēs. Eiropai ir jārīkojas, pirms izdevība vēl nav palaista garām. Laika nav daudz. Tāpēc Komisija ar vairumu ierosinājumu par to, kā sasniegt 2020. gadam nospraustos mērķus, nāks klajā turpmākajos 18 mēnešos. Tie būs jāapspriež, jāpieņem un jāīsteno ātri. Šādā veidā ES spēs labāk ieviest komponentus 2020. gada mērķu sasniegšanai — standartus, noteikumus, plānus, projektus, finansiālos resursus un cilvēkresursus, tehnoloģiju tirgus, sociālās vajadzības u.c. — un sagatavos Eiropas iedzīvotājus turpmāko problēmjautājumu risināšanai. Tā kā, lai veiktu izmaiņas energosistēmā, ir vajadzīgs ilgs laiks, rīcība šodien negarantē, ka strukturālās izmaiņas, kas vajadzīgas pārejai uz ražošanu ar zemām oglekļa dioksīda emisijām, tiks pabeigtas laikā līdz 2020. gadam, kuru aptver šī stratēģija. Tālab ir jālūkojas tālāk nekā šīs stratēģijas aptvertais laikposms, lai nodrošinātu, ka ES ir labi sagatavojusies 2050. gadam nospraustā mērķa sasniegšanai, proti, drošai, konkurētspējīgai enerģētikas sistēmai ar zemām oglekļa dioksīda emisijām. Tāpēc Komisija turpinās darbu pie šīs stratēģijas, sagatavojot visaptverošu ceļvedi 2050. gadam, kurā šajā dokumentā aplūkotie pasākumi tiks skatīti ilgāka termiņa kontekstā, un tiks apsvērta turpmāka un papildus rīcība. [1] Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 194. pants. [2] Eiropadome ir noteikusi šādi: "ja citas attīstītās valstis apņemas panākt līdzvērtīgus emisiju samazinājumus, bet ekonomiski spēcīgākās jaunattīstības valstis apņemas emisijas samazināt atbilstoši savām saistībām un iespējām." [3] Komisijas Paziņojums (dok. 7110/10, 2010. gada 5. marts). [4] Kā liecina Komisijas pētījums par enerģētikas nozari — Komisijas 2007. gada 1. janvāra paziņojums "Eiropas gāzes un elektroenerģijas nozares apsekojums saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1/2003 17. pantu" – COM(2006) 851 – un liels skaits izmeklēšanu par konkurences noteikumus pārkāpjošu rīcību šajā nozarē (piemēram, IP/10/494, 2010. gada 4. maijs). [5] Pētījums par patērētāju elektroenerģijas mazumtirdzniecības tirgu darbību Eiropas Savienībā, 2010. gada novembris. [6] ENTSO-Electricity ir aplēsis, ka ES nākamajos desmit gados ir jāizbūvē vai jāatjauno 30 000 km tīklu kabeļu. [7] Piemēram, Starptautiskās enerģētikas aģentūras Pasaules enerģētikas pārskats 2009. un 2010. gadam. [8] Paziņojums par "integrētu rūpniecības politiku globalizācijas laikmetā", COM(2010) 619. [9] Piemēram, ir aplēsts, ka elektroenerģijas cenas Eiropā ir par 21 % augstākas nekā ASV un par 197 % augstākas nekā Ķīnā. [10] 26. izdevums, 2010. gada augusts. [11] Starptautiskās Enerģētikas aģentūras Pasaules enerģētikas pārskats 2010. gadam. [12] COM(2008) 772. [13] Lēmums par kopīgiem centieniem Nr. 406/2009/EK. [14] Konkrētas darbības ir noteiktas Digitālajā programmā Eiropai, COM(2010) 245. [15] Jo īpaši attiecībā uz dažādu uz tirgu balstītu pasākumu iespējamu kumulatīvu ietekmi. [16] Ziņojums par pasākumiem gāzes un elektroenerģijas iekšējā tirgus izveidē, COM(2010) 84 [17] Pēc tam, kad enerģētikas nozares pētījumā noskaidrojās, ka šajā nozarē pastāv daudzas konkurences problēmas, un tika pieņemti deviņi svarīgi pretmonopola lēmumi, Komisija turpina izvērtēt konkurences vidi Eiropas enerģijas tirgos. [18] Eiropas Komisija ir izveidojusi viedo enerģētikas tīklu uzdevumgrupu, lai spriestu par to ieviešanu Eiropas līmenī. http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/smartgrids/taskforce_en.htm. [19] Piemēram, Baltijas enerģijas tirgus, Vidusjūras reģiona loks. [20] Elektroenerģijas mērķa modelis ir izstrādāts Florences foruma kontekstā, tā sauktajā Ad-hoc padomdevēju grupā. Tiek gatavotas vadlīnijas un kodeksi šā mērķa modeļa īstenošanai. Mērķa modelis gāzei tiek gatavots Madrides foruma ietvarā. [21] SEC (2010) 1161, 2010. gada 6. oktobris. [22] Pārskatītajā ETS direktīvā (2009/29/EK) paredzēts, ka no jaunpienācēju rezerves ( NER ) ir pieejami 300 miljoni ETS kvotu, lai Savienības teritorijā atbalstītu komerciāla mēroga CCS un inovatīvus atjaunojamu energoresursu avotu demonstrējumu projektus. [23] Finansējums pieejams saskaņā ar pašreizējo finanšu shēmu. [24] Sk. 23. zemsvītras piezīmi. [25] Sk. 23. zemsvītras piezīmi. [26] Valstis, kuras neietilpst ESAO, līdz 2030. gadam varētu radīt visu prognozēto CO2 emisiju pieaugumu, bet, nodrošinot vispārēju piekļuvi moderniem energopakalpojumiem, CO2 emisijas pieaugtu tikai par 0,8 %. IEA Pasaules enerģētikas pārskats 2009. gadam un īpašs agrīns izvilkums no IEA Pasaules enerģētikas pārskata 2010. gadam Millenium Development Goals Summit sanāksmei. [27] Enerģētikas kopienas līgums veicina tirgus integrāciju, kā arī acquis transponēšanu un īstenošanu Rietumbalkānos, un paplašina ES iekšējo enerģijas tirgu, aptverot Eiropas dienvidaustrumus. Tas nav tikai sadarbības satvars, bet juridiski saistošs instruments, lai sagatavotos iestājai ES. Enerģētikas kopienas līgumam pievienojas arī citas puses: Moldova jau ir pievienojusies, bet Ukraina un Turcija ir uzsākušas pievienošanās procesu. [28] Eiropas Drošības stratēģija, kuru Eiropadome pieņēma 2003. gada decembrī.