LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 44/10

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Sabiedrības novecošanas ietekme uz veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmām” (izpētes atzinums)

2011/C 44/02

Ziņotāja: Renate HEINISCH

Eiropas Komisijas priekšsēdētāja vietniece Margot Wallström kdze saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 262. pantu 2009. gada 18. septembra vēstulē aicināja Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju izstrādāt izpētes atzinumu par tematu

“Sabiedrības novecošanas ietekme uz veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmām”.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2010. gada 16. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 464. plenārajā sesijā, kas notika 2010. gada 14. un 15. jūlijā (2010. gada 15. jūlija sēdē), ar 89 balsīm par un 5 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Ieteikumi.

1.1. EESK uzskata — lai mazinātu sabiedrības novecošanas ietekmi uz veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmām, jāīsteno šādi pasākumi:

1.1.1. valstu līmenī: — jāatzīst, ka “veselīgu vecumdienu” nodrošināšana ir transversāls jautājums; — jāveic efektīvāki profilakses, veselības veicināšanas un informatīvie pasākumi visās vecuma grupās; — jāuzlabo vecākiem cilvēkiem paredzēto veselības aizsardzības un aprūpes pakalpojumu kvalitāte; — vispārējo aprūpes pakalpojumu klāstā jāiekļauj paliatīvā aprūpe; — jāizstrādā un jāpielāgo vecākiem cilvēkiem piemērotas ārstēšanas metodes, vecākus cilvēkus iesaistot klīniskajos pētījumos un pētījumos par vairākām vienlaicīgām saslimšanām; — jāierīko vecākiem cilvēkiem piemērotas ārstniecības un aprūpes iestādes un jāapsver alternatīvas izmitināšanas iespējas; — jānovērtē tādas medicīnas tehnoloģijas (Health Technology Assessment) kā tālaprūpe (telecare) un citi tehnoloģiskie risinājumi, tai skaitā interaktīvas automatizētas dzīves vides (Ambient Assisted Living – AAL) koncepcija un citas veselības aprūpes tehnoloģijas (aprūpes vide), kuru mērķis ir sekmēt patstāvīgu dzīvi un uzlabot vecāku cilvēku aprūpes efektivitāti un kvalitāti; — jāizveido teritoriāli visaptveroša, decentralizēta un cilvēku dzīves vietai tuva infrastruktūra, kas atvieglotu vecāku cilvēku iespējas saņemt ārstniecības un aprūpes nozares darbinieku palīdzību (“deinstitucionalizācija”); — jāatbalsta visas iesaistītās personas vienojoši vietējie un reģionālie tīkli, lai varētu sasniegt izvirzīto mērķi, proti, nodrošināt veselīgas vecumdienas; — jāpieņem valstu tiesību akti, lai ieviestu obligātu apdrošināšanu, kas garantētu aprūpi vecumdienās (piemēram, aprūpes apdrošināšana); — valstu veselības un sociālās aizsardzības sistēmās jāveic izmēģinājuma projekti un jānovērtē iegūtie rezultāti, lai sistēmas varētu pilnveidot; — jāpalielina līdzmaksājumu un papildu apdrošināšanas sistēmu elastība; — jāizstrādā valstu mūžizglītības stratēģija un politika un tā jāīsteno valstu, reģionālajā vai vietējā līmenī; — jānodrošina ģimenes dzīves, darba un aprūpes savienojamība; — jāpopularizē brīvprātīgais darbs; — jāatzīst aprūpē iesaistīto personu un viņu vajadzību nozīmīgums.

1.1.2. Eiropas līmenī: — atbilstoši Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju tiesību aizsardzības padomes (EPSCO) 2009. gada 30. novembrī pieņemtajiem secinājumiem jāizstrādā rīcības plāns cieņas pilnu un veselīgu vecumdienu nodrošināšanai; — stratēģijā “Eiropa 2020” jāparedz, ka viena no prioritātēm ir nodrošināt “aktīvas, cieņas pilnas un veselīgas vecumdienas”; — jāsaskaņo terminoloģija, definīcijas, novērtējuma kārtība, norādījumi (vade–mecum), kritēriji, izmantotās metodes un citi jautājumi. Šī problēma kļuva aktuāla jau pirms 20 gadiem, taču līdz šim vēl nav sasniegti ievērojami panākumi tās risināšanā; — Eiropas gadu (2010. — Eiropas gads cīņai ar nabadzību un sociālo atstumtību, 2011. — Eiropas brīvprātīgā darba gads un 2012. — Eiropas gads aktīvām un veselīgām vecumdienām un paaudžu solidaritātei) un attiecīgo prezidentvalstu pilnvaru laikā īpaša uzmanība jāvelta aktīvu, cieņas pilnu un veselīgu vecumdienu jautājumam; — Eiropas Komisijai kopīgās plānošanas procesā (Joint Programming) pētniecības jomā uzmanība jāvelta arī demogrāfisko pārmaiņu jautājumam; — jāizstrādā Eiropas harta par personu, kurām vajadzīga palīdzība un aprūpe, tiesību aizsardzību; — Komisijai jāizveido īpaša iekšējo dienestu darba grupa “Vecumdienas un veselība” (arī ārstniecības pakalpojumi, aprūpe, pensijas un finansiālā ilgtspēja); — EESK jāizveido “apaļais galds”, īpaša “kategorija” vai “pastāvīga izpētes grupa”, kas analizētu jautājumu “aktīvas, cieņas pilnas un veselīgas vecumdienas — paaudžu dialogs”, lai izstrādātu pārnozaru stratēģiju attiecīgajās jomās; — Astotajā pētniecības pamatprogrammā jāparedz, ka viena no prioritātēm ir gerontoloģijas un demogrāfiskā izpēte; — programmā “Zinātne un sabiedrība” jāparedz īstenot projektu “Vecāki cilvēki un zināšanu tālāknodošana”; — jāapkopo un jāsalīdzina dalībvalstīs veselības jomā izvirzītie mērķi un tas, cik tie ir saistoši; — jāsniedz atbalsts dalībvalstīm minēto pasākumu īstenošanā, piešķirot līdzekļus no struktūrfondiem un kohēzijas fonda un izmantojot atklāto koordinācijas metodi; — ar INTERREG programmu vai struktūrfondu līdzekļiem jāatbalsta paraugprakses apmaiņa par piemērotiem risinājumiem informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) jomā; — jāatbalsta vairākās valstīs veikta medicīnas tehnoloģiju novērtēšana (HTA), lai novērtētu jaunus IKT risinājumus, kas saistīti ar vecāku cilvēku aprūpes nodrošināšanu; — pastāvīgi jāpalielina izpratne par mūžizglītību, kā arī par Eiropas izglītības un tālākizglītības programmu apmaiņu un saskaņošanu, īpašu uzmanību veltot jautājumam “vecumdienas un veselība”, proti, mūžizglītību izprotot arī kā “mācību par to, kā pagarināt mūžu” (Learning for a long life); — (arī plašsaziņas līdzekļos) jāveido jauna izpratne par vecumdienām; — jāizstrādā Eiropas pamatnostādnes par ģimenes dzīves, darba un aprūpes savienojamību.

2. Vispārīgas piezīmes.

2.1. Ievads.

2.1.1. Tā kā cilvēku mūža vidējais ilgums palielinās, Eiropas Savienības sabiedrība noveco. Eurostat prognozes liecina, ka 65 gadu vecumu sasniegušu un vecāku iedzīvotāju īpatsvars palielināsies no 17,1 % 2008. gadā līdz 30 % 2060. gadā. Darbspējīgo (15 līdz 64 gadi) iedzīvotāju, no vienas puses, un 65 gadu vecumu sasniegušo un pārsniegušo iedzīvotāju, no otras puses, skaita attiecība pieaugs no 4:1 pašlaik līdz 2:1 2050. gadā.

2.1.2. Lielākā daļa nodarbināto pametīs darba tirgu laikā no 2026. līdz 2030. gadam. Dzimstības līmenim pazeminoties, nestrādājošo personu skaits būs lielāks nekā strādājošo skaits.

2.1.3. Komisijas nesen izstrādātā paziņojumā (1) secināts, ka valdībām atlicis pavisam nedaudz laika, lai īstenotu pasākumus ar sabiedrības novecošanu saistīto problēmu atrisināšanai, proti, pirms pensionēšanās vecumu sasniegusi lielākā daļa cilvēku, kas dzimuši laikā, kad dzimstības līmenis bija īpaši augsts. Eiropas Komisija 2009. gada 18. septembrī lūdza EESK izstrādāt izpētes atzinumu par šo jautājumu, lai noskaidrotu, kādā veidā ar Kopienas iniciatīvām veselības aprūpes jomā varētu atbalstīt dalībvalstu centienus risināt minēto problēmu. Šā atzinuma pamatā ir vairāki citi EESK atzinumi (2).

2.1.4. Prezidentvalstis Čehijas Republika (2009. gada pirmajā pusgadā), Zviedrija (2009. gada otrajā pusgadā) un Spānija (2010. gada pirmajā pusgadā) savās rīcības programmās paredzēja, ka viens no prioritāriem jautājumiem ir aktīvu, cieņas pilnu un veselīgu vecumdienu nodrošināšana.

2.1.5. Sabiedrībai un par veselības jomu atbildīgajām amatpersonām jāveido jauns priekšstats par vecumdienām, lai tas atbilstu demogrāfiskajām pārmaiņām un vairotu cieņu pret vecākiem cilvēkiem.

2.1.6. Izmaksas palielina nevis iedzīvotāju novecošana, bet gan veselības problēmas vecumdienās. Tādēļ šajā atzinumā galvenokārt ierosināti pasākumi, kuriem jāveicina veselīgas vecumdienas.

2.2. Veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmu, kā arī veselības aprūpes pakalpojumu pilnveidošana un attiecīgie jauninājumi.

2.2.1. Pašreizējā demogrāfiskajā situācijā ir jāpilnveido veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmu, veselības aprūpes pasākumu un citu saistīto pakalpojumu organizatoriskā struktūra un jāuzlabo veiktspēja, lai 1) varētu apmierināt vecāku cilvēku vajadzības, 2) nodrošinātu, ka visas aprūpējamās personas saņem pakalpojumus, kas vajadzīgi viņu neatkarības un cieņas saglabāšanai, un 3) visām iedzīvotāju grupām neatkarīgi no vecuma, dzimuma, mantiskā stāvokļa un dzīvesvietas pavērtu vienlīdzīgas iespējas izmantot kvalitatīvi augstvērtīgus veselības aprūpes pakalpojumus (ieskaitot veselības uzlabošanu, profilaksi, ārstniecību, rehabilitāciju un paliatīvo aprūpi).

2.2.2. Nozīmīgs aspekts ir ne tikai vecāku cilvēku prasības pret veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmu, bet arī pašu cilvēku savlaicīga un preventīva atbildība par novecošanu, un līdz ar to sabiedrības prasības pret cilvēkiem, kas kļūst vecāki.

2.2.3. Lai, īstenojot Kopienas politiku, varētu atbalstīt visu gados vecāko cilvēku veselības aprūpes un ilgtermiņa aprūpes pakalpojumu nodrošināšanu, ES būtu jāapkopo un jāsalīdzina dalībvalstīs veselības aprūpes jomā izvirzītie mērķi (3) un jāanalizē, cik tie ir saistoši. Jāapkopo arī informācija par to, cik plaši profilakses un veselības veicināšanas pasākumi veselības aprūpes sistēmās jau ir paredzēti.

3. Īpašas piezīmes.

3.1. Īpaši svarīgas jomas.

3.1.1. Profilakse.

3.1.1.1. Cilvēks sāk novecot jau ar piedzimšanas brīdi. Tādēļ, cik vien tas iespējams, būtu svarīgi visu dzīvi pavadīt labvēlīgos apstākļos. Svarīgs ir labs dzīves sākums un cienīgs noslēgums. Veselīgas vecumdienas sākas jau ilgi pirms pensijas vecuma sasniegšanas, un tās ietekmē arī dzīves un darba apstākļi, kā arī līdzekļu pieejamība. Ja cilvēks to apzinās, viņš pret savas novecošanas procesu noteikti izturēsies atbildīgi (4). Lai cilvēki pret novecošanu izturētos atbildīgi, būtiska nozīme ir mūžizglītībai. Tādēļ valstu, reģionālajā un vietējā līmenī jāizstrādā jauna mūžizglītības stratēģija un rīcībpolitika veselības mācības jomā, un tām jāaptver visi izglītības veidi (formālā, neformālā un neoficiālā izglītība) un visi izglītības posmi — no pirmsskolas izglītības līdz pat tālākizglītībai. Atbildīga izturēšanās pret veselības saglabāšanu, aktīvi piedaloties profilakses (uzturs, sports, veselīgs dzīvesveids, izvairīšanās no riska faktoriem u. c.), veselības veicināšanas un izglītības pasākumos, nodrošina to, ka gados vecāki cilvēki pēc iespējas ilgāk var dzīvot mājās un sev ierastajā sociālajā vidē. Nepārtraukti jāapspriež un jānovērtē arī tehnoloģiju nozīme šo jautājumu risināšanā.

3.1.1.2. Veselības aizsardzības sistēmās vairāk uzmanības jāvelta profilaksei. Tā var palīdzēt cilvēkiem ne tikai ilgāk saglabāt aktivitāti darba tirgū, bet arī uzlabot viņu spēju pielāgoties darba tirgus prasībām. Efektīvi darba aizsardzības noteikumi un darba vietu ergonomikas uzlabošana var būt būtisks ieguldījums aktīvās darba dzīves laika pagarināšanā, kas var palīdzēt risināt arī demogrāfiskās problēmas.

3.1.1.3. Darba dzīves ilgumu var pagarināt, ja cilvēki novecojot pielāgo nodarbošanos savām spējām un vajadzībām (piemēram, atsakoties no darba, kas saistīts ar izpildi, un pievēršoties darbam, kas saistīts ar sagatavošanu, konsultācijām, atbalstu, instruktāžu un plānošanu). Tas arī nozīmē, ka gados vecākie cilvēki ilgāk būs integrēti sociālajās un sociālekonomiskajās norisēs, un šādai integrācijai būs pozitīva ietekme, jo tā rosinās viņus aktīvai darbībai. Šādi, pagarinot dzīves posmu, kurā cilvēkam ir laba veselība, var pagarināt dzīves posmu, kurā cilvēks ražīgi strādā un gūst gandarījumu. Tas, protams, arī nozīmē, ka jāveic atbilstoši apmācības un atbalsta pasākumi, lai varētu sākt un turpināt iepriekš minētos procesus (mūžizglītība, profesionālā apmācība, ieskaitot darba dzīves laikā apgūto prasmju sertifikāciju, u. c.). Lai veidotos veselīga darba vide, uzņēmumos jāīsteno veselību veicinoši, kā arī slimību un negadījumu profilakses pasākumi.

3.1.1.4. Pēc darba gaitu izbeigšanas sevišķi svarīga ir sociālā integrācija sabiedrībā, kā arī sociālajā un kultūras vidē. Novēršot sociālo izolāciju, tiek veikta depresijas profilakse. Tieši vecāki cilvēki var efektīvi pielietot savas sociālās prasmes un pieredzi, piemēram, iesaistoties brīvprātīgajā darbā. Tomēr jārosina arī jauniešu interese par brīvprātīgo darbu.

3.1.2. Veselības aizsardzības pakalpojumi.

3.1.2.1. Aizvien svarīgāk kļūst piedāvāt pacientu interesēm atbilstošus veselības aizsardzības pakalpojumus, kā arī nodrošināt pacientu iesaistīšanu veselības aizsardzības pakalpojumu plānošanā un izstrādē.

3.1.2.2. Gados vecāki cilvēki biežāk slimo ar hroniskām slimībām (diabēts, reimatisms, sirds un asinsvadu slimības), deģeneratīvām nervu sistēmas slimībām (demence un Alcheimera slimība), cieš no kustību traucējumiem un redzes pasliktināšanās, šajā vecumā pieaug arī saslimšana ar ļaundabīgiem audzējiem. Tādēļ īpaša nozīme ir darbiniekiem veselības aprūpes jomā, diagnostikai, ārstēšanai un veselības aizsardzības sistēmai kopumā.

3.1.2.3. Jāattīsta tādi veselības aizsardzības pakalpojumi, ar kuriem var nodrošināt integrētu un konkrētajai personai pielāgotu aprūpi un kuru galvenā vērtība ir pacients.

3.1.2.4. Jāveicina labāka un vairāk specializēta veselības aprūpē nodarbināto izglītība. Veselības aprūpē nodarbinātajiem (ārstiem, farmaceitiem, aprūpes personālam) un pētniekiem labāk jāpārzina geriatriskās medicīnas īpatnības, tāpēc izglītības un tālākizglītības procesā šai jomai jāvelta vairāk uzmanības. Veselības aprūpē nodarbinātajiem arī jāpiedāvā īpaša apmācība par to, cik svarīgi vecumdienās ir veselību veicinoši un profilaktiski pasākumi (piemēram, izvairīšanās no kritieniem, veselīgs uzturs utt.).

3.1.2.5. Jāizstrādā un jāpielāgo vecākiem cilvēkiem piemērotas ārstēšanas metodes. Tā kā gados vecākiem cilvēkiem raksturīgas vairākas vienlaicīgas saslimšanas (comorbidity), izmaiņas vielmaiņas procesos un bieži vien viņiem vienlaicīgi jāārstē vairākas slimības, precīzi ir jāpārzina vecāku cilvēku ķermeņa orgānu un sistēmu mijiedarbība. Tādēļ ir vajadzīga īpaša ārstēšana, un izraudzītie medikamenti un to devas ir jāpielāgo vecāku cilvēku vielmaiņai. Publiskajās aptiekās piedāvājot individuālas konsultācijas, kas ietver zāļu savstarpējās iedarbības pārbaudes, kā arī tajās nodrošinot labas IKT, ar kuru palīdzību var iegūt informāciju par zālēm un to savstarpējo iedarbību, var samazināt nevēlamas blaknes un palielināt ārstēšanas efektivitāti.

3.1.2.6. Jāveicina vecāku cilvēku un ārstniecības un aprūpes nozares personāla tieši un pastāvīgi sakari. Jo lielāka ir gados vecāku cilvēku atkarība no aprūpes, jo lielāka ir šo sakaru nozīme, lai varētu nodrošināt veiksmīgu ārstēšanu un izvairīties no izolācijas un depresijas.

3.1.3. Aprūpes pakalpojumi.

3.1.3.1. Jānosaka atbilstoši standarti, lai nodrošinātu aprūpes pakalpojumu kvalitāti, kas ir jāpārbauda un jānovērtē. Jāizstrādā Eiropas harta to cilvēku tiesību aizsardzībai, kuriem ir vajadzīga palīdzība un aprūpe, un šajā hartā jāparedz arī aizsardzība pret vardarbību aprūpes jomā. Noderīgas var būt arī tehnoloģijas (piemēram, AAL), kas palīdz dzīvot patstāvīgu dzīvi. Jaunas tehnoloģijas, kuras varētu izmantot, tomēr rūpīgi jānovērtē, un tās nekādā gadījumā nedrīkst būt iemesls, lai valstīs atkal veidotos nevienlīdzība veselības aizsardzības un aprūpes jomā.

3.1.3.2. Attiecībā uz gados vecākiem cilvēkiem jāievēro princips “labāk rehabilitācija nekā aprūpe”. Institucionalizēta aprūpe nedrīkst būt neatgriezenisks process — jābūt arī iespējai pēc aprūpes atgriezties mājās. Pašreizējās veselības aizsardzības un aprūpes iestādes vēl pietiekami neatbilst šādai prasībai.

3.1.3.3. Jāierīko vecākiem cilvēkiem piemērotas ārstniecības un aprūpes iestādes un jāapsver alternatīvas izmitināšanas iespējas. Jānodrošina plūstoša un atgriezeniska pāreja starp veselību un slimību, aprūpi un sociālo dzīvi, vajadzības gadījumā piedāvājot kvalitatīvu ārstēšanu un aprūpi un vienlaicīgi rūpējoties par to, lai vecāki cilvēki iespējami ilgāk varētu dzīvot “tradicionālā” vidē, proti, vidē, kurā kopā dzīvo vairākas paaudzes. Tādēļ veselības aizsardzības un aprūpes pakalpojumi ir efektīvi jākoordinē. Līdztekus ilgtermiņa aprūpes iestādēm jāveido arī vairāk stacionāru un ambulatoru struktūru neārstējami slimu cilvēku aprūpei un paliatīvās medicīnas centru, kā arī jāattīsta “neārstējami slimu cilvēku aprūpes kultūra”.

3.1.3.4. Tāpēc ir jāizveido teritoriāli visaptveroša, decentralizēta un dzīves vietai tuva infrastruktūra aprūpei mājās (“deinstitucionalizācija”). Jāveicina tāda aprūpes infrastruktūra, kurai nav institucionālas formas, bet kurā ir apvienoti visi vajadzīgie pakalpojumi (ambulatora aprūpe, mājas apmeklējumi, nelielas palīdzības sniegšana). Tāpēc organizēšana ir jāuztic reģionālajam līmenim un jāuzlabo finansējuma struktūra, lai nodrošinātu, ka attiecīgas iestādes un struktūras ir ne tikai pilsētās, bet arī visās lauku teritorijās.

3.1.3.5. Sabiedrību var vērtēt pēc tās attieksmes pret vecākiem iedzīvotājiem. Darbā ar vecākiem cilvēkiem un viņu aprūpē sevišķi nozīmīgs ir kļuvis brīvprātīgais darbs. Turpmāk katram iedzīvotājam atbilstoši viņa iespējām jāuzņemas atbildība par slimajiem, cilvēkiem ar invaliditāti un vecākiem cilvēkiem, taču iedzīvotāju ieguldītais darbs arī atbilstoši jānovērtē.

3.1.4. Iepriekšminēto jomu izpēte.

Eiropas Komisijai kopīgās plānošanas procesā (Joint Programming) pētniecības jomā uzmanība jāvelta arī demogrāfisko pārmaiņu jautājumam. Pēc Septītās pamatprogrammas projektu “WhyWeAge” un “Futurage” īstenošanas būtu jānosaka, ka Astotās pamatprogrammas prioritātes ir gerontoloģija (pētījumi par vecumu un novecošanu) un pētījumi demogrāfijas jomā. Būtu arī lietderīgi Pētniecības ģenerāldirektorāta programmā “Zinātne un sabiedrība” izskatāmajiem jautājumiem pievienot tematisko kopu “Vecāki cilvēki un zināšanu tālāknodošana”. Tajā būtu jāparedz pētījumi šādās jomās:

3.1.4.1. Profilakses izpēte.

— Kādi profilakses pasākumi turpmāk būs svarīgi veselības saglabāšanai darba vietā?

— Kā noteikts dzīvesveids ilgākā termiņā ietekmē veselības stāvokli kopumā un saslimšanu ar noteiktām slimībām?

— Kā dzimumam, piederībai dažādām kultūras vai imigrantu grupām raksturīgs dzīvesveids ietekmē veselīgas vecumdienas?

— Kā varētu izvairīties no kritieniem un kaulu lūzumiem?

— Ar kādiem profilakses pasākumiem var saglabāt fiziskās, sensorās, kognitīvās spējas un sociālās prasmes?

— Kā cilvēkus motivēt uzņemties atbildību par savu veselību un pašu novecošanas procesu (veselīga dzīvesveida veicināšana, stimulu radīšana vecākiem cilvēkiem izmantot pasākumus un piedāvājumus veselības saglabāšanai)?

— Kā motivēt cilvēkus mainīt ieradumus, lai viņi varētu labāk pielāgoties sociālajiem apstākļiem?

3.1.4.2. Slimību un to ārstēšanas izpēte.

— epidemioloģiski un etioloģiski pētījumi par slimībām, ar kurām slimo gados vecāki cilvēki, un profilakses iespēju uzlabošanu;

— bioloģiskā novecošanas procesa (no šūpuļa līdz kapam) izpēte;

— vairāku vienlaicīgu saslimšanu (comorbidity), hronisku saslimšanu, ļaundabīgo audzēju, sirds slimību, reimatisma un kustību traucējumu, redzes pasliktināšanās (piemēram, katarakta), neirodeģeneratīvu saslimšanu, piemēram, Alcheimera slimības, u. c. saslimšanu izpēte. Uzmanība jāpievērš arī diagnosticēšanas iespējām, lai varētu savlaicīgi noteikt diagnozi un līdz ar to arī nekavējoties uzsākt ārstēšanu;

— pētījumi par vecākiem cilvēkiem raksturīgu saslimšanu ārstniecības iespējām. Būtu labāk jāizprot un ārstēšanā jāņem vērā resorbciju ietekmējošie bioķīmiskie procesi, vielmaiņa, medikamentu iedarbības efektivitāte, kā arī medikamentu lietošanas un devu noteikšanas principi. Bieži vien trūkst tam vajadzīgā terapeitiskā pamatojuma, jo klīniskajos pētījumos un farmakoloģiskajos testos parasti piedalās tikai gados jaunāki pieaugušie.

3.1.4.3. Izpēte aprūpes jomā.

— Kā izstrādāt vecāku cilvēku vajadzībām atbilstošas jaunas tehnoloģijas?

— Kādi ir piemērotākie aprūpes apstākļi un aprūpes pakalpojumu veidi?

— Kā uzlabot aprūpē nodarbināto kvalifikāciju un darba apstākļus, tai skaitā jauno tehnoloģiju pielietojumu?

— Kādi varētu būt tehniskie risinājumi (piemēram, robotikas), kas neietekmē aprūpējamo personu drošību un cieņu, bet atvieglo aprūpē iesaistīto radinieku ikdienu un uzlabo profesionālu kopēju darba apstākļus?

— Kā aprūpes piedāvājumu varētu pielāgot aprūpējamu vecāku cilvēku vajadzībām un prasībām?

— Ar kādām jaunām koncepcijām varētu uzlabot un atbalstīt mājās veikto aprūpi? Tām jāaptver arī sabiedrības atzinība aprūpē iesaistītajiem radiniekiem un viņu materiāla atbalstīšana (piemēram, darba ņēmēja un darba devēja vienošanās uz laiku saīsināt darba laiku aprūpes pienākumu izpildei, aprūpei veltīta laika pieskaitīšana sociālās apdrošināšanas stāžam, aprūpes pabalsts u. c.).

— Kādas jaunas aprūpes, sāpju mazināšanas un pirmsnāves aprūpes metodes varētu izmantot, lai cilvēkam varētu nodrošināt cieņas pilnas dzīves pēdējās dienas?

3.1.4.4. Veselības aizsardzības sistēmu izpēte.

— Veicot pētījumus par publisko veselības aizsardzību, būtu jāpievērš uzmanība veselības aizsardzības sistēmām, ilgtermiņa aprūpei un integrētiem pakalpojumiem, kā arī jāizstrādā ceļvedis par pētījumiem novecošanas jomā. Jānovērtē, vai dalībvalstu veselības aprūpes un sociālās aizsardzības sistēmas ir pietiekami labi sagatavotas ar demogrāfiskajām pārmaiņām saistīto problēmu risināšanai. Kāda ir, piemēram, profilakses nozīme? Cik liela daļa veselības aprūpei paredzēto līdzekļu tiek tērēta preventīviem pasākumiem? Cik daudz cilvēku aprūpē mājās, un cik — aprūpes iestādēs?

— Cik daudz resursu ļauj ietaupīt brīvprātīgais darbs un aprūpe, un kāds ir darba apjoms, ko mājās bez atlīdzības veic galvenokārt sievietes?

— Jāveic veselības aprūpes jomā sasniegto rezultātu izpēte un medicīnas tehnoloģiju novērtējums (HTA), pirms tiek ieviestas jaunas tehnoloģijas un e-veselības metodes vecāku cilvēku ārstniecībai un aprūpei. Vai šīs tehnoloģijas tiešām būs tik efektīvas, kā iecerēts? Vai labumu no šīm tehnoloģijām gūst arī visneaizsargātākās iedzīvotāju grupas?

— Sadarbībā ar dalībvalstīm būtu jāveic klīnisks un sociālekonomisks pētījums par to, cik lietderīgas un efektīvas ir investīcijas vecāku cilvēku ārstēšanas un aprūpes kvalitātes uzlabošanā.

— Kā uzlabot veselības aprūpes un sociālās nodrošinātības saikni?

3.1.5. Jaunu tehnoloģiju izstrāde.

3.1.5.1. Demogrāfiskās pārmaiņas tomēr paver arī plašas iespējas. Tās saistītas galvenokārt ar novecojušai sabiedrībai paredzētām jaunām precēm un pakalpojumiem. Ekonomiku ietekmējošais faktors “vecums” var kļūt par ekonomikas virzītājspēku, sekmējot izaugsmi un nodarbinātību tādās jomās kā veselības aprūpes pakalpojumi, jaunas tehnoloģijas, medikamenti, medicīnas ierīces, medicīnas tehnoloģijas, kā arī tūrisms un rūpes par iedzīvotāju labsajūtu (wellness). Saskaņā ar Komisijas aplēsēm demogrāfisko pārmaiņu ietekme uz veselības aprūpes izdevumu apjomu var būt ievērojama — prognozes liecina, ka Eiropas Savienībā publiskie izdevumi par veselības aprūpi līdz 2060. gadam palielināsies par 1,5 procentpunktiem no IKP. Būtu jāizstrādā un jāpiedāvā tirgū jauni produkti un pakalpojumi. To radīto vērtību ietekmēs tirgus apjoms, cena un nodrošinātā pievienotā vērtība.

3.1.5.2. “Primārajā veselības aizsardzības tirgū” svarīgākais faktors ir iespējamais izmaksu ietaupījums, no kā arī atkarīgs, vai interaktīvas automatizētas dzīves vides (AAL) piedāvājums būs viens no slimokasu vai aprūpes apdrošināšanas uzņēmumu apmaksātajiem pakalpojumiem, savukārt “sekundārais veselības aprūpes tirgus” šajā ziņā spēj reaģēt ievērojami brīvāk un elastīgāk. Ir jāizstrādā augsti funkcionāli un izmaksu ziņā pieņemami uzņēmējdarbības modeļi, kurus varētu finansēt ar pārdošanas, nomas vai līzinga palīdzību. Vienlaicīgi arī nedrīkst pieļaut, ka “sekundārais tirgus” rada nevienlīdzību.

3.1.5.3. Jāveicina zinātnisku atziņu par aprūpes tehnoloģiju ieviešanas sekām izstrāde un apmaiņa, šim mērķim izmantojot, piemēram, pilotprojektus, kuru īstenošana pašlaik uzsākta Konkurētspējas un jauninājumu programmas ietvaros. Līdztekus arī jāatbalsta tādas IKT paraugprakses apmaiņa, ar kuru iecerēts rast risinājumus dzīves kvalitātes uzlabošanai vecumdienās, šim mērķim izmantojot, piemēram, Interreg programmu un struktūrfondus. Šādos pētījumos jāizvērtē tehnoloģiju lietotāju viedoklis, īpaši par konkrēto tehnoloģiju lietošanas ērtumu un sniegtajām priekšrocībām.

3.1.5.4. No vienas puses, tehnoloģiskais progress un jaunas agrīnas diagnosticēšanas un ārstniecības metodes ir galvenais izmaksu pieauguma faktors, tomēr, no otras puses, saprātīgi izmantots tehniskais progress ilgtermiņā var palīdzēt izmaksas ietaupīt. Vairāk uzmanības būtu jāvelta medicīnā izmantoto procedūru izvērtēšanai (medicīnas tehnoloģijas novērtējums — Health Technology Assessment (HTA)), lai varētu noteikt ārstniecības un aprūpes pakalpojumu apjomu un apmaksas noteikumus. Tāpēc turpmākās izmaksas būtībā ir atkarīgas no jaunu tehnoloģiju efektīvas ieviešanas un pārvaldības. Taču ar jaunām tehnoloģijām nevar un nedrīkst aizstāt vecāku cilvēku un ārstniecības un aprūpes personāla tiešu saskarsmi, turklāt šīm tehnoloģijām jābūt finansiāli pieejamām.

3.1.6. Finansiālā ilgtspēja.

3.1.6.1. Gandrīz visās dalībvalstīs vecākiem cilvēkiem paredzētos aprūpes pakalpojumus un pabalstus apmaksā no sociālās aizsardzības sistēmas līdzekļiem, un tādēļ šīm sociālās aizsardzības sistēmām ir vajadzīgs ilgtspējīgs un stabils finansējums.

3.1.6.2. Atkarība no aprūpes joprojām ir nabadzības riska faktors, kas sevišķi apdraud pensionārus ar nelielu pensiju vai zemiem ienākumiem. Daudz cilvēku Eiropā nevar atļauties pienācīgu aprūpi vecumdienās. Tāpēc visās ES dalībvalstīs atbilstoši to sociālā nodrošinājuma sistēmām (sociālās apdrošināšanas vai ar nodokļu ieņēmumiem finansētas sistēmas) jāievieš aprūpes izdevumu apdrošināšana, savukārt jau ieviestās nodrošinājuma sistēmas jāpielāgo demogrāfisko pārmaiņu nākamajās desmitgadēs radītajām problēmām, lai nodrošinātu, ka visiem iedzīvotājiem ir pieejami aprūpes pakalpojumi saskaņā ar Kopienas prasībām un konkrētās valsts tiesību normām un tradīcijām, kā arī ar personiskajām vajadzībām. Šādai veselības apdrošināšanai būtu jāapmaksā ne tikai stacionāri, bet arī ambulatori sniegti pakalpojumi.

3.1.6.3. Ilgtermiņa aprūpes izmaksu daļēja segšana no privātas veselības apdrošināšanas līdzekļiem jāorganizē pārdomāti un jāņem vērā ieinteresēto pušu viedoklis, lai nepieļautu, ka šī tendence sarežģī piekļuvi šādiem pakalpojumiem. Dalībvalstīm arī turpmāk būtu jānodrošina vecāku cilvēku vispārēja piekļuve primārās aprūpes un profilaktiskajiem pakalpojumiem. Lai sasniegtu šo vērienīgo mērķi, jāizmanto visi pieejamie finansēšanas instrumenti — tiesību aktos paredzētās sociālās aizsardzības sistēmas, kā arī tās papildinoši mehānismi.

3.1.6.4. Ar jaunām izmaksu atlīdzināšanas struktūrām būtu jāpanāk, ka arī attāli radinieki var saņemt aprūpes kompensāciju par aprūpējamu cilvēku kopšanu. Tomēr arī šādos gadījumos jābūt nodrošinātai aprūpes kvalitātei! Papildus tam būtu jāievieš aprūpes atvaļinājums, par paraugu izmantojot maternitātes atvaļinājumu. Izmantojot sociālo dialogu un apspriežoties ar sociālajiem partneriem (tāpat kā, piemēram, par bērna kopšanas atvaļinājumu), politiskā līmenī nekavējoties jānodrošina iespējas apvienot ģimenes dzīvi, profesiju un aprūpes pienākumu izpildi.

3.1.6.5. Finansiālo spriedzi sociālās apdrošināšanas sistēmās var mazināt ar vairāku valstu līmeņa pasākumu palīdzību, piemēram, plašāk izmantojot ģenēriskās zāles, samazinot zālēm piemērojamo PVN likmi un ar zāļu ražotājiem uzsākot sarunas par cenu politiku.

3.2. Vietējie tīkli — “vismazākās struktūras ir visefektīvākās un iedzīvotājiem tuvākās”.

3.2.1. Vecāki cilvēki var ļoti daudz dot sabiedrībai, un tas ir atkarīgs no viņu veselības stāvokļa. Personīgu un profesionālu apstākļu dēļ ģimenes šobrīd aizvien retāk dzīvo vairāku paaudžu mājsaimniecībās. Šeit var iesaistīties privātas vai pašvaldību struktūras ar saviem vietējā līmeņa tīkliem, jo vispārējas nozīmes pakalpojumu sniedzējiem jābūt pielāgotiem reģionālā un vietējā līmeņa prasībām, lai tie varētu piedāvāt pietiekamu atbalstu un palīdzību.

3.2.2. Vietējā līmeņa tīkli ir, piemēram, vietējo pašvaldību iestāžu, sociālo partneru, NVO un par veselības aprūpi atbildīgo personu forumi, kas veicina sadarbību un pakalpojumu koordinēšanu. Šādu iniciatīvu īstenošana ir laba iespēja saņemt atbalstu no struktūrfondiem un kohēzijas fonda. Eiropā būtu atzinīgi jānovērtē paraugprakses modeļi, piemēram, iniciatīvas saistībā ar iespējām veicināt “iedzīvotāju iesaistīšanos” un pašpalīdzības iniciatīvas “aprūpes mājās” jomā.

3.2.3. Arī vairāku paaudžu mājas (centri) ir viena no starppaaudžu attiecību izpausmes formām, kurās tās iesaistās ārpus ģimenes. Tajās zem viena jumta norit bērnudārzu, jauniešu klubu un vecāku cilvēku interešu kopu darbs (5).

3.2.4. Līdztekus jānodrošina arī citi pakalpojumi, piemēram, dienas un nakts aprūpe (paredzēta galvenokārt ar demenci slimajiem).

3.3. Eiropas veselības aizsardzības politika.

3.3.1. Dalībvalstu veselības aizsardzības sistēmām ir jāspēj reaģēt uz demogrāfisko pārmaiņu izraisītajām problēmām, un šīs sistēmas ir attiecīgi jāstiprina. Jāņem vērā, ka veselības aizsardzības sistēmu organizācija un vadība arī pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā joprojām ir dalībvalstu uzdevums un atbildības joma un ka ES iestādes tikai sniedz atbalstu dalībvalstīm šā uzdevuma izpildē. Dalībvalstu veselības aizsardzības sistēmas ir ļoti dažādas, jo atšķirīga ir to organizatoriskā struktūra (līdzās valstiskām sistēmām atbilstoši Beveridge modeļa, Bismarka modeļa vai jauktu modeļu darbības principiem darbojas arī privātās apdrošināšanas sistēmas), attīstība, ekonomikas potenciāls, tām izvirzītās prasības un ar tām saistītās cerības. Tomēr jābūt nodrošinātām visu cilvēku tiesībām piekļūt veselības aizsardzības pakalpojumiem; šāda prasība ir izvirzīta arī Eiropas Savienības Pamattiesību hartā.

3.3.2. Atklātās koordinācijas metodes (AKM) izmantošana var palīdzēt efektīvāk veidot un vadīt veselības aizsardzības politiku. Sadarbības galvenajiem virzieniem jābūt pieredzes apmaiņai un iepazīstināšanai ar paraugpraksi tādās prioritārās jomās kā “piekļuve”, “kvalitāte” un “ilgtermiņa finansējums”.

3.3.3. Arī primārā kompetence par sociālās politikas izstrādi saskaņā ar subsidiaritātes principu joprojām ir dalībvalstu kompetences joma. ES tomēr var sniegt palīdzību ar atbalsta pasākumiem, piemēram, papildinot vai veicinot dalībvalstu sadarbību. AKM ir lietderīgs instruments arī sociālajā jomā, lai uzlabotu sociālo aizsardzību atbilstoši piekļuves, pielāgošanas un ilgtspējas principiem.

3.3.4. Izstrādājot rīcības plānu, tematam “aktīvas, cieņas pilnas un veselīgas vecumdienas” jākļūst par stratēģijas “Eiropa 2020” prioritāti. Tam vajadzīga pastāvīga un vēl intensīvāka Komisijas ģenerāldirektorātu sadarbība. Tādēļ būtu jāizveido īpaša iekšējo dienestu darba grupa par tematu “vecumdienas un veselība”, kas strādātu ar tādiem jautājumiem kā ārstniecības pakalpojumi, aprūpe, pensijas un finansiālā ilgtspēja. Būtu jāpanāk profilakses, veselību veicinošu un izglītojošu pasākumu nostiprināšana un šo principu iekļaušana visās politikas jomās, un dalībvalstīm tie jāizmanto par rīcības modeli.

3.3.5. Izmantojot “apaļā galda sarunas”, īpašu “kategoriju” vai “pastāvīgu izpētes grupu”, EESK būtu jāturpina paaudžu dialogs par jautājumu “aktīvas, cieņas pilnas un veselīgas vecumdienas”, lai izstrādātu pārnozaru demogrāfijas stratēģiju.

3.3.6. Dalībvalstīm būtu jāsaņem ES politikas atbalsts, ar maksājumiem no struktūrfondiem un kohēzijas fonda palīdzot īstenot valsts līmeņa pasākumus.

3.3.7. Papildus tam EESK aicina pastāvīgi atbalstīt Eiropas līmeņa mūžizglītību par tematu “vecumdienas un veselība”, kā arī izstrādāt īpašas stratēģijas šā principa ieviešanai valstu, reģionālajā un vietējā līmenī.

Briselē, 2010. gada 15. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) COM(2009) 180 galīgā redakcija.

(2) EESK atzinumu uzskaitījums atrodams tīmekļa vietnē: http://www.eesc.europa.eu/sections/soc/index_en.asp.

(3) Sk. Eiropas Veselības sistēmu un politikas novērošanas centrs: http://www.euro.who.int/en/home/projects/observatory/activities/research-studies-and-projects

(4) “Māci mums mūsu dienas tā skaitīt, ka mēs gudru sirdi dabūjam!” (psalms 90.12).

(5) http://www.mehrgenerationenhaeuser.de.