Komisijas paziņojums - Ražīguma izaugsme — galvenās atziņas 2007. gada Ziņojumā par Eiropas konkurētspēju {SEC(2007)1444} /* COM/2007/0666 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 31.10.2007 COM(2007) 666 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Ražīguma izaugsme — galvenās atziņas 2007. gada Ziņojumā par Eiropas konkurētspēju {SEC(2007)1444} KOMISIJAS PAZIŅOJUMS Ražīguma izaugsme — galvenās atziņas 2007. gada Ziņojumā par Eiropas konkurētspēju 1. IEVADS Šis paziņojums sniedz galvenās atziņas no 2007. gada Ziņojuma par Eiropas konkurētspēju[1]. Tas pievēršas ražīgumam kā svarīgākajam ilgstošam konkurētspējas un labklājības dzinējspēkam. 2006. gadā Konkurētspējas ziņojumu pārstrādāja, lai sniegtu Lisabonas stratēģijas mikroekonomikas pīlāra stabilu un analītisku pamatojumu un līdztekus pētītu atsevišķas Eiropas rūpniecības konkurētspējas iezīmes. Pēc tam, kad sniegts pārskats par to, kādi panākumi gūti saistībā ar izaugsmi, ražīgumu un nodarbinātību, šogad ziņojumā gan ES līmenī, gan lielākajās ekonomikas nozarēs atbilstoši Izaugsmes un nodarbinātības darba kārtībai no jauna aplūkotas mikroekonomikas reformas pēc to ražīguma potenciāla un sevišķa uzmanība pievērsta darbaspēka kvalifikācijai kā konkurētspējas faktoram. Šis ziņojums novērtē, kādas ir Eiropas rūpniecības salīdzinošās priekšrocības un trūkumi, un noslēgumā sniedz ilgtermiņa redzējumu par Eiropas ražošanas nozari, tā perspektīvā aplūkojot jaunās tendences un pārbaudījumus, un pārliecinās, vai tagadējā politikas stratēģija ir tiem atbilstoša. Šā ziņojuma analīzē izmantota labāka datu pieejamība — garākas laika rindas un pirmo ES KLEMS [2] datu kopu publicēšana —, kas sniedz jaunus ieskatus. 2. VISPāRēJAIS KONKURēTSPēJAS SNIEGUMS Ievērojams Eiropas ekonomikas uzlabojums Eiropas ekonomika atguvusies ar lielāku sparu, nekā gaidīts pagājušogad — 2006. gadā ES faktiskais iekšzemes kopprodukts (IKP) palielinājās par 3,0 % —, un kopš 2000. gada tas ir augstākais izaugsmes rādītājs. Šis uzlabojumu notika, jo straujāk kāpināja gan ražīgumu, gan nodarbinātību. Spējo ražīguma izaugsmi veicina lielāks kopējo faktoru ražīgums (TFR) (sk. aili turpmāk tekstā). Uzlabojums vērojams daudzviet; gandrīz visas jaunās dalībvalstis un dalībvalstis, kurām ir salīdzinoši zems ražīgums un IKP uz vienu iedzīvotāju, ekonomiskās un ražīguma izaugsmes ziņā panāk pārējās dalībvalstis. Tas izpaužas dažādās ekonomikas nozarēs. ES IKP pieaugumam pakalpojumu nozares ir sevišķi svarīgas arī tāpēc, ka tām ir liela nozīme ekonomikā kopumā. Visas rūpniecības nozares, izņemot tabakas rūpniecību, 2006. gadā attīstījās ievērojami straujāk nekā pagājušajos piecos gados un palīdzēja ES izaugsmei kopumā. Ražīguma atšķirības starp ES un ASV sākušas sarukt,… Pagājušajos desmit gados darbaspēka ražīguma atšķirības nepārtraukti palielinājās, bet dati par Eiropas ekonomikas attīstību salīdzinājumā ar ASV, kuras izraudzītas par īpaši augsta ražīguma standartu, apstiprināja, ka 2006. gadā tās mazinājās. Tas ir svarīgi vēl jo vairāk tāpēc, ka jaunākie dati, kas pieejami tikai par rūpniecību[3], apstiprina, ka šīs atšķirības mazinājās arī 2007. gada pirmajā pusē. Vērtējot šo labvēlīgo attīstību, tomēr nevajadzētu aizmirst, ka salīdzinājumā ar ES ASV darbaspēka ražīguma līmenis, kas izteikts kā IKP uz vienu nodarbināto, joprojām ir par aptuveni 39 % augstāks un IKP izteiksmē par vienu darba stundu — par 26 % augstāks (2005. gadā). Analīzē izrādījies, ka to, pirmkārt, izraisījušas kopējo faktoru ražīguma (sk. aili turpmāk tekstā) un, otrkārt, cilvēku kapitāla kvalitātes atšķirības.[4] Turklāt tam par cēloni varētu būt faktoru cikliskums, ieskaitot ASV ražīguma pieauguma atslābumu 2006. gadā. Nozares dati sniedz papildu ieskatu, kas palīdz salīdzināt ES un ASV ražīguma attīstību. Tā, piemēram, apstiprinās, ka pēdējā desmitgadē ES ekonomikas darbaspēka ražīgums bija zemāks lielākoties tāpēc, ka atsevišķu ES nozaru sniegums kopumā bija vājāks un nevis ekonomikas nozaru sastāva (jeb rūpniecības klāsta) dēļ, kas Eiropas Savienībā faktiski ir nedaudz labvēlīgāks. Tieši ES un ASV izaugsmes atšķirības rādītājs atspoguļo neapmierinošo ES pakalpojumu nozares sniegumu, sevišķi mazumtirdzniecībā un vairumtirdzniecībā, finanšu un tirdzniecības pakalpojumu jomā. Kopējo faktoru ražīguma nozīme Galvenais ES un ASV ražīguma starpības cēlonis ir kopējo faktoru ražīgums. No tā ir atkarīga ražošanas izaugsme, ko izsaka tādi netaustāmi faktori kā tehniskais progress vai organizatoriski jauninājumi nevis lielāks ieguldījumu, piemēram, kapitāla, izmantojums. Tāpēc vispusīgāk ekonomikas efektivitāti var noteikt, izmantojot kopējo faktoru ražīgumu. Analizējot dažādu snieguma rādītāju strukturālo attiecību nozaru līmenī, izrādās, ka nozares sniegums ir galvenokārt atkarīgs no kopējo faktoru ražīguma neatkarīgi no tā, vai tas izteikts kā pievienotās vērtības pieaugums, darbaspēka ražīgums, starptautiskā tirdzniecība, ārvalstu tiešo ieguldījumu vai nodarbinātības pieaugums. Kopējo faktoru ražīguma izaugsmei svarīgas ir tādas politikas stratēģijas, kas izstrādātas, lai veicinātu tehnoloģisko progresu, jauninājumus un lielākas P&A investīcijas, IKT lietojumu, konkurenci un produktu tirgus reformu. Minētās politikas stratēģijas ir Lisabonas stratēģijas mikroekonomikas pīlāra pamatā, kas norāda uz to, ka pašreizējais reformas process var palīdzēt būtiski kāpināt kopējo faktoru ražīgumu un ekonomisko izaugsmi. | ... un daži rādītāji liecina, ka palīdzēt varētu ne tikai labvēlīgs ekonomiskais cikls Lai gan pagājušajā desmitgadē ES un ASV ražīguma starpībai bija strukturāli cēloņi, joprojām ir pāragri apgalvot, ka nesenā izlīdzināšanās ir tikai ciklisku notikumu rezultāts vai pirmā jauna modeļa izpausme. Komisijas dienestu analīzē[5] norādīts, ka, lai gan labvēlīgā maiņa notiek tikai cikliski, ir iespējams, ka notiek arī strukturāla maiņa, kas saistāma ar pagājušajām ES dalībvalstu īstenotajām strukturālajām reformām (īpaši nodarbinātības tirgū). Šādu uzskatu pamatotu nozaru ražīguma celšana, piemēram, ar tīkliem saistītajās nozarēs, un darbaspēka kvalifikācijas celšanās. Gaidāms, ka šāda ražīguma strukturāla uzlabošanās būs redzama nākotnē, kad būs jūtami neseno reformu panākumi, īpaši saistībā ar atjauninātās Lisabonas stratēģijas īstenošanu. 3. KONKURēTSPēJAS VIRZīTāJFAKTORI Ražīgums un Lisabonas darba kārtības mikroekonomikas pīlārs Vairot ilgtermiņa ekonomiskās izaugsmes potenciālu, palielinot ražīguma izaugsmi, ir viens no atjauninātās Lisabonas darba kārtības pamatuzdevumiem un svarīga pieeja, saskaroties ar pārbaudījumiem, ko rada globalizācija, sabiedrības novecošanās, straujais tehnoloģiju progress un vajadzība cīnīties ar klimata pārmaiņām. Lisabonas stratēģijas mikroekonomikas politikas pīlārs aptver daudzas politikas jomas, kas ir ļoti svarīgas ražīguma veicināšanai, piemēram: - lielākas P&A investīcijas var ievērojami palielināt ražīgumu, ja ir labi apvienoti zināšanu trīsstūra elementi (P&A, jauninājumi, izglītība un mācības), ieskaitot zinātnisko darbinieku sagatavošanu, - ražīguma kāpums būs labs ieguvums, ko sniegs IKT investīcijas, ja tās apvienos ar lietderīgām organizatoriskām pārmaiņām un cels darbaspēka kvalifikāciju, - lielāka konkurence atvērtos tirgos ar piemērotu tiesisko regulējumu veicinās ražīgumu un nodarbinātību, jo uzlabos sadales (statisko) efektivitāti, produktīvo efektivitāti (darba organizācija) un dinamisko efektivitāti (jauna veida produkti un procesi). Tomēr konkurences jauninājumus ietekmē divējādi atkarībā no tās ietekmes uz tirgus struktūrām un no tā, cik lielā mērā tirgus dalībnieki izmanto tehnoloģiskos sasniegumus. Konkurencei ir īpaša nozīme valstīs un rūpniecības nozarēs, kas, lai paliktu vadībā, aktīvi izmanto tehnoloģiskos sasniegumus, - ievērojami veicinot ražīgumu, jaunas idejas varēs pārvērst produktos un pakalpojumos ar pievienotu vērtību un tos starptautiski pārdot, ja stimulēs uzņēmējdarbību, atvieglos darbības sākšanu un izaugsmi, kā arī maziem un vidējiem uzņēmumiem atvieglos nosacījumus izmantot vienotā tirgus potenciālu, - ja samazinātu liekās reglamentējošās izmaksas, piemēram, pārmērīgo administratīvo slogu, tā atbrīvojot resursus ražīgākiem nolūkiem, panāktu ieguldījuma un patēriņa pieaugumu. Priekšrocības būs īpaši MVU, kam šādas pieskaitāmās izmaksas rada lielāko kopējo izmaksu daļu, - ja mazinātu barjeras, kas saitītas ar uzņēmuma nodokļiem, un izmaksas sakarā ar atbilstību noteikumiem, un atvieglotu uzņēmumu grupu pārstrukturēšanu, tiktu veicināta vienotā tirgus darbība. Veicinātu arī Eiropas Savienības IKP, ja pieņemtu kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi. Lai ātrāk pielāgotos, nepieciešami mehānismi, kas atvieglotu pāreju no vienas darbavietas uz citu. Vispārinot, šajā kontekstā ES kohēzijas politikai ir liela nozīme, jo tā atbalsta labāku iekšējā tirgus darbību, ražīgumu un konkurences uzlabojumu tādās valstīs un reģionos, kuru attīstība nav strauja vai kurās notiek rūpniecības pārstrukturēšana. Dalībvalstis vērtēja jaunākās produktu un pakalpojumu tirgu reformas, un tika vērtēts arī labāks regulējums un MVU politikas stratēģijas, un tas kopumā parāda, ka šajās jomās reformas ir guvušas zīmīgus panākumus, lai gan vēl daudz paveicamā. Šie panākumi vēl pilnībā nav atspoguļoti datos par ekonomisko sniegumu. Koordinācija ir svarīga Eiropas Savienībā svarīgs izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas elements ir dalībvalstu reformu politikas stratēģijas vadīšana. Dalībvalstu ekonomiskās reformas var sniegt papildu priekšrocības vairāku iemeslu dēļ. Dalībvalstis var smelties pieredzi viena no otras, bet, centienus apvienojot un koordinējot, ir vieglāk virzīt reformu un pārvarēt valsts pretestību reformām. Vēl svarīgāk ir tas, ka koordinēta īstenošana var sniegt priekšrocības, kuru nebūtu, ja reformas neīstenotu vienoti. Ziņojuma empīriskā analīze atklāj, kāda ir dalībvalstu reformu starptautiskā ietekme, un tas apstiprina, ka koordinēta rīcība bieži vien sniedz priekšrocības, kas ir ievērojami lielākas, nekā tad, ja dalībvalstis rīkotos nesaskaņoti. Piemēram, apmēram puse no potenciālā IKP pieauguma, ko dalībvalstis sasniegušas, īstenojot P&A intensitātes mērķus, rastos no zināšanu pārneses otrpus robežai. Papildu priekšrocības rastos, savstarpēji papildinot politikas jomas. Piemēram, darbaspēka kvalifikācijas celšana un P&A veicināšana palielina faktiskās algas, kas savukārt paaugstinātu nodarbinātības līmeni. Turklāt administratīvais slogs būtu mazāks, ja pazeminātu papildizmaksas, un panāktu spēcīgu centienu saskaņotību ar nodarbinātības mērķi, kas palīdzētu pazemināt līdzsvaroto bezdarbu. Atvērta tirdzniecība saderībā ar ražīgumu Par straujāku globalizācijas norisi liecina atvērtāks tirgus (tirdzniecības apjoms attiecībā pret IKP) un ārvalstu tiešo ieguldījumu ( FDI ) krājumi. Lai gan kopumā pasaules tirgus daļas pārdalīja jauno ekonomiku labā, ES-27 savas pozīcijas noturējušas salīdzinoši veiksmīgi. No 1996. līdz 2005. gadam ES-27 eksporta daļa no pasaules eksporta kopumā samazinājās (23,3–22,0 %), ASV eksporta daļa samazinājās no 19,1 līdz 15,2 % un Japānas eksporta daļa –– no13,7 līdz 10,5 %[6].[7] ES pakalpojumu tirdzniecības sniegums bija sekmīgs: no 1996. līdz 2005. gadam ES-15[8] palielināja savu pakalpojumu eksporta apjomu par vairāk nekā divām reizēm, turpretī importa apjoms tik strauji nepalielinājās. Tādēļ deviņos gados ES-15 gandrīz četrkāršoja pakalpojumu tirdzniecības bilanci. Tajā pašā periodā Amerikas Savienoto Valstu pakalpojumu tirdzniecības bilance samazinājās par 26 % jeb līdz 50 miljardiem euro (2005. gadā ES-25 bilance bija 56,9 miljardi euro). Turpretī 2003. gadā Japāna ziņoja par pakalpojumu tirdzniecības deficītu 30 miljardu euro apmērā. Globalizāciju nereti saista ar darbavietu likvidēšanu nozarēs, kas neiztur konkurenci. Izrietošās sociālās izmaksas un patiesais satraukums ir iemesls piemērotam politikas risinājumam. Tomēr tādēļ nevajadzētu aizmirst par to, ka atvērtība un iekļaušanās pasaules tirgos ļoti labvēlīgi atbalsojas valsts ekonomikas sniegumā. Izmantojot tirgus atvērtību kā rādītāju, ziņojumā aprakstīts, ka kopējais ražīgums un globalizācija nav pretrunā, un tajā apkopoti empīriskie fakti par šo divu jēdzienu attiecību. Ne vienmēr ir skaidra cēloņsakarība. Lielāka importa konkurence veicina ražīgumu, kas nozīmē, ka uzlabojas konkurētspēja un palielinās eksportētais apjoms. Tā savukārt panāk lielāku efektivitāti. Ziņojumā izklāstītā empīriskā analīze uzsver, ka šāda sakarība ir ļoti stabila. Tā raksturo, kāda jauda ir iesaistītajiem mehānismiem: specializācija, darbības vēriens, neefektīvu uzņēmumu likvidēšana, labākas iespējas pārņemt tehnoloģiskos jaunumus un jaunas, citviet pasaulē radītas idejas. Šie faktori kopumā liecina, ka tirdzniecības atvērtība var būt svarīga, lai veicinātu ražīgumu. Piemēram, analizējot empīriski, izrādās, ka, ja ekonomikas atvērtība pieaug vidēji par 1 %, to mērot kā importa attiecību pret pievienoto vērtību, nākamajā gadā tiek panākts 0,6 % liels darbaspēka ražīguma pieaugums. Šie rezultāti liecina, ka ievērojami sekmēt ražīguma izaugsmi ES spētu gan apjomīgāka iekšējā tirdzniecība ES, ko panāk, uzlabojot vienotā tirgus darbību, gan drosmīgas ārējās politikas stratēģijas — Dohas attīstības programma, jaunie divpusējie brīvās tirdzniecības nolīgumi, tirdzniecības attiecību atjaunošana ar Ķīnu, ES eksporta šķēršļu likvidēšana un uzlabota tirgus pieejamības stratēģija. Tomēr jāuzsver, ka atvērtības sniegtās priekšrocības pilnībā izmanto tā ekonomika, kas var viegli pārgrupēt ražošanas faktorus starp uzņēmumiem un tos pārcelt no regresējošas nozares uz augošu nozari. Jāizpilda noteikti izšķirīgi priekšnosacījumi, lai tiktu galā ar sarežģīto pielāgošanos, kas būs vajadzīga noteiktās nozarēs un reģionos; un šie priekšnosacījumi ļoti ietekmē to, kā sabiedrība uztver globalizācijas norises. Turklāt ir ļoti svarīgi starptautiski aizsargāt intelektuālā īpašuma tiesības, lai varētu izmantot atvērta tirgus priekšrocības. Viens no konkurētspējas faktoriem: kvalifikācijas celšana Starptautisko konkurētspēju un ražīgumu nepastarpināti veicina darbaspēka kvalifikācija, jo izglītots darbaspēks ceļ darba ražīgumu un vairo uzņēmumu spējas vienkāršāk pārņemt jaunas tehnoloģijas un idejas. Piemēram, empīriskie pētījumi liecina, ka, ja mācības pagarinātu vidēji par vienu gadu, ilgtermiņā ražīgums palielinātos par 8–10 %[9]. Visās ekonomikas nozarēs, pat tajās, kurās augsta kvalifikācija nav vajadzīga, uzlabo darbaspēka kvalifikāciju. Empīriskā analīze rāda, ka nozarēs ar lielu skaitu strādnieku, kam ir augsta vai vidēja kvalifikācija, sasniedz augstāku ražīguma izaugsmi, turpretī nozares ražīguma izaugsmi kavē slikti kvalificēts darbaspēks. Turklāt prasmes ir svarīgas, lai ātrāk panāktu konverģenci ar tehnoloģiskiem sasniegumiem nozarēs, kurās vajadzīga augsta kvalifikācija. Gaidāms, ka eksporta izaugsmi kāpinās, ja vairāk nodarbinās augsti un vidēji kvalificētu darbaspēku. Analīzē par atsevišķām rūpniecības nozarēm apstiprināts, ka kvalifikācijas celšana palīdz apmierināt augošo pieprasījumu pēc kvalificēta darbaspēka nevis veicina darbavietu pārnesi starp rūpniecības nozarēm. Tomēr visās ES valstu grupās notiek vispārēja darbavietu pārnese no nozarēm, kurās augsti kvalificēts darbaspēks nav vajadzīgs, uz tām nozarēm, kurās vidēji vai augsti kvalificēts darbaspēks ir vajadzīgs. Šāda kopsakarība ļauj secināt, ka kvalifikācija pirmkārt ir pielāgošanās jautājums, kas rodas, augot vai rūkot pieprasījumam pēc noteiktas kvalifikācijas. Tāpēc valdības uzdevums būtu atvieglot netraucētu pāreju, kamēr ir maz iespēju īstenot izšķirīgas, nozarei pielāgotas politikas stratēģijas. Otrkārt, ja kvalifikācijas neatbilstība darba tirgus vajadzībām ir pagātnes sekas, politikas stratēģijās uzmanība jāpievērš pasākumiem, kas ekonomikā palīdzēs izveidot labāku kvalifikāciju piedāvājumu. Novērst kvalifikācijas neatbilstību ir ne tikai valdības uzdevums. Eiropā vēl daudziem uzņēmumiem savā uzņēmuma stratēģijā būs jāņem vērā kvalifikācijas neatbilstība. Augošo pieprasījumu pēc kvalificēta darbaspēka, ko izraisījusi tehnoloģiju maiņa, varētu apmierināt izaugsmes un nodarbinātības stratēģijas centieni veicināt cilvēkkapitāla uzkrāšanos, piemēram, mazinot skolu pametušo skolēnu skaitu un aicinot izvēlēties matemātikas, zinātnes un tehnisko studiju programmas. Kvalificēta darbaspēka trūkumu palīdzēs novērst arī lielāks nodarbināto, īpaši sieviešu, skaits. Izglītības politika galvenokārt ir valsts kompetencē, bet ES mēroga ierosmes (piemēram, Eiropas Tehnoloģiju institūts un plašāka pētnieku mobilitāte) sniegs priekšrocību augsti kvalificētu pētnieku izglītošanai Eiropas Savienībā. 4. EIROPAS RūPNIECīBAS NOZARU KONKURēTSPēJA Paveiktā bilance Kopumā Eiropas rūpniecības nozaru, kurās MVU ir liela nozīme, konkurētspēja ir stabila. Tomēr ļoti atšķirīgs ir atsevišķu nozaru snieguma līmenis gan valstīs, gan starp rūpniecības nozarēm. Kopš 1995. gada ES bijusi maza pievienotās vērtības, darbaspēka un kopējo faktoru ražīguma izaugsme, bet tirdzniecībā tās sniegums ir diezgan stabils. Ārvalstu tiešie ieguldījumi strauji pieaug abos virzienos, turklāt ārpus Eiropas Savienības tie palielinās straujāk nekā ES valstīs. Ja vērtē salīdzināmās rūpniecības nozaru priekšrocības un trūkumus, nodarbinātības un arī pievienotās vērtības lejupslīde novērojama ieguves rūpniecībā un tādās apstrādes rūpniecības nozarēs, kā ādas un apavu ražošana, apģērbu ražošana un tekstilrūpniecība, kodolrūpniecība un tabakas rūpniecība. Turpretī lielākais pievienotās vērtības palielinājums ir sasniegts visās Eiropas Savienības rūpniecības nozarēs (sakaru tehnika, biroja iekārtas un datori, kā arī telesakari un datorpakalpojumi, bet izņemot ūdens transportu), pateicoties jaunai informācijas un sakaru tehnoloģijai. Salīdzinot ar ASV, nozaru snieguma lielākā atšķirība ir biroja iekārtu un datoru rūpniecībā, vairumtirdzniecībā un mazumtirdzniecībā, gaisa transporta un finanšu pakalpojumu nozarē. Pēdējos trīs pakalpojumu sektorus samērā spēcīgi ietekmē apjomradīti ietaupījumi, un tie varētu izmantot lielos integrētos ASV tirgus. Turpretī ES panākusi lielu izaugsmi atsevišķās augsto tehnoloģiju rūpniecības (īpaši farmācijas izstrādājumu rūpniecība) un ar tīkliem saistītās nozarēs. Vairāk pakalpojumu Eiropas apstrādes rūpniecībā Ilgtermiņā redzams[10], ka dažas jaunattīstības valstis kopējā ekonomiskā lieluma ziņā apsteigs Eiropu, kas vēl aizvien ir viens no bagātākajiem reģioniem pēc IKP uz vienu iedzīvotāju. Tas ir saistīts kā ar demogrāfiskiem faktoriem, tā ar salīdzināmi stabilu ražīguma izaugsmi, kas notiek līdztekus jaunattīstības valstu attīstībai. Līdz 2050. gadam Āzija varētu kļūt par svarīgāko tirgu un izaugsmes centru. Analīze liecina, ka nākamajās desmitgadēs apstrādes rūpniecībai būs liela nozīme ES ekonomikā, tā tieši veicinās labklājību un ražīguma izaugsmi un radīs būtisku pieprasījumu pēc pētījumu pakalpojumiem un kvalificētiem pakalpojumiem, kas ietekmēs pārējo ekonomiku[11]. Vienlaikus gaidāms, ka apstrādes rūpniecība tās šaurākajā nozīmē tieši nodarbinās mazāk cilvēku nekā šobrīd, un tā veidos salīdzināmi mazu kopējās ekonomikas daļu. Nodarbinātības tendences un relatīvo apjomu nedrīkst jaukt ar stagnāciju vai lejupslīdi. Zināmā mērā tās atspoguļo to, ka ražīguma izaugsme nav vienmērīga. Turklāt šīs tendences ir statistiskas, t.i., ja vērtības ķēdi sadala, tad darbības, kuras līdz tam attiecināja uz apstrādes rūpniecību, tiek attiecinātas uz pakalpojumu sektoru. Galvenais ES ekonomikas balsts 21. gadsimtā būs rūpniecība un ar to saistītie pakalpojumu sektori ne tikai tāpēc, ka tai ir nezūdoša ekonomiskā nozīme, bet arī tāpēc, ka mūsdienu ekonomikā tā ir neatņemama jauninājumu sistēmas sastāvdaļa. Analīzē apgalvots, ka veiksmīgākie šīs nozares uzņēmumi būs to uzņēmumu vadībā, kuri veido globālu vērtības tīklu, un nodrošinās plānošanu, tirgvedību un P&A pakalpojumus un sastāvdaļas integrēs no ārējiem avotiem. Tādēļ, iespējams, ka apstrādes rūpniecībā vēl augs sniegto pakalpojumu īpatsvars un kopā ar galaproduktu pārdotais pakalpojumu kopums. Šādi izveidosies jaunas iespējas gūt ieņēmumus un veidot vērtīgu, ilgstošu saiti ar klientiem, tomēr būs arī lielākas iespējas sniegt ārpakalpojumus. Tādēļ pašreizējā rūpniecības un pakalpojumu darbību statistiskā klasifikācija kļūs attiecīgi aizvien mazsvarīgāka, jo būs nepieciešama jaunu veidu uzņēmuma un tirgus attīstības analīze. Nav skaidrs, kādā mērā jaunās tehnoloģijas (elektromehānikas mikrosistēmas, uzlaboti materiāli, biotehnoloģija un nanotehnoloģija) īstenos tajās saskatīto potenciālo, lai gan jāuzsver, ka to potenciāls ir ļoti liels un nākamajās desmitgadēs tās varētu ievērojami sekmēt ražīguma izaugsmi un jauninājumus. Tomēr vēl svarīgāka varētu kļūt zināšanu pārvaldība, un nākotnē veiksmīgs uzņēmējdarbības modelis būs tāds, kas šajā ziņā būs veiksmīgs. Svarīgāks kļūs intelektuālais kapitāls un nemateriālas preces. Iespējams izveidosies sarežģītāka organizatoriskā pieeja, kā rezultāts būs ciešāka sadarbība un saite starp piegādātājiem, klientiem, konkurentiem, un vairāk izmantos ārējos zināšanu resursus, piemēram, pētniecības institūtus un universitātes. Pastāvot šādām tendencēm, darbaspēka kvalifikācijai būs vēl lielāka nozīme. Īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas grib piedalīties globālos sadarbības tīklos, izšķirīgas kļūs prasmes, kas nav tehniskas, piemēram, komandas darbs, mācīšanās, līdzdalība un komunikācija, pakalpojumu sniegšana un arī spēja domāt, aptverot vairākas disciplīnas. Minētās prasmes var pat būt nepieciešamas, lai apkalpotu vietējos tirgus. Dinamiska specializēšanās, proti, kad esošās konkurences priekšrocības ne tikai saglabājas, bet pat nostiprinās, liecina, ka Eiropa saglabās stabilu pozīciju daudzās vidējo un augsto tehnoloģiju nozarēs (ķīmiskā rūpniecība, ieskaitot farmācijas izstrādājumus, mašīnbūve, transportlīdzekļu ražošana, aviācijas un kosmosa rūpniecība, iestrādātās elektronikas ierīces). Tālab ieguldīs ievērojamus P&A centienus, kas būs vajadzīgi, lai šajās nozarēs paplašinātu tehnoloģiskos sasniegumus un tā saglabātu konkurētspēju. Par atbalstu var būt arī kvalitatīvi produkti tradicionālajās nozarēs, kurās liela nozīme ir tehnoloģiskiem jauninājumiem, dizainam un tirgvedībai. Liela nozīme būs Eiropas uzņēmumu spējai kapitālā pārvērst iespējas, ko sniedz globāli pārbaudījumi, piemēram, novecošana un klimata pārmaiņas. Tā kā sākotnēji šie pārbaudījumi būs jāpārvar Eiropai, faktiski ir iespējams ieņemt vadošās tādu produktu tirgus pozīcijas, kuri saistīti ar veselības aprūpi, komfortu, atpūtu, izklaidi un vides tehnoloģijām. Ražošanā ir svarīga horizontāla politikas pamatstratēģija Ar apjomīgāku un uz modeļa balstītu pieeju var novērtēt, kāda ietekme būs politikas stratēģijām, kuras tiek virzītas uz to, lai uzlabotu vispārējos konkurences pamatnosacījumus, un cik tās salīdzinājumā būs svarīgas ilgtermiņā. Šādas pieejas rezultāti ir ļoti atkarīgi no modeļa specifikācijām un pieņēmumiem. Tomēr tie sniegs lietderīgu informāciju par to, kā izpaudīsies politikas stratēģija un kāds būs tās vēriens. Ilgtermiņa izaugsmes un ražīguma galvenais rādītājs ir ES un pasaules ekonomikas atvērtības pakāpe. Tomēr arī pārējās strukturālās politikas reformas var sniegt svarīgus rezultātus. Vērā ņemtās politikas stratēģijas ir: darbaspēka kvalifikācijas celšana, labāks regulējums un mazāks administratīvais slogs, P&A un jauninājumi, konkurētspējīgāks vienotais tirgus un vides politikas stratēģijas, kas vajadzīgas, lai uzlabotu enerģijas efektivitāti. Katras nozares individuālā ietekme uz IKP līdz 2025. gadam svārstās no 0,5–0,6 % (darbaspēka kvalifikācija[12]) līdz 3,0–3,5 % (P&A), tostarp pārējās strukturālās politikas stratēģijas. To ietekme kopumā ir aptuveni 8–9 %. P&A, jauninājumi un iekšējā tirgus pilnveidošana, kas ir dažas no aplūkotajām politikas stratēģijām, spēcīgi un pozitīvi ietekmē apstrādes rūpniecību. Ja uzlabos horizontālo politikas pamatstratēģiju, tad tas palīdzēs palēnināt Eiropas apstrādes rūpniecības salīdzināmā apjoma mazināšanos. Uz modeļa balstītie rezultāti apstiprina, ka labvēlīgi ārējie apstākļi ļautu dažās apstrādes rūpniecības nozarēs (piemēram, ķīmiskā rūpniecība, gumijas un plastmasas izstrādājumu ražošana, daudzfunkciju mašīnu un iekārtu ražošana) saglabāt ES ekonomikā aptuveni tādu pašu īpatsvaru kā patlaban. Attiecībā uz ES īpatsvaru pasaules ražošanā, ja pamatnosacījumus neuzlabos, līdz 2025. gadam ES nevarēs saglabāt savu pozīciju nevienā nozarē. Bet ja iepriekš minētās politikas stratēģijas izstrādās, tad pasaules ražošanā savu pozīciju izdosies saglabāt nemainīgi vai gandrīz nemainīgi tādās nozarēs kā transportlīdzekļu ražošana, kokapstrāde un cita apstrādes rūpniecība, enerģijas nesēji, pētniecības un attīstības pakalpojumi, ķīmiskā rūpniecība, gumijas un plastmasas izstrādājumu ražošana, transporta pakalpojumi un citi uzņēmumu pakalpojumi. Šī analīze apstiprina, ka ekonomikas reformas ir sevišķi svarīgas nozarēs, kas ir atkarīgas no tirdzniecības, piemēram, apstrādes rūpniecībā. 5. APKOPOJUMS Šā ziņojuma galvenais secinājums ir uzsvērt to, ka ražīgums ir ļoti svarīgs ilgtermiņa izaugsmes avots. Kopējo faktoru ražīguma attīstība lielā mērā izskaidro Eiropas Savienības neapmierinošo ražīguma līmeni nesenā pagātnē un tā neseno atlabšanu. Tas nepārprotami ietekmē politikas jomas, t.i., pētniecības un jauninājumu, kā arī mācību, izglītības un ekonomikas reformu nozīmi, kuras veicina uzņēmējdarbību kopumā un atvieglo strukturālo maiņu un resursu pārdali. Šajās jomās rīkojoties saskaņoti, pārsvarā gūs lielākas priekšrocības nekā pretējā gadījumā. Konkurence ir svarīgs dzinējspēks, kas palielina ekonomikas efektivitāti, izmantojot tirgus atvērtību, uzlabotu vienoto tirgu (īpaši pakalpojumu tirgu), ar tīkliem saistītu nozaru nepārtrauktu liberalizāciju vai produktu tirgus reformu. Pastāv cerība, ka nākotnē Eiropas apstrādes rūpniecībai globāli joprojām būs svarīga nozīme apstākļos, kad zināšanas un darbaspēka kvalifikācija būs izšķirīgas. Lai šo mērķi sasniegtu, liela nozīme būs iepriekš minēto politikas stratēģiju un reformu īstenošanai. [1] Komisijas dienestu darba dokuments SEC (2007), 2007. gada Ziņojums par Eiropas konkurētspēju. [2] ES KLEMS izaugsmes un ražīguma pārskatu izpētes projekta mērķis ir radīt vienotu datubāzi, kurā apkopoti pasākumi, kas veicina ekonomikas izaugsmi, ražīgumu, darbavietu izveidi, kapitālieguldījumus un tehnoloģisko attīstību rūpniecībā visās Eiropas Savienības dalībvalstīs no 1970. gada. [3] Apstrādes rūpniecībā un ekonomikā kopumā redzami ļoti līdzīgi un sinhroni ražīguma pieauguma modeļi, lai gan apstrādes rūpniecības ražīguma kāpuma rādītāji kopumā ir lielāki. [4] Tomēr ES uz vienu nodarbināto izlieto vairāk kapitāla, un tas mazina darbaspēka ražīguma starpību ar ASV. [5] Sk. ES 2007. gada Ekonomikas ziņojumu un saistīto Paziņojumu „Moving Europe's productivity frontier”, kas tiks publicēts drīzumā. [6] Izņemot ES iekšējo tirdzniecību. „Pasaules” šeit nozīmē valstu kopumu, kas saražo 86 % no kopējā pasaules eksporta (lai saglabātu procentu salīdzināmību laikā, ziņotājvalstu grupa palika nemainīga). [7] Šos datus aplūkojot nesaistīti, tos var skaidrot nepareizi, t.i., eksporta tirgus daļas zudums varētu liecināt par konkurences mazināšanos, lai gan to varētu būt ietekmējuši citi faktori (piemēram, lielāka izaugsme vai patēriņš). [8] Kopš 1996. gada dati par ES-27 vai ES-25 pakalpojumu tirdzniecību nav pieejami. [9] Canton, E. (2007.), Social returns to education: Macro-evidence, De Economist (tiks publicēts 2007. gada decembrī). [10] Izmantota prognožu un nākotnes pētījumu materiāla recenzija, kuru pamatā ir trīs jaunākie ES prognožu projekti ( FutMan , ManVis un Manufuture ) par Eiropas apstrādes rūpniecības nākotni. [11] Uz katru euro par pārdotajām apstrādes rūpniecības precēm nepieciešami tirgus pakalpojumi, kuru vērtība ir no 22 (Nīderlande) līdz 36 centiem (Vācija) (2000. gada ieejas un izejas dati). [12] Politikas stratēģijas modelis ir par 2004. gadā pieņemto mērķu īstenošanu 2010. gadā (maksimālais skolu pametušo skolēnu skaits sasniedz 10 %, vismaz 85 % divdesmitdivgadīgo jauniešu ir ieguvuši vidējo izglītību, par 20 % mazāks ir piecpadsmitgadīgo lasīt nepratēju skaits, panākta vismaz 12,5 % liela dalība mūžizglītības programmās un par 15 % ir palielinājies zinātnisko un tehnisko studiju programmu absolventu skaits). Mērķu ekonomiskā ietekme pieaugs tikai pakāpeniski, kad vēlāk darbaspēkam pievienosies labāk kvalificēta paaudze.