Komisijas paziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam - Pārskats par vides politiku 2008. gadā {SEC(2009)842} /* COM/2009/0304 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 24.6.2009 COM(2009) 304 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM Pārskats par vides politiku 2008. gadā {SEC(2009)842} PāRSKATS PAR VIDES POLITIKU 2008. GADā Ievads ES jārisina aizvien sarežģītākas problēmas, sākot ar preču, pārtikas un energoresursu cenu svārstībām un beidzot ar augošo vides noslodzi un vēl nepieredzētu ekonomisko krīzi. Šādos apstākļos vairs nav šaubu, ka Eiropai ir gan nepieciešamība, gan izdevība straujāk pārtapt par ekonomiku, kurā tiek taupīti resursi un radīts maz oglekļa emisiju. Šis ir pašreizējās Komisijas pēdējais pārskats par vides politiku, un tajā izklāstīti galvenie sasniegumi 2008. gadā, kas bruģē ceļu šīm pārmaiņām. Pārskatā apzinātas galvenās uzsāktās politikas iniciatīvas un uzdevumi, kuru paveikšanai jāvelta lielākas pūles. Jaunas iespējas un grūtības 2008. gadā un pēc tam Vides jautājumi — politiskās dienaskārtības prioritāte Vides politika no mazsvarīgas jomas ir kļuvusi par vienu no svarīgākajiem politikas jautājumiem. 96 % Eiropas iedzīvotāju apgalvo, ka viņiem ir svarīga vides aizsardzība[1] un ka viņi ir ļoti noraizējušies par tādām problēmām kā klimata pārmaiņas un piesārņojums. Vides politikas apsvērumus aizvien vairāk ņem vērā, izstrādājot transporta, enerģētikas, lauksaimniecības, kohēzijas, rūpniecības un pētniecības un izstrādes politiku. Piemēram, viens no enerģētikas politikas mērķiem ir virzība uz ekonomiku, kas rada zemas oglekļa emisijas. Ar ilgtspējīgu attīstību saistīti apsvērumi ir pamatā lēmumiem par struktūrfondu izmantošanu. Lauksaimniecības politika aizvien noteiktāk atbalsta zemes un resursu ilgtspējīgu apsaimniekošanu. 2008. gada novembrī notikušajā kopējās lauksaimniecības politikas "veselības pārbaudē"[2] ierosināts ES līdzekļus aktīvāk novirzīt nevis tiešajiem maksājumiem, bet gan lauku attīstībai. Dalībvalstīm Kopienas līdzekļi jāizlieto tam, lai cita starpā risinātu problēmas, kas saistītas ar bioloģisko daudzveidību un dabas aizsardzību, atjaunojamo enerģiju, atkritumu un ūdens saimniecību, videi nekaitīgu transportu un klimata pārmaiņām. Tomēr daudzas vides degradācijas tendences vēl nav apturētas. Lai ES kļūtu par resurstaupīgu ekonomiku, kas rada zemas oglekļa emisijas, būs vajadzīgi lieli ieguldījumi un pūliņi. Krīze kā iespēja padarīt ekonomiku "zaļāku" Nesenā ekonomikas krīze ir satricinājusi visu pasauli un sasniegusi visus ekonomikas sistēmas posmus. Eiropas Savienībā valstu valdības, Eiropas Centrālā banka un Komisija ir strādājušas plecu pie pleca, lai atjaunotu uzticību, pasargātu ietaupījumus, saglabātu pieejamu kredītu plūsmu un uzlabotu pārvaldību. Krīze ir nozīmīga izdevība, lai mūsu ekonomiku padarītu „zaļāku” un liktu pamatus resurstaupīgai izaugsmei, kas rada zemas oglekļa emisijas. Lejupslīde ietekmē politiku, un spēcīgāka vides politika var palīdzēt ekonomiskai rosībai un ilglaicīgai ES konkurētspējai. Eiropas Ekonomikas atveseļošanas plānā[3], kuru Komisija pieņēma 2008. gada novembrī, iekļauti pasākumi un paņēmieni, kā uzlabot energoefektivitāti, kāpināt „zaļo” produktu pārdošanas apjomus, izstrādāt IST platjoslas infrastruktūru un tīras tehnoloģijas autobūves un būvniecības nozarē. Klimata pārmaiņas — viens no lielākajiem draudiem planētai Klimata pārmaiņu sekas izjūtam jau tagad — paaugstinās jūras līmenis, biežāk piedzīvojam ekstremālas meteoroloģiskas parādības. Starpvaldību klimata pārmaiņu padomes ceturtajā novērtējuma ziņojumā[4] prognozēts, ka šajā gadsimtā vidējā planētas virsmas temperatūra varētu paaugstināties par 1,8–4,0°C un, ja šo kāpumu neapturēs, tas sasniegs robežu, pēc kuras ļoti iespējamas ir katastrofālas sekas. Sterna ziņojumā[5] par Klimata pārmaiņu ekonomiku pierādīts, ka klimata pārmaiņu gadījumā bezdarbība izmaksās daudz vairāk nekā pasākumi cīņai ar tām. 2008. gada oktobrī sagatavotais ikgadējais progresa ziņojums[6] par Kioto protokola īstenošanu liecina, ka ES un vairuma dalībvalstu virzība uz saistību izpildi ir sekmīga. Prognozes liecina, ka ES-15 valstis sasniegs tām nosprausto mērķi — emisiju samazinājumu par 8 % —, īstenojot pašreizējos pasākumus, iegādājoties emisiju kredītus no trešām valstīm un īstenojot mežsaimniecības pasākumus, lai absorbētu oglekli. Pašlaik apspriestie pasākumi dotu iespēju panākt vēl lielākus samazinājumus. Tomēr ES rada tikai aptuveni 10,5 % no pasaules emisijām[7], un ar tās pūliņiem nepietiks, lai mazinātu klimata pārmaiņas, ja vien turpmāki pasākumi netiks īstenoti pasaules mērogā. Pašlaik noris starptautiskas sarunas par globālu nolīgumu par klimata pārmaiņām, lai varētu veikt reālus pasākumus pēc 2012. gada, kad vairs nebūs spēkā Kioto protokolā noteiktās saistības. Šeit jāiesaistās visiem nozīmīgākajiem emisiju radītājiem: ASV, Ķīnai, Indijai un citās lielām jaunattīstības valstīm, kurām pašlaik nav noteikti emisiju samazināšanas mērķi saskaņā ar Kioto protokolu. 2008. gada decembrī ANO Klimata konferencē Poznaņā izvērtēja, kā veicies ar 2007. gadā Bali konferencē pieņemtā plāna īstenošanu, un ieskicēja politisko virzienu sarunām par periodu pēc 2012. gada, kad vairs nebūs spēkā Kioto protokols. Šajā konferencē tika izveidots UNFCCC [8] Pielāgošanās fonds un Poznaņas Tehnoloģiju nodošanas programma, kā arī sekmīgi pavirzījās uz priekšu vairāku tehnisku jautājumu risināšana, kā atmežošanas un mežu degradācijas radīto emisiju samazināšana. Tomēr vissvarīgākais ir tas, ka Poznaņā izveidoja sarunu programmu, lai panāktu galīgo vienošanos ANO Klimata konferencē, kas notiks 2009. gada decembrī Kopenhāgenā. Tā kā šajos jautājumos ES ir uzņēmusies vadību, tas nozīmē, ka uz konferencē pieņemtajiem lēmumiem būs jābalsta turpmāki likumdošanas pasākumi dažādās jomās, sākot ar 2010. gadu. ES tiesību akti klimata pārmaiņu un enerģētikas jomā Komisijas priekšlikumus par integrētu klimata pārmaiņu un enerģētikas politiku Padome apstiprināja 2007. gada martā[9]. ES ir apņēmusies līdz 2020. gadam samazināt savas siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas par 30 %, salīdzinot ar 1990. gada līmeni, ja citas attīstītās valstis piekrīt panākt līdzvērtīgus samazinājumus, un par 20 %, ja citas valstis šādas saistības neuzņemas. 2008. gada janvārī Komisija šos priekšlikumus iemiesoja konkrētos pasākumos, proti, pieņēma Klimata pārmaiņu un enerģētikas tiesību aktu paketi[10], kurā ierosināts pilnveidot ES emisiju kvotu tirdzniecības sistēmu (ES ETS), tajā iekļaujot vairāk SEG un vairāk nozaru, nosakot lielākus emisiju ierobežojumus visā ES un paredzot emisiju samazināšanas mērķus nozarēm, kas nav iekļautas ES ETS, piemēram, transportam, ēkām, pakalpojumiem un lauksaimniecībai. 2008. gadā Eiropas Padome un Parlaments vienojās par aviācijas nozares iekļaušanu ES ETS[11]. SEG emisijas, kas rodas lidojumos no ES, uz ES un ES teritorijā, no 2012. gada tiks iekļautas ES ETS. Tiesību aktu paketē iekļauts arī priekšlikums direktīvai, ar ko nosaka tiesiski saistošus mērķus līdz 2020. gadam panākt, lai atjaunojamās enerģijas īpatsvars energobilancē būtu 20 % (turklāt atjaunojamās enerģijas īpatsvaram transporta nozarē jābūt 10 %), kā arī tiesiskais regulējums drošai un nebīstamai oglekļa uztveršanas un ģeoloģiskās uzglabāšanas tehnoloģiju ieviešanai. Parlaments un Padome to pieņēma 2008. gada decembrī[12]. Citi klimata pārmaiņu pasākumi ES un pasaulē 2008. gada decembrī Parlaments un Padome vienojās par jaunām mērķvērtībām attiecībā uz CO2 emisijām no automobiļiem, proti, 2012. gadā 65 % jaunu automobiļu vidējā emisijas robežvērtība noteikta kā 130 g/km, turklāt pakāpeniski robežvērtības attiecinās uz pārējiem automobiļiem, lai no 2015. gada tās piemērotu visiem automobiļiem[13]. Ir arī nosprausts mērķis panākt, lai 2020. gadā vidējā CO2 emisija jauniem automobiļiem būtu 95 g CO2/km. Tika pieņemta arī pārskatītā Degvielas kvalitātes direktīva[14], kurā noteikts, ka līdz 2020. gadam par 6 % jāsamazina transporta degvielas aprites ciklā radušās SEG emisijas. 2012. gadā izvērtēs, vai jāparedz, ka līdz 2020. gadam jāpanāk samazinājums vēl par 4 %. Direktīvā arīdzan noteikti ilgtspējības kritēriji biodegvielām, lai panāktu šo samazinājumu. Kuģniecības radītās CO2 emisijas veido 2–3 % no pasaules kopējām emisijām, un šis daudzums ik gadus palielinās par 3–4 %. Komisija ir paredzējusi pieņemt tiesību aktus, lai šīs emisijas samazinātu. 2008. gada novembrī Komisija sagatavoja Otro stratēģisko enerģētikas pārskatu[15], kurā atbalstīti 2020. gadam nospraustie mērķi klimata un enerģētikas jomā un dots jauns stimuls energoapgādes drošības politikai ES. Pārskatā iekļauti priekšlikumi straujāk ieviest energoefektivitātes uzlabojumus tādās nozīmīgās jomās kā ēkas un ražojumi, kā arī ietverts plāns ilgtspējīgas energoapgādes nodrošināšanai. Lai procesā iesaistītu jaunattīstības valstis un valstis ar pārejas ekonomiku, ES saskaņā ar Vides un dabas resursu tematisko programmu ( ENRTP ) 2008. gada martā izveidoja Pasaules energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas fondu ( GEEREF ). Šis publisko un privāto ieguldījumu fonds nodrošinās riska kapitālu tiem reģionālajiem fondiem, kas investē mazāka mēroga projektos. Komisija tam rezervējusi 80 miljonus euro, un ir gaidāms vēl papildu publiskais un komerciālais finansējums. Pirmie ieguldījumi tika provizoriski apstiprināti 2008. gada decembrī. Lai pārvarētu neizbēgamās klimata pārmaiņu sekas, ir vajadzīgi adaptācijas pasākumi. Daži Eiropas reģioni, nozares un sociālie slāņi smagāk cietīs no ekstremālu meteoroloģisko parādību sekām. Komisija 2009. gadā nāca klajā ar Balto grāmatu[16], kurā izklāstīts satvars 2009.–2012. gadam, lai palielinātu ES izturētspēju klimata pārmaiņu priekšā. Šis satvars papildinās dalībvalstu pūliņus un vienlaikus sniegs atbalstu kaimiņvalstīm un jaunattīstības valstīm. Konkrētāk, vismazāk attīstītajām valstīm un mazajām salu valstīm ES palīdz ar Pasaules klimata pārmaiņu alianses starpniecību ENRTP ietvaros. Vides katastrofu un citu katastrofu pārvaldība Civilās aizsardzības mehānisms ir kļuvis par nozīmīgu rīku reaģēšanai uz smagām katastrofām. Ja 2002. gadā to izmantoja tikai 3 reizes, tad 2008. gadā jau 20, tostarp sniedzot palīdzību zemestrīces upuriem Ķīnā un plūdu, meža ugunsgrēku un zemestrīču upuriem Eiropā. Tā kā klimata pārmaiņu dēļ katastrofas (piemēram, ekstremālas meteoroloģiskas parādības) dalībvalstis un trešās valstis skar aizvien biežāk un smagāk, Komisija martā nāca klajā ar integrētu pieeju katastrofu pārvaldībai, sākot ar preventīvajiem pasākumiem un beidzot ar seku likvidēšanu[17]. Tā izvērtēs, kuri civilās aizsardzības mehānisma aspekti ir jāstiprina, un izpētīs, kā palielināt intervencēm vajadzīgo resursu pieejamību. 2008. gadā Komisija uzsāka sadarbību ar kandidātvalstīm, potenciālajām kandidātvalstīm, citām kaimiņvalstīm un ĀKK[18] valstīm. 2009. gadā Komisija nāca klajā ar Paziņojumu par katastrofu novēršanu[19], un strādās pie priekšlikumiem, kā pilnveidot apmācību katastrofu pārvaldības jomā. Bioloģiskās daudzveidības aizsardzība — morāls pienākums un ekonomiska nepieciešamība Bioloģiskās daudzveidības samazināšanās gan Eiropā, gan visā pasaulē, ko vēl vairāk saasina klimata pārmaiņas, ir nopietns drauds mūsu dzīves kvalitātei, dabas videi un ekonomikai. Daba ir vērtība pati par sevi, turklāt cilvēku fiziskā izdzīvošana ir atkarīga no ekosistēmu nodrošinātajām precēm un pakalpojumiem. Ja viss turpināsies kā līdz šim, radīsies smagi ekonomiski zaudējumi. Pētījuma "Ekosistēmu un bioloģiskās daudzveidības ekonomika" pirmie rezultāti[20], ar kuriem iepazīstināja Bioloģiskās daudzveidības konvencijas 9. konferencē 2008. gada maijā, liecina, ka visā pasaulē ikgadējais ekosistēmu pakalpojumu zudums ir 50 miljardu euro apmērā. Temperatūras paaugstināšanās un okeānu paskābināšanās nozīmē, ka līdz 2030. gadam būs izzuduši 60 % no koraļļu rifiem. Līdz 2050. gadam pasaulē būs izzuduši aptuveni 11 % dabas teritoriju; galvenie cēloņi ir teritoriju pārveidošana lauksaimniecības vajadzībām, infrastruktūras paplašināšana un klimata pārmaiņas. Šie kumulētie zaudējumi no labklājības viedokļa varētu sasniegt 7 % no IKP. 2001. gadā valdības vienojās, ka līdz 2010. gadam jāaptur bioloģiskās daudzveidības samazināšanās ES un jāatjauno biotopi. Tās arī apņēmās palīdzēt būtiski samazināt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos visā pasaulē līdz 2010. gadam. Kopš tā laika ES valdības ir īstenojušas politiku un pieņēmušas tiesību aktus bioloģiskās daudzveidības aizsardzībai. Putnu direktīva un Biotopu direktīva ir stabils tiesiskais pamats nozīmīgu sugu un biotopu aizsardzībai, jo īpaši ar tīkla Natura 2000 starpniecību. Natura 2000 ir ES mēroga aizsargāto teritoriju tīkls, kas aptver 17 % no ES sauszemes teritorijas; pašlaik tajā iekļauj arī jūras apgabalus. LIFE+ finanšu programmā vismaz 50 % līdzekļu paredzēti ES bioloģiskās daudzveidības saglabāšanas projektiem. Stratēģiskais pamats šajā jomā ir ES Bioloģiskās daudzveidības rīcības plāns. Kopējās lauksaimniecības politikas un kopējās zivsaimniecības politikas vairākkārtējās reformas ir pavērušas vairāk iespēju bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai. Ūdens pamatdirektīva (ŪPD) paredz, ka līdz 2015. gadam ezeriem, strautiem, upēm, estuāriem un piekrastes ūdeņiem jābūt labā ekoloģiskā stāvoklī. Visbeidzot, ES tiesību aktos ir noteikti ierobežojumi attiecībā uz to, kur var audzēt biodegvielas kultūras, lai mazinātu negatīvu ietekmi uz bioloģisko daudzveidību. 2008. gadā Natura 2000 tīklā iekļāva teritorijas aptuveni 115 000 km2 platībā, tostarp teritorijas Bulgārijā un Rumānijā. Komisija nāca klajā ar iespējamiem variantiem, kā risināt kaitīgu invazīvo sugu problēmu, tostarp ierosināja izveidot Eiropas mēroga agrīnās brīdināšanas sistēmu ziņošanai par jaunu sugu parādīšanos un izplatīšanos[21]. Tomēr bioloģiskās daudzveidības samazināšanās ES turpinās. 2008. gadā sagatavotajā Bioloģiskās daudzveidības rīcības plāna vidusposma novērtējumā[22] konstatēts, ka, neraugoties uz gūtajām sekmēm, ir maz ticams, ka ar pašreizējiem pūliņiem būs pietiekami, lai sasniegtu mērķi līdz 2010. gadam apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos. Sparīgāka ES iesaistīšanās cīņā pret mežu iznīcināšanu pasaulē Bioloģiskās daudzveidības problēma pasaulē ir pat vēl nopietnāka. Pats steidzamākais uzdevums ir pasaulē vēl saglabājušos mežu aizsardzība. Tropu mežu platība ik gadu samazinās par 13 milj. ha — šī platība ir aptuveni vienāda ar Grieķijas teritoriju. Tas apdraud iztikas līdzekļus aptuveni 1,6 miljardam nabadzīgo iedzīvotāju, kuru iztika ir atkarīga no meža, un nopietni ietekmē sugu izzušanu un klimata pārmaiņas. Atmežošana rada aptuveni 20 % no pasaules SEG emisijām, kas ir vairāk nekā visas ES emisijas kopā. 2008. gadā Komisija nāca klajā ar šādām divām iniciatīvām pasaules mežu aizsardzībai: Regula[23], ar ko paredz, ka koksnes un koksnes izstrādājumu tirgotājiem ir jāpieprasa garantija tam, ka izcelsmes valstī koksne ir iegūta legāli; un Paziņojums[24], kurā ierosināts līdz 2020. gadam uz pusi samazināt tropu mežu iznīcināšanu un līdz 2030. gadam apturēt pasaules meža platību samazināšanos. Papildus līdzekļiem, kas mērķtiecīgiem pasākumiem piešķirti 2008. gadā, tam būs vajadzīgs papildu ES finansējums; daļu no tā varētu iegūt, pārdodot emisiju kvotas ES ETS. Turklāt Komisija pašlaik izvērtē iespēju noteikt ilgtspējības kritērijus biomasai, kam arī varētu būt pozitīva ietekme uz mežu iznīcināšanas apturēšanu. Saskaņā ar ES Meža tiesību aktu ieviešanas, pārvaldības un tirdzniecības iniciatīvu ( FLEGT ), kuras mērķis ir apturēt nelegālu mežu izciršanu, ir panākta vienošanās ar Ganu[25]. Tas nozīmē, ka Eiropas Savienībā drīkstēs laist tirdzniecībā tikai tādus Ganas koksnes izstrādājumus, kam ir licence, kura apliecina, ka koksne iegūta likumīgi. Turpinās sarunas ar citām Āfrikas un Āzijas tropu valstīm, kas eksportē koksni. Bioloģiskās daudzveidības samazināšanās palēnināšana visā pasaulē Bioloģiskās daudzveidības konvencijas sanāksmē[26] 191 valsts vienojās īstenot tālejošus pasākumus, lai cīnītos ar līdz šim nepiedzīvoto bioloģiskās daudzveidības samazināšanos visā pasaulē. Tika panākta vienošanās par lēmumiem, kas bruģēs ceļu ilgstpējīgai biodegvielu ražošanai un ļaus pilnībā izstrādāt starptautisku ģenētisko resursu pieejamības un labuma kopīgas izmantošanas režīmu. Lēmumu mērķis ir arīdzan palielināt bioloģiskās daudzveidības aizsardzību tāljūrā un nodrošināt, ka bioloģiskā daudzveidība un meži ir viens no iztirzājamiem jautājumiem pašreizējās sarunās par klimata pārmaiņām. 2008. gadā Padome vienojās, ka Starptautiskās Vaļu medību komisijas ( IWC ) jūnija sanāksmē jāpauž nelokāms atbalsts vaļu aizsardzībai[27]. Jūlijā Komisija ierosināja tiesību aktu[28], lai nepieļautu tādu produktu nonākšanu Eiropas tirgū, kas iegūti no vaļiem, kuri nogalināti un nodīrāti, sagādājot šiem dzīvniekiem nevajadzīgas ciešanas. Tirdzniecība būs atļauta tikai gadījumā, ja tiek sniegtas garantijas, ka vaļu medības atbilst augstiem dzīvnieku labturības standartiem. Stājušies spēkā radikāli tiesību akti par ķīmiskajām vielām Pēc vairākus gadus ilgušiem priekšdarbiem spēkā stājās tiesību akts par ķīmisko vielu reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu — REACH [29]. Līdz decembrim uzņēmumi Eiropas Ķimikāliju aģentūrai bija iesnieguši vairāk nekā 2 miljonus provizorisku informācijas lapu par vairāk nekā 100 000 ķīmisku vielu — tas ir 15 reižu vairāk, nekā gaidīts. Ar REACH ir aizstāti 40 tiesību akti un izveidota vienota ES mēroga sistēma ES ražoto vai importēto ķīmisko vielu pārvaldībai. Saskaņā ar jauno regulu nozares dalībniekiem ir jāpierāda, ka ķīmiskās vielas ir drošas. Jaunā sistēma veidota tā, lai būtu motivācija vai dažkārt pat pienākums dažas vielas aizstāt ar citām, mazāk bīstamām vielām. Pirms jaunu ķīmisku vielu ražošanas vai laišanas tirgū tās jāreģistrē. Esošās ķīmiskās vielas uzņēmumi var reģistrēt pakāpeniski, ja vielas ir provizoriski reģistrētas 2008. gadā. Pašlaik ir pieņemti vai tiek sagatavoti citi pasākumi attiecībā uz ķīmiskām vielām. Piemēram, ar vienu regulu[30] tiek ieviesta jauna sistēma bīstamo vielu klasificēšanai, marķēšanai un iepakošanai. Ar citu regulu[31] no 2011. gada tiek aizliegts viss dzīvsudraba eksports. Decembrī tika panākta galīgā vienošanās par pamatdirektīvu par pesticīdu ilgtspējīgu izmantošanu[32]. Dalībvalstīm jānodrošina pesticīdu lietošanas iekārtu regulāras pārbaudes un jāaizliedz pesticīdu izsmidzināšana no gaisa. 2009. gadā Komisija pārskatīs Biocīdu direktīvu, daļēji tādēļ, lai to pielāgotu REACH . Jaunas iniciatīvas gaisa piesārņojuma jomā Eiropas iedzīvotājiem rūp gaisa kvalitāte, un ES šajā jomā darbojusies ļoti aktīvi. Jūnijā stājās spēkā direktīva par gaisa kvalitāti un tīrāku gaisu, kas ir galvenais 2005. gada tematiskajā stratēģijā paredzētais pasākums. Tas apliecina ES apņemšanos uzlabot gaisa kvalitāti, proti, ir noteikts, ka dalībvalstīm līdz 2020. gadam jāsamazina smalko daļiņu (PM2,5) iedarbība pilsētās vidēji par 20 %, salīdzinot ar 2010. gada līmeni. 2007. gadā tika oficiāli pieņemti jaunie standarti par transportlīdzekļu emisijām ( Euro 5 un Euro 6 ), ar ko nosaka stingrākus ierobežojumus daļiņu emisijām no 2009. gada un NOx emisijām no 2014. gada. Saskaņā ar Euro 5 standartu automobiļiem ar dīzeļdzinēju būs jāuzstāda daļiņu filtri. 2008. gada jūlijā Komisija nāca klajā ar "zaļāka transporta" iniciatīvām[33], lai padarītu transportu ilgtspējīgāku. To starpā var minēt, piemēram, stratēģiju par tādu cenu noteikšanu transporta veidiem, kura labāk atspoguļo reālās izmaksas, kas rodas sabiedrībai, un priekšlikumu, kas dod dalībvalstīm iespēju šīs izmaksas sekmīgāk internalizēt kravas automobiļiem noteiktajā maksā par ceļu izmantošanu. Tomēr ir vēl daudz darāmā, sevišķi saistībā ar lieljaudas transportlīdzekļu emisijām. Saskaņā ar 2005. gada Tematisko stratēģiju par gaisa kvalitāti Komisija un dalībvalstis ir iesaistījušās MARPOL konvencijas[34] VI pielikuma grozījumu sagatavošanā, kas ievērojami samazinās SOx un saistītās daļiņu emisijas starptautiskajā kuģniecībā. 2008. gadā joprojām ritēja pieņemšanas procedūra attiecībā uz Komisijas priekšlikumu jaunam tiesību aktam par rūpnieciskajām emisijām[35]. Ar to nosaka stingrākus emisiju ierobežojumus rūpniecības nozarēs, ievieš vides inspekcijas standartus un kontroli attiecina arī uz vidēji lielām sadedzināšanas iekārtām. Šajā sakarā Komisija ir sākusi izvērtēt, kādā mērā vajadzētu sagatavot ES mēroga noteikumus, lai varētu izveidot NOx un SO2 emisiju tirdzniecību atbilstošā ģeogrāfiskā līmenī. ES tiesību aktu nodrošinātā aizsardzība visam ūdens ciklam 2008. gadā Padome apstiprināja direktīvu par vides kvalitātes standartiem virszemes ūdeņiem[36]. Tajā norādīta maksimālā koncentrācija vairāk nekā 30 piesārņojošām vielām, piemēram, pesticīdiem, smagajiem metāliem un biocīdiiem, un tas ir pēdējais nozīmīgākais tiesību akts, kas bija vajadzīgs, lai pilnībā īstenotu Ūdens pamatdirektīvu (ŪPD). Ūdeņu pārvaldības tiesiskā regulējuma pamatā ir upju baseinu rajoni, nevis administratīvs iedalījums, un tā mērķis ir līdz 2015. gadam panākt labu ūdens kvalitāti visās ES ūdenstilpēs. Nākamais posms ir upju baseinu apsaimniekošanas plānu izstrāde 2009. gadā. Līdz 2010. gadam dalībvalstīm jāievieš tāda ūdens cena, kas atspoguļo patiesās izmaksas. Ūdens cenu noteikšana rosinās rentablus ieguldījumus efektīvākā ūdens resursu izmantošanā, kas kļūst aizvien svarīgāka reģionos, kur ūdens trūkst. Kādā pētījumā konstatēts, ka, izmantojot tikai tehnoloģijas, ūdens izmantošanas efektivitāti ES varētu uzlabot par 40 %[37]. Jūras stratēģijas pamatdirektīva[38] ir pēdējais elements tiesiskajā regulējumā, kas aptver visu ūdens ciklu. Tāpat kā ŪPD, tās pamatā ir "ekosistēmu pieeja". Direktīva nosaka, ka dalībvalstīm jāizstrādā "jūras stratēģijas", kurās ietverti pasākumi, kas vajadzīgi, lai līdz 2020. gadam panāktu labu vides stāvokli ES jūras ūdeņos. Jūras stratēģijas pamatdirektīva ir integrētas Eiropas Savienības jūrniecības politikas[39] vides pīlārs; kad tā būs pienācīgi īstenota, tā palīdzēs vides vajadzības labāk integrēt tādās nozarēs kā zvejniecība, kuģniecība vai tūrisms. Kā ar ierobežotiem resursiem sasniegt labāku rezultātu — ilgtspējīgs patēriņš un ražošana Ar piesārņojuma novēršanu un seku likvidēšanu nepietiek. Ilgtspējīga ekonomiskā izaugsme nozīmē, ka mums jāmaina patēriņa un ražošanas modelis. Ir jāuzlabo produktu ekoloģiskie raksturlielumi visā aprites ciklā, jākāpina pieprasījums pēc "zaļākiem" produktiem un jāsniedz patērētājam iespēja izdarīt izvēli, balstoties uz pietiekamu informāciju. 2008. gadā Komisija nāca klajā ar rīcības plānu par ilgtspējīgu patēriņu un ražošanu un par ilgtspējīgu rūpniecības politiku[40] Tā pamatideja ir tāda, ka jāizveido dinamisks regulējums, lai varētu pastāvīgi uzlabot produktu ekoloģiskos raksturlielumus un veicināt šādu ražojumu popularitāti patērētāju vidū. Saskaņā ar priekšlikumu par pārskatīto Ekodizaina direktīvu[41] var noteikt minimuma prasības un stingrākus brīvprātīgi ievērojamus noteikumus attiecībā uz "ar enerģiju saistītu ražojumu" ekoloģiskajiem raksturlielumiem. Novembrī tika ierosināts pārskatīt Energomarķējuma direktīvu[42] un noteikt prasību par obligāto marķēšanu un par saskaņotām minimuma prasībām ražojumu energoefektivitātes rādītājiem publiskā iepirkuma un stimulējošu pasākumu vajadzībām. Padome 2009. gada martā pieņēma direktīvu par “tīro” un energoefektīvo autotransporta līdzekļu izmantošanas veicināšanu[43] Tā nosaka, ka publiskajā sauszemes transportlīdzekļu iepirkumā jāņem vērā enerģijas un vides aspekti visā aprites ciklā.Produktus un pakalpojumus ar vislabākajiem ekoloģiskajiem raksturlielumiem var pazīt pēc pārskatītā ekomarķējuma[44], savukārt iniciatīvas, kas saistītas ar "zaļo" publisko iepirkumu[45] un pirmtirgiem, sekmēs "zaļo" produktu un pakalpojumu ieviešanu tirgū, tādējādi radot inovācijām labvēlīgus apstākļus. Tiks pastiprināta sadarbība ar Eiropas mazumtirdzniecības nozari. Ir pārskatīta brīvprātīgā vides vadības un audita sistēma EMAS [46], kas palīdz uzņēmumiem racionalizēt ražošanas procesus, savukārt 2009. gadā plānota brīvprātīga vides tehnoloģiju pārbaudes programma, kuras mērķis ir vairot pircēju uzticību jaunajām vides tehnoloģijām. Turklāt Komisija sagatavos jaunus pasākumus, kas stimulēs "zaļu" produktu un pakalpojumu rašanos, jo īpaši izmantojot pirmtirgus iniciatīvas. Ceļā uz pārstrādājošu sabiedrību ES atkritumu apsaimniekošanas politikas mērķis ir samazināt atkritumu ietekmi uz vidi un veselību un uzlabot resursu izmantošanas efektivitāti Eiropā. Politikā izmantots "atkritumu hierarhijas" princips — vislabākais variants ir nepieļaut atkritumu rašanos, kam seko otrreizēja izmantošana, pārstrāde un cita veida reģenerācija, bet atkritumu apglabāšana ir nevēlamākais variants. Ilgtermiņa mērķi ir nosprausti 2005. gada Tematiskajā stratēģijā par atkritumiem, kurā pausts aicinājums izveidot sabiedrību, kas taupa resursus un pārstrādā atkritumus: galvenais ir nepieļaut atkritumu rašanos, bet nenovēršami radušies atkritumi pēc iespējas izmantojami kā resurss. Stratēģijā arī iezīmēti virzieni jaunām politikas iniciatīvām, piemēram, modernizēt tiesību aktus, samazināt administratīvo slogu un veicināt pārstrādi. Ar pārskatīto Atkritumu pamatdirektīvu[47], kas pieņemta novembrī, piecpakāpju atkritumu hierarhijai piešķirts likuma spēks. Uzmanības centrā ir atkritumu rašanās novēršana — dalībvalstīm ir jāsagatavo nacionālās atkritumu rašanās novēršanas programmas, turklāt direktīvā nosprausti mērķi mājsaimniecību un tamlīdzīgu atkritumu pārstrādei (50 % līdz 2020. gadam) un būvgružu un ēku nojaukšanas atkritumu pārstrādei (70 % līdz 2020. gadam). Novembrī Komisija ierosināja ES stratēģiju par kuģu labāku demontāžu[48], kas ir daļa no integrētās jūrniecības politikas rīcības plāna. Daudzi Eiropas kuģi kā vērtīgs metāllūžņu resurss nonāk Dienvidāzijas piekrastē, kur vides aizsardzības un drošības pasākumi ir vāji, tāpēc rodas negadījumi, veselības apdraudējums un piesārņojums. Stratēģijā ietverti pasākumi, lai ieviestu gaidāmo starptautisko Konvenciju par drošu kuģu pārstrādi un labāk izpildītu ES tiesību aktus par atkritumu pārvadājumiem. Decembrī Komisija nāca klajā ar priekšlikumiem pārskatītām direktīvām par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem[49] un par dažu bīstamu vielu izmantošanas ierobežošanu šādās iekārtās[50]. To mērķis ir uzlabot rīcībpolitiku rentabilitāti un labvēlīgu ietekmi uz vidi, kā arī pārvarēt piemērošanas problēmas. Direktīvās paredzēti jauni atkritumu savākšanas mērķlielumi, noteikti vērienīgāki reģenerācijas un pārstrādes mērķlielumi un pastiprināta ražotāja atbildība. Komisija arī pieņēma Zaļo grāmatu par bioatkritumu apsaimniekošanu[51]. Minētajā dokumentā izvērtēti iespējamie nākotnes varianti, ieinteresētās personas aicinātas paust viedokli par šo jautājumu un par to, vai nākotnē jāsagatavo likumdošanas priekšlikums. Labāks regulējums un labāka īstenošana Visiem nozīmīgākajiem Komisijas politikas priekšlikumiem sagatavo ietekmes novērtējumus, lai izvērtētu, kurš politikas variants ir vislabākais. Novērtējumu pamatā ir aizvien plašāki pētījumi un apspriedes ar ieinteresētajām personām, lai izstrādātu efektīvāku politiku un izvairītos no liekām izmaksām. Spēkā esošo tiesību aktu vienkāršošana uzlabo to īstenošanu, un 2008. gadā vairāki no minētajiem tiesību aktiem ir sekmīgi apvienoti, optimizēti un precizēti. Politikas radītā administratīvā sloga samērīga analīze tagad ir standarta elements vides politikas veidošanā, un 2008. gadā tika padziļināti izvērtētas piecas spēkā esošās rīcībpolitikas. Rezultāti liecina, ka salīdzinājumā ar citām politikas jomām ES vides politikas radītais administratīvais slogs ir neliels[52]. Novembrī Komisija sagatavoja plānus, kā uzlabot ES vides tiesību aktu īstenošanu[53]. Ļoti nozīmīga ir cieša sadarbība ar dalībvalstīm, jo tā nodrošina, ka valstu īstenošanas noteikumus pieņem laikā un piemēro pareizi. Lai uzlabotu darbu pie tiesību aktu ievērošanas uzraudzības, Komisija galveno uzmanību pievērsīs fundamentāliem vai sistemātiskiem pārkāpumiem, tostarp galvenajiem trūkumiem valsts īstenošanas noteikumos, iecietībai pret nelikumīgām izgāztuvēm, nopietnām nepilnībām saistībā ar ražotnēm izsniegtajām atļaujām un tam, ka nav noteiktas galvenās dabas teritorijas. Tiks izveidoti pastāvīgi īstenošanas tīkli, kuros iesaistīsies Komisijas un dalībvalstu pārstāvji. Beigsies pārējas periodi, kas vairākām jaunajām dalībvalstīm bija piešķirti dažu galveno vides tiesību aktu piemērošanai, un tas nozīmē, ka īstenošanai jāpievērš vēl liekāka uzmanība. Šī jaunā pieeja īstenošanai un izpildei izveidota ar mērķi izmantot visdažādākos instrumentus, lai nepieļautu tiesību aktu pārkāpumus, piemēram, tādus instrumentus kā ES līdzekļu mērķtiecīgs izmantojums un lielāks pirmsiestāšanās atbalsts paplašināšanās valstīm. Secinājumi 2009. gads ir šīs Komisijas un Parlamenta pilnvaru pēdējais gads. Pēdējos piecos gados ES ir veikusi būtiskus pasākumus vides un Eiropas iedzīvotāju dzīves kvalitātes uzlabošanā. Tā ir vadījusi cīņu pret klimata pārmaiņām, noteikusi jaunus SEG un atjaunojamās enerģijas mērķus 2020. gadam un vienojusies par tiesiski saistošiem pasākumiem šo mērķu sasniegšanai. Ir ieviestas svarīgas rīcībpolitikas, tostarp REACH , Gaisa kvalitātes direktīva un Natura 2000 tīkla paplašināšana. Tomēr Komisija pilnībā apzinās, ka vēl ir daudz darāmā, tostarp, lai uzlabotu ES tiesību aktu īstenošanu un informētu par vides jautājumiem. 2009. gads būs izšķirīgs klimata pārmaiņu politikai, un galvenais uzdevums ir panākt vienošanos Kopenhāgenas konferencē. Ja ES vēlas godam pildīt saistības, kas noteiktas periodam pēc 2012. gada, ir svarīgi īstenot un nostiprināt klimata pārmaiņu politiku. Vēl viena ES prioritāte ir apturēt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos ES un ievērojami palēnināt bioloģiskās daudzveidības samazināšanos visā pasaulē. Šis jautājums kļūst aizvien nozīmīgāks, un šo uzdevumu iespējams paveikt tikai ar papildu pasākumiem. ES ir jāstiprina savas spējas pārvarēt klimata pārmaiņu nelabvēlīgo ietekmi, īstenojot jaunus adaptācijas pasākumus. Izšķirīga nozīme ir arī tādas ekonomikas izveidei, kas efektīvi izmanto resursus un rada zemas oglekļa emisijas. Ekonomiskā krīze ir vēsturiska iespēja mūsu tautsaimniecību straujāk padarīt videi nekaitīgu. Valsts investīcijas jāparedz vides infrastruktūrai, enerģijas un resursu taupīšanai un ekoinovācijām. Pieaug ES loma starptautiskajā sadarbībā vides jautājumos. Tā ir turpinājusi atbalstīt kandidātvalstis un potenciālās kandidātvalstis vides jautājumos, jo īpaši tiesību aktu pielāgošanas jomā. Ir jāpastiprina starptautiskā sadarbība, tostarp politiskais dialogs ar partnervalstīm, jo daudzas problēmas ir globālas. Vide aizvien biežāk ir viens no galvenajiem politiskajiem jautājumiem starptautiskajās attiecībās. Tirdzniecība ar vides precēm un pakalpojumiem, piekļuve lauksaimniecības produktiem un dabas resursiem, biodegviela un starptautiskā energoapgādes drošība, migrācijas radītā spriedze, drošības un attīstības politika — visiem šiem jautājumiem ir saistība ar vides problēmām. Mūsdienu starptautiskajā ekonomiskajā un politiskajā klimatā aizvien skaidrāka kļūst nepieciešamība uzlabot starptautisko vides pārvaldību un gūt ievērojamas sekmes planētas ekoloģiskā stāvokļa uzlabošanā.[pic][pic][pic] [1] Īpašais Eurobarometer 295 (2008). [2] Padomes Regulas (EK) Nr. 72/2009, 73/2009 un 74/2009. [3] COM(2008) 800. [4] http://www.ipcc.ch/ipccreports/assessments-reports.htm [5] http://www.hm-treasury.gov.uk/sternreview_index.htm [6] COM(2008) 651. [7] Avots: EVA ziņojums Nr. 5/2008. Šis rezultāts iegūts, salīdzinot datus par Eiropas emisiju apjomu (dati ņemti no EC siltumnīcefekta gāzu inventarizācijas saraksta), kas ir 5,2 Gt, ar visām pasaules emisijām attiecībā uz visiem avotiem un gāzēm, kuru aplēse dota jaunākajā IPPC novērtējuma ziņojumā (49 Gt). Ja rēķina tikai CO2 emisijas enerģētikas nozarē, tad ES radītais apjoms ir aptuveni 14 %. [8] ANO Vispārējā konvencija par klimata pārmaiņām. [9] Padomes dokuments 7224/1/07 REV 1. [10] COM(2008) 30. [11] Direktīva 2008/101/EK. [12] Direktīva 2009/28/EK, Direktīva 2009/29/EK, Direktīva 2009/31/EK un EP 2008. gada decembra Rezolūcija par COM(2008) 0017. [13] EP 2008. gada decembra rezolūcija par COM(2007) 856. [14] Direktīva 2009/30/EK. [15] COM(2008) 781. [16] COM(2009) 147. [17] COM(2008) 130. [18] Āfrikas, Karību jūras un Klusā okeāna valstis. [19] COM(2009) 82. [20] http://ec.europa.eu/environment/nature/biodiversity/economics [21] COM(2008) 789. [22] COM(2008) 864. [23] COM(2008) 644. [24] COM(2008) 645. [25] " FLEGT brīvprātīgais partnerības nolīgums". [26] http://www.cbd.int/cop9. [27] Padomes dokuments 9818/08. [28] COM(2008) 469. [29] Regula (EK) Nr. 1907/2006. [30] Regula (EK) Nr. 1272/2008. [31] Regula (EK) Nr. 1102/2008. [32] EP 2009. gada janvāra rezolūcija, P6_TA(2009)0010. [33] COM(2008) 433. [34] Starptautiskā konvencija par piesārņojuma novēršanu no kuģiem. [35] COM(2007) 843. [36] Direktīva 2008/105/EK. [37] ES ūdens taupīšanas potenciāls, http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/pdf/water_saving_1.pdf. [38] Direktīva 2008/56/EK. [39] COM(2007) 575. [40] COM(2008) 397. [41] COM(2008) 399. [42] COM(2008) 778. [43] Padomes dokuments 7534/09. [44] COM(2008) 401. [45] COM(2008) 400. [46] COM(2008) 402. [47] Direktīva 2008/98/EK. [48] COM(2008) 767. [49] COM(2008) 810/4. [50] COM(2008) 809/4. [51] COM(2008) 811. [52] Rezultāti gaidāmi 2009. gada vidū un tiks publicēti vietnēhttp://ec.europa.eu/enterprise/admin-burdens-reduction/priority_environment_en.htm. [53] COM(2008) 773/4.