LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 182/19

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Priekšlikums Padomes direktīvai par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas” (atzinuma papildinājums)

COM(2008) 426 galīgā redakcija

(2009/C 182/04)

Ziņotājs: CROOK kgs

Saskaņā ar Reglamenta piemērošanas noteikumu 29. panta a) punktu Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 2008. gada 23. oktobrī nolēma izstrādāt atzinuma papildinājumu par tematu

“Priekšlikums Padomes direktīvai par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas” (pašiniciatīvas atzinuma papildinājums)

COM(2008) 426 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Nodarbinātības, sociālo lietu un pilsoniskuma specializētā nodaļa savu atzinumu pieņēma 2008. gada 10. decembrī. Ziņotājs – CROOK kgs.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 450. plenārajā sesijā, kas notika 2009. gada 14. un 15. janvārī (14. janvāra sēdē), ar 183 balsīm par, 7 balsīm pret un 18 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1 EESK atzinīgi vērtē direktīvas projektu, kurā kopumā ievēroti Komitejas nesenajā pašiniciatīvas atzinumā par diskriminācijas apkarošanas pasākumiem jomās, kas nav saistītas ar nodarbinātību (1), paustie ieteikumi un kura veicinās vienotu standartu ieviešanu aizsardzībā pret diskrimināciju visu EKDL 13. pantā minēto iemeslu dēļ visā ES.

1.2 Tomēr EESK uzskata, ka atsevišķās jomās direktīva nodrošina mazāku aizsardzību par to, kura jau pastāv saskaņā ar Rasu vienlīdzības un Dzimumu līdztiesības direktīvām.

1.3 Tas attiecas uz 2. pantu, ar ko atļauti diskriminācijas aizlieguma izņēmuma gadījumi, jo īpaši saistībā ar finanšu pakalpojumiem. EESK iesaka, ka tādas pašas prasības par pārredzamību, pārskatu un uzraudzību, kādas jau tiek attiecinātas uz dzimumu līdztiesību, jāattiecina arī uz vecumu un invaliditāti.

1.4 EESK uzskata, ka 3. pantā, nosakot direktīvas darbības jomu, ir noteikti ierobežojumi un pieļauti plaša mēroga izņēmumi, kas samazinās direktīvas kopējo efektivitāti.

1.5 EESK uzskata, ka 4. pantā noteiktais preču un pakalpojumu sniedzēju pienākums veikt savlaicīgus pasākumus, lai apmierinātu personu ar invaliditāti vajadzības, un veikt pienācīgus pasākumus, ir pārāk ierobežots.

1.6 EESK atzīmē, ka atšķirībā no Rasu vienlīdzības un Dzimumu līdztiesības direktīvās noteiktajām organizācijām saskaņā ar 12. pantu noteikto līdztiesības organizāciju darbība neattiektos uz nodarbinātības jomu, un iesaka minēto jautājumu risināt, ieviešot jaunu apsvērumu.

1.7 EESK izsaka nožēlu par to, ka direktīva atbilstoši nerisina daudzējādas diskriminācijas jautājumu, un aicina Komisiju sniegt ieteikumus par minēto jautājumu.

2. Vispārīgs pārskats.

2.1 Nesenajā pašiniciatīvas atzinumā EESK pārskatīja ES un dalībvalstu spēkā esošos tiesību aktus diskriminācijas novēršanas jomā un secināja, ka “tagad ir nepieciešami jauni ES tiesību akti, kas ar nodarbinātību nesaistītās jomās aizliedz diskrimināciju reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma un dzimumorientācijas dēļ”.

2.2 Tā kā Komitejai bija iespēja apsvērt Komisijas priekšlikumu Padomes direktīvai par vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas un ņemot vērā, ka daļa no minētajiem jautājumiem nav pilnībā aplūkoti, EESK nolēma izstrādāt papildinājumu atzinumam par ierosināto direktīvu.

2.3 EESK atzinīgi vērtē to, ka daudzi ierosinātajā direktīvā ietvertie noteikumi atbilst citiem noteikumiem 13. panta direktīvās: tiešās un netiešās diskriminācijas un uzmākšanās definīcijas, piemērošanas un tiesiskās aizsardzības tai skaitā pierādīšanas pienākuma maiņas noteikumi, aizsardzība pret viktimizāciju un sankcijas, kurām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām. Tāpat kā Rasu vienlīdzības direktīva (2) arī ierosinātā direktīva attiecas uz sociālo aizsardzību, tostarp veselības aprūpi, sociālajiem atvieglojumiem, izglītību, preču un pakalpojumu, ieskaitot mājokļus, pieejamību (lai arī, kā minēts turpmāk, ar jauniem ierobežojumiem un izņēmumiem, kas varētu samazinātu direktīvas aptverto darbības jomu).

2.4 Turpmākajos komentāros EESK vērš galveno uzmanību uz atsevišķiem noteikumiem, kas, pēc Komitejas uzskatiem, tieši vai netieši nodrošinātu mazāku aizsardzību pret diskrimināciju reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ nekā tas noteikts citās 13. panta direktīvās par rases piederību vai etnisko izcelsmi, vai dzimumu.

3. Piezīmes par konkrētiem pantiem.

3.1 2. pants.

Direktīvas priekšlikuma 2. pantā ir izklāstīts diskriminācijas jēdziens; 2. panta 1.–4. punktā izmantotas tādas pašas galveno jēdzienu definīcijas kā citās 13. panta direktīvās. Saskaņā ar direktīvas 2. panta 5. punktu 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētais atteikums veikt pienācīgus pasākumus ir aizliegtas diskriminācijas veids.

3.1.1.1 Lai nodrošinātu direktīvas precīzu transponēšanu valstu tiesību aktos, un, ņemot vērā Eiropas Kopienu Tiesas spriedumu lietā “Coleman pret Attridge Law”, kurā norādīts, ka Direktīvā 2000/78/EK noteiktais aizliegums diskriminēt personu invaliditātes dēļ attiecas arī uz personu, kas ir cieši saistīta ar invalīdu (3), EESK iesaka direktīvā precizēt, ka diskriminācijas aizliegums direktīvā minēto iemeslu dēļ attiecas arī uz personām, kas cieši saistītas ar personām, kurām ir noteikta reliģiskā piederība vai pārliecība, invaliditāte, vecums vai dzimumorientācija.

Ar 2 panta 6. punktu dalībvalstīm ir ļauts noteikt, ka atšķirīga attieksme vecuma dēļ nav diskriminācija, ja “tā ir attaisnojama, pamatojoties uz likumīgu mērķi, un līdzekļi šā mērķa sasniegšanai ir atbilstoši un vajadzīgi”.

3.1.2.1 EESK ieteica (4), ka arī uz personām ar invaliditāti vajadzētu attiecināt atvieglojumu piemērošanu, kas pakļauta tādām pašām likumības pārbaudēm; tas būtu papildinājums saskaņā ar 4. pantu noteiktajiem faktiskas pieejamības nodrošināšanas pasākumiem.

3.1.2.2 Jānosaka, ka, lai mērķis būtu “likumīgs” minētajam nolūkam, tam jābūt saskanīgam ar vienlīdzīgas attieksmes principu, piemēram, lai palīdzētu minētajai grupai piedalīties sabiedriskajā dzīvē ar vienlīdzīgiem nosacījumiem.

Ar 2. panta 7. punktu dalībvalstīm tiktu sniegta iespēja pieļaut finansiālo pakalpojumu sniedzēju “attieksmes samērīgas atšķirības”, ja “vecums vai invaliditāte ir galvenais riska novērtēšanas faktors, kas balstīts uz attiecīgiem un precīziem aktuārajiem vai statistikas datiem”.

3.1.3.1 EESK izsaka bažas, ka minētais plašais izņēmums turpinās jaunu cilvēku, vecāka gadagājuma cilvēku un cilvēku ar invaliditāti labi dokumentēto neizdevīgo stāvokli saistībā ar banku darbības jomu un apdrošināšanas pakalpojumu klāstu.

3.1.3.2 Tas ir krasā pretrunā direktīvai, ar kuru īsteno principu, kas paredz vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm, attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem, preču piegādi un pakalpojumu sniegšanu (5), saskaņā ar kuru dalībvalstis var izlemt atļaut atšķirīgas apdrošināšanas likmes un atlīdzības sievietēm un vīriešiem, ja vien tas tiek pamatots ar precīziem aktuārajiem datiem, ko apkopo, publicē un regulāri atjaunina; dalībvalstīm minētais lēmums jāpārskata pēc pieciem gadiem.

3.1.3.3 EESK piekrīt, ka dažās darbības jomās cilvēki noteiktās vecuma grupās vai cilvēki ar noteiktiem invaliditātes veidiem pakļauti lielākam riskam, tomēr 2. panta 7. punktā ir paredzēts pārāk daudz iespēju piešķirt atšķirīgas prēmijas, nepieprasot apdrošinātājiem atklāt aktuāros datus. Potenciālie klienti nevar zināt, vai atšķirīgās likmes ir pamatotas, un konkurentiem nebūs stimula piedāvāt atbilstīgākas cenas.

3.1.3.4 Pat ja atšķirīgas likmes ir pamatotas, aktuāro un statistisko datu atklāšana ir nepieciešama, lai nodrošinātu 2. panta 7. punktā noteikto proporcionalitāti.

3.1.3.5 EESK iesaka, ka tādas pašas dalībvalstu prasības par pārredzamību, pārskatu un uzraudzību, kādas jau tiek attiecinātas uz dzimumu līdztiesību, jāattiecina arī uz vecumu un invaliditāti. Saskaņā ar ierosināto direktīvu dalībvalstīm jābūt tiesībām atļaut atšķirīgu attieksmi tikai tādā gadījumā, ja tās pieprasa finansiālo pakalpojumu sniedzējiem publiskot jaunākos aktuāros vai statistiskos datus, kas attiecas uz noteiktām “riska” darbībām, piemēram, automašīnas vadīšanu, ceļošanu, hipotēkas atmaksāšanu un vecuma grupu vai noteiktu invaliditātes veidu. Minētos datus vajadzētu regulāri pārskatīt, lai pamanītu jebkādas risku pārmaiņas, un dalībvalstu pienākums būtu pēc noteikta laika posma pārskatīt atšķirīgas attieksmes pierādījumus un apsvērt pakāpenisku risku sadali un prēmiju izlīdzināšanu.

3.2 3. pants.

Priekšlikuma 3. pantā ir noteikta ierosinātas direktīvas darbības joma, proti, tās darbības jomas, uz kurām attieksies diskriminācijas aizliegums reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma un dzimumorientācijas dēļ.

3.2.1.1 EESK atzinīgi vērtē to, ka atbilstoši tās ieteikumam 3. panta 1. punkta a) līdz d) apakšpunktā ir atspoguļota Rasu vienlīdzības direktīvas (6) darbības joma (7).

3.2.1.2 Aiz 3. panta 1. punkta d) apakšpunkta, ar ko aizliegta diskriminācija attiecībā uz “publiski pieejamu preču un citu pakalpojumu, ieskaitot mājokļus, pieejamību un apgādi”, direktīvas projektā noteikts: “Apakšpunkts d) attiecināms uz personām tikai, kamēr tās veic profesionālu vai saimniecisku darbību.”

3.2.1.3 Minētais izņēmums, kas atrodams arī 16. apsvērumā, nav iekļauts Rasu vienlīdzības direktīvā. EESK uzskata, ka, nedefinējot “profesionālu vai saimniecisku darbību”, skaidrības trūkums mazinās direktīvas ietekmi. Ja mērķis ir atbrīvot no nodokļiem privātus darījumus, kā to ierosina Komisija (8), tad EESK uzskata, ka tas jau ir saprotams no tā, ka direktīvā ir ņemtas vērā tikai publiski pieejamas preces un pakalpojumi. Turklāt 17. apsvērumā ir noteikts: “Aizliedzot diskrimināciju, ir svarīgi ievērot [..] privātās un ģimenes dzīves, kā arī tās ietvaros veikto darījumu aizsardzību.”

Direktīvas 3. panta 2. punktā ir paredzēts, ka nepiemēro aizsardzību pret diskrimināciju minēto četru iemeslu dēļ, ja tā saistīta ar paražām valstu tiesību aktos par civilstāvokli vai ģimenes stāvokli, vai reproduktīvajām tiesībām.

3.2.2.1 EESK atzīst, ka civilstāvoklis, ģimenes stāvoklis un reproduktīvās tiesības ir jautājumi, kas ir dalībvalstu likumdošanas kompetencē, tomēr EESK neatbalsta to, ka šāda kompetence pilnībā noliedz ES mēroga tiesisko aizsardzību pret diskrimināciju.

3.2.2.2 Civilstāvoklis. Ievērojot valstu prerogatīvu civilstāvokļa regulējumā, Eiropas Kopienu Tiesa nesen ir noteikusi, ka “civilstāvoklis un no tā izrietošie labumi ir jautājumi, kas ir dalībvalstu kompetencē, un Kopienas tiesības nemazina minēto kompetenci. Tomēr jāatceras, ka, īstenojot minēto kompetenci, dalībvalstij jāpakļaujas Kopienas tiesībām, jo īpaši attiecībā uz noteikumiem par diskriminācijas aizlieguma principu” (9).

3.2.2.3 Ģimenes stāvoklis. Jēdziens “ģimenes stāvoklis” nav definēts un tādēļ ir pārak neskaidrs, lai būtu par pamatu aizsardzības izslēgšanai.

3.2.2.4 Reproduktīvās tiesības. EESK atbalsta reproduktīvās veselības aprūpes pakalpojumu pieejamību kā būtisku veselības aprūpes pakalpojumu daļu, tādēļ saskaņā gan ar Kopienu tiesībām, gan valstu tiesību aktiem attiecībā uz minētajiem pakalpojumiem nedrīkst būt nekādu iemeslu izraisīta diskriminācija. Saistībā ar reproduktīvās veselības aprūpes pakalpojumiem ir pierādījumi par diskriminācijas gadījumiem dzimumorientācijas, invaliditātes un vecuma dēļ. Turklāt, tā kā reproduktīvās veselības aprūpes pakalpojumus meklē un izmanto sievietes, neparedzot aizsardzību pret diskrimināciju minētajā jomā, varētu tikt veicināta diskriminācija dzimuma dēļ tāpat kā invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas dēļ.

3.2.2.5 Tādēļ EESK uzskata, ka 3. panta 2. punkts ir jāizskata atkārtoti un galīgajā formulējumā skaidri jānorāda, ka visi valstu tiesību akti attiecībā uz civilstāvokli, ģimenes stāvokli vai reproduktīvajām tiesībām jāīsteno, nepieļaujot diskrimināciju pret personām direktīvā minēto iemeslu dēļ.

3.2.2.6 Ar direktīvas 3. panta 3. punktu ir aizliegta diskriminācija izglītības jomā, ievērojot “dalībvalstu atbildību par mācību saturu, pasākumiem un izglītības sistēmu organizāciju, tostarp tādas izglītības nodrošināšanu, kas apmierina īpašas vajadzības”.

3.2.2.7 EESK izsaka bažas, ka minētais izņēmums, kas nav iekļauts Rasu vienlīdzības direktīvā un kas pārsniedz 149. panta, Līguma īpašā noteikuma par izglītību (10), darbības jomu, varētu nevajadzīgi ierobežot ierosinātās direktīvas ietekmi diskriminācijas un uzmākšanās apkarošanas jomā skolās un citās mācību iestādēs.

3.2.2.8 EESK piezīmē, ka EKDL 150. pantā gandrīz identiski 149. pantam noteikts, ka dalībvalstis ir atbildīgas par profesionālas izglītības saturu un organizāciju, lai gan profesionālā izglītība ir iekļauta ES diskriminācijas novēršanas tiesību aktu darbības jomā bez jebkādiem ierobežojumiem (11).

3.2.2.9 Pierādījumi par diskrimināciju izglītības jomā reliģijas vai pārliecības, invaliditātes un dzimumorientācijas dēļ visā Eiropas Savienībā ir galvenais iemesls ierosinātās direktīvas izstrādāšanai. EESK uzskata, ka diskriminācijas aizliegums un vienlīdzīgas attieksmes veicināšana izglītības jomā ir tik ļoti svarīgi demokrātisku un iecietīgu sabiedrību attīstībai, sociālajai un ekonomikas attīstībai un sociālās kohēzijas sasniegšanai, ka ir nepieciešami Kopienas mēroga tiesību akti, kas atbilst EKDL 5. pantā noteiktajam subsidiaritātes un proporcionalitātes principam.

3.2.2.10 Jo īpaši svarīgi ir noteikt augstu aizsardzības līmeni pret diskrimināciju, kas saistīta ar izglītības sniegšanu cilvēkiem ar īpašām vajadzībām, lai nodrošinātu vienlīdzīgu un godīgu attieksmi pret visiem bērniem neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas. Šāda rīcība neiejauktos dalībvalstu atsevišķas vai integrētas izglītības politikās, bet gan nodrošinātu, ka minētas politikas tiek īstenotas bez diskriminācijas. Eiropas Cilvēktiesību tiesas spriedums lietā “D.H. un citi pret Čehijas Republiku” skaidri parāda, kā lēmumi par to, kam jāmācās izglītības iestādēs, kuras paredzētas personām ar īpašām vajadzībām, var turpināt jau iesakņojušos diskrimināciju izglītības jomā (12).

3.2.2.11 EESK uzskata, ka konsekvence aizsardzībā pret diskrimināciju izglītības jomā ir īpaši svarīga, jo tā bieži pārklājas ar diskrimināciju rases piederības un etniskās izcelsmes dēļ, kā arī reliģijas vai pārliecības dēļ. Ja tāds ierobežojums, kāds iekļauts 3. panta 3. punktā, nebija vajadzīgs Rasu vienlīdzības direktīvā, nav skaidrs, kādēļ tas ir nepieciešams ierosinātajā direktīvā.

3.2.2.12 Neatkarīgi no dalībvalstu atbildības robežām izglītības jomā direktīvā skaidri jānosaka, ka visas šāda veida funkcijas jāpilda bez diskriminācijas.

3.2.2.13 Otrais teikums 3. panta 3. punktā pieļauj atšķirīgu attieksmi attiecībā uz mācību iestāžu pieejamību reliģijas vai pārliecības dēļ; EEKS uzskata, ka direktīvā jāparedz diskriminācijas aizliegums minētajās iestādēs neatkarīgi no iemesla.

3.3 4. pants.

Direktīvas 4. pantā noteikta vienlīdzīga attieksme pret cilvēkiem ar invaliditāti.

3.3.1.1 ANO Konvencijā par personu ar invaliditāti tiesībām (13) iekļauts nepilnīgs “personu ar invaliditāti” apraksts. ES dalībvalstīm jāņem vērā minētais apraksts, izstrādājot valstu tiesību aktus, ar ko aizsargā un veicina personu ar invaliditāti vienlīdzības tiesības. Ierosinātajā direktīvā jāiekļauj arī attiecīgas pamatnostādnes un jāprecizē, ko nozīmē “diskriminācija invaliditātes dēļ”.

3.3.1.2 EESK atzinīgi vērtē 4. pantā noteikto divējādo pieeju, lai likvidētu šķēršļus sociālās aizsardzības, sociālo atvieglojumu, veselības aprūpes, izglītības pieejamībai un publiski pieejamu preču un pakalpojumu, tostarp mājokļu un transporta, pieejamībai un apgādei, kas atbilst EESK ieteikumam (14). Tajā iekļauts pienākums veikt sagatavošanās pasākumus, lai nodrošinātu personu ar invaliditāti vajadzības (4. panta 1. punkta a) apakšpunkts un prasība paredzēt pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu nediskriminējošu pieeju īpašā gadījumā (4. panta 1. punkta b) apakšpunkts)). Atbilstoši2. panta 5. punktam 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta neievērošana ir aizliegtas diskriminācijas veidus. EESK iesaka priekšlikumā direktīvai precizēt, ko nozīmē “efektīva nediskriminējoša” piekļuve.

3.3.1.3 EESK izsaka bažas par 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajiem sagatavošanās pienākumu trim ierobežojumiem, proti, ka pieejamības vajadzību nodrošināšanai veiktajiem pasākumiem nevajadzētu

a) radīt nesamērīgu slogu,

b) būt saistītiem ar sociālās aizsardzības, sociālo atvieglojumu, veselības aprūpes, izglītības vai attiecīgo preču un pakalpojumu būtiskām izmaiņām,

c) paredzēt alternatīvus variantus.

3.3.1.4 Iepriekšējā punkta a) un b) apakšpunktā noteiktie ierobežojumi nav precīzi un, iespējams, ļaus saglabāt neattaisnojamu diskriminējošu praksi. Piemēram, veselības aprūpes pakalpojumu sniedzējs, kas nesniedz veselības aprūpes pakalpojumus personām ar invaliditāti, saskaņā ar b) apakšpunktu var atteikties mainīt piedāvāto pakalpojumu. Vai pašvaldības iestāde, kas pašlaik vietējai slimnīcai piedāvā autobusa pakalpojumus, kurus nevar izmantot personas ratiņkrēslā, saskaņā ar c) apakšpunktu var atteikties nodrošināt alternatīvu transporta veidu. EESK iesaka, ka būtu pietiekami pieprasīt “pienācīgus” sagatavošanas pasākumus, kas pašlaik nav paredzēti 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, un minētajā apakšpunktā noteiktajam pienākumam piemērot vienotu noteikumu, ka šādi pasākumi nevar uzlikt nesamērīgu slogu.

3.3.1.5 Direktīvas 4. panta 2. punkts sniegtu saistošu juridisko spēku noteiktiem faktoriem, kas jāņem vērā nosakot, vai 4. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētie pasākumi “rada nesamērīgu slogu.” Organizācijas lielums, resursi un veids 19. apsvērumā ir minēti kā faktori, kas jāapsver, novērtējot, vai slogs ir nesamērīgs. Direktīvas 2000/78/EK 21. apsvērumā tika noteikti līdzīgi faktori. Divi papildu faktori, “preču un pakalpojumu dzīvescikls” un “iespējamās priekšrocības, ko gūs personas ar invaliditāti, ja tiks uzlabota piekļuve”, ir uzskaitīti 4. panta 2. punktā. EESK uzskata, ka, tā kā abi minētie papildu faktori būtu jāņem vērā, novērtējot samērību jebkurā gadījumā, tie ir nevajadzīgi un var atturēt sociālās aizsardzības, sociālo atvieglojumu, veselības aprūpes, izglītības, preču un pakalpojumu, mājokļu un transporta pakalpojumu sniedzējus atzīt, ka ir nepieciešams veikt pasākumus, lai cilvēkiem ar invaliditāti nodrošinātu efektīvu piekļuvi.

3.3.1.6 Ar direktīvas 15. panta 2. punktu dalībvalstīm ļauts atlikt pilnīgu efektīvas piekļuves nodrošināšanas pienākuma īstenošanu uz laiku līdz četriem gadiem. Lai gan EESK cer, ka dalībvalstis cilvēkiem ar invaliditāti nodrošinās vieglu piekļuvi pakalpojumiem pēc iespējas ātrāk, Komiteja piekrīt, ka dalībvalstis var novilcināt 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktā sagatavošanās pienākuma īstenošanu tikai minētajā ierobežotajā laika posmā. Tomēr ir ļoti svarīgi, ka direktīvā ir skaidri noteikts, ka nav pieļaujama kavēšanās pēc transponēšanas termiņa, lai izpildītu 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā noteikto pienācīgu pasākumu konkrētai personai ar invaliditāti nodrošināšanas pienākumu.

3.4 12. pants.

3.4.1 EESK atzinīgi vērtē dalībvalstīm noteikto prasību izraudzīties vienu vai vairākas iestādes, kas veicinātu vienlīdzīgu attieksmi neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma un dzimumorientācijas un kurām būtu paralēlas pilnvaras tām, kādas šādām iestādēm noteiktas Rasu vienlīdzības direktīvā un direktīvā par vienlīdzīgu attieksmi pret sievietēm un vīriešiem attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem. Turklāt EESK atzinīgi vērtē preambulā (15) iekļauto skaidro norādi par to, ka minēto iestāžu darbībai jāatbilst ANO Parīzes principiem, kuru mērķis jo īpaši ir nodrošināt valstu cilvēktiesību institūciju neatkarību. Kā EESK jau norādījusi iepriekš, minētajām iestādēm jābūt atbildīgām par valstu diskriminācijas novēršanas politiku īstenošanas rezultātu regulāru novērtēšanu (16). Minētajām iestādēm jāveido nepārtraukts un saturīgs dialogs ar organizācijām, kas pārstāv personas, kuras pakļautas diskriminācijas riskam visu priekšlikumā direktīvai minēto iemeslu dēļ.

3.4.2 Ierosinājums 12. pantā tomēr nav pilnīgs, jo vēl joprojām nav paredzēta prasība noteikt iestādi vai iestādes, lai veicinātu vienlīdzīgu attieksmi pret nodarbinātību un profesiju, tāpēc ka šāda prasība par īpašu vienlīdzības nodrošināšanas iestādi nav iekļauta arī Nodarbinātības pamatdirektīvā (2000/78/EK). Saskaņā ar Rasu vienlīdzības direktīvu izveidoto iestāžu kompetencē jābūt vienlīdzībai gan nodarbinātības, gan ar to nesaistītās jomās neatkarīgi no rases piederības vai etniskās izcelsmes, un saskaņā ar direktīvu par vienlīdzīgu attieksmi pret sievietēm un vīriešiem attiecībā uz pieeju precēm un pakalpojumiem un Vienlīdzīgas attieksmes direktīvu (2006/54/EK) (pārstrādāta redakcija) izveidoto iestāžu kompetencē jābūt vīriešu un sieviešu līdztiesībai gan attiecībā uz nodarbinātību, gan ar to nesaistītās jomās.

3.4.3 Tādēļ EESK iesaka ierosinātas direktīvas preambulā iekļaut papildu apsvērumu, aicinot dalībvalstis piešķirt iestādēm, kas noteiktas saskaņā ar 12. pantu, līdzvērtīgas pilnvaras attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi neatkarīgi no reliģijas vai pārliecības, invaliditātes, vecuma vai dzimumorientācijas Nodarbinātības pamatdirektīvas darbības jomas ietvaros.

4. Daudzējāda diskriminācija.

4.1 Nesenajā pašiniciatīvas atzinumā EESK ir norādījusi uz daudzējādas diskriminācijas, proti, diskriminācijas vairāku iemeslu dēļ, kuri noteikti 13. pantā, biežo sastopamību. EESK ieteica, ka ar jaunu direktīvu būtu jāapstiprina, ka vienlīdzīgas attieksmes princips ietver arī aizsardzību pret daudzējādu diskrimināciju, šā principa ievērošanu nodrošinot ar ES un valstu tiesību aktiem.

4.2 Ierosinātajā direktīvā atzīts (17), ka sievietes bieži cieš no daudzējādas diskriminācijas, tomēr tajā nav aplūkota daudzējāda diskriminācija citu iemeslu dēļ. EESK iesaka, ka virzību uz daudzējādas diskriminācijas pilnīgu atzīšanu varētu nodrošināt divos veidos:

a) ar ierosinātajā direktīvā iekļautu papildu apsvērumu, kurā dalībvalstis aicinātas nodrošināt tiesas pieejamību daudzējādas diskriminācijas gadījumu risināšanai, īpaši norādot, ka valstu tiesvedībā jānosaka sūdzības iesniedzēja tiesības iesniegt prasību par visiem daudzējādas diskriminācijas aspektiem vienas prasības ietvaros;

b) ar Komisijas ieteikumu ņemt vērā daudzējādu diskrimināciju, izstrādājot un īstenojot valstu tiesību aktus, kas, lai gan nav saistoši dalībvalstīm, tomēr jāņem vērā valstu tiesās.

Briselē, 2009. gada 14. janvārī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) EESK atzinums par tematu “Diskriminācijas apkarošanas pasākumu izvēršana arī jomās, kas nav saistītas ar nodarbinātību, un argumenti par labu vienai un visaptverošai direktīvai par diskriminācijas apkarošanu”, ziņotājs: Crook kgs, (OV C 77, 31.3.2009., 102. lpp.).

(2) Padomes Direktīva 2000/43/EK, 3. pants.

(3) Eiropas Kopienu Tiesa, lieta C-303/06, 2008. gada 17. jūlijs, minētajā lietā runa ir par to vecāku diskrimināciju, kuriem nav invaliditātes, bet kuru aprūpē ir bērns ar invaliditāti.

(4) 1. zemsvītras piezīme, 8.10.5. punkts.

(5) Padomes Direktīva 2004/113/EK, 5. pants.

(6) Padomes Direktīva 2000/43/EK, 3. pants

(7) 1. zemsvītras piezīme, 8.6. punkts.

(8) COM(2008) 426 galīgā redakcija, 5 nodaļa “Sīkāks konkrētu priekšlikuma noteikumu skaidrojums.”

(9) Tiesas spriedums Maruko v. Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen, lieta C-267/06, 2008. gada 1. aprīlī, 59. punkts.

(10) EKDL 149. panta 1. punkts: “Kopiena veicinās kvalitatīvas izglītības attīstību, sekmējot sadarbību starp dalībvalstīm un, ja nepieciešams, atbalstot un papildinot to rīcību, kā arī vienlaikus pilnībā apzinoties dalībvalstu atbildību par apmācību saturu un par izglītības sistēmu, kā arī kultūras un valodas daudzveidības organizāciju.”

(11) Piemēram, Padomes Direktīvas 2000/43/EK 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts vai Padomes direktīvas 2000/78/EK 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu.

(12) Lielās palātas spriedums 2007. gada 13. novembrī (lietas Nr. 57325/00).

(13) 1. pants.

(14) 1. zemsvītras piezīme, 8.10.2. punkts.

(15) 28. apsvērums.

(16) 1. zemsvītras piezīme, 8.10.8. punkts.

(17) 13. apsvērums.