LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 11/16

Grozījuma pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

2012/C 11/05

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret grozījumu pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 (1) 7. pantam. Komisijai jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“JAGNIĘCINA PODHALAŃSKA”

EK Nr. PL-PGI-0005-0837-12.11.2010

AĢIN ( X ) ACVN ( )

1. Nosaukums:

“Jagnięcina podhalańska”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts:

Polija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts:

3.1. Produkta veids:

1.1. grupa. Svaiga gaļa (un subprodukti)

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas nosaukums (1):

Šī ģeogrāfiskās izcelsmes norāde attiecas uz tādu jēru gaļu, kuri pieder pie Polska owca górska (Polijas kalnu aitu) un/vai Polska owca górska odmiany barwnej (Polijas kalnu melno aitu), un/vai Cakiel podhalański (Podhalas aitu) šķirnes. Šīs šķirnes netiek savstarpēji krustotas.

Ar nosaukumu “Jagnięcina podhalańska” apzīmē vienīgi tādu jēru gaļu, kas vēl nav sasnieguši 60 dienu vecumu. Produkts ir piena jēru liemeņi, kas sver 4–8 kg.

“Jagnięcina podhalańska” jābūt šādām raksturīgām īpašībām.

1. Organoleptiskās īpašības: — krāsa gaišsārta, — konsistence mīksta un elastīga, — garša izsmalcināta un sulīga, — smarža atgādina medījumu gaļu (it īpaši stirnas gaļu), — taukaudu noslāņojuma pakāpe zema – 1. taukaudu klase pēc EUROP skalas, — balto tauku daudzums ap nierēm neliels – 30 līdz 40 g.

2. Fizikāli ķīmiskās īpašības: — vidējais olbaltumvielu saturs – no 18 % līdz 23 %, — vidējais sausnas saturs – no 20 % līdz 25 %, — vidējais jēltauku saturs – no 1,25 % līdz 2,2 %.

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem):

—

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem):

Jērus baro vienīgi ar mātes pienu.

Vasarā un rudenī aitas ganās kalnu ganībās, un to pamatbarība ir zāle. Ziemā un agrā pavasarī aitām izēdina sienu, skābsienu un koncentrētu lopbarību. Lopbarība, izņemot koncentrēto lopbarību, jāiegūst 4. punktā noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā:

Jēriem jābūt dzimušiem 4. punktā noteiktajā apgabalā, turpat jānotiek arī to audzēšanai un nobarošanai līdz vēlamajam vecumam un svaram.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai, u. c.:

—

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai:

—

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija:

Silēzijas vojevodistē: Cieszyn povjata Istebna pašvaldība (gmins);

Živecas (Żywiec) povjatā šādas pašvaldības: Milówka, Węgierska Górka, Rajcza, Ujsoły, Jeleśnia un Koszarawa.

Mazpolijas vojevodistē: Nowy Targ povjats un viss Tatry povjats,

Sucha Beskidzka povjatā šādas pašvaldības: Zawoja, Bystra un Sidzina;

Limanowa povjatā šādas pašvaldības: Niedźwiedź un daļa Kamienica pašvaldības, kas atrodas Gorce nacionālā parka teritorijā uz dienvidiem no Kamienica upes, un šādas Mszana Dolna pašvaldības teritorijas apdzīvotās vietas: Olszówka, Raba Niżna, Łostówka, Łętowe un Lubomierz;

Nowy Sącz povjatā šādas pašvaldības: Piwniczna, Muszyna un Krynica.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu:

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika:

5.1.1. Dabas faktori

4. punktā noteiktais apgabals atrodas Karpatu rietumdaļā, kurā ietilpst Tatri, Beskidi (Beskidy), Peņini (Pieniny) un Gorce (Gorce). Apgabals, kurā audzē dzīvniekus “Jagnięcina podhalańska” iegūšanai, ir plašāks nekā Podhales (Podhale) pašreizējā teritorija, ar kuras nosaukumu apzīmē mikroreģionu, kas kļuvis par visa ražošanas apgabala centru. Minētais apgabals vēstures, etniskās kultūras un ģeogrāfiskā stāvokļa ziņā veido vienotu veselumu. Savdabīgais aitu audzēšanas veids minētajā apgabalā attīstījies gadsimtu gaitā un ir nesaraujami saistīts ar šā reģiona ainavisko vidu un kultūru.

Reģionam ir raksturīgi skarbi klimatiskie apstākļi: gada vidējā gaisa temperatūra ir aptuveni 5 °C, ilgi saglabājas sniega sega un ir liels gada vidējais nokrišņu daudzums – no 900 līdz 1 200 mm. Svarīga šā klimata īpatnība ir temperatūras svārstības šaurās robežās, un tas ir saistīts ar apgabala reljefu. Lielā augstuma dēļ virs jūras līmeņa temperatūras šajā reģionā ir zemas.

Podhales reģionam ir raksturīga bagātīga un unikāla augu valsts, ko veido gan vietējo sugu, gan introducēto sugu augi. Podhale ir vienīgais reģions Polijā, kurā cita starpā sastopamas šādas sugas: Tatru zilauši (Delphinium oxysepalum), Karpatu lini (Linum extraaxillare), sniegāju genciāna (Gentiana nivalis), īsstiebru genciāna (Gentiana clusii), Alpu rūgtaudze (Saussurea alpina), mauraglapainā akmeņlauzīte (Saxifraga hieracifolia), Alpu vijolīte (Viola alpina), Alpu pulkstenīte (Campanula alpina), Alpu pērkonamoliņš (Anthyllis alpestris), matainā mauraga (Hieracium villosum), nokarenziedu tragantzirnis (Astragalus penduliflorus).

Pilsko kalna (1 557 m virs jūras līmeņa) masīvs, kas atrodas Živecas (Żywiec) dabas parka teritorijā, līdzīgi Tatriem ir viens no neskartākajiem Polijas subalpu apvidiem. Šis subalpu ģeoloģiskais stāvs stiepjas no aptuveni 1 400 m virs jūras līmeņa līdz Pilsko kalna virsotnei.

4. punktā noteiktajā apgabalā ganās šādu šķirņu aitas: Cakiel podhalański, Polska owca górska, kā arī Polska owca górska odmiany barwnej. “Jagnięcina podhalańska” iegūšanai izmanto vienīgi nosaukto šķirņu jērus, ko audzē neatšķirti no mātēm, kuru turēšanā ievēro tradicionālo paņēmienu. Kalnu ganībās aitas ganās visu sezonu – no aprīļa beigām līdz oktobra sākumam. Jēri dzimst visos gadalaikos. Ziemas mēnešos dzimušie jēri paliek aitu kūtī visu audzēšanas laiku. Ja aitas pārvieto uz ganībām, jērus audzē vienus. Pavasarī atskrējušie jēri var doties līdzi mātēm uz ganībām, ja laika apstākļi to atļauj.

Ganīšanai jānotiek 4. punktā noteiktajā apgabalā.

Cakiel podhalański šķirne 4. punktā noteiktajā apgabalā parādījās laikā, kad valahu ganu ciltis migrēja gar Karpatu kalnu grēdu; šī migrācija sākās XIV gadsimtā un beidzās XVI gadsimtā Morāvijas pievārtē. Šīs šķirnes aitas izceļas ar daudzveidīgām izmantojuma iespējām, kā arī ar lielisku pielāgošanās spēju reģionā valdošajam skarbajam klimatam, izturību pret slimībām, augstu gaļas kvalitāti un stipri attīstītu bara instinktu.

Polska owca górska aitu šķirne iegūta, Cakiel podhalański šķirnes aitas krustojot ar Transilvānijas Cakiel karpacki aitām un Frīzijas aitām. Tādējādi tika palielināts pieaugušu aitu dzīvsvars, vilnas iznākums un kvalitāte, kā arī piena izslaukums. Šīs šķirnes aitu produktivitātes rādītāju uzlabošanu ir izdevies apvienot ar vērtīgām īpašībām, kas nosaka šo aitu labo pielāgošanās spēju skarbajiem klimatiskajiem apstākļiem: labu veselību, lielu dzīves ilgumu, izturību pret slimībām, kā arī labu auglību un izslaukumu, ņemot vērā audzēšanas apstākļus. Vienlaikus ir izdevies saglabāt jauno jēru gaļas kvalitāti un īpašības. Polska owca górska šķirnes aitu vilnas krāsa ir balta. Turpretī Polska owca górska odmiany barwnej šķirnes aitu vilnas krāsa ir tumšbrūna, kas ar laiku kļūst pelēka vai rūsgana.

5.1.2. Vēsturiskie faktori un cilvēku prasme

Valahu cilšu ierašanās bija par iemeslu tam, ka vesela apgabala lauksaimniecībā norisinājās lielas pārmaiņas – aizsākās aitu, kazu un liellopu audzēšana. Valahi atnesa sev līdzi prasmi pārstrādāt pienu, siet sieru, apstrādāt vilnu un ādu. Vissenākās norādes par valahu tautu atrodamas XV gadsimta autora Jana Dlugoša (Jan Długosz) darbā “Żywocie św. Kingi” (Svētās Kingas dzīvesstāsts). 1564. gada uzskaites dati liecina, ka valahi ganījuši aitas Živecas (Żywiec) reģiona Lanckoronas (Lanckorona) apriņķī, kā arī Osvencimas (Oświęcim) un Zatoras (Zator) kņazistē. Podhales reģiona lauku apdzīvoto vietu dibināšanas dokumentos, kas datējami ar XVI gadsimta beigām, atrodama informācija par atļaujām aitu brīvai ganīšanai kalnu ganībās; tas liecina par to, ka ganāmpulki šajā apvidū turēti jau tolaik.

“Jagnięcina podhalańska” iegūšanai vietējie ražotāji izmanto vienīgi 5.1.1. punktā minēto šķirņu jērus, jo šie dzīvnieki ir ģenētiski labi pielāgojušies augstkalnu klimatam un ir izaudzēti vairāku paaudžu selekcijas darba rezultātā. Prasme izmantot šīs šķirnes ir cieši saistīta ar vietējo lopkopju pieredzi. Tās ir Podhales reģionam raksturīgas šķirnes; par to liecina informācija, kas ievietota 1960. gadā iznākušajā astoņsējumu publikācijā “Pasterstwo Tatr Polskich i Podhala” (Podhale un ganību saimniecība Polijas Tatros). Cita raksturīga aitu ganīšanas īpatnība ir tā sauktā “redyk” – sīklopu ganāmpulku pārdzīšana, kas veicina aitām muskuļu attīstību un stiprina organisma imūnsistēmu. Šādi pārvietojoties pa ganībām, aitas var arī baroties ar dažādu sugu augiem atkarībā no pakalna, uz kura tās ganās, un turklāt uzņem daudzveidīgu un uzturvielām bagātu barību. Vietējo kalniešu prasmes un nostiprinājušos aitkopības metožu izmantošanas rezultāts ir “Jagnięcina podhalańska” gaļas labā kvalitāte. “Jagnięcina podhalańska” ražošana ir vietējās saimnieciskās kultūras un aitkopības tradīciju neatņemama daļa un veido ciešu saikni starp paaudzēm, tādējādi saglabājot vietējo iedzīvotāju savdabīgo identitāti, valodas izloksni, kultūru, mākslu un tradīcijas.

5.2. Produkta specifika:

Produktam “Jagnięcina podhalańska” ir neliels liemeņa aptaukojuma slānis un sevišķs sulīgums, ko tam piešķir cauraugušo jeb intramuskulāro tauku daudzums – marmorējums. Turklāt gaļai ir raksturīga gaiši rozā krāsa, un pēc konsistences tā vienlaikus ir gan mīksta, gan elastīga. Visraksturīgākā un visizteiktākā “Jagnięcina podhalańska” gaļas īpašība ir tās specifiskā garša un smarža, kas atgādina medījumu gaļu, it īpaši stirnas gaļas smaržu.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN):

Saikni starp “Jagnięcina podhalańska” un attiecīgo apgabalu veido produkta raksturīgās īpašības, kas izriet no tā ģeogrāfiskās izcelsmes un reputācijas.

Produkta “Jagnięcina podhalańska” raksturīgās īpašības nosaka izmantotā aitu turēšanas sistēma. Jērus audzē ekstensīvi, optimāli izmantojot ganības, kas atrodas 4. punktā noteiktajā apgabalā. Šīs aitkopības sistēmas pamatā ir nemitīga ganāmpulku pārdzīšana no vienām ganībām uz citām, izņemot ziemā. Ganāmpulka turēšanas veids nodrošina produktam specifisko raksturu, jo aitu mātes ganās zemes gabalos, ko neizmanto intensīvi, un barojas ar dažādiem reti sastopamiem augiem; tas ietekmē pienu, ko zīž jēri, un galarezultātā – “Jagnięcina podhalańska” īpašības. Ziemā, kad aitas tiek turētas kūtī, tām izēdina sienu un skābsienu, kura pamatu veido 4. punktā noteiktā ģeogrāfiskā apgabala izcelsmes augi. Tādējādi aitu mātes visu gadu uzņem daudz lopbarības ar līdzīgu botānisko sastāvu.

Šīs jēra gaļas zemo aptaukojumu lielā mērā nosaka “Jagnięcina podhalańska” produkcijas iegūšanai tradicionāli izmantoto aitu šķirņu ģenētiskās īpašības līdztekus reģiona dabas faktoru īpatnībām. Lai panāktu šādu zemu taukaudu noslāņojuma pakāpi, sava nozīme ir arī jēru ēdināšanas metodei: tos baro tikai ar mātes pienu. Apgabala dabas apstākļi un jo sevišķi īpatnējā augu valsts, ko aitas izmanto barībai, ietekmē aitu piena kvalitāti un uzturvērtību. Aitu māšu piens, ar ko barojas jēri, tieši ietekmē produkta specifisko smaržu, kas atgādina medījumu smaržu, kura ir visizteiktākā “Jagnięcina podhalańska” gaļas īpašība. Minētā reģiona augu valsts īpašību savdabīgumu jēri saņem ar mātes pienu. “Jagnięcina podhalańska” gaļas specifiku ietekmē arī izmantoto aitu šķirņu genotipa pirmatnīgums.

Sevišķo sulīgumu “Jagnięcina podhalańska” gaļai piešķir tās marmorējums – cauraugušie taukaudi. Kulinārās apstrādes laikā šie tauki kūst, taču paliek gaļas iekšpusē, piešķirot tai sulīgumu. Gaļas sulā ietilpst vielas, kas nosaka gaļas garšu un smaržu. Galvenie garšas un smaržas komponenti ir taukos ietilpstošie gaistošie savienojumi. “Jagnięcina podhalańska” kvalitātes īpašību pamatā līdztekus dzīvnieku nelielajam vecumam ir arī barības devas sastāvs.

Produkta reputācija

“Jagnięcina podhalańska” gaļai ir teicama reputācija gan pašmāju, gan ārvalstu patērētāju vidū. Labā slava, ko produkts “Jagnięcina podhalańska” iemantojis patērētāju acīs, pamatojas uz minētajā reģionā pastāvošo vairāku gadsimtu ilgo aitkopības tradīciju. Pateicoties gadsimtiem ilgai kalnu aitu ganīšanas tradīcijas izkopšanai un līdz ar to spēcīga vietējās “markas” tēla izveidei, patērētāji identificē “Jagnięcina podhalańska” gaļu ar reģionu, no kura tā cēlusies. “Jagnięcina podhalańska” labo slavu papildus vairo arī patērētāju informētība par stipri iesakņojušos ganību lopkopības tradīciju, kā arī interese par izdaudzināto kalniešu dzīvesveidu.

Minētajā apgabalā atrodas viens no Polijā iecienītākajiem augstkalnu apvidiem – tas vēl papildus veicina tajā cēlušos produktu atpazīstamību. Patērētāji jau daudzus gadus apzinās, ka visam šim apgabalam raksturīga neskarta dabas vide un unikāla augu valsts, kas labvēlīgi ietekmē produkta “Jagnięcina podhalańska” kvalitāti. Jau uz Češinas Silēzijas (Śląsk Cieszyński) pirmās kartes, kas publicēta 1724. gadā, atzīmētas 50 ganu būdas; kartes otrajā izdevumā ievietots teksts, kas aicina lasītāju apmeklēt šo Češinas kņazistes kalnaino daļu un izmantot izdevību nobaudīt veselīgo aitas pienu, it īpaši maijā, kad zālaugu labvēlīgās īpašības ir visiedarbīgākās. Tā kā patērētāji zina minētā apgabala neskartās dabas pozitīvo ietekmi uz produktu un tā teicamo reputāciju, tie ir gatavi maksāt augstāku cenu, lai iegādātos “Jagnięcina podhalańska”.

Produktu “Jagnięcina podhalańska” patērētāji īpaši iecienījuši tā sevišķās un specifiskās smaržas, kā arī izsmalcinātās gaļas dēļ. “Jagnięcina podhalańska” kvalitāte, kā arī garšas un diētiskās īpašības, bija par iemeslu tam, ka tā kļuva par kalniešu ēdienkartes gardumu.

“Jagnięcina podhalańska” labo reputāciju jo īpaši apstiprina Polijas valsts balvas “Perła” piešķiršana šim produktam 2008. gadā rīkotajā konkursā “Nasze Kulinarne Dziedzictwo” (Mūsu kulinārais mantojums).

Par “Jagnięcina podhalańska” reputāciju liecina cena, par kādu to pārdod un kas ir augstāka salīdzinājumā ar cenu, ko var prasīt par citu reģionu izcelsmes jēra gaļu. Cena, ko ražotāji saņem par “Jagnięcina podhalańska”, ir aptuveni 10–20 % augstāka par citu Polijas reģionu izcelsmes jēra gaļas cenu.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 5. panta 7. punkts)

http://www.minrol.gov.pl/index.php?/pol/Jakosc-zywnosci/Produkty-regionalne-i-tradycyjne/Zlozone-wnioski-o-rejestracje-Produkty-regionalne-i-tradycyjne

(1) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp.