KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI

Gada ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par EURODAC centrālās vienības darbību 2011. gadā

1. Ievads

1.1. Darbības joma

Padomes 2000. gada 11. decembra Regulā (EK) Nr. 2725/2000 par pirkstu nospiedumu salīdzināšanas sistēmas EURODAC izveidi, lai efektīvi piemērotu Dublinas Konvenciju (turpmāk – “EURODAC regula”)[1], ir noteikts, ka Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei gada ziņojumu par centrālās vienības darbībām[2]. Šajā devītajā gada ziņojumā ir iekļauta informācija par sistēmas pārvaldību un rezultātiem 2011. gadā. Ziņojumā ir novērtēti EURODAC darbības rezultāti un rentabilitāte, kā arī centrālās vienības pakalpojumu kvalitāte.

1.2. Juridisko un politisko aspektu attīstība

Komisija pieņēma priekšlikumus EURODAC regulas pārstrādātai redakcijai 2008.[3] un 2009. gadā[4]. Komisija 2010. gada 11. oktobrī pieņēma grozītu priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par pirkstu nospiedumu salīdzināšanas sistēmas EURODAC izveidi, lai efektīvi piemērotu Regulu (EK) Nr. […/…] [, ar ko paredz kritērijus un mehānismus, lai noteiktu dalībvalsti, kura ir atbildīga par trešās valsts pilsoņa vai bezvalstnieka starptautiskās aizsardzības pieteikuma izskatīšanu, kas iesniegts kādā no dalībvalstīm][5], kuru likumdevējas iestādes apsprieda 2011. gada sākumā. Eiropas Parlamenta LIBE komitejā 2011. gada 3. februārī notika orientējošs balsojums, ar kuru tika pieņemts referenta ziņojums[6]. Notika divas Padomes darba sagatavošanas struktūras sanāksmes, lai apspriestos par priekšlikumu.

Prezidentvalsts Polija 2011. gada 21. oktobrī Padomei norādīja, ka “Ir apstājies ar Eurodac regulu saistītais darbs. Lielākā daļa delegāciju joprojām atbalsta to, lai EURODAC regulā tiktu ietverta klauzula, saskaņā ar kuru dalībvalstu tiesībaizsardzības iestādēm būtu ļauts, ievērojot stingrus nosacījumus, piekļūt EURODAC centrālajai datu bāzei, ja tas nepieciešams saistībā ar cīņu pret terorismu un organizēto noziedzību.”[7] Komisija iepriekš bija iesniegusi priekšlikumu, kas paredzēja tiesībaizsardzības iestāžu piekļuvi EURODAC[8], taču šis priekšlikums zaudēja spēku līdz ar Lisabonas līguma stāšanos spēkā. Rezultātā sarunas par 2010. gada priekšlikumu (kurā nebija paredzēta tiesībaizsardzības iestāžu piekļuve) 2011. gadā netika atsāktas. Tomēr, ņemot vērā, ka to lūdza pārliecinošs dalībvalstu vairākums, ir kļuvis skaidrs, ka tiesībaizsardzības iestāžu piekļuve EURODAC ir nepieciešama kā daļa no līdzsvarotas vienošanās sarunās par Kopējo Eiropas Patvēruma sistēmas paketi, lai pabeigtu sarunas par to līdz 2012. gada beigām. Tādējādi Komisija nolēma atkal iesniegt priekšlikumu, ar ko tiek atļauta tiesībaizsardzības iestāžu piekļuve EURODAC; tas tika iesniegts 2012. gada 30. maijā.

EURODAC CENTRĀLĀ VIENĪBA[9]

1.3. Sistēmas pārvaldība

Ņemot vērā pārvaldāmo datu pieaugošo apjomu (dati dažās transakciju kategorijās ir jāglabā 10 gadus), tehniskās platformas dabisko novecošanu (tā ieviesta 2001. gadā) un EURODAC transakciju apjoma neprognozējamo attīstību, Komisija ir veikusi EURODAC sistēmas modernizēšanu. IT projekta EURODAC PLUS mērķis bija a) aizstāt novecojušo IT infrastruktūru, b) palielināt sistēmas kopējo ietilpību un veiktspēju, c) nodrošināt datu ātrāku, drošāku un uzticamāku sinhronizāciju starp darbības sistēmu un darbības nepārtrauktības sistēmu. Galīgais akcepttests tika sekmīgi pabeigts 2011. gadā.

EURODAC PLUS sistēma formāli tika akceptēta 2011. gada aprīlī pēc pirmā akcepttesta pabeigšanas, kas norisinājās pēc kārtas 3 mēnešus, kuros darbība noritēja bez traucējumiem.

Vecās EURODAC IT infrastruktūras ekspluatācija tika izbeigta 2011. gada novembrī.

1.4. Pakalpojumu kvalitāte un rentabilitāte

Komisija ir darījusi visu iespējamo, lai dalībvalstīm, kas ir EURODAC centrālās vienības galalietotājas, sniegtu augstas kvalitātes pakalpojumus. Dalībvalstis tika pilnībā informētas par visu to pakalpojumu nepieejamību, kuri katrā konkrētā gadījumā nebija pieejami to pasākumu dēļ, kas tika veikti saistībā ar EURODAC modernizēšanu (EURODAC PLUS). Lai gan EURODAC centrālā vienība 2011. gadā nereģistrēja zaudlaiku, paredzētā migrācija no EURODAC uz EURODAC PLUS un ar to saistītā datu sinhronizācija starp sistēmām radīja nepieciešamību pārtraukt ienākošo datu plūsmu un rezultātā ienākošo transakciju apstrāde tika pārtraukta uz 16 stundām. Kopumā EURODAC centrālā vienība 2011. gadā bija pieejama 99,82 % no visa laika.

Centrālās vienības uzturēšanas un darbības izdevumi 2011. gadā bija €1 040 703,82 – tie bija mazāki nekā iepriekšējos gados (2010. gadā tie bija €2 115 056,51, bet 2009. gadā tie bija €1 221 183,83); izdevumu samazināšanās galvenais cēlonis bija EURODAC sistēmas modernizācija (EURODAC PLUS). EURODAC PLUS īstenošanas fiksētā summa ir € 3 055 695,49; no tiem 20 % (€ 611 139,10) tika izmaksāti 2009. gadā, bet 60 % (€ 1 833 417,29) tika izmaksāti 2010. gadā. Atlikušos 20 % (€ 611 139,10) izmaksāja 2011. gadā, un tie veidoja 58,72 % no visa gada izdevumiem.

Līdzekļi tika ietaupīti, efektīvi izmantojot pašreizējos Komisijas pārvaldītos resursus un infrastruktūru, piemēram, s-TESTA tīklu[10]. Turklāt Komisija (izmantojot ISA programmu[11]) sniedza pakalpojumus saziņas un drošības jomā, kas vajadzīgi datu apmaiņai starp centrālo vienību un valstu vienībām. Šos izdevumus, kurus saskaņā ar regulas 21. panta 2. un 3. punktu sākotnēji bija jāsedz katrai dalībvalstij, beigu beigās sedza Komisija, izmantojot kopīgo pieejamo infrastruktūru.

1.5. Datu aizsardzība un datu drošība

Ar EURODAC regulas 18. panta 2. punktu tiek ieviesta transakciju kategorija, kas paredz iespēju veikt tā sauktos “īpašos pieprasījumus” (9. kategorija) pēc tās personas lūguma, kuras dati tiek uzglabāti centrālajā datubāzē, lai nodrošinātu šīs personas kā datu subjekta tiesības piekļūt datiem, kas attiecas uz viņu.

Kā jau minēts iepriekšējos gada ziņojumos, “īpašo pieprasījumu” lielais apjoms EURODAC darbības pirmajos gados izraisīja bažas, ka valsts pārvaldes iestādes, iespējams, ļaunprātīgi izmanto šādu iespēju.

Kopumā 2011. gadā tika veikti 226 pieprasījumi, kas ir daudz vairāk nekā 2010. gadā (66) un 2009. gadā (42). Tomēr lielāko daļu no šiem pieprasījumiem veica Spānija 2011. gada maijā, jūnijā un augustā (attiecīgi 10, 22 un 132 gadījumi); tas nozīmē, ka Spānija bija atbildīga par 79 % visu īpašo pieprasījumu.

Lai labāk uzraudzītu šo procesu, Komisija savā priekšlikumā par EURODAC regulas grozīšanu ir iekļāvusi prasību, saskaņā ar kuru dalībvalstu pienākums ir nosūtīt kompetentajai valsts uzraudzības iestādei attiecīgās personas piekļuves pieprasījuma kopiju.

2. Skaitļi un atzinumi

Šim gada ziņojumam pievienotajā pielikumā ir iekļautas tabulas ar faktiskajiem centrālās vienības darbības datiem par laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim. EURODAC statistikas pamatā ir dati par 1) visu to 14 gadus vecu vai vecāku personu pirkstu nospiedumiem, kuras ir iesniegušas patvēruma pieteikumu dalībvalstīs (1. kategorija), 2) to personu pirkstu nospiedumiem, kuras tika aizturētas, nelikumīgi šķērsojot dalībvalsts ārējo robežu (2. kategorija), vai 3) to personu pirkstu nospiedumiem, kuras ir nelikumīgi uzturējušās dalībvalsts teritorijā (gadījumā, ja kompetentās iestādes uzskata par nepieciešamu pārbaudīt, vai jau iepriekš tika iesniegts patvēruma pieteikums) (3. kategorija).

EURODAC datus par patvēruma pieteikumiem nevar salīdzināt ar Eurostat datiem, kuru pamatā ir tieslietu un iekšlietu ministriju sniegtie ikmēneša statistikas dati. Šo atšķirību pamatā ir vairākas metodikas īpatnības. Pirmkārt, Eurostat dati aptver visus, proti, jebkura vecuma patvēruma pieteikuma iesniedzējus. Otrkārt, Eurostat datus vāc, nošķirot personas, kuras iesniedz patvēruma pieteikumu atsauces mēneša laikā (kas var ietvert arī atkārtotus pieteikumus), un personas, kuras patvēruma pieteikumu iesniedz pirmo reizi.

2.1. Sekmīgas transakcijas

“Sekmīga transakcija” ir transakcija, kuru centrālā vienība ir pareizi apstrādājusi un kas nav noraidīta datu validācijas problēmas, kļūdainu pirkstu nospiedumu attēlu vai nepietiekamas kvalitātes dēļ[12].

Centrālā vienība 2011. gadā reģistrēja kopumā 412 303 sekmīgi veiktas transakcijas, kas ir par 37,7% vairāk nekā 2010. gadā (299 459 transakcijas). Tas atšķiras no iepriekšējā gada tendencēm, kurā bija vērojams sekmīgo transakciju skaita sarukums. Lielākais pieaugums bija Maltā (582,4 %) un Itālijā (559,1 %), ko var izskaidrot ar “Arābu pavasari”.

Transakciju skaits par patvēruma meklētāju datiem (“1. kategorija”) 2011. gadā palielinājās līdz 275 857 (28 %), salīdzinot ar 2010. gadu (215 463) un 2009. gadu (236 936).

Mainījās tendence attiecībā uz to personu skaitu, kas aizturētas saistībā ar ārējās robežas nelikumīgu šķērsošanu (“2. kategorija”). Pēc tam, kad transakciju skaits 2009. gadā samazinājās līdz 31 071 un 2010. gadā tas turpināja samazināties līdz 11 156, transakciju skaits 2011. gadā būtiski pieauga līdz 57 693 (417,1 %). Itālija ievadīja lielāko daļu no šīm transakcijām (50 555 jeb 88 %), otrajā vietā bija Spānija (4 204 jeb 7 %). Lai gan 2009. gadā un 2010. gadā šajā kategorijā vislielāko transakciju skaitu ievadīja Grieķija (attiecīgi 18 714 un 4486 transakcijas), 2011. gadā Grieķija ievadīja tikai 530 transakcijas (-88 %).

Astoņas valstis (Šveice, Čehijas Republika, Igaunija, Īrija, Luksemburga, Latvija, Norvēģija, Portugāle) 2011. gadā nenosūtīja nevienu “2. kategorijas” transakciju (5 no šīm valstīm nebija nosūtījušas nevienu transakciju arī 2010. gadā). Kā izskaidrots 2009. gada ziņojumā, atšķirības starp EURODAC nosūtīto 2. kategorijas datu apjomu un citiem statistikas avotiem par dalībvalstīs reģistrēto nelikumīgas robežu šķērsošanas apmēru, kas minēts EURODAC statistikā, visticamāk, izraisa definīcija EURODAC regulas 8. panta 1. punktā[13]. Šo jautājumu precizēs pašlaik notiekošās EURODAC regulas pārskatīšanas gaitā.

Kopējais “3. kategorijas” transakciju skaits (dati par personām, kas aizturētas, tām nelikumīgi uzturoties dalībvalsts teritorijā) 2011. gadā nedaudz palielinājās par 8,1 % (līdz 78 753) salīdzinājumā ar 2010. gadu (72 840). Īrija joprojām ir vienīgā dalībvalsts, kas nav nosūtījusi nevienu “3. kategorijas” transakciju.

Kaut arī saskaņā ar EURODAC regulu “3. kategorijas” pieprasījumi nav obligāti, Komisija aicina dalībvalstis izmantot šo iespēju, pirms tās uzsāk atgriešanas procedūras atbilstoši Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Direktīvai 2008/115/EK par kopīgiem standartiem un procedūrām dalībvalstīs attiecībā uz to trešo valstu valstspiederīgo atgriešanu, kas dalībvalstī uzturas nelikumīgi[14]. EURODAC regulā minētajos gadījumos[15] šāds pieprasījums varētu palīdzēt noteikt, vai trešās valsts valstspiederīgais ir iesniedzis patvēruma pieteikumu citā dalībvalstī, uz kuru viņš ir jānosūta atpakaļ, piemērojot Dublinas regulu. Lielākā daļa “3. kategorijas” pieprasījumu 2011. gadā bija no Vācijas (22 851 jeb 29 %), Apvienotās Karalistes (12 859 jeb 16 %) un Nīderlandes (11 154 jeb 14 %). Tas sakrīt ar 2010. gada tendencēm.

2.2. “Trāpījumi”

2.2.1. Pieteikumu iesniegšana vairākās dalībvalstīs (trāpījumi, salīdzinot “1. kategoriju” ar “1. kategoriju”)

No kopumā 275 857 patvēruma pieteikumiem, ko EURODAC sistēmā ievadīja 2011. gadā, 22,4 % pieteikumu bija “vairākkārtēji patvēruma pieteikumi” (t.i., otrais vai turpmākais pieteikums), kas nozīmē, ka 61 819 gadījumos vienas un tās pašas personas pirkstu nospiedumi jau bija reģistrēti kā “1. kategorijas” transakcija tajā pašā vai citā dalībvalstī. Šis skaitlis 2010. gadā bija 52 064 (24,2 %). Tomēr dažās dalībvalstīs īstenotā prakse iegūt pirkstu nospiedumus pēc atpakaļuzņemšanas, pamatojoties uz Dublinas regulu, izkropļo vairākkārtēju pieteikumu statistiku – noņemot pirkstu nospiedumus pieteikuma iesniedzējam, kas ieradies pēc pārsūtīšanas saskaņā ar Dublinas regulu, rodas nepareizs priekšstats, ka šī persona iesniedz jaunu patvēruma pieteikumu. Komisija ir paredzējusi atrisināt šo problēmu un savā priekšlikumā par EURODAC regulas grozīšanu iekļāvusi prasību, saskaņā ar kuru pārsūtīšanas nav reģistrējamas kā jauni patvēruma pieteikumi.

Pielikuma 3. tabulā norādīts pieteikumu skaits katrā dalībvalstī, kas atbilst to patvēruma pieteikumu skaitam, kuri iepriekš reģistrēti vai nu kādā citā dalībvalstī (“trāpījumi ārvalstīs”) vai tajā pašā dalībvalstī (“trāpījumi savā valstī”)[16].

Kopumā 38,6% no visiem vairākkārtējiem pieteikumiem 2011. gadā bija “trāpījumi savā valstī”. Vairākās dalībvalstīs (Beļģijā, Bulgārijā, Kiprā, Čehijas Republikā, Spānijā, Īrijā, Itālijā, Nīderlandē, Polijā un Apvienotajā Karalistē) šis skaits pat pārsniedz 50 %. “Trāpījumu savā valstī” procentuālais rādītājs 2010. gadā bija 35 %. Norādot uz gadījumiem, kad persona, kura ir iesniegusi patvēruma pieteikumu kādā dalībvalstī, iesniedz jaunu pieteikumu tajā pašā dalībvalstī, “trāpījumi savā valstī” būtībā apzīmē turpmāku pieteikumu saskaņā ar 32. pantu Padomes 2005. gada 1. decembra Direktīvā 2005/85/EK par minimāliem standartiem attiecībā uz dalībvalstu procedūrām, ar kurām piešķir un atņem bēgļa statusu[17].

“Trāpījumi ārvalstīs” norāda uz patvēruma meklētāju tālāku pārvietošanos Eiropas Savienībā. Tāpat kā iepriekšējos gados statistikas dati apstiprina, ka vērojamā tālākā pārvietošanās ne vienmēr notiek pa “loģiskiem” maršrutiem starp kaimiņos esošām dalībvalstīm. Piemēram, Francija arvien saņēma visvairāk “trāpījumu ārvalstīs” par patvēruma meklētājiem, kas iepriekš pieteikumu bija iesnieguši Polijā (1746). Tāda pati tendence vērojama Vācijā, kur lielākais “trāpījumu ārvalstīs” skaits tika iegūts, salīdzinot ar datiem no Zviedrijas (1314). Statistikas dati liecina, ka “trāpījumiem ārvalstīs” nav vienvirziena ievirze no valstīm, kurām ir ārēja sauszemes robeža vai kuras robežojas ar Vidusjūras reģionu, uz dalībvalstīm, kas atrodas tālāk uz ziemeļiem. Tomēr statistikas datus, kas norāda uz turpmākām plūsmām uz valstīm, kurām ir ārēja sauszemes robeža, vai tām valstīm, kas robežojas ar Vidusjūras reģionu, lielā mērā var saistīt ar dažu dalībvalstu praksi iegūt pirkstu nospiedumus, pēc atpakaļuzņemšanas saskaņā ar Dublinas regulu.

2.2.2. Trāpījumi, salīdzinot “1. kategoriju” ar “2 kategoriju”

Šie trāpījumi norāda uz maršrutiem, kurus izmanto personas, kas pirms patvēruma pieteikuma iesniegšanas ir nelikumīgi ieceļojušas dalībvalstu teritorijā. Lielāka daļa trāpījumu 2011. gadā bija par datiem, kurus nosūtījusi Itālija (4268), Grieķija (1805), Spānija (555), Ungārija (446) un Bulgārija (76). Tomēr jāņem vērā, ka attiecībā uz Itāliju (85,9 %) lielākā daļa no šiem trāpījumiem patiesībā bija “trāpījumi savā valstī”.

Salīdzinot 2011. gada un 2010. gada datus, vērojama dramatiska (no 73,4 % līdz 21 %) to gadījumu samazināšanās, kad personas, kas tikušas aizturētas saistībā ar robežas nelikumīgu šķērsošanu, vēlāk izlemj iesniegt patvēruma pieteikumu. Tomēr, salīdzinot trāpījumu absolūto skaitu, vērojama samazināšanās no 11 939 trāpījumiem 2010. gadā līdz 7384 trāpījumiem 2011. gadā.

Lielākā daļa personu, kuras ES nelikumīgi ieceļoja caur Itāliju un devās tālāk, pārvietojās uz Šveici (2288), Vāciju (688) vai Zviedriju (363). Personas, kuras devās tālāk, pēc tam, kad bija nelikumīgi ieceļojušas caur Grieķiju, galvenokārt pārvietojās uz Vāciju (323), Apvienoto Karalisti (195) vai Franciju (193). Lielākā daļa personu, kuras ieceļoja caur Spāniju (555), tālāk devās vai nu uz Šveici (161), Franciju (139) vai Beļģiju (130), savukārt personas, kas devās tālāk pēc tam, kad viņu pirkstu nospiedumi bija iegūti Ungārijā, galvenokārt devās uz kaimiņos esošo Austriju (163) vai Vāciju (66).

2.2.3. Trāpījumi, salīdzinot “3. kategoriju” ar “1. kategoriju”

Šie trāpījumi norāda, kur nelikumīgie migranti ir iesnieguši pirmo patvēruma pieteikumu, pirms izceļošanas uz citu dalībvalsti. Tomēr jāatceras, ka “3. kategorijas” datu transakcijas nav obligātas un ne visas dalībvalstis regulāri izmanto šādas pārbaudes iespēju.

Pieejamie dati norāda, ka par nelikumīgu uzturēšanos aizturēto personu plūsma uz citu dalībvalsti nekā tā, kurā tās ir iesniegušas patvēruma pieteikumu, galvenokārt ir uz dažām dalībvalstīm, jo īpaši Vāciju (7749), Šveici (2225), Nīderlandi (3418), Franciju (2255), Austriju (1739) un Norvēģiju (1612).

2.3. Novēlota transakcija

EURODAC regulā pašlaik ir norādīts tikai ļoti aptuvens termiņš, kādā pirkstu nospiedumu attēli jānosūta, un tas praksē var izraisīt būtiskus kavējumus. Tas ir ārkārtīgi svarīgs jautājums, jo kavējumi nosūtīšanā var radīt rezultātu, kas ir pretrunā Dublinas regulā noteiktajiem atbildības principiem. Jautājums par nepamatoti ilgu laiku starp pirkstu nospiedumu noņemšanu un šo datu nosūtīšanu uz EURODAC centrālo vienību tika minēts jau iepriekšējos gada ziņojumos, un novērtējuma ziņojumā tika uzsvērts, ka tā ir īstenošanas problēma.

Atšķirībā no iepriekšējiem gadiem 2011. gadā kopumā samazinājās datu nosūtīšanas kavējumi, t.i., laikposms starp pirkstu nospiedumu iegūšanu un to nosūtīšanu EURODAC centrālajai vienībai. Lielākā daļa dalībvalstu un asociēto valstu kavējumu, nosūtot pirkstu nospiedumu datus uz EURODAC centrālo vienību ir starp 0 un 4 dienām. Izņēmums no šā vidējā radītāja ir pamanīts galvenokārt attiecībā uz CAT2 pirkstu nospiedumu nosūtīšanu šādās dalībvalstīs: Vācijā (4,67), Grieķijā (12,03), Nīderlandē (8,83), Slovākijā (6,4) un Apvienotajā Karalistē (5,75). Komisija atkārto, ka novēlotas transakcijas rezultātā var tikt nepareizi noteikta atbildīgā dalībvalsts divos dažādos veidos, kas aprakstīti iepriekšējos gada ziņojumos – “kļūdaini trāpījumi”[18] un “neiegūti trāpījumi”[19].

Šā vispārīgā uzlabojuma dēļ attiecībā uz vidējo nosūtīšanas kavējumu, kopējais “neiegūto trāpījumu” skaits pirkstu nospiedumu nosūtīšanas kavējumu dēļ samazinājās no 362 gadījumiem 2010. gadā līdz tikai 9 gadījumiem 2011. gadā.

Tāpat kā iepriekšējā gadā, jāpiezīmē, ka lielo vairākumu neiegūto trāpījumu var saistīt ar nosūtīšanas kavējumiem, ko pieļāva Grieķija, proti, 6 gadījumos (66,6 %). Situācija attiecībā uz kļūdaino trāpījumu sadalījumu bija tāda pati kā 2010. gadā, kad Dānijas pieļauto nosūtīšanas kavējumu dēļ tika iegūti 28 kļūdaini trāpījumi, kam sekoja Somija ar 23 no kopā 89 kļūdainiem trāpījumiem. Pamatojoties uz iepriekš minētajiem rezultātiem, Komisija atkārtoti aicina dalībvalstis pielikt visas vajadzīgās pūles, lai tūlīt nosūtītu savus datus atbilstoši EURODAC regulas 4. un 8. pantam.

2.4. Transakciju kvalitāte

Noraidīto transakciju[20] vidējais līmenis visām dalībvalstīm un asociētajām valstīm 2011. gadā samazinājās līdz 5,87 %, salīdzinot ar 8,92 % 2010. gadā. Noraidīto transakciju līmenis 10 % vai lielākā apmērā bija šādām dalībvalstīm: Igaunijai (21,65 %), Francijai (13,41 %), Maltai (13,31 %), Portugālei (15,42 %) un Apvienotajai Karalistei (11,08 %). Noraidīto transakciju līmenis 10 dalībvalstīs pārsniedza vidējo rādītāju.

Noraidīšanas apmērs nebija atkarīgs no tehnoloģijas vai sistēmas trūkumiem. Noraidīšanas iemesli galvenokārt bija dalībvalstu nosūtīto pirkstu nospiedumu attēlu sliktā kvalitāte, cilvēka pieļautas kļūdas vai nepareiza iekārtu konfigurācija nosūtošajā dalībvalstī. No otras puses, dažos gadījumos šajos skaitļos tika ietverti vairāki mēģinājumi nosūtīt tos pašus pirkstu nospiedumu attēlus pēc tam, kad sistēma tos bija noraidījusi nepietiekamas kvalitātes dēļ. Atzīstot, ka daļu kavējumu var radīt pirkstu nospiedumu iegūšanas iespēju pagaidu trūkums (pirkstu galu bojājumi vai citas veselības problēmas, kas traucē savlaicīgi iegūt pirkstu nospiedumus), Komisija atkārtoti norāda uz iepriekšējos gada ziņojumos minēto problēmu saistībā ar kopumā augstu noraidīšanas līmeni, un Komisija aicina dalībvalstis nodrošināt īpašu apmācību valsts darbiniekiem, kas strādā ar EURODAC sistēmu, kā arī pareizi konfigurēt iekārtas, lai samazinātu noraidījumu skaitu.

3. Secinājumi

EURODAC Centrālā vienība visa 2011. gada laikā uzrādīja apmierinošus rezultātus attiecībā uz ātrumu, rezultātiem, drošību un rentabilitāti.

Kopējais transakciju apjoms 2011. gadā palielinājās par 37,7 % (līdz 412 303), turklāt pieaugums bija vērojams visās trīs kategorijās. “Pirmās kategorijas” transakciju skaits palielinājās par 28 % (līdz 275 857), savukārt “2. kategorijas” transakciju skaits pieauga par 17,1 % (līdz 57 693), bet “3. kategorijas” transakciju skaits palielinājās tikai par 8,1 % (līdz 78 753).

Noraidīto transakciju vidējais līmenis visām dalībvalstīm 2011. gadā samazinājās līdz 5,87 %, salīdzinot ar 8,92 % 2010. gadā.

Bija vērojams vispārīgs uzlabojums attiecībā uz datu pārsūtīšanu EURODAC centrālajai vienībai, lai gan varētu veikt arī turpmākus uzlabojumus.

PIELIKUMS

1. tabula – EURODAC centrālā vienība, datu bāzes saturs, dati uz 2011. gada 31. decembri

2. tabula – sekmīgas transakcijas uz EURODAC centrālo vienību 2011. gadā

3. tabula – trāpījumu sadalījums – “1. kategorijas” un “1. kategorijas” trāpījumu salīdzinājums, 2011. gads

4. tabula – trāpījumu sadalījums – “1. kategorijas” un “2. kategorijas” trāpījumu salīdzinājums, 2011. gads

5. tabula – trāpījumu sadalījums – “3. kategorijas” un “1. kategorijas” trāpījumu salīdzinājums, 2011. gads

6. tabula – noraidītās transakcijas (procentos) 2011. gadā

7. tabula – vidējais laiks starp pirkstu nospiedumu noņemšanu un to nosūtīšanu uz EURODAC centrālo vienību 2011. gadā

8. tabula – nepareizie trāpījumi, salīdzinot 1. kategoriju ar 1. kategoriju, 2011. gads

9. tabula – to “neiegūto trāpījumu” sadalījums, kas uzrādīti, salīdzinot “1. kategorijas” un “2. kategorijas” datus gadījumos, kad “2. kategorijas” dati ir nosūtīti novēloti (2011. gads)

10. tabula – to trāpījumu sadalījums, kas iegūti, veicot salīdzinājumu ar datiem, kam piekļuve ir liegta (Regulas (EK) Nr. 2725/2000 12. pants), 2011. gads

11. tabula – 9. kategorijas “īpašo pieprasījumu” skaits pa dalībvalstīm 2011. gadā

[1] OV L 316, 15.12.2000., 1. lpp.

[2] EURODAC regulas 24. panta 1. punkts.

[3] COM(2008) 825 galīgā redakcija.

[4] COM(2009) 342 galīgā redakcija, COM(2009) 344 galīgā redakcija.

[5] COM(2010) 555 galīgā redakcija.

[6] Skat. Eiropas Parlamenta dokumentu LIBE_PV(2011)0203_1.

[7] “Kopēja Eiropas patvēruma sistēma − pašreizējais stāvoklis”, skat. Padomes Dokumentu 15843/11.

[8] COM(2009) 344 galīgā redakcija.

[9] EURODAC regulā ir paredzēts izveidot centrālo vienību, kuru pārvalda Eiropas Komisija un kurā ietilpst automatizēta pirkstu nospiedumu identificēšanas sistēma (AFIS), kas saņem datus un nosūta “ir trāpījums – nav trāpījuma” atbildes valstu vienībām (valsts piekļuves punktiem) katrā dalībvalstī. EURODAC regulā un tās īstenošanas noteikumos ir noteikti pienākumi attiecībā uz pirkstu nospiedumu vākšanu, nosūtīšanu un salīdzināšanu, līdzekļi, ar kādiem nosūtīšanu var veikt, centrālās vienības statistikas uzdevumi un datu nosūtīšanā izmantojamie standarti.

[10] S-TESTA tīkls (tīkls drošiem Eiropas pakalpojumiem telemātikai starp iestādēm) nodrošina pamatinfrastruktūru, kas kalpo darbības vajadzībām un informācijas apmaiņas prasībām starp Eiropas un valstu pārvaldes iestādēm.

[11] ISA (Eiropas valsts pārvaldes iestāžu sadarbspējas risinājums) ir jauna programma, kuras mērķis ir uzlabot ES dalībvalstu valsts pārvaldes iestāžu sadarbību, izmantojot elektriskos līdzekļus. Tas ir turpinājums iepriekšējai programmai IDA II (Datu apmaiņa starp valsts pārvaldes iestādēm) un IDABC (Eiropas elektroniskās pārvaldības pakalpojumu savietojamības nodrošināšana valsts pārvaldes iestādēm, uzņēmumiem un pilsoņiem).

[12] Pielikuma 2. tabulā atspoguļotas dalībvalstu sekmīgi veiktās transakcijas, kas sadalītas pa kategorijām. Dati attiecas uz laikposmu no 2011. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim.

[13] “Katrā dalībvalstī saskaņā ar aizsardzības pasākumiem Eiropas Cilvēktiesību konvencijā un Apvienoto Nāciju Organizācijas Bērna tiesību aizsardzības konvencijā tūlīt paņem visu pirkstu nospiedumus katram vismaz 14 gadus vecam ārvalstniekam no trešām valstīm, ko kompetentās iestādes aizturējušas sakarā ar to, ka nelikumīgi šķērsota valsts zemes, jūras vai gaisa robeža, un nav nosūtījušas atpakaļ.”

[14] OV L 348, 24.12.2008.

[15] Regulas 11. pants: “(…) Parasti ir jāpārbauda, vai ārvalstnieks iepriekš nav iesniedzis patvēruma pieteikumu citā dalībvalstī, ja: a) ārvalstnieks paziņo, ka viņš iesniedzis patvēruma pieteikumu, nenorādot dalībvalsti, kur viņš iesniedzis pieteikumu; b) ārvalstnieks neprasa patvērumu, bet protestē pret viņa nosūtīšanu atpakaļ uz izcelsmes valsti, paziņojot, ka viņš tur būtu briesmās, vai c) ārvalstnieks citādi mēģina novērst viņa izsūtīšanu, atsakot sadarbību viņa personas noskaidrošanā, jo īpaši, neuzrādot nekādus personību apliecinošus dokumentus vai uzrādot viltotus dokumentus.”

[16] Tabulās norādītie statistiskie dati par “trāpījumiem savā valstī” ne vienmēr atbilst tiem trāpījumiem, kurus ir pārsūtījusi centrālā vienība un kurus reģistrējušas dalībvalstis. Tas izskaidrojams ar to, ka dalībvalstis ne vienmēr izmanto 4. panta 4. punktā minēto iespēju, saskaņā ar kuru centrālajai vienībai dalībvalstu pārsūtītie dati jāsalīdzina ar datiem, kas jau glabājas centrālajā datubāzē. Tomēr pat tad, ja dalībvalstis neizmanto šo iespēju, centrālajai vienībai tehnisku iemeslu dēļ vienmēr jāsalīdzina visi dati (savas valsts un citu dalībvalstu dati), kas glabājas centrālajā datubāzē. Šādos konkrētos gadījumos (pat tad, ja iegūta atbilsme, veicot salīdzinājumu ar valsts datiem) centrālā vienība nosūta atbildi “trāpījuma nav”, jo dalībvalsts nelūdza salīdzināt nosūtītos datus ar saviem datiem.

[17] OV L 326, 13.12.2005.

[18] Tā sauktā “kļūdainā trāpījuma” gadījumā trešās valsts pilsonis iesniedz patvēruma pieteikumu tajā dalībvalstī (A), kuras iestādes ir ieguvušas viņa pirkstu nospiedumus. Ja šos pirkstu nospiedumus tūlīt nepārsūta uz centrālo vienību (1. kategorijas transakcija), tā pati persona varētu ierasties citā dalībvalstī (B) un atkal iesniegt patvēruma pieteikumu. Ja dalībvalsts B nosūta pirkstu nospiedumus ātrāk nekā dalībvalsts A, dalībvalsts A pārsūtītie pirkstu nospiedumi tiktu reģistrēti centrālajā datubāzē vēlāk nekā dalībvalsts B pārsūtītie pirkstu nospiedumi, kā rezultātā, salīdzinot dalībvalsts B nosūtītos datus ar dalībvalsts A nosūtītajiem datiem, tiktu uzrādīts trāpījums. Tādējādi par atbildīgo valsti tiktu noteikta dalībvalsts B un nevis dalībvalsts A, kur patvēruma pieteikums tika iesniegts vispirms.

[19] Tā sauktā “neiegūtā trāpījuma” gadījumā trešās valsts pilsonis ir aizturēts saistībā ar robežas nelikumīgu šķērsošanu, un viņa pirkstu nospiedumus iegūst tās dalībvalsts (A) iestādes, kurā viņš ir ieceļojis. Ja šos pirkstu nospiedumus tūlīt nepārsūta uz centrālo vienību (2. kategorijas transakcija), tā pati persona varētu ierasties citā dalībvalstī (B) un tur iesniegt patvēruma pieteikumu. Šajā gadījumā arī dalībvalsts B iestādes noņem šīs personas pirkstu nospiedumus. Ja minētā dalībvalsts B pārsūta pirkstu nospiedumus ātrāk nekā dalībvalsts A (1. kategorijas transakcijas), centrālā vienība vispirms reģistrētu 1. kategorijas pirkstu nospiedumu attēlus un pieteikumu izskatītu dalībvalsts B un nevis dalībvalsts A. Ja datus par 2. kategorijas pārsūtīšanu nosūta vēlāk, trāpījums netiks gūts, jo 2. kategorijas dati nav pieejami salīdzināšanai.

[20] Transakciju var noraidīt datu validācijas, kļūdainu pirkstu nospiedumu attēlu vai nepietiekamas kvalitātes dēļ (skat. arī 2.1. nodaļu ibid).