Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) /* COM/2011/0627 galīgā redakcija - 2011/0282 (COD) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Komisijas priekšlikumā par daudzgadu finanšu shēmu (DFS) 2014.–2020. gadam (DFS priekšlikums)[1] ir noteikts kopējās lauksaimniecības politikas (KLP) budžets un galvenie virzieni. Pamatojoties uz to, Komisija iesniedz regulu kopumu, kurās noteikts 2014.–2020. gada KLP tiesiskais regulējums, kā arī šīs politikas turpmākās attīstības alternatīvo scenāriju ietekmes novērtējums. Šo reformu priekšlikumu pamatā ir Paziņojums par KLP 2020. gada perspektīvā[2], kurā vispārīgi raksturotas politiskās iespējas, kas ļautu risināt nākotnē paredzamās problēmas lauksaimniecībā un lauku apvidos un sasniegt KLP mērķus, proti, nodrošināt 1) dzīvotspējīgu pārtikas ražošanu; 2) dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un klimata politiku un 3) līdzsvarotu teritoriālo attīstību. Kopš minētā paziņojuma iesniegšanas tajā izklāstītā reformas ievirze kopumā atbalstīta gan iestāžu debatēs[3], gan apspriedēs ar ieinteresētajām personām, kas notika iespējamās ietekmes novērtēšanas gaitā. Šajā procesā izkristalizējusies kopīga atziņa, ka ir jāveicina efektīva resursu izmantošana, lai nodrošinātu pārdomātu, ilgtspējīgu un iekļaujošu ES lauksaimniecības un lauku apvidu attīstību atbilstoši stratēģijai “Eiropa 2020”, KLP struktūru arī turpmāk balstot uz diviem pīlāriem, kuriem ir kopīgs mērķis un kuros iekļautie instrumenti papildina cits citu. KLP I pīlārs attiecas uz tiešajiem maksājumiem un tirgus pasākumiem, kas ļauj ES lauksaimniekiem saņemt gada pamata ienākumu atbalstu, kā arī atbalstu konkrētu tirgus traucējumu gadījumā, bet II pīlārs attiecas uz lauku attīstību, kuras nodrošināšanai dalībvalstis, ievērojot kopīgu satvaru[4], sagatavo un līdzfinansē daudzgadu programmas. Secīgu reformu rezultātā, veidojot KLP par integrētu politiku lauku apvidu attīstībai visā ES, ir palielināta lauksaimniecības orientācija uz tirgu, vienlaikus sniedzot ienākumu atbalstu ražotājiem, politikā ir prasmīgāk iestrādātas vides prasības un pastiprināts atbalsts lauku attīstībai. Tomēr reformas procesā ir radusies vajadzība optimālāk sadalīt atbalstu gan starp dalībvalstīm, gan dalībvalstīs, kā arī ir izskanējuši aicinājumi rūpīgāk izvēlēties pasākumus, kuru mērķis ir vides problēmu novēršana, un lietpratīgāk reaģēt uz pieaugošo tirgus svārstīgumu. Agrāk reformas galvenokārt tika veiktas, reaģējot uz iekšēju cēloņu izraisītām problēmām, sākot ar milzīgu pārprodukciju un beidzot ar pārtikas nekaitīguma krīzi; tās ES ir lieti noderējušas gan pašu mājās, gan starptautiskajā arēnā. Taču lielākā daļa šodienas problēmu izraisa un ietekmē ārēji, ar lauksaimniecību tieši nesaistīti faktori, un tāpēc šo problēmu risināšanai ir vajadzīgi plašāki politiski pasākumi. Paredzams, ka situācija lauksaimniecības ienākumu jomā arī turpmāk būs sarežģīta, jo lauksaimnieki saskaras ar lielāku risku, ražīguma kāpuma palēnināšanos un peļņas normas samazināšanos pieaugošo ražošanas cenu dēļ; tāpēc noteikti jāsaglabā ienākumu atbalsts un jāpilnveido attiecīgie instrumenti, lai labāk pārvaldītu riskus un risinātu krīzes situācijas. Spēcīga lauksaimniecība ir ļoti būtiska ES pārtikas rūpniecībai un pasaules nodrošinājumam ar pārtiku. Tajā pašā laikā lauksaimniecības nozares pārstāvji un lauku apvidu iedzīvotāji tiek aicināti neatlaidīgāk censties sasniegt vērienīgos mērķus klimata un enerģētikas jomā, kā arī īstenot bioloģiskās daudzveidības stratēģiju, kas ietilpst stratēģijā “Eiropa 2020”. Lauksaimniekiem, kas līdz ar mežsaimniekiem ir galvenie zemes apsaimniekotāji, būs vajadzīgs atbalsts, lai viņi ieviestu un turpmāk izmantotu tādas lauksaimniecības sistēmas un metodes, kas īpaši sekmē vides un klimata mērķu sasniegšanu, jo tirgus cenas neatspoguļo šādu sabiedrisku labumu nodrošināšanu. Turklāt būs ļoti svarīgi atrast veidu, kā vislabāk izmantot lauku apvidu daudzveidīgo potenciālu un tādējādi veicināt iekļaujošu izaugsmi un kohēziju. Tāpēc topošā KLP nebūs politika, kas attiecas tikai uz nelielu, kaut ļoti svarīgu, ES tautsaimniecības daļu, tā būs arī stratēģiski svarīga politika, kas attieksies uz pārtikas nodrošinājumu, vidi un teritoriālo līdzsvaru. Tieši šajos apstākļos atklājas ES pievienotā vērtība, kura piemīt patiesi kopējai politikai, kas ļauj visefektīvāk izmantot ierobežotos budžeta līdzekļus, saglabājot ilgtspējīgu lauksaimniecību visā ES, risinot tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinot dalībvalstu solidaritāti, taču vienlaikus pieļaujot zināmas atkāpes šīs politikas īstenošanā, lai tiktu ievērotas un apmierinātas vietējās vajadzības. DFS priekšlikumā izklāstītajās pamatnostādnēs ir paredzēts, ka kopējai lauksaimniecības politikai arī turpmāk būtu jāietver divi pīlāri, katra pīlāra budžetam nominālā izteiksmē būtu jāpaliek 2013. gada līmenī un būtu jābūt skaidrai virzībai uz rezultātu sasniegšanu ES būtiskākajās, prioritārajās jomās. Ar tiešajiem maksājumiem būtu jāveicina ražošanas ilgtspējība, 30 % šiem maksājumiem atvēlētā budžeta piešķirot obligātiem pasākumiem, kas labvēlīgi ietekmē klimatu un vidi. Maksājumu apmērs būtu pakāpeniski jāvienādo, un maksājumi lielāko maksājumu saņēmējiem būtu pakāpeniski jāierobežo. Lauku attīstībai domātie līdzekļi būtu jāiekļauj vienotā stratēģiskā satvarā līdz ar citiem ES kopīgi pārvaldītiem līdzekļiem, uz kuriem attiecas aktīvāka, mērķtiecīgāka pieeja un uzlaboti, skaidrāk formulēti ex-ante nosacījumi. Visbeidzot, KLP finansējums tirgus pasākumu jomā būtu jāpapildina ar diviem instrumentiem, kas neietilpst DFS, proti, ar 1) rezerves fondu ārkārtas gadījumiem, kas ļautu rīkoties krīzes situācijās, un 2) Eiropas Globalizācijas pielāgošanās fonda darbības jomas paplašināšanu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, KLP tiesiskā regulējuma būtiskākie elementi laika posmam no 2014. līdz 2020. gadam ir noteikti šādās regulās: – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām (“tiešo maksājumu regula”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju (“regula par vienotu TKO”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) (“lauku attīstības regula”); – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu, pārvaldību un uzraudzību (“horizontālā regula”); – priekšlikumā Padomes regulai par konkrēta atbalsta un kompensāciju noteikšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirgu kopīgu organizāciju; – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 73/2009 attiecībā uz lauksaimniekiem paredzētu tiešo maksājumu piemērošanu 2013. gadā; – priekšlikumā Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 1234/2007 attiecībā uz vienotā maksājuma shēmu un atbalstu vīnogulāju audzētājiem. Lauku attīstības regula balstās uz priekšlikumu, kuru Komisija iesniedza 2011. gada 6. oktobrī un kurā izklāstīti kopīgi noteikumi par visiem fondiem, kas darbojas vienotajā stratēģiskajā satvarā[5]. Vēlāk tiks pieņemta arī regula par vistrūcīgākajām personām piemērojamā atbalsta shēmu, kurai finansējums pašlaik paredzēts citā daudzgadu finanšu shēmas izdevumu kategorijā. Turklāt, lai atrastu piemērotāko veidu, kā samērot pārredzamības principu un saņēmēju tiesības uz personas datu aizsardzību, tiek gatavoti jauni noteikumi par saņēmēju datu publicēšanu, kuru sagatavošanā tiek ņemti vērā Eiropas Savienības Tiesas iebildumi. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Pamatojoties uz pašreizējā politiskā regulējuma novērtējumu un nākotnē paredzamo problēmu un vajadzību analīzi, ietekmes novērtējumā izvērtēta un salīdzināta trīs alternatīvu scenāriju ietekme. Šis novērtējums ir radies 2010. gada aprīlī uzsāktā ilgā procesā, kuru vadīja starpdienestu grupa un kura gaitā tika veikta plaša kvantitatīva un kvalitatīva analīze, tostarp noteikta bāzlīnija, proti, lauksaimniecības tirgu un ienākumu attīstības vidēja termiņa prognozes līdz pat 2020. gadam, un modelēta dažādo politikas scenāriju ietekme uz nozares ekonomiku. Ietekmes novērtējumā sīkāk iztirzāti šādi trīs scenāriji: 1) pielāgojumu scenārijs, saskaņā ar kuru tiek saglabāts pašreizējais politiskais regulējums, taču vienlaikus tiek novērsti tā būtiskākie trūkumi, piemēram, pilnveidota tiešo maksājumu sadale; 2) sabalansēšanas scenārijs, kas ir saistīts ar būtiskām politikas izmaiņām, t. i., tiešo maksājumu mērķtiecīgāku piešķiršanu un ekoloģisko komponentu, sekmīgāku lauku attīstības politikas stratēģisko mērķu noteikšanu, tos rūpīgāk saskaņojot ar ES politiku citās jomās, kā arī juridiskā pamata paplašināšanu, lai attiecīgi paplašinātu ražotāju sadarbību, un 3) pārorientēšanās scenārijs, saskaņā ar kuru politiku pārorientē uz vides aizsardzību un pakāpeniski likvidē tiešos maksājumus, pieņemot, ka ražošanas jaudu ir iespējams saglabāt arī bez atbalsta un sociālekonomiskās vajadzības lauku rajonos ir iespējams apmierināt, izmantojot citas rīcībpolitikas. Ekonomikas krīzes un nepietiekama publiskā finansējuma apstākļos, uz kuriem ES reaģējusi, pieņemot stratēģiju “Eiropa 2020” un DFS priekšlikumu, katrā no šiem trim scenārijiem atšķirīga nozīme piešķirta trim politiskajiem uzdevumiem, kas izvirzīti nākotnes KLP ar mērķi panākt konkurētspējīgāku un ilgtspējīgāku lauksaimniecību plaukstošos lauku apvidos. Lai panāktu lielāku atbilstību stratēģijai “Eiropa 2020”, jo īpaši efektīvas resursu izmantošanas jomā, būs aizvien vairāk jāpalielina lauksaimniecības ražīgums, veicot pētījumus, veicinot zināšanu nodošanu, sadarbību un inovāciju (tostarp izmantojot Eiropas inovāciju partnerību lauksaimniecības ražīguma un ilgtspējības jomā). Tā kā ES lauksaimniecības politika vairs netiek īstenota tirdzniecību kropļojošā politiskajā vidē, paredzams, ka šo nozari ietekmēs turpmāka liberalizācija, jo īpaši saistībā ar Dohas attīstības programmu vai ar Mercosur valstīm noslēgto brīvās tirdzniecības līgumu. Izstrādājot trīs minētos politikas scenārijus, tika ņemtas vērā vēlmes, kas izteiktas apspriešanās procesā, kurš norisinājās ietekmes novērtējuma sagatavošanas gaitā. Ieinteresētās personas tika aicinātas izteikt viedokli laikā no 2010. gada 23. novembra līdz 2011. gada 25. janvārim, bet 2011. gada 12. janvārī tika organizēta padomdevējas komitejas sanāksme. Turpmāk īsumā apkopotas būtiskākās atziņas[6]. – Ieinteresēto personu vidū valda vispārējā vienprātība par to, ka ir vajadzīga stingra KLP, kuras pamatā būtu divu pīlāru struktūra, lai risinātu ar pārtikas nodrošinājumu, dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un teritoriālo attīstību saistītās problēmas. – Vairums respondentu uzskata, ka KLP būtu jāveicina tirgu un cenu stabilizācija. – Ieinteresētajām personām ir atšķirīgi viedokļi par atbalsta mērķu noteikšanu (īpaši par tiešā atbalsta pārdali un maksājumu nepārsniedzamās summas noteikšanu). – Tiek vienprātīgi atzīts, ka abiem politikas pīlāriem var būt liela nozīme, rosinot aktīvāku klimata politiku un uzlabojot ekoloģiskos raksturlielumus, kas ir ES iedzīvotāju interesēs. Tā kā daudzi lauksaimnieki uzskata, ka tas jau notiek, plašāka sabiedrība norāda, ka I pīlāra maksājumus varētu izmantot efektīvāk. – Respondenti vēlas, lai nākotnē paredzamā izaugsme un attīstība skartu visu ES, arī mazāk labvēlīgos apgabalus. – Daudzi respondenti uzsvēra KLP saskaņošanu ar politiku citās jomās, piemēram, ar vides, veselības, tirdzniecības un attīstības politiku. – Respondenti uzskata, ka inovācija, konkurētspējīgu uzņēmumu attīstība un sabiedrisko labumu nodrošināšana ES iedzīvotājiem ļaus KLP saskaņot ar stratēģiju “Eiropa 2020”. Tātad, veicot ietekmes novērtējumu, tika salīdzināti minētie trīs alternatīvie politikas scenāriji. Īstenojot pārorientēšanās scenāriju, lauksaimniecībā ātrāk tiktu veikti strukturāli pielāgojumi un ražošana tiktu pārcelta uz rentablākajiem apgabaliem un ienesīgākajām nozarēm. Lai gan, īstenojot šo scenāriju, ievērojami pieaugtu finansējums vides jomā, nozare vienlaikus tiktu pakļauta arī lielākam riskam, jo saruktu tirgus intervences iespējas. Turklāt šā scenārija īstenošana izraisītu būtiskas sociālas un ekoloģiskas problēmas, jo, politikā zūdot ietekmēšanas iespējām, ko sniedz tiešie maksājumi un ar tiem saistītās savstarpējās atbilstības prasības, mazāk konkurētspējīgajos apvidos būtu vērojams būtisks ienākumu zaudējums un vides degradēšanās. Otra galējā alternatīva — pielāgojumu scenārijs — būtu vispiemērotākais politikas nepārtrauktībai, jo dotu ierobežotus, taču jūtamus uzlabojumus gan lauksaimniecības konkurētspējas, gan ekoloģiskās efektivitātes ziņā. Tomēr pastāv nopietnas šaubas par to, vai šis scenārijs ļautu pienācīgi risināt nākotnē paredzamās būtiskās klimata un vides problēmas, no kā ir atkarīga arī lauksaimniecības ilgtermiņa ilgtspējība. Sabalansēšanas scenārijs, kurā paredzēta tiešo maksājumu mērķtiecīgāka piešķiršana un ekoloģiskais komponents, paver pilnīgi jaunu ceļu. Veiktā analīze liecina, ka pārēja uz videi nekaitīgu rīcību ir iespējama un ka izmaksas, ko tā radītu lauksaimniekiem, nav pārmērīgas, lai gan no zināma administratīvā sloga nebūtu iespējams izvairīties. Līdzīgi ir iespējams stimulēt lauku attīstību, ja vien dalībvalstis un reģioni efektīvi izmantos jaunās iespējas un ja vienota stratēģiskā satvara izveide, kurā ietilptu arī pārējie ES līdzekļi, neliegs saglabāt sinerģiju ar I pīlāru un nemazinās lauku attīstības specifiskās priekšrocības. Ja tiktu panākts pareizais līdzsvars, šā scenārija īstenošana vissekmīgāk ļautu nodrošināt lauksaimniecības un lauku apvidu ilgtermiņa ilgtspējību. Pamatojoties uz iepriekš minēto, ietekmes novērtējumā secināts, ka sabalansēšanas scenārijs ir vislīdzsvarotākais, jo ļauj pakāpeniski saskaņot KLP un ES stratēģiskos mērķus, un šis līdzsvars un samērība izpaužas arī tiesību aktu priekšlikumos paredzēto elementu īstenošanā. Būs jāizveido vērtēšanas sistēma, lai, izmantojot vienotu, ar politikas mērķiem saistītu rādītāju kopumu, novērtētu KLP efektivitāti. Svarīgs apsvērums šajā procesā bija vienkāršošana, un tā būtu dažādi jāveicina, piemēram, racionalizējot savstarpējās atbilstības un tirgus instrumentus vai izstrādājot mazajiem lauksaimniekiem piemērotu atbalsta shēmu. Turklāt tiešie maksājumi ar videi nekaitīgu rīcību būtu jāsasaista tā, lai maksimāli samazinātos administratīvais slogs, tostarp pārbaužu izmaksas. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Tiek ierosināts saglabāt pašreizējo KLP struktūru, proti, dalījumu divos pīlāros, kur I pīlāra ikgadējos, vispārīgi piemērojamos obligātos pasākumus papildina II pīlārā iekļautie brīvprātīgie pasākumi, kas saskaņā ar daudzgadu programmu izstrādes pieeju ir vairāk pielāgoti valsts un reģionālajām īpatnībām. Tomēr jaunā tiešo maksājumu regulējuma mērķis ir pilnvērtīgāk izmantot sinerģiju ar II pīlāru, kas savukārt ir iekļauts vienotā stratēģiskā satvarā, lai to labāk saskaņotu ar citu ES kopīgi pārvaldīto līdzekļu izmantojumu. Pamatojoties uz iepriekš minēto, tiek saglabāta arī pašreizējā struktūra, ko veido četri pamata tiesību akti, lai gan finansējuma regulas darbības joma tiek paplašināta, lai kopīgos noteikumus apkopotu vienā tiesību aktā, proti, tā dēvētajā horizontālajā regulā. Priekšlikumi ir saskaņā ar subsidiaritātes principu. KLP patiesi ir ES kopējā politika: tā ir ES un dalībvalstu dalītas kompetences joma, kas tiek regulēta ES līmenī, lai visā ES saglabātu ilgtspējīgu un daudzveidīgu lauksaimniecību, risinātu tādas svarīgas pārrobežu problēmas kā klimata pārmaiņas un stiprinātu dalībvalstu solidaritāti. Ņemot vērā to, cik būtiski nākotnē paredzamās problēmas varētu ietekmēt nodrošinājumu ar pārtiku, vidi un teritoriālo līdzsvaru, KLP joprojām ir uzskatāma par stratēģiski svarīgu politiku, lai nodrošinātu to, ka tiek atrasti efektīvākie politisko uzdevumu risinājumi un lietderīgākais budžeta līdzekļu izmantošanas veids. Turklāt tiek ierosināts saglabāt instrumentu pašreizējo dalījumu divos pīlāros, jo tādējādi dalībvalstīm ir lielākas iespējas pielāgot risinājumus vietējām īpatnībām, kā arī līdzfinansēt politikas II pīlāra pasākumus. Lauksaimniecības politikas II pīlārā iekļauj arī jauno Eiropas inovāciju partnerību un riska pārvaldības instrumentus. Lauksaimniecības politika vienlaikus tiks labāk saskaņota ar stratēģiju “Eiropa 2020” (tostarp vienotu satvaru ar citiem ES fondiem), kā arī vairākiem ieviestajiem uzlabojumiem un vienkāršojumiem. Visbeidzot, ietekmes novērtēšanas gaitā veiktās analīzes rezultāti skaidri parāda, kādas negatīvas ekonomiskās, ekoloģiskās un sociālās sekas varētu būt bezdarbībai. Lauku attīstības regulas pamatā ir pašreizējā periodā ieviestā stratēģiskā pieeja, kam ir bijusi pozitīva ietekme tādā ziņā, ka dalībvalstis izstrādā stratēģijas un programmas, pamatojoties uz SVID analīzi, lai vislabāk pielāgotu intervenci valsts un reģionālajām īpatnībām. Jaunā realizācijas mehānisma mērķis ir stiprināt stratēģisko pieeju, cita starpā nosakot skaidras kopīgas lauku attīstības prioritātes ES līmenī (tostarp atbilstošos kopīgos mērķa rādītājus), kā arī veicot vajadzīgos pielāgojumus, ņemot vērā līdz šim gūto pieredzi. Regulā ietverta arī Eiropas Inovāciju partnerība lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai, kuras mērķis ir veicināt resursu efektīvu izmantošanu, veidot saikni starp pētniecību un praksi un veicināt inovācijas kopumā. Partnerība darbojas, izmantojot darba grupas, kas atbild par novatoriskiem projektiem, un to atbalsta sadarbības tīkls. Pamatojoties uz priekšlikumu, kuru Komisija iesniedza 2011. gada 6. oktobrī un kurā izklāstīti kopīgi noteikumi visiem fondiem, kas darbojas vienotā stratēģiskajā satvarā, KLP II pīlāram jādarbojas koordinētā un papildinošā veidā ar I pīlāru, kā arī ar citiem ES fondiem (jo īpaši Eiropas Reģionālās attīstības fondu (ERAF), Eiropas Sociālo fondu (ESF), Kohēzijas fondu un Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fondu (EJZF). Fondi ES līmenī ir pakārtoti vienotam stratēģiskajam satvaram (VSS), kas valsts līmenī tiks transponēts partnerības līgumos, iekļaujot kopīgus darbības mērķus un noteikumus. Izveidojot kopīgus noteikumus visiem fondiem, kas darbojas vienotā stratēģiskajā satvarā, gan saņēmējiem, gan valsts iestādēm tiks atvieglots darbs ar projektiem un tiks sekmēta integrētu projektu īstenošana. Šajā sakarībā lauku attīstības politika saglabā ilgtermiņa stratēģiskos mērķus veicināt lauksaimniecības konkurētspēju, dabas resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu un klimata politiku un līdzsvarotu teritoriālo attīstību lauku apvidos. Saskaņā ar stratēģiju “Eiropa 2020” šie plašie lauku attīstības atbalsta mērķi 2014.−2020. gadam konkrētāk izpaužas šādās sešās ES mēroga prioritātēs: – veicināt zināšanu pārnesi lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un lauku apvidos, – uzlabot visu lauksaimniecības veidu konkurētspēju un veicināt lauku saimniecību dzīvotspēju, – veicināt pārtikas ķēdes organizēšanu un riska pārvaldību lauksaimniecībā, – atjaunot, saglabāt un uzlabot no lauksaimniecības un mežsaimniecības atkarīgās ekosistēmas, – veicināt resursu efektīvu izmantošanu un atbalstīt pret klimata pārmaiņām noturīgu ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības nozarē, – veicināt sociālo iekļautību, nabadzības samazināšanu un ekonomisko attīstību lauku apvidos. Plānošanai, arī katras prioritātes mērķa rādītāju noteikšanai, jābūt balstītai uz šīm prioritātēm. Šajā regulā ir ietverti noteikumi par programmu sagatavošanu, apstiprināšanu un pārskatīšanu, kopumā saglabājot pašreizējos noteikumus, un pavērta iespēja izveidot apakšprogrammas (piemēram, jaunajiem lauksaimniekiem, mazajām saimniecībām, kalnu apgabaliem, īsām piegādes ķēdēm), kurām paredzēta augstāka atbalsta intensitāte. Individuālo pasākumu saraksts ir racionalizēts, un atsevišķi pasākumi ir izvērtēti, ieviešot vairākus pielāgojumus, lai risinātu darbības jomas, īstenošanas un līdzekļu apguves jautājumus, kas radušies pašreizējā periodā. Tā kā lielākā daļa pasākumu potenciāli palīdz sasniegt vairāk nekā vienu mērķi vai prioritāti, vairs netiek uzskatīts par lietderīgu sagrupēt tos pa asīm; uz prioritātēm balstītai plānošanai būtu jānodrošina līdzsvarotas programmas. Ir izveidots īpašs pasākums bioloģiskajai lauksaimniecībai, un ir ieviest jauns veids, kā nosakāmas robežas apgabaliem, kuros ir specifiski dabas ierobežojumi. Ir uzlabota iespēja atbalstīt kopīgu darbību vides jomā. Pašreizējais sadarbības pasākums ir ievērojami pastiprināts un paplašināts, lai atbalstītu plašas (ekonomiskās, vides un sociālās) sadarbības izveidi plašā potenciālo saņēmēju lokā. Tagad tas nepārprotami attiecas uz izmēģinājuma projektiem, kā arī sadarbību, kas sniedzas pāri reģionu un valstu robežām. “Leader” un sadarbības tīklu veidošanas pieejām arī turpmāk būs nozīmīga loma, jo īpaši lauku apvidu attīstības un inovāciju izplatīšanas jomā. Atbalsts, izmantojot “Leader”, būs saskanīgs un tiks koordinēts ar atbalstu vietējai attīstībai no citiem ES dalītās pārvaldības fondiem. Balva par vietēja mēroga novatoriskiem sadarbības projektiem atbalstīs transnacionālas iniciatīvas inovācijas labā. Riska pārvaldības instrumentu kopums, tostarp atbalsts kopfondiem un jaunais ienākumu stabilizācijas instruments, piedāvā jaunas iespējas, kā reaģēt uz spēcīgām svārstībām lauksaimniecības tirgos, kuras, visticamāk, turpināsies vidējā termiņā. Turklāt pašreizējās asu sistēmas atcelšana racionalizēs dalībvalstu plānošanas procesu. Visbeidzot, ir ierosināts pilnveidot pašreizējā periodā ieviesto vienoto uzraudzības un novērtēšanas sistēmu (VUNS), kura tiks vienkāršota un uzlabota, pamatojoties uz līdz šim gūto pieredzi. Kopīgs rādītāju saraksts uzraudzības un novērtēšanas vajadzībām tiks saistīts ar politikas prioritātēm. 4. IETEKME UZ BUDŽETU Saskaņā ar DFS priekšlikumu liela daļa ES budžeta arī turpmāk būtu jāatvēl lauksaimniecībai, kas ir stratēģiski svarīga kopējās politikas joma. Tāpēc ierosināts, ka KLP galvenā uzmanība būtu jāpievērš tās pamatdarbībai un tālab I pīlāra īstenošanai laikā no 2014. gada līdz 2020. gadam pašreizējās cenās būtu jāpiešķir 317,2 miljardi euro, bet II pīlāra īstenošanai 101,2 miljardi euro. Papildus lauksaimniecības politikas I un II pīlāra finansējumam piešķirams papildu finansējums 17,1 miljarda euro apmērā, no kuriem 5,1 miljards euro atvēlams pētniecībai un inovācijai, 2,5 miljardi euro pārtikas nekaitīgumam, bet 2,8 miljardi euro citās DFS pozīcijās paredzētajiem pabalstiem vistrūcīgākajām personām pārtikas iegādei, kā arī izveidojams jauns 3,9 miljardu euro rezerves fonds krīzes situācijām lauksaimniecībā un papildus DFS Eiropas Globalizācijas fondā atvēlami līdz pat 2,8 miljardiem euro, tādējādi kopējais 2014.−2020. gada budžets sasniedz 435,6 miljardus euro. Attiecībā uz atbalsta sadali dalībvalstu starpā tiek ierosināts, ka visām dalībvalstīm, kas saņem tiešos maksājumus, kuri nesasniedz 90 % no ES vidējā apjoma, maksājumu apjoms tiks palielināts par vienu trešo daļu no attiecīgās dalībvalsts saņemto maksājumu un ES vidējā rādītāja starpības. Uz šīs bāzes aprēķināts valstu maksimālais apjoms, kas noteikts tiešo maksājumu regulā. Atbalsts lauku attīstībai tiek piešķirts, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem, kas saistīti ar politikas mērķiem, un ņemot vērā pašreizējo atbalsta sadali. Tāpat, kā tas tiek darīts pašlaik, mazāk attīstītajiem reģioniem arī turpmāk būtu jāpiemēro augstākas līdzfinansējuma likmes, kas būs piemērojamas arī atsevišķiem pasākumiem, piemēram, zināšanu nodošanai, ražotāju grupām, sadarbībai un “Leader” programmām. Zināma elastība ir ieviesta, lai pārvietotu līdzekļus starp pīlāriem (līdz 5 % no tiešajiem maksājumiem): no I pīlāra uz II pīlāru, lai dalībvalstis varētu nostiprināt lauku attīstības politiku, un no II pīlāra uz I pīlāru tajās dalībvalstīs, kurās tiešo maksājumu apmērs ir zemāks par 90 % no ES vidējā apmēra. Sīkākas ziņas par KLP reformu priekšlikumu finansiālo ietekmi ir izklāstītas priekšlikumiem pievienotajā finanšu pārskatā. 2011/0282 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 42. un 43. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu[7], pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[8], ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu[9], apspriedusies ar Eiropas datu aizsardzības uzraudzītāju[10], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) Komisijas paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “KLP 2020. gada perspektīvā: Kā risināt nākotnē paredzamās ar pārtiku, dabas resursiem un teritoriālajiem aspektiem saistītās problēmas”[11] (turpmāk “Paziņojums par KLP 2020. gada perspektīvā”) ir izklāstītas kopējās lauksaimniecības politikas (turpmāk “KLP”) iespējamās problēmas, uzdevumi un virzieni pēc 2013. gada. Ņemot vērā par šo paziņojumu notikušās debates, KLP reformai būtu jāstājas spēkā no 2014. gada 1. janvāra. Šai reformai būtu jāaptver visi KLP svarīgākie instrumenti, tostarp Padomes 2005. gada 20. septembra Regula (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[12]. Ņemot vērā reformas darbības jomu, ir lietderīgi atcelt Regulu (EK) Nr. 1698/2005 un aizstāt to ar jaunu tekstu. (2) Lauku attīstības politikai būtu jāpapildina KLP tiešie maksājumi un tirgus pasākumi un tādējādi jāpalīdz sasniegt politikas mērķus, kas izklāstīti Līgumā par Eiropas Savienības darbību (turpmāk “Līgums”). Lauku attīstības politikā būtu jāiekļauj arī galvenie politikas mērķi, kas norādīti Komisijas 2010. gada 3. marta paziņojumā “Eiropa 2020. Stratēģija gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei”[13] (turpmāk “stratēģija “Eiropa 2020””), un jābūt saskaņā ar vispārējiem ekonomiskās un sociālās kohēzijas politikas mērķiem, kas izklāstīti Līgumā. (3) Tā kā šīs regulas mērķi, proti, lauku attīstību, dalībvalstis nevar pietiekami labi sasniegt, ņemot vērā saiknes starp šo un citiem KLP instrumentiem, atšķirību pakāpi starp dažādiem lauku apvidiem un ierobežotos dalībvalstu finanšu līdzekļus paplašinātajā Savienībā, un tādēļ to var labāk sasniegt Savienības līmenī, izmantojot Savienības finanšu daudzgadu garantijas un koncentrējoties uz tās prioritātēm, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kas izklāstīts Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 3. punktā. Saskaņā ar Līguma 5. panta 4. punktā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredzēti tikai tie pasākumi, kas vajadzīgi minētā mērķa sasniegšanai. (4) Saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, lai papildinātu vai grozītu atsevišķus nebūtiskus šīs regulas elementus. Īpaši svarīgi ir tas, lai Komisija sagatavošanas darba gaitā organizētu pienācīgu apspriešanos, arī ar ekspertiem. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina vienlaicīga, laicīga un pienācīga dokumentu nosūtīšana Eiropas Parlamentam un Padomei. (5) Lai nodrošinātu lauku apvidu ilgtspējīgu attīstību, ir jākoncentrējas uz ierobežotu skaitu pamatprioritāšu, kuras attiecas uz zināšanu pārnesi lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un lauku apvidos, visa veida lauksaimnieciskās darbības konkurētspēju un lauku saimniecību dzīvotspēju, pārtikas piegādes ķēdes organizāciju un riska pārvaldību lauksaimniecībā, no lauksaimniecības un mežsaimniecības atkarīgo ekosistēmu atjaunošanu, saglabāšanu un uzlabošanu, resursu efektivitāti, pāreju uz ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības nozarē un sociālās iekļautības, nabadzības mazināšanas un ekonomiskās attīstības sekmēšanu lauku apvidos. To darot, jāņem vērā atšķirīgās situācijas, kas ietekmē lauku apvidus ar dažādiem raksturlielumiem vai dažādas potenciālo atbalsta saņēmēju kategorijas, un transversālos mērķus, kas saistīti ar inovāciju, vidi, klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām. Klimata pārmaiņu seku mazināšanas pasākumiem būtu gan jāierobežo emisijas lauksaimniecībā un mežsaimniecībā, kas rodas no tādām pamatdarbībām kā lopkopība un mēslošanas līdzekļu izmantošana, gan jāsaglabā oglekļa dioksīda piesaistītājsistēmas un jāveicina oglekļa dioksīda piesaiste attiecībā uz zemes izmantojumu, izmaiņām zemes izmantojumā un mežsaimniecību. Savienības lauku attīstības prioritāte, kas saistīta ar zināšanu pārnesi un inovāciju lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un lauku apvidos, būtu jāpiemēro horizontāli saistībā ar citām Savienības lauku attīstības prioritātēm. (6) Savienības lauku attīstības prioritātes būtu jācenšas sasniegt kopsolī ar ilgtspējīgu attīstību un Savienības virzību uz mērķi aizsargāt un uzlabot vidi, kas izklāstīts Līguma 11. un 19. pantā, ņemot vērā principu “maksā piesārņotājs”. Dalībvalstīm būtu jāsniedz informācija par atbalstu klimata pārmaiņu mērķu sasniegšanai, ievērojot ieceri šim nolūkam atvēlēt vismaz 20 % Savienības budžeta, izmantojot Komisijas pieņemtu metodiku. (7) Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (turpmāk “ELFLA”) aktivitātēm un darbībām, kuras tas atbalsta, vajadzētu būt saskanīgām un saderīgām ar atbalstu no citiem KLP instrumentiem. Lai nodrošinātu Savienības resursu optimālu sadalījumu un efektīvu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus, ar kuriem nosaka izņēmumus no noteikuma, ka šajā regulā paredzētu atbalstu nevajadzētu piešķirt darbībām, kuras atbalsta kopīgas tirgus organizācijas. (8) Lai nodrošinātu lauku attīstības programmu tūlītēju uzsākšanu un efektīvu īstenošanu, ELFLA atbalstam būtu jābalstās uz racionālu administratīvo pamatnosacījumu izpildi. Tāpēc dalībvalstīm būtu jānovērtē atbilstība dažiem ex ante nosacījumiem. Katrai dalībvalstij būtu jāsagatavo vai nu valsts lauku attīstības programma visai tās teritorijai, vai reģionālu programmu kopums. Katrā programmā būtu jānosaka ar Savienības lauku attīstības prioritātēm saistītu mērķu sasniegšanas stratēģija un veicamie pasākumi. Plānošanai būtu jāatbilst Savienības lauku attīstības prioritātēm, vienlaikus tai jābūt pielāgotai valsts specifikai un jāpapildina citi Savienības politikas virzieni, jo īpaši lauksaimniecības tirgus politika, kohēzijas politika un kopējā zivsaimniecības politika. Dalībvalstīm, kuras izvēlas izstrādāt reģionālu programmu kopumu, būtu jāspēj bez atsevišķa budžeta piešķīruma sagatavot arī valsts sistēmu, lai atvieglotu darba koordināciju starp reģioniem valsts mēroga problēmu risināšanā. (9) Lai pievērstos īpašām vajadzībām jomās, kuras dalībvalstīm ir īpaši svarīgas, būtu jādod tām iespēja savās lauku attīstības programmās iekļaut tematiskas apakšprogrammas. Tematiskajām apakšprogrammām cita starpā būtu jāattiecas uz jaunajiem lauksaimniekiem, mazajām saimniecībām, kalnu apgabaliem un īsu piegādes ķēžu izveidi. Tematiskās apakšprogrammas būtu jāizmanto arī tam, lai nodrošinātu iespēju pievērsties to lauksaimniecības nozaru pārstrukturēšanai, kuras spēcīgi ietekmē lauku apvidu attīstību. Lai varētu palielināt šādu tematisko apakšprogrammu pasākumu efektivitāti, būtu jāatļauj dalībvalstīm noteikt augstākas atbalsta likmes konkrētām darbībām, uz ko šīs apakšprogrammas attiecas. (10) Lauku attīstības programmās būtu jānorāda attiecīgā apgabala vajadzības un jāizklāsta saskaņota stratēģija to apmierināšanai, ņemot vērā Savienības lauku attīstības prioritātes. Šai stratēģijai būtu jābalstās uz mērķu izvirzīšanu. Būtu jānorāda saistība starp apzinātajām vajadzībām, izvirzītajiem mērķiem un to sasniegšanai izvēlētajiem pasākumiem. Lauku attīstības programmās būtu jāiekļauj arī visa informācija, kas vajadzīga, lai novērtētu to atbilstību šīs regulas prasībām. (11) Lauku attīstības programmās mērķi jānosaka atbilstoši visām dalībvalstīm kopīgiem mērķa rādītājiem. Lai atvieglotu šo uzdevumu, saskaņā ar Savienības lauku attīstības prioritātēm būtu jānosaka jomas, uz kurām šie rādītāji attiecas. Ņemot vērā to, ka Savienības lauku attīstības prioritāte, kas saistīta ar zināšanu pārnesi lauksaimniecībā un mežsaimniecībā, ir horizontāla prioritāte, pasākumi saskaņā ar šo prioritāti ir jāuzskata par lietderīgiem pārējām Savienības prioritātēm noteikto mērķa rādītāju sasniegšanā. (12) Jānosaka daži noteikumi par lauku attīstības programmu plānošanu un pārskatīšanu. Būtu jāparedz vieglāka procedūra pārskatīšanai, kas neietekmē programmu stratēģiju vai Savienības attiecīgo finansiālo ieguldījumu. (13) Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību un skaidrību attiecībā uz procedūru, kas jāievēro, ja programmā tiek izdarīti grozījumi, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka kritērijus, uz kuru pamata ierosinātās programmu kvantitatīvo mērķu izmaiņas uzskata par būtiskām, tādējādi radot nepieciešamību grozīt programmu ar īstenošanas aktu, kuru pieņem saskaņā ar šīs regulas 91. pantu. (14) Lauksaimniecības un mežsaimniecības attīstībai un specializācijai un īpašajām problēmām, ar kurām saskaras mikrouzņēmumi, mazie un vidējie uzņēmumi (turpmāk “MVU”) lauku apvidos, ir vajadzīgs atbilstošs tehniskās un ekonomiskās sagatavotības līmenis, kā arī lielākas spējas piekļūt zināšanām un informācijai un apmainīties ar tām, tostarp izplatīt lauksaimniecības un mežsaimniecības ražošanas labāko praksi. Zināšanu pārneses un informācijas pasākumiem vajadzētu būt ne tikai tradicionālo mācību kursu veidā, bet arī pielāgotiem lauku dalībnieku vajadzībām. Tāpēc būtu jāatbalsta arī darbsemināri, apmācība, demonstrējumu pasākumi, informācijas pasākumi, kā arī īstermiņa saimniecību pieredzes apmaiņas vai apmeklējumu programmas. Iegūtajām zināšanām un informācijai būtu jādod iespēja lauksaimniekiem, meža tiesiskajiem valdītājiem, personām, kas iesaistītas pārtikas nozarē, un lauku MVU paaugstināt to konkurētspēju un resursefektivitāti un uzlabot to ekoloģiskos rādītājus, vienlaikus veicinot lauku ekonomikas ilgtspēju. Lai nodrošinātu to, ka zināšanu pārneses un informācijas pasākumi palīdz sasniegt minētos rezultātus, būtu jānosaka prasība, ka zināšanu pārneses pakalpojumu sniedzējiem ir visas tam nepieciešamās iespējas. (15) Lai nodrošinātu to, ka organizācijas, kuras piedāvā zināšanu pārneses pakalpojumus, spēj sniegt pakalpojumus, kuri kvalitātes un būtības ziņā atbilst lauku attīstības politikas mērķiem, lai nodrošinātu līdzekļu mērķtiecīgāku izmantošanu un lauku saimniecību pieredzes apmaiņas un apmeklējumu programmu skaidru nodalīšanu no līdzīgām darbībām, ko veic saskaņā ar citām Savienības shēmām, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus par to organizāciju kvalifikācijas minimumu, kuras nodrošina zināšanu pārnesi, par saimniecību pieredzes apmaiņas programmu un saimniecību apmeklējumu attiecināmajām izmaksām, ilgumu un saturu. (16) Lauku saimniecību konsultāciju pakalpojumi palīdz lauksaimniekiem, meža tiesiskajiem valdītājiem un MVU lauku apvidos uzlabot ilgtspējīgu saimniekošanu un viņu saimniecības vai uzņēmuma vispārējos darbības rezultātus. Tāpēc būtu jārosina gan šādu pakalpojumu organizēšana, gan tas, lai lauksaimnieki, meža tiesiskie valdītāji un MVU izmantotu konsultācijas. Lai uzlabotu piedāvāto konsultāciju kvalitāti un efektivitāti, būtu jāparedz konsultantu kvalifikācijas minimums un regulāra apmācība. Lauku saimniecību konsultāciju pakalpojumiem, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes […] Regulā (ES) Nr. HR/2012[14], būtu jāpalīdz lauksaimniekiem novērtēt viņu lauku saimniecības darbības rezultātus un noteikt nepieciešamos uzlabojumus attiecībā uz obligātajām pārvaldības prasībām, labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi, kā izklāstīts Eiropas Parlamenta un Padomes […] Regulā (ES) Nr. DP/2012[15], prasībām vai darbībām, kas saistītas ar klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām, bioloģisko daudzveidību, ūdens aizsardzību, dzīvnieku slimību paziņošanu un inovāciju vismaz tiktāl, cik noteikts Regulas (ES) Nr. HR/2012 I pielikumā. Attiecīgā gadījumā konsultācijām būtu jāaptver arī darba drošības standarti. Konsultācijas var aptvert arī jautājumus, kas saistīti ar saimniecības vai uzņēmuma darbības ekonomiskajiem, lauksaimnieciskajiem un ekoloģiskajiem rādītājiem. Saimniekošanas un lauku saimniecību atbalsta pakalpojumiem būtu jāpalīdz lauksaimniekiem uzlabot un atvieglot saimniecības pārvaldību. (17) Lai nodrošinātu to, ka organizācijas un iestādes, kas piedāvā konsultāciju pakalpojumus, spēj sniegt pakalpojumus, kuri kvalitātes un būtības ziņā atbilst lauku attīstības politikas mērķiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem sīkāk precizē to iestāžu un organizāciju kvalifikācijas minimumu, kuras sniedz konsultācijas. (18) Savienības vai valsts lauksaimniecības produktu un pārtikas kvalitātes shēmas sniedz patērētājiem garantijas par produkta kvalitāti un īpašībām vai izmantoto ražošanas procesu, un, pateicoties lauksaimnieku līdzdalībai šādās shēmās, minētajiem produktiem tiek radīta pievienotā vērtība un palielinās to tirdzniecības iespējas. Tāpēc lauksaimnieki būtu jāmudina iesaistīties šādās shēmās. Ņemot vērā to, ka uzreiz pēc iesaistīšanās šādās shēmās un pirmajos līdzdalības gados tirgus pilnībā nekompensē no lauksaimnieku līdzdalības izrietošās papildu izmaksas un pienākumus, atbalsts būtu jāpiešķir tikai jaunajiem dalībniekiem, un tam būtu jāaptver periods, kas nepārsniedz piecus gadus. Ņemot vērā kokvilnas kā lauksaimniecības produkta specifiku, atbalstam būtu jāaptver arī kokvilnas kvalitātes shēmas. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus attiecībā uz Savienības kvalitātes shēmām, uz kurām var attiecināt šo pasākumu. (19) Lai uzlabotu lauku saimniecību un lauku uzņēmumu darbības ekonomiskos un ekoloģiskos rādītājus, palielinātu lauksaimniecības produktu tirdzniecības un pārstrādes nozares efektivitāti, nodrošinātu lauksaimniecības attīstībai vajadzīgo infrastruktūru un atbalstītu neienesīgos ieguldījumus, kas nepieciešami vides mērķu sasniegšanai, būtu jāsniedz atbalsts materiāliem ieguldījumiem, kas palīdz sasniegt šos mērķus. 2007.–2013. gada plānošanas periodā dažādi pasākumi aptvēra dažādas intervences jomas. Lai nodrošinātu vienkāršošanu, kā arī ļautu saņēmējiem izstrādāt un īstenot integrētus projektus ar lielāku pievienoto vērtību, visu veidu materiālie ieguldījumi būtu jāapvieno vienā pasākumā. Lai mērķtiecīgāk virzītu atbalstu, dalībvalstīm būtu jānosaka robežvērtība lauku saimniecībām, kuras var pretendēt uz atbalstu par ieguldījumiem, kas saistīti ar saimniecības dzīvotspēju, pamatojoties uz stipro un vājo pušu, iespēju un draudu (“SVID”) analīzes rezultātiem. (20) Lauksaimniecības nozare vairāk nekā citas nozares ir pakļauta postījumiem, ko tās ražošanas potenciālam nodara dabas katastrofas. Lai palīdzētu paaugstināt lauku saimniecību ekonomisko dzīvotspēju un konkurētspēju, saskaroties ar šādām katastrofām, būtu jāsniedz atbalsts, lai palīdzētu lauksaimniekiem atjaunot cietušo lauksaimniecības potenciālu. Turklāt dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai, apvienojot Savienības (jo īpaši riska pārvaldības pasākuma), valsts un privātās kompensāciju shēmas, nenotiktu zaudējumu pārmērīga kompensēšana. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka šā pasākuma attiecināmās izmaksas. (21) Lauku apvidu attīstībai un konkurētspējai ir svarīgi radīt un attīstīt jaunus saimnieciskās darbības veidus, veidojot jaunas lauku saimniecības, jaunus uzņēmumus vai jaunus ieguldījumus ar lauksaimniecību nesaistītās darbībās. Saimniecību un uzņēmumu attīstības pasākumam būtu jāatvieglo gan jauno lauksaimnieku uzņēmumu sākotnējā izveide, gan šo saimniecību strukturālā pielāgošanās pēc sākotnējās izveides, gan lauksaimnieku darbības dažādošana, pievēršoties ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, gan ar lauksaimniecību nesaistītu MVU izveidošana un attīstība lauku apvidos. Būtu jāveicina arī to mazo saimniecību attīstība, kas ir potenciāli ekonomiski dzīvotspējīgas. Lai nodrošinātu saskaņā ar šo pasākumu atbalstāmās jaunās saimnieciskās darbības dzīvotspēju, atbalsts būtu jāsaista ar nosacījumu, ka tiek iesniegts uzņēmējdarbības plāns. Atbalstam uzņēmuma darbības uzsākšanai būtu jāaptver tikai sākotnējais uzņēmējdarbības posms, nevis jākļūst par darbības atbalstu. Tāpēc, ja dalībvalstis izvēlas piešķirt atbalstu pa daļām, tām būtu jāaptver periods, kas nepārsniedz piecus gadus. Turklāt, lai rosinātu lauksaimniecības nozares pārstrukturēšanu, atbalsts ikgadēju maksājumu veidā būtu jāsniedz lauksaimniekiem, kuri ir iesaistījušies mazo lauksaimnieku shēmā, kas izveidota ar Regulas (ES) Nr. DP/2012 V sadaļu, un kuri apņemas nodot visu saimniecību un atbilstošās tiesības uz maksājumu citam lauksaimniekam, kas nav iesaistījies minētajā shēmā. (22) MVU ir Savienības lauku ekonomikas pamats. Lauku saimniecību un ar lauksaimniecību nesaistītu uzņēmumu attīstībai vajadzētu būt vērstai uz nodarbinātības veicināšanu un kvalitatīvu darbvietu izveidošanu lauku apvidos, jau esošo darbvietu saglabāšanu, nodarbinātības sezonālo svārstību samazināšanu, nelauksaimniecisku nozaru attīstību ārpus lauksaimniecības un lauksaimniecības un pārtikas produktu ražošanas, vienlaikus sekmējot uzņēmumu integrāciju un vietējās starpnozaru saites. Būtu jārosina projekti, kas vienlaikus integrē lauksaimniecību, lauku tūrismu, veicinot ilgtspējīgu un atbildīgu tūrismu lauku apvidos, dabas un kultūras mantojuma saglabāšanu, kā arī ieguldījumi atjaunojamās enerģijas jomā. (23) Lai nodrošinātu ELFLA budžeta resursu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, garantētu saņēmēju tiesību aizsardzību un nepieļautu saņēmēju diskrimināciju, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar ko paredz nosacījumus, ar kuriem juridiskas personas var uzskatīt par jaunajiem lauksaimniekiem, nosaka atvieglojuma periodu profesionālo prasmju apgūšanai, uzņēmējdarbības plāna minimālo saturu un kritērijus, kas dalībvalstīm jāizmanto mazo saimniecību noteikšanā, un maksimālās un minimālās robežvērtības, lai noteiktu, vai par darbību ir tiesības pretendēt attiecīgi uz atbalstu jaunajiem lauksaimniekiem vai mazo saimniecību attīstībai. (24) Būtisks elements jebkuros centienos apgūt izaugsmes potenciālu un veicināt lauku apvidu ilgtspēju ir vietējās infrastruktūras un vietējo pamatpakalpojumu izveide lauku apvidos, neaizmirstot arī brīvā laika pavadīšanu un kultūru, ciematu atjaunošana un pasākumi, kuru mērķis ir atjaunot un pilnveidot ciematu un lauku ainavu kultūras un dabas mantojumu. Tāpēc būtu jāpiešķir atbalsts darbībām ar šo mērķi, tostarp informācijas un komunikācijas tehnoloģiju pieejamībai un ātrdarbīga un īpaši ātrdarbīga platjoslas tīkla nodrošināšanai. Saskaņā ar šiem mērķiem būtu jāveicina tādu pakalpojumu un infrastruktūras izveide, kas veicina sociālo iekļautību un novērš sociālās un ekonomiskās lejupslīdes, kā arī lauku apvidu iedzīvotāju skaita samazināšanās tendences. Lai sasniegtu šāda atbalsta maksimālo efektivitāti, atbalsttiesīgās darbības būtu jāīsteno saskaņā ar pašvaldību un to pamatpakalpojumu attīstības plāniem, ja pastāv šādi plāni, ko izstrādājusi viena vai vairākas lauku pašvaldības. Lai nodrošinātu saskanību ar Savienības mērķiem klimata jomā, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka atbalsttiesīgos atjaunojamās enerģijas infrastruktūras veidus. (25) Mežsaimniecība ir neatņemama lauku attīstības daļa, un atbalstam par ilgtspējīgu un klimatam labvēlīgu zemes izmantošanu būtu jāattiecas arī uz meža platību paplašināšanu un ilgtspējīgu meža apsaimniekošanu. 2007.–2013. gada plānošanas periodā dažādi pasākumi aptvēra dažāda veida atbalstu ieguldījumiem mežsaimniecībā un meža apsaimniekošanai. Lai nodrošinātu vienkāršošanu, kā arī ļautu atbalsta saņēmējiem izstrādāt un īstenot integrētus projektus ar lielāku pievienoto vērtību, visu veidu atbalsts ieguldījumiem mežsaimniecībā un meža apsaimniekošanai būtu jāiekļauj vienā pasākumā. Šim pasākumam būtu jāaptver meža resursu paplašināšana un uzlabošana, apmežojot zemi un ierīkojot agromežsaimniecības sistēmas, kas ekstensīvu lauksaimniecību apvieno ar mežsaimniecības sistēmām, atjaunojot ugunsgrēkos vai citās dabas katastrofās cietušos mežus un veicot piemērotus profilaktiskos pasākumus, tādi ieguldījumi jaunās mežsaimniecības tehnoloģijās un meža produktu pārstrādē un tirdzniecībā, kuru mērķis ir uzlabot meža tiesisko valdītāju darbības ekonomiskos un ekoloģiskos rādītājus, kā arī neienesīgie ieguldījumi, kas uzlabo meža ekosistēmu noturību pret klimata pārmaiņām un ekoloģisko vērtību. Atbalsts nedrīkst kropļot konkurenci un ietekmēt tirgu. Tāpēc būtu jāparedz ierobežojumi attiecībā uz saņēmēju lielumu un juridisko statusu. Apgabalos, kurus dalībvalstis klasificē kā vidējas vai augstas ugunsbīstamības apgabalus, būtu jāparedz ugunsgrēku profilakses pasākumi. Visi profilaktiskie pasākumi būtu jāiekļauj meža aizsardzības plānā. Ja veic cietušā meža potenciāla atjaunošanas pasākumu, dabas katastrofai vajadzētu būt zinātniskas sabiedriskas organizācijas oficiāli atzītai. Mežsaimniecības pasākums būtu jāpieņem, ņemot vērā saistības, kuras Savienība un dalībvalstis uzņēmušās starptautiskā līmenī, un tam būtu jābalstās uz dalībvalstu valsts vai reģionāla mēroga meža plāniem vai līdzvērtīgiem instrumentiem, kuros būtu jāņem vērā saistības, kas pieņemtas ministru konferencēs par mežu aizsardzību Eiropā. Tam būtu jāveicina Savienības mežsaimniecības stratēģijas[16] īstenošana. Lai nodrošinātu to, ka lauksaimniecības zemes apmežošana ir saskaņā ar vides politikas mērķiem, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka konkrētu vides prasību minimumu. (26) Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, lai paredzētu nosacījumus, ar kuriem dalībvalstis konstatē dabas katastrofas, kaitēkļu invāzijas vai slimības gadījumu, un noteiktu profilaktisko pasākumu veidus, par kuriem ir tiesības pretendēt uz ELFLA atbalstu. (27) Ražotāju grupas palīdz lauksaimniekiem kopīgi risināt problēmas, ko viņu produktu tirdzniecībā, arī vietējos tirgos, rada aizvien pieaugoša konkurence un nākamā posma tirgu konsolidācija. Tāpēc būtu jāveicina ražotāju grupu izveide. Lai nodrošinātu ierobežoto finanšu resursu optimālāko izmantojumu, atbalsts būtu jāsaņem tikai ražotāju grupām, kas atbilst MVU definīcijai. Lai nodrošinātu to, ka ražotāju grupa kļūst par dzīvotspējīgu tiesību subjektu, uzņēmējdarbības plāna iesniegšanai vajadzētu būt nosacījumam, lai dalībvalstis atzītu ražotāju grupu. Lai nepieļautu darbības atbalsta piešķiršanu un saglabātu atbalsta stimulējošo funkciju, tā maksimālais ilgums būtu jāierobežo līdz pieciem gadiem. (28) Agrovides un klimata maksājumiem būtu jāsaglabā svarīga loma, atbalstot lauku apvidu ilgtspējīgu attīstību un atsaucoties uz sabiedrības pieaugošo pieprasījumu pēc vides pakalpojumiem. Tiem būtu jāturpina mudināt lauksaimniekus un citus zemes apsaimniekotājus kalpot visai sabiedrībai, ieviešot vai turpinot izmantot lauksaimniecības praksi, kas veicina klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām un ir saderīga ar vides, ainavas un tās elementu, dabas resursu, augsnes un ģenētiskās daudzveidības aizsardzību un uzlabošanu. Šajā sakarībā īpaša uzmanība būtu jāvelta ģenētisko resursu saglabāšanai lauksaimniecībā un to lauksaimniecības sistēmu papildu vajadzībām, kurām ir liela bioloģiskā vērtība. Maksājumiem būtu jāpalīdz segt papildu izmaksas un negūtos ienākumus, ko izraisījusi saistību uzņemšanās, un tiem būtu jāattiecas tikai uz saistībām, kas pārsniedz attiecīgos obligātos standartus un prasības saskaņā ar principu “maksā piesārņotājs”. Daudzās situācijās sinerģija, kas izriet no saistībām, ko kopīgi uzņēmusies lauksaimnieku grupa, palielina labvēlīgo ietekmi uz vidi un klimatu. Tomēr kopīga darbība rada papildu darījumu izmaksas, kas būtu pienācīgi jākompensē. Lai nodrošinātu to, ka lauksaimnieki un citi zemes apsaimniekotāji varētu pareizi izpildīt saistības, kuras tie uzņēmušies, dalībvalstīm būtu jācenšas nodrošināt viņiem iespēju apgūt vajadzīgās prasmes un zināšanas. Dalībvalstu centieni būtu jāsaglabā 2007.–2013. gada plānošanas perioda līmenī, un dalībvalstīm vismaz 25 % no kopējā ELFLA ieguldījuma katrai lauku attīstības programmai būtu jātērē klimata pārmaiņu seku mazināšanas un pielāgošanās vajadzībām un zemes apsaimniekošanai, veicot agrovides un klimata, bioloģiskās lauksaimniecības pasākumus un maksājumus apgabaliem, kuros ir dabas vai citi specifiski ierobežojumi. (29) Lai nodrošinātu to, ka agrovides un klimata saistības tiek noteiktas atbilstīgi Savienības vispārējiem mērķiem vides jomā, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, kuros paredz nosacījumus, kas piemērojami ikgadējai saistību termiņa pagarināšanai pēc sākotnējā perioda, saistībām ekstensificēt lopkopību vai lopkopībā saimniekot citādi, ierobežot mēslošanas, augu aizsardzības līdzekļu vai citu vielu izmantošanu, audzēt vietējās šķirnes, kurām draud izzušana no izmantošanas lauksaimniecībā, vai saglabāt augu ģenētiskos resursus un nosaka atbalsttiesīgās darbības, kas saistītas ar ģenētisko resursu saglabāšanu lauksaimniecībā. (30) Maksājumiem par pāreju uz bioloģisko lauksaimniecību vai tās saglabāšanu būtu jāmudina lauksaimnieki piedalīties šādās programmās, tādējādi atsaucoties uz sabiedrības pieaugošo pieprasījumu izmantot videi nekaitīgas lauksaimniecības metodes un ievērot augstus dzīvnieku labturības standartus. Lai palielinātu ieguvumus bioloģiskās daudzveidības jomā, ko nodrošina šis pasākums, būtu jāveicina tas, lai lauksaimnieku kolektīvie līgumi vai sadarbība aptvertu lielākas piegulošās teritorijas. Lai izvairītos no lauksaimnieku masveida atgriešanās pie tradicionālās lauksaimniecības, būtu jāatbalsta gan pārejas, gan saglabāšanas pasākumi. Maksājumiem būtu jāpalīdz segt papildu izmaksas un negūtos ienākumus, kas izriet no saistību uzņemšanās, un tiem būtu jāattiecas tikai uz saistībām, kas pārsniedz attiecīgos obligātos standartus un prasības. (31) Lai veicinātu Natura 2000 teritoriju efektīvu apsaimniekošanu, būtu jāturpina piešķirt atbalstu lauksaimniekiem un meža tiesiskajiem valdītājiem, lai palīdzētu pārvarēt īpašas grūtības teritorijās, kurās tās radušās, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 30. novembra Direktīvu 2009/147/EK par savvaļas putnu aizsardzību[17] un Padomes 1992. gada 21. maija Direktīvu 92/43/EEK par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību[18], un vienlaikus lauksaimniekiem būtu jādara pieejams atbalsts arī tam, lai palīdzētu pārvarēt grūtības upju baseinu apgabalos, kas rodas, īstenojot Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 23. oktobra Direktīvu 2000/60/EK, ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā[19]. Atbalsts būtu jāsaista ar konkrētām prasībām, kas izklāstītas lauku attīstības programmā un pārsniedz attiecīgos obligātos standartus un prasības. Turklāt dalībvalstīm lauku attīstības programmu vispārējā koncepcijā būtu jāņem vērā Natura 2000 teritoriju īpašās vajadzības. (32) Maksājumiem lauksaimniekiem kalnu apgabalos vai citos apgabalos, kuros ir dabas vai citi specifiski ierobežojumi, būtu jārosina arī turpmāk izmantot lauksaimniecības zemi, lai uzturētu laukus, kā arī saglabātu un veicinātu ilgtspējīgas lauksaimniecības sistēmas. Lai nodrošinātu šāda atbalsta efektivitāti, maksājumiem būtu jākompensē lauksaimniekiem negūtie ienākumi un papildu izmaksas, kas saistītas ar attiecīgā apgabala grūtībām. (33) Lai nodrošinātu Savienības līdzekļu efektīvu izmantošanu un vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem visā Savienībā, kalnu apgabali un apgabali, kuros ir dabas vai citi specifiski ierobežojumi, būtu jādefinē saskaņā ar objektīviem kritērijiem. Attiecībā uz apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi, tiem vajadzētu būt biofizikāliem kritērijiem, kas pamatojas uz stabiliem zinātniskiem pierādījumiem. Būtu jāpieņem pārejas noteikumi, lai veicinātu maksājumu pakāpenisku izbeigšanu apgabalos, kas šo kritēriju piemērošanas rezultātā vairs netiks uzskatīti par apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi. (34) Lauksaimnieki arī turpmāk būtu jāmudina ieviest augstus dzīvnieku labturības standartus, nodrošinot atbalstu lauksaimniekiem, kuri apņemas īstenot lopkopības standartus, kas pārsniedz attiecīgos obligātos standartus. Lai nodrošinātu to, ka dzīvnieku labturības saistības ir saskaņā ar Savienības vispārējo politiku šajā jomā, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar ko nosaka jomas, kurās ar šādām saistībām būtu jāpanāk augstāki ražošanas metožu standarti. (35) Būtu jāturpina piešķirt maksājumi meža tiesiskajiem valdītājiem, kuri nodrošina videi vai klimatam labvēlīgus meža saglabāšanas pakalpojumus, uzņemoties saistības veicināt bioloģisko daudzveidību, saglabāt augstvērtīgas meža ekosistēmas, uzlabot to klimata pārmaiņu seku mazināšanas un pielāgošanās potenciālu un stiprināt mežu aizsargājošo funkciju attiecībā uz augsnes eroziju, ūdens resursu saglabāšanu un dabas katastrofām. Šajā sakarībā īpaša uzmanība būtu jāvelta meža ģenētisko resursu saglabāšanai un stimulēšanai. Būtu jāpiešķir maksājumi par meža vides saistībām, kas pārsniedz valsts tiesību aktos noteiktos attiecīgos obligātos standartus. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta resursu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras saskaņā ar Līguma 290. pantu pieņemt tiesību aktus attiecībā uz darbību veidiem, par kurām ir tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar šo pasākumu. (36) Plānošanas periodā no 2007. līdz 2013. gadam lauku attīstības politikas ietvaros nepārprotami tika atbalstīta tikai viena veida sadarbība, proti, sadarbība jaunu produktu, procesu un tehnoloģijas izstrādei lauksaimniecības un pārtikas nozarē un mežsaimniecības nozarē. Šāda veida sadarbībai joprojām ir nepieciešams atbalsts, bet tas būtu jāpielāgo, lai labāk atbilstu uz zināšanām balstītas ekonomikas prasībām. Šajā sakarībā būtu jāparedz iespēja saskaņā ar šo pasākumu finansēt projektus, kurus īsteno viens ekonomikas dalībnieks, ar nosacījumu, ka iegūtos rezultātus izplata, tādējādi sasniedzot mērķi izplatīt jaunu praksi, procesus vai produktus. Turklāt ir kļuvis skaidrs, ka, atbalstot daudz plašāka veida sadarbību ar plašāku saņēmēju loku — no maziem līdz lieliem ekonomikas dalībniekiem, — iespējams veicināt lauku attīstības politikas mērķu sasniegšanu, palīdzot ekonomikas dalībniekiem lauku apvidos pārvarēt sadrumstalotības radītās ekonomiskās grūtības un trūkumus vides un citās jomās. Tāpēc šis pasākums būtu jāpaplašina. Mazo ekonomikas dalībnieku atbalstam, kas paredzēts kopīgu darba procesu organizēšanai un iekārtu un resursu kopīgai izmantošanai, būtu jāpalīdz uzturēt to ekonomisko dzīvotspēju, neskatoties uz nelielo mērogu. Atbalstam horizontālai un vertikālai sadarbībai starp piegādes ķēdes dalībniekiem, kā arī noieta veicināšanas pasākumiem vietējā mērogā būtu jāstimulē īsas piegādes ķēdes, vietējo tirgu un vietējās pārtikas piegādes ķēdes ekonomiski racionāla izveide. Atbalstam par kolektīvu pieeju projektiem un darbībām vides jomā būtu jāpalīdz nodrošināt lielākus un saskaņotākus ieguvumus vides un klimata ziņā, nekā to var nodrošināt atsevišķi ekonomikas dalībnieki, kas darbojas bez citu līdzdalības (piemēram, ar metodēm, ko izmanto lielākās vienlaidus zemes platībās). Atbalsts šajās dažādajās jomās būtu jāsniedz dažādos veidos. Kopas un tīkli ir īpaši svarīgi pieredzes apmaiņai, kā arī jaunu un specializētu zināšanu, pakalpojumu un produktu attīstībai. Izmēģinājuma projekti ir svarīgi instrumenti, lai pārbaudītu tehnoloģiju, metožu un prakses komerciālo piemērojamību dažādās situācijās un vajadzības gadījumā tos pielāgotu. Darba grupas ir centrālais elements Eiropas inovāciju partnerībā (turpmāk “EIP”) lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai. Vēl viens svarīgs instruments ir vietējās attīstības stratēģijas, kuras darbojas ārpus LEADER vietējās attīstības komponenta un kuras īsteno publiskā un privātā sektora dalībnieki no lauku apgabaliem un pilsētām. Atšķirībā no LEADER pieejas šādas partnerības un stratēģijas varētu attiecināt tikai uz vienu nozari un/vai samērā specifiskiem attīstības mērķiem, ieskaitot iepriekš minētos. Arī starpnozaru organizācijām būtu jādod tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar šo pasākumu. Tas būtu jāierobežo līdz septiņiem gadiem, izņemot kolektīvas darbības vides un klimata jomā pienācīgi pamatotos gadījumos. (37) Lauksaimnieki mūsdienās ir pakļauti arvien pieaugošiem ekonomikas un vides riskiem, ko izraisa klimata pārmaiņas un lielāks cenu svārstīgums. Šajā sakarībā lauksaimniekiem arvien nozīmīgāka kļūst efektīva risku pārvaldība. Šā iemesla dēļ būtu jāizveido riska pārvaldības pasākums, lai palīdzētu lauksaimniekiem novērst parastākos riskus, ar kuriem tie saskaras. Tāpēc ar šo pasākumu būtu jāatbalsta lauksaimnieki, lai segtu ražas, dzīvnieku un augu apdrošināšanas prēmijas, kā arī kopfondu izveidošanas izmaksas un kompensāciju, ko šādi fondi izmaksā lauksaimniekiem par zaudējumiem, kuri radušies dzīvnieku vai augu slimību uzliesmojuma vai vides incidentu rezultātā. Tam būtu jāaptver arī ienākumu stabilizācijas instruments kopfonda veidā, lai atbalstītu lauksaimniekus, kuru ienākumi ir stipri samazinājušies. Lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem visā Savienībā, nepieļautu konkurences kropļojumus un garantētu Savienības starptautisko saistību ievērošanu, būtu jāparedz īpaši nosacījumi attiecībā uz atbalsta piešķiršanu šiem pasākumiem. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka kopfondiem izsniegtu komercaizdevumu minimālo un maksimālo termiņu. (38) LEADER pieeja vietējās attīstības jomā vairāku gadu laikā ir pierādījusi savu lietderību lauku apvidu attīstības veicināšanā, ar augšupējo pieeju pilnībā ņemot vērā daudznozaru vajadzības vietējai lauku attīstībai. Tāpēc LEADER būtu jāturpina arī nākotnē, un tās piemērošanai arī turpmāk vajadzētu būt obligātai visās lauku attīstības programmās. (39) Lai nodrošinātu to, ka vietējās attīstības stratēģijas piemēro tādā teritoriālā mērogā, kas ļauj tām dot rezultātus, kuri faktiski veicina Savienības lauku attīstības un inovācijas prioritātes, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka iedzīvotāju skaita kritērijus apgabalam, uz kuru attiecas katra attiecīgā stratēģija, un sīki izklāsta sagatavošanās un aktivizēšanas atbalstāmās izmaksas. (40) ELFLA atbalstam LEADER vietējai attīstībai būtu jāaptver visi vietējās attīstības stratēģiju sagatavošanas un īstenošanas un vietējo rīcības grupu darbības aspekti, kā arī sadarbība starp teritorijām un grupām, kuras realizē augšupēju un sabiedrības virzītu vietējo attīstību. Lai tiem partneriem lauku apvidos, kuri vēl neizmanto LEADER, dotu iespēju izmēģināt vietējās attīstības stratēģiju un sagatavoties tās izstrādei un darbībai, būtu jāfinansē arī “LEADER darbības uzsākšanas komplekts”. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu un lietderīgu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem detalizēti nosaka attiecināmās vietējo rīcības grupu aktivizēšanas izmaksas. (41) Ieguldījumi ir kopīga iezīme daudziem lauku attīstības pasākumiem saskaņā ar šo regulu, un tie var būt saistīti ar ļoti daudzveidīgām darbībām. Lai nodrošinātu skaidrību šo darbību īstenošanā, būtu jānosaka daži kopēji noteikumi visiem ieguldījumiem. Šajos kopīgajos noteikumos būtu jānosaka izdevumu veidi, kurus var uzskatīt par ieguldījumu izdevumiem, un tiem būtu jānodrošina, ka atbalstu saņem tikai tie ieguldījumi, kas rada jaunas vērtības lauksaimniecībā. Lai ņemtu vērā konkrētiem ieguldījumu veidiem, piemēram, lietotu iekārtu iegādei un vienkāršiem nomaiņas ieguldījumiem, piemītošo specifiku, vienlaikus nodrošinot ELFLA līdzekļu efektīvu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem paredz nosacījumus, ar kādiem daži ieguldījumu veidi var tikt uzskatīti par attiecināmiem izdevumiem. Lai atvieglotu ieguldījumu projektu īstenošanu, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai izmaksāt avansu. Lai nodrošinātu ELFLA atbalsta efektivitāti, taisnīgumu un ilgtspējīgu ietekmi, būtu jāizstrādā noteikumi, ar kuriem nodrošina to, ka ar darbībām saistītie ieguldījumi ir noturīgi un ELFLA atbalsts netiek izmantots konkurences kropļošanai. (42) Daži platībatkarīgie pasākumi, kas paredzēti šajā regulā, ietver saņēmēju saistības, kuru periods ir vismaz pieci gadi. Šajā periodā saimniecības vai saņēmēja situācija var mainīties. Tāpēc būtu jāparedz noteikumi, kuros izklāstīts, kā jārīkojas šajos gadījumos. Lai nodrošinātu platībatkarīgo pasākumu efektīvu īstenošanu un aizsargātu Savienības finansiālās intereses, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem paredz nosacījumus, kas piemērojami saimniecības daļējas nodošanas gadījumā, un nosaka citas situācijas, kurās nepieprasa atbalsta atlīdzināšanu. (43) Dažos pasākumos saskaņā ar šo regulu ir paredzēts atbalsta piešķiršanas nosacījums, ka saņēmēji uzņemas saistības, kas pārsniedz attiecīgo bāzlīniju, kura noteikta kā obligātie standarti vai prasības. Ņemot vērā iespējamās izmaiņas tiesību aktos saistību periodā, kuru rezultātā bāzlīnija var mainīties, būtu jāparedz iespēja pārskatīt attiecīgos līgumus, lai nodrošinātu šā nosacījuma izpildes nepārtrauktību. (44) Lai nodrošinātu to, ka finanšu līdzekļi lauku attīstībai tiek izmantoti pēc iespējas labāk, un lauku attīstības programmu pasākumus mērķtiecīgi vērstu uz Savienības lauku attīstības prioritātēm, kā arī lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret pretendentiem, dalībvalstīm būtu jāizveido projektu atlases kritēriji. Izņēmums no šā noteikuma būtu jāpieļauj tikai tiem pasākumiem, par kuriem atbalstu sniedz kā maksājumus par agrovides vai dzīvnieku labturības pakalpojumu sniegšanu. Attiecībā uz nelielām dotācijām atlases kritēriju piemērošanā būtu jāņem vērā proporcionalitātes princips. (45) Ar ELFLA tehnisko palīdzību būtu jāatbalsta pasākumi, kas saistīti ar lauku attīstības programmu īstenošanu, tostarp izmaksas, kuras saistītas ar to simbolu un saīsinājumu aizsardzību, ko izmanto Savienības kvalitātes shēmās, līdzdalībai kurās var piešķirt atbalstu saskaņā ar šo regulu, un dalībvalstu izmaksas par to apgabalu robežu noteikšanu, kuros ir dabas ierobežojumi. Lai nodrošinātu ELFLA budžeta līdzekļu efektīvu izmantošanu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus attiecībā uz kontroles pasākumiem, kurus var finansēt ar tehnisko palīdzību. (46) Ir pierādījies, ka dažādos programmas īstenošanas posmos iesaistīto valsts tīklu, organizāciju un administrāciju sadarbības tīklu veidošanai, ko organizē saistībā ar Eiropas Lauku attīstības tīklu, var būt ļoti nozīmīga loma lauku attīstības programmu kvalitātes uzlabošanā, palielinot ieinteresēto personu iesaisti lauku attīstības pārvaldībā, kā arī informējot plašāku sabiedrību par tās priekšrocībām. Tāpēc tā būtu jāfinansē kā daļa no tehniskās palīdzības Savienības līmenī. (47) Lai palīdzētu sasniegt EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai izvirzītos mērķus, būtu jāizveido EIP tīkls, kas apvienotu tādu darbību īstenošanā iesaistītās darba grupas, konsultāciju dienestus un pētniekus, kuru mērķis ir inovācijas lauksaimniecībā. Tas būtu jāfinansē kā daļa no tehniskās palīdzības Savienības līmenī. (48) Plānošanas periodā no 2007. līdz 2013. gadam novērtēšanas ekspertu tīkls darbojās Eiropas Lauku attīstības tīkla ietvaros. Lai ņemtu vērā ar novērtēšanu saistītās īpašās vajadzības, 2014.–2020. gada plānošanas periodam būtu jāizveido Eiropas Lauku attīstības novērtēšanas tīkls, kas apvienotu visus novērtēšanā iesaistītos dalībniekus ar mērķi veicināt pieredzes apmaiņu šajā jomā. Tas būtu jāfinansē kā daļa no tehniskās palīdzības. (49) Dalībvalstīm daļa no katras tehniskajai palīdzībai veltītās lauku attīstības programmas kopējās summas būtu jārezervē, lai finansētu valsts lauku tīkla izveidi un darbību, kas apvienotu lauku attīstībā iesaistītās organizācijas un administrācijas, arī partnerības veidā, ar mērķi palielināt to iesaisti programmas īstenošanā un uzlabot lauku attīstības programmu kvalitāti. Valstu lauku tīkliem būtu jāsagatavo un jāīsteno rīcības plāns. (50) ELFLA būtu jāpauž Savienības atzinība par to, kā vietējās attīstības pieejas un transnacionālā dimensija var papildināt viena otru, jo īpaši tad, ja izvēlēta novatoriska pieeja. Tas būtu jādara, piešķirot balvas nelielam skaitam projektu, kuriem piemīt šīs īpašības. Balvām būtu jāpapildina citi lauku attīstības politikas ietvaros pieejamie finansējuma avoti, paužot atzinību jebkuram piemērotam progresīvam projektam neatkarīgi no tā, vai šis projekts ir finansēts arī ar lauku attīstības programmas līdzekļiem. (51) Lauku attīstības programmām būtu jānodrošina novatoriskas darbības, kas veicina resursefektīvu, ražīgu lauksaimniecības nozari ar zemu emisiju līmeni, sniedzot atbalstu no EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai. EIP vajadzētu veicināt novatorisku risinājumu ātrāku un plašāku ieviešanu praksē. EIP būtu jārada pievienotā vērtība, uzlabojot ar inovācijām saistīto instrumentu izmantošanu un efektivitāti un sinerģiju starp tiem. EIP būtu jānovērš nepilnības, labāk sasaistot pētniecību un praktisko lauksaimniecību. (52) Novatorisku projektu īstenošana saistībā ar EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai būtu jāveic darba grupām, kas apvieno lauksaimniekus, pētniekus, konsultantus, uzņēmumus un citus dalībniekus, kas saistīti ar inovācijām lauksaimniecības nozarē. Lai nodrošinātu to, ka šādu projektu rezultāti labvēlīgi ietekmē nozari kopumā, šie rezultāti būtu jāizplata. (53) Būtu jānosaka Savienības atbalsta kopējā summa lauku attīstībai saskaņā ar šo regulu no 2014. gada 1. janvāra līdz 2020. gada 31. decembrim, tās sadalījums pa gadiem un minimālais apjoms, kas jākoncentrē mazāk attīstītajos reģionos, saskaņā ar daudzgadu finanšu shēmu 2014.–2020. gada periodam un Iestāžu nolīgumu par budžeta disciplīnu un budžeta procedūru uzlabošanu[20] tam pašam periodam. Plānošanas periodā pieejamās apropriācijas būtu jāindeksē pēc vienotas likmes. (54) Lai atvieglotu ELFLA līdzekļu pārvaldību, attiecībā uz publiskajiem izdevumiem dalībvalstīs būtu jānosaka ELFLA ieguldījuma vienota likme lauku attīstības plānošanā. Lai ņemtu vērā dažu darbību veidu īpašo nozīmi vai specifiku, tām būtu jānosaka īpašas ieguldījuma likmes. Lai mazinātu specifiskos ierobežojumus, ko rada attīstības pakāpe, nošķirtība un atrašanās uz salām, būtu jānosaka piemērota ELFLA ieguldījuma likme mazāk attīstītajiem reģioniem, Līgumā minētajiem tālākajiem reģioniem un Egejas jūras nelielajām salām. (55) Līdzekļi, kas dalībvalstīs atbrīvojušies, piemērojot maksimālo apjomu tiešajiem maksājumiem, kurus saņem lielas individuālās saimniecības saskaņā ar KLP pirmo pīlāru, katrā dalībvalstī būtu jārezervē tādu projektu finansēšanai, kas saistīti ar inovācijām, kuras paredzētas, lai palīdzētu lauku saimniecībām, tostarp lielām saimniecībām, palielināt konkurētspēju saskaņā ar KLP mērķiem. Šādi projekti būtu jāierosina lauksaimniekiem, neatkarīgi no viņu saimniecību lieluma, EIP darba grupām vai vietējām rīcības grupām, partneru grupām, kas iesaistītas lauksaimniecības nozarē. (56) Dalībvalstīm būtu jāveic visi vajadzīgie pasākumi un jāievieš piemēroti noteikumi, lai nodrošinātu, ka to lauku attīstības pasākumi ir pārbaudāmi un kontrolējami. Šajā nolūkā vadošajai iestādei un maksājumu aģentūrai būtu jāsniedz ex ante novērtējums un jāapņemas izvērtēt pasākumus visā programmas īstenošanas laikā. Pasākumi, kuros šis nosacījums nav ievērots, būtu jākoriģē. (57) Komisijai un dalībvalstīm būtu jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai nodrošinātu lauku attīstības programmu pareizu pārvaldību. Šajā sakarībā Komisijai būtu jāveic atbilstoša kontrole un dalībvalstīm būtu jāveic pasākumi, lai nodrošinātu to pārvaldības sistēmu pareizu darbību. (58) Par katras lauku attīstības programmas pārvaldību un īstenošanu ir atbildīga viena vadošā iestāde. Tās pienākumi būtu jānorāda šajā regulā. Vadošajai iestādei būtu jādod iespēja daļu savu pienākumu deleģēt, vienlaikus saglabājot atbildību par pārvaldības efektivitāti un pareizību. Gadījumā, ja lauku attīstības programmā ir iekļautas tematiskās apakšprogrammas, vadošajai iestādei būtu jādod iespēja izraudzīties citu iestādi, kas pilnībā veic attiecīgās apakšprogrammas pārvaldību un īstenošanu saistībā ar finanšu piešķīrumiem, kas tai paredzēti programmā, vienlaikus nodrošinot šo apakšprogrammu pareizu finanšu pārvaldību. (59) Lai regulāri sekotu programmas īstenošanai un programmā izvirzīto mērķu izpildes gaitai, katra lauku attīstības programma būtu jāuzrauga. Ar ELFLA atbalstu veikto pasākumu lietderīguma un ietekmes pierādīšana un uzlabošana ir atkarīga arī no atbilstošas novērtēšanas, ko veic programmas sagatavošanas un īstenošanas laikā un pēc tās pabeigšanas. Ar mērķi pierādīt lauku attīstības politikas īstenošanas progresu un novērtēt tās ietekmi un efektivitāti Komisijai un dalībvalstīm kopīgi būtu jāizveido uzraudzības un novērtēšanas sistēma. (60) Lai nodrošinātu to, ka informāciju var apkopot Savienības līmenī, daļai no sistēmas vajadzētu būt kopīgu rādītāju kopumam. Galvenā informācija par lauku attīstības programmu īstenošanu būtu jāreģistrē un jāsaglabā elektroniski kā līdzeklis datu apkopošanas atvieglošanai. Tāpēc būtu jāpieprasa saņēmējiem sniegt uzraudzībai un novērtēšanai vajadzīgās informācijas minimumu. (61) Atbildība par programmas uzraudzību būtu jādala starp vadošo iestādi un uzraudzības komiteju, kas izveidota šim nolūkam. Uzraudzības komitejas uzdevumam vajadzētu būt programmas īstenošanas efektivitātes uzraudzībai. Tālab būtu jānorāda tās pienākumi. (62) Veicot programmas uzraudzību, būtu jāsagatavo gada īstenošanas ziņojums, kas jānosūta Komisijai. (63) Katra lauku attīstības programma būtu jāizvērtē, lai uzlabotu tās kvalitāti un pierādītu tās sasniegumus. (64) Atbalstam, ko sniedz lauku attīstības pasākumiem saskaņā ar šo regulu, piemēro Līguma 107., 108. un 109. pantu. Tomēr būtu jānosaka, ka, ņemot vērā lauksaimniecības nozares specifiku, lauku attīstības pasākumi, kas saistīti ar darbībām, uz kurām attiecas Līguma 42. pants un kuras veic saskaņā ar šo regulu, kā arī dalībvalstu veiktie maksājumi, kas paredzēti, lai sniegtu valsts papildu finansējumu lauku attīstības darbībām, par kurām piešķirts Savienības atbalsts un uz kurām attiecas Līguma 42. pants, būtu jāizslēdz no Līguma 107., 108. un 109. panta piemērošanas. (65) Turklāt, lai nodrošinātu saskanību ar lauku attīstības pasākumiem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz Savienības atbalstu, un lai vienkāršotu procedūras, dalībvalstu veiktie maksājumi, kas paredzēti, lai sniegtu valsts papildu finansējumu lauku attīstības darbībām, par kurām piešķirts Savienības atbalsts un uz kurām attiecas Līguma 42. pants, būtu jāatļauj kā programmas daļa, ievērojot paziņošanas procedūru saskaņā ar šīs regulas noteikumiem. Lai nodrošinātu šo maksājumu pienācīgu uzraudzību, Komisijai, novērtējot šos maksājumus, pēc analoģijas būtu jāpiemēro kritēriji, kas noteikti Līguma 107. panta piemērošanai. Lai nodrošinātu to, ka netiek piešķirts valsts papildu finansējums, kuru Komisija nav atļāvusi, attiecīgā dalībvalsts nedrīkst īstenot tās ierosināto papildu finansējumu lauku attīstībai, kamēr tas nav apstiprināts. Dalībvalstu veiktie maksājumi, kas paredzēti, lai sniegtu valsts papildu finansējumu lauku attīstības darbībām, par kurām piešķirts Savienības atbalsts un uz kurām Līguma 42. pants neattiecas, būtu jāpaziņo Komisijai atbilstīgi Līguma 108. panta 3. punktam, ja vien uz tiem neattiecas regula, kas pieņemta atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 994/98[21], un tos nedrīkst īstenot, kamēr šīs procedūras rezultātā nav saņemts Komisijas galīgais apstiprinājums. (66) Lai nodrošinātu datu efektīvu un drošu apmaiņu, būti jāizveido elektroniska informācijas sistēma. (67) Piemēro Savienības tiesību aktus par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīvu 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regulu (EK) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti. (68) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras attiecībā uz lauku attīstības programmu noformējumu, programmu un to grozījumu apstiprināšanu, programmu apstiprināšanas procedūrām un termiņiem, programmas grozījumu apstiprināšanas procedūrām un termiņiem, tostarp to stāšanos spēkā un iesniegšanas biežumu, īpašiem nosacījumiem lauku attīstības pasākumu īstenošanai, saskaņā ar šo regulu izveidoto tīklu struktūru un darbību, uzraudzības un novērtēšanas sistēmas pieņemšanu, informācijas sistēmas darbības noteikumiem. Šīs pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2011. gada 16. februāra Regulu (ES) Nr. 182/2011, ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu[22]. (69) Jaunā atbalsta shēma, kas paredzēta šajā regulā, aizstāj atbalsta shēmu, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005. Tāpēc Regula (EK) Nr. 1698/2005 būtu jāatceļ no 2014. gada 1. janvāra. (70) Lai veicinātu netraucētu pāreju no sistēmas, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005, uz sistēmu, kas izveidota ar šo regulu, saskaņā ar Līguma 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus, ar kuriem nosaka pārejas noteikumus, IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU. SATURS EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA).............................................................................................................. 10 I SADAĻA Mērķi un stratēģija................................................................................................... 29 I nodaļa Darbības joma un definīcijas........................................................................................... 29 II nodaļa Pamatuzdevums, mērķi, prioritātes un saskanība............................................................ 32 II SADAĻA Plānošana............................................................................................................... 35 I nodaļa Programmu saturs......................................................................................................... 35 II nodaļa Lauku attīstības programmu sagatavošana, apstiprināšana un grozīšana.......................... 39 III SADAĻA Atbalsts lauku attīstībai........................................................................................... 41 I nodaļa Pasākumi....................................................................................................................... 41 1. iedaļa Atsevišķi pasākumi........................................................................................................ 41 2. iedaļa Leader.......................................................................................................................... 65 II nodaļa Vairākiem pasākumiem kopīgi noteikumi....................................................................... 67 III nodaļa Tehniskā palīdzība un tīklu veidošana........................................................................... 69 IV nodaļa Balva par novatorisku vietēja mēroga sadarbību lauku apvidos..................................... 74 IV SADAĻA EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai......................................................... 76 V SADAĻA Finanšu noteikumi................................................................................................... 78 VI SADAĻA Pārvaldība, kontrole un publicitāte.......................................................................... 83 VII SADAĻA Uzraudzība un novērtēšana................................................................................... 86 I nodaļa Vispārējie noteikumi...................................................................................................... 86 1. iedaļa Uzraudzības un novērtēšanas sistēmas izveide un mērķi.................................................. 86 2. iedaļa Tehniskie noteikumi....................................................................................................... 86 II nodaļa Uzraudzība................................................................................................................... 87 III nodaļa Novērtēšana............................................................................................................... 89 VIII SADAĻA Konkurences noteikumi....................................................................................... 91 IX SADAĻA Komisijas pilnvaras, kopīgie noteikumi, pārejas un nobeiguma noteikumi................. 92 I nodaļa Komisijas pilnvaras........................................................................................................ 92 II nodaļa Kopīgie noteikumi........................................................................................................ 93 III nodaļa Pārejas un nobeiguma noteikumi.................................................................................. 93 I PIELIKUMS Summas un atbalsta likmes................................................................................. 95 II PIELIKUMS Biofizikālie kritēriji, lai noteiktu robežas apgabaliem, kuros ir dabas ierobežojumi 99 III PIELIKUMS Orientējošs saraksts — pasākumi un darbības, kas ir īpaši svarīgas 8. pantā minētajām tematiskajām apakšprogrammām................................................................................................................... 101 IV PIELIKUMS Lauku attīstības ex ante nosacījumi................................................................. 103 V PIELIKUMS Orientējošs saraksts — pasākumi, kas saistīti ar vienu vai vairākām Savienības lauku attīstības prioritātēm................................................................................................................................................ 109 I SADAĻA Mērķi un stratēģija I nodaļa Darbības joma un definīcijas 1. pants Darbības joma 1. Ar šo regulu: (a) nosaka vispārīgos noteikumus, kas reglamentē Savienības atbalstu lauku attīstībai, ko finansē no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (turpmāk “ELFLA”), kas izveidots ar Regulu (ES) Nr. HR/2012; (b) nosaka mērķus, ko palīdz sasniegt lauku attīstības politika, un Savienības lauku attīstības attiecīgās prioritātes; (c) iezīmē lauku attīstības politikas stratēģisko kontekstu; (d) nosaka lauku attīstības politikas pasākumus; (e) izklāsta noteikumus par plānošanu, tīklu veidošanu, pārvaldību, uzraudzību un novērtēšanu, pamatojoties uz dalībvalstu un Komisijas dalītu atbildību; (f) izklāsta noteikumus, ar kuriem nodrošina ELFLA koordinēšanu ar citiem Savienības instrumentiem. 2. Šī regula papildina noteikumus, kas izklāstīti Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] otrajā daļā. 2. pants Definīcijas 1. Šajā regulā piemēro šādas definīcijas: (a) “plānošana”: organizēšanas, lēmumu pieņemšanas un finanšu resursu piešķiršanas process vairākos posmos ar mērķi uz daudzgadu pamata īstenot kopīgu Savienības un dalībvalstu darbību, lai sasniegtu Savienības lauku attīstības prioritātes; (b) “reģions”: teritoriāla vienība, kas atbilst statistiski teritoriālo vienību nomenklatūras 1. vai 2. līmenim (NUTS 1. un 2. līmenim) Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 1059/2003 nozīmē[23]; (c) “pasākums”: darbību kopums, kas palīdz sasniegt vienu vai vairākas Savienības lauku attīstības prioritātes; (d) “darbība”: projekts, projektu grupa, līgums, vienošanās vai cits pasākums, kas izraudzīts saskaņā ar attiecīgās lauku attīstības programmas kritērijiem un ko īsteno viens vai vairāki saņēmēji, tādējādi palīdzot sasniegt vienu vai vairākas Savienības lauku attīstības prioritātes; (e) “saņēmējs”: fiziska vai juridiska persona vai kāda cita valsts vai privāta struktūra, kas atbild par darbību īstenošanu vai atbalsta saņemšanu; (f) “uzraudzības un novērtēšanas sistēma”: vispārēja pieeja, kuru izstrādājusi Komisija un dalībvalstis un kurā noteikts ierobežots skaits kopīgu rādītāju, kas saistīti ar sākotnējo stāvokli un programmu finansiālo izpildi, iznākumiem, rezultātiem un ietekmi; (g) “vietējās attīstības stratēģija”: saskaņots darbību kopums vietējo mērķu un vajadzību apmierināšanai, kas sekmē Savienības lauku attīstības prioritāšu sasniegšanu un ko īsteno attiecīga līmeņa partnerībā; (h) “atbalsta likme”: kopējā publiskā ieguldījuma likme darbībā; (i) “publiskie izdevumi”: jebkuri publiskie ieguldījumi darbību finansēšanā, kuri nāk no valsts, reģionālo un vietējo iestāžu, Savienības budžeta, un jebkuri līdzīgi izdevumi. Jebkuri ieguldījumi darbību finansēšanā no publisko tiesību subjektu vai vienas vai vairāku reģionālo vai vietējo iestāžu vai publisko tiesību subjektu apvienību budžeta Direktīvas 2004/18/EK[24] nozīmē uzskatāmi par publisko ieguldījumu; (j) “mazāk attīstītie reģioni”: reģioni, kuru iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju ir mazāks par 75 % no ES-27 vidējā IKP; (k) “mikrouzņēmumi, mazie un vidējie uzņēmumi” (turpmāk “MVU”): mikrouzņēmumi, mazie un vidējie uzņēmumi saskaņā ar definīciju Komisijas Ieteikumā 2003/361/EK[25]; (l) “darījuma izmaksas”: izmaksas, kas saistītas ar saistībām, bet nav tieši attiecināmas uz to izpildi; (m) “lauksaimniecībā izmantojamā zeme” (turpmāk “LIZ”): lauksaimniecībā izmantojamā zeme Komisijas 1999. gada 24. novembra Lēmuma 2000/115/EK nozīmē[26]; (n) “ekonomiskie zaudējumi”: jebkuras papildu izmaksas, kas lauksaimniekam radušās no ārkārtas pasākumiem, kurus lauksaimnieks veic ar mērķi samazināt piegādi attiecīgajā tirgū, vai jebkuri būtiski produkcijas zaudējumi; (o) “nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi”: laikapstākļi, piemēram, sals, vētra un krusa, ledus, spēcīgs lietus vai ārkārtīgs sausums, ko var pielīdzināt dabas katastrofai; (p) “dzīvnieku slimības”: slimības, kuras minētas dzīvnieku slimību sarakstā, ko izstrādājusi Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija vai kas noteiktas Padomes Lēmuma 90/424/EEK[27] pielikumā; (q) “vides incidents”: īpašs piesārņojuma, kontaminācijas vai vides kvalitātes pasliktināšanās gadījums, kurš saistīts ar konkrētu notikumu un kuram ir ierobežota ģeogrāfiskā izplatība. Tas neietver parastus vides riskus, kas nav saistīti ar konkrētu notikumu, piemēram, klimata pārmaiņas vai atmosfēras piesārņojumu; (r) “dabas katastrofa”: dabas izraisīts biotisks vai abiotisks notikums, kura rezultātā tiek ievērojami traucētas lauksaimnieciskās ražošanas sistēmas un meža struktūras un kurš varētu nodarīt būtisku ekonomisku kaitējumu lauksaimniecības un meža nozarei; (s) “katastrofāls notikums”: neparedzēts biotisks vai abiotisks notikums, kuru izraisījusi cilvēka darbība un kura rezultātā tiek ievērojami traucētas lauksaimnieciskās ražošanas sistēmas un meža struktūras, un kurš varētu nodarīt būtisku ekonomisku kaitējumu lauksaimniecības un meža nozarei; (t) “īsa piegādes ķēde”: piegādes ķēde, kurā iesaistīts neliels skaits ekonomikas dalībnieku, kuri apņēmušies sadarboties, attīstīt vietējo ekonomiku un uzturēt ciešas ģeogrāfiskās un sociālās attiecības starp ražotājiem un patērētājiem; (u) “jaunais lauksaimnieks”: lauksaimnieks, kas pieteikuma iesniegšanas brīdī nav sasniedzis 40 gadu vecumu, kam ir atbilstošas profesionālās prasmes un kompetence un kas pirmo reizi dibina lauku saimniecību kā saimniecības vadītājs; (v) “pabeigta darbība”: darbība, kura ir fiziski pabeigta vai pilnībā īstenota un attiecībā uz kuru saņēmēji ir veikuši visus saistītos maksājumus un saņēmējiem ir izmaksāts attiecīgais publiskais ieguldījums; (w) “tematiskie mērķi”: tematiskie mērķi, kas noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. [CSF/2012][28] 9. pantā; (x) “vienots stratēģiskais satvars” (turpmāk “VSS”): vienotais stratēģiskais satvars, kas minēts Regulas (ES) Nr. [CSF/2010] 10. pantā. 2. Attiecībā uz jaunā lauksaimnieka definīciju, kas dota 1. punkta u) apakšpunktā, Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 90. pantu pieņemt deleģētos aktus, kuros paredz nosacījumus, ar kuriem juridisku personu var uzskatīt par “jauno lauksaimnieku”, un arī nosaka atvieglojuma periodu profesionālo prasmju apguvei. II nodaļa Pamatuzdevums, mērķi, prioritātes un saskanība 3. pants Pamatuzdevums ELFLA palīdz īstenot stratēģiju “Eiropa 2020”, sekmējot ilgtspējīgu lauku attīstību visā Savienībā, papildinot citus kopējās lauksaimniecības politikas (turpmāk “KLP”) instrumentus, kohēzijas politiku un kopējo zivsaimniecības politiku. Tā veicina teritorijas un vides ziņā līdzsvarotāku, klimatam labvēlīgāku, noturīgāku un novatoriskāku Savienības lauksaimniecības nozari. 4. pants Mērķi KLP vispārējā satvarā atbalsts lauku attīstībai palīdz sasniegt šādus mērķus: (1) lauksaimniecības konkurētspēja; (2) dabas resursu ilgtspējīga apsaimniekošana un klimata politika; (3) līdzsvarota teritoriālā attīstība lauku apvidos. 5. pants Savienības lauku attīstības prioritātes Lai sasniegtu lauku attīstības mērķus, kuri palīdz īstenot stratēģiju “Eiropa 2020” gudrai, ilgtspējīgai un integrējošai izaugsmei, izmanto šādas sešas Savienības lauku attīstības prioritātes, kuras sasaucas ar VSS attiecīgajiem tematiskajiem mērķiem: (1) veicināt zināšanu pārnesi un inovāciju lauksaimniecībā, mežsaimniecībā un lauku apvidos, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) sekmēt inovāciju un zināšanu bāzi lauku apvidos, (b) stiprināt saikni starp lauksaimniecību un mežsaimniecību un pētniecību un inovāciju, (c) rosināt mūžizglītību un profesionālo apmācību lauksaimniecības un mežsaimniecības nozarē; (2) uzlabot visu lauksaimniecības veidu konkurētspēju un stiprināt saimniecību dzīvotspēju, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) veicināt tādu saimniecību pārstrukturēšanu, kas saskaras ar nopietnām strukturālām problēmām, jo īpaši tas attiecas uz saimniecībām ar nelielu iesaisti tirgū, uz tirgu orientētām saimniecībām atsevišķās nozarēs un saimniecībām, kam nepieciešama lauksaimnieciskās darbības dažādošana, (b) atvieglot jaunās paaudzes ienākšanu lauksaimniecībā; (3) veicināt pārtikas aprites organizēšanu un riska pārvaldību lauksaimniecībā, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) labākai primāro ražotāju integrācijai pārtikas apritē, izmantojot kvalitātes shēmas, noieta veicināšanu vietējos tirgos un īsas piegādes ķēdes, ražotāju grupas un starpnozaru organizācijas, (b) lauku saimniecību riska pārvaldības atbalstam; (4) atjaunot, saglabāt un uzlabot ekosistēmas, kas atkarīgas no lauksaimniecības un mežsaimniecības, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) atjaunot un saglabāt bioloģisko daudzveidību, arī Natura 2000 teritorijās, un bioloģiski vērtīgas lauksaimniecības sistēmas, un Eiropas ainavu stāvokli, (b) uzlabot ūdens resursu apsaimniekošanu, (c) uzlabot augsnes apsaimniekošanu; (5) veicināt resursu efektīvu izmantošanu un atbalstīt pret klimata pārmaiņām noturīgu ekonomiku ar zemu oglekļa dioksīda emisiju līmeni lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības nozarē, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) palielināt ūdens izmantošanas efektivitāti lauksaimniecībā, (b) palielināt enerģijas izmantošanas efektivitāti lauksaimniecībā un pārtikas pārstrādē, (c) sekmēt atjaunojamo energoresursu, blakusproduktu, atkritumu, atlieku un citu nepārtikas izejvielu piegādi un izmantošanu bioekonomikas vajadzībām, (d) samazināt slāpekļa oksīda un metāna emisijas lauksaimniecībā, (e) veicināt oglekļa dioksīda piesaisti lauksaimniecībā un mežsaimniecībā; (6) veicināt sociālo iekļautību, nabadzības mazināšanu un ekonomisko attīstību lauku apvidos, īpašu uzmanību pievēršot šādām jomām: (a) veicināt dažādošanu, jaunu mazu uzņēmumu un darbvietu radīšanu, (b) sekmēt vietējo attīstību lauku apvidos, (c) uzlabot informācijas un komunikācijas tehnoloģiju (IKT) pieejamību, izmantošanu un kvalitāti lauku apvidos. Visas šīs prioritātes palīdz sasniegt transversālos mērķus inovācijas, vides, klimata pārmaiņu seku mazināšanas un pielāgošanās jomā. 6. pants Saskanība 1. ELFLA sniegtais atbalsts ir saskanīgs ar pasākumiem, ko finansē Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonds. 2. Saskaņā ar šo regulu nepiešķir atbalstu darbībām, kuras atbalsta kopīgas tirgus organizācijas. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 90. pantu pieņemt deleģētos aktus, ar kuriem nosaka izņēmumus no šā noteikuma. II SADAĻA Plānošana I nodaļa Programmu saturs 7. pants Lauku attīstības programmas 1. ELFLA dalībvalstīs darbojas ar lauku attīstības programmu starpniecību. Ar šīm programmām īsteno stratēģiju, lai ar III sadaļā minēto pasākumu kopumu sasniegtu Savienības lauku attīstības prioritātes, kuru sasniegšanai tiek prasīts atbalsts no ELFLA. 2. Dalībvalsts var iesniegt vai nu vienu programmu visai tās teritorijai, vai reģionālu programmu kopumu. 3. Dalībvalstis, kurām ir reģionālas programmas, var iesniegt apstiprināšanai arī valsts sistēmu, kas satur šo programmu kopējos elementus, neprasot atsevišķu budžeta piešķīrumu. 8. pants Tematiskas apakšprogrammas 1. Dalībvalstis savās lauku attīstības programmās var iekļaut tematiskas apakšprogrammas, kuras palīdz sasniegt Savienības lauku attīstības prioritātes un kuru mērķis ir risināt apzinātās konkrētās vajadzības, jo īpaši attiecībā uz: (a) jaunajiem lauksaimniekiem, (b) mazām saimniecībām, kā minēts 20. panta 2. punkta trešajā daļā; (c) kalnu apgabaliem, kā minēts 33. panta 2. punktā; (d) īsām piegādes ķēdēm. III pielikumā ir dots orientējošs saraksts ar pasākumiem un darbību veidiem, kas ir īpaši svarīgi katrai tematiskajai apakšprogrammai. 2. Tematiskās apakšprogrammas var attiekties arī uz īpašām vajadzībām, kas saistītas ar lauksaimniecības nozaru pārstrukturēšanu un būtiski ietekmē konkrēta lauku apvidus attīstību. 3. Attiecībā uz darbībām, ko atbalsta saskaņā ar tematiskajām apakšprogrammām un kas saistītas ar mazām saimniecībām un īsām piegādes ķēdēm, I pielikumā noteiktās atbalsta likmes var paaugstināt par 10 procentu punktiem. Attiecībā uz jaunajiem lauksaimniekiem un kalnu apgabaliem maksimālās atbalsta likmes var paaugstināt saskaņā ar I pielikumu. Tomēr maksimālā kombinētā atbalsta likme nedrīkst pārsniegt 90 %. 9. pants Lauku attīstības programmu saturs 1. Papildus elementiem, kas minēti Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 24. pantā, katrā lauku attīstības programmā iekļauj: (a) ex ante novērtējumu, kas minēts Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 48. pantā; (b) situācijas analīzi, ņemot vērā stiprās un vājās puses, iespējas un draudus (turpmāk “SVID”), un apzinātās vajadzības, kurām jāpievēršas ģeogrāfiskajā apgabalā, uz kuru attiecas programma un, attiecīgā gadījumā, 8. pantā minētās tematiskās apakšprogrammas. Analīzes struktūrā ir ņemtas vērā Savienības lauku attīstības prioritātes. Īpašas vajadzības, kas saistītas ar vidi, klimata pārmaiņu seku mazināšanu un pielāgošanos tām un inovāciju, novērtē attiecībā uz Savienības lauku attīstības prioritātēm, lai noteiktu piemērotāko rīcību šajās divās jomās katras prioritātes līmenī; (c) stratēģijas aprakstu, kurā iekļauj mērķu noteikšanu katrai no programmā ietvertajām Savienības lauku attīstības prioritāšu jomām, pamatojoties uz 76. pantā minētajiem kopīgajiem rādītājiem, kuri jānosaka kā daļa no 74. pantā minētās uzraudzības un novērtēšanas sistēmas, un pasākumu izvēli, kura pamatojas uz pareizu programmas intervences loģiku, kā arī novērtējumu par mērķu sasniegšanai izvēlēto pasākumu paredzamo ieguldījumu. Lauku attīstības programma pierāda to, ka: i) attiecībā uz programmā iekļautajām Savienības lauku attīstības prioritātēm ir ietvertas attiecīgās pasākumu kombinācijas, kas loģiski izriet no a) apakšpunktā minētā ex ante novērtējuma un b) apakšpunktā minētās analīzes, ii) finanšu resursu sadalījums programmas pasākumiem ir līdzsvarots un piemērots izvirzīto mērķu sasniegšanai, iii) ir ņemtas vērā īpašas vajadzības, kas saistītas ar konkrētiem nosacījumiem reģionālā vai apakšreģionālā līmenī, un tās konkrēti risina, izmantojot piemēroti izstrādātas pasākumu kombinācijas vai tematiskās apakšprogrammas, iv) programmā ir integrēta piemērota pieeja inovācijai, videi, ieskaitot Natura 2000 teritoriju īpašās vajadzības, un klimata pārmaiņu seku mazināšanai un pielāgošanās vajadzībām, v) ir paredzētas attiecīgas darbības, lai vienkāršotu programmas īstenošanu, vi) ir veikti pasākumi, lai nodrošinātu to, ka ir pieejamas pietiekamas konsultācijas par regulatīvajām prasībām un visiem aspektiem, kas saistīti ar ilgtspējīgu saimniekošanu lauksaimniecībā un mežsaimniecībā, kā arī ar klimata politiku, vii) ir plānotas iniciatīvas, ar kurām veicina izpratni un rosina novatoriskas darbības, un izveido darba grupas EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai, viii) ir noteikta piemērota pieeja, kurā izklāstīti projektu un vietējās attīstības stratēģiju atlases kritēriju noteikšanas principi un ņemti vērā attiecīgie mērķi. Šajā sakarībā dalībvalstis var paredzēt prioritātes piešķiršanu vai augstāku atbalsta likmi darbībām, kuras kolektīvi veic lauksaimnieku grupas; (d) Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 17. panta 4. punktā minēto ex ante nosacījumu un vajadzības gadījumā darbību novērtējumu un atskaites punktus, kas noteikti Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 19. panta īstenošanas vajadzībām; (e) katra izvēlētā pasākuma aprakstu; (f) saistībā ar vietējo attīstību — konkrētu aprakstu par koordinācijas mehānismiem starp vietējās attīstības stratēģijām, 36. pantā minēto sadarbības pasākumu, 21. pantā minēto pasākumu pamatpakalpojumu sniegšanai un ciematu atjaunošanai lauku apvidos un atbalstu ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām lauku apvidos saskaņā ar 20. pantā minēto pasākumu lauku saimniecību un uzņēmējdarbības attīstībai lauku apvidos; (g) aprakstu par pieeju inovācijai, lai veicinātu ražīgumu un resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu, un ieguldījumu, lai sasniegtu 61. pantā minētos mērķus EIP lauksaimniecības ražīgumam un ilgtspējai; (h) ar uzraudzības un novērtēšanas prasībām saistīto vajadzību analīzi un novērtēšanas plānu, kas minēts Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 49. pantā. Dalībvalstis nodrošina pietiekamus resursus un spēju veidošanas pasākumus, lai apmierinātu apzinātās vajadzības; (i) finansēšanas plānu, kas ietver: i) tabulu, kurā saskaņā ar 64. panta 4. punktu ir norādīts katram gadam plānotais kopējais ELFLA ieguldījums. Attiecīgā gadījumā šajā tabulā atsevišķi norāda kopējā ELFLA ieguldījumā paredzētās apropriācijas mazāk attīstītajiem reģioniem un līdzekļus, kas pārvietoti uz ELFLA, piemērojot Regulas (ES) Nr. DP/2012 7. panta 2. punktu. Plānotais ELFLA gada ieguldījums ir saderīgs ar daudzgadu finanšu shēmu, ii) tabulu, kurā par katru pasākumu norādīti darbības veidi ar īpašu ELFLA ieguldījuma likmi un tehnisko palīdzību, kopējais plānotais Savienības ieguldījums un piemērojamā ELFLA ieguldījuma likme. Attiecīgā gadījumā šajā tabulā atsevišķi norāda ELFLA ieguldījuma likmi mazāk attīstītajiem reģioniem un citiem reģioniem; (j) rādītāju plānu, kurā katrai programmā iekļautajai Savienības lauku attīstības prioritātei ir norādīti rādītāji un izvēlētie pasākumi un to plānotie iznākumi un plānotie izdevumi, sadalījumā starp publisko un privāto sektoru; (k) attiecīgā gadījumā tabulu, kurā norādīts valsts papildu finansējums katram pasākumam saskaņā ar 89. pantu; (l) elementus, kas vajadzīgi novērtējumam saskaņā ar 89. pantu, un attiecīgā gadījumā to atbalsta shēmu sarakstu, uz kurām attiecas 88. panta 1. punkts un kas jāizmanto programmu īstenošanā; (m) informāciju par savstarpēju papildināmību ar pasākumiem, ko finansē ar citiem kopējās lauksaimniecības politikas instrumentiem, no kohēzijas politikas budžeta vai no EJZF; (n) programmas īstenošanas kārtību, tostarp: i) visu 72. panta 2. punktā minēto iestāžu izraudzīšanos, ko veic dalībvalsts, un — informatīvos nolūkos — pārvaldības un kontroles struktūras īsu aprakstu, ii) uzraudzības un novērtēšanas procedūru aprakstu, kā arī uzraudzības komitejas sastāvu, iii) noteikumus, lai nodrošinātu programmas popularizēšanu, arī ar 55. pantā minētā valsts lauku tīkla starpniecību; (o) izraudzītos partnerus, kas minēti Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] 5. pantā, un partneru apspriešanās rezultātus; (p) attiecīgā gadījumā 55. panta 3. punktā minētā valsts lauku tīkla rīcības plāna un struktūras galvenos elementus un noteikumus par tā pārvaldību, kas būtu tā ikgadējo rīcības plānu pamatā. 2. Ja lauku attīstības programmā ir ietvertas tematiskas apakšprogrammas, katrā apakšprogrammā iekļauj: (a) īpašu situācijas SVID analīzi un apzinātās vajadzības, kas jārisina ar attiecīgās apakšprogrammas palīdzību; (b) konkrētos mērķus apakšprogrammu līmenī un pasākumu izvēli, kura pamatojas uz apakšprogrammas intervences loģikas pilnīgu aprakstu, tostarp novērtējumu par mērķu sasniegšanai izvēlēto pasākumu paredzamo ieguldījumu; (c) atsevišķu konkrētu rādītāju plānu ar plānotajiem iznākumiem un plānotajiem izdevumiem sadalījumā starp publisko un privāto sektoru. 3. Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka noteikumus par to, kā 1. un 2. punktā aprakstītie elementi norādāmi lauku attīstības programmās. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 91. pantā minēto pārbaudes procedūru. II nodaļa Lauku attīstības programmu sagatavošana, apstiprināšana un grozīšana 10. pants Ex ante nosacījumi Papildus ex ante nosacījumiem, kas minēti IV pielikumā, ELFLA piemēro vispārējos ex ante nosacījumus, kas minēti Regulas (ES) Nr. [CSF/2012] IV pielikumā. 11. pants Lauku attīstības programmu apstiprināšana 1. Dalībvalstis iesniedz Komisijai katras lauku attīstības programmas priekšlikumu, kas satur 9. pantā minēto informāciju. 2. Komisija apstiprina katru lauku attīstības programmu ar īstenošanas aktu, kas pieņemts saskaņā ar 91. pantā minēto pārbaudes procedūru. 12. pants Lauku attīstības programmu grozīšana 1. Dalībvalstu pieprasījumus par grozījumu izdarīšanu programmā apstiprina saskaņā ar šādām procedūrām: a) Komisija ar īstenošanas aktiem lemj par pieprasījumiem izdarīt programmā grozījumus, kas attiecas uz: i) programmas stratēģijas izmaiņām, ar kurām tiek būtiski mainīti kvantitatīvie mērķi, ii) vienam vai vairākiem pasākumiem paredzētās ELFLA ieguldījuma likmes izmaiņām, iii) visa Savienības ieguldījuma vai tā ikgadējā sadalījuma programmu līmenī izmaiņām, iv) līdzekļu pārvietošanu starp pasākumiem, ko īsteno ar dažādām ELFLA ieguldījuma likmēm. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 91. pantā minēto pārbaudes procedūru. b) visos pārējos gadījumos Komisija ar īstenošanas aktiem lemj par pieprasījumiem grozīt programmu. Tajos jo īpaši ietver: i) pasākumu vai darbību veidu ieviešanu vai atsaukšanu, ii) izmaiņas pasākumu aprakstā, tostarp atbilstības nosacījumu izmaiņas. 2. Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 90. pantu pieņemt deleģētos aktus par kritērijiem, saskaņā ar kuriem definē būtiskas kvantitatīvo mērķu izmaiņas, kas minētas 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā. 13. Pa