[pic] | EIROPAS KOMISIJA |

Briselē, 15.12.2009

COM(2009)674 galīgā redakcija

KOMISIJAS PAZIŅOJUMA PADOMEI PROJEKTS

Vienotā nodarbinātības ziņojuma par 2009. un 2010. gadu (VNZ) projekts

KOMISIJAS PAZIŅOJUMA PADOMEI PROJEKTS

Vienotā nodarbinātības ziņojuma par 2009. un 2010. gadu (VNZ) projekts

SITUāCIJA NODARBINāTīBAS JOMā 2009. GADā UN PROGNOZES LīDZ 2011. GADAM

Neraugoties uz ekonomikas atveseļošanās pazīmēm ES, nodarbinātības prognozes kopumā joprojām ir nelabvēlīgas, turklāt kopējais bezdarbs aizvien pieaug, kaut gan ne tik dinamiski. Pēc perioda, kurā līdz 2008. gada pavasarim ievērojami uzlabojās darba tirgus rādītāji, finanšu un ekonomikas krīze visā pasaulē ir apdraudējusi līdzšinējos panākumus. Dažās dalībvalstīs rezultāti ir pasliktinājušies daudz vairāk nekā citās, notikumus kopš 2008. gada vidus iezīmē tas, ka samazinājies pieprasījums pēc jauniem darba ņēmējiem (apmēram -30 %), sarūk darba vietu skaits (-1,9 % = 4,3 miljoni darba vietu) un ka pieaug bezdarbs , īpaši tādu cilvēku grupās (jaunieši, zemas kvalifikācijas darba ņēmēji, migranti), kuri jau pirms krīzes darba tirgū atradās relatīvi neizdevīgākā situācijā. Šī spēcīgā pasliktināšanās atspoguļo ne vien to, ka sašaurinājusies saimnieciskā darbība nozarēs un profesijās, kuras lejupslīde ir skārusi visvairāk, bet arī to, ka aizvien vairāk tiek izmantoti elastīgi darba kārtības noteikumi, īpaši attiecībā uz darba ņēmējiem, kam ir neliela pieredze un kurus tādējādi atlaiž pirmos (laikposmā no 2008. gada otrā ceturkšņa līdz 2009. gada otrajam ceturksnim tādu darba vietu skaits, kurās darba ņēmēji nodarbināti uz noteiktu laiku, samazinājās par 1,7 miljoniem, no kuriem viens miljons – ES).

Bezdarba pieaugums ES nebija tik liels, kā varēja prognozēt pēc iekšzemes kopprodukta (IKP) straujā samazinājuma. Vairākas valstis ir ieviesušas pasākumus, ieskaitot darba samaksas subsīdijas un darba laika pielāgošanu, lai izvairītos no kolektīvās atlaišanas gadījumiem. Savukārt, darba samaksas mērenība un citas koncesijas ir palīdzējušas vairākās nozarēs saglabāt darba vietas[1].

Komisijas jaunākās prognozes liecina, ka ekonomika turpmākajos divos gados pakāpeniski atveseļosies (ES IKP + 0,7 % 2010. gadā un + 1,6 % 2011. gadā)[2]. Tomēr acīmredzama pozitīva ietekme uz darba tirgu prasīs laiku, ņemot vērā to, ka nodarbinātības jomā uz ekonomiskajām pārmaiņām reaģē ar nokavēšanos. Nodarbinātības līmeņa aplēstais samazinājums 2009. gadā ir 2,3 % un 2010. gadā – vēl par 1,2 % (tas nozīmē, ka šajos divos gados darba vietu skaits sarūk par 7,5 miljoniem), un prognozes liecina, ka nodarbinātības līmenis joprojām samazināsies gandrīz visās dalībvalstīs, 2010. gadā potenciāli sasniedzot 10,3 % un 2011. gadā saglabājoties 10,2 %, t.i., vairāk nekā par 3 procentpunktiem pārsniedzot 2008. gada rādītājus.

Tas, vai ekonomikas atveseļošanās radīs ievērojamu skaitu darba vietu vai būs “ekonomikas izaugsme, vienlaikus pastāvot augstam bezdarba līmenim”, ir atkarīgs no veiksmīgām ekonomikas normalizācijas stratēģijām, ar kurām cilvēki un uzņēmumi tiks sagatavoti, lai risinātu strukturālas problēmas, un no sabiedriskās politikas efektivitātes, modernizējot darba tirgu, lai nodrošinātu gan lielu elastīgumu, gan drošību. Dalībvalstīm būs regulāri jānovērtē krīzes pārvarēšanas pasākumu efektivitāte, risinot konstruktīvu dialogu ar sociālajiem partneriem, un to stiprinās savstarpējas mācības visā ES.

DALīBVALSTU NODARBINāTīBAS PASāKUMI 2009. GADā

Lai nodrošinātu tūlītēju stimulu ekonomikai un lai atbalstītu neaizsargātākās grupas, tām saskaroties ar krīzi darba tirgos, dalībvalstis saskaņā ar Eiropas Nodarbinātības stratēģijas trijām prioritātēm[3] ir ievērojami uzlabojušas nodarbinātības un sociālās politikas virzienus.

Darbaspēka piedāvājuma palielināšana un sociālās aizsardzības sistēmu modernizācija

Pastāv risks, ka bezdarbs pieaugs arī turpmāk, tāpēc, lai saglabātu cilvēkkapitālu, vēl aizvien jācenšas novērst ilgtermiņa bezdarbs un pastāvīgas [ekonomiskās] aktivitātes trūkums. Lai atjaunotu noturīgu ekonomikas izaugsmi un stiprinātu sociālo kohēziju, turklāt būtiski ir censties nepārtraukti palielināt darbaspēka piedāvājumu, īpaši attiecībā uz grupām, kuru līdzdalība darba tirgū ir strukturāli neliela. Neraugoties uz centieniem kliedēt īpašu grupu (jaunatnes, migrantu, zemas kvalifikācijas darba ņēmēju, cilvēku ar īpašam vajadzībām) bažas, kas vēl jo vairāk pieaug krīzes laikā, izrādās sarežģīti noteikt piemērotus stimulus, lai šīs grupas iesaistītu darba tirgū. Lai uzlabotu darba ņēmēju stimulēšanu un panāktu, ka darbs atmaksājas , dalībvalstis ir ieviesušas pasākumus, samazinot nodokļus vai palielinot pabalstus strādājošajiem: palielināts ar ienākuma nodokli neapliekamais minimums vai koriģēts ienākumu palielinājums (AT, BE, DE, DK, FI, LV, MT, SE, SK); pastiprināti ienākumu papildinājumi un izstrādāti nodokļu stimuli strādājošajiem (BE, ES, FR, LT, LV, NL, SE, SK), kā arī samazinātas ienākuma nodokļa likmes, kas bieži vien paredzētas mazam algām (AT, DK, FI, FR, HU, LT, LU, LV, PL, SE, UK). Citu nodokļu samazināšana ir vērsta uz to, lai sievietes pēc maternitātes atvaļinājuma atgrieztos darbā (MT) vai nodrošinātu atbalstu ģimenēm (AT). Šīs reformas ir uzlabojušas stimulus, kas paredzēti strādājošajiem, kuriem ir neliela darba samaksa, un būtu jāveic vēl vairāk, lai panāktu augstu un proporcionālu līdzdalību darba tirgū prasmju līmeņu, dzimuma (atstumtība [no darba tirgus] ir īpašs risks sievietēm, galvenokārt tām, kurām ir aprūpes pienākumi) un vecuma ziņā.

Jauniešu nodarbinātības situācija

Bezdarba pieaugums jauniešu vidū (vecuma grupā no 15 līdz 24 gadiem) 2009. gadā ir bijis dramatisks, tādējādi akcentēta nepieciešamība pēc stingrākiem politikas pasākumiem, īpaši paredzot labākus risinājumus pārejai no izglītības uz nodarbinātību, un pēc pilnīgākas profesionālas izglītības un apmācības (PIA) un tās kvalitātes nodrošināšanas, ieskaitot ES un valsts finansiālo atbalstu uzņēmumiem. Ar PIA sistēmām iespējams ierobežot krīzes ietekmi uz jauniešiem (DE), un, nodrošinot PIA, mācību prakses laika pagarināšanai (FIN, FR, UK) potenciāli jākļūst par pastāvīgāku noteikumu. Ar darba samaksas subsīdiju shēmām (BG, EL, FR, IT, UK) tiek atbalstīts jauniešu darbaspēka pieprasījums.

Darba tirgus segmentācija vairākās dalībvalstīs ir strukturāla problēma, un krīze liecina par to, kā tā, galvenokārt, jauniešu vidū, ir radījusi slogu elastīgumam darba tirgū, kurā vēl plašāk izmanto tipveida līgumus. Ir nepieciešami spēcīgi centieni, lai mazinātu priekšlaicīgas mācību pārtraukšanas un segregācijas problēmu un tādu jauniešu diskrimināciju, kuri ir migrantu bērni vai pieder pie mazākumtautības vai kuriem ir īpašas vajadzības. Tomēr ir panākts progress, un solis ceļā uz mērķi ir vairākas nesenas iniciatīvas: garantijas izglītībai vai apmācībai (AT, DE), nodarbinātības centru atbalsts, ko nekavējoties nodrošina jauniešiem, kuri pieder pie riska grupām (DK), Darba fonda atbalsts jauniešiem pēc darba zaudēšanas (AT) vai sociālās palīdzības programmas pakalpojumi jauniešiem, kuri nemācās un nestrādā (MT, SI).

Darba tirgus pašreizējās perspektīvas sarežģī tas, ka steidzami jāīsteno visaptverošas aktīvas integrācijas stratēģijas un proporcionāla un rūpīgi izstrādāta rīcība trijos pīlāros: integrējoši darba tirgi, kvalitatīvu pakalpojumu pieejamība un atbilstīgs ienākumu atbalsts. Ar nodokļu reformām, ieskaitot darbaspēka aplikšanu ar zemāku nodokli (skatīt 6. lpp.), iespējams atbalsts integrācijai darba tirgū. Vairākas dalībvalstis, atbalstot tos cilvēkus, kuri ir īpaši atstumti no darba tirgus , ir ieviesušas pozitīvus pasākumus: mērķtiecīgi plānotas darba samaksas subsīdijas (FI, FR, HU, IT, LT, PL, SE) un stimuli tādu cilvēku nodarbināšanai, kuriem ir īpašas vajadzības (ES, IE, RO). Lielākajā daļā dalībvalstu papildu pasākumu klāstā ir uzlabotas un/vai pieejamākas mācību programmas un jaunu darba vietu izveides sekmēšana sociālajā ekonomikā vai bezpeļņas sektorā (AT, ES, PL, PT, SI) un alternatīvu sociālo pabalstu shēmas (LV). Tikai nedaudzās valstīs (ES, CY, HU, SK) publiskajā sektorā notiek tieša darba vietu izveide, un iemesls tam ir valsts izdevumu ierobežojumi vai svārstīšanās attiecībā uz šādu pasākumu efektivitāti. Lielākā daļā dalībvalstu pasākumi ir integrēti tādos politikas virzienos, kuri vērsti uz nelabvēlīgākajām grupām. Risinot īpašās problēmas, kas skar romu tautības pārstāvjus un līdzīgas sociāli atstumtas grupas, dažās valstīs izmanto pieeju, kura ir “precīzi formulēta, bet neierobežo”. Ir būtiski tas, ka nepārtraukti tiek uzraudzīta un novērtēta šo politikas virzienu īstenošana, ieskaitot mijiedarbību ar integrācijas politikas virzieniem.

Krīzes radītais darba zaudēšanas risks līdz šim īpaši nav skāris gados vecākus darba ņēmējus , taču, atgriežoties darba tirgū, šīm personām ir ievērojamas grūtības. Vairākas dalībvalstis ir ieviesušas īpašus pasākumus, lai atbalstītu gados vecāku darba ņēmēju līdzdalību darba tirgū (NL, PL, PT) un tajā stimulētu pieprasījumu pēc gados vecākiem darba ņēmējiem. Lai gan ir vispārēja vienprātība par to, ka jāizvairās no priekšlaicīgas pensionēšanās, ir pazīmes, kas liecina par to, ka dažas valstis varētu atgriezties pie šīs alternatīvas. Tas būtu jānovērš, gados vecāku darba ņēmējiem paredzot labākas darba iespējas, atbalstot šo personu prasmju pilnveidošanu, lai veicinātu atgriešanos darba tirgū, un izmantojot pensiju sistēmas un citas nodokļu/pabalstu shēmas, kas uzlabotu stimulus darba dzīves turpināšanai.

Neraugoties uz to, ka pasaulē mazinās pieprasījums pēc jauniem darba ņēmējiem, dažas valstis (BE, DE, FI, FR, LT), kuras saskaras ar darbaspēka trūkumu un nepietiekamām darba ņēmēju prasmēm, joprojām aktīvi veicina darbaspēka pieejamību izmantojot ekonomisko migrāciju . Īpaši pasākumi, lai piesaistītu cilvēkus, kam ir augsta kvalifikācija (DE, FI, FR, LT), ir, piemēram, vienkāršotas vīzu un uzturēšanas atļauju termiņa pagarināšanas procedūras (FI, PT) un speciālās vīzas un uzturēšanas atļaujas augstas kvalifikācijas speciālistiem (FR, IE). Tomēr dalībvalstīm vēl spēcīgāk ilgtermiņā jāintegrē migranti un šo personu pēcnācēji, kuri jau dzīvo ES un kuru vidū krīzes laikā bezdarbs ir ievērojami pieaudzis. Pašreizējie politikas virzieni ir koncentrēti galvenokārt uz kvalifikācijas līmeņa paaugstināšanu un vispārējās integrācijas sekmēšanu. Jāveic turpmāki pasākumi, ieskaitot uzņēmumu stimulēšanu, kas vērsti uz iespējami daudzveidīgāka darbaspēka nodarbināšanu, piemēram, izmantojot dažādības hartas (BE, DE, ES, FR).

Valstu nodarbinātības dienestiem (VND) jārisina jautājums saistībā ar nemitīgu bezdarbnieku skaita palielināšanos, un šo dienestu modernizācija ir efektīvs līdzeklis, lai pārvarētu jaunas problēmas. Tas veikts, apvienojot attiecīgas organizācijas un pastiprinot integrācijas un apdrošināšanas dienestu sadarbību (DK, EE, EL, FI, FR, HU, NL, SI), nodrošinot jaunus pakalpojumu sniegšanas veidus, kuros apvienoti uz tīmekļa resursiem balstīti un individuālie pakalpojumi (EE, EL, IE, MT, RO, UK un Skotija), izmantojot īpašas konsultācijas uzņēmumiem, lai apmācītu darbiniekus un štatu samazināšanas gadījumā savlaicīgi nodrošinātu proaktīvu iejaukšanos (AT, BG, DK, EE, IE, MT, NL), un darbiniekiem un darba devējiem paredzētus ieteikumus par pārkvalificēšanos (DE, BE, FI, IE, LU, PT, UK). Daži VND ir pastiprinājuši sadarbību ar privātām nodarbinātības aģentūrām (AT, FR, NL). Šīs pieejas varētu iedvesmot turpmākām reformām citās valstīs, un sistemātiskāka novērtēšana varētu paplašināt faktu bāzi attiecībā uz to, kuras procedūras un programmas ir visefektīvākās un lietderīgākās, īpaši periodā, kad budžeta ierobežojumi palielinās.

Strauji pieaugot bezdarbam, smags pārbaudījums ir bijis sociālās aizsardzības sistēmām . Automātiski stabilizētāji ir bijuši noderīgi, lai dažādā mērā ES amortizētu [ekonomikas] lejupslīdes nekavējošu sociālo ietekmi; tāpēc daudzās dalībvalstīs ir saskatīta nepieciešamība koriģēt pabalstu ilgumu (CZ, ES, LT, RO), līmeni (BE, BG, CZ, EL) vai tvērumu (IT, PT) vai izveidot jaunas vai plašākas ienākumu atbalsta shēmas tiem, kuriem nav tiesību uz bezdarbnieka pabalstiem (piemēram, FR, LV). Skarot ne tikai tādu cilvēku grupas, kuriem ir tiesības uz bezdarbnieka pabalstiem, dažās valstīs turklāt ir veikti pasākumi, lai atbalstītu neaizsargātākās grupas (BE, CY, FR, PL) un pensionārus, kuriem ir nelieli ienākumi (CY, RO). Tomēr iespējas apmierināt pieaugošo pieprasījumu pēc sociālā nodrošinājuma ļoti atšķiras starp dalībvalstīm; laika gaitā šī problēma nenovēršami palielināsies, tādējādi uzsverot nepieciešamību pēc spēcīgiem aktivizēšanas politikas virzieniem.

Sieviešu nodarbinātība

Darba tirgus dati liecina par to, ka bezdarbs kopumā 2009. gadā sievietes skāra mazāk nekā vīriešus. Tomēr daudzās dalībvalstīs pastāv ievērojamas atšķirības dzimumu nelīdzsvarotības ziņā, proti, sieviešu ekonomiskā aktivitāte ir zemāka un bezdarba līmenis – augstāks. Krīzes dēļ daži pasākumi dzimumu līdztiesības jomā veikti ar nokavēšanos vai atcelti, un jauni pasākumi nav veikti, izņemot atbalstu jaunu darba vietu izveidei aprūpes nozarē (FI, NL, UK). Dzimumu līdztiesības princips būtu vēl aktīvāk jāpiemēro attiecībā uz nodarbinātības politikas virzieniem, īpaši, nosakot un īstenojot [ekonomikas] atveseļošanas politikas pasākumus. Daudzas dalībvalstis joprojām ir veicinājušas darba, privātās un ģimenes dzīves saskaņošanu , galvenokārt palielinot pieejamību mazu bērnu vai pirmsskolas vecuma bērnu aprūpes pakalpojumiem un/vai to kvalitāti un atbalstot citu apgādājamo personu aprūpi (ES, PT). Grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma shēmās un/vai attiecībā uz citiem pabalstiem nesen ir izdarītas reformas, lai pastiprinātu sieviešu līdzdalību un atgriešanos darba tirgū (AT, DE, HU) un pilnveidotu tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu un paternitātes atvaļinājumu vai darba ņēmēju aizsardzību atvaļinājuma gadījumā (BG, NL, PT). Ir uzlabotas tiesības uz elastīgiem darba kārtības noteikumiem (HU, RO, SK, UK) un darba ņēmēju aizsardzība elastīgā nodarbinātībā (LT, SK). Lai gan lielākā daļa dalībvalstu joprojām nepietiekami risina jautājumu par atšķirībām sieviešu un vīriešu darba samaksā , tomēr ir veikti daži jauni pasākumi: nodrošināta labāka pārredzamība (DE, UK), pārskatītas darba novērtējuma shēmas (BE), iesaistītas darba inspekcijas un veikts jauns izpētes darbs (NL) un jauna trīspusēja stratēģija (FI).

Uzlabot darba ņēmēju un uzņēmumu pielāgošanās spēju

Pēdējos divos gados dalībvalstīs uzmanība bija pievērsta elastdrošības pieejas pilnveidošanai, un sākta visaptverošu elastdrošības risinājumu formulēšana atbilstīgi atsevišķām strukturālām problēmām un konkrētajai situācijai. Sākoties krīzei, ir kļuvis ievērojami grūtāk piemēroties, un uzmanība ir pievērsta pasākumiem, ar ko atbalsta pielāgošanos jaunajiem apstākļiem diezgan īsā laikposmā. Šajā ziņā galvenie pasākumi ir pagaidu pielāgošanās ražošanas samazinājumam, izmantojot elastīgus darba kārtības noteikumus , lielākoties īstermiņā, lai novērstu atlaišanas un cilvēkkapitāla zudumu[4].

Dažas dalībvalstis (BG, EL, LT, LV, RO) milzīga ekonomiskā spiediena ietekmē ir ieviesušas vai arī paredz darba samaksas mērenību publiskajā sektorā. NL darba samaksas mērenība tika izmantota vidējā termiņā, lai taupības apstākļos novērstu sociālās apdrošināšanas iemaksu samazinājumu.

Būtisks šķērslis nodarbinātībai ir augstas darbaspēka papildu izmaksas un liels nodokļu ķīlis . Neraugoties uz progresu pēdējos gados, ES 27 vidējais nodokļu ķīlis darbaspēka izmaksām joprojām saglabājas 2000. gada līmenī, proti, apmēram 40½ %. Lai mazinātu nodokļu slogu darbaspēkam , ir veikti pasākumi, ieskaitot sociālās apdrošināšanas iemaksu pazemināšanu (BE, BG, CZ, DE, ES, FI, HU, SE) un nodokļu sistēmu pārskatīšanu, kas vērsta uz darbaspēka izmaksu samazināšanu. Lai saglabātu darbavietas un/vai veicinātu pieņemšanu darbā, daudzās dalībvalstīs ir samazinātas darbaspēka izmaksas , dažādi pievēršoties darba ņēmējiem, kuriem ir neliela darba samaksa (CZ), MVU (NL), pašnodarbinātām personām (SK) vai citos gadījumos izmantojot nodokļu atvieglojumus, lai bezdarbniekus stimulētu sākt uzņēmējdarbību (PT). Zviedrijā ir pārbaudīta alternatīva pieeja, kas darba devējiem dod iespēju uz 12 mēnešiem atlikt sociālo iemaksu veikšanu un nodokļu maksājumu izdarīšanu, lai palīdzētu veicināt skaidras naudas plūsmu un kredītu pieejamību.

Darba tirgus segmentācija joprojām ir problēma. Kaut gan dažās valstīs (BG, CY, EE, HU, LT, PT) pēdējos gados ir pārskatīti tiesību akti , kuri saskaņā ar elastdrošības pieeju regulē darba tiesību aizsardzību , tomēr jāveic vēl vairāk, lai novērstu darba tirgu segmentāciju, kas apdraud darba tirgus ilgtermiņa rādītājus, īpaši attiecībā uz konkrētām neaizsargātām grupām. Jau 2008. gadā lielākajā daļā dalībvalstu bija vērojams, ka samazinās uz noteiktu laiku, noslēgtu līgumu skaits, ieskaitot līgumus ar pagaidu darba aģentūrām, jo krīze vispirms skar šādus darba līgumus. Notikumi 2009. gadā akcentē to, ka darba tirgus segmentācijas rezultātā “elastība” attiecas galvenokārt uz darba ņēmējiem, kuriem ir līgums uz noteiktu laiku; šī nevienlīdzība ir satraucoša un neefektīva un prasa vienmērīgāku elastības un drošības sadalījumu visu darba ņēmēju vidū.

Nedeklarēta nodarbinātība ir pastāvīga parādība; daudzās dalībvalstīs apmēram viena piektdaļa no tautsaimniecībā nodarbinātajiem strādā nelikumīgi, tiek veikti daži pasākumi, lai to novērstu. Portugālē bargas sankcijas ir vērstas pret darba ņēmējiem, kuriem nav oficiāla līguma. Dažas valstis (BG, CY, EL, HU, MT) ir uzlabojušas [darba] inspekciju darbības mehānismus un pastiprinājušas sankcijas vai ieviesušas veiksmīgas vaučeru sistēmas (BE). Kopumā vērtējot, nepieciešama stingrāka rīcība, lai īstenotu apņemšanos – nedeklarētu nodarbinātību pārvērst oficiālā nodarbinātībā.

Ģeogrāfiskā mobilitāte ES joprojām ir neliela. Tikai dažas dalībvalstis ir veikušas jaunus pasākumus, tostarp organizējušas reģionālās darba biržas (BG), sniegušas īpašu atbalstu starpreģionu mobilitātes veicināšanai (DE, ES, LT), kā arī veikušas ieguldījumus transporta infrastruktūrā (LT, SK). AT, DE, ES, LT, NL un SK bija pastiprināti darbaspēka mobilitātes palielināšanai paredzēti stimuli, piemēram, nodokļu atlaides.

Vairāk ieguldījumu prasmju pilnveidošanā un cilvēkkapitālā

Ekonomikas lejupslīde akcentē nepieciešamību steidzami veikt reformas izglītības un apmācību sistēmās, vairāk ieguldīt darbaspēka kvalifikācijas uzlabošanā un nodrošināt izglītības, prasmju un darba tirgus vajadzību labāku atbilstību un lielāku mobilitāti, piemēram, ar labākām valodu prasmēm. Šajā ziņā lielākā daļa dalībvalstu saskaras ar virkni strukturālām problēmām. Dažas reformas bija izstrādātas un īstenotas, taču rezultāti joprojām ir dažādi, un daudz vēl jāveic, galveno uzmanību pievērstu spēcīgas izaugsmes politikas virzieniem (izglītībai, inovācijām un zaļajām tehnoloģijām).

Vairākās dalībvalstīs, bieži vien ar ESF atbalstu veicot īstermiņa pasākumus, ir īstenotas prasmju pilnveidošanas stratēģijas . Lai aizsargātu darba ņēmēju nodarbinātības spēju, ir izvērstas mācības darba vietā (AT, BG, CY, EL, IT, LU, MT, PT, SE, UK). Šie pasākumi ir vislabākie, ja īpašu uzmanību pievērš jaunu darba vietu un tajās nepieciešamo prasmju identificēšanai. Vairākas dalībvalstis ir pilnveidojušas jaunas prasmju [pilnveidošanas] stratēģijas, kuras ir labāk pielāgotas darba tirgus vajadzību apmierināšanai (AT, BE, DK, MT, RO, SK). Turklāt, nosakot turpmākās vajadzības un izstrādājot mācību programmas, ir paātrināta aizvien labāka sadarbība starp sociālajiem partneriem (BE, BG, MT, SI), un dažās dalībvalstīs (BG, DK, FI, LU) sociālajiem partneriem ir bijusi galvenā loma.

Atšķiras tas, kā dalībvalstis spēj prognozēt un plānot [darba tirgū] nepieciešamās prasmes . Ar ESF atbalstu FI ir izstrādāta jauna un progresīva sistēma. Lai izvairītos no problēmām, jāprognozē īstermiņā. Dažās dalībvalstīs raksta par stimulējošiem pētījumiem un pieejām saistībā ar nepieciešamo prasmju prognozēšanu (darba tirgus analīze, darba devēju apsekojumi CY, IE, LT, RO), kam bieži vien sniegts ESF atbalsts. Turpmāk jāpastiprina gan prognozēšana, gan prasmju plānošana, arī izvērtējot, kādas nākotnē būs uzņēmumu un mācībspēku vajadzības.

Dažās dalībvalstīs (AT, BE, DE, EE, ES, IE, MT, NL, PT) ir izstrādāti izvērsti un īpaši ilgtermiņa plāni, kas paredzēti kvalifikāciju iegūšanai. Ir izteikta tendence, ka mācīšana un mācīšanās ir balstīta uz lietpratību, jo īpaši skolu mācību programmās. Īstenojot Eiropas kvalifikāciju sistēmu ( EQF ), ar ko veicina kvalifikāciju labāku pārskatāmību un kurai pamatā ir mācību rezultāti, ir sasniegts izšķirīgs posms. Lielākā daļa dalībvalstu ir ievērojami uzlabojušas valsts kvalifikācijas sistēmas, aptverot visus izglītības un apmācības līmeņus un veidus, un līdz 2010. gadam tās savos plānos apņēmušās iekļaut norādi uz EQF . Dažas dalībvalstis (AT, ES, FR, IE, LT, LU, NL, SE, SI) ir pastiprinājušas centienus, lai veicinātu blakusizglītības un neformālās izglītības atzīšanu [5]. Dažas valstis (BE, EL, FI, IT, LT, NL) ir sākušas īstenot iniciatīvas, lai nostiprinātu augstākās izglītības lomu to personu vidū, kuras jau ir iesaistītas darba tirgū un turpina profesionālo karjeru vai personības pilnveidošanu. Tomēr augstākās izglītības iestādēm joprojām ir nepieciešami spēcīgāki stimuli, izstrādājot elastīgākas studiju programmas un apmeklējuma modeļus, un lielākā mērā atzīstot iepriekš iegūto izglītību.

Mūžizglītības finansēšana ir būtisks aspekts, īpaši situācijā, kad finansējums gan publiskā, gan privātā sektora budžetā ierobežots. Daudzas dalībvalstis ir palielinājušas izdevumus, lai mūžizglītība kļūtu pieejama zemas kvalifikācijas darba ņēmējiem un bezdarbniekiem. Dažās dalībvalstīs (BE, CZ, DE, FR, IE, LU, LV, PT) ir ieviests atbalsts, lai darba ņēmēji, strādājot saīsinātu darba laiku, varētu celt kvalifikāciju. Cenšoties īstenot pieaugušo mācības un pārkvalificēšanu, ir arī pasākumi, kas vērsti uz resursu novirzīšanu augstākajai izglītībai (DE, IE, UK). (DE, HU, SI) ir ieviesti finansēšanas mehānismi, lai atbalstītu MVU darba ņēmēju apmācībā.

ES finansiālā atbalsta izmantošana, lai pastiprinātu prioritārus pasākumus

Lai palīdzētu dalībvalstīm finansēt krīzes pārvarēšanas pasākumus, no ES finanšu resursiem nodrošinot palīdzību, kuras mērķis ir atbalstīt cilvēkus, Komisija ir pārveidojusi Eiropas Sociālā fonda (ESF) plānošanu un pārvaldību, lai uzlabotu ESF spēju veicināt programmas, par to mērķi padarot nozares un grupas, kam atbalsts nepieciešams visvairāk. Dažas dalībvalstis (AT, DE, HU, IE, LT, LV, NL, UK) ir izmantojušas iespēju izdarīt grozījumus darbības programmās, kas paredzētas, lai pielāgotos krīzes apstākļiem, turpretim citas ir izmantojušas elastīgumu, kas jau ir ESF programmām, lai par mērķi izvirzītu intervences attiecībā uz tiem, kurus ir skārusi krīze.

Turklāt dalībvalstis ir izmantojušas ESF, lai īstenotu EEAP (Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāna) prioritātes , piemēram, paplašinātu to subjektu loku, kuriem ir tiesības uz bezdarbnieka pabalstiem (IT), iekļautu visas vecuma grupas ESF potenciālo saņēmēju lokā (AT), izvērstu saīsinātā darba laika shēmas (DE, EL) un apvienotu tās ar mācībām (CZ) vai palielinātu atbalstu uzņēmējdarbībai (PT). Citas dalībvalstis ir pārveidojušas ESF programmas, veicot krīzes pārvarēšanas īstermiņa pasākumus, kuri īpaši plānoti bezdarbniekiem, piemēram, paredzot resursus, lai atbalstītu bezdarbnieku nodarbinātības spēju (UK/Velsa), no jauna noteiktu prioritātes, pievēršoties bezdarbniekiem (IE), vai lai pielāgotos svarīgām sociāli ekonomiskajām pārmaiņām kādā konkrētā reģionā (ES/Navarra). Savukārt PL ir grozījusi atlases kritērijus, lai nodrošinātu ESF projektu pieejamību tādās nozarēs nodarbinātiem darba ņēmējiem, kuras krīze ir īpaši skārusi.

Eiropas Globalizācijas fondam adresēto dalībvalstu pieteikumu skaits 2009. gadā ievērojami palielinājās (proti, 20 pieteikumi, salīdzinot ar pieciem – 2008. gadā). Kopā 12 valstis ir pieprasījušas atbalstu 24 300 darba ņēmējiem, kas zaudējuši darbu tādās nozarēs, kā, piemēram, tērauda rūpniecība un automobiļu rūpniecība, apstrādes rūpniecība, celtniecība un aviācijas rūpniecība, un pieprasītā atbalsta kopējā summa ir EUR 152,7 miljoni .

TURPMāKā VIRZīBA

Dalībvalstu pasākumi nodarbinātības jomā, reaģējot uz krīzi, ir ievērojami veicinājuši ekonomikas stabilitāti un daudzos gadījumos 2009. gadā mazinājuši negatīvo ietekmi uz nodarbinātību. Tomēr jāatrisina daudzas problēmas : krīze ir akcentējusi strukturālas problēmas, īpaši to, ka pastāv lielāks ilgstoša un strukturāla bezdarba risks, iespējamība, ka esošās prasmes ir neatbilstīgas un risku, ka no darba tirgus tiks atstumtas nelabvēlīgākās grupas. Turklāt ES sociālā un teritoriālā kohēzija ir apdraudēta, jo krīze valstis un reģionus ir skārusi ļoti atšķirīgi, kā rezultātā ir dažādi darba tirgus rādītāji.

Ievērojot prognozes, ka 2010. gadā bezdarbs joprojām palielināsies un trūks brīvu darba vietu, īstermiņā joprojām izšķirīgi būs spēcīgi darba tirgus pasākumi. Saistībā ar šo galvenais jautājums ir pastiprināt īstermiņa pasākumu un ilgtermiņa strukturālo reformu saskaņotību .

Pēdējos mēnešos ir veikti daži pasākumi, lai pārvarētu nodarbinātības krīzi, un to pārmērīga paplašināšana varētu ilgtermiņā negatīvi ietekmēt ražīgumu, darba tirgus rādītājus un dalībvalstu budžeta stāvokli. Īpaši svarīgi ir uzlabot nodarbinātības drošību, atbalstīt tās pārejas un mazināt darba tirgus segmentāciju, kā arī nodrošināt sabalansētu budžetu, akcentējot nepieciešamību pēc visaptverošas politiskas reakcijas saskaņā ar elastdrošības pieeju. Tādējādi, ievērojot pozitīvus signālus attiecībā uz ekonomiskās darbības mērenu augšupeju 2010. gadā, izšķirīgs solis turpmākajos mēnešos būs noteikt, kad un kā pakāpeniski beigt krīzes pasākumus . Pāragri pakāpeniski beidzot stimulēšanas pasākumus, nodarbinātība un darbaspēka pieprasījums tiks iespējams, negatīvi ietekmēti, turpretim, šiem pasākumiem ieilgstot, ietekme uz ekonomikas atveseļošanos varētu būt negatīva, un tiktu apdraudēti izaugsmes mērķi vidējam termiņam, turklāt bezdarbs samazinātos lēnāk, būtu zems ražīgums vai nenoturīgs budžeta stāvoklis.

Lai gan problēmas un situācija atšķiras un būs nepieciešamas dažādas stratēģijas, dalībvalstīm ir vairāki kopēji nodarbinātības politikas mērķi : jāsamazina pieaugošais bezdarba līmenis un jānovērš, ka tas kļūst par strukturālu bezdarbu; jāuzlabo nodarbinātības pārejas, galvenokārt nodrošinot prasmju un darba tirgus vajadzību atbilstību; jāparedz ilgstošs atbalsts jauniešiem un citām krīzes skartajām grupām; prasmju pilnveidošanai jābūt labāk saistītai ar darba tirgus vajadzībām un vēl vairāk jāpastiprina, īpaši sieviešu, gados vecāku darba ņēmēju un imigrantu, līdzdalība darba tirgū. Lai sasniegtu šos mērķus, nepieciešama visā Eiropā koordinēta pieeja , aktīvi iesaistot sociālos partnerus.

Saistībā ar šo ir būtiski triju veidu izaicinājumi turpmākajiem nodarbinātības politikas virzieniem, kurus īstenojot, krīzes pasākumi jāpielāgo pašreizējo strukturālo reformu shēmai.

– Nepieciešamība pastiprināt pašreizējos krīzes pasākumus . Vispirms, taču ne vienīgi, tas sakāms par tām dalībvalstīm, kurās turpmākajos gados gaidāms bezdarba pieaugums. Būtiskākais ir galveno uzmanību pievērst šo pasākumu efektivitātes uzlabošanai . Jo īpaši pagaidām [ekonomiski] pamatoti var būt noteikumi par saīsināto darba laiku, lai nodrošinātu ilgtspējīgas darba vietas, kamēr vien pieaug bezdarbs, taču atbilstības kritērijiem jābūt daudz stingrākiem, salīdzinot ar tiem, ko piemēroja 2009. gadā. Ar šīm shēmām, kuras dod iespēju īstermiņā mazināt krīzes sociālo ietekmi, uzņēmumiem ir ievērojama izmaksu ekonomija saistībā ar darba ņēmēja pieņemšanu darbā un atlaišanu, un tiek novērsta konkrēta darbaspēka aizplūšana no uzņēmuma, un tās rezultātā uzņēmumos ilgtermiņā var rasties darbaspēka pārprodukcija, kas, savukārt, var būt risks tam, ka aizkavējas vajadzīgā pārstrukturēšana. Dalībvalstīm, kurs ir saskārušās ar pieaugoša bezdarba problēmu, turklāt būtu jāapsver iespēja vairāk uzmanības pievērst citiem pasākumiem, kuri, izrādās, labvēlīgi ietekmē darba tirgus, īpaši palielinot valsts nodarbinātības dienestu darbības spēju, lai nodrošinātu individuālāku pieeju, pirms štatu samazināšanas palīdzot meklēt [jaunu] darba vietu. Turklāt krīzes laikā ir veikta virkne pārmaiņu, kuras varētu būt pamats tam, lai sāktu stabilākas strukturālās reformas konkrētu darba tirgus iestāžu darbības efektivitātes un lietderības uzlabošanai. Īpaši tas sakāms par dažās valstīs ieviestajām pārmaiņām attiecībā uz bezdarba gadījumam paredzēto apdrošināšanas shēmu vai ALMP (aktīvas darba tirgus politikas pasākumu) izstrādi. Visbeidzot jānorāda, ka īstermiņa pasākumi saskaņā ar elastdrošības pieeju, ieskaitot atbilstīgus nodarbinātības stimulus, var būt svarīgs darba tirgus segmentācijas novēršanas instruments.

– Nepieciešamība pārorientēt krīzes pasākumus . Šī nepieciešamība radīsies īpaši valstīs, kuras ir saspringta situācija attiecībā uz fiskālo konsolidāciju. Šajā ziņā galvenais jautājums ir samazināt ekonomiskās neaktivitātes un bezdarba slazdus (sevišķi, lai veicinātu sieviešu līdzdalību darba tirgū), vienlaikus nodrošinot ienākumu drošību tiem, kam tas visvairāk nepieciešams un kurus skar nodarbinātības pārejas. Jānorāda, ka būtu jāizvairās no pasīviem pasākumiem, kas kavē mērķa sasniegšanu un kurus ieviesa bijušās lejupslīdes laikā (priekšlaicīga pensionēšanās, atbalsts invalīdiem un slimības pabalsta shēmas), un ar ienākuma atbalsta pasākumiem ir nodrošināta materiālā palīdzība tiem, kam tā, sākoties krīzei, ir bijusi nepieciešama un tādējādi veicināta nabadzības novēršana. Turklāt pieredze liecina, ka no darba tirgus visvairāk atstumtiem cilvēkiem ir ārkārtīgi sarežģīti efektīvi izmantot tādus aktīvus pasākumus kā, piemēram, mācības vai profesionālā orientācija. Turklāt dalībvalstīm jāapsver iespēja uzlabot gan iekšējo , gan ārējo elastību . Prioritāte ir risināt pieaugušās darba tirgus segmentācijas problēmu, lai uzlabotu tādu cilvēku situāciju, kam ir nestandarta līgumi un kuri nav pienācīgi apdrošināti saskaņā ar bezdarba gadījumam paredzētās apdrošināšanas shēmām un kurus aktīva darba tirgus politikas virzieni skar nepietiekami (jo to piešķiršana bieži vien ir atkarīga no pabalstiem). Galīgais mērķis ir darba vietas aizsardzībai pievērsto uzmanību koncentrēt uz darba tirgū iesaistīto personu nodarbinātības drošību.

– Nepieciešamība beigt krīzes pasākumus . Šis būs neatliekams jautājums valstīs, kurās ekonomikas un nodarbinātības prognozēs ir vislabvēlīgākās un uzmanību var pievērst strukturālām reformām . Pieaugot bezdarbnieku skaitam, šajā ziņā joprojām būs papildu grūtības, īstenojot ilgtermiņa pasākumus saistībā ar darba tirgus reformu; galvenā prioritāte būs šo pasākumu efektivitātes palielināšana. Ir nepieciešamas uz elastdrošību vērstas reformas, ar kurām nodrošina elastīgumu un drošību darba tirgū, ieskaitot nodarbinātības aizsardzības un darba vietas drošības līdzsvarotību, pārvarot neatbilstību starp darba tirgū nepieciešamajām prasmēm un patlaban pieejamo prasmju piedāvājumu, veicinot darbaspēka mobilitāti reģionos un starp profesijām un pastiprinot darba samaksas atbilstību panāktajam darba ražīgumam. Galvenais mērķis ir palielināt ekonomikas elastību, turpmāk saskaroties ar krīzēm kādā nozarē vai valstī.

[1] Sīki izstrādāta analīze par tendencēm un politisko reakciju attiecībā uz nodarbinātību sniegta Komisijas apspriešanas dokumentā Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju aizsardzības ( EPSCO ) ministru padomes sanāksmei 2009. gada 30. novembrī. Sīkākus datus skatīt arī Komisijas Nodarbinātības ĢD izdevumā Monthly Labour Market Monitor un Ziņojumu par nodarbinātību Eiropā 2009. gadā.

[2] EK Rudens [ekonomiskās] prognozes, 3.11.2009.

[3] Skatīt Komisijas 2009. gada decembra ziņojumu par Eiropas ekonomikas atveseļošanas plānu.

[4] Sīkāka informācija dokumentā par saīsinātu darba laiku ( STWA ), ko Komisija iesniegusi Eiropas Savienības Nodarbinātības, sociālās politikas, veselības un patērētāju lietu ministru padomei ( EPSCO ) ( cf 1. zemsvītras piezīmi).

[5] Skatīt COM (2009) 640, 24.11.2009.