Ar grozījumu Direktīvu 2013/55/ES ieviestās izmaiņas bija vērstas uz profesionālo kvalifikāciju savstarpējai atzīšanai paredzētā regulējuma modernizēšanu un pielāgošanu mainīgajam darba tirgum. Liels uzsvars tika likts uz modernu tehnoloģiju izmantošanu atzīšanas procedūrās, lai samazinātu birokrātiju un paātrinātu to formalitāšu nokārtošanu, kas nodrošina profesionāļu mobilitāti Eiropā. Mērķis bija atvieglot profesionāļu kvalifikāciju atzīšanu, vienlaikus nodrošinot augstu aizsardzības līmeni patērētājiem un iedzīvotājiem.

Ziņojums sagatavots, balstoties uz pārskatu par valstu īstenošanas pasākumiem, kurus dalībvalstis ir darījušas zināmus Komisijai saskaņā ar 3. panta 5. punktu grozījumu Direktīvā 2013/55/ES, uz dalībvalstu ziņojumiem, kas tiek iesniegti reizi divos gados par pārskatītās direktīvas piemērošanu (turpmāk tekstā “divgadējie ziņojumi”) un uz informāciju, kuru Komisija ieguvusi tās darbā, kas vērsts uz to, lai ieviestu šo direktīvu un uzraudzītu tās piemērošanu dalībvalstīs.

Dalībvalstīm ir nepārprotams pienākums darīt pieejamu visu informāciju par kvalifikāciju atzīšanu visām reglamentētajām profesijām, izmantojot saskaņā ar Direktīvu 2006/123/EK (Pakalpojumu direktīva) izveidotos vienotos kontaktpunktus (PSC), kas bija tam piemēroti jau Direktīvas 2005/36/EK pārskatīšanas laikā. Profesionāļiem ir jābūt iespējai īstenot pārskatītajā direktīvā ietvertās procedūras un formalitātes tiešsaistē ar PSC starpniecību vai ar to kompetento iestāžu starpniecību, kuras atbild par attiecīgo profesiju. Atbalsta centriem katrā dalībvalstī ir jāsniedz konsultācijas un atbalsts atsevišķos gadījumos.

Lai nodrošinātu, ka lielāka profesionāļu mobilitāte nenotiek uz patērētāju un pacientu drošības rēķina, pārskatītajā direktīvā ir noteikts, ka visām dalībvalstīm ir jāsaņem proaktīvi brīdinājumi par profesionāļiem, kuriem ir ierobežota piekļuve viņu ar veselības vai bērnu aprūpi saistītajai profesijai kādā no dalībvalstīm, vai par profesionāļiem, kas savos pieteikumos ir mēģinājuši viltot dokumentus.

Eiropas profesionālā karte (EPC) ir inovatīvs rīks, kura mērķis ir vienkāršot atzīšanas procedūras. Tas ir elektronisks sertifikāts. Šīs kartes pamatā ir uzlabota sadarbība starp izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējvalsts iestādēm, kā arī IMI sistemātiska izmantošana saskaņā ar Komisijas politiku, lai veicinātu digitālo vienoto tirgu. EPC var darīt pieejamu tām profesijām, kas atbilst nosacījumiem attiecībā uz mobilitāti (vai mobilitātes potenciālu) un to dalībvalstu skaitu, kurās minētā profesija ir reglamentēta, kā arī attiecībā uz ieinteresēto personu interesi.

Tāpat tajā uzņēmējvalstīm tiek ļauts veikt sistemātiskas valodas pārbaudes tikai tām profesijām, kuras ietekmē pacientu drošību. Valodas pārbaudēm ir jānotiek tikai pēc tam, kad uzņēmējvalsts ir atzinusi kvalifikāciju, tām ir jāattiecas tikai uz vienas no uzņēmējvalsts oficiālo vai administratīvo valodu zināšanām un ir jābūt samērīgām ar darbību, ko plānots veikt.

Gan gadījumos, kad tiek veikta uzņēmējdarbība saskaņā ar vispārējo atzīšanas sistēmu, gan īslaicīgu pakalpojumu sniegšanas gadījumos profesionāļiem no valsts, kas profesiju nereglamentē, vairs nav jāpierāda divu gadu profesionālā pieredze iepriekšējos 10 gados (pietiek ar viena gada profesionālo pieredzi).

Izmantojot šīs deleģētās pilnvaras, Komisija var arī atjaunināt šādus V pielikuma aspektus: minimālo apmācības ilgumu ārstu un zobārstu specialitātēm, ārstu un zobārstu specialitāšu kategorijas un to kvalifikāciju apliecinošo dokumentu sarakstu, kas atbilst minimālajiem apmācības nosacījumiem.

1. diagramma. To gadījumu skaits, kuros dalībvalstīm ir izdevies panākt progresu, salīdzinājumā ar to gadījumu skaitu, kuros ar attiecīgajām dalībvalstīm norisinās diskusijas par vienu vai vairākiem neatbilstības jautājumiem (2020. gada marts)

Grozījumu Direktīvas 2013/55/ES transponēšanas termiņš bija 2016. gada 18. janvāris. Lielākā daļa dalībvalstu transponēšanu nepabeidza termiņā. Dalībvalstu divgadējie ziņojumi par laikposmu no 2016. līdz 2018. gadam liecina, ka dalībvalstis, kurās īstenošana notiek decentralizēti (īstenošana tiek veikta ar federāliem, reģionāliem vai provinces tiesību aktiem), saskārās ar lielāku administratīvo slogu, jo tām bija jāpielāgo liels daudzums tiesību aktu un arī to atbildīgo iestāžu skaits, ar kurām bija jāsadarbojas un kuras bija jāiesaista, bija lielāks. Dalībvalstis, kurām atzīšanas lēmumu skaits bija salīdzinoši mazāks, norādīja, ka atzīšanas procesi ir sarežģīti un ir grūti atrast un uzturēt vajadzīgās specifiskās zināšanas.

Atzīstot to, ka pārskatītās direktīvas pienācīga un savlaicīga īstenošana bija būtisks nosacījums, lai sekmīgi tiktu veikta modernizēšana un jaunā regulējuma profesionālo kvalifikāciju savstarpēja atzīšana, Komisija darīja visu iespējamo, lai atbalstītu dalībvalstu darbu. Saskaņā ar minēto direktīvu izveidotās ekspertu grupas organizēja regulāras sanāksmes, un Komisija rīkoja divpusējas tikšanās ar dalībvalstīm. Lai vairotu informētību un apmainītos ar viedokļiem par modernizēšanas darba svarīgākajiem aspektiem, Komisija organizēja augsta līmeņa konferenci, kurā aktīvi piedalījās Eiropas Parlaments, Padome, vairākas profesionālās organizācijas un kompetentās iestādes. Tehniskākā līmenī Komisija organizēja vairākus transponēšanas seminārus sadarbībā ar dalībvalstu ekspertiem, lai apspriestu galvenos grozījumus, un piedalījās valstu īstenošanas semināros. Komisija turpināja atbalstīt dalībvalstis pēc to pieprasījuma saskaņā ar darbībām, kas izklāstītas īstenošanas plānā (sk. dienestu darba dokumenta I daļu).

Dalībvalstīm tika prasīts sniegt informāciju par savām esošajām reglamentētajām profesijām un tām profesijām, kurām kvalifikācijas ir jāpārbauda pirms pirmreizējās īslaicīgu vai gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšanas, kā arī atjaunināt šo informāciju. Turklāt dalībvalstis savstarpēji novērtēja noteiktos šķēršļus, kas ierobežoja piekļuvi reglamentētajām profesijām un darbu tajās. Pārskatītajā direktīvā dalībvalstīm tika noteikts arī nepārtraukts pienākums ziņot par jebkādām prasībām, kas tiek atceltas vai padarītas mazāk stingras, un par jebkādām jaunām vai grozītām prasībām, sniedzot skaidrojumu par to samērību.

Sīkāka informācija par to, kā atsevišķas dalībvalstis izmanto IMI, lai paziņotu V pielikumā norādītos diplomus, ir izklāstīta pievienotā dienestu darba dokumenta IV daļas (2. sadaļa).

Pētījumā tiks izskatītas pašreizējās valstu prasības visās ES valstīs un EBTA valstīs (Islandē, Lihtenšteinā, Norvēģijā un Šveicē), kā arī Apvienotajā Karalistē attiecībā uz vispārējās aprūpes māsu teorētisko un klīnisko apmācību un zināšanām un prasmēm, kas šīm māsām ir jāapgūst šādas apmācības laikā. Pētījumā uzmanība tiek vērsta uz tādu spēkā esošu prasību apzināšanu dalībvalstīs, kuras pārsniedz minimālās apmācības prasības, kas noteiktas saskaņā ar pārskatīto direktīvu, un tiek novērtēts, vai šīs prasības atspoguļo pielāgošanos vispārēji atzītai zinātnes un tehnikas attīstībai. Pētījums ietvers arī izskatīto prasību novērtējumu un ierosinājumus par to, vai attiecībā uz vispārējās aprūpes māsām ir jāpārskata prasības par zināšanām un prasmēm un apmācības priekšmetu saraksti.

Šajā kontekstā paralēli valstu transponēšanas pasākumu pārskatīšanai Komisija 2017./2018. gadā pasūtīja pētījumu, lai apkopotu pamatinformāciju un saņemtu neatkarīgu novērtējumu pirms informēta lēmuma pieņemšanas par to, vai pārskatītajā direktīvā ir vajadzīgas papildu izmaiņas attiecībā uz vispārējās aprūpes māsām, un, ja ir vajadzīgas, tad kādā mērā.

2. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas saistībā ar nozaru profesijām (2020. gada marts)

4. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (īslaicīga pakalpojumu sniegšana) (2020. gada marts)

3. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas saistībā ar vispārējo atzīšanas sistēmu (2020. gada marts)

Pārskatītā vispārējā atzīšanas sistēma ir atbilstīgi transponēta gandrīz visās dalībvalstīs, izņemot vairākus neatbilstības gadījumus, piemēram, par kvalifikācijas līmeņu izmaiņām, jaunajiem noteikumiem par mobilitāti no valstīm, kurās profesija netiek reglamentēta, un kompensācijas pasākumu noteikšanu. Lielākajā daļā gadījumu dalībvalstīs ir vērojams progress saistībā gan ar reaģēšanu uz pārkāpumu pasākumiem, gan konkrētu risinājumu paziņošanu atklāto problēmu kontekstā. Par dažiem gadījumiem joprojām turpinās diskusijas ar attiecīgajām dalībvalstīm (sk. dienestu darba dokumenta III daļas tabulu “Vispārējā atzīšanas sistēma”).

Aptuveni 30 profesionālās organizācijas ir paudušas interesi par kopējiem apmācības principiem, taču dalībvalstis nav iesniegušas nekādus formālus ierosinājumus. Paustās ieinteresētības padziļināta analīze atklāja, ka vairākas no šīm profesijām, piemēram, osteopāti, kiropraktiķi un fitnesa treneri, nesasniedz vajadzīgo dalībvalstu skaita slieksni, lai profesija vai izglītība un apmācība tiktu reglamentēta. Citi ierosinājumi varētu novest pie regulējuma paplašināšanas valsts līmenī, kas varētu negatīvi ietekmēt piekļuvi profesijai un mobilitāti. Šādi pasākumi galu galā neatbilstu kopējo apmācības principu galvenajam mērķim, t. i., ļaut profesionāļiem vieglāk pārvietoties no vienas dalībvalsts uz citu dalībvalsti.

Kopējā apmācības pārbaude slēpošanas instruktoriem tika izstrādāta ciešā sadarbībā ar organizācijām, kas pārstāv slēpošanas instruktorus no visām ieinteresētajām ES valstīm. Tas ir brīvprātīgs slēpošanas instruktoru kvalifikāciju automātiskās atzīšanas satvars saskaņā ar oficiālu ES tiesisko instrumentu. Slēpošanas instruktori ar atbilstīgu kvalifikāciju var veikt pārbaudi, lai novērtētu savas tehniskās spējas, un pārbaudi, ar kuru novērtē instruktoru ar drošību saistītās kompetences. Šo standartizēto pārbaužu sekmīga nokārtošana ļauj slēpošanas instruktoriem izmantot automātisko atzīšanu, vienlaikus garantējot augstu apmācības un prasmju līmeni. Tomēr ar Komisijas Deleģēto regulu (ES) 2019/907 netiek saskaņota valstu apmācība un dalībvalstīm netiek noteikts papildu regulējums. Uz slēpošanas instruktoriem, kas nav kvalificēti saskaņā ar kopējo apmācības pārbaudi, joprojām attiecas pārskatītajā direktīvā noteiktais vispārējais kvalifikāciju atzīšanas režīms.

Komisijas izpildes darbību mērķis bija nodrošināt, piemēram, lai tiktu pieprasītas zināšanas tikai vienā no uzņēmējvalsts oficiālajām valodām un lai sistemātiskas valodas pārbaudes tiktu veiktas tikai tiem profesionāļiem, kuri ietekmē pacientu drošību. Izrādījās, ka visgrūtāk ir atrisināt vairākus gadījumus, kuros dalībvalstis piemēro obligātas valodas pārbaudes, un joprojām norisinās diskusijas ar lielāko daļu attiecīgo dalībvalstu. Pamatojoties uz Tiesas iedibināto judikatūru, Komisija uzstāja, ka tikai gadījumos, kad pieteikuma iesniedzēja nodrošinātie pierādījumi (piem., valodu zināšanu sertifikāti no svešvalodu skolas) nav pārliecinoši, drīkst pārbaudīt valodas zināšanas.

6. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (valodas pārbaudes) (2020. gada marts)

Tāpat ir interesanti konstatēt, ka divgadējos ziņojumos dažas dalībvalstis ir minējušas, ka daļēju piekļuvi ir problemātiski piemērot gadījumos, kad regulējumā ir paredzēti tikai aizsargāti profesiju nosaukumi (ņemot vērā to, ka daļēja piekļuve būtībā attiecas uz piekļuvi profesionālām darbībām, nevis šo profesiju nosaukumiem).

Turklāt Komisija uzstāja, ka daļēja piekļuve būtu jāpiemēro kā ex officio lēmums un ne tikai pēc pieteikuma iesniedzēja konkrēta un tieša pieprasījuma. Lielākā daļa cilvēku, visticamāk, nebūs pilnībā informēti par iespēju saņemt daļēju piekļuvi kādai profesijai, tādēļ nevarēs uz to pieteikties pēc tam, kad viņu atzīšanas pieprasījums par pilnu piekļuvi profesijai būs noraidīts. Tādējādi gadījumos, kad daļēju piekļuvi varētu piemērot, kompetentajām iestādēm būtu vai nu jānovērtē daļējas piekļuves iespēja šīs atzīšanas procedūras ietvaros, vai vismaz skaidri jāinformē pieteikuma iesniedzējs par šo iespēju. Tas tika apspriests ar divām dalībvalstīm, kuras panāca progresu, iesakot praktiskus risinājumus.

Pirmais problēmjautājums bija saistīts ar konkrētu profesiju izslēgšanu no daļējas piekļuves principa piemērošanas jomas. Lai gan daļējas piekļuves noteikumi neattiecas uz profesionāļiem, kuriem piemēro viņu profesionālo kvalifikāciju automātisku atzīšanu (piem., ārstiem, māsām, amatniecības profesionāļiem vai profesionāļiem, kuriem piemēro kopējos apmācības principus), pārskatītās direktīvas noteikumu mērķis nav daļējo piekļuvi paredzēt tikai nodalāmām “nozaru” profesiju darbību daļām. Šāda kategoriska izslēgšana no daļējas piekļuves principa piemērošanas jomas neatbilstu Eiropas tiesu judikatūrai un pamatbrīvību proporcionalitātes principam. Šis jautājums tika apspriests ar desmit dalībvalstīm. Lai gan daudzās dalībvalstīs tika panākts progress, ar pārējām valstīm joprojām notiek diskusijas.

5. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (daļēja piekļuve) (2020. gada marts)

-pakalpojumu sniedzēju iespējas nokārtot zināšanu pārbaudi un sākt sniegt pakalpojumus viena mēneša laikā no lēmuma pieņemšanas.

8. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (brīdināšanas mehānisms) (2020. gada marts)

Turklāt saistībā ar EPC vairākas dalībvalstis pieprasīja skaidrāk noteikt, kas ir īslaicīgu un gadījuma rakstura pakalpojumu sniegšana. Jāatzīmē, ka īslaicīgu pakalpojumu sniegšanas gadījumā EPC tikai aizstāj iepriekšējo paziņojumu saskaņā ar pārskatītās direktīvas 7. pantu (t. i., paziņojumu par plānotajām nākotnes darbībām), tādēļ to nevajadzētu uztvert citādi. Tādējādi EPC īslaicīgu pakalpojumu sniegšanai drīkst atteikt tikai tad, ja trūkst pievienoto dokumentu, nav pierādīts juridiskais statuss vai ir citi būtiski iemesli, kas norādīti pārskatītās direktīvas 7. pantā. Jo īpaši kā vienīgo iemeslu, lai atteiktos izdot EPC, nedrīkst izmantot iepriekšējas profesionālās darbības ilgumu un veidu uzņēmējvalsts teritorijā. Dalībvalstis var brīvi izvēlēties īstenot citas uzraudzības darbības, lai atklātu un sodītu profesionāļus, kuri pārkāpj kādus piemērojamos valsts noteikumus.

Kā norādīts dalībvalstu divgadējos ziņojumos, EPC dokumentu repozitorijs IMI sistēmā ir nozīmīgs instruments, kas ļauj nodrošināt EPC procedūras labu darbību. EPC dokumentu repozitorijs ir IMI sistēmas datubāze, kurā katra dalībvalsts paziņo savas EPC procedūras dokumentu prasības un pieteikumu iesniegšanas maksas. Tomēr, kā liecina dalībvalstu komentāri to divgadējos ziņojumos, dažas dalībvalstis EPC repozitorijā nepaziņo visas savas dokumentu prasības. Citas neņem vērā īstenošanas regulā paredzētos noteikumus par dokumentu pieprasījumiem, kas nav atļauti. Kā norādīts divgadējos ziņojumos, dažos gadījumos starp kompetentajām iestādēm joprojām nav savstarpējas uzticēšanās (piem., iestādes pieprasa papildu dokumentus, pat ja nav nekādu šaubu, kā arī pirms tam nevēršoties pie otras dalībvalsts iestādes).

7. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (EPC) (2020. gada marts)

Komisija cieši uzraudzīja šo divu jauno instrumentu darbību. Pēc tam, kad bija pagājuši divi gadi kopš to īstenošanas uzsākšanas, Komisija izvērtēja ieinteresēto personu pieredzi saistībā ar EPC un brīdināšanas mehānisma izmantošanu. Savus konstatējumus kopā ar pamatojošiem statistikas datiem Komisija 2018. gada 9. aprīlī publicēja dienestu darba dokumentā (“2018. gada dienestu darba dokuments”). 2018. gada dienestu darba dokumentā parādīts, ka dalībvalstis un ieinteresētās personas EPC un brīdināšanas mehānismu vērtē pozitīvi, lai gan tika uzsvērts, cik svarīgi ir nepārtraukti sniegt tiesiskus un tehniskus norādījumus un precizēt platformas funkcijas.

Pārskatītā direktīva noteica juridisko pamatu brīdināšanas mehānismam un EPC attiecībā uz konkrētām profesijām. Pēc tam Komisija 2015. gadā pieņēma īstenošanas regulu, ieviešot EPC piecām profesijām (vispārējās aprūpes māsām, farmaceitiem, fizioterapeitiem, nekustamā īpašuma aģentiem un kalnu gidiem), sākot no 2016. gada 18. janvāra.

IMI moduļi pārskatītās direktīvas V pielikumā uzskaitīto kvalifikāciju paziņošanai tika ieviesti 2014. gadā, aizstājot iepriekšējo paziņojumu sistēmu, kas paredzēja oficiālu korespondenci ar dalībvalstu pastāvīgo pārstāvniecību starpniecību. Komisija šai nolūkā izstrādāja profesijām pielāgotus IMI moduļus, kas pieejami kopš pārskatītās direktīvas stāšanās spēkā. Vairāk nekā 70 % no kvalifikāciju nosaukumu izmaiņām, par ko tika paziņots IMI sistēmā, jau ir atspoguļotas pārskatītās direktīvas V pielikumā, kas atjaunināts ar Komisijas periodiskajiem deleģētajiem lēmumiem. Šajā saistībā, lai Komisija varētu regulāri atjaunināt V pielikumu, būtisks priekšnoteikums ir kvalifikāciju nosaukumu izmaiņu savlaicīga paziņošana IMI sistēmā.

Viena no dalībvalstu divgadējos ziņojumos visbiežāk minētajām problēmām ir tāda, ka vairākas dalībvalstis neefektīvi izmanto IMI informācijas pieprasījumus. Valstu iestādes norādīja, ka informācijas apmaiņa varētu būt efektīvāka, ka dažu valstu atbilžu sniegšanas laiki ir ļoti ilgi vai ka dažos gadījumos netiek saņemtas atbilstīgas atbildes, jo īpaši gadījumos saistībā ar profesijām, kas izcelsmes dalībvalstī netiek reglamentētas, kā arī reglamentētas izglītības un apmācības gadījumos vai profesionālās pieredzes pārbaudīšanas gadījumos. Tāpat tika ziņots, ka dažas dalībvalstis neizmanto IMI konsekventi, lai saņemtu precizējumus, tādējādi radot lielāku slogu profesionāļiem.

Pārskatītās direktīvas 59. panta 3. un 5. punkts bija juridiskais pamats savstarpējam novērtējumam, kas tika īstenots laikposmā no 2014. līdz 2016. gadam. Tas ļāva dalībvalstīm salīdzināt to regulatīvās pieejas un uzlika par pienākumu vajadzības gadījumā vienkāršot valsts tiesisko regulējumu, ko piemēro reglamentētām profesijām. Pamatojoties uz šo procesu, 2016. gada 18. janvārī dalībvalstīm tika lūgts iesniegt valsts rīcības plānus (NAP), izklāstot samērības novērtējumu rezultātus un apzinot reformu nepieciešamību. Minētie plāni parādīja, ka dalībvalstīm ir ļoti atšķirīgi mērķi un ka savstarpējās novērtēšanas laikā veiktie samērības novērtējumi bieži bija ļoti vāji.

-to profesiju saraksts, kurām kvalifikācijas ir jāpārbauda pirms pirmreizējās pakalpojumu sniegšanas saskaņā ar pārskatītās direktīvas 7. panta 4. punktu, kopā ar pamatojumu profesiju iekļaušanai šajā sarakstā;

Jo īpaši līdz 2016. gada 18. janvārim dalībvalstīm bija reglamentēto profesiju datubāzē jāsniedz šāda informācija (un jāturpina to atjaunināt):

Novērtējumā tika konstatēts, ka visās dalībvalstīs bija iespējams veikt uzlabojumus (dažādā mērā). Tādēļ Komisija 2019. gada 6. jūnijā izlēma visām dalībvalstīm nosūtīt oficiāla paziņojuma vēstules par tiešsaistes informācijas un procedūru pieejamību. Galvenie atklātie trūkumi attiecās uz vajadzīgās informācijas nepieejamību PSC, problēmām saistībā ar informācijas kvalitāti, tiešsaistes procedūru neesību, kā arī uz vispārīgākām problēmām, ar kurām saskārās lietotāji, kas vēlējās piekļūt procedūrai vai to nokārtot no ārvalstīm. Piemēram, pārrobežu lietotāji nevarēja piekļūt tiešsaistes procedūrai vai veikt tiešsaistes maksājumus. Komisija pašlaik izvērtē dalībvalstu atbildes uz oficiālā paziņojuma vēstulēm un vajadzīgos turpmākos pasākumus dalībvalstīs.

-saņemt kompetento iestāžu palīdzību, kas ietver informāciju par to, kā konkrētās prasības parasti tiek interpretētas un piemērotas.

Dalībvalstu pienākumi attiecībā uz tiešsaistes informāciju un e-pārvaldes prasībām iedzīvotājiem nav jauni pienākumi, jo ar Direktīvu 2013/55/ES ieviestie grozījumi tikai papildināja Pakalpojumu direktīvas prasības. Dalībvalstīm ir jāizveido PSC un jānodrošina, lai tie pakalpojumu sniedzējiem sniegtu piekļuvi informācijai un e-procedūrām. Praksē tas nozīmē, ka jebkuram pakalpojumu sniedzējam (neatkarīgi no tā, vai tas dalībvalstī veic vai neveic uzņēmējdarbību, vēlas sākt sniegt pakalpojumus vai vienkārši sniedz īslaicīgus un gadījuma rakstura pārrobežu pakalpojumus) ir jābūt iespējai tiešsaistē, izmantojot PSC:

Komisija saistībā ar šīm nepārprotami nelikumīgajām prakses pieejām vai prasībām vērsās pie attiecīgajām 15 dalībvalstīm. Pēc Komisijas izpildes rīcības dalībvalstis ir panākušas progresu, rodot praktiskus risinājumus lielākajā daļā atklāto gadījumu (11 no 15). Tomēr joprojām noris sarunas ar pārējām četrām dalībvalstīm par dokumentu prasībām (sk. dienestu darba dokumenta III daļas tabulu “Piekļuve tiešsaistes informācijai un procedūrām un birokrātijas samazināšana”).

Savos divgadējos ziņojumos dalībvalstis minēja konkrētas problēmas saistībā ar brīdināšanas mehānisma darbību. Tās ietvēra grūtības iekļauties termiņā saistībā ar brīdinājumu nosūtīšanu, tehniskās iespējas brīdinājuma paziņojumu lielā skaitā pārvaldīšanāu (lai atlasītu būtiskus/attiecināmus brīdinājumus), un atšķirības starp dalībvalstīm attiecībā uz to, kad ir jānosūta brīdinājumi (atšķirīgu sankciju mehānismu dēļ). Viena dalībvalsts aicināja Komisiju ES līmenī izskatīt brīdinājumu juridisko ietekmi uz profesionāļu darbībām.

Dalībvalstis ir panākušas progresu visu ar brīdinājumiem saistīto problēmu risināšanā (izņemot vienu dalībvalsti). Komisija risina sarunas ar šo vienu dalībvalsti. Jāatzīmē arī, ka 2018. un 2019. gadā būtiski pieauga to kompetento iestāžu skaits, kas reģistrētas IMI dažādajiem brīdinājumu moduļiem (sk. dienestu darba dokumenta IV daļas 7. diagrammu). Šo pieaugumu var skaidrot ar Komisijas izpildes darbu, kas sākās 2018. gada jūlijā.

Visbeidzot, saskaņā ar pārskatītās direktīvas 59. panta 5. punktu dalībvalstīm 6 mēnešos pēc pieņemšanas bija jāsniedz Komisijai informācija par jebkādām prasībām, kas ieviestas pēc 2016. gada 18. janvāra, un par iemesliem, kādēļ šīs prasības tiek uzskatītas par atbilstīgām nediskriminācijas un proporcionalitātes principiem.

Līdz 2016. gada 18. janvārim un reizi divos gados pēc tam dalībvalstīm ir arī jāiesniedz ziņojums par jebkādām prasībām, kas ir atceltas vai padarītas elastīgākas.

Šajā nolūkā Komisija ir nepārtraukti atjauninājusi reglamentēto profesiju datubāzi, lai tajā būtu visa informācija, kas tai ir paziņota saskaņā ar minētās direktīvas 59. pantu. Piemēram, Komisija 2018. gadā izstrādāja jaunu meklēšanas veidlapu ar konkrētiem jautājumiem, lai palīdzētu dalībvalstīm novērtēt regulējuma samērību. Kopā ar jauno meklēšanas veidlapu Komisija izdeva neoficiālus norādījumus, kas tika apspriesti ekspertu grupu sanāksmēs. Šo pasākumu mērķis bija uzlabot dalībvalstu nodrošinātās analīzes kvalitāti un dziļumu. Turklāt samērības novērtējumi tagad ir publiski pieejami datubāzes tīmekļa vietnē; pašlaik notiek šīs vietnes migrācija uz IMI, lai vēl vairāk racionalizētu ziņošanas pienākumus. Tomēr, neraugoties uz nepārtrauktiem centieniem, dalībvalstu samērības novērtējumu kvalitāte daudzos gadījumos joprojām ir nepietiekama.

Komisija novērtēja to, kā dalībvalstis izpilda pārskatītajā direktīvā noteiktos pārredzamības un ziņošanas pienākumus. Komisija pievērsās neatbilstības gadījumiem 27 dalībvalstīs, kuras pietiekami rūpīgi nepildīja pārredzamības pienākumus (sīkāku informāciju skatiet dienestu darba dokumenta III daļas tabulā “Pārredzamības pienākumi”).





9. diagramma. To dalībvalstu skaits, uz kurām attiecas lielākās neatbilstības problēmas (pārredzamība) (2020. gada marts)

Daudzas dalībvalstis neuzskaitīja visas reglamentētās profesijas, reglamentētās izglītības un apmācības prasības un/vai visas profesijas, kurām piemēro kvalifikāciju iepriekšēju pārbaudi, kā noteikts pārskatītās direktīvas 7. panta 4. punktā, sniedzot atbilstīgus pamatojumus. Turklāt dažas dalībvalstis nepaziņoja, kuras profesijas tiek reglamentētas, pamatojoties uz konkrētiem ES tiesību aktiem, kuros dalībvalstīm ir ļauts brīvi izlemt, kā tos piemērot. Attiecībā uz profesijām, kurām piemēro kvalifikāciju iepriekšēju pārbaudi, jāuzsver, ka Komisijas novērtējums ietvēra tikai pārredzamības pienākumus un tajā netika izvērtēta ar sabiedrības veselību un drošību saistīto iemeslu pamatojumu atbilstība. Dažas dalībvalstis joprojām nebija iesniegušas valsts rīcības plānus.

Komisija arī konstatēja, ka reglamentēto profesiju datubāzē nebija samērības novērtējumu attiecībā uz dažām esošajām profesijām. Tā tas bija vairāk nekā 20 dalībvalstu gadījumā. Dažām dalībvalstīm samērības novērtējumu nebija attiecībā uz vairāk nekā 80 % profesiju, par kurām tās bija paziņojušas. Turklāt attiecībā uz dažām profesijām daudzas dalībvalstis nebija sniegušas informāciju par esošām vai jaunieviestām uzsākšanas vai darba prasībām. Liels skaits dalībvalstu arī nebija līdz noteiktajam termiņam ziņojušas par prasībām, kas tikušas atceltas vai padarītas elastīgākas.

Komisija arī pārskatīja turpmākos pasākumus attiecībā uz dalībvalstu pienākumu sniegt divgadējos ziņojumus saskaņā ar pārskatītās direktīvas 60. panta 1. punktu, ietverot statistikas datu kopsavilkumus un to galveno problēmu aprakstu, kas izriet no pārskatītās direktīvas piemērošanas. Izpildes darbības tika piemērotas gandrīz vienai trešdaļai dalībvalstu, un tās tagad ir iesniegušas trūkstošos ziņojumus.

Pēc Komisijas veiktajām pārkāpuma procedūrām lielākā daļa dalībvalstu ievērojami pastiprināja centienus pabeigt datubāzi, kā parādīts 8. diagrammā iepriekš. Tas ir svarīgs sasniegums, ņemot vērā reglamentēto profesiju datubāzes nozīmīgumu, sniedzot informāciju ES iedzīvotājiem, kuri vēlas savā profesijā strādāt ārvalstīs. Tomēr dalībvalstīm ir jāturpina strādāt, lai nodrošinātu atbilstību pārredzamības un ziņošanas pienākumiem. Dalībvalstis joprojām ir atbildīgas par šīs informācijas precizitātes nodrošināšanu. Komisija turpinās cieši uzraudzīt, vai šie pienākumi tie pildīti.





4.Rumānijas vispārējās aprūpes māsām paredzētās īpašās kvalifikācijas celšanas programmas rezultāti

Rumānija saskaņā ar grozījumu Direktīvas 2013/55/ES 36. apsvērumā ierosināto ieteikumu ir izstrādājusi kvalifikācijas celšanas programmu vispārējās aprūpes māsām, kuru kvalifikācijas neatbilda Direktīvas 2005/36/EK minimālajām apmācības prasībām. Mērķis bija ļaut profesionāļiem, kuri kvalifikāciju ieguvuši pirms Rumānijas pievienošanās ES, celt savu kvalifikāciju, lai panāktu atbilstību šīm ES līmeņa minimālajām prasībām.

Programmas saturs laikposmā no 2012. līdz 2014. gadam tika apspriests ar Eiropas Komisiju un ar dalībvalstu (BE, DE, ES, FR, IE, MT, PL, IT un UK) ekspertiem. Eksperti detalizēti analizēja Rumānijas iepriekš nodrošinātos apmācības kursus pēcvidusskolas un augstākās izglītības līmenī, lai noteiktu, kādā mērā tie atbilst Direktīvas 2005/36/EK minimālajām prasībām (stundu skaits, mācību gadi, apmācības priekšmeti, apgūstamās prasmes, zināšanas un kompetences). Kvalifikācijas celšanas kursi tika izstrādāti tā, lai novērstu jebkādus atklātos trūkumus. Pēc dalībvalstu ekspertu novērtējuma un papildu informācijas apmaiņas programmas projekts tika pielāgots, lai ņemtu vērā saņemtos komentārus, piemēram, par uzņemšanas prasībām, apmācības stundu skaitu un uzraudzību klīniskās apmācības laikā.

Rumānija galīgo programmu māsām sāka īstenot ar valsts izglītības ministra un veselības ministra Kopējo rīkojumu Nr. 4317/943/2014, ko apstiprināja Rumānijas Māsu, vecmāšu un medicīnisko asistentu organizācija un kas tika apstiprināts arī ar Valsts izglītības ministrijas Rīkojumu Nr. 5114/2014.

Lai kvalifikācijas celšanas programma tiktu īstenota pēcvidusskolas līmenī, laikposmā no 2013. līdz 2014. gadam Rumānijas Valsts izglītības ministrija, Veselības ministrija, Rumānijas Māsu, vecmāšu un medicīnisko asistentu organizācija un Valsts slimnīcu akreditācijas organizācija organizēja astoņas sesijas “Apmāci pasniedzējus”, kurās piedalījās eksperti no piecām dalībvalstīm (BE, DK, IE, PL un UK).

Programma sākās 2014./2015. akadēmiskajā gadā, un saskaņā ar Rumānijas Izglītības un pētniecības ministrijas sniegto informāciju līdz 2018./2019. akadēmiskā gada beigām to bija pabeiguši vairāk nekā 3000 absolventi pēcvidusskolas līmenī un 23 absolventi augstākās izglītības līmenī.

Rumānija šo programmu prezentēja dalībvalstīm profesionālo kvalifikāciju atzīšanas koordinatoru grupā 2018. gada martā un maijā.

Dalībvalstu eksperti analizēja Rumānijas iesniegto informāciju un dokumentus un nosūtīja Komisijai komentārus par programmas rezultātiem. Rumānija sniedza atbilstīgas atbildes uz visiem dalībvalstu jautājumiem un komentāriem. Neviena dalībvalsts neiebilda Rumānijas priekšlikumam programmas absolventiem turpmāk piemērot automātisko atzīšanu.