EIROPAS KOMISIJA Briselē, 30.11.2022 COM(2022) 677 final 2022/0396(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par iepakojumu un iepakojuma atkritumiem, ar kuru groza Regulu (ES) 2019/1020 un Direktīvu (ES) 2019/904 un atceļ Direktīvu 94/62/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) {SEC(2022) 425 final} - {SWD(2022) 384 final} - {SWD(2022) 385 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Iepakojums ir nepieciešams, lai aizsargātu un transportētu preces. Turklāt iepakojuma izgatavošana ES ir svarīga saimnieciskā darbība. Tomēr regulatīvās pieejas dažādās dalībvalstīs atšķiras, un tas rada šķēršļus, kas iekšējam iepakojuma tirgum liedz darboties pilnvērtīgi. Jaunākās novērotās atšķirības attiecas, piemēram, uz iepakojuma marķēšanas prasībām, pieejām reciklējama vai atkalizmantojama iepakojuma definēšanai, pieejām paplašinātās ražotāja atbildības (PRA) maksu modulēšanai un noteiktu iepakojuma formātu tirdzniecības ierobežojumiem. Šādas atšķirības rada juridisko nenoteiktību uzņēmumiem, tādējādi samazinot investīcijas inovatīvā un videi draudzīgā iepakojumā un jaunos aprites uzņēmējdarbības modeļos. Iepakojums arī rada nopietnas bažas no vides viedokļa. Tā ir viena no nozarēm, kurā izmanto visvairāk jaunmateriālu (ES 40 % plastmasas un 50 % papīra tiek izmantoti iepakojumam) un rada 36 % no cietajiem sadzīves atkritumiem. Palielināta iepakojuma izmantošana kombinācijā ar zemiem atkalizmantošanas un reciklēšanas rādītājiem kavē mazoglekļa aprites ekonomikas attīstību. Pēdējos gados iepakojuma apjoms ir palielinājies straujāk nekā nacionālais kopienākums, un tas izraisa strauju CO2 un citu emisiju pieaugumu, kā arī dabas resursu pārmērīgu ekspluatāciju, biodaudzveidības izzušanu un piesārņojumu. Eurostat dati un tirgus datu ziņojumi liecina, ka arvien vairāk tiek izmantoti tādi iepakojuma dizaina raksturlielumi, kas var kavēt reciklēšanu. Iepakojums ir “nereciklējams”, ja to nevar savākt dalīti vai ja tas rada problēmas mūsdienīgos šķirošanas un reciklēšanas procesos ES. No 2012. gada līdz 2020. gadam nereciklējama iepakojuma īpatsvars ir būtiski pieaudzis. Turklāt tehniski reciklējams iepakojums bieži vien netiek reciklēts, jo tā savākšanai, šķirošanai un reciklēšanai nepieciešamie procesi faktiski nav pieejami vai ir izmaksu ziņā neefektīvi vai izlaide nav pietiekami kvalitatīva, lai apmierinātu pieprasījumu otrreizējo izejvielu tiešajos tirgos. Turklāt Komisijas otrā agrīnās brīdināšanas ziņojuma provizoriskie rezultāti liecina, ka daudzām dalībvalstīm ir grūti sasniegt Direktīvas 94/62/EK 6. pantā noteiktos reciklēšanas mērķrādītājus. Eiropas industriālajā stratēģijā ir uzsvērta iekšējā tirgus nozīme ES konkurētspējas un labklājības nodrošināšanā. Šķēršļi, kas ekonomikas operatoriem un plašākai sabiedrībai liedz gūt maksimālu labumu no iekšējā tirgus, ietver ierobežojošus un sarežģītus valsts noteikumus, ierobežotu administratīvo kapacitāti, nepilnīgu ES noteikumu transponēšanu un to nepienācīgu izpildes panākšanu. Padomes 2020. gada decembra secinājumos tika atzinīgi novērtēts Komisijas nodoms panākt, ka līdz 2030. gadam viss iepakojums ir atkalizmantojams vai reciklējams ekonomiski izdevīgā veidā, un samazināt iepakojuma, pārmērīga iepakojuma un attiecīgi arī iepakojuma atkritumu apjomu. Parlamenta 2021. gada 10. februāra rezolūcijā par jauno aprites ekonomikas rīcības plānu šis mērķis tika atkārtoti uzsvērts un Komisija tika aicināta iesniegt tiesību akta priekšlikumu, kurā ietverti atkritumu samazināšanas pasākumi un mērķrādītāji, vērienīgas prasības pārmērīga iepakojuma apjoma samazināšanai un pasākumi, kas uzlabotu reciklējamību un samazinātu iepakojuma sarežģītību, palielinātu reciklēta materiāla saturu, pakāpeniski izbeigtu bīstamu un kaitīgu vielu izmantošanu un veicinātu atkalizmantošanu, neapdraudot pārtikas nekaitīguma un higiēnas standartus. Visbeidzot, Konference par Eiropas nākotni apliecināja, ka iedzīvotāji un pilsoniskās sabiedrības organizācijas visā ES aicina veikt stingrus pasākumus atkritumu rašanās novēršanas, iepakojuma atkritumu apsaimniekošanas un iepakojuma apritīguma jomā un vairāk izmantot reciklētus materiālus. Iepakojuma aprites ekonomika palīdzēs ekonomisko attīstību atsaistīt no dabas resursu izmantošanas, palīdzēs līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti un apturēt biodaudzveidības izzušanu, kā arī samazinās ES tautsaimniecības stratēģisko atkarību no daudziem materiāliem. Turklāt tas var pozitīvi ietekmēt nodarbinātību, tostarp un jo īpaši sociālajā ekonomikā, radot vairāk kvalitatīvu “zaļo” darbavietu, ja tiktu izdarītas nepieciešamās investīcijas prasmēs un tiktu ņemtas vērā dalībvalstu, reģionu un darba veidu īpatnības. Lai gan ar grozījumiem Direktīvā 94/62/EK 2018. gadā netika novērsti visi tās īstenošanas vājie punkti, tajā tika iekļautas trīs pārskatīšanas klauzulas, kas tiek īstenotas ar šo iniciatīvu. Ar šo iniciatīvu tiek atjaunināts ES tiesiskais regulējums attiecībā uz iepakojumu un iepakojuma atkritumiem, dalībvalstīm un uzņēmumiem sniedzot pienācīgu atbalstu atkritumu samazināšanas mērķrādītāju sasniegšanā. Šis atbalsts izpaužas kā saskaņots normatīvais regulējums, kurš atbalsta investīcijas, samazina atkritumu apjomu un veicina kvalitatīvu reciklēšanu, kas vienādi attieksies uz visām ES dalībvalstīm. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā rīcībpolitikas jomā Ar ierosināto regulu tiek atjaunināts ES tiesiskais regulējums attiecībā uz iepakojumu un iepakojuma atkritumiem. Kā Eiropas zaļā kursa un jaunā ES aprites ekonomikas rīcības plāna neatņemama daļa tā veicinās ES izaugsmes stratēģiju, kas paredz tai līdz 2050. gadam kļūt par mūsdienīgu, resursefektīvu, tīru un konkurētspējīgu tautsaimniecību bez siltumnīcefekta gāzu neto emisijām un ar ekonomisko izaugsmi, kas atsaistīta no resursu izmantojuma. Priekšlikums pilnībā atbilst ES tiesību aktiem vides un atkritumu jomā, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīvai 2008/98/EK par atkritumiem, Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 5. jūnija Direktīvai (ES) 2019/904 par konkrētu plastmasas izstrādājumu ietekmes uz vidi samazināšanu, Padomes 2020. gada 14. decembra Lēmumam (ES, Euratom) 2020/2053 par Eiropas Savienības pašu resursu sistēmu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regulai (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH). Tas arī papildina Komisijas priekšlikumus Eiropas Parlamenta un Padomes regulām par atkritumu sūtījumiem, par satvaru ekodizaina prasību noteikšanai ilgtspējīgiem produktiem un Komisijas paziņojumu par ES Biobāzētas, bionoārdāmas un kompostējamas plastmasas rīcībpolitikas satvaru. •Saskanība ar citām ES rīcībpolitikām Iniciatīva nodrošina nediskriminēšanu starp ES ražotajiem un importētajiem produktiem, un tā atbilst ES starptautiskajām saistībām tirdzniecības politikas jomā. Priekšlikuma mērķis ir arī saskaņot monitoringa un ziņošanas pienākumus, arī ražotāju ziņošanas pienākumus saskaņā ar PRA shēmām, lai ierobežotu administratīvo slogu dalībvalstīm un ekonomikas operatoriem saskaņā ar ES labāka regulējuma pieeju un ziņošanas un monitoringa atbilstības pārbaudi. Turklāt saskaņā ar ES apņemšanos īstenot ANO Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam, tostarp tās 17 ilgtspējīgas attīstības mērķus (IAM), ar šo iniciatīvu tiks uzlabots tas, kā ES īsteno 12.5. IAM, proti, tā līdz 2030. gadam būtiski samazinās atkritumu rašanos, novēršot to rašanos, samazinot to daudzumu, tos reciklējot un atkalizmantojot.

Attiecībā konkrēti uz plastmasas iepakojuma atkritumiem šī iniciatīva ir vērsta arī uz pašu resursiem, kuru pamatā ir nereciklēta plastmasa, saskaņā ar Lēmumu (ES, Euratom) 2020/2053 par Eiropas Savienības pašu resursu sistēmu. Šī pašu resursu sistēma dalībvalstis stimulē ieviest pasākumus, kas to teritorijā samazinātu nereciklētās plastmasas iepakojuma atkritumu apjomu. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Šā priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 114. pants. Atbilstoši jaunajai pieejai produktiem, kas tika izziņota paziņojumā par Eiropas zaļo kursu1 un Aprites ekonomikas rīcības plānā, priekšlikums attiecas uz visu iepakojuma aprites ciklu. Tas atbilst “tradicionālo” iekšējā tirgus tiesību aktu pieejai, jo rada saskaņotus nosacījumus iepakojuma laišanai tirgū. Tomēr, ņemot vērā visu iepakojuma aprites ciklu, šī iekšējā tirgus pieeja ir paplašināta līdz aprites beigu posmam, tādējādi radot patiesu iekšējo iepakojuma tirgu bez šķēršļiem brīvai apritei un ar vienādiem ražošanas, tirdzniecības un atkritumu apstrādes nosacījumiem visā ES. LESD 114. pants ir juridiskais pamats pašreizējai Direktīvai 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu. Šis pants ES dod iespēju saskaņot noteikumus un administratīvos pasākumus visās dalībvalstīs. Šis juridiskais pamats dos iespēju pievērsties vairākiem nozīmīgiem iekšējā tirgus jautājumiem, kas kavē iepakojuma noteikumu saskaņotu piemērošanu, to vidū i) ilgtspējas prasībām, ii) saskaņotiem kritērijiem maksu ekomodulēšanai saskaņā ar paplašinātās ražotāja atbildības shēmām, iii) saskaņotām marķēšanas prasībām un iv) aprites cikla beigu prasībām aprites cikla pieejas pabeigšanai. Lai gan detalizētas administratīvās prasības ir atstātas dalībvalstu ziņā, ar priekšlikumu tiek reglamentēti tie aspekti, kuros saskaņošana novērsīs tirgus izkropļojumus un šķēršļus brīvai apritei. Viens no šādiem aspektiem ir paplašinātā ražotāja atbildība, kurā saskaņoti noteikumi, arī ziņošanas noteikumi, novērsīs šķēršļus, ko atšķirīgi noteikumi dažādās dalībvalstīs liek ekonomikas operatoriem, kuri iepakojumu pārdod vairākās dalībvalstīs vai visā ES. Ir arī jāizveido vienots satvars iepakojuma savākšanai, depozīta un nodošanas shēmām, kā arī atkalizmantošanas sistēmām, lai sasniegtu mērķrādītājus vides jomā un radītu vienādus apstākļus uzņēmumiem, kuri darbojas attiecīgajos tirgos. Šim kopējam satvaram būs būtiska ietekme uz iepakojuma reciklējamību un otrreizējo izejvielu pieejamību. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Vidiskās problēmas un problēmas, kas saistītas ar iepakojumu (proti, šķēršļi iekšējam tirgum un aprites ekonomikai, pieaugošais iepakojuma atkritumu apjoms un citi negatīvi faktori) dalībvalstis nevar pietiekamā mērā atrisināt vienas pašas. Tā kā tirdzniecības līmenis starp dalībvalstīm ir augsts, daudzos aspektos ES iepakojuma tirgus ir viens liels tirgus, nevis 27 atsevišķi tirgi. Lai gan dažas no šīm problēmām tiek risinātas ar valstu iniciatīvām, tās arī vēl vairāk sadrumstalo iekšējo tirgu. Kopīgu prasību noteikšanai ES līmenī būs skaidra pievienotā vērtība, jo tā nodrošinās pareizu iekšējā tirgus darbību un tādējādi vienlīdzīgus konkurences apstākļus ekonomikas operatoriem (piemēram, ražotājiem, piegādātājiem, mazumtirgotājiem). Ar ES līmenī noteiktām prasībām un mērķrādītājiem pāreja uz ilgtspējīgu iepakojumu visās dalībvalstīs būs konsekventa, radot efektīvu tirgu. •Proporcionalitāte Ierosinātie pasākumi ir paredzēti, lai nodrošinātu normatīvo noteiktību, kas nepieciešama, lai veicinātu liela mēroga investīcijas ilgtspējīgos iepakojuma risinājumos. Tie attiecas uz visu iepakojuma vērtības ķēdi, vienlaikus nodrošinot augstu vides un cilvēka veselības aizsardzības līmeni. Šīs iniciatīvas mērķis ir modernizēt un stiprināt pašreizējo tiesisko regulējumu, lai, pateicoties kopīgām pieejām, nodrošinātu apjomradītus ietaupījumus, vienlaikus nozarei un dalībvalstīm dodot tām nepieciešamo elastību, ja tā ir nepieciešama inovācijai vai vietējo apstākļu dēļ. Dažu ierosināto rīcībpolitikas variantu gadījumā proporcionalitātes principu vislabāk nodrošina pakāpeniska pieeja prasību pastiprināšanai. Tāpēc priekšlikumā ir ietverta vēriena un prasību pakāpeniska palielināšana, piemēram, prasība attiecībā uz reciklējama iepakojuma ilgtspēju un pieeja atkārtoti apsvērt, vai vajadzīgi atbrīvojumi no tādu vielu koncentrācijas robežvērtībām, kas rada bažas, noteiktos iepakojuma materiālos. Kopumā ierosinātie pasākumi nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai nodrošinātu atbilstību normatīvajiem aktiem, vienlaikus garantējot cilvēka veselības un vides aizsardzību. •Juridiskā instrumenta izvēle Neraugoties uz konkrētajiem pasākumiem, ar pašreizējiem tiesību aktiem sasniegt to mērķus vides un iekšējā tirgus jomā nav izdevies. Dalībvalstu atšķirīgās pieejas transponēšanai un vienpusēji iepakojuma rīcībpolitikas pasākumi nacionālo tiesisko regulējumu ir padarījuši nevienmērīgu. Ņemot vērā ietekmes novērtējuma ziņojumā izklāstītos izaicinājumus, kas saistīti ar iepakojuma ilgtspēju, jo īpaši pieaugošo iepakojuma atkritumu daudzumu, šķēršļus iepakojuma apritīgumam un zemu reciklēta materiāla izmantojumu plastmasas iepakojumā, paredzams, ka šī tendence turpināsies Dažādi valstu noteikumi samazina rīcībpolitikas rezultativitāti un apdraud sekmīgu aprites ekonomikas izveidi. Pašreizējās direktīvas regulējuma nepilnības (piemēram, slikti izstrādātas pamatprasības attiecībā uz iepakojumu un grūtības, ar kurām dalībvalstis saskaras to izpildes panākšanā) ir skaidri apliecinājušas, ka ir nepieciešama saskaņošana un ka saskaņotie noteikumi būtu jāietver regulā, nevis pārskatītā pašreizējā direktīvā. Lai vēl vairāk veicinātu pāreju uz mazoglekļa aprites ekonomiku un likvidētu šķēršļus iekšējam tirgum, ir nepieciešams jauns visaptverošs regulatīvo risinājumu kopums, arī īpašas prasības uzņēmumiem. Pāreju uz regulu, kas noteiktu saskaņotus noteikumus, stingri atbalsta visi ieinteresētie uzņēmumi. Regula nodrošinās to, ka visas 27 dalībvalstis savus pienākumus pilda vienlaikus un vienādi. Vienādas prasības visiem tirgus dalībniekiem nodrošinās nepieciešamo juridisko noteiktību, samazinās konkurences izkropļojumus un raidīs skaidrus signālus trešo valstu tirgus dalībniekiem, kuri plāno laist produktus ES tirgū. Turklāt ar regulu Komisijai tiks piešķirtas pilnvaras izstrādāt īstenošanas pasākumus, ar ko regulu vajadzības gadījumā precizēt, lai kopīgus noteikumus varētu noteikt ātri. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes

2014. gadā veiktajā atbilstības pārbaudē tika konstatētas nepilnības iepakojuma pamatprasībās un ieteikts padarīt tās “konkrētākas un vieglāk izpildāmas”, atzīmējot, ka pamatprasību nostiprināšana ir “svarīgs instruments, ar ko panākt labāku iepakojuma vidisko sniegumu”. Tomēr 2018. gadā izdarītie Direktīvas 94/62/EK grozījumi nevis tieši novērsa šīs nepilnības, bet gan ieviesa trīs pārskatīšanas klauzulas: 1) apsvērt iespēju pamatprasības pastiprināt, lai cita starpā uzlabotu dizaina piemērotību atkalizmantošanai un sekmētu kvalitatīvu reciklēšanu, kā arī stiprinātu šādu pamatprasību izpildes panākšanu; 2) izpētīt, vai būtu iespējams noteikt kvantitatīvus mērķrādītājus attiecībā uz iepakojuma atkalizmantošanu un kādus papildu pasākumus, kas veicinātu iepakojuma atkalizmantošanu, un 3) izvērtēt to pasākumu efektivitāti, kuru mērķis ir samazināt vieglās plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņu, un izpētīt citus iespējamos veidus, kā šo mērķi sasniegt. Pārskatīšanas klauzulas arī deva Komisijai pilnvaras attiecīgā gadījumā iesniegt tiesību akta priekšlikumu par šiem jautājumiem. Komisija 2020. gada aprīlī publicēja izvērtējumu par iepakojuma un iepakojuma atkritumu pamatprasību rezultativitāti un to pastiprināšanas priekšlikumus. Izvērtējuma galvenie secinājumi palīdzēja raksturot problēmu un izstrādāt sākotnējo pasākumu kopumu ietekmes novērtējumam. Šis pētījums sagādāja vajadzīgo informāciju Komisijas sākotnējam ietekmes novērtējumam, kas tika publicēts 2020. gada 11. jūnijā. Šajā priekšlikumā ir ietverti pasākumi, ar kuriem risina problēmas, kas konstatētas atbilstības pārbaudē un 2020. gada izvērtējumā, kā arī citi pasākumi, kas apzināti ietekmes novērtējumā un tā plašajā apspriešanā ar ieinteresētajām personām. •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Veicot ietekmes novērtējumu, kas pievienots Direktīvai 94/62/EK par iepakojumu un izlietoto iepakojumu, tika veikta rūpīga apspriešanās ar ieinteresētajām personām, lai nodrošinātu, ka tiek pārstāvēti un ņemti vērā dažādu organizāciju viedokļi. Apspriešanā piedalījās vairāk nekā 800 organizāciju ar vairāk nekā 1800 kontaktpunktiem. Mērķorientētas un plašākas metodes, ko izmantoja, lai apspriestos ar ieinteresētajām personām, bija šādas: atsauksmju vākšana par sākotnējo ietekmes novērtējumu, publiska dalībvalstu anketa, tiešsaistes darbsemināri un tīmekļsemināri, kā arī individuālas intervijas. Apspriešanā par sākotnējo ietekmes novērtējumu tika saņemtas 110 atbildes, un atklātā sabiedriskā apspriešanā tika iegūtas 425 atbildes. Tika veikta arī mērķorientēta apspriešanās, lai stiprinātu pierādījumu bāzi, kas ietvēra specializētāku atsauksmju vākšanu no konkrētām ieinteresēto personu grupām ieinteresēto personu darbsemināros un citos pasākumos. 2021. gada jūnijā notika seši ieinteresēto personu tīmekļsemināri, lai iepazīstinātu ar pētījuma starpposma rezultātiem un apkopotu atsauksmes par tiem. Šajos tīmekļsemināros piedalījās vairāk nekā 950 cilvēku (no 250 organizācijām), un gandrīz 100 organizācijas sniedza sīki izklāstītas atsauksmes un nostājas dokumentus. 2022. gada 30. maijā notika papildu darbseminārs ar 517 apmeklētājiem, kura laikā uzstājās 50 ieinteresētās personas. Vienlaikus gan konsultants, kas atbalstīja Komisijas ietekmes novērtējumu, gan attiecīgie Komisijas departamenti veica turpmākas mērķorientētas apspriešanās ar dalībvalstu ekspertiem, ieinteresētajām personām, NVO un patērētāju asociācijām. Lielākā daļa ieinteresēto personu pauda uzskatu, ka tehnoloģiskā, ekonomiskā un sociālā attīstība attaisno jauna iepakojuma tiesiskā regulējuma izveidi. Lielākā daļa arī piekrita, ka ir jāturpina saskaņot pašreizējos noteikumus, un aicināja izveidot Eiropas regulējumu, kas aptver visu iepakojuma aprites ciklu un visu vērtības ķēdi. Daudzas ieinteresētās personas pauda uzskatu, ka šajā satvarā būtu jāiekļauj stingrāki kopīgi noteikumi par iepakojuma ilgtspēju, lai nodrošinātu ES iekšējā tirgus darbību, un uzsvēra, ka ir nepieciešama kopēja pieeja iepakojuma reciklējamības definēšanai, jo īpaši kritērija “reciklēšanai piemērots dizains” izmantošanas pieeja. Konkrētāk, nozares pārstāvji uzsvēra nepieciešamību pēc: i) stabila un saskaņota tiesiskā regulējuma, kas nodrošina investīciju drošību; ii) līdzvērtīgiem konkurences apstākļiem, kas veicina ilgtspējīga iepakojuma ražošanu, un iii) efektīvas reciklēšanas tirgu darbības, lai uzlabotu otrreizējo izejvielu pieejamību un kvalitāti. Pilsoniskās sabiedrības pārstāvji aicināja efektīvi ieviest atkritumu hierarhiju iepakojuma vērtības ķēdē ar pasākumiem, kas stimulē iepakojuma atkritumu rašanās novēršanu un atkalizmantošanu. Sīki izstrādāti secinājumi, kas izdarīti apspriešanās ar ieinteresētajām personām, ir atrodami ietekmes novērtējuma 2. pielikumā. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Papildus apspriešanai ar ieinteresētajām personām ietekmes novērtējumā tika izmantoti vairāki citi būtiski informācijas avoti. Lai dažādos variantus analizētu sīkāk, Komisija nolīga ārējos konsultantus, noslēdzot divus atbalsta līgumus. Šajos pētījumos tika izstrādāta “ietekmes modelēšanas metodika” un “bāzlīnijas metodika”. Pirmo izmanto, lai modelētu ierosināto pasākumu ietekmi, proti, lai modelētu masu plūsmu izmaiņas, finanšu izmaksas, ietekmi uz vidi un sociālo ietekmi (ietekmi uz nodarbinātību). Bāzlīnijas metodika sniedz pārskatu par iepakojuma atkritumu patēriņu, atkritumu rašanos un apsaimniekošanu 27 ES dalībvalstīs. Tā aptver gan vēsturiskas tendences, kas pamatotas ar esošajiem datiem, gan nākotnes prognozes līdz 2050. gadam. Bāzlīnija būtībā ir “nemainīgas rīcībpolitikas” scenārijs, proti, nākotnes tendenču modelēšana, ja paliek spēkā visas attiecīgās ES līmeņa un valstu rīcībpolitikas un pasākumi, ko papildina jauni Komisijas tiesību aktu priekšlikumi. Vēl vienu papildu pētījumu veica Komisijas Kopīgais pētniecības centrs (JRC), lai analizētu ietekmi, ko rada pasākumi, kuros simboli uz atkritumu tvertnēm ir apvienoti ar atbilstošu marķējumu uz iepakojuma (šis pētījums tika izstrādāts saskaņā ar diviem iepriekš minētajiem pētījumiem). Dažādos pētījuma posmos konsultants un tā eksperti cieši sadarbojās ar attiecīgajiem Komisijas dienestiem. Papildu dati un piezīmes tika apkopoti, veicot mērķorientētas intervijas ar ieinteresētajām personām un padziļināti apspriežoties ar dalībvalstīm. Iespējamie pasākumi attiecībā uz plastmasas iepirkumu maisiņiem pirmo reizi tika izstrādāti “Pētījumā par plastmasas maisiņu direktīvas ieviešanu apvienojumā ar darbības jomas pētījumu, lai novērtētu turpmāku ES atkritumu rašanās novēršanas un Plastmasas maisiņu direktīvas īstenošanas pasākumu īstenojamību”, savukārt otrajā atbalsta pētījumā tika veikts ierosināto pasākumu ietekmes novērtējums. Visbeidzot, pasākumi saistībā ar kompostējamo iepakojumu tika izstrādāti kā daļa no 2020. gada pētījuma “Bioloģiski noārdāmu un kompostējamu plastmasas patēriņa preču un iepakojuma nozīme aprites ekonomikā”. Šis pētījums arī deva papildu iedvesmu Komisijas paziņojumam par ES Biobāzētas, bionoārdāmas un kompostējamas plastmasas rīcībpolitikas satvaru. •Ietekmes novērtējums Šā priekšlikuma pamatā ir ietekmes novērtējums. Pēc tam, kad tika ņemtas vērā Regulējuma kontroles padomes 2022. gada 13. maija negatīvajā atzinumā sniegtās piezīmes un veiktas nepieciešamās izmaiņas un papildinājumi, 2022. gada 30. septembrī par ietekmes novērtējumu tika saņemts pozitīvs atzinums ar atrunām. Ietekmes novērtējumā tika konstatētas trīs galvenās problēmas. (1)Pieaugošs iepakojuma atkritumu daudzums. Direktīva 94/62/EK šo tendenci nav spējusi apvērst, lai gan tajā bija īpaši noteikumi par iepakojuma apjoma minimalizēšanu. Izaugsmes tendenci ir pastiprinājuši jauni patēriņa paradumi (piemēram, līdzņemamu produktu patēriņš, vairāk pārdošanas tiešsaistē un piegāžu mājās).

(2)Iepakojuma reciklēšanas un atkalizmantošanas šķēršļi. Tie ir tādi faktori kā pastiprināta tādu iepakojuma dizaina elementu izmantošana, kas neļauj veikt reciklēšanu, lielāka kompostējamo reciklējamo plūsmu šķērskontaminācija, tādas vielas iepakojumā, kas var būt bīstamas, un šķirošanai paredzēta iepakojuma neskaidrs marķējums. Līdz ar to atkalizmantošanas un reciklēšanas prioritāte salīdzinājumā ar resursu atgūšanu un apglabāšanu poligonā vēl nav pilnībā īstenota. (3)Zema plastmasas iepakojuma reciklēšanas kvalitāte un zems otrreizējo izejvielu izmantojums. Tas ierobežo ES spēju samazināt jaunmateriālu izmantojumu jaunā iepakojumā. Tirgus nepilnības un trūkumi pašreizējā tiesiskajā regulējumā kavē reciklēšanas darbību rentabilitāti un apgrūtina investīcijas tehnoloģijās un piegādes loģistikā, kas nepieciešama, lai nodrošinātu kvalitatīvu iepakojuma savākšanu, šķirošanu un reciklēšanu. Ņemot vērā minēto, šā tiesību akta priekšlikuma virsmērķi ir samazināt iepakojuma un iepakojuma atkritumu negatīvo ietekmi uz vidi, vienlaikus uzlabojot iekšējā tirgus darbību. Konkrētie mērķi ir šādi: i) samazināt iepakojuma atkritumu daudzumu; ii) izmakslietderīgi veicināt iepakojuma aprites ekonomiku un iii) veicināt reciklēta materiāla izmantošanu iepakojumā. Ietekmes novērtējumā tika apkopoti visi iespējamie analīzes pasākumi, kuru pamatā bija trīs ārēja konsultanta veikti pētījumi, ieinteresēto personu darbsemināri, tiešsaistes sabiedriskā apspriešana un mērķorientētas intervijas. Daudzveidīgie, kompleksie un bieži vien savstarpēji saistītie pasākumi tika sagrupēti trīs rīcībpolitikas variantos, kas ir salīdzināti ar ierastās darbības scenāriju. 1.–3. variants palielina pasākumu pozitīvo vidisko ietekmi, taču arī ar to īstenošanu saistīto slogu un iejaukšanās pakāpi, kā izklāstīts tālāk. ·1. variantā ir paredzēti standartizācijas uzlabošanas pasākumi un skaidrākas pamatprasības, kas parasti ir priekšnoteikumi pasākumiem citās grupās. ·2. variantā ir noteikti obligātie mērķrādītāji attiecībā uz atkritumu rašanās samazināšanu, atkalizmantošanu noteiktās nozarēs un minimālo reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā, prasības nodrošināt pilnīgu reciklējamību līdz 2030. gadam un saskaņoti noteikumi par produktiem. ·3. variantā ir noteikti augstāki obligātie mērķrādītāji nekā 2. variantā un papildu prasības attiecībā uz produktu. Galvenās rīcībpolitikas izvēles lēmumu pieņēmējiem 27 ES dalībvalstīs trijās intervences jomās ir nacionālie atkritumu samazināšanas mērķrādītāji, atkalizmantošanas mērķrādītāji noteiktu nozaru ekonomikas operatoriem, reciklējamības palielināšanas pasākumi un mērķrādītāji attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā. No labvēlīgajiem pasākumiem teicama rīcībpolitiska izvēle ir obligātas depozīta un nodošanas sistēmas, kā arī marķēšanas noteikumi, kas patērētājiem atvieglo šķirošanu. Katrā variantā ietvertie pasākumi ir norādīti nākamajā tabulā. Lai parādītu to savstarpējos sakarus, alternatīvie pasākumi ir apzīmēti ar vienu un to pašu ciparu, piemēram, M2b un M2c. Pasākumi, kas attiecas uz galvenajām rīcībpolitikas izvēlēm, ir norādīti treknrakstā. 1. variants. Labāka standartizācija un skaidrākas pamatprasības 2. variants. Obligāti mērķrādītāji un stingrākas prasības 3. variants. Tālejoši mērķrādītāji un prasības M5. Tukšās vietas samazināšana iepakojumā noteiktās nozarēs, arī e-komercijā. M1. Pamatprasību atjaunināšana ar mērķi minimalizēt pārmērīgu iepakojumu. M10a. Atkalizmantojama iepakojuma definēšanas CEN standarta pārskatīšana. M19. Darbības “atkalizmantošana” definīcijas precizēšana pretstatā darbībai “sagatavošana atkalizmantošanai”. M8b. Obligāti atkalizmantošanas mērķrādītāji noteiktām iepakojuma grupām 2030./2040. gadam noteiktās nozarēs +M19+M10a+M10b. Definīcijas un obligātās prasības atkalizmantojama iepakojuma formātiem, kas noteikti ES tiesību aktos un standartos dažiem formātiem+M10c. Atkalizmantošanas sistēmu definīcija un obligātie standarti. M7. Pakāpeniska novēršama/nevajadzīga iepakojuma samazināšana. M2b. Obligāts mērķrādītājs, kas paredz iepakojuma atkritumu apjomu uz vienu iedzīvotāju līdz 2030. gadam samazināt par 19 % salīdzinājumā ar bāzlīnijas līmeni +M1+M5 M8c. Obligāti augsta līmeņa mērķrādītāji, kas paredz līdz 2030./2040. gadam palielināt iepakojuma atkalizmantošanu noteiktās nozarēs +M10a+ M10b+M10c+M19. M2c. Obligāts mērķrādītājs, kas paredz iepakojuma atkritumu apjomu uz vienu iedzīvotāju līdz 2030. gadam samazināt par 23 % salīdzinājumā ar bāzlīnijas līmeni +M1+M5+M7+M3. Līdz 2030. gadam aizliegt noteiktām precēm izmantot smagāko iepakojumu sakarā ar pieejamām vieglākām alternatīvām M21a. Līdz 2030. gadam visam iepakojumam ir jābūt atkalizmantojamam vai reciklējamam; pamatprasību precizēšana un reciklējamības definēšana +M21b. No 2030. gada visam atkalizmantojamajam iepakojumam jābūt reciklējamam. M22a. Reciklējama iepakojuma kvalitatīva definīcija. M28. Bionoārdāmības un kompostējamības precizēšana un attiecīgo pamatprasību un standarta EN 13432 atjauninājumi. M29a. Kompostējamās un konvencionālās plastmasas izmantošana noteiktu veidu iepakojumā M22b. Reciklējama iepakojuma definīcija, kuras pamatā ir reciklēšanai piemērota dizaina kritēriji, ko papildina reciklējamības novērtēšanas procedūra un negatīvs nereciklējama iepakojuma īpašību saraksts +M21a+M21b+M22a+M23. PRA maksu modulēšanas kritēriju saskaņošana. M29d. Noteiktu atlasītu plastmasas iepakojuma veidu obligāta kompostējamība, bet pārējos iepakojuma veidos iespējama kompostējama vai konvencionāla plastmasa +M28 M22c. Reciklējama iepakojuma kvantitatīva definīcija +M21a+M21b+M22a+M23. M29b. Visu noteikto veidu plastmasas iepakojuma obligāta kompostējamība +M28 M37. Reciklēta materiāla satura un mērīšanas metodes definīcija M35em. Plaši mērķrādītāji attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā atkarībā no kontaktiepakojuma sensitivitātes 2030. un 2040. gadam +M37 M35eh. Lielāks vēriens, plaši mērķrādītāji 2030. un 2040. gadam attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā atkarībā no kontaktiepakojuma sensitivitātes +M37 Mx. Pašreizējās uz materiāliem balstītās marķēšanas atjaunināšana. Atkritumu šķirotājiem paredzēto burtciparu kodu noņemšana. M31. Bīstamo vielu definīciju atjaunināšana. M32a. Plašāka informācija par bīstamām vielām Ma un b. Obligāta DNS un obligātās prasības visām DNS. M27c-y. Saskaņota produktu un atkritumu tvertņu marķēšana, lai patērētājiem atvieglotu šķirošanu (uzlabota Ziemeļvalstu piktogrammu sistēma)+Mx+Mk. Mulsinošu marķējumu izmantošanas ierobežojumi. M12-u. Atkalizmantojama iepakojuma saskaņota, obligāta marķēšana. M38-j. Reciklēta materiāla satura marķēšanas kritēriji. M32b. Informēšana par iepakojumā esošām vielām, kas rada bažas +M33a. Vielu ierobežojumi saskaņā ar REACH +M31. M40b. Obligātais ZPI kritēriju minimums prioritāru produktu un pakalpojumu iepakojumam. M42b. PRA ziņošanas sistēmas saskaņošana. MPCB. Paplašināts pienākums ziņot par PHB Mc. DNS reciklēta iepakojuma prioritāra izmantošana +Ma un b. M26cc. DNS+Mx+M12-u+M38-j+M27c-y+Mk alternatīvas atkritumu savākšanas sistēmas. M32c. Informēšana par visām iepakojumā esošajām vielām +M33b. Vielu ierobežojumi saskaņā ar pārskatīto IIAD+M31. M40c. Obligātais ZPI kritēriju minimums visu produktu un pakalpojumu iepakojumam. M34b. Obligāta prasība ziņot par reciklēta materiāla saturu visā iepakojumā +M42b + MPCB Balstoties uz pasākumu ietekmes novērtējumu, Komisija atbalsta 2. variantu. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Gan valsts iestādēm, gan uzņēmumiem ierosinātie pasākumi uzliek dažādus administratīvos slogus, kas galvenokārt izrietētu no atbilstības uzraudzības un ziņošanas par to. Vienlaikus šajā priekšlikumā ir pilnībā izmantota digitalizācija, lai samazinātu administratīvo slogu. Piemēram, ir paredzēts, ka Komisija pieņems īstenošanas aktu, lai paredzētu nosacījumus iepakojuma materiāla sastāva noteikšanai, izmantojot digitālās marķēšanas tehnoloģijas. Ieteicams arī, lai atkalizmantojamam iepakojumam būtu kvadrātkodi vai līdzvērtīgi līdzekļi, kas atvieglotu resursu atgūšanu no tiem, un saskaņots īpašs marķējums, kas sniedz patērētājiem atbilstošu informāciju par iepakojuma atkalizmantošanu, atkalizmantošanas sistēmu pieejamību. Turklāt saskaņotajai iepakojuma marķēšanai, kas paredzēta patērētājiem, kuri veic šķirošanu, būtu jāuzlabo atkritumu šķirošana, un ekonomikas operatoriem tas nozīmētu būtisku vienkāršojumu. •Pamattiesības Šim priekšlikumam nav ietekmes uz pamattiesību aizsardzību. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Pievienotajā finanšu pārskatā ir sīki izklāstīta ietekme uz budžetu, kā arī norādīti šā priekšlikuma īstenošanai nepieciešamie cilvēkresursi un administratīvie resursi. Eiropas Komisija, jo īpaši Vides ģenerāldirektorāts (ENV ĢD), būs atbildīga par sarunām par regulu parastajā koplēmuma procedūrā, kā arī par tās vispārējo īstenošanu un visu tajā paredzēto īstenošanas un deleģēto aktu pieņemšanu. Citi departamenti un aģentūras, kas sniegs ieguldījumu, ir Eurostat, Kopīgais pētniecības centrs (JRC) un Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA).

Pašreizējās finanšu simulācijas ir balstītas uz trim pilnslodzes ekvivalenta administratora (AD) amata vietām, kas paredzētas vienīgi, lai veiktu: i) sarunas un regulas vispārējo īstenošanu un ii) sagatavošanos sekundāro tiesību aktu izstrādei. Paredzēts, ka tehniskos uzdevumus veiks divi pilnslodzes ekvivalenta norīkotie valsts eksperti (ņemot vērā paredzamo laika grafiku) un divi līgumdarbinieki. Pamatojoties uz jaunākajām algu skalām, kas ir publiski pieejamas, Komisijas personāla izmaksas kopā ir 6 537 000 EUR. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Priekšlikumā ir iekļauti vairāki noteikumi ar mērķi uzlabot iepakojuma plūsmu monitoringu un izpratni par to. Tie papildinās pašreizējās aprēķinu un ziņošanas prasības, kas dalībvalstīm noteiktas saskaņā ar Komisijas Lēmumiem 2005/270/EK un 2018/896/EK. Šie lēmumi būs jāaizstāj, iekļaujot papildu ziņošanas prasības, kas vajadzīgas, lai atbalstītu monitoringu un pilnīgu to pamatprasību īstenošanu, kuras saistītas ar 1) plastmasas iepirkumu maisiņiem (t. i., obligāti ziņojumi noteiktā dezagregācijas pakāpē un dažādas plastmasas iepirkumu maisiņu kategorijas); 2) tāda iepakojuma savākšanas rādītāju, attiecībā uz kuru ir pienākums izveidot depozīta un nodošanas sistēmas, un 3) datiem, kas saistīti ar konkrētām iepakojuma kategorijām un nepieciešami, lai izstrādātu iepakojuma reciklējamības novērtēšanas metodiku. Lai atbalstītu paplašinātās ražotāja atbildības (PRA) uzraudzību dalībvalstu līmenī un saskaņotu PRA prasības, lai tās padarītu rezultatīvākas visā ES, šajā iniciatīvā ir ierosināta arī prasība ekonomikas operatoriem (ražotājiem) un ražotāju atbildības uzraudzības organizācijām reģistrēties, kad minētie ekonomikas operatori iepakojumu pirmo reizi dara pieejamu dalībvalsts tirgū. To papildina saskaņotas prasības datus par šādu iepakojumu ziņot valsts iestādēm. Tas samazinās administratīvo slogu ražotājiem, kuriem pašlaik ir jāpielāgojas arvien atšķirīgākām valstu prasībām attiecībā uz ziņošanu par PRA, un dalībvalstīm dos iespēju izpildīt savus ziņošanas pienākumus un nodrošināt datu granularitāti, kas vajadzīga iespējamu turpmāku rīcībpolitikas korekciju atbalstam, jo īpaši attiecībā uz iepakojuma reciklējamību. Priekšlikumā ir noteikts, ka atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāju dati, kas jāziņo, atbilst tiem, kas ekonomikas operatoriem jāiesniedz kompetentajām iestādēm; nav paredzēts, ka Komisijai būtu jāiesniedz papildu ziņojumi. Aprēķinu noteikumus pieņems Komisija īstenošanas aktos. • Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums I nodaļā ir izklāstīti vispārīgie noteikumi. 1. pantā ir noteikts šīs regulas priekšmets. Tajā paskaidrots, ka tiek ieviestas prasības visā iepakojuma aprites ciklā attiecībā uz tā vidisko ilgtspēju un marķēšanu, lai varētu iepakojumu laist tirgū, kā arī prasības attiecībā uz paplašināto ražotāja atbildību, iepakojuma atkritumu savākšanu, apstrādi, reciklēšanu. Tajā paskaidrots, ka šī regula veicina iekšējā tirgus efektīvu darbību, vienlaikus tiecoties sasniegt vidiskos mērķus, kas paredz novērst vai mazināt iepakojuma un iepakojuma atkritumu negatīvo ietekmi uz vidi un cilvēka veselību. Tādā veidā tā veicina pāreju uz aprites ekonomiku saskaņā ar atkritumu hierarhiju. 2. pantā ir noteikts, ka šī regula attiecas uz visu iepakojumu neatkarīgi no izmantotā materiāla un uz visiem iepakojuma atkritumiem. 3. pantā ir sniegtas šajā regulā piemērojamās definīcijas. Vairākas no šīm definīcijām ir pārņemtas no jaunā tiesiskā regulējuma (Regulas (EK) Nr. 765/2008 un Lēmuma Nr. 768/2008/EK), atceltās Iepakojuma un iepakojuma atkritumu direktīvas vai no spēkā esošajiem Savienības tiesību aktiem (piemēram, Atkritumu pamatdirektīvas un Tirgus uzraudzības regulas). Ir ieviests jaunu definīciju kopums, jo īpaši, lai īstenotu šīs iniciatīvas galvenos pasākumus, galveno uzmanību pievēršot reciklējamam iepakojumam, reciklēta materiāla satura izmantošanai plastmasas iepakojumā, atkalizmantojamam iepakojumam un iepakojuma atkritumu rašanās novēršanai. 4. pantā ir noteikts brīvas aprites princips tāda iepakojuma vienotajā tirgū, kas atbilst šajā regulā noteiktajām ilgtspējas un marķēšanas prasībām. II nodaļā ir ietvertas iepakojuma ilgtspējas prasības. 5. pantā ir noteiktas prasības attiecībā uz vielām iepakojumā, jo īpaši svina, kadmija, dzīvsudraba un sešvērtīgā hroma koncentrācijas līmeņa ierobežojumi. Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, ar ko pazemina šā ierobežojuma līmeni, kā arī nosaka atbrīvojumus no tā. 6. pantā ir noteikts, ka iepakojumam jābūt reciklējamam, un tajā ir noteiktas prasības, kas būs jāievēro divpakāpju pieejā. No 2030. gada 1. janvāra iepakojumam būs jāatbilst reciklēšanai piemērota dizaina kritērijiem, un no 2035. gada 1. janvāra prasības tiks vēl vairāk pielāgotas, lai nodrošinātu, ka arī reciklējams iepakojums tiek pietiekami un faktiski savākts, šķirots un reciklēts (“plaši reciklēts”). Reciklējama dizaina kritēriji un metodika, lai novērtētu, vai iepakojums tiek plaši reciklēts, tiks noteikti deleģētajos aktos, kas jāpieņem Komisijai. Šo noteikumu dažāda piemērošana ir nepieciešama, lai pieņemtu nepieciešamos tiesību aktus, kuros sīki izklāstītas reciklējamības prasības, un lai nozarei dotu pietiekami daudz laika, lai pielāgotos jaunajiem noteikumiem. Turklāt tiks arī paredzēts noteikums, ka finansiālās iemaksas, kas jāveic ražotājiem, lai izpildītu savus paplašinātās ražotāja atbildības pienākumus, modulē pēc reciklējamības snieguma atzīmēm saskaņā ar reciklēšanai piemērota dizaina kritērijiem, kas tiks atjaunināti, iekļaujot plašās reciklējamības sliekšņvērtības, kuras jāpiemēro no 2035. gada. Visbeidzot, ir paredzēti īpaši noteikumi inovatīvam iepakojumam, kura reciklējamības prasības ir jādokumentē tikai piecus gadus pēc tā laišanas tirgū pirmo reizi. Turklāt tiešais iepakojums, kas atbilst tiešā iepakojuma definīcijai Regulas (ES) 2019/6 4. panta 25. punktā, kā arī sensitīvs medicīnas ierīču plastmasas kontaktiepakojums, uz ko attiecas Regula (ES) 2017/745, un sensitīvs in vitro diagnostikas medicīnisko ierīču plastmasas kontaktiepakojums, uz ko attiecas Regula (ES) 2017/746, līdz 2034. gadam ir atbrīvots no reciklējamības prasībām, kas noteiktas saskaņā ar šo pantu, lai ņemtu vērā cilvēku un dzīvnieku veselības un drošības apsvērumus. 7. pantā ir noteikts, ka no 2030. gada 1. janvāra plastmasas iepakojumā ir jāietver konkrēts reciklēta materiāla satura minimālais daudzums, kas atgūts no pēcpatēriņa plastmasas atkritumiem, uz vienu plastmasas iepakojuma vienību; attiecīgā gadījumā konkrētais iepakojums ir atbrīvots. Līdz 2040. gada 1. janvārim šie daudzumi palielinās, un atkāpes būtu jāpārskata. Komisija pieņems īstenošanas aktu, lai noteiktu metodiku no pēcpatēriņa plastmasas atkritumiem atgūtā reciklētā materiāla satura īpatsvara aprēķināšanai un verifikācijai, kā arī ar to saistītās tehniskās dokumentācijas formātu. Ar šo noteikumu Komisija tiek pilnvarota pieņemt arī deleģētos aktus, lai grozītu no pēcpatēriņa plastmasas atkritumiem atgūtā reciklētā materiāla satura minimālo īpatsvaru. 8. pantā, kā arī definīcijā 3. pantā ir paredzēti nosacījumi, ar kādiem iepakojums ir uzskatāms par kompostējamu, un tajā ir noteikts, ka filtrpapīra kafijas spilventiņi, augļu un dārzeņu marķējuma uzlīmes un ļoti vieglās plastmasas iepirkumu maisiņi ir kompostējami 24 mēnešus pēc šīs regulas spēkā stāšanās dienas. Citu iepakojumu, izņemot vieglās plastmasas iepirkumu maisiņus, attiecībā uz kuriem dalībvalstīm ir piešķirta elastība, var izmantot, lai reciklētu materiālus. Tajā ir arī piešķirtas pilnvaras Komisijai pieņemt deleģētos aktus, lai grozītu to iepakojumu sarakstu, kuriem jābūt kompostējamiem. 9. pantā ir noteikts, ka iepakojuma masa un tilpums ir jāsamazina līdz minimumam, pienācīgi ņemot vērā iepakojuma drošumu un funkcionalitāti. Šā pienākuma izpildi pierāda tehniskā dokumentācija. 10. pantā ir noteiktas prasības attiecībā uz atkalizmantojamu iepakojumu. Viena no prasībām ir, piemēram, lai iepakojums būtu paredzēts, izstrādāts un laists tirgū ar mērķi to atkalizmantot vai uzpildīt maksimāli daudz reižu. Atkalizmantojamam iepakojumam arī jābūt daļai no atkalizmantošanas sistēmas, kas atbilst šīs regulas VI pielikumā izklāstītajiem obligātajiem nosacījumiem. III nodaļā ir noteiktas marķēšanas un informācijas prasības.

11. pantā ir noteikts, ka iepakojumam jābūt marķējumam, kurā ir informācija par tā materiāla sastāvu, lai patērētājiem atvieglotu šķirošanu. Tādu pašu marķējumu izvieto uz atkritumu tvertnēm, lai patērētājs varētu viegli noteikt, kā no tiem pienācīgi atbrīvoties (12. pants). Saskaņoto marķējumu izstrādā arī tā, lai pēc izgatavotāja izvēles informētu par reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā. Uz atkalizmantojama iepakojuma ir kvadrātkods vai cita veida datu nesējs, kas nodrošina piekļuvi relevantajai informācijai, kura atvieglo tā atkalizmantošanu. Komisija ir pilnvarota ar īstenošanas aktiem izstrādāt saskaņotas iepakojuma un atkritumu tvertņu marķēšanas prasības un formātus, kā arī iepakojuma materiāla sastāva noteikšanai izmantojamo digitālās marķēšanas tehnoloģiju prasības un formātus. IV nodaļā ir noteikti ekonomikas operatoru pienākumi, un noteikumi lielākoties ir no Lēmuma Nr. 768/2008/EK pārņemti standarta noteikumi. Tomēr ir vērts pieminēt 14. pantu un 21.–28. pantu. 14. pantā ir noteikts, ka iepakojuma vai iepakojuma materiāla piegādātājiem ir jāsniedz izgatavotājam visa informācija un dokumentācija, kas tam nepieciešama, lai pierādītu iepakojuma atbilstību. 21. pantā ir noteikts, ka ekonomikas operatoriem, kas piegādā produktus galaizplatītājiem vai tiešajiem lietotājiem grupas, transporta vai e-komercijai paredzētā iepakojumā, jānodrošina, lai iepakojumā tukšās vietas attiecība pret iepakoto(-ajiem) produktu(-iem) nav lielāka par 40 %. 22. pantā ir noteikts, ka ekonomikas operatoriem nevajadzētu laist tirgū iepakojumu, kam ir regulas V pielikumā norādītais formāts un mērķis. Komisija ir pilnvarota grozīt šo sarakstu, pieņemot deleģētu aktu. 23. un 24. pantā ir noteikts, ka ekonomikas operatoram, kas laiž tirgū atkalizmantojamu iepakojumu, ir jānodrošina, ka ir ieviesta šāda iepakojuma atkalizmantošanas sistēma. Ekonomikas operatori, kas izmanto atkalizmantojamu iepakojumu, arī izveido šāda iepakojuma atkalizmantošanas sistēmu vai piedalās tajā. Prasības attiecībā uz atkalizmantošanas sistēmu un atkalizmantojama iepakojuma rekondicionēšanu ir noteiktas regulas VI pielikumā. 25. pantā ir noteikts, ka ekonomikas operatoriem, kuri piedāvā iegādāties produktus, veicot uzpildīšanu, ir jāsniedz tiešajiem lietotājiem informācija un jānodrošina uzpildes staciju atbilstība regulas VI pielikuma C daļā noteiktajām prasībām. 26. pantā ir noteikti vairāki atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāji dažādām nozarēm un iepakojuma formātiem. Tajā ir noteikti arī atbrīvojumi no pienākuma pildīt atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītājus. Komisija var pieņemt deleģētos aktus, nosakot konkrētākus atkalizmantošanas mērķrādītājus un papildu izņēmumus. 27. un 28. pantā ir paredzēti noteikumi par to, kā aprēķināt, cik lielā mērā ir sasniegti 26. pantā paredzētie dažādie atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāji, un noteikumi par šo mērķrādītāju paziņošanu kompetentajai iestādei. Līdz 2028. gada 31. decembrim Komisija pieņem īstenošanas aktu, ar ko nosaka sīki izstrādātus aprēķinu noteikumus un metodiku attiecībā uz 26. pantā noteiktajiem mērķrādītājiem. V nodaļā (29. pants) ir noteikts, ka līdz 2025. gada 31. decembrim vieglās plastmasas iepirkumu maisiņu gada patēriņš nedrīkst pārsniegt 40 šādus maisiņus uz vienu cilvēku. Dalībvalstis no pienākuma sasniegt mērķrādītāju var izslēgt ļoti vieglās plastmasas iepirkumu maisiņus, kas ir nepieciešami higiēnas nolūkos vai tiek nodrošināti kā tirdzniecības iepakojums nefasētai pārtikai, lai novērstu pārtikas izšķērdēšanu. VI nodaļa par iepakojuma atbilstību lielākoties ir Lēmuma Nr. 768/2008/EK standarta noteikumi par iepakojuma atbilstības novērtēšanu. Tā attiecas uz: – uzticamu, precīzu un reproducējamu metožu izmantošanu testiem, mērījumiem un aprēķiniem (30. pants); – saskaņotajiem standartiem, kas nodrošina atbilstības prezumpciju (31. pants); – iespēju Komisijai pieņemt kopīgas tehniskas specifikācijas, ja nav pieejami saskaņoti standarti (32. pants); – atbilstības novērtēšanas procedūru (33. pants), kā arī – ES atbilstības deklarāciju (34. pants). VII nodaļa attiecas uz iepakojuma un iepakojuma atkritumu apsaimniekošanu. 35. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jānorīko kompetenta iestāde, lai īstenotu un izpildītu pienākumus, kas izriet no 26.–29. panta un VII nodaļas. 36. pants attiecas uz agrīnās brīdināšanas ziņojumu, kas Komisijai jāsagatavo sadarbībā ar Eiropas Vides aģentūru par progresu 38.–46. pantā noteikto mērķrādītāju sasniegšanā. 37. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm savos atkritumu apsaimniekošanas plānos jāiekļauj sadaļa par iepakojuma un iepakojuma atkritumu apsaimniekošanu, kā noteikts Direktīvas 2008/98/EK 28. pantā.

38. pantā ir noteikts, ka katrai dalībvalstij ir pakāpeniski jāsamazina iepakojuma atkritumu daudzums uz vienu iedzīvotāju salīdzinājumā ar iepakojuma atkritumu daudzumu uz vienu iedzīvotāju 2018. gadā — līdz 2030. gadam par 5 %, līdz 2035. gadam par 10 % un līdz 2040. gadam par 15 %. Dalībvalstis īsteno pasākumus, piemēram, ekonomiskos instrumentus un citus pasākumus, lai stimulētu atkritumu hierarhijas piemērošanu nolūkā novērst iepakojuma atkritumu rašanos un samazināt iepakojuma ietekmi uz vidi. 39. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāizveido reģistrs, lai uzraudzītu iepakojuma ražotāju atbilstību VII nodaļas prasībām. Ražotāji, ražotāju atbildības organizācijas gadījumā, ja ražotājs ir iecēlis šādu organizāciju, vai arī ieceltais par paplašināto ražotāja atbildību atbildīgais pārstāvis ir reģistrēts tās dalībvalsts reģistrā, kurā ražotājs iepakojumu dara pieejamu pirmo reizi. Ražotāji, kas nav reģistrēti, iepakojumu nedrīkst darīt pieejamu dalībvalsts tirgū. 40. pantā ir noteikts, ka ražotājiem, kas iepakojumu dara pieejamu tirgū kādas dalībvalsts teritorijā pirmo reizi, būs paplašinātā ražotāja atbildība par iepakojumu saskaņā ar Direktīvas 2008/98/EK 8. un 8.a pantu. 41. pants attiecas uz ražotāju atbildības organizācijām. Ja ir vairākas ražotāju atbildības organizācijas, ir jānodrošina, ka tās pilda savus pienākumus visā dalībvalsts teritorijā. 42. pantā ir noteikts, ka ražotājiem vai ieceltajai ražotāju atbildības organizācijai ir jāpieprasa kompetentās iestādes atļauja. 43. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina tādu sistēmu izveide, kas ļauj atgriezt un/vai savākt visu iepakojumu un iepakojuma atkritumus no patērētāja, cita galalietotāja vai no atkritumu plūsmas. 44. pantā ir noteikts, ka ir jāizveido depozīta un nodošanas sistēma (DNS) vienreizlietojamām plastmasas dzērienu pudelēm ar tilpumu līdz trim litriem un vienreizlietojamai metāla un alumīnija dzērienu traukiem ar tilpumu līdz trim litriem. Tajā ir arī paredzēti šā noteikuma izņēmumi. Līdz 2029. gada 1. janvārim dalībvalstīm ir jānodrošina, ka visas DNS atbilst X pielikumā noteiktajām obligātajām prasībām. Dalībvalstīm ir atļauts iekļaut DNS arī stiklu, un tām ir jānodrošina, ka DNS, kas paredzētas vienreizlietojamiem iepakojuma formātiem, jo īpaši vienreizlietojamām stikla dzērienu pudelēm, ir vienlīdz pieejamas atkalizmantojamam iepakojumam, ja tas ir tehniski un ekonomiski iespējams. 45. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, lai izvērstu sistēmas nolūkā palielināt atkalizmantošanas iespējas. Šādi pasākumi var būt, piemēram, depozīta un nodošanas sistēmu izmantošana iepakojumam, uz kuru neattiecas 44. pantā noteiktās depozīta un nodošanas sistēmas. 46. pantā ir noteikti iepakojuma atkritumu reciklēšanas mērķrādītāji, kas dalībvalstīm jāsasniedz līdz 2025. gada 31. decembrim un līdz 2030. gada 31. decembrim un kas ir tādi paši kā Direktīvā 94/62/EK. Ja dalībvalstis atliek 2025. gada mērķrādītāju sasniegšanas termiņus, tām ir jāiesniedz īstenošanas plāns saskaņā ar XI pielikumu. Komisija var pieprasīt, lai dalībvalsts pārskata savu īstenošanas plānu. 47. un 48. pantā ir paredzēti noteikumi par to, kā aprēķināt, cik lielā mērā ir sasniegti 46. panta 1. punktā noteiktie reciklēšanas mērķrādītāji. 49. pantā ir noteikts, ka ražotājiem vai ražotāju atbildības organizācijām ir jādara pieejama informācija par iepakojuma atkritumu rašanās novēršanu un apsaimniekošanu attiecībā uz iepakojumu, ko tie piegādā dalībvalsts teritorijā. 50. pants attiecas uz ziņojumiem, ko dalībvalstis iesniedz Komisijai katru kalendāro gadu par: - reciklēšanas mērķrādītāju sasniegšanu; - ļoti vieglās, vieglās plastmasas un biezo plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņu; - tāda iepakojuma savākšanas rādītāju, saistībā ar kuru ir pienākums izveidot depozīta un nodošanas sistēmas, un - tirgū laisto iepakojumu un iepakojuma formātu/veidu reciklēšanas rādītājiem, kā norādīts II pielikuma 3. daļas 3. tabulā. 51. pantā ir izklāstīti noteikumi par iepakojuma datubāzēm un par informāciju, kas tajās jāiekļauj. VIII nodaļa attiecas uz drošības procedūrām un ir balstīta uz standarta noteikumiem. IX nodaļa (57. pants) attiecas uz zaļo publisko iepirkumu un jo īpašu Komisijas iespēju pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu prasības, kas piemērojamas publiskajiem līgumiem (piemēram, tehniskās specifikācijas, atlases kritēriji, līgumslēgšanas tiesību piešķiršanas kritēriji utt.), pamatojoties uz šajā regulā noteiktajām ilgtspējas prasībām. XIII nodaļa ir standarta nodaļa ar pantiem par deleģētajiem aktiem (58. pants) un īstenošanas aktiem (59. pants).

XI nodaļā ir izklāstīti grozījumi Regulā (ES) 2019/1020 un Direktīvā (ES) 2019/904. XII nodaļa ir standarta nodaļa par nobeiguma noteikumiem ar pantiem par sodiem (62. pants), par regulas izvērtējuma veikšanu astoņus gadus pēc tās pieņemšanas (63. pants) un par atcelšanas un pārejas noteikumiem (64. pants). 2022/0396 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par iepakojumu un iepakojuma atkritumiem, ar kuru groza Regulu (ES) 2019/1020 un Direktīvu (ES) 2019/904 un atceļ Direktīvu 94/62/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Produktiem ir nepieciešams iepakojums, lai tie būtu aizsargāti un viegli transportējami no vietas, kur tie ir ražoti, līdz vietai, kur tie tiek izmantoti vai patērēti. Lai produktu iekšējais tirgus varētu darboties, ir svarīgi novērst šķēršļus iepakojuma iekšējam tirgum. Sadrumstaloti noteikumi un neskaidras prasības ekonomikas operatoriem rada papildu izmaksas. (2)Turklāt iepakojumā tiek izmantots daudz jaunmateriālu (40 % plastmasas un 50 % papīra Savienībā tiek izmantoti iepakojumam) un tas veido 36 % no cietajiem sadzīves atkritumiem. Liels un pastāvīgi augošs radītā iepakojuma apjoms, kā arī mazs atkalizmantošanas apjoms un vāja reciklēšana ir būtiski šķēršļi ceļā uz mazoglekļa aprites ekonomiku. Šo iemeslu dēļ ar šo regulu būtu jāparedz visam iepakojuma aprites ciklam piemērojami noteikumi, kas veicinātu efektīvu iekšējā tirgus darbību, saskaņojot valstu pasākumus un vienlaikus novēršot un samazinot iepakojuma un iepakojuma atkritumu negatīvo ietekmi uz vidi un cilvēka veselību. Nosakot pasākumus saskaņā ar atkritumu hierarhiju, būtu jāveicina pāreja uz aprites ekonomiku. (3)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 94/62/EK dalībvalstīm ir noteiktas prasības attiecībā uz iepakojumu, piemēram, pamatprasības, kas attiecas uz iepakojuma sastāvu un tā atkalizmantojamību un atgūstamību, kā arī atgūšanas un reciklēšanas mērķrādītājiem. (4)2014. gadā Direktīvas 94/62/EK atbilstības pārbaudē tika ieteikts pamatprasības pielāgot, lai tās padarītu “konkrētākas un vieglāk izpildāmas” un tās stiprinātu, uzskatot, ka tās ir svarīgs līdzeklis ceļā uz labāku iepakojuma vidisko sniegumu.

(5)Saskaņā ar zaļo kursu jaunajā Aprites ekonomikas rīcības plānā (AERP) ir pausta apņemšanās pastiprināt iepakojumam piemērojamās pamatprasības, lai līdz 2030. gadam viss iepakojums būtu atkalizmantojams vai reciklējams, un apsvērt citus pasākumus, kā samazināt (pārmērīga) iepakojuma un iepakojuma atkritumu apjomu, veicināt atkalizmantošanai un reciklēšanai piemērotu dizainu, kā arī samazināt iepakojuma materiālu sarežģītību un ieviest prasības attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā. Tas Komisijai uzliek pienākumu novērtēt Savienības mēroga marķēšanas iespējamību, kas atvieglotu pareizu iepakojuma atkritumu šķirošanu to rašanās vietā. (6)Plastmasas iepakojums ir materiāls ar lielāko oglekļa emisiju intensitāti, un fosilā kurināmā izmantošanas ziņā plastmasas atkritumu reciklēšana ir aptuveni pieckārtīgi labāka nekā incinerācija ar enerģijas atgūšanu. Tāpat kā Eiropas Plastmasas stratēģijā, AERP ir pausta apņemšanās palielināt reciklētās plastmasas izmantošanu un veicināt ilgtspējīgāku plastmasas izmantošanu. Savienības budžets un pašu resursu sistēma palīdz samazināt plastmasas iepakojuma atkritumu radīto piesārņojumu. No 2021. gada 1. janvāra ar Padomes Lēmumu (ES, Euratom) 2020/2053 (2020. gada 14. decembris) par Eiropas Savienības pašu resursu sistēmu ir ieviesta valsts iemaksa, kas ir proporcionāla nereciklētajam plastmasas iepakojuma atkritumu daudzumam katrā dalībvalstī. Šie pašu resursi ir daļa no stimuliem samazināt vienreizlietojamās plastmasas patēriņu, kāpināt reciklēšanu un stiprināt aprites ekonomiku. (7)Padome savos 2020. gada decembra secinājumos uzsvēra, ka, pārskatot Direktīvu 94/62/EK, būtu jāatjaunina un jānosaka konkrētāki, efektīvāki un vieglāk īstenojami noteikumi, lai atbalstītu ilgtspējīgu iepakojumu iekšējā tirgū un lai līdz minimumam samazinātu iepakojuma sarežģītību nolūkā veicināt ekonomiski piemērotus risinājumus un uzlabot atkalizmantojamību un reciklējamību, kā arī līdz minimumam samazināt vielas, kas rada bažas, iepakojuma materiālos, jo īpaši pārtikas iepakojuma materiālos, un, lai veicinātu šķirošanu un reciklēšanu, būtu jāparedz iepakojuma marķēšana viegli saprotamā veidā, lai informētu patērētājus par tā reciklējamību un par to, kurā vietā izlietotais iepakojums ir jāizmet. (8)Eiropas Parlamenta 2021. gada 10. februāra rezolūcijā par jauno aprites ekonomikas rīcības plānu tika atkārtoti izvirzīts mērķis līdz 2030. gadam panākt, lai viss iepakojums būtu atkalizmantojams vai reciklējams ekonomiski izdevīgā veidā, un Komisijai tika izteikts aicinājums iesniegt tiesību akta priekšlikumu, tostarp atkritumu samazināšanas pasākumus un mērķrādītājus, kā arī vērienīgas pamatprasības Iepakojuma un iepakojuma atkritumu direktīvā, lai samazinātu pārmērīga iepakojuma daudzumu, tostarp e-komercijā, uzlabotu reciklējamību un līdz minimumam samazinātu iepakojuma sarežģītību, palielinātu reciklētā materiāla saturu, pakāpeniski pārtrauktu bīstamo un kaitīgo vielu izmantošanu un veicinātu atkalizmantošanu. (9)Šī regula papildina [Produktu ilgtspējas ekodizaina] regulu, kurā iepakojums nav aplūkots kā īpaša produktu kategorija. Tomēr jāatgādina, ka attiecībā uz konkrētiem produktiem deleģētajos aktos, kas pieņemti, pamatojoties uz [Produktu ilgtspējas ekodizaina] regulu, var noteikt papildu vai sīkākas prasības to iepakojumam, jo īpaši attiecībā uz iepakojuma samazināšanu līdz minimumam, ja produktu dizains vai pārveidotais dizains var samazināt iepakojuma ietekmi uz vidi. (10)Šī regula būtu jāpiemēro visam iepakojumam, ko laiž Savienības tirgū, un visiem iepakojuma atkritumiem neatkarīgi no iepakojuma veida vai izmantotā materiāla. Juridiskās skaidrības labad Direktīvā 94/62/EK sniegtā iepakojuma definīcija būtu jāpārstrukturē, nemainot tās būtību. Tirdzniecības, grupas un transporta iepakojums būtu jādefinē atsevišķi, nepieļaujot terminoloģijas dublēšanos. Tas nozīmē, ka tirdzniecības iepakojums atbilst primārajam iepakojumam, grupas iepakojums sekundārajam iepakojumam un transporta iepakojums terciārajam iepakojumam. (11)Priekšmets, kas ir produkta neatņemama daļa un ir nepieciešams, lai šo produktu saturētu, nostiprinātu vai saglabātu visā tā aprites ciklā, ja visi elementi ir paredzēti lietošanai, patērēšanai vai izmešanai kopā, par iepakojumu nav uzskatāms, jo tā funkcionalitāte ir cieši saistīta ar to, ka tas ir produkta daļa. Tomēr, ņemot vērā, kā patērētāji izmet tējas un kafijas maisiņus, kā arī kafijas vai tējas sistēmu porcijas, kuras praksē izmet kopā ar produkta atliekām, kas noved kompostējamo un reciklējamo plūsmu kontamināciju, konkrētie priekšmeti būtu uzskatāmi par iepakojumu. Tas atbilst mērķim palielināt bioatkritumu dalīto savākšanu, kā prasīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/98/EK 22. pantā. Turklāt, lai nodrošinātu saskanību attiecībā uz aprites cikla beigu finansiālajām un operacionālajām saistībām, arī visas kafijas vai tējas sistēmu porcijas, kas nepieciešamas kafijas vai tējas saturēšanai, būtu uzskatāmas par iepakojumu. (12)Saskaņā ar atkritumu hierarhiju, kas noteikta Direktīvas 2008/98/EK 4. panta 2. punktā, un saskaņā ar aprites cikla domāšanu, lai nodrošinātu vislabāko vispārējo vidisko iznākumu, šajā regulā paredzēto pasākumu mērķis ir samazināt tirgū laistā iepakojuma apjomu tilpuma un masas izteiksmē un novērst iepakojuma atkritumu rašanos, jo īpaši — iepakojumu minimalizējot, izvairoties no iepakojuma, kas nav nepieciešams, un kāpinot iepakojuma atkalizmantošanu. Turklāt pasākumu mērķis ir palielināt reciklētā materiāla saturu iepakojumā, jo īpaši plastmasas iepakojumā, kur reciklētā materiāla saturs tiek izmantots ļoti maz, kā arī palielināt visa iepakojuma reciklēšanas rādītājus un iegūto otrreizējo izejvielu kvalitāti, vienlaikus samazinot citas resursu atgūšanas un galīgās likvidēšanas formas. (13)Iepakojums ir jāprojektē, jāizgatavo un jārealizē tā, lai to varētu atkalizmantot vai kvalitatīvi reciklēt un lai līdz minimumam samazinātu tā ietekmi uz vidi visā tā aprites ciklā un to produktu aprites ciklā, kuriem tas projektēts. (14)Saskaņā ar Aprites ekonomikas rīcības plāna un Ilgtspēju sekmējošās ķimikāliju stratēģijas mērķiem un lai nodrošinātu ķimikāliju pareizu pārvaldību visā to aprites ciklā un pāreju uz aprites ekonomiku, kas brīva no toksikantiem, kā arī ņemot vērā iepakojuma nozīmi ikdienas dzīvē, šajā regulā ir jāpievērš uzmanība ietekmei uz cilvēka veselību un vidi, kā arī uz plašāku ilgtspējas sniegumu, tostarp apritīgumu, ko atstāj bažas raisošu vielu ietekme uz visu iepakojuma aprites ciklu — no izgatavošanas līdz lietošanai un aprites cikla beigām, ieskaitot atkritumu apsaimniekošanu. (15)Ņemot vērā zinātnes un tehnikas progresu, iepakojums būtu jāprojektē un jāizgatavo tā, lai ierobežotu noteiktu smago metālu un citu bažas raisošu vielu klātbūtni iepakojuma sastāvā. Kā noteikts Ilgtspēju sekmējošajā ķimikāliju stratēģijā, vielas, kas rada bažas, būtu jāizmanto pēc iespējas mazāk un, kad vien iespējams, jāaizstāj, un pakāpeniski jāatsakās no sabiedrībai nebūtiskas viskaitīgāko vielu izmantošanas, jo īpaši patēriņa precēs. Attiecīgi vielas, kas rada bažas, būdamas iepakojuma materiāla vai kāda iepakojuma komponenta sastāvdaļas, būtu jāizmanto minimāli, lai nodrošinātu, ka iepakojums, kā arī no iepakojuma reciklētie materiāli visā to aprites ciklā neatstātu nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēka veselību vai vidi. (16)Atbilstoši Nulles piesārņojuma rīcības plānam Savienības rīcībpolitiku pamatā vajadzētu būt principam, ka preventīva darbība jāveic avotā. Ilgtspēju sekmējošajā ķimikāliju stratēģijā Komisija uzsver, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1907/2006 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1272/2008 būtu jāpastiprina kā Savienības ķimikāliju reglamentēšanas stūrakmeņi un jāpapildina ar saskaņotām ķimikāliju novērtēšanas un apsaimniekošanas pieejām spēkā esošajos nozariskajos tiesību aktos. Tāpēc vielas iepakojumā un iepakojuma komponentos tiek ierobežotas avotā, un uz tām galvenokārt attiecas Regula (EK) Nr. 1907/2006 saskaņā ar noteikumiem un procedūrām, kas izklāstītas minētās regulas VIII sadaļā, lai cilvēka veselību un vidi aizsargātu visos vielas aprites cikla posmos, arī atkritumu posmā. Tāpēc jāatgādina, ka, pieņemot vai grozot tādu vielu ierobežojumus, ko izgatavo, lai izmantotu, vai izmanto iepakojuma vai iepakojuma komponentu ražošanā, kā arī ierobežojumus tādu vielu laišanai tirgū, kas ir sastopamas iepakojumā vai iepakojuma komponentos, piemēro minētās regulas noteikumus. Attiecībā uz iepakojumu, kas ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1935/2004 darbības jomā, jāatgādina, ka minēto regulu piemēro, lai nodrošinātu iepakotas pārtikas patērētāju augsta līmeņa aizsardzību. (17)Papildus ierobežojumiem, kas noteikti Regulas (EK) Nr. 1907/2006 XVII pielikumā, un noteikumiem, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1935/2004 piemērojami iepakojumam, kas nonāk saskarē ar pārtiku, konsekvences labad ir lietderīgi saglabāt spēkā esošos ierobežojumus svina, kadmija, dzīvsudraba un sešvērtīgā hroma saturam iepakojumā vai iepakojuma komponentos. (18)Izņēmumi attiecībā uz svina, kadmija, dzīvsudraba un sešvērtīgā hroma koncentrācijas līmeņiem iepakojumā vai iepakojuma komponentos ir noteikti Komisijas Lēmumā 2001/171/EK un Komisijas Lēmumā 2009/292/EK , kas pieņemti saskaņā ar Direktīvu 94/62/EK, un tie būtu jāsaglabā arī šajā regulā. Tomēr, lai tos grozītu vai atceltu, kā arī vajadzības gadījumā noteiktu vēl citus izņēmumus attiecībā uz svina, kadmija, dzīvsudraba un sešvērtīgā hroma koncentrācijas līmeņiem iepakojumā vai iepakojuma komponentos vai lai grozītu šo metālu koncentrācijas robežvērtību šajā regulā nolūkā to pielāgot tehnikas un zinātnes attīstībai, būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu. (19)Ar šo regulu nedrīkstētu būt iespēja vielas ierobežot, balstoties uz ķīmiskā drošuma apsvērumiem vai ar pārtikas nekaitīgumu saistītu iemeslu dēļ, izņemot svina, kadmija, dzīvsudraba un sešvērtīgā hroma ierobežojumus, kas jau noteikti, pamatojoties uz Direktīvu 94/62/EK, un būtu jāturpina piemērot saskaņā ar šo regulu, ņemot vērā, ka uz šādiem ierobežojumiem attiecas citi Savienības tiesību akti. Tomēr ar ķīmisko drošumu vai ar pārtikas nekaitīgumu galvenokārt nesaistītu iemeslu dēļ vajadzētu būt iespējai ar šo regulu ierobežot iepakojumā un iepakojuma komponentos esošās vai to ražošanas procesos izmantotās vielas, kas negatīvi ietekmē iepakojuma ilgtspēju, it sevišķi apritīgumu, jo īpaši atkalizmantošanu vai reciklēšanu. (20)Iepakojuma projektēšana tā, lai to varētu reciklēt, tiklīdz tas kļūst par iepakojuma atkritumiem, ir viens no efektīvākajiem pasākumiem, kā uzlabot iepakojuma apritīgumu un uzlabot tā reciklēšanas rādītājus un reciklēta materiāla satura izmantojumu iepakojumā. Vairākiem iepakojuma formātiem saskaņā ar brīvprātīgām nozares shēmām vai dažās dalībvalstīs ar mērķi modulēt paplašinātās ražotāja atbildības maksas ir noteikti reciklēšanai piemērota iepakojuma dizaina kritēriji. Lai novērstu šķēršļus iekšējā tirgū un nozarē nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus, kā arī veicinātu iepakojuma ilgtspēju, ir svarīgi noteikt obligātas prasības attiecībā uz iepakojuma reciklējamību, proti, saskaņot iepakojuma reciklējamības novērtēšanas kritērijus un metodiku, balstoties uz reciklēšanai piemērota dizaina metodiku Savienības līmenī. Lai sasniegtu AERP noteikto mērķi, proti, līdz 2030. gadam panākt, ka viss iepakojums ir reciklējams vai atkalizmantojams ekonomiski dzīvotspējīgā veidā, balstoties uz reciklēšanai piemērota dizaina kritērijiem iepakojuma kategorijām, kas uzskaitītas II pielikumā, būtu jānosaka iepakojuma reciklējamības snieguma atzīmes. Tomēr, lai ekonomikas operatoriem būtu pietiekami daudz laika pielāgoties, iepakojumam būtu tiem jāatbilst tikai no 2030. gada 1. janvāra. (21)Tā kā novērtējums, vai dizains ir piemērots reciklēšanai, pats par sevi nenodrošina, ka iepakojums patiešām tiks faktiski reciklēts, ir jāizstrādā vienota metodika un kritēriji iepakojuma faktiskās reciklējamības novērtēšanai, kuru pamatā būtu mūsdienīgākie dalītās savākšanas, šķirošanas un reciklēšanas procesi un Savienībā faktiski pieejamā infrastruktūra. Saistītajiem dalībvalstu un attiecīgā gadījumā ekonomikas operatoru ziņojumiem būtu jāpalīdz noteikt plašas reciklējamības sliekšņvērtības un, balstoties uz tām, būtu jāatjaunina konkrētu iepakojuma materiālu un kategoriju reciklējamības snieguma atzīmes. (22)Lai izstrādātu tādus saskaņotus noteikumus par iepakojuma dizainu, kas nodrošinātu tā reciklējamību, būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, kuros noteikti detalizēti reciklēšanai piemērota iepakojuma dizaina kritēriji sadalījumā pa iepakojuma materiāliem un kategorijām, kā arī detalizēti iepakojuma plašas reciklējamības novērtēšanas kritēriji, arī tādām iepakojuma kategorijām, kas šajā regulā nav norādītas. Lai ekonomikas operatoriem un dalībvalstīm dotu pietiekami daudz laika savākt un ziņot datus, kas nepieciešami, lai izstrādātu plašas reciklēšanas metodiku, izgatavotājiem būtu jānodrošina, ka iepakojums no 2035. gada tiek plaši reciklēts. Tam vajadzētu nodrošināt, ka iepakojums atbilst reciklēšanai piemērota dizaina kritērijiem un ka tas tiek arī faktiski reciklēts, par pamatu ņemot jaunākos dalītās savākšanas, šķirošanas un reciklēšanas procesus. (23)Lai stimulētu inovāciju iepakojuma jomā, ir lietderīgi atļaut, ka attiecībā uz iepakojumu, kuram piemīt inovatīvas iezīmes, kas būtiski uzlabo iepakojuma pamatfunkciju un kam ir pierādāmi vidiski ieguvumi, tiek dots ierobežots papildu laiks reciklējamības prasību izpildei — pieci gadi. Inovatīvās iezīmes ir jāpaskaidro iepakojumam pievienotajā tehniskajā dokumentācijā. (24)Lai aizsargātu cilvēka un dzīvnieku veselību un drošību, iepakoto produktu veida un saistīto prasību dēļ ir lietderīgi reciklējamības prasības nepiemērot tiešajam iepakojumam, kas definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/83/EK 1. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/6 4. panta 25. punktā un kas ir tiešā saskarē ar zālēm, kā arī sensitīvam tādu medicīnisko ierīču plastmasas kontaktiepakojumam, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/745 , un sensitīvam tādu in vitro diagnostikas medicīnisko ierīču plastmasas kontaktiepakojumam, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2017/746 . Šie atbrīvojumi būtu jāpiemēro līdz 2035. gada 1. janvārim.

(25)Dažas dalībvalstis veic pasākumus, lai iepakojuma reciklējamību veicinātu, modulējot paplašinātās ražotāja atbildības maksas; šādas iniciatīvas valsts līmenī ekonomikas operatoriem var radīt regulatīvo nenoteiktību, jo īpaši, ja tie iepakojumu piegādā vairākās dalībvalstīs. Vienlaikus paplašinātās ražotāja atbildības maksu modulācija ir iedarbīgs ekonomisks instruments, ar ko var stimulēt ilgtspējīgāku iepakojuma dizainu, tā panākot labāk reciklējamu iepakojumu un vienlaikus uzlabojot iekšējā tirgus darbību. Tāpēc ir jāsaskaņo kritēriji paplašinātās ražotāja atbildības maksu modulēšanai atkarībā no reciklējamības snieguma atzīmes, kas noskaidrota reciklējamības novērtējumā, tomēr nenosakot šādu maksu faktisko apmēru. Tā kā kritērijiem vajadzētu būt saistītiem ar iepakojuma reciklējamības kritērijiem, ir lietderīgi Komisiju pilnvarot šādus saskaņotus kritērijus pieņemt, vienlaikus nosakot detalizētus reciklēšanai piemērota dizaina kritērijus katrai iepakojuma kategorijai. (26)Lai nodrošinātu iepakojuma apritīgumu, tas būtu jāprojektē un jāizgatavo tā, lai vairāk jaunmateriālu varētu aizstāt ar reciklētiem materiāliem. Lielāka reciklētu materiālu izmantošana palīdz veidoties aprites ekonomikai ar labi funkcionējošiem reciklētu materiālu tirgiem, samazina izmaksas, atkarību un negatīvo ietekmi uz vidi, kas saistīta ar pirmreizējo izejvielu izmantošanu, un dod iespēju materiālus izmantot resursefektīvāk. No dažādajiem iepakojuma materiāliem vismazāk reciklētu materiālu tiek izmantots plastmasas iepakojumā. Lai šīs problēmas risinātu piemērotākajā veidā, ir jāpalielina reciklētas plastmasas izmantošana, nosakot obligātus mērķrādītājus attiecībā uz reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā dažādos līmeņos atkarībā no dažādu plastmasas iepakojumu kā kontaktiepakojumu sensitivitātes un nodrošinot, ka šie mērķrādītāji kļūst saistoši līdz 2030. gadam. Lai pakāpeniski nodrošinātu iepakojuma apritīgumu, no 2040. gada būtu jāpiemēro augstāki mērķrādītāji. (27)Jāprecizē, ka papīra materiāls, kas iegūts koksnes pulpas ieguves procesā, plastmasas definīcijā saskaņā ar 3. panta 43. punktu nav iekļauts. (28)Lai nodrošinātu augstu cilvēka un dzīvnieku veselības aizsardzības līmeni saskaņā ar Savienības tiesību aktu prasībām un izvairītos no jebkāda piegādes drošības un zāļu un medicīnisko ierīču drošuma apdraudējuma, ir lietderīgi paredzēt izņēmumu no pienākuma nodrošināt minimālu reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumam, ko izmanto par tiešo iepakojumu, kas definēts Direktīvas 2001/83/EK 1. panta 23. punktā un Regulas (ES) 2019/6 4. panta 25. punktā, kā arī sensitīvam tādu medicīnisko ierīču plastmasas kontaktiepakojumam, uz ko attiecas Regula (ES) 2017/745, un sensitīvam tādu in vitro diagnostikas medicīnisko ierīču kontaktiepakojumam, uz ko attiecas Regula (ES) 2017/746. Gadījumos, kad ir jāievēro īpašas prasības, lai saglabātu zāļu kvalitāti, šis izņēmums būtu jāattiecina arī uz cilvēkiem paredzēto un veterināro zāļu ārējo iepakojumu, kas definēts Direktīvas 2001/83/EK 1. panta 24. punktā un Regulas (ES) 2019/6 4. panta 26. punktā. (29)Lai novērstu iekšējā tirgus šķēršļus un nodrošinātu saistību efektīvu izpildi, ekonomikas operatoriem būtu jānodrošina, ka katras iepakojuma vienības plastmasas daļā ir noteikts minimālais tāda reciklēta materiāla procentuālais saturs, kas atgūts no pēcpatēriņa plastmasas atkritumiem. (30)Ekonomikas operatoriem vajadzētu būt stimulam palielināt reciklēta materiāla saturu iepakojuma plastmasas daļā. Piemērotākais veids, kā to panākt, ir nodrošināt paplašinātās ražotāja atbildības maksu modulāciju atkarībā no reciklēta materiāla procentuālā satura iepakojumā. Maksu modulācijas pamatā vajadzētu būt kopīgiem noteikumiem par šādā iepakojumā esošā reciklēta materiāla satura aprēķināšanu un verifikāciju. (31)Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus, kā īstenot noteikumus par tāda reciklētā materiāla satura aprēķināšanu un verifikāciju, kas atgūts no pēcpatēriņa plastmasas atkritumiem, uz vienu pēcpatēriņa plastmasas atkritumu vienību iepakojumā, un noteiktu tehniskās dokumentācijas formātu, būtu Komisija jāpilnvaro pieņemt īstenošanas noteikumus saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 182/2011 5. pantu. (32)Attiecībā uz plastmasas iepakojumu, izņemot gadījumus, kad tas ir izgatavots no polietilēntereftalāta (PET), pietiekamu laiku pirms attiecīgo reciklēta materiāla satura prasību piemērošanas datuma tiks atkārtoti novērtēta piemērotu šāda plastmasas iepakojuma reciklēšanas tehnoloģiju pieejamība, kā arī tas, vai šādas tehnoloģijas ir atļautas saskaņā ar attiecīgajiem Savienības noteikumiem, un šādu tehnoloģiju faktiskā uzstādītā jauda. Atkarībā no novērtējuma varētu būt nepieciešams paredzēt atkāpes no reciklētā materiāla satura prasībām konkrētam sensitīvam plastmasas kontaktiepakojumam vai atkāpes pārskatīt. Šajā nolūkā saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus. (33)Lai ņemtu vērā riskus, kas saistīti ar konkrētu plastmasas atkritumu iespējamu nepietiekamu piegādi reciklēšanai, kas varētu novest pie pārmērīgām cenām vai negatīvas ietekmes uz veselību, drošību un vidi, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus, ar ko mērķrādītājus attiecībā uz obligāto reciklēta materiāla saturu plastmasas iepakojumā īslaicīgi grozītu. Izvērtējot šāda deleģētā akta pamatotību, Komisijai būtu jāizskata pienācīgi pamatoti fizisku un juridisku personu pieprasījumi. (34)Attiecībā uz materiāliem, kas nav plastmasa, piemēram, stiklu vai alumīniju, tendence pirmreizējās izejvielas aizstāt ar reciklētiem materiāliem ir acīmredzama, un, ņemot vērā tiesiskās un ekonomiskās vides attīstību un patērētāju ekspektācijas, ir sagaidāms, ka tā turpināsies. Tomēr Komisijai būtu cieši jāuzrauga reciklēta materiāla izmantojums iepakojuma materiālos, kas nav plastmasa, un jānovērtē, vai ir piemēroti ierosināt papildu pasākumus, arī noteikt mērķrādītājus, kuru mērķis ir palielināt reciklēta materiāla izmantojumu iepakojumā, kas nav plastmasas iepakojums. (35)Bioatkritumu plūsma bieži ir kontaminēta ar konvencionālo plastmasu, un materiālu reciklēšanas plūsmas bieži ir kontaminētas ar kompostējamu plastmasu. Šāda šķērskontaminācija noved pie resursu izšķērdēšanas, zemākas otrreizējo izejvielu kvalitātes un būtu jānovērš avotā. Tā kā patērētājiem kļūst aizvien grūtāk saprast, kā kompostējamu plastmasas iepakojumu pareizi izmest, ir pamatoti un nepieciešams noteikt skaidrus un vienotus noteikumus par kompostējama plastmasas iepakojuma izmantošanu, prasot to izmantot tikai tad, ja tā izmantošana rada nepārprotamu vidisku ieguvumu vai labumu cilvēka veselībai. Tas īpaši attiecas uz gadījumiem, kad kompostējamā iepakojuma izmantošana palīdz savākt bioatkritumus vai atbrīvoties no tiem. (36)Dažiem bionoārdāmu plastmasas polimēru iepakojuma pielietojumiem ir pierādāmi vidiski ieguvumi, ja tiek izmantots kompostējams iepakojums, kas nonāk kompostēšanas stacijās, arī anaerobiskās noārdīšanas kompleksos, kontrolētos apstākļos. Turklāt, ja dalībvalstī ir pieejamas piemērotas atkritumu savākšanas shēmas un atkritumu apstrādes infrastruktūra, vajadzētu būt zināmai elastībai lemt par to, vai tās teritorijā prasīt izmantot kompostējamu plastmasu vieglās plastmasas iepirkumu maisiņiem. Lai patērētājiem nerastos šaubas par to, kā iepakojumu pareizi izmest, un ņemot vērā oglekļa apritīguma radīto vidisko ieguvumu, viss pārējais plastmasas iepakojums būtu jāreciklē, un šāda iepakojuma dizainam būtu jānodrošina, ka tas neietekmē citu atkritumu plūsmu reciklējamību. (37)Ja tas ir pamatoti un lietderīgi, ņemot vērā tehnoloģiju un regulējuma attīstību, kas ietekmē kompostējamās plastmasas likvidēšanu, un īpašos apstākļos, kas nodrošina, ka šādu materiālu izmantošana ir labvēlīga videi un cilvēka veselībai, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus, ar ko kompostējamā iepakojuma sarakstu grozītu vai paplašinātu. (38)Lai būtu vieglāk novērtēt kompostējamā iepakojuma atbilstību prasībām, ir jāparedz atbilstības prezumpcija kompostējamam iepakojumam, kas atbilst saskaņotajiem standartiem, kuri pieņemti saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1025/2012 , lai noteiktu detalizētas šo prasību tehniskās specifikācijas un saskaņā ar jaunākajiem zinātnes un tehnoloģiju sasniegumiem ņemtu vērā parametrus, tostarp kompostēšanas laiku un pieļaujamo kontaminācijas līmeni, kas atspoguļo faktiskos apstākļus bioatkritumu apstrādes kompleksos, arī anaerobiskās noārdīšanās procesos. (39)Jāatgādina, ka visam kompostējamam iepakojumam, kas ir materiāls, kurš nonāk saskarē ar pārtiku, ir jāatbilst Regulā (EK) Nr. 1935/2004 noteiktajām prasībām. (40)Iepakojumam vajadzētu būt projektētam tā, lai pēc iespējas samazinātu tā tilpumu un masu, vienlaikus saglabājot tā spēju pildīt iepakojuma funkcijas. Iepakojuma izgatavotājam būtu iepakojums jānovērtē saskaņā ar snieguma kritērijiem, kas norādīti šīs regulas IV pielikumā. Ņemot vērā šīs regulas mērķi samazināt iepakojuma un iepakojuma atkritumu rašanos un uzlabot iepakojuma apritīgumu iekšējā tirgū, ir lietderīgi pašreizējos kritērijus vēl precizēt un tos padarīt stingrākus. Tāpēc būtu jāgroza iepakojuma snieguma kritēriju saraksts spēkā esošajā saskaņotajā standartā EN 13428:2000 . Lai gan, iepakojumu projektējot, liela nozīme aizvien ir tirdzniecībai un patērētāju atsaucībai, tiem nevajadzētu būt snieguma kritērijiem, kas paši par sevi attaisnotu lielāku iepakojuma masu un tilpumu. Tomēr tam nevajadzētu apdraudēt produktu specifikācijas amatniecības un rūpniecības produktu gadījumā, kā arī tādu pārtikas un lauksaimniecības produktu gadījumā, kuri ir reģistrēti un aizsargāti saskaņā ar ES ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzības shēmu, tiecoties uz Savienības mērķi aizsargāt kultūras mantojumu un tradicionālo zinātību. No otras puses, reciklējamība, reciklēta materiāla izmantošana un atkalizmantošana var attaisnot lielāku iepakojuma masu vai tilpumu, un tā snieguma kritērijiem būtu jāpievieno. Iepakojumu ar dubultsienām, māņu dibeniem un citām īpatnībām, kuru mērķis ir tikai palielināt šķietamo produkta daudzumu, tirgū laist nevajadzētu, jo tas neatbilst iepakojuma minimalizēšanas prasībai. Tas pats noteikums būtu jāattiecina uz lieku iepakojumu, kas nav nepieciešams iepakojuma funkcionalitātes nodrošināšanai. (41)Lai izpildītu iepakojuma minimalizēšanas prasības, īpaša uzmanība būtu jāpievērš tukšās vietas, grupas un transporta, arī e-komercijas, iepakojuma ierobežošanai. (42)Lai būtu vieglāk novērtēt atbilstību iepakojuma minimalizēšanas prasībām, ir jāparedz atbilstības prezumpcija iepakojumam, kas atbilst saskaņotajiem standartiem, kuri ir pieņemti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1025/2012, lai noteiktu detalizētas šo prasību tehniskās specifikācijas un norādītu izmērāmus dizaina kritērijus, to vidū attiecīgā gadījumā maksimālās masas vai tukšās vietas ierobežojumus konkrētiem iepakojuma formātiem, kā arī pēc noklusējuma standartizētu iepakojuma dizainu, kas iepakojuma minimalizēšanas prasībām atbilst. (43)Lai veicinātu iepakojuma apritīgumu un ilgtspējīgu izmantošanu, būtu jāstimulē izmantot atkalizmantojamu iepakojumu un atkalizmantošanas sistēmas. Šajā nolūkā ir jāprecizē atkalizmantojama iepakojuma jēdziens un jānodrošina, ka tas ir saistīts ne tikai ar iepakojuma dizainu, kam būtu jānodrošina maksimāls ritējumu vai rotāciju skaits un atbilstība drošuma, kvalitātes un higiēnas prasībām, kad iepakojums tiek iztukšots, atbrīvots, uzpildīts vai atkalpiepildīts, bet arī ar tādu atkalizmantošanas sistēmu izveidi, kurās atkalizmantošana notiek, ievērojot šajā regulā noteikto prasību minimumu. Lai būtu vieglāk novērtēt atbilstību atkalizmantojama iepakojuma prasībām, ir jāparedz atbilstības prezumpcija iepakojumam, kas atbilst saskaņotajiem standartiem, kuri ir pieņemti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1025/2012, lai noteiktu detalizētas šo prasību tehniskās specifikācijas un atkalizmantojama iepakojuma kritērijus un formātus, arī minimālo ritējumu vai rotāciju skaitu, standartizētu iepakojuma dizainu, kā arī prasības atkalizmantošanas sistēmām, to vidū higiēnas prasības. (44)Ir patērētāji jāinformē un viņiem jādod iepakojuma atkritumus pienācīgi izmest, arī kompostējamos vieglās un ļoti vieglās plastmasas iepirkumu maisiņus. Piemērotākais veids, kā to izdarīt, ir izveidot saskaņotu marķēšanas sistēmu, kas balstīta uz atkritumu šķirošanu pēc iepakojuma materiāla sastāva, un to apvienot ar atbilstošu marķējumu uz atkritumu tvertnēm.

(45)Lai patērētājiem atvieglotu iepakojuma atkritumu šķirošanu un izmešanu, ir jāievieš saskaņotu simbolu sistēma un jāprasa simbolus izvietot gan uz iepakojuma, gan uz atkritumu tvertnēm, patērētājiem dodot iespēju iepakojuma atkritumus izmest atbilstoši simboliem. Simboliem būtu jānodrošina pienācīga atkritumu apsaimniekošana, jo tiem vajadzētu patērētājiem sniegt informāciju par šāda iepakojuma kompostēšanas īpašībām, jo īpaši tāpēc, lai patērētājiem nerastos neskaidrības attiecībā uz to, ka kompostējams iepakojums pats par sevi nav piemērots mājsaimnieciskai kompostēšanai. Šai pieejai būtu jāuzlabo iepakojuma atkritumu dalītā savākšana, tā panākot augstāku iepakojuma atkritumu reciklēšanas kvalitāti, un jāpadara saskaņotākas iepakojuma atkritumu savākšanas sistēmas iekšējā tirgū. Tāpat ir jāsaskaņo simboli, kas saistīti ar obligātajām depozīta un nodošanas sistēmām. Ņemot vērā, ka iepakojuma atkritumi sadzīves atkritumu savākšanas sistēmās netiek savākti, šo simbolu izmantošanai nevajadzētu būt obligātai transporta iepakojumam, izņemot e-komercijas iepakojumu. (46)Iepakojumā esošā reciklētā materiāla satura norādei marķējumā nevajadzētu būt obligātai, jo šī informācija nav kritiski svarīga, lai nodrošinātu pareizu iepakojuma apstrādi aprites cikla beigās. Tomēr izgatavotājiem būs jāievēro šajā regulā noteiktie reciklēta materiāla satura mērķrādītāji un viņi šo informāciju var vēlēties norādīt uz iepakojuma, lai par to informētu patērētājus. Lai nodrošinātu, ka šī informācija visā Savienībā tiek paziņota saskaņoti, reciklētā materiāla satura norādes marķējums būtu jāsaskaņo. (47)Lai tiešos lietotājus informētu par iepakojuma atkalizmantojamību, atkalizmantošanas sistēmu pieejamību un pieņemšanas punktu atrašanās vietu, uz šāda iepakojuma vajadzētu būt kvadrātkodam vai citam datu nesējam, kas sniedz šādu informāciju. Kvadrātkodam būtu jāatvieglo arī izsekošana un ritējumu un rotāciju aprēķināšana. Turklāt atkalizmantojamam tirdzniecības iepakojumam vajadzētu būt skaidri identificējamam tirdzniecības vietā. (48)Uz iepakojuma nevajadzētu būt pārmērīgi daudziem marķējumiem. Lai no tā izvairītos, ja citos Savienības tiesību aktos ir noteikts, ka informācijai par iepakoto produktu jābūt pieejamai digitālā formātā, izmantojot datu nesēju, informācijai, kas saskaņā ar šo regulu jāizvieto uz iepakojuma, un informācijai, kas prasīta par iepakotu produktu, vajadzētu būt pieejamai, izmantojot vienu un to pašu datu nesēju. Šim datu nesējam būtu jāatbilst prasībām, kas noteiktas šajā regulā vai citos piemērojamos Savienības tiesību aktos. Proti, ja uz iepakotu produktu attiecas [Produktu ilgtspējas ekodizaina] regula vai citi Savienības tiesību akti, kuros prasīta digitālā produkta pase, šī digitālā produkta pase būtu jāizmanto arī relevantās informācijas sniegšanai saskaņā ar šo regulu. (49)Lai palīdzētu sasniegt šīs regulas mērķus, patērētāji būtu jāaizsargā no maldinošas un mulsinošas informācijas par iepakojuma īpašībām un tā piemērotu apstrādi aprites cikla beigās, tāpēc saskaņā ar šo regulu ir izstrādāts saskaņots marķējums. Paplašinātās ražotāja atbildības shēmā iekļautu iepakojumu, izmantojot akreditācijas simbolu, vajadzētu būt iespējai identificēt visā attiecīgās sistēmas teritorijā. Minētajam simbolam vajadzētu patērētājus vai lietotājus skaidri un nepārprotami informēt par iepakojuma reciklējamību. Šajā sakarā varētu uzskatīt, ka zaļā punkta simbols, ko dažās dalībvalstīs izmanto, lai norādītu, ka ražotājs ir devis finansiālu ieguldījumu kādā valsts iepakojuma resursu atgūšanas sistēmā , varētu patērētājiem maldīgi likt domāt, ka iepakojums ar šādu simbolu vienmēr ir reciklējams. (50)Lai nodrošinātu vienotus marķēšanas prasību īstenošanas nosacījumus, saskaņā ar Līguma 291. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, ar ko vēl uzlabotu atkritumu šķirošanu, izstrādātu nosacījumus iepakojuma materiāla sastāva noteikšanai ar digitālās marķēšanas tehnoloģijām un noteiktu detalizētas saskaņotas specifikācijas iepakojuma un atkritumu tvertņu marķēšanas prasībām, kas ieviestas saskaņā ar šo regulu. Izstrādājot šīs specifikācijas, Komisijai būtu jāņem vērā zinātniskā vai cita pieejamā tehniskā informācija, arī attiecīgie starptautiskie standarti. Ņemot vērā jauno sistēmu, Komisijas Lēmums 97/129/EK būtu jāatceļ 42 mēnešus pēc šīs regulas spēkā stāšanās dienas un tā saturs būtu jāiestrādā šajā īstenošanas aktā. (51)Ekonomikas operatoriem būtu jānodrošina, ka iepakojums atbilst šīs regulas prasībām. Lai nodrošinātu iepakojuma brīvu apriti iekšējā tirgū un uzlabotu tā ilgtspēju, tiem būtu jāveic pienācīgi pasākumi, lai nodrošinātu šādu atbilstību, ņemot vērā katra operatora lomu piegādes ķēdē. (52)Tā kā izgatavotājs sīki pārzina projektēšanas un ražošanas procesu, tas var vislabāk veikt atbilstības novērtēšanas procedūru, kas paredzēta šajā regulā. Tāpēc šādai atbilstības novērtēšanai arī turpmāk vajadzētu būt tikai un vienīgi izgatavotāja pienākumam. (53)Būtu jānodrošina, ka iepakojuma vai iepakojuma materiālu piegādātāji izgatavotājam sniedz visu informāciju un dokumentāciju, kas tam nepieciešama, lai izgatavotājs pierādītu iepakojuma un iepakojuma materiālu atbilstību. Minētā informācija un dokumentācija būtu jāsniedz papīrformā vai elektroniski. (54)Lai aizsargātu iekšējā tirgus darbību, ir jānodrošina, ka iepakojums no trešām valstīm, kas nonāk Savienības tirgū, šai regulai atbilst neatkarīgi no tā, vai tas tiek importēts kā patstāvīgs iepakojums vai ar iepakotu produktu. Konkrētāk, ir jānodrošina, ka izgatavotāji attiecībā uz šādu iepakojumu ir veikuši pienācīgas atbilstības novērtēšanas procedūras. Tāpēc importētājiem būtu jānodrošina, ka iepakojums, ko tie laiž tirgū, šīm prasībām atbilst un ka izgatavotāju sagatavotā dokumentācija ir pieejama, lai kompetentās valsts iestādes varētu ar to iepazīties. (55)Katram importētājam, laižot iepakojumu tirgū, uz iepakojuma būtu jānorāda savs nosaukums, reģistrētais tirdzniecības nosaukums vai reģistrētā preču zīme, kā arī pasta adrese un, ja iespējams, kā ar to var sazināties elektroniski. Būtu jāparedz izņēmumi gadījumiem, kad šādu norādi uz iepakojuma uzlikt nav iespējams. (56)Tā kā izplatītājs iepakojumu dara pieejamu tirgū pēc tam, kad to ir laidis tirgū izgatavotājs vai importētājs, tam attiecībā uz piemērojamajām šīs regulas prasībām būtu jārīkojas ar pienācīgu uzmanību. Izplatītājam būtu arī jānodrošina, ka tā rīcība ar iepakojumu nemazina tā atbilstību šīm prasībām. (57)Tā kā izplatītāji un importētāji ir tuvu tirgum un tiem ir svarīga loma iepakojuma atbilstības nodrošināšanā, tiem vajadzētu būt iesaistītiem tirgus uzraudzības uzdevumos, ko veic valsts kompetentās iestādes, un tiem vajadzētu būt gataviem aktīvi piedalīties, šīm iestādēm sniedzot visu nepieciešamo informāciju par konkrēto produktu. (58)Jebkurš importētājs vai izplatītājs, kas vai nu iepakojumu laiž tirgū ar savu vārdu vai preču zīmi, vai šādu produktu pārveido tā, ka tas varētu ietekmēt atbilstību šai regulai, būtu jāuzskata par izgatavotāju, un tam būtu jāuzņemas izgatavotāja saistības. (59)Iepakojuma izsekojamības nodrošināšana visā piegādes ķēdē atvieglo tirgus uzraudzības iestāžu uzdevumu izsekot, kādi ekonomikas operatori laiduši tirgū vai darījuši pieejamu tirgū neatbilstīgu iepakojumu. Tāpēc no ekonomikas operatoriem būtu jāprasa, lai tie noteiktu laiku glabātu informāciju par saviem darījumiem. (60)Pārmērīgas iepakojuma atkritumu rašanās problēmu nevar pilnībā risināt, nosakot pienākumus attiecībā uz iepakojuma dizainu. Attiecībā uz noteiktu veidu iepakojumu būtu ekonomikas operatoriem jānosaka pienākumi samazināt tukšo vietu iepakojumā. Grupas, transporta un e-komercijas iepakojumā, ko izmanto produktu piegādei galaizplatītājiem vai tiešajam lietotājam, tukšās vietas īpatsvars nedrīkstētu pārsniegt 40 %. Atbilstoši atkritumu hierarhijai vajadzētu būt iespējai no šā pienākuma atbrīvot ekonomikas operatorus, kuri tirdzniecības iepakojumu izmanto par e-komercijas iepakojumu. (61)Lai nodrošinātu augstu vides aizsardzības līmeni iekšējā tirgū, kā arī augstu pārtikas nekaitīguma un higiēnas līmeni un veicinātu iepakojuma atkritumu rašanās novēršanas mērķrādītāju sasniegšanu, nedrīkstētu ļaut laist tirgū nevajadzīgu vai novēršamu iepakojumu. Šādu iepakojuma formātu saraksts ir sniegts šīs regulas V pielikumā. Lai sarakstu pielāgotu tehnikas un zinātnes attīstībai, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus, ar ko šo sarakstu grozītu. (62)Lai veicinātu iepakojuma apritīguma un ilgtspējīgas izmantošanas mērķa sasniegšanu, ir jāierobežo risks, ka iepakojums, ko tirgo kā atkalizmantojamu iepakojumu, faktiski netiek izmantots atkārtoti, un jānodrošina, ka patērētāji atkalizmantojamu iepakojumu nodod atpakaļ. Piemērotākais veids, kā to panākt, ir uzlikt pienākumu ekonomikas operatoriem, kuri izmanto atkalizmantojamu iepakojumu, nodrošināt atkalizmantošanas sistēmas ieviešanu, lai šāds iepakojums varētu apritēt, būt rotācijā un to varētu izmantot atkārtoti. Lai nodrošinātu maksimālu labumu no šādām sistēmām, būtu jānosaka prasību minimums nenoslēgta un noslēgta cikla sistēmām. Šāda iepakojuma tehniskajā dokumentācijā būtu jāiekļauj arī apstiprinājums par atkalizmantojama iepakojuma piemērotību pastāvošai atkalizmantošanas sistēmai. (63)Atkalizmantojamam iepakojumam ir jābūt drošam tā lietotājiem. Tāpēc ekonomikas operatoriem, kas savus produktus piedāvā atkalizmantojamā iepakojumā, ir jānodrošina, ka pirms atkalizmantojama iepakojuma atkārtotas izmantošanas tam tiek veikta rekondicionēšana, attiecībā uz kuru būtu jānosaka prasības. (64)Atkalizmantojamais iepakojums kļūst par atkritumiem Direktīvas 2008/98/EK 3. panta 1. punkta nozīmē, ja tā īpašnieks no tā atbrīvojas, plāno no tā atbrīvoties vai tam ir pienākums no tā atbrīvoties. Atkalizmantojamu iepakojumu rekondicionēšanas procesā parasti par atkritumiem neuzskata.

(65)Lai veicinātu atkritumu rašanās novēršanu, būtu jāievieš jauns jēdziens “uzpilde”. Uzpilde būtu uzskatāma par īpašu atkritumu rašanās novēršanas pasākumu, ko ieskaita virzībā uz atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāju sasniegšanu un kas tai vajadzīgs. Tomēr patērētājam piederoši trauki, kas pilda iepakojuma funkciju uzpildes gadījumā, piemēram, atkalizmantojamas glāzes, krūzes, pudeles vai kastes, nav iepakojums šīs regulas izpratnē. (66)Ja ekonomikas operatori piedāvā iespēju produktus iegādāties, veicot uzpildi, tiem būtu jānodrošina, ka to uzpildes stacijas atbilst noteiktām prasībām, kas garantē patērētāju veselību un drošību. Šajā sakarā, ja patērētāji izmanto paši savus traukus, ekonomikas operatoriem būtu viņi jāinformē par šo trauku drošas uzpildes un izmantošanas nosacījumiem. Lai veicinātu uzpildi, ekonomikas operatoriem nevajadzētu uzpildes stacijās nodrošināt bezmaksas iepakojumu vai tādu iepakojumu, kas nav depozīta un nodošanas sistēmā. (67)Lai samazinātu aizvien augošo vienreizlietojamā iepakojuma īpatsvaru un augošo iepakojuma atkritumu apjomu, ir jānosaka kvantitatīvi atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāji iepakojumam nozarēs, kuras novērtētas kā tādas, kam ir vislielākais iepakojuma atkritumu samazināšanas potenciāls, proti, līdzņemama pārtika un dzērieni, lielgabarīta sadzīves tehnika un transporta iepakojums. Tas tika novērtēts pēc tādiem faktoriem kā pastāvošās atkalizmantošanas sistēmas, nepieciešamība izmantot iepakojumu un iespēja izpildīt funkcionālās prasības attiecībā uz saturēšanu, kārtīgumu, veselību, higiēnu un drošumu. Tika ņemtas vērā arī produktu un to ražošanas un izplatīšanas sistēmu atšķirības. Paredzams, ka mērķrādītāju noteikšana atbalstīs inovāciju un palielinās atkalizmantošanas un uzpildes risinājumu īpatsvaru. Nedrīkstētu ļaut vienreizlietojamu iepakojumu izmantot pārtikai un dzērieniem, ko HORECA nozarē iepilda un patērē uz vietas. (68)Lai palielinātu to rezultativitāti un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret ekonomikas operatoriem, atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāji būtu jāpiemēro ekonomikas operatoriem. Dzērienu mērķrādītāji būtu jāpiemēro arī izgatavotājiem, jo to piedāvāto produktu iepakojuma formāts ir to kontrolē. Mērķrādītāji būtu jāaprēķina procentuāli no atkalizmantojama iepakojuma pārdošanas apjoma atkalizmantošanas vai uzpildes sistēmā vai — transporta iepakojuma gadījumā — procentuāli no izmantošanas reižu skaita. Mērķrādītājiem vajadzētu būt materiālu ziņā neitrāliem. Lai nodrošinātu vienotus atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītāju ieviešanas nosacījumus, saskaņā ar Līguma 291. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt īstenošanas aktu par to aprēķināšanas metodiku. (69)Dažiem izmantojumiem vienreizlietojams transporta iepakojums nav nepieciešams, jo ir pieejams plašs labi funkcionējošu atkalizmantojamu alternatīvu klāsts. Lai nodrošinātu šādu alternatīvu faktisku izmantošanu, ir lietderīgi prasīt, lai ekonomikas operatori, pārvadājot produktus starp dažādiem viena un tā paša ekonomikas operatora objektiem vai starp ekonomikas operatoru un saistītajiem uzņēmumiem vai partneruzņēmumiem, izmantotu tikai atkalizmantojamu transporta iepakojumu, ciktāl runa ir par tādiem iepakojuma formātiem kā paletes, salokāmas plastmasas kastes, plastmasas redeļkastes, gan stingrus, gan nestingrus IBC konteinerus vai mucas. Tāds pats pienākums to pašu iemeslu dēļ būtu jāattiecina uz ekonomikas operatoriem, kas pārvadā produktus vienā dalībvalstī. (70)Mazākiem ekonomikas operatoriem sasniegt atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītājus var būt grūti. Tāpēc noteikti ekonomikas operatori būtu no pienākuma sasniegt iepakojuma atkalizmantošanas mērķrādītājus jāatbrīvo, ja tie laiž tirgū mazāk nekā noteiktu iepakojuma apjomu vai atbilst mikrouzņēmuma definīcijai saskaņā ar Komisijas Ieteikumu 2003/361 , vai ja to tirdzniecības platība, ieskaitot visu uzglabāšanas un nosūtīšanas platību, nepārsniedz noteiktu platības ierobežojumu. Saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus, ar ko noteiktu atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītājus citiem produktiem, noteiktu papildu izņēmumus citiem ekonomikas operatoriem vai noteiktu atbrīvojumu attiecībā uz noteiktiem iepakojuma formātiem, uz kuriem attiecas atkalizmantošanas vai uzpildes mērķrādītāji, nopietnu higiēnas, pārtikas nekaitīguma vai vidisku problēmu gadījumā, kas šos mērķrādītājus liedz sasniegt. (71)Lai varētu verificēt atbilstību atkalizmantošanas un uzpildes mērķrādītājiem, attiecīgajiem ekonomikas operatoriem ir jāsniedz ziņojumi kompetentajām iestādēm. Ekonomikas operatoriem attiecīgie dati par katru kalendāro gadu būtu jāziņo no 2030. gada 1. janvāra. Dalībvalstīm šie dati būtu jādara publiski pieejami. (72)Ņemot vērā, ka plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņa, neefektīva resursu izmantojuma un ar to saistītā piedrazošanas potenciāla līmenis aizvien ir augsts, ir lietderīgi saglabāt noteikumus, kuru mērķis ir panākt plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņa noturīgu samazinājumu, kā jau bija noteikts Direktīvā 94/62/EK, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2015/720 . Ņemot vērā pašreizējās atšķirīgās pieejas un ierobežotās ziņošanas prasības attiecībā uz plastmasas iepirkumu maisiņiem, ir grūti novērtēt, vai dalībvalstu veiktie patēriņa samazināšanas pasākumi ir sasnieguši mērķi noturīgi samazināt šādu maisiņu patēriņu un vai tie nav palielinājuši citu veidu plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņu. Tāpēc ir jāsaskaņo ilgtspējīga patēriņa samazināšanas definīcija un jānosaka kopīgs mērķrādītājs, kā arī jāievieš jaunas ziņošanas prasības. (73)Ņemot vērā plastmasas iepirkumu maisiņu izvērtējuma pētījuma rezultātus , ir jāveic papildu pasākumi, lai samazinātu vieglās plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņu un novērtētu ietekmi, kāda varētu būt to aizstāšanai ar ļoti vieglās plastmasas iepirkumu maisiņiem un biezākiem plastmasas iepirkumu maisiņiem, kuru biezums pārsniedz 50 mikronus. (74)Pasākumi, ko dalībvalstis veic, lai panāktu vieglās plastmasas iepirkumu maisiņu patēriņa noturīgu samazinājumu savā teritorijā, var ietvert nacionālu samazināšanas mērķrādītāju izmantošanu, ekonomisku instrumentu saglabāšanu vai ieviešanu, kā arī tirdzniecības ierobežojumus, ja šie ierobežojumi ir samērīgi un nav diskriminējoši. Šie pasākumi var atšķirties atkarībā no vieglās plastmasas iepirkumu maisiņu ietekmes uz vidi, kad tie no tiem tiek atgūti resursi vai tie tiek likvidēti, to kompostēšanas īpašībām, ilgizturību vai konkrēto paredzēto lietojumu. (75)Lai nodrošinātu šajā regulā noteikto ilgtspējas prasību rezultatīvu un saskaņotu piemērošanu, atbilstība šīm prasībām būtu jāmēra, izmantojot uzticamas, precīzas un reproducējamas metodes, kurās ņemtas vērā vispāratzītās mūsdienīgākās metodes. (76)Lai nodrošinātu, ka iekšējā tirgū nav šķēršļu tirdzniecībai, prasības attiecībā uz iepakojuma ilgtspēju, arī attiecībā uz iepakojumā esošām vielām, kas rada bažas, kompostējamo iepakojumu, iepakojuma samazināšanu līdz minimumam, atkalizmantojamu iepakojumu un atkalizmantošanas sistēmām, būtu jāsaskaņo Savienības līmenī. Lai būtu vieglāk novērtēt atbilstību šādām prasībām, tostarp testēšanas, mērījumu un aprēķinu metodēm, ir jāparedz atbilstības prezumpcija iepakojumam un iepakotajiem produktiem, kas atbilst saskaņotajiem standartiem, kuri pieņemti saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1025/2012, lai noteiktu detalizētas šo prasību tehniskās specifikācijas, it sevišķi to, lai iepakojuma un iepakotu produktu aprites cikls atspoguļotu patērētāju vidējo uzvedības diapazonu un būtu pamatīgs, tā atturot no tā tīšas un netīšas apiešanas. (77)Ja saskaņotu standartu nav, kopīgu tehnisko specifikāciju izmantošanai vajadzētu būt rezerves risinājumam, kas atvieglotu izgatavotāja pienākumu izpildīt ilgtspējas prasības, piemēram, ja saskaņota standarta izstrāde nepamatoti kavējas. Turklāt šāda risinājuma izmantošanai vajadzētu būt iespējamai, ja Komisija ir ierobežojusi vai anulējusi atsauces uz attiecīgajiem saskaņotajiem standartiem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1025/2012 11. panta 5. punktu. Arī atbilstībai kopīgajām tehniskajām specifikācijām, ko Komisija pieņēmusi ar īstenošanas aktiem, vajadzētu dot pamatu atbilstības prezumpcijai. (78)Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus kopīgu tehnisko specifikāciju izmantošanai, saskaņā ar Līguma 291. pantu būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt īstenošanas aktus, ar ko noteiktu, grozītu vai atceltu kopīgās tehniskās specifikācijas attiecībā uz ilgtspējas, marķēšanas un atkalizmantošanas sistēmu prasībām, kā arī pieņemtu testēšanas, mērījumu vai aprēķinu metodes. (79)Lai nodrošinātu saskanību ar citiem Savienības tiesību aktiem, atbilstības novērtēšanas procedūrai vajadzētu būt šajā regulā iekļautajam ražošanas iekšējās kontroles modulim, kura pamatā ir moduļi, kas iekļauti Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 768/2008/EK . (80)CE zīmei uz iepakojuma nevajadzētu liecināt par iepakojuma atbilstību šīs regulas prasībām, bet tikai attiecīgā gadījumā norādīt uz iepakotā produkta atbilstību piemērojamajiem Savienības tiesību aktiem par produktiem. Patiešām, Savienības tiesību akti par produktiem parasti prasa CE zīmi, kas attiecas uz produktu, piestiprināt vai nu uz paša produkta, vai uz tā iepakojuma. Prasība, lai CE zīme uz iepakojuma liecinātu par atbilstību šīs regulas prasībām, var radīt neskaidrības un pārpratumus attiecībā uz to, vai zīme attiecas uz pašu iepakojumu vai iepakoto produktu, un galu galā neskaidrības par attiecīgo iepakoto produktu faktisko drošību un atbilstību. (81)Tā vietā par paša iepakojuma atbilstību šīs regulas prasībām būtu jāliecina ES atbilstības deklarācijai. (82)Izgatavotājiem būtu jāsagatavo ES atbilstības deklarācija ar mērķi sniegt informāciju par iepakojuma atbilstību šai regulai. ES atbilstības deklarācija izgatavotājiem var būt jāsagatavo arī saskaņā ar citiem Savienības tiesību aktiem. Lai nodrošinātu faktisku piekļuvi informācijai tirgus uzraudzības vajadzībām, būtu jāizstrādā vienota ES atbilstības deklarācija attiecībā uz visiem Savienības tiesību aktiem. Lai samazinātu administratīvo slogu ekonomikas operatoriem, vajadzētu paredzēt iespēju, ka vienotā ES atbilstības deklarācija ir dosjē, kas sastāv no attiecīgajām atsevišķajām ES atbilstības deklarācijām. (83)Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 765/2008 nodrošina produktu tirgus uzraudzības un trešo valstu produktu kontroles satvaru. Minētajai regulai vajadzētu būt piemērojamai iepakojumam, uz kuru attiecas šī regula, lai nodrošinātu, ka iepakojums, uz kuru attiecas brīva preču aprite Savienībā, atbilst prasībām, kuras nodrošina augstu aizsardzības līmeni tādām sabiedrības interesēm kā cilvēka veselība, drošums un vide. (84)Atkritumu apsaimniekošana Savienībā būtu jāuzlabo ar mērķi aizsargāt, saglabāt un uzlabot vides kvalitāti, aizsargāt cilvēka veselību, nodrošināt dabas resursu apdomīgu, efektīvu un racionālu izmantošanu, ievērot aprites ekonomikas principus, veicināt atjaunīgās enerģijas izmantošanu, uzlabot energoefektivitāti, samazināt Savienības atkarību no importētiem resursiem, radīt jaunas ekonomiskās iespējas un palīdzēt attīstīt ilgtermiņa konkurētspēju. Efektīvāks resursu izmantojums nodrošinātu arī būtiskus neto ietaupījumus Savienības uzņēmumiem, publiskā sektora iestādēm un patērētājiem, vienlaikus samazinot kopējās ikgadējās siltumnīcefekta gāzu emisijas.

(85)Lai gan Direktīvā 94/62/EK tika noteiktas iepakojuma minimalizēšanas prasības un mērķi, iepakojuma atkritumu daudzums absolūtos skaitļos un uz iedzīvotāju ir palielinājies un tendences liecina arī par strauju iepakojuma atkalizmantošanas un uzpildes apjoma samazināšanos, ko pastiprina pieaugošais līdzņemamu produktu patēriņš un e-komercija. Produktiem, materiāliem un patēriņa modeļiem attīstoties, ir būtiski pieaugusi vienreizlietojamā iepakojuma, jo īpaši vienreizlietojamā plastmasas iepakojuma, izmantošana. Tas ir saistīts ar mazumtirdzniecības vidi, kam raksturīgi lielāki izplatīšanas tīkli, produktu izgatavošana un iepakošana ātrgaitas iepakošanas l