LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 228/14

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Faktori, kas kavē mobilitāti iekšējā darba tirgū” (izpētes atzinums)

2009/C 228/03

ES prezidentvalsts Čehija 2008. gada 27. jūnijā lūdza EESK sagatavot izpētes atzinumu par tematu

“Faktori, kas kavē mobilitāti iekšējā darba tirgū”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2009. gada 10. martā. Ziņotāja — DRBALOVÁ kdze.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 452. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 24. un 25. martā (25. marta sēdē), ar 152 balsīm par, 1 bals pret un 5 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Mobilitātei Eiropā arī turpmāk jābūt ES politiskajai prioritātei, jo sevišķi laikā, kad kontinentam jārisina uzdevumi saistībā ar globalizāciju un tehnoloģiju attīstību, vienlaikus ņemt vērā negatīvo demogrāfisko attīstību, kā arī finanšu un ekonomikas krīzes sekas. Pieejā, kas pieņemta, lai pastiprinātu mobilitāti, jāievēro dažādām dalībvalstīm raksturīgie apstākļi, bet tā efektīvi jākoordinē Eiropas līmenī, tai jāsniedz valsts atbalsts un tai jābūt pārredzamai. Ar pieņemtajiem noteikumiem jāveicina taisnīgas un līdzsvarotas mobilitātes koncepcijas veidošana, kā arī jāsekmē jaunu mobilitātes veidu attīstība.

1.2. EESK pilnībā atbalsta Eiropas Komisijas darba mobilitātes rīcības plānu (2007–2010) un uzskata, ka tas ir instruments, kas ļauj novērst pastāvošos šķēršļus un sasniegt Eiropas izaugsmes un nodarbinātības stratēģijā noteiktos mērķus.

1.3. Komiteja arī atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas ieceri 2009. gadā publicēt Zaļo grāmatu par jauniešu mobilitāti un ar lielu interesi gaida publisko debašu rezultātus un secinājumus.

1.4. EESK aicina pilnībā izmantot Eiropas Nodarbinātības dienestu tīkla (EURES) iespējas un pieņemt citus pasākumus, kas vērsti uz sniegto pakalpojumu un informācijas kvalitātes, apjoma un pieejamības palielināšanu, kā arī uz Eiropas iedzīvotāju, bet jo īpaši uzņēmumu izpratnes padziļināšanu. Vienlaikus EK iesaka analizēt iemeslus, kas izskaidro, kāpēc dažu kategoriju darba ņēmēji, sevišķi mazkvalificēti vai nekvalificēti darba ņēmēji, veido tikai nelielu daļu no kopējā portāla lietotāju skaita.

1.5. EESK aicina dalībvalstis visos attiecīgajos politiskajos lēmumos iekļaut mobilitātes dimensiju un atbilstīgi integrētajām pamatnostādnēm izaugsmei un nodarbinātībai (1) tajos ietvert mērķus, kas noteikti valstu stratēģijās un valstu reformu programmās. Dalībvalstīm būtu jāstrādā, lai īstenotu aktīvas darba tirgus politikas programmas mobilitātes veicināšanai.

1.6. Kopumā EESK atbalsta darbu, kas vērsts uz iespējami efektīvāku sociālā nodrošinājuma koordinēšanu, un atzinīgi vērtē apmierinošos rezultātus, ko Francijas prezidentūras sasniedza sarunu laikā par Regulas Nr. 883/2004 (2) grozīšanu saskaņā ar diskusijas par īstenošanas regulu secinājumiem. EESK atkārtoti aicina ieviest minēto īstenošanas regulu vistuvākajā laikā, lai no tās izrietošie uzlabojumi un vienkāršošana, kas veicina mobilitāti ES, varētu pēc iespējas ātrāk sākt efektīvi darboties.

1.7. Attiecībā uz Regulas Nr. 883/2004 piemērošanu, Komiteja ierosina kādā no tās turpmākajiem atzinumiem īpašu uzmanību pievērst minētā dokumenta saskaņotībai ar Regulu (EEK) Nr. 1612/68 (3), ar Direktīvu 2004/38/EK un ar attiecīgajiem EKT spriedumiem, lai panāktu lielāku pārredzamību, juridisko drošību un vienlīdzības principa ievērošanu dalībvalstīs.

1.8. Atzinīgi vērtējot priekšlikumu direktīvai par darba ņēmēju pensijas tiesību pārvedamību (4), jo tas ir jauns Eiropas Komisijas ieguldījums, lai ES palielinātu pārrobežu mobilitāti, EESK tomēr nopietni iebilst pret tā saturu. Komiteja uzskata, ka direktīvas noteikumi patiesībā nepalīdzēs novērst galvenos pārrobežu mobilitātes šķēršļus, kas saistīti ar pensijas tiesību pārvedamību un divkāršu nodokļu uzlikšanu. Turklāt priekšlikumā ir ietverti citi noteikumi, kas izraisa pensiju sistēmu pārvaldības izmaksu palielināšanos un apdraud to turpmāko attīstību.

1.9. Saskaņā ar secinājumiem 2008. gada jūlija ziņojumā par Europass (vienotas Kopienas sistēmas kvalifikāciju un kompetences pārskatāmībai) priekšrocībām, Komiteja iesaka EK analizēt iemeslus, kāpēc mazkvalificēti darba ņēmēji veido tikai nelielu daļu no kopējā lietotāju skaita. Komiteja aicina arī pilnīgi izmantot visu Europass, bet jo sevišķi sistēmas “Europass mobilitāte” instrumentu iespējas ar enerģiskākas Eiropas līmeņa koordinācijas, valstu atbalsta, visu ieinteresēto dalībnieku līdzdalības un lielākas pārredzamības starpniecību. Attiecībā uz Eiropas kvalifikācijas sistēmu (EKS) Komiteja uzskata, ka ir svarīgi radīt saiknes ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu augstākajā izglītībā, profesionālajā izglītībā un apmācībā. Lai EKS būtu pievienotā vērtība, tai jābūt vienkāršai, uzticamai un efektīvi jāpalīdz uzņēmumiem atrast nepieciešamo ārvalstu darbaspēku.

1.10. EESK ar lielu interesi iepazinās ar Eiropas Komisijas 2008. gada 18. novembra otro ziņojumu par pārejas periodu piemērošanu jaunajām dalībvalstīm un aicina tos, kas vēl joprojām piemēro pārejas periodu attiecībā uz personu brīvu pārvietošanos, ievērot minētā ziņojuma secinājumus, kā arī no līgumiem izrietošās procedūras. Tas ir priekšnosacījumu, lai ļautu piemērot jēdzienu “godīga mobilitāte” (fair mobility), novērstu sociālo dempingu un nelegālo darbu.

1.11. Komiteja pauž gandarījumu gan par Komisijas lēmumu darba ņēmēju norīkošanas jautājuma izskatīšanai izveidot ekspertu komiteju, kas risinās tehniskus jautājumus saistībā ar direktīvas piemērošanu, gan par aicinājumu Eiropas sociālajiem partneriem izstrādāt kopīgu analīzi par EKT lēmumu ietekmi.

1.12. Komiteja vērš uzmanību uz aizkavēšanos Direktīvas 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu dalībvalstīs piemērošanā (spēkā stāšanās termiņš — 27.10.2007).

1.13. EESK uzskata, ka Eiropas Komisijas ierosinātā likumdošanas iniciatīva, kuras mērķis ir atvieglot trešo valstu valstspiederīgo ekonomisko migrāciju, ir Komisijas papildu iniciatīva, lai veicinātu mobilitāti un ekonomisko migrāciju Eiropā. Trešo valstu valstspiederīgo tiesības un pienākumi, kas direktīvas priekšlikumā paredzēti attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi, ir labs sākotnējais pamats likumdošanai imigrācijas jomā un būtu jāattiecina uz visu kategoriju darbu meklējošajiem imigrantiem. EESK uzskata, ka pārejas pasākumi, kas uz laiku ierobežo darba ņēmēju no jaunajām dalībvalstīm brīvu pārvietošanos, ir izņēmums, kas pēc iespējas ātrāk būtu jāatceļ. (5)

1.14. EESK pilnībā atzīst Eiropas sociālo partneru neatkarību un paredz, ka viņi aktīvi sniegs ieguldījumu mobilitātes palielināšanā ar mērķi uzlabot stāvokli darba tirgū un nostiprināt ES konkurētspēju.

1.15. EESK aicina dalībvalstis un Komisiju kopīgi izstrādāt, īstenot, pārraudzīt un novērtēt vēlreizējas sociālās integrācijas programmas, kurās bez jebkādas diskriminācijas paredzēti pasākumi tiem iedzīvotājiem un viņu ģimenes locekļiem, kuri, kādu laiku pastrādājuši citā Savienības valstī, atgriežas valstīs, kur viņiem sākotnēji bija pastāvīgā dzīves vai uzturēšanās vieta.

2. Ievads.

2.1. Eiropas Komisija 2006. gadu pasludināja par Eiropas darbaspēka mobilitātes gadu. Šīs iniciatīvas mērķis bija palielināt Eiropas iedzīvotāju interesi par nodarbinātības iespējām Eiropas Savienībā, kā arī sniegt informāciju par viņu tiesībām un priekšrocībām.

2.2. Iedzīvotāju mobilitāte, kas izpaužas kā tiesības brīvi pārvietoties, ir iekļauta Eiropas Kopienas primārajās tiesībās. Tā ir arī viens no galvenajiem Lisabonas stratēģijas mērķiem un viens no izaugsmes un nodarbinātības integrētajās pamatnostādnēs iekļautajiem ieteikumiem. (6)

2.3. Šī iniciatīva, kas ir turpinājums vairākām iepriekšējiem ES pasākumiem, it īpaši Komisijas 2002. gadā pieņemtajam prasmju un mobilitātes rīcības plānam (7), ļāva izveidot Eiropas darba mobilitātes rīcības plānu (2007–2010) (8), atspoguļojot pašreizējo stāvokli un problēmas, ar kurām šobrīd saskaras Eiropas Savienība.

2.4. ES prezidējošā valsts 2009. gada 1. pusgadā ir Čehijas Republika, kuras galvenā devīze ir “Eiropa bez šķēršļiem”. Tāpēc prezidentvalsts Čehija ir lūgusi EESK sagatavot četrus izpētes atzinumus ar mērķi apzināt šķēršļus, kas pastāv dažādās ES iekšējā tirgus jomās. Viena no apskatāmajām jomām ir darbaspēka mobilitāte Eiropā.

2.5. Prezidentvalsts Čehija turpinās darbu, lai palielinātu darba ņēmēju mobilitāti Eiropā. Tās svarīgākās prioritātes būs cik vien iespējams īstenot, darba ņēmēju tiesības brīvi pārvietoties Eiropas Savienībā, veicināt darbaspēka profesionālo un ģeogrāfisko mobilitāti vienotā tirgū, kā arī turpināt modernizēt noteikumus par migrējošiem darba ņēmējiem paredzētajām sociālā nodrošinājuma sistēmām.

2.6. Prezidentvalsts Čehija uzsver, ka pašreiz piemērotajiem pārejas posmiem attiecībā uz darba ņēmēju tiesībām brīvi pārvietoties ir negatīvas sekas. Tā uzskata, ka Lisabonas stratēģijas galvenie elementi ir darbaspēka iespēju pilnīga īstenošana un Eiropas darba tirgus elastīguma palielināšana.

3. Vispārīgas piezīmes.

3.1. No Komisijas ziņojuma “Nodarbinātība Eiropā 2008. gadā” izriet, ka stabili ekonomiskie sasniegumi, kas Eiropas Savienībā sākās 2006. gadā, deva daudzsološus rezultātus 2007. gadā: IKP pieaugumu 3,1 % apmērā un 3,5 miljonus jaunu darba vietu. Nodarbinātība pieauga visās ES dalībvalstīs, izņemot Ungāriju, bet vidējais nodarbinātības līmenis 2007. gadā bija 65,4 %. Bezdarba līmenis nostabilizējās zem 10 %, izņemot Slovākijā. Divas ES paplašināšanas 2004. un 2007. gadā pozitīvi ietekmēja uz Eiropas ekonomiku un tās netraucēja 15 valstu ES darba tirgu darbību. Statistikas dati atklāj arī darba tirgus sasniegumu, ražīguma un darba vietu kvalitātes sinerģiju.

3.2. Eiropas Savienību 2008. gadā skāra pasaulē notiekošā nopietnā finanšu krīze. Mājsaimniecības un uzņēmumi ir pakļauti lielam spiedienam. Tas pats attiecas uz darba tirgiem. Ekonomikas attīstības prognozes norāda, ka drīz izaugsme apstāsies un ka 2009. gada ES ekonomikai draud depresija. Euro zonā un dažās dalībvalstīs jau ir lejupslīde. Decembrī Eiropas Savienības Padome pieņēma “Ekonomikas atveseļošanas plānu” (9), kurā ir iekļauti desmit pasākumi četrās prioritārās jomās, tostarp plaša Eiropas iniciatīva, lai atbalstītu nodarbinātību.

3.3. Eiropai un ES pastāvīgi jārisina pašreizējās negatīvās demogrāfiskās tendences un darbaspēka novecošanās problēma, kas nākotnē būtiski ietekmēs Eiropas konkurētspēju. Lai minēto stāvokli uzlabotu, jāpieņem pieeja, kas vienlaikus ir gan kompleksa, gan, ārkārtīgi jutīga, ņemot vērā pašreizējo ekonomikas stāvokli. Lai nostiprinātu visaptveroša darba tirgus darbību, dažādas valstis veido katra savu politiku kopumu. Īpaša uzmanība ir pievērsta darba tirgū neaizsargātām kategorijām, t.i., gados vecākiem darba ņēmējiem, jauniešiem, imigrantiem un cilvēkiem ar invaliditāti. Šajā sakarā EK paziņojumi liecina, ka ES vēl daudz jādara, lai īstenotu spēkā esošos tiesību aktus par nediskriminācijas principa piemērošanu. (10)

3.4. Tāpēc viens no galvenajiem Eiropas nodarbinātības stratēģijas elementiem arī nākotnē būs Eiropas darba tirgu dinamisma atjaunošana un darba spēka mobilitātes atbalstīšana Eiropā. Neraugoties uz visām Eiropas Komisijas un dalībvalstu iniciatīvām un pasākumiem, mobilitāte ES ir zemāka, salīdzinot ar mērķiem, kas ES bija noteikti Lisabonā 2000. gadā, proti, Eiropai jākļūst par viskonkurētspējīgāko uz zināšanām balstīto tautsaimniecību pasaulē.

3.5. Eiropas Komisijas jaunā mobilitātes rīcības plāna 2007.–2010. gadam mērķis ir analizēt stāvokli, ņemot vērā uzdevumus saistībā ar globalizāciju, demogrāfiskām pārmaiņām un jauno tehnoloģiju attīstību, novērst šķēršļus mobilitātei Eiropā, apzināt mobilitātes veidu jaunās tendences un noteikt nepieciešamos pasākumus.

3.6. Eiropas Komisija savā plāna īpašu uzmanību pievērš šādiem aspektiem: — tiesību aktu un pašreizējās administratīvās prakses uzlabošana, Īpaši paredzēti pasākumi, lai pielāgotu Kopienas tiesību aktus pašreizējām vajadzībām un apstākļiem, konsolidētu TRESS (11) tīkla statusu un analītiskās spējas, kā arī uzlabotu valsts un iestāžu un valdības administratīvo sadarbību un procedūras; — visu līmeņu valsts iestāžu pastiprināts politisks atbalsts mobilitātei, jo sevišķi saistībā ar ieguldījumiem valsts, reģionālā un vietējā līmenī pastāvošajās programmās saistībā ar atbilstošu mehānismu ieviešanu, lai darba ņēmējus rosinātu uz mobilitāti; — EURES (12) sniegto pakalpojumu kvalitātes nostiprināšana, atbalstīšana un uzlabošana, kā arī šīs sistēmas stratēģiskās dimensijas palielināšana, nostiprinot tās analītiskās spējas jautājumā par mobilitātes plūsmu un pārmaiņām darba tirgū; — izpratnes pastiprināšana par mobilitātes priekšrocībām, izmantojot novatoriskas procedūras, veicot izmaiņas informēšanas procedūrās un ieviešot paraugprakses piemērus.

3.7. Viena no Eiropas Komisijas aģentūrām, kas darbojas uz trīspusējiem pamatiem, proti, Eiropas Dzīves un darba apstākļu uzlabošanas fonds EUROFOUND ir kļuvis par vienīgo platformu, kura analizē un pēta atbalstu mobilitātei Eiropā, norāda uz pastāvošajiem šķēršļiem, kā arī nosaka jaunus uzdevumus saistībā ar pārmaiņām darba tirgos.

3.8. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja līdz šim nav izstrādājusi vispusīgu atzinumu par mobilitāti un šķēršļiem, ar kādiem tā saskaras Eiropā. Veicot savus Eiropas Komisijas padomdevējas iestādes uzdevumus, EESK tomēr ir nepārprotami paudusi savu viedokli par visām idejām un iniciatīvām sakarā ar darba ņēmēju pārvietošanos Eiropā, kā arī izstrādājusi virkni svarīgu atzinumu (13).

3.9. Arī sociālajiem partneriem ir svarīga loma. Viņi uzskata, ka mobilitāte Eiropā un šķēršļu, kas to aizkavē, novēršana ir ļoti svarīga; šis jautājums tika iekļauts arī viņu “Kopīgajā darba programmā 2003.–2005. gadam”. Arī citas saistītas iniciatīvas un dokumenti, ko kopīgi izstrādājuši sociālie partneri, ir veicinājuši dažu mobilitātes šķēršļu identificēšanu ES.

4. Fakti un skaitļi: Eurofound aptauja.

4.1. Eurofound analīzē, kas veikta, pamatojoties uz Eirobarometra (14) datu rezultātiem, ir norādīta virkne elementu, kuri ir būtiski, lai saprastu Eiropas iedzīvotāju uzvedību un domāšanu saistībā ar mobilitāti un imigrāciju Eiropā:

— Eiropas iedzīvotāji joprojām uzskata, ka “brīvība pārvietoties un strādāt ES” ir Eiropas veidošanas procesa galvenā priekšrocība un ieguvums (53 % aptaujāto);

— neraugoties uz Eiropas iestāžu un iedzīvotāju lielo atbalstu mobilitātes idejai Eiropā, dalībvalstīs joprojām pastāv bažas par iespējamajām sekām, kādas varētu būt ekonomiskajai migrācijai no jaunajām dalībvalstīm;

— tikai aptuveni 2 % Eiropas darba ņēmēju (25 valstu ES) ir dzimuši dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā viņi pašlaik strādā;

— gandrīz 4 % no Eiropas iedzīvotājiem jau dzīvojuši citā dalībvalstī, savukārt 3 % aptaujāto kādā savas dzīves posmā dzīvojuši ārpus ES.

4.1.1. Attiecībā uz ģeogrāfisko mobilitāti, aptauja atklāja, ka Eiropā pārrobežu mobilitāte nav pārāk izteikta. Rezultāti parāda, ka Eiropas iedzīvotāji vidēji desmit gadus dzīvo tajā pašā dzīves vietā, ņemot vērā, ka šis periods ir relatīvi īsāks jauniešu gadījumā, bet garāks vecāka gadagājuma iedzīvotājiem. Saskaņā ar aptaujas rezultātiem tuvākajā nākotnē nav paredzamas būtiskas pārmaiņas.

4.1.2. Mobilitātes galvenais motīvs joprojām ir vēlme iepazīt jaunus cilvēkus un jaunas vietas. Tomēr vairāk nekā trešdaļa (38 %) aptaujāto paredz dzīvot ārzemēs galvenokārt saimniecisku apsvērumu dēļ (nauda, darba kvalitāte). Jaunajās dalībvalstīs saimnieciskie apsvērumi joprojām ir noteicošie, bet galvenais apsvērums ir darbs, nevis vēlme izmantot (vai izmantot ļaunprātīgi) sociālās priekšrocības vai labākas kvalitātes sabiedriskos pakalpojumus. Gluži pretēji, galvenais faktors, kas attur iedzīvotājus no mobilitātes, ir bailes zaudēt sociālo saikni (ierobežojot kontaktus ar ģimeni un zaudējot tās atbalstu). Kā citi ierobežojoši faktori tiek minēti arī mājokļa apstākļi un pakalpojumu un veselības aprūpes kvalitāte.

4.1.3. Turpmākie uzdevumi. Ģeogrāfiskā mobilitāte joprojām ir Eiropas Savienības galvenais mērķis. Pārāk vāja mobilitāte var nozīmēt ierobežotas piemērošanās spējas un ierobežotu konkurētspēju. Tomēr pārāk liela mobilitāte starp nabadzīgiem un bagātākiem reģioniem var ietekmēt darba tirgus (kvalificētu darba ņēmēju trūkums, bezdarba palielināšanās, intelektuālā darbaspēka aizplūšana).

4.1.4. Tādēļ Eiropas Komisijas Nodarbinātības, sociālo lietu un iespēju vienlīdzības ģenerāldirektorāta publicētais pētījums “Ģeogrāfiskā mobilitāte Eiropas Savienībā — optimizēt tās ekonomiskos un sociālos ieguvumus” ir nozīmīgs faktisko datu avots (15). Saskaņā ar šo pētījumu uz ģeogrāfiskās mobilitātes paplašināšanu vērstiem politikas virzieniem ir divi mērķi: 1) paredzamo mobilitātes priekšrocību paplašināšana un 2) ar to saistīto izmaksu samazināšana indivīdiem. Pētījumā īpaša uzmanība pievērsta galvenokārt ģeogrāfiskās mobilitātes ekonomiskajam faktoram un mobilitātes nozīmei atšķirību izlīdzināšanā starp reģionālajiem darba tirgiem (nodarbinātība, reālās darba algas, darbaspēka trūkums).

4.1.5. Attiecībā uz mobilitāti jānorāda, ka savas darba dzīves laikā darba ņēmējs vidēji strādā 3,9 darba vietās. Vidējais nostrādātais laiks katrā darba vietā ir 8,3 gadi. Iepriekšējā gadā darbu bija nomainījuši 8 % aptaujāto, 32 % to bija izdarījuši iepriekšējo piecu gadu laikā, bet 50 % — iepriekšējo 10 gadu laikā.

4.1.6. Saistībā ar nākotnes perspektīvām aptauja parādīja, ka 41 % respondentu paredz mainīt darba devēju nākamo piecu gadu laikā, 54 % neplānoja mainīt darba vietu, bet 5 % nebija konkrētas atbildes. Var noteikt trīs galvenos iemeslus, kāpēc aptaujātās personas paredz mainīt darba devēju turpmāko piecu gadu laikā: vēlme pēc pārmaiņām un brīvprātīgs lēmums, nebrīvprātīgs lēmums vai neitrāls lēmums, ko liek pieņemt apstākļi.

4.1.7. No aptaujas arī izriet, ka no kopējā darba vietu maiņas gadījumu skaita turpmāko piecu gadu laikā 65 % notiks, pamatojoties uz brīvprātīgu lēmumu. Brīvprātīga mobilitāte no vienas darba vietas uz citu veicina darba ņēmēju prasmju labāku attīstību un palielina viņu nodarbinātības iespējas, vienlaikus uzlabojot karjeras un darba samaksas perspektīvas.

4.1.8. Pētījuma “Darba mobilitāte Eiropas Savienībā — optimizēt tās ekonomiskos un sociālos ieguvumus” (16) rezultāti ir interesanti. Minētais pētījums ir par pamatu dalībvalstu diskusijai par to, kā uzlabot darba ņēmēju mobilitāti no ekonomiskā un sociālā skatupunkta. Pētījumā tiek analizēta situācija un atšķirības 27 valstu ES, novēroti ekonomiskie faktori, kas ir tieši saistīti ar ražīgumu, darba algām, jauninājumiem un nodarbinātību, kā arī faktori saistībā ar darba kvalitāti un sociālo kohēziju.

5. Īpašas piezīmes.

5.1. Visas iniciatīvas un noteikumi, lai atvieglotu un nostiprinātu profesionālo mobilitāti, kā arī uzlabotu piedāvājuma un pieprasījuma atbilstību darba tirgū, ir svarīgi divu iemeslu dēļ. Šie pasākumi var ne tikai uzlabot darba tirgus darbību un novērst nepilnības, tie var arī sniegt ievērojamu ieguldījumu Eiropas izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas mērķu īstenošanā.

5.2. Lai gan Eiropas iedzīvotāji stingri tic pārvietošanās brīvībai un lielākā daļa no viņiem atzīst, ka vairs nav reāli visu laiku strādāt vienā darba vietā, aptaujas rezultāti norāda, ka joprojām pastāv daudzi šķēršļi, kas darba ņēmējiem traucē brīvi pārvietoties no vienas valsts uz citu un pārvarēt riskus, lai atrastu jaunu, kvalitatīvāku darbu.

5.3. Daudzo mobilitātes šķēršļu vidū var minēt šādus:

— nepietiekamas valodu zināšanas;

— maz vai nepietiekami attīstītas prasmes un zināšanas;

— izglītības diplomu un profesionālās kvalifikācijas, kas iegūta citā dalībvalstī, nepietiekama atzīšana;

— juridiskie un administratīvie šķēršļi;

— grūtības abiem dzīvesbiedriem atrast ilgstošu darbu;

— informācijas par darba piedāvājumiem sadrumstalotība vai izglītības un nodarbinātības iespēju pārredzamības trūkums;

— slikta transporta infrastruktūra;

— piedāvājuma trūkums mājokļu tirgū, kā arī mājokļu cenas,

— pēdējā laikā — uzticības zaudēšana un ksenofobija.

5.4. Lai veicinātu mobilitāti Eiropā, ir jānovērš virkne pastāvošo šķēršļu. EESK uzskata: iedarbīgas darba ņēmēju mobilitāti veicinošas politikas virzienos jāiekļauj šādi svarīgi elementi.

5.4.1. Pirmkārt, jānodrošina ģeogrāfiskās un profesionālās mobilitātes šķēršļu, kā arī atbalsta pasākumu to atcelšanai labāka izpratne. Pēdējos gados Eiropā ir apliecināti centieni noteikt un novērst darba ņēmēju mobilitātes šķēršļus, bet būtu lietderīgi, ja pētījumi, kas izstrādāti gan Eiropas, gan dalībvalstu līmenī, ļautu labāk apzināt ekonomisko mobilitāti kavējošo faktoru apjomu, iezīmes un izšķirošos elementus, kā arī novērtēt to ekonomisko ietekmi.

5.4.2. Otrkārt, ir svarīgi Eiropas darba tirgos piemērot elastdrošības koncepciju. Pieredze rāda, ka valstis, kas to efektīvi piemēro, vieglāk pielāgojas globālām pārmaiņām. Šajā sakarā mobilitāte jāsaprot kā viens no elementiem, kas ļauj uzlabot nodarbinātību, darba ņēmēju pielāgošanās spējas un uzņēmumu konkurētspēju globalizācijas apstākļos. Darba organizēšanas metodēm vairāk jāatbilst uzņēmumu un darba ņēmēju vajadzībām, un tās var ievērojami veicināt jaunu mobilitātes veidu rašanos.

5.4.3. Treškārt, izglītības sistēmas ir jāpielāgo darba tirgus vajadzībām. Jāuzlabo piekļuve efektīvai mūžizglītības sistēmai. Pašlaik darba tirgi arvien vairāk ir pakļauti ātrām pārmaiņām, tiek pieprasītas jaunas kvalifikācijas. Arvien lielākam darba ņēmēju skaitam jāpielāgojas darbavietas un karjeras attīstībai, sevišķi apgūstot jaunas un daudzveidīgas prasmes. Tāpēc darba ņēmējiem jābūt iespējai attīstīt un uzlabot prasmes, lai viņi saglabātu spēju būt nodarbinātiem un pielāgotos darba tirgus pārmaiņām. Šajā sakarā dažām iniciatīvām jābūt prioritārām, jo īpaši pievēršoties šādiem pasākumiem: — nodrošināt, lai cilvēkiem būtu apguvuši nepieciešamās zināšanas un prasmes vēl pirms izglītības pabeigšanas; — mudināt cilvēkus uzņemties arī personīgu atbildību par savu prasmju uzlabošanu visa mūža garumā un radīt nosacījumus (piemēram, apmaksātu atbrīvojumu no darba), kas ļautu cilvēkiem to īstenot; — padarīt izglītību pievilcīgāku, elastīgāku un labāk piemērotu darba tirgus vajadzībām; — minētā sakarā īpaša uzmanība jāvelta dažām darba ņēmēju kategorijām — jauniešiem un vecāka gadagājuma darba ņēmējiem; — ieinteresēto pušu partnerības principa piemērošana: valsts, sociālie partneri, izglītības iestādes un uzņēmumi.

5.4.4. Ceturtkārt, jāturpina attīstīt sociālās aizsardzības sistēmas, lai tās atbalstītu un atvieglotu darba ņēmēju pāreju no viena statusa citā ES darba tirgos un lai nekavētu cilvēkus doties uz citu dalībvalsti labāka darba meklējumos. Šajā sakarā EESK norāda uz savu atzinumu par elastdrošības principu, sevišķi ja runa ir par darba ņēmēju spējas būt nodarbinātiem uzlabošanu, lai ļautu viņiem labāk pielāgoties darba tirgus pārmaiņām un izmantot labākas kvalitātes darba piedāvājumus. Proti, priekšroka jādod darbavietu radīšanai, to darba ņēmēju atbalstam, kuri maina karjeru, un jānostiprina viņu panākumu iespējas darba tirgū. Pieredze rāda, ka pašlaik galvenais mērķis ir atvieglot darba ņēmēju nodarbinātību, atceļot administratīvos šķēršļus un ieguldot vienlaikus gan prasmēs, gan aktīvā nodarbinātības politikā, nevis pasīvi palielināt sociālos pabalstus.

5.4.5. Piektkārt, jārisina jautājumi saistībā ar juridiskajiem, administratīvajiem un fiskālajiem šķēršļiem, kas kavē ģeogrāfisko un profesionālo mobilitāti: — precīzi jāīsteno noteikumi par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos, lai nodrošinātu nediskriminējošu piekļuvi nodarbinātībai; — jārosina dalībvalstis pēc iespējas ātrāk un konsekventi piemērot Direktīvu 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (17) un jāizveido Eiropas profesionālo kvalifikāciju sistēma; — jāveic pasākumi, lai novērstu nodokļu dubulto uzlikšanu papildu pensijas sistēmām; — jāatrisina problēmas nodokļu (un sociālo pabalstu) jomā, aizliedzot jebkādu diskrimināciju valstspiederības dēļ; — novēršot mobilitātes šķēršļus, īpaša uzmanība jāvelta cilvēkiem ar invaliditāti; — jāņem vērā to sieviešu īpašās vajadzības, kurām ir bērni un apgādībā esošas personas.

5.4.6. Sestkārt, būtu jānodrošina iespēja Eiropas iedzīvotājiem vienkāršā veidā piekļūt kvalitatīvai informācijai par darba un izglītības iespējām. Lai gan dati par dzīves un darba apstākļiem ir pieejami lielā daudzumā, informācija par izglītības un darba iespējām parasti nav prioritāra, bieži vien tās nav vai arī tā ir grūti pieejama. Eiropas informācijas sistēma par darba un izglītības iespējām ir būtiska, lai ļautu iedzīvotājiem un uzņēmumiem veikt pareizo izvēli attiecībā uz spēju attīstīšanu un iespēju izmantošanu, tādējādi palielinot profesionālo mobilitāti. Šajā sakarā tīmekļa vietnei EURES var būt ievērojama un labvēlīga ietekme. Tai tomēr šobrīd trūkst atpazīstamības, un iedzīvotājiem, bet jo sevišķi uzņēmumiem ir maz informācijas par to. Tāpēc jāuzlabo informācija par specifiskiem jautājumiem, piemēram, izmaiņām vai pielāgojumiem sociālajos pabalstos (atkarībā no tā, vai tie ir likumos paredzēti vai papildu pabalsti) darbaspēka profesionālās un ģeogrāfiskās mobilitātes gadījumā. Piemēram, darba ņēmēju pensiju sistēmu gadījumā būtu lietderīgi piekļūt informācijai par iegūto tiesību līmeni, piemērojamo nodokļu sistēmu, pensijas tiesību pārvešanas kārtību, kā arī katras iespējas izmaksām un priekšrocībām u.tml. (18)

5.4.7. Visbeidzot, lai atvieglotu mobilitāti, jāizstrādā iniciatīvas, kuru uzdevums ir uzlabot mājokļa ieguves nosacījumus, kā arī transporta infrastruktūras. Ir svarīgi, lai cilvēki atrastu pieejamu un atbilstošu mājokli vietās, kur ir darba iespējas. Tāpat noteikumiem obligāti jāveicina efektīvu un elastīgu transporta infrastruktūru pastāvēšana, lai darba ņēmēji būtu mobilāki. Dalībvalstīm sadarbībā ar uzņēmumiem jāpievērš uzmanība izdevumiem saistībā ar imigrāciju, jāveido un jāizvērš stimulējošas sistēmas, kas paredzētas darba meklētājiem profesionālās mobilitātes ietvaros.

5.5. Paplašināšanās, kas notika 2004. un 2007. gadā, palielināja ES dalībvalstu skaitu attiecīgi par desmit un divām valstīm, izraisot debates par robežu atvēršanu un darba ņēmēju brīvu pārvietošanos. Eurofound veikto pētījumu rezultāti apstiprina, ka migrācija no Eiropas austrumiem uz rietumiem pastāv, bet kopumā ģeogrāfiskā mobilitāte ir zema un tai ir pagaidu raksturs.

5.5.1. Dalībvalstīm, kas vēl piemēro pārejas periodu attiecībā uz valstīm, kuras pievienojās ES 2004. gadā, līdz 2009. gada 1. maijam jānorāda, vai tās paredz sākt trešo posmu un turpināt piemērot pārejas periodu nākamos divus gadus. Bulgārijas un Rumānijas gadījumā termiņš, lai dalībvalstis informētu par saviem nodomiem, bija 2008. gada 31. decembris. (19) Tādēļ EESK ar interesi iepazinās ar 2008. gada 18. novembrī publicēto Eiropas Komisijas otro ziņojumu par pievienošanās līgumā paredzēto pārejas režīmu (20). Būtībā šis ziņojums tikai apstiprina pirmā, 2006. gadā veiktā novērtējuma ziņojuma (21) secinājumus. No otrā ziņojuma secinājumiem skaidri izriet, ka darba tirgu atvēršanai darba ņēmējiem no jaunajām dalībvalstīm bija izteikti pozitīva ietekme gan uzņēmējvalsts ekonomikā, gan ES kopumā.

5.5.2. Katrs lēmums grozīt pārejas periodu piemērošanu būtu jāpieņem valsts līmenī un jāpamato ar faktu analīzi. EESK tomēr uzskata, ka, pārtraucot 2009. gadā piemērot pārejas periodus, tiks atbalstīta elastīgu un visaptverošu darba tirgu izveide, sniedzot ieguldījumu nelegālā darba samazināšanā un cīņā pret nabadzību Eiropā.

5.5.3. Turklāt pārejas periodu saglabāšana var ierobežot Regulas Nr. 1408/71 69. panta par sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu (piešķirot bezdarbniekiem tiesības turpināt saņemt bezdarbnieka pabalstu dalībvalstī, kas ir atbildīga par pabalsta izmaksu, un vienlaikus meklēt darbu citā dalībvalstī) praktisko piemērošanu.

5.6. Darba ņēmēju norīkošana darbā, ņemot vērā pakalpojumu liberalizāciju Eiropā. Priekšrocības, kas saistītas ar iekšējā tirgus pareizu darbību, ir svarīgas uzņēmumiem, darba ņēmējiem, iedzīvotājiem un ekonomikai kopumā. Tas veicina uzņēmumu izaugsmi un uzlabo piekļuvi tirgum, kas pašlaik aptver aptuveni 500 miljonus cilvēku un 30 valstis (Eiropas ekonomikas zona). Eiropas uzņēmumi risina uzdevumus, kas saistīti ar palielinātu konkurenci un ir nostiprinājušies pasaules tirgū. Jaunā direktīva par pakalpojumiem iekšējā tirgū ir svarīgs instruments, lai turpinātu liberalizācijas procesu.

5.6.1. Šajā sakarā Eiropas Komisija publicēja divus paziņojumus (22), kuros ir aplūkots jautājums par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas ietvaros. Minēto dokumentu mērķis bija analizēt situāciju un sniegt dalībvalstīm dažas pamatnostādnes, lai tās pareizi piemēro un interpretē EKT spriedumus. Turklāt šajos dokumentos tika pētīta abu instrumentu savstarpējā papildināmība un priekšrocību, ko nodrošina norīkotu darba ņēmēju pašreizējā aizsardzība, optimizācija.

5.6.2. Saskaņā ar iepriekšējo atzinumu, kas tika pieņemts 2008. gada 29. maijā (23), Komiteja atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas Lēmumu 2009/17/EK (24), proti izveidot augsta līmeņa ekspertu komiteju darba ņēmēju norīkošanas jomā. Šai komitejai jānorāda uz paraugpraksi un jāveicina pieredzes apmaiņa, kā arī padziļināti jāpēta un jāatrod risinājumi problēmām saistībā ar direktīvas piemērošanu. Šajā procesā ir iesaistīti arī sociālo partneru pārstāvji.

5.6.3. Daži pēdējā laikā pieņemtie Eiropas Kopienu Tiesas lēmumi (Laval (25), Viking (26), Rüffert (27) lietās), kas skāra Direktīvu 96/71/EK par darba ņēmēju norīkošanu darbā, izraisīja domstarpības par šo direktīvu. Tāpēc Komiteja atbalsta Eiropas Komisijas un prezidentvalsts Francijas 2008. gada oktobra priekšlikumu Eiropas sociālajiem partneriem kopīgi veikt analīzi, kas ļautu pilnībā novērtēt šo lēmumu juridiskās, ekonomiskās un sociālās sekas.

5.7. Sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšana un modernizācija. Tiesību akti, kas nodrošina sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, ir svarīgs ES mobilitātes veicināšanas instruments. Spēkā esošo Regulu Nr. 1408/71 (28) aizstās ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada aprīļa Regulu (EK) Nr. 883/2004. Saskaņā ar 89. pantu tās īstenošanas kārtību noteiks ar citu regulu. Dokumentu (COM(2006) 16 galīgā redakcija (29) publicēja tikai 2006. gada janvārī. Jaunajā īstenošanas regulā ir paredzēts galvenokārt vienkāršot un racionalizēt juridiskos un administratīvos noteikumus, precizēt tiesības un pienākumus visiem, kas piedalās sociālās aizsardzības koordinēšanas sistēmās, ieviest efektīvākas un ātrākas procedūras, lai apmainītos ar datiem, un, visbeidzot, samazināt izmaksas.

5.7.1. Atzinumā, kas publicēts 2006. gadā (30), EESK uzskata, ka jaunais priekšlikums ir solis ceļā uz pārvietošanas brīvības uzlabošanu ES. Regulas priekšlikumā ir ietverta virkne vienkāršojumu, precizējumu un uzlabojumu. EESK sevišķi atzinīgi vērtē tās individuālās un faktiskās piemērošanas jomas paplašināšanu un noteikumu kopumu, lai nostiprinātu sadarbību starp iestādēm, kas pārvalda sociālo nodrošinājumu.

5.7.2. Turklāt savā atzinumā EESK uzsvēra sarunu par Regulas Nr. 883/2004 XI pielikumu jutību, jo tajā noteiktas procedūras, ar kurām saskaņā jāīsteno dažas tiesību normas. Dalībvalstis tiek aicinātas darīt zināmas visas savu sistēmu īpatnības, ko tās vēlas izslēgt no regulas piemērošanas jomas, lai nodrošinātu sociālā nodrošinājuma jautājumu netraucētu koordināciju. Par šo jautājumu jau ilgāku laiku starp dalībvalstīm notiek intensīvas sarunas. EESK aicina tās pēc iespējas ātrāk pabeigt un norāda, ka papildjautājumu risināšana tomēr nedrīkstētu vēl aizkavēt jaunās regulas stāšanos spēkā, sevišķi, attiecībā uz Eiropas Komisijas iniciatīvām, kas vērstas uz mobilitātes pastiprināšanu Eiropā.

5.7.3. Kopumā tiesību aktiem, kas nodrošina sociālā nodrošinājuma sistēmu koordinēšanu, jāspēj turpmāk elastīgi reaģēt uz mainīgo darba tirgu, jauniem nodarbinātības veidiem, dažādiem darba laika režīmiem, bet jo īpaši uz jauniem mobilitātes veidiem. Būtu jānostiprina dalībvalstu administratīvā sadarbība, kuras pamatā ir elektroniskie procesi.

5.8. Kopumā migranti saņem sociālos pabalstus saskaņā ar regulu par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, Padomes Regulu (EEK) Nr. 1612/68 vai saskaņā ar vienlīdzības principu, kas minēts Direktīvā 2004/38/EK (31). Minētais princips paredz, ka personām, kas legāli uzturas uzņēmējvalstī, ir vienlīdzīgas tiesības saņemt visus pabalstus. Nevienu nedrīkstētu izslēgt no sistēmas.

5.9. Problēmu rada tas, ka vispārējo tiesisko regulējumu veido dažāda līmeņa noteikumi (regulas, direktīvas, EKT spriedumi). Regulas tiek piemērotas tieši un vienoti. Direktīvas katrā dalībvalstī tiek piemērotas atšķirīgi. Tāpēc turpmāk jāraugās, lai būtu noteikumu būtu pārredzami un saskanīgi. Jāsaglabā vienlīdzības princips (piemēram, vienlīdzīga piekļuve nodokļu priekšrocībām) un juridiskā drošība. Tiesiskais regulējums acīmredzot netiks vienkāršots, bet, dalībvalstīm sadarbojoties, ir iespējams novērst virkni trūkumu. Šajā jomā vēl ir lielas neizmantotas iespējas.

5.10. Mobilitāte izglītības un specializētās apmācības jomā ir nedalāms personu brīvas pārvietošanās aspekts un galvenais instruments, kas ļauj radīt Eiropas izglītības un apmācības telpu.

5.10.1. EESK atbalsta “Eiropas Mobilitātes kvalitātes hartu” (32), kuras pamatā ir fakts, ka mobilitāte izglītības un profesionālās apmācības jomā ir personu brīvas pārvietošanās neatņemama sastāvdaļa un ka Eiropas mobilitātes palielināšana šajā jomā palīdzēs īstenot Lisabonas stratēģijas mērķus. Hartā ir ierosināts principu un pasākumu kopums jauniešu un pieaugušo mobilitātes jomā atbilstoši viņu formālās un neformālās izglītības vajadzībām, kā arī personīgajai un profesionālajai izaugsmei.

5.10.2. Eiropas Komisija ir radījusi virkni efektīvu instrumentu, lai Eiropā veicinātu mobilitāti izglītības, profesionālās izglītības un mūžizglītības jomā. Europass (33) tika izveidota kā saskaņotu dokumentu kopums, lai palīdzētu Eiropas iedzīvotājiem labāk pārvaldīt savu kvalifikāciju un prasmes. Iepriekšējā, 2008. gadā sagatavotajā novērtējuma ziņojumā tika apstiprināta valstu centru un interneta portālu efektivitāte un Europass pievienotā vērtība vispār, bet tika uzsvērti arī daži trūkumi, sevišķi tajos Europass instrumentos, kurus nevar pamatot ar sasniegumiem izglītības jomā.

5.10.3. Minētā dimensija būtu jānostiprina, ieviešot Eiropas kvalifikācijas sistēmu (EKS) mūžizglītības jomā (34). Šī sistēma būtu jāsaista ar Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēmu (35).

5.11. Turklāt sakarā ar sevišķi nozīmīgu darba ņēmēju pieplūdumu no trešām valstīm atbilstoši Eiropas Komisijas pieņemtajiem noteikumiem, lai atvieglotu legālo imigrāciju, ir vērts sākt pārdomas par jaunu uzdevumu, ar ko saskaras Eiropas izglītības sistēmas.

5.11.1. Tāpat Komiteja ar interesi gaida 2008. gada jūlijā, pēc Eiropas Komisijas zaļās grāmatas “Migrācija un mobilitāte — ES izglītības sistēmu problēmas un iespējas” (36) publicēšanas sākto debašu rezultātus. Tajā pausts aicinājums analizēt Direktīvas 77/486/EEK nākotni un nozīmi, jo tā pašreiz attiecas tikai uz to darba ņēmēju bērnu izglītību, kas ir migranti no Eiropas Savienības valstīm.

5.12. Atvieglot legālo imigrāciju un cīnīties pret nelegālo imigrāciju no trešām valstīm saskaņā ar Eiropas Komisijas paziņojumu “Vispārējā pieeja migrācijas jautājumiem” (37), kas publicēts 2006. gada novembrī. Šis paziņojums ir vēl viens Komisijas ieguldījums, lai nostiprinātu mobilitāti un legālo imigrāciju Eiropā ar mērķi risināt ar demogrāfiju saistītās problēmas. Saskaņā ar Eiropas Komisijas likumdošanas programmu 2008. gadam tika publicēti divi likumdošanas priekšlikumi (38), kas paredzēti, lai atvieglotu ekonomisko migrantu no trešām valstīm iebraukšanu un uzturēšanos ES. Komisija iesniedza “zilās kartes” priekšlikumu, kuras mērķis ir Eiropā piesaistīt augsti kvalificētus darba ņēmējus no trešām valstīm. Direktīvas priekšlikumā trešo valstu valstspiederīgajiem ietvertās tiesības un pienākumi, kuru pamatā ir vienlīdzīgas attieksmes princips tādos jautājumos kā darba samaksa, darba apstākļi, apvienošanās tiesības, kā arī vispārējā un profesionālā izglītība, ir labs priekšnosacījums tiesību aktu izstrādei migrācijas jomā, un tie būtu jāattiecina uz visu kategoriju darbu meklējošajiem imigrantiem. EESK uzskata, ka pārejas pasākumi, kas uz laiku ierobežo darba ņēmēju no jaunajām dalībvalstīm brīvu pārvietošanos, ir izņēmums, kas pēc iespējas ātrāk būtu jāatceļ, īpaši attiecībā uz augsti kvalificētu darba ņēmēju nodarbinātību. (39)

Briselē, 2009. gada 25. martā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) “Integrētās pamatnostādnes izaugsmei un nodarbinātībai (2008–2010)”, COM(2007) 803 galīgā redakcija, V daļa, 2007/0300 (CNS).

(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu (OV L 166, 30.4.2004., 1.–123. lpp.); http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OV:L:2004:166:0001:0123:FR:PDF.

(3) Padomes 1968. gada 15. oktobra Regula (EEK) Nr. 1612/68 par darba ņēmēju brīvu pārvietošanos Kopienā (OV L 257, 19.10.1968., 2.–12. lpp.).

(4) “Eiropas Kopienas Lisabonas programmas īstenošana — Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par papildu pensijas tiesību pārvedamības uzlabošanu”, COM(2005) 507 galīgā redakcija – 2005/0214 (COD).

(5) EESK atzinums par tematu “Priekšlikums Padomes direktīvai par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos”, ziņotājs — Pariza Castaños kgs (OV C 27, 3.2.2009.).

(6) “Integrētās pamatnostādnes izaugsmei un nodarbinātībai (2005–2008)”, 20. pamatnostādne, COM(2005) 141 galīgā redakcija – 2005/0057 (CNS).

(7) Komisijas ziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Galīgais ziņojums par Komisijas pieņemtā prasmju un mobilitātes rīcības plāna īstenošanu”, COM(2007) 24 galīgā redakcija.

(8) Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Mobilitāte — instruments darbavietu skaita un kvalitātes palielināšanai. Eiropas darba mobilitātes rīcības plāns (2007–2010)”, COM(2007) 773 galīgā redakcija.

(9) “Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns”, COM(2008) 800 galīgā redakcija, 26.11.2008.

(10) Padomes 2000. gada 27. novembra Direktīva 2000/78/EK, ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju, OV L 303, 2.12.2000., 16.–22. lpp.

(11) TRESS — apmācība un ziņojumi par Eiropas sociālo drošību.

(12) EURES — Eiropas nodarbinātības dienesti.

(13) Skat., piemēram, atzinumu par tematu “Darba ņēmēju brīvā pārvietošanās un uzturēšanās”, ziņotājs — VINAY kgs (OV C 169, 16.6.1999.), atzinumu par tematu “Priekšlikums Padomes regulai par sociālās drošības shēmu koordinēšanu”, ziņotājs — Rodriguez Garcia-Caro kgs (OV C 75, 15.3.2000.), atzinumu par tematu “Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par ES pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un dzīvot dalībvalstu teritorijā”, ziņotājs — Rodriguez Garcia-Caro kgs (OV C 149, 21.6.2002.), atzinumu par tematu “Eiropas Parlamenta un Padomes regulas priekšlikums, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu”, ziņotājs — Greif kgs (OV C 324, 30.12.2006.).

(14) “Mobilitāte Eiropā” — 2005. gadā veiktā Eirobarometra aptauja par ģeogrāfisko mobilitāti un darba tirgu. Eiropas Kopienu Oficiālo publikāciju birojs, 2006. gads.

(15) Pētījums “Ģeogrāfiskā mobilitāte Eiropas Savienībā — optimizēt tās ekonomiskos un sociālos ieguvumus”, 2008. gada aprīlis, EK, DG EMPL. Līgums VT/2006/042.

(16) Pētījums “Darba mobilitāte Eiropas Savienībā — optimizēt tās ekonomiskos un sociālos ieguvumus”, 2008. gada aprīlis, Dānijas Tehnoloģiju institūts. Līgums VT/2006/043.

(17) Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 7. septembra Direktīva 2005/36/EK par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu.

(18) Šajā sakarā Eiropas Komisija jau sākusi īstenot virkni konkrētu pasākumu, kas ļaus palielināt Eiropas iedzīvotāju izpratni un sniegs viņiem saprotamu informāciju par tiesībām un pienākumiem saistībā ar sociālo aizsardzību ES valstīs (prospekti, rokasgrāmatas, videomateriāli).

(19) Grieķija, Spānija, Ungārija un Portugāle jau ir mīkstinājusi brīvas pārvietošanās ierobežojumus darba ņēmējiem no minētajām valstīm.

(20) Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Darbaspēka brīvas pārvietošanās ietekme ES paplašināšanās kontekstā. Ziņojums par 2005. gada pievienošanās līgumā paredzēto pārejas režīma pirmo posmu (2007. gada 1. janvāris – 2008. gada 31. decembris) saskaņā ar 2003. gada pievienošanās līgumā izklāstīto pārejas režīmu”, COM(2008) 765 galīgā redakcija.

(21) Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Ziņojums par 2003. gada Pievienošanās līgumā noteikto pārejas pasākumu darbību (laikā no 2004. gada 1. maija līdz 2006. gada 30. aprīlim)”, COM(2006) 48 galīgā redakcija.

(22) Komisijas paziņojums “Pamatnostādnes par darba ņēmēju norīkošanu darbā pakalpojumu sniegšanas ietvaros” (COM(2006) 159 galīgā redakcija) un Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas jomā — izmantojot priekšrocības un iespējas un nodrošinot darba ņēmēju aizsardzību”, COM(2007) 304 galīgā redakcija.

(23) Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Darba ņēmēju norīkošana darbā pakalpojumu sniegšanas jomā — izmantojot priekšrocības un iespējas un nodrošinot darba ņēmēju aizsardzību”, COM(2007) 304 galīgā redakcija, ziņotāja — Le Nouail Marlière kdze, OV C 224, 30.8.2008., 95.–99. lpp.

(24) OV L 8, 13.1.2009., 26.–28. lpp.

(25) EKT lieta C-341/05, Laval un Partneri Ltd. pret Svenska Byggnadsarbetareförbundet (Zviedrijas būvniecības nozares darba ņēmēju arodbiedrība).

(26) EKT lieta C-438/05, International Transport Workers’ Federation un Finnish Seamen’s Union pret Viking Line ABP un OÜ Viking Line Eesti.

(27) EKT lieta C-346/06, advokāts Dr. Dirk Rüffert kā maksātnespējas administrators Objekt und Bauregie GmbH & Co. KG īpašuma lietās pret Land Niedersachsen.

(28) OV L 149, 5.7.1971.

(29) Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu, COM(2006) 16 galīgā redakcija – 2006/0006 (COD).

(30) EESK 2006. gada 26. oktobra atzinumu par tematu “Eiropas Parlamenta un Padomes regulas priekšlikums, ar ko nosaka īstenošanas kārtību Regulai (EK) Nr. 883/2004 par sociālās nodrošināšanas sistēmu koordinēšanu”, ziņotājs — Greif kgs, OV C 324, 30.12.2006..

(31) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Savienības pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK.

(32) Eiropas Mobilitātes kvalitātes harta (OV L 394, 30.12.2006.), http://europa.eu/scadplus/leg/en/cha/c11085.htm.

(33) Europass izveidoja ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 15. decembra Lēmumu 2241/2004/EK par vienotu Kopienas sistēmu kvalifikāciju un kompetences pārskatāmībai.

(34) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 23. aprīļa rekomendācija Nr. 2008/111/01 par Eiropas kvalifikācijas sistēmas izveidi mūžizglītības jomā (EKS).

(35) Eiropas kredītpunktu pārneses un uzkrāšanas sistēma (ECTS) un “Priekšlikums Eiropas Parlaments un Padomes ieteikumam par Eiropas kredītpunktu sistēmas izstrādi profesionālajai izglītībai un apmācībai (ECVET)” (COM(2008) 180 galīgā redakcija).

(36) Zaļā grāmata “Migrācija un mobilitāte — ES izglītības sistēmu problēmas un iespējas” (COM(2008) 423 galīgā redakcija).

(37) Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas parlamentam “Vienota pieeja migrācijas jautājumam un tās attīstība gada laikā: ceļā uz visaptverošu Eiropas migrācijas politiku” (COM(2006) 735 galīgā redakcija).

(38) Priekšlikums Padomes direktīvai par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos (priekšlikums izveidot “ES Zilo karti”) (COM(2007) 637 galīgā redakcija) un Priekšlikums Padomes direktīvai par apvienotu pieteikšanās procedūru, lai trešo valstu valstspiederīgajiem izsniegtu apvienotu uzturēšanās un darba atļauju dalībvalsts teritorijā, kā arī par vienotu tiesību kopumu trešo valstu darba ņēmējiem, kuri likumīgi uzturas dalībvalstī (COM(2007) 638 galīgā redakcija).

(39) Skat. 5. zemsvītras piezīmi.