EIROPAS KOMISIJA Briselē, 31.7.2018 COM(2018) 562 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI, kurā novērtētas dalībvalstu pasākumu programmas saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu {SWD(2018) 393 final}



KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI, kurā novērtētas dalībvalstu pasākumu programmas saskaņā ar Jūras stratēģijas pamatdirektīvu Dzīvība un resursi jūrā — mūsu planētas dzīvības avots Tas, ka jūras un okeāni ir svarīgi mūsu planētas labklājībai, šobrīd netiek apšaubīts. Cilvēka darbības rada slodzes, kas ietekmē jūrā dzīvojošos organismus un to dzīvotnes, kā arī mūsu okeānu pamatfunkcijas. Jaunākās iniciatīvas ir uzlabojušas informētību par mūsu jūru un okeānu veselīgumu un stāvokli. To vidū ir 14. ilgtspējīgas attīstības mērķa (saglabāt un ilgtspējīgi izmantot okeānus, jūras un jūras resursus) pieņemšana, kopīgs paziņojums par starptautisko okeānu pārvaldību, Okeānu konference par 14. ilgtspējīgas attīstības mērķi un konferences “Mūsu okeāns”, no kurām pēdējo 2017. gada oktobrī organizēja Savienība. Pēdējos sešos gados ES dalībvalstis ir izstrādājušas jūras stratēģijas, lai izpildītu Jūras stratēģijas pamatdirektīvas prasības. Minētajā direktīvā ir noteikts, ka ES dalībvalstīm ir jānovērtē jūras vides kvalitāte, jānosaka labs vides stāvoklis, jāizvirza atbilstoši vidiskie mērķrādītāji, jāizstrādā piemērotas monitoringa programmas un jāveic pasākumi, lai sasniegtu direktīvas galveno mērķi — līdz 2020. gadam nodrošināt labu vides stāvokli visos ES jūras ūdeņos. Direktīvā jēdziens “labs vides stāvoklis” ir definēts, izmantojot tādus raksturlielumus kā bioloģiskās daudzveidības saglabāšana vai antropogēno slodžu samazināšana, tas ietver zivsaimniecību, kaitējumu jūras gultnei, jūras piesārņošanu ar atkritumiem un piesārņotājvielām. Jaunā Komisijas lēmumā, kas ir spēkā kopš 2017. gada jūnija, ir noteikts, ka dalībvalstīm ir jāievēro kopēji kritēriji un metodiskie standarti, definējot jēdzienu “labs vides stāvoklis” kvantitatīvā izteiksmē attiecībā uz jūras ūdeņiem, kas atrodas to teritoriālajā kompetencē. Svarīgi, ka Jūras stratēģijas pamatdirektīvā ir skaidri noteikts, ka dalībvalstīm ir jāstrādā kopā ar savām kaimiņvalstīm katrā jūras reģionā vai apakšreģionā. Šā ziņojuma pamatā ir Komisijas 2014. un 2017. gada novērtējumi par dalībvalstu jūras stratēģijām, un tajā ir novērtētas pasākumu programmas, kuras visām dalībvalstīm bija jāpaziņo Komisijai līdz 2016. gada 31. martam. Šā novērtējuma beigās kā ieteikumu kopums dalībvalstīm ir ietverti vispārīgi piemērojami norādījumi par izmaiņām, kas jāizdara, lai uzlabotu to pasākumu saskaņotību un iedarbīgumu. Valstīm individuāli adresētie ieteikumi ir izklāstīti šim ziņojumam pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā. Diemžēl par savām valsts pasākumu programmām laikus paziņoja tikai sešas dalībvalstis. Tāpēc Komisija sāka attiecīgas pārkāpuma procedūras. Līdz pēdējam termiņam 2017. gada februārī par savām valsts programmām bija paziņojušas kopumā 16 no 23 ES jūras dalībvalstīm. Programmas, kuras pēc noteiktā termiņa iesniedza atlikušās septiņas dalībvalstis, nebija iespējams novērtēt līdz šā ziņojuma iesniegšanai. Komisijas 2014. gada novērtējumā tika secināts, ka dažādās dalībvalstīs būtiski atšķiras ar “laba vides stāvokļa” mērķi saistītās definīcijas un mērķrādītāji. Tāpēc šajā novērtējumā ir aplūkots arī tas, cik lielā mērā dalībvalstu pasākumi ļauj labāk salīdzināt to centienus iegrožot attiecīgās slodzes uz jūras vidi. Saistībā ar katru attiecīgo raksturlielumu ir novērtēts arī tas, cik lielā mērā dalībvalstis varētu sasniegt labu vides stāvokli līdz 2020. gadam, kā pieprasīts minētajā direktīvā. Kādus pasākumus dalībvalstis līdz šim veikušas, lai sasniegtu labu vides stāvokli? Savās pasākumu programmās dalībvalstis bieži apraksta pašreizējās iniciatīvas vai notiekošu politikas īstenošanu. Tas ietver, piemēram, darbības, kas tiek veiktas saskaņā ar ES vides tiesību aktiem vai citiem tiesību aktiem, piemēram, Atkritumu pamatdirektīvu, Ūdens pamatdirektīvu, Putnu direktīvu, Dzīvotņu direktīvu, Direktīvu par komunālo notekūdeņu attīrīšanu vai Direktīvu par kopējo zivsaimniecības politiku. Dalībvalstu programmās ir iekļautas arī pašreizējās starptautiskās saistības, piemēram, Starptautiskās Jūrniecības organizācijas ietvaros. Dalībvalstis bieži vien arī atsaucas uz iniciatīvām, kas tiek īstenotas saskaņā ar reģionālajām jūras konvencijām. Pozitīvi ir tas, ka dažos gadījumos dalībvalstis atsaucas uz pasākumiem, kas ir īpaši apstiprināti ar kaimiņvalstīm ES jūras reģionā (galvenokārt ar attiecīgoreģionālo jūras konvenciju palīdzību) vai apakšreģionā. Aptuveni 25 % no pasākumiem ir definēti kā “jauni” pasākumi, un tas nozīmē, ka tie tiek veikti īpaši šīs direktīvas mērķu īstenošanas vajadzībām. Pozitīvi ir arī tas, ka, pateicoties Jūras stratēģijas pamatdirektīvai, dalībvalstis no fragmentāras pieejas jūras vides aizsardzības jautājumam ir pakāpeniski pārgājušas uz stratēģiskāku pieeju, kurā apvienoti dažādi darba virzieni. Izņēmumi Direktīvā arī ir atļauts dalībvalstīm pienācīgi pamatotos apstākļos piemērot izņēmumus attiecībā uz plānoto vidisko mērķrādītāju vai laba vides stāvokļa sasniegšanu visos aspektos vai attiecīgajā termiņā. Tādi pienācīgi pamatoti apstākļi cita starpā ir tas, ka šādu mērķu sasniegšana ir saistīta ar darbību vai bezdarbību, par kuru dalībvalsts neatbild, force majeure notikumi vai tas, ka dabas apstākļi neļauj savlaicīgi uzlabot dalībvalsts jūras ūdeņu stāvokli. Par izņēmumiem ziņojušas astoņas no 16 apskatītajām dalībvalstīm. Citas dalībvalstis ziņoja, ka nav piemērojušas izņēmumus, jo nepietiekamas zināšanas un dati neļauj tām secināt, vai šajā īstenošanas posmā izņēmums ir vajadzīgs. Pasākumu veidi Dalībvalstis galvenokārt ir izstrādājušas pasākumus, kas ar juridisku vai tehnisku iejaukšanos tieši palīdz samazināt slodzi (saukti “tiešie pasākumi”, sk. 1. attēlu). Tie ir, piemēram, tehniski risinājumi (piem., klusāki kuģu dzinēji) vai konkrētu darbību teritoriālā tvēruma ierobežojumi (piem., ar licencēšanas procedūrām). Taču dažas dalībvalstis ir paziņojušas arī par pasākumiem, kas netieši palīdzēs novērst attiecīgo slodzi (saukti “netiešie pasākumi”, sk. 1. attēlu). Tās cita starpā ir pārvaldības darbības, informēšanas vai komunikācijas kampaņas (piem., nolūkā mazināt piedrazojumu). Ja dalībvalstīm nav pietiekamu zināšanu par konkrētu slodzi (piem., svešzemju sugām, zemūdens troksni), tās ir norādījušas, ka ir vajadzīga papildu izpēte, lai iegūtu pilnīgāku informāciju turpmāku pasākumu veikšanai un/vai papildu monitoringa veikšanai. Par šādiem pasākumiem būtu atbilstošāk ziņot dalībvalstu monitoringa programmās. Atbilstīgi prasībām, kas noteiktas Jūras stratēģijas pamatdirektīvā, visas dalībvalstis savās pasākumu programmās ziņo par telpiskās aizsardzības pasākumu izmantošanu. Tie ir pasākumi, kas paredzēti tam, lai izveidotu vienotus un reprezentatīvus aizsargāto jūras teritoriju tīklus, piemēram, īpaši saglabājamas teritorijas saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu, īpaši aizsargājamas teritorijas saskaņā ar Putnu direktīvu vai citas aizsargājamas teritorijas, par ko ir panākta vienošanās saskaņā ar reģionālajiem vai starptautiskajiem nolīgumiem. Par šādiem telpiskiem pasākumiem bieži vien tika ziņots zivsaimniecību vai konkrētu dzīvotņu aizsardzības sakarā. Tie ir izklāstīti attiecīgajās sadaļās un sīkāk aprakstīti tehniskajos novērtējumos. Divas dalībvalstis skaidri uzskaitīja jaunas aizsargājamas jūras teritorijas, savukārt citas astoņas dalībvalstis paziņoja kā pasākumus to, ka tās plāno noteikt vai jau nosaka jaunas aizsargājamas jūras teritorijas. Kopējais aptvērums ir būtiski palielinājies, pateicoties Putnu direktīvai un Dzīvotņu direktīvai, kā arī starptautiskajām konvencijām. 1. attēls. Tiešo un netiešo pasākumu īpatsvars pasākumu programmās visā ES

Pasākumi, kas veikti, lai mazinātu slodzes uz jūras vidi Šajā sadaļā ir aplūkoti pasākumi, kas veikti, lai uzlabotu direktīvā noteiktos raksturlielumus, tostarp minētās antropogēnās slodzes. Svešzemju sugas Svešzemju sugas jūras bioloģisko daudzveidību var apdraudēt tad, ja tās kļūst “invazīvas”. Attiecībā uz Savienības ūdeņiem dalībvalstis norāda, ka divas galvenās darbības, kas veicina svešzemju sugu introdukciju un izplatīšanos, ir kuģniecība un akvakultūra. Kuģniecības introducēto sugu apkarošanai 13 dalībvalstis izmanto balasta ūdeņu apsaimniekošanas pasākumus. Tomēr papildu pasākumi, piemēram, Starptautiskās Jūrniecības organizācijas Pamatnostādņu par bioloģisko apaugšanu izpilde, varētu labāk samazināt slodzes, jo tie ierobežo bioloģisko apaugšanu uz kuģa korpusa. Pasākumi, kurus 16 dalībvalstis ir pieminējušas savās pasākumu programmās, bieži vien ir saistīti ar reģionālo darbu un spēkā esošajiem ES tiesību aktiem, piemēram, ES regulām par invazīvām svešzemju sugām un svešzemju sugām akvakultūrā. Dažas dalībvalstis jau ir ieviesušas pasākumus, kas īpaši paredzēti, lai samazinātu svešzemju sugu introdukcijas risku akvakultūras saimniecībās, savukārt dažas citas dalībvalstis ziņo, ka tām vēl aizvien ir jāveic papildu izpēte, lai labāk izprastu slodzi. Nesen ieviestie pasākumi ir šādi: sākot no svešzemju sugu tiešas apkarošanas, ko veic zvejnieki, līdz pat stimulu piešķiršanai “ekoloģiskiem” kuģiem un/vai informēšanas iniciatīvu organizēšanai, galvenokārt pievēršoties atpūtas darbībām. Uz jautājumu, vai dalībvalstis svešzemju sugu radīto slodžu ziņā līdz 2020. gadam spēs sasniegt labu vides stāvokli, kā prasīts direktīvā, nevar atbildēt, jo dalībvalstis par to vai nu nevarēja ziņot, vai neziņoja. Polija, Kipra un Malta ir paziņojušas par pamatotiem izņēmumiem saistībā ar laba vides stāvokļa sasniegšanu, norādot, ka svešzemju sugas tiek introducētas tādās situācijās, kuras tās nevar kontrolēt (piem., Vidusjūrā šādas sugas var nonākt pa Suecas kanālu). Pasākums → Zviedrija: valsts brīdināšanas un reaģēšanas sistēma agrīnai atklāšanai, rīcībai un ārkārtas rīcības plānu izstrādei Zviedrija savos ūdeņos ir ieviesusi valsts brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu, kas nekavējoties brīdinās iestādes, ja tiks pamanītas jaunas svešzemju sugas. Tas izraisīs ātrās reaģēšanas pasākumus to izskaušanai, kontrolei vai jebkādai citai darbībai, kas uzskatāma par atbilstošu, saistībā ar ārkārtas rīcības plāniem. Šī sistēma būs savienota ar Zviedrijas monitoringa programmu. Komerciāli izmantotās zivis un gliemenes Pārzvejai var būt nopietnas sekas, un tas var izraisīt krājumu pakāpenisku noplicināšanos un pilnīgu izsīkšanu. Visas 16 dalībvalstis, kuru programmas novērtētas šajā ziņojumā, ir ieviesušas pasākumus komerciālo zvejniecību radītās slodzes minimizēšanai. Četrpadsmit dalībvalstis ir paredzējušas arī īpašus pasākumus atpūtas zvejas ietekmes samazināšanai. Zvejas slodze ietekmē visus ES jūras reģionus, taču šī problēma ir īpaši akūta Vidusjūrā. Savās valsts programmās dalībvalstis konsekventi atsaucas uz pasākumiem, kurus tās ir veikušas, lai nodrošinātu atbilstību kopējai zivsaimniecības politikai, kurā noteikts, ka līdz 2020. gadam ir jāpanāk maksimālais ilgtspējīgas ieguves zvejas apjoms, tādējādi veicinot Jūras stratēģijas pamatdirektīvā noteiktā laba vides stāvokļa mērķa sasniegšanu. Šādi valsts pasākumi ietver zvejas flotes samazināšanu, kopējās nozvejas samazināšanu, zvejas vai dažu zvejas metožu (piem., zveja ar traļiem) aizliegšanu konkrētās teritorijās. Vairums dalībvalstu ir ieviesušas arī jaunus pasākumus, lai mazinātu slodzi uz pārzvejotajiem krājumiem, piemēram, pieprasot izmantot īpašus zvejas rīkus vai nosakot mērķorientētus pagaidu/telpiskus ierobežojumus vai aizliegumus. Vairums dalībvalstu ir ieviesušas telpiskās aizsardzības pasākumus — vai nu “Natura 2000” tīklā, vai nostiprinot esošo aizsargājamo jūras teritoriju apsaimniekošanas plānus. Vairākas dalībvalstis ir ieviesušas arī pasākumus, lai uzlabotu informētību par destruktīvu zvejas praksi. Vairākas dalībvalstis ir skaidri norādījušas, ka veiktie pasākumi ir saistīti ar reģionāla un starptautiskā līmeņa nolīgumiem, piemēram, reģionālajās zvejniecības pārvaldības organizācijās Vidusjūras reģionā vai Starptautiskajā Atlantijas tunzivju saglabāšanas komisijā. Programmās ir iekļautas arī darbības, kas veiktas saskaņā ar reģionālajām jūras konvencijām, galvenokārt HELCOM un Barselonas konvenciju. Lai gan direktīvā noteikts, ka dalībvalstīm līdz 2020. gadam ir jāsasniedz labs vides stāvoklis saistībā ar zvejas radīto slodzi, valstu programmās ir jābūt arī labai sinerģijai ar kopējās zivsaimniecības politikas prasībām, un vairums dalībvalstu vēl nav noteikušas, kad šis mērķis tiks sasniegts. Trīs dalībvalstis ir paziņojušas par izņēmumiem, pienācīgi pamatojot to, ka labs vides stāvoklis tiks sasniegts pēc 2020. gada: Somija un Apvienotā Karaliste apgalvo, ka labs vides stāvoklis attiecībā uz komerciālo zivju un gliemeņu izmantošanu netiks sasniegts dabisku apstākļu dēļ, savukārt Malta norāda, ka ir vajadzīgi pārrobežu un reģionālie centieni, lai sasniegtu minēto mērķi. Pasākums → Beļģija: labāka atpūtas zvejas kontrole un monitorings Beļģija nesen ieviesa juridisku pasākumu, kas palīdzēs monitorēt atpūtas zveju. Tā ir darbība, kas būtiski ietekmē jūras vidi, taču dalībvalstīs bieži vien netiek regulēta. Šis valsts pasākums, kas pārsniedz kopējās zivsaimniecības politikas prasības, uzlabos datu vākšanu, kas ir svarīgi ne tikai tāpēc, lai saprastu, kāds ir zivju krājumu stāvoklis, bet arī lai vajadzības gadījumā mērķtiecīgāk regulētu konkrētas zvejas darbības. Barības vielu ienese Pārmērīga barības vielu un organisko vielu ienese jūrā veicina aļģu ziedēšanu, kas izraisa eitrofikāciju. Šāda slodze var nomākt dzīvību jūrā, jo īpaši piekrastes teritorijās un dziļākos ūdeņos. Lai gan šī parādība kādā mērā skar visus jūras ūdeņus ES, visvairāk ietekme ir jūtama Baltijas jūrā. Bagātināšanās ar barības vielām galvenokārt tiek saistīta ar lauksaimniecību, rūpniecību, pilsētu notekūdeņiem, akvakultūru un — mazākā mērā — kuģniecību. Problēmu pastiprina šādu barības vielu uzkrāšanās jūras gultnē. Savās valsts programmās visas dalībvalstis atsaucas uz pasākumiem, kas veikti saskaņā ar to upes baseina apsaimniekošanas plāniem, lai sasniegtu labas vides stāvokļa mērķi, kas noteikts Ūdens stratēģijas pamatdirektīvā un lai sasniegtu citos ar ūdeni saistītos tiesību aktos noteiktos parametrus. Dažas dalībvalstis savās jūras stratēģijās ir iekļāvušas arī tādus specifiskākus pasākumus kā ilgtspējīgas akvakultūras un lauksaimniecības prakses veicināšana, slāpekļa oksīdu (NOx) emisijas kontroles zonu noteikšana kuģniecībā, sašķidrinātai dabasgāzei piemērotas ostas infrastruktūras izbūve un neattīrītu, no kuģiem novadīto notekūdeņu kontrole.

Dalībvalstu centieni līdz 2020. gadam sasniegt labu vides stāvokli barības vielu ieneses pārvaldībā individuālajos jūras reģionos ir saskanīgi. Piemēram, vairums Baltijas jūras reģiona dalībvalstu neplāno to sasniegt līdz 2020. gadam, savukārt vairums Vidusjūras reģiona dalībvalstu ir norādījušas, ka to jau ir sasniegušas. Vismaz piecas dalībvalstis ir izdarījušas izņēmumus saistībā ar barības vielu ieneses radīto slodzi. Taču ir norādīti dažādi iemesli, kas liecina par mazāk saskanīgu reģionālo pieeju, lai gan tā ir pārrobežu mēroga slodze. Baltijas jūras reģionā Latvija, Polija un Somija atsaucās uz pamatotām situācijām, pār kurām tām nav kontroles, un Polija un Zviedrija norādīja arī uz dabas apstākļiem kā papildu pamatojumu. Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas reģionā Zviedrija un Nīderlande norādījušas argumentus, kas ir līdzīgi tiem, ar kuriem ir pamatoti izņēmumi Baltijas jūras reģionā. Pasākums → Somija: barības vielu ieneses vidē samazināšana Ģipša kaisīšana uz laukiem ir tiešs pasākums, ar ko augsnē paredzēts samazināt fosfora koncentrāciju (lauksaimniecībā izmantota barības viela, kas var izraisīt eitrofikāciju). Ģipša izmantošana samazina fosfora izskalošanos saldūdens sistēmās un tādējādi jūras vidē. Tam piemīt spēja uzlabot augsnes īpašības un attiecīgi samazināt eroziju. Hidrogrāfiskas izmaiņas Tādas cilvēka darbības kā piekrastes infrastruktūras attīstīšana, bagarēšana, smilšu ieguve un atsāļošana var ietekmēt jūras ūdeņu fizikālās īpašības. Ietekmi var novērot jūras straumju vai viļņu, plūdmaiņu režīma, temperatūras, pH līmeņa, sāļuma vai duļķainuma izmaiņās, un tas var negatīvi ietekmēt jūras sugas un biotopus. Vairums pasākumu, par kuriem ziņojušas dalībvalstis, ir saistīti ar pašreizējo tiesisko regulējumu, piemēram, Ūdens pamatdirektīvu, Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvu un Vides stratēģiskā novērtējuma direktīvu, kā arī licencēšanas procedūrām, kurām kopumā būtu jāaptver visas iespējamās slodzes un ietekmes. Tomēr ne vienmēr ir skaidrs, kā dalībvalstis plāno piemērot saskaņā ar šīm direktīvām veiktos pasākumus jūras kontekstā. Dažas dalībvalstis ir arī paziņojušas, ka tās savu pasākumu ietvaros izstrādā norādījumus attiecīgiem infrastruktūras projektiem. Tomēr tikai divas dalībvalstis skaidri norādīja uz šādas infrastruktūras kumulatīvo ietekmi. Attiecībā uz antropogēnām slodzēm, kas izraisa hidrogrāfiskas izmaiņas, dalībvalstis neizmantoja nevienu 14. pantā paredzēto izņēmumu laba vides stāvokļa sasniegšanā. No 16 dalībvalstīm, kuru valsts programmas tiek vērtētas šajā ziņojumā, četras dalībvalstis norādīja, ka labs vides stāvoklis jau ir sasniegts, savukārt divas dalībvalstis apgalvoja, ka tas tiks sasniegts līdz 2020. gadam. Citas dalībvalstis vai nu nav norādījušas, kad tiks sasniegts labs vides stāvoklis, vai nevar to aplēst. Pasākums → Francija: kumulatīvās ietekmes novērtējums Francija pašlaik izstrādā vadlīnijas, kas palīdzēs attiecīgajām iestādēm un ieinteresētajām personām novērtēt cilvēka darbību kumulatīvo ietekmi, jo īpaši tādu projektu gadījumā, kuriem būtu jāveic ietekmes uz vidi novērtējums vai stratēģiskais vides novērtējums. Tas būs īpaši nozīmīgs hidroloģisko slodžu ziņā, jo to kumulatīvajai ietekmei līdz šim reti bija pievērsta uzmanība. Piesārņotājvielas jūrā un jūras produktos Vairums piesārņotājvielu — galvenokārt no lauksaimniecības pesticīdiem, kuģu pretapaugšanas līdzekļiem, farmaceitiskajiem līdzekļiem, rūpnieciskajiem un pilsētas efluentiem, tostarp smagie metāli, — nonāk jūrā. Šīs novadītās vielas padara jūras un okeānus par vidi, kas var kaitēt dzīvībai jūrā, un, visbeidzot, piesārņo jūras produktus, kurus lietojam pārtikā. Tāpēc vides un cilvēku veselības dēļ ir svarīgi nodrošināt, ka piesārņotājvielu līmenis jūras vidē paliek zems un drošās robežās. No visiem piesārņotājvielu avotiem vismazāk uzmanības dalībvalstu paziņotajās valstu programmās ir veltīts atmosfēras nokrišņiem jūras vidē. Valstu programmās ir arī iekļauts pavisam maz pasākumu, kas ir tieši vērsti uz piesārņotājvielām jūras produktos, kas paredzēti lietošanai pārtikā, jo dalībvalstis apgalvo, ka saistībā ar piesārņotājvielām veiktie pasākumi kopumā samazinātu arī negatīvo ietekmi uz jūras produktiem. Šajā kontekstā paziņotajos pasākumos dalībvalstis atsaucas arī uz to, ka ir jānodrošina atbilstība ES pārtikas nekaitīguma tiesību aktiem un citiem regulatīviem standartiem, kas attiecas uz zvejas un akvakultūras produktiem, galvenokārt izsekojamību, sanitārās kvalitātes prasībām, audzēšanas un saimniekošanas apstākļiem, risku vērtēšanas un pārvaldības pasākumiem. Saistībā ar darbībām, kas vispārīgāk ir vērstas uz piesārņotājvielu daudzuma samazināšanu jūrā, vairākas dalībvalstis ziņo par vairākiem pasākumiem, kuru pamatā ir ES prasības, piemēram pasākumiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību direktīvām par nitrātiem, komunālajiem notekūdeņiem, gaisa emisijām, kuģu radīto piesārņojumu, un REACH regulai, . Ir minētas arī starptautiskās saistības vai nu saskaņā ar MARPOL vai reģionālajām jūras konvencijām, lai gan no valstu programmām bieži vien nav skaidrs, kuras konkrētās darbības ir īpaši paredzētas saistībā arī šīm starptautiskajām saistībām. Papildus šīm pašreizējām ES vai starptautiskajām prasībām desmit dalībvalstis ir ieviesušas dažus tiešus pasākumus, piemēram, tādus, kas papildus regulē piesārņotājvielu novadīšanu, samazina pesticīdu izmantošanu, uzlabo akvakultūras un bagarēšanas praksi, un dažus netiešus pasākumus, piemēram, informēšanas un izpētes darbības. Izņēmumus attiecībā uz laba vides stāvokļa sasniegšanu saistībā ar piesārņotājvielām ir pieprasījusi Polija un Zviedrija Baltijas jūras reģionā un Nīderlande, Apvienotā Karaliste un Zviedrija Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas reģionā. Pamatojums šādu izņēmumu izmantošanai ne vienmēr šķiet tehniski pārliecinošs, piemēram, kad tiek pieminētas nesamērīgas izmaksas, nesniedzot pietiekamu pamatojumu, tostarp izmaksu un ieguvumu analīzi un alternatīvu korektīvo pasākumu priekšrocību un trūkumu analīzi. Turklāt dažādos reģionos atšķiras termiņi laba vides stāvokļa sasniegšanai, kas ir satraucoši šādas labi zināmas slodzes gadījumā, jo uz to attiecas daudz likumu un politikas iniciatīvu gan ES, gan starptautiskā līmenī. Divas dalībvalstis pamato savus izņēmumus attiecībā uz laba vides stāvokļa sasniegšanu saistībā ar piesārņotājvielām jūras produktos ar to, ka attiecīgie piesārņojuma avoti ir atrodami arī ārpus to jūras ūdeņiem. Vairums dalībvalstu Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas reģionā piekrīt, ka labs vides stāvoklis tiks sasniegts līdz 2020. gadam, savukārt pārējās trijās reģionālajās jūrās to vai nu nevar aplēst, vai ir paredzams, ka tas notiks tikai pēc 2020. gada. Pasākums → Polija: dažādu piesārņotājvielu avotu ietekmes samazināšana Polija ir pieņēmusi dažādus pasākumus, lai risinātu problēmas saistībā ar dažādām piesārņotājvielām, kas nokļūst tās jūras ūdeņos. Tās programmā ir iekļauti pasākumi, kas regulē tādas piesārņotājvielas kā bagarēšanas materiāli, parafīns un to atvasinājumi. Tā arī rekonstruē savas nokrišņu ūdeņu un kanalizācijas sistēmas, vienlaikus ieviešot jaunus pasākumus, lai mazinātu piesārņojumu no ūdeņiem, kuri izplūst no izplūdes gāzu apstrādes sistēmām. Polija ziņo arī par jaunām darbībām nafta piesārņojuma un citu kaitīgu vielu radīto risku samazināšanai. Citi pasākumi ietver plānus modernizēt savu iekšzemes ūdensceļu floti, atļauju izsniegšanas noteikumus par rūpniecisko notekūdeņu novadīšanu un septiņu upes baseinu ūdens apsaimniekošanas uzlabošanu. Jūras piedrazojums Atkritumi ir slodze jūras videi un galu galā nonāk jūras dibenā un pludmalēs. Jūras stratēģijas pamatdirektīvas īstenošana ir veicinājusi labāku izpratni par makropiesārņojumu un mikropiesārņojumu, galvenokārt no plastmasas izstrādājumiem. Jūras piedrazojums galvenokārt saistāms ar šādām cilvēka darbībām: tūrisms un atpūtas darbības, sadzīves atkritumu rašanās, rūpnieciskās darbības, kuģniecība un komerciālā zveja. Lai apkarotu jūras piedrazojumu, dalībvalstis atsaucas uz vairākiem spēkā esošiem ES tiesību aktiem, galvenokārt par atkritumu apsaimniekošanu, komunālajiem notekūdeņiem vai ostas atkritumu pieņemšanas iekārtām, kā arī uz starptautiskajiem nolīgumiem un reģionālo jūras konvenciju rīcības plāniem. Pamatojoties uz valstu programmām, šķiet, ka visas 16 dalībvalstis veic vai plāno veikt pasākumus, lai uzlabotu atkritumu apsaimniekošanu zvejniecības nozarē. Biežāk pieminētie pasākumi ir pludmales uzkopšana, “atkritumu zvejošana” un komunikācijas iniciatīvas. Lai gan tiem ir mērena ietekme uz slodzes samazināšanu, tie palīdz uzlabot informētību un tādējādi novērst turpmāku piesārņošanu. Tomēr šķiet, ka nav pietiekami izstrādāti mērķorientēti pasākumi saistībā ar jūras piedrazojuma samazināšanu, piemēram, vienreizlietojamās plastmasas lietojuma ierobežošana vai mikroplastmasas un akvakultūras radītu atkritumu samazināšana. Piemēram, tikai piecas dalībvalstis pievērsa īpašu uzmanību akvakultūrai.

Pasākums → Francija: jūras piedrazojuma samazināšana un gliemju audzēšana Francijai ir ieviesusi divus vērā ņemamus pasākumus jūras piedrazojuma apkarošanai. Pirmais ir valsts atkritumu novēršanas programmas daļa, un to veido četras darbības: 1) ražotāja atbildības paplašināšana; 2) konkrētu produktu, piemēram, vienreizlietojamo plastmasas maisiņu, ierobežošana; 3) brīvprātīgo darbību veicināšana jūras piedrazojuma mazināšanai un reciklēšanai; un 4) reģionālo piedrazojuma novēršanas un apsaimniekošanas plānu saskaņošana ar ūdens un jūras rīcībpolitikas instrumentiem un ostas atkritumu pieņemšanas un apsaimniekošanas plāniem. Otrs pasākums ir vērsts uz gliemeņu akvakultūru, kas var būt būtisks piedrazojuma avots, bet kuram reti ir pievērsta uzmanība citās dalībvalstu pasākumu programmās. Francija plāno ierobežot ietekmēto dzīvotņu degradāciju, ierobežojot piekļuvi attiecīgajiem jūras kultūras gabaliem plūdmaiņu teritorijās un vācot un reciklējot to radīto piedrazojumu. Jūras piedrazojuma pasākumu programmas ir jāskata plašākā kontekstā — kā izmaiņas ES līmenī, kas veicināja aprites ekonomikas paketes, ES stratēģijas attiecībā uz plastmasu un tiesību akta priekšlikuma par jūras piedrazojuma un vienreizlietojamo plastmasu pieņemšanu. No 16 dalībvalstīm tikai sešas plāno līdz 2020. gadam sasniegt labu vides stāvokli jūras piedrazojuma ziņā. Malta ir vienīgā dalībvalsts, kas ir pieteikusi izņēmumu, pamatojoties uz kaimiņvalstu darbībām, kuras varētu kavēt tās centienus, tomēr šķiet, ka šādi attaisnojošie apstākļi nav pilnīgi pamatoti, un nav paziņots alternatīvs termiņš. Enerģija, tostarp zemūdens troksnis Enerģijas izmantošana, piemēram, no apkures un elektroenerģijas sistēmām, troksnis, elektromagnētiskā radiācija, radioviļņi vai vibrācijas arī var radīt slodzi uz jūras vidi. Līdz šim vairums dalībvalstu lielākoties pievērsušās zemūdens troksnim, kura ietekme ir sarežģīta un vēl nav pilnīgi izprasta. Troksnis var, piemēram, aizbiedēt jūras sugas no to vairošanās vietām, ietekmēt to dzirdi un tādēļ padarīt tās neaizsargātākas. Ietekme ir atkarīga arī no trokšņa veida — pastāvīgs vai impulsu veidā — un biežuma. Troksni var radīt kuģošana, jūras izpēte, atkrastes enerģijas platformas, būvniecības darbi un aizsardzības darbības. Dalībvalstis arī šajā aspektā atsaukušās uz tādiem ES tiesību aktiem kā Dzīvotņu direktīva un Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīva. Tāpat to pasākumu programmās parādās starptautiskie nolīgumi un iniciatīvas, ko īsteno ar reģionālajām jūras konvencijām. Pasākumi ietver konkrētu teritoriju aizsardzību pret troksni impulsu veidā un pastāvīgu troksni, “ekoloģisku” kuģu attīstīšanu, konkrētu apgaismojuma veidu uz naftas un gāzes platformām izmantošanas ierobežošanu un informētības uzlabošanu, veicot izpēti un izstrādājot norādījumus trokšņa novērtēšanai. Lai gan vairumam slodžu ir pievērsta uzmanība, bieži tas notiek netieši, veicot izpēti, par ko dalībvalstis ir paziņojušas kopā ar saviem pasākumiem. Labu vides stāvokli līdz 2020. gadam plāno sasniegt sešas dalībvalstis, galvenokārt Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļas reģionā. Tomēr, ņemot vērā pašlaik nepietiekamās zināšanas, dažas dalībvalstis nevar aplēst, kad tas tiks sasniegts, vai arī nav norādījušas konkrētu datumu, kad tas tiks sasniegts. Neviena dalībvalsts nav pieteikusi izņēmumu. Pasākums → Kipra: ogļūdeņražu meklēšanas rezultātā radītais troksnis Kipra ziņo par pasākumu, kas vērsts uz impulsveidīga zemūdens trokšņa novēršanu, pieprasot “zemas intensitātes / lēna sākuma” nosacījumus saistībā ar ogļūdeņražu izpēti un ieguvi. Tas ietver seismiskus pētījumus jūrā, kā noteikts Direktīvā par stratēģisko vides novērtējumu un Direktīvā par ietekmes uz vidi novērtējumu un Barselonas konvencijas Atkrastes protokolā. Veiktie pasākumi attiecībā uz jūras bioloģiskās daudzveidības stāvokli Slodžu negatīvās ietekmes uz jūras vidi ierobežošanai būtu jāuzlabo jūras sugu un biotopu apstākļi. Tāpēc iepriekšējās sadaļās izklāstītajiem pasākumiem būtu jāpalīdz uzturēt vai uzlabot jūras bioloģiskās daudzveidības stāvokli. Tomēr vairums dalībvalstu nepietiekami sasaista abus šos aspektus, un tas mazina minēto programmu iedarbīgumu. Taču dalībvalstis ir noteikušas pasākumus saistībā ar dažādiem jūras biotopiem, piemēram, telpiskās aizsardzības pasākumus, lai gan tie ir ierobežoti telpā un varētu nebūt vērsti uz teritorijām, kurās slodzes ir izteiktākās (piem., jūras gultnes tralēšana ārpus aizsargājamām teritorijām). Putni Nejauša piezveja komerciālās zvejas darbībās bija galvenā dalībvalstu paziņotā slodze, kas ietekmē putnus. Citas slodzes, par kurām tās ziņoja, bija jūras piedrazojums, svešzemju sugas, naftas piesārņojums un vizuālie traucējumi gaismas dēļ. Lai gan biotopi galvenokārt tiek zaudēti cilvēka darbības, jūras piesārņotājvielu un medību dēļ, dalībvalstis retāk norādīja to kā slodzi. Nepārsteidz tas, ka vairums pasākumu ir saistīti ar Putnu direktīvas un Dzīvotņu direktīvas īstenošanu un tādējādi ar īpaši aizsargājamām teritorijām un īpaši aizsargājamām dabas teritorijām, lai aizsargātu putnu dzīvotnes, vairošanās, ligzdošanas un barošanās vietas. Dalībvalstis ziņo arī par to, ka tās piemēro kopējās zivsaimniecības politikas noteikumus, lai novērstu piezveju, un tas nozīmē konkrētu zvejas rīku izmantošanas ierobežošanu, piemēram, lai samazinātu iespējamību, ka tiek noķerti putni, vai lai veicinātu ilgtspējīgus zvejas rīkus un metodes. Tikai reizēm dalībvalstis atsaucas uz Jūras telpiskās plānošanas direktīvu, kas varētu palīdzēt noteikt zvejas teritorijas, vienlaikus samazinot ietekmi uz putniem. Visas dalībvalstis Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā sasaista savus pasākumus arī ar OSPAR ieteikumiem par saglabāšanu, savukārt dažas dalībvalstis Baltijas jūras reģionā atsaucas uz HELCOM “Baltijas jūras rīcības plānu”. Vidusjūras reģionā vairums dalībvalstu vispārīgi atsaucas uz Barselonas konvencijas rīcības plāniem attiecībā uz putnu sugām un aizsargājamām jūras teritorijām. Desmit dalībvalstis neziņoja, kad tās sasniegs labu vides stāvokli, un kā iemeslu norādīja nepietiekamas zināšanas vai arī nesniedza sīkāku pamatojumu. Nav paziņots par nevienu izņēmumu. Pasākums → Malta: putnu aizsargāšana no plēsējiem Malta veic pasākumu, lai aizsargātu Vidusjūras vētrasputnu (Puffinus yelkouan) no plēsīgām žurkām. Cilvēku atpūtas darbību rezultātā radītie pārtikas atkritumi īpaši aizsargājamā teritorijā ir veicinājuši žurku savairošanos, un tas rada būtisku plēsēju slodzi uz putniem. Lai sekmīgāk aizsargātu putnu sugas un to dzīvotnes, projekta mērķis ir uzlabot cilvēku informētību par problēmu un tādējādi mainīt viņu uzvedību aizsargājamās teritorijās, lai samazinātu piedrazojumu un kaitēkļu daudzumu. Pasākums pārsniedz to, kas jau ir noteikts Putnu direktīvā. Zivis un galvkāji Papildus acīmredzamajai slodzei, ko rada komerciālo sugu zveja, viena no būtiskākajām slodzēm ir piezveja, un tai seko piesārņotājvielas. Tādus aspektus kā dzīvotņu zaudēšana un kaitējums tām, piedrazojums un zemūdens troksnis savās programmās dalībvalstis norāda retāk. Kopumā komerciāli izmantojamajām sugām ir pievērsta pienācīga uzmanība iepriekš minētajos pasākumos saistībā ar komerciālajām zivīm un gliemenēm. Šie pasākumi ietver zvejas aizliegumus konkrētās teritorijās un/vai zvejas metožu, piemēram, zvejas ar traļiem, aizliegšanu. Tomēr sugas, kuras neizmanto komerciālos nolūkos, ne vienmēr ir aptvertas. Trīspadsmit dalībvalstis ierobežo arī konkrētu zvejas paņēmienu izmantošanu, tādējādi pievēršoties arī piezvejai. Vairums dalībvalstu ziņo par telpiskās aizsardzības pasākumu izmantošanu, pamatojoties uz Dzīvotņu direktīvas tīklu “Natura 2000” dažu zivju sugu aizsardzībai un — mazākā mērā — pamatojoties uz Ūdens pamatdirektīvu zivju migrācijas ceļu aizsardzībai. Telpiskie pasākumi ir izmantoti arī tam, lai aizsargātu konkrētus jūras gultnes biotopus, kas ir zivju nārstošanas un mazuļu audzēšanas vietas. Papildus savu pasākumu sasaistīšanai ar reģionālām jūras konvencijām, piemēram, putnu gadījumā, Vidusjūras reģiona dalībvalstis jo īpaši atsaucas arī uz iniciatīvām sadarbībā ar reģionālām zvejniecības pārvaldības organizācijām. Informētības uzlabošanas kampaņas, piemēram, tās, kurās patērētājus informē par ilgtspējīgām zvejas metodēm vai kas paredzētas profesionāliem un atpūtas zvejniekiem, sniedz pievienoto vērtību citiem, tiešākiem pasākumiem. Dažas dalībvalstis norādījušas, ka ir vajadzīga papildu izpēte, jo īpaši lai saprastu, kāda ir to slodžu ietekme, kuras skar šo sugu grupu. Polija ir pieprasījusi izņēmumu attiecībā uz laba vides stāvokļa sasniegšanu, jo apgalvo, ka citi vidiskie faktori, piemēram, klimata pārmaiņas un sāļums, neļauj tai to izdarīt. Pamatojoties uz sniegto informāciju, tas ir tikai daļēji attaisnojams (bez pierādījumiem par izmaiņu tendencēm rādītājos, kas saistītas ar prognozējamajām temperatūras un sāļuma izmaiņām). Apvienotā Karaliste ziņoja par pamatotu izņēmumu, jo ir vajadzīgs laiks, lai zivju populācijas (biomasa) reaģētu uz izmaiņām zvejas apmērā, apvienojumā ar citiem bioloģiskiem un klimatiskiem apstākļiem. Par laba vides stāvokļa sasniegšanu līdz 2020. gadam ziņoja trīs dalībvalstis.

Pasākums → Vācija: patērētāju informētības palielināšana par ilgtspējīgu zveju Jauns pasākums Vācijā ir informēšanas kampaņa, kas paredzēta dažādiem jūras produktu patērētājiem, lai uzlabotu viņu informētību par “ilgtspējīgu un ekoloģisku zvejniecību”. Kampaņā tiks izstrādāts mācību un informatīvs materiāls, pamatojoties uz labākajiem pieejamajiem zinātniskajiem datiem un pašreizējo izpētes stāvokli. Mērķis ir panākt, lai patērētāju uzvedība kļūtu videi draudzīgāka un tie atbalstītu ilgtspējīgus zvejas paņēmienus. Netieši tā mērķis ir izmantot patērētāju pieprasījumu kā stimulu zvejas nozarei ieviest ilgtspējīgākas zvejas metodes. Zīdītāji un rāpuļi Jūras zīdītājus un rāpuļus, piemēram, vaļus, roņus un bruņurupučus, ietekmē nejauša piezveja komerciālās zvejas darbībās, kā arī dzīvotņu zaudēšana, piesārņotājvielas, jūras piedrazojums, sadursmes ar kuģiem un zemūdens troksnis. Vairums dalībvalstu ziņo, ka tās ir veikušas telpiskās aizsardzības pasākumus saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu, lai aizsargātu dzīvotnes, tostarp vairošanās, barošanās un ligzdošanas vietas. Faktiski vairums jauno pasākumu ir vērsti uz telpisko aizsardzību, tostarp uz zemūdens trokšņa samazināšanu. Nejaušu piezveju regulē saskaņā ar kopējo zivsaimniecības politiku ar jauniem pasākumiem par selektīvāku zvejas rīku izmantošanu. Tomēr maz ir tādu dalībvalstu, kuras jūras piedrazojumu sasaista ar zīdītājiem un bruņurupučiem, lai arī pastāv liela iespēja, ka šīs sugas īpatņi varētu apēst atkritumus vai iepīties pazaudētos vai pamestos zvejas rīkos. Vairākas dalībvalstis ir sasaistījušas pasākumus arī ar Jūras telpiskās plānošanas direktīvu un Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīvu. Papildus savu pasākumu sasaistīšanai ar reģionālām jūras konvencijām vairums dalībvalstu sasaista pasākumus ar Nolīgumu par mazo vaļveidīgo aizsardzību Baltijas jūrā un Ziemeļjūrā (ASCOBANS) un Nolīgumu par vaļveidīgo aizsardzību Melnajā jūrā, Vidusjūrā un blakusesošajās Atlantijas okeāna teritorijās (ACCOBAMS). Citi pasākumi ietver pazaudētu zvejas rīku ietekmes samazināšanu un seku mazināšanas pasākumus naftas noplūdes gadījumā. Cita starpā ziņots arī par tādiem pasākumiem kā zvejnieku informēšana par agresīvu zvejas paņēmienu ietekmi uz zīdītājiem un bruņurupučiem un tūristu mudināšana izvēlēties ilgtspējīgas tūrisma darbības. Tikai dažas dalībvalstis ziņoja, ka tās sasniegs labu vides stāvokli līdz 2020. gadam. Polija paziņoja par izņēmumu, norādot, ka tā nesasniegs labu vides stāvokli līdz 2020. gadam saistībā ar cūkdelfīniem, ņemot vērā to, ka šīs sugas migrē un vairums piezvejas notiek ārpus tās teritoriālajiem ūdeņiem; tas nešķiet pamatoti, jo piezvejas problēmu ārpus tās ūdeņiem var pienācīgi kontrolēt ar pārrobežu partnerības procesiem. Pasākums → Itālija: sadursmju ar kuģiem skaita samazināšana Ar kuģiem ir saistīts liels skaits vaļveidīgo nāves gadījumu Vidusjūrā. Ar REPCET projektu Itālijas mērķis ir izvietot uz visiem kuģiem programmatūru, kas palīdz kuģiem noteikt vaļveidīgo esamību un atrašanās vietu zem ūdens, tādējādi samazinot sadursmju skaitu un mirstības rādītājus. Pasākuma ietvaros kuģu operatori tiks arī apmācīti izmantot šo programmatūru. Vertikālā ūdens slāņa dzīvotnes Sugas, kas dzīvo vertikālā ūdens slāņa dzīvotnēs, saskaras ar daudzām slodzēm, piemēram, piesārņotājvielām, eitrofikāciju, svešzemju sugām, zivju ieguvi, piezveju un piedrazojumu. Dalībvalstu programmās pasākumi šo slodžu samazināšanai ir reti sasaistīti ar vertikālā ūdens slāņa dzīvotnēm, apgrūtinot dalībvalstīm iespēju noteikt, kā attiecībā uz šīm dzīvotnēm tiks sasniegts labs vides stāvoklis. Šajā saistībā ir paziņots tikai par dažiem īpašiem pasākumiem. Tomēr aizsargājamo jūras teritoriju apsaimniekošanas plāni, Dzīvotņu direktīvas tīkla “Natura 2000” īstenošana un citu valsts telpiskās aizsardzības pasākumu pieņemšana veicina šo dzīvotņu labklājību. Arī Ūdens pamatdirektīvai ir nozīme, jo tiek samazināta barības vielu un piesārņotājvielu koncentrācija un uzlaboti hidroloģiskie apstākļi, tādējādi samazinot eitrofiskos apstākļus un jūras ūdeņu piesārņojumu. Tika veikta arī reģionāla sasaiste ar citiem dzīvotņu veidiem. Arī šajā gadījumā tikai trīs dalībvalstis ziņoja, ka tās sasniegs labu vides stāvokli līdz 2020. gadam, bet neviena dalībvalsts nav pieteikusi izņēmumu. Pasākums → Zviedrija: slodzes un stāvokļa attiecība vertikālā ūdens slāņa dzīvotnēs Zviedrija ir stingri sasaistījusi savus bioloģiskās daudzveidības pasākumus ar pasākumiem, kas vērsti uz īpašām slodzēm vertikālā ūdens slāņa dzīvotnēs, tādējādi aplūkojot slodzes kumulatīvi, lai aizsargātu jūras bioloģisko daudzveidību. Šīs rūpīgās pieejas pamatā laba vides stāvokļa sasniegšanai saistībā ar bioloģisko daudzveidību ir arī Lēmuma 2017/848/ES loģika. Šie pasākumi skar: •komerciāli izmantojamās zivis un gliemenes — izmantojot zvejas regulējumu un pārvaldību, aizsargājamas jūras teritorijas un sezonālo aizliegumu teritorijas; •eitrofikāciju, eitrofiskajos līčos un Baltijas jūrā lokāli samazinot barības vielu ilgtermiņa slodzi; •piesārņotājvielas, pārvaldot bīstamo vielu (piem., vielu bioloģiskās apaugšanas novēršanai un notekūdeņu) novadīšanu; •svešzemju sugas — veicot netiešus pasākumus, tostarp uzlabojot informētību, izstrādājot apsaimniekošanas plānus un risku samazināšanās pasākumus. Jūras gultnes biotopi Jūras gultni ietekmē dažādas cilvēka darbības, jo īpaši fiziska iejaukšanās, no kurām plašāk izplatītā ir komerciālā zveja ar grunts traļiem. Laika gaitā tas ir izraisījis jutīgo jūras gultnes biotopu būtisku zudumu un plašu ilgtermiņa kaitējumu jūras gultnes biotopiem. Citas darbības, kas varētu būt kaitīgas, ir zemes atgūšana no jūras, ostu darbības, atbrīvošanās no cietajiem atkritumiem (tostarp bagarēšanas materiāla), smilšu un grants ieguve jūrā, zemūdens kabeļu un cauruļvadu ierīkošana un ar atjaunojamajiem energoresursiem saistītās darbības. Lielākoties šo darbību risināšanai pasākumu programmās paredzētas regulatīvās pieejas. Piemēram, telpiskie aizsardzības pasākumi ir primārā izvēle, tostarp Dzīvotņu direktīvā noteiktie pasākumi. Visas 16 dalībvalstis ziņoja par tādām iniciatīvām jutīgu dzīvotņu aizsardzībai pret zvejas darbībām, kas ir saskaņotas ar ilgtspējīgas zvejas pasākumiem (galvenokārt pamatojoties uz kopējo zivsaimniecības politiku, piem., konkrētu zvejas veidu, tostarp zvejas ar grunts traļiem, aizliegšana un tādu zvejas rīku ieviešana, kas ir mazāk destruktīvi jūras gultnei). Citi norādītie regulatīvie rīki ir citu slodžu (piem., akvakultūras radīto barības vielu līmeņa) ietekmes uz vidi novērtējumi. Attiecībā uz citu piesārņojuma veidu ietekmi dalībvalstis norāda pasākumus saskaņā ar Ūdens pamatdirektīvu. Tika veikta arī reģionāla sasaiste ar citiem dzīvotņu veidiem. Jūras gultni var bojāt arī ar atpūtu saistītas darbības, piemēram, atpūtas laivu enkurošana vai atpūtas zveja, — saistībā ar to par pasākumiem ir paziņojušas četras dalībvalstis. Taču šie pasākumi bieži vien tiek veikti tikai konkrētās teritorijās. Tāpēc dalībvalstis, visticamāk, nepievērsīs uzmanību lielai daļai jūras gultnes biotopu, kuri atrodas ārpus telpiskās aizsardzības teritorijām un kurus ietekmē cilvēka darbība. Vairākas dalībvalstis arī veica darbības, lai uzlabotu informētību par konkrētu komerciālās zvejas metožu postošo ietekmi uz jūras gultnes biotopiem, un veica izpēti, piemēram, kartēja jūras gultnes biotopus. Piecas dalībvalstis ziņoja, ka tās sasniegs labu vides stāvokli līdz 2020. gadam, Polija pieprasīja izņēmumu un sasaistīja to ar dabas apstākļiem, piemēram, lēnu jūras vides atveseļošanos, svešzemju sugām, kas ir plaši izplatījušās Polijas ūdeņos, un teritorijām, kurās dabiski sezonāli ir zems skābekļa līmenis. Tomēr attaisnojošie apstākļi tikai daļēji pamato izņēmumu, jo nav pielikti nekādi pūliņi, lai noteiktu, kurus biotopus svešzemju sugas konkrēti ir ietekmējušas un vai skābekļa noplicināšanās Baltijas jūrā ir notikusi lielā mērā tāpēc, ka notiek bagātināšanās ar barības vielām.

Pasākums → Spānija: norādījumi par atpūtas darbībām jūrā Laivu enkurošana fiziski bojā jūras gultni un var izraisīt jūras gultnes biotopu zudumu, ņemot vērā to jutīgo stāvokli. Tas jo īpaši ietekmē jūraszāļu audzes (Posidonia oceanica un Cymodocea nodosa) un konkrētas sugas, kas ir iekļautas Spānijas apdraudēto sugu katalogā, piemēram, Pinna nobilis gliemeni un Asterina pancerii jūras zvaigzni. Tāpēc Spānija deva norādījumus iestādēm regulēt šo darbību aizsargājamos jūras gultnes biotopos. Tas pārsniedz darbības, kuras parasti ir noteiktas saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu. Kādi ir dalībvalstu darbības rādītāji? Pasākumi pret slodzēm Savās pasākumu programmās dalībvalstis vismaz daļēji ir pievērsušas uzmanību vairākām slodzēm: svešzemju sugu introdukcija, komerciālā zvejniecība, barības vielu ienese, slodzes uz jūras gultnes biotopiem, hidrografiskās izmaiņas, piesārņotājvielas un jūras piedrazojums. Tālāk 2. attēlā ir norādīts, cik daudz slodzēm, par kurām dalībvalstis paziņoja savos ar 8. pantu noteiktajos novērtējumos, ir pievērsta pienācīga uzmanība, veicot pasākumus. 2. attēls. Dalībvalstu veikto pasākumu, kas vērsti pret slodzēm, atbilstība (dalībvalstis norādītas ģeogrāfiskā secībā — sadalījumā pa jūras reģioniem) Katrai dalībvalstij ir norādīts, cik bieži pasākumi attiecībā uz konkrētu raksturlielumu ir novērtēti kā tādi, kas novērš (zaļi), daļēji novērš (oranži) un nenovērš (sarkani) to, par ko dalībvalsts paziņoja savos ar 8. pantu noteiktajos novērtējumos (piem., 100 % “novērš slodzes” nozīmē to, ka programma novērš paziņotās slodzes attiecībā uz visiem raksturlielumiem). Termiņi, pasākumu īstenošana un to iedarbīgums Dalībvalstu paziņotie termiņi liecina par to, ka labs vides stāvoklis tiks sasniegts atšķirīgos laikos, kā paskaidrots attiecīgajās sadaļās iepriekš un apkopots 3. attēlā. Daļēji tas var būt tāpēc, ka dalībvalstis ziņoja, ka daži pasākumi nebija uzsākti līdz 2016. gadam, kā prasīts direktīvā. Jānorāda arī, ka ne vienmēr pasākumi, par kuriem tika paziņots, ir tieši saistīti ar laba vides stāvokļa un vidisko mērķrādītāju noteikšanu. Neskaidrību par to, vai pasākumi ir pietiekami, lai līdz 2020. gadam sasniegtu labu vides stāvokli, palielina arī tas, ka nav pietiekamas konsekvences, nosakot labu vides stāvokli (apakš)reģionu līmenī, kā arī atšķirības dalībvalstu mērķu vērienīgumā. Paredzams, ka Lēmuma 2017/848/ES pilnīga ieviešana nodrošinās salīdzināmāku un saskaņotāku pieeju attiecībā uz šo apņemšanos turpmākajiem atjauninājumiem un tādējādi palīdzēs novērtēt minēto pasākumu pietiekamību. Otrs novērojums ir saistīts ar varbūtību, ka šie pasākumi varētu tikt īstenoti, jo īpaši jaunie pasākumi (ņemot vērā to, ka bija paziņots par citiem pasākumiem, kuri pašlaik tiek veikti, piem., saskaņā ar citu politikas satvaru). Atbilstoši novērojumiem var izdalīt trīs dalībvalstu grupas. Ļoti iespējams Apvienotā Karaliste, Beļģija, Francija, Itālija, Somija, Spānija, Vācija un Zviedrija. Šīs dalībvalstis veica izmaksu un ieguvumu analīzi, ieviešot jaunus pasākumus, un ir norādījušas, kuras struktūras būs atbildīgas par to īstenošanu. Tās arī ziņoja, ka īstenošana sākās jau 2016. gadā, lai gan daži pasākumi nedaudz aizkavējās (tie sākās 2017. gadā vai 2018. gadā). Iespējams Bulgārija, Latvija, Malta, Nīderlande, Polija, Portugāle Izmaksu un ieguvumu analīze, par kuru tika paziņots, neaptver visus jaunos pasākumus, un šīs dalībvalstis nav norādījušas visus termiņus. Lielu daļu no pasākumiem, par kuriem tika paziņots, ir plānots veikt pēc 2018. gada, bet dažus — pēc 2020. gada. Dalībvalstis kopumā ir norādījušas, kuras struktūras ir atbildīgas par šo pasākumu veikšanu. Nav secinājuma Kipra, Īrija Šo dalībvalstu sniegtā informācija neļauj izdarīt secinājumu. 1. tabula. Jauno pasākumu īstenošanas varbūtība Tomēr izmaksu un ieguvumu novērtējumi, ja tie tika veikti, neatklāj visu situāciju pilnībā. Ne vienmēr arī bija norādīta īstenotāja iestāde, finansējums un budžeta piešķīrumi, raisot šaubas par to, vai attiecīgie pasākumi tiks īstenoti. Arī pasākumu iespējamā ietekme nebija novērtēta kvantitatīvi, labākajā gadījumā tā tika aprakstīta kvalitatīvi. Ja informācija tiktu paziņota pietiekami detalizēti, varētu labāk saprast, ko bija plānots sasniegt ar pasākumu. Nevarēja arī novērtēt pašlaik veikto pasākumu ietekmi uz jūras vidi. Tāpēc nebija iespējams kvantitatīvi noteikt, cik lielā mērā slodze tiks samazināta un vai pasākumi paši par sevi ir pietiekami, lai sasniegtu labu vides stāvokli. Atzīstot, ka dažu pasākumu gadījumā tas nebija iespējams, piemēram, nepietiekamu zināšanu dēļ, novērtējumu varētu uzlabot, ja dalībvalstu centienus varētu pārvērst taustāmā novērtējumā par pozitīvo ietekmi, kāda tiem būs uz jūras vidi. Cits novērojums ir tāds, ka, lai gan vairums dalībvalstu atsaucas uz savām attiecīgajām reģionālajām jūras konvencijām un starptautiskajiem nolīgumiem, dažas dalībvalstis vispārīgi norāda uz reģionālajiem rīcības plāniem un reģionālajām vai starptautiskajām saistībām, neprecizējot, kādi pasākumi tiek veikti. Arī šajā gadījumā nevar izdarīt secinājumu par to, ko ir plānots sasniegt ar šiem pasākumiem. Vairumā gadījumu pasākumi nav paredzēti reģionam vai apakšreģionam, un to ģeogrāfiskais tvērums aprobežojas ar valsts ūdeņiem. Secinājumi un ieteikumi