Oficiālais Vēstnesis 304 E , 01/12/2005 Lpp. 0375 - 0383



P6_TA(2005)0051 Cilvēktiesības (Ženēva, 2005. gada 14. martā - 22. aprīlī) Eiropas Parlamenta rezolūcija par ES prioritātēm un ieteikumiem ANO Cilvēktiesību komisijas 61. sesijai Ženēvā (no 2005. gada 14. marta līdz 22. aprīlim) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā ANO Cilvēktiesību komisijas (UNCHR) 61. sesiju, kas notiks Ženēvā no 2005. gada 14. marta līdz 22. aprīlim, - ņemot vērā ES līgumu un tā noteikumus par cilvēktiesībām, - ņemot vērā Līguma par Konstitūciju Eiropai projekta I-3. panta 3. punktu un III-292. pantu, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam par Eiropas Savienības lomu cilvēktiesību veicināšanā un demokratizācijā trešajās valstīs (KOM(2001)0252) un Parlamenta 2002. gada 25. aprīļa rezolūciju [1] par šo paziņojumu, - ņemot vērā Parlamenta 2004. gada 22. aprīļa rezolūciju par cilvēktiesībām pasaulē 2003. gadā un Eiropas Savienības cilvēktiesību politiku [2], - ņemot vērā Parlamenta iepriekšējās rezolūcijas kopš 1996. gada par ANO Cilvēktiesību komisiju, - ņemot vērā tā 2004. gada 29. janvāra rezolūciju par Eiropas Savienības un ANO attiecībām [3], - ņemot vērā Reglamenta 103. panta 2. punktu, A. tā kā viens no galvenajiem Eiropas Savienības mērķiem ir atbalstīt visu cilvēktiesību universālumu un nedalāmību, kā arī visu cilvēktiesību savstarpēji atkarīgo un savstarpēji saistīto dabu, tostarp pilsonisko, politisko, ekonomisko, sociālo un kultūras tiesību, kā arī t.s. trešās paaudzes cilvēktiesības, piemēram, tiesības uz attīstību, mieru un veselīgu vidi; B. tā kā cilvēktiesības ir būtiski ievērot, lai panāktu ilgtspējīgu attīstību, respektējot gan cilvēkus, gan dabu; C. tā kā cilvēktiesību un pamattiesību aizsardzība un veicināšana ir viens no galvenajiem Eiropas Savienības pamatprincipiem; D. tā kā cilvēktiesību veicināšana un aizsardzība, šo tiesību aizstāvji, demokrātija un tiesiskums ir augsta Eiropas Savienības prioritāte visās tās attiecībās ar trešajām valstīm, īpaši tās kopējā ārējā un drošības politikā un tās attīstības un sadarbības politikā; E. tā kā Apvienoto Nāciju Organizācijas Cilvēktiesību normas attiecībā uz uzņēmējdarbību ir svarīgs solis uz priekšu tādas kopējas globālas sistēmas izveidošanas procesā, kura paredzēta uzņēmējsabiedrību pienākumu izpratnei saistībā ar cilvēktiesībām; un tā kā ES 2002. gada septembrī Johannesburgā notikušajā Apvienoto Nāciju Organizācijas Pasaules augstākā līmeņa sanāksmē par ilgtspējīgu attīstību apņēmās veicināt dalītas atbildības sistēmas attīstību valdību līmenī; F. tā kā ANO Cilvēktiesību komisija ir viena no ANO galvenajām struktūrvienībām cilvēktiesību veicināšanai un aizsardzībai visā pasaulē; G. ņemot vērā augsta līmeņa speciālistu grupas ziņojumu par draudiem, problēmām un pārmaiņām un šīs grupas ieteikumus Cilvēktiesību komisijai; H. atzinīgi vērtējot Eiropas Savienības iesniegtos ierosinājumus ANO Cilvēktiesību komisijas 60. sesijā, ieskaitot astoņas valstu rezolūcijas, divas tematiskās rezolūcijas un daudzās atbalstītās rezolūcijas, padarot ES par vienu no aktīvākajiem ANO Cilvēktiesību komisijas dalībniekiem; I. atzinīgi vērtējot atkārtotu rezolūciju iesniegšanu par Kongo Demokrātisko Republiku, Birmu, Burundi, Čadu, Libēriju, Somāliju, Kubu, Baltkrieviju, Ziemeļkoreju, Turkmenistānu un jautājumu par cilvēktiesību pārkāpumiem okupētajās arābu teritorijās, tostarp Palestīnā, kā arī priekšsēdētāja paziņojumus par Austrumtimoru, Haiti un Nepālu; J. ņemot vērā Starptautiskās Kolumbijai veltītās sadarbības un koordinācijas sanāksmes deklarācijas secinājumus, kurus pieņēma Kartahenā kā turpinājumu ieteikumiem, ko pieņēma Londonā, inter alia, ANO klātbūtnē; K. atbalstot ANO Augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos Kolumbijas biroja ieteikumus; L. paužot bažas par to, ka netika pieņemtas rezolūcijas par šādām valstīm un teritorijām, par kurām Eiropas Parlaments bija aicinājis Eiropas Savienību iesniegt vai atbalstīt tekstus: Čečenija, Irāna, Pakistāna, Indija, Indonēzija, Kotdivuāra, Alžīrija, Tunisija, Lībija, Saūda Arābija un Centrālāfrikas Republika; M. paužot bažas par to, ka ANO Cilvēktiesību komisijas 60. sesijā noraidīja ES iesniegto rezolūciju par Zimbabvi, kā arī rezolūciju par Ķīnu; N. paužot bažas īpaši par "bezdarbības" priekšlikumu, ko pieņēma par Zimbabvi pēc Kongo Republikas iniciatīvas, kā arī par Ķīnu, ko pieņēma pēc pašas Ķīnas iniciatīvas; O. atzinīgi vērtējot sešu jaunu cilvēktiesību ekspertu iecelšanu amatā: divu par tematiskiem jautājumiem (ANO īpašo ziņotāju par cilvēku tirdzniecību, īpaši sieviešu un bērnu, un neatkarīgo cilvēktiesību un terorisma ekspertu) un četru par valstu mandātiem (īpašo ziņotāju par Baltkrieviju, īpašo ziņotāju par Korejas Tautas Demokrātisko Republiku, neatkarīgo ekspertu par Čadu un neatkarīgo ekspertu par Sudānu); P. atzinīgi vērtējot to, ka ANO Cilvēktiesību komisijas 60. sesija stingri nosodīja nāves sodu ar lielāku balsu skaitu nekā iepriekšējos gados un apstiprināja pienākumu valstij, kas saņem izdošanas lūgumu par noziedznieku, kuram draud nāves sods, atteikties to izdot, ja nav drošas garantijas, ka nāves sodu neizpildīs; Q. šajā sakarā uzsverot to, ka ES mērķis ir panākt ANO Ģenerālās Asamblejas rezolūcijas pieņemšanu par vispasaules moratoriju augstākajam soda mēram kā pirmo soli uz vispārēju nāves soda atcelšanu; R. atceroties Parlamenta pausto sašutumu un dusmas par visiem teroristu uzbrukumiem, proti, 2001. gada 11. septembra un 2004. gada 11. marta uzbrukumiem, un tā solidaritāti ar šo uzbrukumu upuriem un viņu ģimeņu, draugu un radinieku sāpēm un ciešanām; S. tā kā mūsdienu terorisms, it īpaši globālais terorisms, kas vērsts pret demokrātiju un tās aizstāvjiem, izraisa masveida civiliedzīvotāju upurus ar brutāliem, slepkavnieciskiem un gļēviem uzbrukumiem, tas mūsdienās ir atzīstams par visnežēlīgāko draudu cilvēku pamattiesībām mūsu sabiedrībās; T. vēlreiz apstiprinot, ka, lai cīnītos pret šo briesmīgo mūsdienu draudu, demokrātisko valdību primārais pienākums ir aizsargāt pilsoņus, apņemoties stingri un neatlaidīgi apkarot terorismu un atklāt un likvidēt jebkurus teroristu tīklus; U. tā kā neviena valdība nedrīkst izmantot cīņu pret terorismu, lai darbotos pret likumīgām cilvēku pamattiesībām un demokrātijas principiem, bet tai jānostiprina tiesiskums un šie pamatprincipi; V. tā kā terorismu nekad nevar attaisnot un cīņai pret to ir jāizveido visaptverošas stratēģijas, kuras var palīdzēt novērst galējas nabadzības cēloņus, nedrošību, valstu sabrukumu un fundamentālisma pieaugumu, kas var veicināt terorisma darbību rašanos; W. ņemot vērā ANO Ģenerālās Asamblejas 2002. gada 18. decembra Rezolūciju Nr. 57/219, Apvienoto Nāciju Drošības padomes 2003. gada 20. janvāra Rezolūciju Nr.1456 un Apvienoto Nāciju Cilvēktiesību komisijas 2003. gada 25. aprīļa Rezolūciju Nr. 2003/68, kas apstiprina, ka valstīm jānodrošina, lai jebkuri veiktie terorisma apkarošanas pasākumi atbilstu šo valstu saistībām saskaņā ar starptautiskajām tiesībām, it īpaši starptautiskajām cilvēktiesībām, bēgļu tiesībām un starptautiskajiem tiesību aktiem cilvēktiesību jomā; X. atzinīgi vērtējot Sanas Deklarāciju par demokrātiju, cilvēktiesībām un Starptautiskās Krimināltiesas lomu, ko pieņēmuši visu arābu valstu un Āfrikas Raga valstu pārstāvji; Y. tā kā cilvēktiesību dialogs starp ES un trešo valsti nedrīkst atturēt ES ne no rezolūcijas iesniegšanas par cilvēktiesību stāvokli šajā valstī, ne no atbalsta trešās valsts iniciatīvai, kā to Padome skaidri norādīja 2004. gada 20. oktobra secinājumos par Ķīnu un Irānu, kā arī pamatnostādnēs par cilvēktiesību dialogiem; Z. tā kā pastāvīgs un konstruktīvs iestāžu dialogs starp Eiropas Parlamentu, Komisiju un Padomi ir būtisks, lai piešķirtu konsekvenci un saskaņotību Eiropas Savienības darbībai ANO Cilvēktiesību komisijas 61. sesijā; AA. izsakot bažas par ANO Nevalstisko organizāciju komitejas darbību, kurā dažas starptautiskās organizācijas, kas veicina demokrātiju un cilvēktiesības visā pasaulē, ir pakļautas politiskai iztiesāšanai no nedemokrātisku valstu puses; AB. izsakot bažas par to, ka Cilvēktiesību komisijai pārāk bieži nav izdevies aizstāvēt cilvēktiesības un tā vietā tā ir centusies aizstāvēt savus locekļus, kuri tiek vainoti pārkāpumos, kā to norādījusi ANO Ģenerālsekretāra izveidotā struktūrvienība, kuras uzdevums ir ieteikt, kā reformēt šo institūciju; Vispārīgi apsvērumi 1. vēlreiz apstiprina, ka cilvēktiesību universāluma ievērošana, veicināšana un nodrošināšana ir daļa no Eiropas Savienības ētiskā un juridiskā acquis un viens no Eiropas vienotības un integritātes stūrakmeņiem; 2. vēlreiz apstiprina vajadzību pēc intensīvākām konsultācijām, sadarbības un koordinācijas starp ES un ANO, īpaši ANO Cilvēktiesību komisiju; 3. mudina Eiropas Savienību ieņemt vadošo lomu Apvienoto Nāciju Cilvēktiesību komisijā; Situācijas valstīs un teritorijās 4. aicina Eiropas Savienību, vienlaikus ievērojot to, ka turpmākais saraksts nav pilnīgs, ka situācija dažādās valstīs ievērojami atšķiras un ka dažās valstīs tā ir uzlabojusies, ierosināt vai atbalstīt rezolūcijas par: - visām valstīm, kurās ir cilvēktiesību eksperts ar valsts mandātu (Afganistāna, Baltkrievija, Birma, Burundi, Kambodža, Čada, Kuba, Kongo Demokrātiskā Republika, Korejas Tautas Demokrātiskā Republika, Haiti, Irāka, Libērija, Somālija, Sudāna) un par cilvēktiesību pārkāpumiem okupētajās arābu teritorijās, tostarp Palestīnā; - visām valstīm, par kurām ES starptautiskos forumos ir vairākkārt atkārtojusi savas nopietnās bažas par cilvēktiesību situāciju (tās iekļaujot sarakstā Eiropas Savienības gada pārskatā par cilvēktiesībām, ko pieņēmusi Padome) bez valstu mandāta ANO Cilvēktiesību komisijā; šīs valstis ir: Zimbabve, Ķīna, Indija, Indonēzija, Pakistāna, Nepāla, Vjetnama, Krievijas Federācija (Čečenija), Turkmenistāna, Uzbekistāna, Alžīrija, Lībija, Irāna, Mauritānija, Tunisija un Saūda Arābija; - visām valstīm, par kurām Eiropas Parlaments vairākkārt ir atkārtojis savas nopietnās bažas par cilvēktiesību situāciju tajās (Centrālāfrikas Republika, Kotdivuāra, Kamerūna, Eritreja un Togo); - Ķīnu, stingri nosodot it īpaši nepamatotās patvaļīgās aizturēšanas un represijas Tibetā un Xinjiang provincē, kā arī vēršanos pret Falun Gong kustību un visa veida politisko opozīciju; pieprasot nekavējoties un bez ierunām atbrīvot visus cietumniekus, kas ieslodzīti par sava viedokļa izteikšanu un pārliecības paušanu, ievērot domas, pārliecības un reliģijas brīvību un respektēt sieviešu un strādnieku tiesības; pieprasot ātri ratificēt Starptautisko paktu par pilsoņtiesībām un politiskajām tiesībām; nosodot ES paredzēto ieroču tirdzniecības embargo atcelšanu; nosodot nepamatotu un pārmērīgu nāves sodu piespriešanu; pieprasot noteikt moratoriju šo sodu izpildei, kā arī Starptautiskā pilsoņtiesību un politisko tiesību pakta otrā protokola pēc iespējas ātrāku ratifikāciju; aicinot turpināt Ķīnas un Tibetas dialogu starp Viņa Svētības Dalailamas sūtņiem un Ķīnas valdību, lai nodibinātu reālu Tibetas autonomiju Ķīnas robežās; - Irānu, nosodot par cilvēktiesību pārkāpumu ievērojamu pieaugumu, īpaši ziņojumu par nāvessoda izpildīšanu pieaugošo skaitu, tostarp nāvessoda izpildi jauniešiem likumpārkāpējiem, amputācijām un publiskajiem miesas sodiem, ieviestajiem ierobežojumiem presei un medijiem un plaši izplatītajiem arestiem, īpaši sieviešu un jaunu cilvēku arestiem par neskaidrām vai nenozīmīgām apsūdzībām; prasot visu sodu izpildes moratoriju; sagaidot, ka Irānas varas iestādes ieviesīs apsolīto nāvessoda izpildes aizliegumu par pārkāpumiem, kas izdarīti, nesasniedzot 18 gadu vecumu; un aicinot ANO Cilvēktiesību komisiju vēlreiz iecelt īpašo pārstāvi cilvēktiesību situācijas pārraudzībai Irānā, un Irānas valdībai garantēt brīvu piekļuvi cilvēktiesību novērošanai valstī; - Irāku, nosodot cilvēktiesību un it īpaši tiesību aktu cilvēktiesību jomā pārkāpumus, civiliedzīvotāju nogalināšanu, teroristu grupu veikto ķīlnieku sagrābšanu un nežēlīgo noslepkavošanu, regulārus uzbrukumus minoritāšu grupām, piemēram, asīriešiem un citiem, medicīniskās palīdzības aizkavēšanu un civiliedzīvotāju spīdzināšanas aktus; nosodot Irākas pagaidu valdības atjaunoto nāves sodu; prasot, lai Irākas varasiestādes cik drīz vien iespējams izmeklētu apsūdzības par cilvēktiesību pārkāpumiem un kara noziegumiem pēdējās trijās desmitgadēs un sodītu atbildīgās personas; uzstājot uz to, lai katrai aizturētai personai nodrošinātu tiesības uz godīgu tiesas procesu saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem; vēlreiz atgādinot tā nosodījumu par ieslodzīto spīdzināšanu un citu cietsirdīgu, necilvēcīgu vai pazemojošu rīcību pret viņiem; pieprasot attiecīgas sankcijas, izmantojot atbilstošus kanālus; atzinīgi vērtējot to, ka Irākā ir notikušas vēlēšanas, un uzstājot, ka cilvēktiesības un demokrātija ir galvenās vērtības, uz kurām nākotnē jābalsta valsts konstitūcija; - Čečeniju, nosodot pirmām kārtām Beslanas civiliedzīvotāju šausmīgo masveida nogalināšanu, bet arī Krievijas varas institūciju pret civiliedzīvotājiem vērsto kara noziegumu un noziegumu pret cilvēci un īpaši nolaupīšanu un cilvēku pazušanu, mērķētu operāciju, kuras kļūst arvien sistemātiskākas un paredz sodīšanu, pieaugošo skaitu; nosodot sieviešu situāciju, kuras īpaši izraugās par mērķi šādās sodīšanas operācijās; nožēlojot, ka šo noziegumu izdarītāji ir palikuši nesodīti; nosodot sistemātiskos krievu armijas traucējumus un šķēršļu radīšanu cilvēktiesību aizstāvjiem, kuri šajā zemē veic savu uzdevumu, pārkāpumus un šķēršļu radīšanu preses brīvībai, izteiktos draudus cilvēkiem, kuri iesnieguši sūdzības Eiropas Cilvēktiesību tiesā; un aicinot nekavējoties uzsākt politiskas sarunas konfliktējošo pušu starpā, lai beidzot varētu izbeigt šo konfliktu mierīgā ceļā; Turkmenistānu, nosodot jebkuras represijas pret preses brīvību un politisko pārliecību; Uzbekistānu, nosodot sevišķi reliģisko grupu pasludināšanu ārpus likuma un nopietno iejaukšanos politisko partiju darbībās; - Turkmenistānu, nosodot vardarbīgo preses brīvības ierobežošanu un politisko notiesāšanu; - Zimbabvi, nosodot Mugabes režīmu par nabadzībā un badā novesto cilvēku nežēlīgo un brutālo apspiešanu, sistemātisku tiesiskuma, preses un personas brīvības apspiešanu un agrāk spēcīgas ekonomikas sagraušanu; aicinot Zimbabves un tās kaimiņvalstu atbildīgās iestādes izmantot to rīcībā esošo varu un ietekmi, lai nodrošinātu, ka tuvojošās vēlēšanas ( 2005. gada 31. martā) notiktu saskaņā ar starptautiskiem principiem un normām un stingras starptautiskās novērotāju delegācijas klātbūtnē; aicinot ANO Drošības padomi apņēmīgi iesaistīties Zimbabves krīzes risināšanā, ja režīms nerīkosies saskaņā ar demokrātijas principiem, tiesiskumu un neievēros cilvēktiesības visā vēlēšanu periodā; - Uzbekistānu, nosodot jo īpaši reliģisko grupu pasludināšanu ārpus likuma un nopietnu iejaukšanos politisko partiju darbībā; - Afganistānu, apzinoties nepieciešamību atbalstīt jaunievēlēto valdību; nosodot cilvēktiesību pārkāpumus, ķīlnieku sagrābšanu, slikto izturēšanos pret viņiem un nogalināšanu; prasot, lai izmeklētu apsūdzības par cilvēktiesību pārkāpumiem un kara noziegumiem pēdējā desmitgadē un vainīgos sodītu; - Sudānu, aicina visas Darfūras konfliktā iesaistītās puses nekavējoties pārtraukt jebkuru vardarbību un uzbrukumus, atturēties no civiliedzīvotāju piespiedu pārvietošanas, sadarboties ar starptautisko humānās palīdzības un pārraudzības centieniem, nodrošināt, lai to locekļi akceptētu starptautiskos tiesību aktus cilvēktiesību jomā, veicināt humānās palīdzības nodrošinātāju drošību un aizsardzību un pilnībā sadarboties ar ANO Izmeklēšanas komisiju attiecībā uz izmeklēšanu par starptautisko tiesību aktu cilvēktiesību jomā un cilvēktiesību pārkāpumiem, atļaujot tai arī pārliecināties, vai nav veikti genocīda akti, un noteikt vainīgos šajos pārkāpumos; prasot ANO Drošības padomei nopietni apsvērt globālo ieroču embargo pret Sudānu un citas sankcijas pret tiem, kas ir atbildīgi par masveida cilvēktiesību pārkāpumiem un citām nežēlībām, ņemot vērā nesenos pamiera un miera procesa saistību pārkāpumus, un nodrošināt, ka šādas sankcijas nevairo Sudānas iedzīvotāju ciešanas; atzinīgi vērtējot 2005. gada 9. janvāra miera līguma parakstīšanu starp valdību Hartūmā un Sudānas tautas atbrīvošanās kustību/armiju un gaidot šī līguma ātru un pilnīgu īstenošanu; 5. aicina Padomi atbalstīt īpaša referenta iecelšanu, lai rūpīgi izpētītu cilvēktiesību situāciju Nepālā; 6. aicina ES nākt klajā ar publisku paziņojumu, kurā tā Ķīnas valdībai izteiktu nopietnas bažas par atkārtotiem cilvēktiesību pārkāpumiem; 7. aicina, pamatojoties uz Starptautiskās Tiesas konsultatīvo atzinumu par juridiskajām sekām sienas celtniecībai okupētajā Palestīnas teritorijā un tā atzīšanu Ģenerālajā Asamblejā, pieņemt rezolūciju, kas prasa starptautisko tiesību piemērošanu, lai Izraēla pārtrauktu savu starptautisko saistību pārkāpšanu, proti, pārtrauktu sienas būvdarbus teritorijās, kas atrodas Rietumkrasta pusē no starptautiski atzītās "zaļās līnijas" starp Izraēlu un palestīniešu teritorijām, sienu nojauktu un atceltu visus ar to saistītos juridiskos vai reglamentējošos aktus, kā arī lai trešās valstis respektētu savas saistības, neatbalstot sienas celtniecību; aicina Padomi un Komisiju aktīvāk rīkoties, lai rastu taisnīgu un noturīgu risinājumu Tuvējos Austrumos sarunu ceļā par noturīga un galīga miera līgumu, kā to paredz "Ceļa Karte", bez priekšnosacījumiem, mieram balstoties uz divu demokrātisku un suverēnu valstu, Izraēlas un Palestīnas, mierīgu līdzāspastāvēšanu teritorijās, kuru robežas ir drošas un atzītas; atkārtoti apliecina savu atbalstu dzīvotspējīgas un suverēnas Palestīnas valsts izveidei 2005. gadā; Tematiskie jautājumi 8. aicina prezidentūru iesniegt vai atbalstīt rezolūcijas par šādiem jautājumiem: - pilsoņu un politiskās tiesības: cilvēktiesību aizsardzība cīņā pret terorismu; rasisms; jautājums par cilvēktiesību un pamatbrīvību pārkāpumiem jebkurā pasaules daļā; jautājums par spīdzināšanu un cietsirdīgu, necilvēcisku vai pazemojošu izturēšanos vai sodīšanu, vārda brīvību, tiesu varas neatkarību, nesodāmību un reliģisko neiecietību; bērnu tiesības, uzsverot ANO Konvencijas par bērna tiesībām īstenošanu, un īpaši bruņotajos konfliktos iesaistīto bērnu nožēlojamo stāvokli un vardarbību pret bērniem; sieviešu un meiteņu tiesības; vajadzība aizsargāt pret izvarošanu kā "kaujas metodes" pielietošanu konfliktos; tiesības uz reproduktīvo veselību; migrējoši darba ņēmēji, minoritātes un pārvietotās personas; pamatiedzīvotāji; pazušanas un masveida eksekūcijas, cilvēktiesību aizstāvji; preses brīvība un žurnālistu aizsardzība; iekšzemē pārvietoto personu aizsardzība; mūsdienu verdzības formas (proti, bērnu nodarbināšana, cilvēku un cilvēku orgānu tirdzniecība); diskriminācija seksuālās orientācijas un dzimuma identitātes dēļ; kā arī transnacionālu korporāciju un saistīto uzņēmējsabiedrību pienākumi attiecībā uz cilvēktiesībām; - ekonomiskās, sociālās un kultūras tiesības: tiesības attīstīties; tiesības uz pārtiku; galēja nabadzība; Līguma par ekonomiskajām, sociālajām un kultūras tiesībām papildprotokols; uzņēmējdarbība un cilvēktiesības; darbnespēja, rase, vecums un reliģija; 9. aicina ES turpināt atbalstīt darba grupu, kas nodarbojas ar attīstības tiesībām, tās centienos izstrādāt skaidru metodiku, kā īstenot attīstības tiesības; 10. aicina prezidentūru un Padomi pilnībā atbalstīt mandātu Cilvēktiesību komisijas 2004. gadā ieceltajam ANO īpašajam referentam par cilvēku tirdzniecību, it īpaši sieviešu un bērnu tirdzniecību; 11. atceras ES saistības veicināt starptautisko ekonomisko kārtību, kas balstīta uz vienlīdzību, suverenitāti, savstarpējo atkarību un interesēm saskaņā ar 1986. gada ANO deklarāciju, kurā tiesības uz ilgtspējīgu attīstību atzītas par neatsavināmām cilvēktiesībām; aicina ES nākamajās PTO sarunās, kas plānotas 2005. gada decembrī Honkongā, koncentrēties uz attīstības nepieciešamību; 12. aicina ES un tās dalībvalstis veikt visas nepieciešamās darbības, lai sasniegtu Tūkstošgades attīstības mērķus, īpaši izskaustu nabadzību, plaši izplatīto badu, dzimumu nevienlīdzību, apkārtējās vides stāvokļa pasliktināšanos un izglītības, veselības aprūpes un tīra ūdens trūkumu; 13. atkārtoti lūdz prezidentūru turpināt centienus saistībā ar Brazīlijas iniciatīvu attiecībā uz diskrimināciju seksuālās orientācijas un dzimuma identitātes dēļ, iegūstot citu valstu atbalstu rezolūcijai par minēto problēmu; 14. aicina Padomi, dalībvalstis un Komisiju atbalstīt ANO Cilvēktiesību komisijas darbības, kā arī ANO Apakškomisijas par pamatiedzīvotāju cilvēktiesību nodrošināšanu un aizsardzību darbību un īpaši darba grupu par pamatiedzīvotājiem; 15. aicina prezidentūru, Padomi un dalībvalstis skaidri atbalstīt Cilvēktiesību veicināšanas un aizsardzības apakškomitejas rezolūciju (apakškomitejas Rezolūcija Nr. 2004/17) Cilvēktiesību komisijas 61. sesijai, ar kuru ierosina veikt pētījumu par diskrimināciju darba un izcelsmes dēļ, kā arī izstrādāt projektu principu un pamatnostādņu kopumam uz kastām balstītas diskriminācijas izskaušanai, reaģējot uz plašu un sistemātisku cilvēktiesību problēmu, kura saskaņā ar aprēķiniem skar 260 miljonu cilvēku dzīves visā pasaulē; 16. atzinīgi vērtē Cilvēktiesību komisijas starpsesiju beztermiņa darba grupu, kura atbild par juridiski saistoša normatīvā instrumenta projekta sagatavošanu par visu personu aizsardzību pret piespiedu pazušanu, un atbalsta konvencijas projekta sagatavošanu par teroristu uzbrukumu upuru aizsardzību un palīdzību viņiem; aicina Cilvēktiesību komisiju kā prioritāti apstiprināt konvencijas projektu par visu personu aizsardzību pret cilvēku piespiedu pazušanu; mudina Padomi un visu dalībvalstu valdības atbalstīt abas darba grupas, lai konvenciju drīzumā apstiprinātu Apvienoto Nāciju Ģenerālā Asambleja; 17. aicina Komisiju un Padomi pievērst pienācīgu uzmanību nesodāmības jautājumam saistībā ar starptautisko cilvēktiesību, kara noziegumu un starptautisko tiesību aktu cilvēktiesību jomā pārkāpumiem; 18. aicina īpašo referentu par vārda brīvību pievērsties it īpaši jautājumam par žurnālistu atrašanos konfliktu un bīstamajos rajonos un viņiem draudošajām briesmām; šajā sakarā aicina Cilvēktiesību komisiju dot uzdevumu tās apakškomisijai šo jautājumu pamatīgi pārdomāt un izstrādāt jaunus standartus vai pamatnostādnes, kuru mērķis ir nodrošināt, ka tiek pilnībā ievērotas konfliktu rajonos strādājošo žurnālistu tiesības un pamatbrīvības; 19. atgādina, ka 2005. gads ir Pekinas konferences par sievietēm 10. gadadiena un tai ir jābūt nozīmīgam notikumam, lai visā pasaulē veicinātu sieviešu tiesības; 20. aicina ES atbalstīt dzimumu līdztiesības jautājuma integrāciju visā ANO sistēmā; 21. atzinīgi vērtē to, ka kopš 1997. gada pēc Eiropas Savienības iniciatīvas ANO Cilvēktiesību komisija ir pieņēmusi rezolūciju, kas aicina atteikties no nāvessoda vai maksimāli ierobežot tā piemērošanu; aicina panākt tās atjaunošanu komisijas 61. sesijas laikā; 22. aicina dalībvalstis ratificēt ANO Konvenciju par imigrantiem un darba ņēmējiem un atbalstīt tās vispārēju ratifikāciju; šajā sakarā aicina ES noteikti atbalstīt īpašā referenta atkārtotu iecelšanu jautājumos par imigrantu cilvēktiesībām; 23. aicina Komisiju, Padomi, prezidentūru un dalībvalstis darīt visu iespējamo, lai nākamā ANO Ģenerālā Asambleja pieņemtu rezolūciju, kas augstākajam soda mēram nosaka vispasaules moratoriju kā pirmo soli uz vispārēju nāvessoda atcelšanu; 24. tomēr izsaka bažas par atcelšanas tendences palēnināšanās vai pat apstāšanās risku un aicina visas valstis, kas saglabā nāvessodu, rīkoties saskaņā ar ANO Cilvēktiesību komisijas 60. sesijā pieņemto Rezolūciju Nr. 2004/L94; 25. aicina ES nodrošināt, ka vispārējā rezolūcija par spīdzināšanu vēlreiz noteikti apstiprina, ka neviena valsts nedrīkst izraidīt, atdot atpakaļ un izdot personu citai valstij, ja ir nopietns pamats domāt, ka šai personai draud spīdzināšana un cita veida nežēlīga, necilvēcīga un pazemojoša izturēšanās; 26. aicina prezidentūru iesniegt rezolūciju, kas prasa ASV nekavējoties noskaidrot Gvantanamo un citu ieslodzījuma vietu cietumnieku stāvokli saskaņā ar starptautisko cilvēktiesību standartiem un starptautiskajiem tiesību aktiem cilvēktiesību jomā, un atgādina tā pozīciju par Gvantanamo ieslodzīto dramatisko situāciju, kas atkārtota vairākās rezolūcijās; 27. vēlreiz apstiprina, ka ES ar attīstības un tirdzniecības politikas starpniecību ir nozīmīga loma terorisma tīklu un kustību atbalsta bāžu izskaušanā, koncentrējoties uz nabadzības samazināšanu, zemes reformu, pārvaldi un cīņu pret korupciju; 28. aicina ES atbalstīt ANO īpašā novērošanas mehānisma izveidi cilvēktiesību un pretterorisma jomā, lai pārbaudītu pretterorisma pasākumu un likumu efektivitāti, kā arī cilvēktiesību praksi, un izstrādāt ieteikumus valstīm par cilvēktiesību ievērošanu, vienlaikus apkarojot terorismu; 29. aicina prezidentūru censties veicināt "Starptautiskā ieroču eksporta līguma" izstrādāšanu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2004. gada 17. novembra rezolūciju par Padomes Piekto gada ziņojumu par Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu 8. operatīvo noteikumu [4]; 30. turpina spēcīgi atbalstīt jaunas starptautiskās cilvēktiesību konvencijas par invalīdu tiesībām izstrādāšanu; mudina Padomi un Komisiju ieņemt vadošo lomu vispārējas konvencijas sekmīgā pabeigšanā pēc iespējas drīzākā laikā, kas nodrošinātu vienlīdzīgu un efektīvu visu invalīdu tiesību ievērošanu visā pasaulē; aicina ES prezidentūru ņemt vērā Eiropas Parlamenta 2003. gada 3. septembrī pieņemto rezolūciju par ANO konvenciju [5], kad ES tiek pārstāvēta sarunās ANO speciālajā komitejā, kas atbildīga par Apvienoto Nāciju konvencijas izstrādi; atgādina Padomei un Komisijai, ka jāturpina un jāpaātrina dialogs ar invalīdu pārstāvniecības organizācijām; Cilvēktiesību instrumentu un mehānismu efektīva darbība 31. aicina Padomi un Komisiju darboties, lai panāktu visu cilvēktiesību instrumentu ratifikāciju visā pasaulē; 32. atzinīgi vērtē Eiropas Savienības paveikto darbu Starptautiskās Krimināltiesas Romas Statūtu vispārējas ratifikācijas labā un aicina Eiropas Savienību turpināt darbu; īpaši aicina Amerikas Savienotās valsis ratificēt šos statūtus un atteikties no sarunām par priviliģētu statusu savam militārajam personālam, kam būtu nodrošināta zināma "starptautiska neaizskaramība"; 33. aicina Komisiju paredzēt pietiekamu budžeta finansējumu, lai nodrošinātu Sanas procesa veicināšanu un turpmākos pasākumus; 34. aicina prezidentūru un dalībvalstis prasīt, lai kā priekšnoteikumu līdzdalībai ANO Cilvēktiesību komisijā valdības ratificētu galvenos cilvēktiesību līgumus, pildītu ziņošanas saistības, izsniegtu atklātus ielūgumus ANO cilvēktiesību ekspertiem un censtos īstenot viņu ieteikumus; 35. mudina Padomi un dalībvalstis nodrošināt, ka visus ekspertu ziņojumos iekļautos ieteikumus, kuru mērķis ir pastiprināt Cilvēktiesību komisijas atbalstu cilvēktiesībām, kā arī šo komisiju aizsargāt, reformu procesā ņem vērā un īsteno; 36. aicina it īpaši jaunās dalībvalstis un ANO Cilvēktiesību komisijas priekšsēdētāju izmantot viņu darbības termiņu ANO Cilvēktiesību komisijā, lai parādītu apņemšanos veicināt cilvēktiesības, veicot konkrētus pasākumus, lai uzlabotu cilvēktiesību ievērošanu savās valstīs; 37. aicina Padomi un Komisiju atbalstīt ANO centienus sūtīt cilvēktiesību īpašos ziņotājus atbilstoši viņu darbības noteikumiem uz valstīm, kurās notiek cilvēktiesību pārkāpumi, it īpaši uz valstīm, kurām ir ciešas saites ar ES; 38. aicina prezidentūru un dalībvalstis iesniegt vai atbalstīt rezolūciju, kas pastiprinātu ANO Cilvēktiesību komisijas īpašās procedūras, ieskaitot adekvātu resursu piešķiršanu, lai veicinātu to efektīvu darbību; 39. izsaka nožēlu par to, ka ir pazeminājusies kvalitāte dažām ANO Cilvēktiesību komisijas debatēm, kas koncentrējas tikai uz atbalstu valstīm, kurās notiek cilvēktiesību pārkāpumi, un aicina prezidentūru un dalībvalstis iesniegt vairāk kopīgo vai atsevišķo deklarāciju, kā arī uzdot jautājumus un iesniegt deklarācijas pēc speciālo procedūru ziņojumiem; 40. aicina Komisiju, Padomi un dalībvalstis rūpīgi sekot procedūrām un ANO Nevalstisko organizāciju komitejas pieņemtajiem lēmumiem, lai novērstu un izvairītos no jebkādiem NVO vārda pamatbrīvību pārkāpumiem UNHCR; 41. aicina Padomes prezidentūru iesniegt vai atbalstīt rezolūciju uzraudzības un novērtēšanas efektīvas sistēmas radīšanai, lai sekotu, kā valdības īsteno Komisijas ieteikumus un speciālās procedūras labākas pārskatāmības panākšanai valstīs; 42. mudina ES atsaukties uz Augstā komisāra cilvēktiesību jautājumos 2005. gada uzsaukuma aicinājumu nodrošināt pienācīgus resursus birojam, kas nodarbojas ar Cilvēktiesību komisijas un tās apakškomisijas apkalpošanu, un atbalstīt līguma iestādes, kā arī īpašās procedūras; ANO Cilvēktiesību komisijas 61. sesijas sagatavošana un turpmākie pasākumi 43. vēlreiz apstiprina vajadzību pēc koordinētas, saskaņotas un labi sagatavotas Eiropas Savienības pieejas pirms ANO Cilvēktiesību komisijas 61. sesijas, tās laikā un pēc sesijas, lai nodrošinātu iedarbīgu un efektīvu ieguldījumu tās darbā; 44. aicina tā priekšsēdētāju konferenci izveidot speciālu Eiropas Parlamenta deputātu delegāciju, lai piedalītos ANO Cilvēktiesību komisijas 61. sesijas darbā; 45. aicina Padomi un Komisiju sniegt Parlamentam plenārsēdē pilnu pārskatu par ANO Cilvēktiesību komisiju ne vēlāk kā 2005. gada maijā; un norāda, ka to ziņojumam ir detalizēti jāatspoguļo ne tikai jautājumi, par kuriem ES un dalībvalstis ir iesniegušas vai atbalstījušas rezolūcijas, bet arī par ES darbību ANO Cilvēktiesību komisijas sesijas laikā, kā arī par to, kad un kādēļ šāda darbība netika veikta; *** 46. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, ANO Ģenerālsekretāram, Eiropas Padomei un šajā rezolūcijā minēto valstu valdībām. [1] OV C 131 E, 5.6.2003., 147. lpp. [2] Pieņemtie teksti, P5_TA(2004)0376. [3] Pieņemtie teksti, P5_TA(2004)0037. [4] Pieņemtie teksti, P6_TA(2004)0058. [5] OV C 76 E, 25.3.2004., 231. lpp. --------------------------------------------------