LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 128/41

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Atjauninātās Lisabonas stratēģijas ārējā dimensija”

(pašiniciatīvas atzinums)

(2010/C 128/08)

Galvenais ziņotājs: Luca JAHIER kgs

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja saskaņā ar Reglamenta 29. panta 2. punktu 2009. gada 26. februārī nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par tematu

“Atjauninātās Lisabonas stratēģijas ārējā dimensija”.

Ekonomikas un monetārās savienības un ekonomiskās un sociālās kohēzijas specializētajai nodaļai (Lisabonas stratēģijas īstenošanas novērošanas centram) tika uzdots sagatavot Komitejas atzinumu par šo jautājumu.

Ņemot vērā jautājuma steidzamību, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 457. plenārajā sesijā 2009. gada 4. novembrī (4. novembra sēdē) iecēla Jahier kgu par galveno ziņotāju un ar 177 balsīm par, 1 pret un 7 atturoties, pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi.

1.1. Lisabonas Izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju visaptveroši pārskata nākamajiem desmit gadiem, apspriežot arī tās ārējo dimensiju.

1.2. Eiropas labklājību lielā mērā veicina tās atvērtība pārējai pasaulei. Tas sniedz gan ekonomiskas priekšrocības, gan sekmē kultūras un zināšanu apmaiņu un Eiropas vērtību atzīšanu visā pasaulē. Eiropas Savienība ir pasaulē nozīmīgākais preču un pakalpojumu eksportētājs un importētājs, otrais nozīmīgākais tiešo ārvalstu investīciju ieguldītājs un saņēmējs un pasaulē lielākais attīstības palīdzības sniedzējs. Euro ir otrā starptautiskā valūta. Tādēļ Kopienas ģeostratēģiskajās interesēs ir izvērst savu starptautisko programmu, lai pārstāvētu un aizsargātu 500 miljonu iedzīvotāju intereses, vienlaikus ņemot vērā, kā tā ir atbildīga par globālu problēmu risināšanu un tai jāsniedz ieguldījums augstu standartu noteikšanā globalizācijas pārvaldības jomā.

1.3. Pēdējā desmitgadē nozīmīga prioritāte bija centieniem izstrādāt vērienīgu, līdzsvarotu un taisnīgu daudzpusēju nolīgumu tirdzniecības tālākai liberalizācijai, lai pakāpeniski atvērtu tirgus saskaņā ar regulētu sistēmu. Sevišķi 2007. gada iniciatīva “Globālā Eiropa” ir bijusi īpaši saistīta ar atjaunināto Lisabonas stratēģiju.

1.4. Ar jaunu globālu lielvaru parādīšanos un neseno starptautisko finanšu un ekonomikas krīzi saistītie izaicinājumi vēl jo skaidrāk liecina par globalizācijas jauno ģeopolitisko dabu un to, ka Eiropai vajadzīga jauna, saskaņotāka un efektīvāka visaptveroša ārējā stratēģija. Eiropai jāizstrādā jauns redzējums par tās uzdevumiem pasaulē, ņemot vērā, pirmkārt, tādus faktorus kā ģeostratēģiskais stāvoklis, kas ir tās vēsturiskās un ģeogrāfiskās lomas pamatā, izejvielu un enerģijas piegādes drošums un jaunu vēl nabadzīgu tirgu attīstība, un, otrkārt, Eiropas spēju risināt globālus jautājumus, piemēram, drošība, klimata pārmaiņas, nabadzība, starptautiskā migrācija, vienlaikus sekmējot Kopienas sociālās tirgus ekonomikas pievilcīgās vērtības, kas piesaista visas pasaules interesi.

1.5. Jāizstrādā atbilstošs ES rīcības plāns, lai stiprinātu Eiropas klātbūtni un nozīmi jaunajā globalizācijas sistēmā, īstenojot šādus pasākumus:

— jāizvērš ES ārpolitika un citu tās politiku ārējie aspekti saskaņā ar strukturālu pieeju, uzlabojot to vispārējo saskaņotību un nodrošinot aizvien lielāku vienotību ES dalībvalstu rīcībā;

— jānodrošina līdzsvarota tirgu atvēršana, noslēdzot Dohas sarunu raundu un īstenojot strukturētu dialogu ar nozīmīgākajiem partneriem;

— jāpalielina Kopienas kā starptautiska spēka regulējuma jomā nozīme un jāīsteno starptautiska politika, kuras pamatā ir tiesību veicināšana;

— jāstiprina euro starptautiskā dimensija;

— jāizvirza mērķis izveidot plašu attīstības un ekonomikas izaugsmes telpu, ko varētu dēvēt “Eiropa un Āfrika — apvienība savstarpējai attīstībai” un kurā ietilptu šādi elementi: Eiropas Savienības paplašināšanas ātra pabeigšana, kaimiņattiecību politika, Vidusjūras reģiona valstu savienība un spēcīga partnerība ar Āfriku.

1.6. Šāda rīcības plāna pakāpeniska izstrādāšana plašākā ārējās politikas kontekstā atbilstoši Eiropas Savienības uzstādījumiem ļautu uzlabot tā kvalitāti un saskaņotību.

1.7. Lai sekmētu veiksmīgāku attīstību un nodrošinātu plašu politisko vienprātību par šāda vērienīga un tālejoša projekta iekļaušanu Kopienas starptautiskajā programmā, Eiropas Savienībai ievērojami jāstiprina sociālo partneru un organizētas pilsoniskās sabiedrības nozīme gan Eiropā, gan trešās valstīs.

1.8. EESK var sniegt aizvien nozīmīgāku ieguldījumu, lai apvienotu un attīstītu līdzdalības mehānismus, kas pilsoniskajai sabiedrībai dotu iespēju iesaistīties uzraudzībā un nodrošinātu tās aktīvu līdzdalību gandrīz visā pasaulē. Turklāt šī pieeja ir raksturīga Eiropas sociālajam modelim, ko augsti vērtē visā pasaulē.

2. Ievads.

2.1. Ņemot vērā, ka Eiropas integrētais tirgus aptver 500 miljonus iedzīvotāju, tā ir pasaulē nozīmīgākā ekonomiskā apvienība, kam tirdzniecības potenciāla ziņā nav ekvivalenta un kuras apritē ir pasaulē otrā nozīmīgākā valūta euro. Lai starptautiskās attiecības būtu savstarpēji izdevīgas, Eiropas Savienībai ne tikai jāuzņemas atbildība atbilstoši savai nozīmei, bet arī jāaizstāv savas ārējās ekonomiskās un ģeopolitiskās intereses, jo tās ir būtiskas, lai tā sekmīgi piemērotu savu modeli, kas ir visatvērtākais pasaulē un atbilst visaugstākajiem sociālajiem un vides standartiem.

2.2. Tādēļ Eiropas Savienībai aizvien vairāk jāizvērš sava starptautiskā darba programma, lai arī turpmāk nodrošinātu ilgtspējīgu izaugsmi, kvalitatīvu nodarbinātību un ilgtspējīgu attīstību, kas ir Lisabonas stratēģijas mērķi.

2.3. Pēc 2000. gada Lisabonas stratēģijas un tās pārskatīšanas 2005. gadā ar ārējo dimensiju saistītajiem jautājumiem pievērsās tikai 2007. gadā. Eiropadomes 2008. gada pavasara sanāksmes secinājumos ir minēts, ka “…tālab ES jāturpina centieni ietekmēt globalizāciju, stiprinot atjaunotās Lisabonas stratēģijas ārējo aspektu” (1).

2.4. Secinājumos ir uzvērtas šādas prioritāras jomas:

— veicināt brīvu tirdzniecību un … turpināt vadību šajā jomā;

— uzlabot daudzpusējo tirdzniecības sistēmu, arī turpmāk tiecoties panākt vērienīgu, līdzsvarotu un visaptverošu vienošanos Dohas attīstības sarunu kārtā;

— noslēgt vērienīgus divpusējus nolīgumus ar nozīmīgiem tirdzniecības partneriem un arī turpmāk vērst plašumā integrācijas centienus attiecībā uz kaimiņvalstīm un kandidātvalstīm, attīstot kopēju ekonomikas telpu;

— nodrošināt uzticamu piekļuvi enerģijai un stratēģiskām izejvielām;

— stiprināt pastāvošās ekonomiskās attiecības un attīstīt savstarpēji izdevīgas stratēģiskas partnerattiecības ar jaunajām ekonomikas lielvarām taisnīgas konkurences apstākļos;

— veicināt regulatīvu sadarbību, standartu tuvināšanu un noteikumu atbilstību, un uzlabot intelektuālā īpašuma tiesību īstenošanas sistēmas efektivitāti, vēršoties pret viltojumiem.

2.5. Nesenajās debatēs par ES instrumentiem ārējo iniciatīvu īstenošanai tiks secināts, ka jāīsteno šādi pasākumi (2):

— attiecībā uz Eiropas Savienības ārējām iniciatīvām jāpiemēro plašāka pieeja, izveidojot saikni starp KĀDP, tirdzniecības un sadarbības politiku, vienlaikus palielinot Kopienas iekšējo politikas jomu ārējo ietekmi (3);

— jāizstrādā jaunas Eiropas programmas sadarbības un attīstības jomā, pamatojoties uz “Eiropas konsensu” (4) un 2007. gada novembrī uzsākto ES un Āfrikas partnerību (5);

— jāpiemēro jauna pieeja tirdzniecības politikai, uzsverot arī divpusēju un reģionālu sarunu nozīmi.

3. Esošā ārējā dimensija …

3.1. Pēdējos desmit gados galvenā uzmanība bija pievērsta centieniem izstrādāt vērienīgu, līdzsvarotu un taisnīgu daudzpusēju nolīgumu tirdzniecības turpmākai liberalizācijai un veicināt tirgu pakāpenisku atvēršanu, lai paplašinātu Eiropas uzņēmumu konkurences iespējas, tādējādi radot jaunas iespējas izaugsmei un nodarbinātībai.

3.2. Pasaules tirdzniecības organizācija (PTO) tika atzīta par galveno virzītājspēku, lai izvērstu tirdzniecību, pamatojoties uz regulētu un daudzpusēju sistēmu. Dohas Attīstības programma bija Komisijas svarīga prioritāte.

3.3. Ņemot vērā sarežģījumus Dohas sarunās un it īpaši to nonākšanu strupceļā 2006. gada jūlijā, Eiropas Savienība nolēma, ka nepieciešama visaptveroša pārskatīšana. Padome 2007. gada aprīlī apstiprināja Komisijas paziņojumu “Globālā Eiropa. Konkurence pasaulē — ieguldījums ES izaugsmes un nodarbinātības stratēģijā” (6).

3.4. Ierosinātajā stratēģijā, kas ir saistīta ar 2005. gada atjaunināto Lisabonas stratēģiju, ir vēlreiz apliecināts un nostiprināts vispārējais mērķis veidot globālāku un integrētāku ārējās tirdzniecības politiku, lai piesaistītu jaunas investīcijas un veicinātu jaunas partnerības, kā arī visā pasaulē nodrošinātu aizvien atvērtākus tirgus. Komisija stratēģijā ierosina izmantot ne tikai tradicionālo nozīmīgāko instrumentu, proti, daudzpusējas sarunas, bet arī jaunus divpusējus un reģionālus nolīgumus (7), lai varētu likvidēt beztarifu un normatīva rakstura barjeras un nodrošināt pakāpenisku un būtisku regulējuma konverģenci.

3.5. Komisija 2008. gada decembra paziņojumā par Lisabonas stratēģijas ārējo dimensiju (8) atkārtoti izvirza mērķi noslēgt daudzpusējas tirdzniecības sarunas, veicināt sadarbību regulējuma jautājumos un tirgus piekļuves partnerību.

3.6. EESK ir izstrādājusi divus atzinumus par šiem jautājumiem (9), tajos īpaši uzsverot, ka

— Dohas sarunu raunda noslēgšana arī turpmāk ir nozīmīgākā stratēģiskā prioritāte, un saistībā ar to divpusējie nolīgumi var radīt papildu pievienoto vērtību;

— lielāka uzmanība jāvelta tirgus atvēršanas ietekmei uz dažiem reģioniem un noteiktām darba ņēmēju grupām, un tādēļ vairāk jāpievēršas sociālajam taisnīgumam un pienācīga darba veicināšanai;

— arī divpusējos nolīgumos jāiekļauj citi aizvien nozīmīgāki starptautisko attiecību aspekti, kas saistīti, piemēram, ar vidi, enerģiju, kultūru, migrāciju un globālo pārvaldību.

4. … kas tomēr ir lielā mērā nepietiekama.

4.1. Jauni izaicinājumi.

4.1.1. Eiropas Savienība saskaras ar šādiem jauniem izaicinājumiem:

— jaunās tirgus ekonomikas valstu aizvien lielākā konkurence, tostarp Āzijas pasaules lielvaru izaugsme;

— klimata pārmaiņas un enerģētika;

— paplašināšanās līdz 27 dalībvalstīm ietekme uz ES un tās kaimiņvalstīm;

— pārtikas krīzes atkārtošanās;

— izpratne par globalizācijas aizvien izteiktāko ģeopolitisko raksturu, jo tendences nepārprotami liecina, ka tās pamatā tagad vairs nav vienīgi ekonomikas apsvērumi;

— visbeidzot, starptautiskās finanšu un ekonomikas krīzes izvēršanās.

4.1.2. Ņemot vērā minētos izaicinājumus, ir vajadzīga saskaņotāka un efektīvāka ārējā ekonomikas stratēģija, lai novērstu pretrunu starp aizvien lielāko Eiropas Savienības nozīmi ekonomikas jomā un tās joprojām nepietiekamo ietekmi uz sarežģītajiem un plašajiem globalizācijas procesiem. Vienlaikus Eiropas Savienībai jāaizsargā savas intereses un jārod iespējas stiprināt savas vērtības.

4.1.3. Neapšaubāmi, ka starptautiskās ekonomikas un finanšu krīzes ietekme būs jūtama vēl ilgu laiku pēc 2010. gada. Jāņem vērā, ka šis nozīmīgais starptautiskais jautājums un tas, kādi pasākumi tiks īstenoti, lai noteiktu tā turpmāko virzību, būtiski ietekmēs ikviena pasaules reģiona turpmāko izaugsmes un nodarbinātības stratēģiju. Katra reģiona nostāja šo jautājumu risināšanā ievērojami ietekmēs attiecīgā reģiona un citu reģionu nākotni. Tas īpaši attiecas uz Eiropu, kas ir visatvērtākā ekonomikas zona pasaulē, un tādēļ tā vairāk nekā citi ir atkarīga no importa un eksporta.

4.1.4. Pašreizējās krīzes ietekmē neatgriezeniski ir zaudējusi nozīmi starptautiskas darba dalīšanas pieeja, saskaņā ar kuru izejvielu piegāde un pārstrāde un uz izmaksām balstīta konkurence ir nozīmīgāko jaunās tirgus ekonomikas valstu īpatnība, savukārt Eiropas un pārējām attīstītajām valstīm jārada augsta pievienotā vērtība, pamatojoties galvenokārt uz tādiem faktoriem kā pētniecība, jauninājumi un kvalificēts darbaspēks.

4.1.5. Nesenās ekonomikas attīstības tendences BRIC valstīs (Brazīlijā, Krievijā, Indijā un Ķīnā), piemēram, aizvien lielākais patentu skaits, Eiropas tiešo ārvalstu investīciju (TĀI) nozīme, jaunās tirgus ekonomikas valstu aizvien lielākās tiešās ārvalstu investīcijas Eiropas Savienībā un valstu fondu izveide (visus šos fondus ir izveidojušas valstis, kas nav Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (OECD) dalībvalstis), liecina par straujām pārmaiņām pasaules ekonomikas struktūrā. Tādēļ Eiropas Savienībai jāīsteno atbilstoši pasākumi.

4.1.6. Tas, ka arī citās pasaules daļās nesen ir izveidojušies reģioni, kas koncentrējas uz jauninājumu un zināšanu stratēģijām, norāda, ka pēc pasākumiem ekonomikas krīzes pārvarēšanai varētu izveidoties sarežģītāka turpmāko attiecību sistēma, pamatojoties uz cieši integrētiem un konkurētspējīgākiem reģionālajiem blokiem, un katrā no tiem varētu izveidoties jaunas darba dalīšanas formas un dažāda veida ekonomiskā un sociālā nelīdzsvarotība.

4.2. Inovatīvs un vērienīgs mērķis.

4.2.1. Eiropas Savienība vairākkārt ir pierādījusi spēju mierīgā ceļā un sarunās panākot vienošanos ietekmēt attīstību starptautiskajā līmenī, iesaistot aizvien vairāk dažādu pušu. Tādējādi ES ir sniegusi būtisku ieguldījumu labklājības veicināšanā nozīmīgās pasaules daļās (piemēram, sadarbība ar ĀKK trīsdesmit gadu garumā vai ES paplašināšanas politika).

4.2.2. Turklāt Eiropas Savienība ir palīdzējusi izveidot strukturētu sistēmu, kuras pamatā ir reģionālie, nozaru un vispārējie sadarbības nolīgumi. Pagātnē tās bija PTO sarunas, savukārt šodien tas attiecas uz jaunajām G8/14 un G-20 valstu sarunām, kuru mērķis ir izveidot stingrākus noteikumus un instrumentus starptautiskajā finanšu jomā, pievēršoties arī Starptautiskā valūtas fonda un Pasaules bankas lomai.

4.2.3. Diskusijas par ārējo dimensiju sākotnēji attiecās vienīgi uz tirdzniecības politiku, vēlāk arī uz enerģijas un klimata pārmaiņu jautājumiem, taču tagad tās aptver aizvien dažādākas jomas, piemēram, migrācijas politika un globalizācija sociālajā (pielāgošanas fonds un galvenie nodarbinātības standarti), vides (Kioto protokols un ilgtspējīga tautsaimniecība), rūpniecības (intelektuālais īpašums un valsts ieguldījumu fondi), politiskajā (ES paplašināšana un kaimiņattiecību politika) un diplomātijas jomā. Svarīgi ir arī tādi jautājumi kā euro nozīme un Kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) un Eiropas drošības un aizsardzības politikas ietekme uz ES nozīmes palielināšanu starptautiskajā mērogā, kā arī iespēja Eiropas drošības stratēģijā iekļaut jautājumu par Eiropai stratēģiski nozīmīgām precēm un interesēm, ņemot vērā, ka šo pieeju pasaulē jau piemēro citas tradicionālas un jaunas ekonomikas lielvaras.

4.2.4. Ņemot vērā iepriekš minēto, kļūst skaidrs, ka visas šīs dimensijas nav iespējams iekļaut Lisabonas stratēģijā, ja vēlas saglabāt tās būtību.

4.2.5. Tomēr jāatzīmē, ka šie aspekti kļūst aizvien būtiskāki, lai pilnībā sasniegtu stratēģijas mērķi, proti, pielāgojoties globalizācijai, Eiropā izstrādāt atbildes pasākumus.

4.2.6. Vairumā gadījumu šo Eiropas Savienības ārējo iniciatīvu pamatā ir labi attīstīti mehānismi, kuros nodrošināta cieša ES integrācija — tās ir gan Eiropas Savienības politikas jomas, gan jomas, par kurām kopīgi vienojušās ES un dalībvalstis. Iespējams, ka šīs politikas jomas nav pietiekami koordinētas vai tām trūkst visaptveroša stratēģiska redzējuma, taču tās var attīstīties un tām ir ievērojama ietekme, un tās jebkurā gadījumā ir daudz ietekmīgākas nekā atsevišķu dalībvalstu pasākumi un daudzas citas Eiropas Savienības iekšējās politikas.

4.3. Ceļā uz atjauninātu Eiropas Savienības ārējo stratēģiju.

4.3.1. Apsverot šo jautājumu, varētu pievērsties Eiropas globalizācijas stratēģijas laika posmam pēc 2010. gada ārējai dimensijai, kas būtu ne tikai cieši koordinēta un saistīta ar iekšējo dimensiju (kuras pamatā būtu atjaunotā Lisabonas stratēģijas izaugsmei un nodarbinātībai), bet arī patstāvīgāka un ieguvusi jaunu pārliecinošāku stratēģisku virzību (10).

4.3.2. Eiropai vajadzīgs jauns redzējums par tās uzdevumiem pasaulē un jāizstrādā atbilstošs rīcības plāns, ņemot vērā 21. gadsimta attīstības tendences un Eiropas Savienības vērtības. Turklāt jānodrošina, lai tie būtu saprotami un tos varētu izskaidrot Eiropas sabiedrībai un dažādām grupām, apspriest ar ES nozīmīgākajiem sadarbības partneriem pasaulē un pārstāvēt starptautiskos forumos.

4.3.3. Šis redzējums jāorientē uz progresu un pienācīga darba veicināšanu, un tā pamatā jābūt ilgtspējīgai attīstībai, kas sekmē iekļaujošu sabiedrību, atvērtu tautsaimniecību un mierīgas attiecības. Jaunajam redzējumam jāiekļaujas arī globāla mēroga ilgtermiņa stratēģiskā perspektīvā. Eiropas Savienībai vairāk jāņem vērā ģeostratēģiskais stāvoklis, kas ir tās vēsturiskās un ģeogrāfiskās lomas pamatā, nepieciešamība garantēt izejvielu un enerģijas piegādes drošumu (11) un jaunu vēl nabadzīgu tirgu iespējamā attīstība.

4.3.4. Nozīmīgs ieguldījums šāda redzējuma attīstīšanā bija arī īsais, bet efektīvais dokuments ar daudzsološu nosaukumu “Eiropas intereses — panākumi globalizācijas laikmetā” (12), ko Komisija 2007. gada oktobrī izstrādāja Hemptonkortas sammitam. EESK tajā pašā gadā pauda līdzīgu viedokli (13).

4.3.5. Atjauninātā Lisabonas stratēģija laika posmam pēc 2010. gada jāsaskaņo ar ES ārpolitikas jaunu, stratēģiskāku virzību, lai stiprinātu Eiropas klātbūtni un nozīmi jaunajā globalizācijas sistēmā.

4.3.6. Tādēļ, izvēršot un papildinot Padomes 2008. gada marta secinājumos iekļautās idejas, jāizstrādā detalizēts rīcības plāns, aptverot šādus četrus saskaņotus un sasvstarpēji saistītus līmeņus, lai:

— nodrošinātu tirgu līdzsvarotu atvēršanu un starptautiskās preču un pakalpojumu tirdzniecības turpmāku attīstību, vienlaikus ilgtermiņā nodrošinot Eiropas piekļuvi stratēģiski nepieciešamiem resursiem;

— aktivizētu ekonomikas dialogu ar visiem nozīmīgākajiem partneriem, ņemot vērā daudzpusēju pieeju, un arī turpmāk stiprinātu euro starptautisko nozīmi;

— Eiropas Savienība kļūtu par starptautisku spēku regulējuma jomā, kas sekmē augstākus standartus rūpniecības, vides un sociālajā jomā, kā arī tādās jomās kā pienācīgi darba apstākļi, publiskais iepirkums un intelektuālais īpašums, vienlaikus sniedzot ieguldījumu, lai reģionālajā un daudzpusējā līmenī izstrādātu noteikumus attiecībā uz finanšu tirgiem un starptautiskās ekonomikas pārvaldību;

— atkārtoti izvērstu trīs nozīmīgākās politikas jomas, kas sekmē ES ārējo attīstību, proti, paplašināšanas pabeigšana, kaimiņattiecību politika, Vidusjūras reģiona valstu savienība un jaunā partnerība ar Āfrikas valstīm saistībā ar ĀKK iniciatīvu, tādējādi izveidojot īpašu attīstības telpu, lai sekmētu daudzpusēju ekonomikas izaugsmi. Tā jau ir nodēvēta par “Eur-Africa” iniciatīvu (14) , un Eiropas Savienībai tajā vajadzētu uzņemties vadošu ģeostratēģisku lomu.

4.3.7. Ārējai dimensijai piešķirot lielāku nozīmi, tiks vērsta uzmanība uz to, ka Eiropas Savienība, lai sekmētu integrāciju, ir iecerējusi uzsākt jaunu politiskās attīstības posmu, galveno uzmanību pievēršot tam, lai pilnveidotu sistēmu attiecībām ar pārējo pasauli un tādējādi iegūtu jaunus enerģijas avotus un resursus. Tādējādi varētu pabeigt izveidot pēc iespējas labāku Eiropas sociālās tirgus ekonomikas modeli un iedzīvotājiem nodrošināt mierīgus dzīves apstākļus un sabiedrības attīstību. To varētu uzskatīt par Eiropas Savienības dibināšanas principu konsolidāciju; šie principi ir minēti Šūmaņa deklarācijā un Romas līguma preambulā, nodrošinot Eiropas projekta abu dimensiju (iekšējās un ārējās) savstarpējo saikni un mijiedarbību.

5. Daži konkrētāki priekšlikumi.

5.1. Saskaņotāka un proaktīvāka vispārējā politika.

— Lai Eiropas Savienība īstenotu savus pasākumus, kuru mērķis ir daudzpusējās sistēmas reforma un globalizācijas pamatprincipu uzlabošana, ir vajadzīga paralēla pieeja, proti, gan ES iekšējās politikas un ārpolitikas saskaņotība, gan daudz ciešāka koordinācija ar dalībvalstīm.

— Eiropas Savienībai, izstrādājot attīstības politiku un nosakot sarunu pilnvaras, īpaša uzmanība jāpievērš tādiem jautājumiem kā sociālās jomas regulējuma veicināšana, sarunas starp sociālajiem partneriem un vispārējas sociālās aizsardzības sistēmas.

— Visos Eiropas Savienības ārējos pasākumos jāiekļauj šādi prioritāri jautājumi: izglītības un apmācības sistēmu attīstība, nozīmīgākie darba pamatstandarti, sociālās aizsardzības sistēmas attīstība, dzimumu līdztiesība un nelabvēlīgākā stāvoklī esošu grupu integrācija (cilvēki ar invaliditāti, etniskās mazākumtautības utt.).

— Eiropas Savienībai ir pienākums pildīt savas saistības. Tas īpaši attiecas uz mērķi 0,7 % no IKP piešķirt attīstības atbalstam un bieži atkārtoto apņemšanos izmantot Kopienas sasniegumus un attīstības veicināšanas instrumentus, lai sekmētu attīstību citās valstīs un reģionos. Šajā sakarā īpaša nozīme būtu apņēmībai dot jaunu impulsu ES un Āfrikas partnerībai.

— Tādēļ, ja ievērojami palielinātu attīstības valstīm paredzētos resursus un tajās vairāk ieguldītu, ņemot vērā gaidāmo Kopenhāgenas vienošanos 2009. gada decembrī, varētu nodrošināt labas iespējas savstarpējai attīstībai un progresam. Tādējādi, pamatojoties uz jauno Lisabonas stratēģiju, varētu nodrošināt sistēmu, lai pieņemtu lēmumus par pētniecības jautājumiem, jauninājumiem, ieguldījumiem un zināšanām, kas pasaulē sekmē videi draudzīgu izaugsmi.

— Sarunās par tirdzniecības jautājumiem jānodrošina labāka uzraudzība un pārredzamība, kā arī plašāka pilsoniskās sabiedrības līdzdalība šajā ārējo attiecību un sarunu sistēmā.

— Eiropas Savienībai jāsekmē reģionālā integrācija un arī turpmāk jābūt par piemēru citiem. Ideja par makroreģioniem jāpaplašina un jāpadziļina. Eiropa var ievērojami veicināt reģionu savstarpējo sadarbību, un tai šī sadarbība jāveicina un jāattiecina ne tikai uz tirdzniecības liberalizāciju, bet arī uz attīstības sadarbību, politisko dialogu un sadarbību kultūras jomā.

— Ņemot vērā tādu problēmu kā nodrošinātība ar pārtiku, un ar mērķi pilnībā nodrošināt cilvēka pamattiesības uz veselīgu, drošu un ilgtspējīgu pārtiku (15) jāpārskata pašreizējās sarunu pilnvaras, lai atzītu lauksaimniecības produkcijas īpašās iezīmes un nodrošinātu attiecīgus pasākumus, kuru mērķis ir saglabāt atšķirības ražošanas nosacījumos un atšķirības dažādajos tirgos. Tādējādi varētu būtiskāk sekmēt nozīmīgākos nolīgumus tirdzniecībai ar citām precēm, un pirmais solis šajā virzienā būtu Ekonomisko partnerattiecību nolīgumi.

— Ņemot vērā “tirdzniecības potenciāla”kritēriju, kas attiecīgā reģiona izaugsmes līmeni saista ar tā tirgus lielumu, lietderīgi būtu gan noslēgt reģionālus nolīgumus ar ĀKK valstīm, gan arī izvērst divpusējus un reģionālus nolīgumus ar Dienvidaustrumu Āzijas valstu apvienības (ASEAN) valstīm, Koreju, Indiju, Krieviju, Dienvidu puslodes kopējā tirgus (Mercosur) un Persijas līča sadarbības padomes (GCC) valstīm, kā arī atkārtoti pievērsties šiem nolīgumiem.

— Īpaša nozīme jāpiešķir attiecībām ar Ķīnu, jo, pirmkārt, Eiropas Savienībai tajā ir ievērojamas ofensīvas un defensīvas intereses (un līdz ar to plašas iespējas sarunām), otrkārt, tā ir iespēja sekmēt pastāvīgu izaugsmi savstarpējā mijiedarbībā un, treškārt, ģeopolitisku apvērumu dēļ.

— Lielāka uzmanība jāvelta divpusējām sarunām ar ASV, Japānu un Kanādu, jo tirdzniecības potenciāla ziņā ASV ir pirmais, Japāna trešais un Kanāda astotais nozīmīgākais partneris. Atkārtoti jāpievēršas transatlantiskajām attiecībām, lai mazinātu domstarpības un pēc iespējas palielinātu sinerģiju, pakāpeniski nodrošinot institucionālo struktūru un dažādu politikas jomu konverģenci (16).

— Ņemot vērā Ekonomikas un monetārās savienības iespējamo paplašināšanos turpmākajos gados, euro kā spēcīga pasaules mēroga valūta varētu kļūt vēl nozīmīgāks. Tādēļ būs jānodrošina vienotāka pārstāvība starptautiskajās ekonomikas un finanšu struktūrās.

5.2. Papildu instrumenti pārvaldības jomā un nozaru politiku īstenošanai.

— Attiecībā uz Eiropas Savienības ārējām iniciatīvām jāpiemēro plašāka un visaptverošāka pieeja, tajās iekļaujot arī pētniecības, vides, izglītības un nodarbinātības politikas ārējo dimensiju.

— Pašreizējos apstākļos būtu jāizveido neliela Eiropas komisāru grupa ar skaidri noteiktu uzdevumu vadīt Eiropas Savienības ārpolitikas visas jomas (tirdzniecība, attīstība, migrācija, konkurences un iekšējā tirgus politikas ārējie aspekti, diplomātija enerģētikas jomā u.c.), kas spētu paust daudz vienotāku un kopīgāku ES nostāju pasaules arēnā un nozīmīgākajos starptautiskajos forumos. Neapšaubāmi, ka šā mērķa sasniegšanu atvieglos Lisabonas līguma stāšanās spēkā īsā laikā un Augstā pārstāvja ārpolitikas un drošības politikas jautājumos jaunā loma.

— Kamēr nav nodrošināta ES vienota pārstāvība nozīmīgākajās starptautiskajās iniciatīvās (Bretonvudsa, G8/14 un G20 valstu sarunas), dalībvalstīm katrā institūcijā vai augsta līmeņa sammitā būtu jāveido daudz ietekmīgākas grupas, lai sistemātiski koordinētu nostāju un visos iespējamajos gadījumos paustu vienotu viedokli.

— Steidzami jānodrošina Eiropas Savienības pārstāvība ārpus tās robežām, organizējot kopējas tirdzniecības misijas, kas varētu stiprināt tās stratēģisko klātbūtni, īpaši attiecībās ar ES nozīmīgākajiem tirdzniecības partneriem.

— Eiropas Savienībai vajadzētu palielināt atbalstu savu uzņēmumu starptautiskajai darbībai, īpaši atbalstot to spēju uzsākt darbību citās valstīs un spēju pielāgoties dažādu tirgu īpatnībām un dinamikai.

— Eiropas Savienībai būtu jārosina Pasaules tirdzniecības organizācija, lai tā sev izvirzītu mērķus arī tādās jomās kā darba tiesības, rūpniecības attīstība, pienācīgi darba apstākļi un vide. Arī starptautiskajām finanšu institūcijām prioritāšu vidū jāiekļauj jautājums par pienācīgiem darba apstākļiem un ilgtspējīgu attīstību.

— Eiropā esošie starptautiskie uzņēmumi jārosina atbilstoši Eiropas iniciatīvai par uzņēmumu sociālo atbildību veicināt sociālo dialogu attiecīgajos uzņēmumos un nozarēs, šīs iniciatīvas izvēršot dažādās trešās valstīs, kur tie darbojas. Jāatzīst laba prakse, ko daudzi Eiropas uzņēmumi izmanto, pamatojoties uz Ekonomiskās sadarbības un attīstības organizācijas (ESAO) apstiprinātajām pamatnostādnēm, kuru pamatā savukārt ir Starptautiskās darba organizācijas sociālie standarti, kā arī jāatzīst citas iniciatīvas, ko daudzi nevalstiskās un sociālās ekonomikas jomas pārstāvji īsteno tādās jomās kā apmācība, veselība, labāku dzīves un darba apstākļu veicināšana.

— Eiropas Savienībai jāizstrādā proaktīva, visaptveroša migrācijas politika, kas sekmē kopīgu attīstību gan migrantu izcelsmes, gan uzņēmējās valstīs, īpašu uzmanību pievēršot cilvēku tirdzniecības apkarošanai un intelektuālā darbaspēka aizplūšanas aizkavēšanai, kā arī migrantu ienākumu pārvedumiem, kas patlaban veido ievērojamu finanšu plūsmu (17).

— Pasaules ekonomikā aizvien vairāk palielinās valsts ieguldījumu fondu nozīme, un jaunās tirgus ekonomikas valstīs, kas šos fondus ir izveidojušas, valdībām ir ievērojama ietekme. Tas neapšaubāmi nozīmē, ka nozīmīgākajām attīstītajām valstīm paveras ievērojamas iespējas, kā arī paveras iespēja atveseļot starptautisko ekonomiku. Vienlaikus tomēr jāatzīmē, ka pastāv arī ģeopolitisks risks zaudēt suverenitāti pār Eiropas Savienībai stratēģiski nozīmīgām nozarēm un tehnoloģijām. Eiropas Savienībā jānodrošina saskaņota nostāja šajā jautājumā, pamatojoties uz pastāvošo līgumu saistībām un noteikumiem, kā arī jādefinē precīzāka kopēja nostāja jautājumā par nacionālo interešu, kas aizvien vairāk jāuztver kā “Eiropas intereses”, aizstāvību.

— Jāatzīst Eiropas Tehnoloģiju institūta īpašā kompetence dažādu partnerību attīstīšanā, it īpaši attiecībā uz iespēju zinību un jaunrades apvienību mehānisma iniciatīvās (augstākās izglītības iestāžu, pētniecības institūtu, uzņēmumu un citu ieinteresēto pušu izcilības tīkli) iekļaut sadarbības partnerus no trešām valstīm.

5.3. Sociālo partneru un pilsoniskās sabiedrības organizāciju plašāka līdzdalība.

— Visos iespējamajos veidos jāsekmē, lai Eiropas pilsoniskā sabiedrība, apspriežoties ar Eiropas Savienības nozīmīgākajiem ekonomikas un sociālās jomas partneriem, noteiktu un izstrādātu kopējas stratēģijas, kuru mērķis ir risināt ar globalizāciju saistītās problēmas un rast veidus, kā izmantot tās sniegtās iespējas. Plašāka izpratne par to, ka valstu Ekonomikas un sociālo lietu padomēm un tām līdzīgām struktūrām, Eiropas nozīmīgākajām sociālo partneru organizācijām un tīkliem, organizētai pilsoniskajai sabiedrībai un sociālajai ekonomikai ir ievērojama nozīme, var veicināt aktīvāku līdzdalību un paraugprakses izplatīšanu.

— Lai Eiropas Savienības tirdzniecības, attīstības un ārējo attiecību politika būtu pamanāmāka un šajos jautājumos būtu konsekventāka pieeja, Eiropas Savienībai būtu jāveicina dialogs ar trešo valstu sociālajiem partneriem un pilsonisko sabiedrību un to plašāka līdzdalība. Īpaši jāpievēršas tam, lai izveidotu sistēmas strukturētam un pastāvīgam dialogam ar organizācijām, kas sekmē integrāciju reģionālā un pasaules mērogā, un vairāk atzītu pilsoniskās sabiedrības konsultatīvu struktūru nozīmi ar tirdzniecības un asociācijas nolīgumiem saistīto jautājumu risināšanā.

— Kā labas prakses piemēru var minēt Pilsoniskās sabiedrības kontaktgrupu, ko pirms vairākiem gadiem sekmīgi izveidoja Tirdzniecības ģenerāldirektorāts, un šāda prakse ir jāveicina.

— EESK pakāpeniski ir izveidojusi strukturētu sistēmu attiecību veicināšanai (18) , kam ir svarīga nozīme, lai institucionālā dialoga kontekstā pastāvīgi sekmētu pilsoniskās sabiedrības aktīvu līdzdalību gandrīz visā pasaulē. Komiteja uzskata, ka tā var aktīvi iesaistīties uzraudzībā, kā tas bijis dažos īpašos gadījumos. Šajā sakarā var minēt šādus piemērus: Kotonū nolīgumā ar ĀKK valstīm paredzētie institucionālie uzdevumi, apvienotās konsultatīvās komitejas ar dažādām ES kandidātvalstīm un darbs saistībā ar Euromed un Mercosur partnerībām. Dokumenti, atzinumi un nobeiguma deklarācijas, kas ik gadu tiek pieņemti EESK rīkoto sanāksmju rezultātā šīs sistēmas ietvaros, ir nozīmīgs avots analīzei un priekšlikumiem attiecībā uz līdzdalības demokrātiju, aptverot visu Eiropas Savienības ārējo attiecību spektru.

— EESK varētu organizēt arī īpašus darbseminārus vai citas regulāras sanāksmes, lai konsultētu ekonomikas un sociālo interešu grupas attiecīgajās valstīs un reģionos, vajadzības gadījumā izmantojot pašreizējās apaļā galda sarunas un dažādus citus sanāksmju veidus. Šo pasākumu mērķis būtu salīdzināt dažādos pasaules apgabalos un reģionos apstiprinātās stratēģijas un veicināt paraugprakses apmaiņu. Tas palīdzētu labāk definēt Eiropas Savienības ārpolitikas virzību un Lisabonas stratēģijas turpmāko virzību laikposmam pēc 2010. gada, kā arī attiecīgajiem partneriem izstrādāt savas stratēģijas.

Briselē, 2009. gada 4. novembrī Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Mario SEPI

(1) Prezidentvalsts 2008. gada 13. un 14. marta sanāksmes secinājumi, 12. punkts.

(2) Maria João Rodrigues, “Eiropa, globalizācija un Lisabonas stratēģija” (Europe, Globalisation and the Lisbon Agenda), Institute for Strategic and International Studies, 2009.

(3) COM(2006) 278 galīgā redakcija un COM(2007) 581 galīgā redakcija.

(4) COM(2005) 311 galīgā redakcija.

(5) OV C 77, 31.3.2009., 148. lpp.

(6) COM(2006) 567 galīgā redakcija.

(7) Šie noteikumi jau ir paredzēti Kotonū nolīgumā ar ĀKK valstīm, ierosinot noslēgt sešus ekonomisko partnerattiecību nolīgumus reģionālā līmenī.

(8) COM(2008) 874 galīgā redakcija.

(9) OV C 175, 27.7.2007., 57. lpp. un OV C 211, 19.8.2008., 82. lpp.

(10) Skatīt Laurent Cohen Tanugi vadītās grupas secinājumus. Tā 2008. gada otrajā pusē sagatavoja detalizētu provizorisku ziņojumu prezidentvalstij Francijai (sk. www.euromonde2015.eu).

(11) OV C 27, 3.2.2009., 82. lpp.; OV C 277, 17.11.2009., 92. lpp. un EESK atzinums par tematu “Enerģija un klimata pārmaiņas — atjauninātās Lisabonas stratēģijas neatņemama sastāvdaļa” (skatīt šā Oficiālā Vēstneša 36 lpp.).

(12) COM(2007) 581 galīgā redakcija.

(13) OV C 175, 27.7.2007., 57. lpp.

(14) Nesen uz to norādīja Kārļa Lielā balvas ieguvējs A. Riccardi, Āhene, 2009. gada 21. maijs.

(15) Skatīt Apvienoto Nāciju īpašā ziņotāja tiesību uz pārtiku jautājumos Olivier De Schutter ziņojumu “Dohas sarunu raunds nenovērsīs vēl vienu pārtikas krīzi” (The Doha round will not prevent another food crisis), 2009. gada 9. marts.

(16) OV C 228, 22.9.2009., 32. lpp.

(17) OV C 120, 16.5.2008., 82. lpp. un OV C 44, 16.2.2008., 91. lpp.

(18) Skatīt EESK Ārējo attiecību specializētās nodaļas darba plānu, http://eesc.europa.eu/sections/rex/index_en.asp.