LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 318/113

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Zaļā grāmata par ES publiskā iepirkuma politikas modernizāciju “Virzība uz efektīvāku Eiropas iepirkuma tirgu” ”

COM(2011) 15 galīgā redakcija

2011/C 318/19

Ziņotājs: van IERSEL kgs

Līdzziņotājs: CABRA DE LUNA kgs

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2011. gada 27. janvārī nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Zaļā grāmata par ES publiskā iepirkuma politikas modernizāciju “Virzība uz efektīvāku Eiropas iepirkuma tirgu””

COM(2011) 15 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Vienotā tirgus, ražošanas un patēriņa specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2011. gada 23. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 473. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 13. un 14. jūlijā (13. jūlija sēdē), ar 164 balsīm par, 1 balsi pret un 4 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

Direktīva Direktīva 2004/18/EK par publisko līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru Iestādes Līgumslēdzējas iestādes, uz kurām attiecas Direktīva, saskaņā ar definīciju Direktīvas 1. panta 9. punktā. Pakalpojumu sniedzēji Līgumslēdzēji, uz kuriem attiecas Direktīva 2004/17/EK. “Uzlabošana” (Gold Plating) Direktīvas transponējot valsts tiesību aktos, tajās noteiktās prasības tiek pastiprinātas (1).

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. EESK atzinīgi vērtē Komisijas zaļajā grāmatā aizsāktās debates, kuru mērķis ir modernizēt ES publiskā iepirkuma politiku, lai paaugstinātu tās efektivitāti un tādējādi uzlabotu vienotā tirgus darbību, to padarot inovatīvāku, “zaļāku” un sociāli atbildīgāku. Lai papildināto šo atzinumu pēc tam, kad Komisija būs novērtējusi Direktīvas 2004/18/EK līdzšinējo ietekmi, Komiteja ir paredzējusi izstrādāt vēl vienu atzinumu, ņemot vērā minēto novērtējumu.

1.2. Publiskā iepirkuma direktīvu (2) mērķis inter alia ir veicināt publiskā iepirkuma kvalitāti. Pēdējo reizi attiecīgas direktīvas vispārēji pārskatīja 2004. gadā. EESK stingri aicina ikvienu turpmāko pārskatīšanu sagatavot tikpat rūpīgi un precīzi, kā tas notika 2004. gadā.

1.3. Veicot pārskatīšanu, obligāti jāanalizē Direktīvas ietekme, tās īstenošana dalībvalstīs, kā arī Eiropas Kopienu Tiesas spriedumi kopš 2004. gada. Jāievēro arī tas, ka plašāka pieredze Direktīvas piemērošanā visā Eiropā gūta salīdzinoši nesen.

1.4. Visu iesaistīto interesēs ir jāmazina nevajadzīga birokrātija. Jāizvairās no sarežģītiem tiesību aktiem un dalībvalstīs plaši izplatītās “uzlabošanas”, kas ir Direktīvas nepareizas īstenošanas sekas. Stratēģija “Eiropa 2020” nozīmē, ka Komisijai jāpastiprina tās veiktā uzraudzība.

1.5. EESK uzsver, ka tādi principi kā atklātība un pārredzamības, kā arī efektivitāte, tiesiskā noteiktība, izmaksu lietderība un konkurence, mazo un vidējo uzņēmumu un brīvo profesiju pārstāvju piekļuve tirgum, proporcionalitāte, pārrobežu līgumu skaita palielināšana, diskriminācijas un korupcijas novēršana un vajadzība pēc profesionalitātes ir tikpat svarīgi kā agrāk.

1.6. EESK uzsver to, ka stratēģijas “Eiropa 2020” inovācijas, vides un sociālie aspekti ir svarīgi arī publiskā iepirkuma jomā un to ietekmē.

1.7. Lai palielinātu dalībvalstu apņēmību pareizi īstenot Direktīvu un iekļaut stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus publiskā iepirkuma līgumos, EESK aicina minētajam jautājumam pievērst īpašu uzmanību un to ik gadu apspriest Konkurences padomē.

1.8. Dalībvalstis pašlaik pastiprināti interesējas par publiskā iepirkuma nozīmi “viedā ekonomikā”. Dalībvalstu varas iestādes ar dažādu intensitāti formulē vides un sociālos kritērijus, kas jāņem vērā iepirkuma veicējam. Jāņem vērā arī īpašās prasības, kas saistītas ar nedefinējamu (3) pakalpojumu publisko iepirkumu. Padomē katru gadu būtu jāapspriež paraugprakse un pieredze.

1.9. Par vienu no lielākajiem zaļās grāmatas trūkumiem EESK uzskata to, ka nav apspriesta ne vajadzība pēc pietiekamas publisko iestāžu profesionalitātes, ne to vairīšanās no riska. Profesionalitātes palielināšana ir svarīgākais inovācijas veicināšanas faktors. Dalībvalstīs būtu jāizstrādā apmācību programmas iepirkuma veicējiem. Komiteja iesaka veikt salīdzinošo novērtēšanu un labas prakses apmaiņu.

1.10. Iepirkuma veicējam, definējot iepērkamo būvdarbu, produktu vai pakalpojumu raksturu, ir jāuzņemas pilna atbildība par ekonomiskajām, sociālajām un finansiālajām sekām. Tas var ietvert prasību pretendentam iesniegt pašsertifikācijas apliecību vai deklarāciju par atbilstību attiecīgajiem valsts tiesību aktiem, piemēram, saistībā ar sociālajiem aspektiem, pienākumu iesniegt oficiālas apliecības attiecinot tikai uz konkursa uzvarētāju.

1.11. EESK, ievērojot vajadzību veicināt ilgtspējīgu attīstību, atbalsta dzīves cikla izmaksu principa piemērošanu, kur tas ir atbilstoši, it īpaši liela apjoma projektos.

1.12. EESK uzskata, ka ir jāsaglabā atšķirība starp A un B kategorijas pakalpojumiem, ja tiek ievērots tiesiskās noteiktības princips un, iespējams, izvērsti B kategorijas pakalpojumu pārrobežu iepirkumi. EESK ierosina Komisijai regulāri pārskatīt B kategorijas pakalpojumu sarakstu, lai analizētu, vai dažus no B kategorijas pakalpojumiem nebūtu lietderīgāk pārvietot uz A kategorijas pakalpojumu sarakstu.

1.13. Jāpalielina mazo un vidējo uzņēmumu, tostarp sociālo uzņēmumu, iesaistīšanās. Ņemot vērā to, ka dalībnieku viedokļi atšķiras, EESK neatbalsta izmaiņas robežvērtībās. Uzlabojumi ir jāpanāk, pienācīgi īstenojot proporcionalitātes principu, pielāgojot publicēšanas metodes, pienācīgi izmantojot e-konkursu iespēju un, ja tas praktiski īstenojams, līgumus sadalot. EESK arī ierosina īstenot programmas, kuru mērķis ir palīdzēt mazajiem un vidējiem uzņēmumiem apgūt vajadzīgās zināšanas.

1.14. Viens no direktīvu mērķiem ir cīnīties pret favorītismu, krāpšanu un korupciju. Direktīvas modernizējot, ir jāizvairās jebkādā viedā mazināt to stingrību. Komiteja uzskata, ka visu publisko iepirkumu iepriekšēja izsludināšana ar e-iepirkuma procesa starpniecību varētu palīdzēt novērst ļaunprātīgu praksi.

1.15. Kopš 1971. gada minēto direktīvu galvenais mērķis ir Eiropā veicināt publiskā iepirkuma pārrobežu līgumu izmantošanu. Pārrobežu līgumu ir maz. EESK ierosina analizēt (labāko) praksi un piemērus dalībvalstīs un pēc tam veikt pasākumu tirgu atvēršanai (4).

1.16. EESK ierosina pārrobežu līgumu noteikumos jau sākotnēji paredzēt, kura jurisdikcija ir jāpiemēro.

2. Ievads

2.1. Komisija norādījusi, ka publiskie iepirkumi ir viena no 12 iniciatīvām, kas var kalpot kā līdzeklis, lai veidotu “zaļāku”, sociāli atbildīgāku un inovācijas sekmējošu iekšējo tirgu (5). Zaļajā grāmatā Komisija uzsver arī vajadzību palielināt efektivitāti un veikt vienkāršošanu, atvieglot mazo un vidējo uzņēmumu piekļuvi un veicināt pārrobežu līgumu slēgšanu.

2.2. Publiskais iepirkums Eiropas Savienībā pastāv jau sen. Tas ietver veidus un līdzekļus, ko izmanto līgumslēdzējas iestādes un pakalpojumu sniedzēji (6), lai nodrošinātu savas vajadzības ar būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu iepirkuma starpniecību. Viens no galvenajiem mērķiem vienmēr bijis un joprojām ir visā Eiropā radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Tomēr pārrobežu līgumu joprojām ir ļoti maz. Šajā atzinumā galvenā uzmanība pievērsta Direktīvai (7), kuras noteikumi, kā norādīts zaļajā grāmatā, ir jāuzlabo, lai panāktu pēc iespējas lielāku salīdzinošo ieguvumu.

2.3. Direktīva pamatā attiecas uz procedūru un ietver konkrētus juridiskus noteikumus un garantijas, kas nosaka konkursu izsludināšanas un līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas procesu. Atbilstoši Direktīvai piešķirot līgumslēgšanas tiesības, līguma saturu pilnībā nosaka līgumslēdzēja iestāde.

2.4. Pēc sākotnējām direktīvām — par valsts iepirkumu (1972) un par komunālajiem pakalpojumiem (1993) — 2004. gadā pieņemtajās to versijās noteikumi tika būtiski modernizēti, īpaši Iestāžu direktīvā (2004/18/EK); nelielas izmaiņas ieviesa arī mūsdienīgākajā Komunālo pakalpojumu direktīvā (Direktīvu 2004/17/EK). Pārskatītos noteikumus izstrādāja, ilgi un izvērsti apspriežoties ar ieinteresētajām personām. Īstenošana katrā dalībvalstī notiek atšķirīgi dažādu kultūras un juridisko tradīciju, kā arī “uzlabošanas” dēļ.

2.5. Lai izveidotu atvērtu, Eiropā vienotu un pārredzamu tirgu, kuru raksturo tiesiskā noteiktība un rentabilitāte, lietderīgi izmantoti līdzekļi, kvalitāte, labāka konkurence, mazo un vidējo uzņēmumu piekļuve tirgum, proporcionalitāte, inovācija un ilgtspēja — tagad to ietver stratēģija “Eiropa 2020” —, dzīves cikla izmaksu novērtēšana, izvairīšanās no diskriminācijas un krāpšanas nodrošina vienlīdzīgi konkurences apstākļi un pārrobežu iepirkumi.

3. Attīstība pēc 2004. gada

3.1. Kopš pirmoreiz ieviesa direktīvas iepirkuma jomā, tajā notikušas daudzas vispārējas izmaiņas, un šis process turpinās. Zaļajā grāmatā tiek apsvērts jautājums par to, vai vajadzētu ieviest, atļaut vai veicināt noteiktu praksi, kas ierasta uzņēmējdarbības vidē un pakalpojumu sniegšanā.

3.2. Galvenās metodes ir inovācija, sarunas un tirgus izpratne. Tās vienmēr izmantotas pakalpojumu sniegšanā un ar dažiem ierobežojumiem tās var piemērot Direktīvas ietvaros, tomēr to izmantošana nav plaši izplatīta. Ja minētās metodes netiek izmantotas un nav uzkrāta vajadzīgā pieredze, trūks īpašo zināšanu un tāpēc nav reālu iespēju, ka tās kļūst ierastas.

3.3. Lai pielāgotos mūsdienīgai praksei, Direktīvas noteikumos paredzētas citas metodes, piemēram, e-iepirkums un apgrieztās izsoles. E-iepirkumu pašlaik izmanto diezgan plaši, savukārt apgrieztās izsoles ir piemērotas tiksi tad, ja vienīgie kritēriji ir cena un piegāde. EESK uzsver, ka ir jāuzlabo elektroniskās vides pārrobežu savietojamība.

3.4. Ilgstošās diskusijās secināts, ka vispārējas nozīmes pakalpojumi nav iepirkums, bet gan pakalpojumi, ko sniedz līgumslēdzēja iestāde vai tās uzdevumā. EESK vēlreiz apstiprina, ka Iestādes var brīvi veikt visus savus uzdevumus vai jebkuru no tiem, vai arī uzticēt to izvēlētos pakalpojumus nodrošināt ārpakalpojumu sniedzējam. Būtu jāņem vērā arī dalībvalstīs izveidotās sistēmas, kas atbilst primārajos tiesību aktos nostiprinātajiem vienlīdzīgas attieksmes, diskriminācijas aizlieguma un pārredzamības principiem un nodrošina vispārējas tiesības sniegt pakalpojumus. Direktīva principā neattiecas uz vispārējas nozīmes pakalpojumiem (8), tomēr tās noteikumi ir spēkā, ja vispārējas nozīmes pakalpojumus uzdod nodrošināt ārpakalpojumu sniedzējam vai ja Iestāde vai cita struktūra, rīkojoties Iestādes vārdā, veic ar vispārējas nozīmes pakalpojumiem saistītu iepirkumu.

LESD 14. pantā un 26. protokolā par sabiedriskajiem pakalpojumiem atzīts sabiedrisko pakalpojumu īpašais raksturs un nozīme, kā arī valsts, reģionālo un vietējo iestāžu lielā rīcības brīvība nodrošinot, pasūtot un organizējot sabiedriskus pakalpojumus. Tas ietver iekšējo un valsts iestāžu savstarpējo sadarbību. Sevišķi svarīgi ir nodrošināt augsta līmeņa kvalitāti, drošību, pieņemamas cenas un vienlīdzīgu attieksmi un sekmēt vispārēju piekļuvi un patērētāju tiesības.

3.5. Direktīvā nav noteikumu par to, ko Iestādei vajadzētu vai nevajadzētu iepirkt vai uzdot ārpakalpojumu sniedzējiem; tā regulē vienīgi attiecīgā iepirkuma vai ārpakalpojumu izmantošanas procedūru. EESK uzskata, ka minēto rīcības brīvību nevajadzētu ierobežot.

3.6. Sarunas

3.6.1. EESK mudina Komisiju Direktīvā precizēt noteikumus par apstākļiem, kuros Iestāde var tieši piešķirt līgumslēgšanas tiesības struktūrai, kas tai ir pakļauta tādā pašā veidā, kādā Iestādei ir pakļautas tās iekšējās struktūrvienības. EESK aicina Direktīvu grozīt, lai paredzētu nosacījumus, kas ļauj atkāpties no Direktīvas prasībām.

3.6.2. Arvien vairāk palielinās inovatīvu priekšlikumu un uz rezultātiem vērstu specifikāciju nozīme, tāpēc ir būtiski, lai iepirkuma procedūras laikā notiktu diskusija starp iepirkuma veicējiem un pretendentiem. Tādēļ ir jāievieš vispārēja sarunu procedūra, kas līdzīga Komunālo pakalpojumu direktīvā noteiktajai procedūrai vai konkursa dialogam, bet bez ierobežojuma to piemērot “īpaši sarežģītos gadījumos”. Tas attiecas arī uz jau spēkā esošajiem noteikumus par nedefinējamu pakalpojumu publisko iepirkumu.

3.6.3. Jau ir norādīts, ka minētā veida procedūra nodrošinātu pretendentiem iespējas iesniegt priekšlikumus, no kuriem iepirkuma veicējs izraudzītos noderīgākos elementus (cherry-picking) un tādējādi precizētu savas prasības, lai sagatavotu un publicētu jaunu uzaicinājumu uz konkursu, kura norisē vairs netiks iekļautas “sarunas”. Minētā pieeja nav pareiza. Vienmēr ir jānodrošina iespēja aizsargāt pretendentu intelektuālo īpašumu neatkarīgi no tā, vai to aizsargā patents, tāpēc, ja vien pretendents nav tieši devis atļauju, viņa idejas nedrīkst pat daļēji darīt pieejamas citiem piegādātājiem.

3.6.4. Lai veiksmīgi īstenotu līgumslēgšanas sarunas, īpaši par sarežģītiem līgumiem, iepirkuma veicējam ir jābūt pietiekami augstu kvalificētam. Ieviešot vispārēju sarunu procedūru, ir jāīsteno pasākumi, ar kuriem nodrošina, ka iepirkuma veicējam ir pieejami speciālisti ar vajadzīgo kvalifikāciju un pieredzi.

3.7. Inovācija

3.7.1. Zaļajā grāmatā ir aplūkota inovācija publiskā iepirkuma līgumu jomā. Ir trīs līmeņi, kādos iepirkuma veicējs var īstenot inovāciju:

— gatavība ierasto prasību vietā pieņemt novatorisku risinājumu;

— iesaistīšanās risinājuma izstrādē;

— projekta izstrādes sponsorēšana.

3.7.2. Vienkāršākais un, iespējams, arī produktīvākais līmenis ir iepirkuma veicēja gatavība pieņemt novatorisku risinājumu. EESK iesaka sekmēt iepirkuma veicēju (kam ir jābūt pietiekam kompetentiem) atvērtību novatorisku risinājumu ierosinājumiem. Ja vien iepirkuma veicējs nav nepārprotami norādījis uz pretējo, viņam jābūt gatavam izvērtēt alternatīvas. Tomēr publisko iestāžu darbinieki bieži nav ieinteresēti izvērtēt novatoriskus risinājumus, turklāt nevis tāpēc, ka to kavē administratīvi vai juridiski šķēršļi, bet tāpēc, ka nevēlas riskēt.

3.7.3. Pastāv šķēršļi, kas neļauj pat ierosināt alternatīvus risinājumus. Novatorisku priekšlikumu izteikšanu veicina tas, ja iepirkuma veicēja prasības ir izteiktas uzdevuma, nevis vēlamā risinājuma formā. Tādējādi pretendents var izmantot savas attiecīgās zināšanas, lai ierosinātu labāko risinājumu, neatkarīgi no tā, vai tas ir tradicionāls, vai novatorisks.

3.7.4. Ja Iestāde iesaistās novatoriska risinājuma izstrādē, piemēram, apjomīgas datu bāzes sistēmas izveidē, būtiska nozīme ir tās iesaistei un atbalstam visos līmeņos. Ja tā nenotiek, neizdošanās risks ir liels.

3.7.5. Tiek ierosināts, lai pirmskomercializācijas posma iepirkuma koncepcijas ietvaros (9) Iestādes finansē jaunu risinājumu izstrādi un kļūst par to pirmajiem lietotājiem. Ar minēto pieeju ir saistīts ievērojams neizdošanās risks. Pieredze liecina, ka lielākā daļa Iestāžu to struktūras, organizācijas vai pieredzes dēļ nav piemērotas minētā veida pasākumiem, kurus vajadzētu īstenot tikai ļoti piesardzīgi.

3.7.6. Prioritāra ir ilgtspējīga ražošana un ilgtspējīgs patēriņš. Ir plaši atzīts, ka inovācijai ir milzīga nozīme ilgtspējīgas attīstības nodrošināšanā, it īpaši attiecībā uz iespējām Eiropas Savienībā veidot kvalitatīvas darba vietas un uzņēmumus, kā paredzēts stratēģijā “Eiropa 2020”. Ja to pienācīgi nodrošina, rodas ievērojamu ekonomiskais ieguvums. Daudzos iepirkumos ir jāņem vērā dzīves cikla izmaksas. Tās ietver kvalitāti, sākotnējo cenu, uzturēšanu, darbības izmaksas un izmaksas par likvidēšanu, ja tā nepieciešama. Uz kvalitātes prasībām balstīta pieeja sekmēs inovāciju, labu darba praksi un nosacījumus, kas ilgtermiņā nodrošinās lielāku efektivitāti un izmaksu ietaupījumus. Metodes minēto izmaksu aprēķināšanai ir izveidotas un tiek izmantotas. EESK iesaka īstenot pasākumus, lai mudinātu publiskā iepirkuma veicējus minētās metodes ieviest un izmantot.

4. Modernizācijas pamatojums

4.1. Juridiskie aspekti

4.1.1. Pienācīgai transponēšanai dalībvalstu tiesību aktos ir būtiska nozīme, tomēr ar to joprojām ir saistītas daudzas problēmas. Zaļajā grāmatā šim jautājumam būtu vajadzējis pievērst īpašu uzmanību. Ļoti maz dalībvalstu transponēšanu veic pienācīgi. Pareiza īstenošana ir izdevīga visām ieinteresētajām pusēm. “Uzlabošana”, kas palielina administratīvo slogu un birokrātiju, rada nevajadzīgus šķēršļus, īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem — mazo un vidējo uzņēmumu jēdzienam un norādei uz uzņēmumiem ir jāietver visu veidu dalībnieki, kā peļņas, tā bezpeļņas, ar vienlīdzīgiem konkurences nosacījumiem un atbilstoši tiesību aktiem —, turklāt rada Iestādei pieaugošas izmaksas. Direktīvas noteikumi ir skaidri un salīdzinoši vienkārši. Lai arī juridiskās sistēmas un pieejas atšķiras, nevajadzētu noteikt papildu prasības un papildu formalitātes. EESK uzskata, ka Komisijai, aktīvāk vajadzētu uzraudzīt īstenošanu, mudinot dalībvalstis nodrošināt vienkāršību un skaidrību tiesību aktos.

4.1.2. Tiesiskās aizsardzības līdzekļu direktīvas piemērošana pārrobežu līgumiem rada sistēmisku problēmu. Proti, nav skaidrs, vai pārrobežu līgumiem vajadzētu piemērot iepirkuma veicēja vai piegādātāja valsts jurisdikciju. EESK ierosina attiecīgu lēmumu jau sākotnēji iekļaut līgumā.

4.1.3. Dažkārt, īpaši saistībā ar ilgtermiņa līgumiem, rodas apstākļi, kuru dēļ līgumu noteikumi ir daļēji jāmaina. Lai arī no minētajām situācijām dažkārt nav iespējams izvairīties, tās palielina korupcijas risku. Direktīva ierobežo pamatlīgumos pieļaujamās izmaiņas (32. pants), bet tajā nav citu noteikumu, kas attiecas uz minēto problēmu. EESK uzskata: mazinot noteikumu stingrību, lai palielinātu vispārējo rīcības brīvību, rastos bīstami liels korupcijas un līgumiskās nenoteiktības risks. Tāpēc Direktīvas noteikumus attiecīgajā jomā nevajadzētu mainīt.

4.1.4. Saskaņā ar Direktīvu pakalpojumus iedala A un B kategorijas pakalpojumos. Attiecībā uz A kategorijas pakalpojumiem noteikumi ir jāievēro pilnībā, bet attiecībā uz B kategorijas noteikumiem pieļaujamas atkāpes. Zaļajā grāmatā uzdots jautājums par to, vai minētais dalījums kategorijās joprojām ir atbilstošs — ievērojot to, ka daudzus pakalpojumus arvien biežāk nodrošina ar pārrobežu līgumiem. EESK uzskata, ka tiesiskās noteiktības dēļ vajadzētu saglabāt atšķirību starp abām kategorijām, savukārt B kategorijas pakalpojumus, ko sniedz saskaņā ar pārrobežu līgumiem, varētu iekļaut A kategorijas pakalpojumu sarakstā. EESK ierosina Komisijai regulāri pārskatīt B kategorijas pakalpojumu sarakstu, lai analizētu, vai dažus pakalpojumus nebūtu lietderīgāk pārvietot uz A kategorijas pakalpojumu sarakstu.

4.2. Prakse

4.2.1. Būtisks šķērslis, kas kavē virzību uz efektīvu publisko iepirkumu, ir publisko pārvaldes iestāžu pietiekamas profesionalitātes un speciālo zināšanu trūkums. Viena no zaļās grāmatas nepilnībām ir tā, ka minētajam jautājumam, kas ir tik svarīgs saistībā ar ikvienu publisko iepirkumu, nav pievērsta uzmanība. Stāvokļa uzlabošana netiek pietiekami stimulēta. EESK ierosina īstenot kampaņas darbinieku apmācībai (10), jo īpaši vietējā un reģionālā līmeņa iestāžu darbiniekus izglītojot par to, kā īstenot sarunas un sagatavot efektīvus līgumus.

4.2.2. Arī publiskā iepirkuma kultūrai ir jāmainās. Iepirkums nav tikai administratīva procedūra; iepirkumā līgumam piemērotākajā veidā ir jāiesaista visi pārvaldības līmeņi un struktūrvienības, līdzīgi kā tas notiek daudzos uzņēmumos. Veiksmīgu iepirkumu var nodrošināt vienīgi tad, ja visos Iestādes līmeņos īsteno mūsdienīgu iepirkuma praksi, īpaši riska pārvaldības jomā. Pozitīvs piemērs minētajā jomā ir pakalpojumu sniedzēju prakse.

4.2.3. Nodrošinot iekšējo attīstību un pieņemot darbā atbilstošus speciālistus, jāveicina publiskā sektora veikto iepirkumu profesionalizācija, tādējādi palielinot iepirkumu nozīmi un uzlabojot to tēlu. Vairākos gadījumos to izdevies nodrošināt ar divu veidu papildpasākumiem: pieņemot darbā pieredzējušus iepirkuma speciālistus no citām nozarēm un izveidojot iepirkuma aģentūras, kas Iestādei sniedz konkursa procedūrai vajadzīgās speciālās zināšanas. Iepirkuma kvalitāte dalībvalstīs atšķiras. EESK aicina veikt salīdzinošo novērtēšanu un paraugprakses apmaiņu.

4.2.4. Pirms konkursa izsludināšanas un konkursa dokumentu sagatavošanas Iestādes vecākajiem iepirkumu speciālistiem vai projektu vadītājiem ir jāievāc informācija par pašreizējo tirgus piedāvājumu. Minētā izpēte parasti ietver iepazīšanos ar tehnikas jomas žurnāliem, tirdzniecības izstāžu apmeklēšanu un pārrunas ar attiecīgās jomas piegādātājiem.

4.2.5. Vajadzīga arī mazo un vidējo uzņēmumu profesionalizācija. Kvalifikāciju un zināšanas var uzlabot ar īpašiem apmācību kursiem un ar iepirkumu jomā pieredzējušu personu palīdzību.

4.2.6. Viens no veidiem, kā izpaužas izvairīšanās no riska, ir “zemākās cenas” kritērija pārmērīga izmantošana, izvēloties konkursa uzvarētājus. Lai arī dažos iepirkumos vienīgais reālais kritērijs ir cena — un, iespējams, piegāde — visbiežāk izmanto arī citus lietderīgus kritērijus, kas ļauj panākt labāku rezultātu. Zemākās cenas kritērijs kavē inovāciju un kvalitātes un lietderības uzlabošanu atbilstoši stratēģijas “Eiropa 2020” prasībām un ne vienmēr palīdz palielināt izmaksu lietderību.

4.2.6.1. Tāpēc zemākās cenas kritēriju vajadzētu piemērot nevies vienmēr, bet tikai izņēmuma kārtā. “Saimnieciski visizdevīgākā piedāvājuma” kritēriju izmantojot arī, lai novērtētu visizdevīgāko piedāvājumu no ilgtspējas viedokļa, iestādes var panākt vislielāko iespējamo ilgtspējīgo vides un sociālo, kā arī saimniecisko lietderību. EESK mudina iestādes vienmēr, kad tas ir iespējams un atbilstoši, izmantot novērtējumu, pamatojoties uz dzīves ciklu.

4.2.7. Ņemot vērā to, ka ir ļoti daudz vidēju un, jo īpaši, mazu pašvaldību, tām ir jāierosina vai pat jāuzliek par pienākumu sadarboties, īstenojot liela apjoma projektus — profesionalitātes, efektivitātes un finansiālu apsvērumu dēļ. EESK aicina minētajam aspektam pievērst īpašu uzmanību un ierosina jebkurā gadījumā īstenot paraugprakses apmaiņu un precizēt publiskā iepirkuma noteikumus saistībā ar minēto aspektu.

4.2.8. Statistikas datu analīze liecina, ka īpaši maz mazo un vidējo uzņēmumu ir to uzņēmumu vidū, kas ieguvuši tiesības slēgt publiskā iepirkuma līgumus, kuru apjoms pārsniedz Eiropas Savienībā noteiktās robežvērtības. EESK atbalsta vienlīdzīgu konkurences apstākļu veidošanu publiskā iepirkuma jomā, lai mazie un vidējie uzņēmumi varētu iegūt tiesības slēgt pienācīgi daudz publiskā iepirkuma līgumu. Tomēr EESK neatbalsta pozitīvas diskriminācijas pasākumus, kas sniegtu priekšrocības mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, arī tāpēc, ka tas radītu mākslīgus apstākļus un varētu stimulēt korupciju. Neraugoties uz minēto, Iestādes ir jāmudina sadalīt līgumus daļās, ja tas ir praktiski īstenojams, lai tādējādi sniegtu konkrētākas iespējas mazajiem un vidējiem uzņēmumiem un uzlabotu piekļuvi.

4.2.9. Viedokļi par robežvērtībām dalās. Robežvērtības noteica pēc plašām diskusijām un rūpīgiem apsvērumiem, tās ir saskaņotas ar Publiskā iepirkuma nolīgumā noteiktajām robežvērtībām un tās regulāri pielāgo inflācijai un valūtas kursa izmaiņām. Pausti aicinājumi gan paaugstināt, gan pazemināt robežvērtības. Neviens no šiem argumentiem nav bijis pārliecinošs, tāpēc EESK ierosina saglabāt pašlaik spēkā esošās vērtības. Ja nav sasniegta robežvērtība, spēkā ir dalībvalstu procedūras, uz kurām attiecas Līgumu prasības. Būtu vēlams attiecīgās procedūras pēc iespējas vairāk saskaņot ar Direktīvā noteiktajām procedūrām, lai izvairītos no šaubām un neskaidrības un lai iepirkuma veicējiem būtu jāpiemēro tikai viena veida procedūras.

4.2.10. Lai rosinātu pārredzamību un mazinātu ļaunprātīgu praksi, EESK ierosina par visiem publiskā iepirkuma līgumiem sniegt publiskus paziņojumus vēl pirms konkursa izsludināšanas. Paziņojumus par līgumiem, kuru vērtība ir zemāka par robežvērtībām, un B kategorijas pakalpojumiem vajadzētu vienkāršā formā ievietot Eiropas ekonomikas zonas mēroga e-konkursu tīmekļa vietnē (11).

4.2.11. Arī virzība uz augstāku profesionalitāti var palīdzēt vienkāršot dalībvalstu procedūras, kas pašlaik rada neproporcionāli lielas izmaksas. Konkrētās situācijas ir ļoti atšķirīgas; vajadzētu izvairīties no neskaidrības un strīdiem par interpretāciju. Dalībvalstīm vajadzētu kā paraugu izmantot vienkāršākās citu dalībvalstu pieejas.

4.2.12. Vēl vairāk šķēršļu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem rada Iestāžu prasība nodrošināt finanšu garantijas, apdrošināšanu un saistību izpildes garantijas. Turklāt pašlaik finanšu resursi ir grūtāk pieejami, un nebūtu lietderīgi mazo un vidējo uzņēmumu ierobežotos līdzekļus izmantot minētajām garantijām. Iestādēm ir jāatgādina, ka to pienākums drīzāk ir izvairīties no neproporcionālām kvalifikācijas un finanšu prasībām, nevis allaž nodrošināt garantijas.

4.2.13. Minētajā jomā tiek īstenoti pasākumi, lai uzlabotu stāvokli dalībvalstīs. EESK mudina veidot paraugprakses piemēru sarakstu un atbilstoši dažās dalībvalstīs jau īstenotajai praksei regulāri rīkot paneļdiskusijas, kurās piedalās iestādes, kas veic iepirkumus, un pieredzējuši ES līmeņa eksperti.

4.2.14. Iestādes varētu veidot elektroniskos portālus, lai sniegtu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem šādu palīdzību:

— ļautu plašāk piekļūt informācijai par iespējām slēgt publiskā iepirkuma līgumus, kuru apjoms nesasniedz ES līmenī noteiktās robežvērtības;

— sniegtu iespēju ziņot par ieinteresētību veidot partnerības ar citiem ieinteresētiem mazajiem un vidējiem uzņēmumiem;

— galvenajā e-iepirkuma tīmekļa vietnē izveidotu aizsargātu sadaļu, kurā mazie un vidējie uzņēmumi varētu augšupielādēt un rediģēt/atjaunināt administratīvu informāciju, kuru izmanto līgumslēdzējas iestādes.

5. Iepirkumu saistība ar citām jomām

5.1. Papildus mērķim palielināt valsts izdevumu efektivitāti (12) zaļajā grāmatā aicināts paust viedokli par publiskā iepirkuma jomas mijiedarbības pastiprināšanu ar citām jomām, it īpaši inovāciju, vides aizsardzību un sociālo jomu.

5.2. Kopš 2004. gada līdztekus konkurētspējas pastiprināšanai prioritātes ir arī ilgtspējīga attīstība un integrējoša izaugsme, un to vēlreiz apstiprina stratēģija “Eiropa 2020”. Minētie aspekti būtu jāņem vērā arī publiskā iepirkuma līgumos.

5.3. EESK piekrīt, ka valstu un reģionu pārvaldes iestādes ir jāmudina ņemt vērā ar sabiedrību saistītus aspektus, un tas nozīmē, ka gatavojot līgumus, ir jāparedz iespēja brīvi iekļaut attiecīgos elementus.

5.4. SDO 1949. gadā pieņemtā Konvencija Nr. C94 par darba nosacījumiem publiskā iepirkuma līgumos šobrīd ir saistoša 10 ES dalībvalstīs, lai gan citās dalībvalstīs, ieskaitot Īriju, publisko iestāžu noslēgtajos līgumos konvenciju piemēro brīvprātīgi. EESK pieņem zināšanai konvencijā iekļautos principus un ierosina aicināt dalībvalstis ratificēt konvenciju un pieņemt tās principus.

5.5. EESK uzsver, ka direktīvā ir iekļauti procedūras noteikumi, kas regulē publiskā iepirkuma līgumslēdzēju pušu attiecības. Komisija iepriekš ir nākusi klajā ar dokumentiem, kuros izklāstīti pēc plašas apspriešanās izstrādātie secinājumi par to, kā iepirkuma veicējas iestādes, gatavojot līgumus (13) vai arī izmantojot iepirkumu pirmskomercializācijas posmā, var iekļaut novatoriskus produktus/pakalpojumus/procesus un ņemt vērā vides aizsardzības un sociālos mērķus.

5.6. Ievērības cienīgi dokumenti inovācijas un publiskā iepirkuma jomā ir novatoriskais Aho ziņojums un “Pirmtirgus iniciatīva Eiropai” (14). Inovācija var skart ļoti dažādas jomas — augstās tehnoloģijas, oglekļa emisijas mazināšanu, enerģijas patēriņa mazināšanu, jaunas un alternatīvas metodes veselības un sociālo pakalpojumu nozarēs, būvniecību, transportu, infrastruktūru u. c. jomas. EESK uzsver, ka pieprasījums var būt izšķirīgs inovācijas virzītājspēks (15), un šim faktam daudzus gadus nav pievērsta uzmanība, vai arī pieprasījuma nozīme nav pietiekami novērtēta. Pieprasījums var netieši veicināt universitāšu un pētniecības un izstrādes centru iesaistīšanos, kā arī tālākas inovācijas, piemēram, MVU un sociālajā ekonomikā.

5.7. Atbildot uz zaļajā grāmatā uzdotajiem jautājumiem, EESK uzsver, ka publiskā iepirkuma jomā galvenā atbildība ir dalībvalstu, reģionālā, vietējā un Eiropas līmeņa pārvaldes iestādēm, kurām ir jāizvērtē, kā ikvienā konkrētajā gadījumā, ievērojot direktīvu noteikumus, varētu visefektīvāk līdzsvarot dažādās sabiedrības prasības — inovāciju, vides aizsardzību, sociālos aspektus (16) (tostarp saistībā ar invaliditāti) — un efektivitāti, ražošanas periodus, izmaksas, piegādātāju skaitu, līgumu iespējamos rezultātus u.c.

5.8. Iestādes var brīvi noteikt konkrētas prasības, tostarp vides un sociālās prasības. Daudzos gadījumos tās šādi rīkojas, jo tas noteikts ES un/vai dalībvalsts tiesību aktos, piemēram, attiecībā uz vispārējiem vai ar konkrēto nozari saistītiem vides standartiem. Citos gadījumos minētās prasības ir saistītas ar konkrētu projektu, piemēram, apjomīgu infrastruktūras izbūves darbu, īstenošanu.

5.9. Tehniskās specifikācijas ir jāizvērš, tajās iekļaujot ražošanas/procesa raksturojumu. Tas vienkāršotu un padarītu pārskatāmākas līgumslēdzēju iestāžu iespējas izdarīt svarīgu izvēli, kas sekmē ilgtspējīgu mērķu sasniegšanu, tostarp tādās jomās kā vides ilgtspēja, koplīgumu piemērošana, darba standarti, darba apstākļi un vienāds atalgojums par vienādu darbu. “Zaļās elektrības” lieta ir spilgts tiesu prakses piemērs, kas apliecina, kā un kādēļ ražošanas raksturojums būtu jāiekļauj tehniskajā specifikācijā, nevis tikai izpildes nosacījumos. (17)

5.10. EESK ierosina Komisijai, ja tas vajadzīgs, izstrādāt konsolidētu dokumentu, kurā iekļauta Direktīva un atbilstošā Eiropas Kopienu Tiesas prakse. Minētais dokuments palielinātu pieejamību un veicinātu tiesisko noteiktību, jo tas būtu vienots atsauces avots.

5.11. Vienlaikus ar vispārējo diskusiju par vajadzību pēc viedas Eiropas ekonomikas, dalībvalstīs notiek intensīvas diskusijas par publiskā iepirkuma nozīmi minētajā procesā (18). Dalībvalstis ar dažādu intensitāti formulē vides un mazāk intensīvi — arī sociālos kritērijus, kas ir jāņem vērā iepirkuma veicējiem. Darba līgumi un valsts tiesību akti dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Ikviena dalībvalsts ir atbildīga par savu attiecīgo tiesību aktu ievērošanas nodrošināšanu.

5.12. EESK ierosina minēto procesu reizi gadā apspriest (Konkurētspējas) Padomē. Jāpievērš uzmanība paraugpraksei un veiksmīgai pieredzei. Prakses savstarpēja tuvināšana radīs arī labvēlīgākus apstākļus pārrobežu līgumu slēgšanai.

5.13. Attiecībā uz visām sociālajām vai vides prasībām, ko izvirza kā kritērijus līgumslēgšanas tiesību piešķiršanai, ir jānodrošina iespēja tos novērtēt un salīdzināt ar citiem kritērijiem.

5.14. Vajadzētu izvirzīt nosacījumu, ka struktūrām, kurām ir pilnvaras piešķirt līgumslēgšanas tiesības iepirkuma jomā, ir jānodrošina, lai pretendenti ne vien atbilstu Direktīvas 44. –51. pantā (19) izvirzītajiem kritērijiem, bet arī ievērotu sociālos noteikumus (īpaši attiecībā uz cilvēku ar invaliditāti integrāciju (20)), jo, ja publiskās pārvaldes iestāde slēgtu līgumus ar struktūrām, kas nepilda tiesību aktu prasības, tā pārkāptu Eiropas Savienības un dalībvalstu regulējumu.

5.15. Dalībvalstīm vajadzētu prasīt pretendentiem iesniegt pašsertifikācijas apliecību vai atbilstības deklarāciju, kas apliecina, ka ievēroti tiesību akti, kuri attiecīgajā valstī regulē cilvēku ar invaliditāti integrāciju darba tirgū, piemēram, dažās dalībvalstīs spēkā esošā prasība pieņemt darbā noteiktu cilvēku ar invaliditāti skaitu vai kvotu.

5.16. Viens no sociāliem pasākumiem, kur tas atbilstoši, ir noteikt tādas tehniskās specifikācijas, ar kurām tiek ņemti vērā piekļuves kritēriji cilvēkiem ar invaliditāti un projekts visu lietotāju ērtībām.

5.17. Vēl viens aspekts, kas jāievēro, lai nodrošinātu vienlīdzīgas iespējas visu cilvēku interesēs un sociālās integrācijas jomā, ir līgumu rezervēšana aizsargātām darbnīcām, kurās strādā cilvēki ar invaliditāti. Minētā iespēja ir tieši paredzēta Direktīvas 2004/18/EK 28. apsvērumā un 19. pantā. EESK uzskata, ka Komisijai vajadzētu nepārprotami aicināt dalībvalstis, kurās ir spēkā noteikumi par attiecīgo līgumu īpatsvaru vai skaitu, arī nodrošināt minēto noteikumu izpildi, piemēram, gadījumos, ja dalībvalstī ir ievērojami daudz darbspējīgu cilvēku ar invaliditāti, kuri tomēr nav aktīvi nodarbināti.

5.18. Jārisina arī jautājums par publiskā iepirkuma noteikumu sarežģītību attiecībā uz vispārējas nozīmes sociālajiem pakalpojumiem. Zaļajā grāmatā (4.4. punktā) uzdots jautājums, vai attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem vajadzētu paaugstināt robežvērtības, lai vairāk ņemtu vērā sociālo pakalpojumu īpatnības. Komiteja gatavojas rūpīgi uzraudzīt šajā jomā notiekošo darbu, īpaši saistībā ar Komisijas attiecīgo paziņojumu ((COM) 2011 206 galīgā redakcija), jo apzinoties, ka selektīvas robežvērtību izmaiņas nav vēlamas.

5.19. Saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020” Komisijai ir jābūt pilnvarotai rūpīgi uzraudzīt attiecīgo modernizācijas procesu dalībvalstīs. Minēto pasākumu būtu vieglāk īstenot, ja visus paziņojumus par līgumslēgšanas tiesību piešķiršanu neatkarīgi no līgumu vērtības publicētu tīmekļa vietnē, norādot arī veidu uzņēmumam, kas saņēmis tiesības slēgt līgumu (mikrouzņēmums / mazais vai vidējais uzņēmums / liels uzņēmums), un attiecīgā līguma vērtību.

6. Nevēlama prakse

6.1. Viens no Direktīvas mērķiem ir cīnīties pret favorītismu, krāpšanu un korupciju. Minētā prakse ir raksturīga ne tikai publiskā iepirkuma jomai, tomēr komerciālās disciplīnas trūkums, kā norādīts zaļajā grāmatā, to vēl īpaši veicina, jo valsts ne vienmēr spēj kontrolēt minēto praksi, kuru īsteno tās aģentūras. Direktīva neaizstāj tiesību aktus korupcijas apkarošanas un konkurences jomā, tomēr tās stingrie noteikumi par procedūru sniedz papildu aizsardzību.

6.2. EESK uzskata, ka ir jāpastiprina noteikumi par apakšlīgumiem. Daudzie apakšlīgumu līmeņi apgrūtina koplīgumu izpildi, darba apstākļu un veselības un drošības procedūru ievērošanu. Publiskajām iestādēm būtu jāpaplašina iespējas ietekmēt līgumu, lai tas atbilstu kvalitātes, sociālajiem un vides mērķiem. Informācija par galvenajiem apakšuzņēmējiem ir jāpaziņo pirms līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas, un publiskajai iestādei skaidri jānosaka atbildība un saistības, lai tā līguma izpildi varētu efektīvi uzraudzīt. Jāievieš mehānismi, lai publiskās iestādes varētu noraidīt apakšuzņēmējus, ja radušās bažas.

6.3. Līgumu parasti noslēdz ar galveno uzņēmēju, kuram ir darba veikšanai nepieciešamās prasmes un pieredze un kurš var nodrošināt vajadzīgo aprīkojumu un pakalpojumus. Galvenais līgumslēdzējs līgumslēdzējai iestādei atbild par visa līguma izpildi. Šī atbildība ietver arī materiālu iegādes un visu līgumam piesaistīto apkašuzņēmēju pārvaldību. Procedūrām attiecībā uz soda sankciju piemērošanu pretendentiem un viņu izslēgšanu saskaņā ar noteikumu par neparasti zemu piedāvājumu ir jābūt vienkāršākām, it īpaši saistībā ar spēkā esošo darba aizsardzības un darba apstākļu prasību ievērošanu. Pašreiz ir spēkā obligāta un sarežģīta rakstiska pieprasījumu procedūra, kas jāveic pirms piedāvājuma noraidīšanas. Jāpārskata arī noteikumi par informāciju par būvniecības metodi, ražošanas procesu vai pakalpojumu sniegšanu. Būtu jāparedz obligāta prasība pretendentiem sniegt informāciju līgumslēdzējai iestādei, nevis iestādei pašai jāpieprasa šāda informācija. Direktīvas jāgroza, lai iekļautu minētās izmaiņas, tādējādi veicinot mērķu sasniegšanu pienācīga darba, vienlīdzīgas attieksmes pret darba ņēmējiem jomā, kā arī plašāku ilgtspējības mērķu sasniegšanu.

6.4. Pierādījumi liecina, ka visbiežāk sastopamā nevēlamā prakse ir favorītisms, kad līgumslēdzēja iestāde slēdz līgumus ar piegādātāju, bieži pat publiski nepaziņojot par attiecīgo nodomu. Minētā veida slēpto darbību ir grūti atklāt, jo tās kļūst redzama vienīgi tad, kad tās jau ir paveikta. EESK uzskata, ka ļaunprātīgo praksi varētu palīdzēt novērst, iepriekš publiski paziņojot par visiem publiskā iepirkuma līgumiem ar e-iepirkuma procesa starpniecību, un tas vienlaikus arī neradītu nepamatotu slogu publiskajām varas iestādēm.

6.5. EESK norāda, ka ir jādara vairāk, lai atbalstītu līguma noteikumu, tostarp līguma izpildes klauzulu, ievērošanas kontroli pēc līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas. Iestādes šobrīd aizvien vairāk izjūt finanšu krīzes izraisīto finanšu un resursu trūkumu, un vienlaikus ar ierobežojumiem saskaras arī aģentūras, kas uzrauga veselības, drošības un darba standartus un vides aizsardzību. Tā kā piedāvājumu konkursa atcelšana un atkārtota izsludināšana var būt ļoti dārga, iestādes, saskaroties ar prasībām neatbilstošu vai saistības neizpildījušu piegādātāju, var likties bezspēcīgas. Atbilstības nodrošināšanas izmaksas būtu jāiekļauj iepirkumu budžetā, un būtu jāapsver arī dažādas citas soda sankcijas par līguma noteikumu neievērošanu.

6.6. Uzņēmumos jāveic efektīvi korupcijas novēršanas pasākumi. Lai to veicinātu, jāatbalsta uzņēmumu centieni pēc pārkāpuma atklāšanas veikt iekšējus pasākumus stāvokļa uzlabošanai. Priekšzīmīgiem uzņēmumiem, kas ievēros labas prakses principus, pēc šādu pasākumu veiksmīgas īstenošanas jāatļauj atgriezties tirgū. Lai novērstu dalībvalstu šobrīd atšķirīgo praksi direktīvās jāiekļauj stingri noteikumi, kas attiektos uz šādiem gadījumiem.

7. Ārējā dimensija

7.1. ES publiskā iepirkuma ārējā dimensijā nevar ignorēt ES saistības sekmēt pienācīgas kvalitātes nodarbinātību, vienlīdzību, pamattiesību, brīvību un darba standartu ievērošanu, vides aizsardzību un energoefektivitāti trešās valstīs. Šie nav principi, par kuriem varam aizmirst, paplašinot darbību ārpus robežām. Pārskatot publiskā iepirkuma noteikumus, minētie principi jānostiprina gan attiecībā uz iekšējo, gan ārējo publisko iepirkumu. ES līmenī ir jādara vairāk, lai uzlabotu sociālos un vides standartus piegādes ķēdēs, vienlaikus iekļaujot šos jautājumus arī tirdzniecības politikā. Eiropas Komisijai kopā ar procesā iesaistītajām pusēm, piemēram, arodbiedrībām un NVO jāizstrādā praktiski īstenojamas stratēģijas un struktūras.

7.2. Publiskā iepirkuma nolīgums ir sistēma un platforma, kuras mērķis ir visā pasaulē izveidot vienlīdzīgus konkurences apstākļus publiskā iepirkuma jomā. Vajadzētu mudināt tam pievienoties pēc iespējas vairāk valstu.

7.3. Atvērts starptautiskais publiskā iepirkuma tirgus ir izdevīgs pretendentiem no Eiropas, jo daudzi Eiropas uzņēmumi, tostarp mazie un vidējie, pasaulē ir vadošajās pozīcijās būvniecības, publisko būvdarbu, alternatīvās enerģijas un vides aizsardzības jomā (21). EESK aicina Eiropas Savienību tiekties uz piekļuves uzlabošanu trešo valstu publiskā iepirkuma tirgum. Minētajā jomā jānodrošina arī savstarpīgums (22).

7.4. EESK uzskata, ka trešo valstu (valsts) uzņēmumu interesēs ir ievērot tos pašus publiskā iepirkuma noteikumus kā Eiropas uzņēmumiem, jo īpaši attiecībā uz aizliegumu par tiešu vai netiešu valsts atbalstu, cenu aprēķināšanu un piesardzības principu attiecībā uz izmaksām un risku, kas attiecas uz publiskā iepirkuma līgumiem Eiropas Savienībā. Nodrošināt atbilstību noteikumiem nav viegli. Šis jautājums ir pienācīgi jāatrisina, pārskatot 2004. gada direktīvu (23).

Briselē, 2011. gada 13. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) Sk. EESK atzinumus OV C 93/25, 27.04.2007, 25. lpp., un OV C 24, 31.01.2006, 52. lpp.

(2) Sk. minētās jomas pamata Direktīvu 2004/18/EK un Komunālo pakalpojumu direktīvu 2004/17/EK. Šajā atzinumā galvenā uzmanība veltīta pamata direktīvai, turpmāk — Direktīva.

(3) Neatkarīga profesionāla darbība, kuru iepriekš nav iespējams raksturot ar skaidru un izsmeļošu definīciju.

(4) Sk. Direktīvas 2. apsvērumu: “… lai (…) garantētu valsts iepirkuma atklātību konkurencei.”.

(5) Komisijas paziņojums “Akts par vienoto tirgu, divpadsmit mehānismi, kā veicināt izaugsmi un vairot uzticēšanos”, COM(2011) 206 galīgā redakcija, 2.12. punkts “Publiskie iepirkumi”.

(6) Struktūras, kas darbojas ūdenssaimniecības, enerģētikas, transporta un pasta nozarēs.

(7) 2004/18/EK (direktīva par publisko iepirkumu).

(8) Sk. LESD 14. un 106. pantu un LESD 26. protokolu.

(9) “Publiskais iepirkums pirmskomercializācijas posmā. Inovācijas veicināšana ilgtspējīgu kvalitatīvu sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanai Eiropā”, COM(2007) 799.

(10) Piemērs minētajam ir Nīderlandes fonds “PIANNO”. Arī Nīderlandes ražotāju konfederācija un Nīderlandes pašvaldību apvienība plāno kopīgi rīkot plašu apmācības kampaņu civildienesta ierēdņiem, kas ir atbildīgi par publisko iepirkumu valstī.

(11) Par e-iepirkumu sk. OV C 248, 25.08.2011, 149. lpp.

(12) Zaļās grāmatas 4. lpp., 3. rindkopa.

(13) Sk. zaļās grāmatas 34. lpp. Sk. arī ceļvedi “Build for All”, 2006. gada novembris, par piekļuves kritēriju iekļaušanu publiskā iepirkuma procedūrās.

(14) Sk. Aho vadītās ekspertu grupas 2006. gada ziņojumu “Novatoriskas Eiropas veidošana” un Eiropas Komisijas pirmtirgus iniciatīvu Eiropai, 2010. gada oktobris.

(15) Sk. arī “Public procurement and innovation – Resurrecting the demand side” Jakob Edler, Luke Georghiu, www.sciencedirect.com, Research Policy (2007) 949.–963. lpp.

(16) Sk. rokasgrāmatu “Buying social – A Guide to Taking Account of Social Considerations in Public Procurement”, SEC(2010) 1258, ko Eiropas Komisija izstrādāja 2010. gada oktobrī.

(17) Sk. lietu C-448/01 EVN AG pret Austriju (2003) ECRI – 14527 (EVN – Wienstrom).

(18) Sk. visaptverošo pārskatu apkopojumā “Corporate Social Responsibility, National Public Policies in the European Union”, 2010. gada novembris.

(19) 44. pants — atbilstības pārbaude; 45.–51. pants — kvalitatīvās atlases kritēriji.

(20) “Eiropas stratēģija invaliditātes jomā (2010–2020)”, COM(2010) 636 galīgā redakcija.

(21) Sk. EESK atzinumus par tematiem “Starptautiskais publiskais iepirkums” (OV C 224, 30.08.2008, 32. lpp.) un “Trešo valstu valsts uzņēmumi ES publiskā iepirkuma tirgos”OV C 218, 23.7.2011, 31. lpp.

(22) Par sociālajiem aspektiem sk. nesen pieņemto atzinumu par integrētu rūpniecības politiku globalizācijas laikmetam, 6.29. un 6.30. punkts par Starptautiskās Darba organizācijas standartiem un uzņēmumu sociālo atbildību OV C 218, 23.7.2011, 38. lpp.

(23) Sk. atzinumu OV C 218, 23.7.2011, 31. lpp, kurā tieši skatīts konkrētais jautājums.