LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 51/80

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Grozīts priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 708/2007 par svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu izmantošanu akvakultūrā”

COM(2010) 393 galīgā redakcija – 2009/0153 (COD)

2011/C 51/16

Galvenais ziņotājs: José Ma ESPUNY MOYANO kgs

Eiropas Parlaments 2010. gada 2. septembrī saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 43. panta 2. punktu nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Grozīts priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 708/2007 par svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu izmantošanu akvakultūrā”

COM(2010) 393 galīgā redakcija – 2009/0153 (COD).

Komitejas Birojs 2010. gada 14. septembrī uzdeva Lauksaimniecības, lauku attīstības un vides specializētajai nodaļai sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 466. plenārajā sesijā 2010. gada 21. oktobrī iecēla José Ma Espuny Moyano kgu par galveno ziņotāju un ar 177 balsīm par, 2 balsīm pret un 10 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1. Komiteja atzinīgi vērtē jauno, precīzāko “slēgtas akvakultūras platības” definīciju, kuras pamatā ir IMPASSE projekta ieguldījums (saskaņotā rīcība, veicot izpēti “Svešzemju akvakultūras sugu ietekme uz vidi”), un precizējumus par šādu platību atrašanās vietu, ņemot vērā attālumu līdz atklātiem ūdeņiem, kā arī citus uzlabojumus Regulas (EK) Nr. 708/2007 redakcijā, kuri lielā mērā atbilst ieteikumiem atzinumā CESE 453/2010.

1.2. Komiteja uzskata, ka jānodrošina iespēja akvakultūrā arī turpmāk izmantot ieguvumus, kādi ir jaunu sugu ieviešanai un vietējā areālā nesatopamu sugu pārvietošanai Eiropas Savienībā ar nosacījumu, ka tiek veikti nepieciešamie pasākumi, lai novērstu jebkādas pārmaiņas ekosistēmās un bioloģiskajā daudzveidībā. Tas sekmētu nozares ilgtspējīgu attīstību.

1.3. Komiteja uzsver, ka prasībām, kas piemērojamas slēgtām akvakultūras platībām, jābūt skaidri definētām, lai mazinātu to birokrātisko slogu.

1.4. Komiteja atbalsta arī Regulas (EK) Nr. 708/2007 grozījumus, kas veikti saistībā ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā un kuru galvenais mērķis ir darīt iespējamu izmaiņu ieviešanu I, II, III un IV pielikumā, izmantojot “komitoloģijas” procedūru.

2. Ievads

2.1. Akvakultūra ir nozare, kas pastāvīgi attīstās un kura var piedāvāt risinājumus, lai apmierinātu tirgus prasības, no kurām viena ir audzēto un pārdoto sugu lielāka daudzveidība.

2.2. Pagātnē Eiropas akvakultūra, tāpat kā citi lauksaimniecības un lopkopības darbības veidi, sabiedrībai piedāvāja ar svešzemju sugu ieviešanu saistītus ieguvumus. Šobrīd par svešzemju sugām var uzskatīt četras no desmit galvenajām Eiropas akvakultūrā audzētajām sugām (varavīksnes forele, Klusā okeāna austere, parastā karpa un Filipīnu cietgliemene), un to pieejamību šodien uzskata par ikdienišķu un vajadzīgu.

2.3. Tomēr invazīvu svešzemju sugu ieviešanu šobrīd uzskata par galveno iemeslu pasaules mēroga pārmaiņām bioloģiskajā daudzveidībā. Galvenie ceļi, kā svešzemju ūdensdzīvnieku sugas nevēlami nokļūst Eiropas Savienībā, ir balasta ūdeņi no lieliem kuģiem, amatierzveja un zivju turēšana akvārijos. Arī klimata pārmaiņas veicina svešzemju sugu patstāvīgu ieceļošanu.

2.4. Regulā (EK) Nr.708/2007 par svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu izmantošanu akvakultūrā nesen tika ieviesti daži grozījumi, par kuriem Komiteja jau izstrādājusi atzinumu CESE 453/2010 (ziņotājs — Salvatore kgs). To pieņēma ar ievērojamu balsu vairākumu, un tas vēl aizvien ir aktuāls. Daži no atzinumā izteiktajiem ierosinājumiem, piemēram, prasība nepārprotami noteikt, ka slēgtām akvakultūras platībām vienmēr jāatrodas uz sauszemes, ka jāievēro minimālais drošības attālums un jānodrošina aizsardzība no plēsīgiem dzīvniekiem u.c. ir iekļauti grozījumu priekšlikumā (3. panta grozījumi), un tas liecina par EESK ieteikumu atbilstību.

3. Vispārīgi apsvērumi

3.1. Ņemot vērā gan Lisabonas līguma stāšanos spēkā, gan dažādu struktūru, tostarp EESK, ieguldījumu un ierosinājumus, Eiropas Savienībai jāpieņem tiesību akti, kas paredzēti, lai regulētu akvakultūras praksi attiecībā uz svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu, kā arī ar tām saistītu sugu, kas nav mērķsugas, iespējamu izmantošanu.

3.2. Minēto tiesību aktu mērķis ir nelabvēlīgas ietekmes apdraudējuma samazināšana attiecībā uz bioloģisko daudzveidību, jo īpaši attiecībā uz sugām, dzīvotnēm un ekosistēmu darbību. Noteikumu pamatā vajadzētu būt piesardzības principam, ietverot iespējamo risku izvērtēšanas procedūras un paredzot ārkārtas rīcības plānu izstrādi.

3.3. Attieksmei pret akvakultūras svešzemju sugām, kas Eiropas Savienībā ieviestas pirms ilgāka laika un kuru audzēšana ir ierasta, jābūt atšķirīgai, lai atvieglotu to turpmāku audzēšanu bez papildu administratīvā sloga ar nosacījumu, ka tās pārvietojot, netiek pārvietotas arī sugas, kas nav mērķsugas.

3.4. Ar Regulu (EK) Nr. 708/2007 ir izveidota sistēma akvakultūras prakses reglamentēšanai attiecībā uz svešzemju sugām un vietējā areālā nesastopamām sugām, lai izvērtētu un pēc iespējas samazinātu šo sugu iespējamo ietekmi uz ūdens dzīvotnēm.

3.5. Lai samazinātu ekoloģiskos riskus, ir jāievieš tādi pasākumi kā protokoli rīcībai uzņemošajās platībās, iepriekšējs vides apdraudējuma izvērtējums un karantīnas.

3.6. Pareiza risku pārvaldība svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu izmantošanā nozīmē, ka dažādām iesaistītajām pusēm, jo īpaši dalībvalstīm, ir jāuzņemas sava atbildības daļa.

3.7. Lai uzlabotu attiecīgos noteikumus, būtu jāizmanto jaunās zināšanās par svešzemju sugu izmantošanu akvakultūrā, jo īpaši jaunās zinātnes atziņas, kas iegūtas, īstenojot Eiropas Savienības finansētās izpētes iniciatīvas, piemēram, IMPASSE projektu.

4. Īpašas piezīmes

4.1. Regula (EK) Nr. 708/2009 par svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu izmantošanu akvakultūrā jāpielāgo jaunajiem noteikumiem Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantā par deleģētām pilnvarām un 291. pantā par īstenošanas pilnvarām. Tādējādi Regula (EK) Nr. 708/2007 būs saskaņā ar jaunajā Līgumā paredzēto lēmumu pieņemšanas sistēmu.

4.2. Ņemot vērā, ka slēgtas akvakultūras platības uzskata par drošām un ar tām saistītais sugu izkļūšanas apdraudējums ir zems, citstarp būtu jāparedz to atbrīvošana no pienākuma veikt iepriekšēju vides ietekmes novērtējumu.

4.3. Tā kā slēgtām akvakultūras platībām tiks noteikti atbrīvojumi, ir īpaši svarīgi precīzi definēt to bioloģiskās drošības prasības.

4.4. Nosakot prasības attiecībā uz slēgtām akvakultūras platībām, jāņem vērā ne tikai apsvērums, ka ūdens, kurā audzē sugu īpatņus, ir vienīgā iespēja to nokļūšanai savvaļā, proti, īpaši jānodrošina tas, ka akvakultūras platības atrodas uz sauszemes, ka tās ir drošas pret plēsīgiem dzīvniekiem un iespējamu plūdu sekām, pret zādzībām un vandālismu, pret patogēnu iedarbību, kā arī jānodrošina mirušo organismu pārvaldība.

4.5. Visā Eiropas Savienībā esošo slēgto akvakultūras platību uzskaitījumam jābūt pieejamam jebkurā laikā, lai katra dalībvalsts varētu ar to iepazīties. Minētie saraksti jāsagatavo nekavējoties, tie regulāri jāpapildina, un tiem jābūt pieejamiem tīmekļa vietnē.

4.6. Svešzemju un vietējā areālā nesastopamu sugu transportēšana uz slēgtām akvakultūras platībām vai no tām ir izšķirošs process, tādēļ, to veicot, jānodrošina, ka sugu īpatņi nenokļūst savvaļā.

4.7. Svešzemju sugu kustība, kas notiek ar zooveikalu, dārzkopības centru, dārzu dīķu un akvāriju starpniecību, apdraud bioloģisko daudzveidību tāpat kā akvakultūra, tāpēc uz minēto jomu būtu jāattiecina tikpat stingri noteikumi un kontroles pasākumi, kādi piemērojami akvakultūrai.

4.8. Lai gan tas nav skatīts priekšlikumā par Regulas (EK) Nr. 708/2007 grozījumiem, nav pareizi definēt “atklātu akvakultūras platību” kā tādu, kurā akvakultūru praktizē ūdens vidē, kas nav atdalīta no savvaļas ūdens vides ar šķēršļiem, lai novērstu audzēto īpatņu nokļūšanu savvaļā. Jāuzsver, ka atklātās akvakultūras platībās ir šķēršļi, kas nodrošina audzēto īpatņu atrašanos nebrīvē. Tie tomēr nav uzticams nodrošinājums, lai noteiktos apstākļos (vētras, plūdi, plēsīgu dzīvnieku uzbrukumi u.c.) neviens sugas īpatnis nevarētu izkļūt atklātos ūdeņos.