-tika veikta dokumentu izpēte: publikāciju izskatīšana un meklēšana datubāzēs, izmantojot Zivsaimniecības zinātnes, tehnikas un ekonomikas komitejas (ZZTEK) un Eurostat datus; datu iegūšana no citiem avotiem, tostarp no nozares organizācijām ES, EEZ (Eiropas Ekonomikas zona) un dalībvalstu līmenī;

Par labturības prakses izvērtēšanas atskaites punktu tika izmantoti Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas starptautiskie standarti attiecībā uz dzīvnieku labturību cilvēku uzturam saimniecībās audzēto zivju transportēšanas, apdullināšanas un nonāvēšanas laikā. Tika ņemti vērā arī Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes ieteikumi attiecībā uz kaušanu. Pētījumā tika apskatīts laikposms no 2009. līdz 2013. gadam , lai nodrošinātu iespēju izvērtēt visas izmaiņas vai tuvināšanos Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartos paredzētajām vai Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādes ieteiktajām apiešanās, transportēšanas un apdullināšanas/nonāvēšanas metodēm. Lai nodrošinātu maksimāli plaši pārstāvētu un uzticamu datu ievākšanu, tika uzrunātas visas attiecīgās ieinteresētās personas, proti, dalībvalstis, nozare, zinātnieki, iekārtu ražotāji un dzīvnieku labturības organizācijas, un informācija tika iegūta atklātu un mērķtiecīgu apspriežu gaitā.

Lai piesaistītu palīdzību šā ziņojuma sagatavošanā, 2016. gadā tika atlasīts ārējs darbuzņēmējs, kuram uzdeva izstrādāt neatkarīgu pētījuma ziņojumu . Pasūtītā pētījuma mērķis bija apkopot informāciju par pašreizējo dzīvnieku labturības praksi Eiropas akvakultūras nozarē, it īpaši attiecībā uz saimniecībā audzētu zivju kaušanu, kā arī analizēt, cik lielā mērā ar zivju labturību saistītās problēmas vēl nav atrisinātas. Tika ņemtas vērā labas labturības prakses ievērošanas izmaksas, ekonomiskā situācija, ietekme uz konkurētspēju, kā arī citi apstākļi. Lai iegūtu vispārēju priekšstatu par pašreizējo stāvokli Eiropas akvakultūras nozarē, pētījumā galvenā uzmanība tika pievērsta šādām piecām galvenajām saimniecībā audzēto zivju sugām vairākās atlasītās Eiropas Ekonomikas zonas valstīs: Atlantijas lasis (aukstūdens, jūras); parastā karpa un varavīksnes forele (saldūdens), kā arī Eiropas jūrasasari un zeltainās jūraskarūsas (Vidusjūras), kā izklāstīts zemāk 1. tabulā.

Tāpat ziņojums ir uzskatāms par vienu no pasākumiem, kas uzskaitīti ES dzīvnieku aizsardzības un labturības stratēģijā 2012.–2015. gadam .

Šā ziņojuma mērķis ir izpildīt regulas 27. panta 1. punkta prasības. Ziņojumā iekļauta analīze par kaušanas laikā radīto sociāli ekonomisko ietekmi. Tomēr ziņojumā nav aplūkotas iespējamās vidiskās sekas, jo tika uzskatīts, ka nonāvēšanas laikā to ietekme ir niecīga .

Saimniecībā audzētas zivis ietilpst Padomes Regulas (EK) Nr. 1099/2009 par dzīvnieku aizsardzību nonāvēšanas laikā (turpmāk “regula”) darbības jomā. Tomēr saimniecībā audzētām zivīm ir piemērojams tikai vispārīgais noteikums regulas 3. panta 1. punktā, proti, “dzīvniekiem aiztaupa jebkuras sāpes, stresu vai ciešanas, no kurām nonāvēšanas laikā vai saistītas darbības veikšanas laikā iespējams izvairīties”.

IT

IT

Elektriskā apdullināšanas ierīce nav no galveno ražotāju piedāvātā klāsta.

IT

Elektriskā apdullināšanas ierīce nav no galveno ražotāju piedāvātā klāsta.

Elektriskā apdullināšanas ierīce nav no galveno ražotāju piedāvātā klāsta.

Elektriskā apdullināšanas ierīce nav no galveno ražotāju piedāvātā klāsta un netiek izmantota nonāvēšanas metode.

Elektriskā apdullināšanas ierīce nav no galveno ražotāju piedāvātā klāsta.

NO

Varavīksnes foreles gadījumā Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standarti ir daļēji sasniegti Dānijā, Francijā un Itālijā, savukārt Polijā tie nav sasniegti. Dānijā un Itālijā tiek veikta apdullināšana ar elektrību. Tomēr informācijas par iekārtu konstrukciju ir maz, un tādēļ nav zināms, vai tiek ievēroti Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standarti saistībā ar elektrisko apdullināšanu. Varavīksnes forelēm veiktais manuālais sitiens pa galvu atbilst Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartiem ar nosacījumu, ka tas tiek izpildīts pareizi. Asfiksija ledū tiek izmantota Dānijā un Polijā, un tā neatbilst Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartiem. Francijā tiek izmantota atdzesēšana ledainā ūdenī, kam seko apdullināšana ar elektrību, kā arī (ierobežotā daudzumā) apdullināšana ar CO2, no kurām neviena neatbilst Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartiem.

Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija iesaka saimniecībā audzētu zivju nonāvēšanai izmantot elektriskas vai mehāniskas (piemēram, apdullināšana, veicot sitienu pa galvu) metodes. Citas metodes, tostarp atdzesēšana dzīvā veidā, izmantojot CO2, apdullināšana ar CO2, atdzesēšana ledainā ūdenī, kam seko apdullināšana ar elektrību, kā arī asfiksija ledū neatbilst Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartiem. Izpētes ziņojumā tika secināts, ka Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas standartu kaušanas jomā sasniegšana ir lielā mērā atkarīga no sugas un izmantotās metodes, kā izklāstīts turpinājumā.

2. tabula. Apdullināšanai, apdullināšanai/nonāvēšanai un nonāvēšanai izmantoto metožu pārskats, kā arī to priekšrocības un trūkumi

Kaušanas process sastāv no šādiem posmiem: apiešanās ar dzīvniekiem, savaldīšana, apdullināšana un nonāvēšana. Apdullināšanai būtu jāizraisa bezsamaņa un nejutīgums, aiztaupot dzīvniekam satraukumu, diskomfortu vai sāpes, no kā iespējams izvairīties. Dažās metodēs tā var izraisīt arī nāvi. Ja apdullināšanas metode ir atgriezeniska vai ja tā neizraisa nāvi, pēc tās būtu jāseko nonāvēšanas metodei. 2. tabulā ir sniegts apdullināšanas, apdullināšanas/nonāvēšanas un nonāvēšanas metožu pārskats, kā arī norādītas to priekšrocības un trūkumi.

* Avots: FEAP 2015 ; ** Attēli no: https://ec.europa.eu/fisheries/marine_species_en

Itālija (IT)

Norvēģija (NO)

IT (2013)

Īpatsvars no kopējā EEZ apjoma, 2013. g.

Izmaiņas no 2009. līdz 2013. g.

5. tabula. Akvakultūras ražošana 19 EEZ valstīs laikposmā no 2009. līdz 2013. gadam (1000 tonnu dzīvsvara)

Zemāk 5. tabulā ir apkopoti dati par zivju, vēžveidīgo, gliemju un citu ūdens organismu akvakultūras nozares ražošanas apjomiem 19 lielākajās akvakultūras produkcijas ražošanas EEZ valstīs laikposmā no 2009. līdz 2013. gadam, kas veido 99 % no EEZ akvakultūras ražošanas apjoma. 6. tabulā ir sniegts pārskats par saimniecībā audzēto zivju vidējiem ražošanas apjomiem pētījumā aplūkotajās valstīs.

IT

-Dīķsaimniecības labā prakse (karpas) (gute fachliche Praxis der Teichwirtschaft in Brandenburg)

-Labas higiēnas prakse (1994) (Verordnung über die hygienischen Anforderungen an Fischereierzeugnisse)

-Akts Nr. 246/1992 Coll. par dzīvnieku aizsardzību no cietsirdības un turpmākie grozījumi

NO

Attiecībā uz pētījumā aplūkotajām piecām zivju sugām privātie standarti, kuri cita starpā attiecas arī uz labturību transportēšanas un kaušanas laikā, pārsvarā ir īstenoti lašu sektorā, bet mazākā mērā attiecībā uz varavīksnes foreli un ierobežotā mērā attiecībā uz jūrasasari un jūraskarūsu. Pavisam niecīgs ir to parasto karpu saimniecību skaits, kurās piemēro privātos labturības standartus. Zemāk redzamajā 4. tabulā ir sniegts pilnīgs pārskats par valstu tiesību aktiem, pamatnostādnēm un privātajiem standartiem izvērtētajās valstīs.

+/- OIE - OIE standarti var tikt sasniegti atkarībā no izmantotās metodes un iekārtām

3.1.Kaušanas prakses ekonomiskā analīze

Pētījuma ziņojuma sociāli ekonomiskajā analīzē tika ņemtas vērā piecu pētīto sugu atšķirības un vides atšķirības (aukstūdens jūras vide, Vidusjūras ūdeņi, saldūdens). Analīzē tika ņemta vērā arī uzņēmumu izmēru dažādība un ražošanas metodes, jo tie ir nozīmīgi aspekti, izvērtējot labturību. Pētījuma ziņojumā neaplūkotie pārējie izmaksu faktori, piemēram, barības, darbaspēka un pamatdarbības izmaksas, ir svarīgākie cēloņi lielākajai daļai atšķirību starp uzņēmumiem un valstīm .

Kopš 2009. gada par katru no pētītajām sugām atlasītajās valstīs tiek aprēķinātas papildu investīcijas un ikgadējās izmaksas par uzlabotas dzīvnieku labturības prakses uzturēšanu vidējā akvakultūras saimniecībā, kurā tiek audzētas pētījumā aplūkotās konkrētās sugas. Tās ietver papildu izmaksas, kas saistītas ar augstāku labturības standartu nodrošināšanu apdullināšanas, nonāvēšanas un kaušanas laikā. Papildu saistīto izmaksu aprēķinos tika pieņemts, ka katra akvakultūras saimniecība pati veic primāro apstrādi un ka vidējais uzņēmums nav ieviesis labturības praksi.

Atlantijas lasis

Lai nodrošinātu atbilstību Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) standartiem (sk. šī ziņojuma 2.1. sadaļu), pētījumā tika pieņemts, ka katrai zivju audzētavai ir jāiegulda vai nu elektriskā apdullināšanas ierīcē vai mehāniskā apdullināšanas iekārtā, kā arī galvu nociršanas robotiekārtā, un konstatēja, ka ar uzlabotas labturības prakses ieviešanu saistītās papildu izmaksas ir salīdzinoši mazas, ņemot vērā saimniecību vidējo izmēru. Pētījumā ir teikts, ka zemākās papildu izmaksas būtu EUR 0,02/kg jeb 0,5 % no pārdošanas cenas Apvienotajā Karalistē, savukārt augstākās izmaksas būtu EUR 0,09/kg jeb mazāk nekā 1,5 % no pārdošanas cenas Īrijā. Lieljaudas kautuvēs, kurām ir arī augstas darbaspēka izmaksas, šādi ieguldījumi var pat ļaut samazināt izmaksas. Tomēr tā kā dalībvalstīs un EEZ valstīs lašu audzēšanas sektorā zivju labturības prakse jau ir īstenota augstā līmenī, to uzņēmumu skaits, kuriem būs jāiegulda līdzekļi OIE standartu sasniegšanai, būs salīdzinoši mazs, tādēļ ietekme uz konkurētspēju visticamāk būs maza.

Parastā karpa

Kaušanas apmēru apjomradītie ietaupījumi būtiski ietekmē labturības pasākumu izmaksas. Tam tika gūts apstiprinājums, izvērtējot, vai karpu kaušanas procesā izmantotā elektriskā apdullināšana ar sekojošu galvas nociršanu uzlabo to labturību. Karpu kaušanas apmērs ir daudz mazāks, salīdzinot ar tipiskām lašveidīgo audzētavām. Tika konstatētas ievērojamas papildu izmaksu atšķirības starp pētījumā aplūkotajām valstīm, proti, zemākās izmaksas bija EUR 0,06/kg Polijā, bet augstākās Rumānijā un Vācijā, sasniedzot pat attiecīgi EUR 0,41/kg un EUR 0,58/kg.

Parastā karpa pārsvarā tiek patērēta ražošanas valstī, un laikposmā no 2009. līdz 2013. gadam to ražošana tipiskās ražošanas sistēmās, nepiesaistot subsīdijas, nebija rentabla. Lielākās grūtības veikt investīcijas dzīvnieku labturības uzlabošanā, visticamāk, ir mazajām saimniecībām, un tādēļ tas var negatīvi ietekmēt šo saimniecību konkurētspēju. Tā kā eksports (un reeksports) veido pavisam nelielu daļu no pasaulē saražotā karpu daudzuma, tiek prognozēts, ka labturības pasākumu ietekme uz starptautisko konkurētspēju būs ierobežota (lai gan ietekme uz pašizmaksu, kā redzams 1. attēlā, var būt ievērojama).

Varavīksnes forele

Saistībā ar nepieciešamību veikt investīcijas, lai nodrošinātu varavīksnes foreļu kaušanas atbilstību OIE standartiem, pētījuma ziņojumā tika pieņemts, ka tiek veikta: 1) apdullināšana ar elektrību pirms ūdens nolaišanas un 2) apdullināšana, veicot sitienu pa galvu, pēc ūdens nolaišanas, turklāt abām metodēm sekoja manuāla žaunu pārgriešana. Līdzīgi kā karpu gadījumā arī šeit papildu izmaksas būtiski atšķīrās atkarībā no apjomradītiem ietaupījumiem, piemēram, lēstās papildu izmaksas bija robežās no nieka EUR 0,04/kg Dānijā līdz pat EUR 0,24/kg Francijā. Zināms, ka Itālijā, kur ir lieljaudas kautuves ar augstām darbaspēka izmaksām, izmaksu ietaupījums ir EUR 0,06/kg. Apdullināšana, veicot sitienu pa galvu, ir daudz dārgāka metode, un tās ietekme uz izmaksām būs lielāka, it īpaši mazās saimniecībās, kādas ir Francijā.

Eiropas jūrasasaris un zeltainā jūraskarūsa

Attiecībā uz jūrasasari un jūraskarūsu tiek uzskatīts, ka labturību kaušanas laikā uzlabo šādi pilnveidojumi: 1) apdullināšana ar elektrību pirms ūdens nolaišanas un 2) apdullināšana ar elektrību pēc ūdens nolaišanas, turklāt abām metodēm seko atdzesēšana ledus un jūras ūdens masā.

Papildu vienības izmaksas dažādām metodēm atšķiras pavisam nedaudz, taču vairāk tās atšķiras starp valstīm atkarībā no uzņēmumu izmēra. Spānijā, kur uzņēmumi ir vislielākie, papildu vienības izmaksas bija EUR 0,04/kg abām metodēm. Grieķijā tās bija EUR 0,05–0,06/kg atkarībā no metodes, savukārt Itālijā, kurā uzņēmumi ir vismazākie, tās bija EUR 0,11–0,13/kg. Kaut arī izmaksu palielinājums ir neliels, pat salīdzinoši mazu apjomu ražotājiem, piemēram, Itālijā, uzcenojums lielākajai daļai šādu saimniecību nebūtu pietiekams, lai ļautu veikt investīcijas.

Kopumā pētījuma ziņojumā tika konstatēts, ka lielākajās ražošanas dalībvalstīs laikposmā no 2009. līdz 2013. gadam jūrasasaru un jūraskarūsu ražošana, nepiesaistot subsīdijas, nebija rentabla. Tādēļ ražotājiem varētu būt grūti veikt nepieciešamos ieguldījumus labturības standartu uzlabošanai.

1. attēlā ir redzams kopsavilkums par uzlabotas dzīvnieku labturības prakses sasniegšanas ietekmi uz saimniecībā audzētu zivju pašizmaksu pētījumā aplūkotajās valstīs.

1. attēls. Uzlabotas dzīvnieku labturības prakses sasniegšanas ietekme

uz saimniecībā audzētu zivju pašizmaksu pētījumā aplūkotajās valstīs (eirocenti/kg)