Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem /* COM/2006/0552 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 26.9.2006 COM(2006) 552 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem 1. Ievads 3 2. Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu priekšvēsture 4 2.1. Ieskats 4 2.2. Juridiskā kompetence 4 3. Atrunas 5 3.1. EK un dalībvalstu atrunas 5 3.2. ES atbilde uz trešo valstu atrunām 5 4. Brīvprātīga un agrīna ar gripu saistīto aspektu piemērošana 6 4.1. Noteiktie specifiskie agrīnas piemērošanas aspekti ES kontekstā 6 4.2. Vajadzīga kopīga ES pieeja brīvprātīgai un agrīnai piemērošanai 7 5. Pilnīga īstenošana –– ES nozīme 7 5.1. Kopienas un PVO saprašanās memorands 7 5.2. Izveidoto ES tīklu un agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas un Veselības aizsardzības komitejas nozīme 8 5.3. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra nozīme 9 5.4. Ekspertu, ārkārtas komiteju un pārskata komiteju saraksts 11 6. Politisko risinājumu, kas skar starptautisko satiksmi, ierobežojumi 12 6.1. Robežu pasākumi 12 6.2. Kontaktu izsekojamība 13 6.3. Īpaši jautājumi saistībā ar gripas pandēmiju 13 7. SECINĀJUMI 13 PIELIKUMS: Kopsavilkums un akronīmu saraksts 15 1. IEVADS Šajā paziņojumā ir izklāstīts Komisijas viedoklis par pārstrādāto Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu (SVAN) (2005. gads) īstenošanu[1]. Tā nolūks ir veicināt strukturētas apspriedes ar Padomi un Parlamentu. Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi ir starptautisks tiesisks instruments, kā mērķis ir novērst, aizsargāt un kontrolēt slimību izplatību, nodrošināt apdraudējumam proporcionālu sabiedrības veselības aprūpes sistēmas reakciju, taču nekavējot preču apriti un personu kustību. Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi stājas spēkā 2007. gada 15. jūnijā, un tie jāīsteno pakāpeniski ne vēlāk kā līdz 2016. gadam. Pasaules Veselības Asamblejā (PVA) 2006. gada maija pieņemtajā rezolūcijā[2] ir pausts aicinājums brīvprātīgi un ātri piemērot noteiktas starptautisko veselības aizsardzības noteikumu daļas saistībā ar gripas pandēmiju. Lai praksē starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi būtu efektīvi, cieši jākoordinē Komisijas un dalībvalstu darbs. Eiropas Savienībai (ES) un dalībvalstīm sadarbojoties, var uzlabot īstenošanu un labāk pasargāt ES iedzīvotājus no starptautiskām sabiedrības veselības ārkārtas situācijām ( PHEICs ). Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs ( ECDC [3]) un ES Agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēma sabiedrības veselības apdraudējuma gadījumā ( EWRS [4]) var palīdzēt saskaņotāk īstenot starptautiskos veselības aizsardzības noteikumus. Šajā paziņojumā īsumā - ir sniegts Komisijas skaidrojums par ES tiesisko stāvokli attiecībā uz starptautisko veselības aizsardzības noteikumu atrunām un agrīnu ar gripu saistītu aspektu īstenošanu; - ir skaidrota ES nozīme starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanā, īpaši ar Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra un agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas palīdzību; - dalībvalstīm tiek atgādināts par to, kā starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi ierobežo valsts pasākumus, kurus var īstenot sabiedrības veselības labā, īpaši starptautiskus robežu pasākumus, kurus var īstenot, lai reaģētu uz gripas pandēmiju; - dalībvalstis tiek mudinātas izstrādāt savu starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanas plānu un informēt par to. Šim paziņojumam ir pievienots kopsavilkums un akronīmu saraksts. 2. STARPTAUTISKO VESELīBAS AIZSARDZīBAS NOTEIKUMU PRIEKšVēSTURE 2.1. Ieskats[5] Pasaules Veselības Organizācijas (PVO) dalībvalstis 1951. gadā pieņēma pirmos starptautiskos sanitāros noteikumus. 1969. gadā tos pārdēvēja par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem; kopš tā laika noteikumi tika grozīti četras reizes –– pēdējo reizi un visaptverošāk 2005. gadā. Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi ir starptautisks tiesisks instruments, kas ir juridiski saistošs visām dalībvalstīm. Katrai valstij tas nav jāratificē, bet tā drīkst noraidīt minētos noteikumus vai noteikt atrunas konkrētos aspektos. PVO ir 192 dalībvalstis, to skaitā 25 ES dalībvalstis, Bulgārija un Rumānija. ES nav Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu līgumslēdzēja puse, bet noteikumos ir atzīta tādu „reģionālu ekonomiskās integrācijas organizāciju” nozīme kā ES. Īpaši noteikumu 57. panta 3. punktā noteikts, ka, „neierobežojot dalībvalstu saistības, kas izriet no šiem noteikumiem, dalībvalstis, kas veido reģionālas ekonomiskās integrācijas organizācijas, savstarpējās attiecībās piemēro kopīgos noteikumus, kas ir spēkā šajā reģionālajā ekonomiskās integrācijas organizācijā.” Tas nozīmē, ka, piemēram, ja PVO ieteiktu dalībvalstīm liegt konkrētu preču ievešanu vai izvešanu atbilstoši Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem (18. panta 2. punkts), ES būtu jārīkojas vienoti pēc Komisijas ierosmes, jo ES vienotā tirgus noteikumi dalībvalstīm neļauj rīkoties vienpusēji. 2.2. Juridiskā kompetence Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi ir starptautisks instruments, kas aptver dažādus jautājumus, kuri ir valsts valdību un Eiropas Kopienas (EK) kompetencē[6]. Daudzi minēto noteikumu panti ir saistīti ar jautājumiem, uz kuriem attiecas EK tiesību akti. Atkarā no attiecīgajiem tiesību aktiem, uzskata, ka tie ir ekskluzīvā Kopienas kompetencē vai arī valsts valdību un Kopienas dalītā kompetencē. Piemēram, Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 45. pants attiecas uz personas datu apstrādi, uz ko ES attiecas tiesību akti, kuru pamatā ir vienotā tirgus noteikumi[7], tādējādi šis jautājums ir ekskluzīvā Kopienas kompetencē. Pārējie noteikumu panti ir pilnīgā valsts valdību pārziņā, jo uz tiem neattiecas ES tiesību akti. Piemēram, Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 41. pants attiecas uz nodevām par veselības aizsardzības pasākumu piemērošanu transportlīdzekļiem (kuģiem un lidmašīnām), par kuriem nav atsevišķu EK noteikumu, un tādēļ šis jautājums nav Kopienas kompetencē. Šā paziņojuma nolūks nav sniegt to Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu pantu sarakstu, kas ir valsts, Kopienas vai dalītā kompetencē, bet gan apsvērt, kā Kopienā saskaņoti īstenot Starptautiskos veselības aizsardzības noteikumus. 3. ATRUNAS Atbilstoši Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 62. pantam noteiktos gadījumos dalībvalstis drīkst informēt PVO ģenerāldirektoru par atrunām līdz 2006. gada 15. decembrim. Parasti atrunas pieņem, lai norādītu, ka dalībvalstis nevar īstenot konkrētus Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu aspektus vai šos aspektus neīstenos. Dalībvalstis un Komisija cieši un sekmīgi sadarbojās Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu apspriežu gaitā, lai nodrošinātu galīgās noteikumu redakcijas saderību ar EK un nacionālajiem tiesību aktiem, lai nebūtu vajadzīgas atrunas. 3.1. EK un dalībvalstu atrunas Kad EK tiesību aktus galīgi salīdzināja ar Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem, konstatēja, ka nebūs jāpieņem atrunas par noteikumu aspektiem, kas ir Kopienas kompetencē. Pašlaik neviena dalībvalsts nav saskatījusi vajadzību atrunāt Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu aspektus, kas ir valsts kompetencē. Iespējams, ka, gatavojoties noteikumu īstenošanai, var rasties grūtības ar atsevišķiem noteikumiem. Tādā gadījumā būs vajadzīga kopīga ES pieeja, lai oficiāli paredzētu atrunas ar Pasaules Veselības Organizāciju un ņemtu vērā principu par vienotu starptautisko pārstāvniecību, kas atzīts EK tiesu praksē un izriet no Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 10. panta. Komisija ir apmierināta, ka nav vajadzības pieņemt Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu atrunas jautājumos, kas ir Kopienas kompetencē. Ja dalībvalsts vēlas pieņemt noteikumu atrunu kādā valsts kompetencē esošā jautājumā, būs nepieciešama ES koordinācija. Lai to panāktu, līdz 2006. gada decembrim, dalībvalstij, kas vēlas pieņemt atrunu, par to pēc iespējas drīzāk jāinformē Komisija un pārējās dalībvalstis, lai varētu vienoties par saskaņotu pieeju. 3.2. ES atbilde uz trešo valstu atrunām Vēl neviena trešā valsts nav iesniegusi atrunas par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem, tomēr dažas to varētu darīt. Šādā gadījumā vai, ja par atrunu tiek informēta Pasaules Veselības Organizācija, minēto noteikumu 62. pantā ir noteikts, ka PVO ģenerāldirektoram par to jāziņo visām pārējām PVO dalībvalstīm, kas nav noraidījušas Starptautiskos veselības aizsardzības noteikumus, un jāatvēl seši mēneši, lai uz to reaģētu. Ja atrunu noraida vismaz viena trešdaļa minēto dalībvalstu, PVO aicinās atrunu pieņēmušo valsti apsvērt atrunas atsaukšanu trīs mēnešu laikā. Ja atrunu iesniegusī valsts tam nepiekrīt, PVO pieprasīs Pasaules veselības aizsardzības noteikumu pārskata komitejas viedokli. Turklāt būs vajadzīga ES koordināciju, lai izveidotu kopīgu pieeju trešo valstu atrunām. 4. BRīVPRāTīGA UN AGRīNA AR GRIPU SAISTīTO ASPEKTU PIEMēROšANA Pasaules Veselības Asamblejas 2006. gada 26. maija pieņemtajā Rezolūcijā Nr. 59.2 dalībvalstis tiek aicinātas nekavējoties pēc brīvprātīguma principa pildīt Starptautiskos veselības aizsardzības noteikumus saistībā ar putnu gripas un iespējamās cilvēku grupas pandēmijas radīto apdraudējumu. Jāpiezīmē, ka Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi stāsies spēkā 2007. gada 15. jūnijā un būs saistoši visām dalībvalstīm. Pēc šā datuma vairākiem noteikumiem ir dažādi īstenošanas termiņi, taču dokuments kopumā ir saistošs. 4.1. Noteiktie specifiskie agrīnas piemērošanas aspekti ES kontekstā Pasaules Veselības Asamblejas rezolūcijā dalībvalstis tiek mudinātas 1. 90 dienu laikā pēc tās pieņemšanas (t.i., līdz 2006. gada augusta beigām) nozīmēt Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu nacionālos kontaktpunktus (NKP). Tādā veidā tiks atbalstīta savlaicīga Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu sakaru līniju izveide nākamajai gripas sezonai Eiropas Savienībā. Uzskata, ka Eiropas Slimību profilakses un kontroles centram ir cieši jāsadarbojas ar nacionālajiem kontaktpunktiem, īpaši slimību uzliesmojumu gadījumos vairākās ES dalībvalstīs. Skatīt 5. sadaļu par Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra darbību; 2. ņemt vērā Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu mehānismus un pildīt procedūras saistībā ar slimībām, kas var izraisīt starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas . ES līmenī šo aspektu jau ievēro. Piemēram, ieteikumā dalībvalstīm par to, kā piemērot Direktīvu 2004/38 par ES pilsoņu brīvo pārvietošanos, saistībā ar Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 2. pielikumu ir noteikta „potenciāli epidēmiska slimība, kā definēts PVO attiecīgajos dokumentos”; 3. paziņot Pasaules Veselības Organizācijai katru iespējamo vai apstiprināto putnu gripas saslimšanas gadījumu cilvēkiem un pēc tam ar minēto organizāciju apspriesties. Līdz šim Eiropas Savienībā nav konstatēti potenciāli saslimšanas gadījumi cilvēkiem; 4. izplatīt Pasaules Veselības Organizācijas sadarbības centriem informāciju un bioloģisko materiālu saistībā ar augstas patogēnitātes putnu gripu un citiem jauniem gripas celmiem. Šā gada sākumā uz PVO laboratorijām Apvienotajā Karalistē tika nosūtīti Turcijā paraugi potenciāliem saslimšanas gadījumiem cilvēkiem. Paraugu nosūtīšana ar dažām ES aviosabiedrībām kavējās; šis gadījums tiek izmeklēts sadarbībā ar ES civilās aviācijas ģenerāldirektoriem; 5. attīstīt vietējo gripas vakcīnu ražošanas jaudu vai sadarboties ar kaimiņvalstīm, lai tas būtu iespējams reģionāli. ES dalībvalstis strādā pie šīs svarīgās prioritātes. Padomē notika apspriedes par vakcīnas izstrādes spējām un arī par Komisijas alternatīvajiem risinājumiem ES pretvīrusu līdzekļu krājumu izveidei; 6. stiprināt valsts organizāciju sadarbību cilvēku un dzīvnieku gripas apkarošanā. Šai nolūkā Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra un Komisijas 6. pētniecības pamatprogramma atvieglo ES zinātnisko sadarbību; 7. ievērot Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu darbību un paziņojumu termiņus, īpaši ziņojumiem par putnu gripas saslimšanas gadījumiem cilvēkiem. Līdz šim pieredze rāda, ka ES dalībvalstis ir ievērojušas Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu termiņus, tomēr, iespējams, ka papildus jānovērtē dalībvalstu spējas; 8. sadarboties (arī mobilizēt finansiālo atbalstu), stiprināt gripas uzraudzību un reaģēšanu valstīs, ko skārusi putnu gripa un gripas pandēmija. ES sniedza finansiālu atbalstu, lai stiprinātu gripas uzraudzību un reaģēšanu ES ar Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra un sabiedrības veselības programmas (Lēmums 1786/2002/EK) palīdzību, un lai to nodrošinātu jaunattīstības valstīm 2006. gada janvārī tika rīkota līdzekļu ieguldītāju konference Pekinā, kuras organizēšanā piedalījās arī Komisija. 4.2. Vajadzīga kopīga ES pieeja brīvprātīgai un agrīnai piemērošanai Lai ievērotu principu par vienotu starptautisko pārstāvniecību atbilstīgi EK Līgumam, jābūt kopīgai pieejai. Vienlaikus jāīsteno tie paši Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu aspekti visās ES dalībvalstīs. Tālab ES līmenī ir vajadzīga koordinēšana. Komisija uzņemsies iniciatīvu, kas vajadzīga, lai atvieglotu šo aspektu īstenošanu. 5. PILNīGA īSTENOšANA –– ES NOZīME Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi tieši ietekmē ES politikas jomas, īpaši tirdzniecību, transporta un robežu politiku vienotā tirgū, bet starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijās EK tiesību akti paredz mehānismus, kā reaģēt ārkārtas gadījumos. Sarunās jau tika piezīmēts, ka lielākā Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu daļa skar ES un dalībvalstis, tādēļ jārīkojas saskaņoti, lai ciešu koordinēšanu optimāli īstenotu. Tādējādi Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanā Eiropas Savienībai, tās iestādēm un tīkliem ir svarīgs uzdevums piešķirt vērtību un novērst divkāršu darbu valsts līmenī. 5.1. Kopienas un PVO saprašanās memorands Pamatojoties uz darba prakses priekšlikumiem un ES iestāžu un tīklu nozīmi, kas izklāstīta še turpmāk, būtu vēlams pieņemt administratīvu saprašanās memorandu starp Kopienu un PVO, lai nodrošinātu, ka attiecībā uz Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem tiek skaidri definēti pasākumi. Komisija būtu atbildīga par šā memoranda sagatavošanu, apspriešanu un parakstīšanu. 5.2. Izveidoto ES tīklu un agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas un Veselības aizsardzības komitejas nozīme Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 2119/98/EK ES tika izveidots epidemioloģiskās uzraudzības un infekcijas slimību kontroles tīkls. Ar Komisijas Lēmumu 2000/57 tika noteikti kritēriji agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas izmantošanai infekcijas slimību profilaksei un kontrolei. Galvenais agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas uzdevums ir ziņot par infekcijas slimībām, kas skar vairāk nekā vienu dalībvalsti vai kā dēļ pastāv izplatīšanās risks vairāk nekā vienā dalībvalstī. Lēmumā 2119/98/EK ir arī noteikts, ka dalībvalstij jāziņo par veiktajiem reaģēšanas pasākumiem un sadarbībā ar Komisiju vienai otra jākonsultē, lai koordinētu infekcijas slimību profilaksi un kontroli. Agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas jomā ir tikai infekcijas slimības (arī nezināmas izcelsmes infekcijas slimības). Tādēļ tā nav tik plaša kā Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu piemērošanas joma, kas kā iespējamu starptautisku sabiedrības veselības ārkārtas situāciju nosaka nezināma cēloņa vai avota gadījumus un toksisku, infekciozu vai citādi bīstamu materiālu izplatību . Tas ir noteikts minēto noteikumu 2. pielikumā. Tā kā potenciālās starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijas var rasties infekcijas slimību dēļ, ir skaidrs, ka attiecībā uz agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem dalībvalstīm ir līdzīgi informēšanas un saziņas uzdevumi. Risināt iespējamo starptautisko sabiedrības veselības ārkārtas situāciju, ko izraisījis avots, kas nav infekcijas slimība, būtu vēl viens ES Veselības aizsardzības komitejas uzdevums ( HSC ), kas izveidota 2001. gadā ar mērķi veicināt sadarbību bioloģiskā terorisma apkarošanai. Veselības aizsardzības komitejas pārstāvji koordinē tos reaģēšanas pasākumus vairākās nozarēs uz veselības draudiem dalībvalstīs, kuriem ir īpaša nozīme to draudu novēršanā, kas nav infekcijas slimības uzliesmojumi. Veselības aizsardzības komitejas locekļi sazinās viens ar otru un ar Komisija, izmantojot drošu informācijas sistēmu ( RAS-BICHAT ), kas šādos gadījumos ļauj ātri reaģēt septiņas dienas nedēļā un 24 stundas diennaktī. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra dibināšanas regulā noteikts, ka centrs sniegs Komisijai atbalstu darbā ar agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu. Pašlaik notiek aptauja par lietotāju prasībām, lai pilnveidotu sistēmu, mācoties no nesenajiem ES krīzes situācijas simulācijas pasākumiem baku un gripas gadījumā, ko rīko Komisija Eiropas Savienības un dalībvalstu procedūru pārbaudei. Komisija ierosina šādu darba praksi, lai sasniegtu maksimālu efektivitāti. 9. Iecelt tādu pašu nacionālo agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas kontaktpunktu, kāds ir saistībā ar Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem . Iespējams, ka dalībvalstīm būs jāizdara daži pielāgojumi, lai izpildītu abu sistēmu prasības, tomēr funkciju pārklāšanās šo pieeju attaisnotu, tāpēc ka par visām infekcijas slimībām, par ko jāziņo atbilstoši minētajiem noteikumiem, jāziņo arī atbilstoši agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmai. Varētu izpētīt, vai ES agrīnās brīdināšanas sistēma bioloģisko un ķīmisko uzbrukumu un apdraudējuma gadījumā ir papildināma, lai noteiktu vislabāko veidu, kā apstrādāt Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu paziņojumus par nezināmiem avotiem vai bīstamiem materiāliem. 10. Vienlaikus informēt agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un PVO par notikumiem to teritorijā, par kuriem ziņo atbilstoši Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem, bet kas nerada iespējamās starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijas. Šāda iespēja jau ir un tiek regulāri izmantota, aktivējot funkciju agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas saskarnē, lai ziņas kopiju adresētu PVO. Visu ieinteresēto personu vienlaicīga informēšana varētu kļūt par standarta praksi. 11. Laikus informēt ES Infekcijas slimību tīklu par oficiālu Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu paziņojumu par potenciālu starptautisko sabiedrības veselības ārkārtas situāciju. Šādi dalībvalstis varētu koordinēt paziņojumus, piemēram, infekcijas slimības uzliesmojuma gadījumā vairākās dalībvalstīs (uzliesmojums vairākās valstīs) vienlaikus. 12. Ja noticis šāds uzliesmojums vairākās valstīs, izmantot agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un/vai iesaistīt Veselības aizsardzības komiteju, lai palīdzētu koordinēt veselības apdraudējuma vadību un reaģētu pirms saziņas ar PVO. Lēmumā 2119/98/EK dalībvalstīm jau ir prasīts konsultēt vienai otru, lai saskaņoti reaģētu uzliesmojuma gadījumā. Koordinētu reakciju starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijās atbilstoši Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem varētu sagatavot ar agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas un/vai Veselības aizsardzības komitejas palīdzību atkarā no apdraudējuma veida. Prezidentūras valsts vai Komisija varētu informēt par šo reakciju un to varētu koordinēt ES līmenī ar PVO. Tā ES darbotos saskaņoti, tiktu novērsti nevajadzīgi pūliņi un nodrošināta efektīvāka politikas koordinēšanu. Šo procedūru var definēt uz pašreizējo mehānismu pamata. 5.3. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra nozīme Šis centrs ir neatkarīga aģentūra, kas ir atbildīga par pašreizējo un gaidāmo infekcijas slimību radīto cilvēku veselības apdraudējumu atpazīšanu, izvērtēšanu un paziņošanu. Tas vāc un apstrādā attiecīgos zinātniskos un tehniskos datus, sagatavo zinātniskos atzinumus un sniedz tehnisko atbalstu, un koordinē Eiropas tīklu. Centrs arī sadarbojas ar Komisiju un dalībvalstīm, lai kļūtu par ES infekcijas slimību uzraudzības centrālo saziņas punktu; aģentūra novērtē dalībvalstis un palīdz tām, lai stiprinātu nacionālās uzraudzības spējas. Centra īstenotās uzraudzības darbības būs ļoti nozīmīgas sabiedrības veselības apdraudējuma gadījumā, kad ir vajadzīgs Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu paziņojums. Tas var arī palīdzēt dalībvalstīm īstenot minētos noteikumus valsts līmenī. Patlaban Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs gatavo vadlīnijas apdraudējuma noteikšanai un novērtēšanai ES, kas būtu lietderīgi saistībā ar Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu I pielikumu par pamatspēju prasībām. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs varētu sniegt norādes par to, kā izmantot Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 2. pielikumu, kas nosaka lēmuma instrumentu, ar kuru nosaka, kādos gadījumos iestājas starptautiskā sabiedrības veselības ārkārtas situācija. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs varētu atvieglot informācijas un paraugprakses apmaiņu starp ES dalībvalstīm, iespējams, vadot Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu sanāksmes vai darba grupas. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs var mobilizēt ekspertīzi, nosūtot epidemioloģijas ekspertus uz skartajiem reģioniem ES un kaimiņvalstīs, lai palīdzētu novērtēt risku un ieteikt visefektīvāko sabiedrības veselības politikas reakciju. Šādi tiek papildināti pašreizējie PVO starptautiskās palīdzības mehānismi. Šis centrs un PVO sadarbība jau darbojas ļoti sekmīgi un tā tiks turpmāk uzlabota, lai nodrošinātu maksimālu efektivitāti ES un citur Eiropā. Visbeidzot, ņemot vērā PVO ierosinātās Starptautisko Veselības aizsardzības noteikumu nacionālo kontaktpunktu[8] pilnvaras, Komisija uzskata, ka Eiropas Slimību profilakses un kontroles centram būtu jāpilda papildu funkcija ES līmenī. Oficiāli Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu tekstā ir tikai norādīts, ka „Katra dalībvalsts nozīmē vai izveido nacionālo Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu kontaktpunktu”. Tomēr parasti, tā kā Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs vada agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un vāc riska novērtējuma datus, ES līmenī tas pildīs daudzas līdzīgas funkcijas, kas valsts līmenī ir nacionālo kontaktpunktu pārziņā. Komisija ierosina oficiāli apstiprināt Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra funkciju Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu ietvarā, konkrēti attiecībā uz datu savākšanu par tā kompetencē esošajiem jautājumiem. Centra funkcijā ietilpst šādi elementi, kas minēti PVO vadlīnijās par Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu nacionālajiem kontaktpunktiem. 13. Pieejamībā jebkurā laikā saziņai ar PVO Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu kontaktpunktiem (elektroniski, pa tālruni vai faksu). 14. Sniegt informāciju neparedzētos vai netipiskos gadījumos sabiedrības veselības jomā (Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 7. pants): sniegt informāciju PVO Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu kontaktpunktiem par tiem gadījumiem ES, kas var radīt starptautisko sabiedrības veselības ārkārtas situāciju (vajadzīga dalībvalsts piekrišana). 15. Konsultēšana (8. pants): konsultēt PVO par gadījumiem ES, kad nav nepieciešams Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu paziņojums. Parasti tas notiek, adresējot vai pārsūtot agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas ziņas PVO (vajadzīga dalībvalsts piekrišana). 16. Pārējie ziņojumi (9. pants): reaģēt uz PVO pieprasījumiem konsultēt vai saņemt ziņojumu apstiprinājumu par ES notikušiem gadījumiem; un informēt PVO par katru ārpus ES konstatēto pierādījumu par sabiedrības veselības apdraudējumu, kas var izraisīt starptautisku slimības izplatīšanos. 17. Pārbaudīšana (10. pants): reaģēt uz PVO ziņojumu pārbaudīšanas pieprasījumiem, kas saņemti no avotiem, kuri nav paziņojumi vai konsultācijas par gadījumiem, kas, iespējams, ir starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijas Eiropas Savienībā. 18. Informācija, ko sniedz PVO (11. pants): saņemt konfidenciālu informāciju par paziņojumiem, konsultācijām un ziņojumiem par potenciālām starptautiskām sabiedrības veselības ārkārtas situācijām, kas iesniegti PVO atbilstoši 5.––10. pantam, ieskaitot. Šo informāciju PVO varētu nosūtīt ar agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas starpniecību. 19. Informācijas izplatīšana attiecīgajiem ES pārvaldes sektoriem, ieskaitot par uzraudzību un ziņošanu, iebraukšanas vietām, sabiedrības veselību atbildīgos sektorus un pārējos departamentus, un no šiem sektoriem ienākošās informācijas apkopošana. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra uzdevums jāierobežo līdz riska novērtējumam. Komisijai būtu vadošā nozīme riska pārvaldībā, īpaši ar Veselības un patērētāju aizsardzības, Tieslietu, Brīvības un drošības, Enerģētikas un transporta ģenerāldirektorāta starpniecību. 5.4. Ekspertu, ārkārtas komiteju un pārskata komiteju saraksts Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 47. pantā ir sniegts to ekspertu saraksts, kuri jāieceļ PVO ģenerāldirektoram, un tajā jāiekļauj „viens dalībnieks pēc katras dalībvalsts pieprasījuma un vajadzības gadījumā attiecīgo starpvaldību un reģionālu ekonomiskās integrācijas organizāciju izvirzītie eksperti”. Nesen Komisija rakstiski sazinājās ar PVO, lai Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu ekspertu sarakstam ieteiktu Komisijas un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra ekspertus. Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 48. līdz 53. pants attiecas uz ārkārtas komitejām un pārskata komitejām. Ārkārtas komiteja konsultē PVO par īpašu gadījumu, kas ir starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācija, un no tās tiks pieprasīts viedoklis par piemērotu politisko risinājumu, sagatavojot PVO pagaidu ieteikumus. Pārskata komiteja konsultēs PVO par atrunām, pastāvīgajiem ieteikumiem, tehniskajiem ieteikumiem, par iespējamiem Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu grozījumiem un par Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu darbību kopumā. Abas komitejas tiek sasauktas ad hoc pēc PVO pieprasījuma, un to sastāvā ir eksperti, kas izraudzīti no Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu ekspertu saraksta, pamatojoties uz speciālajām zināšanām, pieredzi un ņemot vērā līdzsvarotu ģeogrāfisko sadalījumu. Vismaz vienam ārkārtas komitejas dalībniekam jābūt no tās valsts, kurā gadījums ir radies. Gadījumā, ja ES teritorijā radusies potenciāla starptautiska sabiedrības veselības ārkārtas situācija, būtu atbilstoši, ja PVO aicinātu piedalīties ārkārtas komitejā Komisijas un/vai Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra ekspertu no Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu ekspertu saraksta. 6. POLITISKO RISINāJUMU, KAS SKAR STARPTAUTISKO SATIKSMI, IEROBEžOJUMI Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 43. pantā noteikts, ka, lai gan valstis var īstenot savus pasākumus, ar ko nodrošina tādu pašu vai augstāku veselības aizsardzības līmeni, nekā noteikts PVO ieteikumos, „šādi pasākumi nedrīkst stingrāk ierobežot starptautisko satiksmi un nelabvēlīgi ietekmēt vai apgrūtināt personas, nekā tad, ja pamatoti īstenotu citus pasākumus, ar kuriem nodrošina atbilstīgu veselības aizsardzības līmeni” . Ar Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem nosaka papildu ierobežojumus valsts pasākumiem, kas „būtiski kavē” starptautisko satiksmi. Tas ir definēts kā starptautisko ceļotāju, bagāžas vai kravas iebraukšanas vai izbraukšanas liegšana, kavēšana par ilgāk nekā 24 stundām, t.i., ja slēdz robežas vai nosaka karantīnu. Šādos gadījumos valstīm tiek pieprasīts pierādīt, ka pasākums ir pamatots ar zinātniskiem pierādījumiem un sabiedrības veselības aizsardzības apsvērumiem. Katra valsts, ko ietekmējis šāds pasākums, arī var pieprasīt, lai īstenotāja puse ar to konsultētos. Ja radušās domstarpības par tirdzniecību ierobežojošiem pasākumiem, var aicināt Pasaules Tirdzniecības Organizāciju šīs domstarpības novērst. 6.1. Robežu pasākumi Galvenais pārstrādāto Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu, īpaši V daļas, uzdevums ir līdzsvarot patvaļīgu robežu pasākumu piemērošanas ierobežojumu ar valstu tiesībām īstenot vajadzīgās ceļotāju pārbaudes. Eiropas tiesību akti vēl vairāk ierobežo vienpusējus pasākumus: pie Kopienas iekšējām robežām ar Šengenas Robežu kodeksu[9]; un pie visām robežām ar Direktīvu 2004/38 par brīvu pārvietošanos[10]un ar Eiropas Cilvēktiesību konvenciju[11]. Atbilstīgi Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 31. pantam kā iebraukšanas nosacījumu dalībvalstīm atļauts pieprasīt ceļotāju medicīnisko pārbaudi, vakcinēšanu vai citu profilaksi. To paredz noteikums, ka, piemēram, katra medicīniska pārbaude ir tikai tik invazīva un apgrūtinoša, cik nepieciešams, lai sasniegtu sabiedrības veselības aizsardzības mērķi. Atbilstoši Direktīvai 2004/38 dalībvalsts var liegt ES pilsoņu un viņu ģimenes locekļu iebraukšanu, ja viņus uzskata par sabiedrības veselības apdraudējumu, bet tikai tad, ja tas ir proporcionāli un atbilst stingrām materiālajām un procesuālajām garantijām. Atbilstoši Šengenas Robežu kodeksam trešo valstu pilsoņiem var liegt iebraukšanu, ja uzskata, ka viņi apdraud sabiedrības veselību. Lai noteiktu jēdzienu „sabiedrības veselības apdraudējums”, abos dokumentos ir atsauce uz attiecīgajiem PVO dokumentiem. Lai gan ar Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 43. pantu dalībvalstīm ir ļauts īstenot savus pasākumus, lai reaģētu uz starptautiskām veselības ārkārtas situācijām, uz ko attiecas noteikti nosacījumi, Eiropas Savienībā robežu pasākumi ir Kopienas kompetencē, kuriem nepieciešama ES koordinēšana. Turklāt, kā noteikts Tīkla Lēmumā 2119/1998, ja dalībvalstis paredz pieņemt infekcijas slimību kontroles pasākumus, tām ir iepriekš jāinformē pārējās dalībvalstis un Komisija un, ja iespējams, ar tām jāapspriežas. Šis ir svarīgs jautājums, kas jāapspriež Padomē. 6.2. Kontaktu izsekojamība Atbilstoši Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 23. pantam valstis var ceļotājiem pieprasīt sniegt informāciju par to galamērķi, lai ar viņiem varētu sazināties sabiedrības veselības aizsardzības nolūkā. Pašlaik nav starptautiskas standarta pieejas kontaktu izsekojamībai, bet, ja tiek pilnīgi ievēroti noteikumi par personas datu aizsardzību, tas varētu kļūt par lietderīgu sabiedrības veselības instrumentu. Komisija sadarbojas ar aviācijas rūpniecību un Civilās aviācijas ģenerāldirektoriem, lai apspriestu iespējamo ES pieeju kontaktu izsekojamībai. Tā pamatā varētu būt standarta pasažieru uzturēšanās karte, kas pasažieriem jāaizpilda lidmašīnā; PVO jau gatavo šablonu izmantošanai starptautiskās sabiedrības veselības ārkārtas situācijas. 6.3. Īpaši jautājumi saistībā ar gripas pandēmiju Iepriekš aprakstītie starptautiskās satiksmes kontroles pasākumi ir parasti veselības aizsardzības politikas līdzekļi, kas aplūkoti Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu V daļā, bet to efektivitāte ir apšaubāma saistībā ar gripu, ko var pārnēsāt pirms simptomu parādīšanās un kas izplatās ļoti ātri pandēmijas fāzē. Valsts un vietējie sociālās norobežošanas pasākumi, piemēram, skolu slēgšana un iekšējie pārvietošanās ierobežojumi, var būt efektīvāki, kā arī praktiskāki un lētāki. Saskaņā ar Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra ieteikumu starptautisko pasažieru pārbaude pirms izbraukšanas vai iebraukšanas brīdī būtu ļoti nelietderīga gripas pandēmijas gadījumā, izņemot tās agrīnā posmā; turpretī PVO ir noteikusi, ka būtu ieteicama pārbaude pirms izbraukšanas. Tomēr praktisku apsvērumu dēļ un efektivitātes nolūkā politikas koordinēšana starp iebraukšanas un izbraukšanas valstīm šo robežu pasākumu uzlabotu. 7. SECINĀJUMI Šajā paziņojumā ir izvirzītas vairākas darba prakses, lai Eiropas Savienībā īstenotu Starptautiskos veselības aizsardzības noteikumus. Komisija vēl izstrādās šos priekšlikumus sadarbībā ar dalībvalstīm un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centru, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes viedokli. Komisija īpaši - veidos saskaņotas ES nostājas par Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu atrunām, ko iesniegušas trešās valstis, lai tās apspriestu Padomē; - sagatavos, apspriedīs un parakstīs Saprašanās memorandu par Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem starp Kopienu un Pasaules Veselības Organizāciju, precizējot agrīnās reaģēšanas un brīdināšanas sistēmas un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra nozīmi Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanā; - piedāvās pēc dalībvalsts pieprasījumu visus vajadzīgos skaidrojumus par Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu piemērošanas jomu ar augsta līmeņa komitejas sabiedrības veselības jautājumos starpniecību. Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs: - sagatavos apdraudējuma konstatēšanas un novērtējuma norādes ES, ko var piemērot saistībā ar Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu I pielikumu par pamatspēju prasībām; - ja vajadzīgs, izstrādās norādes, kā izmantot Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 2. pielikumu, kas nosaka lēmuma instrumentu, ar kuru nosaka, kādos gadījumos izveidojas starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas; - atvieglos informācijas un paraugprakses apmaiņu starp ES un dalībvalstīm par Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanu, kā arī vajadzības gadījumā vadīs īpašus Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu seminārus. Starptautiskajos veselības aizsardzības noteikumos ir noteikti īstenošanas termiņi, kad dalībvalstīm jānovērtē un jāizveido pamatspējas pildīt prasības saistībā ar uzraudzību un reaģēšanu. Piecu gadu laikā pēc Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu stāšanās spēkā 2007. gada jūnijā dalībvalstīm jābūt izstrādājušām un īstenojušām plānus šo pamatspēju nodrošināšanai un darbībai to teritorijās. Tādējādi Komisija uzskata, ka ir lietderīgi pārskatīt Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu īstenošanu līdz 2012. gadam. PIELIKUMS: Kopsavilkums un akronīmu saraksts Atrunas: Komisija ir gandarīta, ka nav vajadzīgas Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu atrunas EK kompetencē esošajos jautājumos. Vēl neviena dalībvalsts nav uzskatījusi, ka vajadzīgas atrunas nacionālās kompetences jautājumos. Ja būs vajadzīgas atrunas, būs nepieciešama ES koordinācija. ES koordinācija arī būs nepieciešama, lai reaģētu uz visām trešo valstu atrunām. Brīvprātīga agrīnā piemērošana: ir svarīgi, lai vieni un tie paši Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu aspekti tiktu īstenoti vienlaicīgi visās ES dalībvalstīs. Tam būs vajadzīga ES koordinācija. Pašreizējie ES tīkli (arī ABRS): Komisija ierosina četras Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu darba prakses: nozīmēt to pašu nacionālo agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas kontaktpunktu, kāds ir Starptautiskajos veselības aizsardzības noteikumos; vienlaikus informēt agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un PVO par sabiedrības veselības notikumiem savā teritorijā, kas nav starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas; laikus informēt ES infekcijas slimības tīklu par oficiālu Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu paziņojumu gadījumā, kas varētu būt starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas, un izmantot agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmu un/vai Veselības aizsardzības komitejas atbalstu riska pārvaldības un reaģēšanas koordinēšana, pirms tiek informēta PVO. ESPKC nozīme: centrs jau gatavo norādes par valsts uzraudzības spēju plānošanu, kas varētu būt lietderīgi saistībā ar Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu 1 pielikumu. SVAN ekspertu, ārkārtas komiteju un pārskata komiteju saraksti: Nesen Komisija ieteica Komisijas un Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra ekspertus PVO iekļaušanai Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu ekspertu sarakstā. Potenciālas starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas gadījumā, par ko ziņo ES dalībvalstīm, būtu atbilstoši, ja izraudzītos Komisijas un/vai Eiropas Slimību profilakses un kontroles centra ekspertu dalībai ārkārtas komitejā. Komisijas un PVO saprašanās memorands: Pamatojoties uz priekšlikumiem par darba praksi, kas noteikta iepriekš, ir vēlams sagatavot Komisijas un PVO saprašanās memorandu, lai nodrošinātu, ka tiek skaidri definēti pasākumi saistībā ar Starptautiskajiem veselības aizsardzības noteikumiem. Komisija būtu atbildīga par memoranda sagatavošanu, apspriešanu un parakstīšanu. Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu vienpusēju politisku risinājumu (arī robežu pasākumu) ierobežojumi: Noteikumos paskaidrots, ka „šādi pasākumi nedrīkst stingrāk ierobežot starptautisko satiksmi un nelabvēlīgi ietekmēt vai apgrūtināt personas, nekā tad, ja pamatoti īstenotu citus pasākumus, ar kuriem nodrošina atbilstīgu veselības aizsardzības līmeni”. Robežu pasākumi ir Kopienas kompetencē, kuri ES ir jākoordinē. Turklāt, kā noteikts Tīklu Lēmumā 2119/1998, ja dalībvalstis grib pieņemt pasākumus infekcijas slimību kontrolei, tām laikus jāinformē pārējās dalībvalstis un Komisija un pēc iespējas jāapspriežas ar tām. Īpaši jautājumi saistībā ar gripas pandēmiju Starptautiski robežu pasākumi ir parasti veselības aizsardzības politikas līdzekļi, bet to efektivitāte ir apšaubāma saistībā ar gripu, ko var pārnēsāt, pirms parādās simptomi, un kas ļoti ātri izplatās pandēmijas fāzē. EK: Eiropas Kopiena; ESPKC : Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs; EP : Eiropas Parlaments; ES : Eiropas Savienība; EBRS : agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēma; SVAN : Starptautiskie veselības aizsardzības noteikumi; MV : dalībvalsts; NKP : nacionālais kontaktpunkts; SSVĀS : starptautiskas sabiedrības veselības ārkārtas situācijas; PTO : Pasaules Veselības Organizācija; PVA : Pasaules Veselības Asambleja. [1] PVA 58. ziņojums, Starptautisko veselības aizsardzības noteikumu teksts. [2] PVA Rezolūcija Nr. 59.2. [3] Izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu 851/2004. [4] Dibināta ar Padomes un Parlamenta Lēmumu 2119/98 un Komisijas Lēmumu 2000/57/EK. [5] Sīkāku informāciju skatīt Biežāk uzdotos jautājumus. [6] EK ir pirmais ES pīlārs, un tas ir pīlārs, kam ir tiesiskā identitāte. 2. un 3. pīlārs attiecas un sadarbību ārpolitikā un tieslietās. [7] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 95/46/EK par datu aizsardzību. [8] WHO National IHR Focal Point Guide, 2006. gada jūlijs, par NKP nozīmēšanu un darbību. [9] Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 562/2006 par Šengenas Robežu kodeksu. [10] Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2004/38 par ES pilsoņu un viņu ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties ES. [11] 4. protokols Konvencijā par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību.