3.2.1.

EESK vēlas izteikt šādas vispārīgas piezīmes par jautājumiem, kas apspriesti Zaļajā grāmatā par zivsaimniecības pārvaldības uzlabošanu Eiropas Savienībā. 3.2.1.1. Lai zivsaimniecības resursus izmantotu iespējami efektīvāk, EESK atbalsta ieceri līdz 2015. gadam minētos resursus pārvaldīt, cenšoties atjaunot zivju krājumus līdz maksimālajam ilgtspējīgas nozvejas apjomam, taču pēc tam izvirzīt konservatīvāku pārvaldības mērķi, kas mazinātu krājumu izsīkšanas risku un nodrošinātu zvejniecības rentabilitātes paaugstināšanos. Tas attiecas arī uz jaukto zveju, taču jāīsteno elastīgāki pasākumi, kas ļautu izvairīties no nelabvēlīgas ekonomiskās vai sociālās ietekmes. Komiteja arī atbalsta pašreizējos centienus pilnībā novērst izmetumus. 3.2.1.2. EESK neiesaka pārsteidzīgi pārskatīt resursu pārvaldības kārtību, kuras pamatā ir kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) princips un kvotu sistēma. Lai gan šai kārtībai ir arī trūkumi, citas kārtības noteikšana būs saistīta ar grūtībām. Citus priekšlikumus — dot priekšroku pārvaldībai, kuras pamatā ir zvejas piepūles uzraudzība vai arī zvejas tiesību ieviešana, — nevarēs īstenot, ja pirms tam netiks veikts rūpīgs pētījums par sociālo un ekonomisko ietekmi, pētījumā pamatojot, kāpēc resursu pārvaldības pamatstruktūra būtu jāmaina. 3.2.1.3. Komiteja vēlas arī norādīt, ka zvejas piepūles samazināšanai, nosakot pieļaujamo nozvejas dienu skaita ierobežojumus, būtu arī negatīva ietekme, jo strādājošie attiecīgajos darba periodos būtu pakļauti pārslodzei, kas veicina nogurumu un tāpēc palielina nelaimes gadījumu risku. 3.2.1.4. Otrkārt, EESK vēlas paust savu atturīgo nostāju pret zvejas tiesību piešķiršanu komerciālai izmantošanai, jo zivju resursi ir visas sabiedrības īpašums. Varētu paredzēt, ka zvejas tiesības var nodot uz gadu vai vairākiem gadiem, bet stingri jāievēro princips, ka kvotu pārvaldību veic valsts iestādes. Šāda sistēma būtu pielāgota vietējiem apstākļiem, un lēmumu par piekļuvi resursiem varētu pieņemt, pamatojoties uz ekoloģiskiem un sociāliem kritērijiem. Tomēr nebūtu pieļaujama individuālo vai kolektīvo zvejas tiesību pastāvīga nodošana vai tirdzniecība spekulatīvos nolūkos. 3.2.1.5. Lai nodrošinātu pārzvejas uzskaiti, nozvejotos lomus, kas pārsniedz kvotā noteikto apjomu, varētu atskaitīt no nākamā gada kvotas, turklāt ieņēmumiem no minēto produktu pārdošanas būtu jānonāk to zvejnieku rīcībā, kuri atsakās no viņiem piešķirtās kvotas daļas. 3.2.1.6. EESK uzskata, ka relatīvajai stabilitātei arī turpmāk jābūt vienam no KZP stūrakmeņiem. Komiteja tomēr norāda, ka minētais princips ir jāpārskata, ņemot vērā attīstības tendences kopš tā ieviešanas 1983. gadā. Par izmaiņām sistēmā dalībvalstīm jāvienojas sarunu ceļā. Pamatojoties uz sociāliem un ekoloģiskiem kritērijiem, vietējām un reģionālajām pašvaldībām varētu nodrošināt preferenciālu piekļuvi. 3.2.1.7. Jācenšas panākt, ka KZP kļūst par vienu no integrētās jūrniecības politikas (IJP) sastāvdaļām. EESK ierosina tiesību aktos noteikt, ka jūras teritoriju plānošanas procesā ir jākonsultējas ar zivsaimniecības un akvakultūras nozari, un turpmākajā KZP paredzēt kompensācijas mehānismus zivsaimniecības uzņēmumiem un to darbiniekiem, kas var zaudēt zvejas iespējas. Īpaši svarīgi ir veikt proaktīvus pasākumus profesionālās apmācības veicināšanai, piedāvājot arī integrētas apmācības kursus, un jāveicina zināšanu par jūras vidi visaptveroša apguve, lai sekmētu stabilu darba vietu radīšanu un pārkvalificēšanos ar mērķi apgūt citas jūrniecības nozarē vajadzīgas profesijas. 3.2.1.8. Vairāk līdzekļu jāpiešķir pētījumiem, kas uzlabo zināšanas par jūras vidi. Jāatzīst arī, ka ļoti vērtīgas ir zvejnieku zināšanas. 3.2.1.9. EESK norāda, ka finansiālā atbalsta jomā KZP mērķi nav sasniegti. Jāturpina īstenot ekonomiskās ilgtspējas mērķis, tomēr tirgus darbības principi ir būtiski jāpārskata. Jāizmanto arī publiskais finansējums, lai atbalstītu pāreju uz ilgtspējīgu saimniekošanu ES zvejniecības un zivju pārstrādes nozarē, vienlaikus ņemot vērā pārstrukturēšanas procesa sociālo un ekonomisko ietekmi. Visbeidzot, EESK atbalsta ciešas saiknes izveidi starp Kopienas finansējuma piešķiršanu un dalībvalstu īstenotajiem stratēģiskajiem mērķiem.