EIROPAS KOMISIJA Briselē, 15.12.2020 COM(2020) 825 final 2020/0361(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par digitālo pakalpojumu vienoto tirgu (digitālo pakalpojumu tiesību akts), ar ko groza Direktīvu 2000/31/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) {SEC(2020) 432 final} - {SWD(2020) 348 final} - {SWD(2020) 349 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Kopš Direktīvas 2000/31/EK (Elektroniskās tirdzniecības direktīva) pieņemšanas ir radušies jauni un inovatīvi informācijas sabiedrības (digitālie) pakalpojumi, kas ir mainījuši Savienības iedzīvotāju ikdienas dzīvi un ietekmējuši un pārveidojuši to, kā viņi sazinās, iesaistās, patērē un veic darījumdarbību. Šie pakalpojumi ir būtiski ietekmējuši sociālo un ekonomisko pārveidi Savienībā un pasaulē. Tajā pašā laikā šo pakalpojumu izmantošana ir kļuvusi arī par jaunu risku un problēmu avotu gan sabiedrībai kopumā, gan personām, kas šos pakalpojumus izmanto. Digitālie pakalpojumi var palīdzēt sasniegt ilgtspējīgas attīstības mērķus, veicinot ekonomisko, sociālo un vidisko ilgtspēju. Covid-19 krīze ir parādījusi, kāda ir digitālo tehnoloģiju nozīme visos modernās dzīves aspektos. Tā ir skaidri parādījusi mūsu ekonomikas un sabiedrības atkarību no digitālajiem pakalpojumiem un izcēlusi gan ieguvumus, gan riskus, kas izriet no pastāvošā digitālo pakalpojumu darbības regulējuma. Savā paziņojumā “Eiropas digitālās nākotnes veidošana” Komisija paudusi apņemšanos atjaunināt horizontālos noteikumus, kas paredz digitālo pakalpojumu sniedzēju, īpaši tiešsaistes platformu, atbildību un pienākumus. To darot, Komisija ir ņēmusi vērā Eiropas Parlamenta pašiniciatīvas ziņojumos konstatētās problēmas un analizējusi tajos minētos priekšlikumus. Balstoties uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 225. pantu, Eiropas Parlaments pieņēma divas rezolūcijas — “Digitālo pakalpojumu tiesību akts: vienotā tirgus darbības uzlabošana” un “Digitālo pakalpojumu tiesību akts: komerctiesību un civiltiesību noteikumu pielāgošana komercvienībām, kas darbojas tiešsaistē”. Neleģislatīvās procedūras ietvaros Eiropas Parlaments arī pieņēma rezolūciju “Digitālo pakalpojumu tiesību akts un ar pamattiesību ievērošanu saistītās problēmas”. Pēc būtības rezolūcijas daudzos aspektos cita citu papildina. Tajās iekļauts stingrs aicinājums saglabāt Elektroniskās tirdzniecības direktīvas pamatprincipus un aizsargāt pamattiesības tiešsaistes vidē, kā arī tiešsaistes anonimitāti, kad vien tas tehniski ir iespējams. Rezolūcijās pausts aicinājums nodrošināt pārredzamību un noteikt informēšanas pienākumus un pārskatatbildību digitālo pakalpojumu sniedzējiem un atbalstīta iedarbīgu pienākumu noteikšana attiecībā uz nelikumīga satura novēršanu tiešsaistē. Tajās arī atbalstīta publiska pārraudzība ES un valstu līmenī un sadarbība starp dažādo jurisdikciju kompetentajām iestādēm tiesību aktu izpildē, īpaši risinot pārrobežu jautājumus. Rezolūcijā “Digitālo pakalpojumu tiesību akts: vienotā tirgus darbības uzlabošana” izteikts aicinājums īstenot vērienīgu pastāvošā ES elektroniskās tirdzniecības tiesiskā regulējuma reformu, vienlaikus saglabājot pamatprincipus attiecībā uz atbildības (saistību) režīmu, vispārējas pārraudzības aizliegumu un iekšējā tirgus klauzulu, kas rezolūcijā atzīti par joprojām aktuāliem. Apstiprinot Elektroniskās tirdzniecības direktīvas mērķus, rezolūcijā pausts aicinājums īstenot pasākumus, kuru pamatā ir patērētāju aizsardzība, iekļaujot detalizētu iedaļu par tiešsaistes tirdzniecības vietām, un kuri nodrošina patērētāju uzticēšanos digitālajai ekonomikai, vienlaikus ievērojot lietotāju pamattiesības. Rezolūcijā arī atbalstīti noteikumi konkurētspējīgas digitālās vides veidošanai Eiropā un digitālo pakalpojumu tiesību akts tiek skatīts kā standartu noteicējs pasaules līmenī. Rezolūcijā “Digitālo pakalpojumu tiesību akts: komerctiesību un civiltiesību noteikumu pielāgošana komercvienībām, kas darbojas tiešsaistē” izteiks aicinājums īstenot vairāk taisnīguma, pārredzamības un pārskatatbildības digitālo pakalpojumu satura moderācijas procesos, nodrošinot pamattiesību ievērošanu un garantējot iespēju neatkarīgi izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Rezolūcijā ietverts arī lūgums pēc paziņošanas un rīcības mehānisma nelikumīga satura novēršanai, visaptverošiem noteikumiem par reklāmu tiešsaistē, ieskaitot mērķorientētu reklāmu, un viedlīgumu izstrādāšanas un izmantošanas. Neleģislatīvajā rezolūcijā “Digitālo pakalpojumu tiesību akts un ar pamattiesību ievērošanu saistītās problēmas” izcelta nepieciešamība pēc juridiskās skaidrības platformām un lietotājiem un pamattiesību ievērošanas, ņemot vērā tehnoloģiju straujo attīstību. Tajā pausts aicinājums pieņemt saskaņotus noteikumus attiecībā uz nelikumīga satura novēršanu tiešsaistē, atbrīvojumu no atbildības (saistību izņēmumu) un satura moderāciju. Rezolūcijā ietverti arī skaidri ziņošanas un pārredzamības pienākumi platformām un iestādēm. Arī Padomes secinājumos atzinīgi novērtēts Komisijas paziņojums par digitālo pakalpojumu tiesību aktu, uzsverot, ka ir “vajadzīgi skaidri un saskaņoti uz faktiem balstīti noteikumi par pienākumiem un atbildību attiecībā uz digitālajiem pakalpojumiem, kas interneta starpniekiem garantētu pienācīgu juridiskās noteiktības līmeni”, un uzsverot, ka ir “jāuzlabo Eiropas spējas un valsts iestāžu sadarbība, saglabājot un stiprinot vienotā tirgus pamatprincipus, un jāpastiprina iedzīvotāju drošība un jāaizsargā viņu tiesības digitālajā jomā visā vienotajā tirgū”. Aicinājums rīkoties tika atkārtots Eiropadomes 2020. gada 2. oktobra secinājumos. Balstoties uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvā noteiktajiem pamatprincipiem, kuri joprojām ir spēkā, priekšlikumā mēģināts nodrošināt vislabākos apstākļus inovatīvu digitālo pakalpojumu sniegšanai iekšējā tirgū, veicināt drošību tiešsaistē un pamattiesību aizsardzību un izveidot spēcīgu un noturīgu pārvaldības struktūru iedarbīgai starpniecības pakalpojumu sniedzēju uzraudzībai. Priekšlikumā ir noteikti skaidri pienākumi un pārskatatbildība starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, īpaši tiešsaistes platformām, piemēram, sociālajiem plašsaziņas līdzekļiem un tirdzniecības vietām. Nosakot skaidrus uzticamības pārbaudes pienākumus noteiktiem starpniecības pakalpojumiem, ieskaitot paziņošanas un rīcības procedūras attiecībā uz nelikumīgu saturu un iespēju apstrīdēt platformu satura moderācijas lēmumus, priekšlikuma nolūks ir uzlabot lietotāju drošību tiešsaistē visā Savienībā un viņu pamattiesību aizsardzību. Turklāt atsevišķu tiešsaistes platformu pienākums saņemt, uzglabāt un daļēji pārbaudīt un publicēt informāciju par tirgotājiem, kuri izmanto to pakalpojumus, nodrošinās drošāku un pārredzamāku tiešsaistes vidi patērētājiem. Atzīstot ļoti lielu tiešsaistes platformu īpašo ietekmi uz mūsu ekonomiku un sabiedrību, priekšlikumā ir noteikti augstāki pārredzamības un pārskatatbildības standarti attiecībā uz to, kā šādu platformu nodrošinātāji veic satura moderāciju, kā arī attiecībā uz reklāmu un algoritmiskiem procesiem. Priekšlikumā ir noteikti pienākumi ļoti lielām platformām novērtēt savu sistēmu radītos riskus, lai izstrādātu atbilstīgus riska pārvaldības rīkus savu pakalpojumu integritātes aizsargāšanai pret manipulatīvu paņēmienu izmantošanu. Operatīvais slieksnis pakalpojumu sniedzējiem, uz kuriem attiecas šie pienākumi, ietver tās tiešsaistes platformas, kurām ir plaša mēroga auditorijas sasniedzamība Savienībā (pašreizējās aplēses liecina par vairāk nekā 45 miljoniem pakalpojuma saņēmēju). Šis slieksnis ir samērīgs ar riskiem, ko rada šo platformu auditorijas sasniedzamība Savienībā; Savienības iedzīvotāju skaitam mainoties noteiktas procentuālās daļas apmērā, Komisija pielāgos pakalpojumu saņēmēju skaita slieksni, lai tas pastāvīgi atbilstu 10 % Savienības iedzīvotāju. Papildus digitālo pakalpojumu tiesību aktā tiks noteikts kopregulējuma atbalsta mehānisms, cita starpā balstoties uz pastāvošajām brīvprātīgajām iniciatīvām. Priekšlikumā ir saglabāti Elektroniskās tirdzniecības direktīvā noteiktie saistību noteikumi starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, kuri nu jau ir nostiprinājušies kā digitālās ekonomikas pamats un palīdz aizsargāt pamattiesības tiešsaistē. Šos noteikumus ir analizējusi Eiropas Savienības Tiesa, tā sniedzot vērtīgus skaidrojumus un norādījumus. Tomēr, lai nodrošinātu rezultatīvu saskaņošanu visā Savienībā un izvairītos no juridiskās sadrumstalotības, ir nepieciešams šos noteikumus iekļaut regulā. Lietderīgi ir arī precizēt dažus šo noteikumu aspektus, lai risinātu pastāvošo stimulu trūkumu attiecībā uz starpniecības pakalpojumu sniedzēju pašu veiktu brīvprātīgu izmeklēšanu ar nolūku nodrošināt viņu pakalpojumu lietotāju drošību un padarītu viņu lomu skaidrāku no patērētāju perspektīvas noteiktos apstākļos. Šiem precizējumiem būtu jāpalīdz maziem inovatīvu pakalpojumu sniedzējiem izvērst savu darbību un attīstīties, pateicoties lielākai juridiskajai noteiktībai. Dziļākam digitālo pakalpojumu vienotajam tirgum bez robežām ir nepieciešama pastiprināta sadarbība starp dalībvalstīm, lai garantētu ierosinātajā regulā izklāstīto jauno noteikumu iedarbīgu pārraudzību un izpildi. Priekšlikumā ir noteikta skaidra atbildība dalībvalstīm uzraudzīt to teritorijā reģistrēto pakalpojumu sniedzēju atbilstību ierosinātajā regulā noteiktajiem pienākumiem. Tas nodrošina ātrāko un visiedarbīgāko noteikumu izpildi un aizsargā visus ES iedzīvotājus. Mērķis ir nodrošināt vienkāršus un skaidrus procesus gan iedzīvotājiem, gan pakalpojumu sniedzējiem saziņai ar uzraugošajām iestādēm. Ja parādās sistēmiski riski Savienības mērogā, ierosinātajā regulā ir noteikta Savienības līmeņa uzraudzība un izpilde. •Saskanība ar pašreizējiem noteikumiem konkrētajā politikas jomā Esošais ES tiesiskais regulējums attiecībā uz digitālajiem pakalpojumiem galvenokārt ir balstīts uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvu. Ierosinātā regula neskar Elektroniskās tirdzniecības direktīvu un balstās uz tās noteikumiem, īpaši uz 3. pantā noteikto iekšējā tirgus principu. Ierosinātā regula nodrošina sadarbības un koordinācijas mehānismu tajā noteikto pienākumu uzraudzībai. Attiecībā uz starpniecības pakalpojumu sniedzējiem piemērojamo saistību izņēmumu horizontālo sistēmu regulas priekšlikumā ierosināts svītrot Elektroniskās tirdzniecības direktīvas 12.–15. pantu un iestrādāt tos regulā, saglabājot saistību izņēmumus šādiem pakalpojumu sniedzējiem saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas interpretāciju. Atkarībā no katras dalībvalsts tiesību sistēmas un attiecīgās tiesību jomas valsts tiesu vai administratīvās iestādes var likt starpniecības pakalpojumu sniedzējiem rīkoties, lai vērstos pret noteiktiem īpašiem nelikumīga satura elementiem. Šādi rīkojumi, īpaši tad, ja tajos pieprasīts pakalpojumu sniedzējam novērst nelikumīga satura atkārtotu parādīšanos, ir jāizdod saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, īpaši vispārējas pārraudzības pienākumu aizliegumu, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa. Šis priekšlikums, īpaši tā 8. pants, neskar šo judikatūru. Priekšlikumam jānodrošina pienācīgs pamats spēcīgu tehnoloģiju izstrādei, lai novērstu nelikumīgas informācijas atkārtotu parādīšanos, līdztekus apjomīgiem aizsardzības pasākumiem likumīga satura kļūdainas izņemšanas novēršanai. Šādus rīkus varētu izstrādāt, balstoties uz brīvprātīgu vienošanos starp visām iesaistītajām personām, un dalībvalstīm šādi rīki būtu jāveicina. Visu starpniecības pakalpojumu sniegšanā iesaistīto personu interesēs ir pieņemt un īstenot šādas procedūras. Šīs regulas noteikumiem attiecībā uz saistībām nevajadzētu kavēt dažādo ieinteresēto personu īstenotu uz digitālajām tehnoloģijām balstītu aizsardzības, identifikācijas un automatizētas atpazīšanas tehnisko sistēmu izstrādi un produktīvu darbību Regulā (ES) 2016/679 noteikto ierobežojumu ietvaros. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām Ar ierosināto regulu ievieš horizontālu sistēmu visām satura, produktu, pakalpojumu un starpniecības pakalpojumu darbību kategorijām. Šāda satura, produktu vai pakalpojumu iespējamais nelikumīgais raksturs šajā regulā nav definēts, taču tas izriet no Savienības tiesību aktiem vai valstu tiesību aktiem, kuri saskan ar Savienības tiesību aktiem.

Konkrētās nozares instrumenti nesedz visas regulējuma plaisas, kas norādītas ietekmes novērtējuma ziņojumā: tie nenodrošina pilnīgus noteikumus par procesuālajiem pienākumiem saistībā ar nelikumīgu saturu un ietver tikai pamatnoteikumus attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju pārredzamību un pārskatatbildību un ierobežotus pārraudzības mehānismus. Turklāt konkrētās nozares tiesību akti ietver situācijas, kurās nepieciešamas pielāgotas pieejas. Attiecībā uz darbības jomu tie ir divējādi ierobežoti. Pirmkārt, konkrētās nozares intervences risina nelielu problēmu apakšgrupu (piemēram, autortiesību pārkāpumi, teroristisks saturs, bērnu pornogrāfija, nelikumīgi naidīgi izteikumi, atsevišķi nelikumīgi produkti). Otrkārt, tie attiecas tikai uz šāda satura izplatīšanu ar noteikta veida pakalpojumu starpniecību (piemēram, tiešsaistes platformu apakšgrupa autortiesību pārkāpumu gadījumā, tikai video koplietošanas platformas un tikai attiecībā uz audiovizuālu teroristisku saturu vai naidīgiem izteikumiem). Tomēr ir svarīgi precizēt saikni starp ierosināto regulu un konkrētās nozares instrumentiem. Ierosinātā regula papildina pastāvošos konkrētās nozares tiesību aktus un neietekmē to esošo ES tiesību aktu piemērošanu, kuri regulē noteiktus informācijas sabiedrības pakalpojumu sniegšanas aspektus un tiek piemēroti kā lex specialis. Piemēram, pienākumi, kuri noteikti Direktīvā 2010/13/ES par audiovizuālo mediju pakalpojumu sniegšanu (Audiovizuālo mediju pakalpojumu direktīva (AVMPD)), kas grozīta ar Direktīvu (ES) 2018/1808, attiecībā uz audiovizuālo saturu un audiovizuāliem komercpaziņojumiem turpinās būt spēkā. Tomēr šī regula attiecas uz šiem pakalpojumu sniedzējiem, ciktāl AVMPD vai citos Savienības tiesību aktos, piemēram, regulas priekšlikumā par teroristiska satura izplatīšanas tiešsaistē novēršanu, nav konkrētāku viņiem piemērojamu noteikumu. Sistēma, kas izveidota Regulā (ES) 2019/1150 par taisnīguma un pārredzamības veicināšanu komerciālajiem lietotājiem paredzētos tiešsaistes starpniecības pakalpojumos, lai nodrošinātu, ka šādu pakalpojumu komerciālajiem lietotājiem un korporatīvo tīmekļa vietņu lietotājiem attiecībā uz tiešsaistes meklētājprogrammām tiek nodrošināta atbilstīga pārredzamība, taisnīgums un iedarbīgi tiesiskās aizsardzības līdzekļi, tiks piemērota kā lex specialis. Turklāt šajā priekšlikumā izklāstītie noteikumi papildinās patērētāju aizsardzības acquis, īpaši attiecībā uz Direktīvu (ES) 2019/2161, ar ko groza Padomes Direktīvu 93/13/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/6/EK, 2005/29/EK un 2011/83/ES, kas nosaka konkrētus noteikumus pārredzamības uzlabošanai atsevišķos informācijas sabiedrības pakalpojumu aspektos. Šis priekšlikums neskar Regulu (ES) 2016/679 (Vispārīgā datu aizsardzības regula) un citus Savienības noteikumus par persondatu un saziņas privātuma aizsardzību. Piemēram, pasākumi attiecībā uz reklāmu tiešsaistes platformās papildina, taču negroza pastāvošos noteikumus par piekrišanu un tiesībām iebilst pret persondatu apstrādi. Tie nosaka pārredzamības pienākumus attiecībā pret tiešsaistes platformu lietotājiem, un šī informācija viņiem ļaus arī īstenot savas datu subjektu tiesības. Tie arī ļauj iestādēm un pārbaudītiem pētniekiem kontrolēt, kā reklāma tiek atainota un kā tā tiek mērķēta. Priekšlikumu papildinās turpmākas darbības Eiropas Demokrātijas rīcības plāna (COM(2020) 790 final) ietvaros ar mērķi stiprināt iedzīvotāju ietekmi un veidot noturīgāku demokrātiju Savienībā. Jo īpaši šīs regulas noteikumi par rīcības kodeksiem varētu kalpot par pamatu pārskatītam un stiprinātam Prakses kodeksam dezinformācijas jomā, kas šos noteikumus papildinātu, balstoties uz Komisijas norādījumiem. Priekšlikums arī pilnībā saskan ar līdztiesības stratēģijām, kuras Komisija ir pieņēmusi Līdztiesības savienības kontekstā, un atbalsta tās. Priekšlikums neskar Komisijas iniciatīvu darba apstākļu uzlabošanai cilvēkiem, kuri ir nodarbināti ar digitālo platformu starpniecību. Visbeidzot, ierosinātā regula balstās uz 2018. gada Ieteikumu par nelikumīgu saturu. Tajā ņemta vērā pieredze no Komisijas atbalstītiem pašregulējuma centieniem, piemēram: Produktu drošuma solījums (Product Safety Pledge), Saprašanās memorands attiecībā uz viltotām precēm, Rīcības kodekss nelikumīgu naidīgu izteikumu samazināšanai un ES Interneta forums teroristiska satura problēmas risināšanai. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats Priekšlikuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pants, kurā noteikta pasākumu īstenošana iekšējā tirgus darbības nodrošināšanai. Šī priekšlikuma galvenais mērķis ir nodrošināt iekšējā tirgus pienācīgu darbību īpaši attiecībā uz pārrobežu digitālo pakalpojumu (konkrētāk, starpniecības pakalpojumu) sniegšanu. Saskaņā ar šo mērķi priekšlikums tiecas nodrošināt saskaņotus nosacījumus inovatīvu pārrobežu pakalpojumu attīstībai Savienībā, risinot un novēršot šķēršļus šādai darījumdarbībai, kas izriet no atšķirībām valstu tiesību aktu attīstībā, ņemot vērā to, ka vairākas dalībvalstis ir pieņēmušas vai plāno pieņemt tiesību aktus par tādiem jautājumiem kā nelikumīga satura izņemšana tiešsaistē, uzticamības pārbaudes, paziņošanas un rīcības procedūras un pārredzamība. Tajā pašā laikā priekšlikums nodrošina digitālo pakalpojumu pienācīgu uzraudzību un sadarbību starp iestādēm ES līmenī, tā veicinot uzticību iekšējam tirgum, inovāciju un izaugsmi tajā. •Subsidiaritāte Ņemot vērā to, ka internets pēc būtības ir pārrobežu, iepriekš minētie likumdošanas centieni valstu līmenī kavē pakalpojumu sniegšanu un saņemšanu visā Savienībā un nav iedarbīgi drošības un Savienības iedzīvotāju un uzņēmumu tiesību vienādas aizsardzības nodrošināšanā tiešsaistē. Nosacījumu saskaņošana inovatīvu pārrobežu digitālo pakalpojumu attīstībai Savienībā, vienlaikus nodrošinot drošu tiešsaistes vidi, ir iespējama tikai Savienības līmenī. Savienības līmeņa rīcība nodrošina paredzamību un juridisko noteiktību un samazina atbilstības nodrošināšanas izmaksas visā Savienībā. Tajā pašā laikā tā veicina visu Savienības iedzīvotāju vienādu aizsardzību, nodrošinot, ka starpniecības pakalpojumu sniedzēju darbības nelikumīga satura novēršanai tiešsaistē ir konsekventas neatkarīgi no viņu darījumdarbības vietas. Labi saskaņota, Savienības līmenī pastiprināta uzraudzības sistēma nodrošina arī konsekventu pieeju starpniecības pakalpojumu sniedzējiem visās dalībvalstīs. Lai iedarbīgi aizsargātu lietotājus tiešsaistē un izvairītos no tā, ka Savienībā reģistrēti digitālo pakalpojumu sniedzēji ir pakļauti neizdevīgiem konkurences nosacījumiem, ir jāiekļauj arī attiecīgie ārpus Savienības reģistrētie pakalpojumu sniedzēji, kuri darbojas iekšējā tirgū. •Proporcionalitāte Priekšlikums tiecas veicināt starpniecības pakalpojumu sniedzēju atbildīgu un rūpīgu rīcību, lai nodrošinātu drošu tiešsaistes vidi, kas ļauj Savienības iedzīvotājiem un citām personām brīvi īstenot savas pamattiesības, īpaši vārda un informācijas brīvību. Priekšlikuma galvenie aspekti nodrošina, ka regulā ir iekļauts tikai tas, kas ir absolūti nepieciešams šo mērķu sasniegšanai. Konkrētāk, priekšlikumā noteikti asimetriski uzticamības pārbaudes pienākumi dažāda veida digitālo pakalpojumu sniedzējiem atkarībā no to lieluma un sniegto pakalpojumu rakstura nodrošināt, ka to pakalpojumi netiek ļaunprātīgi izmantoti nelikumīgām darbībām un ka pakalpojumu sniedzēji darbojas atbildīgi. Šī pieeja noteiktas konstatētās problēmas risina tikai tur, kur tās konstatētas, neapgrūtinot tos pakalpojumu sniedzējus, kurus šīs problēmas neskar. Atsevišķi apjomīgi pienākumi attiecas tikai uz ļoti lielām tiešsaistes platformām, kuras auditorijas sasniedzamības dēļ ir ieguvušas centrālu, sistēmisku lomu publisko debašu un ekonomisko darījumu veicināšanā. Ļoti mazi pakalpojumu sniedzēji ir atbrīvoti no pienākumiem.

Attiecībā uz ārpus Savienības reģistrētiem digitālo pakalpojumu sniedzējiem, kuri piedāvā pakalpojumus Savienībā, regulā ir noteikta prasība iecelt juridisko pārstāvi Savienībā, lai nodrošinātu iedarbīgu pārraudzību un nepieciešamības gadījumā izpildi. Proporcionāli pienākumiem un ņemot vērā digitālo pakalpojumu pārrobežu raksturu, priekšlikums ieviesīs sadarbības mehānismu dalībvalstīs ar pastiprinātu Savienības līmeņa pārraudzību attiecībā uz ļoti lielām tiešsaistes platformām. Turklāt priekšlikumā nav grozīti konkrētās nozares tiesību akti vai tajos noteiktie izpildes un pārvaldības mehānismi, taču ir noteikta horizontāla sistēma aspektiem, kuri pārsniedz konkrētās nozares tiesību aktos regulētu specifisku saturu vai pakalpojumu apakškategorijas. Izveidojot skaidru sistēmu, ko papildina dalībvalstu sadarbība, kā arī pašregulējums, šī priekšlikuma mērķis ir uzlabot juridisko noteiktību un vairot uzticēšanos, vienlaikus saglabājot būtiskumu un iedarbīgumu ilgtermiņā, pateicoties sadarbības sistēmas elastībai. •Juridiskā instrumenta izvēle Līguma par Eiropas Savienības darbību 114. pants ļauj likumdevējam pieņemt regulas un direktīvas. Komisija ir nolēmusi nākt klajā ar regulas priekšlikumu, lai nodrošinātu konsekventu aizsardzības līmeni visā Savienībā un novērstu atšķirības, kas kavē attiecīgo pakalpojumu sniegšanu iekšējā tirgū, kā arī garantētu tiesību vienādu aizsardzību un vienādus pienākumus uzņēmumiem un patērētājiem visā iekšējā tirgū. Tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu juridisko noteiktību un pārredzamību gan uzņēmējiem, gan patērētājiem. Ierosinātā regula arī nodrošina tiesību un pienākumu konsekventu pārraudzību un līdzvērtīgas sankcijas visās dalībvalstīs, kā arī produktīvu sadarbību starp uzraudzības iestādēm dažādās dalībvalstīs un Savienības līmenī. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANOS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Ex post izvērtējumi / spēkā esošo tiesību aktu atbilstības pārbaudes Šis priekšlikums ir balstīts uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvas izvērtēšanu, kas tika veikta līdztekus ietekmes novērtējumam, kurš papildina priekšlikumu. Elektroniskās tirdzniecības direktīvas konkrētie mērķi bija nodrošināt i) labi funkcionējošu iekšējo tirgu digitālajiem pakalpojumiem; ii) rezultatīvu nelikumīga satura izņemšanu tiešsaistē, pilnībā ievērojot pamattiesības; un iii) pienācīgu informētības un pārredzamības līmeni patērētājiem. Attiecībā uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvas produktivitāti izvērtējums liecina, ka, lai gan Elektroniskās tirdzniecības direktīva ir nodrošinājusi būtisku stimulu digitālo pakalpojumu iekšējā tirgus izaugsmei un ļāvusi jauniem šādu pakalpojumu sniedzējiem ienākt tirgū un izvērst savu darbību, sākotnējie mērķi nav pilnībā sasniegti. Jo īpaši digitālās ekonomikas dinamiskā izaugsme un jauna veida pakalpojumu sniedzēju rašanās izraisa noteiktas jaunas problēmas, ko dalībvalstis risina dažādi; sākotnējo mērķu kopums ir jāprecizē. Turklāt šīs tendences vēl vairāk apgrūtina esošo mērķu sasniegšanu, kā liecina pieaugošā juridiskā sadrumstalotība. Izvērtējums arī parādīja, ka, lai gan vairāki jauni reglamentējošie instrumenti ir vērtīgs ieguldījums dažu Elektroniskās tirdzniecības direktīvā noteikto politikas mērķu sasniegšanā, tie nodrošina tikai konkrētās nozares risinājumus dažām pamatproblēmām (piemēram, noteikta veida nelikumīgu darbību pieaugums). Līdz ar to minētie instrumenti neatrisina šīs problēmas konsekventi visā digitālajā ekosistēmā, jo tie sedz tikai noteiktus pakalpojumu vai nelikumīga satura veidus. Turklāt, lai gan pašregulējuma iniciatīvas kopumā ir devušas pozitīvus rezultātus, tās nav iespējams juridiski izpildīt, un tās neaptver visus digitālās ekonomikas dalībniekus. Attiecībā uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvas efektivitāti jānorāda, ka direktīva radīja tikai ierobežotas papildu izmaksas dalībvalstu administrācijām un informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzējiem. Izvērtējumā netika konstatētas īpaši augstas vai nesamērīgas izmaksas un netika pausts daudz satraukuma par ietekmi uz maziem un vidējiem uzņēmumiem. Galvenais satraukums šajā ziņā ir saistīts ar skaidrības trūkumu sadarbības mehānismā dalībvalstīs, kas rada slogu un izmaksu pārklāšanos par spīti direktīvā noteiktajam pretējam mērķim, īpaši attiecībā uz tiešsaistes platformu uzraudzību. Tas būtībā ir mazinājis iekšējā tirgus darbības uzturēšanas efektivitāti. Attiecībā uz jautājumiem par to, vai Elektroniskās tirdzniecības direktīvā noteiktie mērķi joprojām ir būtiski, izvērtējums liecina, ka Elektroniskās tirdzniecības direktīvas mērķi joprojām ir svarīgi, tomēr tajā pašā laikā ir vairākas jaunas tendences, kuras nav pienācīgi atspoguļotas pastāvošajos sabiedriskās politikas mērķos. No vienas puses, atvērtā sabiedriskā apspriešana, mērķtiecīgi ieinteresēto personu komentāri, Eiropas Parlamenta ziņojumi, kā arī Padomes secinājumi apstiprina, ka pastāvošie Elektroniskās tirdzniecības direktīvas principi un mērķi joprojām ir spēkā esoši. Tomēr kopš direktīvās stāšanās spēkā ir radušās jaunas informācijas asimetrijas un riski, īpaši saistībā ar jaunu tiešsaistes platformu (jo īpaši ļoti lielu platformu) rašanos un digitālās pārveides ievērojamo apmēru. Tā tas ir, piemēram, algoritmiskās lēmumu pieņemšanas jomā (kas ietekmē informāciju plūsmu pārvaldību tiešsaistē) vai tiešsaistes reklāmu sistēmās. Izvērtējums apliecināja, ka Elektroniskās tirdzniecības direktīva saskan ar citām ES intervencēm kopš tās pieņemšanas. Izvērtējumā netika konstatēta arī iekšēja nesaskaņotība Elektroniskās tirdzniecības direktīvā. Visbeidzot, vismaz daļu no izvērtējumā konstatētajiem faktiskajiem ieguvumiem, ko radījusi Elektroniskās tirdzniecības direktīva, var uzskatīt par ES pievienoto vērtību. Visticamāk, dalībvalstis būtu turpinājušas piemērot savas regulējuma sistēmas bez vienota principu kopuma, un dažās dalībvalstīs droši vien vēl arvien nebūtu horizontālu noteikumu. Tomēr bez pamatotiem pierādījumiem nav iespējams izdarīt pārliecības pilnus secinājumus par ES pievienotās vērtības apmēru. •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Pēdējos piecos gados Komisija ir apspriedusies ar virkni dažādu ieinteresēto personu, ieskaitot digitālo pakalpojumu sniedzējus (piemēram, tiešsaistes platformas un citus starpniecības pakalpojumu sniedzējus), uzņēmumus, kuri nodarbojas ar tirdzniecību tiešsaistē, plašsaziņas līdzekļu izdevējus, zīmolu īpašniekus un citus uzņēmumus, sociālos partnerus, digitālo pakalpojumu lietotājus, pilsoniskās sabiedrības organizācijas, valstu iestādes, akadēmisko aprindu pārstāvjus, tehnisko kopienu, starptautiskās organizācijas un plašāku sabiedrību. Vairākos mērķtiecīgu apspriešanu posmos ir rūpīgi noskaidroti ieinteresēto personu viedokļi par pēdējo gadu problēmām saistībā ar digitālajiem pakalpojumiem un platformām. Atvērta sabiedriskā apspriešana par digitālo pakalpojumu tiesību aktu ilga 14 nedēļas no 2020. gada 2. jūnija līdz 8. septembrim, tika saņemtas 2863 atbildes un aptuveni 300 nostājas dokumentu no dažādām ieinteresēto personu grupām. Lielāko daļu atbilžu iesniedza plašāka sabiedrība (66 % iesniedza Savienības pilsoņi, 8 %: trešo valstu pilsoņi), uzņēmumi / uzņēmējdarbības organizācijas (7,4 %), uzņēmumu apvienības (6 %) un NVO (5,6 %). Pēc tam sekoja valsts iestādes (2,2 %), akadēmiskās/pētniecības iestādes (1,2 %), arodbiedrības (0,9 %) un patērētāju un vides aizsardzības organizācijas (0,4 %). Kopumā ieinteresēto personu vidū valda vispārēja vienprātība par nepieciešamību rīkoties, gan lai vairotu drošību tiešsaistē, gan lai veicinātu digitālo pakalpojumu iekšējo tirgu.

Ieinteresētās personas ir vienisprātis, ka Elektroniskās tirdzniecības direktīvas pamatprincipi joprojām ir būtiski un tie būtu jāsaglabā, ieskaitot iekšējā tirgus principu par digitālo pakalpojumu uzraudzību, saistību režīmu un vispārējas pārraudzības pienākumu aizliegumu. Ieinteresētās personas arī lielā mērā piekrīt nepieciešamībai uzlabot regulējumu, ņemot vērā aktuālās problēmas, nosakot skaidrus, visā ES saskaņotus pienākumus pakalpojumu sniedzējiem. Lielākā daļa respondentu visās kategorijās norādīja, ka ir saskārušies ar kaitīgu un nelikumīgu saturu, precēm vai pakalpojumiem tiešsaistē, un īpaši pieminēja satraucošu kāpumu Covid-19 pandēmijas laikā. Liela daļa respondentu, kuri norādīja, ka ir ziņojuši digitālo pakalpojumu sniedzējiem par nelikumīgu saturu vai precēm, pauda neapmierinātību ar saņemto reakciju un ziņošanas mehānismu nelietderīgumu pēc saskaršanās ar nelikumīgu saturu vai precēm. Turklāt lietotāji uzskata, ka pastāv neatbilstība starp pakalpojumu sniedzēju norādīto politiku un konkrētām darbībām praksē. Pastāv plaša vienprātība, tostarp apspriešanā piedalījušos pakalpojumu sniedzēju starpā, par nepieciešamību pēc vienkāršiem, standartizētiem, pārredzamiem paziņošanas un rīcības pienākumiem, kas būtu saskaņoti iekšējā tirgus ietvaros. Tas tiek uzskatīts par būtisku nosacījumu ātras reakcijas nodrošināšanai attiecībā uz nelikumīgu saturu un juridiskās skaidrības vairošanai platformu lietotājiem un mazām platformām, kas vēlas izvērst savu darbību iekšējā tirgū. Respondenti arī piekrīt tiesiskās aizsardzības mehānismu būtiskumam. Attiecībā uz tiešsaistes tirdzniecības vietām vairākas ieinteresētās personas uzsvēra nepieciešamību pēc mērķtiecīgākiem pasākumiem, piemēram, tirgotāju identifikācijas. Respondenti arī lielākoties piekrita tam, ka šo pienākumu teritoriālajā darbības jomā būtu jāietver visi dalībnieki, kuri piedāvā preces, informāciju vai pakalpojumus Savienībā, neatkarīgi no to darījumdarbības vietas. Liela daļa respondentu arī uzsvēra šo problēmu nozīmi īpaši attiecībā uz lielām platformām. Ieinteresēto personu starpā valda vispārēja vienprātība, ka “kaitīgs” (taču ne obligāti nelikumīgs) saturs nebūtu jādefinē digitālo pakalpojumu tiesību aktā un nebūtu jāpakļauj izņemšanas pienākumam, jo tā ir delikāta joma ar smagām sekām attiecībā uz vārda brīvības aizsardzību. Tomēr tas, kā algoritmiskās sistēmas ietekmē informācijas plūsmas tiešsaistē, izraisa satraukumu plašā ieinteresēto personu kategorijā. Vairākas ieinteresētās personas, īpaši pilsoniskās sabiedrības un akadēmisko aprindu pārstāvji, norādīja uz nepieciešamību pēc algoritmiskās pārskatatbildības un pārredzamības revīzijām, īpaši attiecībā uz to, kā tiek noteiktas prioritātes attiecībā uz informāciju un kādai informācijai tiek pievērsta uzmanība. Līdzīgi attiecībā uz reklāmu tiešsaistē ieinteresētās personas atkārtoti pauda lielu satraukumu par iespēju trūkumu lietotājiem rīkoties un jēgpilnas pārraudzības un izpildes trūkumu. Attiecībā uz izpildi ieinteresēto personu starpā valda vispārēja vienprātība, ka iestāžu sadarbība būtu jāuzlabo gan pārrobežu līmenī, gan katras dalībvalsts iekšienē. ES līmeņa pārraudzība tiek uzskatīta par izšķirošu, un lielākā daļa respondentu atbalsta vienotu pārraudzības struktūru. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Priekšlikuma sagatavošanas darbi ir balstīti uz virkni pētījumu un ekspertu ieteikumiem, ieskaitot vairākus juridiskus pētījumus, kuros uzmanība koncentrēta uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvas īstenošanu un juridiskās sadrumstalotības situāciju, pētījumus par algoritmisko pārredzamību un pārskatatbildību, kā arī iekšējos pētījumus par satura moderācijas izmaksām, saistību režīmiem starpniekiem un Eiropas līmeņa risinājuma neesamības izmaksām, kas veikti ar Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra atbalstu. Lai noskaidrotu plašākas sabiedrības viedokļus un izpratni, Komisija 2018. gadā īstenoja Eirobarometra aptauju ar reprezentatīvu izlasi, kuru veidoja vairāk nekā 33 000 respondentu no visām dalībvalstīm. Juridiskā analīze ir balstīta arī uz bagātīgu judikatūras kopumu, īpaši Eiropas Savienības Tiesas lietām attiecībā uz vairākiem Elektroniskās tirdzniecības direktīvas un saistīto tiesību aktu noteikumiem, piemēram, noteikumiem saistībā ar termina “informācijas sabiedrības pakalpojumi” interpretāciju vai noteikumiem attiecībā uz starpniecības pakalpojumu sniedzēju saistībām. Komisija arī apkopoja zinātību un viedokļus mērķtiecīgu apspriešanos un iesaistes darbību gaitā, tostarp vairākos semināros, konferencēs, intervijās ar ekspertiem un tiesnešiem, konsultācijās ar Elektroniskās tirdzniecības ekspertu grupu, vairākās divpusējās sanāksmēs, kā arī analizējot organizāciju, nozares pārstāvju, pilsoniskās sabiedrības un akadēmisko aprindu pārstāvju iesniegtus ad hoc nostāju dokumentus un pētniecības dokumentus. Visbeidzot, analīze ir balstīta uz papildu literatūras pārskatu, izpēti un pētījumu dokumentiem, kurus akadēmisko aprindu pārstāvji ir iesnieguši atvērtās sabiedriskās apspriešanas laikā, un citiem neatkarīgiem pētījumiem, ieskaitot pētījumu kopumu, kuri veikti pēc Eiropas Parlamenta pasūtījuma. •Ietekmes novērtējums Regulējuma kontroles padome sniedza pozitīvu atzinumu ar atrunām par ietekmes novērtējumu, ietverot tajā ierosinājumus uzlabojumiem. Ietekmes novērtējuma ziņojums tika pārskatīts, ņemot vērā ierosinājumus, proti, precizējot saiknes starp digitālo pakalpojumu tiesību aktu un plašāku tiesisko regulējumu, sniedzot politikas risinājumu detalizētāku aprakstu un sīkāku analīzi par pamatā esošajiem pierādījumiem ietekmes novērtējuma ziņojuma pārskatītajā versijā. Digitālo pakalpojumu nozīme mūsu ekonomikā un sabiedrībā turpinās pieaugt, bet tāpat pieaugs arī digitālo pakalpojumu radītie riski. Pamatscenārija gadījumā Komisija turpinās īstenot esošos noteikumus, tostarp attiecībā uz nozarei raksturīgajām problēmām, un atbalstīs pastāvošos pašregulējuma centienus. Tomēr, saskaroties ar mainīgajām problēmām, dalībvalstis turpinās patstāvīgi pieņemt tiesību aktus. Valstu pasākumu dažādības radītā juridiskā sadrumstalotība ne tikai nespēs iedarbīgi novērst nelikumīgas darbības un aizsargāt iedzīvotāju pamattiesības visā ES, bet arī kavēs jaunu, inovatīvu pakalpojumu izplatīšanos iekšējā tirgū, nostiprinot to dažu dalībnieku pozīcijas, kuri var segt atbilstības nodrošināšanas papildu izmaksas. Šādā situācijā noteikumu izveide un izpilde lielākoties tiek atstāta ļoti lielu privātuzņēmumu ziņā, radot arvien pieaugošu informācijas asimetriju tiešsaistes pakalpojumu, to lietotāju un valsts iestāžu starpā. Papildus pamatscenārijam tika novērtēti trīs galvenie politikas risinājumi. 1. risinājumā 2018. gada ieteikums tiktu kodificēts: tiktu noteikta virkne procesuālo pienākumu tiešsaistes platformām attiecībā uz to lietotāju veiktajām nelikumīgajām darbībām. Pienākumi ietvertu arī nepieciešamos aizsardzības līdzekļus lietotāju pamattiesību aizsardzībai un pārredzamības nodrošināšanai. Šis risinājums uzlabotu arī iestāžu administratīvās sadarbības mehānismus pārrobežu problēmu risināšanai, izveidojot digitālu koordinācijas mehānismu (digital clearing house) informācijas plūsmu veicināšanai. 2. risinājums papildus 1. risinājuma pasākumiem likvidētu stimulu trūkumu pakalpojumu sniedzējiem īstenot brīvprātīgus pasākumus nelikumīga satura novēršanai un ieviestu pasākumus pārredzamības uzlabošanai ieteikumu sistēmās un reklāmā. Izpildes un sadarbības mehānisms tiktu stiprināts, katrā dalībvalstī ieceļot centrālo koordinatoru. Uz iepriekšējos risinājumos iekļautajiem pasākumiem balstītais 3. risinājums ietver mērķtiecīgus, asimetriskus pasākumus ar stingrākiem pienākumiem ļoti lielām tiešsaistes platformām, kurās veidojas visaugstākais riska līmenis ES sabiedrībai un ekonomikai, kā arī noteiktus ierobežotus precizējumus attiecībā uz saistību režīmu starpniecības pakalpojumu sniedzējiem un ES pārvaldības sistēmu ar pastiprinātām pārraudzības un izpildes pilnvarām. Konstatētās ekonomiskās un sociālās ietekmes novērtējums un iedarbīguma, efektivitātes, saskaņotības un samērīguma salīdzinājums parādīja, ka 3. risinājums visproduktīvāk sasniegtu ES iesaistīšanās mērķus, izveidojot samērīgu sistēmu, kura būtu spējīga pielāgoties jaunām problēmām dinamiskajā digitālajā pasaulē. 3. risinājumā ietvertos komponentus lielā mērā atbalstīja arī ieinteresētās personas, tostarp Eiropas Parlamenta un dalībvalstu pārstāvji. Samazinot ar juridisko sadrumstalotību saistītās izmaksas, vēlamais risinājums atbalstītu Eiropas Savienības starpniecības pakalpojumu sniedzēju piekļuvi iekšējam tirgum un viņu spēju izvērst darbību. Lai gan gaidāmas izmaksas saistībā ar uzticamības pārbaudes pienākumu ievērošanu, ir paredzēts, ka tās kompensēs pastāvošās juridiskās sadrumstalotības samazināšana saskaņošanas rezultātā. Paredzams, ka tam būs pozitīva ietekme uz konkurētspēju, inovāciju un investīcijām digitālajos pakalpojumos, īpaši attiecībā uz Eiropas Savienības jaunuzņēmumiem un uzņēmumiem, kuri izvērš savu darbību, piedāvājot platformas darījumdarbības modeļus, bet dažādā mērā arī attiecībā uz nozarēm, kuras balstās uz digitālo tirdzniecību un paplašinās, pateicoties tai. Vēlamajā risinājumā attiecībā uz nelikumīga satura novēršanu tiešsaistē iecerēts noteikt saistību atbilstīgu sadalījumu starp starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, pakalpojumu saņēmējiem un iestādēm. Lai to panāktu, risinājumā ir ierosināta asimetriska pieeja uzticamības pārbaudes pienākumiem, kas noteikti ļoti lielām tiešsaistes platformām: tā ir uzraudzītas riska pārvaldības pieeja, kurā pārvaldības sistēmai ir būtiska loma izpildē. Asimetriskie pienākumi ir noteikti tikai ļoti lielām tiešsaistes platformām, kuras ir lieli uzņēmumi ar ievērojamu apgrozījumu un kurām, balstoties uz jaunākajiem datiem, ir lielākā auditorijas sasniedzamība. Līdz ar to, lai gan šie mērķtiecīgie pasākumi ir ierobežojošāki nekā citiem uzņēmumiem noteiktie, tie ir samērīgi attiecībā uz uzņēmumu spēju nodrošināt atbilstību. Ierosinātais risinājums valsts iestādēm samazinātu izmaksas, ko rada nepilnības un pārklāšanās pastāvošajā kārtībā sadarbībai ar iestādēm. Lai gan dalībvalstīm būtu jāsedz jaunas vai jau pastāvošas kompetentās iestādes iecelšanas izmaksas, paredzams, ka efektivitātes ieguvumi tās kompensēs individuālajām iestādēm, nodrošinot resursu koplietošanu, labākas informācijas plūsmas un skaidru procesu saziņai ar partneriestādēm iekšējā tirgū, kā arī pakalpojumu sniedzējiem.

•Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Šo priekšlikumu papildinošajā ietekmes novērtējumā ir konstatēta pievienotā vērtība attiecībā uz Savienības iesaistīšanos, lai risinātu juridiskās sadrumstalotības riskus, ko izraisa atšķirīgas reglamentējošās un uzraudzības pieejas (tā neņemot vērā pieaugošo paļaušanos uz digitālajiem pakalpojumiem un nepieciešamību pēc to drošuma) situācijā, kad iespējams pārrobežu digitālās tirdzniecības pieaugums par 1–1,8 %, t. i., pārrobežu apgrozījuma pieaugums, kas ir līdzvērtīgs 8,6–15,5 miljardiem EUR. Attiecībā uz pasākumu izpildes pievienoto vērtību šis priekšlikums rada nozīmīgus efektivitātes ieguvumus dalībvalstu sadarbībā un atsevišķu resursu koplietošanā tehniskās palīdzības sniegšanai ES līmenī, satura moderācijas sistēmu, ieteikumu sistēmu un tiešsaistes reklāmas pārbaudīšanai un revidēšanai ļoti lielās tiešsaistes platformās. Tas savukārt rada izpildes un uzraudzības pasākumu lielāku iedarbīgumu, jo esošā sistēma lielā mērā balstās uz ierobežotu uzraudzības spēju nelielā skaitā dalībvalstu. •Pamattiesības Savienības un citu apgabalu iedzīvotāji ir pakļauti arvien pieaugošiem riskiem un kaitējumam tiešsaistē, sākot no nelikumīga satura un darbību izplatīšanas līdz ierobežotām pašizpausmes iespējām un citiem kaitējumiem sabiedrībai. Šajā tiesību akta priekšlikumā paredzētie politikas pasākumi ievērojami uzlabos situāciju, nodrošinot modernu, nākotnei piemērotu pārvaldības sistēmu, tā iedarbīgi aizsargājot visu iesaistīto personu, jo īpaši Savienības iedzīvotāju, tiesības un leģitīmās intereses. Priekšlikumā ir ierosināti svarīgi aizsardzības pasākumi iedzīvotāju pašizpausmes nodrošināšanai, vienlaikus uzlabojot lietotāju pārstāvniecību tiešsaistes vidē, kā arī citu pamattiesību īstenošanu, piemēram, tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, nediskrimināciju, bērnu tiesību aizsardzību, kā arī persondatu un privātuma aizsardzību tiešsaistē. Ierosinātā regula mazinās riskus attiecībā uz kļūdainu vai nepamatotu runas bloķēšanu, risinās atturošo ietekmi uz runas brīvību, veicinās informācijas saņemšanas un viedokļa paušanas brīvību, kā arī stiprinās lietotāju iespējas izmantot tiesiskās aizsardzības līdzekļus. Atsevišķas grupas vai personas var būt neaizsargātas vai nelabvēlīgā situācijā attiecībā uz to iespējām izmantot tiešsaistes pakalpojumus to dzimuma, rases vai etniskās piederības, reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai seksuālās orientācijas dēļ. Tās var nesamērīgi skart ierobežojumi un izņemšanas pasākumi, kas izriet no (apzinātas vai neapzinātas) neobjektivitātes, kuru, iespējams, lietotāji vai trešās personas ir ieviesuši paziņošanas sistēmās un kura var tikt kopēta platformu izmantotajos automatizētajos satura moderācijas rīkos. Priekšlikums mazinās diskriminācijas riskus īpaši šīm grupām vai personām un veicinās bērnu tiesību un cilvēka cieņas aizsardzību tiešsaistē. Priekšlikumā nelikumīga satura izņemšana un obligātu aizsardzības līdzekļu piemērošana ir pieprasīta tikai tad, ja lietotāju sniegtā informācija tiek izņemta, un šajā procesā ir ietverta paskaidrojošas informācijas sniegšana lietotājam un pakalpojumu sniedzēju nodrošināti sūdzības iesniegšanas mehānismi, kā arī ārējs mehānisms strīdu alternatīvai izšķiršanai. Turklāt priekšlikums nodrošinās ES iedzīvotāju aizsardzību arī tad, ja viņi izmanto pakalpojumus, kurus sniedz pakalpojumu sniedzēji, kas nav reģistrēti Savienībā, taču aktīvi darbojas iekšējā tirgū, jo priekšlikuma noteikumi attiecas arī uz šādiem pakalpojumu sniedzējiem. Attiecībā uz pakalpojumu sniedzēju darījumdarbības brīvību jānorāda, ka uzņēmumiem radušās izmaksas kompensēs samazināta sadrumstalotība iekšējā tirgū. Priekšlikumā ir ierosināti aizsardzības pasākumi pakalpojumu sniedzēju sloga mazināšanai, ieskaitot pasākumus atkārtotu nepamatotu paziņojumu novēršanai un valsts iestāžu veiktu uzticamo signalizētāju iepriekšēju pārbaudīšanu. Turklāt atsevišķi pienākumi ir vērsti uz ļoti lielām tiešsaistes platformām, kurās nereti vērojami visbūtiskākie riski un kurām piemīt spēja absorbēt papildu slogu. Ierosinātajā tiesību aktā ir saglabāts Elektroniskās tirdzniecības direktīvā noteiktais vispārējas pārraudzības pienākumu aizliegums, kurš pats par sevi ir būtisks nepieciešamā taisnīgā pamattiesību līdzsvara nodrošināšanai tiešsaistes vidē. Jaunajā regulā vispārējas pārraudzības pienākumi ir aizliegti, jo tie varētu nesamērīgi ierobežot lietotāju vārda brīvību un informācijas saņemšanas brīvību un radīt pārmērīgu slogu pakalpojumu sniedzējiem, tā nepamatoti traucējot to darījumdarbības brīvību. Aizliegums ierobežo arī tiešsaistes uzraudzības stimulus, un tam ir pozitīva ietekme uz persondatu un privātuma aizsardzību. Visi priekšlikumā ierosinātie pasākumi pilnībā atbilst un ir saskaņoti ar persondatu aizsardzības, saziņas privātuma un privātās dzīves aizsardzības augstajiem standartiem, kas noteikti ES tiesību aktos. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Priekšlikuma ietekme uz budžetu tiks segta no piešķīrumiem, kas paredzēti DFS 2021.–2027. gadam programmas “Digitālā Eiropa” un Vienotā tirgus programmas finansējuma ietvaros, kā aprakstīts šo regulas priekšlikumu papildinošajā tiesību akta finanšu pārskatā. Ietekme uz budžetu arī rada nepieciešamību pārplānot finanšu plāna 7. izdevumu kategoriju. Šā regulas priekšlikuma finanšu pārskats ietver pašas regulas ietekmi uz budžetu. 5.CITI ELEMENTI •Īstenošanas plāni un uzraudzīšanas, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Komisija līdz šā likumdošanas instrumenta piemērošanas datumam izveidos visaptverošu sistēmu pastāvīgai tā iznākuma, rezultātu un ietekmes pārraudzībai. Balstoties uz izveidoto pārraudzības programmu, instrumenta izvērtēšana ir paredzēta piecu gadu laikā pēc tā stāšanās spēkā. •Detalizēts konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums I nodaļā izklāstīti vispārīgie noteikumi, ieskaitot regulas priekšmetu un darbības jomu (1. pants) un galveno regulā izmantoto terminu definīcijas (2. pants). II nodaļa ietver noteikumus par saistību izņēmumiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem. Konkrētāk, tajā uzskaitīti apstākļi, kādos tālākpārsūtīšanas (3. pants), pieglabāšanas (4. pants) un mitināšanas (5. pants) pakalpojumu sniedzēji ir atbrīvoti no saistībām par trešo personu informāciju, kuru tie nosūta un uzglabā. Tajā arī noteikts, ka saistību izņēmumus nav jāpārtrauc piemērot, ja starpniecības pakalpojumu sniedzēji veic brīvprātīgu izmeklēšanu pēc savas iniciatīvas vai ievēro tiesību aktus (6. pants); un tajā paredzēts aizliegums noteikt šiem pakalpojumu sniedzējiem vispārējas pārraudzības pienākumu vai pienākumu aktīvi noskaidrot faktus (7. pants). Visbeidzot, nodaļā noteikti starpniecības pakalpojumu sniedzēju pienākumi attiecībā uz valsts tiesu vai administratīvo iestāžu rīkojumiem par nelikumīga satura novēršanu (8. pants) un informācijas sniegšanu (9. pants). III nodaļas piecās iedaļās ir noteikti uzticamības pārbaudes pienākumi saistībā ar pārredzamu un drošu tiešsaistes vidi. 1. iedaļā noteikti pienākumi, kas piemērojami visiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, konkrēti, pienākums izveidot vienotu kontaktpunktu tiešas saziņas veicināšanai starp dalībvalstu iestādēm, Komisiju un padomi (10. pants); pienākums pakalpojumu sniedzējiem, kuri nav reģistrēti nevienā dalībvalstī, bet piedāvā savus pakalpojumus Savienībā, iecelt juridisko pārstāvi tajā (11. pants); pienākums pakalpojumu sniedzējiem savos noteikumos skaidri aprakstīt jebkādus ierobežojumus, ko tie varētu noteikt savu pakalpojumu izmantošanai, un rīkoties atbildīgi, šos ierobežojumus piemērojot un īstenojot (12. pants); un pārredzamības ziņošanas pienākumi saistībā ar tādas informācijas izņemšanu, kas tiek uzskatīta par nelikumīgu saturu vai ir pretrunā pakalpojumu sniedzēju noteikumiem, vai saistībā ar liegumu piekļūt šādai informācijai (13. pants).

2. iedaļā noteikti pienākumi mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem, kuri papildina 1. iedaļas noteikumus. Konkrēti, iedaļā ir noteikts pienākums šiem pakalpojumu sniedzējiem izveidot mehānismus, kas ļauj trešām personām paziņot par varbūtēji nelikumīga satura esamību (14. pants). Turklāt, ja šāds pakalpojumu sniedzējs nolemj izņemt konkrētu pakalpojuma saņēmēja sniegtu informāciju vai liegt tai piekļuvi, šajā iedaļā ir noteikts, ka pakalpojumu sniedzējam ir pienākums sniegt pakalpojumu saņēmējam pamatojumu (15. pants). 3. iedaļā noteikti pienākumi, kas attiecas uz visām tiešsaistes platformām papildus 1. un 2. iedaļas noteikumiem. Iedaļā ir precizēts, ka tā neattiecas uz tiešsaistes platformām, kas ir mikrouzņēmumi vai mazie uzņēmumi Ieteikuma 2003/361/EK pielikuma nozīmē (16. pants). Iedaļā ir noteikti tiešsaistes platformu pienākumi nodrošināt sūdzību izskatīšanas iekšēju sistēmu attiecībā uz lēmumiem par varbūtēji nelikumīgu saturu vai informāciju, kas ir pretrunā to noteikumiem (17. pants). Tajā arī noteikts, ka tiešsaistes platformām ir jāsadarbojas ar sertificētām strīdu alternatīvas izšķiršanas iestādēm, lai risinātu jebkādus strīdus ar platformu pakalpojumu lietotājiem (18. pants). Iedaļā ir noteikts pienākums tiešsaistes platformām nodrošināt, ka paziņojumi, kas saņemti no struktūrām, kurām piešķirts uzticama signalizētāja statuss, tiek izskatīti prioritārā kārtībā (19. pants), un izklāstīti pasākumi, kas tiešsaistes platformām jāīsteno ļaunprātīgas izmantošanas novēršanai (20. pants). Turklāt šajā iedaļā ir ietverta prasība tiešsaistes platformām informēt kompetentās izpildes iestādes, ja platformām ir kļuvusi zināma jebkāda informācija, kas rada aizdomas par smagiem noziedzīgiem nodarījumiem, kuri saistīti ar draudiem personu dzīvībai vai drošībai (21. pants). Iedaļā arī noteikts pienākums tiešsaistes platformām saņemt, uzglabāt, un publicēt konkrētu informāciju (veicot saprātīgus pasākumus, lai novērtētu tās uzticamību) par tirgotājiem, kuri izmanto to pakalpojumus, ja šīs tiešsaistes platformas ļauj patērētājiem slēgt ar šiem tirgotājiem distances līgumus (22. pants). Šīm tiešsaistes platformām ir pienākums arī savu saskarni sakārtot tā, lai tā ļautu tirgotājiem ievērot Savienības patērētāju aizsardzības un produktu drošuma noteikumus (22. pants). Tiešsaistes platformām arī jāpublisko ziņojumi par to darbībām saistībā ar tādas informācijas izņemšanu, kas tiek uzskatīta par nelikumīgu saturu vai ir pretrunā to noteikumiem, un saistībā ar liegumu piekļūt šādai informācijai (23. pants). Šajā iedaļā iekļauti arī pārredzamības pienākumi tiešsaistes platformām attiecībā uz reklāmu tiešsaistē (24. pants). 4. iedaļā papildus 1.–3. iedaļā noteiktajiem pienākumiem iekļauti pienākumi ļoti lielām tiešsaistes platformām (kā noteikts 25. pantā) sistēmisko risku pārvaldībai. Ļoti lielām tiešsaistes platformām ir jāveic risku novērtēšana attiecībā uz sistēmiskajiem riskiem, kurus rada to pakalpojumi paši par sevi vai to darbība un lietošana (26. pants), un jāīsteno pamatoti un iedarbīgi pasākumi šo risku mazināšanai (27. pants). Tām ir arī jāļauj veikt ārējas, neatkarīgas revīzijas (28. pants). Iedaļā ir iekļauti arī konkrēti pienākumi gadījumā, ja ļoti lielas tiešsaistes platformas izmanto ieteikumu sistēmas (29. pants) vai izvieto tiešsaistes reklāmas savās saskarnēs (30. pants). Turklāt iedaļā ir izklāstīti nosacījumi, saskaņā ar kuriem ļoti lielas tiešsaistes platformas darījumdarbības vietas digitālo pakalpojumu koordinatoram vai Komisijai un pārbaudītiem pētniekiem sniedz piekļuvi datiem (31. pants); pienākums iecelt vienu vai vairākas atbilstības uzraudzības amatpersonas atbilstības nodrošināšanai regulā noteiktajiem pienākumiem (32. pants) un konkrēti papildu pārredzamības ziņošanas pienākumi (33. pants). 5. iedaļa ietver transversālus noteikumus par uzticamības pārbaudes pienākumiem, proti, procesiem, attiecībā uz kuriem Komisija atbalstīs un veicinās saskaņotu Eiropas standartu izstrādi un īstenošanu (34. pants); rīcības kodeksu izstrādes sistēmu (35. pants) un konkrētu tiešsaistes reklāmas rīcības kodeksu izstrādes sistēmu (36. pants). Pastāv arī noteikumi par krīzes protokoliem ārkārtas apstākļu risināšanai, kas ietekmē sabiedrisko drošību vai sabiedrības veselību (37. pants). IV nodaļa ietver noteikumus par regulas īstenošanu un izpildi. 1. iedaļā izklāstīti noteikumi attiecībā uz valsts kompetentajām iestādēm, ieskaitot digitālo pakalpojumu koordinatorus, kuri ir galvenās valsts iestādes, ko dalībvalstis iecēlušas regulas konsekventai piemērošanai (38. pants). Digitālo pakalpojumu koordinatori, tāpat kā citas ieceltās kompetentās iestādes, ir neatkarīgi un savus uzdevumus veic objektīvi, pārredzami un laicīgi (39. pants). Dalībvalstīm, kurās atrodas pakalpojumu sniedzēja galvenā darījumdarbības vieta, ir jurisdikcija regulas izpildei (40. pants). Digitālo pakalpojumu koordinatoriem ir piešķirtas konkrētas pilnvaras (41. pants). Dalībvalstīm ir jānosaka noteikumi par starpniecības pakalpojumu sniedzēju pārkāpumiem saistībā ar šajā regulā noteiktajiem pienākumiem (42. pants). Digitālo pakalpojumu koordinatori var pieņemt sūdzības par starpniecības pakalpojumu sniedzēju pārkāpumiem saistībā ar šajā regulā noteiktajiem pienākumiem (43. pants). Digitālo pakalpojumu koordinatoriem ir jāpublicē gada pārskati par savu darbību (44. pants) un jāsadarbojas ar citu dalībvalstu digitālo pakalpojumu koordinatoriem (45. pants). Digitālo pakalpojumu koordinatori var piedalīties arī kopīgā izmeklēšanā par šajā regulā ietvertajiem jautājumiem (46. pants). 2. iedaļā izklāstīti noteikumi attiecībā uz Eiropas Digitālo pakalpojumu padomi, kas ir neatkarīga digitālo pakalpojumu koordinatoru padomdevēju grupa (47. pants). Iedaļā ir arī noteikta šīs padomes struktūra (48. pants) un uzdevumi (49. pants). 3. iedaļa attiecas uz ļoti lielām tiešsaistes platformām piemēroto uzraudzību, izmeklēšanu, izpildi un pārraudzību. Tā nosaka pastiprinātu uzraudzību gadījumā, ja šādas platformas pārkāpj III nodaļas 4. iedaļas noteikumus (50. pants). Tajā arī noteikta iespēja Komisijai iejaukties, ja ļoti lielu tiešsaistes platformu pārkāpumi turpinās (51. pants). Šādos gadījumos Komisija var veikt izmeklēšanu, tostarp pieprasot informāciju (52. pants), veicot iztaujāšanu (53. pants) un pārbaudes uz vietas (54. pants), pieņemt pagaidu pasākumus (55. pants) un noteikt saistības ļoti lielām tiešsaistes platformām (56. pants), kā arī pārraudzīt to atbilstību regulas noteikumiem (57. pants). Neatbilstības gadījumā Komisija var pieņemt lēmumus par neatbilstību (58. pants), kā arī naudas sodiem (59. pants) un kavējuma naudu (60. pants) par ļoti lielu tiešsaistes platformu pārkāpumiem attiecībā uz regulas noteikumiem, kā arī nepareizas, nepilnīgas vai maldinošas informācijas sniegšanu izmeklēšanas ietvaros. Regulā ir noteikts arī noilgums sankciju piemērošanai (61. pants) un izpildei (62. pants). Visbeidzot, regulā noteiktas procesuālās garantijas Komisijai, īpaši tiesības tikt uzklausītam un piekļūt lietas materiāliem (63. pants) un lēmumu publicēšana (64. pants). Šajā iedaļā noteikta arī Komisijas sadarbība ar valstu tiesām (65. pants) un īstenošanas aktu pieņemšana par tiesvedības praktisko kārtību (66. pants). 4. iedaļa ietver kopīgos noteikumus par izpildi. Vispirms tajā izklāstīti noteikumi par informācijas apmaiņas sistēmu saziņas atbalstīšanai starp digitālo pakalpojumu koordinatoriem, Komisiju un padomi (67. pants). Nodaļā arī ietvertas starpniecības pakalpojumu saņēmēju tiesības pilnvarot struktūru, organizāciju vai apvienību viņu vārdā īstenot viņu tiesības (68. pants). 5. iedaļa ir saistīta ar deleģēto un īstenošanas aktu pieņemšanu saskaņā ar attiecīgi 290. un 291. pantu Līgumā par Eiropas Savienības darbību (69. un 70. pants). Visbeidzot, V nodaļa ietver šīs regulas nobeiguma noteikumus, kuri attiecas uz Elektroniskās tirdzniecības direktīvas 12.–15. panta dzēšanu, ņemot vērā to, ka tie ir iestrādāti regulā (71. pants), Direktīvas 2020/XX/EK grozījumiem (72. pants), regulas izvērtēšanu (73. pants), tās stāšanos spēkā un piemērošanu (74. pants). 2020/0361 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par digitālo pakalpojumu vienoto tirgu (digitālo pakalpojumu tiesību akts), ar ko groza Direktīvu 2000/31/EK (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu, ņemot vērā Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja atzinumu, saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1)Informācijas sabiedrības pakalpojumi un jo īpaši starpniecības pakalpojumi ir kļuvuši par nozīmīgu Savienības ekonomikas un Savienības iedzīvotāju ikdienas dzīves daļu. Divdesmit gadu laikā pēc šādiem pakalpojumiem piemērojamā tiesiskā regulējuma pieņemšanas, kas izklāstīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/31/EK, ir izveidojušies tādi jauni un inovatīvi darījumdarbības modeļi un pakalpojumi kā tiešsaistes sociālie tīkli un tirdzniecības vietas, kas ļauj komerciālajiem lietotājiem un patērētājiem izplatīt informāciju un piekļūt tai un īstenot darījumus jaunos veidos. Lielākā daļa Savienības iedzīvotāju izmanto šādus pakalpojumus ikdienā. Taču digitālā pārveide un šo pakalpojumu izmantojuma paplašināšanās ir radījušas arī jaunus riskus un problēmas gan individuāliem lietotājiem, gan sabiedrībai kopumā. (2)Dalībvalstis arvien biežāk ievieš vai apsver ieviest valsts tiesību aktus par jautājumiem, uz kuriem attiecas šī regula, un jo īpaši noteikt uzticamības pārbaudes prasības starpniecības pakalpojumu sniedzējiem. Šādi atšķirīgi valstu tiesību akti negatīvi ietekmē iekšējo tirgu, kurš saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 26. pantu aptver telpu bez iekšējām robežām, kurā ir nodrošināta preču un pakalpojumu brīva aprite un brīvība veikt uzņēmējdarbību, ņemot vērā šādu pakalpojumu sniegšanai vispārēji izmantotajam internetam piemītošo pārrobežu raksturu. Starpniecības pakalpojumu sniegšanas nosacījumi iekšējā tirgū būtu jāsaskaņo ar mērķi sniegt uzņēmumiem piekļuvi jauniem tirgiem un iespējām izmantot iekšējā tirgus priekšrocības, vienlaikus nodrošinot patērētājiem un citiem pakalpojumu saņēmējiem plašākas izvēles iespējas. (3)Starpniecības pakalpojumu sniedzēju atbildīgai un rūpīgai rīcībai ir būtiska nozīme, lai radītu drošu, paredzamu un uzticamu tiešsaistes vidi un ļautu Savienības iedzīvotājiem un citām personām izmantot savas Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (“Harta”) noteiktās pamattiesības, jo īpaši vārda un informācijas brīvību, darījumdarbības brīvību un tiesības uz nediskriminēšanu. (4)Tādēļ, lai aizsargātu un uzlabotu iekšējā tirgus darbību, Savienības līmenī būtu jāizveido mērķtiecīgs vienotu, iedarbīgu un samērīgu obligāti piemērojamu noteikumu kopums. Šajā regulā ir sniegti nosacījumi tam, lai iekšējā tirgū varētu veidoties un paplašināties inovatīvi digitālie pakalpojumi. Nepieciešama valstu regulatīvo pasākumu tuvināšana Savienības līmenī attiecībā uz starpniecības pakalpojumu sniedzējiem piemērojamajām prasībām, lai izvairītos no iekšējā tirgus sadrumstalotības un izbeigtu to, kā arī lai nodrošinātu juridisko noteiktību, tādējādi samazinot nenoteiktību izstrādātājiem un veicinātu sadarbspēju. Piemērojot tehnoloģijas ziņā neitrālas prasības, inovācija būtu jāstimulē, nevis jākavē. (5)Šai regulai vajadzētu attiekties uz noteiktu informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzējiem, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2015/1535, tas ir, jebkādiem attālinātiem pakalpojumiem, ko parasti sniedz par atlīdzību, izmantojot elektroniskus līdzekļus, un pēc saņēmēja individuāla pieprasījuma. Šai regulai vajadzētu konkrēti attiekties uz starpniecības pakalpojumu sniedzējiem un jo īpaši uz tādiem starpniecības pakalpojumiem, kurus veido pakalpojumi, kas pazīstami kā tālākpārsūtīšana, pieglabāšana un mitināšana, ņemot vērā, ka šādu pakalpojumu izmantošanas straujā izaugsme galvenokārt dažādu veidu leģitīmos un sociāli lietderīgos nolūkos ir palielinājusi to nozīmi arī nelikumīgas un citādi kaitīgas informācijas un darbību starpniecībā un izplatīšanā. (6)Daži starpniecības pakalpojumu sniedzēji praksē ir starpnieki attiecībā uz tādiem pakalpojumiem, kuri var vai nevar tikt sniegti elektroniskā veidā, piemēram, attālinātie informācijas tehnoloģiju pakalpojumi, transporta, izmitināšanas vai piegādes pakalpojumi. Šai regulai vajadzētu attiekties tikai uz starpniecības pakalpojumiem, neskarot Savienības vai valstu tiesību aktos noteiktās prasības attiecībā uz produktiem vai pakalpojumiem, kurus starpnieki sniedz starpniecības pakalpojumu veidā, tostarp situācijām, kad starpniecības pakalpojums veido tāda cita pakalpojuma daļu, kurš Eiropas Savienības Tiesas judikatūrā nav atzīts par starpniecības pakalpojumu. (7)Lai nodrošinātu šajā regulā izklāstīto noteikumu iedarbīgumu un vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū, šie noteikumi būtu jāpiemēro starpniecības pakalpojumu sniedzējiem neatkarīgi no viņu darījumdarbības vietas vai dzīvesvietas, ciktāl tie sniedz pakalpojumus Savienībā, ko apliecina būtiska saistība ar Savienību. (8)Būtu jāuzskata, ka šāda būtiska saistība ar Savienību pastāv, ja pakalpojumu sniedzējam ir darījumdarbības vieta Savienībā vai, ja tādas nav, pamatojoties uz ievērojamu lietotāju skaitu vienā vai vairākās dalībvalstīs vai darbību vēršanu uz vienu vai vairākām dalībvalstīm. Darbību vēršana uz vienu vai vairākām dalībvalstīm var noteikt, pamatojoties uz visiem attiecīgajiem apstākļiem, tostarp tādiem faktoriem kā attiecīgajā dalībvalstī vispārēji izmantotās valodas vai valūtas lietošana, iespēja pasūtīt produktus vai pakalpojumus vai valsts augstākā līmeņa domēna izmantošana. Darbību vēršanu uz noteiktu dalībvalsti var izsecināt arī no lietotnes pieejamības attiecīgās valsts lietotņu veikalā, vietēja mēroga reklāmas vai reklāmas attiecīgās dalībvalsts valodā, kā arī no tā, kā tiek pārvaldītas attiecības ar klientiem, nodrošinot apkalpošanu attiecīgajā dalībvalstī vispārēji izmantotā valodā. Būtiskas saistības pastāvēšana būtu jāpieņem arī tad, ja pakalpojumu sniedzējs vērš savas darbības uz vienu vai vairākām dalībvalstīm, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 1215/2012 17. panta 1. punkta c) apakšpunktā. Taču tikai tāpēc, ka tīmekļa vietne ir tehniski pieejama Savienībā, nevar uzskatīt, ka pastāv būtiska saistība ar Savienību. (9)Šai regulai būtu jāpapildina tādi no Savienības tiesību aktiem izrietoši noteikumi, kas regulē konkrētus starpniecības pakalpojumu sniegšanas aspektus, jo īpaši Direktīva 2000/31/EK, izņemot šīs regulas ieviestās izmaiņas, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/13/ES, kurā veikti grozījumi, un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) .../.. — priekšlikums regulai par teroristisku saturu tiešsaistē, neietekmējot to piemērojamību. Tādēļ šī regula neietekmē tādus citus tiesību aktus, kas uzskatāmi par lex specialis attiecībā uz šajā regulā izklāstīto vispārīgi piemērojamo regulējumu. Taču šīs regulas noteikumi attiecas uz tādiem jautājumiem, kuri daļēji vai pilnībā nav reglamentēti šādos citos tiesību aktos, kā arī uz jautājumiem, kuros šādi citi tiesību akti atstāj dalībvalstīm iespēju ieviest konkrētus valsts līmeņa pasākumus. (10)Skaidrības labad būtu jānorāda arī tas, ka šī regula neskar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/1148 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2019/1150, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2002/58/EK un Regulu […/…] par pagaidu atkāpi no dažiem Direktīvas 2002/58/EK noteikumiem, kā arī Savienības patērētāju tiesību aizsardzības tiesību aktus, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/29/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/83/ES un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 93/13/EEK, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2019/2161, un persondatu aizsardzības tiesību aktus, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/679. Personu aizsardzību attiecībā uz persondatu apstrādi reglamentē tikai Savienības attiecīgo tiesību aktu noteikumi šajā jomā, jo īpaši Regulas (ES) 2016/679 un Direktīvas 2002/58/EK noteikumi. Šī regula arī neietekmē Savienības tiesību aktu normas darba apstākļu jomā. (11)Būtu skaidri jānosaka, ka šī regula neietekmē noteikumus, kas ietverti Savienības tiesību aktos autortiesību un blakustiesību jomā, kuros ir izklāstīti konkrēti noteikumi un procedūras, kurus nevajadzētu skart. (12)Lai sasniegtu mērķi nodrošināt drošu, paredzamu un uzticamu tiešsaistes vidi, termins “nelikumīgs saturs” šajā regulā būtu jādefinē plaši, ietverot arī informāciju par nelikumīgu saturu, produktiem, pakalpojumiem un darbībām. Šis termins būtu jāuztver kā atsauce uz informāciju (neatkarīgi no tās veida), kura saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem ir vai nu nelikumīga pati par sevi, piemēram, nelikumīgi naidīgi izteikumi vai teroristisks saturs un nelikumīgs diskriminējošs saturs, vai kura ir saistīta ar nelikumīgām darbībām, piemēram, seksuālu vardarbību pret bērnu atspoguļojošu attēlu kopīgošana, nelikumīga privātu attēlu kopīgošana bez saskaņošanas, kibervajāšana, neatbilstošu vai viltotu produktu tirgošana, ar autortiesībām aizsargātu materiālu nesankcionēta lietošana vai ar patērētāju aizsardzības tiesību pārkāpumiem saistītas darbības. Šajā kontekstā nav nozīmes tam, vai informācijas vai darbību nelikumība izriet no Savienības tiesību aktiem vai valstu tiesību aktiem, kuri ir saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, un kāda ir attiecīgo tiesību aktu būtība vai priekšmets. (13)Ņemot vērā attiecīgo pakalpojumu specifisko raksturu un atbilstīgo nepieciešamību piemērot to sniedzējiem noteiktus īpašus pienākumus, plašākā šajā regulā definētajā mitināšanas pakalpojumu kategorijā jānošķir tiešsaistes platformu apakškategorija. Tādas tiešsaistes platformas kā sociālie tīkli vai tiešsaistes tirdzniecības vietas būtu jādefinē kā mitināšanas pakalpojumu sniedzēji, kuri ne tikai uzglabā informāciju, ko pakalpojuma saņēmēji sniedz pēc viņu pieprasījuma, bet arī izplata šo informāciju sabiedrībai pēc viņu pieprasījuma. Taču, lai izvairītos no pārāk plašu pienākumu noteikšanas, mitināšanas pakalpojumu sniedzējus nevajadzētu uzskatīt par tiešsaistes platformām, ja informācijas izplatīšana sabiedrībai veido tikai nenozīmīgu cita pakalpojuma papildelementu, kurš objektīvu tehnisku iemeslu dēļ nav izmantojams bez galvenā pakalpojuma, un tā integrācija nav līdzeklis tiešsaistes platformām piemērojamo šīs regulas noteikumu apiešanai. Piemēram, šādu elementu varētu veidot tiešsaistes laikraksta komentāru sadaļa, ja ir skaidrs, ka tā ir papildinājums galvenajam pakalpojumam, kas ir ziņu publicēšana, pamatojoties uz izdevēja redakcionālo atbildību. (14)Terminam “izplatīšana sabiedrībai”, kā tas tiek izmantots šajā regulā, būtu jāietver informācijas pieejamības nodrošināšana potenciāli neierobežotam personu skaitam, tas ir, darot informāciju viegli pieejamu lietotājiem kopumā bez nepieciešamības informāciju sniedzošā pakalpojuma saņēmējam veikt turpmākas darbības, neatkarīgi no tā, vai šīs personas faktiski piekļūst attiecīgajai informācijai. Nebūtu jāuzskata, ka tikai iespēja izveidot attiecīgā pakalpojuma lietotāju grupas pati par sevi nozīmē to, ka šādā veidā izplatītā informācija netiek izplatīta sabiedrībai. Taču šim terminam nebūtu jāietver informācijas izplatīšana slēgtās grupās, kuras veido ierobežots iepriekš noteiktu personu skaits. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā (ES) 2018/1972 definētie starppersonu sakaru pakalpojumi, piemēram, e-pasta ziņojumi un privātie ziņapmaiņas pakalpojumi, ir ārpus šīs regulas darbības jomas. Informācija būtu jāuzskata par izplatītu sabiedrībai šīs regulas izpratnē tikai tad, ja šāda darbība tiek veikta pēc informāciju sniedzošā pakalpojuma saņēmēja tieša pieprasījuma. (15)Gadījumos, kad šī regula attiecas tikai uz dažiem pakalpojumu sniedzēja pakalpojumiem vai kad pakalpojumu sniedzēja pakalpojumus reglamentē dažādas šīs regulas iedaļas, attiecīgie šīs regulas noteikumi būtu jāpiemēro tikai to darbības jomā esošajiem pakalpojumiem.

(16)Pateicoties juridiskajai noteiktībai, ko nodrošinājusi Direktīvā 2000/31/EK noteiktā starpniecības pakalpojumu sniedzējiem piemērojamā nosacīto saistību izņēmumu horizontālā sistēma, iekšējā tirgū ir izveidojušies un paplašinājušies daudzi jauni pakalpojumi. Tāpēc minētā sistēma būtu jāsaglabā. Taču, ņemot vērā atšķirības, kas rodas, transponējot un piemērojot attiecīgos noteikumus valsts līmenī, kā arī skaidrības un saskaņotības labad šī sistēma būtu jāiekļauj šajā regulā. Ir arī jāprecizē daži šīs sistēmas elementi, ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas judikatūru. (17)Attiecīgajos II nodaļas noteikumos būtu tikai jānosaka gadījumi, kad konkrētajam starpniecības pakalpojumu sniedzējam nevar piemērot atbildību saistībā ar pakalpojuma saņēmēju sniegtu nelikumīgu saturu. Šie noteikumi nebūtu jāuzskata par pozitīvu pamatu tam, lai noteiktu gadījumus, kad pakalpojumu sniedzējam var piemērot atbildību, — to reglamentē piemērojamie Savienības vai valstu tiesību aktu noteikumi. Turklāt šajā regulā noteiktie saistību izņēmumi būtu jāpiemēro attiecībā uz visu veidu atbildību par jebkāda veida nelikumīgu saturu neatkarīgi no šādu tiesību aktu konkrētā priekšmeta vai būtības. (18)Šajā regulā noteiktie saistību izņēmumi nebūtu jāpiemēro gadījumos, kad tā vietā, lai nodrošinātu pakalpojumus neitrāli, veicot tikai tehnisku un automātisku pakalpojuma saņēmēja sniegtās informācijas apstrādi, starpniecības pakalpojumu sniedzējs veic aktīvas darbības, lai iegūtu zināšanas par šādu informāciju vai kontroli pār to. Šo izņēmumu piemērošanai attiecīgi nevajadzētu būt pieejamai attiecībā uz atbildību par informāciju, kuru ir sniedzis nevis pakalpojuma saņēmējs, bet gan pats starpniecības pakalpojuma sniedzējs, tostarp gadījumos, kad uz izstrādāto informāciju ir attiecināma attiecīgā pakalpojumu sniedzēja redakcionālā atbildība. (19)Ņemot vērā tālākpārsūtīšanas, pieglabāšanas un mitināšanas darbību atšķirīgo raksturu un attiecīgo pakalpojumu sniedzēju atšķirīgo stāvokli un iespējas, ir jānošķir šīm darbībām piemērojamie noteikumi, ciktāl saskaņā ar šo regulu tām ir piemērojamas dažādas prasības un nosacījumi un ciktāl atšķiras to darbības joma, kā to interpretējusi Eiropas Savienības Tiesa. (20)Starpniecības pakalpojumu sniedzējs, kurš apzināti sadarbojas ar pakalpojumu saņēmēju nolūkā veikt nelikumīgas darbības, nesniedz pakalpojumu neitrālā veidā, tādēļ tam nevajadzētu piemērot šajā regulā paredzētos saistību izņēmumus. (21)Pakalpojumu sniedzējam vajadzētu būt iespējai izmantot saistību izņēmumus par tālākpārsūtīšanas un pieglabāšanas pakalpojumiem, ja tie nav nekādā veidā saistīti ar nosūtīto informāciju. Tam cita starpā ir nepieciešams, lai pakalpojumu sniedzējs nemainītu sevis pārsūtīto informāciju. Taču šī prasība nebūtu jāuzskata par nosūtīšanas laikā veiktu tehniska rakstura manipulāciju, jo šādas manipulācijas nemaina nosūtītās informācijas integritāti. (22)Lai izmantotu saistību izņēmumu attiecībā uz mitināšanas pakalpojumiem, pakalpojumu sniedzējam, iegūstot faktiskas ziņas par nelikumīgu saturu, būtu ātri jārīkojas, lai izņemtu attiecīgo saturu vai liegtu piekļuvi tam. Satura izņemšana vai liegums piekļūt tam būtu jāīsteno, ievērojot vārda brīvības principu. Pakalpojumu sniedzējs var jo īpaši iegūt šādas faktiskas ziņas, saskaņā ar šo regulu veicot izmeklēšanu pēc savas iniciatīvas vai saņemot fizisku vai juridisku personu paziņojumus, ciktāl šādi paziņojumi ir pietiekami precīzi un pienācīgi pamatoti, lai rūpīgs uzņēmējs varētu pamatoti identificēt un novērtēt varbūtēji nelikumīgo saturu un attiecīgajā gadījumā vērsties pret to. (23)Lai nodrošinātu patērētāju efektīvu aizsardzību, viņiem veicot starpnieku nodrošinātus komercdarījumus tiešsaistē, noteiktiem mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem, proti, tiešsaistes platformām, kuras ļauj patērētājiem noslēgt distances līgumus ar tirgotājiem, nevajadzētu būt iespējai izmantot saistību izņēmumu šajā regulā paredzētajiem mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem, ciktāl šādas tiešsaistes platformas sniedz attiecīgo informāciju par aplūkojamajiem darījumiem tādā veidā, kas rada patērētājiem priekšstatu, ka šādu informāciju sniedz minētās tiešsaistes platformas pašas vai to pakļautībā vai kontrolē esoši pakalpojuma saņēmēji un ka minētajām tiešsaistes platformām tādējādi ir ziņas par informāciju vai kontrole pār to, pat tad, ja tās nav. Šajā sakarā būtu objektīvi jānosaka, vai, pamatojoties uz attiecīgajiem apstākļiem, pasniegšanas veids varētu radīt šādu priekšstatu pietiekami labi informētam vidusmēra patērētājam. (24)Šajā regulā noteiktajiem saistību izņēmumiem nevajadzētu ietekmēt tiesības izdot dažādu veidu rīkojumus starpniecības pakalpojumu sniedzējiem pat tad, ja viņi atbilst šajos izņēmumos ietvertajiem nosacījumiem. Šādi rīkojumi var jo īpaši ietvert tiesas vai administratīvo iestāžu rīkojumus, kuros ir noteikta prasība izbeigt vai novērst jebkāda veida pārkāpumu, tostarp izņemt saskaņā ar Savienības tiesību aktiem izdotajos rīkojumos norādīto nelikumīgo saturu vai liegt tam piekļuvi. (25)Lai radītu juridisko noteiktību un neatturētu starpniecības pakalpojumu sniedzējus no tādu brīvprātīgu darbību veikšanas, kas vērstas uz nelikumīga satura atklāšanu, identificēšanu un vēršanos pret to, būtu skaidri jānosaka, ka tikai fakts, ka pakalpojumu sniedzēji veic šādas darbības, neizraisa šajā regulā noteikto saistību izņēmumu nepieejamību ar nosacījumu, ka minētās darbības tiek veiktas labticīgi un rūpīgi. Turklāt ir lietderīgi precizēt, ka tikai fakts, ka šie pakalpojumu sniedzēji labticīgi veic pasākumus nolūkā ievērot Savienības tiesību aktu prasības, tostarp šajā regulā noteiktās prasības attiecībā uz savu noteikumu izpildi, nedrīkstētu izraisīt šādu saistību izņēmumu nepieejamību. Šī iemesla dēļ, nosakot, vai pakalpojumu sniedzējs var paļauties uz saistību izņēmumu, nevajadzētu ņemt vērā attiecīgā pakalpojumu sniedzēja iespējami veiktās darbības un pasākumus, jo īpaši attiecībā uz to, vai pakalpojumu sniedzējs nodrošina savu pakalpojumu neitrālā veidā un tādējādi atbilst attiecīgās normas darbības jomai, taču šis noteikums nenozīmē, ka pakalpojumu sniedzējs var uz to paļauties. (26)Lai arī šīs regulas II nodaļas noteikumi ir vērsti uz starpniecības pakalpojumu sniedzējiem piemērojamo saistību izņēmumu, ir svarīgi atgādināt, ka, neraugoties uz šo pakalpojumu sniedzēju vispārēji būtisko nozīmi, nelikumīgā satura un tiešsaistes darbību problēmas nevajadzētu risināt, tikai koncentrējoties uz viņu atbildību un pienākumiem. Trešām personām, kuras skar tiešsaistē nosūtītais vai uzglabātais nelikumīgais saturs, pēc iespējas jācenšas atrisināt ar šādu saturu saistītos konfliktus, neiesaistot attiecīgos starpniecības pakalpojumu sniedzējus. Pakalpojuma saņēmējiem būtu jāpiemēro atbildība par nelikumīgu saturu, kuru viņi iesniedz un iespējami izplata, izmantojot starpniecības pakalpojumus, ja tāda ir noteikta piemērojamajos Savienības un valstu tiesību aktos. Citiem dalībniekiem, piemēram, grupu moderatoriem slēgtās tiešsaistes vidēs, jo īpaši lielu grupu gadījumā attiecīgos gadījumos saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem būtu arī jāpalīdz novērst nelikumīga satura izplatīšanu tiešsaistē. Turklāt, ja pastāv nepieciešamība iesaistīt informācijas sabiedrības pakalpojumu sniedzējus, tostarp starpniecības pakalpojumu sniedzējus, visu veidu šādas iesaistīšanās pieprasījumi un rīkojumi būtu vispārīgi jāadresē tam dalībniekam, kuram ir tehniskas un operatīvas spējas vērsties pret konkrētajiem nelikumīgā satura elementiem, lai novērstu un mazinātu jebkādu iespējami negatīvo ietekmi uz tādas informācijas pieejamību, kura nav nelikumīgs saturs. (27)Kopš 2000. gada ir parādījušās jaunas tehnoloģijas, kuras uzlabo datu nosūtīšanas un uzglabāšanas sistēmu pieejamību, efektivitāti, ātrumu, uzticamību, spējas un drošību tiešsaistē, tādējādi veidojot arvien sarežģītāku tiešsaistes ekosistēmu. Šajā sakarā būtu jāatgādina, ka tādiem pakalpojumu sniedzējiem, kuru pakalpojumi izveido un atvieglo interneta loģisko arhitektūru un pienācīgu darbību, tostarp tehniskās palīgfunkcijas, arī var piemērot šajā regulā izklāstītos saistību izņēmumus, ciktāl viņu sniegtie pakalpojumi ir kvalificējami kā tālākpārsūtīšanas, pieglabāšanas vai mitināšanas pakalpojumi. Šādi pakalpojumi attiecīgajā gadījumā ietver lokālos bezvadu tīklus, domēnu nosaukumu sistēmu (DNS) pakalpojumus, augstākā līmeņa domēnu nosaukumu reģistrus, sertifikācijas iestādes, kuras izdod digitālos sertifikātus, kā arī satura piegādes tīklus, kuri iespējo vai uzlabo citu starpniecības pakalpojumu sniedzēju funkcijas. Tāpat ir ievērojami attīstījušies sakaru nolūkiem izmantotie pakalpojumi un to piegādes tehniskie līdzekļi, radot tādus tiešsaistes pakalpojumus kā balss pārraide ar interneta protokolu, ziņapmaiņas pakalpojumi un tīmekļa e-pasta pakalpojumi, kur saziņa tiek nodrošināta, izmantojot interneta piekļuves pakalpojums. Arī šiem pakalpojumiem var piemērot saistību izņēmumus tādā mērā, kādā tie ir kvalificējami kā tālākpārsūtīšanas, pieglabāšanas vai mitināšanas pakalpojumi. (28)Starpniecības pakalpojumu sniedzējiem nevajadzētu piemērot pārraudzības pienākumu attiecībā uz vispārīga rakstura pienākumiem. Tas neattiecas uz pārraudzības pienākumu īpašos gadījumos un jo īpaši neietekmē saskaņā ar valsts tiesību aktiem izdotus valstu iestāžu rīkojumus atbilstīgi šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem. Nekas šajā regulā nebūtu jāinterpretē kā vispārējas pārraudzības pienākums, aktīvas faktu noskaidrošanas pienākums vai vispārīgs pienākums pakalpojumu sniedzējiem īstenot proaktīvus pasākumus attiecībā uz nelikumīgu saturu. (29)Atkarībā no katras dalībvalsts tiesību sistēmas un attiecīgās tiesību jomas valsts tiesu vai administratīvās iestādes var likt starpniecības pakalpojumu sniedzējiem rīkoties, lai vērstos pret noteiktiem īpašiem nelikumīga satura elementiem, vai sniegt noteiktus īpašus informācijas elementus. Valstu tiesību akti, uz kuru pamata tiek izdoti šādi rīkojumi, būtiski atšķiras, un arvien biežāk šie rīkojumi tiek izpildīti pārrobežu situācijās. Lai nodrošinātu to, ka šādus rīkojumus var ievērot lietderīgā un efektīvā veidā tā, lai attiecīgās valsts iestādes var veikt savus uzdevumus un pakalpojumu sniedzējiem netiek uzlikti nesamērīgi slogi, nepamatoti neietekmējot nevienas citas trešās personas tiesības un leģitīmās intereses, jāievieš konkrēti nosacījumi, kam šādiem rīkojumiem ir jāatbilst, kā arī konkrētas papildu prasības attiecībā uz šādu rīkojumu izskatīšanu. (30)Rīkojumi vērsties pret nelikumīgu saturu vai sniegt informāciju būtu jāizdod saskaņā ar Savienības tiesību aktiem, jo īpaši Regulu (ES) 2016/679 un šajā regulā noteikto aizliegumu ieviest vispārīgo pienākumu pārraudzīt informāciju vai aktīvi meklēt uz nelikumīgām darbībām norādošus faktus vai apstākļus. Šajā regulā izklāstītie nosacījumi un prasības, kas attiecas uz rīkojumiem vērsties pret nelikumīgu saturu, neskar citus Savienības tiesību aktus, kas paredz līdzīgas sistēmas, lai vērstos pret noteiktiem nelikumīga satura veidiem, piemēram, Regulu (ES) …/…. [priekšlikums regulai par teroristiska satura izplatīšanu tiešsaistē] vai Regulu (ES) 2017/2394, ar kuru piešķirtas noteiktas pilnvaras pieprasīt sniegt informāciju par dalībvalstu patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm, savukārt rīkojumiem sniegt informāciju piemērojamie nosacījumi un prasības neskar citus Savienības tiesību aktus, kuri ietver līdzīgus konkrētām nozarēm piemērojamus attiecīgus noteikumus. Šiem nosacījumiem un prasībām nevajadzētu skart piemērojamajos valstu tiesību aktos ietvertos saglabāšanas noteikumus saskaņā ar Savienības tiesību aktiem un ar informācijas neizpaušanu saistītus tiesībaizsardzības iestāžu konfidencialitātes pieprasījumus. (31)Šādiem rīkojumiem vērsties pret nelikumīgu saturu būtu skaidri jānorāda teritoriālā darbības joma, pamatojoties uz piemērojamajiem Savienības vai valstu tiesību aktiem, kas ļauj izdot attiecīgos rīkojumus, un tai nevajadzētu pārsniegt mērķa sasniegšanai absolūti nepieciešamo teritoriju. Šajā sakarā rīkojumu izdevušajai valsts tiesu vai administratīvajai iestādei atbilstoši rīkojuma izdošanas juridiskajam pamatam vajadzētu līdzsvarot rīkojuma iecerēto mērķi ar visu to trešo personu tiesībām un leģitīmajām interesēm, kuras var skart attiecīgais rīkojums, jo īpaši ar Hartā noteiktajām pamattiesībām. Turklāt, ja rīkojums, kurš attiecas uz konkrētu informāciju, var radīt ietekmi ārpus iesaistītās iestādes dalībvalsts teritorijas, iestādei būtu jānovērtē, vai aplūkojamo informāciju varētu uzskatīt par nelikumīgu saturu citās iesaistītajās dalībvalstīs, un attiecīgajā gadījumā būtu jāņem vērā Savienības vai starptautisko tiesību aktu noteikumi un starptautiskās savstarpējās atzīšanas intereses. (32)Šajā regulā reglamentētie rīkojumi sniegt informāciju attiecas uz konkrētas informācijas sagatavošanu par atsevišķiem attiecīgā starpniecības pakalpojuma saņēmējiem, kuri ir norādīti minētajos rīkojumos, ar mērķi noteikt šo pakalpojumu saņēmēju atbilstību piemērojamajiem Savienības vai valsts tiesību aktu noteikumiem. Tādēļ šīs regulas noteikumiem par informācijas sniegšanu nevajadzētu ietekmēt rīkojumus par informācijas sniegšanu par īpaši neidentificētu pakalpojuma saņēmēju grupu dalībniekiem, tostarp rīkojumus sniegt apkopotu informāciju statistikas nolūkiem vai pierādījumos balstītas politikas izstrādes nolūkiem. (33)Uz rīkojumiem vērsties pret nelikumīgu saturu un sniegt informāciju ir attiecināmi noteikumi, kas aizsargā tās dalībvalsts kompetenci, kurā reģistrēts attiecīgais pakalpojumu sniedzējs, un kas noteiktos gadījumos paredz Direktīvas 2000/31/EK 3. pantā izklāstītās iespējamās atkāpes no šīs kompetences, tikai tad, ja ir izpildīti minētā panta nosacījumi. Ņemot vērā, ka minētie rīkojumi ir attiecīgi saistīti ar īpašiem nelikumīga satura un informācijas elementiem, gadījumos, kad tie ir adresēti citā dalībvalstī reģistrētiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, tie principā neierobežo šo pakalpojumu sniedzēju brīvību sniegt savus pakalpojumus citās valstīs. Tādēļ uz šādiem rīkojumiem neattiecas Direktīvas 2000/31/EK 3. pantā izklāstītie noteikumi, tostarp attiecībā uz nepieciešamību pamatot pasākumus, atkāpjoties no tās dalībvalsts kompetences, kurā pakalpojumu sniedzējs ir reģistrēts, uz konkrētu iemeslu pamata, un attiecībā uz ziņošanu par šādiem pasākumiem. (34)Lai sasniegtu šīs regulas mērķus un jo īpaši uzlabotu iekšējā tirgus darbību, kā arī nodrošinātu drošu un pārredzamu tiešsaistes vidi, attiecībā uz starpniecības pakalpojumu sniedzējiem nepieciešams noteikt skaidru, līdzsvarotu un saskaņotu uzticamības pārbaudes pienākumu kopumu. Šie pienākumi būtu īpaši jāvērš uz dažādu sabiedriskās politikas mērķu sasniegšanas garantēšanu, piemēram, pakalpojuma saņēmēju, tostarp nepilngadīgu personu un neaizsargātu lietotāju, drošība un uzticēšanās, attiecīgo Hartā noteikto pamattiesību aizsardzība, lai nodrošinātu šādu pakalpojumu sniedzēju jēgpilnu pārskatatbildību un dotu iespēju saņēmējiem un citām skartajām personām, vienlaikus veicinot kompetento iestāžu veiktu nepieciešamo pārraudzību. (35)Šajā sakarā ir svarīgi pielāgot uzticamības pārbaudes pienākumus attiecīgā starpniecības pakalpojuma veidam un raksturam. Tādēļ šajā regulā ir izklāstītas visiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem piemērojamās pamatprasības, kā arī mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem un jo īpaši tiešsaistes platformām un ļoti lielām tiešsaistes platformām piemērojamie papildu pienākumi. Ja starpniecības pakalpojumu sniedzēji pieder pie šādām dažādām kategorijām, ņemot vērā to lielumu un viņu sniegto pakalpojumu raksturu, tiem būtu jāievēro visi attiecīgie šīs regulas pienākumi. Šie saskaņotie uzticamības pārbaudes pienākumi, kuriem vajadzētu būt pamatotiem un nepatvaļīgiem, ir nepieciešami, lai sasniegtu noteiktos sabiedriskās politikas apsvērumus, piemēram, aizsargātu pakalpojuma saņēmēju leģitīmās intereses, vērstos pret nelikumīgu praksi un aizsargātu pamattiesības tiešsaistē.

(36)Lai veicinātu netraucētu un efektīvu saziņu par šīs regulas darbības jomā esošajiem jautājumiem, starpniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu jānosaka pienākums izveidot vienotu kontaktpunktu un publicēt attiecīgu informāciju par to, tai skaitā par saziņā izmantojamām valodām. Kontaktpunktu var izmantot arī uzticamie singalizētāji un profesionālas organizācijas, kurām ir īpašas attiecības ar attiecīgo starpniecības pakalpojumu sniedzēju. Pretēji juridiskajam pārstāvim kontaktpunktam būtu jākalpo operatīviem mērķiem, un tam nav obligāti nepieciešama fiziska atrašanās vieta. (37)Trešās valstīs reģistrētajiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem, kuri piedāvā pakalpojumus Savienībā, būtu jāieceļ pienācīgi pilnvarots juridiskais pārstāvis Savienībā un jāsniedz informācija par saviem juridiskajiem pārstāvjiem, lai nodrošinātu iedarbīgu pārraudzību un nepieciešamības gadījumā šīs regulas izpildi attiecībā uz minētajiem pakalpojumu sniedzējiem. Juridiskajam pārstāvim vajadzētu būt iespējai pildīt arī kontaktpunkta funkcijas, ja tiek ievērotas šīs regulas attiecīgās prasības. (38)Lai gan principā būtu jāievēro starpniecības pakalpojumu sniedzēju līgumu slēgšanas brīvība, ir lietderīgi paredzēt konkrētus noteikumus par šo pakalpojumu sniedzēju noteikumu saturu, piemērošanu un izpildi ar mērķi nodrošināt pārredzamību un aizsargāt pakalpojuma saņēmējus, kā arī lai izvairītos no netaisnīgiem vai patvaļīgiem rezultātiem. (39)Lai nodrošinātu pienācīgu pārredzamības un pārskatatbildības līmeni, starpniecības pakalpojumu sniedzējiem būtu reizi gadā jāsniedz ziņojums saskaņā ar šajā regulā ietvertajām saskaņotajām prasībām par viņu veikto satura moderāciju, tostarp viņu noteikumu piemērošanas un izpildes rezultātā veiktajiem pasākumiem. Taču, lai izvairītos no nesamērīga sloga, šiem pārredzamības ziņošanas pienākumiem nevajadzētu attiekties uz pakalpojumu sniedzējiem, kuri saskaņā ar Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK sniegto definīciju ir mikrouzņēmumi un mazie uzņēmumi. (40)Mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem ir īpaši svarīga nozīme cīņā pret nelikumīgu saturu tiešsaistē, jo tie uzglabā informāciju, kuru pakalpojuma saņēmēji sniedz un pieprasa tiem uzglabāt, kā arī parasti sniedz citiem saņēmējiem piekļuvi šai informācijai, dažkārt lielā apjomā. Visiem mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem neatkarīgi no to lieluma ir svarīgi ieviest lietotājdraudzīgus paziņošanas un rīcības mehānismus, kuri atvieglo paziņojumu sniegšanu attiecīgajam mitināšanas pakalpojumu sniedzējam (“paziņošana”) par konkrētiem informācijas elementiem, ko paziņojumu sniegusī persona uzskata par nelikumīgu saturu, un uz kuru pamata attiecīgais pakalpojumu sniedzējs var pieņemt lēmumu, vai tas piekrīt šādam novērtējumam un vēlas izņemt minēto saturu vai liegt piekļuvi tam (“rīcība”). Ja tiek ievērotas paziņošanas prasības, fiziskām un juridiskām personām vajadzētu būt iespējai ziņot par vairākiem konkrētiem varbūtēji nelikumīga satura elementiem vienā paziņojumā. Pienākums ieviest paziņošanas un rīcības mehānismus būtu jāpiemēro, piemēram, datņu uzglabāšanas un kopīgošanas pakalpojumiem, tīmekļa mitināšanas pakalpojumiem, reklāmas serveriem un teksta uzglabāšanas vietnēm, ciktāl tie ir kvalificējami par šīs regulas darbības jomā esošiem mitināšanas pakalpojumu sniedzējiem. (41)Šādu paziņošanas un rīcības mehānismu noteikumi būtu jāsaskaņo Savienības līmenī, lai nodrošinātu paziņojumu laicīgu, rūpīgu un objektīvu izskatīšanu uz vienotu, pārredzamu un skaidru noteikumu pamata, kuri nodrošina stingrus skarto personu tiesību un leģitīmo interešu, jo īpaši Hartā garantēto pamattiesību, aizsardzības pasākumus neatkarīgi no dalībvalsts, kurā šīs personas ir reģistrētas vai dzīvo, un attiecīgās tiesību jomas. Pamattiesības attiecīgajā gadījumā ietver tiesības uz vārda un informācijas brīvību, tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, tiesības uz persondatu aizsardzību, tiesības uz nediskriminēšanu un tiesības uz pakalpojuma saņēmēju efektīvu tiesību aizsardzību, pakalpojumu sniedzēju darījumdarbības brīvību, tostarp līgumu slēgšanas brīvību, kā arī tiesības uz cilvēka cieņu, bērna tiesības, tiesības uz īpašuma, tostarp intelektuālā īpašuma, aizsardzību un tiesības uz nelikumīgā satura skarto personu nediskriminēšanu. (42)Ja mitināšanas pakalpojumu sniedzējs izlemj izņemt pakalpojuma saņēmēja sniegto informāciju vai liegt piekļuvi tai, piemēram, pēc paziņojuma saņemšanas vai pēc savas iniciatīvas, tostarp izmantojot automatizētus līdzekļus, attiecīgajam pakalpojumu sniedzējam vajadzētu informēt saņēmēju par savu lēmumu, tā pamatojumu un pieejamajām lēmuma apstrīdēšanas iespējām, ņemot vērā šādu lēmumu potenciāli izraisītās negatīvās sekas saņēmējam, tostarp attiecībā uz tā vārda brīvības pamattiesību izmantošanu. Šis pienākums būtu jāpiemēro neatkarīgi no lēmuma pieņemšanas iemesliem, jo īpaši neatkarīgi no tā, vai rīcība tiek īstenota tādēļ, ka informācija, par kuru iesniegts paziņojums, tiek uzskatīta par nelikumīgu saturu vai neatbilstīgu piemērojamajiem noteikumiem. Mitināšanas pakalpojumu sniedzēja lēmuma apstrīdēšanai pieejamajos resursos vienmēr būtu jāiekļauj tiesiskās aizsardzības līdzekļi. (43)Lai neradītu nesamērīgu slogu, papildu pienākumus, kas šajā regulā noteikti tiešsaistes platformām, nevajadzētu piemērot mikrouzņēmumiem un mazajiem uzņēmumiem, kuri par tādiem atzīti saskaņā ar Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK sniegto definīciju, izņemot gadījumus, kad to auditorijas sasniedzamības un ietekmes līmeņa dēļ šie uzņēmumi atbilst ļoti lielu tiešsaistes platformu kvalifikācijas kritērijiem šīs regulas izpratnē. Minētajā ieteikumā paredzētie konsolidācijas noteikumi palīdz nodrošināt, ka ir novērsta jebkāda šādu papildu pienākumu apiešana. Mikrouzņēmumu un mazo uzņēmumu atbrīvojums no šādiem papildu pienākumiem nebūtu jāuzskata par faktoru, kas ietekmē viņu spēju brīvprātīgi izveidot sistēmu, kura atbilst vienam vai vairākiem šādiem pienākumiem. (44)Pakalpojuma saņēmējiem būtu jāspēj vienkārši un rezultatīvi apstrīdēt noteiktus sevi negatīvi ietekmējošus tiešsaistes platformu lēmumus. Tādēļ tiešsaistes platformām būtu jāpiemēro prasība nodrošināt iekšējas sūdzību izskatīšanas sistēmas, kas atbilst konkrētiem nosacījumiem, kuru mērķis ir nodrošināt vieglu piekļuvi sistēmām un ātru un taisnīgu rezultātu sasniegšanu. Turklāt jāparedz iespēja alternatīvā kārtībā izšķirt strīdus, tostarp tādus strīdus, kurus nav bijis iespējams apmierinoši atrisināt, izmantojot iekšējās sūdzību izskatīšanas sistēmas; strīdu izšķiršana būtu jāveic sertificētām iestādēm, kurām ir nepieciešamā neatkarība, līdzekļi un kvalifikācija, lai taisnīgi, ātri un izmaksu ziņā efektīvā veidā veiktu savas darbības. Šādi izveidotajām tiešsaistes platformu lēmumu apstrīdēšanas iespējām būtu jāpapildina iespēja saņemt tiesisko aizsardzību saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem, vienlaikus nekādā veidā neietekmējot to. (45)Līgumstrīdu gadījumā starp patērētājiem un uzņēmumiem par preču vai pakalpojumu iegādi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/11/ES nodrošina, ka Savienības patērētājiem un uzņēmumiem Savienībā ir pieejamas kvalitatīvas sertificētas strīdu alternatīvās izšķiršanas struktūras. Šajā sakarā būtu skaidri jānosaka, ka šīs regulas noteikumi par strīdu alternatīvu izšķiršanu neskar minētās direktīvas noteikumus, tostarp šajā direktīvā izklāstītās patērētāju tiesības jebkurā stadijā izstāties no procedūras, ja tie nav apmierināti ar procedūras izpildi vai norisi. (46)Vēršanās pret nelikumīgu saturu var tikt īstenota ātrāk un uzticamāk, ja tiešsaistes platformas veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek piešķirta prioritāte paziņojumiem, kurus iesniedz uzticamie signalizētāji, izmantojot šajā regulā noteiktos paziņošanas un rīcības mehānismus, neskarot prasību laicīgi, rūpīgi un objektīvi izskatīt visus šādos mehānismos iesniegtos paziņojumus un pieņemt attiecīgus lēmumus. Šāds uzticamā signalizētāja statuss būtu jāpiešķir nevis fiziskām personām, bet gan juridiskām personām, kuras cita starpā ir pierādījušas, ka tām ir īpašas zināšanas un kvalifikācija cīņā ar nelikumīgu saturu, ka tās pārstāv kolektīvās intereses un strādā rūpīgi un objektīvi. Šādas juridiskās personas var būt publiskas, piemēram, teroristiska satura gadījumā tās var būt Eiropas Savienības Aģentūras tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropols) valstu tiesībaizsardzības iestāžu vienības ziņošanai par interneta saturu vai nevalstiskas organizācijas un daļējas valsts iestādes, piemēram, Starptautiskās interneta uzticības līniju asociācijas (INHOPE) ziņošanai par bērnu pornogrāfiju tīkla organizācijas un organizācijas, kuru mērķis ir ziņot par nelikumīgiem rasistiskiem un ksenofobiskiem izteikumiem tiešsaistē. Intelektuālā īpašuma tiesību jomā uzticamā signalizētāja statusu var piešķirt nozares un tiesību turētāju organizācijām, ja tās ir pierādījušas atbilstību piemērojamajiem nosacījumiem. Nebūtu jāuzskata, ka šīs regulas noteikumi par uzticamajiem signalizētājiem liedz tiešsaistes platformām līdzīgi izskatīt tādu juridisku un fizisku personu iesniegtos paziņojumus, kurām nav piešķirts uzticamā signalizētāja statuss saskaņā ar šo regulu, un citādi sadarboties ar citām struktūrām saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem, tostarp šo regulu un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/794. (47)Tiešsaistes platformu pakalpojumu ļaunprātīga izmantošana, bieži nodrošinot acīm redzami nelikumīgu saturu vai bieži iesniedzot acīm redzami nepamatotus paziņojumus vai sūdzības, izmantojot saskaņā ar šo regulu izveidotus mehānismus un sistēmas, grauj uzticēšanos un kaitē iesaistīto personu tiesībām un leģitīmajām interesēm. Šā iemesla dēļ pastāv nepieciešamība ieviest pienācīgus un samērīgus aizsardzības pasākumus pret šādu ļaunprātīgu izmantošanu. Informācija būtu jāuzskata par acīm redzami nelikumīgu saturu un paziņojumi un sūdzības būtu jāuzskata par acīm redzami nepamatotiem, ja nespeciālistam bez jebkādas būtiskas analīzes veikšanas ir skaidrs, ka saturs ir nelikumīgs vai attiecīgi paziņojumi vai sūdzības ir nepamatoti. Noteiktos apstākļos tiešsaistes platformām būtu īslaicīgi jāpārtrauc savas attiecīgās darbības nodrošināšana ļaunprātīgā rīcībā iesaistītajai personai. Tas neskar tiešsaistes platformu brīvību paredzēt savus noteikumus un ieviest stingrākus pasākumus ar smagiem noziedzīgiem nodarījumiem saistīta acīm redzami nelikumīga satura gadījumā. Pārredzamības labad šī iespēja būtu skaidri un pietiekami detalizēti jānosaka tiešsaistes platformu noteikumos. Vienmēr vajadzētu būt pieejamām pārsūdzības iespējām attiecībā uz šajā sakarā tiešsaistes platformu pieņemtajiem lēmumiem, un tie būtu jāpārrauga kompetentajam digitālo pakalpojumu koordinatoram. Šīs regulas noteikumiem par ļaunprātīgu izmantošanu nevajadzētu liegt tiešsaistes platformām īstenot citus pasākumus saskaņā ar piemērojamajiem Savienības un valstu tiesību aktiem, lai novērstu to, ka viņu pakalpojuma saņēmēji nodrošina nelikumīgu saturu vai citādi ļaunprātīgi izmanto viņu pakalpojumus. Šie noteikumi neskar iespēju piemērot atbildību ļaunprātīgā izmantošanā iesaistītajām personām, tostarp piemērot Savienības vai valstu tiesību aktos noteikto atbildību par zaudējumiem. (48)Tiešsaistes platforma, piemēram, saņemot paziņojumu no paziņojumu sniegušās personas vai īstenojot savus brīvprātīgi ieviestos pasākumus, var dažkārt uzzināt tādu informāciju saistībā ar pakalpojuma saņēmēja konkrētām darbībām, piemēram, noteiktu nelikumīga satura veidu nodrošināšanu, kura, ņemot vērā visus attiecīgos tiešsaistes platformai zināmos apstākļus, pamato aizdomas, ka attiecīgais saņēmējs ir varbūtēji izdarījis, varbūtēji izdara vai varētu izdarīt smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīts ar draudiem personas dzīvībai vai drošībai, piemēram, kādu no Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2011/93/ES norādītajiem noziedzīgajiem nodarījumiem. Šādā gadījumā tiešsaistes platformai būtu nekavējoties jāinformē kompetentās tiesībaizsardzības iestādes par attiecīgajām aizdomām, sniedzot tām visu sev pieejamo atbilstīgo informāciju, tostarp attiecīgajā gadījumā attiecīgo saturu un savu aizdomu skaidrojumu. Šajā regulā neparedz pakalpojumu saņēmēju profilēšanas juridisko pamatu, lai tiešsaistes platformas varētu identificēt noziedzīgus nodarījumus. Tiešsaistes platformām, informējot tiesībaizsardzības iestādes, būtu arī jāievēro citi piemērojamie Savienības vai valstu tiesību aktu noteikumi attiecībā uz personu tiesību un brīvību aizsardzību. (49)Lai veicinātu drošu, uzticamu un pārredzamu tiešsaistes vidi patērētājiem un citām ieinteresētajām personām, piemēram, konkurējošiem tirgotājiem un intelektuālā īpašuma tiesību turētājiem, un atturētu tirgotājus no produktu vai pakalpojumu pārdošanas, pārkāpjot piemērojamos noteikumus, tām tiešsaistes platformām, kuras ļauj patērētājiem noslēgt distances līgumus ar tirgotājiem, būtu jānodrošina šādu tirgotāju izsekojamība. Šī iemesla dēļ tirgotājam būtu jānosaka par pienākumu nodrošināt tiešsaistes platformai noteiktu būtisku informāciju, tostarp lai veicinātu apmaiņu ar ziņojumiem par produktiem vai piedāvātu produktus. Šī prasība būtu piemērojama arī tiem tirgotājiem, kuri uz līguma pamata zīmolu vārdā veicina ziņojumu apmaiņu par produktiem vai pakalpojumiem. Šādām tiešsaistes platformām visa informācija būtu drošā veidā jāuzglabā saprātīgu laika periodu, kas nepārsniedz nepieciešamo, lai saskaņā ar piemērojamajiem tiesību aktiem, tostarp tiesību aktiem par persondatu aizsardzību, tai varētu piekļūt valsts iestādes un privātpersonas, kam ir leģitīmas intereses, tostarp pamatojoties uz šajā regulā minētajiem rīkojumiem sniegt informāciju. (50)Lai nodrošinātu efektīvu un pienācīgu šāda pienākuma piemērošanu, neradot nesamērīgu slogu, darbības jomā ietvertajām tiešsaistes platformām būtu jāveic saprātīgi pasākumi, lai pārbaudītu attiecīgo tirgotāju sniegtās informācijas uzticamību, jo īpaši izmantojot brīvi pieejamas oficiālas tiešsaistes datubāzes un tiešsaistes saskarnes, piemēram, nacionālos komercreģistrus un PVN informācijas apmaiņas sistēmu, vai pieprasot attiecīgajiem tirgotājiem sniegt uzticamus pamatojuma dokumentus, piemēram, personu apliecinošu dokumentu kopijas, apstiprinātus bankas konta izrakstus, uzņēmuma apliecību un komercreģistra apliecību. Tās var izmantot arī citus attālināti pieejamos avotus, kuri piedāvā līdzīgu uzticamības pakāpi, lai izpildītu šo pienākumu. Taču nevajadzētu izvirzīt prasību darbības jomā ietvertajām tiešsaistes platformām īstenot pārmērīgus vai dārgus tiešsaistes faktu noskaidrošanas pasākumus vai veikt pārbaudes uz vietas. Tāpat nebūtu jāuzskata, ka tās tiešsaistes platformas, kuras ir veikušas šajā regulā noteiktos saprātīgos pasākumus, garantē informācijas uzticamību patērētājam un citām ieinteresētajām personām. Šādām tiešsaistes platformām būtu jāizstrādā un jāorganizē sava tiešsaistes saskarne tādā veidā, kas ļauj tirgotājiem ievērot savus Savienības tiesību aktos noteiktos pienākumus, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2011/83/ES 6. un 8. pantā, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2005/29/EK 7. pantā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 98/6/EK 3. pantā noteiktos pienākumus. (51)Ņemot vērā tiešsaistes platformu konkrētos pienākumus un saistības, tām būtu jānosaka pienākums iesniegt pārredzamības ziņojumus, kurš būtu jāpiemēro papildus tiem pārredzamības ziņošanas pienākumiem, kas saskaņā ar šo regulu piemērojami visiem starpniecības pakalpojumu sniedzējiem. Lai noteiktu, vai tiešsaistes platforma ir uzskatāma par ļoti lielu tiešsaistes platformu, kurai saskaņā ar šo regulu ir piemērojami noteikti papildu pienākumi, tiešsaistes platformu pārredzamības ziņošanas pienākumos būtu jāiekļauj noteikti pienākumi, kas saistīti ar informācijas publicēšanu un paziņošanu par Savienībā esošo aktīvo pakalpojuma saņēmēju vidējo skaitu mēnesī. (52)Tiešsaistes reklāmai ir svarīga nozīme tiešsaistes vidē, tostarp saistībā ar tiešsaistes platformu pakalpojumu sniegšanu. Taču tiešsaistes reklāma var radīt ievērojamus riskus, sākot no reklāmas, kas pati par sevi ir nelikumīgs saturs, līdz finansiālu stimulu veicināšanai attiecībā uz nelikumīga vai citādi kaitīga satura vai darbību tiešsaistē publicēšanu vai izplatīšanu vai diskriminējošai reklāmas rādīšanai, kas ietekmē vienlīdzīgu attieksmi pret iedzīvotājiem un viņu iespējas. Papildus prasībām, kuras izriet no Direktīvas 2000/31/EK 6. panta, būtu jānosaka par pienākumu tiešsaistes platformām nodrošināt, ka pakalpojuma saņēmēju rīcībā ir noteikta individualizēta informācija, kas nepieciešama, lai viņi saprastu, kad un kuras personas vārdā tiek rādīta attiecīgā reklāma. Turklāt pakalpojuma saņēmēju rīcībā vajadzētu būt informācijai par galvenajiem parametriem, kas izmantoti, lai noteiktu, ka viņiem tiks rādīta konkrētā reklāma, sniedzot jēgpilnus paskaidrojumus par šim nolūkam izmantoto loģiku, tostarp ja tās pamatā ir profilēšana. Šajā regulā noteiktās prasības par informācijas sniegšanu saistībā ar reklāmu neskar Regulas (ES) 2016/679 attiecīgo noteikumu piemērošanu, jo īpaši par tiesībām iebilst, automatizētu individuālu lēmumu pieņemšanu, tostarp profilēšanu un jo īpaši nepieciešamību iegūt datu subjekta piekrišanu pirms persondatu apstrādes mērķorientētas reklāmas nolūkiem. Tāpat tās neskar Direktīvā 2002/58/EK izklāstītos noteikumus, jo īpaši attiecībā uz informācijas uzglabāšanu galiekārtā un piekļuvi tajā uzglabātajai informācijai. (53)Ņemot vērā ļoti lielu tiešsaistes platformu nozīmi auditorijas sasniedzamības ziņā, jo īpaši pakalpojuma saņēmēju skaita izteiksmē, veicinot publiskās debates, ekonomiskos darījumus un izplatot informāciju, viedokļus un idejas un ietekmējot to, kā saņēmēji iegūst un izplata informāciju tiešsaistē, ir svarīgi piemērot šādām platformām īpašus pienākumus papildus visām tiešsaistes platformām piemērojamajiem pienākumiem. Šie ļoti lielām tiešsaistes platformām piemērojamie papildu pienākumi ir nepieciešami, lai risinātu minētos sabiedriskās politikas problēmjautājumus, ja nepastāv alternatīvi un mazāk ierobežojoši pasā