I EVADS Komisijas un valstu parlamentu attiecības 2010. gadā raksturo vairāki svarīgi notikumi iestāžu dzīvē un politikā. 2010. gads bija jaunā Lisabonas līguma īstenošanas pirmais pilnais gads. Pēc jaunā līguma stāšanās spēkā 2009. gada beigās tika ievērojami nostiprināta valstu parlamentu loma, jo īpaši ar jauno subsidiaritātes kontroles mehānismu, kas visspilgtāk atspoguļo LES (Līguma par Eiropas Savienību) 12. pantā minētās valstu parlamentu jaunās tiesības. Turklāt gandrīz vienlaikus ar subsidiaritātes kontroles mehānisma īstenošanas sākumu 2010. gada 9. februārī darbu sāka jaunā Komisija. Jaunās kolēģijas pirmajā vispusīgajā viedokļu apmaiņā par šo jautājumu priekšsēdētājs Barroso un priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič uzsvēra valstu parlamentu svarīgo nozīmi un norādīja, ka Komisijas politikas programmā šis jautājums tiks uzskatīts par prioritāti[1]. Visbeidzot, 2010. gadu raksturo ekonomikas krīze un centieni kopīgiem spēkiem meklēt piemērotus risinājumus tās pārvarēšanai. Šis jautājums pastāvīgi ir bijis valstu parlamentu un Komisijas diskusiju darba kārtībā — tas apspriests gan COSAC kontekstā, gan apvienotajās parlamentārajās sanāksmēs un priekšsēdētāja vietnieka Šefčovič daudzo valstu parlamentu apmeklējumu laikā. Starp svarīgākajiem ar politisko dialogu saistītajiem tematiem, kas aplūkoti valstu parlamentu atzinumos, ir arī ekonomikas pārvaldība. Šajā sestajā gada pārskatā ir analizēts Komisijas veikums, īstenojot iepriekš minētos jaunos Lisabonas līguma noteikumus, un pirmo reizi izvērtēta subsidiaritātes kontroles mehānisma darbība (2. iedaļa)[2]. Pārskata 3. iedaļā ir analizēta priekšsēdētāja Barroso 2006. gadā sāktā politiskā dialoga attīstība 2010. gadā ne vien attiecībā uz svarīgākajiem tematiem, par kuriem valstu parlamenti ir iesnieguši piezīmes, bet arī attiecībā uz valstu parlamentu un Komisijas daudzveidīgajiem kontaktiem. Visbeidzot, pārskatā sniegts Komisijas redzējums par Komisijas un valstu parlamentu attiecību attīstību tuvākajā nākotnē (4. iedaļa). LISABONAS LīGUMA īSTENOšANA — JAUNAIS SUBSIDIARITāTES KONTROLES MEHāNISMS Subsidiaritātes kontroles mehānisms 2010. gadā ir darbojies bez aizķeršanās ne tikai tādēļ, ka abas puses iepriekšējā gadā veica vispusīgus sagatavošanās darbus, bet arī tādēļ, ka starp Komisiju un valstu parlamentiem bija izveidojusies veiksmīga sadarbība un konstruktīvi kontakti visa gada garumā. Komisijas 2009. gada 1. decembra vēstulei[3], kurā tā informēja valstu parlamentus un pārējās iestādes par jaunā mehānisma praktiskās ieviešanas plāniem, 6. februārī sekoja pirmais valstu parlamentiem adresētais priekšlikums subsidiaritātes kontroles mehānisma darbības jomā[4]. Pirmais argumentētais atzinums, kurā oficiāli tika apšaubīta subsidiaritātes principa ievērošana, tika saņemts 29. aprīlī[5]. Valstu parlamentu līdzdalība un prioritātes Komisija 2010. gadā ir nosūtījusi valstu parlamentiem 82 tiesību aktu projektus, kas ietilpst subsidiaritātes kontroles mehānisma darbības jomā, un saņēmusi kopskaitā 211 ar šiem priekšlikumiem saistītus atzinumus. Aptuveni trīs ceturtdaļas no šiem atzinumiem ir saņemti astoņās nedēļās pēc oficiālās paziņojuma vēstules („ lettre de saisine ”) nosūtīšanas, un tas skaidri apliecina, ka valstu parlamenti pēc jaunā līguma pieņemšanas ir uzlabojuši savas spējas un spēj reaģēt uz Komisijas priekšlikumiem daudz ātrāk nekā iepriekš. No šiem 211 atzinumiem 34[6] (aptuveni 15 %) ir argumentēti atzinumi, kuros secināts, ka priekšlikumā vai kādā tā daļā ir pārkāpts subsidiaritātes princips[7]. Gandrīz visi šie atzinumi (30 no 34) ir saņemti gada pēdējos trīs mēnešos. Lielākā daļa atzinumu, kuros ir apšaubīta subsidiaritātes principa ievērošana, attiecas uz tiesību aktu priekšlikumiem tādās politikas jomās kā lauksaimniecība (13)[8], iekšlietas (9) un iekšējais tirgus un pakalpojumi (7). Jāatzīmē, ka 2011. gada pirmajos trīs mēnešos saņemtie atzinumi apstiprina, ka pielāgošanas pasākumi lauksaimniecības jomā pašlaik ir viena no galvenajām jomām, kurās valstu parlamenti saskata subsidiaritātes problēmas. Komisijas priekšlikums, par kuru līdz šim saņemts visvairāk argumentētu atzinumu attiecībā uz subsidiaritāti, ir Sezonas darbinieku direktīva[9], — saistībā ar šo priekšlikumu uz subsidiaritātes problēmām ir norādījušas kopumā deviņas palātas[10]. Pārējos gadījumos valstu parlamentu prioritātes pārsvarā ir bijušas izkliedētākas un ne tik koordinētas kā COSAC subsidiaritātes pārbaudēs, kas pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā ir pārtrauktas. Starp palātām, kas 2010. gadā visbiežāk ir norādījušas uz subsidiaritātes problēmām, ir Polijas Senāts (4), Zviedrijas Riksdāgs (3), Apvienotās Karalistes Pārstāvju palāta (3), Francijas Senāts (3) un Luksemburgas Deputātu palāta (3). Arī 2011. gada sākums apliecina, ka abas Polijas palātas (Sejms un Senāts) un Luksemburgas parlaments turpina īpaši aktīvi pieņemt argumentētus atzinumus attiecībā uz subsidiaritātes principa ievērošanu. Valstu parlamentu atzinumu saturs un forma Iepazīstoties ar subsidiaritātes kontroles mehānisma kontekstā sniegto atzinumu saturu, redzams, ka 2010. gadā saņemtajos 34 argumentētajos atzinumos līdzās ļoti specifiskiem jautājumiem ir atspoguļotas dažas horizontālas un institucionālas problēmas. No vienas puses, tās skar subsidiaritātes pamatojuma trūkumu vai nepietiekamu pamatojumu attiecīgo priekšlikumu paskaidrojuma rakstos[11], kuru dažu valstu parlamenti uzskata par subsidiaritātes principa formālu pārkāpumu, un, no otras puses, jauno režīmu attiecībā uz deleģētajiem aktiem. Valstu parlamenti apšauba to kritēriju objektivitāti, uz kuriem pamatojas izvēle piešķirt deleģētās pilnvaras Komisijai. Tie uzskata, ka dažos deleģēto aktu izmantošanas gadījumos Komisijai tiks nodotas pilnvaras, kas saskaņā ar šo parlamentu viedokli būtu jāatstāj dalībvalstīm[12]. Šīs piezīmes atkārtojas vairākos 2011. gada pirmajos trīs mēnešos saņemtajos argumentētajos atzinumos. Dažu valstu parlamenti sūta atzinumus saskaņā ar subsidiaritātes kontroles mehānismu pārsvarā tikai tajos nedaudzajos gadījumos, kad konstatē subsidiaritātes principa pārkāpumus (piemēram, Apvienotās Karalistes Pārstāvju palāta un Lordu palāta, Zviedrijas Riksdāgs, Polijas Senāts un Sejms un Francijas Senāts), bet citi (piemēram, Portugāles un Rumānijas parlaments, kā arī Itālijas Senāts un Deputātu palāta) dara Komisijai zināmus arī pozitīvus atzinumus. Subsidiaritātes kontroles mehānisma darbības joma Komisija un valstu parlamenti 2010. gada pirmajā pusē vairākkārt ir rakstiski un mutiski apmainījušies ar viedokļiem par subsidiaritātes kontroles mehānisma darbības jomu. Atbildot uz konkrētiem valstu parlamentu jautājumiem, Komisija ir paskaidrojusi, ka jaunais mehānisms attiecas tikai uz leģislatīvu aktu projektiem, t. i., uz priekšlikumiem, ko pieņem saskaņā ar parasto vai īpašu likumdošanas procedūru[13], ja tie nav ekskluzīvā Savienības kompetencē[14]. Šo interpretāciju atbalsta Eiropas Parlaments un Padome. Tomēr, atbildot valstu parlamentiem, Komisija ir nepārprotami norādījusi, ka politiskā dialoga kontekstā tā ņems vērā arī atzinumus par priekšlikumiem, kas nav tiesību aktu projekti, un sniegs arī šādu atzinumu politisku novērtējumu un atbildi uz tiem. Iestāžu sadarbība No pārējām Eiropas iestādēm Komisija ir izveidojusi ciešus kontaktus un viedokļu apmaiņu ar Padomi un Eiropas Parlamentu, kas ir ieviesuši savas subsidiaritātes kontroles mehānisma īstenošanas un valstu parlamentu atzinumu izskatīšanas procedūras. Lai gan visas trīs iestādes īsteno jauno mehānismu samērā neatkarīgi un uztur ļoti konkrētas attiecības ar valstu parlamentiem, jāatgādina, ka saskaņā ar pārskatīto Komisijas un Eiropas Parlamenta 2010. gada oktobra pamatnolīgumu abas iestādes apņemas sadarboties, lai īstenotu Lisabonas līguma 2. protokolu. Subsidiaritātes kontroles mehānisma un politiskā dialoga pārklāšanās Ņemot vērā, ka visos iepriekš minētajos gadījumos ne tuvu nav bijušas sasniegtas 2. protokolā norādītās robežvērtības, kas liktu piemērot tā dēvēto „dzeltenās kartes” vai „oranžās kartes” mehānismu, Komisija politiskā dialoga kontekstā ir atsevišķi atbildējusi uz katru atzinumu, kurā ir apšaubīta subsidiaritātes principa ievērošana. Subsidiaritātes kontroles mehānisma īstenošanas pirmajā gadā gūtā pieredze liecina, ka Līguma prasības ir diezgan stingras, lai valstu parlamentiem nerastos iemesls piemērot „dzeltenās kartes” vai „oranžās kartes” mehānismu, un apstiprina jau iepriekšējos gados novēroto, proti, samērā neliela daļa Komisijai nosūtīto atzinumu ir saistīti ar subsidiaritātes jautājumiem, un valstu parlamenti joprojām pirmām kārtām ir ieinteresēti iesaistīties dialogā ar Komisiju par tās priekšlikumu un iniciatīvu būtību. Tas skaidri apliecina, cik liela nozīme un pievienotā vērtība ir politiskā dialoga turpināšanai, jo, kamēr nav sasniegtas 2. protokolā minētās robežvērtības un nav jāpiemēro Līgumā paredzētais oficiālais priekšlikumu pārskatīšanas mehānisms, tas ir galvenais Komisijas un valstu parlamentu viedokļu apmaiņas pamats. Politi SKAIS DIALOGS Valstu parlamentu atzinumi un Komisijas sniegtās atbildes Līdzdalība Komisijas un valstu parlamentu attiecību centrā joprojām ir politiskais dialogs, bet subsidiaritātes kontroles mehānisms ir tikai viens no tā elementiem. Priekšsēdētāja Barroso 2006. gadā sāktais rakstiskais atzinumu un atbilžu apmaiņas process gadu gaitā ir kļuvis arvien intensīvāks. Kopumā 2010. gadā no valstu parlamentiem tika saņemti 387 atzinumi, tostarp saistībā ar subsidiaritātes kontroles mehānismu nosūtītie atzinumi. Salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu atzinumu skaits ir pieaudzis par vairāk nekā 55 %. Šī nepārprotami augšupejošā tendence turpinās 2011. gadā — līdz 2011. gada maija beigām ir saņemti vairāk nekā 250 atzinumi. Aplūkojot valstu parlamentu līdzdalības pakāpi šajā dialogā 2010. gadā[15] un salīdzinot ar situāciju pirms Lisabonas līguma stāšanās spēkā, redzams, ka aktīvāk viedokļu apmaiņā ar Komisiju ir piedalījušās aptuveni trešdaļa palātu, tostarp dažas palātas, kas iepriekšējā gadā dialogā vispār nebija iesaistījušās (piemēram, abas Polijas palātas, Apvienotās Karalistes Pārstāvju palāta un Somijas parlaments). Jāatzīmē, ka 2010. gadā jo īpaši ir palielinājies Itālijas Senāta iesniegto atzinumu skaits, vairāk atzinumu saņemts arī no Itālijas Deputātu palātas un Austrijas Nationalrat , bet Rumānijas un Spānijas parlaments politiskajā dialogā ir piedalījušies pirmo reizi. Vēl trešdaļa palātu 2010. gadā ir piedalījušās dialogā aptuveni tādā pašā apmērā kā agrāk, bet atlikusī trešdaļa nav piedalījušās tik aktīvi kā iepriekš. Komisija turpina rosināt tos parlamentus, kas līdz šim tiešajā viedokļu apmaiņā ar Komisiju dažādu iemeslu dēļ ir izvēlējušies ieņemt samērā pasīvu nostāju, iesaistīties šajā politiskajā dialogā, kurš ļauj papildināt to īstenoto valdību uzraudzību ar jaunu dimensiju — Eiropas mēroga komunikāciju un diskusijām. Joma 2010. gadā saņemtie 387 atzinumi attiecas uz vairāk nekā 170 dažādiem Komisijas dokumentiem, apstiprinot jau iepriekšējos gados gūto atziņu — valstu parlamentu prioritāšu loks ir plašs. Attiecībā uz lielāko daļu dokumentu ir saņemti 1–3 atzinumi, tikai 25 priekšlikumi vai iniciatīvas ir izpelnījušies vairāk nekā četru palātu ievērību, un tikai par 10 priekšlikumiem piezīmes ir iesniegušas sešas vai vairākas palātas[16]. Politiskā dialoga kontekstā 2010. gadā vislielāko uzmanību ir piesaistījuši tie paši priekšlikumi, par kuriem arī saistībā ar subsidiaritātes kontroles mehānismu saņemts visvairāk argumentētu atzinumu, t. i., Sezonas darbinieku direktīva[17] un Direktīva par noguldījumu garantiju sistēmām[18]. Starp citām iniciatīvām, par kurām saņemts visvairāk valstu parlamentu atzinumu, ir, piemēram, Pilsoņu iniciatīva[19], Zaļā grāmata par Eiropas pensiju sistēmu[20] un stratēģija „Eiropa 2020”[21]. Ekonomikas pārvaldība ir vēl viens svarīgs jautājums, kam valstu parlamenti ir pievērsušies gan 2010. gadā, gan 2011. gada sākumā nosūtītajos atzinumos[22]. Politikas jomas, uz kurām attiecas lielākā daļa ar politisko dialogu saistīto 2010. gadā saņemto valstu parlamentu atzinumu, ir tiesiskums un iekšlietas, iekšējais tirgus un pakalpojumi un lauksaimniecība[23]. Nedaudz mazāk kā 10 % no 387 atzinumiem attiecas uz dokumentiem, kas aptver plānošanu, institucionālus jautājumus vai iestāžu attiecības, bet par Komisijas darba programmu viedokļus ir pauduši tikai dažu valstu parlamenti. Rodas iespaids, ka kopš Lisabonas līguma stāšanās spēkā valstu parlamenti pievērš vairāk uzmanības leģislatīviem dokumentiem. Neleģislatīvu dokumentu (piemēram, paziņojumu, zaļo grāmatu vai balto grāmatu) daļa pašlaik ir mazāka par trešdaļu salīdzinājumā ar pusi iepriekšējos gados. Tomēr Čehijas Senāts, Itālijas Deputātu palāta, Vācijas Bundesrāte un Bundestāgs, Apvienotās Karalistes Lordu palāta, kā arī Zviedrijas un Dānijas parlaments joprojām biežāk izsaka piezīmes par neleģislatīviem, nevis leģislatīviem dokumentiem. Komisija pārliecinoši aicina valstu parlamentus paust viedokļus arī par preleģislatīviem dokumentiem un aktīvi piedalīties atklātās konsultācijās[24], jo uzskata, ka tādējādi valstu parlamenti var īpaši efektīvi sniegt konstruktīvu un pozitīvu ieguldījumu ES jauno iniciatīvu un tiesību aktu sagatavošanā. Komisija vēlreiz uzsver savu apņemšanos ņemt vērā preleģislatīvajā posmā sniegto valstu parlamentu ieguldījumu. Saskaņā ar iedibinātajām iekšējām procedūrām[25] Komisija 2010. gadā turpināja sniegt atbildes uz visiem valstu parlamentu atzinumiem, kuros bija izvirzīti būtiski apsvērumi vai jautājumi. Atbildes paraksta priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič , kas atbild par iestāžu savstarpējām attiecībām. Komisija pēc iespējas cenšas atbildēt pašas noteiktā trīs mēnešu termiņā. Politiskais dialogs par galvenajiem tematiem Ņemot vērā, ka joprojām ir ļoti maz Komisijas dokumentu, par kuriem piezīmes saistībā ar politisko dialogu ir iesniegušas vairāk nekā četras vai piecas parlamentārās palātas, turpmākajā analīzē galvenā uzmanība pievērsta dažām svarīgākajām iniciatīvām un politikas jomām, par kurām valstu parlamenti 2010. gadā ir izrādījuši īpašu interesi. - Eiropas pilsoņu iniciatīva Atzinumos par zaļo grāmatu un par tiesību akta priekšlikumu valstu parlamenti kopumā pārliecinoši atbalsta šo iniciatīvu. Attiecībā uz to dalībvalstu minimālo skaitu, kuras pilsoņu iniciatīvas parakstītājiem jāpārstāv, visas palātas, kas politiskā dialoga kontekstā bija iesniegušas piezīmes, apgalvoja, ka viena trešdaļa ir pārāk augsts slieksnis, bet vairākas palātas vēlējās samazināt dalībvalstu skaitu līdz vienai ceturtdaļai, tāpēc galīgajā dokumentā ir atstāts šis variants. Turklāt lielākā daļa valstu parlamentu, kas bija iesnieguši piezīmes par šo iniciatīvu, piekrita, ka parakstu vākšanai pietiek ar vienu gadu, un tikai divas palātas vēlējās, lai parakstu vākšanas termiņš būtu 18 mēneši. Regulas galīgajā redakcijā paredzētais termiņš ir viens gads. Pārliecinošs to valstu parlamentu vairākums, kas bija iesnieguši atzinumus par zaļo grāmatu, uzskatīja, ka būtu jāparedz sešu mēnešu termiņš, kurā Komisijai būtu jāizvērtē pilsoņu iniciatīva, un Komisija tiesību akta priekšlikumā ierosināja noteikt šādu termiņu (ieskaitot divus mēnešus, kuros Komisija pieņem lēmumu par iniciatīvas pieņemamību). Regulas galīgajā redakcijā pilsoņu iniciatīvas izvērtēšanas un paziņojuma par plānotajiem pasākumiem iesniegšanas termiņš ir saīsināts vēl par vienu mēnesi. - Sezonas darbinieki Par šo priekšlikumu Komisija kopumā ir saņēmusi visvairāk valstu parlamentu atzinumu. Deviņas palātas apgalvo, ka ir pārkāpts subsidiaritātes princips, uzskatot, ka uz tiesību akta priekšmetu jau attiecas pietiekams valsts regulējums, ka ES nespēj adekvāti risināt specifiskās dalībvalstu problēmas un ka ar priekšlikumu var neizdoties sasniegt migrācijas plūsmu pārvaldības mērķi, ņemot vērā, ka uzņemamo trešo valstu valstspiederīgo skaitu joprojām kontrolēs dalībvalstis[26]. Tajā pašā laikā politiskā dialoga kontekstā deviņas palātas ir paudušas atzinumus[27], izvirzot dažādus citus apsvērumus un jautājumus attiecībā uz priekšlikuma būtību. Tie attiecas galvenokārt uz uzturēšanās atļauju prasībām. Viena palāta aicina pieņemt papildu tiesību normas, tostarp vienotu atļaujas aprakstu un noteikumu, ka šī atļauja attiecas tikai uz vienu dalībvalsti. Cita palāta aicina nesaistīt uzturēšanās atļaujas derīgumu ar darba līgumu. Dažas palātas apšauba vajadzību izsniegt daudzsezonu atļaujas. Turklāt divas palātas iestājas par atļaujas derīguma termiņa pagarināšanu no sešiem līdz maksimāli deviņiem mēnešiem, bet viena palāta ir paudusi viedokli, ka trešo valstu valstspiederīgajiem būtu jāatļauj strādāt citās dalībvalstīs, pamatojoties uz citas dalībvalsts izsniegtu sezonas darbinieka atļauju. Vienas valsts parlaments ir norādījis uz iespējamu nesaderību ar tā valsts darba tiesību normām, nodarbinātības dienestiem un sociālā nodrošinājuma sistēmām. Padomē un Eiropas Parlamentā attiecīgi darba grupu un komiteju līmenī pagaidām ir notikušas tikai iepriekšējas diskusijas. Tajās ir apspriestas dažas no valstu parlamentu atzinumos izvirzītajām problēmām, piemēram, definīcijas, atļauju vai citu uzturēšanās dokumentu derīguma termiņi. Kopumā jāuzsver, ka dažus saistībā ar šo priekšlikumu saņemtos valstu parlamentu atzinumus Komisija uzskata par efektīviem „iepriekšējiem brīdinājumiem”, kas sniedz priekšstatu par problēmām, kuras varētu nākties risināt likumdošanas procesā. - Zaļā grāmata par pensijām Visas sešas palātas, kas ir iesniegušas piezīmes par šo zaļo grāmatu, norāda, ka tām ir ekskluzīva kompetence sociālā nodrošinājuma sistēmu pamatprincipu, tostarp pensiju sistēmu galveno principu, noteikšanā. Dažas palātas arī norāda, ka finanšu un ekonomikas politikas mērķi nav vienīgie apsvērumi, kas jāņem vērā pensiju sistēmu veidošanā. Visas palātas, izņemot vienu, noraida jebkādus Komisijas mēģinājumus noteikt adekvātu Eiropas pensiju standartus. Četras palātas norāda, ka to pensiju sistēmām pašlaik nav vajadzīga nekāda papildu sakārtošana. Viena palāta ir skaidri atzinusi, ka Eiropas Savienībai varētu būt zināma loma ilgtspējas nodrošināšanā, aicinot Komisiju apsvērt iespēju izveidot sistēmu ar pensiju reformām saistītu konkrētu izmaksu paziņošanai, neiekļaujot to Stabilitātes un izaugsmes pakta publisko budžetu deficīta kopējos aprēķinos. Ideja par pensionēšanās vecuma automātiskas pielāgošanas mehānismu ir izsaukusi reakciju attiecībā uz šā argumenta abām pusēm — viens parlaments jo īpaši ir uzsvēris, cik svarīgi ir pilnveidot ES noteikumus par darba ņēmēju veselības aizsardzību un darba drošību. Visas palātas, izņemot vienu, piekrīt, ka ar pensijas tiesību pārvedamības nodrošināšanu un pensiju tirgū aktīvu uzņēmumu regulējuma saskaņošanu saistītos jautājumus varētu risināt ES līmenī. Kā turpinājuma dokumentu sabiedriskajai apspriešanai Komisija šā gada trešajā ceturksnī ir paredzējusi publicēt Balto grāmatu par pensijām un 2012. gadā pārskatīt PKUI (papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju) direktīvu. Tā ņems vērā valstu parlamentu sniegto ieguldījumu. - Deleģētie akti Jāatzīmē, ka atzinumos par priekšlikumiem, kuros ir paredzēti deleģētie akti, viena palāta sistemātiski apšauba faktu, ka deleģētās pilnvaras Komisijai tiek piešķirtas uz nenoteiktu laiku. Šī palāta uzskata, ka tas ir pretrunā LESD (Līguma par Eiropas Savienības darbību) 290. pantam. Citu valstu parlamenti piekrīt šim viedoklim attiecībā uz konkrētām likumdošanas lietām. Komisija savās atbildēs ir uzsvērusi, ka par prioritāriem mērķiem jāuzskata efektivitātes un ātruma nodrošināšana, kas pirmkārt pamato deleģēto aktu izmantošanu, un ka pārāk bieža pārskatīšana būtu pretrunā deleģēšanas galvenajam mērķim. Jāievēro arī, ka Komisijas, Padomes un Eiropas Parlamenta kopējā vienošanās par deleģēto aktu izmantošanu skaidri paredz iespēju uz nenoteiktu laiku piešķirt Komisijai deleģētās pilnvaras, un, iesniedzot tiesību aktu projektus, kuros ir iekļauti deleģētie akti, Komisija konsekventi norāda uz šo iespēju. Tomēr leģislatīvajā procesā likumdevēji reizēm izvēlas ierobežot deleģēšanas termiņu uz pieciem gadiem ar iespēju šo termiņu automātiski pagarināt par tādu pašu laikposmu, ja Komisija iesniedz ziņojumu. Kontakti un vizītes Tāpat kā iepriekšējos gados valstu parlamentu un Komisijas rakstisko atzinumu un atbilžu apmaiņu ir papildinājuši plaši personīgi kontakti un tikšanās gan politiskā, gan dienestu līmenī. Kopš jaunās Komisijas pilnvaru termiņa sākuma 2009. gada sākumā priekšsēdētājs Barroso un priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič ir mudinājuši komisārus dalībvalstu apmeklējumu laikā pastiprināt kontaktus ar valstu parlamentu pārstāvjiem[28], un ir izveidota iekšēja sistēma, lai nodrošinātu visu informēšanu par komisāru un valstu parlamentu pārstāvju daudzajām tikšanās reizēm. Jāuzsver, ka kopš stāšanās amatā katrs komisārs ir apmeklējis vismaz vienas valsts parlamentu un lielākā daļa komisāru regulāri piedalās dažādu parlamentāro palātu sēdēs. Uzņemoties atbildību par iestāžu savstarpējo attiecību jautājumiem, priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič paziņoja par nodomu savu amata pilnvaru termiņā vismaz vienu reizi tikties ar visu valstu parlamentiem. Līdz 2011. gada maija beigām viņš jau bija apmeklējis aptuveni pusi parlamentu. Politiskā līmenī Komisija 2010. gadā ir bijusi pārstāvēta visās galvenajās starpparlamentārajās sanāksmēs, tostarp COSAC sanāksmēs, parlamentu priekšsēdētāju konferencē, kā arī apvienotajās parlamentārajās sanāksmēs. Augstā pārstāve ārlietās un drošības politikas jautājumos/Komisijas priekšsēdētāja vietniece regulāri saņem uzaicinājumus piedalīties COFACC [29] sanāksmēs. Komisijas dienesti ir arī turpinājuši praksi pēc uzaicinājuma sniegt liecības valstu parlamentu komitejām un regulāri tikties ar valstu parlamentu pastāvīgajiem pārstāvjiem Briselē, lai apspriestu dažādas jaunas iniciatīvas vai kārtējās likumdošanas lietas. Priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič 2010. gadā ir divas reizes ticies ar šo valstu parlamentu pārstāvju tīklu. Ievērojot ciešos un konstruktīvos kontaktus, kas jau pastāv Komisijas un IPEX [30] starpā, Komisija 2010. gada oktobrī ir piekritusi oficiālam uzaicinājumam kļūt par pastāvīgu novērotāju IPEX padomē un kopš tā laika regulāri piedalās tās sanāksmēs. PERSPEKTīVA Valstu parlamentu nozīme Eiropas iestāžu dzīvē pieaug. 2010. gads ir skaidri apliecinājis, ka valstu parlamenti ir labi sagatavojušies un ir gatavi uzņemties jaunos pienākumus. Komisija šo attīstību vērtē ļoti atzinīgi. Gala rezultātā tā ne vien stiprina ES demokrātisko dimensiju, bet arī palīdz uzlabot ES tiesību aktu piemērošanu un efektivitāti. Tāpēc Komisija ir apņēmības pilna padziļināt politisko dialogu ar valstu parlamentiem, pienācīgi ņemot vērā iestāžu līdzsvaru ES līmenī. Priekšsēdētājs Barroso un priekšsēdētāja vietnieks Šefčovič 2010. gadā jau ir iesnieguši dažus konkrētus priekšlikumus par tematiem, ko būtu vērts apspriest Komisijas un valstu parlamentu regulārākās un padziļinātās diskusijās, kā arī par sistemātiskākiem un strukturētākiem turpinājuma pasākumiem, īpaši norādot uz ekonomikas pārvaldības jautājumu, tostarp Eiropas pusgadu un stratēģiju „Eiropa 2020”, kā arī Komisijas darba programmu. Ekonomikas pārvaldības jomā Komisija atzinīgi vērtē to, ka COSAC prezidentvalsts Ungārija ir piekritusi 2011. gada pirmajā pusē diskusijās un apspriedēs pievērst uzmanību šim tematam, un atzinīgi vērtē 15. pusgada ziņojumu, kas tika apspriests COSAC plenārsēdē, kura notika maijā Budapeštā. Komisija cer, ka šo diskusiju rezultāti ļaus vēl vairāk optimizēt Komisijas un valstu parlamentu sadarbību un jo īpaši nostiprināt valstu parlamentu lomu Eiropas pusgada kontekstā. Komisiju iepriecina arī saistībā ar politisko dialogu paustā valstu parlamentu interese par ekonomikas pārvaldības jautājumu un stratēģiju „Eiropa 2020”, un Komisija ir pārliecināta, ka valstu parlamentu loma ir būtiska, lai nodrošinātu šīs sistēmas darbību. Valstu parlamenti var palīdzēt panākt, ka valstu pasākumi ir samērīgi, atbilst Eiropas saistībām un ļauj sasniegt mērķus, parlamenti var rosināt savu valstu valdības pieņemt pēc iespējas vērienīgākas valsts reformu programmas un vēlāk tās izmantot, lai uzraudzītu izvirzīto mērķu īstenošanas gaitu, izmantojot tās kā praktisku demokrātiskās līdzdalības instrumentu. Attiecībā uz savu darba programmu Komisija vēlas vēlreiz uzsvērt apņemšanos stratēģiskajā plānošanā ņemt vērā valstu parlamentu prioritātes. Komisija ir pārliecināta, ka valstu parlamenti būtu jāuzklausa ne vien lejupēji, bet arī augšupēji. Atsevišķi atzinumi vai kolektīvi ieguldījumi ar COSAC starpniecību būtu jāiesniedz laikus, lai paralēli Komisijas dialogam ar pārējām ES iestādēm tos varētu izmantot Komisijas darba programmas sagatavošanā. Tādējādi valstu parlamenti varētu palīdzēt veidot patiesu konsensu attiecībā uz jomām, kurās ES turpmākajos gados būtu jākoncentrē sava politika un resursi. Komisija arī turpina rēķināties ar valstu parlamentu atbalstu saistībā ar ES direktīvu transponēšanu dalībvalstu tiesību aktos un ir sākusi vairāk informēt parlamentus par to, cik svarīga ir ES tiesību aktu pareiza transponēšana, lai direktīvās minētās tiesības un pienākumus varētu saskaņoti piemērot visā ES. Visbeidzot, 2011. gadā un turpmāk Komisija noteikti pastiprinās diskusijas un kontaktus ar valstu parlamentiem, lai apspriestu to Lisabonas līguma noteikumu īstenošanu, kuri attiecas uz Eiropolu un Eurojust [31]. Komisijas 2010. gada decembra paziņojums par Eiropola demokrātisko pārraudzību[32], par kuru valstu parlamenti sāka iesniegt piezīmes 2011. gada sākumā un kuru apsprieda arī parlamentu priekšsēdētāju konferencē 2011. gada aprīlī, sagatavo pamatu regulai, ko paredzēts pieņemt 2013. gadā. Šis paziņojums arī apstiprina, ka starplaikā Komisija jau plāno uzlabot valstu parlamentu informētību par Eiropola novērtēšanu. Attiecībā uz Eurojust Komisija līdz 2011. gada beigām cer saņemt Eurojust nostiprināšanai veltīta pētījuma rezultātus, tostarp priekšlikumus par iespējamiem risinājumiem attiecībā uz Eiropas Parlamenta un valstu parlamentu iesaistīšanos Eurojust darbību novērtēšanā. Pēc šā pētījuma rūpīgas analīzes Komisija apsvērs tiesību aktu priekšlikumus un preleģislatīvajā posmā regulāri informēs valstu parlamentus un nodrošinās to ciešu līdzdalību. 1. pielikums Kopējais atzinumu skaits, kas saņemti no valstīm/parlamentārām palātām Valsts parlaments | Palāta | Kopējais atzinumu skaits (politiskais dialogs) | Argumentēti atzinumi[33] (subsidiaritātes kontroles mehānisms) | Portugāle | Assembleia da Republica | 106 | 0 | Itālija | Senato della Repubblica | 71 | 1 | Čehija | Senát | 29 | 1 | Itālija | Camera dei Deputati | 25 | 0 | Vācija | Bundesrat | 23 | 1 | Zviedrija | Riksdagen | 20 | 3 | Austrija | Bundesrat | 13 | 2 | Austrija | Nationalrat | 12 | 1 | Apvienotā Karaliste | Lordu palāta | 12 | 2 | Dānija | Folketinget | 11 | 2 | Rumānija | Senatul | 9 | 0 | Luksemburga | Chambre des Députés | 7 | 3 | Vācija | Bundestag | 6 | 1 | Polija | Senāts | 5 | 4 | Grieķija | Deputātu palāta | 4 | 0 | Lietuva | Seimas | 4 | 2 | Spānija | Congreso de los Diputados un Senado (abas palātas) | 4 | 0 | Īrija | Oireachtas (abas palātas) | 3 | 0 | Čehija | Poslanecká sněmovna | 3 | 1 | Francija | Sénat | 3 | 3 | Apvienotā Karaliste | Pārstāvju palāta | 3 | 3 | Nīderlande | Eerste Kamer Staten Generaal | 3 | 0 | Polija | Sejm | 2 | 2 | Nīderlande | Abas palātas | 2 | 2 | Rumānija | Abas palātas | 2 | 0 | Nīderlande | Tweede Kamer Staten Generaal | 1 | 0 | Kipra | Pārstāvju palāta | 1 | 0 | Latvija | Saeima | 1 | 0 | Beļģija | Chambre des Représentants | 1 | 0 | Somija | Eduskunta | 1 | 0 | Beļģija | Sénat | 0 | 0 | Bulgārija | Narodno Sabrania | 0 | 0 | Igaunija | Riigikogu | 0 | 0 | Francija | Assemblée Nationale | 0 | 0 | Ungārija | Országgyűlés | 0 | 0 | Malta | Kamra tad-Deputati | 0 | 0 | Slovākija | Národná rada | 0 | 0 | Slovēnija | Državni svet | 0 | 0 | Slovēnija | Državni zbor | 0 | 0 | Rumānija | Camera Deputaților | 0 | 0 | Kopā | 387 | 34 | 2. pielikums Komisijas priekšlikumi un iniciatīvas, kas politiskā dialoga kontekstā 2010. gadā saņēmuši visvairāk atzinumu Komisijas dokuments | Nosaukums | Atzinumu skaits | COM(2010)379 | Priekšlikums direktīvai par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanas un uzturēšanās nosacījumiem sezonas nodarbinātības nolūkos | 16 | COM(2009)622 COM(2010)119 | Pilsoņu iniciatīva (Zaļā grāmata un priekšlikums regulai) | 13 | COM(2010)368 | Priekšlikums direktīvai par noguldījumu garantiju sistēmām | 11 | COM(2010)537 | Priekšlikums regulai par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) | 8 | COM(2010)61 | Priekšlikums regulai, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX) | 7 | COM(2010)539 | Priekšlikums regulai, ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem | 7 | COM(2010)486 | Priekšlikums regulai attiecībā uz pārtikas izdalīšanu vistrūcīgākajām personām Eiropas Savienībā | 7 | COM(2009)647 COM(2010)2020 | Stratēģija „Eiropa 2020” (apspriešanās dokuments un paziņojums) | 7 | COM(2010)365 | Zaļā grāmata „Ceļā uz atbilstīgām, noturīgām un drošām Eiropas pensiju sistēmām” | 6 | COM(2010)289 | Priekšlikums regulai par kredītreitingu aģentūrām | 6 | 3. pielikums Atzinumu skaits, kas 2010. gadā saņemti katrā politikas jomā Politikas joma | Kopā | Tiesiskums un iekšlietas | 88 | Institucionālā, tiesību un pārnozaru politika[34] | 53 | Iekšējais tirgus un pakalpojumi | 45 | Lauksaimniecība un lauku attīstība | 30 | Ekonomikas un finanšu lietas | 18 | Uzņēmējdarbība un rūpniecība | 16 | Informācijas sabiedrība un saziņas līdzekļi | 16 | Vide | 14 | Veselības un patērētāju aizsardzības politika | 13 | Mobilitāte un transports | 13 | Jūrlietas un zivsaimniecība | 11 | Nodarbinātība, sociālās lietas un iespēju vienlīdzība | 10 | Eurostat | 10 | Izglītība un kultūra | 9 | Enerģētika | 7 | Attīstība | 7 | Ārējās attiecības | 5 | Budžets | 4 | Tirdzniecība | 3 | Konkurence | 3 | Reģionālā politika | 3 | Nodokļu politika un muitas savienība | 3 | Klimata politika | 3 | Pētniecība un inovācija | 2 | Paplašināšanās | 1 | Kopā | 387 | [1] PV (2010) 1920 galīgā redakcija. [2] Papildinot jaunā subsidiaritātes kontroles mehānisma analīzi, vienlaikus ar šo pārskatu tiks pieņemts Komisijas ziņojums par subsidiaritāti un proporcionalitāti (18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads), kurā būs sīkāk aplūkoti daži gadījumi, kuros valstu parlamenti ir pauduši ar subsidiaritāti saistītas bažas. [3] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_en.htm. [4] Priekšlikums par Eiropas Savienības finanšu iemaksām Starptautiskajā Īrijas fondā (2007.–2010. gads) — COM(2010) 12. [5] Polijas Senāta atzinums par Komisijas priekšlikumu attiecībā uz FRONTEX regulas pārskatīšanu: http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/poland/2010_en.htm. [6] Starp tiem ir 4 atzinumi, kas saņemti pēc 8 nedēļu termiņa vai ko attiecīgās palātas nav pieņēmušas saskaņā ar saviem iekšējiem noteikumiem. [7] Izsmeļošu sarakstu skatīt Komisijas ziņojumā par subsidiaritāti un proporcionalitāti (18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads). [8] Vairākums šo atzinumu attiecas uz priekšlikumiem, kuru mērķis ir lauksaimniecības acquis pielāgošana Lisabonas līguma 290. un 291. pantam. [9] COM(2010) 379. [10] Abas Nīderlandes palātas ir atsūtījušas kopīgu atzinumu, tāpēc kopā ir saņemti astoņi atzinumi no deviņām palātām. [11] LESD 2. protokola 5. pants. [12] Skatīt arī Komisijas ziņojumu par subsidiaritāti un proporcionalitāti (18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads). [13] Saskaņā ar 289. pantu leģislatīvi akti ir tiesību akti, ko pieņem saskaņā ar likumdošanas procedūru, kura var būt parasta likumdošanas procedūra vai īpaša likumdošanas procedūra. Tāpēc gadījumos, kad Līguma juridiskajā pamatā nav skaidri minēta kāda no likumdošanas procedūrām (parasta vai īpaša), attiecīgais akts formāli nav leģislatīvs akts. [14] LESD 3. pants. [15] Skatīt 1. pielikuma tabulu. [16] Skatīt 2. pielikuma tabulu. [17] COM(2010) 379. [18] COM(2010) 368. [19] COM(2009) 622 un COM(2010) 119. [20] COM(2010) 365. [21] COM(2009) 647 un COM(2010) 2020. [22] COM (2010) 250, COM(2010) 367 un COM(2010) 522–527. [23] Skatīt 3. pielikuma tabulu. [24] http://ec.europa.eu/yourvoice/consultations/index_en.htm. [25] Skatīt 2009. gada pārskatu par attiecībām starp Eiropas Komisiju un valstu parlamentiem (COM(2010) 291). [26] Skatīt arī Komisijas ziņojumu par subsidiaritāti un proporcionalitāti (18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads). [27] Abas Spānijas palātas ir atsūtījušas kopīgu atzinumu, tāpēc kopā ir saņemti astoņi atzinumi no deviņām palātām. [28] PV (2010) 1920 galīgā redakcija. [29] Ārlietu komiteju priekšsēdētāju konference. [30] Starpparlamentu ES informācijas apmaiņas tīkls. [31] LESD 88. un 85. pants. [32] COM(2010) 776. [33] Starp tiem ir četri atzinumi, kas saņemti pēc 8 nedēļu termiņa vai ko attiecīgās palātas nav pieņēmušas saskaņā ar saviem iekšējiem noteikumiem. [34] Ieskaitot Pilsoņu iniciatīvu un stratēģiju „Eiropa 2020”.