KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par savstarpējās palīdzības noteikumu izmantošanu prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem 2009.–2010. gadā /* COM/2012/058 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par savstarpējās palīdzības noteikumu izmantošanu prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem 2009.–2010. gadā 1. Ievads Saskaņā ar 2008. gada 26. maija Direktīvu 2008/55/EK[1] EK dalībvalstis sniedz cita citai savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem. Saskaņā ar minēto direktīvu Komisijai jāsniedz regulāri ziņojumi par savstarpējās palīdzības pasākumu izmantošanu. Šis ziņojums attiecas uz 2009.–2010. gadā[2] sniegto palīdzību piedziņas jomā. Tas attiecas arī uz pašreizējām pārmaiņām un ierosmēm šajā jomā. 2. Analīze par savstarpējās palīdzības pasākumu izmantošanu 2009.–2010. gadā Efektīva nodokļu iekasēšana un piedziņa ir iedarbīgas un taisnīgas nodokļu sistēmas stūrakmens. Laikā, kad visas dalībvalstis sastopas ar budžeta veidošanas grūtībām, iestādēm ir īpaši jācenšas uzlabot nodokļu iekasēšanu un piedziņu. Šajā sakarā savstarpējā palīdzība piedziņas jomā starp nodokļu iestādēm dažādās dalībvalstīs ir svarīgs instruments, kas palīdz aizsargāt dalībvalstu un visas Eiropas Savienības finansiālās intereses. To apstiprina ES tiesiskā regulējuma arvien pieaugošā izmantošana palīdzībai nodokļu piedziņā. 2.1. ES savstarpējās palīdzības pieprasījumu aizvien lielāka izmantošana Dalībvalstu iesniegtie statistikas dati liecina, ka palielinās palīdzības pieprasījumu skaits uz ES tiesību aktu pamata (pirmie stabiņi tālāk grafikā). Šķiet arī, ka ES tiesiskais regulējums ES dalībvalstu starpā tiek izmantots daudz plašāk nekā jebkurš cits nolīgums vai pasākums, kas attiecas uz savstarpējo palīdzību piedziņas jomā. Citu savstarpējās palīdzības pasākumu izmantošanai dalībvalstu starpā (otrie stabiņi tālāk grafikā) laika posmā no 2005. gada līdz 2010. gadam ir bijusi tendence samazināties. (Dati par citu savstarpējās palīdzības pasākumu izmantošanu ir pieejami tikai par laika posmu no 2005. gada līdz 2010. gadam)[3]. 2.1.1. Informācijas pieprasījumu dinamika 2.1.2. Paziņošanas pieprasījumu dinamika 2.1.3. Piedziņas pieprasījumu dinamika 2.1.4. To prasījumu būtība, par kuriem lūgta palīdzība piedziņā Prasījumu būtība, procentos no visu prasījumu kopapjoma, ir atspoguļota nākamajos grafikos[4]: – pieprasījumi attiecībā uz muitas nodokļiem (un citām summām, kas minētas Direktīvas 2008/55/EK 2. panta a)–d) punktā) veido nelielu daļu no visiem pieprasījumiem (5 % 2009. gadā un 9 % 2010. gadā); – pieprasījumi attiecībā uz PVN prasījumiem (minēti Direktīvas 2008/55/EK 2. panta e) punktā) vairs neveido lielāko daļu no piedziņas pasākumu pieprasījumiem; tomēr šī daļa paliek ievērojama (41 % 2009. gadā un 26 % 2010. gadā); – pieprasījumi attiecībā uz akcīzes nodokļiem (minēti Direktīvas 2008/55/EK 2. panta f) punktā) arī veido svārstīgu daļu no visiem pieprasījumiem (7 % 2009. gadā un 21 % 2010. gadā); – pieprasījumi attiecībā uz ienākumu un kapitāla nodokļiem (minēti Direktīvas 2008/55/EK 2. panta g) punktā) veido lielu daļu no visiem pieprasījumiem (47 % 2009. gadā un 44 % 2010. gadā). 2.2. Piedzīto summu palielināšanās 2.2.1. To prasījumu vispārējā dinamika, par kuriem lūgta palīdzība piedziņā Summas, par kurām 2009. un 2010. gadā tika lūgta palīdzība piedziņā, ievērojami samazinājās, salīdzinot ar iepriekšējiem gadiem (2003. gads = 100 %). Šī tendence sakrīt ar piedziņas pieprasījumu skaita īslaicīgo samazinājumu 2009. gadā, taču kontrastē ar piedziņas pieprasījumu skaita pieaugumu 2010. gadā. 2.2.2. Piedzīto summu vispārējā attīstība Faktiski piedzīto summu attīstība liecina par augšupejošu tendenci. Salīdzinājumā ar 2003. gadā piedzītajām summām (100 %) piedzītās summas ir palielinājušās līdz turpat 840 % 2009. gadā un turpat 880 % 2010. gadā[5]. 2.2.3. Citu dalībvalstu labā piedzīto summu sadalījums atbilstīgi gadiem, uz kuriem attiecas konkrētie pieprasījumi Paiet zināms laiks no piedziņas pasākumu veikšanas līdz brīdim, kad tie rada ietekmi. Piemēram, summas, ko pieprasījuma saņēmēja dalībvalsts piedzinusi 2008. gadā, tikai daļēji attieksies uz 2008. gadā saņemtajiem pieprasījumiem; minētās summas attieksies arī uz iepriekšējos gados saņemtajiem pieprasījumiem. Nākamais grafiks attiecībā uz 2005.–2010. gadā faktiski piedzītajām summām atspoguļo, uz kuru gadu attiecas konkrētie pieprasījumi. No minētajiem statistikas datiem redzams, ka apmēram 90 % no summām, kas piedzītas šajos gados, attiecas uz tajā pašā gadā iesniegtajiem pieprasījumiem (grafikā apzīmēti ar "=") vai trijos iepriekšējos kalendārajos gados iesniegtajiem pieprasījumiem (grafikā apzīmēti ar skaitļiem no "−1" līdz "−3"). 2.2.4. Vispārējā piedzīto līdzekļu proporcija Statistikas dati rāda, ka 2009.–2010. gada laikposmā piedzītās summas ir turpinājušas ievērojami palielināties, bet summas, par kurām lūgta palīdzība piedziņā, ir samazinājušās. Tomēr tas neļauj secināt, ka vispārējā piedzīto līdzekļu proporcija ir daudz palielinājusies salīdzinājumā ar iepriekšējā ziņojumā aprakstīto situāciju (tajā tika konstatēts: paredzams, ka vispārējā piedzīto līdzekļu proporcija piedziņas pieprasījumiem starp ES dalībvalstīm būs apmēram 5 %). Tik tiešām ir jāņem vērā, ka piedziņas pasākumi, kas veikti, izpildot noteiktā gadā saņemtu pieprasījumu, nedod visu gaidīto iznākumu tajā pašā gadā (sk. 2.2.3. punktu). 2009. un 2010. gadā piedzītās augstākās summas lielā mērā attiecas uz pieprasījumiem, kas tika nosūtīti 2006.–2008. gadā, kad lielākas bija arī summas, par kurām tika lūgta palīdzība piedziņā. Katrā gadījumā, to summu samazinājums, par kurām 2009.–2010. gada laikposmā tikusi lūgta palīdzība, tuvākajos gados attiecībā uz šiem pieprasījumiem var radīt piedzīto apjomu pieaugumu. Var paredzēt, ka piedzītais apjoms beigās būs vēl lielāks nekā 6 %, kas līdz šim sasniegti saistībā ar 2004. gadā saņemtajiem piedziņas pieprasījumiem[6]. Tik un tā ir svarīgi vēl vairāk uzlabot piedzīto līdzekļu vispārējo proporciju. 3. Savstarpējās palīdzības piedziņas jomā stiprināšana Iepriekšējā ziņojumā (dokuments COM(2009) 451, 4.9.2009.) Komisija akcentēja, ka ir vajadzīgas īpašas pūles, lai palielinātu palīdzības piedziņā efektivitāti un pastiprinātu: – iespējas sniegt palīdzību piedziņā saskaņā ar ES tiesību aktiem un – piedziņas instrumentus, kas nodokļu iestādēm pieejami saskaņā ar pašmāju tiesību aktiem. 3.1. Jauni ES tiesību akti 2010. gada 16. martā Padome pieņēma Direktīvu 2010/24/ES par savstarpēju palīdzību prasījumu piedziņā saistībā ar noteiktiem maksājumiem, nodokļiem un citiem pasākumiem[7]. Dalībvalstīm jaunā direktīva jāpiemēro no 2012. gada 1. janvāra. Komisijas īstenošanas noteikumi, kas ieguva vienprātīgu atbalstu Piedziņas komitejas 2011. gada 3. un 4. oktobra sanāksmē, tiks pieņemti līdz 2011. gada beigām. Šī jaunā direktīva ir būtisks solis ceļā uz efektīvāku palīdzību piedziņā. Lielākie uzlabojumi ir šādi: – tiks ieviests vienots instruments, kas ļaus veikt izpildi pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, un vienota paziņojuma forma; Šo vienoto instrumentu pieņemšana ļauj izvairīties no pašreizējām problēmām un tulkošanas izmaksām, un ārvalstu izpildes dokumentu atzīšanas. Pirmais mēģinājums mazināt šīs problēmas tika veikts 2001. gadā, kad tika pieņemta Padomes Direktīva 2001/44/EK[8]. Tajā brīdī jau bija doma atļaut efektīvāku un iedarbīgāku prasījumu piedziņu, nosakot, ka instruments, kas atļauj prasījuma izpildi, principā būtu jāuzskata par pieprasījuma saņēmējas dalībvalsts instrumentu. Šī pieeja bija saskaņā ar mērķiem civillietās, komerclietās un krimināllietās, ievērojot pamatnostādnes, ko Eiropadome izklāstīja savā sanāksmē Tamperē 1999. gada 15. un 16. oktobrī, nosakot, ka tiesas lēmumu un spriedumu savstarpējā atzīšana veicinātu sadarbību starp iestādēm un sekmētu tiesisko noteiktību Eiropas Savienībā[9]. Tolaik izrādījās, ka šo principu tomēr vēl nevar pilnībā piemērot un Direktīva 2001/44/EK joprojām nosaka, ka vajadzības gadījumā un saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī instrumentu, kas atļauj izpildi, tomēr var pieņemt vai atzīt kā instrumentu, kas atļauj piedziņas izpildi saņēmējas dalībvalsts teritorijā, vai var papildināt vai aizstāt ar šādu instrumentu. Saskaņā ar jauno direktīvu, pieņemot vienotu instrumentu, kas izmantojams izpildes pasākumos pieprasījuma saņēmējā dalībvalstī, kā arī pieņemot vienotu standarta veidlapu paziņošanai par instrumentiem un lēmumiem saistībā ar prasījumu, vajadzētu tikt atrisinātām problēmām ar citā dalībvalstī izdoto instrumentu atzīšanu un tulkošanu. Tas palielinās savstarpējās palīdzības piedziņā efektivitāti; – piemērošanas jomas paplašināšana; Piemērošanas jomas attiecināšana uz visiem nodokļiem un nodevām, ko iekasē dalībvalstīs, ievērojami vienkāršos nodokļu iestāžu darbu: vienu un to pašu noteikumu kopumu tagad var piemērot visiem nodokļu piedziņas pieprasījumiem. Tādējādi iestādēm būs iespējams novērst grūtības, kas rodas, piemērojot vairākus nolīgumus un pasākumus — katru ar dažādām iespējām, nosacījumiem, kārtību un saziņas metodēm. Šis paplašinājums ir arī loģisks, jo iekšējā tirgus konkurētspēju un fiskālo neitralitāti ietekmē ne tikai nodokļu nemaksāšana, uz ko tagad attiecas Direktīva 2008/55/EK. No krāpšanas saistībā ar citiem nodokļiem arī var rasties iekšējā tirgus apstākļu izkropļojumi, kā arī Kopienas un dalībvalstu finansiālo interešu apdraudējums; – tiks stiprinātas iespējas pieprasīt palīdzību piedziņā; Saskaņā ar spēkā esošajiem noteikumiem iesniedzēja iestāde var iesniegt pieprasījumu veikt piedziņu tikai tad, ja tā ir piemērojusi atbilstošas prasījuma piedziņas procedūras, ko tā var īstenot savā dalībvalstī, un pieņemtie pasākumi nepanāk pieprasījuma pilnīgu apmaksu (Direktīvas 2008/55/EK 7. panta 2. punkta b) apakšpunkts). Saskaņā ar jauno direktīvu iespējas pieprasīt palīdzību piedziņā ir paplašinātas. Lai gan principā joprojām tiek paredzēts, ka pirms palīdzības pieprasīšanas iesniedzēja iestāde piemēros atbilstīgas piedziņas procedūras, kas pieejamas savā dalībvalstī, nepārprotams izņēmums ir paredzēts situācijās, "ja šādu procedūru izmantošana pieprasījuma iesniedzējā dalībvalstī izraisītu nesamērīgas grūtības" (Direktīvas 2010/24/ES 11. panta 2. punkta b) apakšpunkts). Šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka Padome ir nolēmusi izmantot tādu pašu formulējumu kā kopīgā Eiropas Padomes un ESAO nolīguma par administratīvo palīdzību nodokļu lietās 19. pantā. Tas ļauj secināt, ka šo jauno noteikumu var saprast tādā pašā veidā, un tas nozīmē, ka piedziņas palīdzību var pieprasīt, ja piedziņa ir vieglāk realizējama pieprasījuma saņēmējā valstī[10]. Jaunā direktīva tādējādi ļauj piedziņas pieprasījumus nosūtīt agrīnā posmā. Pieredze nudien rāda: jo vecāks prasījums, jo mazākas piedziņas izredzes. Iespēja iesniegt pieprasījumus agrīnā posmā ir īpaši svarīga gadījumos ar negodīgiem parādniekiem, kas cenšas mainīt aktīvu atrašanās vietu un izvairīties no maksāšanas pienākuma. Jaunas standarta elektronisko pieprasījumu veidlapas, kurās būs integrēti jaunie vienotie instrumenti un kuras ļaus veikt automātisko tulkošanu, vēl vairāk atvieglinās palīdzības pieprasījumu izskatīšanu. 3.2. Iekasēšanas un piedziņas sistēmu nostiprināšana dalībvalstīs Piedziņas palīdzības panākumi ir atkarīgi arī no tā, cik spēcīgas ir valstu piedziņas darbības. Dalībvalstis nepārtraukti cenšas panākt efektīvākus iekasēšanas un piedziņas procesus. Šo procesu uzlabošana galvenokārt ir dalībvalstu ziņā. Tomēr saskaņā ar Piedziņas komitejas ieteikumu Komisija izveidos projekta grupu, kas palīdzēs dalībvalstīm, izstrādājot labāko praksi šajā jomā. 4. Secinājumi un turpmākas ierosmes Statistika rāda, ka laikposmā no 2009. līdz 2010. gadam savstarpējās piedziņas palīdzības pasākumi ir intensīvi izmantoti. Piedzīto summu pieaugums pierāda, cik lietderīga ir šī sadarbība starp dalībvalstīm. Jauno ES tiesību aktu piemērošana no 2012. gada 1. janvāra vēl vairāk uzlabotu piedziņas palīdzības efektivitāti. Turklāt dalībvalstīm ir jāizpēta, kādā mērā varētu uzlabot to nodokļu iekasēšanas un piedziņas tiesību aktus, procesus un instrumentus. Šim nolūkam Komisijai būs jāizveido Fiscalis projekta grupas, kas izstrādātu paraugprakses ieteikumus šajā jomā. Komisija arī palīdzēs dalībvalstīm izstrādāt spontānu un automātisku informācijas apmaiņu piedziņas vajadzībām. Pamatojoties uz dalībvalstu pieredzi ar jauno tiesisko regulējumu, Komisija arī pārbaudīs, vai būtu vajadzīgas turpmākas ES ierosmes, kas uzlabotu savstarpējo palīdzību piedziņas jomā, jo īpaši attiecībā uz piesardzības pasākumiem un maksātnespējas situācijām. [1] OV L 150, 10.6.2008., 28. lpp. [2] Pirmajā ziņojumā (dokuments COM(2006)43, publicēts 8.2.2006.) bija sniegts pārskats par 2003. un 2004. gadā sniegto savstarpējo palīdzību piedziņas jomā. Otrajā ziņojumā (dokuments COM(2009) 451, publicēts 4.9.2009.) bija sniegts pārskats par 2005.–2008. gadā sniegto savstarpējo palīdzību piedziņas jomā. [3] Informācija saskaņā ar statistikas datiem, ko paziņojušas pieprasījumu saņēmējas dalībvalstis. [4] Statistikas dati ir pamatoti uz saņemto un nosūtīto pieprasījumu vidējo rādītāju. Par 2005. gadu šie statistikas dati ir pamatoti uz datiem, ko paziņojušas 17 dalībvalstis; par 2006. gadu – uz datiem, ko paziņojušas 20 dalībvalstis; par 2007. gadu – uz datiem, ko paziņojušas 24 dalībvalstis; par 2008. gadu – uz datiem, ko paziņojušas 25 dalībvalstis; par 2009. un 2010. gadu – uz datiem, ko paziņojušas 26 dalībvalstis. Pieprasījumi, kas attiecas uz nodokļiem par apdrošināšanas prēmijām (uz kuriem norādīts Direktīvas 2008/55/EK 2. panta h) punktā) veido tik mazu daļu no visiem pieprasījumiem, ka tabulā tie nav atspoguļoti. [5] Pieprasījumu saņēmēju dalībvalstu paziņotie statistikas dati par piedziņu, kas veikta pēc citu dalībvalstu pieprasījuma. [6] Tomēr jāpatur prātā, ka piedziņas pieprasījumos minēto summu kopapjoms ne vienmēr atbilst faktiski maksājamām summām; piemēram, viens un tas pats prasījums var būt iekļauts vairākos pieprasījumos dažādām dalībvalstīm; vai arī pieprasījumus vēlāk var atsaukt, jo prasījumi ir brīvprātīgi samaksāti vai sekmīgi apstrīdēti. Pašlaik pieejamie statistikas dati neļauj ņemt vērā visas minētās situācijas. [7] OV L 84, 31.3.2010., 1. lpp. [8] Padomes 2001. gada 15. maija Direktīva 2001/44/EK, OV L 175, 28.6.2001., 17. lpp. [9] Sk. Padomes pasākumu programmas projektu, lai īstenotu savstarpējās atzīšanas principu attiecībā uz lēmumiem civillietās un komerclietās (OV C 12, 15.1.2001., 1. lpp.), un Padomes pasākumu programmu, lai īstenotu savstarpējās atzīšanas principu attiecībā uz lēmumiem krimināllietās (OV C 12, 15.1.2001., 10. lpp.). [10] Sk. Paskaidrojuma ziņojuma par kopīgo Eiropas Padomes un ESAO nolīgumu par administratīvu palīdzību nodokļu jautājumos 204. punktu: ".., piemēram, .. ja tiek piešķirta palīdzība piedziņā, dažus aktīvus var iegūt tikai ar ilgstošām procedūrām pieprasījuma iesniedzējā valstī, taču pieprasījuma saņēmējā valstī ir citi aktīvi, kurus var iegūt vieglāk."