Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par Direktīvu 2006/48/EK un 2006/49/EK ietekmi uz ekonomikas ciklu SEC(2010)754 /* COM/2010/0327 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 23.6.2010 COM(2010)327 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par Direktīvu 2006/48/EK un 2006/49/EK ietekmi uz ekonomikas ciklu SEC(2010)754 KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par Direktīv u 2006/48/EK un 2006/49/EK ietekmi uz ekonomikas ciklu SATURS 1. Ievads 3 2. Procikliskuma cēloņi un to saistība ar analīzi 4 3. Minimālā regulatīvā kapitāla cikliskums 5 4. Kapitāla prasību ietekme uz banku aizdevumu izsniegšanu 8 5. Kredītu pieejamības ietekme uz ekonomikas ciklu 10 6. Kapitāla prasību aprēķināšanas pamatojums 11 7. Pasākumi procikliskuma mazināšanai 13 7.1. Kapitāla rezerves un uzkrājumi 13 7.2. MRC prasību izlīdzināšana 15 7.3. Aizņemtie līdzekļi 15 7.4. Komisijas jau pieņemtie pasākumi 16 7.5. Secinājumi 16 8. Atsauces 17 IEVADS 1. Minimālās kapitāla prasības bankām saskaņā ar ES Kapitāla prasību direktīvu[1], kuras pamatā ir “Bāzele II” noteikumi, nosaka, ņemot vērā risku: jo augstāks ir risks, jo vairāk kapitāla ir nepieciešams bankai, lai nodrošinātos pret šo risku un segtu potenciālos zaudējumus. Tāpēc ekonomikas lejupslīdes laikā, kredītriskiem un tirgus riskiem pieaugot, paaugstināsies arī bankām noteiktās minimālās kapitāla prasības, lai nodrošinātos pret šiem augstākajiem riskiem. Bankām var nākties piesaistīt papildu kapitālu, lai šīs augstākās prasības izpildītu laikā, kad zaudējumi ir noplicinājuši to kapitāla resursus un kapitāla piesaistīšanas iespējas ir nelielas un izmaksā dārgi. Tas var ierobežot banku spēju kreditēt ekonomiku. 2. Iespēja, ka Kapitāla prasību direktīva var veicināt procikliskumu, kas finanšu sistēmā bija vērojams iepriekšējā — “Bāzele I” regulējuma — darbības laikā, bija iemesls, kāpēc direktīvā tika iekļauts 156. pants, kurā paredzēts, ka Eiropas Komisija (“Komisija”) periodiski uzrauga, vai Kapitāla prasību direktīva “ būtiski ietekmē ekonomikas ciklu ” un, ņemot vērā šo izvērtējumu, reizi divos gados iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu un ierosina atbilstošus pasākumus stāvokļa uzlabošanai. 3. Šis ziņojums ir izstrādāts minētajā nolūkā. Tas sagatavots ciešā sadarbībā ar ECB un Eiropas Banku uzraudzītāju komiteju ( CEBS ), kuras 2006. gadā izveidoja kopīgu Jaunā kapitāla regulējuma ietekmes izpētes darba grupu ( TFICF )[2]. Papildus apspriešanām ar ieinteresētajām aprindām, ko ECB organizēja, sagatavojot analītisko ziņojumu, Komisija veica divas tiešsaistes aptaujas, lai uzzinātu aizņēmēju[3] un aizdevēju[4] viedokli. Jāuzsver, ka izklāstītie analīzes rezultāti ir orientējoši, jo KPD II[5] noteikumi tika pieņemti tikai 2009. gada oktobrī. PROCIKLISKUMA CēLOņI UN TO SAISTīBA AR ANALīZI 4. Banku kapitāla regulējums, iespējams, var pastiprināt cikliskumu, kas raksturīgs banku aizdevumu izsniegšanas praksei. Tā kā kapitāla prasības saskaņā ar “Bāzele II” noteikumiem, kas ES tiesiskajā regulējumā transponēti ar Kapitāla prasību direktīvu, nosaka, ņemot vērā risku, sagaidāms, ka ekonomikas lejupslīdes laikā tās pieaugs vairāk, bet augšupejas laikā — mazāk. Tā kā ekonomikas lejupslīdes laikā papildu kapitāla piesaistīšana bankām var izmaksāt dārgi, tas var mudināt bankas ierobežot aizdevumu izsniegšanu. Turpretī ekonomikas uzplaukuma laikā, kapitāla prasībām kļūstot mazāk stingrām, bankām var rasties lielākas iespējas paplašināt aizdevumu izsniegšanu un/vai izsniegt riskantākus aizdevumus salīdzinājumā ar vidējiem rādītājiem uzņēmējdarbības ciklā. 5. Tomēr banku aizdevumu izsniegšana pēc savas būtības ir procikliska, un nevar pieņemt, ka cikliskām kapitāla prasībām pašām par sevi ir pastiprinoša ietekme. Patiesībā banku aizdevumu izsniegšanas procikliskumam ir daudzi, bieži viens savstarpēji saistīti iemesli[6], piemēram, riska mērīšanas ierobežojumi[7] un informācijas asimetrija[8] starp aizņēmējiem un aizdevējiem. Turklāt procikliskumu aizdevumu izsniegšanā var radīt arī finanšu sistēmas dalībnieku neadekvāta reakcija[9] uz pārmaiņām ekonomiskajos apstākļos. Banku bilanču kvalitātes svārstības ietekmē arī grāmatvedības noteikumi. Būtībā gūtā vai negūtā peļņa aktīvu cenu pieauguma rezultātā, kuru atspoguļo aktīvu patiesā vērtība, vai labāka kredītu kvalitāte, kuru atspoguļo zemākas uzkrājumu veidošanas prasības bankām, varētu uzlabot banku peļņas un zaudējumu pārskatus un līdz ar to arī pašu kapitālu, nodrošinot pamatu turpmākai aizdevumu izsniegšanas paplašināšanai[10]. 6. Tā kā procikliskumu veicina vairāki faktori, ir grūti noteikt, tieši kā to ietekmē minimālās kapitāla prasības. Sevišķi grūti ir atšķirt aizdevumu piedāvājuma ietekmi no aizdevumu pieprasījuma ietekmes, jo īpaši tāpēc, ka gan piedāvājuma, gan pieprasījuma izmaiņas ietekmē banku procentu likmes un izsniegto kredītu apjomu. Lai pareizi identificētu šo ietekmi, būtu nepieciešama detalizēta un pietiekami liela datu kopa, kas vēl nav pieejama, jo Kapitāla prasību direktīva ir stājusies spēkā tikai nesen. Tāpēc šajā ziņojumā izklāstītā pirmā novērtējuma pamatā daļēji ir kvalitatīva informācija, kas saņemta no bankām un aizņēmējiem. 7. Lai Kapitāla prasību direktīvai būtu procikliska ietekme, jābūt izpildītiem konkrētiem nosacījumiem. Lai noteiktu, cik lielā mērā tie ir apstiprinājušies empīriski, šajā ziņojumā ievērota ECB ieteiktā struktūra un meklētas atbildes uz šādiem jautājumiem: 8. vai ar Kapitāla prasību direktīvu izveidotā regulējuma pastiprinātais riska jutīgums rada izteiktāku minimālā regulatīvā kapitāla ( MRC ) cikliskumu, ja jā, — cik lielā mērā? 9. vai cikliskas kapitāla prasības ietekmē banku turētā kapitāla apjomu un banku aizdevumu piedāvājumu? 10. vai banku aizdevumu piedāvājuma cikliskumam ir pastiprinoša ietekme uz ekonomikas ciklu? MINIMāLā REGULATīVā KAPITāLA CIKLISKUMS 11. Pēc Kapitāla prasību direktīvas pieņemšanas kapitāla prasības kļuva jutīgākas pret risku salīdzinājumā ar “Bāzele I” noteikumiem, jo bankām tika atļauts regulatīvā kapitāla noteikšanā izmantot pieejas, kas ir piemērotas to situācijai un riska pārvaldības sarežģītības pakāpei. Piemēram, uz iekšējiem reitingiem balstīta ( Internal Ratings Based, IRB ) pieeja deva bankām iespēju noteikt kredītriskam atbilstošas kapitāla prasības, izmantojot pašām savus riska ievadparametrus, piemēram, saistību nepildīšanas varbūtību ( Probability of Default, PD ), zaudējumus saistību nepildīšanas gadījumā ( Loss Given Default, LGD ) un riska darījumu apmēru saistību nepildīšanas gadījumā ( Exposure at Default, EAD )[11]. 12. Tā kā bija paredzams, ka saskaņā ar Kapitāla prasību direktīvu regulatīvā kapitāla prasības kļūs jutīgākas pret risku, visumā paredzēja arī to, ka tās laika gaitā kļūs mainīgākas (jeb cikliskākas). Ņemot vērā to, ka ar kredītrisku saistītās prasības veido vairāk nekā 80 % no kopējā MRC saskaņā ar 1. pīlāru, parasti uzskata, ka MRC cikliskuma galvenais virzītājspēks ir kredītriska parametru iekļaušana riska svērto aktīvu ( RWA ) aprēķināšanā saskaņā ar IRB pieejām, lai gan sagaidāms, ka riska svērums saskaņā ar visām trim pieejām — standartizēto pieeju ( SA )[12], IRB pamatpieeju[13] un attīstīto IRB pieeju — mainīsies līdz ar makroekonomiskajiem apstākļiem. Tā kā saistību nepildīšanas varbūtība ekonomikas augšupejas laikā samazinās un lejupslīdes laikā palielinās, ir paredzams, ka IRB pieeju gadījumā attiecīgi svārstīsies arī kapitāla prasības[14]. 13. Pilnīgai MRC cikliskuma analīzei būtu jāaptver pilns uzņēmējdarbības cikls. Patlaban pieejamie dati aptver tikai trīs datu punktus[15], un tas nav pietiekams pamats galīgu secinājumu izdarīšanai. 14. Saskaņā ar TFICF veikto analīzi saskaņā ar Kapitāla prasību direktīvu noteiktais MRC [16] 2008. gada decembrī 1. grupas bankām[17] bija vidēji par 10,6 % zemāks un 2. grupas bankām — vidēji par 6,1 % zemāks salīdzinājumā ar “Bāzele I” prasībām[18]. Savukārt laikā no 2008. gada jūnija līdz decembrim MRC 1. grupas bankām pieauga par 8,3 % un 2. grupas bankām — par 0,1 %. Šīs izmaiņas var izskaidrot ar to, ka RWA 1. grupas bankām palielinājās par 8,2 % un 2. grupas bankām samazinājās par 1,5 %. Tomēr kopējais riska darījumu apjoms palielinājās straujāk nekā RWA , t. i., attiecīgi par 10,7 % un 2,8 %, kas norāda, ka iemesls MRC pieaugumam laikā no 2008. gada jūnija līdz decembrim nebija darījumu riskantuma palielināšanās[19]. 15. Saskaņā ar Kapitāla prasību direktīvu noteiktais MRC 2009. gada jūnijā 1. grupas un 2. grupas bankām joprojām bija zemāks salīdzinājumā ar “Bāzele I” noteikumiem (attiecīgi par 7,7 % un 5,5 %). No 2008. gada decembra līdz 2009. gada jūnijam RWA 1. grupas bankām samazinājās par 2,1 %, neraugoties uz to, ka kopējā riska darījumu summa pieauga par 0,3 %. Tomēr 1. grupas banku MRC pieauga par 3,7 %, to galvenokārt izraisīja lielāki atvilkumi par saistītiem uzņēmumiem un vērtspapīrošanu, kā arī nepietiekami uzkrājumi paredzamo zaudējumu segšanai. Tāpēc būs jāveic turpmāka kontrole un jānovērtē, vai svārstīgumu ilgākā laika periodā veicina citi MRC komponenti, izņemot RWA [20]. 16. Šo nedaudz pārsteidzošo RWA dinamiku salīdzinājumā ar kopējo riska darījumu dinamiku var būt veicinājuši vairāki faktori, tostarp valdības programmas banku atbalstam un pārmaiņas banku portfeļu sastāvā, proti, pāreja uz mazāk riskantiem darījumiem. Novērotās portfeļa sastāva izmaiņas, kas liecina par pāreju no portfeļiem ar augstu saistību nepildīšanas varbūtību (korporatīvo darījumu portfelis) uz portfeļiem ar mazāku saistību nepildīšanas varbūtību (valsts darījumu portfelis), daļēji izskaidro, kāpēc iepriekš minētais RWA pieaugums ir mazāks nekā riska darījumu summas pieaugums (sk. 1. attēlu pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā). Turklāt iznākumu var ietekmēt arī laika nobīde, kas raksturīga saistību nepildīšanas varbūtības izvērtēšanas procesam[21]. 17. Turklāt regresijas analīze par uzņēmējdarbības cikla ietekmi uz dažādiem banku portfeļu segmentiem parāda, ka uzņēmējdarbības cikla koeficients[22] ir pozitīvs korporatīvo riska darījumu un mazo riska darījumu kategorijām un negatīvs — valsts riska darījumiem[23], kas, šķiet, atbilst iepriekšminētajam secinājumam, ka bankas ir koriģējušas portfeļa sastāvu, priekšroku dodot tiem riska darījumiem, kas uzskatāmi par mazāk kapitālietilpīgiem. 18. Izanalizējot daudzu valstu uzraudzības 2008. gada decembra datus, tika secināts, ka makroekonomiskie apstākļi ir ietekmējuši riska parametrus un jo īpaši saistību nepildīšanas varbūtību[24]. Tomēr līdz 2008. gada beigām makroekonomiskie apstākļi individuālu iestāžu MRC būtiski neietekmēja. Svarīgs iemesls šim mazliet negaidītajam secinājumam ir iepriekš izklāstītā portfeļu koriģēšana. KAPITāLA PRASīBU IETEKME UZ BANKU AIZDEVUMU IZSNIEGšANU 19. Lai regulatīvās kapitāla prasības ietekmētu banku aizdevumu izsniegšanu, tām jābūt saistošām attiecībā uz banku turētā kapitāla apjomu. Tomēr regulatīvās prasības var nebūt vienīgais noteicošais faktors, bankām pieņemot lēmumu par to, cik daudz kapitāla turēt. Ekonomiskā kapitāla modeļu, citu tirgus dalībnieku cerību un jo īpaši kredītreitinga aģentūru prasību dēļ bankām var nākties palielināt kapitāla apjomu, pat ja tas atbilst regulatīvajām prasībām. 20. ECB veiktās aptaujas rezultāti parāda, ka kredītreitinga aģentūrām ir galvenā loma vēlamā kapitāla apjoma noteikšanā un ka lielām starptautiskām bankām šis faktors, iespējams, ir pat vēl svarīgāks nekā regulatīvās kapitāla prasības. Tas ļauj secināt, ka vēlamā kapitāla apjoma izmaiņas un saistīto ietekmi uz banku aizdevumu izsniegšanu galvenokārt var ietekmēt atsevišķu iestāžu mērķis saņemt no kredītreitinga aģentūrām noteiktu vērtējumu. Arī attiecībā uz kapitāla sadalījumu ekonomiskā kapitāla modeļi lielām bankām varētu būt potenciāli svarīgāks faktors nekā regulatīvās prasības[25]. Nesenā finanšu krīze uzskatāmi parādīja arī to, cik svarīgas bankas kapitāla apjoma noteikšanai ir tirgus dalībnieku cerības. Šķiet, ka banku izjustajam “spiedienam” nesamazināt kapitāla rezerves iemesls drīzāk bija tirgus dalībnieku bažas par kapitāla kvalitātes un apjoma pietiekamību ekonomiskās spriedzes laikā, nevis MRC cikliskais svārstīgums. 21. Lai regulatīvās kapitāla prasības ietekmētu banku aizdevumu izsniegšanu, tās virzošajam faktoram vajadzētu būt aizdevumu piedāvājumam, nevis pieprasījumam. Turklāt arī salīdzinājumā ar citiem aizdevumu piedāvājuma un pieprasījuma faktoriem kapitāla prasībām vajadzētu būt vienam no noteicošajiem aizdevumu izsniegšanas cikliskuma faktoriem. Ar pieprasījumu saistītie faktori, kas ietekmē banku aizdevumu apjoma pieaugumu, ietver patērētāju vēlmes, inflāciju un bezdarba līmeni. 22. Saskaņā ar ECB banku aizdevumu izsniegšanas apsekojumu ( Bank Lending Survey )[26] Kapitāla prasību direktīva ir zināmā mērā ietekmējusi banku aizdevumu izsniegšanas politiku. Apsekotās bankas ziņoja, ka Kapitāla prasību direktīvas ietekme uz kredītstandartiem bija izteiktāka attiecībā uz aizdevumiem uzņēmumiem (gan MVU, gan lieliem uzņēmumiem) nekā attiecībā uz aizdevumiem mājsaimniecībām (sk. 2. attēlu). Tomēr dažādās bankās Kapitāla prasību direktīvas ietekme krietni atšķiras: kaut arī kopumā euro zonā lielākais vairums banku ziņoja, ka līdz šim Kapitāla prasību direktīva to kredītstandartus būtībā nav ietekmējusi, valstu atbildes liecina par ievērojamām atšķirībām (sk. 3. attēlu). Dažu valstu bankas minēja, ka Kapitāla prasību direktīva to politiku attiecībā uz aizdevumu izsniegšanu uzņēmumiem ir ietekmējusi ļoti nedaudz vai nav ietekmējusi vispār, turpretī citās valstīs gandrīz 80 % banku apgalvoja, ka Kapitāla prasību direktīvas prasību dēļ kredītstandarti ir kļuvuši stingrāki. Tāpat, lai gan lielākajā daļā valstu Kapitāla prasību direktīva ir veicinājusi stingrāku kredītstandartu noteikšanu aizdevumiem mājsaimniecībām, tika ziņots, ka, pateicoties šai direktīvai, dažās valstīs kredītstandarti ir kļuvuši mazāk stingri. 23. Komisijas veiktajā aptaujā bankas tika iztaujātas par faktoriem, kuru dēļ laikā no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada aprīlim tās ierobežoja aizdevumu izsniegšanu (sk. 4. attēlu). Lai gan 47 % respondentu minēja regulatīvā kapitāla prasību izmaiņas, tomēr salīdzinoši svarīgākas izrādījās vispārējās tautsaimniecības un/vai konkrētās nozares perspektīvas (95 %), konkrētā aizņēmēja perspektīvas (79 %) un nodrošinājuma pieejamība jauna uzņēmuma dibināšanai (63 %). Tāpat arī neseni ECB pētījumi, kas aptver euro zonu, liecina, ka banku kapitāla pozīcijas (plašā nozīmē, ne tikai MRC ) pēdējos divos gados ir ietekmējušas aizdevumu piedāvājumu mājsaimniecībām un uzņēmumiem, lai gan šī ietekme nebija tik izteikta kā “riska uztveres” kategorijas faktoru ietekme (sk. 5. un 6. attēlu). 24. Nesenie notikumi ir parādījuši, ka arī dažiem regulatīvo kapitāla prasību trūkumiem var būt procikliska ietekme. Augšupejas gados pirms ekonomikas satricinājuma daudzas lielas bankas būtiski palielināja aizņemtos līdzekļus, tādējādi paaugstinot riskus, tostarp tirdzniecības portfelī ietvertos riskus, kurus pienācīgi nenodrošināja regulatīvais kapitāls. Krīze radīja bažas par banku kapitāla pietiekamību, un, lai panāktu labāku kapitāla segumu, kādu tirgus dalībnieki uzskata par pietiekamu, daudzām bankām vajadzēja ātri samazināt aizņemto līdzekļu apjomu savos darījumos un piesaistīt papildu kapitālu sarežģītā tirgus vidē, kas palielināja spriedzi. Līdz pat 50 % banku ziņoja ECB, ka finanšu satricinājums ir negatīvi ietekmējis gan to kapitāla pozīciju (ievērojami norakstījumi un zaudējumi tirdzniecības portfeļos[27] un apgrūtināta piekļuve starpbanku finansējumam), gan aizdevumu izsniegšanas lēmumus (sk. 7. attēlu). 25. Tomēr ECB analīzē tika secināts, ka neseno aizdevumu apjoma pieauguma samazināšanos lielā mērā ietekmēja aizdevumu pieprasījuma samazināšanās. Aizdevumu apjoma pieauguma un saimnieciskās darbības ilgtermiņa tendences euro zonā (sk. 8. attēlu) liecina, ka vēsturiski aizdevumu izsniegšanai ir bijusi tendence attīstīties procikliski līdz ar uzņēmējdarbības ciklu. Neraugoties uz spiedienu, ko euro zonas bankas piedzīvoja finanšu satricinājuma laikā un saistībā ar pāreju uz Kapitāla prasību direktīvas piemērošanu, kopējais aizdevumu apjoma pieaugums nesen attīstījās aptuveni atbilstoši vēsturiskajam modelim. Mājsaimniecībām izsniegto aizdevumu apjoma pieaugums pamatā samazinājās līdz ar saimnieciskās darbības palēnināšanos, turpretī nefinanšu sabiedrībām izsniegto aizdevumu apjoms sāka sarukt tikai ar novēlošanos, un tas atbilst jau iepriekš novērotajām vēsturiskajām tendencēm. 26. Kopumā joprojām ir grūti novērtēt, cik ļoti Kapitāla prasību direktīvas ieviešana ir veicinājusi prociklisku banku aizdevumu izsniegšanu. Lai gan šajā iedaļā minētie pierādījumi patiešām liecina par iespējamu saistību starp Kapitāla prasību direktīvu un banku aizdevumu izsniegšanas praksi, neapgāžamu secinājumu izdarīšanai ir vajadzīga ilgāka laikposma analīze. Turklāt ir svarīgi uzsvērt, ka tā iemesla dēļ, ka “Bāzele II” noteikumu ieviešana sakrīt ar finanšu krīzes sākumu, ir sevišķi grūti nošķirt šo abu notikumu sekas. KREDīTU PIEEJAMīBAS IETEKME UZ EKONOMIKAS CIKLU 27. Analīzes pēdējais posms attiecas uz to, cik lielā mērā Kapitāla prasību direktīvas izraisītās izmaiņas banku aizdevumu piedāvājumā ir ietekmējušas ekonomikas ciklu. 28. Lai Kapitāla prasību direktīvai būtu pastiprinoša ietekme uz reālo ekonomiku, ievērojamam skaitam aizņēmēju jābūt “atkarīgiem no bankas”, tas nozīmē, ka tie nevar aizstāt bankas aizdevumus ar citiem finanšu līdzekļiem. Kā liecina ECB dati, jaunu uzņēmumu dibināšanai paredzēto aizdevumu jomā, kas piešķirti nefinanšu sabiedrībām (sk. 9. attēlu), vislielākais mazo aizdevumu īpatsvars bija 2008. gada vidū, bet kopš tā laika tas ir samazinājies aptuveni par 15 %, turpretī vislielākais lielo aizdevumu īpatsvars bija 2009. gada sākumā, un līdz 2009. gada septembrim tas bija samazinājies par aptuveni 10 %. Lai gan tas rāda, ka ekonomikas lejupslīde ir vairāk ietekmējusi aizdevumu izsniegšanu MVU, pēdējo mēnešu laikā ir samazinājies arī lieliem uzņēmumiem izsniegto aizdevumu apjoms. Tomēr mazo aizdevumu apjoms ir samazinājies vairāk nekā lielo aizdevumu apjoms, un kopš 2008. gada sākuma ir palielinājusies atšķirība starp mazo aizdevumu un lielo aizdevumu procentu likmēm (sk. 10. attēlu). 29. Tomēr saskaņā ar nesen veiktu Eiropas MVU apsekojumu[28] šķiet, ka vairumam no tiem joprojām ir pieejams banku finansējums, lai gan aizņemšanās nosacījumi ir pasliktinājušies. Minētā apsekojuma rezultāti parādīja, ka pieteikumi banku finansējuma saņemšanai lielākoties ir bijuši veiksmīgi: 60 % no euro zonas MVU ziņoja, ka 2009. gada pirmajā pusē tie bija pilnā apjomā saņēmuši aizdevumus, par kuriem bija iesnieguši pieteikumu, un vēl 17 % bija saņēmuši daļu no summas; tikai 12 %[29] pieteikumu bija noraidīti (sk. 11. attēlu). Līdzīgus datus Komisija ieguva atsevišķā ES uzņēmumu aptaujā par banku kredītu pieejamību[30]. 30. Attiecībā uz to, cik lielā mērā korporatīvie aizņēmēji spēj mazināt ierobežotas aizdevumu izsniegšanas ietekmi ekonomikas lejupslīdes apstākļos, pierādījumi liecina, ka tirgus finansējums, piemēram, kapitāla un parāda vērtspapīru emisija, ir nedaudz atvieglojusi ietekmi, ko rada kopš 2008. gada beigām vērojamā banku ilgtermiņa finansējuma apjoma samazināšanās (sk. 12. attēlu). Lai gan lielākā daļa MVU, kas 2009. gada pirmajā pusē bija iesnieguši pieteikumu tirdzniecības kredīta vai cita ārēja finansējuma saņemšanai, saņēma visu pieprasīto summu, daži uzņēmumi ziņoja, ka tie nespēja iegūt finansējumu no minētajiem alternatīvajiem avotiem (attiecīgi 13 % un 15 %, sk. 11. attēlu). 31. Neraugoties uz pazīmēm, kas liecina, ka pēdējo mēnešu laikā banku finansējums tiek aizstāts ar tirgus finansējumu, nevajadzētu pārāk zemu novērtēt banku dominējošo lomu izdevumiem un investīcijām paredzēto līdzekļu nodrošināšanā, jo īpaši ņemot vērā faktu, ka dažiem uzņēmumiem, sevišķi mazākiem uzņēmumiem, ir bijis grūti iegūt nepieciešamo finansējumu no citiem avotiem. Turklāt nesen ir empīriski pierādīts, ka triecieni aizdevumu piedāvājumam var ietekmēt saimniecisko darbību euro zonas finanšu sistēmā, kura galvenokārt balstās uz banku finansējumu[31]. KAPITāLA PRASīBU APRēķINāšANAS PAMATOJUMS 32. Saistībā ar G20 valstu lēmumiem Komisija 2010. gada 26. februārī uzsāka sabiedrisku apspriešanos par iespējām grozīt Kapitāla prasību direktīvu attiecībā uz likviditāti un darījuma partnera kredītriska pārvaldību, kapitāla definīciju, aizņemto līdzekļu īpatsvaru, cikliskuma mazināšanas pasākumiem, sistēmiski svarīgām finanšu iestādēm un vienotu noteikumu kopumu. Šo iespējamo prasību novērtējums neietilpst šā ziņojuma jomā[32]. 33. Tomēr saistībā ar procikliskumu krīzes kontekstā īpaša uzmanība tika pievērsta diviem jautājumiem: vērtspapīrošanas darījumu vērtējuma kritumam un aizdevumiem MVU. Konkrēti, tika paustas bažas par negatīvo ietekmi uz MVU, ja kapitāla regulējums apgrūtinātu piekļuvi kredītiem un tā dēļ tiktu noteiktas augstākas procentu likmes. 34. Aktīvu korelāciju varētu raksturot kā aizņēmēja aktīvu vērtības atkarību no vispārējās ekonomiskās situācijas — šis vienotais riska faktors savstarpēji saista visus aizņēmējus un tāpēc tiem ir tendence attīstīties līdzīgā veidā. Šīs korelācijas ir atkarīgas no aktīvu kategorijas, jo dažādi aizņēmēji un dažādas aktīvu kategorijas ir dažādā mērā atkarīgas no kopējās ekonomiskās situācijas, un tās ietekmē arī riska svērumus. Zemas korelācijas piemērs ir privāto klientu portfelis, jo saistību nepildīšanas gadījumi privāto klientu vidū parasti ir idiosinkrātiski un mazāk atkarīgi no ekonomikas cikla nekā korporatīvo klientu saistību nepildīšanas gadījumi. Tāpēc zaudējumu līkne ir salīdzinoši lēzena, un kapitāla prasības ir mazāk atkarīgas no ekonomiskās situācijas. Pašreizējos Kapitāla prasību direktīvas noteikumos ir ņemta vērā MVU nozīme Eiropas ekonomikā, un tie aizdevumi MVU, kuru apjoms ir mazāks nekā viens miljons euro, tiek iedalīti aktīvu kategorijā “mazie aizdevumi”. Tādējādi ekonomikas cikls mazāk ietekmē kapitāla prasības šādiem aizdevumiem un tiek nodrošinātas vērā ņemamas priekšrocības MVU, salīdzinot ar “Bāzele I” noteikumiem. 35. Ir svarīgs arī vērtspapīrošanas darījumiem noteiktais MRC . Tā pamatā galvenokārt ir ārējais kredītreitings, ko piešķīrusi kredītreitinga aģentūra[33]. Ārējie reitingi ir relatīvi standartizēts, viegli saprotams un neatkarīgs rādītājs, kas tirgū tika plaši lietots jau pirms tā iekļaušanas “Bāzele II” regulējumā[34]. Katrs kredītreitings vērtspapīrošanas laidienam ir saistīts ar specifiskā riska kapitāla prasību (sk. 13. attēlu). Kapitāla prasības strauji pieaug, ja vērtspapīrošanai piešķir reitingu, kas ir zemāks nekā BBB-, un ikviena vērtspapīrošana, kuras reitings ir zemāks nekā B+, ir pilnībā jānodrošina ar regulatīvo kapitālu, jo: 36. apakšlaidienu gadījumā zaudējumi saistību nepildīšanas gadījumā vērtspapīrotām pozīcijām var būt daudz lielāki nekā parastiem korporatīviem aizdevumiem, kuriem saistību nepildīšanas varbūtība ir līdzīga, un 37. regulatori ir radījuši stimulu banku atturēšanai no ieguldīšanas riskantos apakšlaidienos, kam piešķirts zemāk reitings[35]. Finanšu krīzes laikā kredītreitinga aģentūras krietni pazemināja vērtējumus vērtspapīrošanas laidieniem. Augstākas kapitāla prasības tika noteiktas ne tikai apakšlaidieniem, bet arī augstāka ranga laidieniem, kuru vērtējums sākotnēji bija augsts. No 2009. gada jūnija kapitāla prasības vērtspapīrotām pozīcijām 1. grupas bankām bija vidēji 6 % no MRC un 2. grupas bankām 3,2% no MRC [36]. Šo problēmu varētu risināt, vairāk diferencējot kapitāla prasības un ieviešot lielāku granularitāti, un tādēļ pašlaik tiek pārskatītas kapitāla prasības vērtspapīrošanai. 38. Lai novērtētu “Bāzele II” regulējuma grozījumu potenciālo ietekmi uz kapitāla apjomu, Bāzeles komiteja veiks kvantitatīvās ietekmes pētījumu. Lai novērtētu to ietekmi uz Eiropas bankām un iespējamās sekas uz banku aizdevumu izsniegšanu, Komisija lūdza CEBS veikt paralēlu pētījumu Eiropas Savienībai. Svarīgi ir tas, ka CEBS analīzē būs iekļautas mazas bankas, kuru aizdevumu izsniegšanas darbības var būt īpaši svarīgas MVU. PASāKUMI PROCIKLISKUMA MAZINāšANAI 39. Tā kā to, lai konkrētā brīdī visās kredītiestādēs vairāk ņemtu vērā risku, nav iespējams panākt, neradot noteiktu MRC cikliskumu laika gaitā, zināms procikliskums var būt neizbēgams. Kapitāla prasību direktīva uz šo pretrunīgo faktu reaģēja, ieviešot vairākus aizsardzības pasākumus iespējamās procikliskās ietekmes ierobežošanai, tostarp stresa testus (daļa no 2. pīlāra), zemākas vērtības, kas kapitāla apjomam piemērojamas pārejas periodā, labvēlīgākus riska svērumus darījumiem ar tiem aizņēmējiem, kuriem raksturīgs mazāks cikliskums (MVU), un ievadparametrus kapitāla aprēķināšanai, pamatojoties uz garām vēsturisko datu rindām (attiecībā uz PD) un lejupslīdes aplēsēm (attiecībā uz LGD). 40. Tomēr nesenā krīze apliecināja, ka tirgus dalībnieki sagaida kapitāla apjoma paaugstināšanu, ja tie netic, ka iestāde spēs pietiekami “absorbēt” zaudējumus. Uzlaboti cikliskuma mazināšanas pasākumi, kas iestrādāti kapitāla prasību regulējumā, varētu palīdzēt atjaunot uzticību banku bilancēm un tādā veidā samazināt iespējamību, ka bankām būs jāpaaugstina kapitāla prasības vai strauji jāsamazina aizņemtā kapitāla īpatsvars kredītportfelī, lai atbilstu tirgus dalībnieku cerībām. Komisija piekrīt tādām starptautiskām iestādēm kā FSB un Bāzeles komiteja, ka ir nepieciešami papildu pasākumi, lai novērstu pārmērīgu procikliskumu. Kapitāla rezerves un uzkrājumi 41. Komisija apsver iespēju ieviest prasības par kapitāla rezervēm un/vai ciklu aptverošiem ( through-the-cycle ) uzkrājumiem. Abu pasākumu veidu mērķis ir mazināt procikliskumu. Dinamiski uzkrājumi ir uzkrājumi, ko veido “paredzamiem” kredītu zaudējumiem, bet kapitāla rezerves domātas “negaidītiem zaudējumiem”. 42. Turklāt pastāv divu veidu cikliskuma mazināšanas pasākumi — tie, kurus piemēro, pamatojoties uz bankai raksturīgiem riska parametriem (mikrolīmenis), un tie, kuru pamatā ir viens vai vairāki makroekonomiskie mainīgie lielumi, kas atspoguļo plašāku sistēmisko risku (makrolīmenis). Dinamiski uzkrājumi, kapitāla rezerves un CEBS ierosinājums mazināt MRC cikliskumu (sk. turpmāk tekstā) ir pasākumi, kas attiecas uz bankām, proti, tie ir vērsti uz specifiskiem riskiem, kas saistīti ar konkrēto banku. 43. Uzkrājumi kredītu zaudējumiem samazina tīros ienākumus periodā, kurā attiecīgais uzkrājums tiek atzīts, un samazina aizdevumu vērtību bilancē. Pašlaik grāmatvedības standartos izmanto “radušos zaudējumu modeli”, kas paredz atzīt zaudējumus vienīgi tad, ja bilances datumā tie jau bija radušies. Atbilstoši pašreizējiem standartiem uzkrājumos nav atļauts iekļaut tos kredītu zaudējumus, kuri pamatojas uz nākotnē gaidāmiem notikumiem[37]. 44. Tāpēc praksē ilgtermiņa aizdevumu portfelim, kas izveidots ekonomikas augšupejas laikā, var nebūt iestājies kredītu zaudējuma notikums, un saskaņā ar pašreizējiem IFRS nebūtu izveidoti uzkrājumi individuālo kredītu zaudējumiem. Saskaņā ar ciklu aptverošu uzkrājumu veidošanu (“dinamisku uzkrājumu veidošana”) un IASB priekšlikumu bankām būtu jāveido uzkrājumi paredzamiem kredītu zaudējumiem. Tā rezultātā ekonomikas uzplaukuma laikā bankas veidotu uzkrājumus, kas varētu kalpot kā rezerves ekonomikas lejupslīdes laikā. 45. Pašlaik tiek izskatītas vairākas iespējas, kā efektīvi varētu risināt procikliskuma jautājumu, un viena no šādām iespējām ir uzlabot noteikumus par uzkrājumu veidošanu. Šajā saistībā tālejošākiem risinājumiem, piemēram, dinamisku uzkrājumu veidošanai, ir dažas priekšrocības, jo bankas drīzāk atspoguļo paredzamos zaudējumus. IASB jau izstrādā grozījumus spēkā esošajos grāmatvedības noteikumos par uzkrājumiem. Bāzeles komiteja plāno dot pamatīgu ieguldījumu šajā procesā, lai ierobežotu procikliskumu un padarītu IASB modeli funkcionālāku. 46. Attiecībā uz kapitāla rezervēm ir identificēti divi papildu elementi. Pirmais elements ir minimālā regulatīvā kapitāla nemainīga mērķa rezerve (kapitāla saglabāšanas rezerve), kura ir pieejama zaudējumu segšanai “spriedzes” periodos. Labos laikos bankām būtu jāuzkrāj šāds kapitāls. Bankām, kuru kapitāls ir mazāks nekā noteiktā mērķa rezerve, tiktu noteikti ierobežojumi kapitāla sadalei (t. i., dividenžu izmaksāšanai, akciju atpirkšanai), līdz tās būtu sasniegušas noteiktās mērķa rezerves. Tas nodrošinātu, ka banku sektors izveido kapitāla rezervi, kad tam ir pietiekamas iespējas gūt peļņu, un izmanto šīs rezerves spriedzes periodos. Prasība piesaistīt kapitālu laikā, kad peļņa ir liela, varētu palīdzēt ierobežot pārmērīgu aizdevumu izsniegšanu un aizņemto līdzekļu izmantošanu banku sektorā. 47. Otrais elements ir kapitāla rezerves cikliskuma mazināšanai. Tā nolūks ir sasniegt vispārīgu makroekonomikas mērķi, proti, aizsargāt banku sektoru no pārmērīga kredītu apjoma pieauguma periodiem un atbalstīt banku aizdevumu izsniegšanu ekonomikas lejupslīdes laikā. Cikliskuma novēršanai paredzētās kapitāla rezerves mērķapjoms laika gaitā varētu mainīties, un to varētu piesaistīt vienam vai vairākiem makroekonomiskajiem mainīgajiem lielumiem, kas būtu izvēlēti kā risku pieauguma rādītāji makrolīmenī. Attiecīgā makroekonomiskā mainīgā lieluma vai lielumu novirze no ilgtermiņa vidējās vērtības norādītu periodus, kad makroriski ir palielinājušies un tāpēc jāpalielina kapitāla saglabāšanas rezerve. 48. Lai mazinātu procikliskumu makrolīmenī, Komisija atzīst iespēju veidot laikatkarīgu kapitāla rezervi. Tā kā šāds līdzeklis ietvertu vispārēju ekonomikas, monetāro un makroekonomikas izvērtējumu, Komisija kopā ar ECB izvērtēs iespējamos veidus, kā šo līdzekli iekļaut jaunajā uzraudzības struktūrā. MRC prasību izlīdzināšana 49. CEBS ir ierosinājusi izmantot 2. pīlāra procesu, lai ņemtu vērā saistību nepildīšanas varbūtības mazināšanos labvēlīgos kreditēšanas apstākļos. Praksē šīs metodoloģijas pamatā ir tādas korekcijas piemērošana, kas atspoguļo starpību starp esošo saistību nepildīšanas varbūtību un saistību nepildīšanas varbūtību ekonomikas lejupslīdes laikā vai saistību nepildīšanas varbūtības ilgtermiņa vidējo vērtību. Šāda korekcija samazinās lejupslīdes laikā un palielinās augšupejas fāzēs, un atbilstoši tiktu aprēķināta rezerve. Tādējādi rezerve varētu amortizēt cikliskās MRC svārstības, mazinot procikliskumu. Aizņemtie līdzekļi 50. Līdz pat nesenajai krīzei būtiski palielinājās aizņemto līdzekļu īpatsvars finanšu sistēmā — gan regulētajā banku sektorā, gan neregulētajos sektoros, tādās struktūrās kā riska ieguldījumu fondi un privāta kapitāla fondi. Lai gan labos laikos, palielinot aizņemtos līdzekļus, var gūt lielāku peļņu, tas arī palielina zaudējumus lejupslīdes laikā. Turklāt aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas process, kas notika visā finanšu sistēmā, radīja papildu kaitējumu finanšu tirgiem un plašākai ekonomikai. 51. G20 valstu 2009. gada 2. aprīļa deklarācijā[38] ir noteikts, ka “riska kapitāla prasības būtu jāpapildina ar vienkāršu, pārredzamu, ar risku nesaistītu rādītāju, kas ir starptautiski salīdzināms, pienācīgi ņem vērā ārpusbilances riska darījumus un var palīdzēt apturēt aizņemto līdzekļu pieaugumu banku sistēmā”. Sabiedriskās apspriešanās laikā Bāzeles komiteja galvenajos vilcienos aprakstīja aizņemto līdzekļu īpatsvaru, kas varētu papildināt uz risku orientēto “Bāzele II” regulējumu, lai pārietu uz 1. pīlāra sistēmu, kuras pamatā ir pienācīgas pārbaudes un izvērtēšana. Saskaņā ar Bāzeles komitejas viedokli Komisija apsver iespēju noteikt aizņemto līdzekļu īpatsvaru, lai sasniegtu šādus mērķus: 52. ierobežot aizņemto līdzekļu īpatsvara pieaugumu banku sektorā, tādējādi palīdzot mazināt risku, kuru rada destabilizējošais aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas process, kas var kaitēt finanšu sistēmai un ekonomikai, un 53. ieviest papildu aizsardzības pasākumus pret modeļa risku un mērījumu kļūdu, papildinot uz risku orientētos pasākumus ar vienkāršu, pārredzamu un neatkarīgu riska rādītāju, kura pamatā ir kopējais riska darījumu apjoms. 54. Pirms aizņemto līdzekļu īpatsvara ieviešanas ir vēlams to starptautiski saskaņot un pilnībā pielāgot visām atlikušajām grāmatvedības sistēmu atšķirībām. Šo īpatsvaru vajadzētu kalibrēt tā, lai tas būtu uzticams papildu līdzeklis uz risku pamatotām prasībām, ņemot vērā gaidāmās izmaiņas “Bāzele II” regulējumā. Komisijas jau pieņemtie pasākumi 55. Finanšu uzplaukuma gados izstrādātās sistēmas to darbinieku motivēšanai, kuri finanšu uzņēmumos pieņem lēmumus, veicināja procikliskumu, mudinot uzņemties pārmērīgu risku, jo galvenā uzmanība bija pievērsta īstermiņa rentabilitātei, pienācīgi neapsverot un neņemot vērā risku vai ilgtermiņa rezultātus[39]. 56. Lai mazinātu slikti izstrādātu atalgojuma sistēmu radīto kaitējumu, Komisija ierosināja papildināt Kapitāla prasību direktīvas noteikumus ar nepārprotamu pienākumu kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, ka attiecībā uz tām darbinieku kategorijām, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē to riska profilu, ir jāizstrādā un jāuztur atalgojuma politika un prakse, kas ir saskaņā ar efektīvu riska pārvaldību[40]. 57. Lai uzlabotu banku kapitāla prasību piemērotību, Komisija ierosināja izdarīt Kapitāla prasību direktīvā grozījumus, lai paaugstinātu regulatīvā kapitāla prasības tirdzniecības portfeļa darījumiem un banku portfelī turētām atkārtoti vērtspapīrotām pozīcijām[41]. Finanšu krīzes laikā zemo MRC prasību dēļ šajās jomās radās papildu spiediens uz banku kapitāla pozīcijām, kas savukārt, iespējams, veicināja stingrāku banku aizdevumu izsniegšanas standartu noteikšanu. 58. Komisija 2009. gadā ierosināja izveidot arī Eiropas Sistēmisko risku kolēģiju ( ESRB )[42], lai tā uzraudzītu finanšu sistēmas stabilitāti kopumā. Ja ESRB tiks izveidota saskaņā ar minēto priekšlikumu, tā identificēs sistēmiskos riskus Eiropas līmenī un brīdinās par risku. Papildinot pašreizējo mikroekonomisko pieeju ar stabilu makroekonomisku pieeju, varētu vieglāk novērst procikliskuma cēloņus, kas saistīti ar ierobežojumiem riska mērīšanā un tirgus dalībnieku neadekvātu reakciju uz risku[43]. Tam būtu jāpalīdz laikus identificēt ciklus un risku palielināšanos sistēmā, un kopā ar ciešu saikni ar uzraudzītājiem un politikas veidotājiem varētu nodrošināt agrīnu rīcību, lai nepieļautu pārmērīgu svārstīgumu un procikliskumu ekonomikas lejupslīdes laikā. Secinājumi 59. Jāuzsver, ka izklāstītie analīzes rezultāti ir orientējoši, jo KPD II noteikumi tika pieņemti tikai 2009. gada oktobrī. 60. Komisija norāda, ka daudzas starptautiskās iestādes un komitejas ir uzsvērušas to, ka ir svarīgi pašreizējā piesardzības režīmā ieviest cikliskuma mazināšanas pasākumus, lai samazinātu pārmērīgu finanšu sistēmas procikliskumu. Paralēli darbam, kas notiek Bāzeles komitejā, Komisija īpaši izskatīs iespējas, kā visefektīvāk risināt sistēmiska riska un procikliskuma jautājumus. Komisija uzskata, ka šiem pasākumiem jānodrošina iespēja ierobežot pārmērīga riska uzņemšanos ekonomikas augšupejas laikā, bet tiem jābūt izstrādātiem tā, lai tos varētu atcelt ekonomikas lejupslīdes laikā, lai palielinātu banku sektora elastīgumu un atbalstītu kredītu plūsmu ekonomikā. 61. Komisija atgādina Ekonomikas un finanšu padomes secinājumus[44], kura aicināja ieviest “tālredzīgu uzkrāšanu, kas nozīmē, ka no tautsaimniecības attīstības periodā gūtajiem ienākumiem veido uzkrājumus, lai segtu gaidāmos zaudējumus aizdevuma portfeļos, un kas palīdzētu mazināt procikliskumu”. Komisija arī atgādina G20 valstu ieteikumu “grāmatvedības standartu veidotājiem steidzami sadarboties ar uzraudzītājiem un regulatoriem, lai uzlabotu vērtēšanas un uzkrājumu veidošanas standartus un izveidotu vienotu augstas kvalitātes pasaules grāmatvedības standartu kopumu”. Apsverot tiesību akta priekšlikuma ierosināšanu, Komisija ņems vērā darbu, ko veic starptautisko grāmatvedības standartu izstrādātājs ( IASB ) un uzraudzītāji (jo īpaši Bāzeles komiteja). ATSAUCES BIS (2008), “Addressing financial system procyclicality: a possible framework”, paziņojums FSF Tirgus un institucionālās sagatavotības darba grupai, 2008. gada septembris, pieejams: http://www.financialstabilityboard.org/publications/r_0904e.pdf?noframes=1 Borio, C., C. Furfine un P. Lowe (2001), “Procyclicality of the financial system and financial stability: issues and policy options”, BIS dokuments Nr. 1. Cappiello, L., A. Kadareja, C. Kok Sørensen un M. Protopapa (2009), “Do bank loans and credit standards have an effect on output? A panel approach for the euro area”, ECB darba dokuments (sagatavošanā). Ciccarelli, M., A. Maddaloni un J.-L. Peydró (2009), “Trusting the Bankers: a New Look at the Credit Channel of Monetary Transmission”, referāts, ar ko iepazīstināja 2009. gada Konferencē par kredītrisku, finanšu krīzēm un makroekonomiku, Venēcija. COM(2009) 362 galīgā redakcija, Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK attiecībā uz kapitāla prasībām, kas piemērojamas tirdzniecības portfelim un atkārtotai pārvēršanai vērtspapīros, un attiecībā uz atlīdzības politikas uzraudzības pārbaudi, pieejams: http://ec.europa.eu/internal_market/bank/docs/regcapital/com2009/Leg_Proposal_Adopted_1307.pdf COM(2009) 499 galīgā redakcija, Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Kopienas finanšu sistēmas makrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku komitejas izveidošanu, 2009. gada 23. septembris, pieejams: http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/committees/supervision/20090923/com2009_499_en.pdf ECOFIN (2009), “Padomes secinājumi par procikliskumu”, Ekonomikas un finanšu padomes 2954. sanāksme, Briselē, 2009. gada 7. jūlijā, pieejami: http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/109050.pdf G-20 (2009), “Declaration on strengthening the financial system”, Londona, 2009. gada 2. aprīlis, pieejama: http://www.g20.org/Documents/Fin_Deps_Fin_Reg_Annex_020409_-_1615_final.pdf Masschelein, N . (2007), “Monitoring pro-cyclicality under the capital requirements directive: preliminary concepts for developing a framework”, NBB darba dokuments Nr. 120. [1] Ietver Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/49/EK par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību. [2] TFICF uzdevums ir novērot Kapitāla prasību direktīvā noteikto banku minimālo kapitāla prasību līmeni un svārstīgumu un analizēt to ietekmi uz banku aizdevumu izsniegšanas praksi un ekonomikas ciklu. [3] ES uzņēmumu aptauja notika no 2009. gada 12. augusta līdz 28. septembrim. Ar Eiropas biznesa testa paneļa (EBTP) starpniecību tika uzklausīti uzņēmēju viedokļi par to, kā kopš 2008. gada oktobra ir mainījusies banku aizdevumu pieejamība un nosacījumi. Anketu aizpildīja 429 EBTP dalībnieki no 28 ES/EEZ valstīm. Respondentu vidū 59 % bija mazie uzņēmumi, 20 % — vidējie uzņēmumi un 21 % — lielie uzņēmumi. [4] ES banku nozares aptauja notika no 2009. gada 21. maija līdz 31. augustam. Tika saņemtas deviņpadsmit atbildes no Itālijas, Slovēnijas, Beļģijas, Austrijas, Vācijas, Apvienotās Karalistes un Nīderlandes. Respondentu vidū bija bankas, kuru akciju kontrolpakete pieder privātajam sektoram (publiski tirgotas), nacionālie kooperatīvo banku tīkli un valstij piederošas bankas. Dažas atbildes iesniedza nacionālas banku asociācijas, kas pauda savu biedru kopējo nostāju, tādējādi aptaujāto kredītiestāžu skaits faktiski bija lielāks. [5] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 16. septembra Direktīva 2009/111/EK, ar ko groza Direktīvu 2006/48/EK, Direktīvu 2006/49/EK un Direktīvu 2007/64/EK attiecībā uz bankām, kuras saistītas ar galvenajām iestādēm, dažiem pašu kapitāla posteņiem, lieliem riska darījumiem, uzraudzības pasākumiem un krīzes pārvaldību. [6] Procikliskuma galveno cēloņu sīku aprakstu un informāciju par kapitāla pietiekamības noteikumu lomu saistībā ar procikliskumu sk. BIS (2008) un Masschelein (2007) publikācijās. [7] Finanšu iestādēm ir grūti novērtēt absolūto riska līmeni (tās daudz labāk spēj novērtēt relatīvo risku), jo īpaši ilgākā laika periodā, un tāpēc tās reti identificē straujus ekonomikas uzplaukumus ar ietekmi uz sistēmisko risku. Kamēr jutīgums un risks augšupejas fāzē uzkrājas, riska rādītāji var būt diezgan zemi, taču spriedzes apstākļos tie strauji paaugstinās. Piemēram, banku tirdzniecības portfeļa pozīciju tirgus risku ir viegli novērtēt pārāk zemu, ja to mēra attiecībā pret īsiem turēšanas periodiem. Daļēji šādas ierobežotas riska uztveres iemesls var būt nepietiekama informācija par sistēmiskā riska dinamiku, un to skaidro tādas bihevioristisko finanšu teorijas kā, piemēram, “katastrofu nesaredzēšana” un “kognitīvā disonanse”. Vispusīgu pārskatu sk. Borio et al. (2001). [8] Kad ekonomiskie apstākļi ir nelabvēlīgi un nodrošinājuma vērtības samazinās, informācijas asimetrija saistībā ar klientu bilanču kvalitāti var būt iemesls tam, ka pat aizņēmējiem ar rentabliem projektiem ir grūti iegūt finansējumu. Kad ekonomiskie apstākļi uzlabojas un nodrošinājuma vērtības palielinās, var rasties pretēja situācija. Tas liek secināt, ka procikliska ietekme var vairāk ietekmēt tos aizņēmējus, kuriem ir mazākas iespējas izvairīties no asimetriskas informācijas, tostarp mazos un vidējos uzņēmumus (MVU), kuriem nav izsniegti ārēji kredītreitingi un uz kuriem neattiecas apjomīgas prasības par informācijas atklāšanu. [9] Dažos gadījumos atbildes ir izskaidrojamas ar īstermiņa pieeju atalgojuma struktūrā vai pūļa instinktu (tirgus dalībnieku tendenci rīkoties tāpat, kā rīkojas to līdzinieki). Finanšu iestāžu atalgojuma politika var būt veicinājusi procikliskumu, ja tā paredz (iespējams, neproporcionālu) atlīdzību par panākumiem un nepietiekamas sankcijas par neveiksmēm, piemēram, prēmijas, kuru pamatā ir īstermiņa peļņa un kuras izmaksā nekavējoties, neveicot riska korekcijas vai neatliekot izmaksu, lai ņemtu vērā struktūrvienības vai visas iestādes darbības rādītājus nākotnē. Vispusīgu pārskatu sk. Borio et al. (2001). [10] Turpretī ekonomikas lejupslīdes laikā tirgus situācijas attīstība var būt iemesls aktīvu patiesās vērtības samazinājumam, kā arī augstākām uzkrājumu veidošanas prasībām. Šādas negatīvas korekcijas aktīvu vērtējumos un aizvien lielāks kredītu zaudējumu apjoms var mudināt bankas paredzēt stingrākus kreditēšanas standartus un samazināt izsniegto aizdevumu apjomu. [11] Attiecībā uz atsevišķu IRB pieejas riska parametru ietekmi saistību nepildīšanas varbūtību uzskata par galveno faktoru, kas veicina regulējuma cikliskumu, lai gan arī LGD un EAD var radīt zināmu ietekmi. Kapitāla prasību svārstību amplitūda cita starpā var būt atkarīga no tā, vai bankas iekšējā reitinga noteikšanā izmanto noteikta momenta ( Point-in-Time, PIT ) vai ciklu aptverošu ( Through-the-Cycle, TTC ) vērtēšanas sistēmu. Parasti TTC reitingi strauji nemainās, reaģējot uz svārstībām makroekonomiskajos apstākļos, un tāpēc ekonomikas cikla dinamika tos ietekmē mazāk. “Bāzele II” un Kapitāla prasību direktīvā tiek ieteikts izmantot TTC reitinga noteikšanas sistēmu, lai izlīdzinātu kapitāla prasību potenciālo svārstīgumu. Tomēr, ņemot vērā banku vēlmi izmantot jaunākos datus par saistību nepildīšanu un agrīnās brīdināšanas sistēmas, kā arī ņemot vērā grūtības iegūt pietiekamu datu kopumu, tās galvenokārt izmanto PIT pieejas, jo īpaši attiecībā uz MVU un privāto klientu riska darījumiem. [12] Paredzams, ka, izmantojot standartizēto pieeju, prasības svārstīsies mazāk, jo bankas izmanto riska svērumus, kuru pamatā ir ārējie reitingi (kurus parasti nosaka ar TTC pieeju), ko izsniegušas ārējās kredītvērtēšanas iestādes. [13] Paredzams, ka korporatīvo portfeļu riska svērto aktīvu vērtība, kas aprēķināta saskaņā ar IRB pamatpieeju, mazāk reaģēs uz ekonomikas ciklu nekā tā, kas aprēķināta saskaņā ar attīstīto IRB pieeju, jo pēdējā minētajā gadījumā bankas izmanto savas LGD un EAD aplēses. Uzskata, ka banku aplēstās LGD un EAD vērtības jutīgāk reaģē uz uzņēmējdarbības ciklu nekā uzraudzītāju noteiktās vērtības, ko izmanto, veicot aprēķinus saskaņā ar IRB pamatpieeju. [14] Papildus kredītriska parametriem kapitāla prasību cikliskumu varētu ietekmēt arī kredītriska nodošanas instrumentu izmantošana, piemēram, vērtspapīrošana. Labvēlīgos apstākļos vērtspapīrošanas darījumu tirgi atbalsta atsevišķu iestāžu kredītrisku nodošanu, tādējādi mazinot ietekmi uz banku kapitāla pozīcijām. Tomēr neseni pierādījumi liecina, ka saspringtā tirgus situācijā šī risku nodošanas funkcija ne vienmēr var tikt efektīvi izmantota, un tas savukārt var pastiprināt negatīvo ietekmi uz banku kapitāla pozīcijām. [15] 2008. gada jūnijā, 2008. gada decembrī un 2009. gada jūnijā, tikai par aptuveni 60–80 bankām, kas izmanto IRB pieeju, no četrpadsmit ES valstīm. [16] Neņemot vērā pārejas periodā piemērojamo zemāko vērtību. [17] Banku uzskata par 1. grupas banku, ja tās 1. līmeņa kapitāla vērtība pārsniedz 3 miljardus euro, tā ir pietiekami diversificēta un darbojas starptautiskā mērogā. [18] Kapitāla prasību direktīvas ietekme uz kapitāla prasībām, ja kredītrisku nosaka saskaņā ar IRB pieeju, iespējams, nav pilnībā atspoguļota banku sniegtajos datos, jo bankas daļēji izmanto standartizēto pieeju. 2008. gada decembrī riska īpatsvars, ko noteica, izmantojot standartizēto pieeju, bija ievērojams gan 1. grupas bankām (31 %), gan 2. grupas bankām (40 %). [19] Faktiski MRC uz vienu riska darījumu (to var uzskatīt par riskantuma rādītāju) 2008. gada decembrī salīdzinājumā ar jūniju vai nu nebija mainījies (1. grupas bankām), vai bija nedaudz samazinājies (2. grupas bankām). Lai gan PD 1. grupas banku portfeļa līmenī vidēji palielinājās, to gadījumu skaits, kuros PD nepiepildījās, gandrīz nemainījās, kas liecina, ka vidējās PD pieauguma iemesls bija lielāks saistību nepildīšanas gadījumu skaits. Tā kā PD pieaugums liecina par to darījumu īpatsvara pieaugumu, kuros saistības netika izpildītas, vidējās PD pieauguma ietekme uz RWA (un uz MRC ) nav tik tieša, jo riska svērums riska darījumam, kura saistības nav izpildītas, ir nulle (ar dažiem izņēmumiem saskaņā ar attīstīto IRB metodi). Tad risku kompensē ar paredzētajiem zaudējumiem, kuriem būtu jāveido riska uzkrājumi (ja tie nav pietiekami, veic atvilkumus no pašu kapitāla). Turklāt vairākos riska darījumos LGD 2008. gada decembrī bija mazāks nekā jūnijā. [20] Faktiski MRC apkopo regulatīvā kapitāla attiecības skaitītāju un saucēju. Tas ir kapitāls, kas nepieciešams, lai segtu i) 8 % no RWA , ii) starpību starp kopējiem uzkrājumiem un paredzamo zaudējumu kopsummu un iii) citus atvilkumus. [21] PD aprēķina, izmantojot peļņas un zaudējumu datus, kurus ar nelielu nobīdi laikā ietekmē uzņēmējdarbības cikls un kurus publisko vēl pēc zināma laika. Piemēram, ja gada sākumā uzņēmuma ieņēmumi sāk samazināties, tas tiek atspoguļots šā uzņēmuma gada beigu finanšu pārskatos, kurus publicē vēl pēc dažiem mēnešiem nākamajā gadā un kurus var iekļaut kredītreitingu sistēmās vēl dažus mēnešus vēlāk. [22] To atspoguļo novēlota ražošanas apjoma starpība, un to izsaka kā starpību starp faktisko un potenciālo IKP. [23] Šis koeficients ir statistiski nozīmīgs tikai korporatīvo darījumu portfeļiem (aptuveni 1 %). [24] ECB veiktajā regresijas analīzē par saistību starp atsevišķu riska ievadparametru izmaiņām un uzņēmējdarbības ciklu tika konstatēts, ka PD korporatīvo un privāto darījumu portfeļos ir tendence vairāk pieaugt tajās valstīs, kurās uzņēmējdarbība nav aktīva, ņemot vērā ražošanas apjoma starpību par iepriekšējo periodu. Līdzīgās regresijas analīzēs attiecībā uz LGD visiem portfeļiem tika iegūti koeficienti, kas ir negatīvi, bet nav statistiski nozīmīgi . Tas var liecināt, ka banku iekšējos riska modeļos reģistrētās LGD vērtības ir nedaudz smagnējākas nekā PD vērtības un tāpēc nevar tik strauji reaģēt uz izmaiņām makroekonomikas vidē. Tāpēc var būt nepieciešams ilgāks periods, lai iegūtu pārliecinošus pierādījumus par to, ka gaidāma izteikta negatīva sakarība starp saimniecisko darbību un LGD. Vēl viens izskaidrojums tam, kāpēc nav konstatēta saistība starp LGD un uzņēmējdarbības ciklu, var būt regulatīvās prasības, kuras paredz LGD izmantošanu kritiskās situācijās . [25] Tomēr banku atbildes uz Komisijas veikto aptauju norāda, ka regulatīvās kapitāla prasības ir vissvarīgākais faktors mērķa kapitāla apjoma noteikšanā — gan bankām, kuras izmanto SA , gan tām, kuras izmanto IRB pieeju. [26] Apsekojums, ko veica 2009. gada jūlijā, aptvēra vairāk nekā 100 euro zonas bankas un ietvēra jautājumus par Kapitāla prasību direktīvas ietekmi uz banku aizdevumu izsniegšanas politiku (spriežot pēc to kredītstandartiem) laikā no 2008. gada 1. ceturkšņa līdz 2009. gada 2. ceturksnim. [27] Pēc 2007. gada darījumu pārskatā uzrādītās peļņas EUR 82 miljardu apmērā (ieskaitot nerealizēto peļņu un zaudējumus) 105 ES banku izlase 2008. gadā cieta EUR 94 miljardus lielus zaudējumus; avoti: Orbis, Bloomberg. [28] Apsekojums, ko laikā no 2009. gada 17. jūnijam līdz 23. jūlijam ECB veica sadarbībā ar Komisiju, aptver 6000 MVU un lielo uzņēmumu euro zonā. [29] Jo lielāks ir uzņēmums, jo veiksmīgāk tas saņem aizdevumus, — tika noraidīti tikai 5 % lielo uzņēmumu pieteikumu. [30] No 429 ES/EEZ uzņēmumiem saņemtā informācija parādīja, ka laikā no 2008. gada oktobra līdz 2009. gada septembrim 13 % no uzņēmumiem, kas iesniedza pieteikumu banku kredīta saņemšanai, nesaņēma finansējumu bankas kredīta veidā; MVU vidū šis procentuālais rādītājs (15 %) bija augstāks nekā lielo uzņēmumu vidū (5 %). Atbildes parādīja arī, ka to uzņēmumu apakškopā, kuri apgalvoja, ka tos ir negatīvi ietekmējusi banku kredīta nepieejamība, MVU bija grūtāk iegūt nepieciešamos līdzekļus no citiem avotiem nekā lielajiem uzņēmumiem. [31] Cappiello et al. (2009) sniedz empīriskus pierādījumus par to, ka eksistē banku kreditēšanas kanāls monetārās politikas transmisijai euro zonā. Autori uzskata, ka izmaiņas kredītu piedāvājumā gan apjoma, gan uzņēmumu aizdevumiem piemēroto kredītstandartu ziņā ir būtiski ietekmējušas reālo saimniecisko darbību. Tāpēc banku bilanču ierobežojumi, piemēram, saistošas regulatīvā kapitāla prasības, ciktāl bankas to dēļ samazina savu aizdevumu piedāvājumu, var negatīvi atsaukties uz reālās ekonomikas izaugsmi. Ciccarelli et al . (2009) euro zonai izmanto Panel-VAR modeli, ņemot vērā IKP, cenas, īstermiņa aizdevumu procentu likmes, aizdevumu pieprasījuma un aizdevumu piedāvājuma nosacījumus. Izmantojot impulsa reakcijas funkcijas, autori secina, ka stingrāku kredītstandartu noteikšana ir izraisījusi būtisku reālā IKP pieauguma samazinājumu. Tāpēc, ciktāl Kapitāla prasību direktīva ietekmē banku kredītstandartus, šis secinājums norāda uz to, ka Kapitāla prasību direktīva galu galā varētu ietekmēt arī saimniecisko darbību. [32] http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm. [33] Banku regulatori ir iebilduši pret to, ka bankām atļauj kapitāla prasību noteikšanai izmantot pašām savus kredītriska modeļus, jo nav skaidrības un trūkst datu par aktīvu korelāciju. Nesena pieredze rāda, ka banku iekšējie modeļi nav bijuši īpaši veiksmīgi. [34] Direktīvā 2009/111/EK, ar ko izdarīja grozījumus Kapitāla prasību direktīvā, ir paredzēts, ka bankām jāveic pienācīga uzticamības pārbaude, tostarp arī jāsaglabā 5 % no vērtspapīros pārvērstajiem aktīviem, turpretī kredītreitinga aģentūru pārvaldību reglamentē Kredītreitinga aģentūru regula. [35] Tomēr pastāv svarīgi faktori, kas var mazināt kapitāla prasību paaugstināšanas ietekmi, ja reitingi pasliktinās, jo: i) reitingam pasliktinoties, samazinājās arī uzskaitē atspoguļotā vērtība. Tā kā saskaņā ar ES banku noteikumiem bankas drīkst kompensēt uzskaites vērtības zaudējumus ar kapitāla prasībām, reitingu pasliktināšanās ietekme daudz mazāka būs tām bankām, kuras būs pieņēmušas konservatīvu politiku vērtspapīroto pozīciju novērtēšanai; ii) bankas, kas ir guvušas labumu no valdības garantijām to vērtspapīrotajām pozīcijām vai kuras tās ir pārdevušas tirgos vai īpašām valsts atbalstītām struktūrām (“sliktās bankas”), arī ir pilnībā vai daļēji atbrīvotas no kapitāla prasību paaugstināšanas. [36] 2008. gada jūnija beigās šie vidējie rādītāji bija 2,9 % 1. grupas bankām un 4,5 % 2. grupas bankām. [37] IASB ir pamatīgi izvērtējusi 39. IAS “finanšu instrumenti”, tostarp uzkrājumus kredītu zaudējumu segšanai, un 2009. gada novembrī izdevusi atsevišķu publiskoto projektu. Publiskotais projekts ietver piecus augsta līmeņa novērtēšanas principus (paredzamās naudas plūsmas modelis — Expected Cash Flow Model , ECF ), kas uzņēmumiem, kas sniedz pārskatus, būtu jāizmanto kopā ar piemērošanas norādījumiem, kas balstīti uz šiem principiem, lai noteiktu amortizētās izmaksas. Saskaņā ar ierosināto metodi bankām: a) sākumā jāaplēš paredzamā naudas plūsma finanšu instrumenta (atlikušajam) darbības laikam, tostarp paredzamos kredītu zaudējumus (ņemot vērā nodrošinājumu); b) jāaprēķina “faktiskā procentu likme” (iekšējā peļņas norma), pamatojoties uz paredzamajām naudas plūsmām. Faktiskā procentu likme būs zemāka nekā līgumā noteiktā procentu likme, jo tiks ņemti vērā paredzamie kredītu zaudējumi; c) katrā pārskata datumā jāizvērtē sākotnējā naudas plūsma un paredzamie kredītu zaudējumi un vajadzības gadījumā tie jāpārskata. Izmantojot ECF pieeju, varētu uzlabot uzkrājumu veidošanu kredītriskiem salīdzinājumā ar 39. IAS pašreizējo radušos zaudējumu modeli, jo vairs nebūtu nepieciešams ierosinošais notikums un kredītu zaudējumus varētu atzīt agrāk. Turklāt, izmantojot ECF pieeju, būtu iespējams ienākumus no līgumā noteiktajiem procentiem labāk saskaņot ar paredzamajiem zaudējumiem. Tomēr publiskotajā projektā sniegts maz norādījumu par datu un modeļu izmantošanu. Pamatā tajā paredzēts veikt noteikta momenta ( point-in-time ) naudas plūsmas un paredzamo kredītu zaudējumu aplēses. Tāpat kā Bāzeles komiteja un citas ieinteresētās aprindas, arī Komisija izvērtē IASB priekšlikumu un palīdzēs to uzlabot saskaņā ar G20 valstu noteiktajiem mērķiem. [38] G-20 (2009). [39] Vairāk informācijas par tirgus dalībnieku neadekvātu reakciju uz ekonomisko apstākļu izmaiņām sk. 5. punktā. [40] COM(2009)362 galīgā redakcija. [41] Turpat. [42] Sk. COM (2009) 499 galīgo redakciju. [43] Sīkāku informāciju par šiem jautājumiem sk. 5. punktā. [44] ECOFIN (2009).