Lai ES būtu tehnoloģiskā un digitālā ziņā suverēna, tai būs jāatbalsta antropocentrisku zināšanu un tehnoloģiju attīstība un ieviešana. ES ir spēcīga zināšanu un inovācijas jomā: tā veic gandrīz 20 % no pasaules kopējām pētniecības un izstrādes, publicēšanas un patentēšanas darbībām. Tomēr tā atpaliek no globālajiem konkurentiem saistībā ar privātajiem ieguldījumiem pētniecībā un citos rādītājos. ES sniegums atpaliek no ASV, Austrālijas, Dienvidkorejas, Japānas un Kanādas. Kopš 2014. gada tās pozīcija ir uzlabojusies attiecībā pret Austrāliju, Brazīliju, Dienvidāfriku, Indiju, Kanādu un Krieviju, bet pasliktinājusies attiecībā pret ASV, Dienvidkoreju, Japānu un Ķīnu.

Vides problēmas nav saistītas tikai ar klimata pārmaiņām, īpaši satraucoša ir situācija attiecībā uz biodaudzveidības zudumu un izmaiņām slāpekļa aprites ciklā. ES dabiskās ekosistēmas ir pakļautas kumulatīvam spiedienam, ko izraisa ne vien klimata pārmaiņas, bet arī piesārņojums, zemes izmantošana, resursu ieguve, invazīvās sugas un apputeksnētāju zudums. Turklāt cilvēka darbība ir būtiski mainījusi slāpekļa aprites ciklu; tas galvenokārt izriet no slāpekļa izmantošanas lauksaimniecībā. Šo izmaiņu apmērs ir daudz lielāks nekā oglekļa aprites cikla modifikācijas, ko izraisījušas siltumnīcefekta gāzu emisijas. Tas ietekmē saldūdeni, piekrastes reģionus un cilvēku veselību. Minētajām vides problēmām ir ekonomiskas sekas, kam bieži netiek pievērsta pietiekama uzmanība: laikposmā no 1997. līdz 2011. gadam ekosistēmu pakalpojumos zemes pārklājuma izmaiņu dēļ globālā līmenī zaudēti aptuveni 3,5–18,5 triljoni EUR gadā, bet aptuveni 5,5–10,5 triljoni EUR gadā — zemes degradācijas dēļ.

Pandēmijas sākumā ES stratēģiskā atkarība no trešām valstīm attiecībā uz tādām kritiski svarīgām precēm kā farmaceitiskie produkti kļuva acīmredzama. 5200 importēto produktu kontekstā ES ļoti lielā mērā ir atkarīga no importa attiecībā uz 137 produktiem “jutīgās ekosistēmās”, no kuriem 14 produkti ir saistīti ar veselības aprūpes ekosistēmu. Ievērojama daļa no aktīvajām vielām, ko izmanto ģenērisko zāļu ražošanā, kā arī lielākā daļa farmaceitiskajos produktos izmantoto izejvielu un starpproduktu nāk no Indijas un Ķīnas. Abas valstis uzlabo savus vides un drošības pasākumus ķīmiskās rūpniecības nozarē, un Ķīna ir slēgusi dažas rūpnīcas. Tas varētu ietekmēt zāļu pieejamību un cenu. Lai gan ES ir spēcīgas spējas ražot novatoriskas zāles, tai ir jānodrošina kritiski svarīgo pēcpatentaizsardzības produktu piegādes drošība ar īpaši konsolidētām piegādes ķēdēm caur alternatīviem avotiem. Tomēr farmaceitisko produktu piegādes ķēdes ir ļoti sarežģītas, un tām nepieciešama visaugstākā kvalitāte. Tādējādi tās ir īpaši neaizsargātas pret piegādes traucējumiem. Sabiedrības veselības krīzes vai piegādes traucējumu gadījumā īstermiņā nav iespējams iedibināt alternatīvus dažu būtisko komponentu ražotājus. Tomēr konkrētu produktu nepārtraukta pieejamība ir ļoti svarīga sabiedrības veselībai. Ražošanas procesu inovācija ar nolūku kompensēt potenciāli augstākas ražošanas izmaksas ES un stiprināt līderību zaļā un digitālā farmaceitisko produktu ražošanā varētu atbalstīt dažu kritiski svarīgu zāļu un medicīnisko pretlīdzekļu ražošanas iedibināšanu vai atjaunošanu ES.

ES veselības aprūpes sistēmas ir vienas no progresīvākajām pasaulē, taču to ilgtspējai un noturībai ir jāpalielinās. Tas ietver ieguldījumus novatoriskos aprūpes modeļos (piemēram, integrētā aprūpē, telemedicīnā), veselības aprūpes darbaspēka stiprināšanu, koncentrēšanos uz profilakses pasākumiem un komorbiditātes risināšanu. Lai nodrošinātu veselīgākas vecumdienas, veselīgāks dzīvesveids un fiziskā aktivitāte būs jākombinē ar viedām ilgtermiņa aprūpes alternatīvām, piemēram, tālmedicīnas risinājumiem un robotikas izmantošanu aprūpē mājās. Jaunas tehnoloģijas kopā ar atbilstīgu sociālo un veselības aprūpes politiku varētu mazināt papildu izmaksas, ko saista ar sabiedrības novecošanu, vienlaikus nodrošinot gados vecākiem cilvēkiem un personām ar invaliditāti autonomāku dzīvi. Mijiedarbība tiešsaistē, uzraudzība un atbilstīga pacientu pašaprūpe varētu ļaut visā ES ietaupīt valstu veselības aprūpes izdevumus līdz 120 miljardiem EUR. Vienota Eiropas veselības datu telpa varētu palīdzēt ātri attīstīt un ieviest personalizēto medicīnu caur lēmumiem, kas balstīti uz datiem, tādējādi uzlabojot veselības aprūpes iedarbīgumu un pieejamību.

Globālā sāncensība un nestabilitāte, visticamāk, pieaugs. ASV un Ķīnas sacensība varētu kļūt par noteicošu ģeopolitiskās ainas iezīmi. Enerģētikas pārkārtošana vēl vairāk veicinās varas pārdali. Tas visvairāk ietekmēs fosilā kurināmā eksportētājus ar visvienveidīgāko ekonomiku un/vai visvājākajām institūcijām. Savukārt valstis ar ievērojamu spēju ražot un eksportēt atjaunīgo enerģiju iegūs lielāku ietekmi. ES var sagaidīt turpmāku spriedzi un nelabvēlīgu sacensību (arī no Ķīnas un Krievijas), kam būs nepieciešama robusta politika stabilitātes un labklājības veicināšanai, jo īpaši tās kaimiņreģionā. Jaunu spriedzi varētu izraisīt sacensība tādās strīdīgās teritorijās kā kosmoss vai Arktika. Pieaugoši apdraudējumi, ko izraisa organizētā noziedzība, korupcija, ekstrēmisms, terorisms un hibrīddraudi, to vidū migrācijas instrumentalizācija politiskos nolūkos, varētu arvien vairāk apdraudēt ES drošību.

Turpmākajām desmitgadēm būs raksturīga arvien pieaugoša globālās varas pārdale, varas ģeoekonomiskajam smaguma centam pārvirzoties uz austrumiem. G7 valstis (Apvienotā Karaliste, ASV, Francija, Itālija, Japāna, Kanāda, Vācija) šobrīd veido aptuveni 40 % no pasaules IKP, tas ir krities salīdzinājumā ar vairāk nekā 60 % 1975. gadā. “7 jaunietekmes valstu” (Brazīlija, Indija, Indonēzija, Krievija, Ķīna, Meksika, Turcija) ekonomiskā ietekme ir līdzvērtīga aptuveni divām trešdaļām no G7 ekonomiskās ietekmes. Laikposmā līdz 2050. gadam šī proporcija kļūs apgriezta. Ķīna kļūs par lielāko ekonomiku pirms šīs desmitgades beigām, un Indija, iespējams, apsteigs ES turpmākajos 20 gados (3. attēls). Tajā pašā laikā IKP pieaugums jaunietekmes un jaunattīstības valstīs ne vienmēr nozīmē labāku dzīves kvalitāti to iedzīvotājiem, arī valstīs ar augstu IKP uz vienu iedzīvotāju. Palielināta nevienlīdzība un zemāki vides un nodarbinātības standarti joprojām ir nozīmīgas problēmas jaunietekmes ekonomikās.

Pasaules iedzīvotāju skaits sasniegs 8,5 miljardus 2030. gadā un 9,7 miljardus 2050. gadā. Iedzīvotāju skaita pieaugums būs nevienmērīgs. Daudzās progresīvās ekonomikās tas stagnēs. Paredzams, ka ES iedzīvotāju skaits samazināsies uz nedaudz vairāk kā 420 miljoniem, tie būs 4,3 % no pasaules iedzīvotāju skaita. Āzijā 21. gadsimta 40. gadi varētu būt pavērsiena punkts, pēc kura iedzīvotāju skaits sākumā izlīdzināsies un tad aptuveni gadsimta vidū sāks samazināties, Austrumāzijai piedzīvojot strauju demogrāfisko kritumu. Prognozēts, ka Āfrikas iedzīvotāju skaits pieaugs no 1,2 līdz 1,8 miljardiem laikposmā no 2017. līdz 2035. gadam, kad aptuveni pusei iedzīvotāju būs mazāk nekā 21 gads. 2050. gadā Indija, Ķīna, Nigērija, ASV un Pakistāna būs valstis var vislielāko iedzīvotāju skaitu (2. attēls). Iedzīvotāju skaita pieaugums ietekmēs ģeopolitiskās ambīcijas, taču tas var arī izraisīt ilgtspējas vai migrācijas problēmas. Līdz 2050. gadam darbspējīgā vecuma iedzīvotāju skaits samazināsies par aptuveni 16 % Eiropā un 17 % Ķīnā, savukārt Ziemeļamerikā un Indijā tas pieaugs. ES iedzīvotāju prognozētais mediānais vecums pieaugs no 43,9 gadiem 2020. gadā līdz 48,2 gadiem 2050. gadā. Daudzos ES reģionos prognozē strauju vecumatkarības kopējā koeficienta kāpumu. Ja minētā tendence turpināsies, līdz 2050. gadam ES uz katriem 100 strādājošajiem varētu būt 135 atkarīgi nestrādājošie.

ES ir lielākā demokrātiju grupa pasaulē, taču demokrātiskā pārvalde globālā līmenī pasliktinās. 2020. gads bija piecpadsmitais gads pēc kārtas, kurā globālā līmenī pasliktinājās politisko tiesību un pilsonisko brīvību situācija, daudzos reģionos to saasināja koronavīrusa pandēmija. 34 % no pasaules iedzīvotājiem dzīvo valstīs, kurās demokrātiskā pārvaldība pasliktinās, un tikai 4 % — valstīs, kuras kļūst demokrātiskākas. Paredzams, ka ģeopolitiskie strīdi, starpvalstu polarizācija un spriedze turpmākajās desmitgadēs turpināsies. Ja notiekošā demokrātiskās pārvaldības mazināšanās turpināsies, tā ietekmēs gan jau iesakņojušās, gan jaunas demokrātijas. Demokrātisko sistēmu ilgtermiņa sniegums ir atkarīgs no to spējām pielāgoties jaunai realitātei un saglabāt noturību iekšēju un ārēju problēmu gadījumā.

Tomēr ar jaunām tehnoloģijām un hipersavienojamību saistās arī problēmas. Dažas darbvietas līdz ar automatizāciju tiks zaudētas. Konstatēts, ka tikai ES vien 2018. gadā aptuveni 14 % no pilngadīgiem darba ņēmējiem saskārās ar ļoti augstu automatizācijas risku. Nākotnē 50 % no pašreizējām darbvietām pasaulē varētu tikt automatizētas; valstu un nozaru starpā pastāv ievērojamas atšķirības. Radīsies jaunas darbvietas, taču tām būs nepieciešamas jaunas prasmes. Nerisinātas šīs tendences varētu izraisīt sociālo pamattiesību mazināšanos un lielāku nevienlīdzību un atkarību valstu ietvaros un to starpā. Turklāt digitālā pārkārtošanās var palielināt elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumu apjomu un palielināt elektroenerģijas pieprasījumu vai retu resursu izmantojumu.

Eiropas sociālā tirgus ekonomika arī ir ļoti svarīga tās demokrātijas modelim, jo tā aizsargā cilvēkus no sociālajiem riskiem un to sekām. Vienotais tirgus ir spēcīgs pamats ES rūpniecības atveseļošanai un noturībai un zaļās un digitālās pārkārtošanās veicināšanai. Lai sabiedrība pieņemtu pārkārtošanos, tai jābūt taisnīgai un jānodrošina spēcīgāka ekonomiskā un sociālā konverģence. Covid-19 krīze ir uzsvērusi, cik svarīgs ir atvērts, konkurētspējīgs un pilnībā funkcionējošs vienotais tirgus, jo tas ļauj uzņēmumiem attīstīties tiktāl, lai tie spētu konkurēt globālā līmenī.

Kritiski svarīgās izejvielas ir būtiskas ES divējādās pārkārtošanās īstenošanai. Tādu zaļo tehnoloģiju paplašināšanās, uz kurām balstīta, piemēram, vēja un saules enerģijas ražošana, iekšzemes enerģijas uzglabāšana un elektrisko transportlīdzekļu bateriju ražošana, nākamajās divās desmitgadēs palielinās pieprasījumu pēc tādām izejvielām kā kobalts, litijs, grafīts, mangāns un niķelis. Tomēr problēma skar ne tikai zaļās tehnoloģijas. Piemēram, mazo dronu nozarē, kurā Ķīna piegādā vairāk nekā divas trešdaļas izejvielu, sagaidāma eksponenciāla izaugsme laikposmā līdz 21. gadsimta 30. gadiem, civilajai un komerciālajai apakšnozarei ir augsts potenciāls, un tas strauji palielinās pieprasījumu cita starpā pēc gallija, indija, skandija un titāna. Aizsardzības rūpniecība lielā mērā ir atkarīga no kritiski svarīgām izejvielām; piemēram, gandrīz pusi no izejvielām, kas nepieciešamas gaisa kuģu ražošanā, nodrošina piegādātāji ārpus ES. Paredzams, ka pieprasījuma pēc kritiski svarīgām izejvielām pieaugums sakritīs ar galveno piegādātāju (4. attēls) paaugstinātu gatavību noteikt eksporta ierobežojumus.

Lielie dati un progresīva analītika ātri attīstās, ASV un Ķīna ir līderes šajā jomā. Lielie dati un analītika nodrošina agrīnus reāllaika indikatorus par iespējamām krīzēm, saslimšanu agrīnu konstatēšanu un militāru darbību konstatēšanu lielā rādiusā. Paredzams, ka šādas analītikas izmantošana lēmumu pieņemšanā pieaugs. No ES skatpunkta ir svarīgi, lai minētās tehnoloģijas tiktu attīstītas, ievērojot pamattiesības un ES vērtības, īpaši gadījumos, kad to izstrāde un ieviešana balstās uz milzīgu datu apjomu, ieskaitot persondatus. Kritiski svarīgu tehnoloģiju izstrāde un ieviešana balstās uz milzīgu datu apjomu. Pašlaik ES radītie dati lielākoties tiek glabāti un apstrādāti mākoņglabāšanā, kuru nodrošina pakalpojumu sniedzēji ārpus ES; rezultātā uz to attiecas trešo valstu jurisdikcija. Tas rada stratēģiskās atkarības un kiberdrošības, datu aizsardzības, piekļuves un drošības apdraudējumus. Tāpat tas nozīmē, ka pakalpojumu sniedzēji ārpus ES gūst komerciālu labumu no šo datu apstrādes. ES būtu jāveido datu glabāšanas spējas un jānodrošina piekļuve atvērtiem, drošiem un pārredzamiem datiem, kā arī ātrdarbīgu datu savienojumu pieejamība. Tāpat tai būtu jānodrošina sava vadošā pozīcija uzticama mākslīgā intelekta izstrādē un izvēršanā. Kopā ar uzticamiem partneriem tai būtu jāveicina standarti un vērtības visā pasaulē.

Enerģijas dekarbonizācijai būs ilgtermiņa ietekme uz ģeopolitikas dinamiku, proti, veidosies jaunas stratēģiskās atkarības, bet citas pakāpeniski izzudīs. Tas ietekmēs gan naftu un gāzi ražojošās ekonomikas, gan atjaunīgās enerģijas nozares līderus. Būs nepieciešams rīkoties, lai atvieglotu šo pārkārtošanos un risinātu ienākumu samazināšanos neaizsargātās ražotājvalstīs. Ievērojams progress ražošanas radīto saistīto emisiju (piemēram, metāns no fosilās gāzes) samazināšanā būs sakārtotas pārkārtošanās priekšvēstnesis. Minētajā kontekstā ļoti svarīgas būs jaunas tehnoloģijas. To pieejamība, arī cenas ziņā, sniegs ieguvumus ES un varētu palīdzēt jaunietekmes ekonomikām panākt ievērojamu progresu fosilās infrastruktūras jomā un ieviest mazāk oglekļietilpīgas alternatīvas. Šāda veida sadarbība sniedz ekonomiskas iespējas un savienojamības iespējas arī ES. Turklāt nākotnes energotīklu decentralizētais raksturs līdztekus lielām kiberaizsardzības spējām veicinās ES noturību, elektroenerģijas ražošanai esot daudz plašāk sadalītai salīdzinājumā ar pašreizējām centralizētajām energosistēmām, kas ir neaizsargātākas.

2050. gada klimatneitralitātes mērķa sasniegšana varētu palīdzēt ES samazināt savu energoatkarību no aptuveni 60 % pašlaik uz 15 %. Ievērojamam progresam aprites ekonomikā vajadzētu palīdzēt mērķa sasniegšanā. Padziļināta enerģētikas savienība atbalstīs dekarbonizāciju, uzlabos energoefektivitāti, stiprinās iekšējo enerģijas tirgu un palielinās energoapgādes drošību. Pārkārtošanās risinājumi un spēcīga programma ieguldījumiem ilgtspējīgā un mazoglekļa infrastruktūrā ES un ārpus tās radītu ieguldījumu iespējas ES uzņēmumiem. Tie arī palīdzētu nodrošināt saskaņotību starp publiskā sektora atbalstu un pastāvīgu pētniecību un inovāciju jaunu tīras enerģijas tehnoloģiju un avotu jomā, kurā privātais sektors nedarbojas veiksmīgi, ja pastāv tirgus nepilnības. Būs svarīgi izvērst jauntehnoloģijas un padarīt tās pieejamas, arī cenas ziņā, jaunattīstības ekonomikām ar nolūku nodrošināt to plašu ieviešanu. Līdztekus tam apritīgāka ekonomika un reālistiskāka cenas noteikšana attiecībā uz eksternalitāti samazinātu enerģijas patēriņu ES.

Dekarbonizētas un cenas ziņā pieejamas enerģijas pietiekamas piegādes nodrošināšana ir būtiska ceļā uz zaļāku un digitālāku Eiropu. ES zaļo mērķu īstenošana nozīmētu, ka līdz 2050. gadam vairāk nekā 80 % no bruto iekšzemes enerģijas patēriņa nāktu no mazoglekļa avotiem, lielākoties no atjaunojamiem energoresursiem, savukārt fosilā kurināmā izmantošana enerģijas iegūšanai nokristos zem 10 %. Lai samazinātu ES atkarību no fosilā kurināmā, nepieciešams palielināt atjaunīgās enerģijas izmantošanu un ātri dažādot ES energoapgādi. Tas ietver arī enerģijas infrastruktūras, viedtīklu un jaunu mazoglekļa un videi draudzīgu tehnoloģiju un risinājumu attīstīšanu ES ietvaros un sadarbībā ar galvenajiem trešo valstu partneriem. Visbeidzot, jānovērš oglekļa emisiju pārvirze. Augstāka energoefektivitāte būs būtiska, lai izvairītos no iespējamā rikošeta fenomena, atjaunīgajai enerģijai kļūstot lētākai un cilvēcei to patērējot vairāk. Lai sasniegtu Parīzes nolīguma un Eiropas zaļā kursa mērķrādītājus, energointensitātei ES līdz 2050. gadam būs strauji jākrītas, sasniedzot aptuveni pusi no pašreizējā līmeņa.

Lai gan ES pārtikas sistēmas saskaras ar pieaugošām problēmām, jaunās tehnoloģijas varētu stiprināt to ilgtspēju un noturību. Pandēmijas laikā ES pasākumi pārtikas aprites veicināšanai vienotajā tirgū un globālās tirdzniecības atvērtības saglabāšanai bija ārkārtīgi nozīmīgi. Tomēr klimata pārmaiņas un dabas degradācija var kropļot piedāvājumu, pieprasījumu un tirdzniecību galvenajos pārtikas ražošanas reģionos, arī ES, izraisot cenu svārstības un strauju kāpumu, kam varētu būt nopietna sociālekonomiska ietekme. Ietekme būs arī izmaiņām pieprasījumā un uztura paradumos. Piemēram, progress uztura genomikā (kura cilvēka genomu sasaista ar uzturu un veselību) radīs personalizētāku uzturu un jaunas veselības vajadzības. Tiesiskā regulējuma pieņemšana par ilgtspējīgām pārtikas sistēmām paātrinās un atvieglos pārkārtošanos un vairos pārtikas ilgtspēju. Revolucionāri jauninājumi, piemēram, no kukaiņiem un aļģēm iegūta pārtika, šūnu lauksaimniecība vai iekštelpu lauksaimniecība, varētu samazināt pārtikas ražošanas ekoloģisko pēdu. Biotehnoloģijām, ieskaitot jaunas genomikas metodes, varētu būt nozīmīga loma, attīstot novatoriskus un ilgtspējīgus veidus ražas aizsardzībai pret kaitēkļiem, slimībām un klimata pārmaiņu ietekmi. Būtiska būs saskaņota un ilgtspējīga pieeja visai pārtikas sistēmai, sākot no pārtikas ražošanas un beidzot ar pārtikas izšķērdēšanas samazināšanu.

Uzstājīgāka rīcība būs būtiska, pretdarbojoties piespiedu pasākumiem vai ekstrateritoriālām sankcijām, ko noteikušas trešās valstis. Atvērta tirdzniecība un ieguldījumi ir viena no ES galvenajām stiprajām pusēm, taču ES saskarsies ar ekonomisko spiedienu situācijās, kurās strīdu izšķiršana PTO vai divpusēju nolīgumu ietvaros ir bloķēta. Spēcīgākiem tirdzniecības aizsardzības instrumentiem ir jāaizsargā ES operatori no negodīgas tirdzniecības prakses un jāizvairās no kaitēšanas ES stratēģiskajām prioritātēm. Potenciāli drošības vai sabiedriskās kārtības apdraudējumi, kas izriet no konkrētas darījumdarbības nozares, infrastruktūras vai tehnoloģijas iegādes vai kontroles, rada nepieciešamību pēc pilnvērtīga ārvalstu tiešo ieguldījumu izvērtēšanas mehānisma un pasākumiem ārvalstu subsīdiju potenciālas kropļojošas ietekmes risināšanai. ES eksporta kredīti var nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus tirgos ārpus ES, kuros ārvalstu konkurentiem arvien biežāk pieejams finansiāls atbalsts no to valdībām.

Ir svarīgi, lai ES atbalstītu autonomu, uzticamu un izmaksu ziņā lietderīgu piekļuvi kosmosam. Kosmosa tehnoloģijas kopā ar mākslīgo intelektu ir stratēģisks līdzeklis apdraudējumu novēršanai un tādu nākotnes apdraudējumu prognozēšanai kā hibdrīddraudi, to vidū kiberspiegošana. Tās ir būtiskas ES komunikāciju nākotnei, zemes novērošanai, ražošanai un drošībai, un tās ir nozīmīgs divējādās pārkārtošanās elements. Tās palīdz uzraudzīt klimata pārmaiņas, transportu, drošību un aizsardzību un ir būtiskas kritiskās infrastruktūras un tehnoloģiju darbībai. Turklāt tādas jaunas tehnoloģijas kā pretsatelītu ieroči arvien vairāk palīdz ES sāncenšiem pielāgot kosmosu militārām vajadzībām. Kosmosa nozares ieguldījums ES ekonomikā ir 46–54 miljardi EUR, un paredzams, ka globāli tas sasniegs 1 triljonu EUR līdz 2040. gadam. Pašlaik ES ir pasaules līdere dažās jomās (piemēram, satelītu pakalpojumi), savukārt citās jomās (piemēram, palaišanas sistēmas un kosmosa misijas) dominē ASV, Ķīna un Krievija, un arvien vairāk arī privāti dalībnieki. Citām kosmosa apguvē iesaistītām valstīm ir ļoti spēcīgs vietējais tirgus, kas faktiski ir pirmsākums ievērojamam palaišanas apjomam (ieskaitot palaišanu kosmosā aizsardzības un valsts drošības mērķiem). Šāda tirgus neesības dēļ ES palaišanas uzņēmumi konkurences ziņā ir nelabvēlīgākā situācijā globālajā tirgū un daudz lielākā mērā ir atkarīgi no komerciālā tirgus salīdzinājumā ar konkurentiem no Ķīnas, Krievijas, ASV vai Japānas.

Divējādās pārkārtošanās sniegto darba iespēju izmantošanai būs nepieciešami politikas pasākumi, kuri sekmēs pāreju uz jauna veida darbvietām. Tas ietver atbalstu reģioniem un strādājošajiem nozarēs, kur notiks pārkārtošanās, un piemērotāko atbalsta, stimulu un pamatnosacījumu kombināciju uzņēmumiem, kuri pāries no tradicionālajām nozarēm uz jaunām. Būs nepieciešami pielāgojumi arī izglītības un apmācības sistēmās, jo prasmju prasības un izglītības līmenis zaļajā un digitālajā ekonomikā strauji pieaug — ātrāk nekā ekonomikā kopumā . ES nākotnes darbaspēks, visticamāk, būs labāk izglītots un labāk spējīgs pielāgoties darba mainīgajam raksturam un pieaugošajam intelektiskumam. Paredzams, ka līdz 2050. gadam 54 % no visiem darba tirgus dalībniekiem būs pēcvidusskolas izglītība. STEAM kompetences, digitālās prasmes un digitālā pratība kopā ar nozarei specifiskām zināšanām par zaļās pārkārtošanās īstenošanu (piemēram, zināšanas par atjaunīgo enerģiju, aprites ekonomiku, jaunām zaļajām tehnoloģijām vai dabā balstītiem risinājumiem) būs nepieciešamas veiksmīgam darba tirgum un sociālajai integrācijai. Lai nodrošinātu piekļuvi rītdienas prasmēm, ES izglītības un apmācības sistēmām būs jāsaglabā mūsdienīgums globālā līmenī. ES būtu arī jācenšas stimulēt savu talantu (universitātēs, pētniecības iestādēs vai uzņēmumos) palikšanu Eiropā un mazināt intelektuālā darbaspēka emigrāciju dalībvalstīs un reģionos.

Demogrāfisko tendenču veiksmīgai risināšanai un pastāvošo prasmju trūkuma novēršanai divējādās pārkārtošanās kontekstā būs nepieciešama skaidra rīcība. Pastāvot nepieciešamībai pēc augstākas darbaspēka līdzdalības, darba tirgus un sociālā politika būs jāpielāgo, lai izvairītos no sociālekonomiskās nevienlīdzības palielināšanās un nodrošinātu taisnīgus darba apstākļus, pienācīgus ieņēmumus un piekļuvi sociālajam nodrošinājumam. Reaģējot uz šo jauno realitāti, ļoti būtiska ir cieša sadarbība ar sociālajiem partneriem. Nodrošinot labus darba apstākļus un iekļaujot to aktīvu vecumdienu politikā, faktiskā pensionēšanās vecuma palielināšana par vienu gadu darba tirgum varētu pievienot četrus miljonus cilvēku. Augstāka sieviešu līdzdalība darba tirgū caur mērķorientētiem pasākumiem, kuri nodrošina dzimumu līdztiesību un darba un privātās dzīves līdzsvaru, arī veicinātu nodarbinātības līmeni. Tas jo īpaši attiecas uz dalībvalstīm, kurās sieviešu līdzdalības līmenis ir zem ES vidējā rādītāja. Augstāka līdzdalība darba tirgū nodrošinātu ekonomiskus un sociālus ieguvumus visā ES, piemēram, atkarīgu nestrādājošo zemāku īpatsvaru attiecībā pret strādājošajiem un augstāku nodarbinātības līmeni. Turklāt jaunas pieejas darba modeļiem palīdzētu mazināt sabiedrības novecošanas negatīvās puses. Labi pārvaldīta likumīga migrācija, kas risina prasmju vajadzības un trūkumus, kopā ar iedarbīgu integrācijas politiku dotu būtisku ieguldījumu ES darba tirgū.

Euro plašāka izmantošana starptautiskajā tirdzniecībā un pakalpojumos, to vidū enerģijas tirgos, un ES mēroga risinājumi zibmaksājumiem stiprinātu ES stratēģisko autoritāti. Tas stiprinātu ES noturību, arī pret sankciju ekstrateritoriālu piemērošanu no trešo valstu puses. Tas ļautu ES vēl vairāk gūt labumu no starptautiskajiem finanšu tirgiem, vienlaikus pārvaldot ārējos riskus un izvairoties no stratēģiskām atkarībām. Tajā pašā laikā trešo valstu pakalpojumu sniedzēju, tirgu un infrastruktūru integritātes nepilnības varētu radīt apdraudējumus.

ES būtu jāstiprina partnerības ar starptautiskajām organizācijām, kuras ir būtiskas Eiropas un pasaules stabilitātei. Tā ir sasniegusi nebijušu sadarbības līmeni ar Ziemeļatlantijas līguma organizāciju (NATO) — Eiropas aizsardzības bastionu. ES un NATO partnerība ir nozīmīgs ES aizsardzības pīlārs, un tā tiks vēl vairāk stiprināta. Tāpat ES būtu jāstiprina sadarbība ar Eiropas Drošības un sadarbības organizāciju kopīgu interešu jautājumos un jāturpina ciešas attiecības ar Eiropas Padomi, kas stiprina organizācijām kopīgās vērtības: cilvēktiesības, demokrātiju un tiesiskumu. Starpreģionu sadarbība ar tādām organizācijām kā Āfrikas Savienība, Latīņamerikas un Karību jūras reģiona valstu kopiena un Dienvidaustrumu Āzijas valstu apvienība sniedz svarīgus mehānismus reģionālās attīstības un stabilitātes nodrošināšanai un palīdz sekmēt ES globālo programmu. ES būs jāizstrādā arī konsekventa nostāja pret citiem starptautiskajiem rīcībspēkiem un aktīvi jāveido sadarbība ar partneriem, kuri gatavi strādāt pie kopīgiem risinājumiem globālām problēmām un mierpilni un ilgtspējīgi pārvaldīt pasaules kopīgās teritorijas (piemēram, okeānus, kosmosu).

ES ir gatava vadīt globālās koalīcijas klimatrīcības un vides rīcības jomā. Ar Eiropas zaļo kursu un tā galvenajām iniciatīvām, piemēram, paketi “Gatavi mērķrādītājam 55 %”, ES īsteno ekonomikas pārveidi un visaptverošu politiku klimata, biodaudzveidības un vides jomā. ES ir apņēmusies īstenot Parīzes nolīgumu, ANO Programmu 2030. gadam, ilgtspējīgas attīstības mērķus un globālo biodaudzveidības satvaru laikam pēc 2020. gada. Veiksmīgu īstenošanu arvien vairāk sarežģī Covid-19 krīzes sekas. Piemēram, pandēmija varētu sagraut gadu gaitā panākto attīstības progresu Āfrikā, kur valstis jau tērē vidēji 30 % no saviem ieņēmumiem parāda apkalpošanai (pieaugums no 20 % iepriekš). Tā kā ES rada tikai 8 % no globālajām siltumnīcefekta gāzu emisijām un sagaidāms, ka līdz 2024. gadam 85 % no pasaules IKP izaugsmes nāks no citiem reģioniem, līdztekus ES vērienīgajai iekšējai programmai nepieciešama tikpat vērienīga globālā sadarbība. Izšķirīgi būs tas, cik lielā mērā jaunietekmes ekonomikas un jo īpaši sabiedrības var atsaistīt tautas un ekonomisko attīstību no resursietilpīgas ražošanas un siltumnīcefekta gāzu emisijām. Papildus savas pārkārtošanās veiksmīgai īstenošanai ES vajadzētu turpināt ieņemt nozīmīgu lomu atbalsta maksimālā palielināšanā pārkārtošanās īstenošanai globālā līmenī ES būtu jāstiprina visaptveroša, ES vadīta zaļā diplomātija, par prioritāti nosakot klimata pārmaiņas un vides rīcību, jo īpaši ANO Klimata pārmaiņu konferenču un citu attiecīgo daudzpusējo organizāciju ietvaros.

“Savienojamības programmas” būtu jāiestrādā ES stratēģiskajās partnerībās. Tās ir daļa no ģeopolitisko instrumentu kopuma. ASV ir BUILD likums, un Japānai —partnerība kvalitatīvai infrastruktūrai. Caur iniciatīvu “Viena josla, viens ceļš” Ķīna virza savas ekonomiskās, politiskās un drošības intereses visā pasaulē, arī Eiropā. Āfrikā pēdējā desmitgadē Ķīna neapšaubāmi ir bijusi vislielākā infrastruktūras attīstītāja; aplēsts, ka kontinentā darbojas 10 000 Ķīnas uzņēmumu. Pēc Blue Dot Network izveidošanas ar Japānu un Austrāliju ASV ir ierosinājusi iniciatīvu Build Back Better World (B3W) G7 kontekstā. Ķīnai un ASV ir atšķirīgas pieejas, taču abām ir lielāka ietekme nekā ES uz interneta infrastruktūru un tiem, kuri no tās atkarīgi. ES ir pieredze savienojamības attīstīšanā, un tā var balstīties uz daudzsološu partnerību pieredzi, kas gūta, sadarbojoties ar Japānu un Indiju. Tomēr, lai gan ES ir izveidojusi pirmos pamatelementus ES savienojamības stratēģijai, tā ir sīkāk jāizstrādā un jāpielāgo ātri mainīgajai realitātei. Konkrētāk, ES varētu koncentrēties uz ilgtspējīgu transportu, noturīgiem un drošiem digitālās infrastruktūras tīkliem un plašu informācijas savienojamību, arī izmantojot kosmosā balstītus risinājumus. Eiropas komandas pieeja būs būtiska, lai sasniegtu nepieciešamo īstenošanas apmēru.

Starptautiskā okeānu pārvaldība ir stratēģiski arvien nozīmīgāka joma. Okeāni ir svarīgs klimata regulētājs, kas saražo pusi no zemes atmosfēras skābekļa un absorbē 25 % no CO2 emisijām. Tajos mājo trausla ekosistēma, kas ir uzturvielām bagātas pārtikas avots un nodrošina 4,5 miljonus tiešo darbvietu ES. Resursu ieguves un piesārņojuma kumulatīvā ietekme ir pieaugusi, 31 % no pasaules zivju krājumiem ir pārzvejoti, un katru gadu okeānā nonāk 4,8 līdz 12,7 miljoni tonnu plastmasas atkritumu. Sagaidāms, ka pasaules iedzīvotāju skaits pieaugs, un cilvēku radītais spiediens uz okeānu kļūs intensīvāks, radot nepieciešamību pēc iedarbīgākas transversālas un integrētas okeānu pārvaldības, kura balstīta uz spēcīgu sadarbību.

Lai konsolidētu ES kā vadošā globālā rīcībspēka lomu cilvēktiesību jomā, būtiskas ir partnerības ar valstīm un organizācijām, kuras atbalsta tās pašas demokrātiskās vērtības. Cilvēktiesību aizsardzībai jāizmanto visi pieejamie instrumenti, to vidū ES globālais cilvēktiesību sankciju režīms, politiskie un cilvēktiesību dialogi, stratēģiskās partnerības ar starptautiskajām un reģionālajām organizācijām un proaktīva līdzdalība starptautiskajos forumos. Tam nepieciešama arī spēcīgāka privātā sektora iesaiste ar mērķi veicināt atbildīgu darījumdarbību. Lai veicinātu demokrātiju un pārticību pasaulē, izglītībai vajadzētu būt vienai no galvenajām ES un tās partneru īstenotajām starptautiskajām politikas nostādnēm.

10.Iestāžu noturības stiprināšana

Valsts pārvaldes iestādēm un struktūrām jāreaģē uz sabiedrību satraucošiem jautājumiem un iedarbīgi jāīsteno politika. Pieaugoša polarizācija apliecina nepieciešamību pēc līdzdalīgas un iekļaujošas pārvaldības ar nolūku veicināt uzticēšanos un leģitimitāti visos līmeņos. Iestādēm un procesiem jāpalielina sava noturība, jāpielāgojas un jābūt novatoriskiem, lai risinātu jaunas problēmas un sniegtu rezultātus iedzīvotājiem. Jaunas līdzdalīgās demokrātijas formas, jaunas tehnoloģijas, pilsoniskā līdzdalība un tautas iniciatīvas, kā, piemēram, konferences par Eiropas nākotni kontekstā, var uzlabot politisko līdzdalību un stiprināt ES demokrātisko sistēmu noturību.

Dezinformācijas apkarošana un runas brīvības, plurālistisku un iekļaujošu demokrātisko debašu un mediju brīvības nodrošināšana ES un ārpus tās būs atkarīga no pastāvīgas kopīgu sistēmu un prakšu izstrādes. Partnerības ar citiem globāliem publiskiem un privātiem rīcībspēkiem būs ļoti svarīgas robustākas un iedarbīgākas reakcijas nodrošināšanai. Tas jādara līdztekus brīvu un godīgu vēlēšanu veicināšanai un mediju brīvības un plurālisma aizsardzībai.

Pašreizējo un nākotnes tendenču sekām būs nepieciešami dinamiski politikas pasākumi. Nenoteiktība, nestabilitāte, sarežģītība un neviennozīmība būs jāpieņem un jāpārvalda. Stratēģiskās prognozēšanas spēju pilnveidošana var palīdzēt novērtēt gaidāmos apdraudējumus un labāk sagatavoties krīžu risināšanai un jaunu iespēju izmantošanai. To sekmēs ES Prognozēšanas tīkls “nākotnes ministriem” un ar to saistītā prognozēšanas spēju pilnveidošana valstu līmenī.

Labāka gatavība nozīmē arī labāku noturības uzraudzību ar nolūku pārvarēt problēmas un īstenot pārkārtošanos ilgtspējīgā, taisnīgā un demokrātiskā veidā. Kā paziņots 2020. gada stratēģiskās prognozēšanas ziņojumā, Komisijas (sadarbībā ar dalībvalstīm un ieinteresētajām personām) izstrādātie noturības infopaneļi ir nozīmīgs solis tuvāk integrētākai pieejai labklājības novērtēšanā, tam neizmantojot tikai IKP. Infopaneļu daudzdimensionālā pieeja atspoguļo gaidāmās problēmas un iespējas un palīdz sabiedrības pārkārtošanos virzīt uz ilgtspējīgāku attīstības ceļu. Noturības infopaneļi palīdzēs arī Eiropas atveseļošanas un noturības stratēģijas ex post novērtēšanā, arī salīdzinājumā ar citiem galvenajiem globālajiem partneriem.

IV.SAGATAVOŠANĀS RĪTDIENAS POLITIKAI

Jaunā globālā kārtība ir arvien multipolārāka un konkurējošāka. Lai gan nav pārliecības par nākotnes notikumiem, ir jārīkojas, lai panāktu vislabvēlīgāko scenāriju, kas ļaus saglabāt un uzlabot ES spēju rīkoties un rīcības brīvību, pamatojoties uz skaidru izpratni par galvenajām tendencēm, nenoteiktību un iespējām. Šis paziņojums veido pamatu kopīgam ilgtermiņa redzējumam par ES atvērtu stratēģisko autonomiju ceļā uz 2050. gadu, izceļot nepieciešamību pēc lielākas saskaņotības dažādos laikposmos un starp vietējo un ārējo politikas programmu desmit rīcības jomās (5. attēls).

5. attēls. ES spējas rīkoties un rīcības brīvības galvenie elementi

Cita starpā ES turpinās apņēmīgi īstenot klimatneitralitāti līdz 2050. gadam un pastiprinās savu globālo līderību šajā ziņā. Apritīgākas ekonomikas virzītājspēks būs dekarbonizēta enerģija, zaļās un digitālās tehnoloģijas un pasaules mēroga talanti. Divējādā pārkārtošanās stiprinās konkurētspēju, radīs ekonomiskas un sociālas iespējas un sekmēs globālo kārtību, vienlaikus samazinot stratēģiskās atkarības. Digitālā ziņā hipersavienota nākotne, kuru virzīs lielie dati, mākslīgais intelekts un straujš progress kvantu jomā, būs nelineāra un nenoteikta. Ņemot vērā tehnoloģiskā progresa dziļo un daudzveidīgo ietekmi uz dažādām nozarēm, teritorijām un sabiedrību, tas jāpapildina ar spēcīgu sociālo tirgus ekonomiku un konkurētspējīgu vienoto tirgu. Tāpat nepieciešama iekļaujoša sagatavošanās pieeja izglītībai un apmācībai, nodrošinot cilvēkiem iespēju ar pārliecību pārvarēt pārmaiņas. Līdzdalības veicināšana un atvieglošana arī spēcinās demokrātijas.

Cenšoties īstenot globālo līderību laikposmā līdz 2050. gadam, ES nenoslēgsies sevī, bet joprojām saglabās stingru nostāju attiecībā uz saviem principiem un vērtībām un rīkosies dinamiski. Kā ar citiem savienots globāls pols multipolārā pasaulē, tā pastāvīgi izmantos savas ciešās starptautiskās partnerības miera, stabilitātes un pārticības veicināšanai, ieņemot vienotu nostāju pret naidīgiem rīcībspēkiem un kopīgām problēmām. Tā uzņemsies vadošo lomu produktīvā daudzpusējā sadarbībā, vienlaikus aizsargājot ES iedzīvotājus un ekonomiku no negodīgas un ļaunprātīgas prakses. ES turēs solījumu īstenot divējādo pārkārtošanos taisnīgā un demokrātiskā veidā ar mērķi nodrošināt nākamajai eiropiešu paaudzei spēju un brīvību pašiem iezīmēt savu kursu.

Nākamais stratēģiskās prognozēšanas ziņojums koncentrēsies uz labāku izpratni par zaļās un digitālās pārkārtošanās mērķsadarbību, t. i., kā tās var viena otru stiprināt, arī ar jauntehnoloģiju palīdzību.