Dalībvalstis var izmantot Komisijas tehnisko atbalstu, kas pieejams no Strukturālo reformu atbalsta ģenerāldirektorāta (REFORM ĢD) atbilstīgi tehniskā atbalsta instrumentam (TAI) ( ), kura kopējais budžets laikposmam no 2021. gada līdz 2027. gadam ir 864,4 miljoni EUR. Laikposmā no 2017. gada līdz 2020. gadam Strukturālo reformu un atbalsta programmas budžets bija 222,8 miljoni EUR, un tās ietvaros sniegts atbalsts vairāk nekā 1000 reformu projektiem 27 dalībvalstīs daudzās jomās. Tiesiskuma telpā minētais ietvēra, piemēram, tehnisko atbalstu tiesu sistēmas efektivitātes uzlabošanai, tiesu kartes reformas īstenošanai, tiesu darba organizēšanai, e-tiesiskuma programmu izstrādei vai īstenošanai un kibertiesiskumam, lietu pārvaldības sistēmām, tiesnešu atlases un paaugstināšanas amatā procesam, tiesnešu apmācībai, maksātnespējas regulējuma uzlabošanai un patērētāju strīdu izšķiršanai ārpustiesas kārtībā. Turklāt TAI arī papildina Komisijas pasākumus, lai risinātu Covid-19 pandēmijas ekonomiskās sekas, proti, Atveseļošanas un noturības mehānismu, jo TAI var atbalstīt dalībvalstis to atveseļošanas un noturības plānu sagatavošanā un īstenošanā.

Rezultātu apkopojumā ir ietverti elementi valstu tiesu sistēmu efektivitātes, kvalitātes un neatkarības novērtēšanai, un tādējādi tā mērķis ir palīdzēt dalībvalstīm uzlabot to tiesu sistēmu efektivitāti. Rezultātu apkopojumā tiek salīdzināta informācija par tiesu sistēmām, tādējādi tas atvieglo labākās prakses un nepilnību identificēšanu, kā arī problēmu un progresa izsekošanu. Eiropas pusgada kontekstā konkrētu valstu novērtējumi tiek veikti, organizējot divpusēju dialogu ar attiecīgajām iesaistītajām valstu iestādēm un ieinteresētajām personām. Ja identificētie trūkumi ir nozīmīgi no makroekonomikas viedokļa, pamatojoties uz Eiropas pusgada ietvaros veikto analīzi, Komisija var ierosināt Padomei pieņemt konkrētām dalībvalstīm adresētus ieteikumus par to tiesu sistēmu uzlabošanu ( ). Atveseļošanas un noturības mehānisms (ANM) nodrošinās aizdevumu un dotāciju pieejamību vairāk nekā 670 miljardus EUR apmērā, un katrai dalībvalstij vismaz 20 % no minētajiem aizdevumiem un dotācijām jāpiešķir digitālās pārveides jomai. Atveseļošanas un noturības mehānisms sniedz iespēju pievērsties konkrētām dalībvalstīm adresētiem ieteikumiem, kas saistīti ar valstu tiesu sistēmām, un paātrināt valstu centienus pabeigt tiesu sistēmu digitalizāciju. Šajā saistībā Komisijai ir jānovērtē, vai ir gaidāms, ka dalībvalstu atveseļošanas un noturības plāni palīdzēs efektīvi risināt visas problēmas vai ievērojamu to problēmu daļu, kas konstatētās attiecīgajos konkrētai valstij adresētajos ieteikumos, vai problēmas, kas konstatētas citos atbilstīgajos Komisijas dokumentos, kuri pieņemti Eiropas pusgada kontekstā ().

Rezultātu apkopojumā izmantoti dati no dažādiem informācijas avotiem. Eiropas Padomes Tiesiskuma efektivitātes izvērtēšanas komisija (CEPEJ), ar ko Komisija ir noslēgusi līgumu par īpaša gada pētījuma veikšanu, sniedz lielu daļu kvantitatīvo datu. Šie dati attiecas uz laikposmu no 2012. gada līdz 2019. gadam, un dalībvalstis tos ir sniegušas atbilstoši CEPEJ metodikai. Pētījumā iekļautas arī detalizētas piezīmes un faktu lapas par īpašām iezīmēm konkrētā valstī, kas sniedz plašāku kontekstu. Tās būtu jāinterpretē kopā ar sniegtajiem datiem ( ).

(*) Katrai dalībvalstij kreisajā stabiņā ir norādīta prakse, ko izmanto augstākajās tiesās, bet labajā stabiņā ir norādīta prakse, ko izmanto augstākajās administratīvajās tiesās (stabiņš, kas apzīmēts ar burtu “A”). Dalībvalstis ir norādītas alfabētiskā secībā atbilstoši to ģeogrāfiskajiem nosaukumiem oriģinālvalodā. Beļģija: Conseil d’Etat (Valsts padome) un Cour de Cassation (Augstākā tiesa). Bulgārija: Върховен административен съд (Augstākā administratīvā tiesa). Čehija: Nejvyšší správní soud (Augstākā administratīvā tiesa) un Nejvyšší soud (Augstākā tiesa). Vācija: Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa). Igaunija: Riikohus (Augstākā tiesa). Īrija: Chúirt Uachtarach (Augstākā tiesa). Grieķija: Συμβούλιο της Επικρατείας (Valsts padome). Spānija: Tribunal Supremo (Augstākā tiesa). Francija: Conseil d’Etat (Valsts padome), Cour de Cassation (Augstākā tiesa). Horvātija: Visoki upravni (Augstākā administratīvā tiesa). Itālija: Consiglio de Stato (Valsts padome). Kipra: Augstākā tiesa. Latvija: Augstākā tiesa. Lietuva: Vyriausiasis Administracinis Teismas (Augstākā administratīvā tiesa). Luksemburga: Cour administrative (Administratīvā tiesa) Cour de Cassation (Augstākā tiesa). Ungārija: Kúria (Augstākā tiesa). Malta: Apelācijas tiesa. Nīderlande: Hoge Raad (Augstākā tiesa), Centrale Raad van Beroep (augstākā administratīvā tiesa sociālajās lietās), Raad van State (Valsts padome). Austrija: Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa), augstākās tiesas Personalsenat (īpašais izvērtēšanas sastāvs), Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa). Polija: Naczelny Sąd Administracyjny (Augstākā administratīvā tiesa). Portugāle: Supremo Tribunal Administrativo (Augstākā administratīvā tiesa). Rumānija: Înalta Curte de Casație și Justiție (Augstākā tiesa). Slovēnija: Vrhovno sodišče (Augstākā tiesa). Slovākija: Najvyšší súd (Augstākā tiesa). Somija: Korkein hallinto-oikeus (Augstākā administratīvā tiesa). Zviedrija: Högsta förvaltningsdomstolen (Augstākā administratīvā tiesa). Nav datu no: Bulgārijas: Върховен касационен съд (Augstākā tiesa); Horvātijas: Vrhovni sud (Augstākā tiesa); Itālijas: Corte Suprema di Cassazione (Augstākā tiesa); Zviedrijas: Högsta domstolen (Augstākā tiesa).

2020. gadā daudzās dalībvalstīs joprojām tika pievērsta īpaša uzmanība procesuālajiem tiesību aktiem, saistībā ar kuriem tika veiktas vai plānotas daudzas likumdošanas darbības. Lielāka aktivitāte bija vērojama arī attiecībā uz tiesnešu statusa un praktizējošu juristu regulējuma reformām. Vairākas dalībvalstis ieviesa tiesību aktus attiecībā uz informācijas un komunikāciju tehnoloģiju (IKT) izmantošanu tiesu sistēmās. 2020. gadā tika turpinātas darbības, pamatojoties uz iepriekšējos gados veiktajiem pasākumiem saistībā ar tiesu pārvaldību. Aktivitāte samazinājās citās jomās, piemēram, alternatīvas izšķiršanas (SAI) metožu, noteikumu attiecībā uz prokuroriem vai tiesu nodevu jomā. Dažas dalībvalstis savās tiesu sistēmās jau aktīvi izmanto vai plāno izmantot mākslīgo intelektu. Pārskatā tiek apstiprināts novērojums, ka tiesu iestāžu reformas prasa laiku no to izziņošanas līdz likumdošanas un regulatīvo pasākumu pieņemšanai un to faktiskajai ieviešanai dzīvē; tie dažkārt var būt vairāki gadi.

(*) Īrija un Austrija: scenārijs nav piemērojams, jo iestādes nav pilnvarotas pieņemt attiecīgus lēmumus. Austrija: dati ietver Karteļu tiesas iztiesātas lietas, kuras ir saistītas ar LESD 101. un 102. punkta pārkāpumiem, bet nav balstītas uz pārsūdzībām pret valsts konkurences iestādi. Attiecībā uz Itāliju izmantota ilguma aplēse. Tukšs stabiņš var norādīt uz to, ka dalībvalsts nav ziņojusi par lietām attiecīgajā gadā. Daudzās dalībvalstīs lietu skaits ir mazs (mazāk par piecām gadā), kas var nozīmēt, ka gada dati ir atkarīgi no vienas lietas ar ļoti ilgu vai īsu izskatīšanas laiku.

Šī iedaļa papildina vispārīgos datus par tiesu sistēmu efektivitāti, un tajā ir sniegta informācija par vidējo tiesvedības ilgumu ( ) konkrētās jomās, kas saistītas ar ES tiesībām. 2021. gada rezultātu apkopojums ir balstīts uz iepriekšējiem datiem tādās jomās kā konkurence, elektroniskie sakari, ES preču zīme, patērētāju aizsardzības tiesības un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršana. Jomas ir izvēlētas, ņemot vērā to būtiskumu vienotajam tirgum un uzņēmējdarbības videi. Kopumā ilgstoša tiesvedības kavēšanās var negatīvi ietekmēt no ES tiesību aktiem izrietošo tiesību izmantošanu, piemēram, gadījumos, kad piemēroti tiesiskās aizsardzības līdzekļi vairs nav pieejami vai arī smagi finansiāli zaudējumi kļūst neatgūstami.

(*) Lietu skaits dalībvalstīs ir atšķirīgs. Tukšs stabiņš norāda uz to, ka dalībvalsts nav ziņojusi par lietām attiecīgajā gadā (izņemot Portugāli par 2017.–2019. gadu un Rumāniju par 2018. gadu: nav datu). Dažos gadījumos attiecīgo lietu ierobežotais skaits (Kiprā, Maltā, Slovākijā, Somijā, Zviedrijā) nozīmē to, ka gada dati ir atkarīgi no vienas lietas ar ļoti ilgu vai īsu izskatīšanas laiku, kas var radīt lielas atšķirības starp dažādiem gadiem. Dānija: pirmās instances apelācijas lietas izskata tiesām pielīdzināma iestāde. Igaunija: vidējais lietu izskatīšanas ilgums 2013. gadā bija 18. dienas. Spānija, Austrija un Polija: izskata dažādas tiesas atkarībā no lietas būtības.

ES tiesību aktu elektronisko sakaru jomā mērķis ir palielināt konkurenci, veicināt vienotā tirgus attīstību un radīt ieguldījumus, inovāciju un izaugsmi. Labvēlīgo ietekmi patērētājiem var sasniegt, efektīvi piemērojot šos tiesību aktus, kas rezultātā var pazemināt cenas galalietotājiem un uzlabot pakalpojumu kvalitāti. 18. attēlā ir norādīts to lietu vidējais izskatīšanas ilgums, kas ierosinātas pret valstu regulatīvo iestāžu lēmumiem, piemērojot ES tiesību aktus elektronisko sakaru jomā ( ). Attēls aptver plašu lietu klāstu no sarežģītākām “tirgus analīzes” lietām līdz jautājumiem, kas saistīti ar patērētājiem.

Visā tiesu sistēmas ķēdē ir nepieciešama pieejamība, lai nodrošinātu iedzīvotājiem attiecīgās informācijas iegūšanu — par tiesu sistēmu, to, kā celt prasību un kādi ir ar to saistītie finanšu aspekti, par tiesvedības statusu līdz pat tās beigām —, un lai nodrošinātu piekļuvi spriedumam tiešsaistē.

·Iespējama apvienotā ietekme, ko rada izpildes ķēde, kura sastāv gan no administratīvās procedūras, gan no lietu izskatīšanas tiesā, ir atspoguļota ES patērētāju tiesību jomā (20. un 21. attēls). 2019. gadā sešas dalībvalstis ziņoja, ka to patērētāju tiesību aizsardzības iestādēm vidēji bija nepieciešami mazāk nekā trīs mēneši, lai pieņemtu lēmumu lietā, uz kuru attiecas ES patērētāju tiesības, savukārt sešās citās dalībvalstīs tām bija nepieciešami vairāk nekā seši mēneši. Gadījumos, kad patērētāju tiesību aizsardzības iestāžu lēmumi tika apstrīdēti tiesā, 2019. gadā tendences attiecībā uz administratīvo lēmumu izskatīšanas tiesā ilgumu atšķīrās — salīdzinājumā ar 2018. gadu ilgums palielinājās sešās dalībvalstī un samazinājās sešās citās dalībvalstīs. Divās dalībvalstīs vidējais lietu izskatīšanas ilgums tiesās joprojām pārsniedz 1000 dienas.

·Kopš 2012. gada un saskaņā ar datiem par šīm dalībvalstīm vairumā no tām tiesvedības ilgums pirmās instances tiesās plašajā “visu lietu” kategorijā (6. attēls) un strīdīgajās civillietās un komerclietās (7. attēls) ir samazinājies vai saglabājies stabils. Administratīvajās lietās (9. attēls) gandrīz visās šajās dalībvalstīs tiesvedības ilgums kopš 2012. gada ir samazinājies vai saglabājies stabils. Kopumā 2019. gadā tikai pusē no dalībvalstīm tiesvedības ilgums palielinājās.

(*) 2019. gada datu nav par šādām valstīm: Beļģija, Vācija, Īrija, Grieķija, Francija, Ungārija, Kipra un Polija. Bulgārija: Vidējo lietu izskatīšanas ilgumu aprēķina no lietas uzsākšanas datuma līdz tiesas nolēmuma datumam mēnešos. Luksemburga: mediānas vērtības — 201. gadā: 36 dienas, 2018. gadā: 49 dienas. Vidējais ilgums 2018. gadā: 57 dienas (7 lietas). Spānija, Nīderlande: aplēstais ilgums. Čehija: ilgums mēnešos. Ungārija: vidējais dienu skaits tika aprēķināts, pamatojoties vienīgi uz to lietu skaitu, kurās pieņemts notiesājošs spriedums. Portugāle: Vidējais dienu skaits tika aprēķināts, pamatojoties uz izlasi. Itālija: dati attiecas uz tiesām, kuras sniegušas atbildi un kurās izskatīts aptuveni 99 % lietu no visām lietām 2017. gadā; dati attiecas gan uz lietas iztiesāšanām, gan pirmstiesas sēdēm. Kipra: nopietnas lietas zvērināto tiesā vidēji tiek izskatītas gada laikā. Mazāk smagu pārkāpumu gadījumā apgabaltiesās izskatīšana ir ilgāka. Slovākija*: dati atbilst visas tiesvedības vidējam ilgumam, ieskaitot apelācijas tiesu.

Cīņa pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju ne tikai sekmē cīņu pret noziedzību, bet arī ir svarīga finanšu nozares drošībai, integritātei un stabilitātei, finanšu sistēmas uzticamībai un godīgai konkurencei vienotajā tirgū ( ). Noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācija var atturēt ārvalstu ieguldījumus, kropļot starptautiskās kapitāla plūsmas un negatīvi ietekmēt valsts makroekonomiku, kā rezultātā samazinās labklājība un no produktīvākiem saimnieciskās darbības veidiem aizplūst resursi ( ). Nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas novēršanas direktīva paredz, ka dalībvalstīm ir jāuztur statistika par to sistēmu efektivitāti cīņā pret noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un teroristu finansēšanu ( ). Sadarbībā ar dalībvalstīm, izmantojot atjauninātu aptaujas anketu, tika apkopoti dati par tiesvedības posmiem valstu režīmos, ar ko novērš nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju. 22. attēlā ir norādīts ar noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizācijas noziegumiem saistītu lietu vidējais izskatīšanas ilgums pirmās instances tiesās.

(*) “Prasība ar mazu vērtību” ir prasība, kas atbilst Eurostat nabadzības riska slieksnim uz vienu personu katrā dalībvalstī, pārrēķinot mēneša ienākumos (piemēram, 2019. gadā šī vērtība bija no 193 EUR Rumānijā līdz 1804 EUR Luksemburgā). Spānija, Portugāle: netika sniegti dati. Bulgārija, Rumānija: informācija par tiesas nodevām prasības ar mazu vērtību gadījumā netika iesniegta. Luksemburga: tiesvedības pusēm, ierosinot prasību kā prasītājiem, ir jāsamaksā nodeva tiesas izpildītājam, ja vien viņi nesaņem juridisko palīdzību. Nīderlande: tiesas nodevas, ja ienākumi ir < 2325 EUR mēnesī. Austrija: maksimālā tiesas nodevu summa ir atkarīga no tiesas instances. Zviedrija: civillietās ir atšķirīgas tiesas nodevas atkarībā no lietas veida. Strīdiem, kuru gadījumā prasības vērtība ir < 2253 EUR, tiesas nodeva ir 86 EUR. Lietās, kuru gadījumā prasības vērtība ir > 2253 EUR, tiesas nodeva ir 267 EUR. Citiem prasību veidiem piemēro citas tiesas nodevas.

Lielākajā daļā dalībvalstu pusēm, uzsākot tiesvedību, ir jāmaksā tiesas nodeva. Juridiskās palīdzības saņēmēji bieži ir atbrīvoti no tiesas nodevas maksāšanas. Juridiskās palīdzības saņēmējus automātiski no tiesas nodevas maksāšanas neatbrīvo tikai Bulgārijā, Igaunijā, Īrijā, Nīderlandē, Polijā un Slovēnijā. Čehijas Republikā tiesa katrā konkrētā lietā lemj par juridiskās palīdzības saņēmēja atbrīvošanu no tiesas nodevas maksāšanas. Luksemburgā tiesvedības pusēm, kuras saņem juridisko palīdzību, nav jāmaksā nodeva tiesas izpildītājiem. Šā rezultātu apkopojuma 24. attēlā ir salīdzināta tiesas nodevas likme divos scenārijos, kas izteikta kā procentuālā daļa no prasības vērtības. Piemēram, ja attēlā norādītā tiesas nodeva ir 10 % no prasības vērtības 6000 EUR, patērētājam par tiesvedības sākšanu būs jāmaksā tiesas nodeva 600 EUR apmērā. Prasība ar mazu vērtību ir balstīta uz Eurostat nabadzības riska slieksni katrai dalībvalstij.

(*) 35. attēlā redzams to tiesnešu sadalījums, kuri piedalās pastāvīgās mācību aktivitātēs (t. i., tādās, kas norisinās pēc tiesnešu sākotnējās apmācības pirms kļūšanas par tiesnesi) katrā no četrām apzinātajām jomām, izsakot procentos no kopējā to tiesnešu skaita, kuri piedalās šāda veida mācībās. Nav ņemta vērā juridiskā apmācība. Tiesnešu apmācības iestādes Grieķijā, Maltā un Portugālē nenodrošināja īpašas mācības par izvēlētajām prasmēm. Dānija: ieskaitot tiesu darbiniekus. Austrija: ieskaitot prokurorus.

35. attēls. Pastāvīgās tiesnešu mācību aktivitātes procentos dažādos prasmju veidos, 2019. gads (*) (procentos no kopējā to tiesnešu skaita, kuri piedalās šāda veida mācībās) (avots: Eiropas Komisija ( ))

Digitālo rīku izmantošana tiesvedības īstenošanai un sekošanai tai krimināllietās arī var palīdzēt garantēt cietušo un atbildētāju tiesību aizsardzību. Piemēram, digitālie risinājumi var nodrošināt konfidenciālu attālinātu saziņu starp atbildētājiem un to advokātiem, ļaut aizturētajiem atbildētājiem sagatavoties sēdei vai palīdzēt noziegumā cietušajiem izvairīties no sekundārās viktimizācijas.

Iespēja konkrētus tiesvedības posmus izpildīt, izmantojot elektroniskus līdzekļus, ir tiesu sistēmas kvalitātes būtiska daļa. Prasību iesniegšana elektroniski, iespēja uzraudzīt un virzīt procesu tiešsaistē vai ietekmēt elektronisku dokumentu izsniegšanu var ievērojami veicināt tiesu iestāžu pieejamību iedzīvotājiem un uzņēmumiem (vai to likumīgajiem pārstāvjiem) un samazināt kavējumus un izmaksas. Šādu digitālo publisko pakalpojumu esība palīdzētu tiesas padarīt pieejamākas iedzīvotājiem un uzņēmumiem un līdz ar to palielināt uzticēšanos tiesu sistēmai.

Priekšstats par tiesu sistēmu neatkarību ir izaugsmi veicinošs faktors, jo uzskats, ka tiesu sistēma nav neatkarīga, var kavēt ieguldījumus ( ). Papildus rādītājiem par priekšstatu attiecībā uz tiesu iestāžu neatkarību, kas gūts no dažādiem avotiem, rezultātu apkopojumā ir ietverti vairāki rādītāji par to, kā tiek organizētas tiesu sistēmas, lai aizsargātu tiesu sistēmas neatkarību konkrētu veidu situācijās, kurās to neatkarība varētu būt apdraudēta. Ņemot vērā Eiropas Tiesu iestāžu padomju tīkla (ENCJ), ES Augstāko tiesu priekšsēdētāju tīkla (NPSJC) un Ekspertu grupas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas novēršanas jomā nodrošinātos ievaddatus, rezultātu apkopojumā ir atspoguļoti rādītāji par iesaistītajām iestādēm un Augstākās tiesas tiesnešu kandidātu statusu, pārskats par hierarhiskajām pilnvarām prokuratūrā, kā arī iespēju pārskatīt prokurora lēmumu nesākt kriminālvajāšanu lietā.

a) ārējo neatkarību, kas nozīmē, ka attiecīgā struktūra pilda savas funkcijas autonomi un tā nav hierarhiski ierobežotās vai pakļautības attiecībās ne ar vienu subjektu, kā arī tā nesaņem rīkojumus vai norādījumus ne no viena subjekta, un tātad tā ir aizsargāta no ārējas iejaukšanās vai spiediena, kas varētu apdraudēt tās locekļu pieņemtā nolēmuma neatkarību; un

Tiesu sistēmas neatkarība, kas ir neatņemama tiesas lēmumu pieņemšanas sastāvdaļā, ir prasība, kas izriet no efektīvas tiesiskās aizsardzības principa, kurš minēts Līguma 19. pantā, un no ES Pamattiesību hartas 47. pants nostiprinātajām tiesībām uz efektīvu tiesisko aizsardzību tiesas priekšā ( ). Šī prasība paredz:

·Tiesu pakalpojumu lietotāju un praktizējošu juristu aptauju izmantošana (37. attēls) bija nedaudz izplatītāka 2019. gadā nekā iepriekšējos gados, saglabājoties stabilā līmenī to dalībvalstu skaitam, kuras izvēlas neveikt nekādas aptaujas. Tomēr, šķiet, pastāv zināmas atšķirības starp aptaujas neveikušajām dalībvalstīm — dažos gadījumos aptaujas tiek rīkotas tikai ik pārgadus vai ik pēc dažiem gadiem. Pieejamība, klientu apkalpošana, tiesas sēdes un spriedumi, kā arī vispārējā uzticēšanās tiesu sistēmai joprojām atkārtojas aptauju tematos, bet tikai dažas dalībvalstis interesējās par to grupu apmierinātību, kurām ir īpašas vajadzības, un personu informētību par savām tiesībām. Visas dalībvalstis, kas izmantoja aptaujas, arī nodrošināja turpmāko rīcību (38. attēls), lai gan šādas turpmākās rīcības apmērs joprojām bija ļoti atšķirīgs. Rezultāti parasti tika izmantoti gada vai īpašu pārskatu izstrādē, kā arī daudzās dalībvalstīs tie tika izmantoti izvērtējumos vai nepieciešamo tiesību aktu grozījumu identificēšanā.

·Runājot par tiesnešu apmācību — lai arī gandrīz visas dalībvalstis nodrošina zināmu tiesneša prasmju kvalifikācijas celšanu, mazāk ir to, kas piedāvā apmācību par IT prasmēm, tiesu pārvaldību un tiesu ētiku. Salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu ir nedaudz palielinājusies to tiesnešu daļa, kas piedalās apmācībā par IT prasmēm (35. attēls). Attiecībā uz apmācību par saziņu ar pusēm, kas pieder neaizsargātām grupām (36. attēls), vairums dalībvalstu piedāvā apmācību par upuriem, kuri cietuši no vardarbības, kas saistīta ar dzimumu, un vairāk nekā puse dalībvalstu nodrošina apmācību par dzimumu līdztiesības aspektiem, patvēruma meklētājiem vai personām ar atšķirīgu kultūras, reliģisko, etnisko vai valodas izcelsmi. Aptuveni pusē dalībvalstu ir pieejama apmācība par saziņu ar vājredzīgām vai vājdzirdīgām personām. Informētības uzlabošanas mācības attiecībā uz dezinformāciju un rīcību ar to ir pieejamas tikai nedaudz vairāk nekā pusē dalībvalstu.

·Lielākajā daļā dalībvalstu joprojām mazāk nekā 50 % no augstāko tiesu tiesnešiem ir sievietes (33. attēls). Situācijas attīstība laikposmā no 2018. līdz 2020. gadam rāda, ka tendences dalībvalstu vidū atšķiras, taču lielākajā daļā dalībvalstu augstāko tiesu tiesnešu-sieviešu skaits kopš 2010. gada ir pieaudzis.

·Tāpat kā 2020. gadā, 2021. gada ES rezultātu apkopojumā tiesiskuma jomā ir attēlots arī kopējo izdevumu sadalījums pa dažādām kategorijām, izmantojot Eurostat datus. Kā redzams 31. attēlā, starp dalībvalstīm pastāv būtiskas atšķirības izdevumu veidošanās ziņā. No vienas puses, tiesnešu un tiesas darbinieku darba algas (tostarp sociālās iemaksas) veido vislielāko izdevumu īpatsvaru lielākajā daļā dalībvalstu, tomēr ieguldījumi pamatlīdzekļos, piemēram, tiesu ēkās un programmatūrā, ir ļoti mazi, un dažos gadījumos to vispār nav. No otras puses, pamatdarbības izdevumi (piemēram, ēku noma, juridiskā palīdzība un citas plašpatēriņa pozīcijas) dažās dalībvalstīs ir ievērojami lielāki nekā lielākajā daļā citu. Šis sadalījums salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu ir saglabājies samērā nemainīgs.

·Finanšu resursu ziņā dati liecina, ka kopumā 2019. gadā vispārējās valdības kopējie izdevumi par tiesām dalībvalstīs lielākoties joprojām saglabājās stabili, bet joprojām bija vērojamas būtiskas faktisko summu atšķirības, izsakot gan EUR uz vienu iedzīvotāju, gan procentos no IKP (29. un 30. attēls). Gandrīz visas dalībvalstis 2019. gadā palielināja izdevumus uz vienu iedzīvotāju (tas ir pieaugums, salīdzinot ar 2018. gadu), un lielākā daļa arī palielināja izdevumus, izsakot tos procentos no IKP.

·Tiesas nodevu apmērs tiesvedībā komerclietās (25. attēls) dalībvalstu starpā ievērojami atšķiras (no 0,1 % līdz 6 % no prasības summas), un tikai divās valstīs tiesas nodevu nav vispār. 26. attēlā ir redzams, cik lielā mērā komerclietā uzvarējusī puse var atgūt juridiskās izmaksas. Gan starp dalībvalstīm ar likumā noteiktu nodevu sistēmu un valstīm bez tās, gan šo grupu iekšienē (jo īpaši starp labvēlīgākām un mazāk labvēlīgām likumā noteikto nodevu sistēmām) pastāv lielas atšķirības attiecībā uz tiesvedības stadijā radušās maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamību. Turklāt daudzās valstīs par juridisko izmaksu atgūstamību lemj tiesa. Sistēmas labvēlībai attiecībā uz maksas par juridiskiem pakalpojumiem atgūstamību var būt kā motivējoša, tā atturoša ietekme uz prasības iesniegšanas iespējamību, līdz ar to — uz kopējo piekļuvi tiesu iestādēm.

(*) Maksimālais iespējamais rezultāts: 24 punkti par katru no lietu veidiem. Par katru no trijām instancēm (pirmo, otro, pēdējo) vienu punktu piešķir, ja ir aptverti visi tiesu nolēmumi. Ja konkrētā dalībvalstī ir aptverta tikai daļa tiesu nolēmumu, piešķir tikai puspunktu. Ja dalībvalstī ir tikai divas instances, punkti piešķirti par trīs instancēm, kā neesošo instanci atspoguļojot atbilstīgo augstāko instanci. Dalībvalstīm, kas nenošķir administratīvās lietas un civillietas/komerclietas, par abām tiesību jomām piešķirts vienāds punktu skaits. Spānija: Tiesu ģenerālpadomes (CGPJ) datubāzi nav atļauts izmantot komerciāliem nolūkiem vai informācijas masveida lejupielādei. Šīs informācijas atkalizmantošana datubāzu papildināšanai vai komerciāliem nolūkiem notiek saskaņā ar procedūru un nosacījumiem, ko ar Tiesu dokumentu centra starpniecību ir noteikusi CGPJ. Īrija: spriedumu anonimizēšanu veic krimināllietās (t. i., ja tiesību aktos ir paredzēta prasība vai tiesnesis saskaņā ar judikatūrā noteiktajiem principiem ir noteicis, ka pušu vai personu identitāti nedrīkst atklāt), un tiesnesim, kurš sagatavo spriedumu, ir jānorāda nepieciešamās izmaiņas, kuras jāveic informācijā, kas varētu identificēt personu, kuras identitāte ir jāaizsargā.

Lai tiesu lēmumus varētu publicēt tiešsaistē, ir nepieciešams rast līdzsvaru starp dažādām interesēm, ievērojot tiesiskā un politiskā regulējuma noteiktos ierobežojumus. Tiesu veiktajai personas datu apstrādei pilnā mērā piemērojama Vispārīgā datu aizsardzības regula (). Lemjot par to, kādus datus publiskot, ir jāpanāk taisnīgs līdzsvars starp tiesībām uz personas datu aizsardzību un tiesībām uz tiesu nolēmumu publiskumu un tiesu sistēmas pārredzamību. Tas tā jo īpaši ir gadījumos, kad pastāv svarīgākas sabiedrības intereses, kas attaisno šo datu izpaušanu. Daudzās valstīs tiesību akti vai prakse paredz, ka tiesu nolēmumi pirms to publicēšanas ir sistemātiski vai pēc pieprasījuma jāanonimizē vai jāpseidonimizē ( ). Tiesu iestāžu radītajiem datiem piemēro arī ES tiesību aktus par atvērtajiem datiem un publiskā sektora informācijas atkalizmantošanu ( ).

Rezultātu apkopojumā sniegtie dati nav uzskatāmi par novērtējumu vai pašreizējiem kvantitatīvajiem datiem attiecībā uz aizsardzības pasākumu efektivitāti. To mērķis nav atspoguļot procedūru un papildinošo aizsardzības pasākumu sarežģītību un nianses. Jāatzīmē arī tas, ka būtiska nozīme tiesu sistēmas neatkarības nodrošināšanā ir arī īstenošanas politikai un praksei, ar ko veicina tiesu iestāžu objektivitāti un novērš to korupciju. Galu galā, lai nodrošinātu efektīvu tiesu sistēmas neatkarības aizsardzību, papildus nepieciešamajām tiesību normām ir vajadzīga arī integritātes un objektivitātes kultūra, kas ir kopīga tiesnešiem un ko ievēro plašāka sabiedrība.

Strukturālās neatkarības garantēšanai ir nepieciešams, lai pastāvētu tiesību normas, it īpaši attiecībā uz tiesas sastāvu, iecelšanu, pilnvaru ilgumu, kā arī tās locekļu atturēšanās, noraidīšanas un atlaišanas iemesliem, ļaujot kliedēt indivīdos jebkādas pamatotas šaubas par minētās tiesas ārēju ietekmējamību un tās neitralitāti attiecībā uz interesēm, ar ko tā saskaras ( ). Šiem noteikumiem it īpaši ir jāļauj izslēgt ne tikai jebkādu tiešu ietekmi, kas izpaužas norāžu veidā, bet arī netiešākas ietekmes formas, kas varētu iespaidot attiecīgo tiesnešu lēmumus ( ).

(*) Dalībvalstis sarindotas, vispirms norādot to respondentu īpatsvaru, kuri atbildējuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarību vērtē kā “ļoti lielu” vai “diezgan lielu” (“liela” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “diezgan maza” vai “ļoti maza” (“maza” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” un atbildes “maza” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti liela”; ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbilžu “liela”, “maza” un “ļoti liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti maza”.

49. attēlā ir attēloti priekšstata par tiesu un tiesnešu neatkarības trūkumu galvenie iemesli, ko norādījuši respondenti. Respondenti no plašas sabiedrības, kas novērtēja tiesu sistēmas neatkarību kā “diezgan mazu” vai “ļoti mazu”, varēja pamatot savu vērtējumu, izvēloties kādu no trim iemesliem. Dalībvalstis uzskaitītas tādā pašā secībā kā 48. attēlā.

(*) Dalībvalstis sarindotas, vispirms norādot to respondentu īpatsvaru, kuri atbildējuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarību vērtē kā “ļoti lielu” vai “diezgan lielu” (“liela” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “diezgan maza” vai “ļoti maza” (“maza” kopā); ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbildes “liela” un atbildes “maza” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti liela”; ja dažām dalībvalstīm ir vienāds kopējais atbilžu “liela”, “maza” un “ļoti liela” īpatsvars, tās ir sarindotas pēc to respondentu īpatsvara, kuri norādījuši, ka tiesu un tiesnešu neatkarība ir “ļoti maza”.

– Augstākās tiesas tiesnešu iecelšana –

Augstākās tiesas kā pēdējās instances tiesas ir ļoti svarīgas, lai nodrošinātu tiesību aktu vienādu piemērošanu dalībvalstīs. Dalībvalstu ziņā ir organizēt Augstākās tiesas tiesnešu iecelšanas procedūru tā, lai nodrošinātu to neatkarību un objektivitāti. Šajā saistībā Eiropas tiesību aktos ir paredzēta prasība, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai pēc tiesnešu iecelšanas iecēlēja institūcija uz tiem neizdarītu nekādu spiedienu un nedotu norādījumus pienākumu izpildē ( ). Arī jāpārliecinās, ka iecelšanas lēmumu pieņemšanas materiāltiesiskie nosacījumi un procesuālā kārtība ir tādi, kas nevar radīt attiecīgajām personām nekādas pamatotas šaubas par minēto tiesnešu ārēju neietekmējamību un to neitralitāti attiecībā uz tiesā izvērtējamajām interesēm ( ). Neatkarīgu struktūru, piemēram tiesu iestāžu padomju, iesaistīšana tiesnešu iecelšanas procesā var tikt veikta ar mērķi uzlabot attiecīgā procesa objektivitāti ar nosacījumu, ka šāda struktūra pati ir pietiekami neatkarīga no likumdošanas varas un izpildvaras ( ).





52. attēlā ir sniegts pārskats par struktūrām un iestādēm, kas ierosina tiesnešus to iecelšanai Augstākās tiesas tiesnešu amatā, un iestādēm, kas viņus ieceļ amatā, kā arī iestādēm, ar kurām notiek apspriešanās (piemēram, tiesneši).

52. attēls. Augstākās tiesas tiesnešu iecelšana: ierosinātājas un iecēlējas institūcijas (*) ( )

Austrija: priekšlikums: īpaša Augstākās tiesas palāta; iecelšana: prezidents pēc tieslietu ministra ieteikuma. Luksemburga: priekšlikums un iecelšana: Augstākā tiesa (Cour supérieure de justice). Vācija: priekšlikums: Richterwahlausschuss (Tiesnešu atlases komiteja, kuras sastāvā ir 16 federālo zemju tieslietu ministri un 16 dalībnieki, kurus ievēlējis federālais parlaments (“Bundestāgs”) vai Tieslietu ministrija; iecelšana: Richterwahlausschuss pēc Präsidialrat ieteikuma (Augstākās tiesas Prezidentūras padome, kuras sastāvā ir tās priekšsēdētājs un tiesneši, kurus ievēlējuši visi tiesas tiesneši, sniedz pamatotu atzinumu par katra kandidāta personīgo un profesionālo piemērotību) un ar tieslietu ministra obligātu piekrišanu; formāli ieceļ prezidents. Slovākija: priekšlikums: tiesu priekšsēdētāji vai Tiesnešu padome; iecelšana: valsts vadītājs pēc Tiesnešu padomes ieteikuma. Zviedrija: priekšlikums: Tiesnešu ierosināšanas padome; iecelšana: valdība. Horvātija: priekšlikums: kandidāti paši piesakās konkursam. Igaunija: priekšlikums: Augstākās tiesas priekšsēdētājs pēc atklāta konkursa; tiesas priekšsēdētājs vispirms ņem vērā visu Augstākās tiesas tiesnešu (en banc) un Tiesu administrācijas padomes atzinumu. Nīderlande: priekšlikums: Augstākā tiesa; iecelšana: Parlaments. Polija: priekšlikums: Valsts tiesu padome; iecelšana: Republikas prezidents. Rumānija: netiek sniegti iecelšanas priekšlikumi: konkurss, kuru rīko Tiesnešu augstākā padome ar Valsts tiesnešu institūta starpniecību. Kipra: prezidents veic iecelšanu pēc Augstākās tiesas priekšsēdētāja ieteikuma. Grieķija: priekšlikums: Tieslietu ministram; iecelšana: Tiesu iestāžu padome, pēc tam izdodot prezidenta dekrētu, ar ko īsteno attiecīgo nolēmumu. Bulgārija: netiek sniegti priekšlikumi: konkursa procedūra; iecelšana: attiecīgā Augstākās tiesas tiesnešu padomes kolēģija. Lietuva: diagrammā ir attēlots process Augstākajā tiesā. Augstākās tiesas tiesnesi ieceļ Seims (priekšlikums: Republikas prezidents. Kandidātus izvēlas atlases komisija. Tiesnešu padome arī sniedz ieteikumus prezidentam; iecelšana: Parlaments. . Augstākās administratīvās tiesas tiesnešus ieceļ republikas prezidents. Latvija: priekšlikums: tiesas priekšsēdētājs ar Augstākās tiesas departamenta obligāto atzinumu; iecelšana: parlaments ārējiem kandidātiem un Tiesnešu padome tiesnešiem. Itālija: pēc CPGA priekšlikuma republikas prezidents izdod dekrētu par Valsts padomes tiesnešu iecelšanu. Francija: iecēlēja institūcija ir republikas prezidents, kuram oficiāli jāieceļ tiesneši (pēc CSM ieteikuma), izdodot dekrētu. Beļģija: priekšlikums: Tiesu iestāžu padome pēc obligāta Augstākā tiesas ieteikuma. Dānija: Tiesnešu iecelšanas padome, ievērojot Augstākās tiesas pārbaudes procedūru, ierosina tieslietu ministram vienu kandidātu (oficiāli ieceļ valsts vadītājs). Īrija: priekšlikums: Tiesnešu iecelšanas konsultatīvā padome atlasa kandidātus, kuri vēl neieņem tiesneša amatu, un iesaka tos valdībai kā piemērotus kandidātus iecelšanai tiesneša amatā. Valdība var izvēlēties esošus tiesnešus iecelšanai augstākā tiesneša amatā; iecelšana: Īrijas prezidents pēc valdības ieteikuma. Ungārija: Kúria priekšsēdētājs informē OBH (Valsts tiesu iestāžu birojs) priekšsēdētāju, ja ir brīvs tiesneša amats. OBH priekšsēdētājs izsludina publisku uzaicinājumu iesniegt pieteikumu uz brīvo tiesneša amatu. Kompetentā Kúria kolēģija pieņem lēmumu par katru pieteikuma iesniedzēju, veicot aizklātu balsošanu. Tā piešķir kandidātiem vērtējumu no 0 līdz 20. Kúria tiesnešu padome pieņem lēmumu par katru pieteikuma iesniedzēju un sakārto tos, piešķirot vērtējumus, lai novērtētu viņu prasmes un īpašības Vērtējumus nosaka ar tieslietu ministra dekrētu. Vērtējumi var būt tādi paši kā visiem zemākiem tiesnešu amatiem. Kúria priekšsēdētājs var pieņemt šādu lēmumu: a) iecelt kandidātu, kuram ir augstākais vērtējums. Ja pieteikuma iesniedzējs iepriekš nav veicis tiesneša pienākumus, Kúria priekšsēdētājam ir jānosūta pieteikums republikas prezidentam par tiesneša iecelšanu; b) ja Kúria priekšsēdētājs vēlas iecelt kandidātu, kuram ir otrais vai trešais augstākais vērtējums, viņam/viņai nepieciešams OBT apstiprinājums. Viņam/viņai priekšlikumā ir jāsniedz pamatojums OBT. Kandidātu, kuram ir otrais vai trešais augstākais vērtējums, var iecelt vienīgi ar OBT piekrišanu; c) atcelt pieteikumu iesniegšanu, ja: nav pieņemama pieteikuma, tiesnešu padome ir pārkāpusi reglamentu, iecelšana izraisītu interešu konfliktu, tiesnešu padomes pamatojums nav pietiekams, ir notikušas darba slodzes izmaiņas, kopš pieteikuma iesniegšanas procedūras sākuma ir radušās problēmas budžeta jomā vai amata vieta ir jāaizpilda bez pieteikumu iesniegšanas procedūras saskaņā ar tiesību aktiem, jo kopš pieteikumu iesniegšanas procedūras sākuma ir radušies noteikti apstākļi. Malta: priekšlikums: premjerministrs saskaņā ar Tiesu iestāžu pārvaldes komisijas ieteikumu; iecelšana: valsts vadītājs pēc premjerministra ieteikuma. Spānija: iecelšana: valsts vadītājs (karalis) pēc Tiesu iestāžu padomes ieteikuma.

53. attēlā ir norādīts, vai Augstākās tiesas tiesnešu iecelšana ir iespējama tikai esošiem tiesnešiem vai arī Augstākās tiesas tiesnešu amatā var iecelt ārējus kandidātus saskaņā ar tādu pašu procedūru, kādu izmanto tiesnešu iecelšanai, vai saskaņā ar īpašu procedūru, kuru piemēro vienīgi personām, kuras vēl nav civiltiesu, krimināltiesu vai administratīvo tiesu tiesneši.

53. attēls. Augstākās tiesas tiesnešu kandidātu statuss (*)

(*) Beļģija: papildus obligātajām prasībām, lai kļūtu par tiesnesi, Augstākā tiesas tiesneša amata kandidātam jābūt 15 gadu profesionālai pieredzei, no kuriem pēdējos 10 gadus tas ir strādājis kā miertiesnesis. Bulgārija: Augstākās kasācijas tiesas/Augstākās administratīvās tiesas tiesneša kandidātam jāpiedalās konkursā. Čehija: kandidātam jābūt vismaz 10 gadu pieredzei jurisprudences jomā un jāparāda augsts profesionālo zināšanu un pieredzes līmenis. Dānija: kandidātam jāpierāda atbilstība amatam, lai piedalītos pārbaudes tiesas sēdēs vismaz 4 lietu izskatīšanā, no kurām vismaz vienai jābūt civillietai. Vācija: papildus prasībām, lai kļūtu par tiesnesi, kandidātus var paaugstināt amatā vienīgi atbilstoši to piemērotībai, kvalifikācijai un profesionālajiem sasniegumiem. Igaunija: kandidātam jābūt atbilstošām spējām un personiskajām īpašībām tiesneša amata pienākumu veikšanai, un jābūt pieredzējušam un atzītam juristam. Īrija: Augstā tiesa: vismaz 12 gadu pieredze praktizējoša advokāta vai praktizējoša juriskonsulta amatā, tostarp vismaz 2 gadus ilga nepārtraukta darba pieredze tieši pirms iecelšanas. Minēto 2 gadu laikā persona veica šāda amata pienākumus: EST Vispārējās tiesas tiesnesis, EST ģenerāladvokāts, ECT tiesnesis, Starptautiskās Tiesas tiesnesis, SKT tiesnesis, starptautiskā tribunāla tiesnesis 1998. gada Likuma par starptautiskajiem kara noziegumu tribunāliem 2. panta izpratnē, un strādāja kā praktizējošs advokāts vai praktizējošs juriskonsults līdz iecelšanai minētajā tiesneša amatā; šādu personu var iecelt par Augstākās tiesas, Apelācijas tiesas vai Augstās tiesas tiesnesi. Grieķija: vismaz 15 gadu darba pieredze gan pirmās, gan otrās instances tiesās, izcili pildot savus pienākumus. Spānija: izglītība, vecums un nopelni. Francija: nedrīkst iecelt kandidātu bez pieredzes citā hierarhijas amatā vai citā pirmās pakāpes amatā pēc dienesta Augstākās tiesas pakļautībā, pildot “Conseiller référendaire” pienākumus, un nepieciešama vismaz 3 gadu pieredze attiecīgajā amatā, kas nepieciešama, lai apgūtu kasācijas procedūru. Horvātija: vismaz 15 gadu pieredze šādā amatā: tiesu iestādes amatpersona, jurists vai notārs; universitātes tiesībzinātņu profesors (ar vismaz 15 gadu profesionālo pieredzi pēc kvalifikācijas pārbaudījuma nokārtošanas); atzīts jurists, kurš ir nokārtojis kvalifikācijas pārbaudījumu, kuram ir vismaz 20 gadu profesionālā pieredze, un kurš ir apliecinājis savas spējas profesionālajā darbībā noteiktā tiesību jomā, kā arī profesionālajās vai pētnieciskajās publikācijās. Itālija: universitātes tiesībzinātņu profesorus un juristus ar 15 gadu darba pieredzi var iecelt īpašu nopelnu gadījumā. Valdība var iecelt tiesnešus no vecāko amatpersonu vidus. Kipra: vismaz 12 gadu praktiska pieredze (ieskaitot stāžu jebkurā tiesneša amatā) un augsti morāles standarti. Latvija: Persona, kura sasniegusi 40 gadu vecumu. Pirmās vai otrās instances tiesas tiesnesis: vismaz 10 gadu darba stāžs tiesneša amatā, un Augstākās tiesas departamenta pozitīvs atzinums; vismaz 15 gadu darba stāžs augstskolas tieslietu specialitātes akadēmiskā personāla, zvērināta advokāta vai prokurora amatā, ir nokārtots kvalifikācijas eksāmens, un ir Augstākās tiesas departamenta pozitīvs atzinums; persona, kura ir bijusi Satversmes tiesas tiesneša, starptautiskas tiesas tiesneša vai pārnacionālas tiesas tiesneša amatā, un ir Augstākās tiesas departamenta pozitīvs atzinums. Lietuva: tiesnesis vai persona, kurai ir doktora grāds tieslietās, kurai ir vismaz 10 gadu pieredze tiesneša amatā un/vai kurai ir pedagoģiska darba pieredze tieslietu jomā. Luksemburga: vismaz 35 gadus vecs tiesnesis, kuram ir vismaz 7 gadu pieredze. Ungārija: īpaša procedūra: Konstitucionālās tiesas locekļi var nolemt kļūt par tiesnešiem un pēc darbības beigām Konstitucionālajā tiesā viņi automātiski kļūst par Augstākās tiesas tiesnešiem. Parastā procedūra: Amatā jau ieceltiem tiesnešiem procedūra ir gandrīz tāda pati kā pieteikuma iesniegšanas procedūra attiecībā uz jebkuru citu tiesneša amatu, tomēr praksē pieteikuma iesniedzēji parasti ir vecākie tiesneši, kuriem ir ilgāka pieredze tiesu iestādēs. Ja pieteikuma iesniedzējs iepriekš nav veicis tiesneša pienākumus, Kúria priekšsēdētājam ir jānosūta pieteikums republikas prezidentam par tiesneša iecelšanu; Malta: 12 gadu pieredze advokāta amatā. Nīderlande: personai jābūt plašai pieredzei praktizējoša jurista darbā un jābūt sasniegušai izcilus panākumus vienā vai vairāk tiesību jomās. Austrija: nav īpašu oficiālu prasību, izņemot prasības, lai kļūtu par tiesnesi. Tek iecelti tikai apelācijas tiesas tiesneši vai prokurori apelācijas tiesās vai Augstākajā tiesā. Polija: persona, kas ir pabeigusi augstāko izglītību tieslietu jomā Polijā un ieguvusi maģistra grādu; vismaz 10 gadus ir veikusi tiesneša, prokurora, priekšsēdētāja, priekšsēdētāja vietnieka, Polijas Ģenerālprokuratūras konsultanta pienākumus vai vismaz 10 gadus ir veikusi advokāta, juriskonsulta vai notāra pienākumus; nedienēja un nebija nodarbināts drošības iestādēs, kas minētas Likumā, ar kuru tiek izveidots Valsts piemiņas institūts — Pret poļu nāciju pastrādāto noziegumu izmeklēšanas komisija, kā arī nesadarbojās ar šādām iestādēm; ar habilitēta doktora grādu tiesībzinātnēs, kura ir strādājusi Polijas augstākās izglītības iestādē, Polijas Zinātņu akadēmijā, pētniecības iestādē vai citā akadēmiskā iestādē. Portugāle: otrās instances tiesas tiesnesis un kandidāts publiskā konkursā. Rumānija: pārbaudījumu, kuru nepieciešamības gadījumā rīko SCM Tiesnešu nodaļa, no tādu tiesnešu vidus, kuri iepriekšējos 3 gados ieņēma tiesneša amatu apelācijas tiesās, saņēma novērtējumu “ļoti labi” pēdējos 3 novērtējumos, nav disciplināri sodīti pēdējo 3 gadu laikā un kuru stāžs tiesneša amatā ir vismaz 18 gadi. Slovēnija: personu, kura atbilst vispārīgajiem nosacījumiem iecelšanai par tiesnesi, ja tā ir sekmīgi pildījusi tiesneša pienākumus vismaz pēdējo 15 gadu laikā vai tai ir vismaz 20 gadu darba pieredze tiesību jomā pēc juristu valsts eksāmena nokārtošanas. Par Augstākās tiesas tiesnesi arī var iecelt universitātes asociēto profesoru tiesībzinātnēs. Slovākija: profesionālais tiesnešu eksāmens un visas tiesneša kompetences, kas nepieciešamas, lai kļūtu par tiesnesi, un vairāk nekā 15 gadu pieredze praktizējoša jurista darbā (advokāts, tiesnesis, akadēmiskais darbinieks u. c.). Somija: Kandidātam iepriekšējās darbības laikā tiesā vai citā amatā jāapliecina, ka tam ir zināšanas par konkrēto jomu un nepieciešamās personiskās īpašības, kas vajadzīgas attiecīgā amata pienākumu veiksmīgai pildīšanai. Zviedrija: Augstākās tiesas tiesneši papildina viens otru, jo Augstākajā tiesā ir ietverti juristi ar dažādu pieredzi no dažādām juridiskām profesijām.

54. attēlā ir norādīta izpildvaras un parlamenta kompetence, kad tie ieceļ tiesnešus amatā Augstākajā tiesā, pamatojoties uz iesniegumu, kas saņemts no ierosinātājām institūcijām (piemēram, Tiesu iestāžu padomes vai tiesas). Stabiņa lielums ir atkarīgs no tā, vai izpildvara vai parlaments var noraidīt Augstākās tiesas tiesneša amata kandidātu pavisam, vai tie var izvēlēties tikai vienu no ierosinātajiem kandidātiem un vai tie var izvēlēties un iecelt citu kandidātu pat tad, ja viņu nav ierosinājusi kompetentā iestāde. Ja kandidāts netiek iecelts, svarīgs drošības pasākums ir pienākums sniegt iemeslus () un iespēja pārskatīt lēmumu tiesā ().





54. attēls. Augstākās tiesas tiesnešu iecelšana: izpildvaras un parlamenta kompetence (*)

(*) Dānija: Tiesnešu iecelšanas padome iesaka tieslietu ministram vienu kandidātu katram amata piedāvājumam visu tiesnešu iecelšanas gadījumos, izņemot Augstākās tiesas priekšsēdētāja amatam. Vācija: ministram ir jānorāda iemesli, ja tas atsakās piekrist Tiesnešu atlases komitejas lēmumam vai ja tas piekrīt citas tādas personas atlasei, kuru Präsidialrat (Augstākās tiesas Prezidentūras padome, kuras sastāvā ir tās priekšsēdētājs un tiesneši, kurus ievēlējuši visi tiesas tiesneši) neuzskata par atbilstošu. Īrija: attēlā ir norādīta valdības kompetence. Saskaņā ar Konstitūcijas 13.9. pantu (t. i., konstitucionālā prasība, nevis prakse) prezidents savas iecelšanas pilnvaras var izmantot tikai pēc valdības ieteikuma. Grieķija: republikas prezidents izdod prezidenta dekrētu pēc tieslietu ministra ierosinājuma, pamatojoties uz Augstākās tiesu iestāžu padomes obligāto lēmumu. Itālija*: Augstākā kasācijas tiesa (izskata krimināllietas nu civillietas): Tiesu iestāžu padome (CSM) ieceļ tiesnešus. Itālija: Valsts padome (izskata administratīvās lietas): pēc Administratīvo tiesnešu padomes (CPGA) priekšlikuma republikas prezidents ieceļ tiesnešus un tam nav rīcības brīvības šajā ziņā. Kipra: ieceļot Augstākās tiesas tiesnesi, republikas prezidentam nav konstitucionāla vai juridiska pienākuma ievērot Augstākās tiesas atzinumu, taču parasti prezidents to ievēro. Ungārija: republikas prezidentam un Parlamentam jāturpina darbs ar priekšlikumiem. Kúria prezidents var atcelt pieteikumu iesniegšanu. Malta: norādītā institūcija ir premjerministrs. Austrija: saskaņā ar Konstitūciju Augstākās tiesas priekšlikumi nav saistoši. Tomēr saskaņā ar vispārpieņemto praksi ieceļ tikai Augstākās tiesas ierosinātos kandidātus. Augstākās tiesas priekšsēdētāja iecelšanas gadījumā federālais prezidents var noraidīt tieslietu ministra ierosināto kandidātu, taču tas nevar iecelt personu, kura netika ierosināta. Luksemburga: šajā saistībā nav pieņemts saistošs dokuments, taču pagaidām iecēlēja institūcija nekad nav noraidījusi tiesas izvirzīto kandidātu. Slovākija: gadījumos, kad Augstākās tiesas tiesneša/priekšsēdētāja amata kandidāts netiek iecelts, iecēlējai institūcijai nekad nav bijis jānorāda kandidātam iemesli. Horvātija: Tiesu iestāžu padome var nolemt neiecelt Augstākās tiesas tiesneša amata kandidātu. Apelāciju vai pārskatīšanas pieprasījumu var iesniegt tikai Augstākās tiesas tiesneša kandidāts, ja tas netiek iecelts. Spānija: valsts vadītājam (karalim) kā iecēlējai institūcijai ir obligāti jāņem vērā Tiesu iestāžu priekšlikums par tiesnešu iecelšanu un paaugstināšanu amatos. Tādēļ karalim nav rīcības brīvības un nav pienākuma norādīt iemeslus. Karalis pieņem lēmumu, izdodot karaļa dekrētu, tas tiek publicēts oficiālajā vēstnesī un to nevar apstrīdēt. Apstrīdēt var padomes iepriekš pieņemto lēmumu ierosināt kandidātu tiesneša iecelšanai vai paaugstināšanai amatā — sākotnēji izmanto administratīvās pārsūdzības procesu (lēmumu pieņem padomes kopsēdē), un pēc tam veic pārskatīšanu tiesā Augstākās tiesas Administratīvajā nodaļā. Polija: tiesību aktos nav paredzēta prasība, ka republikas prezidentam ir jāsniedz tiesneša neiecelšanas iemesli un ka ir obligāti jāieceļ padomes ierosinātais kandidāts. Viņa prerogatīvas nav jāpamato, kā arī nav noteikts termiņš prerogatīvu izmantošanai.

– Aizsardzības pasākumi saistībā ar prokuratūru darbību ES –

Prokuratūrai ir būtiska loma krimināltiesu sistēmā, kā arī dalībvalstu sadarbībā krimināltiesību jomā. Pienācīga valsts prokuratūras darbība ir svarīga efektīvai cīņai pret noziedzību, tajā skaitā ekonomiskajiem un finanšu noziegumiem, piemēram, noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizāciju un korupciju. Saskaņā ar ES Tiesas judikatūru saistībā ar Pamatlēmumu par Eiropas apcietināšanas orderi ( ), prokuratūru var uzskatīt par dalībvalsts tiesu iestādi Eiropas apcietināšanas ordera izdošanas un izpildes vajadzībām, ja tā var rīkoties neatkarīgi un tai nedraud tieša vai netieša pakļaušana izpildvaras, piemēram, tieslietu ministra, konkrētā lietā dotiem norādījumiem vai rīkojumiem ( ).

Prokuratūru organizācija visā ES atšķiras, un nav vienota modeļa visām dalībvalstīm. Tomēr pastāv plaši izplatīta tendence dot priekšroku neatkarīgākai prokuratūrai, nevis tādai, kas ir pakārtota vai piesaistīta izpildvarai ( ). Kā norādījusi Eiropas Prokuroru konsultatīvā padome, efektīva un patstāvīga prokuratūra, kas ir apņēmusies veicināt tiesiskumu un cilvēktiesības tiesvedības ietvaros ir viens no demokrātiskas valsts pīlāriem (). Neatkarīgi no tā, kāda ir valsts tiesu sistēma vai tās pamatā esošās tiesiskās tradīcijas, Eiropas standarti nosaka, ka dalībvalstis veic efektīvus pasākumus, lai garantētu, ka prokurori spēj pildīt savus profesionālos uzdevumus un pienākumus atbilstoši pienācīgiem tiesiskajiem un organizatoriskajiem nosacījumiem ( ) un bez nepamatotas iejaukšanās ( ). Jo īpaši tad, ja valdība sniedz vispārīgus norādījumus, piemēram, par politiku cīņai pret noziedzību, šādiem norādījumiem jābūt noformētiem rakstiski un pienācīgi publicētiem ( ). Ja valdībai ir pilnvaras sniegt norādījumus kriminālvajāšanas sākšanai konkrētā lietā, šādiem norādījumiem jābūt papildinātiem ar pienācīgām garantijām ( ). Saskaņā ar Eiropas Padomes Ministru komitejas 2000. gada ieteikumu norādījumi neuzsākt kriminālvajāšanu būtu jāaizliedz vai arī tie būtu jāparedz izņēmuma gadījumiem un tiem jāpiemēro īpaši aizsardzības pasākumi ( ). Ieinteresētajām personām (tostarp cietušajiem) būtu jābūt iespējai apstrīdēt prokurora lēmumu nesākt kriminālvajāšanu lietā ( ), un tas arī nodrošina zināma veida atbildību prokuroriem ().