Direktīvas mērķis ir uzturēt un veicināt kodoldrošības nepārtrauktu uzlabošanu. Tajā noteikts, ka dalībvalstīm jāveic piemēroti valsts pasākumi nolūkā nodrošināt augstu kodoldrošības līmeni, lai aizsargātu darba ņēmējus un sabiedrību no apdraudējuma, ko rada kodoliekārtu jonizējošais starojums. Direktīva ietver noteikumus attiecībā uz šādiem aspektiem:

Šā ziņojuma pamatā ir dalībvalstu ziņojumi atbilstoši direktīvas 9. panta 1. punktam, kurā noteikts, ka dalībvalstīm ziņojumi par šīs direktīvas īstenošanu pirmoreiz Komisijai jāiesniedz līdz 2014. gada 22. jūlijam. Valstu ziņojumos ir sniegta informācija par to, kā dalībvalstis rīkojas, lai sasniegtu direktīvas mērķus, un tie parāda valstu līmenī izmantotās pieejas.

Saskaņā ar Padomes Direktīvas 2009/71/EURATOM (Kodoldrošības direktīva) 9. panta 2. punktu Komisijai ir jāiesniedz ziņojums par direktīvas īstenošanas gaitu. Minētā direktīva ir no Euratom līguma 2. panta b) punkta un 30. panta izrietošs sekundārais tiesību akts.

ievieš augsta līmeņa ES mēroga drošības mērķi, lai nepieļautu avārijas un izvairītos no radioaktīvām noplūdēm,

izveido Eiropas sistēmu konkrētu drošības jautājumu salīdzinošai novērtēšanai reizi sešos gados,

uzlabo kodoldrošības jautājumu pārredzamību, informējot un iesaistot sabiedrību, kā arī

veicina efektīvu kodoldrošības kultūru.

Dalībvalstīm īstenošanas ziņojumi bija jāiesniedz līdz 2014. gada 22. jūlijam. Tā kā tie aptver laika posmu pirms grozījumu pieņemšanas, šis ziņojums pamatojas uz direktīvas sākotnējo redakciju. Tomēr, lai šis ziņojums sniegtu pilnīgāku priekšstatu par Euratom pašreizējā kodoldrošības tiesiskā regulējuma īstenošanu, var būt iekļautas atsauces uz grozīto direktīvu, jo īpaši, ja pienākums, kas izriet no sākotnējās redakcijas, grozītajā direktīvā ir paplašināts.

1.3.Ziņojuma struktūra un vispārējā pieeja

Ziņojuma mērķis ir sniegt Padomei un Parlamentam pilnīgu pārskatu par direktīvas īstenošanas pašreizējo situāciju visā ES.

Pēc vispārīga ievada par to, kā direktīva ir īstenota, ziņojuma 3. iedaļā ir aplūkoti jautājumi, kas attiecas uz kodoldrošības pārvaldību un atbilst direktīvas 4., 5., 8. pantam un 9. panta 3. punktam. Ziņojuma 4. iedaļa ir veltīta kodoliekārtu drošībai, un tajā ir aplūkoti kodoldrošības tehniskie un cilvēkresursu aspekti, uz kuriem attiecas direktīvas 6. un 7. pants. Galvenie sasniegumi kodoldrošības jomā tiek aprakstīti, ja tie atbilst kādam no direktīvas noteikumiem. Pie katras jomas ir norādītas arī problēmas saistībā ar direktīvas īstenošanu. Ziņojumā ir sniegti ieteikumi dalībvalstīm saistībā ar minētajām problēmām un norādīts, kādus korektīvos pasākumus Komisija ir veikusi vai plāno veikt. Šis ziņojums neattiecas uz situāciju katrā dalībvalstī atsevišķi. Tā mērķis drīzāk ir uzsvērt dominējošās tendences, tādējādi koncentrējoties uz svarīgākajām problēmām un konstatējot, kādi korektīvi pasākumi ir nepieciešami. Tomēr īss izklāsts par katras dalībvalsts veiktajiem pasākumiem direktīvas īstenošanai ir iekļauts pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā.

2.Pārskats par īstenošanu attiecībā uz tiesisko regulējumu un regulatīvo iestādi

Attiecībā uz direktīvā noteiktajiem pienākumiem, proti, izveidot kodoldrošības tiesisko regulējumu, izveidot regulatīvo iestādi, piešķirt atbilstošus resursus un veikt sistēmas starptautisku salīdzinošo novērtēšanu, ziņots, ka visas dalībvalstis ir pieņēmušas atbilstošus leģislatīvus pasākumus.

Tomēr dažām dalībvalstīm ir jāpārliecinās, ka to regulatīvajai iestādei ir pietiekami resursi.

Attiecībā uz regulatīvās infrastruktūras starptautisku salīdzinošo novērtēšanu 19 dalībvalsts (tostarp visas dalībvalstis, kurās ir kodolspēkstacijas) ir uzņēmušas Integrēto regulatīvās pārbaudes dienestu (IRRS), ko koordinē SAEA, vai plāno to uzņemt līdz 2015. gada beigām. Tādējādi 9 dalībvalstis nav uzņēmušas šādas novērtēšanas misijas, kaut gan 5 no tām plāno to darīt turpmākajos gados. Direktīvā noteiktā prasība ir uzņemt starptautisku novērtēšanas misiju vismaz reizi desmit gados.



3.Kodoldrošības pārvaldība

Šobrīd ES ir vislielākais kodolreaktoru skaits pasaulē, un vairākas dalībvalstis plāno veikt ieguldījumus šajā nozarē. Dalībvalstīm, kuras jau izmanto kodolenerģiju, un tām, kuras uzsāk kodolprogrammas, ir jābūt:

labi organizētai leģislatīvajai, regulatīvajai un organizatoriskajai sistēmai attiecībā uz kodoldrošību, tostarp skaidram pienākumu sadalījumam,

neatkarīgai kompetentajai regulatīvajai iestādei, kam piešķirtas pienācīgas pilnvaras un resursi,

efektīvām sabiedrības informēšanas procedūrām un

regulārai visas sistēmas salīdzinošajai novērtēšanai.

3.1.Normatīvā un organizatoriskā sistēma (4. pants)

Visas dalībvalstis ziņojumos ir norādījušas, ka tajās ir izveidota valsts normatīvā un organizatoriskā sistēma direktīvas aptverto pasākumu īstenošanai (4. panta 1. punkts). Valstu sistēmas, kurās ietilpst tiesību akti un īstenošanas noteikumi, ir izstrādāti ļoti dažādi atkarībā no katras valsts kodolnozares profila un to administratīvajām sistēmām. Piemēram, dažas valstis, kurās nav kodolspēkstaciju, šādus jautājumus risina ar vispārējiem tiesību aktiem veselības, vides un civilās aizsardzības jomā.