KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Progresa ziņojums par Direktīvas 2006/32/EK par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem piemērošanu un Direktīvas 2004/8/EK par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, piemērošanu /* COM/2013/0938 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Progresa ziņojums par Direktīvas 2006/32/EK par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem piemērošanu un Direktīvas 2004/8/EK par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, piemērošanu Ievads Direktīvas 2006/32/EK[1] par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem (Energopakalpojumu direktīva) mērķis ir uzlabot enerģijas galapatēriņa rentabilitāti un efektivitāti, nosakot indikatīvus mērķus, stimulus un institucionālo, finansiālo un tiesisko pamatu, kas vajadzīgs, lai novērstu tirgū radušos šķēršļus un nepilnības, kuras kavē efektīvu enerģijas galapatēriņu. Tās mērķis arī ir radīt apstākļus energopakalpojumu tirgus attīstībai un veicināšanai, kā arī energotaupības programmu un citu enerģijas galapatēriņa efektivitātes uzlabošanai paredzētu pasākumu īstenošanai. Energopakalpojumu direktīva attiecas uz enerģijas sadali un mazumtirdzniecību, pasākumu veikšanu enerģijas galapatēriņa efektivitātes uzlabošanai, izņemot ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā iekļautās darbības, un zināmā mērā — uz bruņotajiem spēkiem. Tās mērķis ir plašu, uz tīklu balstītu enerģijas nesēju, piemēram, elektroenerģijas un dabasgāzes, kā arī citu enerģijas veidu, piemēram, centralizētas siltumapgādes, šķidrā kurināmā, akmeņogļu un lignīta, kā arī mežsaimniecības un lauksaimniecības enerģijas produktu un transporta degvielu mazumtirdzniecība, piegāde un sadale. Saskaņā ar Energopakalpojumu direktīvas 14. panta 2. punktu dalībvalstīm bija jāsagatavo otrais energoefektivitātes rīcības plāns (EERP) un jāziņo par to Komisijai ne vēlāk kā 2011. gada 30. jūnijā[2]. Pamatojoties uz EERP, Energopakalpojumu direktīvas 14. panta 5. punktā bija noteikts, ka Komisijai ir jānovērtē, kādu progresu dalībvalstis ir panākušas savu valsts indikatīvo enerģijas ietaupījuma mērķu sasniegšanā. Tādējādi ar šo ziņojumu Komisija noslēdz novērtēšanu un ziņošanu par otro EERP atbilstīgi saistībām, kas tai noteiktas Energopakalpojumu direktīvas 14. panta 5. punktā. Tas notiek vēlāk nekā paredzēts, jo atsevišķas dalībvalstis nebija iesniegušas savus EERP atbilstīgi Energopakalpojumu direktīvā norādītajiem termiņiem. Augstas efektivitātes koģenerācija piedāvā lielas iespējas ietaupīt enerģiju ES, jo elektroenerģijas ražošanā radītais siltums netiek izniekots, bet tiek arī izmantots. Šīs iespējas vēl nav pilnīgi izmantotas. Direktīvas 2004/8/EK[3] par tādas koģenerācijas veicināšanu, kas balstīta uz lietderīgā siltuma pieprasījumu iekšējā enerģijas tirgū, (Koģenerācijas direktīva) mērķis ir atvieglot koģenerācijas iekārtu uzstādīšanu un izmantošanu, lai ietaupītu enerģiju un cīnītos pret klimata pārmaiņām. Koģenerācijas direktīvai īstermiņā būtu jānodrošina iespēja stiprināt pastāvošās koģenerācijas iekārtas un veicināt jaunu iekārtu uzstādīšanu, un ilgtermiņā tai būtu jānosaka vajadzīgie pamatprincipi augstas efektivitātes koģenerācijai, lai mazinātu emisijas. Saskaņā ar Koģenerācijas direktīvas 10. pantu dalībvalstīm bija jāpublicē ziņojums, iekļaujot tajā to analīžu un novērtējumu rezultātus, kas ir veikti saistībā ar izcelsmes apliecinājumu, valsts potenciālu attiecībā uz augstas efektivitātes koģenerāciju un ar koģenerāciju saistīto spēkā esošo likumā noteikto pamatu un reglamentējošajiem noteikumiem. Saskaņā ar Koģenerācijas direktīvas 11. pantu Komisijai ir periodiski jāiesniedz ziņojums par virzību uz šīs direktīvas mērķu sasniegšanu. Šis ziņojums atbilst minētajai prasībai. Tas notiek vēlāk nekā paredzēts, jo atsevišķas dalībvalstis nebija iesniegušas savus ziņojumus atbilstīgi Koģenerācijas direktīvā norādītajiem termiņiem. Jāņem vērā, ka Energopakalpojumu direktīva un Koģenerācijas direktīva tiks gandrīz pilnīgi atcelta ar Energoefektivitātes direktīvu[4], šīm izmaiņām stājoties spēkā 2014. gada 5. jūnijā. Tomēr pienākums noteikt mērķi atbilstīgi Energopakalpojumu direktīvas 4. pantam netiks atcelts līdz 2017. gada 1. janvārim. Šim ziņojumam ir pievienots Komisijas dienestu darba dokuments (SWD(2013) 541 final), kurā ir sniegta detalizēta informācija par Energopakalpojumu direktīvas un Koģenerācijas direktīvas piemērošanu dalībvalstīs un novērtēts progress saistībā ar energoefektivitāti energoapgādē un enerģijas galapatēriņā. Ir sniegta arī katras dalībvalsts EERP detalizēta analīze. Direktīvas 2006/32/EK par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem īstenošana Energopakalpojumu direktīvā dalībvalstīm bija noteikta prasība pieņemt un 2016. gadā censties sasniegt valsts enerģijas ietaupījuma indikatīvo mērķi vismaz 9 % apmērā no gala enerģijas[5]. Vairums šīs direktīvas noteikumu ir aizstāti ar Energoefektivitātes direktīvā precīzāk izklāstītiem noteikumiem. Tomēr prasība saistībā ar 9 % mērķi netiks atcelta līdz 2017. gadam. Lai gan aprēķini un metodoloģija ievērojami atšķiras, Energopakalpojumu direktīvas mērķis būtu jāuzskata par soli virzībā uz vērienīgāka ES mērķa sasniegšanu, proti, enerģijas patēriņa samazināšanu par 20 % laikposmā līdz 2020. gadam. Direktīvā ir paredzēts, ka dalībvalstīm savos EERP ir jāziņo par svarīgākajiem pieņemtajiem un plānotajiem energoefektivitātes pasākumiem. Kopumā, ņemot vērā rīcības plānu vispusību, valsts politikas pasākumu raksturojuma detalizētību un galveno nozaru aptvēruma līmeni, otro EERP, ko dalībvalstis saskaņā ar Energopakalpojumu direktīvu iesniedza 2011.–2012. gadā, kvalitāte kopumā bija daudz labāka nekā pirmā EERP gadījumā, kas tika iesniegts 2007.–2008. gadā. To atspoguļoja arī enerģijas ietaupījumi, kurus bija paredzēts panākt, pateicoties otrajā EERP iekļauto jauno pasākumu īstenošanai. Tā kā galvenais uzsvars Energopakalpojumu direktīvā ir uz ietaupījumiem enerģijas galapatēriņā un energopakalpojumos, izņemot, kā norādīts, lielāko daļu energoefektivitātes pasākumu piedāvājuma pusē un pasākumus emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas dalībnieku energoefektivitātes uzlabošanai, daudzos no otrajiem EERP ir sniegta detalizēta informācija par veiktajiem vai plānotajiem pasākumiem, lai uzlabotu energoapgādes energoefektivitāti. Turklāt EERP ir aprakstīti dažādi energoefektivitātes uzlabošanas pasākumi, kas neattiecas tikai uz energopakalpojumiem. Lielākā daļa energoietaupījumu veikšanas iespēju ES ir saistītas ar ēkām, un energoefektivitātes uzlabošana šajā sektorā ir prioritārs dalībvalstu mērķis. Gandrīz visas dalībvalstis savā otrajā EERP ziņoja par pasākumiem, kas attiecās gan uz jaunām, gan esošajām ēkām, kā arī dzīvojamajām un terciārajām ēkām[6]. Ietaupījumi, kas panākti, piemērojot būvnoteikumus un īstenojot pasākumus, veido lielu daļu no kopējiem valsts ietaupījumiem, dažos gadījumos ietverot agrākus ietaupījumus, ko ir nodrošinājuši kopš 1995. gada īstenotie noteikumi. Tāpat kā pirmajā ziņošanas periodā arī otrā EERP svarīgs elements ir dzīvojamo ēku sektors, un 17 dalībvalstis ir ziņojušas par plašām ēku renovācijas programmām. Dažas dalībvalstis savos ietaupījumos iekļauj konkrētu ES tiesību aktu par energoefektivitāti, piemēram, ar ekodizainu un energomarķējumu saistītu īstenošanas noteikumu, ietekmes aprēķinus. Attiecībā uz energoietaupījumu pasākumu finansēšanu vairākas dalībvalstis ir ziņojušas par ES fondu un tādu ienākumu izmantošanu, kas gūti, pārdodot saskaņā ar Kioto protokolu piešķirtās daudzuma vienības[7]. Tajā pašā laikā visā ES ir vērojami arvien lielāki centieni palielināt privātā sektora pārstāvju līdzdalību energoefektivitātes uzlabojumu finansēšanā. Salīdzinot ar pirmo ziņošanas periodu, otrajā ziņošanas periodā ir palielinājies daudzsološu horizontālo pasākumu skaits. Atbilstoši iepriekšminētajam būtisku elementu centienos veicināt lielākus enerģijas ietaupījumus tagad veido enerģijas ietaupījuma pienākumi. Piecas dalībvalstis ziņoja, ka tajās jau darbojas paredzētā balto apliecību sistēma[8]. Divas dalībvalstis savos otrajos EERP ziņo par šādu sistēmu gaidāmo ieviešanu. Energopakalpojumu uzņēmumi (ESCO) joprojām ir nākamā būtiskā energoefektivitātes finansējuma sniedzēju grupa ES. Atbilstoši minētajam dalībvalstis min parauglīgumu nodrošināšanu par energopakalpojumiem, tiesību aktu pieņemšanu vai tiesisko šķēršļu novēršanu, lai nodrošinātu ESCO piekļuvi publiskā sektora energopakalpojumiem. Tajā pašā laikā, tāpat kā bija vērojams pirmajā ziņošanas periodā, informācijā, kas ir sniegta par daudziem ar ESCO saistītiem pasākumiem, ir maz norāžu par konkrētām veicamajām darbībām. Dalībvalstu ziņotais kopīgais gala enerģijas ietaupījums 2010. gadā bija aptuveni 59 Mtoe (miljoni tonnu naftas ekvivalenta). Šis rādītājs ir par aptuveni 35 % augstāks nekā dalībvalstu 2008. gadā iesniegtajos pirmajos EERP paredzēto starpposma enerģijas ietaupījuma mērķu summa. Paziņotie starpposma ietaupījuma līmeņi svārstās no 1,8 % no atskaites patēriņa Lietuvā līdz gandrīz 9 % Vācijā un Zviedrijā, kur Energopakalpojumu direktīvā paredzētais indikatīvais mērķis 2016. gadam ir faktiski sasniegts starpposma beigās. Kopīgā gala enerģijas ietaupījuma prognoze 2016. gadam ir aptuveni 132 Mtoe[9], kas ievērojami pārsniedz 9 % indikatīvo mērķi, kas ir aptuveni 89 Mtoe. Spānija un Vācija prognozē augstākos ietaupījuma līmeņus, savukārt četras dalībvalstis paredz, ka to ietaupījuma apmērs 2016. gadā būs zemāks nekā 9 % no to atsauces enerģijas patēriņa. Tomēr, salīdzinot dalībvalstu ietaupījuma rādītājus, ir svarīgi ņemt vērā arī metodes, kas izmantotas ietaupījuma aprēķināšanai, ne tikai paziņotos un prognozētos ietaupījuma līmeņus. Ietaupījuma apmēra noteikšanai tika izmantotas vairākas atšķirīgas pieejas. Tāpēc turpmāk 1. tabulā norādītos skaitļus var izmantot tikai kā faktiskās ES ietaupījuma ietekmes aptuvenu rādītāju. Valstu izmantotās pieejas ir detalizētāk aplūkotas pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. Kā liecina iepriekš sniegtais pārskats par progresu energoefektivitātes jomā ES, laikā starp Energopakalpojumu direktīvā paredzētās ziņošanas pirmo un otro kārtu ir konstatējamas dažādas pozitīvi vērtējamas norises. Plašs Komisijas nodrošināto instrukciju un veidnes izmantojums veicināja vispārējās EERP kvalitātes uzlabošanos. Tomēr vairākas dalībvalstis varētu uzlabot savus ziņojumus, sniedzot detalizētāku informāciju par pasākumiem un to konkrētu īstenošanu, kā arī precizējot metodoloģiju, ko tās izmanto enerģijas ietaupījuma apmēra noteikšanai. Otrā ziņošanas kārta liecina par to, ka joprojām ir iespējams uzlabot informācijas sniegšanu EERP, lai apliecinātu, kā un vai dalībvalstis var īstenot enerģijas ietaupījuma mērķi. 1. tabula. EERP gala enerģijas ietaupījuma mērķi un prognozes 2016. gadam un paziņotais ietaupījums 2010. gadā || Gala enerģijas ietaupījuma mērķis 2010. gadā (primārais ekvivalents slīprakstā) || Paziņotais gala enerģijas ietaupījums 2010. gadā (primārais ekvivalents slīprakstā) || Prognozētais gala enerģijas ietaupījums 2016. gadā (primārais ekvivalents slīprakstā) Dalībvalsts || Mtoe || % no atsauces patēriņa || Mtoe || % no atsauces patēriņa || Mtoe || % no atsauces patēriņa Austrija || 0,428 || 2,0 % || 1,180 || 5,5 % || 1,874 || 8,8 % Beļģija || 0,789 || 3,0 % || 1,301 || 4,9 % || 2,985 || 11,4 % Bulgārija[10] || 0,209 || 3,0 % || 0,305 || 4,4 % || 1,066 || 15.3 % Kipra[11] || 0,060 || 3,3 % || 0,066 || 3,6 % || 0,191 || 10,4 % Čehijas Republika[12] || 0,355 || 1,8 % || 0,532 || 2,7 % || 1,596 || 8,2 % Dānija || 0,449 || 3,0 % || 0,664 || 4,4 % || 1,285 || 8,6 % Igaunija || 0,061 || 2,3 % || 0,079 || 3,0 % || 0,213 || 8,1 % Somija || 0,507 || 3,0 % || 1,040 || 6,1 % || 2,123 || 12,5 % Francija || 5,000 || 3,8 % || 5,159 || 3,9 % || 18,000 || 13,5 % Vācija || 12,181 || 6,1 % || 17,937 || 9,0 % || 33,868 || 17,1 % Grieķija[13] || 0,439 || 2,8 % || 0,794 || 5,1 % || 1,415 || 9,0 % Ungārija || 0,152 || 1,0 % || 0,293 || 1,9 % || 1,371 || 9,0 % Īrija || 0,559 || 4,5 % || 0,523 || 4,2 % || 1,576 || 12,6 % Itālija || 3,066 || 2,7 % || 4,102 || 3,6 % || 10,880 || 9,6 % Latvija || 0,006 || 0,2 % || 0,294 || 8,8 % || 0,299 || 9,0 % Lietuva || 0,054 || 1,5 % || 0,067 || 1,8 % || 0,341 || 9,4 % Luksemburga || 0,045 || 2,7 % || 0,128 || 7,6 % || 0,238 || 14,1 % Malta || 0,011 || 3,0 % || 0,014 || 3,8 % || 0,033 || 9,0 % Nīderlande || 0,978 || 2,0 % || 2,278 || 4,7 % || 6,416 || 13,1 % Polija || 1,021 || 2,0 % || 3,037 || 5,9 % || 5,779 || 11,3 % Portugāle || 0,344 || 1,9 % || 0,662 || 3,6 % || 2,240 || 12,2 % Rumānija[14] || 0,940 || 3,0 % || 2,222 || 7,1 % || 2,800 || 9,0 % Slovākija || 0,224 || 3,0 % || 0,668 || 9,0 % || 0,671 || 9,0 % Slovēnija || 0,102 || 2,5 % || 0,101 || 2,5 % || 0,591 || 14,5 % Spānija[15] || 2,179 || 3,0 % || 4,720 || 6,5 % || 13,126 || 18,1 % Zviedrija || 2,003 || 6,3 % || 2,846 || 9,0 % || 4,626 || 14,6 % Apvienotā Karaliste || 11,737 || 9,0 % || 8,547 || 6,6 % || 17,816 || 13,7 % Otrajos EERP norādītie kopējo sasniegto un prognozēto ietaupījumu līmeņi ir augstāki nekā citi energoefektivitātes uzlabojumu rādītāji. Saskaņā ar otrajiem EERP dalībvalstis, kuras galvenokārt izmanto lejupējus rādītājus, attiecībā uz 3 gadus ilgo starpposmu (2007.–2010. gads) ziņo par energoefektivitātes uzlabojumu 6,6 % apmērā vai vidējo gada uzlabojumu vairāk nekā 2,1 % apmērā no atsauces patēriņa. Šis rādītājs atšķiras no ODYSEE projektā[16] reģistrētā laikposmā no 2000. līdz 2009. gadam novērotā galapatēriņa intensitātes samazināšanās vidējā rādītāja aptuveni 1,2 % apmērā. EERP atspoguļotā gada uzlabojumu rādītāju ievērojamā paaugstināšanās, iespējams, nav pilnībā skaidrojama tikai ar politiskās aktivitātes palielināšanos, bet arī ar papildu strukturāliem un statistikas faktoriem, kā arī datu neatbilstībām un pārklāšanos, valstīm apkopojot dažādu pasākumu ietekmes rādītājus. Dalībvalstis, kuras paziņoto ietaupījumu noteikšanai galvenokārt izmanto augšupējas metodes vai konkrētam pasākumam paredzētas metodes, laikposmā līdz 2010. gadam norāda ietaupījumus 5,1 % apmērā no atsauces enerģijas patēriņa. Šis rādītājs šķiet augsts, arī ņemot vērā apstākli, ka atšķirībā no gadījumiem, kad tiek izmantotas lejupējas metodes, no augšupējiem rādītājiem būtu jāizslēdz autonomie ietaupījumi, lai gan tajos ir ietverti atsevišķi agrāki ietaupījumi. Pastāv arī zināms divkāršas uzskaites risks, proti, vienu kWh ietaupījumu varētu būtu veicinājuši vairāki politikas pasākumi. 2. tabula Otrajā EERP iekļautais pārskats par pasākumiem piedāvājuma pusē[17] Dalībvalsts || Pasākumi elektroenerģijas pārvades un piegādes zudumu novēršanai || Pasākumi augstas efektivitātes koģenerācijas veicināšanai || Pasākumi, kuros par prioritārām noteiktas citas augstas efektivitātes ražošanas iekārtas, tostarp iekārtas vēja un saules enerģijas izmantošanai || Pasākumi centralizētas siltumapgādes veicināšanai vai tās efektivitātes uzlabošanai || Pasākumi slodzes pārvaldības atbalstam || Pasākumi viedo tīklu atbalstam vai attīstībai || Pasākumi naftas un gāzes piegādes efektivitātes uzlabošanai || Brīvprātīgi nolīgumi ietaupījumu veicināšanai piedāvājuma pusē || Pasākumi lielākas konkurences veicināšanai piegādātāju vidū AT || || X || || X || || || || || BE || || X[18] || || || || || || || BG || X || X || || X || || X || || || CY || X || X || X || || || || || || CZ || || X || X || X || || || || || DK || X || || || X[19] || || || X || X || EE || X || X || || X || || || X || || X FI || || || || || || || || X || FR || || || || || || X || || || DE || || X[20] || || || || || || || X GR || X || X || X || X || || || || || HU || || || || X || || || || || IE || X || || X || || X || X || || X || X IT || X || X || X || || || X || || || LT || X || X || X || X || || X || X || || LV || || X || || || || || || || LU || || X || || || || || || || MT || X || X || || || || X || || || NL || || X || || || || || || || PL || X || || || X || || X || || || PT || || X || || || || || || || RO || || || || || || || || || SK || || X || || || || || || || SI || || X || X || X || || X || || X || ES || || X || X || || || || || || SE || || || || X || || X || || || UK || || || || || || X || || || Direktīvas 2004/8/EK par koģenerācijas veicināšanu īstenošana Enerģijas ietaupījumu ziņā augstas efektivitātes koģenerācijai (definīcija — siltumenerģijas un elektroenerģijas un/vai mehāniskās enerģijas vienlaicīga ražošana vienā procesā) ir liels potenciāls, bet ES tas netiek pilnībā izmantots. Tāpēc Koģenerācijas direktīvas mērķis ir kopēja pārredzama regulējuma izveide, lai veicinātu un atvieglotu koģenerācijas iekārtu uzstādīšanu. Īstermiņā direktīvai būtu jānodrošina iespēja nostiprināt esošās koģenerācijas iekārtas un veicināt jaunu iekārtu uzstādīšanu. Vidējā līdz ilgā termiņā direktīvai būtu jānosaka vajadzīgie pamatprincipi augstas efektivitātes koģenerācijai, lai samazinātu CO2 un citu vielu emisijas un veicinātu ilgtspējīgu attīstību. Saskaņā ar Koģenerācijas direktīvu dalībvalstīm bija jāveic valsts potenciāla attiecībā uz augstas efektivitātes koģenerāciju analīze, lai novērtētu šķēršļus un administratīvos regulējumus un izvērtētu sākotnējās sistēmas garantiju ticamību (Koģenerācijas direktīvas 10. panta 1. punkts). Kopš 2007. gada 21. februāra reizi četros gados dalībvalstīm bija jānovērtē progress, kas panākts, palielinot augstas efektivitātes koģenerācijas īpatsvaru energoapgādē. Dalībvalstīm līdz 2011. gada 11. oktobrim bija jāpublicē 2. valsts progresa ziņojums, un Komisijai, pamatojoties uz šiem ziņojumiem, bija jānovērtē Koģenerācijas direktīvas piemērošana. Visas dalībvalstis izpildīja pienākumu, kas paredz valsts potenciāla attiecībā uz augstas efektivitātes koģenerāciju un šķēršļiem šā potenciāla īstenošanā analīzi, kā arī novērtēt valstu administratīvos regulējumus, tostarp izcelsmes sistēmas garantijas. Visas dalībvalstis atbilstīgi Koģenerācijas direktīvai arī ir iesniegušas pirmo un otro progresa ziņojumu, lai gan dažos gadījumos tika pieļauti kavējumi. Lai atvieglotu ziņošanu un sniegtu salīdzināmu informāciju novērtējuma veikšanai, Komisija dalībvalstīm nodrošināja nesaistošas veidnes un anketas, bet ne visas dalībvalstis izmantoja šīs anketas vai veidnes vai tās pilnīgi aizpildīja. Tas ir radījis novirzes kvalitātes, pilnības un metodoloģijas ziņā. Tāpēc valsts ziņojumus sniegtā informācija par progresu saistībā ar augstas efektivitātes koģenerācijas īpatsvara palielināšanu nereti nav salīdzināma, un tās detalizētība un vispusība atšķiras. Tas attiecas arī uz valstu veikto potenciāla analīzi. Lai gan Koģenerācijas direktīva ir transponēta valstu tiesību aktos, dažās dalībvalstīs izcelsmes sistēmas garantijas vai metodoloģijas augstas koģenerācijas režīmā saražotās elektroenerģijas daudzuma aprēķinam 2010. gadā vēl pilnībā nedarbojās, vai to izmantojums praksē bija neliels. Valsts energotīklu sistēmu noteikumi attiecībā uz augstas efektivitātes koģenerācijas iekārtu pievienošanu un piekļuvi energotīklam ir ieviesti atšķirīgos veidos, un saistībā ar tiem pastāv lielas atšķirības. Lai gan ir panākts progress saistībā ar energotīkla noteikumu objektivitātes un pārredzamības nodrošināšanu, pievienošanas grafika plānošana un maksājumu nosacījumi nereti ir sarežģīti un apgrūtinoši, jo īpaši attiecībā uz kliedēto koģenerāciju. Dalībvalstīm arī bija pienākumus novērtēt koģenerācijas šķēršļus. Dalībvalstis konstatēja, ka visbiežāk sastopamie šķēršļi koģenerācijai ir kurināmā cenas, apsildes un dzesēšanas pieprasījums, tiesiskā regulējuma sarežģītība, nepietiekama veicināšana un noteikumi attiecībā uz piekļuvi elektroenerģijas tīkliem. Citi svarīgi šķēršļi bija ekonomiskais risks, ar emisiju tirdzniecības sistēmu saistītās neskaidrības, (siltumapgādes) infrastruktūras un finanšu resursu trūkums, informētības trūkums un noteiktu tehnoloģiju nepietiekams attīstības līmenis. Otrajā progresa ziņojumā lielākā daļa dalībvalstu sniedza informāciju par savām koģenerācijas atbalsta shēmām, lai gan šī informācija tiesību aktos nebija pieprasīta. Ziņošanas periodā (līdz 2010. gadam) visbiežāk sastopamā atbalsta forma, kas tika izmantota septiņpadsmit dalībvalstīs, bija regulētie tarifi, uzcenojumi vai garantēta elektroenerģijas iepirkuma cena attiecībā uz koģenerāciju. Šie cenu atbalsta mehānismi piecpadsmit dalībvalstīs tika nodrošināti kopā ar kapitāla dotācijām. Daudzās dalībvalstīs tika izmantoti arī atbrīvojumi no enerģijas un uzņēmējdarbības nodokļiem un lielāki fiskālie atvieglojumi. Dažas dalībvalstis apvienoja vairākus atbalsta mehānismus, piemēram, sertifikātus un kvotu sistēmas (četras dalībvalstis). Valsts atbalsta sistēmu darbības joma, nosacījumi un termiņš ievērojami atšķīrās. Atbalsta shēmas bieži bija vērstas uz konkrētu koģenerācijas segmentu, piemēram, izraugoties to pēc kurināmā veida, piemēram, pievēršoties biomasai, vai pēc jaudas, piemēram, pievēršoties koģenerācijai, kuras jauda ir zemāka par 10 MW[21]. Laikā kopš Koģenerācijas direktīvas stāšanās spēkā 2004. gadā saistībā ar augstas efektivitātes koģenerācijas īpatsvara palielināšanu panāktais progress ir bijis neliels. Augstas efektivitātes koģenerācijas īpatsvars bruto saražotajā elektroenerģijā ES 27 dalībvalstīs palielinājās no 10,5 % 2004. gadā līdz 11,2 % 2011. gadā. Elektroenerģijas daudzums, kas ir saražota, izmantojot augtas efektivitātes koģenerāciju, absolūtā izteiksmē ir palielinājies par 38 TWh[22] — no 337 TWh 2004. gadā līdz 375 TWh 2011. gadā. Pamatojoties uz valstu ziņojumiem, kas iesniegti saskaņā ar Koģenerācijas direktīvas 10. pantu un atspoguļo situāciju līdz 2010. gadam, koncentrējoties uz situāciju pēc 2008. gada, vispārējā attīstība saistībā ar elektroenerģijas ražošanu, izmantojot augstas efektivitātes koģenerāciju, dalībvalstīs ievērojami atšķiras. Domājams, ekonomikas lejupslīdes dēļ, augstas efektivitātes koģenerācijas režīmā saražotās elektroenerģijas kopējā apjomā 2009. gadā bija vērojams neliels kritums, īpaši rūpniecības jomā, bet 2010. gadā tam sekoja pieaugums. Laikposmā no 2008. līdz 2009. gadam elektroenerģijas ražošanas jauda ir palielinājusies, bet elektroenerģijas ražošana ir sašaurinājusies, apliecinot, ka jauda netiek pilnībā izmantota. Siltuma ražošana, izmantojot koģenerāciju, ir stabilizējusies, kritums nav reģistrēts, un kopumā kopš 2004. gada ir vērojama pastāvīga izaugsme. Nelielais kāpums ir galvenokārt skaidrojams ar centralizētas siltumapgādes paplašināšanos dzīvojamo ēku, tirdzniecības un pakalpojumu sektorā. Koģenerācijas īpatsvars (termālā) siltuma ražošanā svārstās no vairāk nekā 30 % Zviedrijā (40 %), Bulgārijā (33 %), Čehijas Republikā (33 %) un Igaunijā (31 %) līdz mazāk nekā 1 % Grieķijā, Maltā un Kiprā. Šajā laikposmā ir pastāvīgi palielinājies dabasgāzes kā koģenerācijā izmantotā kurināmā patēriņš — no 39 % līdz 48 %, savukārt attiecībā uz akmeņoglēm un lignītu ir novērota lejupēja tendence — kritums no 35 % līdz 21 %. Attiecībā uz biomasu un biogāzi kopumā ir vērojama pieauguma tendence — no 9 % 2005. gadā līdz 15 % 2010. gadā. Visplašāk izmantotā tehnoloģija joprojām ir kondensācijas turbīna ar nozartvaiku, bet to īpatsvars pastāvīgi pazeminās — no 40 % 2005. gadā līdz 36 % 2010. gadā, savukārt kombinētā cikla gāzes turbīnu īpatsvars palielinās (no 23 % 2005. gadā līdz 29 % 2010. gadā). Lai gan augstas efektivitātes koģenerācijas īpatsvars elektroenerģijas tirgū ir palielinājies, kopumā progress ir bijis neliels, sasniedzot tikai 12 % īpatsvaru elektroenerģijas ražošanā 21 % ekonomiskā potenciāla vietā, kas ir norādīts dalībvalstu potenciāla analīzēs[23]. Secinājums Praksē Energopakalpojumu direktīvas īstenošanas galvenais rezultāts ir pasākumi, kas vērsti uz enerģijas galapatēriņu, piemēram, programmas ēku atjaunošanai un renovēšanai. Dalībvalstu EERP ir norādīti augsti gala enerģijas ietaupījumi, kas ir panākti laikposmā līdz 2010. gadam, un šie ziņojumi liecina, ka lielākā daļa dalībvalstu bez grūtībām pārsniegs 2016. gada 9 % indikatīvo mērķi. Tas ir iedrošinoši un apliecina, ka dalībvalstu ieguldījums enerģijas ietaupījumu ziņā atmaksājas. Panāktais progress ir jānostiprina, sasniedzot ES vērienīgo 2020. gada enerģijas ietaupījumu mērķi 20 % apmērā, kā arī konkrēti rīkojoties, lai transponētu un īstenotu Energoefektivitātes direktīvu — galveno instrumentu minētā mērķa sasniegšanai. Attiecībā uz Koģenerācijas direktīvu vispārējā attīstība saistībā ar elektroenerģijas ražošanu, izmantojot augstas efektivitātes koģenerāciju, apliecina nelielu pieaugumu, kas galvenokārt skaidrojams ar centralizētas siltumapgādes paplašināšanos dzīvojamo ēku, tirdzniecības un pakalpojumu sektoros. Kopš 2004. gada ir stabili palielinājusies siltuma ražošana, izmantojot koģenerāciju. Priekšlikumi par papildu pasākumiem vai grozījumiem Energopakalpojumu direktīvā vai Koģenerācijas direktīvā pašlaik netiek uzskatīti par vajadzīgiem. Šādas nostājas pamatā ir apstāklis, ka abas direktīvas drīzumā tiks atceltas, un tās ir aizstātas ar Energoefektivitātes direktīvu, kurā ir iekļauti minēto direktīvu noteikumi un nostiprinātas dalībvalstīm piemērotās saistības. [1] OV L 114, 27.4.2006., 64. lpp. [2] Lai gan Horvātija 2013. gada aprīlī iesniedza EERP, tai saskaņā ar Energopakalpojumu direktīvu tas nebija jādara, jo pienākums tika paredzēts laikā pirms Horvātijas pievienošanās ES. [3] OV L 52, 21.2.2004., 50. lpp. [4] Direktīva 2012/27/ES par energoefektivitāti, OV L 315, 14.11.2012., 1. lpp. [5] Direktīvas I pielikumā ir norādīts, ka dalībvalstīm ir jāaprēķina to mērķis, atsaucoties uz vidējo gada iekšzemes enerģijas galapatēriņu pēdējo piecu gadu laika posmā pirms šīs direktīvas īstenošanas. [6] Skatīt pavaddokumenta SWD(2013) 541 final attiecībā uz progresa ziņojumu par energoefektivitāti Eiropas Savienībā 3.2. sadaļu. [7] Skatīt pavaddokumenta SWD(2013) 541 final 4. sadaļu. [8] Baltās apliecības ir neatkarīgu sertifikācijas iestāžu izsniegtas apliecības, kas apliecina tirgus dalībnieku pieteiktos enerģijas ietaupījumus, kuri panākti, īstenojot energoefektivitātes palielināšanas pasākumus (Energopakalpojumu direktīvas 3. panta s) punkts). [9] Skatīt pavaddokumenta SWD(2013) 541 final 4.9. sadaļu un 10. tabulu. [10] Bulgārijas 2016. gada rādītāji atspoguļo EERP sniegtus augšupējus ietaupījuma kopējos rādītājus. [11] Kipras, Īrijas un Nīderlandes rādītāji ir sniegti primārā enerģijas ekvivalenta izteiksmē. Tā kā Energopakalpojumu direktīvā nav konkrēti definēts „primārais” vai „gala” enerģijas ietaupījums, dalībvalstis ir iesniegušas rādītājus, pamatojoties uz savām definīcijām. [12] Čehijas Republika skaidri nenorāda panākto starpposma ietaupījumu. Iepriekš norādītais 2010. gada rādītājs ir trešdaļa no prognozētā 2016. gada rādītāja. [13] Lai ņemtu vērā recesijas ietekmi un iegūtu reālistiskāku iespējamā ietaupījuma diapazonu, Grieķija pielāgoja ļoti augsto starpposma ietaupījuma rādītāju, kas tika iegūts, izmantojot lejupējas metodes. Tabulā sniegtais 2010. gada rādītājs atspoguļo diapazona zemāko daļu. Nav skaidru prognožu par enerģijas ietaupījumu 2016. gadā. Norādītā vērtība ir noteikta, pieņemot, ka ir sasniegts 9 % indikatīvais mērķis. [14] Rumānijas ietaupījuma prognoze 2016. gadā nav sniegta. Sniegtais 2016. gada rādītājs atspoguļo Energopakalpojumu direktīvā noteikto 9 % indikatīvo mērķi. [15] Iepazīstoties ar EERP, nav iespējams gūt skaidru izpratni par Energopakalpojumu direktīvā noteiktā 9 % mērķa aprēķinu. [16] ES finansēts projekts par energoefektivitātes rādītājiem (http://www.odyssee-indicators.org/), kas paredz tādu lejupēju metožu izmantošanu, kas ir līdzīgas metodēm, kuras daudzas dalībvalstis izmantoja otrajos EERP. [17] Tabula ir aprakstoša, un tās vienīgais mērķis ir parādīt, ka dalībvalstis to otrajā EERP ir īstenojušas dažādu veidu pasākumus. Krustiņu skaits nav saistīts ar otrajā EERP iekļauto pasākumu daudzpusību vai kvalitāti. [18] Atsevišķi pasākumi Valonijas, Flandrijas un Briseles reģionam. [19] Minēts pasākums vai stratēģija, bet nav sniegta sīkāka informācija. [20] EERP aprakstītie augstas efektivitātes koģenerācijas pasākumi galvenokārt attiecas uz galapatēriņu vai mikrokoģenerācijas iekārtām. [21] Megavati. [22] Teravatstundas. [23] Energoefektivitātes direktīvas ietekmes novērtējuma X pielikums (SEC(2011) 779 final)