KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Adrijas un Jonijas jūras reģiona jūrlietu stratēģija /* COM/2012/0713 final */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Adrijas un Jonijas jūras reģiona jūrlietu stratēģija Adrijas jūra un tai blakusesošā Jonijas jūra atrodas Vidusjūras ziemeļu daļas centrā un ir svarīgs jūrlietu un jūras reģions Eiropā. ES paplašināšanās perspektīvas nozīmē to, ka šajā reģionā aizvien palielināsies personu brīva pārvietošanās un preču un pakalpojumu brīva aprite. Klimata pārmaiņas un to sekas aizvien vairāk apdraud piekrastes apgabalus. Piekrastes valstīm vēl joprojām nav vienāda līmeņa pieredzes, tehnisko iespēju, finanšu resursu un zinātības savu jūras un piekrastes teritoriju ilgtspējīgas attīstības nodrošināšanai. Jūras, salas un piekrastes reģioni ir sarežģītas un savstarpēji saistītas sistēmas. Tāpēc nepārsteidz, ka Adrijas un Jonijas jūras reģiona valstis nolēmušas paplašināt sadarbību un sākt ar jūru, kas ir galvenā to kopīgā dabas bagātība. IEVADS (1) Mērķi Šajā paziņojumā novērtēta ar jūru saistītas rīcības nepieciešamība un potenciāls Adrijas un Jonijas jūras reģionā un noteikts satvars virzībai uz saskaņotas jūrlietu stratēģijas un atbilstīga rīcības plāna izstrādi līdz 2013. gadam. Ja ES dalībvalstis nolemtu lūgt Komisiju sagatavot ES stratēģiju Adrijas un Jonijas jūras reģionam, šī jūrlietu stratēģija varētu būt pirmais elements šādā ES mēroga makroreģionālā stratēģijā, kas aptver papildu jomas. Stratēģija noteiks realizējamas darbības un kopīgas ierosmes, pievēršoties pārrobežu mēroga problēmām un iespējām, kas prasa kopīgu iesaistīšanos. Tā izmantos esošos resursus, tiesību aktus un struktūras, lai veicinātu pārrobežu partnerību un izvirzītu priekšplānā mērķus, kas vietēja, reģionāla un valsts mēroga dalībniekiem spēj likt rīkoties, lai stratēģijas "Eiropa 2020" prioritātes pārvērstu mērķtiecīgā darbībā. Šīs stratēģijas īstenošana, ja tā tiks gudri pārvaldīta, var kļūt par ekonomikas virzītājspēku bez papildu finanšu resursu piesaistīšanas. Tā arī palīdzēs veiksmīgāk noformulēt projektu pieteikumus un koordinēt to finansēšanu un izpildi, it sevišķi ņemot vērā to, ka saskaņā ar jauno finanšu shēmu 2014.-2020. gadam tēriņiem jābūt lietderīgākiem. Jūrlietu projektus iespējams finansēt no dažādām ES programmām un finanšu instrumentiem, vienlaikus respektējot atbalstu saņemt tiesīgo dalībvalstu kompetenci. Te jāmin ERAF, KF, ESF, EZF[1] un citas finansēšanas programmas un instrumenti − gan patlaban pieejamie (piemēram, FP7[2] un LIFE+[3]), gan nākotnē gaidāmie (piemēram, Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments un EJZF[4]). Turklāt, lai nākotnes darbībās iesaistītu kandidātvalstis un iespējamās kandidātvalstis, jāizmanto IPA[5] finansējums. Ir arī citi varbūtējie finansējuma avoti, piemēram, starptautiskās finanšu iestādes, tostarp Rietumbalkānu ieguldījumu sistēma (WBIF), valsts, reģionālie un vietējie resursi, kā arī privātie ieguldītāji. Jāgādā, lai visi šie finansējuma avoti tiktu efektīvi apvienoti stratēģiskajā satvarā. Uzmanība tiks pievērsta arī konkurences noteikumiem, ja konkrēta projekta finansējumu var uzskatīt par valsts atbalstu. Stratēģija būs izaugsmes pamats, veicinot ilgtermiņa, ilgtspējīgas un atbildīgas zvejas darbības, labu jūras vides stāvokli un jūras telpas drošumu un neapdraudētību. Tā arī palīdzēs risināt horizontālos jautājumus, piemēram, efektīvu pielāgošanos klimata pārmaiņu sekām. Tas veicinās jūrlietu ekonomikas gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi, tādējādi palīdzot sasniegt stratēģijas "Eiropa 2020"[6] mērķus. (2) Ģeogrāfiskā darbības joma Adrijas un Jonijas[7] jūra savieno septiņu valstu teritoriju: trīs ES dalībvalstis (Grieķija, Itālija un Slovēnija), vienu valsti, kas pievienojas (Horvātija), vienu kandidātvalsti (Melnkalne) un divas iespējamās kandidātvalstis (Albānija un Bosnija un Hercegovina). Serbija, kas arī ir kandidātvalsts, ir viena no astoņām Adrijas un Jonijas jūras reģiona iniciatīvas (AII) dalībniecēm[8]. Citām šā reģiona valstīm arī ir politiska un ekonomiska interese par jūrlietu darbībām Adrijas un Jonijas jūrā, un tāpēc tās atsevišķos gadījumos varētu iesaistīties konkrētās darbībās. (3) Konteksts Starp Adrijas un Jonijas jūras piekrastes valstīm jau izveidojusies plaša sadarbība, kas daļēji izriet no Eiropas programmām, piemēram, IPA Adrijas jūras reģiona pārrobežu sadarbības programmas un programmām, kas nākotnē attieksies uz šo reģionu, un daļēji – no citām iniciatīvām, piemēram, Adrijas un Jonijas jūras reģiona iniciatīvas. Šajā paziņojumā izklāstīts satvars integrētās jūrlietu politikas pielāgošanai Adrijas un Jonijas jūras reģiona jūras un piekrastes apgabalu dabas resursu un sociālekonomisko aspektu vajadzībām un potenciālam. Padome 2011. gada decembra secinājumos par integrēto jūrlietu politiku pauda atbalstu "Adrijas un Jonijas jūras reģiona dalībvalstu nepārtrauktajiem centieniem makroreģionālas stratēģijas satvarā paplašināt sadarbību jūrlietās ar reģiona kaimiņvalstīm, kuras nav ES dalībvalstis". Kā uzsvērts Limasolas deklarācijā[9], sadarbība jūras baseinu mērogā ir ES integrētās jūrlietu politikas izstrādes un īstenošanas stūrakmens. Pieredze, kas gūta Baltijas jūras[10], Donavas[11] un Atlantijas okeāna[12] reģionos, var sniegt noderīgus piemērus un mācību. Turpmāk izklāstītās idejas guvušas apstiprinājumu trijos ieinteresēto aprindu darbsemināros, kas 2012. gadā notika Grieķijā, Itālijā un Slovēnijā. PROGRAMMAS IZVEIDE GUDRAI, ILGTSPĒJĪGAI UN INTEGRĒJOŠAI IZAUGSMEI, KO SNIEDZ JŪRA 1. BALSTS. Jūras nozaru ekonomikas potenciāla vispilnvērtīgākā izmantošana Paziņojumā "Jūras nozaru izaugsme un izaugsmes noturību veicinošās iespējas"[13] Komisija attēlo Eiropas jūras nozaru ekonomikas ainu. Lai spētu izmantot ekonomikas izaugsmes iespējas, ko sniedz jūra, valstīm jāizveido inovāciju un konkurētspēju veicinoši apstākļi un galvenokārt jāpievēršas jomām, kurās tām ir salīdzinošas priekšrocības. 1.1. Inovāciju un konkurētspēju veicinošu apstākļu izveide Lai izmantotu jūras un jūrlietu nozaru izaugsmes potenciālu, jārod vairāki izaugsmes virzītājspēki un jānovērš vairāki sarežģījumi. Tas aptver administratīvo procesu vienkāršošanu un saskaņošanu, vajadzīgās prasmes, pētniecību, izstrādi un inovāciju, jūrniecības apvienības, viedu un klimatiskajiem apstākļiem piemērotu infrastruktūru un kvalificētu un mobilu darbaspēku. Piemēroti attīstības nosacījumi palīdzēs reģiona svarīgākajām nozarēm – piemēram, kuģubūvei, kuģošanai un loģistikai – nostiprināt to konkurētspēju un pavērt jaunas uzņēmējdarbības iespējas. Ditenave Friuli-Venēcijas-Džūlijas reģionā ir veiksmīgs jūrniecības apvienības piemērs, kas apvieno augsto tehnoloģiju nozari, universitātes un reģionālās iestādes. Jūras un piekrastes apgabalu intensīvāks izmantojums saimnieciskajai darbībai var pastiprināt konkurences cīņu par pieejamo platību. Jūras teritoriālā plānošana (MSP) ir svarīgs elements, ar ko nodrošināt lēmumu pieņemšanu, līdzsvarojot to nozaru intereses, kuras sacenšas par jūras telpu. Integrēta piekrastes zonas pārvaldība (ICZM) līdzīgā veidā palīdz risināt pieejamo platību jautājumu piekrastes zonās. ANO Vides programmas/Vidusjūras rīcības plāna (UNEP/MAP)[14] prioritārās rīcības plānam ir svarīga nozīme Vidusjūras reģiona valstu atbalsta nodrošināšanā ICZM, īstenojot Barselonas konvencijas ICZM protokolu. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs: · paplašināt administratīvo sadarbību, lai vienkāršotu un saskaņotu kuģošanas formalitātes, kā noteikts ES acquis; · veicināt jūrniecības apvienību un pētniecības tīklu izveidi, kā arī pētniecības stratēģijas izstrādi inovācijas sekmēšanai; · uzlabot darbaspēka mobilitāti un kvalifikāciju, tostarp kvalifikācijas pārskatāmību; · attīstīt MSP un ICZM valsts un pārrobežu līmenī, pamatojoties uz ekosistēmas pieeju un pēc iespējas labāk izmantojot ES galveno pētniecības projektu rezultātus aizsargājamo jūras teritoriju jomā[15]. 1.2. Attiecīgās jūras un jūrlietu nozares 1.2.1. Jūras transports Adrijas un Jonijas jūra atrodas uz Eiropas austrumu-rietumu ass un arī uz ziemeļu-dienvidu ass un tādējādi ir nozīmīgs jūras transporta ceļš. Vairākas valstis Eiropas centrālajā daļā bez pieejas jūrai ir lielā mērā atkarīgas no Adrijas jūras ziemeļu piekrastes ostām, caur kurām tās veic preču importu. Piecas ostas Adrijas jūras ziemeļu piekrastē (Kopera, Ravenna, Rijeka, Venēcija, Trieste) apvienojušās, izveidojot Adrijas jūras ziemeļu ostu asociācijas (NAPA) loģistikas platformu. Adrijas un Jonijas jūras ostu konkurētspēja, kā konstatēts patlaban notiekošajā ES ostu stratēģijas izstrādē ar attiecīgiem priekšlikumiem, kas ieplānoti 2013. gada pirmajā pusē, cita starpā atkarīga no: · to spējas paplašināt intermodalitāti, integrējot jūras un sauszemes transportu. Baltijas un Adrijas jūras un Vidusjūras transporta koridori, kas paredzēti Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumentā, risinās dzelzceļa un autoceļu savienojumu trūkuma problēmu; · efektīvas un videi nekaitīgas darbības. Ostām ir būtiska nozīme teritoriālās nepārtrauktības un sociālās kohēzijas nodrošināšanā. Tomēr kravu un pasažieru pārvadājumiem starp Adrijas un Jonijas jūras reģiona valstīm jūras transportu izvēlas reti. Tā kā ap Adrijas un Jonijas jūru atrodas ļoti daudzas valstis un pilsētas, kuras pa jūru šķir samērā nelieli attālumi, pastāv spēcīgs tuvsatiksmes kuģošanas attīstības potenciāls. Adrijas jūras maģistrāle[16] ir piemērs centieniem nodrošināt dzīvotspējīgu un uzticamu transporta pakalpojumu Eiropas multimodālā transporta sistēmā. Pārrobežu prāmju satiksme ir sevišķi svarīga, jo pie Horvātijas un Grieķijas krastiem atrodas ļoti daudz salu. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā to iespējamo prioritāro jomu piemērs, kas attīstāmas plānotajā ostu stratēģijā un turpmākajās Eiropas transporta tīkla (TEN‑T) darbībās: · optimizēt saskarnes, procedūras un infrastruktūru, lai veicinātu tirdzniecību Eiropas dienvidu, centrālajā un austrumu daļā; · optimizēt transporta savienojumus, reģionā attīstot integrētu un uz pieprasījumu balstītu zema oglekļa dioksīda emisiju līmeņa jūras transporta tīklu, īpašu uzmanību pievēršot satiksmei starp salām; · palielināt vides un ekonomikas ilgtermiņa ilgtspējību. Konkrēti varētu izskatīt iespējas, kā uzlabot savienojumus starp ostām un iekšzemi un kā nodrošināt, lai tiktu strauji īstenota jūras transporta telpa bez šķēršļiem (administratīvā sloga mazināšana jūras pārvadājumos starp ES dalībvalstīm reģionā vai reģiona ostu pakalpojumu efektivitātes un kvalitātes uzlabošana). 1.2.2. Piekrastes un jūras tūrisms Tūrisma nozīme ekonomikā ir ievērojama, jo to var uzskatīt par vienu no galvenajām un strauji augošām ar jūru saistītām darbībām. Tas ļoti labvēlīgi ietekmē reģiona ekonomiku, radot darbvietas un veicinot piekrastes un jūrlietu kultūras mantojuma saglabāšanu. Adrijas un Jonijas jūras reģiona tirdzniecības palātu forums ir izveidojis kopīgu zīmolu "AdrIon". Intensīva piekrastes tūrisma pienācīga pārvaldība ir īpaši svarīga, lai mazinātu iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz piekrastes un jūras vidi, no kuras tūrisms ir ļoti atkarīgs. Piemēram, jāpielāgo atkritumu apstrādes un notekūdeņu attīrīšanas iekārtu kapacitāte, lai novērstu izmešanu tieši jūrā. Adrijas un Jonijas jūras reģions jau piedzīvo strauju izaugsmi kruīzu nozarē. Venēcija un Dubrovnika ierindojas starp 10 galvenajām pasažieru kruīzu kuģu ostām Eiropā. Aizvien pieaugošā tirgus segmentācija un jaunu uzņēmējdarbības modeļu rašanās paver jaunas iespējas dažādām ostām. Visbeidzot, piekrastes apgabalu un jūras dzīļu kultūras un arheoloģiskais mantojums ir svarīgs elements gan tūrisma attīstības, gan kopīgas identitātes ziņā. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs: · atbalstīt piekrastes un jūras tūrisma ilgtspējīgu attīstību, veicinot inovāciju un kopīgu tirdzniecības stratēģiju un produktu izveidi; · garantēt nozares ilgtspējību, ierobežojot tās ietekmi uz vidi un pie tam ņemot vērā klimata pārmaiņu ietekmi; · veicināt kruīzu tūrisma ilgtspējīgu attīstību; · palielināt kultūras mantojuma vērtību un uzlabot izpratni par to. Konkrēti varētu izskatīt iespējas, kā paplašināt kopīgu zīmolu izmantošanu tūrisma veicināšanai reģionā, turpinot darbu, ko aizsākušas Adrijas un Jonijas jūras reģiona tirdzniecības palātas, un apzināt jaunus uzņēmējdarbības modeļus kruīzu nozarē. 1.2.3. Akvakultūra Akvakultūras nozare ES nodrošina apmēram 80 000 tiešu darbvietu un ir svarīgs ienākumu avots daudzos ES piekrastes reģionos. Itālija un Grieķija ierindojas starp galvenajām zivju audzētājām valstīm visā Vidusjūras reģionā, iegūstot vairāk nekā 284 000 tonnu gadā. Spēcīgas, kvalitatīvas, vides un ekonomikas ziņā ilgtspējīgas Eiropas akvakultūras nozares attīstībai ir iespējas veicināt darbvietu izveidi un nodrošināt apgādi ar veselīgiem pārtikas produktiem. Akvakultūra arī var mazināt vajadzību pēc zvejas un tādējādi palīdzēt zivju krājumu saglabāšanā. Negatīvās ietekmes mazināšana ir pienācīgi ņemta vērā ES vides tiesību aktos. ES akvakultūras potenciāla pilnvērtīgu izmantošanu kavē vairāki šķēršļi: nepietiekama platība un ierobežota licenču pieejamība, nozares sadrumstalotība, sagatavošanas kapitāla vai aizdevumu ierobežota pieejamība inovācijas vajadzībām, laikietilpīgas administratīvās procedūras un pārmērīga birokrātija. Pilnībā ievērojot subsidiaritātes principu, kopējās zivsaimniecības politikas reformā ierosināts veicināt akvakultūras attīstību, izmantojot saskaņotu pieeju, kuras pamatā ir nesaistošas stratēģiskas vadlīnijas un kopīgas prioritātes, un veikt labākās prakses apmaiņu ar atvērtas koordinācijas metodes palīdzību. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs: · izveidot jaunas darbvietas un rast jaunas uzņēmējdarbības iespējas, turpinot izmantot pētniecību un inovāciju; · saskaņā ar MSP principiem izstrādāt rīkus, ar ko akvakultūrai rast piemērotu vietu ūdeņos, tostarp rīkus, ar ko apzināt pasākumus iespējamai kopvietošanai ar citām saimnieciskajām darbībām. Konkrēti varētu izskatīt iespējas, kā sadarboties administratīvā sloga mazināšanai un optimizēt teritoriālo plānošanu, veicot labākās prakses apmaiņu. 2. BALSTS. Veselīgāka jūras vide Adrijas un Jonijas jūras reģiona piekrastes un jūras vidē sastopama ļoti liela biotopu un sugu daudzveidība. Abās jūrās atrodamas posidoniju audzes un dažādi jūras zīdītāji[17]. Lielās antropogēnās ietekmes un topogrāfisko iezīmju kopējās iedarbības rezultātā šie biotopi ir ļoti jutīgi pret piesārņojumu. Piekrastes valstu sadarbība notiek Jūras stratēģijas pamatdirektīvas, Barselonas konvencijas un tās protokolu regulatīvajā satvarā, kā arī Adrijas jūras un tās piekrastes apgabalu aizsardzības apvienotās komitejas vadībā. Upju notece ievērojami ietekmē Adrijas jūru. Aptuveni viena trešdaļa no Vidusjūras reģiona kontinentālajiem ūdeņiem ieplūst Adrijas jūras ziemeļu un centrālajā daļā. Šā procesa izraisītā eitrofikācija ir viens no galvenajiem riskiem, kas apdraud šo reģionu[18]. Tāpēc, lai panāktu labu jūras vides stāvokli, ir svarīgi īstenot Ūdens pamatdirektīvas noteikumus. Jūras piegružojums ir ne tikai estētiska problēma, bet bieži vien arī nopietni apdraud jūrā esošos dzīvos organismus. Galvenie piegružojuma avoti ir uz sauszemes veiktās darbības: sadzīves atkritumi, piesārņojums no tūristu mītnēm un aprīkojuma un noplūde no atkritumu izgāztuvēm. Reģionam arī raksturīga intensīva jūras satiksme, kas nozīmē emisijas no kuģiem un ostām, negadījumu risku un invazīvu svešzemju sugu iekļuvi no balasta ūdeņu izplūdes. 2005. gadā Horvātija, Itālija un Slovēnija parakstīja nolīgumu par apakšreģiona situatīvo plānu[19], kurā noteica juridisku un darbības sistēmu jūras piesārņojuma negadījumu novēršanai un apkarošanai. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs attiecīgajās ES politikas jomās: · līdz 2020. gadam panākt jūras un piekrastes vides labu vides un ekoloģisko stāvokli saskaņā ar attiecīgajiem ES acquis un Barselonas konvencijā paredzēto ekosistēmas pieeju; · saglabāt bioloģisko daudzveidību, ekosistēmas un to noderīgumu, īstenojot Eiropas ekoloģisko tīklu "Natura 2000" un pārvaldot to, arī ņemot vērā attiecīgo darbu saskaņā ar Barselonas konvenciju; · mazināt jūras piegružojumu, tostarp uzlabot atkritumu apsaimniekošanu piekrastes apgabalos; · turpināt uzlabot sadarbību apakšreģiona mērogā un uzraudzīt esošos mehānismus, it sevišķi tos, kurus EMSA izveidojusi attiecībā uz lielu naftas noplūžu novēršanu, sagatavotību tām un saskaņotu reaģēšanu uz tām, un pētīt iespējas, kā labāk izmantot pieejamos ES resursus. Konkrēti varētu izskatīt iespējas veikt labākās prakses apmaiņu starp aizsargājamo jūras teritoriju pārvaldības iestādēm bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas nolūkā, pamatojoties uz Adrijas jūras aizsargājamo teritoriju tīkla (AdriaPAN) veikto darbu, un īstenot apakšreģiona situatīvo plānu, iespējams, iesaistot tajā arī citas Adrijas un Jonijas jūras reģiona valstis. 3. BALSTS. Drošāka un neapdraudētāka jūras telpa Cilvēka un vides veselības, drošuma un neapdraudētības problēmas sniedzas pāri kādas vienas valsts jūras robežām. Būtu jātiecas veikt kopīgu atbildes rīcību reģiona mērogā, saskaņoti īstenojot esošos ES un starptautiskos noteikumus un izmantojot jaunās tehnoloģijas. Dažām reģiona trešām valstīm jāuzlabo sava darbība kā karoga valstīm un to vieta Parīzes Saprašanās memoranda "Par ostas valsts kontroli" rezultativitātes sarakstā. ES un starptautisko noteikumu strikta īstenošana veicinās kuģošanas kvalitātes uzlabojumus reģionā, vienlīdzīgu konkurences apstākļu izveidi, mobilitāti un pakāpeniski sagatavos kandidātvalstu un iespējamo kandidātvalstu pievienošanos ES. Jātiecas iedibināt esošo ES un starptautisko noteikumu ievērošanas kultūru. Šo reģionu salīdzinājumā ar citiem reģioniem gadā šķērso vairāk pasažieru kuģu, un palielinās arī naftas un gāzes pārvadājumu apjoms. Adrijas un Jonijas jūru izmanto ne tikai komerciālai jūras satiksmei. Tajās darbojas arī krimināli grupējumi, kas iesaistīti nelegālā migrācijā un citās nelikumīgās darbībās. Jāuzlabo valsts iestāžu spēja uzraudzīt jūras satiksmi, reaģēt ārkārtas situācijās, glābt cilvēku dzīvību, atjaunot jūras vidi, kontrolēt zvejas darbības un apkarot drošības apdraudējumus un nelikumīgas darbības. Turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs, it sevišķi reģiona kaimiņvalstīs, ņemot vērā ES acquis satvarā notiekošās darbības un saskaņoti ar iesaistītajām valstu institucionālajām sistēmām: · uzlabot noteikumu ievērošanas kultūru šādās jomās: karoga un ostas valsts kontrole, atbildība un apdrošināšana kuģniecībā, sanitārais stāvoklis un infekcijas slimību kontrole uz kuģiem, negadījumu izmeklēšana un ostu drošība; · paplašināt sadarbību starp valstu un reģionālajām jūrlietu iestādēm un ar ES, izveidot mehānismus jūras satiksmes informācijas apmaiņai starp valstu VTMIS[20] sistēmām ar SafeSeaNet starpniecību; · atbalstīt lēmumu pieņemšanas sistēmu un situatīvo plānu izstrādi un pilnveidot spēju reaģēt uz negadījumiem; · nodrošināt apkalpēm un jūrasbraucējiem pienācīgus informācijas avotus, piemēram, informāciju par jūras dziļuma mērījumiem, jūras gultnes kartes un hidrogrāfisku informāciju, un iekļaut šo informāciju elektroniskajās jūras navigācijas kartēs (e‑navigācija), īpaši tajās, ko izmanto pasažieru kuģos. Konkrēta iespēja, ko varētu izskatīt šo mērķu īstenošanai, kā konstatēts pirmajā apspriešanās kārtā ar ieinteresētajām aprindām, būtu esošās ADRIREP[21] sistēmas modernizācija un integrēšana SafeSeaNet. 4. BALSTS. Ilgtspējīgas un atbildīgas zvejas darbības Stratēģijai jāpaplašina centieni izveidot ilgtermiņa, ilgtspējīgu un atbildīgu zvejniecību, lai zvejas darbības aizvien varētu nodrošināt saimnieciskos resursus piekrastes apgabaliem. Pirmkārt, jātiecas efektīvi īstenot kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) principus. KZP atbalsta augšupēju pieeju zvejniecības pārvaldības jautājumiem. Šim reģionam nāktu par labu arī ieviest kopīgus principus un rīkus zvejniecību interesēs aizsargātām jūras teritorijām[22], tostarp pieņemt pasākumus jutīgu biotopu un konkrētu sugu (piemēram, bruņurupuču un delfīnu) aizsardzībai. Jau ir iedibināta sadarbība zivsaimniecības komerciālo aspektu jomā starp Horvātijas, Itālijas un Slovēnijas administratīvajām struktūrām un ražotāju organizācijām, un tās rezultātā, piemēram, izveidota Adrijas jūras ziemeļu daļas zvejniecības un akvakultūras sociālekonomiskā observatorija. Sadarbības jomu varētu paplašināt nolūkā pilnveidot tirgus informāciju un pakalpojumus, lai nodrošinātu produktu labāku izsekojamību un tirdzniecību. Kontroles, monitoringa un pārraudzības jomā jāpaaugstina noteikumu ievērošanas kultūra un jāveicina informācijas nodošana, pamatojoties uz specializētu zināšanu un labākās prakses apmaiņu un kopīgu darbības iniciatīvu turpmāku attīstību. Jāpēta arī iespējas modernizēt visus attiecīgos darbības rīkus (sistēmas, iekārtas un citus resursus), Jau ir iedibināta sadarbība zinātniskos jautājumos un zivsaimniecības pārvaldības jomā Vidusjūras Vispārējās zivsaimniecības komisijas un Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas (FAO) reģionālo projektu (Adriamed un Eastmed) daudzpusējā satvarā. Šie projekti jāpastiprina, aktīvāk iesaistot visas tos atbalstošās valstis. Līdztekus varētu veicināt turpmāku sadarbību starp reģiona valstīm zinātnes jomā, lai sekmīgāk sasaistītu zinātnisko pētniecību ar zvejniecības un akvakultūras vajadzībām. Ņemot vērā iepriekš minēto, turpmākie aspekti norādīti kā attīstāmo prioritāro jomu piemērs: · panākt zivsaimniecības ilgtspējīgu pārvaldību, tostarp izstrādāt daudzgadu plānus un pasākumus, piemēram, aizsargājamās jūras teritorijas to plašākā nozīmē; · veicināt zvejniecību rentabilitāti un ilgtspēju, pastiprinot ieinteresēto personu iesaistīšanos zvejniecību pārvaldībā un citās darbībās; · paaugstināt noteikumu ievērošanas kultūru, taupīt resursus, veicināt informācijas nodošanu un paplašināt sadarbību zvejas darbību kontroles jomā; · attīstīt zinātnisko sadarbību zivsaimniecības jomā. Konkrēti varētu izskatīt iespējas, kā pilnveidot tirgus informāciju un pakalpojumus, lai nodrošinātu, ka zvejniecības un akvakultūras produktu tirdzniecība reģionā ir skaidra, efektīva un pilnībā atbilstīga piemērojamiem noteikumiem, kā arī apmainītos ar sociālekonomisko informāciju par zvejas nozari. NĀKAMIE SOĻI: RĪCĪBAS PLĀNA IZVEIDE Adrijas un Jonijas jūras reģiona jūrlietu stratēģija tiks detalizēti izklāstīta rīcības plānā, ko paredzēts izstrādāt 2013. gada otrajā pusgadā, ievērojot notiekošās un plānotās darbības attiecīgajās ES politikas jomās. Pamatojoties uz šajā paziņojumā norādītajiem balstiem, rīcības plānā tiks ietvertas prioritārās jomas un atbalstāmās darbības, kuras ieteiktas, lai risinātu iepriekš izklāstītās problēmas un izmantotu attiecīgās iespējas. Tajā arī tiks skaidri izvirzīti mērķi, kas saskan ar stratēģijas "Eiropa 2020" mērķiem. Šīs darbības īstenos reģiona ieinteresētās personas, ar kurām sadarbosies Komisija, tostarp valdības un aģentūras, reģionālās iestādes, pašvaldības, uzņēmēji, pētnieki un starptautiskās un nevalstiskās organizācijas. Komisija sadarbosies ar šīm ieinteresētajām personām un citām iestādēm, plānošanas struktūrām un starpvaldību organizācijām, kuras aktīvi darbojas reģionā, lai vajadzības gadījumā saskaņotu savu rīcību ar stratēģijas mērķiem un apzinātu paredzēto darbību un projektu koordinācijas struktūras. Stratēģijas pārvaldība jāveido tā, lai rīcības plānu varētu izstrādāt, uzraudzīt un īstenot pēc iespējas saskaņoti. SECINĀJUMI Komisija ir pārliecināta, ka šis satvars būs atbalsts visām valstīm, kas tiecas sasniegt stratēģijas "Eiropa 2020" mērķus attiecībā uz to jūras resursiem, to potenciālu un ilgtspējīgu izmantošanu. Tas elastīgā un iekļaujošā veidā veicinās Eiropas integrāciju un teritoriālo sadarbību, vienlaikus ievērojot subsidiaritātes principu. Eiropas Komisija vēlētos zināt, vai apzinātās prioritārās jomas aptver svarīgākos risināmos jautājumus, kuru jomā turpmāka sadarbība varētu būt izšķiroša. Eiropas Komisija arī būtu ieinteresēta uzklausīt idejas par efektīvu un elastīgu pārvaldības sistēmu, kas papildinātu stratēģiju un rīcības plānu un palīdzētu ieceres ieviest praksē. Tāpēc Komisija aicina Padomi, Eiropas Parlamentu, Reģionu komiteju un Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju izskatīt un apstiprināt šo paziņojumu. [1] Eiropas Reģionālās attīstības fonds, Kohēzijas fonds, Eiropas Sociālais fonds, Eiropas Zivsaimniecības fonds. [2] Nākotnē − Pētniecības un inovācijas pamatprogramma ("Apvārsnis 2020"). [3] Finanšu instruments videi. [4] Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonds. [5] Pirmspievienošanās palīdzības instruments. [6] COM(2010) 2020 galīgā redakcija. [7] Šā darba jomai piemēro atsauci uz Starptautiskās Hidrogrāfijas organizācijas definīciju, kurā kā Jonijas jūras dienvidu robeža norādīta līnija no Cape Tenaron līdz Capo Passero. [8] AII ir reģionālās sadarbības iniciatīva, ko uzsāka 2000. gadā ar Ankonas deklarāciju. Serbija kļuva par AII dalībnieci kā Serbijas un Melnkalnes valstu savienības pēctece. [9] Par integrēto jūrlietu politiku atbildīgo Eiropas ministru un Eiropas Komisijas deklarācija par Jūras un jūrlietu programmu izaugsmei un nodarbinātībai, kas pieņemta 2012. gada 8. oktobrī. [10] COM(2009) 248 galīgā redakcija un COM(2012) 128 final. [11] COM(2010) 715 galīgā redakcija. [12] COM(2011) 782 galīgā redakcija. [13] COM(2012) 494 final, 2012. gada 13. septembris. [14] UNEP/MAP koordinācijas vienība ir struktūra, kam uzticēts īstenot Konvenciju par Vidusjūras reģiona jūras vides un piekrastes aizsardzību. [15] Piemēram, FP7-OCEAN projekts COCONET. [16] ADRIAMOS. [17] Sākotnējais integrētais Vidusjūras novērtējums, kas atbilst ekosistēmas pieejas procesa 3. posmam. [18] Sk. turpat. [19] Apakšreģiona situatīvais plāns par lielu jūras piesārņošanas negadījumu novēršanu, sagatavotību tiem un reaģēšanu uz tiem Adrijas jūrā. [20] Kuģu satiksmes pārvaldības informācijas sistēma. [21] Adrijas jūras satiksmes informācijas sistēma. [22] Piemēram, aizsargājamās zvejas teritorijas saskaņā ar Vidusjūras regulas 19. pantu, zvejas lieguma apgabali saskaņā ar Vidusjūras Vispārējās zivsaimniecības komisijas (GFCM) regulējumu un Vidusjūras reģionā īpaši aizsargājamās teritorijas (SPAMIs) saskaņā ar Barselonas konvenciju.