KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Korupcijas apkarošana Eiropas Savienībā /* COM/2011/0308 galīgā redakcija */





KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI UN EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI Korupcijas apkarošana Eiropas Savienībā SATURS 1........... Ievads............................................................................................................................ 3 2........... Pretkorupcijas centienu stingrāka uzraudzība................................................................... 5 2.1........ Esošie uzraudzības un novērtēšanas mehānismi................................................................ 5 2.2........ ES pretkorupcijas ziņojums............................................................................................. 6 3........... Esošo pretkorupcijas instrumentu labāka īstenošana......................................................... 8 3.1........ Pamatlēmums 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā......................... 8 3.2........ Citi starptautiski pretkorupcijas instrumenti...................................................................... 9 3.3........ Sadarbība starp ES un esošajiem starptautiskajiem pretkorupcijas instrumentiem.............. 9 4........... Lielāks uzsvars uz korupciju ES iekšējā politikā............................................................. 10 4.1........ Tiesību aizsardzība, tiesu iestāžu un policijas sadarbība Eiropas Savienībā....................... 10 4.1.1..... Tiesu iestāžu un policijas sadarbība................................................................................ 10 4.1.2..... Finanšu izmeklēšana un līdzekļu atgūšana....................................................................... 11 4.1.3..... Ziņotāju aizsardzība...................................................................................................... 12 4.1.4..... Tiesībaizsardzības amatpersonu apmācība..................................................................... 12 4.2........ Publiskais iepirkums...................................................................................................... 12 4.3........ Kohēzijas politika administratīvo spēju veidošanas atbalstam.......................................... 12 4.4........ Grāmatvedības standarti un obligātā revīzija ES uzņēmumiem......................................... 13 4.5........ Politiskās korupcijas novēršana un apkarošana.............................................................. 13 4.6........ Statistikas uzlabošana................................................................................................... 14 4.7........ Atbalsta integritāte........................................................................................................ 14 4.8........ ES publisko līdzekļu aizsardzība pret korupciju.............................................................. 14 5........... Lielāks uzsvars uz korupciju ES ārējā politikā................................................................ 15 5.1........ Kandidātvalstis, potenciālās kandidātvalstis un kaimiņvalstis........................................... 15 5.2........ Sadarbības un attīstības politika..................................................................................... 16 5.3........ Tirdzniecības politika.................................................................................................... 16 6........... Secinājums................................................................................................................... 17 Korupcijas apkarošana Eiropas Savienībā 1. Ievads Četri no pieciem ES pilsoņiem uzskata korupciju[1] par nopietnu problēmu savā dalībvalstī[2]. Lai gan pēdējo desmitgažu laikā Eiropas Savienība ir ievērojami veicinājusi Eiropas atvērtību un lielāku pārredzamību, ir acīmredzams, ka joprojām ir daudz darba. Nav pieņemami, ka korupcijā tiek zaudēti aplēsti EUR 120 miljardi gadā jeb viens procents no ES IKP.[3] Tā ES protams nav jauna problēma, un mēs nevarēsim pilnībā izskaust korupciju no sabiedrības, bet tā liecina, ka ES27 vidējais rezultāts Transparency International korupcijas uztveres indeksā pēdējo desmit gadu laikā ir uzlabojies tikai nedaudz.[4] Lai gan korupcijas raksturs un apmērs ir atšķirīgs, tā kaitē visām ES dalībvalstīm un ES kopumā. Tā rada finansiālu kaitējumu, pazeminot ieguldījumu līmeņus, kavējot iekšējā tirgus taisnīgu darbību un samazinot publiskās finanses. Tā rada sociālu kaitējumu, jo organizētās noziedzības grupas izmanto korupciju, lai veiktu citus smagus noziedzīgus nodarījumus, piemēram, narkotiku un cilvēku tirdzniecību. Turklāt, ja korupcija netiek novērsta, tā var mazināt uzticību demokrātiskām iestādēm un politisko vadītāju atbildību. Pēdējās desmitgades laikā ir veikti daži centieni starptautiskā, ES un valstu līmenī, lai samazinātu korupciju.[5] ES līmenī pretkorupcijas tiesiskais regulējums ir veidojies, pieņemot tiesību aktus par korupciju privātajā sektorā[6] un ES pievienojoties Apvienoto Nāciju Organizācijas Pretkorupcijas konvencijai (UNCAC)[7]. Līgumā par Eiropas Savienības darbību atzīts, ka korupcija ir tāds smags noziegums ar pārrobežu dimensiju, kuru dalībvalstis nav pilnībā gatavas apkarot pašas.[8] Pretkorupcijas pasākumi zināmā mērā ir integrēti vairākās ES politikas nostādnēs.[9] Tomēr pretkorupcijas tiesiskā regulējuma īstenošana joprojām ir nevienāda starp ES dalībvalstīm un neapmierinoša kopumā. ES pretkorupcijas tiesību akti nav transponēti visās dalībvalstīs.[10] Dažas valstis nav ratificējušas svarīgākos starptautiskos pretkorupcijas instrumentus. Svarīgāk ir tas, ka pat ja pretkorupcijas iestādes un tiesību akti ir pieejami, praksē to izpilde bieži ir nepietiekama.[11] Tas atspoguļo vadītāju un lēmumu pieņēmēju stingras politiskās apņēmības trūkumu apkarot korupciju visos tās veidos – politisko korupciju, korumpētas darbības, ko veic organizētās noziedzības grupas un kas tiek veiktas kopā ar tām, korupciju privātpersonu starpā un tā saucamo sīko korupciju. Tādējādi ir acīmredzama vajadzība veicināt politisko gribu apkarot korupciju un uzlabot pretkorupcijas politikas un dalībvalstu veikto pasākumu saskaņotību. Tāpēc Komisija izveidos jaunu mehānismu – ES pretkorupcijas ziņojumu, lai uzraudzītu un novērtētu dalībvalstu centienus pret korupciju un rezultātā veicinātu lielāku politisko iesaistīšanos. Ar ekspertu grupas un pētniecības korespondentu tīkla atbalstu un nepieciešamo ES budžetu ziņojumu pārvaldīs Komisija un publicēs reizi divos gados, sākot no 2013. gada. Tas patiesi atspoguļos visu dalībvalstu sasniegumus, neaizsargātību un saistības. Tajā tiks noteiktas tendences un nepilnības, kas jānovērš, kā arī veicināta mācīšanās no līdzbiedriem un paraugprakses apmaiņa. Līdzās šim mehānismam ES jāpiedalās Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupā (GRECO).[12] ES arī jāpievērš vairāk uzmanības korupcijai visās attiecīgajās ES politikas nostādnēs – iekšējās un ārējās. Tāpēc Komisija 2011. gadā jo īpaši ierosinās modernizēt ES noteikumus par noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, 2012. gadā – stratēģiju finanšu kriminālizmeklēšanas uzlabošanai dalībvalstīs un 2011. gadā pieņems rīcības plānu par to, kā uzlabot noziedzības statistiku. Komisija arī sadarbosies ar tādām ES aģentūrām kā Eiropols, Eurojust un CEPOL, kā arī ar OLAF, lai pastiprinātu tiesu iestāžu un policijas sadarbību un uzlabotu tiesībaizsardzības amatpersonu apmācību. Tā turpinās sagatavot modernizētus ES noteikumus par iepirkumu, kā arī par grāmatvedības standartiem un obligāto revīziju ES uzņēmumiem. Komisija 2011. gadā arī pieņems stratēģiju, lai apkarotu krāpšanu, kas skar ES finanšu intereses. Paralēli Komisija pievērsīs vairāk uzmanības pretkorupcijas jautājumiem ES paplašināšanās procesā un kopā ar Augsto pārstāvi – kaimiņattiecību politikā, kā arī vairāk izmantos nosacītību sadarbības un attīstības politikā. Turpmāk jāattīsta uzņēmējdarbības nozares pasākumi un privātā un publiskā sektora dialogs ES līmenī par to, kā novērst korupciju. Šajā paziņojumā aprakstīti ES pretkorupcijas ziņojuma mērķi un tas, kā tas darbosies praksē, un izskaidrots, kā ES vairāk jāuzsver korupcija iekšējā un ārējā politikā. To papildinās Komisijas stratēģija krāpšanas apkarošanai. Lai gan pirmais no iepriekšminētajiem ir vērsts uz dalībvalstu pretkorupcijas politikas izpildi, pēdējais no iepriekšminētajiem galvenokārt attieksies uz ES finanšu interešu aizsardzības pasākumiem, par kuriem ir atbildīga Komisija. 2. Pretkorupcijas centienu stingrāka uzraudzība 2.1. Esošie uzraudzības un novērtēšanas mehānismi Līdz šim nav ieviests mehānisms, ar kuru saskaņotā pārnozaru veidā uzraudzīt pretkorupcijas politikas esību un novērtēt tās efektivitāti ES un dalībvalstu līmenī.[13] Starptautiskā līmenī galvenie esošie uzraudzības un novērtēšanas mehānismi ir Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupa (GRECO), ESAO darba grupa pret uzpirkšanu un ANO Pretkorupcijas konvencijas (UNCAC) pārbaudes mehānisms. Šie mehānismi ir stimuls valstīm–pusēm īstenot un izpildīt pretkorupcijas standartus. Tomēr tiem katram ir vairākas iezīmes, kas ierobežo to potenciālu efektīvi novērst problēmas saistībā ar korupciju ES līmenī. Visietverošākais esošais instruments, kas ir svarīgs Eiropas Savienībai, ir GRECO, tādā mērā, ka tajā piedalās visas dalībvalstis. Izmantojot GRECO, Eiropas Padome dod ieguldījumu, lai nodrošinātu minimuma standartus visas Eiropas juridiskajā telpā. Tomēr, ņemot vērā starpvalstu GRECO novērtēšanas procesa un tā pēcpārbaudes mehānisma ierobežoto redzamību, tas līdz šim nav radījis nepieciešamo politisko gribu dalībvalstīs efektīvi apkarot korupciju. Turklāt GRECO uzrauga Eiropas Padomes noteikto pretkorupcijas standartu spektra ievērošanu[14], un tādējādi tas ir mazāk vērsts uz ES tiesību aktu konkrētām jomām, piemēram, publisko iepirkumu. Turklāt GRECO sistēma neļauj veikt salīdzinošu analīzi un tādējādi korupcijas tendenču noteikšanu Eiropas Savienībā, kā arī aktīvi neveicina paraugprakses apmaiņu un mācīšanos no līdzbiedriem. ESAO Konvencija par ārvalstu amatpersonu uzpirkšanas apkarošanu starptautiskās uzņēmējdarbības darījumos (Konvencija pret uzpirkšanu)[15] pievēršas konkrētam jautājumam par ārvalstu valsts amatpersonu uzpirkšanu starptautiskās uzņēmējdarbības darījumos, un to nevar attiecināt uz citām jomām, kas ir svarīgas korupcijas apkarošanai Eiropas Savienībā. Septītajā gada progresa ziņojumā, ko sagatavoja Transparency International[16], norādīts, ka Konvencijas pret uzpirkšanu izpilde ir bijusi nevienmērīga: aktīva izpilde notika tikai četrās ES dalībvalstīs, un neliela izpilde vai neizpilde – 12 ES dalībvalstīs. Neraugoties uz pamatīgo novērtēšanas sistēmu ESAO darba grupas pret uzpirkšanu veidā, politiskā apņēmība efektīvi īstenot ESAO Konvenciju pret uzpirkšanu joprojām bija nepietiekama. ANO Pretkorupcijas konvencija (UNCAC) stājās spēkā 2005. gada decembrī, un ES pievienojās 2008. gada septembrī.[17] Valstu, kas ir UNCAC puses, konference 2009. gada novembrī pieņēma UNCAC īstenošanas pārbaudes mehānisma darba uzdevumu. ES atbalsta pilsoniskās sabiedrības iesaistīšanu un pārredzamību novērtējumu konstatējumos mehānisma ietvaros. Tomēr vairākas iezīmes, iespējams, ierobežo UNCAC pārbaudes mehānisma potenciālu novērst problēmas saistībā ar korupciju ES līmenī: tas ir starpvalstu instruments, savstarpējas pārbaudes sistēmā, iespējams, netiek ņemtas vērā Eiropas Savienībai īpaši svarīgas politikas jomas, tajā ietilpst valstis–puses, kurām var būt zemāki pretkorupcijas standarti nekā ES, pārbaudes cikli būs salīdzinoši ilgi un ieteikumus valstīm–pusēm, kuri netiek īstenoti, varētu turpmāk pārbaudīt tikai ierobežotu reižu skaitu. 2.2. ES pretkorupcijas ziņojums Ņemot vērā iepriekš izskaidroto esošo starptautisko uzraudzības un novērtēšanas mehānismu ierobežojumus, jāizveido konkrēts ES uzraudzības un novērtēšanas mehānisms – ES pretkorupcijas ziņojums, lai veicinātu stingrāku politisko gribu dalībvalstīs un esošo juridisko un iestāžu instrumentu izpildi. Šis mehānisms jāapvieno ar ES dalību GRECO.[18] ES pretkorupcijas ziņojumu Komisija izdos reizi divos gados, sākot no 2013. gada. ES pretkorupcijas ziņojuma izveide ir Komisijas atbilde uz aicinājumu no dalībvalstīm Stokholmas programmā[19], „pamatojoties uz esošajām sistēmām un kopējiem kritērijiem, izstrādāt rādītājus, lai varētu izvērtēt centienus, ko veic cīņā pret korupciju Savienībā", un no Eiropas Parlamenta regulāri uzraudzīt pretkorupcijas centienus dalībvalstīs[20]. ES pretkorupcijas ziņojuma izveide izriet no principa, ka, lai gan korupcijas apkarošanai nav universāla risinājuma, korupcija attiecas uz visām ES dalībvalstīm. Veicot periodisku novērtēšanu un publicējot objektīvus, uz faktiem balstītus ziņojumus, ziņojums radīs papildu stimulu dalībvalstīm efektīvi apkarot korupciju, jo īpaši ieviešot un izpildot starptautiski saskaņotus pretkorupcijas standartus. Mehānisms, kas būs vienlīdzīgi piemērojams visām dalībvalstīm, sniegs skaidrāku pārskatu par pretkorupcijas centienu esību un efektivitāti Eiropas Savienībā, palīdzēs noteikt konkrētus korupcijas cēloņus un tādējādi būs pamats turpmāko ES politikas pasākumu pamatīgai sagatavošanai. Turklāt tas darbosies kā „krīzes signāls", lai mazinātu tādu dziļi iesakņojušos problēmu iespējamos riskus, kuras varētu pārvērsties par krīzi. Sagatavojot ES pretkorupcijas ziņojumu, Komisija sadarbosies ar esošajiem uzraudzības un novērtēšanas mehānismiem, lai izvairītos no papildu administratīvā sloga dalībvalstīm un centienu pārklāšanās. Tā izmantos korupcijas novēršanas minimuma standartus, kas noteikti ar esošajiem starptautiskajiem instrumentiem, piemēram, Eiropas Padomes Krimināltiesību pretkorupcijas konvenciju[21], Civiltiesību pretkorupcijas konvenciju[22], Divdesmit vadošajiem principiem cīņā pret korupciju[23], UNCAC[24] un ESAO Konvenciju pret uzpirkšanu[25]. Ņemot vērā to, ka gandrīz visiem korupcijas veidiem var būt pārrobežu sekas, ziņojums neaprobežosies ar prioritāro jomu izsmeļošu sarakstu. Tomēr katrs ES pretkorupcijas ziņojums pievērsīsies vairākiem transversāliem jautājumiem, kas ir īpaši svarīgi ES līmenī, kā arī atsevišķiem jautājumiem, kas ir specifiski katrai dalībvalstij. Tie tiks novērtēti pret vairākiem rādītājiem, pamatojoties uz jau esošajiem standartiem attiecīgajās jomās un dažiem jauniem standartiem, kas izstrādāti ziņojuma sagatavošanas procesā. Jauni rādītāji tiks izstrādāti, kad attiecīgie standarti vēl nav noteikti esošajā instrumentā vai kad ES līmenī ir nepieciešami augstāki standarti. Esošo rādītāju izvēlē un jauno rādītāju izstrādē Komisija apspriedīsies ar kompetentajām korupcijas apkarošanas iestādēm dalībvalstīs. Rādītāji var ietvert: uzskatus par korupciju, respondentu rīcību saistībā ar korumpētām darbībām un krimināltiesību statistiku, tostarp par noziedzīgi iegūtu līdzekļu apķīlāšanu un konfiskāciju saistībā ar korupciju. ES pretkorupcijas ziņojumā būs iekļauts šo rādītāju kvantitatīvs novērtējums un korupcijas tendenču un rezultātu kvalitatīva analīze. Pretkorupcijas ziņojumā būs: · tematiska iedaļa, kurā norādīti konkrēti korupcijas apkarošanas aspekti Eiropas Savienībā, pamatojoties uz pētniecību, un iekļautas tematiskas gadījumu izpētes, paraugprakses piemēri un ieteikumi; · valstu analīzes, tostarp piemēroti ieteikumi atsevišķām dalībvalstīm, pamatojoties uz esošo uzraudzības mehānismu rezultātiem un no attiecīgajiem avotiem pieejamo pierādījumu pārbaudēm. Šai iedaļai var pievienot ieteikumus atbilstīgai rīcībai ES līmenī; · tendences ES līmenī, tostarp rezultāti no reizi divos gados veiktā Eirobarometra apsekojuma par korupciju, novērtējot ES pilsoņu izpratni par korupciju dažādās jomās, kā arī citus attiecīgus informācijas avotus par pieredzi ar korupciju ES līmenī. Sagatavojot ziņojumu, Komisija paļausies no dažādiem informācijas avotiem, tostarp esošiem uzraudzības mehānismiem (GRECO, ESAO, UNCAC), neatkarīgiem ekspertiem, pētniecības konstatējumiem, Komisijas dienestiem un Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF), dalībvalstīm, ES aģentūrām, piemēram, Eiropola un Eurojust, Eiropas Korupcijas apkarošanas tīkla, Eirobarometra apsekojumiem un pilsoniskās sabiedrības.[26] ES pretkorupcijas ziņojumu pārvaldīs Komisija, kurai palīdzēs: · ekspertu grupa, kas konsultēs par: 1) rādītāju noteikšanu, 2) dalībvalstu snieguma novērtējumu, 3) paraugprakses noteikšanu, 4) ES tendenču noteikšanu, 5) ieteikumu sniegšanu un 6) attiecīgā gadījumā jaunu ES pasākumu ierosināšanu. Grupu izveidos Komisija pēc atklāta konkursa procedūras. Izvēlētie eksperti var būt ar dažādu kvalifikāciju (tiesību aizsardzība, korupcijas novēršana, pilsoniskā sabiedrība, pētniecība utt.), viņiem jābūt neapšaubāmai pieredzei korupcijas apkarošanas jomā, nevainojamai reputācijai par godīgumu un apņēmīgiem rīkoties personīgajā profesionālajā statusā; · vietējo pētniecības korespondentu tīkls, kuru izveido Komisija un kurā ir pilsoniskās sabiedrības un akadēmisko aprindu pārstāvji, kas vāks attiecīgo informāciju katrā dalībvalstī, lai atbalstītu un papildinātu ekspertu grupas darbu. Var apsvērt ar ES pretkorupcijas ziņojumu tieši saistītas pieredzes apmaiņas programmas izveidi, lai palīdzētu dalībvalstīm, vietējām NVO un citām ieinteresētām personām konstatēt trūkumus pretkorupcijas politikā un paraugpraksi, vairotu izpratni vai nodrošinātu apmācību. Komisija segs visus izdevumus saistībā ar ES pretkorupcijas ziņojumu, tostarp neatkarīgu ekspertu grupas, pētniecības korespondentu tīkla un pieredzes apmaiņas programmas izdevumus, ja tāda tiks izveidota. ES dalība GRECO, lai gan pilnībā neatbilst ES vajadzībām pēc periodiskas ziņošanas par pretkorupcijas centieniem Eiropas Savienībā, radītu sinerģiju starp abiem mehānismiem.[27] GRECO varētu jo īpaši dot ieguldījumu ES uzraudzības mehānismā esošo GRECO novērtēšanas un atbilstības ziņojumu salīdzinošu analīžu veidā par ES dalībvalstīm un norādi par galvenajiem neizpildītajiem ieteikumiem, kuriem nepieciešama papildu pēcpārbaude. Ņemot vērā iepriekšminēto, Komisija izveido ES pretkorupcijas ziņošanas mehānismu, lai periodiski novērtētu dalībvalstu centienus korupcijas apkarošanā, un lūgs Padomes atļauju risināt sarunas ar Eiropas Padomi par ES dalību GRECO. Pamatojoties uz ES pretkorupcijas ziņojuma konstatējumiem, Komisija vidējā termiņā un ilgtermiņā apsvērs nepieciešamību pēc papildu ES politikas iniciatīvām, tostarp krimināltiesību tuvināšanu korupcijas jomā. 3. Esošo pretkorupcijas instrumentu labāka īstenošana ES, Eiropas un starptautiskā līmenī jau ir vairāki pretkorupcijas juridiskie instrumenti. Te ietilpst ES Konvencija par Eiropas Kopienu amatpersonu vai ES dalībvalstu amatpersonu korupcijas apkarošanu; tā stājās spēkā 2005. gada 28. septembrī.[28] Izņemot minēto konvenciju, esošie instrumenti tomēr vēl nav ratificēti un transponēti visu ES dalībvalstu tiesību aktos. Lai efektīvi apkarotu korupciju, dalībvalstīm vismaz jāveic pasākumi, lai pabeigtu ratifikācijas un transponēšanas procesu. 3.1. Pamatlēmums 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā 2003. gada jūlijā pieņemtā Pamatlēmuma 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā[29] mērķis ir atzīt par noziedzīgu gan aktīvu, gan pasīvu uzpirkšanu, paredzot sīkāk izstrādātus noteikumus juridisku personu atbildību un preventīvām sankcijām. Pirmais īstenošanas ziņojums[30], kas izdots 2007. gadā, liecina, ka daudzas dalībvalstis nav daudz paveikušas, lai to piemērotu. Tika konstatēti trūkumi visu aktīvās un pasīvās uzpirkšanas elementu atzīšanā par noziedzīgiem un noteikumos par juridisku personu atbildību. Otrais īstenošanas ziņojums, kas pievienots šim paziņojumam, liecina, ka vairākas dalībvalstis joprojām nav transponējušas vissīkāk izstrādātos noteikumus par visu aktīvās un pasīvās uzpirkšanas elementu atzīšanu par noziedzīgiem.[31] Turklāt juridisku personu atbildība joprojām tiek reglamentēta nevienādi valstu līmenī. Komisija aicina dalībvalstis nekavējoties pilnībā transponēt visus Pamatlēmuma 2003/568/TI noteikumus un nodrošināt tā efektīvu īstenošanu. Atkarībā no progresa Komisija apsvērs tādas direktīvas ierosināšanu, ar kuru aizstāj pamatlēmumu. Šajā saistībā Komisija atzinīgi vērtē to, ka atsevišķas dalībvalstis ir pieņēmušas stingrākus noteikumus, lai novērstu privātā sektora korupciju un pastiprinātu korporatīvo atbildību par korupcijas gadījumiem. Komisija plāno atbalstīt publiskā un privātā sektora dialogu un paraugprakses apmaiņu šajā jomā. Privātuzņēmumi tiek aicināti izstrādāt un īstenot skaidrus kopējus standarta noteikumus to attiecīgajām jomām par grāmatvedību, iekšējo revīziju, rīcības kodeksiem un ziņotāju aizsardzību. 3.2. Citi starptautiski pretkorupcijas instrumenti Vairākas ES dalībvalstis ir ratificējušas visus vai lielāko daļu esošo starptautisko pretkorupcijas instrumentu. Tomēr trīs ES dalībvalstis[32] nav ratificējušas Eiropas Padomes Krimināltiesību pretkorupcijas konvenciju[33], 12 nav ratificējušas tās papildu protokolu[34] un septiņas nav ratificējušas[35] Civiltiesību pretkorupcijas konvenciju[36]. Trīs dalībvalstis vēl nav ratificējušas UNCAC[37]. Piecas ES dalībvalstis[38] nav ratificējušas ESAO Konvenciju pret uzpirkšanu. Komisija aicina dalībvalstis, kas nav ratificējušas šos instrumentus, to nekavējoties izdarīt, ņemot vērā attiecīgā gadījumā Savienības ekskluzīvo ārējo kompetenci, un tos pilnībā īstenot. Komisija lūdz dalībvalstis nekavējoties paziņot Komisijai par pasākumiem, ko tās ir veikušas, lai ratificētu šos instrumentus, un par neratifikācijas iemesliem. Šajā saistībā ir īpaši svarīgi, lai visas ES dalībvalstis ratificētu un efektīvi izpildītu ESAO Konvenciju pret uzpirkšanu. Komisija analizēs iespējamās grūtības, kas ratifikācijas procesā radušās ES dalībvalstīm, kuras nav ESAO locekles, kā arī īstenošanas un izpildes nepilnības. 3.3. Sadarbība starp ES un esošajiem starptautiskajiem pretkorupcijas instrumentiem Stokholmas programmā aicināts palielināt koordināciju starp dalībvalstīm UNCAC, GRECO un ESAO darba ietvaros. Šajā nolūkā Komisija rīkosies jo īpaši šādās jomās. Attiecībā uz UNCAC konvencijā ir iekļauts juridisks pienākums veikt pašnovērtējumus. ES gadījumā šis process ir sarežģīts, jo tas ietver sadarbību starp visām ES iestādēm, kā arī ar dalībvalstīm kopīgas kompetences jautājumos. Tomēr Komisija ir sākusi procesu[39] un analizē ar Lisabonas līgumu ieviesto izmaiņu ietekmi uz ES pienākumu apmēru UNCAC ietvaros. Kad šī analīze būs pabeigta, tiks noteikti dalības veidi pārbaudes mehānismā, tostarp ekspertu iecelšana. Komisija veicinās sadarbību ar ESAO, iespējams noslēdzot saprašanās memorandu. ESAO darba grupas pret uzpirkšanu konstatējumi tiks izmantoti kā ieguldījums ES pretkorupcijas ziņojumā. Komisija ir izanalizējusi iespējamos nosacījumus ES dalībai GRECO un ES kompetences ietvaros sāks nepieciešamās procedūras šajā saistībā.[40] Dalībvalstīm Eiropas Padomes Ministru komitejā jāatbalsta ES pieteikums piedalīties GRECO. Komisija atbalsta arī pretkorupcijas centienus G20 ietvaros un veicinās G20 pretkorupcijas rīcības plāna īstenošanu, kurš apstiprināts Seulas augstākā līmeņa sanāksmē 2010. gada novembrī.[41] 4. Lielāks uzsvars uz korupciju ES iekšējā politikā Papildus esošo juridisko instrumentu stingrākai uzraudzībai un īstenošanai pretkorupcijas apsvērumi visaptverošas pieejas ietvaros jāintegrē visās attiecīgajās ES politikas nostājās – iekšējās un ārējās. Lielāks uzsvars jāliek uz korupciju, jo īpaši šādās politikas jomās. 4.1. Tiesību aizsardzība, tiesu iestāžu un policijas sadarbība Eiropas Savienībā Dalībvalstīm jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu noziedzīgi iegūtu līdzekļu efektīvu atklāšanu, kriminālvajāšanu, stabilu uzskaiti par preventīviem sodiem un atgūšanu korupcijas lietās. Šajā saistībā īpaši svarīga ir tiesu iestāžu un policijas sadarbība starp ES dalībvalstīm, finanšu izmeklēšana, tiesībaizsardzības personāla apmācība un ziņotāju aizsardzība. 4.1.1. Tiesu iestāžu un policijas sadarbība Savā 2010.–2014. gada stratēģijā Eiropols ir apņēmies sniegt lielāku atbalstu tiesībaizsardzības darbībām un darboties kā ES kriminālinformācijas centrs un tiesībaizsardzības kompetences ES centrs. Komisija aicina Eiropolu kā veicinātāju pastiprināt korupcijas apkarošanas centienus attiecībā uz organizēto noziedzību. Tam jāietver regulāru draudu novērtējumu sagatavošana. Kopš 2004. gada Eurojust ir bijis iesaistīts nedaudz pieaugošā skaitā korupcijas lietu. Lai gan 2010. gadā šīs lietas veidoja tikai 2 % no tās kopējās darba slodzes, iesaistīto dalībvalstu pieaugošais skaits liecina par pieaugošu nepieciešamību pēc tiesu iestāžu sadarbības pārrobežu dimensijas korupcijas lietās. Komisija aicina Eurojust pastiprināt centienus, lai veicinātu informācijas apmaiņu starp dalībvalstu iestādēm par korupcijas lietām ar pārrobežu sekām. Visbeidzot, kopš 2008. gada ES kontaktpunktu tīklā korupcijas novēršanai (EACN)[42] ir apvienotas dalībvalstu pretkorupcijas iestādes, kā arī Komisija, OLAF, Eiropols un Eurojust. EACN pārvalda Austrijas vadīts tīkls Eiropas partneri cīņā pret korupciju (EPAC). Komisija sadarbosies ar EACN konkrētāku rezultātu gūšanai, lielākam uzsvaram uz operatīviem jautājumiem, kas ir svarīgi korupcijas izmeklētājiem, un EPAC un EACN attiecīgo lomu skaidrākai nodalīšanai. Komisija apsver priekšlikuma sagatavošanu, lai grozītu Padomes lēmumu, ar ko izveido EACN. 4.1.2. Finanšu izmeklēšana un līdzekļu atgūšana Četros Komisijas izdotajos īstenošanas ziņojumos[43] ir norādīta aizkavēšanās ar daudzu dalībvalstu centieniem pieņemt pasākumus attiecībā uz noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju. 2011. gadā Komisija ierosinās pārskatītu ES tiesisko regulējumu par konfiskāciju un līdzekļu atgūšanu, lai nodrošinātu, ka tiesas dalībvalstīs varētu efektīvi konfiscēt noziedzīgi iegūtus un ar noziedzību saistītus līdzekļus un pilnībā atgūt attiecīgās vērtības, tostarp ar korupciju saistītās lietās. Trešajā Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas direktīvā[44] korupcija uzskaitīta kā viens no nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas predikatīvajiem nodarījumiem. Novērtējumi, kurus veica ESAO darba grupa pret uzpirkšanu, liecina, ka ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas valstu sistēmām tiek atklāti pavisam nedaudzi ārvalstu uzpirkšanas gadījumi. Komisija uzsver nepieciešamību pēc turpmākas sadarbības starp finanšu ziņu vākšanas vienībām (FIU)[45], specializētām pretkorupcijas aģentūrām un tiesībaizsardzības struktūrām dalībvalstīs. Dalībvalstīm jānodrošina, lai finanšu izmeklēšana korupcijas lietās tiktu veikta efektīvi un konsekventi un lai vienmēr tiktu apsvērta iespējamā saikne ar organizēto noziedzību un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. Komisija 2012. gadā pieņems stratēģiju, lai stiprinātu finanšu izmeklēšanas kvalitāti dalībvalstīs un finanšu ziņu vākšanas izveidi, ar kurām jāapmainās starp iestādēm dalībvalstīs, kā arī starp dalībvalstīm un ES aģentūrām un starptautiskā līmenī. 4.1.3. Ziņotāju aizsardzība Ziņotāju efektīva aizsardzība pret atriebību ir pretkorupcijas politikas svarīgs elements. Attiecīgais tiesiskais regulējums Eiropas Savienībā ir nevienāds, radot grūtības pārrobežu dimensijas lietu izskatīšanā. Komisija veiks novērtējumu par to personu aizsardzību, kuras ziņo par finanšu noziegumiem (novērtējums attieksies arī uz ziņotāju aizsardzību), un saistītiem datu aizsardzības jautājumiem kā pamatu turpmākai rīcībai ES līmenī. 4.1.4. Tiesībaizsardzības amatpersonu apmācība Komisija atbalstīs mērķtiecīgu mācību programmu izveidi par korupciju tiesībaizsardzības aģentūrām ar Eiropas Policijas akadēmijas (CEPOL) starpniecību. Šīm programmām jāattiecas uz īpašiem aspektiem korupcijas lietu izskatīšanā ar pārrobežu sekām, piemēram, pierādījumu vākšanu un apmaiņu, saikni ar finanšu izmeklēšanu un saikni ar organizētās noziedzības izmeklēšanu. 4.2. Publiskais iepirkums Publiskā sektora izdevumi par būvdarbiem, precēm un pakalpojumiem veido aptuveni 19 % no ES IKP (2009. g.). Gandrīz piektdaļa no šiem izdevumiem ietilpst ES direktīvu par publisko iepirkumu darbības jomā (t. i., aptuveni EUR 420 miljardi jeb 3,6 % no ES IKP). Esošajā ES tiesiskajā regulējumā par publisko iepirkumu[46] nav iekļauti konkrēti noteikumi par interešu konfliktu novēršanu un sodīšanu, un tajā ietverti tikai daži konkrēti noteikumi par favorītisma un korupcijas sodīšanu. 2011. gada janvārī Komisija sāka apspriešanu[47] par ES publiskā iepirkuma politikas modernizāciju. Tajā uzdots jautājums par to, vai ES līmenī ir nepieciešama interešu konflikta kopēja definīcija un iespējami aizsargpasākumi pret šādām situācijām, tostarp noslēgto līgumu publicēšana, lai palielinātu pārredzamību, izslēgšanas iemeslu paplašināšana un „pašattīrīšanās" pasākumi. Sagatavojot modernizētus ES publiskā iepirkuma tiesību aktus, Komisija rūpīgi apsvērs šos jautājumus. Šajā saistībā Komisija apsvērs arī tiesību aktu ierosināšanu par koncesijām, lai radītu labākus apstākļus šo līgumu slēgšanas tiesību taisnīgai un konkurētspējīgai piešķiršanai, tādējādi samazinot korupcijas riskus. 4.3. Kohēzijas politika administratīvo spēju veidošanas atbalstam ES kohēzijas politika atbalsta institucionālo spēju stiprināšanu dalībvalstīs, lai palielinātu publisko pakalpojumu un administrāciju efektivitāti. Administratīvā spēja un laba pārvaldība kā galvenās prioritātes ir iekļautas 2007.–2013. gada Kopienas stratēģiskajās pamatnostādnēs kohēzijai. Kopā EUR 3,5 miljardi ir piešķirti saskaņā ar šīm pamatnostādnēm, lai stiprinātu institucionālo spēju valstu, reģionālā un vietējā līmenī, no kuriem EUR 2 miljardi nāk no Eiropas Sociālā fonda. Ar 2007.–2013. gada Eiropas Sociālā fonda regulu tika ieviesta īpaša prioritāte administratīvo spēju stiprināšanai mazāk attīstītos reģionos un dalībvalstīs. Šāds atbalsts institucionālai spējai pozitīvi ietekmēs korupcijas novēršanu, palielinot publisko pakalpojumu un administrāciju efektivitāti un pārredzamību. Dažas dalībvalstis savās darbības programmās ir iekļāvušas pasākumus korupcijas apkarošanai. Komisija plāno turpināt atbalstu institucionālās spējas stiprināšanai un darīt to pieejamu visām dalībvalstīm un reģioniem.[48] 4.4. Grāmatvedības standarti un obligātā revīzija ES uzņēmumiem Starptautisko finanšu pārskatu standartu lietošana ES vērtspapīru tirgos reģistrētu uzņēmumu konsolidētajiem finanšu pārskatiem kļuva obligāta 2005. gadā.[49] Procedūras par obligāto revīziju tika saskaņotas[50], ieviešot prasību par ārējo kvalitātes nodrošināšanu, noteikumus par valsts uzraudzību, obligāto revidentu pienākumiem un neatkarību un starptautisko standartu piemērošanu. Šie pasākumi palielināja finanšu pārskatu sniegšanas ticamību, kvalitāti un pārredzamību, samazinot korupcijas riskus. Komisija 2010. gadā veica sabiedrisko apspriešanu par revīzijas politiku – no finanšu krīzes gūtā pieredze.[51] Apspriešanas rezultāti palīdzēs Komisijai izlemt par turpmākajiem pasākumiem, kuru mērķis ir nodrošināt konsolidētas pārbaudes un kontroles sistēmas ES uzņēmumos, lai samazinātu korumpētas prakses risku. Tie var attiekties uz tādiem jautājumiem kā revidentu lomas precizēšana, revīzijas uzņēmumu pārvaldība un neatkarība, revidentu uzraudzība, vienotā tirgus izveide revīzijas pakalpojumu sniegšanai un noteikumu vienkāršošana MVU vajadzībām. 4.5. Politiskās korupcijas novēršana un apkarošana Kā ir atkārtoti pierādījuši politiskie skandāli, dažreiz veidojas sarežģītas saiknes starp politiķiem, privātuzņēmumiem, plašsaziņas līdzekļiem, tirdzniecības apvienībām un fondiem.[52] Šīs saiknes uztur savstarpēji labumi, kas rodas, ietekmējot galvenos politiskos un ekonomiskos lēmumus, apdraudot demokrātiskas iestādes un procedūras un apgrūtinot korumpētas prakses atklāšanu. GRECO uzraudzības procesa stimula ietekmē ir bijis vērojams neliels progress tiesiskajā un iestāžu vidē politisko partiju finansēšanai vairākās dalībvalstīs. Diemžēl dažās dalībvalstīs pārredzamības un uzraudzības noteikumu izpilde joprojām ir neapmierinoša. Komisija aicina dalībvalstis, valstu parlamentus un Eiropas Parlamentu nodrošināt lielāku pārredzamību un ļaut politisko partiju un citu interešu grupu finansējuma efektīvu uzraudzību. Komisija ir apņēmusies arī ievērot savus pienākumus aizsargāt Savienības vispārējās intereses atbilstīgi pienākumiem, kas noteikti Līgumos, tās rīcības kodeksā un citos attiecīgos noteikumos. Plašsaziņas līdzekļiem ir svarīga loma politiķu pārredzamības un atbildības palielināšanā, un tie bieži ir noderīgs līdzeklis politiskās korupcijas apkarošanai. Komisija aicina dalībvalstis veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu esošā tiesiskā regulējuma efektīvu īstenošanu, kurš garantē plašsaziņas līdzekļu neatkarību un brīvību, tostarp par plašsaziņas līdzekļu finansēšanu. Komisija ar savu esošo programmu palīdzību atbalstīs plašsaziņas līdzekļu apmācību, lai stiprinātu zināšanas konkrētās jomās, kas ir svarīgas korupcijas atklāšanai (piemēram, nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācija, politisko partiju finansēšana, banku pakalpojumi, fondu biržas tirgi). Komisija arī citos veidos atbalsta rīcību, kas ierobežo politisko korupciju, tostarp finansējot pilsoniskās sabiedrības iniciatīvas.[53] 4.6. Statistikas uzlabošana Pašlaik Eiropas Savienībā nav vienotas statistiskās sistēmas, lai novērtētu korupcijas raksturu un apmēru vai pretkorupcijas pasākumu efektivitāti. Kā turpmākais pasākums pēc ES rīcības plāna izstrādāt visaptverošu un saskaņotu ES stratēģiju, lai veidotu noziedzības un krimināltiesību statistiku[54], tiek sagatavots jauns rīcības plāns (2011.–2015. gadam). Komisija izveidos ekspertu apakšgrupu statistiskā kā pirmo soli darbā, kura mērķis ir izveidot vienotu ES statistiskas sistēmu par korupciju. 4.7. Atbalsta integritāte Korupcija sportā ir arvien redzamāka problēma ar pārrobežu dimensijām, galvenokārt saistībā ar pārcelšanas un sacensību noteikšanas nepārredzamību. Komisija analizēs iespējamos risinājumus, lai efektīvāk pievērstos sacensību noteikšanas problēmas novēršanai[55], vispirms sākot pētījumu par to, kā korupcija sportā ir reglamentēta valstu tiesību aktos. Tas var nodrošināt pamatu turpmākiem politikas pasākumiem šajā jomā, piemēram, iespējamai minimuma noteikumu izveidei par noziedzīgu nodarījumu definēšanu šajā jomā. 4.8. ES publisko līdzekļu aizsardzība pret korupciju Vairāk nekā pirms desmit gadiem apsūdzības korupcijā noveda pie visas Komisijas atkāpšanās no amata un Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) izveides. Viens no OLAF pamatuzdevumiem ir veikt administratīvu izmeklēšanu, lai apkarotu krāpšanu, korupciju un citu nelikumīgu darbību, kas skar ES finanšu intereses.[56] 2011. gadā tiks veiktas vairākas iniciatīvas, lai pastiprinātu cīņu pret krāpšanu un korupciju, kas skar ES publiskos līdzekļus. Paziņojumā par ES finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu[57] izklāstīts, kā Komisija plāno aizsargāt nodokļu maksātāju naudu ES līmenī pret nelikumīgām darbībām, tostarp pret draudiem, ko rada korupcija ES iestādēs un ārpus tām. Paziņojumā norādītas iespējas uzlabot krimināltiesisko regulējumu, procedūras līdzekļus izmeklētājiem un prokuroriem, kā arī iespējamo iestāžu izveide, piemēram, Eiropas Prokuratūras izveide. Komisija arī plāno pieņemt jaunu krāpšanas apkarošanas stratēģiju, pastiprinot Savienības finanšu politiku, lai labāk aizsargātu ES finanšu intereses. Stratēģijā tiks noteiktas prioritātes un konkrētas darbības jomas, lai uzlabotu esošo Komisijas regulējumu krāpšanas apkarošanai, koncentrējot uzmanību uz novēršanu. Papildinot šīs iniciatīvas, Komisijas priekšlikuma grozīt OLAF tiesisko regulējumu[58] mērķis ir palielināt OLAF veiktās izmeklēšanas efektivitāti un ātrumu, stiprināt procesuālās garantijas, kā arī pastiprināt OLAF sadarbību ar dalībvalstīm un uzlabot tā pārvaldību. 5. Lielāks uzsvars uz korupciju ES ārējā politikā 5.1. Kandidātvalstis, potenciālās kandidātvalstis un kaimiņvalstis ES paplašināšanās process ir bijis svarīgs līdzeklis nozīmīgākām pretkorupcijas reformām kandidātvalstīs un potenciālajās kandidātvalstīs. Pēdējās paplašināšanās kārtas ir ievērojami ietekmējušas pretkorupcijas politikas faktisko nozīmi Eiropas Savienībā. Tās arī parādīja, ka pievienošanās brīdī vēl bija ļoti sarežģīti pierādīt pretkorupcijas reformu īstenošanu un neatgriezeniskumu. Turklāt pēc pievienošanās joprojām bija jāuzrauga korupcijas apkarošanas centieni. 2005. gada sarunu programmās Horvātijai un Turcijai tika ieviesta īpaša nodaļa[59], kas attiecas uz vairākiem tiesiskuma jautājumiem, tostarp tiesu reformu un cīņu pret korupciju. Atjaunotais konsenss par paplašināšanos[60] ir turpmāk stiprinājis uzmanības koncentrēšanu uz tiesiskumu. Apzinoties to, ka bez stingras politiskās gribas tikai ES līdzekļu ieguldīšana iestāžu veidošanā nevar garantēt pretkorupcijas politikas panākumus, Komisija 2010. gadā pastiprināja dialogu par tiesiskumu ar kandidātvalstīm un potenciālajām kandidātvalstīm. Pastiprinātais dialogs ir balstīts uz pieredzi, kas gūta vīzu režīma liberalizācijas procesa laikā. Ceļveži, kuros iekļauti kritēriji, kas valstīm bija jāizpilda vīzu režīma liberalizācijai, izrādījās efektīvs līdzeklis, lai veicinātu reformu un piešķirtu tai prioritāti. Dialoga par tiesiskumu mērķis ir stiprināt šādu salīdzinošo novērtēšanu pirmspievienošanās procesa agrākos posmos. Komisijas atzinumos par Albānijas un Melnkalnes pieteikumiem dalībai Eiropas Savienībā jau bija sniegti ieteikumi, kas jāizpilda pirms sarunu sākšanas. Dialogs tiks papildināts ar ikgadējiem ekspertu apmeklējumiem, kas jāveic ar ES dalībvalstu ekspertu dalību, kas tādā veidā tiks vairāk pietuvināti procesam. Pamatojoties uz šiem instrumentiem, Komisija joprojām piešķirs augstu prioritāti pretkorupcijas politikas uzraudzībai un veiks pamatīgu pārbaudi no pievienošanās sagatavošanas agriem posmiem, lai nodrošinātu garantijas reformu ilgtspējai. Komisija veicinās arī starptautisko līdzekļu devēju ciešu koordināciju, lai izvairītos no pārklāšanās un labāk novirzītu ieguldītos līdzekļus. Eiropas kaimiņattiecību politikas ietvaros Augstais pārstāvis un Komisija veicinās korupcijas apkarošanas spējas pastiprināšanu kaimiņvalstīs kā sniegtā atbalsta svarīgu aspektu.[61] Tas ir īpaši svarīgi, ņemot vērā nesenos notikumus Ziemeļāfrikā, kur sacelšanos pret režīmu veicināja arī prasība izskaust korupciju valstīs. 5.2. Sadarbības un attīstības politika Labas pārvaldības un demokratizācijas stiprināšanai piešķirtais ES atbalsts sadarbības un attīstības politikas ietvaros attiecas arī uz pretkorupcijas politiku.[62] Komisija šajā saistībā ievēro uz partnerattiecībām balstītu pieeju, iesaistoties dialogā ar partnervalstu valdībām un pilsonisko sabiedrību, ES dalībvalstīm un citiem līdzekļu devējiem. Atzīstot, ka bez politiskās gribas valstī ārējais atbalsts, visticamāk, nedos rezultātus, Komisija uzskata, ka uz stimulu balstītas pieejas var pierādīt priekšrocības.[63] Komisija plāno stiprināt dialogu ar partnervalstīm par krāpšanas apkarošanas un pretkorupcijas jautājumiem un atbalstu spēju veidošanai, kā rezultātā tiks pieņemtas valstu stratēģijas, lai apkarotu korupciju visos tās veidos. Plānošanas perioda laikā, kā arī īstenošanas procesa laikā īpaša uzmanība tiks pievērsta šādām stratēģijām un to efektīvai īstenošanai. Atbilstīgi šim mērķim Komisija veicinās nosacītības principa plašāku izmantošanu attīstības jomā, lai veicinātu minimuma starptautisko pretkorupcijas standartu ievērošanu, kā izklāstīts UNCAC un citās starptautiskās un reģionālās konvencijās, kuru puses ir šīs valstis. Tādā pašā garā Komisija veicinās to noteikumu stingrāku izmantošanu, kas attiecas uz pretkorupcijas jautājumiem un kas jau pastāv juridiskajos pamatos sadarbībai ar partnervalstīm, veicot konkrētu apspriešanos kā atbildi uz smagu korupcijas lietu gadījumiem un piemērojot sankcijas, ja netiek īstenoti atbilstīgi pasākumi. Visbeidzot, Komisija ir izveidojusi un turpinās atbalstīt globālus regulējumus, kuru mērķis ir izveidot pārredzamas sistēmas dabas resursu un izejvielu iegūšanai un tirdzniecībai, piemēram, Meža tiesību izpilde, pārvaldība un tirdzniecība[64] un Ieguves rūpniecības nozaru pārredzamības iniciatīva. 5.3. Tirdzniecības politika ES tirdzniecības politika dod ieguldījumu, lai veicinātu trešās valstis ievērot cita starpā cilvēktiesības un labu pārvaldību ar divpusējām tirdzniecības attiecībām un instrumentiem, piemēram, vispārējo tarifa preferenču sistēmu. Komisija nesen ierosināja pārveidot vispārējo tarifa preferenču sistēmu[65], pastiprinot stimulus par labas pārvaldības standartu ievērošanu, ievērojot un īstenojot galvenās starptautiskās konvencijas, piemēram, UNCAC. Komisija turpinās veicināt konkrētu noteikumu iekļaušanu brīvās tirdzniecības nolīgumos par pārredzamību starptautiskā publiskā iepirkumā un Pasaules Tirdzniecības organizācijas ietvaros vienošanās par publisko iepirkumu attiecināšanu uz citām PTO pusēm; vienošanās ietverti noteikumi par uzlabotu pārredzamību starptautiskā iepirkumā, ierobežojot korupcijas risku. 6. Secinājums Korupcija joprojām rada bažas Eiropas Savienībā tāpat kā pasaulē. Lai gan korupcijas raksturs un apmērs atšķiras, tā pastāv visās dalībvalstīs, radot nopietnu ekonomisku, sociālu kaitējumu un kaitējumu demokrātijai. Starptautiski instrumenti un ES pretkorupcijas tiesību akti jau ir pieejami, bet īstenošana joprojām ir nepietiekama. Komisija aicina ES dalībvalstis nodrošināt visu attiecīgo juridisko instrumentu pilnīgu transponēšanu savos tiesību aktos un – izšķiroši – efektīvu pēcpārbaudi un izpildi, atklājot korupciju un veicot kriminālvajāšanu, ko atbalsta ar krimināltiesību noteikumiem un sistemātisku atskaiti par preventīviem sodiem un līdzekļu atgūšanu. Lai to sasniegtu, Eiropas Savienībā ir nepieciešama visu lēmumu pieņēmēju stingrāka politiskā apņēmība. Esošie starptautiskie uzraudzības un novērtēšanas mehānismi līdz šim nav devuši nepieciešamo impulsu. Tāpēc ir nepieciešama rīcība ES līmenī politiskās gribas stiprināšanai visās ES dalībvalstīs, lai enerģiski apkarotu korupciju. Šajā nolūkā Komisija izveidos ES pretkorupcijas ziņojumu, lai periodiski novērtētu dalībvalstu centienus, sākot no 2013. gada. Paralēli ES jārisina sarunas par savu dalību Eiropas Padomes Pretkorupcijas starpvalstu grupā (GRECO). Visaptverošas pieejas ietvaros ES jāturpina arī pievērsties korupcijai ar visām attiecīgajām ES politikas nostādnēm – iekšējām un ārējām. Lielāka uzmanība tiesu iestāžu un policijas sadarbības jomās jāpievērš korupcijai, modernizētiem ES noteikumiem par noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, pārskatītiem ES publiskā iepirkuma tiesību aktiem, labākai ES noziedzības statistikai, uzlabotai krāpšanas apkarošanas politikai, lai aizsargātu ES finanšu intereses, ES paplašināšanās procesam un nosacītības plašākai izmantošanai ES sadarbības un attīstības politikā. Tajā pašā laikā ar Komisijas atbalstu turpmāk jāveido privātā un publiskā sektora dialogs ES līmenī par to, kā novērst korupciju uzņēmējdarbības nozarē. Šīs iniciatīvas reāli neizskaudīs korupciju Eiropas Savienībā vai ārpus tās. Kopā ņemot, tās tomēr palīdzēs samazināt problēmu visu labā. [1] Šajā paziņojumā izmantota Apvienoto Nāciju Organizācijas vadītajā Globālajā programmā pret korupciju pieņemtā korupcijas plašā definīcija: „varas ļaunprātīga izmantošana privātam labumam”, kas tāpēc attiecas uz korupciju publiskajā un privātajā sektorā. [2] 78 % saskaņā ar 2009. gada Eirobarometru par korupciju. is apsekojums tiek veikts reizi divos gados. Saskaņā ar Transparency International veikto pētījumu 5 % ES pilsoņu katru gadu dod kukuli, skatīt http://www.transparency.org/policy_research/surveys_indices/gcb. Kāds pētījums liecina, ka korupcija var palielināt publiskā iepirkuma līgumu kopējās izmaksas par 20-25 %, http://www.nispa.org/files/conferences/2008/papers/200804200047500.Medina_exclusion.pdf. [3] Aprēķināt korupcijas kopējās saimnieciskās izmaksas nav viegli. Minētais skaitlis ir balstīts uz specializētu iestāžu un struktūru, piemēram, Starptautiskās Tirdzniecības kameras, Transparency International, ANO Globālā līguma, Pasaules ekonomikas foruma, Clean Business is Good Business, aplēsēm, 2009. g., kas liecina, ka korupcija veido 5 % no IKP pasaules līmenī. [4] No 6,23 2000. gadā līdz 6,30 2010. gadā no maksimāli 10. 2010. gada indeksā, lai gan deviņas dalībvalstis tika ierindotas starp 20 vismazāk korumpētajām pasaules valstīm, astoņas dalībvalstis tika ierindotas zem 5 punktu līmeņa. Galvenie konstatējumi un tendences saistībā ar ES indeksu ir apstiprinātas ar Pasaules Bankas pasaules mēroga pārvaldības rādītājiem, t. i., skaidrām atšķirībām starp atsevišķām dalībvalstīm, deviņas ES dalībvalstis ierindojot starp labākajām korupcijas novēršanas ziņā un desmit starp sliktākajām. Skatīt arī http://info.worldbank.org/governance/wgi/worldmap.asp. [5] Komisija aicināja veikt šādus centienus 2003. gadā, COM(2003) 317 galīgā redakcija. [6] Padomes Pamatlēmums 2003/568/TI par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā (OV L 192, 31.7.2003., 54. lpp.). [7] Padomes Lēmums 2008/801/EK (OV L 287, 29.10.2008., 1. lpp.). [8] Līguma par Eiropas Savienības darbību 83. panta 1. punktā korupcija ir uzskaitīta starp noziedzīgiem nodarījumiem, kam var izveidot direktīvas, kas paredz noteikumu minimumu noziedzīgu nodarījumu un sankciju definēšanai, jo korupcijas sekas bieži pārsniedz ES iekšējās robežas. Pārrobežu kukuļošana, kā arī citi korupcijas veidi, piemēram, korupcija tiesu iekārtā, var ietekmēt konkurenci un ieguldījumu plūsmas. [9] Skatīt 4. un 5. iedaļu. [10] Komisijai nav pilnvaru ierosināt tiesvedību pret dalībvalstīm par to pasākumu netransponēšanu, kas pieņemti saskaņā ar Līguma trešo pīlāru, pirms LESD stāšanās spēkā. Šāda tiesvedība būs iespējama no 2014. gada 1. decembra saskaņā ar 10. pantu Protokolā Nr. 36 par Lisabonas līguma pārejas noteikumiem. [11] Skatīt 3. iedaļu. [12] Skatīt 2.2. iedaļu un Komisijas ziņojumu Padomei par ES dalības nosacījumiem GRECO, COM(2011) 307. [13] Īpašs uzraudzības mehānisms, kas ir piemērojams divām dalībvalstīm, sadarbības un pārbaudes mehānisms (CVM) Rumānijai un Bulgārijai, pastāv kopš 2006. gada (Komisijas 2006. gada 13. decembra Lēmumi 2006/928/EK un 2006/929/EK (OV L 354, 14.12.2006., 56., 58. lpp.). CVM radās kā speciāls risinājums nenovērstiem trūkumiem, kas tika konstatēti pirms pievienošanās Eiropas Savienībai. Šajā saistībā Komisija veic pārbaudes pret vairākiem iepriekš noteiktiem kritērijiem tādās jomās ka tiesu sistēmas reformas un korupcijas novēršana, kā arī Bulgārijas gadījumā – cīņa pret organizēto noziedzību. [14] Krimināltiesību pretkorupcijas konvencija (STE 173, pieņemta 1999. gada 27. janvārī) un tās papildu protokols (ETS 191, pieņemts 2003. gada 15. maijā); Civiltiesību pretkorupcijas konvencija (STE 174, pieņemta 1999. gada 4. novembrī) un Divdesmit vadošie principi cīņā pret korupciju (Eiropas Padomes Ministru komitejas rezolūcija (97) 24). [15] http://www.oecd.org/document/12/0,3343,en_2649_34859_35692940_1_1_1_1,00.html. [16] http://www.transparency.org/global_priorities/international_conventions. [17] Padomes Lēmums 2008/801/EK (OV L 287, 25.9.2008., 1. lpp.). [18] Skatīt Komisijas ziņojumu Padomei par ES dalības nosacījumiem GRECO, COM(2011) 307. [19] Padomes dokuments 17024/09, ko Eiropadome pieņēma 2009. gada 10./11. decembrī (OV C 115, 1. lpp.). Skatīt arī Padomes 2005. gada 14. aprīlī pieņemto Rezolūciju 6902/05, kurā Komisija aicināta arī apsvērt savstarpēja novērtēšanas un uzraudzības mehānisma izveidi. [20] Rakstiskā deklarācija Nr. 2/2010 par Savienības centieniem korupcijas apkarošanā, kuru Eiropas Parlaments pieņēma 2010. gada 18. maijā. [21] SET 173, 27.1.1999. [22] SET 174, 4.11.1999. [23] Eiropas Padomes Ministru komitejas rezolūcija (97) 24. [24] ANO Ģenerālās asamblejas 2003. gada 31. oktobra Rezolūcija 58/4. [25] Pieņemta sarunu konferencē 1997. gada 21. novembrī. [26] Tiks apsvērti svarīgi pilsoniskās sabiedrības veikti novērtējumi. Tas var ietvert notiekošo Transparency Innternational pētījumu par valstu integritātes sistēmām Eiropas Savienībā. [27] Skatīt Komisijas ziņojumu Padomei par ES dalības nosacījumiem GRECO, COM(2011) 307. [28] OV C 195, 25.6.1997., 2.–11. lpp. [29] OV L 192, 31.7.2003., 54. lpp. [30] COM(2007) 328 galīgā redakcija. [31] COM(2011) 309 galīgā redakcija. Ziņojumā konstatēts, ka tikai deviņas dalībvalstis (t. i., Beļģija, Bulgārija, Čehija, Francija, Īrija, Kipra, Portugāle, Somija un Apvienotā Karaliste) ir pareizi transponējušas visus noziedzīga nodarījuma elementus, kā noteikts pamatlēmuma 2. pantā. [32] Austrija, Vācija, Itālija. [33] SET 173, 27.1.1999. [34] Austrija, Čehija, Igaunija, Somija, Vācija, Ungārija, Itālija, Lietuva, Malta, Polija, Portugāle, Spānija. [35] Dānija, Vācija, Īrija, Itālija, Luksemburga, Portugāle un Apvienotā Karaliste. [36] SET 174, 4.11.1999. [37] Čehija, Vācija, Īrija. [38] Kipra, Latvija, Lietuva, Malta, Rumānija. Šīs dalībvalstis nav ESAO locekles. Bulgārija ir vienīgā dalībvalsts, kas nav ESAO locekle un ir pieņēmusi šo konvenciju. [39] OLAF ir sācis korupcijas gadījumu sistemātisku analīzi, lai noteiktu draudus un neaizsargātību, kam ir pakļauts ES budžets. [40] Skatīt Komisijas ziņojumu Padomei par ES dalības nosacījumiem GRECO, COM(2011) 307. [41] G20 Seulas augstākā līmeņa sanāksmes vadītāju deklarācijas III pielikums, 2010. gada 11. un 12. novembris. [42] Padomes Lēmums 2008/852/TI (OV L 301, 12.11.2008., 38. lpp.). [43] Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, pamatojoties uz 8. pantu Padomes 2007. gada 6. decembra Lēmumā 2007/845/TI attiecībā uz sadarbību starp dalībvalstu līdzekļu atguves dienestiem noziedzīgi iegūtu līdzekļu vai citu īpašumu meklēšanas un identificēšanas jomā (COM(2011) 176 galīgā redakcija); Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, pamatojoties uz 22. pantu Padomes 2006. gada 6. oktobra Pamatlēmumā 2006/783/TI par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem (COM(2010) 428); Komisijas ziņojums, pamatojoties uz 6. pantu Padomes 2005. gada 24. februāra Pamatlēmumā 2005/212/TI par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju (COM(2007) 805 galīgā redakcija); Komisijas ziņojums, pamatojoties uz 14. pantu Padomes 2003. gada 22. jūlija Pamatlēmumā 2003/577/TI par to, kā Eiropas Savienībā izpilda īpašuma vai pierādījumu iesaldēšanas rīkojumus (COM(2008) 885 galīgā redakcija). [44] Direktīva 2005/60/EK (OV L 309, 25.11.2005., 15. lpp.). [45] Saskaņā ar 21. panta 2. punkta b) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvā 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, „FIU izveido kā centralizētu valsts vienību. Tā atbild par tādas finanšu informācijas saņemšanu, (un, ciktāl tas atļauts, pieprasīšanu), analīzi un nodošanu kompetentajām iestādēm, kura attiecas uz potenciāliem nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas gadījumiem, potenciāliem teroristu finansēšanas gadījumiem vai kuru pieprasa valsts tiesību akti vai noteikumi. Tai piešķir pietiekamus līdzekļus, lai tā varētu pildīt savus uzdevumus." [46] Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 30.4.2004., 114. lpp.), un Direktīva 2004/17/EK, ar ko koordinē iepirkuma procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs (OV L 134, 30.4.2004., 1. lpp.). [47] Zaļā grāmata par ES publiskā iepirkuma politikas modernizāciju. Virzība uz efektīvāku Eiropas iepirkuma tirgu, COM(2011) 15 galīgā redakcija. [48] Secinājumi piektajā ziņojumā par ekonomikas, sociālo un teritoriālo kohēziju – kohēzijas politikas nākotne, COM(2010) 642 galīgā redakcija. [49] Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 19. jūlija Regula (EK) Nr. 1606/2002 (OV L 243, 11.9.2002., 1. lpp.). [50] Direktīva 2006/43/EK, ar ko paredz gada pārskatu un konsolidēto pārskatu obligātās revīzijas, groza Padomes Direktīvu 78/660/EEK un Padomes Direktīvu 83/349/EEK un atceļ Padomes Direktīvu 84/253/EEK (OV L 157, 9.6.2006., 87. lpp.). [51] Zaļā grāmata Revīzijas politika – no krīzes gūtā pieredze, COM(2010) 561 galīgā redakcija. [52] Pēdējos gados ir atkārtoti izskanējuši apgalvojumi par saiknēm starp politiķiem un ietekmīgu uzņēmumu vai plašsaziņas līdzekļu īpašniekiem, jo īpaši attiecībā uz vēlēšanu kampaņu finansēšanu. [53] Šis atbalsts tiek nodrošināts ar īpašo programmu „Noziedzības novēršana un apkarošana". [54] COM(2006) 437 galīgā redakcija. [55] COM(2011) 12 galīgā redakcija. [56] OLAF katru gadu ziņo par savu darbību; skatīt http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/olaf_en.html. [57] Paziņojums par Eiropas Savienības finanšu interešu aizsardzību ar krimināltiesībām un administratīvu izmeklēšanu – Integrēta politika nodokļu maksātāju naudas aizsardzībai, COM(2011) 293 galīgā redakcija. [58] COM(2011) 135 galīgā redakcija. [59] 23. nodaļa. [60] Atjaunotais konsenss par paplašināšanos apstiprināts 2006. gada 14. un 15. decembrī. [61] Kopīgais paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – Jauna pieeja mainīgām kaimiņvalstīm, COM(2011) 303. [62] Paziņojums par pārvaldību un attīstību, COM(2003) 615 galīgā redakcija, un Paziņojums Pārvaldība „Eiropas konsensa attīstības jomā” kontekstā – ceļā uz saskaņotu Eiropas Savienības līmeņa pieeju, COM (2006) 421 galīgā redakcija. [63] Piemēram, Āfrikas, Karību jūras reģiona un Klusā okeāna valstīm paredzēta pārvaldības iniciatīva, kas bija „stimula maksājuma daļa" EUR 2,7 miljardu apmērā, lai veicinātu politisko gribu veikt reformas. [64] Paziņojums Meža tiesību izpilde, pārvaldība un tirdzniecība – rīcības plāns, COM(2003) 251 galīgā redakcija. [65] COM(2011) 241 galīgā redakcija.