[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 5.7.2007

COM(2007) 380 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM

par PVN likmēm, kas nav standarta PVN likmes {SEC(2007) 910}

SATURS

1. Ievads 3

2. Pētījuma par samazinātu likmju ietekmi galvenie secinājumi 3

3. Pārdomas par turpmāko 5

3.1. Vispārīga informācija 6

3.2. Subsidiaritāte 6

3.3. Iekšējā tirgus prasības 7

3.4. Atbilstības nodrošināšanas izmaksas uzņēmumiem 8

4. Aicinājums uz politiskām debatēm 9

4.1. Līdzsvars starp elatīgumu, iekšējā tirgus prasībām un vienkāršošanu 9

4.2. Likmju struktūra 9

4.3. Status quo saglabāšana atkarībā no politisko debašu rezultāta 11

5. Secinājums 12

1. IEVADS

Pašreizējo PVN likmju struktūru Padome pieņēma 1992. gadā kā daļu no pasākumu kopuma, ko uzskatīja par vajadzīgiem, lai atceltu kontroli uz robežām un izveidotu iekšējo tirgu. Šī sistēma dalībvalstīm prasa piemērot vienotu standarta likmi vismaz 15 % apjomā, un var būt ne vairāk par divām samazinātām likmēm ne zemāk kā 5 % apjomā, kuras dalībvalsts var noteikt pēc saviem ieskatiem preču un pakalpojumu kategorijām, kas uzskaitītas Padomes Direktīvas 2006/112/EK (PVN direktīva) III pielikumā. Tādējādi dalībvalstīm paliek brīva izvēle piemērot samazinātu likmi visai kategorijai vai ierobežot izmantošanu ar tās daļu (pat ļoti mazu). Šo pamatstruktūru, kas attiecas uz visām dalībvalstīm, sarežģī dažādu pagaidu izņēmumu pārpilnība, kuri atļauti atsevišķām dalībvalstīm ārpus vispārējās shēmas.

Komisija 2003. gadā iesniedza priekšlikumu par samazinātas PVN likmes pārskatīšanu[1], kura rezultātā 2006. gada 14. februārī tika pieņemta Padomes Direktīva 2006/18/EK. Šī direktīva paredz trešo reizi pagarināt eksperimentu ar samazinātām likmēm darbietilpīgiem pakalpojumiem līdz 2010. gada beigām un iespēju piemērot samazinātu likmi vietējai siltumapgādei ar tādu pašu procedūru kā dabasgāzei un elektroenerģijai. Citas tālejošas vienošanās par samazināto likmju apjomu un līmeni netika sasniegtas. Pie tam nevienojās par samazināto likmju struktūras racionalizāciju vai samazinātās likmes piemērošanu visai mājokļu vai restorānu pakalpojumu nozarei, kā toreiz ieteica Komisija.

Tomēr Padomes Direktīva 2006/18/EK ietvēra pieprasījumu Komisijai līdz 2007. gada jūnijam iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei visaptverošu novērtējuma ziņojumu par samazināto likmju ietekmi. Tam jāaptver vietējos pakalpojumus, tostarp restorānu pakalpojumus, jo īpaši attiecībā uz jaunu darba vietu radīšanu, ekonomisko izaugsmi un iekšējā tirgus sekmīgu darbību, un jābalstās uz izpēti, ko veicis neatkarīgs ekonomisks „ideju ģenerators”.

Līgumu par izpēti noslēdza ar Copenhagen Economics [2]. Pētījumā galvenokārt aplūkoja samazinātas PVN likmes un izņēmumu ietekmi ne tikai uz vietējiem pakalpojumiem, bet arī globālāk. Ņēma vērā arī ietekmi uz ienākumu sadalījumu, neformālo ekonomiku un atbilstības ievērošanas izmaksām uzņēmumiem.

Šajā paziņojumā doti galvenie minētā pētījuma secinājumi, materiāls diskusijām un aplūkotas samazināto PVN likmju virzības iespējas. Komisija uzskata, ka pētījums sniedz labu pamatu šādam darbam. Šeit piedāvātās idejas par iespējamo virzību pamatojas uz pētījuma rezultātiem, bet ņem vērā arī pašreizējo sarežģīto stāvokli un politiski jutīgos jautājumus. Tomēr skaidrs, ka vajadzība vienkāršot un racionalizēt samazināto likmju līmeni un jomu arī kļūst par vadošu principu šajās pārdomās. Komisijas mērķis ir nodrošināt dalībvalstīm vienlīdzīgas iespējas, kā arī lielāku pārredzamību, atbilstību un – vissvarīgākais – iekšējā tirgus netraucētu darbību, piemēram, ar mazāk šķēršļiem pārrobežu ekonomiskajai darbībai un zemākām PVN radītām atbilstības ievērošanas izmaksām. Bez tam Kopienas politikai un prioritātēm, par ko ir vispārēja vienošanās, piemēram, tām, kas attiecas uz Lisabonas stratēģiju, ir nozīmīga loma. Beidzot, skaidrs, ka pilnībā jāievēro subsidiaritātes princips tādos jutīgos jautājumos, kas skar dalībvalstu fiskālo suverenitāti.

2. PēTīJUMA PAR SAMAZINāTU LIKMJU IETEKMI GALVENIE SECINāJUMI

Pētījuma rezultātu apkopojums tālāk izstrādāts Komisijas dienestu darba dokumentā „Pētījuma par samazinātām PVN likmēm, ko piemēro precēm un pakalpojumiem Eiropas Savienības dalībvalstīs, galvenie secinājumi”[3]. Šā darba dokumenta pielikumā ir Copenhagen Economics pilns analītisks kopsavilkums par viņu pētījumu. Šādi punkti uzsver pētījuma galvenos rezultātus , īpaši no iespējamās politiskās ietekmes viedokļa.

- Pētījumā uzsvērts, ka vienota PVN likme tīri no ekonomikas viedokļa ir vislabākā politiskā izvēle . Virzībai uz vienotākām likmēm tāpēc ir ievērojamas priekšrocības. Pirmkārt, mazāk sarežģīta likmju struktūra radīs uzņēmumiem un nodokļu administrācijām atbilstības ievērošanas izdevumu nozīmīgus ietaupījumus. Otrkārt, tā var samazināt iekšējā tirgus darbības traucējumus. Treškārt, ticams, ka, salīdzinot ar pašreizējo stāvokli, nedaudz uzlabosies „patērētāju labklājība”.

- Tomēr mērķtiecīgi izvēlētās nozarēs var būt īpaši izdevīgi darboties ar samazinātām PVN likmēm . Zemākas PVN likmes var dalībvalstī palielināt kopējo ražīgumu un līdz ar to IKP, kā arī nodokļu ieņēmumus, ja var rosināt patērētājus pavadīt mazāk laika mājamatniecības darbos un vairāk laika savā parastajā darba vietā. Šāda uzvedība pārnestu darbību no mājamatniecības uz formālo ekonomiku. Vietēji piedāvātie pakalpojumi (un restorāni) ir nozares, kur mājsaimniecībām ir lielas iespējas nodarboties ar mājamatniecību, un tādēļ tā ir joma, kur šāda pāreja var notikt. Argumenti par samazinātu likmi vietējiem pakalpojumiem ir ievērojami spēcīgāki dalībvalstīs ar augstāku ienākuma nodokļa likmi un augstāku PVN likmi un dažās vietējo pakalpojumu apakšnozarēs ar ierobežotu vajadzību pēc oficiālas apmācības un specializētām iekārtām. Tas pats arguments par ražīgumu, varbūt mazākā mērā, attiecas arī uz to, vai zemākas PVN likmes var veicināt to, lai patērētāji mazāk naudas tērētu „pagrīdes” ekonomikā . Beidzot, šķiet, ka dažādas PVN likmes vietējiem pakalpojumiem neietekmē iekšējā tirgus darbību . Pakalpojumi, ko sniedz restorāni un viesnīcas ir pa vidu, jo tie galvenokārt paredzēti vietējam patēriņam, bet var ietekmēt tūrisma sadalījumu starp dalībvalstīm un var nedaudz ietekmēt pierobežas rajonus.

- Zemākas PVN likmes mērķa nozarēs, kur nodarbina daudz mazkvalificētu darbinieku, piemēram, vietēji sniegtos pakalpojumus, ko, piemēram, finansē augstākas PVN likmes cituviet, var radīt pastāvīgu ieguvumu nodarbinātības ziņā, bet kopējais ieguvums būs mazs. Tīrais ieguvums rodas no tā, ka tiks ietekmēts pieprasījums pēc mazkvalificētiem darbiniekiem un, ka darba tirgus neelastības dēļ mazkvalificētiem darbiniekiem ir grūtāk atrast darbu nekā kvalificētiem darbiniekiem. Tomēr ieguvumi ir mazi, jo mērķa nozares ir tikai neliela daļa no kopējās nodarbinātības mazkvalificētās nozarēs. Tā mazkvalificēto nodarbinātības pieaugumu šajās salīdzinoši mazajās nozarēs gandrīz pilnīgi aizēno samazināšanās citās nozarēs, kuras ietekmē augstākas PVN likmes.

- Bez jau minētajiem argumentiem par samazināto likmju efektivitāti vispār ir spēcīgs arguments par vienlīdzības palielināšanu . Tādā aspektā pētījums atklāj, ka lai uzlabotu ienākumu izplatīšanu dalībvalstī samazinātas PVN likmes ir efektīvas tikai, ja samazinātās likmes preču/pakalpojumu patēriņa izdevumi (no kopējiem patēriņa izdevumiem) ievērojami atšķiras starp grupām ar zemiem un augstiem ienākumiem un ir ilgstoši stabili . Šīs atšķirības ir vislielākās par pārtiku . Tomēr šādā aspektā ir samērā lielas atšķirības starp valstīm. Samazinātās likmes ir mazāk iedarbīgas valstīs, kurās jau ir liela ienākumu vienlīdzība. Bez tam atsevišķos gadījumos politikas mērķi var iekšēji konfliktēt (piemēram, ja samazinātās likmes mērķis ir veicināt atsevišķu preču pirkšanu, iespējams, ka grupas ar augstiem ienākumiem gūst lielāku labumu no samazinātās likmes, un tas konfliktē ar vienlīdzīgu ienākumu mērķi).

- Pētījumā arī uzsvērts, ka samazinātas PVN likmes rada ievērojamus atbilstības ievērošanas izdevumus uzņēmumiem un nodokļu iestādēm , vismaz daļēji tāpēc, ka skaidrojumi par robežgadījumiem bieži ir dārgi un resursu ietilpīgi.

- Citi alternatīvi politikas instrumenti , kā tiešas subsīdijas īpašai darbībai, visumā ar mazākiem izdevumiem sasniedz tos pašus mērķus kā samazinātas PVN likmes . Šādas subsīdiju shēmas ir mērķtiecīgākas, labāk izstrādātas, lai izvairītos no negatīvas blakus ietekmes ES līmenī, un, vispārīgi runājot, tās var būt pārredzamākas. Tās rada mazākas ietvertas atbilstības ievērošanas izmaksas un budžeta zaudējumus. Tomēr salīdzinājumā ar samazinātām PVN likmēm tiešās subsīdijas var izrādīties mazāk drošs pastāvīgais risinājums attiecīgajiem uzņēmumiem.

- Pētījums iesaka dalībvalstīm uzmanīgi izskatīt visas pieejamās iespējas , ja tās vēlas veicināt īpašu preču vai pakalpojumu patēriņu. Bieži citi instrumenti nevis samazinātās PVN likmes ir efektīvāki un valsts budžetam izmaksā mazāk, un tas jāņem vērā lēmumu pieņemšanas procesā.

Komisija šos rezultātus uzskata par apstiprinājumu samazināto likmju izmantošanai vietēji sniegtiem pakalpojumiem, bet tikai ja šādi pasākumi ir ļoti lietderīgi un izpildās īpaši tirgus nosacījumi. Jāuzsver, ka ietekme uz nodarbinātību tomēr ir ierobežota. Attiecībā uz restorānu pakalpojumiem pētījums aicina, no vienas puses, būt piesardzīgiem pret samazināto likmju pārrobežu efektu, piemēram, pakalpojumi dažreiz var būt daļa no plašākas tūrisma nozares, kas ir atvērta konkurencei dalībvalstu starpā, bet, no otras puses, norāda, ka samazinātajām likmēm ir labas iespējas būt efektīvām.

3. PāRDOMAS PAR TURPMāKO

Ekonomiskā pētījuma rezultāti sniedz ļoti sīku un skaidru ekonomisko vērtējumu par samazināto PVN likmju izmantošanas lietderīgumu īpašos gadījumos. Komisija joprojām ir pārliecināta, ka vienotas PVN likmes piemērošana visām precēm un pakalpojumiem būtu ideāls risinājums no ekonomikas viedokļa, bet atzīst, ka politiski apsvērumi nepieļauj tik vienkāršu pieeju. Bez tam tā atzīst, ka pat Dānija, kas izvēlējās šādu vienotas likmes pieeju, pieļauj izņēmumus no principa.

Tāpēc Komisija nosaka, kā izmantot pētījuma rezultātus konkrētāk un kā tos lietderīgi iestrādāt rīcības politikas secinājumos, lai dotu vielu nākamajām politiskajām debatēm. Pamatojoties uz to, Komisija prasa Padomes, Eiropas Parlamenta un citu ieinteresēto pušu viedokļus par tiesību aktu iespējamu pieņemšanu šajā jomā. Mērķis ir veicināt fundamentālas debates par šo jautājumu ieinteresēto personu starpā, lai atrastu noturīgu virzību uz priekšu, kas pieņemama visām dalībvalstīm un liek spert soli tuvāk vienotajam tirgum.

3.1. Vispārīga informācija

Kaut gan liekas, ka samazinātās likmes, kuras atšķiras no standarta likmes, rada ekonomiskās perspektīvas izkropļojumus un var ietekmēt fiskālo neitralitāti, tās tomēr izmanto visās dalībvalstīs, izņemot vienu. Bez tam šķiet, ka ir daudz dažādu iemeslu, kas izskaidro, kāpēc dalībvalstis izvēlējušās likmju diferencēšanas politiku. Jāatzīst, ka Kopienas tiesību akti tādi, kā tie ir pašlaik, nebalstās uz strukturētu vai loģisku pieeju, bet diezgan vienkārši atspoguļo situāciju dalībvalstīs 90. gadu sākumā. Loģiski, ka katrai dalībvalstij būtu jāvar pārvērtēt tās apsvērumu vērtību, salīdzinot ar pētījuma secinājumiem un ievērojot savas un Kopienas politikas mērķus, piemēram, Lisabonas stratēģiju, pirms iesaistīties debatēs par samazināto likmju pārskatīšanu. No Kopienas viedokļa tālāku politisku pārdomu un debašu galvenie jautājumi ir:

- atbalsts Lisabonas stratēģijai izaugsmei, nodarbinātībai un konkurētspējai,

- iekšējā tirgus prasības,

- elastības līmenis, kādu, ievērojot subsidiaritātes apsvērumus, var piedāvāt dalībvalstīm, samazināto likmju noteikšanai.

3.2. Subsidiaritāte

PVN ir saskaņots nodoklis, ar ko apliek preču un pakalpojumu krājuma brīvu kustību, kas ir viena no patiesa vienotā tirgus raksturīgajām iezīmēm. Tomēr PVN nekad nav bijis pilnīgi saskaņots nodoklis, bet tas dalībvalstīm ir pieļāvis variantus un izņēmumus dažādās jomās. Tas attiecas uz PVN likmju jomu. Nolīgums par pašreizējā līmeņa saskaņošanu 1992. gadā pamatojās uz diviem galvenajiem apsvērumiem: 1) ko uzskatīja par vajadzīgu konkurences izkropļojumu novēršanai, kad iekšējais tirgus sāka darboties (sk. nākamo daļu), un 2) tā saucamās vispārējās PVN sistēmas, kas pamatojas uz aplikšanu ar nodokli izcelsmes vietā, vajadzīgā augstākas pakāpes saskaņošana. Šis mērķis liek daudz vairāk saskaņot PVN likmes, nekā bija iespējams tajā laikā vai drīz pēc tam. Rezultātā ceļā uz vispārējo PVN sistēmu progress ir mazs vai nekāds, neskatoties uz Komisijas attiecīgajiem priekšlikumiem, un maz cerību, ka šo mērķi sasniegs īsā laikā vai pat vidējā periodā. Tādēļ Komisija pa to laiku ir pieņēmusi PVN stratēģiju, kas nosaka citas prioritātes. Viena no tām ir dalībvalstu dažādo PVN likmju potenciālā ekonomiskā efekta izmantošana, ja vajadzīgs, mainot noteikumus par pakalpojuma sniegšanas vietu uz dalībvalsti, kurā pakalpojumu saņem, tā nodrošinot, ka aplikšana ar nodokli notiek tur, kur notiek patērēšana. Uz šāda fona šķiet, ka vairs nav svarīgi saglabāt tieši to pašu saskaņošanas līmeni, kāds bija vajadzīgs 1992. gadā. Tomēr ir ierobežojumi elastībai, kādu var piedāvāt, ievērojot subsidiaritātes apsvērumus, jo starptautiskajā tirgū vēl pastāv izkropļojumu vai nesamērīgu atbilstības ievērošanas izmaksu risks precēm un pakalpojumiem.

Pētījums apstiprina uzskatu, ko Komisija aizstāvēja iepriekšējās Padomes debatēs par šo jautājumu[4], īpaši to, ka nav iespēju nodrošināt dalībvalstīm lielāku autonomiju samazināto likmju noteikšanai par vietējiem pakalpojumiem , kurus nevar sniegt no attālinātas vietas. No otras puses, ir maz autonomijas iespēju grozījumiem par precēm vai pakalpojumiem, ko var sniegt no attālinātas vietas, jo risks, ka PVN atšķirības varētu radīt atšķirīgus konkurences apstākļus, nav neievērojams.

Secinājums ir tāds, ka ir iespējas dot dalībvalstīm lielāku elastību, bet šo elastību jālīdzsvaro ar vajadzību nodrošināt nepārtrauktu pareizu iekšējā tirgus darbību un izvairīties no nesamērīgiem izdevumiem uzņēmumiem, kas iesaistīti tirdzniecībā Kopienas iekšienē.

3.3. Iekšējā tirgus prasības

Iekšējā tirgus prasība ir, ka preces un pakalpojumus var tirgot ES robežās, neradot konkurences izkropļojumus vai izmaksas, ko var skaidrot kā problēmas ar piekļuvi tirgum (sk. nākamo daļu). Izkropļojumi var rasties uzņēmumu līmenī un valstu līmenī. Uzņēmumus ietekmē izkropļojumi, ja piemērojamās likmes ietekmē to spēju pārdot preces citās dalībvalstīs vai to iedzīvotājiem. Šādi izkropļojumi visdrīzāk rodas, ja patērētājiem ir tiesības iekšējā tirgū pirkt citās dalībvalstīs pēc to nodokļu noteikumiem vai pirkt preces vai pakalpojumus, izmantojot tālpārdošanu. Tikai tā saucamiem vietējiem pakalpojumiem pārrobežu ietekme ir maza vai nav nemaz. Saskaņā ar pētījumu restorānu un viesnīcu pakalpojumi ir uz robežas attiecībā uz pārrobežu ietekmi. Turklāt PVN priekšnodokļa likmes var ietekmēt izmaksas, par kādām uzņēmumi var piedāvāt savus izstrādājumus, ja tie nespēj pilnībā atskaitīt PVN priekšnodokli, vai ja tie darbojas ārpus PVN jomas. Līdzīgi dalībvalstis pašas var ciest no likmju diferencēšanas, kas samazina to spēju radīt ienākumus, ja iedzīvotāji nolemj iepirkties pāri robežām, lai gūtu labumu no zemākām nodokļu likmēm. Tomēr šķiet, ka zināmā mērā likmju atšķirīgu līmeni var uztvert iecietīgi, un Ministru Padome līdz šim ir apstiprinājusi atšķirīgas likmes standarta PVN likmei un samazinātai likmei ar noteikumu, ka tiek ievērots noteikts minimālais līmenis un vairākas īpašas nodokļu shēmas, piemēram, pašreizējiem tālpārdošanas pasākumiem.

Var secināt, ka Kopienas tiesību akti nerada traucējumus dalībvalstīm un/vai uzņēmumiem, ja nenosaka samazināto likmju sistēmu. Tiešām, kaut gan samazināto likmju piemērošana dalībvalstīm ir brīvprātīga (kas var radīt ļoti lielas likmju atšķirības un ievērojamus izkropļojumus), īstenībā jāatzīmē, ka galvenajām preču kategorijām, kam ir iespējama samazināta likme (pārtika, zāles, grāmatas un avīzes), lielākā daļa dalībvalstu piemēro zemu likmi. Dalībvalstis un Komisija tādēļ analizēs dažādos kandidātus turpmākai samazinātai likmei, lai noteiktu izkropļojumu līmeni, kāds var rasties no to brīvprātīgas izvēles, un izlems, vai šāds izkropļojumu līmenis ir pieņemams, īpaši uzņēmumiem, kas darbojas attiecīgajās nozarēs. Šādām diskusijām jāpamatojas uz ekonomisku vērtējumu un politisku atzīšanu, jo iespējamos izkropļojumus jāvērtē arī no to politiskās pieņemamības.

No otras puses, nevar neievērot, ka izkropļojumi var rasties starp dažām līdzīgām precēm. Tāpēc ir svarīgi saskaņoti noteikt samazinātās likmes piemērošanas kategorijas, atspoguļojot skaidri noteiktas (apakš)nozares (piemēram, pārtikas nozari: kategorijām jābūt izstrādātām tā, lai izvairītos no dažādu pārtikas veidu netiešas atšķirības). Šādas kategorijas skaidri jānosaka, lai izvairītos no izkropļojumiem dažādu preču starpā un piemērošanas atšķirībām pat valsts līmenī.

Secinājums ir, ka atšķirīgas likmes var radīt ekonomikas izkropļojumus, bet ne visi izkropļojumi neizbēgami būs nesavienojami ar iekšējo tirgu. Sekas jānovērtē katrā gadījumā atsevišķi, bet skaidri redzams, ka preces, kuras tirgo vietējā mērogā, rada mazākas bažas.

3.4. Atbilstības ievērošanas izmaksas uzņēmumiem

Likmju diferenciācijas dēļ atbilstības ievērošanas izmaksas ir nozīmīgs jautājums. Zviedrijas nodokļu padomes veikts apsekojums par PVN atbilstības ievērošanas izmaksām Zviedrijā[5] rāda, ka ir skaidra sakarība starp PVN piemērošanas organizācijas izdevumiem uzņēmumos un piemērojamo PVN likmju skaitu. Izmaksas katrā uzņēmumā pieaug no vienas – divām un divām – trim vai vairāk PVN likmēm[6].

Atbilstības ievērošanas izdevumi ir nesaskaņoto noteikumu atspoguļojums: jo vairāk dažādus noteikumus ES nosaka, jo vairāk uzņēmumiem jāizdod, lai dažādās dalībvalstīs izpildītu noteikumus. Lisabonas stratēģija, kuras mērķis ir izaugsme, vairāk darba vietu un Eiropas uzņēmumu palielināta konkurētspēja, tādēļ uzsver vajadzību pēc patiesa iekšējā tirgus un vienkāršošanas. Dažādas PVN likmes dalībvalstīs neapšaubāmi rada izdevumus, kuri kļūst par īpašu slogu, ja dažādas PVN likmes attiecas ne tikai uz dažām precēm vai pakalpojumiem, bet uz simtiem vai tūkstošiem, kur katras samazinātās likmes apjoms noteikts atšķirīgi. Lielāka pāreedzamība samazinās atbilstības ievērošanas izdevumus uzņēmumiem atbilstīgi Lisabonas stratēģijai un paziņojumam par rīcības programmu administratīvā sloga samazināšanai Eiropas Savienībā[7], ko dalībvalstis pilnībā atbalstīja.

Faktiski uzņēmumiem jāzin vai samazinātā likme katrā gadījumā tiek piemērota un ja tiek, tad kādā līmenī. Tas var būt ļoti traucējoši, īpaši ja PVN jāmaksā dalībvalstī, kur uzņēmums nav reģistrēts, un var radīt arī šķēršļus darbības sākšanai citās dalībvalstīs. Komisija ir saņēmusi viedokļu izklāstus par šo jautājumu, kuri skaidri parāda, ka uzņēmumi atsakās no darbības citās dalībvalstīs šā iemesla dēļ vai vienkārši tādēļ, ka baidās, ka, pat netīšām kļūdaini piemērojot likmes, sekas izmaksās dārgi. Beidzot, tas var vēl pozitīvāk ietekmēt patērētāju labklājību.

Uzņēmumam, kas pārdod vienādas preces 27 dalībvalstīs, vēl bez administratīvajiem ar PVN saistītajiem izdevumiem dažādās dalībvalstīs, piemēram PVN reģistrācijas un deklarāciju iesniegšanas, jāiegulda likmju līmeņa rūpīgā izpētē. Komisija ieteica vienota informācijas centra ( One-Stop-Shop ) shēmu minētās problēmas risināšanai, un Lisabonas programma to atbalsta, bet to vēl nav apstiprinājusi Padome. Bez tam pat vietējā līmenī robežgadījumos rodas daudz skaidrojuma problēmu par to, kuru likmi piemērot katrai precei. Tas rada atbilstības ievērošanas izdevumus un atbildības risku uzņēmumiem un izdevumus nodokļu administrācijām, lai vadītu un kontrolētu samazināto likmju piemērošanu. Komisija uzskata, ka šie aspekti rūpīgi jāievēro, apspriežot samazinātās likmes.

Secinājums ir, ka elastīgums, kas var atļaut plašāku samazināto likmju spektru, jālīdzsvaro ar pārredzamības nodrošināšanas pasākumiem un vienkāršošanu, lai samazinātu atbilstības ievērošanas izdevumus.

4. AICINāJUMS UZ POLITISKāM DEBATēM

4.1. Līdzsvars starp elastīgumu, iekšējā tirgus prasībām un vienkāršošanu

Vienotai likmju struktūrai ir spēcīgs ekonomisks pamatojums (vienota likme katrā dalībvalstī). Bet pētījumā arī redzams, ka ir patiesi un stipri ekonomiski argumenti par labu zemākām PVN likmēm dažās īpašās nozarēs. Ņemot vērā pašreizējo stāvokli dalībvalstīs un politisko situāciju, šķiet, ka nav iespējams atcelt samazinātās likmes, pat ja pētījumā redzams, ka samazinātās likmes nav labākais veids, kā risināt PVN iespējamo regresivitāti. Galvenais jautājums ir pareizā līdzsvara atrašana starp politiskām un ekonomiskām prasībām.

4.2. Likmju struktūra

Pašreizējā PVN likmju struktūra, kurā nav skaidras loģikas, protams, nav efektīva no iekšējā tirgus un globālas ES uzņēmumu konkurētspējas viedokļa Tā vienkārši ir pagātnes politisko sarunu rezultāts.

Ņemot vērā pētījuma rezultātus, Komisija uzskata, ka Kopienai ir izdevīga jauna samazināto PVN likmju struktūra. Šai pieejai jāņem vērā šādi uzdevumi:

- jānodrošina vienādu attieksmi visām dalībvalstīm, kas nozīmē valstu īpašo izņēmumu izbeigšanu,

- jāatzīst, ka lielākajai daļai dalībvalstu ir spēcīga politiskā griba piemērot ļoti zemas samazinātās likmes, ieskaitot nulles likmi īpaši sociāliem mērķiem[8],

- jāatzīst dalībvalstu pieaugošās (ekonomiskās un budžeta) grūtības pārvietot preces no vienas likmes kategorijas uz citu, jo bieži ir ļoti liela atšķirība starp standata likmi un samazināto likmi (vairumā gadījumu vairāk nekā 10, reizēm pat 15 procentpunkti),

- jāizveido skaidri loģiska sistēma , kādiem mērķiem var izmantot samazināto likmi,

- jālīdzsvaro palielinātā elastība un atbilstības ievērošanas izdevumu samazināšana .

Iesākumam Komisija vēlas saņemt Eiropas Parlamenta un Padomes viedokli, cik lielā mērā tie atbalsta minētos uzdevumus.

Viens no veidiem, bet, protams, ne vienīgais, ir izteikt šos mērķus kā praktiskus pasākumus:

- atļaut ļoti zemu likmi pirmās nepieciešamības precēm un pakalpojumiem , piemēram, pārtikai. Acīmredzams, ka diskusija par šādu likmi būs grūta (vai jāietver medicīnas pakalpojumi, sociālie mājokļi, utt.?), bet tā dos iespēju ierobežot šādas zemas likmes izmantošanu (un tās izmaksas) līdz cilvēku patiesajām pamatvajadzībām un tādējādi tiešām sociāliem apsvērumiem,

- pie tam otro likmi var izmantot citiem mērķiem , kas nav pamatvajadzības, bet citu iemeslu dēļ tiek atzīta labvēlīga attieksme pret tām (piemēram, kultūras un izglītības iemesli, sabiedriskais transports, nodarbinātība, enerģija un vide, utt.). Acīmredzot šādai shēmai jāpaliek kā brīvprātīgai, lai dalībvalstīm paliktu politiska izvēle un saglabātos iespēja piemērot vienkāršākas un efektīvākas likmju struktūras. Tomēr, kā iepriekš izskaidrots, lielākā daļa dalībvalstu jau piemēro divas samazinātas likmes papildus standarta likmei,

- lai samazinātu triju likmju struktūras izmaksas nodokļu administrācijām un uzņēmumiem, skaidri jānosaka preču un pakalpojumu kategorijas, kas ir tiesīgas uz atšķirīgām samazinātām likmēm, lai samazinātu sarežģīto robežgadījumu skaitu. dalībvalstīm samazinātās likmes piemērošanai jāvar izvēlēties visu kategoriju ne tikai tās daļu, tomēr, lai atļautu lielu elastību, vajag lielāku kategoriju skaitu nekā pašlaik, bet katras saturs jāsaskaņo.

Vajadzīgas turpmākas pārdomas par šādā struktūrā iekļaujamiem apjomiem un kategoriju pamatā esošajiem politiskajiem mērķiem: vai otrās likmes piemērošanu stingri jāierobežo vai nē, un vai to jāpiemēro visai mājokļu nozarei (piemēram, kā stratēģiju cīņā ar krāpšanu), restorānu pakalpojumiem, bērnu drēbēm vai zīdaiņu autiņiem? Pirmās likmes līmenim jābūt diezgan zemam, piemēram, robežās no 0 līdz 5 %. Vidējās samazinātās likmes līmenis var būt augstāks un noteikts, piemēram, starp 10 un 12 %. Likmes līmeni var noteikt kā divas likmju joslas vai divas minimālās likmes.

Jāpiebilst, ka likmju atšķirības noteiktām preču/pakalpojumu kategorijām, piemēram, grāmatām, ļoti tieši ietekmē iekšējo tirgu. Restorāni un viesnīcas ir pa vidu šādas ietekmes ziņā tūrisma nozarē vai pierobežas apgabalos. Rodas jautājums, vai samazinātu likmju brīvprātīga sistēma ir pieņemama šādos gadījumos vai to jānosaka kā obligātu, lai izvairītos no konkurences izkropļojumiem.

Cits jautājums skar samazinātu PVN likmju izmantošanas efektivitāti noteiktu preču/pakalpojumu veicināšanai. Te apspriesto ideju raksturīgi piemēri par PVN izmantošanu kā noteiktas uzvedības stimulu: energotaupības materiāli, energoefektīvi izstrādājumi, videi labvēlīgi izstrādājumi, biomasa, veselīga pārtika, utt. Bez tam dažās dalībvalstīs uzskata, ka zīdaiņu autiņi kalpo sociāliem mērķiem. Komisija uzskata, ka jāapspriež PVN instrumenta lietderība tādiem mērķiem, un noteikti rosina Padomi organizēt šīs debates, ievērojot pētījuma secinājumus.

No tīri tehniska viedokļa jāatcerās, ka PVN likme, pats tās mehānisms, var ietekmēt tikai galapatērētāju pirkumus. Tā tikai netieši ietekmē uzņēmumu uzvedību – izmainot patērētāju uzvedību – un citus ekonomikas dalībniekus, kam ir tiesības atskaitīt PVN. Pie tam PVN neļauj izcelt atsevišķi kādas vienas preces, ko izmanto pakalpojuma sniegšanai, aplikšanu ar nodokli. Piemēram, energotaupības materiāliem, ko izmanto ēkas atjaunošanā (kas ir pakalpojums), vairs nebūs piemērota īpaša likme. Pie tam šķiet, ka problēmas rodas no tā, ka skaidri jānosaka atbalstāmo preču kategorija. Vēl jāietver atbilstības ievērošanas izmaksas un tās var ietekmēt visefektīvākā politikas instrumenta izvēli. Komisija tomēr atgādina, ka pētījumā secināts, ka, vispārīgi runājot, samazinātās PVN likmes šajā ziņā nav visefektīvākais politikas instruments.

No politiskā viedokļa rodas jautājums vai tad, ja šādus stimulus uzskata par efektīviem, tos vajag padarīt obligātus? Jāatgādina, ka pētījums apstiprina izkropļojumu rašanās riska palielināšanos brīvprātīgi samazinātu preču likmju dēļ.

Turklāt jāapspriež jautājums par fiskālo saskaņotību : vai ir saprātīgi atļaut samazinātu likmi elektroenerģijai un dabasgāzei, ja mēs pieņemam, ka šī likme stimulēs lielāku patēriņu, bet mēs vēlamies samazināt šo patēriņu, vienlaikus veicinot energotaupīgus materiālus un energoefektīvus produktus, kam pašlaik piemēro nodokļa standarta likmi? Uz šo saskaņošanas jautājumu jārod atbilde tāpat kā attiecībā uz nodokļiem papildus PVN: vai ir nozīme piemērot samazinātu PVN likmi precēm, kuras vienlaikus tiek apliktas ar īpašiem akcīzes nodokļiem?

4.3. Status quo saglabāšana atkarībā no politisko debašu rezultāta

Kā iepriekš izskaidrots, Komisija vēlas uzsākt debates par samazināto likmju nākotni. Šis paziņojums, kā arī pētījuma rezultāti paredzēti šādas diskusijas pamatam. Komisija līdz šā gada (2007.) beigām gaida norādes no Eiropas institūcijām par turpmāko ceļu un galvenajiem elementiem, kas jāievēro. Uz tām pamatojoties, tā strādās pie tiesību aktu priekšlikumiem, ko iesniegs 2008. gada beigās/ 2009. gada sākumā, lai Padome varētu laikus pieņemt attiecīgo tiesību aktu pirms 2010. gadā beidzas atļauja dalībvalstīm veikt īpašus pasākumus attiecībā uz darbietilpīgiem pakalpojumiem.

Šādā kontekstā Komisija vēlas atgādināt, ka pamata likmju struktūru, kas atteicas uz visām dalībvalstīm, sarežģī atsevišķām dalībvalstīm atļautie pagaidu izņēmumi. Šie izņēmumi ir atkāpes no likumā noteiktā likmju līmeņa (nulles likmes, īpaši samazinātas likmes mazākas par 5 %) vai tie attiecas uz precēm un pakalpojumiem, ko jāapliek ar nodokli pēc standarta likmes (piemēram, starplikmes, tā saucamās pagaidu likmes, kas ir vismaz 12 %). Izņēmumi, kas piešķirti ES pēdējās paplašināšanās laikā, ir spēkā līdz konkrētam datumam, bet pirms tam piešķirtie izņēmumi[9] ir spēkā līdz galīgas nodokļu sistēmas ieviešanai attiecībā uz Kopienas iekšējiem darījumiem. Tā kā maz ticams, ka galīgo sistēmu pieņems tuvākājā nākotnē, šīs pagaidu vienošanās vēl ir spēkā līdz jaunam Padomes vienbalsīgam lēmumam. Dalībvalstīm, kas pievienojās ES pēc 1995. gada 1. janvāra, pievienošanās sarunās panāktie pagaidu izņēmumi ir spēkā daudz ierobežotāku periodu, t.i. daudzos gadījumos tikai līdz 2007. gada beigām.

Komisija uzskata, ka izņēmumi, kas drīz beigs darboties, izņemot vienu vai divus, pagaidām jāpagarina līdz 2010. gada beigām , t.i., datumam, kad beidzas eksperiments ar samazinātām PVN likmēm dažiem darbietilpīgiem pakalpojumiem, un, visticamāk, datumam, kad stāsies spēkā jaunās vienošanās par samazinātām likmēm. Tomēr izņēmumus nevar pagarināt, ja tie traucē iekšējā tirgus nevainojamai darbībai un/vai ir pretrunā ar citu Kopienas politiku (piemēram, izņēmumi, kas attiecas uz lauksaimniecības izejvielām vai oglēm, koksu, degvielu, naftu, kas ir pretrunā ar enerģijas un vides mērķiem) vai kuri jau ietverti vispārējos noteikumos par likmēm (piemēram, centralizētā siltumapgāde). No otras puses restorānu, pārtikas, farmaceitisko līdzekļu, grāmatu un mājokļu nozarēm izņēmumus var pagarināt ja atšķirīga attieksme bez pietiekoša pamatojuma dalībvalstij atņem vienlīdzīgas iespējas un rada nepieņemamu spriedzi.

Komisija tādēļ iesaka pagarināt lielāko daļu izņēmumu tām dalībvalstīm, kuras pievienojās ES pēc 1995. gada 1. janvāra.

5. SECINāJUMS

Komisija uzskata, ka jaunā samazināto PVN likmju sistēma ļaus racionālāk izmantot samazinātās likmes, radīs lielāku pārredzamību un ļaus dalībvalstīm būt elastīgākām, vienlaikus ievērojot Līguma 93. pantā noteikto principu. Tā ir iesniegusi dažus viedokļus par iespējām to sasniegt, bet apzinās, ka politiskas debates ir vajadzīgas, lai noteiktu orientāciju, pirms var izstrādāt detalizētāku priekšlikumu.

Šajās politiskajās debatēs Komisija uzsver, ka jāatcerās, ka katra PVN likmes izmaiņa kādai precei vai pakalpojumam, palielinot vai samazinot, ietekmē ne tikai attiecīgo nozari, bet arī citas ekonomikas daļas, kā arī valstu budžetus.

[1] COM(2003) 397 galīgā redakcija

[2] Copenhagen Economics ApS, Nyropsgade 13/1, DK-1602 Copenhague

[3] (SEC(2007)910).

[4] Īpaši 2004. gada februārī sagatavotais neoficiālais dokuments par iespējām nodrošināt dalībvalstīm lielāku autonomiju PVN likmju noteikšanai to attiecīgajās teritorijās, kur tas netraucē iekšējā tirgus atbilstošai darbībai.

[5] Pievienotās vērtības nodokļa atbilstības ievērošanas izdevumi Zviedrijā, ziņojums 2006:3B, Skatteverket , http://skatteverket.se/omskatteverket/rapporter.4.584dfe11039cdb626980000.html

[6] Pētījums rāda, ka vienota PVN likme Zviedrijā dotu atbilstības ievērošanas izdevumu samazinājumu par apmēram SEK 500 miljoniem (jeb apmēram EUR 54 miljoniem).

[7] Komisijas paziņojums Padomei, Eiropas Parlamentam, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai par rīcības programmu administratīvā sloga samazināšanai Eiropas Savienībā - COM(2007) 23 galīgā redakcija.

[8] Tomēr jāievēro, ka saskaņā ar PVN Direktīvas 99. panta 2. punktu, katru samazināto likmi nosaka tā, lai PVN summa, ko iegūst likmi piemērojot, ir tāda, lai parasti varētu pilnībā atskaitīt PVN.

[9] Sk. PVN direktīvas 93. līdz 130. pantu ( Padomes 2006. gada 28. novembra Direktīva 2006/112/EK).