EIROPAS KOMISIJA Briselē, 18.11.2020 COM(2020) 745 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS CENTRĀLAJAI BANKAI UN EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI































































Brīdināšanas mehānisma ziņojums par 2021. gadu































































(sagatavots saskaņā ar 3. un 4. pantu Regulā (ES) Nr. 1176/2011 par to, kā novērst un koriģēt makroekonomisko nelīdzsvarotību) {SWD(2020) 275 final}



Ar šo brīdināšanas mehānisma ziņojumu (BMZ) tiek aizsākta makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras (MNNP) desmitā ikgadējā kārta. Procedūras mērķis ir identificēt, novērst un koriģēt nelīdzsvarotību, kas kavē dalībvalstu tautsaimniecību, ekonomiskās un monetārās savienības vai visas Savienības pienācīgu darbību, un stimulēt atbilstošus politikas risinājumus. MNNP īstenošana ir iekļauta Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadā, lai nodrošinātu saskaņotību ar analīzi un ieteikumiem, kas tiek sniegti citu ekonomikas pārraudzības instrumentu ietvaros (Regulas (ES) Nr. 1176/2011 1. un 2. pants). Šā gada Eiropas pusgada uzraudzības cikls, tostarp MNNP īstenošana, tiek pielāgota, ņemot vērā Atveseļošanas un noturības mehānisma (ANM) izveidi. Gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģijā (GIIS), ko pieņēma 2020. gada septembra vidū, tika izvērtēta ekonomiskā un sociālā situācija Eiropā, noteiktas plašas ES politikas prioritātes, kā arī sniegtas stratēģiskas norādes ANM īstenošanai. BMZ analīze tiek balstīta uz noteiktu rādītāju kopsavilkuma ekonomisku interpretāciju, kuru papildina plašāks palīgrādītāju kopums, analītiskie rīki, novērtējuma satvari un cita nozīmīga informācija, tostarp nesen publicētie dati un prognozes. Šā gada BMZ ietver pastiprinātu perspektīvo novērtējumu par riskiem makroekonomikas stabilitātei un makroekonomikas nelīdzsvarotības attīstības riskiem. BMZ ir analizēta arī dalībvalstu makroekonomikas nelīdzsvarotības ietekme uz visu eurozonu. Šajā BMZ ir apzinātas dalībvalstis, par kurām būtu jāveic padziļināts pārskats (PP), lai izvērtētu, vai tajās ir nelīdzsvarotība, kuras novēršanai nepieciešama politikas rīcība (Regulas (ES) Nr. 1176/2011 5. pants). Pēc tam, kad par BMZ būs notikušas diskusijas ar Eiropas Parlamentu un diskusijas Padomē un Eurogrupā, Komisija sagatavos PP par attiecīgajām dalībvalstīm. PP tiks publicēti 2021. gada pavasarī, un tie būs pamats Komisijas novērtējumam par makroekonomikas nelīdzsvarotības esamību un tās smaguma pakāpi, kā arī politikas nepilnību noteikšanai. 1.Kopsavilkums Šis brīdināšanas mehānisma ziņojums (BMZ) ir sagatavots Covid-19 krīzes situācijā. Ņemot vērā straujās un ievērojamās ekonomikas apstākļu izmaiņas, ko izraisīja Covid-19 krīze, šā ziņojuma ekonomiskā interpretācija ietver pastiprinātu perspektīvo novērtējumu par riskiem makroekonomikas stabilitātei un makroekonomikas nelīdzsvarotības attīstības riskiem. Šajā nolūkā ir jāraugās plašāk par BMZ rādītāju kopsavilkuma galīgajiem gada datiem, kas šā gada BMZ aptver laikposmu līdz 2019. gadam. Tādējādi salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem šā gada ziņojumā ir vairāk izmantotas prognozes un bieži iesniedzamie dati, lai novērtētu Covid-19 krīzes iespējamo ietekmi. Pašreizējais Eiropas pusgada uzraudzības cikls tiek uz laiku pielāgots, lai nodrošinātu Atveseļošanas un noturības mehānisma (ANM) konsekventu un efektīvu īstenošanu, un tas ietekmēs arī makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūras (MNNP) īstenošanu. Ar 2021. gada ilgtspējīgas izaugsmes stratēģiju (GIIS), ko pieņēma septembra vidū, tika uzsākts šā gada Eiropas pusgada cikls un noteiktas stratēģiskās vadlīnijas ANM īstenošanai. ANM paredz, ka dalībvalstis pieņems atveseļošanas un noturības plānus, kuros izklāstītas reformas un ieguldījumi, ar ko risina galvenās ekonomikas problēmas un kas ir saskaņoti ar ES prioritātēm, un kas ietver pēdējos gados un jo īpaši 2019. un 2020. gada pusgada ciklos dalībvalstīm adresētos ieteikumus. Tāpēc ANM ir iespēja dalībvalstīm īstenot reformas un ieguldījumus saskaņā ar ieteikumiem, kas saistīti ar MNNP un kas risina pašreizējās makroekonomiskās nelīdzsvarotības pamatā esošos un ilgstošos strukturālos cēloņus. Īpaša pārraudzība attiecībā uz politikas pasākumiem saistībā ar esošo makroekonomikas nelīdzsvarotību 2020. gada rudenī nenotiek, bet tā vietā pārraudzība tiks veikta saistībā ar atveseļošanas un noturības plānu novērtējumu. Nākamie padziļinātie pārskati (PP) tiks publicēti 2021. gada pavasarī kopā ar stabilitātes un konverģences programmu novērtējumu, un tajos tiks rūpīgi izvērtēts jau konstatētās nelīdzsvarotības smagums un attīstība un pētīti jaunas nelīdzsvarotības rašanās riski. Līdz Covid-19 krīzes sākumam lielākā daļa no esošajām makroekonomikas nelīdzsvarotībām tika koriģēta labvēlīgos makroekonomikas apstākļos. Plūsmu nelīdzsvarotība, piemēram, pārmērīgi liels tekošā konta deficīts vai straujš kredītu pieaugums, tika novērsta pēc 2008. gada finanšu krīzes sakarā ar plašo privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu. Ekonomikas pieaugums, kas sākās 2013. gadā, veicināja krājumu nelīdzsvarotības korekciju, kas sākās vēlāk un progresēja lēnāk, izraisot privātā, publiskā un ārējā parāda attiecības pret IKP samazināšanos un uzlabojot banku bilances. Tajā pašā laikā pēdējos gados ekonomikas pieaugums ir radījis zināmus pārkaršanas riskus galvenokārt mājokļu cenu dinamikas un izmaksu konkurētspējas līmenī, sevišķi valstīs, kur ekonomikas izaugsme bija straujāka. Covid-19 krīze saasina vairākas esošās makroekonomikas nelīdzsvarotības, un var rasties jauni riski. Jo īpaši pieaug valsts un privātā sektora parāda attiecība pret IKP. Raugoties nākotnē, privātā sektora parāda atmaksu varētu apdraudēt zems ekonomiskās aktivitātes līmenis, bankroti un vājš darba tirgus. Šādas parādu atmaksas grūtības ietekmētu banku bilances un vēl vairāk samazinātu to rentabilitāti. Tajā pašā laikā paredzams, ka samazināsies pārmērīgi lielās darbaspēka izmaksas un mājokļu cenu dinamika, kas bija vērojama nesenā pagātnē, taču var rasties bažas, ja šāda pielāgošanās pārvērtīsies par pārmērīgu lejupvērstu korekciju, jo īpaši attiecībā uz mājokļu cenām dalībvalstīs, kurās jau tā ir liels mājsaimniecību parāds. BMZ sniegtie horizontālās analīzes rezultāti liek izdarīt vairākus secinājumus. ·Norises saistībā ar tekošajiem kontiem pēc Covid-19 krīzes lielākajā daļā ES dalībvalstu, visticamāk, nebūs nozīmīgas. Lielākajā daļā valstu tekošā konta deficīts joprojām ir mērens. Saglabājas liels tekošā konta pārpalikums, lai gan pēdējos gados tas samazinās. Tiek prognozēts, ka saistībā ar Covid-19 krīzi izmaiņas tekošajos kontos būs samērā nelielas. Tas ir skaidrā pretstatā norisēm pasaules finanšu krīzes laikā, kad deficīts ES valstīs bija ievērojams un krīze izraisīja tā novēršanu. Tomēr tekošā konta rādītāju stabilitāte slēpj lielas izmaiņas dažādu nozaru ieguldījumā kopējā ārējā pozīcijā, jo privātā sektora neto aizdevumu pozīcijas ievērojamu pieaugumu kompensē valsts sektora neto aizdevumu pozīcijas ievērojama pasliktināšanās, ko izraisa centieni mazināt krīzes ietekmi. ·Sagaidāms, ka neto starptautisko ieguldījumu pozīcijas (NIIP) uzlabošanās, kas pēdējo gadu laikā bija vērojama lielākajā daļā dalībvalstu, apstāsies. Lai gan vairākās dalībvalstīs joprojām pastāv ievērojama ārējā nelīdzsvarotība, 2019. gadā lielākajā daļā ES valstu NIIP turpināja uzlaboties, ko veicināja tādi tekošā konta rādītāji, kuri pārsniedz NIIP stabilizējošo līmeni, nominālā IKP pieaugums un dažos gadījumos arī liels pozitīvs pārvērtēšanas efekts. Raugoties nākotnē, ir sagaidāms, ka NIIP attiecības pret IKP uzlabošanās apstāsies sakarā ar lielo IKP sarukumu 2020. gadā un samērā stabiliem tekošā konta rādītājiem. ·Covid-19 krīzes sākumā dažās dalībvalstīs, kas nav eurozonas dalībnieces, radās zināma ārējā finansējuma spriedze. Ņemot vērā pieaugošo nevēlēšanos uzņemties risku, dažu dalībvalstu, kas nav eurozonas dalībnieces, kapitāla plūsmas un valūtas kursus īsā laikposmā marta beigās un aprīlī ietekmēja tirgus spiediens. Finanšu tirgus situācijas uzlabošanās rezultātā šāds spiediens kopš tā laika ir mazinājies. ·Covid-19 krīzes ietekme uz darba tirgu līdz šim ir bijusi samērā neliela salīdzinājumā ar recesijas mērogu, pateicoties arī tādiem politikas pasākumiem kā saīsināta darba laika shēmas, bet ir sagaidāms, ka bezdarbs palielināsies. Krīzes rezultātā beidzās gadiem ilgusī darba tirgus situācijas uzlabošanās visā ES. Līdz šim tas galvenokārt ir izraisījis vidējo darba stundu skaita samazināšanos uz vienu darbinieku, savukārt bezdarbnieku skaits ir palielinājies tikai nedaudz. Šis darbaspēka uzkrāšanas fenomens, t. i., uzņēmumu turēšanās pie saviem darbiniekiem, kas 2020. gadā bija raksturīga daudzām ES ekonomikām, galvenokārt ir saistīts ar valsts subsidētām iniciatīvām darbvietu saglabāšanai, sevišķi saīsināta darba laika shēmām. Tomēr paredzams, ka bezdarba līmenis ar nelielu laika nobīdi palielināsies, kā tas parasti notiek pēc recesijām. Jo īpaši pastāv risks, ka pandēmijas smagi skartajās nozarēs tiks zaudētas daudzas darbvietas, un tas ir atkarīgs gan no tā, cik ilgstoša būs šī ietekme, gan no tā, cik spēcīgi būs politikas atbildes pasākumi. ·Ņemot vērā algu pieaugumu un vājo produktivitātes pieaugumu, vienības darbaspēka izmaksas (VDI) vairākās ES valstīs pēdējos gados ir palielinājušās, taču paredzams, ka pēc lielā pieauguma 2020. gadā turpmāk pieauguma temps būs mērens. Pēdējos gados vairākās Centrāleiropas un Austrumeiropas un Baltijas valstīs bija vērojama strauja VDI dinamika stabilas ekonomikas izaugsmes kontekstā. Tiek prognozēts, ka darbaspēka produktivitātes krišanās, ko izraisa ražošanas apjoma samazināšanās un darbvietu saglabāšana, 2020. gadā paātrinās VDI pieaugumu, neraugoties uz ievērojamu algu pieauguma palēnināšanos. Sagaidāms, ka prognozētā pakāpeniskā ekonomiskās aktivitātes atgūšanās 2021. gadā nozīmēs nominālās produktivitātes atjaunošanos, kas daļēji kompensēs VDI pieaugumu 2020. gadā. ·Paredzams, ka uzņēmumu parāds 2020. gadā ievērojami palielināsies visās jomās, jo īpaši likviditātes vajadzību dēļ. Pēc Covid-19 uzliesmojuma lielākajā daļā valstu ir palielinājušies aizņēmumi apgrozāmā kapitāla finansēšanai un kredīti nefinanšu sabiedrībām. Kredītgarantijas ir palīdzējušas uzņēmumiem dabūt aizdevumus savas darbības atbalstam, kā arī stiprināt to likviditātes stāvokli. Parāda pieaugumu veicināja arī parāda atmaksas moratorijs. Paredzams, ka pieaugošais parāda līmenis kopā ar ievērojamo IKP samazinājumu 2020. gadā strauji palielinās parāda attiecību pret IKP, jo īpaši īstermiņā. Raugoties nākotnē, parāda attiecības pret IKP dinamika līdz ar ekonomikas atveseļošanos, visticamāk, uzlabosies, bet parāda apkalpošana varētu būt problemātiska, jo īpaši nozarēs, kurās pandēmija radījusi vispaliekošākās sekas. Tas ietekmētu arī aizdevēju bilances. ·Mājsaimniecību parāda dinamika, šķiet, ir samērā ierobežota. Pirms Covid-19 krīzes vairākās valstīs mājsaimniecību kredīti pēc gadiem ilgas aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas un vājas dinamikas sāka pieaugt straujā tempā. Šķiet, ka mājsaimniecību parāda līmeņa attīstība 2020. gadā nedaudz palēninās. Tas notiek, neraugoties uz parādu moratorija ietekmi, kas ir samazinājis likviditātes problēmas mājsaimniecībām ar parādsaistībām un palēninājis atmaksas tempu. Mājsaimniecību parāda attiecība pret IKP 2020. gadā mehāniski pieaug, ņemot vērā IKP samazinājumu. Tajā pašā laikā mājsaimniecību uzkrājumi ir palielinājušies, jo ir strauji samazinājies patēriņš. Darba tirgus situācijas pasliktināšanās dēļ valda nenoteiktība attiecībā uz parāda atmaksas perspektīvām mājsaimniecībām.

·Mājokļu cenu pieaugums 2020. gadā saglabājās stabils, un dažās valstīs tas paātrinājās, bet, iespējams, pieauguma temps palēnināsies un būs vērojamas lejupvērstas korekcijas. 2019. gadā mājokļu cenas turpināja strauji pieaugt, tostarp arī vairākās valstīs, kurās bija vērojams pārvērtējuma risks. Krīzes ietekme uz nodarbinātības perspektīvām un mājsaimniecību ienākumiem atspoguļosies mājokļu cenu dinamikas mērenībā. Jaunākie ceturkšņa dati jau norāda uz pieprasījuma kritumu mājokļu tirgū vairāk nekā pusē ES valstu. Mājokļu cenu pieauguma prognozes liecina par lejupvērstām korekcijām lielākajā daļā dalībvalstu laikposmā no 2020. līdz 2021. gadam. ·Pēc tam, kad lielāka nominālā IKP pieauguma rezultātā pēdējos gados bija vērojama lejupejoša tendence, valsts sektora parāds pašlaik strauji pieaug visās dalībvalstīs, jo īpaši tajās, kuras Covid-19 krīze ir ietekmējusi vissmagāk. Pēdējos gados valsts sektora parāds vairākumā dalībvalstu turpināja samazināties, taču dažās valstīs ar lielu parādu tas samazinājās ierobežotā apjomā vai nemaz. Krīzes laikā valdības visā ES ir ļāvušas darboties automātiskiem stabilizatoriem un sniegušas tiešu fiskālo un likviditātes atbalstu, lai mazinātu veselības krīzi un privātā sektora izdevumu samazinājumu. Valsts parāda attiecība palielinās vēl vairāk tajās valstīs, kurās pirmskrīzes parāda līmenis jau bija visaugstākais, un tas atspoguļo arī to, ka recesija šajās valstīs ir bijusi dziļāka. Ārkārtēja monetāro nosacījumu atvieglošana un dažādas ES un eurozonas līmeņa iniciatīvas ir saglabājušas finansēšanas izmaksas vēsturiski zemā līmenī un veicinājušas uzticēšanos. Lai gan dažas valstis ir izmantojušas priekšrocības, ko sniedz ieguldītāju augstā likviditāte un pieprasījums, lai pagarinātu savu valsts parāda termiņu struktūru, valsts sektora parāda struktūra var radīt riskus citiem, jo īpaši īsa termiņa struktūru un ārvalstu valūtā denominēta parāda lielā īpatsvara dēļ. ·Pēdējos gados situācija banku nozarē ir uzlabojusies, bet Covid-19 izraisītais satricinājums varētu pakļaut pārbaudījumam ES banku nozares noturību. Kopš globālās finanšu krīzes apstākļi banku nozarē ir ievērojami uzlabojušies, un kapitāla rādītāji un likviditātes rezerves ir lielākas nekā pirms desmit gadiem. Tomēr zemu procentu likmju un — dažās valstīs — joprojām samērā augstā ieņēmumus nenesošu aizdevumu īpatsvara dēļ šajā nozarē joprojām ir zems rentabilitātes līmenis. Centrālo banku nodrošinātā pietiekamā likviditāte palīdzēja izvairīties no kredītresursu trūkuma pēc Covid-19 uzliesmojuma, un dividenžu maksājumu apturēšana un daži pagaidu regulatīvie atvieglojumi arī sniedz bankām papildu atelpas iespējas. Sagaidāms, ka krīze kaitēs aktīvu kvalitātei un rentabilitātes izredzēm. Pieaugošās uzņēmumu un mājsaimniecību parāda atmaksas grūtības nozīmētu ieņēmumus nenesošu aizdevumu (INA) rašanos turpmāk, jo īpaši pēc parādu moratorija beigām. Mājokļu cenu lejupvērstās korekcijas var ietekmēt nodrošinājuma vērtējumus un līdz ar to arī banku bilances. Covid-19 satricinājums saasina nelīdzsvarotību eurozonā, kas liecina par nepieciešamību pēc iespējas labāk izmantot ES atbalsta pasākumus. Saskaņā ar Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozi dalībvalstīm, kuru ekonomikas visvairāk skārusi Covid-19 krīze pandēmijas smaguma pakāpes dēļ vai sakarā ar atkarību no nozarēm, kuras tai ir īpaši pakļautas, ir raksturīgi samērā lieli valsts sektora un ārējā parāda uzkrājumi. Tādējādi Covid-19 krīze, šķiet, akcentē esošās tendences eurozonā attiecībā uz iekšzemes un ārējām parādsaistībām. Vairākās valstīs, ko būtiski skārusi Covid-19 krīze, nesenā pagātnē bija vērojams vājš izaugsmes potenciāls. Tādējādi pandēmija varētu arī palielināt ekonomiskās atšķirības. Tajā pašā laikā, neraugoties uz lielo pieprasījuma kritumu pasaulē, pašlaik tiek prognozēts, ka eurozonā kopumā saglabāsies tirdzniecības bilances pārpalikums, un tas nozīmē, ka iekšzemes pieprasījumu eurozonas kopējā līmenī varētu vēl vairāk palielināt, lai veicinātu atveseļošanos, vienlaikus atbalstot ECB centienus sasniegt inflācijas mērķi. Ņemot vērā, ka visās dalībvalstīs pieaug parādsaistības, ANM un citi finansiālā atbalsta instrumenti, kas ieviesti eurozonas un ES līmenī, tostarp SURE un REACT-EU, un lielāka elastība atlikušo ES līdzekļu izmantošanā var palīdzēt dalībvalstīm radīt apstākļus noturīgai atlabšanai un stiprināt noturību. Raugoties nākotnē, ir svarīgi, lai atbalsta politikas pasākumi, reformas un ieguldījumi, kas ieviesti visā eurozonā, tiktu apvienoti tā, lai efektīvi novērstu makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši gadījumos, kad tā ir pārmērīga. Kopumā šķiet, ka līdz ar Covid-19 krīzi pieaug riski valstīs, kurās jau ir konstatēta (pārmērīga) nelīdzsvarotība. Zināmā mērā Covid-19 krīze kavē pakāpenisku nelīdzsvarotības samazināšanu daudzās dalībvalstīs, ko galvenokārt izraisīja ekonomikas pieaugums kopš 2013. gada. Tajā pašā laikā iepriekš pastāvošie pārkaršanas riski, kas saistīti ar lielu mājokļu cenu un vienības darbaspēka izmaksu pieaugumu, vidējā termiņā, šķiet, samazināsies un, iespējams, būs vērojamas pat lejupvērstas korekcijas. Lai gan ietekme uz kapitāla plūsmām un valūtas kursiem 2020. gadā līdz šim ir izrādījusies īslaicīga, noskaņojums tirgū varētu saglabāties nepastāvīgs. Tādēļ uzraudzībai jābūt vērstai uz valstīm, kurās pieaug riski, un galvenokārt tās ir valstis, kurās jau ir konstatēta nelīdzsvarotība. Turklāt ir cieši jāuzrauga norises citās dalībvalstīs, tostarp dažās valstīs ārpus eurozonas, kurās ārējās ilgtspējas problēmas pavasarī ir izpaudušās kā tirgus spiediens, kā arī dalībvalstīs ar ļoti augstu parāda līmeni. Privātā un valsts sektora parāda attiecības pret IKP pieaugums 2020. gadā prasa rūpīgu uzraudzību, bet šajā posmā nav vajadzīgi jauni PP. Makroekonomikas nelīdzsvarotības riski, jo īpaši tie, kas saistīti ar parāda attiecības pret IKP pieaugumu, palielinās, jo īpaši valstīs, kurās jau ir konstatēta nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība. Ievērojamais parāda attiecības pret IKP pieaugums 2020. gadā lielā mērā ir saistīts ar īslaicīgu, bet lielu ekonomikas recesiju mehānisko ietekmi, kas samazina šīs attiecības saucēju. Šis valsts sektora parāda un uzņēmumu parāda pieaugums ir saistīts arī ar pielāgošanos lielajam vienreizējam Covid-19 satricinājumam un tīšiem un pagaidu politikas centieniem (kas saistīti arī ar tādiem pasākumiem kā banku garantijas un maksājumu moratoriji) nolūkā mazināt krīzes ietekmi un novērst vēl lielāku pandēmijas ietekmi uz ekonomisko aktivitāti, ienākumiem un makroekonomikas stabilitāti nākotnē. Lai novērstu to, ka recesija kļūst dziļāka un iesakņojas, ir jārīkojas nolūkā uzlabot parāda izredzes nākotnē pat tad, ja tas nozīmē īslaicīgu parāda pieaugumu. PP tiks sagatavoti attiecībā uz tām dalībvalstīm, kurās nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība jau bija konstatēta. Saskaņā ar iedibināto piesardzības praksi PP tiks veikti, lai izvērtētu, vai konstatētā nelīdzsvarotība samazinās, saglabājas vai palielinās, un lai sniegtu pārskatu par īstenoto korektīvo politiku. Tādējādi PP ir paredzēts sagatavot par 12 dalībvalstīm, kurās nelīdzsvarotība vai pārmērīga nelīdzsvarotība bija konstatēta 2020. gada februāra PP konstatējumos . Pašlaik nelīdzsvarotība ir konstatēta deviņās dalībvalstīs (Francijā, Horvātijā, Īrijā, Nīderlandē, Portugālē, Rumānijā, Spānijā, Vācijā un Zviedrijā), savukārt pārmērīga nelīdzsvarotība ir konstatēta Grieķijā, Itālijā un Kiprā. Šajā BMZ uzsvērtas potenciāli riskantas norises vairākās dalībvalstīs, par kurām PP netiks veikti. Dažās valstīs, kas nav eurozonas dalībnieces, pēc Covid-19 uzliesmojuma ir radušies riski, kas saistīti ar ārējo finansējumu. Ungārija, šķiet, ir gadījums, kad ir jāuzrauga mijiedarbība starp valdības aizņēmumiem un ārējo finansējumu. Valsts sektora parādu daļēji finansē ārvalstu valūtā, kas atspoguļo ekonomikas atvērto raksturu un to, ka daļa no publiskā sektora un privātā sektora ieņēmumiem ir ārvalstu valūtā. Tomēr valsts sektora parādam ir ļoti īss termiņš un attiecīgi iekšzemes banku sektora turējumi, savukārt oficiālās rezerves 2020. gada sākumā bija tuvu piesardzības minimuma līmenim. Lai gan tirgus spiediens kopš pavasara ir mazinājies un pašlaik nav pārliecinošu norāžu, ka pastāv nelīdzsvarotības risks, šādi riski nākotnē var atkārtoties, un tādēļ tie ir rūpīgi jāuzrauga. Ietekme, ko rada pieaugoša parāda attiecība pret IKP, ir jāuzrauga arī vairākās dalībvalstīs, uz kurām pašlaik neattiecas MNNP uzraudzība. Paredzams, ka Beļģijā gan privātā sektora, gan valsts sektora parāds turpmāk pieaugs virs MNNP robežvērtībām. Dalībvalstis, kurās tiek prognozēts, ka privātā sektora parāds pieaugs un pārsniegs robežvērtību, ir Dānija, Luksemburga un Somija. Paredzams, ka valsts sektora parāds Austrijā un Slovēnijā turpinās pieaugt virs 60 % no IKP. Tas, cik lielā mērā šīs norises rada papildu riskus makroekonomikas stabilitātei, ir saistīts ar lielu nenoteiktību, jo īpaši ņemot vērā nepieciešamību izvērtēt vidēja termiņa un ilgtermiņa izaugsmes perspektīvas un to, kā tās ietekmē Covid-19 krīze. Lai gan prognozētais parāda attiecības pieaugums ir rūpīgi jāuzrauga, šajā posmā nav nepieciešams veikt PP par papildu dalībvalstīm. 2. Mainīgas ekonomikas perspektīvas — ietekme uz makroekonomikas nelīdzsvarotību eurozonā Covid-19 pandēmija radīja nepieredzētu ekonomikas satricinājumu. Pēc pandēmijas uzliesmojuma, sākot ar 2020. gada martu, tika ieviesti inficēšanās izplatīšanos ierobežojoši pasākumi, kas lielākajā daļā dalībvalstu no maija sākuma tika pakāpeniski vājināti. Ieviestie pasākumi kopumā bija samērīgi ar veselības ārkārtas situācijas nopietnību, bet dažādās valstīs tie bija atšķirīgi. Covid-19 pandēmijas rezultātā milzīgo pieprasījuma satricinājumu, kas ietekmēja patēriņu, pastiprināja piedāvājuma samazinājums ierobežojumu laikā. Patēriņa dinamika joprojām ir vāja salīdzinājumā ar tendencēm pirms Covid-19 krīzes, jo īpaši pakalpojumu darbību jomā, kur ir grūtāk izvairīties no cilvēku saskares. Ieguldījumus joprojām kavē būtiska nenoteiktība. Samazināts ienākumu un nodarbinātības pieaugums, kā arī vāja eksporta tirgus dinamika laika gaitā turpinās kavēt pieprasījumu. Dažu vērtības ķēžu traucējumi un distancēšanās pasākumi darba vietās joprojām ietekmē piedāvājumu, samazinot produktivitāti. ES un citās pasaules teritorijās pašlaik vērojams jauns pandēmijas uzliesmojums, par kura smagumu un ilgumu valda liela neskaidrība. Kopumā Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozē paredzēts, ka 2020. gadā IKP samazināsies par 7,8 % eurozonā un par 7,4 % ES. Neraugoties uz 2021. gadā gaidāmo atlabšanu, tiek prognozēts, ka IKP līmenis būs zemāks par 2019. gada pirmskrīzes līmeni (1. grafiks). Ārkārtas politikas risinājumi palīdzēja mazināt Covid-19 krīzes ekonomiskās sekas. Visā ES un lielākajā daļā pasaules tika veikti vērienīgi politikas pasākumi, lai pēc ierobežojošiem pasākumiem novērstu ienākumu sabrukumu un samazinātu daudzu darbvietu zaudēšanas un uzņēmumu bankrotēšanas risku. Valdības sniedza fiskālo atbalstu, izmantojot saīsināta darba laika shēmas un stiprinot ienākumu atbalstu bezdarbniekiem. Nodokļu maksājumiem un hipotekāro kredītu atmaksai tika ieviesti moratoriji. Lai novērstu kredītresursu pieejamības ierobežotību, tika sniegtas garantijas banku aizdevumiem. ECB veica plašu atbalsta pasākumu klāstu, lai saglabātu finanšu stabilitāti un finanšu tirgu netraucētu darbību, tostarp nodrošināja papildu likviditāti bankām, atviegloja nodrošinājuma prasības, kā arī papildus iegādājās ievērojamus publiskā un privātā sektora aktīvus saskaņā ar aktīvu iegādes programmu (APP) un pandēmijas ārkārtas aktīvu iegādes programmu (PEPP). Vienotais uzraudzības mehānisms (VUM) pretcikliski atviegloja regulatīvās prasības bankām. Eiropas Stabilitātes mehānisms (ESM) visām eurozonas dalībvalstīm darīja pieejamu pandēmijas krīzes atbalstu, pamatojoties uz tā kredītlīniju ar pastiprinātiem nosacījumiem (ECCL). ES un tās dalībvalstis ir izveidojušas trīs drošības tīklus darba ņēmējiem, uzņēmumiem un valdībām — Eiropas pagaidu atbalsta instrumentu bezdarba risku mazināšanai ārkārtas situācijā (SURE), Eiropas Investīciju bankas Viseiropas garantiju fondu un ESM pandēmijas krīzes atbalstu. Komisija nāca klajā ar priekšlikumiem par jauniem instrumentiem, kuru mērķis ir veicināt atveseļošanos (Next Generation EU), par kuriem Eiropadome vienojās jūlijā, jo īpaši par vērienīgu Atveseļošanas un noturības mehānismu. Šis mehānisms nodrošina dotācijas un aizdevumus, lai veicinātu reformas un ieguldījumus izaugsmes potenciāla uzlabošanai, ekonomikas un sociālās noturības stiprināšanai un zaļās un digitālās pārkārtošanās veicināšanai saskaņā ar Savienības mērķiem šajā jomā. Tika veikti vairāki citi politikas pasākumi, tostarp paātrināta un padarīta elastīgāka atlikušo ES līdzekļu izmantošana, ieviesta pagaidu valsts atbalsta sistēma un iedarbināta vispārējā izņēmuma klauzula saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu.



1. grafiks. IKP salīdzināmās cenās salīdzinājumā ar pirmskrīzes līmeni 2. grafiks. Ekonomikas sentiments un akciju tirgus indekss, 2013.–2020. gads Avots: Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze Avots: Eiropas Komisija un ECB, nodrošināja DataStream Covid-19 uzliesmojumam sekoja spēcīga sākotnējā reakcija finanšu tirgos. Drīz pēc Covid-19 krīzes sākuma finanšu tirgos tika sagaidīta ievērojama lejupslīde. Saistībā ar pārskatītajām prognozēm par uzņēmumu peļņu situācija akciju tirgū strauji pasliktinājās. Obligāciju tirgus vērtējumi atspoguļoja līdzekļu pārvirzīšanas dinamiku, pieauga riska prēmijas par valsts obligācijām, kuras ieguldītāji uztvēra kā riskantākas, un uzņēmumu obligāciju ienesīguma starpības pieauga jo īpaši zema reitinga segmentos. Valūtas kursa dinamika atspoguļoja spiedienu uz jaunietekmes tirgiem, ņemot vērā kapitāla aizplūdi un būtiskas naftas un preču cenu lejupējas korekcijas. Neliels lejupējs spiediens bija jūtams arī uz dažu to dalībvalstu valūtām, kas nav eurozonas dalībnieces. Spriedze tika īpaši novērota arī attiecībā uz dažām valūtām un obligāciju ienesīgumu dalībvalstīs, kas nav eurozonas dalībnieces un kas pieņēma elastīgus valūtas maiņas kursu režīmus, ņemot vērā kapitāla plūsmu pieaugošo svārstīgumu. Finanšu tirgus apstākļi ir ievērojami uzlabojušies pēc valsts iestāžu atbalsta pasākumiem, kas tos atsaistīja no reālās ekonomikas izredzēm. Samazinoties riska prēmijām, akciju un obligāciju tirgi atguvās. Stabilizējās valūtas maiņas tirgi, kā arī preču tirgi. Pēc Covid-19 uzliesmojuma uzkrātie zaudējumi ir ievērojami samazinājušies, un tirgus nestabilitāte ir ierobežota. Ņemot vērā valsts iestāžu apjomīgu, savlaicīgu un ticamu iejaukšanos, šķiet, ka finanšu tirgi ir atsaistīti no reālās ekonomikas izredzēm, ko joprojām skar būtiski negatīvi riski (2. grafiks). Pastāv ļoti liela nenoteiktība attiecībā uz ekonomikas prognozēm saistībā ar pandēmijas attīstību, kā arī politikas pasākumiem un ekonomikas dalībnieku uzvedības izmaiņām. 2020. gada pavasara recesijas sekas vēl nav pilnībā izpaudušās saistībā ar tās ietekmi uz nodarbinātību, bankrotiem un banku bilancēm. Pašlaik notiekošais otrais pandēmijas uzliesmojums ietekmē izaugsmes perspektīvas apstākļos, kad tiek ieviesti jauni apturēšanas pasākumi. Sagaidāms, ka tie īstermiņā negatīvi ietekmēs ekonomisko aktivitāti un sentimentu, bet tas savukārt negatīvi ietekmēs patēriņu un ieguldījumus, lai gan mazākā mērā nekā pavasarī, jo līdz šim pieeja ir bijusi mērķtiecīgāka. Attiecīgi pēc spēcīgas atgūšanās trešajā ceturksnī ES IKP pieaugums 2020. gada ceturtajā ceturksnī, šķiet, apstāsies. Turklāt atkal var rasties saspīlējums tirdzniecības attiecībās un ģeopolitiskais saspīlējums. Finanšu tirgi līdz šim fiskālo un monetāro iestāžu atbalstošo nostāju ir uzskatījuši par uzticamu, un politikas pasākumu priekšlaicīga atcelšana radītu risku. Nevar izslēgt risku atkārtotu izvērtēšanu un iespējamas jaunas finansiālās spriedzes epizodes, jo īpaši valstīs, kurās ir lielas parādsaistības apvienojumā ar vājām ārējām pozīcijām un lielām vajadzībām pēc finansējuma, ko nevar pilnībā apmierināt iekšzemē. Savukārt straujāks progress pandēmijas kontrolē un vērienīgu un koordinētu politikas pasākumu īstenošana ES varētu veicināt ātrāku atlabšanu. Pašreizējās ekonomikas norises ietekmē makroekonomikas nelīdzsvarotību. Lielākajā daļā dalībvalstu palielinās valsts un privātā sektora parāda attiecība pret IKP. Tas ir saistīts gan ar ekonomikas lejupslīdes mehānisku iznākumu, kas samazina parāda attiecības pret IKP saucēju, gan ar lielāku valsts un uzņēmumu sektora aizņemšanos nolūkā mazināt Covid-19 krīzes ietekmi. Galu galā valsts un privātā sektora parāda perspektīvu pasliktināšanās ir risks, kas varētu ietekmēt finanšu sektora bilances, ko rentabilitātes samazināšanās ziņā arī tiešā veidā ietekmētu Covid-19 satricinājums. Tajā pašā laikā tendences, kas tika novērotas vairākās dalībvalstīs attiecībā uz izmaksu un cenu konkurētspējas pazemināšanos un mājokļu cenu spēcīgu pieaugumu, tagad, visticamāk, apstāsies. Tomēr tas rada jautājumus par sekām, ko radīs šo tendenču pavēršanās pretējā virzienā. Jo īpaši vājas vai negatīvas darbaspēka ienākumu izmaiņas mājsaimniecībām var nozīmēt samazinātas atmaksas spējas, savukārt mājokļu cenu lejupvērstās korekcijas, jo īpaši, ja tās notiks valstīs ar augstu mājsaimniecību parāda līmeni un attīstīsies haotiski, var ietekmēt banku bilances, izraisot zemākas nodrošinājuma vērtības.

Avots: Eurostat, Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze un Oksfordas Covid-19 valdības rīcības indekss. Avots: AMECO un Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze. Piezīme. Pēc definīcijas IKP un iekšzemes pieprasījuma starpībai vajadzētu būt vienādai ar tirdzniecības saldo, taču šajos datos tas nav pilnībā novērojams eurozonā pastāvošo uzskaites atšķirību dēļ. Covid-19 satricinājums, šķiet, saasina eurozonā pastāvošo nelīdzsvarotību. Lai gan parāda līmenis, liekas, nav bijis faktors, kas būtiski saasināja recesiju pēc Covid-19, lielākajai daļai valstu, kuras Covid-19 pandēmija skāra vissmagāk un kurām bija jāievieš apturēšanas pasākumi, bija raksturīgs salīdzinoši liels valsts vai privātā sektora parāda uzkrājums (3. grafiks). Tas nozīmē, ka samērā spēcīgas recesijas dēļ parāda attiecība pret IKP pieaug, jo īpaši valstīs, kurās parāda līmenis jau bija samērā liels. Dažām neto debitorvalstīm, kuras smagi skāra pandēmija (piemēram, Grieķijai, Kiprai, Portugālei, Spānijai), ir raksturīgs arī samērā liels tūrisma ieņēmumu īpatsvars, kas ir īpaši pakļauts Covid-19 krīzei, un tas ietekmē arī šo valstu ārējo bilanci. Proti, Covid-19 krīze, šķiet, pastiprina esošās tendences eurozonā attiecībā uz ekonomiskajām atšķirībām, iekšzemes un ārējām parādsaistībām. Ņemot vērā kopējā pieprasījuma ievērojamo kritumu, tiek prognozēts, ka eurozonas tirdzniecības bilances pārpalikuma pakāpeniskais samazinājums beigsies. Eurozonas tirdzniecības bilances pārpalikums kopš 2017. gada samazinās, un tiek prognozēts, ka 2020. un 2021. gadā tas kopumā saglabāsies stabils. Paredzams, ka IKP kritums 2020. gadā un tā atgūšanās 2021. gadā kopumā atbildīs iekšzemes pieprasījuma attīstībai. Tāpat tiek prognozēts, ka eurozonas importa attīstības dinamika būs cieši saistīta ar eksporta dinamiku. Tādēļ nav sagaidāms, ka tirdzniecības bilances pārpalikums eurozonas līmenī turpinās samazināties, ņemot vērā izlaides starpības pasliktināšanos 2020. gadā, kas saskaņā ar prognozēm būs lielāka nekā 2009. gadā pēc finanšu krīzes. Vienlaikus sagaidāms, ka pamatinflācija saglabāsies zema (4. grafiks).



5. grafiks. Eurozonas tekošā konta dinamika dalījumā pa valstīm 6. grafiks. Eurozonas neto aizdevumi/aizņēmumi Avots: Eurostat maksājumu bilances statistika un Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Piezīme. 19 eurozonas valstu cikliski koriģētais rādītājs par 2020. un 2021. gadu atbilst Eiropas Komisijas 2020. gada rudens prognozē koriģētajam rādītājam, kurā ņemtas vērā eurozonā pastāvošās dažādu valsts statistikas iestāžu uzskaites atšķirības (sk. 17. zemsvītras piezīmi). Avots: AMECO, Eurostat un Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze. Piezīme. 19 eurozonas valstu kopējie ekonomikas rādītāji par 2020. un 2021. gadu atbilst Eiropas Komisijas 2020. gada rudens prognozē koriģētajiem rādītājiem. Par iepriekšējiem gadiem 19 eurozonas valstu kopējie ekonomikas rādītāji atbilst neto aizdevumiem/aizņēmumiem Eurostat maksājumu bilances datos. Mājsaimniecību un uzņēmumu sektora datus par 2020. un 2021. gadu aprēķina kā 19 eurozonas valstu rādītāju summu, izņemot Maltu, par kuru dati nav pieejami. 7. grafiks. Nominālais efektīvais valūtas kurss (NEER) Avots: ECB.



Eurozonas tekošā konta pārpalikums kā daļa no IKP kopš 2017. gada samazinās, un tiek prognozēts, ka 2020. gadā tas samazināsies vēl vairāk. Līdz ar plašo aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanu eurozonas tekošā konta bilance līdz 2017. gadam palielinājās, un kopš tā laika tā ir samazinājusies. Tiek lēsts, ka eurozonas tekošā konta bilance 2019. gadā bija 2,3 % apmērā no IKP (5. grafiks). Lai gan no 2017. līdz 2018. gadam tekošā konta pārpalikuma samazinājums galvenokārt bija saistīts ar preču tirdzniecības bilances izmaiņām, jo īpaši saistībā ar tirdzniecības politikas spriedzi un dārgāku enerģiju, 2019. gadā šis kritums lielā mērā bija saistīts ar pakalpojumu tirdzniecības bilanci. Tomēr 2019. gada eurozonas tekošā konta pārpalikums nominālā izteiksmē joprojām bija lielākais pasaulē. Tā vērtība, arī cikliski koriģēta, nedaudz pārsniedza tekošā konta normu, kas saskaņā ar ekonomikas pamatfaktoriem tiek lēsta 2 % apmērā no eurozonas IKP . Saskaņā ar Eiropas Komisijas 2020. gada rudens prognozi sagaidāms, ka nemainīgas politikas apstākļos eurozonas tekošā konta pārpalikums 2020. gadā turpinās samazināties līdz 1,8 % no IKP un 2021. gadā pieaugs līdz 1,9 % no IKP, tādējādi tas būs zem tekošā konta normas pašreizējās aplēses. Prognozētais eurozonas tekošā konta pārpalikuma samazinājums daļēji ir saistīts ar mazākiem enerģijas rēķiniem; būtiskais euro kursa kāpums, kas sākās 2020. gada sākumā (7. grafiks), nozīmētu arī tekošā konta pārpalikuma turpmāku samazinājumu. Eurozonas tekošā konta pārpalikuma ģeogrāfiskais sadalījums joprojām ir stabils, bet notiek būtiskas izmaiņas attiecībā uz dažādu ekonomikas nozaru ieguldījumu. Eurozonas pārpalikums galvenokārt izriet no lielajiem, bet pastāvīgi sarūkošajiem, pārpalikumiem Vācijā un Nīderlandē, kuru kopējā ārējā bilance 2019. gadā veidoja 2,7 % no eurozonas IKP. Paredzams, ka arī 2020. un 2021. gadā eurozonas tekošā konta bilancē būs zināma stabilitāte visās valstīs (5. grafiks). Tomēr tekošā konta rādītāju stabilitāte slēpj ievērojamas izmaiņas neto aizdevumu pozīcijās visās ekonomikas nozarēs, jo privātā sektora neto aizdevumu pozīcijas ievērojamo pieaugumu gandrīz pilnībā kompensē valsts sektora neto aizdevumu pozīcijas pasliktināšanās (6. grafiks). Šī tendence, kas novērota eurozonā kopumā, pastāv arī valstīs. Mājsaimniecību sektora uzkrājumu lielais pieaugums 2020. gadā lielā mērā ir saistīts ar “lokdauna” pasākumiem un tādu pakalpojumu patēriņa vājo dinamiku, kuros gandrīz nav iespējama fiziska distancēšanās, kā arī piesardzības uzkrājumiem lielās nenoteiktības apstākļos. Uzņēmumu neto aizdevumu pozīcijas augšupvērstais lēciens ir daļēji saistīts ar ieguldījumu samazināšanos un daļēji ar piesardzības uzkrājumu pieaugumu. Valsts ieņēmumu samazināšanās un fiskālie pasākumi, kas ieviesti, lai mazinātu Covid-19 pandēmijas ietekmi uz ienākumiem, rada valsts sektora neto aizdevumu pozīcijas būtisku pasliktināšanos. Līdzīgas tendences, lai gan mazāk izteiktas, tiek prognozētas arī 2021. gadam. Turpmāk, lai novērstu pieaugošos makroekonomikas riskus, ir efektīvi jāīsteno ES atbalsta pasākumi. ·Pašreizējā krīze būtiski atšķiras no 2008. gada finanšu krīzes. Finanšu krīzi lielā mērā izraisīja neilgtspējīgas nelīdzsvarotības (finanšu sektora pārmērīgs aizņemto līdzekļu īpatsvars, mājokļu tirgus burbuļi, liels un pieaugošs ārējais deficīts un valsts sektora parāds, kas uzplaukuma laikā pieauga) mazināšana, savukārt Covid-19 krīze ir radusies ekonomikas satricinājumu rezultātā, ko izraisīja valsts ierobežojumi un ar bažām par veselību saistītas uzvedības izmaiņas. Šie satricinājumi notiek apstākļos, kad neseno labvēlīgo ekonomikas apstākļu rezultātā lielākā daļa ārējo pozīciju ir mainījušās uz līdzsvaru vai pārpalikumu, finanšu sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana pēdējos gados ir radījusi stabilas kapitāla rezerves banku sektorā, privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšanas rezultātā privātā sektora parāda pret IKP attiecība ir krietni mazāka par maksimumu, kāds tika novērots pirms 2008. gada finanšu krīzes, un valsts sektora parāda attiecībai pret IKP lielākajā daļā eurozonas dalībvalstu ir tendence samazināties. ·Raugoties nākotnē, parāda atmaksas perspektīvas ir ļoti atkarīgas no ekonomikas atlabšanas nodrošināšanas un ekonomikas pamatfaktoru stiprināšanas, kam nepieciešama atbalstoša politikas nostāja visa 2021. gada garumā. Ilgtspējīga atlabšana ir būtiska gan valsts sektoram valsts ieņēmumu dinamikas ziņā, gan finanšu un nefinanšu uzņēmumu sektoram, kurā atmaksas spējas ir atkarīgas no rentabilitātes, gan mājsaimniecībām, kurās hipotekāro kredītu atmaksājamība ir atkarīga no nodarbinātības un ienākumu dinamikas.

·Eurozonas un ES līmenī ieviesto pieejamo instrumentu efektīva izmantošana, efektīvi īstenojot vajadzīgās reformas un veicot ieguldījumus, palīdzētu veicināt stabilu atveseļošanos un stiprināt noturību. Būs ļoti svarīgi, lai ES finansējums tiktu pilnībā apgūts un novirzīts visproduktīvākajiem izlietojumiem. Tas gan stiprinātu līdzekļu ekonomisko ietekmi, gan novērstu risku, ka šāds izdevumu pieaugums īstermiņā veicina netirgojamu preču un pakalpojumu pārmērīgu pieaugumu un ārējo nelīdzsvarotību valstīs, kurās ienākošās finanšu plūsmas veido lielu daļu no IKP. ·Raugoties nākotnē, ir svarīgi, lai atbalsta politikas pasākumi, reformas un ieguldījumi, kas ieviesti visā eurozonā, tiktu apvienoti tā, lai efektīvi novērstu makroekonomikas nelīdzsvarotību, jo īpaši gadījumos, kad tā ir pārmērīga. 3. Nelīdzsvarotība, riski un korekcijas: galvenās tendences dalībvalstīs BMZ balstās uz MNNP rādītāju kopsavilkuma ekonomisko interpretāciju, kas kalpo par filtrēšanas rīku, ar ko atklāt iespējamo risku un neaizsargātības faktoru pirmās pazīmes. Rādītāju kopsavilkumu veido 14 rādītāji (kuriem ir konkrētas indikatīvās robežvērtības) šādās jomās: ārējās pozīcijas, konkurētspēja, privātā un valsts sektora parāds, mājokļu tirgus, banku sektors un nodarbinātība. Lai nodrošinātu datu stabilitāti un konsekvenci starp valstīm, tas balstās uz labas statistiskās kvalitātes faktiskajiem datiem. Saskaņā ar MNNP regulu (Regula (ES) Nr. 1176/2011) BMZ novērtējumā rādītāju kopsavilkuma vērtības netiek interpretētas mehāniski, bet tiek analizētas ekonomiski, kā rezultātā tiek gūta dziļāka izpratne par vispārējo ekonomisko kontekstu un ņemti vērā konkrētām valstīm specifiskie apsvērumi . Rādītāju kopsavilkuma interpretāciju papildina 28 palīgrādītāju kopums. Salīdzinājumā ar iepriekšējiem BMZ šajā ziņojumā ir vairāk izmantotas prognozes un bieži iesniedzamie dati, lai novērtētu Covid-19 krīzes ietekmi lielas nenoteiktības apstākļos. Šo ietekmi nevar ietvert oficiālajā BMZ rādītāju kopsavilkumā, jo tas atspoguļo tikai datus par laikposmu līdz 2019. gadam. Tāpēc rādītāju kopsavilkuma mainīgo lielumu vērtības un citu attiecīgo mainīgo lielumu vērtības MNNP analīzē par 2020. un 2021. gadu ir aplēstas, izmantojot Komisijas prognožu datus un aktualitātes un īstermiņa prognozes, kas balstās uz biežāk nekā reizi gadā apkopotiem datiem (sīkāku informāciju par katru rādītāju kopsavilkuma mainīgo lielumu skatīt 1. izcēlumā). Lai gan tas, šķiet, ir nepieciešams, lai novērtētu pašreizējās norises, ir arī jāatgādina par ievērojamo nenoteiktību, kas ir minēto prognožu pamatā. BMZ novērtējumā, tāpat kā iepriekšējos gados, ir ņemtas vērā arī novērtējuma satvaru atziņas un esošo PP un attiecīgo analīžu konstatējumi. Komisijas analīzē joprojām tiek ievēroti analīzes un izmantoto datu pārredzamības principi, kā arī piesardzība attiecībā uz secinājumiem, ņemot vērā atrunas par datu kvalitāti. Rādītāju kopsavilkuma dati liecina, ka nesenā krājumu nelīdzsvarotības korekcija apstāsies, savukārt pēdējos gados novērotie pārkaršanas riski krīzes rezultātā neīstenosies. To vērtību uzskaite, kas gadu gaitā pārsniedz BMZ rādītāju kopsavilkumā noteiktās robežvērtības, atklāj vairākas turpmāk minētās tendences (8. grafiks). ·Ekonomikas pieaugums, kas sākās 2013. gadā, palīdzēja samazināt privātā un valsts sektora parāda attiecību pret IKP, pateicoties pozitīvajai saucēja ietekmei. Tas atspoguļojas to valstu skaita samazinājumā, kurās parāda attiecība pārsniedz robežvērtības līdz 2019. gadam. Šķiet, ka Covid-19 krīze ir izbeigusi šo tendenci. ·Pēc tam, kad 2000. gados tika koriģēts lielais tekošā konta deficīts, pēdējo desmitgadi iezīmēja lielu tekošā konta pārpalikumu uzkrāšanās dažās valstīs, kuri pēdējos gados tika samazināti. Nav sagaidāms, ka Covid-19 krīze būtiski mainīs ārējo korekciju, jo paredzams, ka tās ietekme uz ārējiem kontiem būs ierobežota, un tās valstis, kurās ir pārsniegtas tekošā konta bilances un NIIP robežvērtības, tiks ietekmētas tikai nedaudz. ·Strauji augošo vienības darbaspēka izmaksu un mājokļu cenu rezultātā vairāki rādītāji pēdējos gados pārsniedz attiecīgās robežvērtības. Paredzams, ka šis pārkaršanas spiediens, kas izpaudās valstīs ar strauju attīstības tempu, pakāpeniski izbeigsies līdz ar Covid-19 krīzi. Tas visspilgtāk redzams mājokļu cenu līmenī, kuru pieaugums, paredzams, palēnināsies, līdz ar to mazāk rādītāju riskē pārsniegt robežvērtību. VDI pieaugums arī var palēnināties, bet tikai pēc īslaicīga, bet strauja pieauguma 2020. gadā, un vairāk nekā pusē dalībvalstu ir risks, ka robežvērtība tiks pārsniegta. Tas atspoguļo acīmredzami zemākas produktivitātes mehānisko ietekmi, ko rada straujš aktivitātes samazinājums un mazāk ietekmētā nodarbinātība. Tiek prognozēts, ka REER pārsniegs robežvērtības, galvenokārt ņemot vērā nominālā valūtas kursa attīstību. Avots: Eurostat un Komisijas dienestu aprēķini (skatīt arī 1. izcēlumu). Piezīme. To valstu skaits, kurās kopsavilkuma mainīgie rādītāji pārsniedz robežvērtības, atspoguļo situāciju datumā, kad tiek publicēts attiecīgā gada BMZ iekļautais rādītāju kopsavilkums. Robežvērtības pārsniedzošo vērtību skaits, kas aprēķināts, izmantojot jaunākos pieejamos skaitļus par kopsavilkuma mainīgajiem lielumiem, var atšķirties no grafikā norādītā skaita datu iespējamas ex post pārskatīšanas rezultātā. Pieejas, kas izmantotas rādītāju kopsavilkuma prognozēm 2020. un 2021. gadā, skatīt 1. izcēlumā. Prognozes tiek veiktas tikai par 2020. gadu attiecībā uz šādiem rādītājiem: privātā sektora kredītplūsma, privātā sektora parāds, finanšu sektora saistības, ilgstošais bezdarbs un jauniešu bezdarbs. 1. izcēlums. Rezultātu kopsavilkuma pamatrādītāju aktualitātes un īstermiņa prognozes Lai uzlabotu uz nākotni vērstos elementus rādītāju kopsavilkumā, BMZ analīze pēc iespējas balstās arī uz prognozēm un aprēķiniem attiecībā uz 2020. un 2021. gadu un aktualitātēm un īstermiņa prognozēm kārtējā gadā. Šādu datu pamatā, kur vien iespējams, ir Komisijas 2020. gada rudens prognoze. Pretējā gadījumā dati atspoguļo aktualitātes un īstermiņa prognozes, kuru pamatā ir aizstājējvērtības, ko Komisijas dienesti sagatavojuši tieši šā BMZ vajadzībām. Turpmākajā tabulā ir apkopoti pieņēmumi, kas izmantoti prognozēm un aktualitātēm un īstermiņa prognozēm kopsavilkuma pamatrādītājos. Jāņem vērā, ka IKP rādītāji, kas izmantoti kā saucēji dažās attiecībās, ir ņemti no Komisijas rudens prognozes. Daudzgadu izmaiņu rādītāju gadījumā (piemēram, eksporta tirgus daļu piecu gadu izmaiņas) tikai 2020. un 2021. gada komponents ir balstīts uz prognozēm, savukārt komponentos, kas attiecas uz 2019. vai iepriekšējiem gadiem, izmanto Eurostat datus, kas ir MNNP rādītāju kopsavilkuma pamatā. Tabula. Prognožu un aktualitāšu un īstermiņa prognožu pieejas, ko izmanto MNNP rādītāju kopsavilkuma pamatrādītājiem Rādītājs Pieeja Datu avoti Tekošā konta bilance, % no IKP (3 gadu vidējais rādītājs) Komisijas rudens prognozē ietvertās tekošā konta bilances vērtības (maksājumu bilances koncepcija). AMECO Neto starptautisko ieguldījumu pozīcija (% no IKP) Komisijas rudens prognozē par kopējās ekonomikas neto aizdevumiem/aizņēmumiem norādītas NIIP izmaiņas, kas atspoguļo darījumus; citi faktori (piemēram, novērtējuma izmaiņas) tiek ņemti vērā līdz 2020. gada 2. ceturksnim, un tiek pieņemts, ka pēc tam tie nepastāv. AMECO, Eurostat Reālais efektīvais valūtas kurss — 42 tirdzniecības partneri, SPCI deflators (procentuālas izmaiņas 3 gadu garumā) Vērtības no Komisijas rudens prognozes. AMECO Eksporta tirgus daļa — % no pasaules eksporta (procentuālas izmaiņas 5 gadu garumā) Skaitļi ir balstīti uz Komisijas prognozi par i) nominālo preču un pakalpojumu eksportu uz ES dalībvalstīm (nacionālo kontu koncepcija) un ii) Komisijas prognozi par (preču un pakalpojumu) eksporta apjomu uz pārējo pasauli, ko nominālā līmenī izsaka Komisijas prognozes par ASV importa deflatoru un EUR/USD valūtas kursu. AMECO Nominālo vienības darbaspēka izmaksu indekss, 2010. gads = 100 (procentuālās izmaiņas 3 gadu garumā) Vērtības no Komisijas rudens prognozes. AMECO Deflētais mājokļu cenu indekss, 2015. gads = 100 (procentuālās izmaiņas 1 gada garumā) Modelētas prognozes, kas aprēķinātas, pamatojoties uz mājokļu novērtēšanas modeli, ar ko dalībvalstis iepazīstināja EPC LIME darba grupas ietvaros. Prognozes atspoguļo reālās mājokļu cenas procentuālās izmaiņas, kas sagaidāmas, pamatojoties uz ekonomikas pamatfaktoriem (iedzīvotāju skaits, izmantojamā ienākuma prognoze, dzīvojamais fonds, ilgtermiņa procentu likme un privātā galapatēriņa izdevumu cenu deflators), kā arī kļūdu korekcijas koeficientu, kas ietver cenu korekciju, ņemot vērā to ilgtermiņa saistību ar pamatdatiem. Eurostat, Komisijas dienesti Privātā sektora kredītplūsma, konsolidēta (% no IKP) Rādītājs par 2020. gadu atspoguļo kredītplūsmu aizstājējvērtību 2020. gada 1.–3. ceturksnī, kurā izmantoti ECB konsolidētie sektoru ceturkšņa dati par 2020. gada 1. un 2. ceturksni, kā arī dažu kredītplūsmu komponentu aizstājējvērtības 2020. gada 3. ceturksnī. Pēdējās minētajās aizstājējvērtībās izmanto ECB monetāro finanšu iestāžu bilanču posteņu (BSI MFI) kredītplūsmas uz privāto sektoru, lai projicētu banku aizdevumu komponentus 2020. gada 3. ceturksnī, un ECB vērtspapīru emisiju statistikas (SEC) datus par nominālā parāda vērtspapīru emisiju, lai projicētu obligāciju emisiju 2020. gada 3. ceturksnī. ECB (QSA, BSI, SEC) Privātā sektora parāds, konsolidēts (% no IKP) 2020. gada aizstājējvērtība ir privātā sektora parāds 2020. gada 3. ceturkšņa beigās. Tajā izmanto ECB konsolidētos sektoru ceturkšņa datus par 2020. gada 2. ceturksni. Šis rādītājs tiek projicēts uz 2020. gada 3. ceturksni, izmantojot banku aizdevumu rādītājus (pamatojoties uz ECB BSI) un obligāciju saistību datus (pamatojoties uz ECB SEC). ECB (QSA, BSI, SEC) Valsts sektora bruto parāds (% no IKP) Vērtības no Komisijas rudens prognozes. AMECO Bezdarba līmenis (3 gadu vidējais rādītājs) Vērtības no Komisijas rudens prognozes. AMECO Kopējās finanšu sektora saistības, nekonsolidētas (procentuālās izmaiņas 1 gada garumā) 2020. gada rādītājs ir ECB MFI saistību pieaugums līdz 2020. gada septembrim. ECB (BSI) Ekonomiski aktīvā darbaspēka līmenis — % no iedzīvotāju kopskaita vecumā no 15 līdz 64 gadiem (izmaiņas procentpunktos par 3 gadu garumā) 2020. un 2021. gada izmaiņu rādītāja pamatā ir Komisijas rudens prognozē ietvertais rādītājs par visa darbaspēka (visu vecumu) izmaiņām, no kura atņemts Komisijas rudens prognozē ietvertais rādītājs par iedzīvotāju skaita izmaiņām (vecumā no 15 līdz 64 gadiem). AMECO Ilgstošā bezdarba līmenis — % no aktīvajiem iedzīvotājiem vecumā no 15 līdz 74 gadiem (izmaiņas procentpunktos 3 gadu garumā) 2020. gada aktualitātes un īstermiņa prognozes ir balstītas uz jaunākajiem datiem (par 2020. gada 1. un 2. ceturksni, un tiek pieņemts, ka līdz gada beigām bezdarba līmenis paliks nemainīgs). Eurostat (darbaspēka apsekojums jeb LFS) Jauniešu bezdarba līmenis — % no aktīvajiem iedzīvotājiem vecumā no 15 līdz 24 gadiem (izmaiņas procentpunktos 3 gadu garumā) 2020. gada aktualitātes un īstermiņa prognozes ir balstītas uz jaunākajiem datiem (par laikposmu no 2020. gada janvāra līdz septembrim, un tiek pieņemts, ka līdz gada beigām bezdarba līmenis paliks nemainīgs). Eurostat (darbaspēka apsekojums jeb LFS)

3.1. Ārējais sektors un konkurētspēja Tekošā konta bilance 2019. gadā kopumā bija diezgan stabila. Pēc tam, kad 2018. gadā tekošā konta pozīcijām bija vispārēja tendence vājināties saistībā ar pasaules eksporta pieprasījuma vājināšanos un naftas cenu kāpumu, tekošā konta izmaiņās laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam nebija vērojamas skaidras tendences, un tās bija samērā ierobežotas (10. grafiks). 2019. gadā ievērojami uzlabojumi bija vērojami Bulgārijā, Dānijā un Lietuvā, savukārt Kipras tekošā konta pozīcija kļuva vēl negatīvāka. Daži lieli pārpalikumi nedaudz samazinājās, t. sk. Nīderlandē un Vācijā. ·Divās dalībvalstīs 2019. gadā bija tekošā konta deficīts, kas ir zem MNNP rādītāju kopsavilkuma apakšējās robežvērtības. Lielais Kipras tekošā konta deficīts 2019. gadā turpināja palielināties, un tādējādi 3 gadu vidējais rādītājs saglabājās zem MNNP robežvērtības, zem attiecīgās tekošā konta normas un zem līmeņa, kas nepieciešams, lai panāktu, ka nākamo 10 gadu laikā NIIP būtu piesardzīgā līmenī. Rumānijas tekošā konta pozīcija turpināja nedaudz pasliktināties, un tās 3 gadu vidējais rādītājs 2019. gadā sasniedza MNNP robežvērtību, un šāds rādītājs ir arī ievērojami sliktāks par attiecīgo normu. ·2019. gadā vairākumā dalībvalstu tekošā konta deficīts bija virs attiecīgās valsts kritērija, bet bija arī daži ievērojami izņēmumi (9. grafiks). Cikliski koriģētie tekošie konti lielākoties bija tuvu nominālajām bilancēm vai pārsniedza tās, un tas atspoguļo ekonomikas cikla lejupslīdes fāzes negatīvo ietekmi. Kipras un Rumānijas tekošā konta bilances ir zemākas par tekošā konta normu, kas atbilstu pamatfaktoriem. Grieķijas, Kipras un Portugāles budžeta deficīts ir zem līmeņa, kas vajadzīgs, lai nodrošinātu NIIP konverģenci piesardzīgā līmenī. ·Trīs ES valstīs joprojām ir tekošā konta pārpalikums, kas ir virs MNNP rādītāju kopsavilkuma augšējās robežvērtības un attiecīgās valsts kritērija. Tā tas gandrīz desmit gadus ir bijis Dānijā, Nīderlandē un Vācijā. Dānija 2019. gadā palielināja savu pārpalikumu, savukārt Vācijas un Nīderlandes bilance turpināja pakāpeniski samazināties. Nīderlandē tekošā konta bilanci arī nosaka starptautisku uzņēmumu darbība, kas ietekmē gan tirdzniecības, gan ienākumu bilanci. Prognozes norāda uz tekošā konta rādītāju zināmu stabilitāti arī 2020. un 2021. gadā, bet ar būtiskām izmaiņām attiecībā uz dažādu ekonomikas nozaru ieguldījumu ārējā pozīcijā. Covid-19 krīze izraisa ievērojamu eksporta un importa kritumu aptuveni līdzīgās proporcijās. Lai gan ES valstu kopējā neto aizdevumu pozīcija būtiski nemainās, notiek ievērojamas izmaiņas dažādu ekonomikas nozaru neto aizdevumu pozīcijās. 2020. gadā valsts sektora pozīcijas ievērojami samazinājās atbalsta pasākumu rezultātā, kas tika veikti, lai mazinātu straujo recesiju, bet to kompensēja lielāki mājsaimniecību un uzņēmumu uzkrājumi (11. grafiks). ·Paredzams, ka tekošā konta rādītāji pasliktināsies dažās neto debitorvalstīs, kuru ekonomika lielā mērā ir balstīta uz tūrisma pakalpojumu eksportu. Tas jo īpaši attiecas uz Grieķiju, Horvātiju, Kipru un Maltu. ·Lielie pārpalikumi 2020. gadā saruks, un 2020. un 2021. gadā kopā tie ievērojami samazināsies Nīderlandē un Vācijā. Avots: Eurostat un Komisijas dienestu aprēķini. Piezīme. Valstis ir sarindotas pēc tekošā konta bilances 2019. gadā. Cikliski koriģēta tekošā konta bilance: skatīt 23. zemsvītras piezīmi. Tekošā konta normas: skatīt 22. zemsvītras piezīmi. NIIP stabilizējošs tekošā konta kritērijs ir definēts kā tekošā konta bilance, kas nepieciešama, lai nākamo 10 gadu laikā nostabilizētu NIIP pašreizējā līmenī, vai, ja NIIP ir zemāka par konkrētās valsts prudenciālo robežvērtību, — tekošā konta bilance, kas nepieciešama, lai nākamo 10 gadu laikā sasniegtu minēto NIIP prudenciālo robežvērtību. Avots: Eurostat, Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze un Komisijas dienestu aprēķini. Piezīme. Valstis ir norādītas augošā secībā pēc tekošā konta bilances 2019. gadā. Avots: AMECO un Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze.

Piezīme. Daļa no izmaiņām uzņēmumu sektora neto aizdevumos Īrijā ir ārpus skalas. Vairākumā dalībvalstu NIIP ir turpinājušas uzlaboties, bet joprojām ir vērojami lieli ārējo saistību uzkrājumi, un krīzes dēļ daži no šiem slogiem varētu kļūt smagāki. 2019. gadā lielākajā daļā ES valstu NIIP turpināja uzlaboties, ko veicināja tādi tekošā konta rādītāji, kuri pārsniedz NIIP stabilizējošo robežvērtību, nominālā IKP pieaugums un dažos gadījumos arī liels pozitīvs pārvērtēšanas efekts. Tomēr vairākās ES valstīs NIIP aizvien ir izteikti negatīva. 2019. gadā 11 dalībvalstīs (par vienu mazāk nekā 2018. gadā) NIIP pārsniedza rādītāju kopsavilkuma robežvērtību (-35 % no IKP). Šajās valstīs vērtības ir zemākas par tām vērtībām, kas atbilstu pamatfaktoriem (NIIP normām), un vairumā gadījumu arī zemākas par attiecīgajām prudenciālajām robežvērtībām (12. grafiks). Krīze aptur negatīvās NIIP attiecības pret IKP uzlabošanos. ·Dažās eurozonas valstīs, piemēram, Grieķijā, Īrijā, Kiprā un Portugālē, joprojām ir izteikti negatīva NIIP, proti, mazāka par -100 % no IKP. Šajās četrās valstīs NIIP ir krietni zem NIIP normas un prudenciālās robežvērtības. Īrijā un arī Kiprā NIIP līmeņi lielā mērā atspoguļo starptautisku uzņēmumu pārrobežu finansiālās attiecības un īpašam nolūkam dibinātu sabiedrību lielo nozīmi. Minētajās četrās valstīs un Spānijā NIIP spēcīgi ietekmē parādsaistības, par ko liecina izteikti negatīvā NIIP, no kuras izslēgti instrumenti bez saistību neizpildes riska (NENDI). Grieķijā lielāko daļu NIIP veido lielais ārējais valsts parāds, kuram lielā mērā piemērojami ļoti izdevīgi noteikumi. Gaidāmajam spēcīgajam IKP samazinājumam 2020. gadā vajadzētu būt zināmai negatīvai ietekmei uz NIIP attiecību pret IKP, un tiek prognozēts, ka daudzos gadījumos tā pasliktināsies. ·Valstīs, kurās NIIP ir mērenāk negatīva, bet pārsniedz rādītāju kopsavilkuma robežvērtību, NIIP ir zemākas par līmeni, ko varētu sagaidīt, balstoties uz konkrētās valsts pamatfaktoriem, bet dažkārt ir tuvu prudenciālajām robežvērtībām vai pārsniedz tās. Šīs valstis, proti, Horvātija, Latvija, Polija, Rumānija, Slovākija un Ungārija, kā arī citas Centrāleiropas, Austrumeiropas un Baltijas valstis, parasti ir lieli ĀTI neto saņēmēji, tāpēc NENDI skaitļi ir labvēlīgāki. Šajās valstīs 2020. gadā paredzamās izmaiņas lielākoties ir nelielas līdz mērenas. ·Lielākā daļa lielo pozitīvo NIIP turpināja palielināties arī 2019. gadā. Dānijā, Nīderlandē un Vācijā ir pozitīvas NIIP, kas pārsniedz 70 % no IKP, un to pieaugumu 2019. gadā veicināja arī būtiski pozitīva novērtējuma ietekme. Beļģijas, Luksemburgas un Maltas NIIP pārsniedz 50 % no IKP. Visos minētajos gadījumos NIIP ir ievērojami virs attiecīgajām normām, t. i., virs līmeņa, kas atbilstu vai ko varētu sagaidīt, balstoties uz konkrētās valsts pamatfaktoriem. Covid-19 krīzes uzliesmojumam sekoja ārējo aizņēmumu spriedze dažās valstīs, kas nav eurozonas dalībnieces. Lielākajā daļā jaunietekmes ekonomiku ar mainīgiem valūtas kursiem Covid-19 krīzes sākumā notika kapitāla aizplūšana un vērtības samazināšanās. Tirgos tika prognozēti iespējami monetāro iestāžu kompromisi starp ekonomikas atbalstīšanu un valūtas stabilizēšanu. Daži saspīlējumi bija vērojami arī dažās to dalībvalstu valūtās, kas nav eurozonas dalībnieces un kas pieņēma elastīgus valūtas kursu režīmus. Valūtas vērtības samazināšanās notika jo īpaši martā un aprīlī, it sevišķi Ungārijā, maijā spiediens samazinājās un valūtas stabilizējās, bet dažos gadījumos turpmākajos mēnešos tas atkal pieauga. Lai gan finanšu tirgus spriedze un līdz ar to ārējā finansējuma riski, šķiet, pēc tam samazinājās, dažas dalībvalstis, kas nav eurozonas dalībnieces, joprojām var būt neaizsargātas gadījumā, ja pasaules finanšu tirgos atkal pieaugs nevēlēšanās uzņemties risku vai kapitāla plūsmas atkal kļūs svārstīgas. Šajā ziņā nozīme var būt vairākiem nosacījumiem, tostarp izredzēm attiecībā uz ārvalstu finansējuma vajadzībām, t. sk. valdības vajadzībām, un ārvalstu valūtas rezervju pieejamībai. Avots: Eurostat un Komisijas dienestu aprēķini (skatīt arī 1. izcēlumu). Piezīme. Valstis ir sarindotas dilstošā secībā pēc NIIP attiecības pret IKP 2019. gadā. NENDI ir NIIP mīnus instrumenti bez saistību neizpildes riska. Jēdzienu “NIIP norma” un “NIIP prudenciālā robežvērtība” skaidrojumu skatīt 25. zemsvītras piezīmē. IE, LU un MT NENDI ir ārpus skalas. Vienības darbaspēka izmaksas (VDI) 2019. gadā vairākās ES valstīs turpināja strauji pieaugt, bet līdz ar Covid-19 krīzi šīs tendences sarūk. Rādītāju kopsavilkumā redzams, ka VDI pieauguma rādītājs 2019. gadā pārsniedz robežvērtību astoņās valstīs (tāds pats skaits kā iepriekšējā gadā), un šīs valstis ir Bulgārija, Čehija, Igaunija, Latvija, Lietuva, Luksemburga, Rumānija un Slovākija. Visās šajās valstīs, izņemot Luksemburgu, robežvērtība bija pārsniegta jau 2018. gadā. Kopš 2013. gada VDI pieaugums paātrinājās Baltijas valstīs un vairākās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs, un tas notika lielās ekonomikas izaugsmes, saspringtā darba tirgus un prasmju nepietiekamības dēļ. Paredzams, ka pēc Covid-19 uzliesmojuma būs vērojams vienreizējs VDI pieaugums 2020. gadā, bet pēc tam dinamika būs mērenāka. Tiek prognozēts, ka 2020. gadā līdz ar Covid-19 krīzi VDI pieaugums visā ES ievērojami palielināsies, jo gandrīz visur samazinās produktivitāte. Tomēr ir sagaidāms, ka 2021. gadā situācija daļēji mainīsies, jo līdz ar prognozēto ekonomikas atlabšanu produktivitāte atgūsies un radīs ievērojamu VDI kritumu vai stagnāciju saistībā ar algu kāpuma palēnināšanos (13. grafiks, augšējais panelis). ·Algu pieaugums daudzās valstīs 2019. gadā joprojām bija spēcīgākais VDI kāpuma dzinējspēks, bet krīzes rezultātā algu pieaugums ir izteikti ierobežots. Krīze pieliek punktu pārkaršanas spiedienam, kas tika novērots līdz 2019. gadam. Tiek prognozēts, ka algu un atlīdzību pieaugums lielākajā daļā ES valstu 2020. un 2021. gadā būs mērenāks. 2020. gadā tas galvenokārt notiks samazināta stundu skaita rezultātā, galvenokārt saistībā ar pagaidu saīsināta darba laika shēmām. Saskaņā ar šādām shēmām darba ņēmēji saglabā darbvietu, bet strādā saīsinātu darba laiku un saņem zemāku atalgojumu. ·Darba ražīguma pieaugums 2019. gadā joprojām bija neliels, un krīzes rezultātā tas turpina samazināties arī 2020. gadā. Tiek prognozēts, ka 2020. gadā ražīgums strauji samazināsies gandrīz visās ES valstīs, ja raugās uz produkcijas izlaidi uz vienu nodarbināto. Līdz ar 2020. gada lejupslīdi samazinājās darbaspēka izlietojums. Taču tas galvenokārt bija saistīts ar samazinātu darba stundu skaitu, savukārt nodarbināto skaits samazinājās tikai nedaudz. Tādējādi, ja ražīgumu mēra kā izlaidi uz vienu nostrādāto stundu, samazinājums šķiet mērenāks (13. grafiks, ceturtais panelis). Ievērojamo un plaši izplatīto darbaspēka uzkrāšanu, kas novērota visā ES, lielā mērā ir veicinājusi valsts subsidēto īstermiņa darba laika shēmu plašā izmantošana . Sagaidāms, ka 2021. gadā, kad sāksies atlabšana, ražīguma rādītāji strauji pieaugs. Tomēr tiek prognozēts, ka ražīgums vairumā gadījumu saglabāsies aptuveni pirmskrīzes līmenī vai zem tā. 13. grafiks. Vienības darbaspēka izmaksu pieaugums pēdējos gados, atlīdzība un ražīgums Avots: AMECO; dati par 2020. un 2021. gadu no Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Dati attiecas uz darbinieku un nodarbināto personu skaitu.

Piezīme. Katrā grafikā valstis ir norādītas augošā secībā pēc attiecīgā mainīgā rādītāja 2019. gadā. Raugoties no eurozonas perspektīvas, sagaidāms, ka VDI tendences kļūs mazāk labvēlīgas izlīdzsvarošanai nekā iepriekš. VDI pieaugums 2019. gadā vairākās neto kreditorvalstīs, tostarp Luksemburgā, Nīderlandē un Vācijā, bija nedaudz lielāks nekā dažās neto debitorvalstīs, tostarp Grieķijā, Īrijā, Kiprā, Spānijā un Portugālē. Taču tiek prognozēts, ka 2020. un 2021. gadā kopā VDI pieaugums abās valstu grupās pieaugs gandrīz vienādā tempā, un tādējādi netiks veicināta turpmāka līdzsvarošana ārējās pozīcijās (14. grafiks). Tajā pašā laikā vairākas neto debitorvalstis ir bijušas starp tām, kuras Covid-19 krīze skārusi vissmagāk (skatīt arī 2. iedaļu), un tādējādi tajās ekonomikas aktivitāte bija vēl vājāka, tādēļ nākotnē izmaksu un algu spiediens šajās valstīs varētu būt mazāk izteikts. Avots: AMECO, dati par 2020. un 2021. gadu no Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Piezīmes. Valstis ar NIIP > +35 % no IKP ir DE, LU, NL, BE, MT. Valstis ar NIIP, kas ir robežās no +35 % līdz –35 % no IKP, ir FI, EE, IT, LT, FR, SI, AT. Pārējās valstis ir grupā ar NIIP < –35 % no IKP. Šis dalījums balstās uz NIIP 2017.-2019. gada vērtību vidējo rādītāju. Neto kreditorvalstīs tekošā konta vidējais rādītājs tajā pašā periodā bija pozitīvs. Attēlotie skaitļi katrā valstu grupā ir ar IKP svērtie vidējie rādītāji. Reālo efektīvo valūtas kursu (REER) dinamiku arvien vairāk ietekmē nominālo valūtas kursu svārstības. Laikposmā no 2016. līdz 2018. gadam lielākajā daļā dalībvalstu REER pieauga, ņemot vērā euro vērtības pieaugumu (15. grafiks). Konkurētspējas zudums bija visizteiktākais, ja to mēra kā vienības darbaspēka izmaksas. Taču 2019. gadā konkurētspēja uzlabojās, ņemot vērā pārejošu euro vērtības samazināšanos. Ņemot vērā šīs norises 2019. gadā, tikai Igaunijā robežvērtības tika pārsniegtas, jo auga uz SPCI balstīts REER; savukārt 2018. gadā tā tas bija sešās valstīs, un tas atspoguļo arī pieticīgo inflāciju. Turpmāk ir sagaidāms, ka euro vērtības pieaugums 2020. gadā nozīmēs globālās konkurētspējas zudumus visās eurozonas valstīs, savukārt dažu ārpus eurozonas esošo valstu valūtās bija vērojama vērtības samazināšanās. ·2019. gadā kopumā bija raksturīga nominālās vērtības samazināšanās, bet 2020. gadā ir vērojamas valūtas attīstības tendenču atšķirības starp valstīm. Vairākumā ES valstu nominālā vērtība 2019. gadā samazinājās, un dažās dalībvalstīs, kas nav eurozonas dalībnieces, samazinājums bija izteiktāks, jo īpaši Rumānijā, Ungārijā un Zviedrijā. 2020. gadā pēc Covid-19 uzliesmojuma euro vērtība sāka atkal pieaugt. Ārpus eurozonas valūtu vērtību izmaiņas atbilda euro vērtības izmaiņām, vai arī to vērtība ievērojami pieauga (Zviedrijā) vai ievērojami samazinājās, jo īpaši Ungārijā un — mazākā mērā — Čehijā un Polijā. ·Uz VDI balstītie REER vairākumā dalībvalstu 2019. gadā pieauga, bet ne tik strauji kā pēdējos gados, un krīze vēl vairāk mazina vērtības pieauguma tendences. Vairākās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs 2019. gadā joprojām bija lielāks reālais vērtības pieaugums. Tā tas bija dažās eurozonas valstīs, jo īpaši Baltijas valstīs un Slovākijā, un valstīs, kas nav eurozonas dalībnieces, jo īpaši Bulgārijā, Čehijā un Rumānijā. Neto kreditorvalstīs vērā ņemams REER pieaugums bija tikai Maltā un Vācijā. Reālās vērtības pieauguma prognozes 2020. gadam lielākajā daļā valstu atspoguļo īslaicīgu VDI pieaugumu, bet saskaņā ar mazāka VDI pieauguma prognozi 2021. gadam ir sagaidāms, ka lielākajā daļā ES valstu būs ierobežotāks reālās vērtības pieaugums. ·Vairākumā dalībvalstu joprojām ir vērojama cenu un izmaksu starpības samazināšanās. Pēdējos gados bija vērojama tāda uz VDI balstīto REER dinamika, kas pārsniedz uz IKP balstīto REER dinamiku, un tā tas turpinājās līdz 2019. gadam, kaut gan lēnākā tempā, un tas liecina par turpmāku peļņas normu sarukumu . Šī tendence 2020. gadā turpinājās, un visizteiktākā tā bija dažās Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīs, Beļģijā, Grieķijā, Maltā un Spānijā. ·Raugoties nākotnē, arī REER pasākumi liecina, ka izmaksu konkurētspējas tendences var kļūt mazāk labvēlīgas izlīdzsvarošanai nekā iepriekš. Attiecībā uz 2020. un 2021. gadu tiek prognozēts, ka lielās neto debitorvalstīs vai valstīs, kuras Covid-19 radītā recesija ir skārusi vairāk, piemēram, Francijā, Horvātijā, Itālijā, Portugālē un Spānijā, pretstatā Nīderlandei un Vācijai konkurētspējas pieaugums būs ierobežots vai tā nebūs vispār. ·REER indeksu līmenis, šķiet, pārsniedz kritēriju galvenokārt dalībvalstīs, kurām ir raksturīgas ilgstošākas spēcīgas relatīvo cenu dinamikas tendences. Tas jo īpaši attiecas uz Centrāleiropas un Austrumeiropas valstīm. Avots: AMECO, dati par 2020. un 2021. gadu no Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Piezīme. Valstis ir sarindotas augošā secībā pēc uz VDI deflatoru balstīto reālo efektīvo valūtas kursu (REER) gada vidējām izmaiņām 2017.–2019. gadā. REER un nominālie efektīvie valūtas kursi (NEER) tiek aprēķināti attiecībā pret 37 tirdzniecības partneriem. Uz IKP balstīto REER indeksa līmeni izsaka kā procentuālo starpību attiecībā pret kritēriju, kas atspoguļo REER, kurš atbilstu ekonomikas pamatfaktoriem. Grafikā ir parādīta REER līmeņa starpība salīdzinājumā ar REER kritērija līmeni: pozitīva indeksa vērtība norāda uz pārāk augstu vērtību, bet negatīva indeksa vērtība — uz pārāk zemu.

Eksporta tirgus daļu pieaugums 2019. gadā palēninājās, un paredzams, ka lielākajā daļā dalībvalstu tas turpinās samazināties. Nevienā dalībvalstī 2019. gadā eksporta tirgus daļu samazināšanās nebija zem rādītāju kopsavilkuma robežvērtības (pamatojoties uz kumulatīvajām daļu izmaiņām 5 gadu laikā). Covid-19 uzliesmojums rada ļoti atšķirīgu tirdzniecības vidi, kas ietekmē eksporta tirgus daļas. ·Paredzams, ka eksporta tirgus daļas 2020. gadā samazināsies aptuveni pusē ES dalībvalstu. Krīze ES iekšējo tirdzniecību samazina spēcīgāk nekā ES ārējo tirdzniecību. Tas ir tāpēc, ka Covid-19 krīze līdz šim ES ir skārusi vairāk nekā citas pasaules teritorijas. Tā kā ES valstis veic tirdzniecību galvenokārt savā starpā, to lielākie eksporta tirgi ir sarukuši salīdzinājumā ar citu pasaules teritoriju eksporta tirgiem, kas lielākajai daļai ES valstu nozīmē arī tirgus daļu zaudēšanu. ·Eksporta tirgus daļas visbūtiskāk samazinās valstīs, kas intensīvi eksportē pakalpojumus, jo īpaši tūrismu. Tirdzniecība samazinās, jo īpaši pakalpojumu un it sevišķi tūrisma nozarē, ko spēcīgi ietekmē ārvalstu ceļojumu ierobežojumi un patērētāju uzvedības izmaiņas. Tiek prognozēts, ka 2020. gadā eksporta tirgus daļas visvairāk samazināsies Francijā, Grieķijā, Horvātijā, Itālijā, Kiprā, Portugālē un Spānijā, kuras ir ļoti atkarīgas no krīzes smagi skartās tūrisma nozares. Turpretī Nīderlandē un Vācijā, paredzams, eksporta tirgus daļas palielināsies. 3.2. Privātā sektora parāds un mājokļu tirgi Labvēlīgas ekonomikas attīstības apstākļos privātā sektora parāda attiecība pret IKP lielākajā daļā dalībvalstu līdz 2019. gadam ir samazinājusies, bet dažās valstīs parāda līmenis joprojām ir augsts. Vienpadsmit dalībvalstīs 2019. gadā tika pārsniegta rādītāju kopsavilkuma robežvērtība attiecībā uz kopējo privātā sektora parādu (2018. gadā tās bija 12 valstis). Dānijā, Īrijā, Kiprā, Luksemburgā, Nīderlandē un Zviedrijā privātā sektora parāda attiecība pret IKP pārsniedz 200 %, kas atspoguļo arī starptautisko uzņēmumu un īpašam nolūkam dibināto sabiedrību lielo nozīmi vairākās no šīm valstīm. Beļģijā, Francijā, Portugālē un Somijā šī attiecība ir mazāka, taču arī pārsniedz robežvērtību. Parādi dažādās valstīs ievērojami atšķiras, ņemot vērā katras valsts strukturālos faktorus, kas pamato šādas atšķirības. Tomēr dažās ES valstīs parādi ir lieli arī salīdzinājumā ar kritērijiem, kuros ņemti vērā šie katras valsts ekonomikas pamatfaktori. Dažās valstīs parāds ir liels, ņemot vērā arī prudenciālās robežvērtības. ·Privātā sektora aizņemto līdzekļu īpatsvara samazināšana 2019. gadā turpinājās, un lielākajā daļā ES valstu privātā sektora parāda attiecība samazinājās. Parāda attiecības pret IKP samazinājumu laikposmā no 2018. līdz 2019. gadam galvenokārt noteica nominālā IKP pieaugums (“aizņemto līdzekļu īpatsvara pasīva samazināšana”), jo pēdējos gados aizņēmumi pieauga arvien lielākā skaitā valstu. ·Pēdējos gados aizņēmumi kļuva arvien dinamiskāki, jo īpaši mājsaimniecību sektorā. Neraugoties uz pārsvarā pozitīvām neto kredītplūsmām, nefinanšu sabiedrību (NFS) parāda attiecība pret IKP 2018.–2019. gadā ir samazinājusies visās ES valstīs, izņemot Dāniju, Franciju, Luksemburgu, Somiju, Vāciju un Zviedriju. Mājsaimniecību sektorā parāda attiecības samazinājums bija vērojams tikai aptuveni pusē dalībvalstu. Pēdējos gados parāda līmeņa dinamika (darījumi, kas ietekmē kredītu un nenomaksātu parāda vērtspapīru līmeni) mājsaimniecību sektorā ir bijusi salīdzinoši spēcīga (skatīt 2020. gada brīdināšanas mehānisma ziņojumu). Tāda pati tendence atkal tika novērota laikā no 2018. līdz 2019. gadam. ·NFS parāds 2019. gadā vairākās valstīs joprojām pārsniedza kritērijus. Beļģijā, Dānijā, Francijā, Īrijā, Kiprā, Luksemburgā, Maltā, Nīderlandē, Portugālē, Spānijā un Zviedrijā NFS parādi ir pārsnieguši līmeņus, kas atbilstu gan ekonomikas pamatfaktoriem, gan prudenciālajām robežvērtībām. Paredzams, ka 2020. gadā NFS parāds būs tuvu prudenciālajām robežvērtībām Austrijā, Grieķijā, Horvātijā un Itālijā, bet joprojām tās pārsniegs Somijā (16. grafiks). Vairākās valstīs, jo īpaši Beļģijā, Īrijā, Kiprā, Luksemburgā un Nīderlandē, NFS parādu būtiski ietekmē starptautisku uzņēmumu un īpašam nolūkam dibinātu sabiedrību iekšējais pārrobežu parāds. ·Mājsaimniecību parāds 2019. gadā vairākās dalībvalstīs joprojām pārsniedza kritērijus. Dānijā, Francijā, Grieķijā, Nīderlandē, Portugālē, Somijā, Spānijā un Zviedrijā parāda līmenis pārsniedz gan uz pamatfaktoriem balstītos kritērijus, gan prudenciālās robežvērtības (21. grafiks). Mājsaimniecību parāds pārsniedz prudenciālos līmeņus Beļģijā un Kiprā un ir tuvu tiem Austrijā, Itālijā un Vācijā. Dažās valstīs parāda attiecība mājsaimniecību sektorā šķiet ievērojami lielāka, ja to aprēķina kā attiecību pret mājsaimniecību izmantojamo bruto ienākumu. Tā tas ir Īrijā, Luksemburgā un Maltā. Lielākajā daļā dalībvalstu 2020. gadā, šķiet, pieaug privātā sektora parāda attiecība, un tas īpaši attiecas uz NFS. Aplēses par NFS un mājsaimniecību parāda attiecību pret IKP (pamatojoties uz ikmēneša datos pieejamo informāciju par parāda līmeni) liecina par ievērojamu pieaugumu lielākajā daļā ES valstu. Šāds parāda attiecības pieaugums lielā mērā ir mehānisks rezultāts tam, ka ir samazinājušies IKP rādītāji attiecības saucējā. Tomēr, jo īpaši NFS gadījumā, liela nozīme ir arī parāda līmeņa dinamikai. Paredzams, ka 2020. gadā neto kredītplūsmas vairākumā ES valstu būs lielas, jo īpaši Beļģijā, Francijā, Īrijā, Luksemburgā, Somijā, Spānijā un Zviedrijā, un dažos gadījumos tās krietni pārsniegs 2019. gada līmeni. Avots: Eurostat nozaru finanšu bilanču pārskati — aizdevumi (F4) plus parāda vērtspapīri (F3), AMECO un Komisijas dienestu aplēses (skatīt 1. izcēlumu). Piezīme. Valstis ir sarindotas dilstošā secībā pēc NFS parāda attiecības pret IKP 2019. gadā. Skaitlis zem valsts koda norāda parāda attiecības maksimuma gadu. Uz pamatfaktoriem balstīto kritēriju un prudenciālo robežvērtību definīciju skatīt 34. zemsvītras piezīmē. NFS gadījumā augošo vajadzību pēc aizņēmumiem 2020. gadā izskaidro lielie zaudējumi un likviditātes trūkums. ·Parāda attiecība 2020. gadā pieaug, jo īpaši valstīs, kurās Covid-19 uzliesmojums lielākā mērā samazina NFS peļņu un naudas plūsmas. Kopumā valstīs, kurās sagaidāms, ka uzņēmumu neto pamatdarbības peļņa 2020. gadā ievērojami samazināsies, bija vērojama tendence, ka neto kredītplūsmas (darījumi), kas izteiktas kā daļa no 2019. gada IKP, ir spēcīgākas (skatīt 20. grafiku). ·Bija jāpalielina aizņēmumi, lai finansētu NFS apgrozāmo kapitālu nolūkā veidot likviditātes rezerves, kas nozīmē, ka NFS neto parāds nepalielinājās tik daudz kā bruto parāds. Daļa aizņēmumu tika izmantota, lai papildinātu un palielinātu naudas rezerves nolūkā tikt galā ar pieaugošo nenoteiktību par ekonomisko situāciju un gūt labumu no pagaidu īpašajiem pasākumiem kredītplūsmu atbalstam. Aizņēmumiem ieguldījumu finansēšanai nav bijis lielas nozīmes. Kopumā, neraugoties uz ievērojamajiem aizņēmumiem 2020. gadā, tiek prognozēts, ka uzņēmumu uzkrājumu pozīcija būtiski nesamazināsies. Turklāt ir sagaidāms, ka mazāku ieguldījumu rezultātā uzņēmumu neto uzkrājumi palielināsies visās ES valstīs (skatīt 11. grafiku).

·Aizņēmumus veicināja vairāki politikas pasākumi. Papildus tam, ka monetārās iestādes nodrošināja bankām augstu likviditāti un tika pielāgots prudenciālais regulējums, valsts kredītgarantijas palīdzēja saglabāt kredītplūsmas, jo īpaši maziem un vidējiem uzņēmumiem. ·Parāda atmaksas moratoriji sekmēja parāda līmeņa pieaugumu 2020. gadā. Parāda atmaksas aizkavēšanās, ko NFS visā ES pieļauj moratoriji, kuri ieviesti vai nu kā valsts pasākums, vai kā aizdevēju brīvprātīga iniciatīva, nozīmē parāda līmeņa mehānisku pieaugumu. To apstiprina arī tas, ka 2020. gadā pozitīvā saikne starp NFS parāda izmaiņām un “pilnīgi jauniem” MFI aizdevumiem (kas neietver aizdevumu pārskatīšanu un atmaksu) ir daudz izteiktāka nekā 2019. gadā (skatīt 17. un 18. grafiku). Tādēļ salīdzinājumā ar iepriekšējiem gadiem 2020. gadā parāda dinamiku mazāk ietekmēja atmaksas, un, iespējams, tas notika moratoriju rezultātā. ·Raugoties nākotnē, paredzams, ka parāda attiecības pret IKP dinamika būs ierobežotāka vairāku iemeslu dēļ. Pirmkārt, paredzams, ka parāda attiecības mehāniskais pieaugums saucēja samazinājuma dēļ būs īslaicīgs, jo parāda un IKP attiecība 2020. gadā pieaugs galvenokārt pagaidu cikliskas lejupslīdes dēļ (skatīt 19. grafiku). Otrkārt, 2020. gadā ieviestie ārkārtas pasākumi tiks pakāpeniski atcelti. Parādu moratoriju izbeigšanās rezultātā pieaugs atmaksas apjomi. Kredītgarantiju pakāpeniska atcelšana nozīmēs mazākas aizņemšanās iespējas uzņēmumiem, kuri ir smagā situācijā. Turklāt apsekojuma dati liecina, ka nākotnē kreditēšanas nosacījumi var kļūt neizdevīgāki. Treškārt, NFS būs iespēja samazināt likviditātes rezerves kā alternatīvu jauniem aizņēmumiem. ·Ieilgušas grūtības NFS sektorā var mazināt ieguldījumu un parāda atmaksas izredzes. Tās joprojām ļoti negatīvi ietekmēs rentabilitāti, jo īpaši pakalpojumu nozarēs, ko skar pandēmija. Tas var nozīmēt ne tikai pieticīgus ieguldījumus, bet arī grūtības atmaksāt esošo parādu. Raugoties plašāk, parādu moratoriju izbeigšanās nozīmēs lielāku parādu slogu uzkrāto procentu dēļ. Avots: ECB MIR datubāze, AMECO, Eurostat un Komisijas dienestu aprēķini (privātā sektora parāda prognozes skatīt arī 1. izcēlumā). Piezīme. Jauni MFI aizdevumi attiecas uz monetāro finanšu iestāžu (MFI) “pilnīgi jauniem” kredītiem un ietver tikai jaunus aizdevumus, ko MFI izsniedz NFS, izņemot aizdevumu pārskatīšanu un atmaksu. Grafikā nav iekļauta informācija par Beļģiju, Kipru un Luksemburgu, jo tās ir galējās vērtības, un par Bulgāriju, Dāniju, Īriju un Zviedriju, jo dati par šīm valstīm nav pieejami. 19. grafiks. NFS parāda attiecības pret IKP izmaiņu struktūra (2019.–2020. gads) 20. grafiks. Bruto pamatdarbības pārpalikuma attīstība 2020. gadā un neto kredīti (darījumi) NFS Avots: AMECO, Eurostat un Komisijas dienestu aplēses (skatīt 1. izcēlumu) un aprēķini, kuru pamatā ir ECB ikmēneša dati par MFI aizdevumiem un parāda vērtspapīru darījumiem (plūsmām) ar privāto sektoru (no BSI datubāzes), Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognoze. Piezīme. Neto kredītplūsmas (parāda darījumi) atbilst aizdevumu darījumiem (F4) un parāda vērtspapīru darījumiem (F3) no Eurostat nozaru finanšu darījumu pārskatiem. Dati par NFS bruto pamatdarbības pārpalikumu nav pieejami par Bulgāriju, Horvātiju un Maltu. Avots: Eurostat nozaru finanšu bilanču pārskati — aizdevumi (F4) plus parāda vērtspapīri (F3), AMECO un Komisijas dienestu aplēses (skatīt 1. izcēlumu). Piezīmes. Valstis ir sarindotas dilstošā secībā pēc mājsaimniecību parāda attiecības pret IKP 2019. gadā. Skaitlis zem valsts koda norāda parāda attiecības maksimuma gadu. Uz pamatfaktoriem balstīto kritēriju un prudenciālo robežvērtību definīciju skatīt 34. zemsvītras piezīmē. Attiecībā uz mājsaimniecībām Covid-19 uzliesmojums, šķiet, ir izraisījis pieticīgāku aizņēmumu dinamiku, ņemot vērā mazākas ienākumu izredzes un lielākus uzkrājumus.

·Paredzams, ka lielākajā daļā ES valstu neto kredītplūsmas (parāda darījumi) ar mājsaimniecībām 2020. gadā būs tuvu nullei vai mērenas. Kā redzams 22. grafikā, mājsaimniecību parāda attiecības pret IKP pieaugumu kopumā lielā mērā nosaka IKP kritums, nevis kredītu un vērtspapīru darījumi, kas ir diezgan ierobežoti, un šķiet, ka tie salīdzinājumā ar 2019. gadu ir samazinājušies gandrīz visās ES valstīs. Šķiet, ka mājsaimniecību aizņemšanās tempa palēnināšanos pamato mājsaimniecību ienākumu perspektīvu pasliktināšanās apvienojumā ar lielākiem uzkrājumiem, kas daļēji ir piesardzības apsvērumu dēļ un daļēji — ierobežojošo pasākumu dēļ, kuri kavē patēriņa iespējas. Atšķirības starp valstīm, iespējams, ir saistītas ar to, cik stingri ir “lokdauna” nosacījumi, ar mājokļu iegādes pārtraukšanu, atšķirīgu valsts atbalsta līmeni mājsaimniecību ienākumiem un kreditēšanas nosacījumiem, kā arī ar mājokļu tirgus apstākļiem. ·Mājsaimniecību aizņemšanās temps palēninās, neraugoties uz moratoriju ietekmi. Tāpat kā NFS gadījumā, parāda moratoriji pozitīvi ietekmē parāda līmeņa attīstību, ņemot vērā mazākos atmaksas apjomus. Šīs ietekmes dēļ mājsaimniecību parāda līmenis, šķiet, krītas lēnākā tempā. ·Mājsaimniecību parāda dinamika, visticamāk, saglabāsies pieticīga, un var rasties atmaksas grūtības, ja pasliktināsies situācija darba tirgū. Neraugoties uz pastāvīgiem atbalstošiem finansēšanas nosacījumiem un valstu pasākumiem nolūkā mazināt krīzes ietekmi uz darba tirgu un mājsaimniecībām, mājsaimniecību ienākumi arī turpmāk būs pakļauti spiedienam. Proti, lai gan bezdarba līmenis līdz 2020. gadam samazinājās, tiek prognozēts, ka 2021. gadā tas kopumā palielināsies. Tas nozīmēs arī darbvietu skaita samazināšanos pēc tam, kad pakāpeniski tiks atcelti pasākumi, ko valstis ir ieviesušas, lai mazinātu pandēmijas ietekmi, jo īpaši, kad tiks atceltas subsidētās īstermiņa darba shēmas, kam vajadzētu būt pagaidu shēmām, kuru mērķis ir izvairīties no darbvietu saglabāšanas dzīvotnespējīgos uzņēmumos. Lielākas parādu atmaksas grūtības mājsaimniecībām varētu rasties arī valstīs, kurās jau ir samērā liels mājsaimniecību parāda slogs (23. grafiks). Avots: Neto kredītplūsmas (parāda darījumi) atbilst aizdevumu darījumiem (F4) un parāda vērtspapīru darījumiem (F3) no Eurostat nozaru finanšu darījumu pārskatiem. Pārējie avoti ir AMECO un Komisijas dienestu aplēses (skatīt 1. izcēlumu) un aprēķini, kuru pamatā ir ECB ikmēneša dati par MFI aizdevumiem un parāda vērtspapīru darījumiem (plūsmām) ar privāto sektoru (no BSI datubāzes). Avots: AMECO, dati par 2020. un 2021. gadu no Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Mājokļu cenas līdz 2020. gada sākumam turpināja pieaugt, un dažos gadījumos pieauguma temps kāpa. ·2019. gadā rādītāju kopsavilkumā noteikto mājokļu reālo cenu pieauguma robežvērtību pārsniedza astoņas dalībvalstis (Čehija, Grieķija, Horvātija, Luksemburga, Polija, Portugāle, Slovākija un Ungārija), kas ir par vienu vairāk nekā 2018. gadā. Kopumā tas apstiprināja, ka kopš aptuveni desmitgades vidus dinamiskais mājokļu cenu pieaugums turpinās. ·Mājokļu cenas 2019. gadā pieauga gandrīz visās ES valstīs, un lielākajā daļā dalībvalstu no 2018. līdz 2019. gadam pieauguma temps paātrinājās. Turpretī Bulgārijā, Dānijā, Īrijā, Latvijā, Maltā, Nīderlandē, Rumānijā, Slovēnijā, Spānijā un Vācijā pieauguma temps palēninājās. ·Neseno pozitīvo tendenci mājokļu cenu pieaugumā galvenokārt noteica ekonomikas pamatfaktori. Zemas procentu likmes un straujāks darbaspēka ienākumu pieaugums bija galvenie faktori, kas noteica pieprasījumu pēc mājokļu pakalpojumiem mājokļu piedāvājuma novēlotas pielāgošanās apstākļos. Hipotekāro parādu pieauguma tempa paātrinājums bija vērojams tikai pēc mājokļu cenu kāpuma nostiprināšanās, un tas kļuva plašāk izplatīts visā ES. ·Spēcīgs mājokļu cenu pieaugums ir vērojams arī dalībvalstīs, kurās ir pārvērtējuma pazīmes (24. grafiks). Dažās valstīs, kurās situācija liecināja par pārvērtējumu, laikā no 2018. līdz 2019. gadam tika novērota zināma cenu kāpuma tempa palēnināšanās. Tomēr dažos zīmīgos gadījumos, t. sk. Luksemburgā un Zviedrijā, tas tā nenotika. ·Lielākajā daļā dalībvalstu 2019. gadā bija vērojamas pārvērtējuma pazīmes. Cenu indeksu salīdzinājums ar kritērijiem liecina, ka pārvērtēšana ir plaši izplatīta. Mājokļu pieejamības ierobežojumus apstiprina cenu līmeņu aplēses. Aptuveni pusē ES valstu 100 kvadrātmetru mājokļa iegādei ir nepieciešams vairāk nekā 10 gadu ienākums. 24. grafiks. Deflēto mājokļu cenu izmaiņas un vērtību starpības 2019. gadā 25. grafiks. Deflēto mājokļu cenu kāpuma attīstība Avots: Eurostat un Komisijas dienestu aprēķini. Piezīme. Vērtību starpība aprēķināta kā vidējais lielums, ko veido trīs rādītāji: cenas attiecības pret ienākumiem un cenas attiecības pret īres maksu novirzes no attiecīgajiem ilgtermiņa vidējiem lielumiem un vērtību starpība, ko iegūst saskaņā ar regresijās balstītu mājokļu cenu noteicošo faktoru modeli (skatīt 36. zemsvītras piezīmi). Mājokļu cenu prognožu pamatā ir uz regresijām balstīts mājokļu cenu noteicošo faktoru modelis (skatīt 40. zemsvītras piezīmi). Paredzams, ka turpmāk Covid-19 krīze apslāpēs neseno mājokļu cenu dinamiku, galvenokārt darbaspēka ienākumu samazināšanās dēļ. ·2020. gada ceturkšņa dati liecina, ka mājokļu reālo cenu pieaugums vairākās dalībvalstīs sāk atdzist. Lai gan salīdzinājumā ar 2019. gada attiecīgo ceturksni šā gada otrajā ceturksnī cenu pieaugums lielākajā daļā ES valstu turpinājās, dažās valstīs jau ir novērota deflēto mājokļu cenu kāpuma palēnināšanās vai pat kritums. Kiprā un Ungārijā ik gadu tiek novērotas lejupvērstas korekcijas. Vairāk nekā pusē ES valstu ir vērojami palēninājumi un stagnācija. Aplūkojot ceturkšņa dinamiku 2020. gada pirmajā pusē, ir redzama plašāka lejupvērstu korekciju tendence, jo īpaši Igaunijā, Ungārijā un Rumānijā, bet zināmā mērā arī Latvijā, Portugālē, Slovēnijā un Zviedrijā. ·Pārdevēju cenu līmeņu aplēses apstiprina, ka ir sākusies mājokļu tirgus vājināšanās. Dati par mājokļu cenām līdz 2020. gada vidum var pilnībā neatspoguļot Covid-19 krīzes ietekmi, jo daudzos gadījumos vienošanās par darījumiem tika panākta pirms Covid-19 uzliesmojuma. Tomēr nesenās pārdošanas cenu aplēses arī liecina par lejupvērstām korekcijām dažās valstīs.

·Modelētās mājokļu cenu prognozes norāda arī uz mājokļu tirgu vājināšanos 2021. gadā un lejupvērstām korekcijām lielākajā daļā ES dalībvalstu (25. grafiks). Paredzamais cenu kāpuma palēninājums lielākoties ir skaidrojams ar darbaspēka ienākumu samazināšanos. Paredzams, ka cenu kāpums ievērojami palēnināsies jo īpaši tajās valstīs, kurās pašlaik ir vērojams pārvērtējums. Vairākās dalībvalstīs joprojām vienlaikus ir gan pārāk augstu noteiktas mājokļu cenas, gan liels mājsaimniecību parāds. Tas ir jo īpaši Beļģijas, Dānijas, Luksemburgas, Nīderlandes un Zviedrijas gadījumā. Nīderlandei ir raksturīgs arī augsts cenu līmenis attiecībā pret vidējiem mājsaimniecību ienākumiem. Hipotekāro kredītu apjoma pieaugums 2019. gadā bija īpaši straujš Bulgārijā un Maltā (pieaugums par vairāk nekā 10 % salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu), un 14 citās valstīs pieaugums bija vairāk nekā 5 % apmērā. Dažos gadījumos, kur kredītu apjoms jau tā bija samērā liels, arī bija vērojams spēcīgs pieaugums, jo īpaši Beļģijā, Francijā, Luksemburgā, Maltā un Vācijā. Izņemot Grieķiju un Portugāli, liels mājokļu cenu kāpums bija saistīts ar spēcīgu hipotekāro kredītu apjoma pieaugumu. 3.3. Valsts sektors Labvēlīgu ekonomikas apstākļu rezultātā valsts sektora parāda attiecība 2019. gadā lielākajā daļā dalībvalstu turpināja samazināties, taču tā atkal pieaug visā ES un jo īpaši tajās dalībvalstīs, kuras vissmagāk skāra Covid-19 krīze. Parāda attiecības 2019. gadā pārsniedza rādītāju kopsavilkuma robežvērtību (60 % no IKP) 12 dalībvalstīs salīdzinājumā ar 14 dalībvalstīm 2018. gadā. Grieķijas, Itālijas un Portugāles parāds pārsniedza 100 % no IKP. Beļģijas, Francijas, Kipras un Spānijas parāds bija nedaudz zem šīs atzīmes. Arī Austrijas, Horvātijas, Slovēnijas un Ungārijas parāds pārsniedz 60 % no IKP. 2019. gadā valsts sektora parāda attiecības samazinājums visizteiktākais (vairāk par 5 procentpunktiem no IKP) bija Grieķijā, Īrijā un Kiprā, bet Francijā un Itālijā valsts sektora parāds palika nemainīgs. Dažos gadījumos, tostarp Beļģijā, Francijā, Kiprā un Portugālē, 2019. gadā un dažos iepriekšējos gados kopā ar privātā sektora parādu, kas pārsniedza attiecīgo rādītāju kopsavilkuma robežvērtību, tika novērots arī valsts sektora parāds, kas pārsniedza 60 % no IKP. Līdz ar Covid-19 krīzi valsts sektora parāda attiecība pret IKP ir redzami palielinājusies. Izlaides un ieņēmumu samazinājums, kas saistīts ar 2020. gada recesiju, kā arī plašie atbalsta pasākumi, ko valdības ieviesušas, lai mazinātu krīzes ietekmi, ir cēlonis tam, ka visās ES dalībvalstīs palielinājās aizņēmumu apjoms un parāda līmenis. Krīzes laikā valdības ir ļāvušas darboties automātiskiem stabilizatoriem un sniegušas tiešu fiskālo un likviditātes atbalstu, lai mazinātu veselības krīzi un privātā sektora izdevumu samazinājumu. Turklāt daļa no parāda attiecības pret IKP pieauguma 2020. gadā ir radusies mehāniskas ietekmes rezultātā, ko rada krietni samazinātais nominālais IKP. ·Tiek prognozēts, ka līdz 2021. gada beigām valsts sektora parāda attiecība visās ES valstīs joprojām būs lielāka nekā 2019. gadā, dažos gadījumos — krietni lielāka. Paredzams, ka 2020. gada beigās ievērojami vairāk dalībvalstu pārsniegs robežvērtību 60 % no IKP un vēl dažas pārsniegs 100 %. Sagaidāms, ka 2021. gadā parāda attiecība stabilizēsies vai nedaudz samazināsies aptuveni pusē valstu, kas notiks atlabšanas un prognozētā mazāka deficīta rezultātā (26. grafiks). Tomēr sagaidāms, ka pārējās ES valstīs 2021. gadā valsts sektora parāds turpinās pieaugt, jo īpaši Rumānijā, kur tiek prognozēts, ka augstais vispārējās valdības budžeta deficīts nākamajā gadā turpinās pieaugt un parāda attiecība ievērojami pieaugs, pat ja tā būs bijusi samērā maza. ·Kopumā sagaidāms, ka valsts sektora parāda attiecības pieaugums būs straujāks valstīs, kurās pirmskrīzes parāda līmenis jau bija samērā augsts. Tas atspoguļo faktu, ka recesija šajās valstīs kopumā ir bijusi smagāka, galvenokārt tāpēc, ka bija daudz inficēšanās gadījumu vai tam sekoja stingri apturēšanas pasākumi, un tāpēc, ka ekonomika ir vairāk balstīta uz tādām nozarēm kā tūrisms. Tiek prognozēts, ka Grieķijas, Itālijas un Spānijas valsts sektora parāda attiecība 2020. gadā pieaugs par vairāk nekā 20 procentpunktiem no IKP. Parāda pieaugums atspoguļo arī parādu palielinošās atlikumu un plūsmu korekcijas, kas ietver arī finansiālā atbalsta veidus, kas nav reģistrēti valsts budžeta bilancēs. Tiek prognozēts, ka šī ietekme vislielākā būs Dānijā, Kiprā, Slovēnijā un Vācijā. ·Valdības finansējums nav kļuvis dārgāks. Valsts obligāciju ienesīguma likmes 2019. gadā bija stabilas vai samazinājās. Pēc Covid-19 radītā satricinājuma un tam sekojošajiem traucējumiem finanšu tirgos martā un aprīlī ienesīguma likmes pieauga dažās eurozonas valstīs un valstīs, kas nav eurozonas dalībnieces. Tomēr, tā kā svārstīgums finanšu tirgos samazinājās un monetārās iestādes vērienīgi rīkojās, ienesīguma likmes atkal ir samazinājušās un pietuvojušās līmeņiem, kādos tās bija 2020. gada sākumā, un dažos gadījumos šis līmenis ir vēl zemāks, bet tikai nedaudzos gadījumos — augstāks. Valsts sektora parāda struktūra var radīt papildu riskus dažās valstīs. Valsts sektora parāda atmaksas termiņu struktūras dalībvalstīs ievērojami atšķiras, un tas nozīmē, ka tuvākajā nākotnē būs arī atšķirīgas refinansēšanas vajadzības. Tiek prognozēts, ka turpmākajos gados bruto finansējuma vajadzības Beļģijā, Francijā, Itālijā, Spānijā un Ungārijā būs 20 % no IKP vai vairāk (27. grafiks). Dažas valstis, kas nav eurozonas un VKM II dalībnieces, tostarp Rumānija un Ungārija, saskaras ar papildu riskiem sakarā ar to, ka samērā liela valsts sektora parāda daļa ir denominēta ārvalstu valūtā. 26. grafiks. Valsts sektora parāds 27. grafiks. Valsts bruto finansējuma vajadzības Avots: AMECO, dati par 2020. un 2021. gadu no Eiropas Komisijas 2020. gada rudens ekonomikas prognozes. Piezīme. Valstis ir sarindotas dilstošā secībā pēc to valsts sektora parāda IKP izteiksmē 2019. gadā. Avots: Komisijas dienestu aprēķini. Piezīme. Bruto finansējuma vajadzības aprēķina kā fiskālā deficīta, atlikumu un plūsmu korekciju un parāda amortizācijas summu. Valstis ir sarindotas dilstošā secībā pēc to valsts finansējuma vajadzībām IKP izteiksmē 2019. gadā. 3.4. Finanšu sektors ES banku sektors pēdējo gadu laikā ir ievērojami nostiprinājusies, neraugoties uz atlikušajām problēmām, kas saistītas ar zemo rentabilitāti un ieņēmumus nenesošiem aizdevumiem dažās dalībvalstīs. ·ES banku sektors ir labākā stāvoklī nekā pasaules finanšu krīzes sākumā. Ieņēmumus nenesošu aizdevumu (INA) apjoms ievērojami samazinājās, jo īpaši tur, kur tas bija vislielākais. Pēc tam, kad visās dalībvalstīs bija pārsniegtas pirmā līmeņa kapitāla regulatīvās prasības, kapitāla rādītāji 2018. gadā pārtrauca pieaugt. Bankām ir arī daudz lielākas likviditātes rezerves nekā pirms desmit gadiem. Finanšu sektora saistību pieaugums 2019. gadā joprojām bija neliels, un tikai Ungārija pārsniedza rādītāju kopsavilkuma robežvērtību. ·ES banku sektorā rentabilitātes līmenis joprojām ir zems un saruka vēl vairāk, ņemot vērā zemās procentu likmes 2019. gadā. Īpaši zema rentabilitāte ir Grieķijā, Īrijā, Kiprā, Portugālē un Vācijā. Kapitāla rādītāji salīdzinoši zemāki ir Grieķijā, Portugālē, Spānijā, Ungārijā un Vācijā. ·Dažās ES valstīs problēmas rada zema rentabilitāte un zem vidējā rādītāja esoša kapitalizācija apvienojumā ar augstu INA rādītāju (28. un 29. grafiks). Grieķijā INA īpatsvars ir samazinājies, bet joprojām ir aptuveni 35 %, savukārt rentabilitāte ir tikai nedaudz pozitīva un kapitāla rādītāji ir vieni no zemākajiem ES. Kipras bankās ir ievērojami uzlabojumi attiecībā uz ļoti augsto INA īpatsvaru, kas samazinājās zem 20 %, un banku rentabilitāte ir bijusi pozitīva, taču zem ES vidējā. Bulgārijā, Itālijā un Portugālē INA īpatsvars pēdējos gados ir ievērojami samazinājies, un 2019. gadā tas turpināja samazināties, lai gan mērenāk, līdz līmenim zem 7 %. Itālijā un Portugālē kapitāla rādītāji ir zemāki par vidējo, un rentabilitāte ir zemāka, jo īpaši Portugālē. Covid-19 satricinājums, visticamāk, būtiski ietekmēs banku aktīvu kvalitāti, rentabilitāti un kapitālu. Šī ietekme vēl nav redzama, un, arī ņemot vērā plašos atbalsta politikas pasākumus, iespējams, paies laiks, līdz tā izpaudīsies. Covid-19 satricinājums ir ievērojami pasliktinājis ekonomikas attīstības izredzes, un atsevišķas bankas ir pakļautas ievērojamam riskam, jo strādā ar nozarēm, kuras krīze ir skārusi izteiktāk nekā pārējās. Pietiekama likviditāte, ko nodrošināja centrālās bankas, palīdzēja mazināt kredītresursu trūkumu pēc Covid-19 uzliesmojuma, un dividenžu maksājumu apturēšana un daži regulējuma pagaidu atvieglojumi papildus atvieglo banku stāvokli. Tomēr draud vairākas problēmas, kas, iespējams, pasliktinās banku bilances un kapitāla rādītājus. ·Ieņēmumus nenesošu aizdevumu pieaugums. To nefinanšu darījumu partneru grūtības atmaksāt parādus, kuru rentabilitāti visvairāk ietekmējusi Covid-19 krīze, visticamāk, izraisīs ieņēmumus nenesošu aizdevumu (INA) pieaugumu. Paredzams, ka pieaugs bankrotu skaits, sevišķi nozarēs, kur īpaši nav iespēju mazināt fizisko distancēšanos. Tas, ka pasliktinās mājsaimniecību ienākumu un nodarbinātības izredzes, var nozīmēt, ka arī lielāka daļa hipotekāro parādu nespēs nest ienākumus. Turklāt valstīm, kurās ir pagātnes problēmas, būs grūtāk pārdot esošos INA. Maksājumu kavējumi jau notiek moratoriju dēļ. Tā kā pastāv moratoriji, daļa aizdevumu, kas parasti tiktu klasificēti kā INA, pašlaik, iespējams, netiek šādi klasificēti. Pieejamie dati attiecībā uz ES sistēmisko banku izlasi liecina, ka, sākot no 2020. gada otrā ceturkšņa, INA uzkrājumi ir pārstājuši samazināties. Iespējamo INA īpatsvara izmaiņu provizoriskās aplēses norāda uz ievērojamu to pieaugumu.

·Paredzams, ka vēl vairāk pasliktināsies ES banku rentabilitāte. Sagaidāms, ka mazāka kredītu pieprasījuma, samazināto procentu likmju un kredītzaudējumu dēļ turpinās samazināties rentabilitāte. Līdz ar to pēc Covid-19 uzliesmojuma ir ievērojami samazinājušies banku pašu kapitāla vērtējumi. Banku pašu kapitāla vērtējumi stagnēja jau 2019. gadā, bet tieši Covid-19 uzliesmojuma laikā 2020. gada martā piedzīvoja ievērojamu kritumu, un pēc tam tie ir atguvušies tikai nedaudz, nepārprotami atpaliekot uz kopējā Eiropas akciju tirgus indeksu fona. ·Aktīvu vērtējums. Bankas uzpērk lielas valsts obligāciju daļas. Finanšu iestādes, kam ir saikne ar valstīm ar nestabilākām publiskajām finansēm, var tikt pakļautas negatīvai atgriezeniskajai ietekmei. Turklāt pieprasījuma kritums nekustamā īpašuma, sevišķi komerciālā nekustamā īpašuma, tirgū var samazināt hipotekārā nodrošinājuma vērtību un izraisīt mājokļu cenu, banku bilanču un nekustamā īpašuma kredītu pieejamības savstarpējās ietekmes spirāli. Šī krīze vēl vairāk paildzinās zemo procentu likmju situāciju un, iespējams, negatīvi ietekmēs nebanku finanšu sektoru. Tā kā zemais ienesīgums īpaši skar zema riska finanšu aktīvus, tas deldē rentabilitāti un bilanci arī tādās nebanku finanšu iestādēs kā apdrošināšanas sabiedrības (sevišķi dzīvības apdrošināšanas apakšnozarē) un pensiju fondi, kuru aktīvu portfeļi ir pārsvarā ieguldīti šajos zema riska aktīvos. Cenšoties gūt peļņu, daudzas nebanku finanšu iestādes palielināja savu aizņemto līdzekļu īpatsvaru un ieguldījumus riskantākos aktīvos, kuru cenas pēc Covid-19 uzliesmojuma samazinājās, radot ievērojamus vērtējumu zaudējumus, sevišķi ieguldījumu fondiem. Paredzams, ka nesenie notikumi negatīvi ietekmēs arī apdrošināšanas nozari. 28. grafiks. Banku sektora rentabilitāte un kapitāls Avots: ECB, Komisijas dienestu aprēķini. Piezīme. EZ vidējās vērtības 28. grafikā nav izsvērtas atkarībā no ekonomikas lieluma. 2008. gada dati par ieņēmumus nenesošo parāda instrumentu (NPD) bruto vērtību nav pieejami par Čehiju, Horvātiju, Īriju, Slovēniju un Zviedriju. Attiecībā uz 2008. gadu un “starpību līdz maksimumam” 29. grafikā attēlotie dati ir ieņēmumus nenesošo parāda instrumentu (NPD) bruto vērtības īpatsvars kopējos bruto parāda instrumentos. NPL rādītāji ir sniegti par 2018. un 2019. gada 1. ceturksni. Skaitlis zem valsts koda norāda NPD maksimuma gadu.



2. izcēlums. Norises nodarbinātības un sociālajā jomā 2019. gadā pirms pandēmijas situācija ES darba tirgos turpināja uzlaboties, neraugoties uz to, ka Eiropas ekonomikas pieaugums jau palēninājās. 2019. gadā nodarbinātības līmenis ES turpināja augt, un nodarbināto personu skaits sasniedza jaunu rekordu. Bezdarba līmenis 2019. gadā samazinājās gandrīz visās dalībvalstīs. Lielākais nodarbinātības līmeņa pieaugums bija Bulgārijā (2,4 procentpunkti), kurai sekoja Kipra (1,9 procentpunkti), Grieķija (1,6 procentpunkti) un Horvātija (1,5 procentpunkti). Bezdarbs turpināja samazināties gandrīz visās dalībvalstīs, 2019. gada decembrī sasniedzot zemāko līmeni kopš 2000. gada (6,5 %), un 2020. gada sākumā visās valstīs tas bija zemākais kopš 2013. gada. Īpaši liels samazinājums bija tādās valstīs ar augstu bezdarba līmeni kā Grieķija un Horvātija (-2 procentpunkti), Kipra (-1,3 procentpunkti) un Spānija (-1,2 procentpunkti), savukārt Zviedrijā bezdarba līmenis palielinājās par 0,4 procentpunktiem, bet Luksemburgā un Lietuvā tas svārstījās ap 2018. gada līmeni, lai gan visās trijās valstīs tas iepriekš bija bijis salīdzinoši zems. Tādējādi pirms Covid-19 uzliesmojuma bezdarba līmeņa atšķirības starp valstīm jūtami samazinājās, bet joprojām bija ievērojamas. Arī aktivitātes līmenis bija diezgan noturīgs pret lejupslīdi pirms pandēmijas, savukārt ilgstošais un jauniešu bezdarbs uzlabojās jūtamāk nekā pārējie darba tirgus rādītāji. 2019. gadā aktivitātes līmenis (vecuma grupā no 15 līdz 64 gadiem) samazinājās tikai Francijā (-0,4 procentpunkti), Latvijā (-0,2 procentpunkti) un Igaunijā (-0,2 procentpunkti). Atšķirība starp valstīm ar zemāko un augstāko aktivitātes līmeni lielākoties saglabājās nemainīga, proti, aptuveni 16 procentpunkti. Ilgstošais bezdarbs 2019. gadā samazinājās visās dalībvalstīs, un tā līmenis visur bija zemāks nekā pirms trim gadiem. Augstākais ilgstošā bezdarba līmenis bija Grieķijā (12,2 % no ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem), Itālijā (5,6 %) un Spānijā (5,3 %). Jauniešu bezdarba līmenis gandrīz visās ES valstīs samazinājās trīs gadu periodā līdz 2019. gadam; tomēr Grieķijā un Spānijā tas joprojām pārsniedza 30 %, bet Itālijā bija nedaudz zem šī līmeņa. Tajā pašā laikā 10,1 % ES jauniešu (15–24 gadu vecuma grupā) 2019. gadā nestrādāja, nemācījās un neapguva arodu (NEET). Turklāt vairākās dalībvalstīs (t. sk. Bulgārijā, Francijā, Grieķijā, Horvātijā, Īrijā, Itālijā, Kiprā, Rumānijā, Slovākijā, Spānijā un Ungārijā) šis rādītājs pārsniedza 10 %. Nabadzības un sociālās atstumtības rādītāji 2019. gadā turpināja samazināties, bet vairākās dalībvalstīs tie joprojām ir augsti. Nabadzības vai sociālās atstumtības riskam pakļauto (AROPE) personu īpatsvars ES 2019. gadā turpināja samazināties un sasniedza 21,4 %. Trīs gadu periodā līdz 2019. gadam visās valstīs tika reģistrēts samazinājums, izņemot Zviedriju un Luksemburgu, kurās reģistrēts pieaugums, lai gan no salīdzinoši zema līmeņa. Neraugoties uz būtisko AROPE rādītāja samazināšanos no gandrīz 39 % līdz 32,5 %, Bulgārijā joprojām ir augstākais līmenis ES. Tai seko Rumānija un Grieķija, kurās šis rādītājs ir virs 30 %, savukārt Spānijā, Latvijā un Lietuvā tas pārsniedz 25 %. Tomēr Covid-19 uzliesmojums ir krasi mainījis šo perspektīvu. Dažu nedēļu laikā 2020. gada perspektīva ir dramatiski pasliktinājusies. 2020. gada otrajā ceturksnī IKP bija gandrīz par 15 % mazāks nekā 2019. gada beigās (eurozonā 18 %) un nodarbinātība samazinājās par 3 % jeb par 6 miljoniem nodarbināto (eurozonā 2,9 %). Tas ir lielākais samazinājums, kāds jebkad novērots lejupslīdes sākumposmā. Turklāt pastāv liela neskaidrība par to, kādas sekas izraisīs šis nepieredzētais satricinājums, jo tā ekonomiskā ietekme dažādās valstīs var ievērojami atšķirties, t. sk. atkarībā no uzliesmojumu intensitātes un valstu specializācijas pa dažādām nozarēm. Saīsināta darba laika shēmu plašā izmantošana ir mazinājusi recesijas ietekmi uz bezdarbu. Lai gan bezdarba līmenis visās dalībvalstīs palielinājās, nepārprotami atšķiroties no iepriekšējos gados novērotajām tendencēm, lielākajā daļā valstu šis pieaugums bija salīdzinoši neliels. Saīsināta darba laika shēmu plašā izmantošana palīdzēja ierobežot masveida darbvietu zaudēšanu, ar ko daudzas valstis citādi būtu saskārušās pēc ievērojamajiem izlaides kritumiem 2020. gada pirmajos divos ceturkšņos. Tas īpaši attiecas uz valstīm, kurās saīsināta darba laika shēmas jau darbojās. Savukārt valstīs, kas šādas shēmas ieviesušas nesen, daļēji shēmu izstrādes vai īstenošanas kavējumu dēļ, tās gandrīz nemazina bezdarba pieaugumu salīdzinājumā ar to, ko varētu sagaidīt, pamatojoties uz vēsturiskiem datiem (1. attēls). Aktivitātes līmeņa kritums izskaidro dažās dalībvalstīs novēroto bezdarba līmeņa samazināšanos. Ekonomikas lejupslīdes nopietnība ir novedusi pie daudzu bezdarbnieku neaktivitātes, jo viņi atteicās no darba meklēšanas. Deviņās dalībvalstīs, kas veido vairāk nekā vienu trešdaļu no ES iedzīvotāju skaita, aktivitātes līmenis samazinājās. ES kopumā aktivitātes līmenis (15–64 g. v.) samazinājās no 73,5 % 2019. gada ceturtajā ceturksnī līdz 71,8 % 2020. gada otrajā ceturksnī. Piemēram, Itālijā bezdarba līmeņa samazināšanās par 2 procentpunktiem laikposmā no janvāra līdz aprīlim atspoguļo lielāku kritumu aktivitātes līmenim (par 3,5 procentpunktiem) nekā nodarbinātības līmenim (-1,7 procentpunkti). Grafiks. Faktiskais bezdarba līmenis saīsināta darba laika shēmu gadījumā un Okuna likuma prognoze Avots: Labour Markets and Wage Developments in Europe