Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Dažu piekļuves ierobežojumu pārskats Kopīgās zivsaimniecības politikas kontekstā (Šetlendes zona un jūras zeltplekstes zona) /* COM/2005/0422 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 13.09.2005 COM(2005) 422 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Dažu piekļuves ierobežojumu pārskats Kopīgās zivsaimniecības politikas kontekstā (Šetlendes zona un jūras zeltplekstes zona) KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Dažu piekļuves ierobežojumu pārskats Kopīgās zivsaimniecības politikas kontekstā (Šetlendes zona un jūras zeltplekstes zona) SATURS Vispārēja informācija 3 Pārskata darbības joma 3 Šetlendas zona 3 Jūras zeltplekstes zona 4 Zonu novērtējums 4 Šetlendas zona 4 Jūras zeltplekstes zona 5 Šetlendas un jūras zeltplekstes zonu nākotne 6 Konsultēšanās rezultāti 6 Šetlendas zona 6 Jūras zeltplekstes zona 7 Komisijas nostāja 7 Šetlendas zona 7 Jūras zeltplekstes zona 8 VISPāRēJA INFORMāCIJA Padomes Regulas (EK) Nr. 2371/2002[1] 19. pantā paredzēts, ka ir jāizvērtē, vai ierobežojumi ūdeņu un resursu pieejamībai ārpus 12 jūdžu zonas ir pamatoti. Saskaņā ar 19. pantu līdz 2003. gada 31. decembrim Komisijai būtu bijis jāiesniedz ziņojums Parlamentam un Padomei, un līdz 2004. gada 31. decembrim - priekšlikumus attiecībā uz piekļuves ierobežojumu varbūtējiem pielāgojumiem. Process aizkavējās vairāku iemeslu dēļ. Viens no tiem bija iesaistīto zinātnieku darba pienākumi, kas apgrūtināja Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komitejas ekspertu darba grupas izveidi, lai konsultētu Komisiju. Darba grupa tomēr sanāca 2004. gada februārī un maijā. Procesu vēl aizkavēja Komisijas lēmums īstenot plašas apspriedes ar ražošanas nozari un ar dalībvalstīm, pirms tiek formulēts atzinums par šo svarīgo jautājumu. PāRSKATA DARBīBAS JOMA Šāda pārskata darbības joma varētu būt ļoti plaša. Pēc sarunām ar dalībvalstīm 2003. gadā praktisku iemeslu dēļ tika nolemts šo darbību attiecināt vienīgi uz izvērtējumu piekļuves noteikumiem, kas paredz zvejas intensitātes ierobežojumus noteiktu kategoriju kuģiem. Netiek aptverti tādi pasākumi kā slēgtās zonas zivju mazuļu aizsardzībai vai arī zonas, kur aizliegta noteiktu zivju sugu zvejniecība (piemēram, Esmarka mencu zona, vai arī zonas, kur aizliegta tūbītes zveja). Netiek aptverti arī piekļuves noteikumi, kas nesen pārskatīti rietumu ūdeņu regulas kontekstā, piemēram, noteikumi par Īrijas zonu. Tādēļ pārskata darbības jomā ir vienīgi Šetlendas zona un jūras zeltplekstes zona. Šetlendas zona Šetlendas zonu izveidoja 1983. gada 31. jūlijā ar Padomes Regulas (EEK) Nr. 170/83 7. pantu[2], to pārvalda, izmantojot īpašu licencēšanas sistēmu, ko attiecina uz „ īpaši nozīmīgām sugām reģionā…kas ir bioloģiskā ziņā jutīgas to izmantošanas paradumu dēļ”. Licencēšanas sistēma ierobežo nozveju piegrunts sugu zivīm (izņemot Esmarka mencai un putasū) attiecībā uz kuģiem, kuru garums starp perpendikuliem pārsniedz 26 m. Tikai Apvienotās Karalistes, Francijas, Vācijas un Beļģijas zvejas kuģi drīkst zvejot šajā zonā un zvejas kuģu skaits, kas zvejo vienlaikus, ir ierobežots: 62 –– Apvienotajai Karalistei, 52 –– Francijai, 12 –– Vācijai un 2 –– Beļģijai. Šāds sadalījums pamatots ar dalībvalstu nozvejas rezultātiem minētajā zonā. Regulas 170/83 7. pantā iekļauts arī punkts, ar kuru atļauts licenču piešķiršanas sistēmu attiecināt arī uz citu kategoriju kuģiem gadījumā, ja novēro zvejas intensitātes palielināšanos pēc ierobežotas pieejamības zonas izveides. Regulas 170/83 7. panta noteikumi tika pārņemti gandrīz bez izmaiņām tāpat kā noteikumi Regulas 3760/92 7. pantā [3], izņemot punktu, ar kuru atļauj licenču piešķiršanas sistēmu attiecināt uz citām kuģu klasēm, ko atcēla, un tāpat kā Regulas 2371/2002 18. pants. Jūras zeltplekstes zona Ziemeļjūras butes zvejniecība saistās ar ievērojamiem daudzumiem atpakaļ jūrā izmesto zivju, jo īpaši jūras zeltplekstēm piekrastes ūdeņos. Starptautiskā jūras pētniecības padomes ( ICES ) Ziemeļjūras butes apgabala darba grupa 1987. gadā ieteica slēgt piekrastes zonu starp ziemeļu platuma grādiem 53° un 57°, lai ievērojami samazinātu atpakaļ jūrā izmesto zivju daudzumu. Pamatojoties uz šo ieteikumu, Komisija 1989. gadā izveidoja zonu, kas slēgta rāmju traleriem ar vairāk nekā 300 zirgspēku (zs) jaudu jeb 221 kW 2. un 3. ceturksnī. Šo zonu kopš tā laika dēvē par jūras zeltplekstes zonu. Minēto aizliegumu 1994. gadā attiecināja arī uz 4. ceturksni, un kopš 1995. gada zona kuģiem ir slēgta visu gadu. Noteikumi par jūras zelplekstes zonu šobrīd paredzēti Padomes Regulas (EK) Nr. 850/98 29. pantā [4]. ZONU NOVēRTēJUMS Zonu izveide nebija saistīta ne ar efektivitātes novērtēšanas kritērijiem, ne ar kontroles zonām, kas ļautu spriest par to efektivitāti. Tādēļ nav iespējams novērtēt, kāda pašreizējā situācija būtu varējusi būt, ja zonas nebūtu izveidotas. Tas savukārt apgrūtināja darba grupas uzdevumu sniegt jelkādu galīgu zonu ietekmes novērtējumu. Tādēļ tika izmantota pieeja, ar kuru apskata produkcijas parametru tendences pirms zonu izveides un to darbības laikā, tāpat arī zonu teritorijā un ārpus tām. Turpmāk apkopoti svarīgākie rezultāti. Šetlendas zona Šetlendas zonā un tās apkārtnes teritorijā ir piecas galvenās komerciāli nozīmīgās piegrunts zivju sugas, jo īpaši, pikša, menca, heks, saida un jūras velns. Zonā ir nesamērīgi daudz pieaugušu pikšu un heku, salīdzinot ar apkārtnes teritoriju, tāpat zonā ir augsta pikšas un jūrasvelna mazuļu koncentrācija. Darba grupa nevarēja pierādīt nekādu zonas pozitīvu ietekmi uz šo zivju resursu attīstību, kas, vispārīgi ņemot, kopš zonas izveides 1983. gadā daudzumā ir samazinājušies. Tāpat darba grupa nespēja rast neapstrīdamus pierādījumus par to, ka piekļuves ierobežojumi būtu bijuši efektīvi zvejas darba ierobežošanas ziņā. Lielākā analīzes daļa tika veikta, pamatojoties uz Apvienotās Karalistes kuģu pieredzi, jo par tās floti bija pieejami neapkopoti dati. Lielāko Apvienotās Karalistes piegrunts zvejas kuģu darba apjoms Šetlendas zonā pirms Šetlendas zonas izveides 1970-to gadu beigās samazinājās, tāpat arī tūlīt pēc tās ieviešanas, un kopš tā laika darba intensitāte arī palikusi samērā zema. Ir pierādījumi par zvejniecības pārcelšanu uz zonu cieši blakus pašai Šetlendas zonai, tomēr nav iespējams secināt, ka šīs izmaiņas radušās tiešā zonas izveidošanas rezultātā. Bez tam darba grupa, vismaz pēdējo gadu laikā, neatrada pierādījumus par pārmērīgu zonās esošo zivju pieprasījumu no valstu puses, kas drīkstēja zvejot licencēšanas shēmas ietvaros. Laikposmā no 1974. gada līdz 1995. gadam citi Apvienotās Karalistes flotes komponenti piedzīvojuši izmaiņas gan zonas teritorijā, gan ārpus tās. Jo īpaši vieglo traleru zvejas intensitāte zonā ir palielinājusies tā, ka kopējā Apvienotās Karalistes zvejas intensitāte (mērot ar dienu skaitu ārpus ostas) Šetlendas zonā kopš 1974. gada caurmērā saglabājusies nemainīga. Minētajiem vieglajiem traleriem, gada nozveja uz zvejas intensitātes vienību ( LPUE ) Šetlendas zonā pastāvīgi ir augstāka nekā ārpus zonas. Vairums šo mazāko kuģu ir skotu kuģi, tomēr to nevarētu interpretēt kā labvēlīgu zonas ietekmi attiecībā uz vietējo floti divu iemeslu dēļ. Pirmkārt – nav pierādījumu, ka mazāko kuģu darbības palielinājumu veicinājusi lielāko kuģu darba samazināšanās, šķiet, ka šis palielinājums būtu noticis tāpat. Otrkārt – mazākiem kuģiem no citām valstīm, kuriem par tām pašām zivīm ir kvotas, nav īpašu piekļuves ierobežojumu, tādēļ jāpieņem, ka skotu kuģu noteicošā loma minētajā teritorijā skaidrojama ar ģeogrāfisko izdevīgumu. Tas tomēr nozīmē, ka gadījumā, ja licencēšanas sistēma kuģiem, kas garāki nekā 26m, tiktu atvieglota, to darbība palielinātos līdz apjomam, kādu konstatēja pirms zonas izveides, lai gan dažu pēdējo gadu laikā nav novērots pārmērīgs licenču pieprasījums. Darba grupas analizētie kuģu novērošanas sistēmas dati liecina, ka lielie kuģi diezgan aktīvi strādā zonas perifērijā esošajā šelfā, un, ja nav noteikti jebkādi piekļuves ierobežojumi, tie varētu savu darbību pārcelt uz salīdzinoši bagātīgajām zvejas vietām Šetlendas tuvumā. Pat tad, ja daudziem šiem kuģiem nebūtu kvotas galvenajiem zivju resursiem, un tiem būtu ļauts brīvi zvejot sugas, kurām kvotas nepiemēro, tas varētu radīt sarežģījumus attiecībā uz piezvejas un jūrā izmestu zivju jautājumiem. Jūras zeltplekstes zona Parametri, kas tika izskatīti, lai novērtētu jūras zeltplekstes zonas efektivitāti, bija nozveja un zvejas intensitāte, brāķētie daudzumi, mazuļu pieauguma temps un izplatība, kā arī tādi vides parametri kā ūdens temperatūra un ražīgums. Pēc tam, kad zvejas intensitāte jūras zeltplekstes zonā ievērojami samazinājās pēc tās slēgšanas rāmju traleriem, kuru jauda pārsniedz 300 zs, joprojām aktīvi darbojas rāmju traleri, kuru jauda nepārsniedz 300 zs, un citi kuģi (durvju traleri, garneļu zvejas kuģi). Kad jūras zeltplekstes zona tika daļēji slēgta 1989. gadā, starptautisko durvju traleru un rāmju traleru kopējā zvejas intensitāte (zs/dienās jūrā) samazinājās līdz 69 % no līmeņa pirms zonas izveides. Pēc pilnīgas tās slēgšanas zvejas intensitāte samazinājās vēl vairāk — līdz 23% no līmeņa pirms zonas izveides. Tomēr jūras zeltplekstes zonā ir pieaudzis to rāmju traļu zvejas darbību skaits, kuru jauda ir mazāka par 300 zs, kā arī citu kuģu (durvju traļi, garneļu traļi) zvejas darbību skaits. Virkne attiecīgo kuģu var būt aprīkoti ar ievērojami lielāku dzinēja jaudu nekā parasti. Ir grūti novērtēt, cik izplatīta ir šī problēma, jo parasti nav grūti pielāgot dzinēja jaudu. Brāķētais jūras zeltplekstes daudzums procentos (procentuāli no nozvejotā apjoma) rāmju traleru zvejā palielinājās no 77% laikposmā no 1976. līdz 1990. gadam līdz pat 93–96% 2003. gadā. Palielinājās arī ārpus zonas brāķētais jūras zeltplekstes daudzums, kas pieauga no 31% laikposmā no 1976. līdz 1990. gadam līdz pat 84% 2003. gadā. Gan skaita, gan biomasas ziņā brāķētais jūras zeltplekstes daudzums procentos no 80 mm rāmju traleriem ir augstāks zonas iekšienē nekā ārpus tās. Viens izskaidrojums varētu būt tāds, ka pieauguma temps šajā apgabalā ap 1980. gadu sāka samazināties. Līdzīgas tendences novērotas attiecībā uz jūrasmēli, un tādējādi tas varētu atspoguļot augšanas apstākļu izmaiņas Ziemeļjūras dienvidaustrumu piekrastes ūdeņos. Zemāks pieauguma temps jūras zeltplekstes zonā nozīmē, ka jūras zeltplekste brāķēšanai tiek pakļauta ilgāku laiku. 100 mm zvejniecībā brāķēto zivju procentuālais daudzums zonas iekšienē ir zemāks nekā ārpus tās, ko var daļēji skaidrot ar faktu, ka zonas iekšienē tiek zvejotas un brāķētas mazākas zivis. Darba grupa atrada skaidrus pierādījumus tam, ka jūras zeltplekstes mazuļu izplatība ir mainījusies tā, ka šīs zonas nozīme attiecībā uz šiem mazuļiem ir samazinājusies. Kad tika izveidota jūras zeltplekstes zona, šajā zonā tika konstatēti apmēram 90 % no visām mazizmēra jūras zeltplekstēm, bet sakarā ar izplatības izmaiņām šis daudzums pēdējā laikā ir samazinājies līdz mazāk nekā 70 %. Izplatības izmaiņas bija visredzamākās attiecībā uz 1. grupas jūras zeltpleksti, kas šķiet, ir pārvietojusies uz dziļākiem ūdeņiem tālāk no krasta. Lai gan šīs grupas zivju izplatības izmaiņas sākās apmēram 1997. gadā, tās visskaidrāk bija redzamas laika posmā no 2000. līdz 2003. gadam. Šis procentuālais daudzums visvairāk samazinājās attiecībā uz 15-20 cm lielām jūras zeltplekstēm — tieši šis izmērs tiek visvairāk brāķēts. Attiecībā uz šo garuma klasi zonas nozīme kopš 1995. gada strauji samazinājās. Viena no iespējām ir tāda, ka izplatība ir mainījusies sakarā ar jūras ūdens temperatūras pieaugumu, kas ir licis jūras zeltplekstes mazuļiem pārvietoties ārpus zonas. Kopš 1950-tajiem gadiem ūdens temperatūra zonā un ap to ir palielinājusies par 0,5–1oC, jo 2000.–2003. gads ir bijis neparasti silts, īpaši ziemā. Lai gan ir skaidrs, ka jūras zeltplekstes zona joprojām ir nozīmīgs jūras zeltplekstes mazuļu audzētavas rajons, ir mazāk skaidrības par to, vai pašreizējais režīms ir visefektīvākais veids, kā samazināt zivju mazuļu mirstību, īpaši ņemot vērā tikai daļēju zonas slēgšanu un ļoti lielo brāķējumu līmeni tajā. Zvejas intensitātes ierobežojumi attiecas tikai uz rāmju traleriem, kuru jauda pārsniedz 300 zs, savukārt mazāku rāmju traleru un grunts traleru zvejas intensitāte ir palielinājusies, tādējādi apdraudot ieguvumus no zivju krājumu saglabāšanas centieniem. ŠETLENDAS UN JūRAS ZELTPLEKSTES ZONU NāKOTNE Ņemot vērā šī jautājuma nozīmīgumu, Komisija lēma, ka ir vajadzīgas plašas apspriedes ar ražošanas nozares pārstāvjiem un dalībvalstīm, iekams pieņemt atzinumu par zonu nākotni. Neoficiālo dokumentu ar ekspertu darba grupas rezultātiem 2005. gada martā nosūtīja visiem interesentiem, tostarp Ziemeļjūras reģionālajai konsultatīvajai padomei (RKC). Konsultēšanās rezultāti Apsvērumus par šo dokumentu formulējušas divas dalībvalstis –– Apvienotā Karaliste un Vācija, kā arī Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome. Šetlendas zona Apvienotā Karaliste viennozīmīgi atbalsta Šetlendas zonas saglabāšanu, ņemot vērā, ka zinātniskās darba grupas ziņojums apliecināja, ka tā ir nozīmīga pikšu, merlangu un jūrasvelnu zona. Apvienotā Karaliste uzskata, ka pirms tiek ierosinātas jebkādas izmaiņas attiecībā uz Šetlendas zonu, kvantitatīvi jānovērtē to iespējamās sekas. Vācija uzskata, ka Šetlendas zona jāsaglabā vēl vismaz trīs gadus, līdz būs pieejami precīzāki dati. Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome uzskata, ka zinātniskās darba grupas Šetlendas zonas saglabāšanas priekšrocību novērtējums bija nepārliecinošs, tomēr piekrita, ka mencu un pikšu mazuļu dēļ var attaisnot zonas papildu aizsargāšanu. Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome uzskata, Šetlendas zona uzturama, kamēr precīzāk tiks pārbaudītas tās priekšrocības attiecībā uz resursu saglabāšanu. Skaidri jānosaka zonas nolūks un jāpiemēro kritēriji tās izdevīguma noteikšanai. Ja tiks pierādīts, ka zona labvēlīgi ietekmē krājumus, jāparedz zonas saglabāšana uz papildu periodu. Jūras zeltplekstes zona Apvienotā Karalistei nebija noteikta viedokļa par jūras zeltplekstes zonas nākotni; tā norādīja, ka ikviens lēmums jāpieņem saistībā ar turpmākajiem pasākumiem plekstveidīgo zivju apsaimniekošanai un pēc tam, kad savu viedokli paudusi Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome. Vācija stingri iestājās par zonas uzturēšanu, to iespējami paplašinot uz rietumiem, lai aizsargātu šajā zonā esošos jūras zeltplekstes mazuļus. Turklāt Vācija pieprasa stingrāk kontrolēt, kā tiek ievērots 300 zs (221 kW) jaudas limits rāmju traļiem, kas zvejo jūras zeltplekstes zonā, un novērtēt, kā zvejošana ar dvīņu traļiem ietekmē šo zonu. Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome konstatēja, ka zonā ir liels jūras zeltplekstes mazuļu skaits un ka tie ir jāaizsargā. Tomēr Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome apstiprināja, ka ir maz pierādījumu tam, ka jūras zeltplekstes zona ir efektīvi sekmējusi atražošanu. Tāpat tika apstiprināts, ka viens no iemesliem, iespējams, ir nespēja pienācīgi ierobežot to rāmju traļu dzinēja jaudu, kuriem ir piekļuve jūras zeltplekstes zonai. Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome ieteica saglabāt zeltplekstes zonu, taču izmēģinājuma kārtā pārveidot. Tālab Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome ierosina eksperimentālus pētījumus, kas īstenojami, cieši sadarbojoties ar zvejsaimniecības zinātniekiem, zvejniecības nozari un krājumu saglabāšanas organizācijām, kā arī piedaloties Komisijai un dalībvalstīm. Tomēr Vācijas rūpniecības nozare uzskatīja, ka pašreizējais piekļuves režīms jāsaglabā Vācijas ekonomikas zonā, pat ja izmēģinājuma kārtā citur tiktu ieviests jauns režīms. Komisijas nostāja Šetlendas zona Tā kā jūras zeltplekstes zonas gadījumā ir skaidrs saglabāšanas mērķis, proti, jūras zeltplekstes mazuļu aizsargāšana, Šetlendas zonas saglabāšanas mērķi ir vispārīgāki. Zinātniskā darba grupa nevarēja skaidri apliecināt Šetlendas zonas saglabāšanas ieguvumus, un tāpat arī Ziemeļjūras reģionālajai konsultatīvajai padomei nebija pārliecinošu argumentu, lai pamatotu, kāpēc Šetlendas zonas reģions būtu vairāk saudzējams nekā citi reģioni. Tomēr Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome ieteica saglabāt Šetlendas zonu, līdz tiks pabeigta zonas ietekmes turpmākā novērtēšana. Apvienotās Karalistes un Vācijas iestādes arī ir pieprasījušas saglabāt Šetlendas zonu. ZZTEK arī uzskatīja, ka Šetlendas zonas likvidēšanas rezultātā reģionā varētu pieaugt zvejas intensitāte. Ņemot vērā atzinuma nozīmīgumu, Komisija uzskata, ka jāsaglabā Šetlendas zona vēl trīs gadus, kamēr notiek turpmāka novērtēšana. ZZTEK būtu aicināma noformulēt ieteikumus tam, kā varētu īstenot šādu novērtēšanu, kā arī izteikties par to, vai attiecībā uz piekļuves režīmu atsevišķos reģionos var izdarīt grozījumus, kas būtu līdzīgi tiem, kas ierosināti attiecībā uz jūras zeltplekstes zonu. Jūras zeltplekstes zona Lai gan Ziemeļjūras reģionālā konsultatīvā padome vēlētos izmēģinājuma kārtā pārveidot jūras zeltplekstes zonu, daudz laika aizņemtu apspriedes, kas vajadzīgas, lai izvirzītu zonas mērķus, izveidotu eksperimentālos pētījumus zonas efektivitātes novērtējumam un tad ieviestu jaunos pasākumus. Iebildums, ko Vācijas zvejniecības nozare tūlīt noformulēja attiecībā uz grozījumiem režīmā, kas regulē piekļuvi tās ūdeņos, apliecina, cik grūti īstenot Ziemeļjūras reģionālās konsultatīvās padomes priekšlikumu. Tālab Komisija uzskata, ka ierosinājums turpināt jautājuma izpēti, būtībā jāatbalsta, taču vienlaikus jāsaglabā pašreizējā jūras zeltplekstes zona un saistītie piekļuves ierobežojumi. Tomēr ir būtiski, lai šie ierobežojumi tikti pienācīgi piemēroti, īpaši stingri kontrolējot dzinēja jaudu, lai nodrošinātu, ka tā nepārsniedz pieļaujamo jaudu. Tas atbilstu Ziemeļjūras reģionālās konsultatīvās padomes vispārējiem ieteikumiem par vispārējo jūras zeltplekstes apsaimniekošanu, saskaņā ar kuriem dzinēja jaudas noregulēšana, ievērojot pieļaujamo jaudu, veicinātu vispārēju zvejas intensitātes samazināšanos, kas vajadzīga atjaunošanas plāna nolūkos. Pašreiz noteikumi saistībā ar jūras zeltplekstes zonu ir noteikti Regulas 850/98 (tehnisko pasākumu regula) 29. pantā. Konsultēšanās, kas sākta, lai šo regulu aizstātu ar jaunu un vienkāršotu regulu, ir iespēja paralēli ierosināt grozījumus zeltplekstes zonā, kas pilnā mērā atbilstu jūras zeltplekstes saglabāšanas plānam. [1] Padomes 2002. gada Regula (EK) Nr. 2371/2002 par zivsaimniecības resursu saglabāšanu un ilgtspējīgu izmantošanu saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku, OV L 358, 31.12.2002., 59.-80. lpp. [2] Padomes 1983. gada 25. janvāra Regula (EEK) Nr. 170/83, ar ko izveido Kopienas sistēmu zvejas resursu saglabāšanai un apsaimniekošanai, OV L 024, 27.01.1983., 1.-13. lpp. [3] Padomes 1992. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3760/92, ar ko izveido Kopienas zivsaimniecības un akvakultūras sistēmu, OV L 389, 31.12.992., 1.-14. lpp. [4] Padomes 1998. gada 30. marta Regula (EK) Nr. 850/98 par zvejas resursu saglabāšanu, īstenojot tehniskus pasākumus jūras organismu mazuļu aizsargāšanai, OV L 125, 27.04.1998., 1.-36. lpp.