Šim nolūkam rekordīsā laikā ir izveidota un sākusi darboties Eiropas robežu un krasta apsardze. Tomēr ātrās reaģēšanas rezerves (cilvēkresursi un tehniskais aprīkojums) un ātras atgriešanas rezerves ir jāizveido un to darbība ir jāuzsāk attiecīgi līdz 2016. gada 7. decembrim un 2017. gada 7. janvārim. Pirmie neaizsargātības novērtējumi būtu jāpabeidz 2017. gada pirmajos trīs mēnešos.

Turklāt patvēruma pieteikumu kopējais skaits, ko saņēmušas ieteikumā minētās Šengenas valstis, joprojām ir būtisks apstāklis, pat ja to vairs nevar salīdzināt ar iepriekšējā gadā tādā pašā laikposmā saņemto pieteikumu skaitu. Neatbilstīgo migrantu un patvēruma meklētāju lielais skaits, kas Eiropas Savienībā iebraukuši kopš 2015. gada rudens, visām ES dalībvalstīm ir radījis būtiskas problēmas, kuras ir jāņem vērā. Šīs problēmas ir saistītas ar atbilstoša mājokļa ierādīšanu un piekļuvi izglītības un veselības sistēmai tām personām, kuras ieceļojušas kopš pagājušā gada. Turklāt atlikušo neizskatīto pieteikumu izskatīšana, jauni ieceļotāji un aizsardzības pieteikumi nepārtraukti rada slogu šo dalībvalstu valsts pārvaldes darbībai.

Neraugoties uz to, ka ir ievērojami samazinājies Eiropas Savienībā iebraukušo neatbilstīgo migrantu un patvēruma meklētāju skaits, jo īpaši tāpēc, ka tiek īstenots ES un Turcijas paziņojums, Grieķijā joprojām atrodas ievērojams neatbilstīgo migrantu skaits (apmēram 60 000), no kuriem pamatoti varētu sagaidīt, ka viņi centīsies neatbilstīgi pārvietoties uz citām dalībvalstīm.

Attiecīgās Šengenas valstis 2016. gada 18. un 21. oktobrī sniedza Komisijai otro ziņojumu par Padomes ieteikuma īstenošanu. Sniegtā informācija ļauj novērot tendenci, kas līdzīga pirmajā ziņojumā sniegtajiem datiem (samazinās to personu skaits, kam atteikta ieceļošanas, kā arī saņemto patvēruma pieteikumu skaits), un tādējādi vērojama pakāpeniska situācijas stabilizēšanās. Piecas Šengenas valstis 20. oktobrī vērsās pie Komisijas, uzsverot nepieciešamību atļaut tām turpināt pagaidu robežkontroles turpināšanu. Arī Slovēnija 6. oktobrī vērsās pie Eiropas Komisijas, paužot bažas par iespējamo robežkontroles turpināšanu pie Austrijas un Slovēnijas robežas.

Savā 2016. gada 28. septembra ziņojumā, kas bija balstīts uz informāciju, kura saņemta no attiecīgajām Šengenas valstīm, kā to paredzēja ieteikums, Komisija konstatēja, ka robežkontrole ir veikta ieteikuma ietvaros: kontroles aprobežojās ar identificētajiem migrācijas maršrutiem un draudiem, tās bija mērķtiecīgas, un to tvērums, biežums, vieta un laiks aprobežojās ar to, kas bija noteikti nepieciešams, lai reaģētu uz identificēto apdraudējumu, un, lai arī nebija iespējams izslēgt noteiktu ekonomisku ietekmi, tās pēc iespējas mazāk traucēja plašai sabiedrībai šķērsot iekšējās robežas. Turklāt Komisija, pamatojoties uz tobrīd tās rīcībā esošo informāciju, secināja, ka nav nepieciešams ierosināt ieteikuma grozījumus.

Kā norādīts Eiropadomes 2016. gada 20. oktobra secinājumos par migrāciju, “atpakaļceļa uz Šengenu” process ietver pagaidu iekšējo robežkontroli, reaģējot uz pašreizējām vajadzībām. Iekšējās robežkontroles būtu jāveic, pamatojoties vienīgi uz riska analīzi un izlūkdatiem, un to tvērumam, biežumam, vietai un laikam būtu jāaprobežojas ar to, kas ir noteikti nepieciešams, lai reaģētu uz nopietno apdraudējumu un aizsargātu sabiedrisko kārtību un iekšējo drošību. Dalībvalstij, kas veic iekšējo robežkontroli saskaņā ar šo ieteikumu, būtu katru nedēļu jāpārskata kontroļu nepieciešamība, biežums, vieta un laiks, kontroles jāpielāgo novērstā apdraudējuma līmenim, un attiecīgi tās pakāpeniski jāsamazina. Dalībvalstij, kas veic iekšējo robežkontroli saskaņā ar šo ieteikumu, būtu regulāri jāapmainās viedokļiem ar attiecīgo(-ajām) [kaimiņu] dalībvalsti(-īm), lai nodrošinātu, ka iekšējā robežkontrole tiek veikta tikai pie tām iekšējo robežu daļām, kur to uzskata par nepieciešamu un samērīgu saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksu.

Tomēr ņemot vērā to, ka situācija pakāpeniski stabilizējas, robežkontroles būtu jāveic tikai kā galējs līdzeklis gadījumos, kad ar citiem pasākumiem, kas mazāk ierobežotu pārrobežu kustību, piemēram, policijas pārbaudēm saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksa 23. pantu, nevar pietiekami vērsties pret konstatētajiem draudiem. Attiecīgi tām dalībvalstīm, kuras izvēlas saglabāt iekšējo robežkontroli saskaņā ar šo ieteikumu, pirms šīs izvēles izdarīšanas vajadzētu pārbaudīt visus pieejamos robežkontrolei alternatīvos pasākumus. Par šīs pārbaudes rezultātiem attiecīgajām dalībvalstīm savā paziņojumā par iekšējās robežkontroles saglabāšanu būtu jāziņo pārējām dalībvalstīm, Eiropas Parlamentam un Komisijai.

Šengenas valstīm, kas pašlaik veic pagaidu iekšējo robežkontroli saskaņā ar Padomes 2016. gada 12. maija ieteikumu, vajadzētu atļaut turpināt to darīt.

Pakāpeniski ir pilnībā jāatjauno spēkā esošo Dublinas noteikumu piemērošana, pilnībā iesaistot Grieķiju, saskaņā ar Komisijas ieteikumiem, vienlaikus turpinot uzlabot šos noteikumus, pamatojoties uz solidaritāti un atbildību. Turklāt ārkārtas pārcelšanas shēmām, kas izveidotas jau kopš 2015. gada septembra, arī būtu jāturpina dot konkrētus rezultātus pārcelto personu skaita ziņā. Visbeidzot, jāturpina palielināt to atgriezto personu skaits, kurām nav tiesību uzturēties Eiropas Savienībā.

Ņemot vērā iepriekš aprakstītos faktus, šķiet, ka vēl nav pilnībā radīti apstākļi, kurus bija paredzēts izveidot ar ceļvedi “Atpakaļceļš uz Šengenu” nolūkā atcelt visas iekšējās robežkontroles un atsākt Šengenas zonas darbību normālā režīmā. Tomēr virzībā uz Šengenas zonas pilnvērtīgas darbības atjaunošanu ir gūti nepārtraukti un svarīgi panākumi. Taču pašlaik situācija Grieķijā un gar Rietumbalkānu maršrutu joprojām ir trausla un saglabājas būtisks spiediens uz tām dalībvalstēm, kuras visvairāk skārusi neatbilstīgo migrantu sekundārā kustība no Grieķijas. Līdz 2017. gada janvārim tiks pilnībā pabeigta Eiropas robežu un krasta apsardzes īstenošana, kas vēl vairāk stiprinās ES ārējo robežu aizsardzību. ES un Turcijas paziņojuma turpmāka īstenošana palīdzēs samazināt ES ieceļojošo personu skaitu un dos iespēju valstu sistēmām turpināt apstrādāt un izskatīt sakrājušos patvēruma pieteikumus, kā arī nostiprināt savas uzņemšanas spējas.

(14)Dalībvalstīm, kas nolemj turpināt veikt iekšējo robežkontroli saskaņā ar šo ieteikumu, būtu par to attiecīgi jāpaziņo pārējām dalībvalstīm, Eiropas Parlamentam un Komisijai.

(13)Pamatojoties uz šajā posmā pieejamajiem faktiem, pagarinājumam nevajadzētu pārsniegt trīs mēnešus, sākot no šā īstenošanas lēmuma pieņemšanas dienas.

(12)Ņemot vērā esošo nestabilo situāciju Grieķijā un atlikušo spiedienu, ko joprojām izjūt tās dalībvalstis, kuras skar no Grieķijas ieceļojošo neatbilstīgo migrantu sekundārā kustība, šķiet pamatoti saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksa 29. pantu atļaut pagarināt samērīgu iekšējo robežkontroli tām Šengenas valstīm, kas pašlaik veic šādu kontroli kā galējo līdzekli, reaģējot uz nopietnajiem draudiem sabiedriskajai kārtībai un iekšējai drošībai, proti, Austrijai, Vācijai, Dānijai, Zviedrijai un asociētajai valstij Norvēģijai.

(8)Ceļvedī jo īpaši paredzēta Eiropas robežu un krasta apsardzes izveide un īstenošana. Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1624 (2016. gada 17. septembris) par Eiropas Robežu un krasta apsardzi stājās spēkā 2016. gada 6. oktobrī — no Komisijas priekšlikuma iesniegšanas brīža pagāja tikai deviņi mēneši, un tas parāda visu iesaistīto dalībnieku apņēmību. Sagaidāms, ka ātrās reaģēšanas rezerves, kas ietver cilvēkresursus un tehnisko aprīkojumu, un ātras atgriešanas rezerves tiks izveidotas un to darbība tiks sākta attiecīgi līdz 2016. gada 7. decembrim un 2017. gada 7. janvārim.

(7)Iekšējo robežkontroli nevar aplūkot šķirti no citiem svarīgiem faktoriem. Savā paziņojumā “Atpakaļceļš uz Šengenu — Ceļvedis” Komisija identificēja dažādos politikas virzienus, kas jāizstrādā, lai atjaunotu Šengenas zonas pilnvērtīgu darbību.

(5)Tomēr neraugoties uz to, ka ir krasi samazinājies Eiropas Savienībā ieceļojošo neatbilstīgo migrantu un patvēruma meklētāju skaits, ievērojams neatbilstīgo migrantu skaits joprojām atrodas Grieķijā, kā arī tajās dalībvalstīs, kuras visvairāk skārusi neatbilstīgo migrantu sekundārā kustība no Grieķijas. Pamatojoties uz līdz šim novērotajām tendencēm, ir pamatoti sagaidīt, ka šīs personas varētu vēlēties neatbilstīgi pārvietoties uz citām Šengenas valstīm pēc tam, kad tiks atcelta robežkontrole, kas pašlaik traucē to sekundārai kustībai.

(4)Attiecīgās Šengenas valstis 2016. gada 18. un 21. oktobrī sniedza Komisijai otro ziņojumu par Padomes ieteikuma īstenošanu. Sniegtā informācija ļauj vērot tendenci, kas līdzīga pirmajā ziņojumā sniegtajiem datiem (samazinās to personu skaits, kam atteikta ieceļošanas, kā arī saņemto patvēruma pieteikumu skaits), un tādējādi vērojama pakāpeniska situācijas stabilizēšanās.

(3)Komisija 2016. gada 28. septembrī nāca klajā ar ziņojumu par īstenošanas lēmuma īstenošanu. Ziņojumā tika secināts, ka Austrijas, Vācijas, Dānijas, Zviedrijas un Norvēģijas īstenotā iekšējā robežkontrole ir bijusi samērīga un saskaņā ar Padomes ieteikumu. Tāpat Komisija, pamatojoties uz pieejamo informāciju un no attiecīgajām dalībvalstīm saņemtajiem ziņojumiem, secināja, ka ziņojuma sniegšanas brīdī nav nepieciešams ierosināt īstenošanas lēmuma grozījumus.

(2)Padome piecām Šengenas valstīm (Austrijai, Vācijai, Dānijai, Zviedrijai un Norvēģijai) ieteica saglabāt samērīgu pagaidu robežkontroli uz laiku, kas nepārsniedz sešus mēnešus, sākot no īstenošanas lēmuma pieņemšanas dienas, lai vērstos pret nopietnajiem draudiem sabiedriskajai kārtībai un iekšējai drošībai šajās valstīs, kurus rada trūkumi ārējo robežu kontrolē Grieķijā un lielais skaits nereģistrēto migrantu, kas ieceļojuši caur Grieķiju un atrodas sekundārā kustībā ar nolūku pārvietoties uz citu Šengenas valsti.

(15)Attiecīgajām dalībvalstīm, pirms tās izvēlas veikt šādu kontroli, vajadzētu arī pārbaudīt, vai nevarētu izmanot robežkontrolei alternatīvus pasākumus, lai efektīvi vērstos pret konstatētajiem draudiem. Attiecīgajām dalībvalstīm vajadzētu informēt par šo pārbaužu rezultātiem un ziņojumos norādīt iemeslus, kādēļ izvēle izdarīta par labu robežkontrolei.

(16)Kā norādīts Eiropadomes 2016. gada 20. oktobra secinājumos par migrāciju, “Atpakaļceļa uz Šengenu” process ietver pagaidu iekšējās robežkontroles pielāgošanu, reaģējot uz pašreizējām vajadzībām. Kontrole saskaņā ar šo īstenošanas lēmumu būtu jāveic tikai nepieciešamajā apmērā, kontroles intensitāte jāierobežo līdz absolūti nepieciešamajam minimumam. Piemēram, ja kādā noteiktā laikposmā plūsma ir nenozīmīga, kontrole konkrētos robežu posmos var kļūt pat nevajadzīga. Lai pēc iespējas mazāk traucētu plašai sabiedrībai šķērsot attiecīgās iekšējās robežas, var veikt tikai mērķtiecīgas, uz riska analīzi un izlūkdatiem balstītas kontroles. Turklāt šo kontroļu attiecīgajos robežu posmos nepieciešamība sadarbībā ar skartajām visām dalībvalstīm būtu regulāri jāpārbauda un atkārtoti jāizvērtē ar mērķi tās pakāpeniski samazināt.

(17)Šā īstenošanas lēmuma katra īstenošanas mēneša beigās būtu jānosūta Komisijai pilnīgs ziņojums par veikto kontroļu rezultātiem, pievienojot, ja ir, izvērtējumu par to turpināšanas nepieciešamību. Ziņojumā būtu jānorāda pārbaudīto personu kopējais skaits, kontroļu rezultātā sniegto ieceļošanas atteikumu kopējais skaits, kontroļu rezultātā pieņemto atgriešanas lēmumu kopējais skaits un patvēruma pieteikumu kopējais skaits, kas saņemti pie iekšējām robežām, kur tika veiktas kontroles.

(18)Padome ņem vērā, ka Komisija ir paziņojusi, ka tā cieši uzraudzīs šā īstenošanas lēmuma piemērošanu,

AR ŠO IESAKA.

1. Austrijai, Vācijai, Dānijai, Zviedrijai un Norvēģijai pagarināt samērīgu pagaidu robežkontroli uz laiku, kas nepārsniedz trīs mēnešus, sākot no šā īstenošanas lēmuma pieņemšanas dienas, pie šādām iekšējām robežām:

- Austrijai pie Austrijas un Ungārijas sauszemes robežas un Austrijas un Slovēnijas sauszemes robežas;

- Vācijai pie Vācijas un Austrijas sauszemes robežas;

- Dānijai Dānijas ostās ar prāmju satiksmes savienojumiem ar Vāciju un pie Dānijas un Vācijas sauszemes robežas;

- Zviedrijai Zviedrijas ostās policijas dienvidu un rietumu reģionā un pie Ēresunda tilta;

- Norvēģijai Norvēģijas ostās ar prāmju satiksmes savienojumiem ar Dāniju, Vāciju un Zviedriju.

2. Pirms šādas kontroles ieviešanas attiecīgajām dalībvalstīm būtu jāapmainās viedokļiem ar attiecīgo(-ajām) [kaimiņu] dalībvalsti(-īm), lai nodrošinātu, ka iekšējā robežkontrole tiek veikta tikai tur, kur to uzskata par nepieciešamu un samērīgu. Turklāt attiecīgajām dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka iekšējā robežkontrole tiek veikta tikai kā galējais līdzeklis, kad ar citiem alternatīviem pasākumiem nevar panākt to pašu rezultātu, un tikai tajās iekšējās robežas daļās, kur to uzskata par nepieciešamu un samērīgu saskaņā ar Šengenas Robežu kodeksu. Attiecīgajām dalībvalstīm būtu jāziņo attiecīgi pārējām dalībvalstīm, Eiropas Parlamentam un Komisijai.

3. Robežkontrolēm vajadzētu būt mērķtiecīgām, uz riska analīzi un izlūkdatiem balstītām, un to tvērumam, biežumam, vietai un laikam jāaprobežojas ar to, kas ir noteikti nepieciešams, lai reaģētu uz nopietno apdraudējumu un aizsargātu sabiedrisko kārtību un iekšējo drošību. Dalībvalstij, kas veic iekšējo robežkontroli saskaņā ar šo īstenošanas lēmumu, būtu katru nedēļu jāpārskata kontroļu nepieciešamība, biežums, vieta un laiks, kontroļu intensitāte jāpielāgo novērstā apdraudējuma līmenim, attiecīgos gadījumos pakāpeniski to samazinot, un jāziņo Komisijai katru mēnesi.

Strasbūrā,