Īpašais ziņojums Dzīvnieku slimību 
izskaušanas, kontroles un 
uzraudzības programmasLV 2016  Nr. 06
EIROPAS
REVĪZIJAS
PALĀTA
EIROPAS REVĪZIJAS PALĀTA  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tālrunis +352 4398-1
Uzziņām: eca.europa.eu/lv/Pages/ContactForm.aspx
Tīmekļa vietne: eca.europa.eu
Twitter : @EUAuditorsECA
Plašāka informācija par Eiropas Savienību ir pieejama portālā Europa  (http://europa.eu ).
Luksemburga: Eiropas Savienības Publikāciju birojs, 2016. gads
Print ISBN 978-92-872-4478-9 ISSN 1831-0877 doi:10.2865/063616 QJ-AB-16-006-LV-C
PDF ISBN 978-92-872-4475-8 ISSN 1977-5717 doi:10.2865/092514 QJ-AB-16-006-LV-N
EPUB ISBN 978-92-872-4485-7 ISSN 1977-5717 doi:10.2865/90767 QJ-AB-16-006-LV-E
© Eiropas Savienība, 2016. gads
Reproducēšana ir atļauta, ja tiek norādīts avots.
Dzīvnieku slimību 
izskaušanas, kontroles un 
uzraudzības programmas
(saskaņā ar LESD 287. panta 4. punkta otro daļu)Īpašais ziņojumsLV 2016  Nr. 06
02
 Revīzijas darba grupa
ERP īpašajos ziņojumos tiek atspoguļoti rezultāti, kas iegūti atsevišķu budžeta jomu vai vadības aspektu lietderības un 
atbilstības revīzijās. ERP atlasa un izstrādā šos revīzijas uzdevumus tā, lai tiem būtu pēc iespējas lielāka ietekme, konkrē -
ti, tiek ņemts vērā risks, kādam pakļauta lietderība vai atbilstība, attiecīgo ienākumu vai izdevumu apjoms, paredzamie 
notikumi, kā arī politiskās un sabiedrības intereses.
Šo lietderības revīziju veica ERP locekļa Augustyn Kubik  vadītā I apakšpalāta, kuras pārziņā ir dabas resursu aizsardzības un 
apsaimniekošanas izdevumu jomas. Revīziju vadīja ERP locekle Bettina Jakobsen , un tajā piedalījās šādi darbinieki: locekles 
biroja vadītāja Katja Mattfolk , atašejs Kim Storup , atbildīgais vadītājs Colm Friel , darbuzdevuma vadītājs Armando do Jogo  
un revidenti Xavier Demarche, Manuel Dias, Andreas Dürrwanger, Oana Dumitrescu, Laure Gatter, Mary Kerrigan, 
Joanna Kokot, Michela Lanzutti, Joachim Otto, Lucia Rosca  un Anna Zalega .
No kreisās uz labo: K. Mattfolk, A. Do Jogo, C. Friel, B. Jakobsen, X. Demarche.

03
 Saturs
Punkts
 Glosārijs un abreviatūras
I–X Kopsavilkums
1–17  Ievads
1–2 Dzīvnieku slimību ārstēšana
3–4 ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā
5–9 Dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas
10–12  Sadarbība ar valstīm ārpus ES
13–17  Galvenie uzdevumi un pienākumi
18–23  Revīzijas tvērums un pieeja
24–60  Revīzijas apsvērumi
26–33  Lai gan Komisijas izmantotā pieeja attiecībā uz dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un 
uzraudzību bija kopumā pareiza …
34–36  … un dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas, …
37–47  … programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt …
48–60 … un vēl ir jomas, kurās iespējami uzlabojumi.
61–72  Secinājumi un ieteikumi
 I pielikums.  Informācija par dzīvnieku slimībām
 II pielikums.  Galvenie pienākumi
 Komisijas atbilde
04
 Glosārijs un abreviatūras
ADNS : dzīvnieku slimību izziņošanas sistēma
ECDC : Eiropas Slimību profilakses un kontroles centrs
EFSA : Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde
FAO : Apvienoto Nāciju Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija
GSE : govju sūkļveida encefalopātija
GT: govju tuberkuloze
IKD : infekciozais katarālais drudzis
OIE: Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija
PAFF : Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgā komiteja
PKK : Pārtikas kodeksa komisija
PVB : Pārtikas un veterinārais birojs
PVO : Pasaules Veselības organizācija
Saslimstība un izplatība : saslimstība ir slimības parādīšanās noteiktā populācijā konkrētā laika periodā (jaunu 
gadījumu skaits); izplatība ir slimības sastopamība noteiktā populācijā konkrētā laikā (faktiskais gadījumu skaits).
TRACES : Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēma
TSE : transmisīvās sūkļveida encefalopātijas
WAHIS : Pasaules dzīvnieku veselības informācijas sistēma
Zoonoze : slimība vai infekcija, ko tieši vai netieši var pārnest starp dzīvniekiem un cilvēkiem.
05
 Kopsavilkums
I
Dzīvnieku veselībai ir tieša ietekme uz sabiedrības veselību – gan pārtikas nekaitīguma apsvērumu dēļ, gan arī 
tādēļ, ka ar dažām dzīvnieku pārnēsātām slimībām var saslimt arī cilvēki. Turklāt dzīvnieku slimību uzliesmojumi var 
radīt būtiskas ekonomiskās izmaksas, jo rodas zaudējumi ES iekšējā un eksporta tirgū, kā arī slimību kontroles tiešās 
izmaksas, kas skar ES un dalībvalstu budžetus.
II
Dzīvnieku slimības var izplatīties ātri un pāri robežām. Eiropas Savienībai ir aktīva dzīvnieku veselības politika, un 
tā finansē dalībvalstu programmas, lai izskaustu, kontrolētu un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku slimības. Šīs prog -
rammas no 2009. līdz 2014. gadam izmantoja ES finansējumu 1,3 miljardu EUR apmērā un ietvēra tādus pasākumus 
kā dzīvnieku vakcinācija, testi ar dzīvniekiem un kompensāciju izmaksāšana par dzīvnieku nokaušanu. Atkarībā no 
slimības veida tās izskaušana ir sarežģīts uzdevums, kura izpildei var būt vajadzīgi daudzi gadi. Tāpēc ES līmenī ir 
vajadzīga pareiza pieeja ar atbilstīgām programmām, kuras īsteno dalībvalstis.
III
Palāta, novērtējot Komisijas izmantoto pieeju, kā arī dalībvalstu programmu izstrādi un īstenošanu, pārbaudīja, vai 
izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas pienācīgi apturēja dzīvnieku slimību izplatīšanos. Palāta arī pār -
baudīja, vai tika pienācīgi ņemta vērā programmu izmaksu lietderība.
IV
Kopumā Palāta secināja, ka pārbaudītās dzīvnieku slimību programmas pienācīgi apturēja dzīvnieku slimību izplatī -
šanos. Tomēr slimības uzliesmojumi var atkal atsākties, tāpēc Komisijai un dalībvalstīm ir jāsaglabā modrība.
V
Palāta secināja, ka Komisijas izmantotā pieeja bija kopumā pareiza un balstījās uz labiem tehniskiem ieteikumiem, 
riska analīzi un mehānismu resursu prioritāšu noteikšanai. Komisija sniedza norādījumus un palīdzēja koordinēt 
dalībvalstu pasākumus, kā arī noteica obligātos izpildes kritērijus, kas jāievēro dalībvalstu programmās. Ir gūti daži 
vērā ņemami panākumi, piemēram, samazinājies govju sūkļveida encefalopātijas (GSE) liellopiem, salmonellas māj -
putniem un trakumsērgas savvaļas dzīvniekiem gadījumu skaits.
VI
Palāta secināja, ka pārbaudītās dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un īstenotas un ka dalībvalstīm 
bija pienācīgas sistēmas, lai konstatētu dzīvnieku slimību uzliesmojumus un veicinātu to izskaušanu.
06 Kopsavilkums 
VII
Tomēr programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt, jo šādai analīzei trūkst 
pieejamu modeļu. Tika atklāti gadījumi, kad dalībvalstis nebija pietiekami kontro -
lējušas programmas vai kad izmaksas bija nesamērīgi augstas. Dažos gadījumos 
Itālijā lauksaimniekiem kompensācijās izmaksātās summas vai Komisijas noteik -
tais maksājuma samazinājums nenodrošināja pietiekamu stimulu, lai veicinātu 
efektīvus biodrošības pasākumus un korektīvo pasākumu īstenošanu.
VIII
Palāta konstatēja dažas konkrētas jomas, kurās iespējami uzlabojumi. Epidemio -
loģiskās informācijas apmaiņu un vēsturisko rezultātu pieejamību varētu labāk 
atbalstīt ar attiecīgajām informācijas sistēmām, bet tika strādāts, lai šo aspektu 
uzlabotu. Revīzijā tika arī konstatēts, ka dažās programmās būtu labāk jāprecizē 
īstenojamās darbības un kontroles mehānismi.
IX
Lai gan Palātas novērtējums par konkrētu veterināro programmu īstenošanu bija 
kopumā pozitīvs, govju brucelozes un tuberkulozes, kā arī aitu un kazu brucelo -
zes izskaušana dažās dalībvalstīs radīja pastāvīgas problēmas. Palāta konstatēja, 
ka ES pieeja savvaļas dzīvnieku slimībām ir jāpaplašina, it īpaši attiecībā uz tuber -
kulozi, un ka noteiktu vakcīnu trūkums var mazināt programmu efektivitāti.
X
Palāta iesaka Komisijai:
a) veicināt epidemioloģiskās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm;
b) pārbaudīt, vai nav jāatjaunina pašreizējais rādītāju kopums, lai sniegtu labāku 
informāciju par veterinārās kontroles darbībām un programmu izmaksu 
lietderību;
c) vajadzības gadījumos veterinārajās programmās regulāri iekļaut savvaļas 
dzīvniekus;
d) atbalstīt vakcīnu pieejamību dalībvalstīs, lai epidemioloģiski pamatotos gadī -
jumos tās varētu izmantot.
07
 Ievads
Dzīvnieku slimību ārstēšana
01 
Dzīvnieku veselība tieši ietekmē sabiedrības veselību – gan tāpēc, ka ar dažām 
dzīvnieku slimībām var saslimt arī cilvēki, gan arī pārtikas nekaitīguma apsvē -
rumu dēļ. Laba dzīvnieku veselība ir arī ES pārtikas rūpniecības pamatprasība. 
Tāpēc ES daudzus gadus ir īstenojusi plašu pasākumu kopumu, lai aizsargātu 
dzīvnieku veselību. Ja īstenotie pasākumi nedarbojas pareizi, var rasties ievēro -
jamas izmaksas saistībā ar ārkārtas situācijām un slimību novēršanu – zaudējumi 
ES iekšējā un eksporta tirgū, slimību kontroles izmaksas, kas skar ES un dalīb -
valstu budžetus, un dalībvalstu veselības aprūpes sistēmām radītās izmaksas, 
ārstējot zoonozes (slimības, kuras var pārnest uz cilvēku). Ir aplēsts, ka mutes un 
nagu sērgas uzliesmojums 2001. gadā, kas sākās Apvienotajā Karalistē un izplatī -
jās uz citām valstīm, ir izmaksājis līdz pat 12 miljardiem EUR. GSE krīze 90. gados, 
kas arī koncentrējās Apvienotajā Karalistē, šai valstij vien izmaksāja vairāk nekā 
3 miljardus EUR un būtiski samazināja gan ES liellopu eksporta apjomus, gan arī 
tā cenas. Pēdējos gados nav bijis neviena slimības uzliesmojuma, kas būtu radījis 
tik ievērojamas izmaksas.
02 
Dzīvnieku slimību veidi un saslimstība ar tām Eiropas Savienībā atšķiras atkarībā 
no tādiem faktoriem kā, piemēram, klimats, saimniecību veidi, veterinārā prak -
se un dzīvnieku pārvietošana. Dažas galvenās dzīvnieku slimības ir aprakstītas 
I pielikumā . Turklāt visi nesenie Āfrikas cūku mēra (Igaunijā, Latvijā, Lietuvā, un 
Polijā), putnu gripas (Vācijā un Nīderlandē) vai infekciozā katarālā drudža (izplatās 
no Ziemeļāfrikas un skar galvenokārt Grieķiju, Spāniju, Itāliju un Portugāli) uzlies -
mojumi ātri izplatās pāri robežām. Dažas dzīvnieku slimības var strauji izplatīties 
(piemēram, skatīt infekciozā katarālā drudža gadījumu 1. attēlā ), ja tās netiek ātri 
atklātas un efektīvi ārstētas. Efektīvi veterinārie pasākumi palīdz novērst šādas 
ļoti infekciozas slimības un izvairīties no tā, ka ir vajadzīgi ārkārtas pasākumi.
ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā
03 
ES tiesiskais regulējums dzīvnieku veselības jomā ir sarežģīts. Tas ietver simtiem 
tiesību aktu, no kuriem daži tika pieņemti jau 1964. gadā. Sistemātiska ES pie -
eja dzīvnieku slimību izskaušanai, kontrolei un uzraudzībai pirmo reizi attiecībā 
uz dažām slimībām tika ieviesta 1977. gadā1. Padomes 2009. gada lēmumā2 par 
izdevumiem veterinārijas jomā, kas tika aizstāts 2014. gadā3, ir izklāstīti šo prog -
rammu pamatprincipi. ES dzīvnieku veselības stratēģijā4 ir noteikti mērķi saistībā 
ar veselības un ekonomikas jautājumiem un lauksaimniecības praksi, kā arī rīcības 
plāns to sasniegšanai. Sīkāku informāciju skatīt 1. izcēlumā .1 Padomes 1977. gada 17. maija 
Direktīva 77/391/EEK, ar ko 
ievieš Kopienas pasākumus 
liellopu brucelozes, 
tuberkulozes un leikozes 
izskaušanai (OV L 145, 
13.6.1977., 44. lpp.).
2 Padomes 2009. gada 25. maija 
Lēmums 2009/470/EK par 
izdevumiem veterinārijas jomā 
(OV L 155, 18.6.2009., 30. lpp.).
3 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2014. gada 15. maija 
Regula (ES) Nr. 652/2014, ar ko 
paredz noteikumus tādu 
izdevumu pārvaldībai, kuri 
attiecas uz pārtikas apriti, 
dzīvnieku veselību un 
dzīvnieku labturību, augu 
veselību un augu reproduktīvo 
materiālu, un ar ko groza 
Padomes Direktīvas 98/56/EK, 
2000/29/EK un 2008/90/EK, 
Eiropas Parlamenta un 
Padomes Regulas (EK) 
Nr. 178/2002, (EK) 
Nr. 882/2004 un (EK) 
Nr. 396/2005, Eiropas 
Parlamenta un Padomes 
Direktīvu 2009/128/EK un 
Eiropas Parlamenta un 
Padomes Regulu (EK) 
Nr. 1107/2009 un atceļ 
Padomes Lēmumus 66/399/
EEK, 76/894/EEK un 2009/470/
EK (OV L 189, 27.6.2014., 1. lpp.).
4 “Par jaunu stratēģiju dzīvnieku 
veselības jomā Eiropas 
Savienībā 2007.–2013. gadam 
saskaņā ar principu “Profilakse 
ir labāka nekā ārstēšana””, 
COM(2007) 539 galīgā 
redakcija, 19.9.2007.
08 Ievads 
ES stratēģija dzīvnieku veselības jomā
ES stratēģijā dzīvnieku veselības jomā 2007.–2013. gadam ir izklāstīti ES mērķi un pasākumi. Šai stratēģijai ir 
četri galvenie mērķi: 
1) nodrošināt sabiedrības veselības un pārtikas nekaitīguma augstu līmeni, līdz minimumam samazinot 
bioloģisko un ķīmisko apdraudējumu sastopamību cilvēkiem;
2) veicināt dzīvnieku veselību, novēršot/samazinot dzīvnieku slimību sastopamību un tādējādi atbalstot 
lauksaimniecību un lauku ekonomiku;
3) uzlabot ekonomikas izaugsmi/kohēziju/konkurētspēju, nodrošinot preču brīvu apgrozību un dzīvnieku 
proporcionālu pārvietošanu;
4) veicināt lauksaimniecības metodes un dzīvnieku labturību, kas novērš apdraudējumus saistībā ar dzīvnie -
ku veselību un mazina ietekmi uz vidi, atbalstot ES ilgtspējīgas attīstības stratēģiju.
Šie mērķi tika īstenoti, izmantojot četru pīlāru rīcības plānu:
1) prioritātes noteikšana ES intervencei;
2) ES mēroga sistēma dzīvnieku veselības jomā;
3) profilakse, uzraudzība un gatavība;
4) zinātne, inovācijas un pētniecība.1. izcēlums 1. attēlsInfekciozā katarālā drudža 1. serotipa ( BTV-1 ) uzliesmojumu skaits Eiropas Savienībā
7 000
6 000
5 000
4 000
3 000
2 000
1 000
01 3266 002
121 8 96564
2009. g. 2010. g. 2011. g. 2012. g. 2013. g. 2014. g.
Avots:  Eiropas Komisija, Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
09 Ievads 
04 
Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) ir atbildīga par riska pārvaldību 
saistībā ar dzīvnieku slimībām. Dalībvalstis un ES specializētās aģentūras – Ei -
ropas Pārtikas nekaitīguma iestāde ( EFSA ) un Eiropas Slimību profilakses un 
kontroles centrs ( ECDC ) – ir atbildīgas par riska novērtēšanu. Kopš 1982. gada 
ES darbojas izziņošanas sistēma, lai novērstu noteiktu infekcijas slimību izplatību. 
Dalībvalstīm ir jāziņo Komisijai par slimības uzliesmojumu, izmantojot Dzīvnieku 
slimību izziņošanas sistēmu5 (ADNS ), kā arī par noteiktu infekcijas slimību izskau -
šanu, lai novērstu to izplatīšanos starp ES lauksaimniecības dzīvniekiem.
Dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un 
uzraudzības programmas
05 
Iepriekšējo slimību uzliesmojumu novēršanas izmaksas, kā arī risks, novēršot 
pašreizējo vai jauno slimību turpmākos uzliesmojumus, parāda ES veterināro pa -
sākumu nozīmi. Saskaņā ar Dzīvnieku veselības stratēģijas pirmo pīlāru ES finansē 
dalībvalstu veterinārās programmas attiecībā uz vairākām slimībām un zoonozēm 
(skatīt 2. izcēlumu ). Minētajām programmām ir šādi mērķi:
– pakāpeniski izskaust dzīvnieku slimības un īstenot slimību uzraudzības pasā -
kumus dalībvalstīs un ES kopumā;
– nodrošināt augstu dzīvnieku veselības, sabiedrības veselības un patērētāju 
aizsardzības līmeni;
– garantēt dzīvnieku un sabiedrības veselības aizsardzību augstā līmenī, 
sekmēt produktivitātes uzlabošanos lopkopības nozarē un veicināt tādu 
nozaru ekonomikas ilgtspēju, kuras tieši vai netieši skar dzīvnieku slimību 
uzliesmojumi.5 Ieviesta ar Padomes 
1982. gada 21. decembra 
Direktīvu 82/894/EEK par 
dzīvnieku slimību paziņošanu 
Kopienā (OV L 378, 31.12.1982., 
58. lpp.).
Izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmas
Izskaušanas programmas:  to mērķis ir kādas dzīvnieku slimības vai zoonozes bioloģiskā ekstinkcija, lai saska -
ņā ar ES tiesību aktiem iegūtu no slimības (piemēram, govju tuberkulozes) brīvas vai oficiāli brīvas teritorijas 
statusu.
Kontroles programmas:  to mērķis ir ierobežot kādas dzīvnieku slimības vai zoonozes izplatību sanitāri pieņe -
mamā līmenī (piemēram, salmonella).
Uzraudzības programmas:  to mērķis ir vākt un reģistrēt datus par noteiktām populācijām, lai novērtētu 
slimības epidemioloģisko attīstību (piemēram, putnu gripa).
Avots:  Komisijas Lēmums 2008/341.2. izcēlums
10 Ievads 
06 
Šīs programmas ir klasificētas kā izskaušanas, kontroles vai uzraudzības program -
mas, un tās ietver visdažādākos pasākumus, tostarp vakcināciju, dzīvnieku izman -
tošanu izmēģinājumos un kompensāciju izmaksāšanu par dzīvnieku nokaušanu 
vai izbrāķēšanu.
07 
No 2009. līdz 2014. gadam šīm programmām no ES budžeta tika atvēlēti 1,3 mil -
jardi  EUR (skatīt 1. tabulu ), kas veido lielāko daļu no ES pārtikas nekaitīguma 
budžeta izdevumiem. ES finansiālais ieguldījums parasti sedz 50 % no dalīb -
valstu izmaksām līdz pat maksimālajai summai. Dzīvnieku slimības un zoono -
zes, par kurām dalībvalstis var saņemt ES finansiālo ieguldījumu, ir uzskaitī -
tas Padomes 2009. gada lēmuma I pielikumā un, no 2014. gada, Regulas (ES) 
Nr. 652/2014 II pielikumā. 1. tabulaES saistības attiecībā uz programmu izmaksām laikposmā no 2009. līdz 2014. gadam 
sadalījumā pa slimībām (miljoni EUR)
Programma 2009.  g. 2010.  g. 2011.  g. 2012.  g. 2013.  g. 2014.  g. 2009.–2014.  g. %
Āfrikas cūku mēris 0,1 0,1 0,2 0,9 1,1 0,1 2,3 0,2 %
Aujeski slimība 2,8 2,3 0,0 0,0 0,0 0,0 5,2 0,4 %
Putnu gripa 4,9 4,9 3,5 2,7 2,7 2,6 21,3 1,6 %
Infekciozais katarālais drudzis 112,0 68,2 13,4 3,7 2,5 3,8 203,5 15,4  %
Govju bruceloze 11,8 8,6 10,1 8,0 7, 3 10,3 56,0 4,2 %
Govju tuberkuloze 26,3 53,4 67,9 70,7 63,9 64,2 346,4 26,2  %
Brucella melitensis ierosināta bruceloze 9,0 7,7 15,9 15,4 15,3 16,2 79,4 6,0 %
Klasiskais cūku mēris 5,1 4,3 3,7 3,4 3,0 2,6 22,1 1,7 %
Leikoze ( EBL) 3,0 2,4 0,0 0,0 0,0 0,0 5,3 0,4 %
Trakumsērga 11,7 15,7 20,9 23,4 19,9 20,4 112,0 8,5 %
Salmoneloze 18,6 24,4 25,1 19,2 19,2 21,2 127, 8 9,7 %
Cūku vezikulārā slimība 0,5 0,3 0,7 0,9 1,1 0,8 4,3 0,3 %
TSE, GSE un skrepi slimība 61,5 81,8 74,6 54,3 38,9 24,0 335,0 25,4  %
Kopā 267,4 274,1 236,0 202,3 174,9 166,1 1 320,8 100,0  %
Gada budžeta procentuālā daļa no 
attiecīgā laikposma kopējā budžeta20,2  % 20,8  % 17,9  % 15,3 % 13,2  % 12,6  % 100,0  %
Avots:  Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
11 Ievads 
08 
Vairāk nekā 50 % izmaksu koncentrējas četrās valstīs (Spānijā, Francijā, Itālijā un 
Apvienotajā Karalistē) (skatīt 2. attēlu ).
09 
Praksē dzīvnieku slimības izskaust var būt ļoti grūti. Piemēram, govju tuberku -
loze un bruceloze vēl nav izskaustas vairākās dalībvalstīs, lai gan to izskaušanas 
un kontroles centieni ilgst jau vairāk nekā 50 gadus. ES sāka finansēt šo slimību 
izskaušanas programmas 70. gados, kad dažās dalībvalstīs daudzus gadus jau 
darbojās valsts programmas. 2. tabulā  ir redzams, ka, neraugoties uz dalībvalstu 
un Komisijas centieniem un nepārtraukto zinātnes un tehnikas attīstību, var paiet 
desmitiem gadu, lai iegūtu no slimības oficiāli brīvas teritorijas statusu. Tomēr 
dažām valstīm tas ir izdevies ātrāk nekā citām. Tā kā šādas slimības joprojām ir 
sastopamas, no ES budžeta tiek atkal un atkal piešķirti līdzekļi to izskaušanas 
programmām. 2. attēlsProgrammu izmaksu līmenis dalībvalstīs laikposmā no 
2009. līdz 2014. gadam
Polija; 7 %
Īrija; 8 %Vācija; 6 %Visas pārējās; 25 %
Itālija; 10 %Apvienotā Karaliste; 14 %Francija; 14 %Spānija; 17 %
Avots:  Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
12 Ievads 
Sadarbība ar valstīm ārpus ES
10 
Pasaules Dzīvnieku veselības organizācija ( OIE) savās 2014. gada dzīvnieku 
slimību kontroles pamatnostādnēs uzsvēra starptautiskās sadarbības nozīmi un 
norādīja, ka valstīm pēc iespējas būtu jādarbojas reģionālā līmenī, lai saskaņotu 
slimību kontroles programmas. Tas ir svarīgi, jo slimības var pārnest pāri robežām, 
it īpaši savvaļas dzīvnieki. Regulās nav paredzēts, ka Komisijai būtu tieši jāfinansē 
veterinārās programmas ārpus ES. Tomēr dalībvalstis ar savām kaimiņvalstīm, 
kas atrodas ārpus ES, var vienoties par veterinārajiem pasākumiem (tādiem kā 
vakcinācijas kampaņas pierobežas joslā) un attiecīgās izmaksas ietvert Komisijas 
finansēto veterināro programmu apakšprogrammās. 2. tabulaSlimību izskaušana ir ilgstošs process
Govju tuberkuloze Govju bruceloze
DalībvalstsPirmā ES  finansētā 
programmaNo slimības 
oficiāli brīvas 
teritorijas statusa 
atzīšanaCik gadi 
pagājuši, 
lai kļūtu par 
teritoriju, kas 
ir oficiāli brīva 
no slimībasa)Pirmā 
ES finansētā 
programmaNo slimības 
oficiāli brīvas 
teritorijas 
statusa atzīšanaCik gadi 
pagājuši, 
lai kļūtu par 
teritoriju, kas 
ir oficiāli brīva 
no slimībasa)
Īrija 1978. g.b)Vēl nav brīva no slimības 1978. g. 2009. g. 31
Spānija 1987. g. Vēl nav brīva no slimības 1987. g. Vēl nav brīva no slimības
Francija 1978. g. 2001. g. 23 1978. g. 2005. g. 27
Itālija 1980. g. Vēl nav brīva no slimībasc)1980. g. Vēl nav brīva no slimībasc)
Polija 2004. g. 2009. g. 5d)2004. g. 2009. g. 5d)
RumānijaES finansētu 
programmu navVēl nav brīva no slimībase) ES finansētu programmu nav, par brīvu no slimības atzīta 
2014.  gadā
Apvienotā 
Karaliste2000. g.f)Vēl nav brīva no slimības 1978. g. 2015.  g. 37
a) Neskaitot iepriekšējās valsts programmas, kas vairākumā valstu tika īstenotas jau desmitiem gadu, pirms ES pirmo reizi piešķīra finansējumu.
b) Pirmā ES finansētā programma bija 1978. gadā, bet ES finansējums tika apturēts 2004. gadā un atsākts 2009. gadā.
c) Daudzi reģioni tagad ir oficiāli brīvi.
d)  Kad 2004. gadā sāka darboties ES līdzfinansētās programmas, tuberkulozes izplatības rādītājs ganāmpulkā bija tikai 0,052 % un govju bruce -
lozes rādītājs – 0,005 %.
e) Izplatība ganāmpulkā ir nenozīmīga.
f) Pirmā ES finansētā programma bija 2000. gadā, bet ES finansējums tika apturēts 2004. gadā un atsākts 2010. gadā.
Avots:  Komisijas lēmumi par izskaušanas programmu finansēšanu un no slimības oficiāli brīvas teritorijas statusa atzīšanu revidētajās dalībvalstīs.
13 Ievads 
11 
Attiecībā uz trakumsērgas programmām 2015. gadā trešās valstīs tika īstenotas 
četras apakšprogrammas: Krievijā (Somijas programmas ietvaros), Baltkrievi -
jā (Latvijas un Lietuvas programmu ietvaros) un Ukrainā (Polijas programmas 
ietvaros kopš 2012. gada). Vēl piecas tika plānotas: Krievijā (Igaunijas programmas 
ietvaros), Ukrainā (Ungārijas programmas ietvaros), Moldovā (Rumānijas prog -
rammas ietvaros), Bosnijā un Hercegovinā (Horvātijas programmas ietvaros) un 
Baltkrievijā (Polijas programmas ietvaros). Ņemot vērā dažādo divpusējo attiecību 
sarežģītību, grūtības var radīt tādas sadarbības nodrošināšana, kas būtu pietieka -
ma, lai efektīvi īstenotu apakšprogrammas ārpus ES.
12 
Komisija ir veikusi arī citus pasākumus, lai saskaņotu slimību kontroles program -
mas ar trešām valstīm. Paplašināšanās ĢD un Veselības un pārtikas nekaitīgu -
ma ĢD 2011. gadā uzsāka Pirmspievienošanās palīdzības instrumenta projektu, 
lai palīdzētu kontrolēt un izskaust dzīvnieku slimības (piemēram, trakumsērgu 
un klasisko cūku mēri) septiņās atbalsta saņēmējvalstīs Rietumbalkānos: Albā -
nijā, Bosnijā un Hercegovinā, Horvātijā, bijušajā Dienvidslāvijas Maķedonijas 
Republikā, Melnkalnē, Serbijā un Kosovā. Projektam bija pieejami aptuveni 
100 miljoni EUR.
Galvenie uzdevumi un pienākumi
13 
Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) pārvalda ADNS  un koordinē 
ārkārtas pasākumus dzīvnieku infekcijas slimības uzliesmojuma gadījumā. Komi -
sija tiešā pārvaldībā kompensē veterināro programmu izdevumus. Veselības un 
pārtikas nekaitīguma ĢD Pārtikas un veterinārais birojs (PVB) pārbauda, vai tiek 
ievērotas ES prasības attiecībā uz pārtikas nekaitīgumu un kvalitāti, kā arī veteri -
nārajiem pasākumiem.
14 
Komisijas 2008. gada lēmumā6 ir izklāstīti kritēriji, kas noteikti dalībvalstu prog -
rammām, lai tām varētu piešķirt ES finansējumu. Tas paredz, ka dalībvalstu prog -
rammas kontrolē centrālā veterinārā iestāde. Programmās būtu jāietver uzdevu -
mi, tostarp katram gadam, ja tā ir daudzgadu programma, un jānosaka attiecīgi 
rādītāji (tādi kā saslimstība un izplatība), par kuriem jāziņo. Programmu detalizēta 
īstenošana un pārvaldība, tostarp pienākumu sadale starp valsts un privāto sek -
toru, ir dalībvalsts kompetencē.6 Komisijas 2008. gada 25. aprīļa 
Lēmums 2008/341/EK, ar ko 
nosaka, kādiem Kopienas 
kritērijiem atbilst valsts 
programmas par atsevišķu 
dzīvnieku slimību un zoonožu 
apkarošanu, kontroli un 
uzraudzību (OV L 115, 
29.4.2008., 44. lpp.).
14 Ievads 
15 
Programmu priekšlikumus dalībvalstis var iesniegt Komisijai līdz iepriekšējā gada 
31. maijam7. Šīs programmas var veidot kā gada vai daudzgadu programmas. 
Lielākā daļa ir gada programmas.
16 
Komisija novērtē dalībvalstu ierosināto programmu kvalitāti, izmantojot noteik -
tos kritērijus, un epidemioloģiski pamatotos gadījumos veicina koordināciju 
starp kaimiņu dalībvalstīm. Kopš 2013. gada šajā novērtēšanas procesā Komisija 
izmanto ekspertu palīdzību. Ar programmu sarakstu dalībvalstis iepazīstina 
Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un dzīvnieku barības pastāvīgā komiteja ( PAFF ). 
Komisija katru gadu koriģē finansējuma sadalījumu starp dažādām slimībām un 
dalībvalstīm, ņemot vērā savu novērtējumu par to, kā mainījušās vajadzības. Visas 
izmaiņas tiek pārrunātas ar dalībvalstīm PAFF  komitejā. Komisijas novērtējuma 
pamatā ir dalībvalstu iesniegtie dati, PVB ziņojumi, finanšu revīzijas ziņojumi un 
īpašas dalībvalstu ekspertu darba grupas rezultāti. Galvenie pienākumi ir sīkāk 
aprakstīti II pielikumā .
17 
Komisijas 2008. gada lēmumā8 ir noteiktas ziņojumu standarta prasības, tostarp 
veidnes un ziņošanas grafiki, kas jāizmanto dalībvalstīm, sniedzot ziņojumus 
Komisijai. Programmu īstenošanas laikā dalībvalstis nosūta starpposma ziņojumu, 
ko novērtē Komisija. Atkarībā no šī vērtējuma var tikt grozīti programmas uzde -
vumi un izmaksas un pārdalīti finanšu resursi starp programmām. Galīgie ziņoju -
mi un maksājuma pieteikumi jāiesniedz Komisijai līdz nākamā gada 30. aprīlim, 
ietverot novērtējumu par sasniegtajiem rezultātiem un sīki izstrādātu pārskatu 
par izdevumiem.7 Regula (ES) Nr. 652/2014, 
12. pants.
8 Komisijas 2008. gada 
21. oktobra 
Lēmums 2008/940/EK, ar ko 
nosaka ziņojumu standarta 
prasības attiecībā uz atsevišķu 
dzīvnieku slimību un zoonožu 
izskaušanas, kontroles un 
uzraudzības valsts 
programmām, ko līdzfinansē 
Kopiena (OV L 335, 13.12.2008., 
61. lpp.).
15
 Revīzijas tvērums un pieeja
18 
Revīzijā tika pārbaudīts, vai dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzraudzī -
bas programmas pienācīgi aptur dzīvnieku slimību izplatīšanos.
19 
Konkrētie jautājumi bija šādi:
i) vai Komisija izmantoja piemērotu pieeju attiecībā uz dzīvnieku slimību iz -
skaušanu, kontroli un uzraudzību?
ii) Vai dalībvalstis izstrādāja un īstenoja atbilstīgas dzīvnieku slimību izskauša -
nas, kontroles un uzraudzības programmas?
iii) Vai programmās tika pienācīgi ņemta vērā izmaksu lietderība?
20 
Revīzijas darbs tika veikts Komisijā (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) un 
septiņās dalībvalstīs (Īrijā, Spānijā, Francijā, Itālijā, Polijā9, Rumānijā un Apvienota -
jā Karalistē), kuru izdevumu kopējais apjoms bija 72 % no kopējiem izdevumiem 
un kurās ir sastopamas daudzas un dažādas slimības10. Tika noskaidrots arī galve -
no ieinteresēto personu grupu (lauksaimnieku, veterināro dienestu un laboratori -
ju) un Palātas organizētās ekspertu grupas viedoklis.
21 
Revīzijā tika pārbaudītas Komisijas procedūras, kas izmantotas stratēģijas no -
teikšanai un dalībvalstu iesniegto gada un daudzgadu valsts programmu apstip -
rināšanai. Tas ietvēra attiecīgo atzinumu un paziņojumu, ko snieguši Komisijas 
dienesti (tostarp PVB), regulatīvās komitejas ( PAFF , darba grupas) un aģentūras 
(EFSA ), kā arī ekspertu veikto pārskatu, kurus bija ierosinājusi Komisija, pārbaudi.
22 
Papildus iepriekš minētajām programmām ES finansē arī ārkārtas pasākumus 
dzīvnieku slimību nopietnu uzliesmojumu gadījumā. Šie pasākumi revīzijā netika 
pārbaudīti, jo to izdevumi veido aptuveni 10 % no izskaušanas, kontroles un uz -
raudzības programmu izdevumiem.9 Polijā revīzijas darbu veica 
kopā ar Polijas Augstāko 
revīzijas biroju.
10 Kopumā dalībvalstīs tika 
pārbaudītas 24 programmas 
attiecībā uz šādām slimībām: 
govju tuberkuloze, govju 
bruceloze, aitu un kazu 
bruceloze, transmisīvās 
sūkļveida encefalopātijas, 
infekciozais katarālais drudzis, 
trakumsērga, klasiskais un 
Āfrikas cūku mēris, putnu 
gripa un zoonotiskā 
salmonella. Pamata 
informācija par šīm slimībām ir 
sniegta I pielikumā .
16 Revīzijas tvērums un pieeja 
23 
Dalībvalstu līmenī veiktajā revīzijā tika pārbaudītas dzīvnieku slimību izskau -
šanas, kontroles un uzraudzības valsts stratēģijas, dalībvalstu izmantotie prog -
rammu izstrādes kritēriji un programmu praktiskā īstenošana. Tika apmeklētas 
dalībvalstu kompetentās veterinārās iestādes un attiecīgās reģionālās iestādes. 
Revīzija ietvēra padziļinātu pārbaudi, lai noteiktu, vai finansētie pasākumi tika 
veikti saskaņā ar plānu un vai izmaksas bija samērīgas.
17
 Revīzijas apsvērumi
24 
Saskaņā ar OIE11 slimību kontroles programmas vēlamais mērķis būtu jānosaka jau 
sākumā. Lai gan daudzu slimību kontroles programmu mērķis parasti ir slimības 
izskaušana, tas ne vienmēr ir sasniedzams. Būtu jānosaka konkrēti mērķi un rādī -
tāji, kas nodrošina programmas panākumus. 3. attēlā  ir parādīti slimību kontroles 
programmas izveides posmi.11 OIE, “Guidelines for Animal 
Disease Control ” [Dzīvnieku 
slimību kontroles 
pamatnostādnes], 2014. gads.3. attēlsSlimību kontroles programmas izveides posmi
Programmas 
plānošanaStratēģiskais mērķis 
un uzdevumiPamatojuma 
noteikšana
Uzraudzība, novērtēšana un pārbaudeĪstenošana
Avots:  OIE Dzīvnieku slimību kontroles pamatnostādnes, 2014. gads.
25 
Ņemot vērā sarežģīto un neviendabīgo situāciju attiecībā uz dzīvnieku slimībām 
Eiropas Savienībā, ir svarīgi, lai Komisija izmantotu stabilu pamatu savu finan -
sējuma prioritāšu noteikšanai, dalībvalstu centienu koordinēšanai, norādījumu 
sniegšanai un paraugprakses veicināšanai. Tam būtu jāietver pienācīga ziņošana 
par darbības rezultātiem.
18 Revīzijas apsvērumi 
Lai gan Komisijas izmantotā pieeja attiecībā uz 
dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību 
bija kopumā pareiza …
26 
Revīzijā tika konstatēts, ka Komisijas izmantotā pieeja zoonožu un citu dzīvnieku 
slimību izskaušanai, kontrolei un uzraudzībai bija kopumā pareiza un balstījās uz 
atbilstošiem tehniskiem ieteikumiem un riska analīzi, lai novērstu jaunus riskus/
uzliesmojumus.
27 
ES dzīvnieku veselības politika ir labi izstrādāta un ietver noteikumus attiecībā uz 
identifikāciju, izsekojamību, labturību, uzliesmojumiem un sanitārajām pārbau -
dēm. Tas ir būtiski arī tirdzniecības veicināšanai. Tomēr pašreizējais ES tiesiskais 
regulējums dzīvnieku veselības jomā ietver gandrīz 50 pamatdirektīvu un regulu 
un apmēram 400 sekundāro tiesību aktu, no kuriem daži pieņemti jau 1964. gadā. 
Šo sarežģīto tiesību aktu mozaīku ir plānots konsolidēt un aizstāt ar jauno 
Dzīvnieku veselības tiesību aktu12, par kuru politiska vienošanās tika panākta 
2015. gada jūnijā. No 2007. gada ES izskaušanas, kontroles un uzraudzības prog -
rammas bija iekļautas ES stratēģijā dzīvnieku veselības jomā, kuras termiņš bei -
dzās 2013. gadā un kura vēl joprojām nav aizstāta, kamēr nebūs pieņemts jaunais 
Dzīvnieku veselības tiesību akts.
28 
Kopumā Palāta uzskatīja, ka Komisijas pieeja, kuras pamatā ir prioritāro izskau -
šanas, kontroles un uzraudzības programmu finansēšana dalībvalstu līmenī, ir 
pieņemama. Resursu novirzīšana dzīvnieku slimību programmām balstās uz fi -
nansējuma prioritāšu novērtēšanu, ko katru gadu veic Komisija (ņemot vērā tādus 
jautājumus kā ietekme uz sabiedrības veselību, ražošanas zudumi un tirdzniecī -
ba) un kas tiek apspriesta ar dalībvalstu ekspertiem. Komisijai ir arī pārdomāta 
sistēma dalībvalstu ierosināto programmu kvalitātes novērtēšanai, un tā ietver 
vispusīgu novērtēšanas kritēriju izmantošanu, aptverot tādus aspektus kā prog -
rammas mērķu un pārvaldības skaidrība, konkrētās slimības vēsturiskā attīstī -
ba, zinātniskais pamatojums un ierosināto pasākumu efektivitāte. Revidētajās 
programmās kritēriji resursu prioritāšu noteikšanai starp slimībām nebija pie -
tiekami izstrādāti. Tomēr, kopš pieņemta pieeja daudzgadu darba programmām 
2016.–2017. gadam un attiecīgie Komisijas norādījumi, šī prioritāšu noteikšana ir 
pakāpeniski uzlabojusies.12 “Priekšlikums Eiropas 
Parlamenta un Padomes 
regulai par dzīvnieku 
veselību”, COM(2013) 260  final , 
6.5.2013. Priekšlikums attiecas 
uz sauszemes dzīvniekiem un 
ūdensdzīvniekiem un ietver 
prasības attiecībā uz slimību 
profilaksi, informētību par 
slimībām, biodrošību, 
dzīvnieku izsekojamību, 
uzraudzību un slimību kontroli 
un izskaušanu, kā arī ārkārtas 
pasākumiem. Tas paredz 
pārskatīt pašreizējos zirgu un 
tādu citu sugu identifikācijas 
noteikumus, attiecībā uz 
kurām konkrētu prasību 
patlaban nav. Tajā ir arī plānota 
Eiropas Savienībā saskaņota 
vakcinācijas politika ar 
ES līmeņa regulējumu 
attiecībā uz antigēnu, vakcīnu 
un diagnostikas līdzekļu 
bankām. 2015. gada 1. jūnijā 
Eiropas Parlaments un 
Padome panāca politisku 
vienošanos par šo 
priekšlikumu.
19 Revīzijas apsvērumi 
29 
Valstu robežas dzīvnieku slimības neierobežo. Slimības var izplatīties, pārvieto -
joties lauksaimniecības un savvaļas dzīvniekiem, kā arī citu slimības pārnēsātāju 
ietekmē. Tāpēc epidemioloģiski pamatotos gadījumos laba koordinācija starp val -
stīm lielāko daļu programmu pastiprinātu. Tomēr dalībvalstīm nav izvirzīta juridis -
ka prasība ne iesniegt koordinētas programmas, ne arī sadarboties to īstenošanā.
30 
Palāta konstatēja, ka kopumā Komisija sniedz pienācīgus norādījumus dalībval -
stīm un veicina koordināciju starp tām:
– Komisija un dalībvalstis regulāri sazinās Augu, dzīvnieku, pārtikas aprites un 
dzīvnieku barības pastāvīgās komitejas13 un dalībvalstu galveno veterinārijas 
speciālistu sanāksmēs;
– darba grupās14 kopā darbojas dalībvalstu eksperti konkrētu slimību jomā, un 
tās sniedz ieteikumus, kā uzlabot veterinārās programmas;
– Komisija izmanto ārējus ekspertus, lai caurskatītu ierosinātās programmas, 
pamatojoties uz visaptverošiem novērtēšanas kritērijiem;
– Komisijas Pārtikas un veterinārais birojs veic revīzijas dalībvalstīs;
– Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēma ļauj ātri paziņot par slimību 
uzliesmojumiem;
– ES references laboratorijas15 strādā pie metožu standartizācijas un 
uzlabošanas;
– Komisija nodrošina mācību kursus16 dalībvalstu ierēdņiem;
– sākot no 2014. gada, Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD sniedza norādīju -
mus par jauna tiešsaistes pieteikuma izmantošanu, un standarta formāti, kas 
saskaņā ar regulām ir jāizmanto dalībvalstīm, nodrošina noteiktu saskaņotību 
un kvalitāti.13 Katru mēnesi tiek organizēta 
vismaz viena Augu, dzīvnieku, 
pārtikas aprites un dzīvnieku 
barības pastāvīgās komitejas 
(PAFF ) sanāksme, kurā 
dalībvalstis un Komisija 
apspriež veterinārijas 
jautājumus, tostarp veterināro 
programmu rezultātus.
14 Reizi gadā notiek dzīvnieku 
slimību izskaušanas jautājumu 
darba grupas plenārsēde, kurā 
aicinātas piedalīties visas 
dalībvalstis, un regulāri tiek 
organizētas arī citas īpašas 
darba grupas konkrētu slimību 
jautājumos, un tās tiekas 
vairākas reizes gadā 
(piemēram, salmonellas 
apakšgrupa).
15 Ikvienas ES references 
laboratorijas pamatuzdevums 
ir standartizēt metodes 
ES līmenī, ar dalībvalstīm 
saskaņot diagnostikas 
metodes un organizēt 
salīdzinošos pētījumus un 
valstu references laboratoriju 
ikgadējos seminārus, kuros 
dalībvalstu eksperti var veidot 
sadarbības tīklus, papildināt 
zināšanas un apmainīties ar 
informāciju un paraugpraksi.
16 Labāka apmācība, lai 
nodrošinātu pārtikas 
nekaitīgumu ( BTSF ).
20 Revīzijas apsvērumi 
31 
ES līdzfinansējuma sistēma nodrošina papildu stimulus dalībvalstīm izskaust 
dzīvnieku slimības, tostarp zoonozes, un šajā jomā ir gūti daži vērā ņemami 
panākumi. Tā ir arī pozitīvi ietekmējusi situāciju cilvēku veselības jomā, radot 
izmaksu ietaupījumu. Piemēram, 2012. gadā EFSA  aplēsa17, ka cilvēku saslimšanas 
ar salmonelozi kopējais ekonomiskais slogs varētu sasniegt pat 3 miljardus EUR 
gadā. Kā parādīts 4. attēlā , pēdējos gados saslimšanas gadījumu skaits ir ievēro -
jami samazinājies. EFSA  secināja18, ka šis samazinājums ir galvenokārt saistīts ar 
to, ka dalībvalstīs tika veiksmīgi īstenotas salmonellas izraisīto slimību kontroles 
programmas attiecībā uz vistām ( Gallus gallus ), un tādējādi samazinājās salmonel -
las sastopamība olās.17 Avots:  EFSA  faktu lapa par 
salmonellu.
18 EFSA  un ECDC  ES kopsavilkuma 
ziņojums par zoonozēm, 
zoonožu ierosinātājiem un 
pārtikas izraisītiem slimību 
uzliesmojumiem, 2012. gads. 
3 miljardi  EUR ir maksimālā 
aplēstā summa.4. attēlsZoonotiskā salmonella – cilvēku saslimšanas gadījumu 
skaits ES un revīzijai izraudzītajās dalībvalstīs
Gadījumu skaits revidētajās dalībvalstīsGadījumu skaits ES120 000
100 000
80 000
60 000
40 000
20 000
020 000
18 000
16 000
14 000
12 000
10 000
8 000
6 000
4 000
2 000
083 94890 88396 682101 589110 179
ES
ĪrijaFrancija
Spānija
ItālijaPolija
RumānijaApvienotā Karaliste
2009. g. 2010. g. 2011. g. 2012. g. 2013. g.
Avots:  Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
21 Revīzijas apsvērumi 
32 
Cits piemērs ir trakumsērga, kuras gadījumu skaits Eiropas Savienībā no 
2005. līdz 2014. gadam ievērojami samazinājās – no 3 708 līdz 305 gadījumiem 
ES 28 dalībvalstīs.
33 
Īpaši veiksmīgi bija Komisijas īstenotie pasākumi GSE izskaušanai ES. Kā parā -
dīts 5. attēlā , GSE gadījumu skaits no vairāk nekā 2000 gadījumiem 2001. gadā 
samazinājās līdz 10 gadījumiem 2014. gadā. Galvenie pasākumi ietvēra īpaša 
riska materiāla19 izņemšanu no visām barības ķēdēm, aizliegumu liellopu, aitu un 
kazu barībā izmantot zīdītāju gaļu un kaulus, kā arī pārbaudes, kas katru gadu 
tika veiktas miljoniem liellopu. Biežā tiesību aktu atjaunināšana pēdējos gados 
un pētniecības finansējums ir veicinājis ierobežotākus un mērķtiecīgākus GSE 
testus. Komisija nodrošina labu koordināciju starptautiskā līmenī un jo īpaši ar 
OIE attiecībā uz dalībvalstu iedalīšanu kategorijās, ņemot vērā ģeogrāfiskā GSE 
riska līmeni. Arī govju tuberkulozes izskaušanas programmas izmanto ilgtermiņa 
pieeju, un vairākumā dalībvalstu ir vērojama tendence slimības izplatībai samazi -
nāties. Ar šīm abām slimībām ir saistīta aptuveni puse no ES programmu izdevu -
miem (skatīt 1. tabulu ).19 Tie ir dzīvnieku audi, 
piemēram, smadzenes un 
muguras smadzenes, kas 
visvairāk pakļauti riskam, ka 
tajos var atrasties infekcijas 
izraisītājs. Vairāk informācijas 
par GSE skatīt I pielikumā .5. attēlsGSE gadījumu skaits Eiropas Savienībā
2 500
2 000
1 500
1 000
500
010 7 11 28 45 67 125 1753205618641 3762 137 2 175
2001. g. 2002. g. 2003. g. 2004. g. 2005. g. 2006. g. 2007. g. 2008. g. 2009. g. 2010. g. 2011. g. 2012. g. 2013. g. 2014. g.
Avots:  Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
22 Revīzijas apsvērumi 
… un dalībvalstu programmas bija kopumā labi 
izstrādātas un īstenotas, …
34 
Dalībvalstis atbild par savu izskaušanas, kontroles un uzraudzības programmu 
izstrādi, kurās, pamatojoties uz atbilstīgiem rādītājiem, ir ņemtas vērā to īpašās 
prioritātes attiecībā uz dzīvnieku slimībām. Vairākumā gadījumu dalībvalstīm ir 
daudzu gadu pieredze cīņā ar dažādām dzīvnieku slimībām. Komisija var aicināt, 
bet ne piespiest dalībvalstis ierosināt programmas, kā arī mainīt savu stratēģiju. 
Turklāt tāda slimības uzliesmojuma gadījumā, kas rada pārrobežu infekcijas risku, 
dalībvalstīm ir jāveic īpaši pasākumi, kas paredzēti nozaru tiesību aktos, neatkarī -
gi no tā, vai ES šos pasākumus līdzfinansē vai ne.
35 
Lai dalībvalstu programmas varētu pretendēt uz Kopienas finansējumu, tām 
jāatbilst obligātajiem kritērijiem20, kurus noteikusi Komisija. Saskaņā ar šiem kritē -
rijiem programmās cita starpā jāietver informācija par mērķiem, ilgumu, uzdevu -
miem, rādītājiem (piemēram, saslimstību un izplatību), testiem ar dzīvniekiem, 
vakcināciju un pārvaldību. Programmu sarežģītība ir cieši saistīta ar attiecīgās 
slimības epidemioloģiskajām īpašībām. Programmas var ietvert visdažādākos pa -
sākumus, piemēram, visaptverošu uzraudzības režīmu, asins paraugu ņemšanu, 
īpašus reaktoru identifikācijas pasākumus21, autopsiju, laboratorijas analīzes, kom -
pensāciju shēmas lauksaimniekiem, savvaļas dzīvnieku uzraudzību un datorizētas 
testēšanas un slimību kontroles sistēmas.
36 
Palāta konstatēja, ka pārbaudītās dalībvalstu programmas ir kopumā labi izstrā -
dātas un pielāgotas epidemioloģiskajai situācijai. Apstiprinātās programmas 
atbilda vajadzīgajiem kritērijiem, tajās parasti bija labi aprakstīti veicamie pasā -
kumi un izmantotas Komisijas standarta veidnes, un tām kopumā bija pozitīvi 
rezultāti (skatīt 3. izcēlumu ). Dalībvalstis ir ieviesušas pienācīgas sistēmas, lai 
lauksaimniecības dzīvniekiem konstatētu slimību uzliesmojumus un veicinātu to 
izskaušanu. ES Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēma ( TRACES ) attiecībā uz 
dzīvnieku identifikāciju un pārvietošanas kontroli ir labi izstrādāta un atvieglo 
slimību kontroli.20 Komisijas Lēmums 2008/341/
EK.
21 Reaktors ir inficēts dzīvnieks, 
kam slimības testā ir pozitīva 
reakcija.
23 Revīzijas apsvērumi 
… programmu izmaksu lietderību ir grūti noteikt …
37 
Saskaņā ar Padomes lēmumu22 par izdevumiem veterinārijas jomā Komisijai reizi 
četros gados ir jāziņo Eiropas Parlamentam un Padomei par situāciju dzīvnieku 
veselības jomā un par veterināro programmu īstenošanas izmaksu lietderību.
38 
OIE23 pamatnostādnēs ir noteikts, ka, pieņemot lēmumu par piemērotākajām 
intervences iespējām, jāņem vērā izmaksu un ieguvumu apsvērumi, kā arī zoo -
nozes potenciāls un noteikta slimību kontroles pasākumu kopuma panākumu 
iespējamība.22 Padomes Lēmums 2009/470/
EK, 41. pants.
23 OIE, “Guidelines for Animal 
Disease Control ” [Dzīvnieku 
slimību kontroles 
pamatnostādnes], 2014. gada 
maijs.Labi rezultāti kādas dalībvalsts programmai
TSE programmas tiek īstenotas un ES tās līdzfinansē visās dalībvalstīs, un revīzijas periodā tās saņēma lielu 
daļu no ES finansējuma veterinārajām programmām (skatīt 1. tabulu ).
Īrijā šī programma no 2009. līdz 2014. gadam kopumā saņēma 17 miljonus EUR. Lai gan ES līdzekļi tika samazi -
nāti no 4,7 miljoniem EUR 2010. gadā līdz 0,8 miljoniem EUR 2014. gadā, programma guva labus rezultātus, jo 
īpaši tāpēc, ka
 οtika izmantotas aktīvās un pasīvās uzraudzības sistēmas, lai atklātu GSE gadījumus;
 οja tika konstatēts slimības gadījums, veica epidemioloģisko izmeklēšanu un nokāva kohortas dzīvniekus un 
to pēcnācējus;
 οtika aizliegts lauksaimniecības dzīvniekus barot ar dzīvnieku izcelsmes produktiem.
2014. gadā GSE gadījumu Īrijā nebija. To var salīdzināt ar 2012. un 2011. gadu, kad tika konstatēti trīs gadījumi, 
un 90. gadiem, kad gadījumu skaits bija vislielākais – vairāk nekā 400.3. izcēlums
24 Revīzijas apsvērumi 
39 
Kā norādīts 1. tabulā , veterināro programmu tiešās izmaksas ES budžetam ir 
aptuveni 200 miljoni EUR gadā. Papildus tam dalībvalstis izdod lielāku summu, lai 
segtu gan savu izmaksu daļu finansētajās programmās, gan arī citu tādu veterinā -
ro pasākumu izmaksas, ko tās noteikušas par vajadzīgiem. Turklāt lauksaimnieki 
un pārtikas nozare sedz izmaksas, kas saistītas ar izdevumiem veterinārijas jomā, 
ganāmpulka nomaiņu, ražošanas apjoma samazināšanos, dzīvnieku pārvietoša -
nas ierobežojumiem un zaudēto tirgu. Programmu potenciālos ieguvumus var 
iedalīt divās galvenajās kategorijās24:
– sabiedrības un dzīvnieku veselības uzlabošana – slimību izplatības/saslims -
tības ierobežošana, sabiedrības veselības aizsardzība (zoonozes gadījumā) 
un uzdevuma būt par galveno slimību novēršanas/pārvaldības rīku izpilde 
saistībā ar ES stratēģiju dzīvnieku veselības jomā;
– ekonomiski ieguvumi ES kopumā – nozares vērtības aizsardzība, tirgus stabili -
tātes veicināšana, drošas tirdzniecības garantēšana, tirdzniecības paplašināša -
na ārpus ES un ar cilvēku veselību saistīto izdevumu samazināšana.
40 
Veicot ES budžeta izpildi, Komisijai ir jāievēro pareizas finanšu pārvaldības princi -
pi25, un finansētajām darbībām ir jābūt ekonomiskām, lietderīgām un efektīvām. 
Tas nozīmē, ka programmu rezultātiem vajadzētu būt pamatoti saistītiem ar to 
izmaksām. Palāta atzīst, ka praksē ir ļoti grūti naudas izteiksmē novērtēt iegu -
vumus veselībai, kas izriet no dzīvnieku veselības politikas, jo īpaši attiecībā uz 
zoonozēm, kur galvenais ieguvums ir izvairīšanās no cilvēku inficēšanās un dažos 
gadījumos dzīvību glābšana.
Trūkst pieejamu modeļu, lai novērtētu izskaušanas 
programmu izmaksu lietderību
41 
Revīzijā konstatēja, ka nav pieejamu modeļu un ekonomisko rādītāju, lai Komisija 
varētu veikt ierosināto programmu izmaksu lietderības analīzi, un to, ka Komisija 
šādu analīzi attiecīgi neveic. Jaunākajā ziņojumā (2014. gads) par situāciju dzīv -
nieku veselības jomā un veterināro programmu izmaksu lietderību, ko paredzēja 
pamatā esošais Padomes lēmums, Komisija sniedza informāciju par izmaksām un 
rezultātiem. Šajā ziņojumā Komisija atzina, ka bija nepieciešams labāk pierādīt 
veterināro izmaksu lietderību.24 Secinājumi Komisijas 
2014. gada ziņojumā Eiropas 
Parlamentam un Padomei par 
ES līdzfinansēto programmu 
rezultātiem.
25 Eiropas Parlamenta un 
Padomes 2012. gada 
25. oktobra Regula (ES, 
Euratom) Nr. 966/2012 par 
finanšu noteikumiem, ko 
piemēro Savienības 
vispārējam budžetam, un par 
Padomes Regulas (EK, 
Euratom) 
Nr. 1605/2002 atcelšanu 
(OV L 298, 26.10.2012., 1. lpp.), 
30. pants.
25 Revīzijas apsvērumi 
42 
Praksē apstiprinātās programmas un tām sekojošie īstenošanas ziņojumi ietver 
sīku informāciju par izmaksām, kā arī ar pasākumiem un to rezultātiem saistītos 
rādītājus. Lai gan lielākā daļa izmaksu (paraugu ņemšana, laboratorijas analī -
zes, veterinārārstu algas, kompensāciju izmaksas u. c.) un kvalitatīvo ieguvumu 
(sabiedrības veselība, labākas eksporta iespējas u. c.) programmās bija norādīta, 
trūka pieejamu modeļu un informācijas, lai varētu novērtēt finansēto pasākumu 
izmaksu lietderību. Piemēram, ES reakcija uz GSE krīzi glāba dzīvības, veicināja 
pārtikas nekaitīgumu, uzlaboja pārbaužu kvalitāti un atjaunoja patērētāju uzticē -
šanos, bet programmas izmaksu lietderību nav iespējams novērtēt.
43 
Palāta arī pētīja, vai bija pierādījumi par revīzijā pārbaudīto programmu izmaksu 
samērīgumu. Revidenti norādīja uz atsevišķiem gadījumiem, kurus jau iepriekš 
bija identificējusi Komisija, kad dažas izmaksas bija nesamērīgi augstas vai arī 
dalībvalstis tās nebija pietiekami kontrolējušas, kā aprakstīts 4. izcēlumā . Šajos 
gadījumos Komisija bija veikusi koriģējošus pasākumus.
Nepietiekami kontrolēti pasākumi vai augstas izmaksas
1. Polijā ikgadējās trakumsērgas izskaušanas programmās izmantotās vakcīnas tika iegādātas reģionālā līme -
nī. Atklāto trakumsērgas gadījumu skaits lapsu populācijā no 2002. līdz 2009. gadam ievērojami samazi -
nājās – no 884 līdz 6. Tomēr 2010. un 2011. gadā atklāto gadījumu skaits atkal strauji pieauga līdz attiecīgi 
117 un 103. Šie gadījumi koncentrējās Mazpolijas un Piekarpatu reģionos. Vienas Polijā iegādātas, savvaļas 
lapsām paredzētas trakumsērgas vakcīnas vidējā cena no 2011. līdz 2013. gadam bija ievērojami augstāka 
par vidējo cenu ES, lai gan arī Polijai piegādāto vakcīnu daudzums bija lielākais ES (vairāk nekā 10 mil -
joni devu gadā). Ņemot vērā apjomradītos ietaupījumus, tas nešķiet loģiski. Komisija piemēroja finanšu 
samazinājumus un pieprasīja, lai Polijas iestādes rīkojas un samazina pārmērīgās vakcīnu cenas, konkrēti, 
organizējot vienu valsts mēroga piedāvājumu konkursu.
2. Rumānijas valsts iestādes nepareizi kontrolēja tādu līgumu īstenošanu, kas attiecās uz savvaļas lapsām 
paredzētu trakumsērgas vakcīnu izplatīšanu no gaisa 2013. gadā, un tika izplatīts nepietiekams skaits 
vakcīnu. Turklāt valsts iestādes nebija paņēmušas pietiekami daudz paraugu, lai pārbaudītu vakcinēšanas 
kampaņas efektivitāti (procedūras tika uzlabotas 2014. gadā). Līdz ar to Komisija vakcinēšanas kampaņas 
izdevumus neatlīdzināja.4. izcēlums
26 Revīzijas apsvērumi 
Dažos gadījumos kompensācijās izmaksātās summas 
vai noteiktie maksājumu samazinājumi nenodrošināja 
pietiekamu stimulu
44 
Saskaņā ar tiesību aktiem lauksaimniekiem izmaksājamās kompensācijas par dzīv -
niekiem, kuri iznīcināti slimību izskaušanas programmu ietvaros, nedrīkst pār -
sniegt veselu dzīvnieku tirgus vērtību26. Mērķis ir noteikt taisnīgu kompensācijas 
līmeni, novērst krāpšanu un veicināt lauksaimnieku līdzdalību programmā. Tomēr 
ES tiesību aktos nav skaidri noteikts, kā tirgus cenām būtu jānosaka izmaksājamā 
kompensācija – to nosaka dalībvalstis savos tiesību aktos. Piemēram, dalībvalstīm 
nav izvirzīta prasība, ka kompensācijas summas būtu jābalsta uz Kopienas skalām 
liemeņu klasifikācijai un ar tiem saistītajām cenām27. Pārāk augsts kompensācijas 
līmenis var kavēt biodrošības pasākumu efektīvu īstenošanu.
45 
Itālijā kompensācijas, kas izmaksātas par dzīvniekiem, kuri iznīcināti saskaņā ar 
veterinārajām programmām, dažkārt bija augstākas par veselu dzīvnieku tirgus 
cenām. Piemēram, 2012. gadā lauksaimnieki saņēma vidēji 87 EUR un līdz pat 
111 EUR par katru aitu, kas bija likvidēta saskaņā ar izskaušanas programmām, bet 
vidējā tirgus cena par veselas nokautas aitas liemeni tajā laikā bija mazāk nekā 
60 EUR28. Gadījumos, kad kompensācija pārsniedza tirgus cenu, dzīvnieku slimību 
atklāšanu saimniecībā var uzskatīt par negaidītu iespēju atjaunot ganāmpulku. 
Turklāt lauksaimnieki, kas citādi būtu augstu vērtējuši no slimības brīvas saimnie -
cības statusu, var izvairīties no efektīvu biodrošības pasākumu īstenošanas.
46 
Apvienotajā Karalistē kompensācija, kas izmaksājama par liellopiem Anglijā, 
balstās uz vidējām tirgus cenām iepriekšējā mēnesī. Kompensācija par liellopiem 
Ziemeļīrijā un Velsā balstās uz individuāliem vērtējumiem, kas ir par iemeslu tam, 
ka kompensācijas līmenis parasti ir augstāks nekā Anglijā, un tas var atturēt lauk -
saimniekus no efektīvu biodrošības pasākumu īstenošanas.
47 
Pēc tam, kad tika nelabvēlīgi novērtēti govju un aitu brucelozes izskaušanas 
programmu tehniskie rezultāti kādā Itālijas reģionā (Sicīlijā), Komisija no 2005. 
līdz 2012. gadam noteica maksājumu samazinājumus par vairāk nekā 7 miljo -
niem EUR. 2011. gadā visa brucelozes programma Sicīlijā tika paziņota par prasī -
bām neatbilstošu, jo netika izpildīts vakcinācijas plāns. Tomēr, piemērojot valsts 
sistēmu par resursu sadalījumu starp reģioniem, Itālijas iestādes šo samazinājuma 
līmeni nepiemēroja Sicīlijas reģionālajām iestādēm, bet gan sadalīja starp visiem 
Itālijas reģioniem (no kuriem vairākums šo izskaušanas programmu bija īstenojuši 
pareizi). Tādējādi Sicīlijas iestādēm nebija pietiekama stimula uzlabot veterināros 
pasākumus.26 Regula (ES) Nr. 652/2014, 
11. pants.
27 Komisijas 2008. gada 
10. decembra Regula (EK) 
Nr. 1249/2008, ar ko paredz sīki 
izstrādātus noteikumus par 
Kopienas skalu ieviešanu 
liellopu, cūku un aitu liemeņu 
klasifikācijai un cenu 
paziņošanas kārtību (OV L 337, 
16.12.2008., 3. lpp.).
28 Eiropas Komisija 
(Lauksaimniecības un lauku 
attīstības ĢD, Statistika par 
lauksaimniecības tirgiem, 
2014. gads: http://ec.europa.
eu/agriculture/markets-and-
prices/market-statistics/
index_en.htm ).
27 Revīzijas apsvērumi 
… un vēl ir jomas, kurās iespējami uzlabojumi
48 
Nākamajos punktos ir izklāstītas jomas, kurās, pēc Palātas domām, ir iespējami 
uzlabojumi Komisijas pieejā un dalībvalstu programmās.
Dzīvnieku slimību izziņošana un saistītās informācijas 
apmaiņa
49 
Eiropas Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēmas ( ADNS ) uzdevums ir sniegt 
standarta informāciju par slimību uzliesmojumiem. Tai nav paredzētas epidemio -
loģiskās pārvaldības iezīmes, un tās mērķis nav sniegt vēsturisku informāciju un 
analizēt datus. Tāpēc salīdzinājumā ar OIE Pasaules dzīvnieku veselības informā -
cijas sistēmu ( WAHIS ), kas jāizmanto visām dalībvalstīm, ADNS  pievienotā vērtība 
ir maza. Šīs abas sistēmas sniedz informāciju par jaunu uzliesmojumu skaitu un 
atrašanās vietu, bet starp tām nav mijiedarbības, kas nodrošinātu automātisku 
informācijas apmaiņu. Lai labāk pārvaldītu apdraudējumus dzīvnieku veselībai, 
dalībvalstis ir izveidojušas savas informācijas sistēmas, kas apstrādā epidemiolo -
ģiskus datus. Tomēr nav kopējas sistēmas, kas veicinātu informācijas apmaiņu un 
kontroles darbību labāku koordināciju starp dalībvalstīm.
50 
Kopš 2012. gada Komisija un OIE īsteno kopīgu projektu, lai ADNS  un WAHIS  savie -
notu ar kopīgu saskarni – dzīvnieku slimību informācijas sistēmu ( ADIS )29.29 Ziņojums par ADNS  analīzi 
(1.4. versija) saistībā ar Eiropas 
Savienības dzīvnieku slimību 
informācijas sistēmas ( ADIS ) 
informātikas prototipa izstrādi, 
kas saskaņots ar OIE WAHIS/
WAHID  saskarni: “Padziļinātai 
analīzei trūkst tādu atsauces 
datu kā saimniecību un 
dzīvnieku skaits reģionā. 
Sīkākai telpas un laika analīzei 
būtu vajadzīgi papildu dati, 
tādi kā visu epidemioloģisko 
vienību atrašanās vieta. Lai tas 
kļūtu par svarīgāku slimību 
kontroles vai lēmumu 
pieņemšanas instrumentu, 
būtu vajadzīga papildu 
informācija par slimību 
kontroles pasākumiem (..). 
Sugu vērtību saraksts ADNS  
ietver galvenās 
lauksaimniecības dzīvnieku 
sugas un tikai vispārēju 
apzīmējumu “savvaļas sugas”. 
Prasību sniegt datus par 
diagnostikas metodi šķiet 
pamatoti attiecināt uz visām 
slimībām (..).”
28 Revīzijas apsvērumi 
Informācija par darbības rezultātiem un pārvaldību
51 
Komisijas 2008. gada lēmumā30 ir noteikti programmu īstenošanas rādītāji, par 
kuriem dalībvalstīm ir jāziņo. Turklāt Komisija izstrādāja izpildes rādītāju noteikša -
nas metodoloģiju, saskaņā ar kuru dalībvalstīm noteiktā laika posmā vismaz mini -
mālā apmērā ir jāuzlabo rezultāti slimību izplatības/saslimstības ziņā. Komisija arī 
izstrādāja plašu – vairāk nekā 100 – rādītāju kopumu31, kas būtu jāizmanto dalīb -
valstīm. Tie ietver ar īstenošanu vai darbību saistītus rādītājus, tādus kā vakcinēto 
dzīvnieku un veikto testu skaits, kā arī ar rezultātiem saistītus rādītājus, piemē -
ram, saslimstības vai izplatības līmeņa izmaiņas. Atzīstot, ka rādītāju kopums jau 
ir plašs, Palāta uzskata, ka ir iespējami turpmāki uzlabojumi, jo īpaši saistībā ar 
programmu tehnisko īstenošanu32. Nav ietverti ekonomiskie rādītāji, kas ļautu 
analizēt ierosināto programmu izmaksu lietderību (skatīt 41. un 42. punktu).
52 
Komisija prasa, lai dalībvalstis, izstrādājot savu veterināro programmu projektus, 
izmantotu standarta veidni. Tā ietver informāciju par slimības attīstību pēdējos 
gados. Turklāt viens no kritērijiem, ko izmanto Komisija (skatīt 48. punktu), lai 
novērtētu programmu projektus, attiecas uz datiem par slimības attīstību pēdē -
jos piecos gados un to kvalitāti. Palāta konstatēja, ka, lai gan vairākumā gadījumu 
šādi vēsturiski dati bija pieejami, par trim no 24 dalībvalstu programmām, uz 
kurām attiecās revīzija, Komisijas neatkarīgie vērtētāji norādīja, ka jaunākie prog -
rammu projekti neietvēra pietiekamu vēsturisko informāciju33. Šajos gadījumos 
Komisija bija prasījusi attiecīgu informāciju un iesaistītās dalībvalstis to bija snie -
gušas. Revīzijas laikā Komisija izstrādāja informācijas sistēmu, lai varētu ātri atgūt 
un analizēt vēsturisko informāciju no iepriekšējām dalībvalstu programmām, un 
ieviesa standartizētu elektronisko ziņošanas sistēmu, lai dalībvalstis varētu sūtīt 
galvenos dokumentus34, kas attiecas uz to veterinārajām programmām35. Šīm 
sistēmām būtu jāatvieglo programmu turpmākā analīze.30 Komisijas Lēmums 2008/940/
EK, ko aizstāj Komisijas 
2014. gada 12. maija 
Īstenošanas lēmums 2014/288/
ES, ar ko nosaka ziņojumu 
standartprasības attiecībā uz 
Savienības līdzfinansētām 
atsevišķu dzīvnieku slimību un 
zoonožu izskaušanas, 
kontroles un uzraudzības 
valsts programmām un ar ko 
atceļ Lēmumu 2008/940/EK 
(OV L 147, 17.5.2014., 88. lpp.).
31 Komisijas dokuments 
WD SANCO/12915/2012.
32 Piemēram, laika intervāli starp 
testiem, to uzliesmojumu 
procentuālā daļa, kuriem 
identificēts infekcijas avots, 
attiecībā uz brucelozi – to 
ganāmpulku izsekošana, 
kuriem nav veikts ganāmpulka 
tests, vakcinēto dzīvnieku 
īpatsvars saimniecībās un to 
saimniecību procentuālā daļa, 
kurās vakcinēti dzīvnieki, ar 
veterināro dienestu apmācību, 
izmaksām un spējām saistītie 
rādītāji, attiecībā uz aitu un 
kazu brucelozi – brucellas 
celma genotipa pārbaudes 
rezultāti.
33 Tas attiecas uz ierosināto 
Apvienotās Karalistes govju 
tuberkulozes programmu 
2015. gadam, ierosināto 
Spānijas infekciozā katarālā 
drudža programmu 
2015. gadam un ierosināto 
Itālijas infekciozā katarālā 
drudža programmu 
2014. gadam.
34 Jo īpaši programmu projektus, 
starpposma ziņojumus, 
galīgos ziņojumus un 
maksājumu pieprasījumus.
35 Komisijas Īstenošanas 
lēmums 2014/288/ES.
29 Revīzijas apsvērumi 
Veterinārās kontroles atspoguļošana programmās
53 
Kopumā lielākajā daļā programmu veicamie pasākumi un sasniedzamie rezultāti 
bija pamatoti. Tomēr Palāta uzskata, ka būtu lietderīgi, ja veterinārie pasākumi 
dažās programmās būtu labāk aprakstīti, kā arī pasākumi, kas veikti saskaņā ar 
PVB un darba grupas ieteikumiem. Par divām no 24 dalībvalstu programmām, uz 
kurām attiecās revīzija, Komisijas neatkarīgie vērtētāji izteica līdzīgas piezīmes36.
Programmas, kurās ir lēns progress
54 
Dažu slimību izskaušanas programmas atsevišķās dalībvalstīs ilgst desmitiem 
gadu (skatīt 9. punktu). Lai arī govju tuberkulozes izplatība Apvienotajā Karalis -
tē un Īrijā samazinās, tomēr salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm tā joprojām ir 
augsta (skatīt 6. attēlu )37. Apvienotajā Karalistē tuberkulozes pārbaužu biežums 
zemas saslimstības apgabalos kopš 2013. gada palielinājās no reizes četros gados 
līdz reizei gadā, tāpēc slimības gadījumu atklāšanas rādītājs paaugstinājās. Tomēr 
tuberkulozes izskaušanas programmai Apvienotajā Karalistē joprojām ir nozīmīgi 
trūkumi, jo dažos rajonos slimības izplatība ir ļoti liela.36 Itālijas infekciozā katarālā 
drudža programma 
2014. gadam un Īrijas govju 
tuberkulozes programma 
2014. gadam.
37 Govju tuberkulozes izplatība 
ganāmpulkā Apvienotajā 
Karalistē, Īrijā, Spānijā un Itālijā 
2014. gadā bija attiecīgi 
9,04 %, 3,8 %, 1,72 % un 
0,81 %. Francija un Polija ir no 
slimības oficiāli brīvas, un tās 
izplatība Rumānijā ir 
nenozīmīga.6. attēlsGovju tuberkuloze Īrijā un Apvienotajā Karalistē
2014. g. 2013. g. 2012. g. 2011. g. 2010. g.20
15
10
5
03,80 4,07 4,45 4,37 4,849,0410,1116,20
14,05
11,61
Izplatība ganāmpulkā
Apvienotajā Karalistē, %
Izplatība ganāmpulkā Īrijā, %
Avots:  Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD.
30 Revīzijas apsvērumi 
55 
Itālijā aitu un kazu brucelozi ir grūti izskaust, jo lauksaimnieki dažos reģionos 
sadarbojas nepilnīgi. Sava nozīme var būt arī dāsnajai kompensāciju shēmai 
(skatīt 45. punktu). Tomēr slimības izplatība valsts līmenī samazinās un 2014. gadā 
ir sasniegusi 1,2 %, salīdzinot ar 3,7 % 2008. gadā. Sicīlijā tā šajā pašā periodā 
samazinājās no 11,9 % līdz 3,4 %.
56 
Palāta ņem vērā, ka Komisija savā 2014. gada ziņojumā38 Parlamentam un Pado -
mei par ES līdzfinansēto veterinārijas programmu rezultātiem arī konstatēja, ka 
rezultāti, kas sasniegti Apvienotās Karalistes govju tuberkulozes programmā un 
Itālijas brucelozes programmās, bija iemesls bažām. Palāta arī atzīst, ka Komisija 
mudina dalībvalstis šādos gadījumos rīkoties, pārbaudot, kā tiek ievēroti darba 
grupas un PVB ieteikumi.
Pieeja savvaļas dzīvnieku ārstēšanai
57 
Tiešie vai netiešie kontakti starp savvaļas dzīvniekiem un mājdzīvniekiem var 
izraisīt slimību izplatīšanos vai sarežģīt dzīvnieku slimību programmu efektīvu īs -
tenošanu. Piemēram, savvaļas lapsas var izplatīt trakumsērgu, un āpši, mežacūkas 
un brieži var izplatīt govju tuberkulozi. Ir vairākas OIE publikācijas39 par savvaļas 
dzīvnieku slimību uzraudzību, kā arī ar to saistīts starptautisks nolīgums par 
slimību izziņošanu. Lai gan savvaļas dzīvniekiem paredzētu trakumsērgas vakcīnu 
iegāde ir iekļauta dalībvalstu programmās, Eiropas Savienībai nav īpašas pieejas 
savvaļas dzīvnieku tuberkulozes apkarošanai.
58 
ES līmenī nav tiesību aktu noteikumu par tuberkulozes izskaušanu dzīvnieku su -
gām, kas nav liellopi (piemēram, savvaļas kazām un citiem savvaļas dzīvniekiem). 
Konkrēti, Apvienotajā Karalistē saskaņā ar valsts tiesību aktiem tiek aizsargāti 
āpši, un tas var sarežģīt govju tuberkulozes izskaušanas programmas efektīvu 
īstenošanu.38 Komisijas ziņojums Eiropas 
Parlamentam un Padomei par 
ES līdzfinansēto programmu 
rezultātiem dzīvnieku slimību 
un zoonozes izskaušanas, 
kontroles un uzraudzības jomā 
laikposmā no 2005. līdz 
2011. gadam, 
COM(2014) 115  final,  5.3.2014., 
3.3. sadaļa.
39 OIE, “Training manual on 
wildlife diseases and 
surveillance ” [Mācību 
rokasgrāmata par savvaļas 
dzīvnieku slimībām un 
uzraudzību], 2010. gads.
31 Revīzijas apsvērumi 
Noteiktu vakcīnu pieejamība
59 
Saskaņā ar OIE40 piemērotu veterināro vakcīnu un antigēnu viegla pieejamība ir 
būtiska dzīvnieku veselības programmām41. Ir vairākas ES iniciatīvas un pētniecī -
bas projekti, kuru mērķis ir atklāt jaunus vīrusus un veicināt vakcīnu pieejamību42. 
Atkarībā no slimības Eiropas Savienībā var būt pieejamas tikai dažas piemērotas 
vakcīnas vai to var nebūt vispār. Taču vakcinācija ir viens no svarīgākajiem ins -
trumentiem, kas pieejams, lai īstenotu efektīvu pieeju “Profilakse ir labāka nekā 
ārstēšana”. Iemesli, kāpēc vakcīnas ne vienmēr ir pieejamas, ir sarežģīti. Jaunākie 
pētījumi43 rāda, ka līdzās tehniskām grūtībām vakcīnu izstrādē farmācijas nozarei 
nav pietiekamas finansiālas intereses, lai censtos iegūt atļauju izmantot atsevišķas 
vakcīnas Eiropas Savienībā. 5. izcēlumā  ir aprakstītas dažas praktiskas grūtības, 
ko rada piemērotu vakcīnu trūkums.
60 
Eiropas līmenī nav juridiskā regulējuma kopīgam vakcīnu iepirkumam, ne arī vis -
pārējas vakcīnu krājumu bankas. Vakcīnu iegādes process pēc dalībvalstu uzaici -
nājuma iesniegt piedāvājumus var ilgt vairākus mēnešus, un pa to laiku vīruss var 
turpināt izplatīties dzīvnieku populācijā. Palāta ņēma vērā, ka saskaņā ar jauno 
Dzīvnieku veselības tiesību aktu, ko pašlaik apspriež likumdevēji, Komisijai būs 
plašākas iespējas izveidot vakcīnu bankas.40 OIE, “Manual of diagnostic tests 
and vaccines for terrestrial 
animals ” [Sauszemes 
dzīvnieku slimību diagnostikas 
testu un vakcīnu 
rokasgrāmata], 2014. gads.
41 OIE, “Guidelines for Animal 
Disease Control ” [Dzīvnieku 
slimību kontroles 
pamatnostādnes], 2014. gada 
maijs.
42 Piemēram, ES pētniecības 
fondi ir atbalstījuši projektus 
vakcīnu izstrādei pret 
tuberkulozi ( NEWTBVAC ), 
brucelozi ( BRU-VAC ) un 
klasisko cūku mēri 
(CSFV-GODIVA ).
43 K. Videnova,  D.K.J. Mackay , 
“Availability of vaccines against 
major animal diseases in the 
European Union ” [Vakcīnu pret 
galvenajām dzīvnieku 
slimībām pieejamība Eiropas 
Savienībā].
Grūtības, ko rada piemērotu vakcīnu trūkums
Infekciozā katarālā drudža (kukaiņu pārnēsāta atgremotāju slimība, ko izraisa vīruss) vīrusam ir vairāk nekā 
20 paveidu jeb serotipu.
Itālijā ir identificēti seši vīrusa paveidi. Polivalentās vakcīnas (efektīvas pret vairākiem vīrusa celmiem) Eiropas 
Savienībā pašlaik nav atzītas. Tāpēc šādos gadījumos ir grūti paredzēt vakcīnu izmantošanu.
Francijā infekciozā katarālā drudža krīzes laikā 2008. gadā vakcīnu krājumi bija ierobežoti. Tāpēc Francijas 
iestādēm bija steidzami jāiegādājas papildu krājumi. Tas bija gan dārgi, gan arī laikietilpīgi, un valsts iestādes 
uzskatīja, ka, ja vakcīnas būtu bijušas pieejamas ātrāk, visi 520 infekciozā katarālā drudža gadījumi, kas tika 
atklāti Ilā un Vilēnā, varēja būt novērsti.
Pirmā S4 serotipa infekciozā katarālā drudža uzliesmojuma laikā Spānijā (Estremaduras apgabalā) nebija 
pie ejams pietiekams skaits vakcīnu pret šo serotipu. Tādēļ vakcinācijas kampaņa tika atlikta līdz nākamajam 
gadam, lai slimību apturētu nākamajā iespējamajā vīrusu izplatīšanās periodā.5. izcēlums
32
 Secinājumi un ieteikumi
61 
Dzīvnieku slimības rada būtiskas ekonomiskās izmaksas un apdraud gan dzīvnie -
ku, gan arī cilvēku veselību. Slimības var izplatīties pāri robežām, un iepriekšējie 
slimību uzliesmojumi ir izmaksājuši miljardiem euro. Tāpēc ES mērķis ir aizsargāt 
dzīvnieku veselību un finansēt dalībvalstu programmas, lai izskaustu, kontrolētu 
un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku slimības. Šīs programmas ietver tādus pasā -
kumus kā paraugu ņemšana, laboratorijas analīzes, kompensācijas maksājumi 
par iznīcinātajiem dzīvniekiem un vakcinācijas kampaņas. ES izdevumi pēdējos 
gados samazinās, un neviena tik liela krīze kā mutes un nagu sērgas uzliesmo -
jums 2001. gadā pēdējā laikā nav bijusi. Tomēr Eiropas Savienībai ir jābūt gatavai 
pārvarēt turpmākās krīzes, un, lai iegūtu no slimības brīvas teritorijas statusu, 
izskaušanas programmām var būt vajadzīgi daudzi gadi.
62 
Revīzijā tika pārbaudīts, vai dzīvnieku slimību izskaušanas, kontroles un uzrau -
dzības programmas pienācīgi aptur dzīvnieku slimību izplatīšanos. Tas ietvēra 
pārbaudi, vai Komisijas izmantotā pieeja bija piemērota, vai dalībvalstis izstrādāja 
un īstenoja atbilstīgas programmas un vai tika pienācīgi ņemta vērā programmu 
izmaksu lietderība.
63 
Kopumā Palāta secināja, ka pārbaudītās dzīvnieku slimību programmas pienācīgi 
apturēja dzīvnieku slimību izplatīšanos. Tomēr slimības uzliesmojumi var atkal 
atsākties, tāpēc Komisijai un dalībvalstīm ir jāsaglabā modrība.
64 
Komisijas stratēģija attiecībā uz dzīvnieku slimību programmām bija kopumā 
pareiza – Komisijas veiktie pasākumi balstījās uz labiem tehniskiem ieteikumiem, 
bija labi izstrādāta dzīvnieku veselības politika un izveidota sistēma budžeta 
resursu prioritāšu noteikšanai prioritārajās programmās. Īpaši veiksmīga bija GSE 
izskaušanai izmantotā pieeja. Citi labi piemēri ir zoonotiskās salmonellas un tra -
kumsērgas gadījumu skaita samazināšanās. Pamatā esošie tiesību akti joprojām 
ir sarežģīti, un finansējuma prioritāšu noteikšana starp slimībām pakāpeniski ir 
uzlabojusies (26.–33. punkts).
65 
Palāta konstatēja, ka dalībvalstu programmas bija kopumā labi izstrādātas un 
īstenotas. Programmas atbilda vajadzīgajiem kritērijiem, un dalībvalstīm bija 
pienācīgas sistēmas, lai konstatētu dzīvnieku slimību uzliesmojumus un veicinātu 
to izskaušanu (34.–36. punkts).
33 Secinājumi un ieteikumi 
66 
Palāta konstatēja, ka, lai gan Komisijai ir jāsniedz ziņojums Eiropas Parlamentam 
un Padomei par veterināro programmu izmaksu lietderību, šim nolūkam trūkst 
piemērotu modeļu. Apstiprinātās programmas un tām sekojošie īstenošanas zi -
ņojumi sniedz informāciju par izmaksām un rezultātiem, bet programmu izmaksu 
lietderību ir grūti noteikt (37.–42. punkts).
67 
Attiecībā uz izmaksām revidenti norādīja uz gadījumiem, kurus jau iepriekš bija 
identificējusi Komisija, kad izmaksas nebija pietiekami kontrolētas vai bija nesa -
mērīgi augstas. Dažos gadījumos Itālijā lauksaimniekiem kompensācijās izmak -
sātās summas vai Komisijas noteiktais maksājuma samazinājums nenodrošināja 
pietiekamu stimulu, lai veicinātu efektīvus biodrošības pasākumus un korektīvo 
pasākumu īstenošanu (43.–47. punkts).
68 
Palāta konstatēja dažas konkrētas jomas, kurās iespējami uzlabojumi. Epidemio -
loģiskās informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm varētu labāk atbalstīt ar infor -
mācijas sistēmām (49. un 50. punkts).
69 
Komisija sīki izstrādāja programmu īstenošanas obligāto rādītāju kopumu, kas 
jāizmanto dalībvalstīm. Palāta konstatēja, ka dažu dalībvalstu programmās būtu 
labāk jāapraksta informācija, kas attiecas uz veterinārajiem pasākumiem, kā arī 
pasākumi, kas veikti saskaņā ar PVB un darba grupas iepriekšējiem ieteikumiem. 
Revīzijas laikā ne vienmēr bija pietiekama un viegli pieejama vēsturiskā informā -
cija par slimību attīstību. Taču tika veidota datubāze, kurā varēs reģistrēt prog -
rammu tehniskos rādītājus, un Komisija bija ieviesusi jaunu elektronisko ziņoša -
nas sistēmu (51.–53. punkts).
70 
Palāta konstatēja dažas programmas, kurās bija lēns progress, jo īpaši govju tu -
berkulozes izskaušanas programmas Apvienotajā Karalistē un Īrijā un aitu un kazu 
brucelozes programmas Itālijas dienvidos (54.–56. punkts).
34 Secinājumi un ieteikumi 
71 
Savvaļas dzīvnieki var pārnest slimību uz mājdzīvniekiem (un pat cilvēkiem), 
tāpēc, izstrādājot pieeju dzīvnieku veselībai un dzīvnieku slimību programmu 
finansēšanai, tie ir jāņem vērā. Palāta konstatēja, ka Eiropas Savienības pieeja 
savvaļas dzīvnieku slimībām ir jāpaplašina, it īpaši attiecībā uz tuberkulozi (57. un 
58. punkts).
72 
Vakcīnas ir viens no galvenajiem instrumentiem noteiktās izskaušanas program -
mās. Palāta konstatēja, ka atkarībā no slimības var būt maz piemērotu vakcīnu 
vai to var nebūt vispār. Palāta īpaši atklāja, ka vakcīnu trūkums infekciozā katarālā 
drudža ārstēšanai nelabvēlīgi ietekmēja programmas Itālijā, Francijā un Spānijā. 
Turklāt revīzijas laikā nebija juridiskā regulējuma ne vakcīnu kopīgam iepirku -
mam, ne arī vispārējai vakcīnu krājumu bankai Eiropas līmenī (59. un 60. punkts).
Ieteikumi
Lai turpinātu uzlabot dzīvnieku slimību izskaušanu, kontroli un uzraudzību, 
Komisijai:
a) jāveicina epidemioloģiskās informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm;
b) jāpārbauda, vai nav jāatjaunina pašreizējais rādītāju kopums, lai sniegtu la -
bāku informāciju par veterinārās kontroles darbībām un programmu izmaksu 
lietderību;
c) vajadzības gadījumos veterinārajās programmās regulāri jāiekļauj savvaļas 
dzīvnieki;
d) jāatbalsta vakcīnu pieejamība dalībvalstīs, lai epidemioloģiski pamatotos 
gadījumos tās varētu izmantot.
Šo ziņojumu 2016. gada 3. februāra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas 
I apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Augustyn KUBIK .
 Revīzijas palātas vārdā 
 priekšsēdētājs
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA

35
 Pielikumi I pielikumsInformācija par dzīvnieku slimībām
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
Putnu gripaPutnu gripa (PG), ko 
izraisa A tipa gripas 
vīruss, var skart vairākas 
pārtikai audzētu putnu 
(vistu, tītaru, paipalu, 
pērļu vistu u. c.), kā 
arī lolojumputnu un 
savvaļas putnu sugas, 
un dažiem celmiem ir 
augsti mirstības rādītāji. 
Vīruss ir izolēts arī no 
tādām zīdītāju sugām kā 
cilvēki, žurkas un peles, 
zebiekstes un baltie 
seski, cūkas, kaķi, tīģeri 
un suņi.PG vīrusu izplatīšanos var vei -
cināt vairāki faktori, tostarp 
globalizācija un starptau -
tiskā tirdzniecība (legālā 
un nelegālā), tirdzniecības 
prakse (dzīvo putnu tirgi), 
lauksaimniecības prakse un 
vīrusu klātbūtne savvaļas 
putnos. PG vīrusus var izplatīt 
tieša kontakta ceļā ar infi -
cētu putnu sekrētiem, īpaši 
fekālijām, vai ar piesārņotu 
barību, ūdeni, aprīkojumu un 
apģērbu.Kaut arī PG galveno -
kārt ir putnu slimība, 
to var pārnest no 
putniem uz cilvēkiem. 
PG vīrusi ir specifiski 
konkrētai sugai, bet 
retos gadījumos 
sugu barjera var tikt 
pārkāpta, inficējot 
cilvēkus. Vīruss tiek 
pārnests uz cilvēku, ja 
ir bijis ciešs kontakts 
ar inficētu putnu vai ir 
ļoti piesārņota vide.Ja slimība noris vieglā 
formā, tā var izpausties 
tikai kā saboztas spal -
vas, samazināta dējība 
vai nelielas izmaiņas 
elpošanas sistēmā. Ja 
slimība noris smagā 
formā, vīruss skar ne 
tikai elpceļus, kā tas 
notiek vieglas formas 
gadījumā, bet arī nonāk 
vairākos orgānos un 
audos, kā rezultātā var 
sākties plaša iekšējā 
asiņošana.Aizdomas par PG var 
rasties, pamatojo -
ties uz klīniskajām 
pazīmēm un 
notikumiem, kas 
izraisa slimību. 
Lai apstiprinātu 
diagnozi, ir vajadzīgi 
laboratorijas testi.Saskaņā ar OIE standartiem 
attiecībā uz PG uzraudzī -
bu visā pasaulē ir ieviesti 
uzraudzības pasākumi, lai 
atklātu infekcijas klātbūtni 
mājputnos.
Āfrikas cūku 
mērisĀfrikas cūku mēris 
(ĀCM) ir ļoti infekcioza 
hemorāģiskā slimība, 
ar ko slimo cūkas, 
kārpainās mežacūkas, 
Eiropas mežacūkas un 
Amerikas mežacūkas. 
Visas vecuma grupas 
ir vienlīdz uzņēmīgas. 
Paaugstinātas vīrusa vi -
rulences gadījumā ĀCM 
raksturo augsta tempe -
ratūra, apetītes zudums, 
ādas un iekšējo orgānu 
asiņošana un nāve pēc 
vidēji 2–10 dienām. 
Mirstības rādītājs var 
sasniegt 100 %.Kārpainā mežacūka var 
būt dabīgs vīrusa perēklis 
bez slimības pazīmēm. 
To tālāk izplata ērču suga 
Ornithodoros moubata . 
Ērce, sūcot asinis, uzņem 
vīrusu un tad, barojoties no 
uzņēmīgiem dzīvniekiem, 
nodod to tālāk. Šo vīrusu 
uzņēmīgu dzīvnieku vidū 
var izplatīt arī dzēlējmušas 
un ērces, piesārņotas telpas, 
transportlīdzekļi, aprīkojums 
vai apģērbs.ĀCM neapdraud 
cilvēku veselību.Arī bojājumu nopietnība 
un izplatība ir atkarīga 
no vīrusa virulences. 
Smagus slimības gadī -
jumus raksturo augsta 
temperatūra un nāve 
pēc vidēji 2–10 dienām. 
Mirstības rādītājs var 
sasniegt 100 %. Citas 
klīniskās pazīmes var ie -
tvert apetītes zudumu, 
depresiju, ausu, vēdera 
un kāju ādas apsārtumu, 
apgrūtinātu elpošanu, 
vemšanu, deguna vai 
taisnās zarnas asiņošanu 
un dažkārt diareju. 
Aborts var būt pirmā 
pazīme, kas liecina par 
slimības uzliesmojumu.Aizdomas par ĀCM 
var rasties, pamato -
joties uz klīniskajām 
pazīmēm, un tās 
jāapstiprina, veicot 
noteiktus labora -
torijas testus, jo 
īpaši, lai atšķirtu šo 
slimību no klasiskā 
cūku mēra (KCM).Nav publikāciju par ĀCM 
ārstēšanu, un pret to nav vak -
cīnu. Visas veiksmīgās izskau -
šanas programmas ietvēra 
ātru diagnozes noteikšanu, 
visu dzīvnieku nokaušanu un 
iznīcināšanu inficētajās telpās, 
rūpīgu tīrīšanu un dezinfekci -
ju, dezinsekciju, pārvietošanas 
kontroli un uzraudzību.
36 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
BrucelozeBruceloze ir lauksaim -
niecības dzīvnieku 
infekcijas slimība ar 
būtisku ekonomisko 
ietekmi. Slimību 
izraisa dažādas brucella 
dzimtas baktērijas, kas 
parasti inficē konkrētas 
dzīvnieku sugas. Tomēr 
lielākā daļa brucella 
sugu var inficēt arī 
citas dzīvnieku sugas. 
Slimība skar liellopus, 
cūkas, aitas un kazas, 
kamieļus, zirgu dzimtas 
dzīvniekus un suņus. 
Baktērijas var inficēt 
arī citus atgremotājus, 
dažus jūras zīdītājus un 
cilvēkus.Bruceloze izplatās, kad 
dzīvniekam notiek aborts 
vai dzemdības. Daudz 
baktēriju ir inficēta dzīvnieka 
augļūdeņos. Vidē ārpus dzīv -
nieka baktērijas var izdzīvot 
vairākus mēnešus, jo īpaši 
mitros un vēsos apstākļos. Ar 
tām joprojām var inficēties 
dzīvnieki, tās uzņemot kopā 
ar barību. Baktērijas kolonizē 
arī tesmeni un piesārņo 
pienu. Bruceloze ir nopietna 
savvaļas dzīvnieku slimība, 
kas skar savvaļas cūkas, bizo -
nus, aļņus un Eiropas zaķus. 
Slimības perēklis savvaļā 
sarežģī tās izskaušanu.Bruceloze ir cilvēkiem 
ļoti infekcioza 
zoonoze, kas izraisa 
slimību, ko bieži dēvē 
par Maltas drudzi. 
Slimības simptomi 
cilvēkiem ir  – intermi -
tējošs jeb neregulārs 
drudzis, galvassāpes, 
nespēks, pastiprināta 
svīšana, drebuļi, svara 
zudums un vispārējas 
sāpes ķermenī. Var 
tikt inficēti arī orgāni, 
tostarp aknas un liesa. 
Biežāk inficējas vete -
rinārārsti, lauksaim -
nieki un lopkautuvju 
darbinieki, nonākot 
kontaktā ar inficētiem 
dzīvniekiem un 
abortētiem embrijiem 
vai placentām. Cilvēki 
var arī saslimt, uzturā 
lietojot nepasterizētu 
pienu, kas iegūts no 
inficēta dzīvnieka.Parasti slimība noris 
vieglā formā, inficēta -
jam dzīvniekam ir maz 
slimības pazīmju, līdz 
notiek aborts. Tēviņiem 
var būt vērojams 
sēklinieku pietūkums, 
un dažos gadījumos 
baktērijas lokalizējas lo -
cītavās, izraisot artrītu. 
Bruceloze ir nopietna 
slimība, jo tā nelabvēlīgi 
ietekmē reproduktīvo 
funkciju, kas izpaužas 
kā aborti, neauglība, 
placentas aizture un 
dzemdības, kurās 
piedzimst nedzīvs vai 
vājš pēcnācējs. Tas rada 
milzīgus ekonomiskos 
zaudējumus lauksaim -
niekiem, kuri audzē 
piena lopus, aitas, kazas 
un cūkas.Aizdomas par 
slimību var rasties, 
pamatojoties uz 
klīniskajām pazī -
mēm, piemēram, 
abortiem, bet tās 
jāapstiprina, veicot 
seroloģiskos testus 
un pēc tam – no -
teiktus laboratorijas 
testus, lai izolētu 
un identificētu 
baktērijas.Skrīningam var izmantot 
tādas uzraudzības metodes kā 
seroloģiskie testi, kā arī piena 
testus, piemēram, piena gre -
dzena raudzes testu, un tam 
ir būtiska nozīme slimības 
izskaušanas kampaņās. Tiek 
praktizēti arī individuālie testi 
ar dzīvniekiem gan tirdzniecī -
bas, gan arī slimību kontroles 
nolūkiem.I pielikums
37 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
Infekciozais 
katarālais 
drudzisInfekciozais katarālais 
drudzis (IKD) ir neinfek -
cioza, vīrusa izraisīta sli -
mība, kas skar mājas un 
savvaļas atgremotājus 
(galvenokārt aitas un arī 
liellopus, kazas, bifeļus, 
antilopes, briežus, aļņus 
un kamieļus) un ko 
pārnēsā kukaiņi, jo īpaši 
Culicoides  ģints dzēlē -
jknišļi. IKD ierosinātājs 
ir Reoviridae  dzimtas 
vīruss. Ir identificēti 
24 dažādi serotipi, un 
katra celma spēja izraisīt 
slimību ievērojami 
atšķiras. Aitām, kas pret 
IKD ir īpaši uzņēmīgas, 
mirstības rādītājs var 
sasniegt 100 %.Kukaiņi ir galvenie IKD vīrusa 
pārnēsātāji, kas to pārnes 
uz dzīvniekiem. Sūcot asinis 
no inficētiem dzīvniekiem, 
kukaiņi inficējas ar IKD vīrusu. 
Ja nebūtu šo kukaiņu, slimība 
nevarētu tikt pārnesta no 
viena dzīvnieka uz citu.Saistībā ar IKD nekāda 
apdraudējuma sabied -
rības veselībai nav.Inficētajām aitām var 
būt vērojamas dažādas 
klīniskās pazīmes, to -
starp drudzis, mutes un 
deguna audu asiņošana 
un čūlas, pastiprināta 
diareja, vemšana, plaušu 
karsonis, zilgana mēle 
cianozes rezultātā (retos 
gadījumos), grūsnām 
aitām var notikt aborts.Aizdomas par 
IKD var rasties, 
pamatojoties uz 
tipiskajām klīnis -
kajām pazīmēm un 
attiecīgo kukaiņu – 
slimības pārnēsā -
tāju – izplatības, jo 
īpaši teritorijās, kur 
slimība ir endēmis -
ka. Lai apstiprinātu 
diagnozi, ir vajadzīgi 
laboratorijas testi.Endēmiskajās teritorijās tiek 
aktīvi īstenotas uzraudzības 
programmas, pārbaudot atse -
višķus dzīvniekus novērotajos 
ganāmpulkos, lai kontrolētu 
vīrusa izplatību. Kā efektīvā -
kais un praktiskākais līdzeklis 
tiek izmantota vakcinācija, lai 
līdz minimumam samazinātu 
ar slimību saistītos zaudēju -
mus un, iespējams, izjauktu 
ciklu no inficētā dzīvnieka 
līdz slimības pārnēsātājam. Ir 
svarīgi izmantot tādu vakcīnu, 
kas paredzēta aizsardzībai 
pret konkrētu attiecīgā vīrusa 
celmu (vai celmiem) noteiktā 
teritorijā.
Govju 
tuberkulozeGovju tuberkuloze (TB) 
ir hroniska dzīvnieku 
slimība, ko izraisa 
baktērija Mycobacterium  
bovis  (M. bovis ), kas 
ir tuvu radniecīga 
baktērijām, kuras 
izraisa cilvēku un putnu 
tuberkulozi. Šī slimība 
var skart praktiski visus 
zīdītājus, izraisot vispā -
rēju saslimšanu, klepu 
un iespējamu nāvi.Slimība ir infekcioza un 
izplatās kontakta ceļā ar 
inficētiem mājdzīvniekiem 
un savvaļas dzīvniekiem. 
Inficēšanās parasti notiek, 
ieelpojot inficētus pilienus, 
kas klepojot no plaušām 
nonāk gaisā. Inficēties var arī 
teļi un cilvēki, uzturā lietojot 
svaigpienu, kas slaukts no 
inficētām govīm.Cilvēki var inficēties, 
gan dzerot no inficē -
tām govīm slauktu 
svaigpienu, gan arī 
ieelpojot inficētus 
gaisa pilienus. Dažās 
valstīs ir aprēķināts, ka 
govju TB ir iemesls līdz 
pat 10 % cilvēku tu -
berkulozes gadījumu.TB parasti attīstās 
ilgā laika periodā, un 
simptomi parādās pēc 
vairākiem mēnešiem 
vai gadiem. Parastās 
klīniskās pazīmes 
ir – nespēks, apetītes 
zudums, svara zudums, 
viļņveida drudzis, 
neregulārs sauss klepus, 
diareja un palielināti, uz 
āru izvirzīti limfmezgli.TB atklāšanas 
standarta metode 
ir tuberkulīna tests, 
kad ādā tiek injicēts 
neliels daudzums 
antigēna un 
izmērīta imūn -
sistēmas reakcija. 
Galīgā diagnoze 
tiek noteikta, 
audzējot baktērijas 
laboratorijā, kas var 
ilgt vismaz astoņas 
nedēļas.TB standarta kontroles 
pasākumi ir testēšana un 
nokaušana. Ļoti veiksmīgi 
slimības izplatību samazināt 
vai novērst ir izdevies slimības 
izskaušanas program -
mām, kas ietver autopsiju, 
intensīvu uzraudzību, tostarp 
saimniecību apmeklējumus, 
sistemātisku individuālo 
testu veikšanu liellopiem un 
inficēto un kontaktā esošo 
dzīvnieku likvidēšanu, kā arī 
pārvietošanas kontroli.
Inficēto dzīvnieku piena 
pasterizēšana temperatūrā, 
kas ir pietiekami augsta, lai 
nogalinātu baktērijas, ir no -
vērsusi slimības izplatīšanos 
starp cilvēkiem.I pielikums
38 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
Govju sūkļvei -
da encefalo -
pātija (GSE)GSE ir progresīva un 
nāvējoša liellopu nervu 
sistēmas slimība. Tai ir 
ilgs inkubācijas periods 
(četri līdz pieci gadi), 
un pašlaik to nevar 
izārstēt un pret to nav 
vakcīnu. BSE ir viena no 
transmisīvo sūkļveida 
encefalopātiju (TSE) 
grupas slimībām. 
Citas TSE ietver skrepi 
slimību aitām, hroniskās 
novājēšanas slimību 
briežiem un aļņiem un 
Kreicfelda-Jākoba slimī -
bu cilvēkiem. BSE, tāpat 
kā citas TSE, raksturo 
anomāla infekciozā 
proteīna jeb priona 
klātbūtne nervu audos. 
Tam sekojošā smadzeņu 
sūkļveida deģenerācija 
rada smagus un fatālus 
neiroloģiskos traucēju -
mus un simptomus.Zinātnieki uzskata, ka šīs 
slimības izplatīšanos starp 
liellopiem izraisa liellopu 
barošana ar kausētu mate -
riālu, kas iegūts no inficētiem 
liellopiem vai aitām. Prions 
ir izturīgs pret komerciālām 
inaktivācijas procedūrām, 
tādām kā karsēšana, tāpēc 
kausēšanas procesā to nevar 
pilnībā iznīcināt.Ir pazīmes, kas liecina, 
ka Kreicfelda-Jākoba 
slimību cilvēkiem 
varētu izraisīt 
tādu liellopu gaļas 
produktu lietošana 
uzturā, kas piesārņoti 
ar inficētiem nervu 
audiem, vai tādu 
medicīnisko ierīču 
izmantošana, kas 
ražotas no inficētiem 
dzīvnieku audiem.
Piens un piena pro -
dukti tiek uzskatīti par 
drošiem.Tā kā vidējais laiks starp 
dzīvnieka inficēšanos 
ar prionu un klīnisko 
pazīmju parādīšanos 
parasti ir četri līdz 
pieci gadi, GSE klīniskās 
pazīmes tiek konsta -
tētas pieaugušiem 
dzīvniekiem. Simptomi 
var ilgt divus līdz sešus 
mēnešus, līdz dzīvnieks 
nomirst.Aizdomas par GSE 
var rasties, pamato -
joties uz klīniskajām 
pazīmēm. Diagnozi 
var apstiprināt tikai 
smadzeņu audu 
mikroskopiskā 
izmeklēšana.Mērķtiecīga klīniski neiro -
loģiskās slimības gadījumu 
uzraudzība, GSE rezultātu 
ziņojumu pārredzamība, aiz -
sardzības pasākumi, impor -
tējot dzīvus atgremotājus un 
to produktus, kā tas noteikts 
OIE Sauszemes dzīvnieku 
veselības kodeksā; īpaša riska 
materiāla (ĪRM) (smadzeņu, 
mugurkaula) izņemšana 
kaušanas un liemeņu 
apstrādes laikā, aizliegums 
ĪRM iekļaut dzīvnieku barībā, 
tādējādi no pārtikas aprites 
izņemot potenciāli piesārņotu 
materiālu; visu aizdomīgo 
un pret slimībām uzņēmīgo 
dzīvnieku, kas saņēmuši 
piesārņotu barību, humāna 
nogalināšana, liemeņu un visu 
dzīvnieku produktu pienācīga 
iznīcināšana; lauksaimniecī -
bas dzīvnieku identifikācija, 
lai nodrošinātu aizdomīgo 
dzīvnieku efektīvu uzraudzību 
un izsekošanu.I pielikums
39 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
Klasiskais 
cūku mērisKlasiskais cūku mēris 
(KCM), pazīstams arī kā 
cūku holera, ir infek -
cioza, vīrusa izraisīta 
mājas cūku un meža -
cūku slimība. To izraisa 
Flaviviridae  dzimtas 
Pestivirus  ģints vīruss, 
kas ir tuvu radniecīgs 
vīrusiem, kuri izraisa 
govju virusālo diareju 
un aitu pestivirusālo 
infekciju. KCM vīrusam ir 
tikai viens serotips.Visbiežāk slimība tiek 
pārnesta tieša kontakta ceļā 
starp veselajām cūkām un 
cūkām, kuras inficējušās ar 
KCM vīrusu. Vīruss izdalās ar 
siekalām, deguna sekrētiem, 
urīnu un fekālijām. Slimība 
var izplatīties, dzīvnie -
kiem nonākot kontaktā ar 
piesārņotiem transportlī -
dzekļiem, aizgaldiem, barību 
vai apģērbu. Dzīvnieki, kas ir 
hroniski slimības pārnēsātāji 
(pastāvīgi inficēti), slimības 
klīniskās pazīmes var neuz -
rādīt, bet vīrusu var izdalīt ar 
fekālijām. Inficēto sivēnmāšu 
pēcnācēji var inficēties 
dzemdē un vīrusu var izdalīt 
mēnešiem ilgi. Ir pierādīts, ka 
atsevišķās Eiropas daļās sava 
loma slimības epidemio -
loģijā var būt mežacūku 
populācijai.Cilvēkus šis vīruss ne -
skar. Vienīgā zināmā 
suga, kas ir uzņēmīga 
pret šo slimību, ir 
cūka.Slimības akūtā formā 
visās vecuma grupās ir 
vērojams drudzis, slimu 
dzīvnieku spiešanās 
kopā, apetītes zudums, 
apātija, nespēks, kon -
junktivīts, aizcietējums, 
kam seko diareja, un 
grīļīga gaita. Vairākas 
dienas pēc klīnisko pa -
zīmju parādīšanās ausis, 
vēders un augšstilbu 
iekšpuses var mainīt 
krāsu uz purpursarka -
nu. Dzīvnieki ar akūtu 
saslimšanu mirst vienas 
līdz divu nedēļu laikā. 
Slimības smagie gadīju -
mi ļoti atgādina Āfrikas 
cūku mēri.Tā kā klīniskās 
pazīmes ir rakstu -
rīgas ne tikai KCM 
un ir ļoti dažādas, 
ir vajadzīgi labo -
ratorijas testi, lai 
atklātu paša vīrusa 
antivielas.Slimību ārstēt nav mēģināts. 
Teritorijās, kur slimība ir 
endēmiska, tās izplatīšanos 
var novērst ar vakcināciju. Kad 
slimība tiek kontrolēta, vak -
cināciju pārtrauc un turpina 
uzraudzību.
No slimības brīvās teritorijās 
tiek piemērota dzīvnieku 
skaita samazināšanas politika, 
kas ietver agrīnu atklāšanu, 
pārvietošanas kontroli, 
liemeņu pienācīgu iznīcinā -
šanu, tīrīšanu un dezinfek -
ciju. Šī politika ir palīdzējusi 
izskaust KCM Ziemeļamerikā 
un to ievērojami samazināt 
Rietumeiropā.I pielikums
40 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
TrakumsērgaTrakumsērga ir vīrusa 
izraisīta slimība, kas 
skar siltasiņu dzīvnieku, 
tostarp cilvēku, centrālo 
nervu sistēmu. Slimībai 
ir ilgs inkubācijas 
periods (seši mēne -
ši), un simptomi var 
parādīties tikai vairākas 
nedēļas pēc inficēšanās. 
Tomēr, tiklīdz simptomi 
parādās, trakumsērga 
dzīvniekiem vienmēr ir 
nāvējoša.Trakumsērga tiek pārnesta ar 
inficēta dzīvnieka siekalām. 
Inficēšanās galvenokārt 
notiek caur koduma brūci 
vai ar inficētām siekalām, 
kas organismā nonāk caur 
vaļēju iegriezumu vai 
ievainojumu vai arī gļotādu, 
piemēram, mutes, deguna 
dobuma vai acu gļotādu. 
Inficēšanās, vīrusu ieelpojot, 
ir dokumentēta, piemēram, 
blīvi apdzīvotās sikspārņu 
alās. Kādu laiku vīruss 
parasti paliek iekļuves vietā, 
pirms tas pa nerviem nonāk 
smadzenēs. Tur vīruss ātri sa -
vairojas, kā rezultātā parādās 
klīniskās pazīmes. Tad vīruss 
no smadzenēm pa nerviem 
nonāk siekalu dziedzeros. 
Tas, cik ilgā laikā inficētam 
dzīvniekam parādās klīniskās 
pazīmes, ir atkarīgs no vīrusa 
celma un iekļuves vietas. 
Tāpēc ir svarīgi saprast, ka 
slimību ar inficēta dzīvnieka 
siekalām var pārnest uz 
citiem dzīvniekiem un 
cilvēkiem vēl pirms slimības 
klīnisko pazīmju parādīšanās 
inficētajam dzīvniekam.Trakumsērgu uzskata 
par nopietnāko zoono -
zes slimību (slimību, 
kas galvenokārt skar 
dzīvniekus, bet var 
izraisīt arī cilvēku 
saslimšanu) pasaulē. 
Visi gadījumi, kad ie -
kodis mājdzīvnieks vai 
savvaļas dzīvnieks, ir 
jāizmeklē. Ar trakum -
sērgu slimie savvaļas 
dzīvnieki ir zaudējuši 
savas dabiskās bailes 
no cilvēkiem, un tas 
palielina sastapšanās 
risku. Tādas klīniskās 
pazīmes dzīvniekiem 
kā pārmērīga siekalo -
šanās, smakšana vai 
rīstīšanās var novest 
pie tā, ka cilvēki riskē 
inficēties, suņu vai 
lauksaimniecības 
dzīvnieku mutē kailām 
rokām meklējot sve -
šķermeni vai cenšoties 
iedot zāles. Ir svarīgi 
nekavējoties ar ziepēm 
un ūdeni izmazgāt 
visas koduma brūces 
vai atklātas virsmas un 
par šo gadījumu ziņot 
ārstam vai slimnīcas 
neatliekamās palīdzī -
bas nodaļai.Trakumsērgas klīniskās 
pazīmes dzīvniekiem 
ir dažādas atkarībā 
no vīrusa ietekmes uz 
smadzenēm. Tipiskās 
pazīmes ietver pēkšņu 
uzvedības maiņu un 
progresīvu paralīzi, kas 
izraisa nāvi. Taču dažos 
gadījumos dzīvnieks var 
nomirt ātri, neuzrādot 
vērā ņemamas klīniskās 
pazīmes. Agrīnās 
pazīmes cilvēkiem 
var ietvert drudzi vai 
galvassāpes. Slimī -
bai progresējot, var 
parādīties tādi simptomi 
kā domu neskaidrība, 
depresija, miegainība, 
satraukums vai sejas, 
rīkles un kakla paralīze. 
Progresīvā paralīze 
parasti izraisa nāvi.Aizdomas par 
slimību var rasties, 
pamatojoties uz klī -
niskajām pazīmēm, 
taču, lai apstiprinā -
tu diagnozi, ir vaja -
dzīgi laboratorijas 
testi. No mirušiem 
dzīvniekiem ņemtie 
paraugi ir jānosūta 
kompetentām labo -
ratorijām diagnozes 
noteikšanai.Valstīs, kur slimība ir endē -
miska, tiek īstenoti pasākumi, 
lai novērstu un samazinātu 
pret slimību uzņēmīgu po -
pulāciju (savvaļas dzīvnieku, 
klaiņojošu dzīvnieku un māj -
dzīvnieku) inficēšanās risku 
un izveidotu buferzonu starp 
slimības avotu – dzīvnieku – 
un cilvēkiem: mājdzīvnieku 
vakcinācijas programmas, 
trakumsērgas kontroles 
programmas savvaļas dzīvnie -
kiem, ieskaitot vakcināciju 
(izliekot lamatas, vakcinējot 
un palaižot vaļā vai izvietojot 
orālās vakcīnas).I pielikums
41 Pielikumi 
Kas tā ir par slimību? Kā tā izplatās?Kāds ir 
apdraudējums 
sabiedrības 
veselībai?Kādas ir klīniskās 
pazīmes?Kā to diagnosticē?Kā to var novērst vai 
kontrolēt?
SalmonellaSalmonella ir baktērija, 
kas cilvēkiem var izraisīt 
slimību, ko sauc par 
salmonelozi.
Salmonella parasti 
atrodas veselu putnu 
un zīdītāju zarnās. No 
pārtikas produktiem to 
visbiežāk atrod olās un 
jēlā cūkgaļā, tītara un 
vistas gaļā.Tā var nonākt cilvēka organis -
mā ar piesārņotu pārtiku. 
Droša jēlas gaļas un citu 
pārtikas izejvielu apstrāde, 
rūpīga termiskā apstrāde 
un laba virtuves higiēna var 
novērst vai samazināt risku, 
ko rada piesārņota pārtika.Salmoneloze ir 
zoonoze – slimība vai 
infekcija, ko tieši vai 
netieši var pārnest 
starp dzīvniekiem 
un cilvēkiem. Ja tā 
skar asinsriti, var tikt 
apdraudēta dzīvība.Salmonelozes parastie 
simptomi cilvēkiem 
ir drudzis, diareja un 
vēdera krampji.
Salmonellas simptomi 
mājputniem ir saboztas 
spalvas, slāpes, nevē -
lēšanās kustēties un 
dzeltena diareja.Aizdomas par slimī -
bu mājputniem var 
rasties, pamatojo -
ties uz klīniskajām 
pazīmēm, taču, 
lai apstiprinātu 
diagnozi, ir vajadzīgi 
laboratorijas testi.Visu ES dalībnieku saskaņota 
pieeja attiecībā uz zoono -
zes slimībām ir palīdzējusi 
salmonelozes gadījumu skaitu 
cilvēkiem Eiropas Savienībā 
piecu gadu laikā (2004.–
2009.) samazināt gandrīz 
divas reizes. 2003. gadā ES iz -
veidoja paplašinātu zoonožu 
kontroles programmu, par 
prioritāti uzskatot salmonellu. 
Pastiprinātas salmonellas 
kontroles programmas māj -
putniem tika īstenotas visās 
ES dalībvalstīs. Tika izvirzīti 
mērķi samazināt salmonellas 
izplatību starp mājputnu (pie -
mēram, dējējvistu, broileru, 
tītaru) saimēm un cūkām. 
Tika noteikti arī ierobežojumi 
tirdzniecībai ar inficētu putnu 
saimju produktiem.
Avots:  OIE un EFSA .I pielikums
42 Pielikumi 
Galvenie pienākumi
01 
Komisija (Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD) atbild par dalībvalstu programmu projektu koordinēšanu, 
novērtēšanu un apstiprināšanu, kā arī par finansiālā atbalsta sniegšanu tām tiešā pārvaldībā. Par veterināra -
jiem pasākumiem atbild G direktorāts – Veterinārās un starptautiskās lietas.
02 
Darba grupa, kas darbojas kopš 2000. gada, sniedz dalībvalstīm ekspertu norādījumus par slimību izskauša -
nu. To veido pārstāvji no dalībvalstīm un Komisijas, un tai ir galveno dzīvnieku slimību apakšgrupas. Darba 
grupa un tās apakšgrupas dod iespēju dalībvalstu ekspertiem un Komisijai dalīties labākajā pieredzē. Pēc 
apakšgrupu sanāksmēm darba grupa sniedz konkrētus ieteikumus, kā uzlabot dalībvalstu programmas. Dar -
ba grupa katru gadu tiekas plenārsēdē.
03 
Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD pārvalda Dzīvnieku slimību izziņošanas sistēmu ( ADNS ) un koordinē 
ārkārtas pasākumus dzīvnieku infekcijas slimības uzliesmojuma gadījumā. Veselības un pārtikas nekaitīgu -
ma ĢD pārvalda arī Tirdzniecības kontroles un ekspertu sistēmu ( TRACES ), kura paziņo, sertificē un uzrauga 
dzīvnieku un atsevišķu to produktu importu, eksportu un ES iekšienē notiekošu pārrobežu tirdzniecību.
04 
ADNS  ir elektroniskās paziņošanas sistēma, kas paredzēta tam, lai reģistrētu un dokumentētu dzīvnieku gal -
veno infekcijas slimību situācijas attīstību. Tās mērķis ir nekavējoties sūtīt trauksmes ziņojumus un sniegt sīku 
informāciju par dzīvnieku slimību uzliesmojumiem dalībvalstīs un citās valstīs, kas ir savienotas ar šo sistēmu. 
Datus ievada valsts līmenī. Komisija katru dienu veic datu korelāciju un pārsūta informāciju par primārajiem 
un sekundārajiem uzliesmojumiem dalībvalstu veterinārajām iestādēm. Tādējādi dalībvalstu veterinārās 
iestā  des var novērtēt riskus un veikt vajadzīgos pasākumus.
05 
PVB ir Veselības un pārtikas nekaitīguma ĢD F direktorāts. Tā galvenais uzdevums ir pārbaudīt, vai ir izpildī -
tas Kopienas tiesību aktu prasības attiecībā uz pārtikas, veterināro un fitosanitāro produktu nekaitīgumu un 
kvalitāti. Tas veic revīzijas visās 28 dalībvalstīs un trešās valstīs, kas veic vai vēlas veikt eksportu uz ES. Tajā 
darbojas veterinārijas speciālisti, un tā veikto pārbaužu/revīziju uzdevumi ir ietverti ikgadējā darba program -
mā, kas tiek sagatavota, pamatojoties uz riska analīzi. PVB darbs ietver sistēmu novērtēšanu un padziļinātas 
pārbaudes. Katras revīzijas beigās tiek sagatavots ziņojums, kas ietver secinājumus un ieteikumus. Revidētie 
objekti tiek aicināti iesniegt rīcības plānu, aptverot visus konstatētos trūkumus. Šā plāna īstenošana tiek 
vērtēta un uzraudzīta. PVB publicē revīzijas ziņojumus un gada kopsavilkuma ziņojumu Veselības un pārtikas 
nekaitīguma ĢD tīmekļa vietnē.II pielikums
43 Pielikumi 
06 
Dalībvalstis ar attiecīgās valsts iestādes starpniecību veic programmu faktisko pārvaldību un īstenošanu. 
Federālu vai decentralizētu valstu gadījumā īstenošana var pāriet vietējā līmenī (piemēram, Lielbritānijā 
atbildību uzņemas grāfistes, bet Vācijā – federālās zemes). Katra dalībvalsts iesniedz Komisijai vienu kompen -
sācijas pieteikumu un galīgo ziņojumu.
07 
Dalībvalstis atbild par savu programmu pārvaldību, un Komisija tiek oficiāli informēta par veiktajiem pasāku -
miem gada ziņojumā un izmaksu pieprasījumā.
08 
PAFF  komitejā darbojas ES valdību pārstāvji. Šīs komitejas pilnvarās ietilpst vispārējie dzīvnieku veselības riski 
un visa pārtikas aprite “no lauka līdz galdam”. To vada Eiropas Komisijas pārstāvis. Komisija var apspriesties ar 
attiecīgu komiteju par pasākumiem, kurus tā plāno veikt. Pēc tam šī komiteja var sniegt atzinumu par Komisi -
jas darbu.
09 
EFSA  atbild par pārtikas nekaitīguma risku novērtēšanu un to paziņošanu Komisijai. Tā neatbild par riska 
pārvaldību. Tā cieši sadarbojas ar valstu iestādēm un sniedz zinātniskas konsultācijas par jautājumiem, kas 
saistīti par pārtikas nekaitīgumu. EFSA  zinātniskās konsultācijas ir svarīgs informācijas avots par riskiem un 
būtisks elements, izstrādājot Komisijas pieeju riska pārvaldībai. Attiecībā uz dzīvnieku slimībām šī iestāde ir 
galvenokārt iesaistīta slimību izskaušanas zinātniskajos pētījumos. Turklāt tajā var vērsties ārkārtas pasākumu 
gadījumā nopietna slimības uzliesmojuma laikā.
10 
Citas organizācijas, jo īpaši ECDC , OIE un Pārtikas kodeksa komisija (PKK), ko izveidojušas Apvienoto Nāciju 
Organizācijas Pārtikas un lauksaimniecības organizācija ( FAO ) un Pasaules Veselības organizācija (PVO), no -
vērtē jautājumus, kas saistīti ar dzīvnieku un cilvēku veselību.II pielikums
44 Komisijas  
atbilde
Kopsavilkums
VII
Komisija vēlas norādīt uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un ieguvu -
miem, piemēram, izvairīšanos no cilvēku inficēšanās un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu. Programmu īpašā 
rakstura dēļ pat starptautiskā līmenī nav pieejami modeļi to izmaksu lietderības analizēšanai.
Komisija piekrīt, ka dalībvalsts izmaksātas pārāk augstas kompensācijas varētu samazināt stimulu veikt efektī -
vus biodrošības pasākumus. Taču Komisija neuzskata, ka ir pierādījumi par to, ka šādi gadījumi patiešām ir plaši 
sastopami.
Attiecībā uz Komisijas noteikto maksājuma samazinājumu Komisija vēlas paskaidrot, ka vienīgi dalībvalsts kompe -
tencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas paredzētās finanšu sankcijas.
VIII
Komisija turpina pilnveidot savus esošos IT rīkus, lai labāk atbalstītu dalībvalstu programmas.
IX
Komisijai ir īpaša, katrai slimībai piemērota pieeja. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski pamatotos gadījumos, 
kā tas ir putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. Komisija piekrīt, ka govju 
tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem un ņemot 
vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Karalistē, bet ne kontinentā); citās 
dalībvalstīs var būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.
X a)
Komisija piekrīt šim ieteikumam;
X b)
Komisija piekrīt šim ieteikumam;
X c)
Komisija piekrīt nodrošināt, lai dalībvalstis attiecīgos gadījumos savās veterinārajās programmās sistemātiski 
iekļautu savvaļas dzīvnieku aspektu;
X d)
Komisija piekrīt šim ieteikumam.
Komisijas atbilde 45
Ievads
05
Kopš 2007. gada ES veterinārās programmas tika uzskatītas par vienu no iespējamajiem politikas instrumentiem, kas 
izmantojami saskaņā ar visaptverošo ES Dzīvnieku veselības stratēģiju.
09
Dažu dzīvnieku slimību izskaušana slimības specifiskuma dēļ var būt ilgstošs process. Taču govju tuberkuloze un 
bruceloze ir izskausta vairumā dalībvalstu. Tajās dalībvalstīs, kurās šī slimība joprojām ir sastopama, vairāki reģioni 
jau ir oficiāli brīvi no tās. Tā kā ir grūtības izskaust dažas dzīvnieku slimības, no ES budžeta ir vajadzīgi arvien jauni 
izdevumi veterinārajām programmām.
Revīzijas apsvērumi
27
Kopš 2007. gada ES veterinārās programmas tika uzskatītas par vienu no iespējamajiem politikas instrumentiem, kas 
izmantojami saskaņā ar visaptverošo ES Dzīvnieku veselības stratēģiju.
41
Komisija uzsver, ka pat starptautiskā līmenī nav izstrādāti modeļi veikto pasākumu izmaksu lietderības analizēšanai. 
Tajā pašā laikā Komisija norāda uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un 
ieguvumiem, piemēram, izvairīšanos no cilvēku inficēšanas un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu.
4. izcēlums. Nepietiekami kontrolēti pasākumi vai augstas izmaksas
1. Pirmais vienotais valsts iepirkums, ko pēc Komisijas pieprasījuma 2015. gadam izsludināja Polijas iestādes, uzrādīja 
vēlamo efektu – vakcīnu vidējās cenas pazeminājās uz pusi.
2. Rumānijas gadījums ir piemērs, kurā Komisija atklāja neatbilstību un reaģēja nekavējoties, atsakoties kompensēt 
programmas izmaksas. Komisija pieprasīja Rumānijai veikt vairākas korektīvas darbības. Lai pārbaudītu, vai Rumā -
nijas iestādes ir veikušas attiecīgus pasākumus, Pārtikas un veterinārais birojs (SANTE ĢD direktorāts) veica revīziju 
attiecībā uz 2014. gada trakumsērgas programmu Rumānijā. Kopš tā laika Rumānija ir veikusi Komisijas pieprasītās 
korektīvās darbības.
44
Komisija piekrīt, ka “dalībvalstīm nav izvirzīta prasība, ka kompensācijas summas būtu jābalsta uz Kopienas ska -
lām liemeņu klasifikācijai”. Tas ir tādēļ, ka šī skala attiecas tikai uz tādu dzīvnieku gaļu, kuri ir paredzēti komerciālai 
kaušanai. Dzīvnieki, kas nokauti veterināro programmu ietvaros, diezgan bieži ir vaislas dzīvnieki vai dzīvnieki, kuri ir 
pārāk jauni komerciālai kaušanai. Tādēļ skalu bieži vien nav iespējams izmantot.
Komisija uzsver, ka lauksaimnieki saskaras ar dažādām sekām, ja neveic piemērotus biodrošības pasākumus. Slimī -
bas uzliesmojuma gadījumā lauksaimniekam jāsedz izmaksas, kas netiek kompensētas, piemēram, ekonomiskais 
neizdevīgums sakarā ar dzīvnieku pārvietošanās ierobežojumiem, dzīvnieku izcelsmes produkcijas zudumi, komer -
ciālās reputācijas zaudēšana, papildu izmaksas saistībā ar ganāmpulka atjaunošanu, tīrīšanu un dezinfekciju. Šīs 
izmaksas varētu būt lielākas par iespējamajām pārāk augstajām kompensācijām.
Komisijas atbilde 46
45
Komisija norāda uz to, ka ir grūti salīdzināt tirgus cenas ar kompensāciju summām (skatīt Komisijas atbildi uz 
44. punktu). Itālijā kompensācijas likmes slimību gadījumos sīki regulē tiesību akti1.
Turklāt statistikas dati par lauksaimniecības tirgiem, uz kuriem Palāta ir atsaukusies, neattiecas uz veselu dzīvu dzīv -
nieku tirgus cenām, bet uz aitas gaļas tirgus cenām.
Komisijas veiktās finanšu revīzijas attiecībā uz veterinārajām programmām Itālijā ļāva secināt, ka kompensāciju lik -
mes atbilst attiecināmajai vērtībai.
46
Pārtikas un veterinārais birojs veica revīziju attiecībā uz Apvienotās Karalistes tuberkulozes izskaušanas programmu2 
un konstatēja, ka Velsas Rīkojumā attiecībā uz tuberkulozi (Velsa) ir ietverti pasākumi, kas sasaista kompensāciju ar 
labu lauksaimniecības praksi, tostarp atbilstīgiem biodrošības pasākumiem.
47
Komisija uzskata, ka tā ir piemērojusi atbilstīgus korektīvos pasākumus, ņemot vērā valsts programmā atklātās nepil -
nības. Vienīgi dalībvalsts kompetencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas paredzē -
tas finanšu sankcijas.
51
Komisija piekrīt un plāno kopīgi ar dalībvalstīm pārskatīt, kādi papildu rādītāji varētu būt noderīgi, lai novērtētu 
programmu ieviešanu tehniskajā ziņā. Taču saistībā ar izmaksu lietderību Komisija kopā ar dalībvalstīm izskatīs 
iespēju noteikt piemērotus rādītājus attiecībā uz veterināro programmu izmaksu lietderību.
55
Komisija norāda uz savām veiktajām Itālijas veterināro programmu finanšu revīzijām, kas ļāva secināt, ka Itālijas 
maksātā kompensācija ir attiecināma un ka tās ieteikums par kompensācijas līmeņiem ir ņemts vērā (skatīt arī Komi -
sijas atbildes uz 44. un 45. punktu). Nav pierādījumu, ka Itālijā ir bijusi saikne starp kompensāciju un slimību izskau -
šanas aizkavēšanos.
57
Komisijai ir katrai slimībai piemērota uzraudzības un kontroles stratēģija. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski 
pamatotos gadījumos, piemēram, putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. 
Komisija piekrīt, ka govju tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savva -
ļas dzīvniekiem un ņemot vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Kara -
listē, bet ne kontinentā); citās dalībvalstīs varētu būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.
1 Atsauce: “art.6 della legge 28 maggio 1981, n. 296 e”  (dekrēts pēdējoreiz grozīts 2015. gada 11. augustā).
2 SANTE ĢD, PVB revīzijas ziņojums “United Kingdom 201 1-6057”  http://ec.europa.eu/food/fvo/audit_reports/index.cfm .
Komisijas atbilde 47
Kopēja atbilde uz 59. un 60. punktu
Komisija uzsver, ka jau ir izveidotas vakcīnu/antigēnu bankas divām slimībām, proti, mutes un nagu sērgai un klasis -
kajam cūku mērim. Tas tika darīts, attiecīgā gadījumā balstoties uz to celmu risku analīzi, kuriem ir vislielākā iespēja -
mība parādīties Eiropā.
Secinājumi un ieteikumi
66
Lai gan pat starptautiskā līmenī nav pieejami modeļi, kā analizēt programmu izmaksu lietderību, Komisija vēlas 
norādīt uz daudzajiem pierādījumiem par veterināro programmu vispārējām izmaksām un ieguvumiem, piemēram, 
izvairīšanos no cilvēku inficēšanas un dažos gadījumos – dzīvības glābšanu.
67
Komisija piekrīt, ka pārāk augstas dalībvalstu maksātas kompensācijas varētu samazināt stimulu veikt efektīvus 
biodrošības pasākumus. Taču Komisija neuzskata, ka ir pierādījumi par to, ka šādi gadījumi patiešām ir plaši sasto -
pami. Komisija uzskata, ka tā ir veikusi atbilstīgus korektīvus pasākumus, ņemot vērā valstu programmās atklātās 
nepilnības. Vienīgi dalībvalsts kompetencē ir atbilstīgi valstī spēkā esošajiem noteikumiem piemērot Komisijas 
paredzētās finanšu sankcijas.
69
Komisija atzīmē, ka informācija bija pieejama pirms Komisijas veiktās novērtēšanas beigām, jo attiecīgās trīs dalīb -
valstis pēc Komisijas pieprasījuma iesniedza trūkstošo vēsturisko informāciju. Ņemot vērā to, ka tas attiecās tikai uz 
trijām no 24 dalībvalstīm, Komisija uzskata to par atsevišķu gadījumu.
70
Dažu dzīvnieku slimību izskaušana slimības specifiskuma dēļ var būt ilgstošs process. Parasti tas tā ir tuberkulozes 
un brucelozes gadījumā.
71
Komisijai ir katrai slimībai piemērota uzraudzības un kontroles stratēģija. Savvaļas dzīvnieki tiek iekļauti epidēmiski 
pamatotos gadījumos, piemēram, putnu gripas, klasiskā cūku mēra, Āfrikas cūku mēra, trakumsērgas gadījumā. 
Komisija piekrīt, ka govju tuberkulozei ir jāvelta lielāka vērība, paredzot mērķtiecīgus pasākumus attiecībā uz savva -
ļas dzīvniekiem un ņemot vērā vidi (piemēram, āpšu populāciju, kas ir problemātisks jautājums Apvienotajā Kara -
listē, bet ne kontinentā); citās dalībvalstīs varētu būt svarīgas citas sugas, piemēram, brieži.
72
Komisija uzsver, ka jau ir izveidotas vakcīnu/antigēnu bankas divām slimībām, proti, mutes un nagu sērgai un klasis -
kajam cūku mērim. Tas tika darīts, attiecīgā gadījumā balstoties uz to celmu risku analīzi, kuriem ir vislielākā iespēja -
mība parādīties Eiropā.
Komisijas atbilde 48
Ieteikumi
a) Komisija piekrīt šim ieteikumam;
b) Komisija piekrīt šim ieteikumam;
c) Komisija piekrīt nodrošināt, lai dalībvalstis attiecīgos gadījumos savās veterinārajās programmās sistemātiski ie -
kļautu savvaļas dzīvnieku aspektu;
d) Komisija piekrīt šim ieteikumam.
KĀ PASŪTĪT ES IZDEVUMUS
Bezmaksas izdevumi
  Viens eksemplārs:  
ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).
  Vairāk nekā viens eksemplārs vai plakāti/kartes:  
Eiropas Savienības pārstāvniecībās  
(http://ec.europa.eu/represent_lv.htm),  
Eiropas Savienības delegācijās valstīs, kas nav ES dalībvalstis  
(http://eeas.europa.eu/delegations/index_lv.htm),  
ar Europe Direct dienesta starpniecību  
(http://europa.eu/contact/index_lv.htm)  
vai piezvanot uz tālru/uni0146a numuru 00 800 6 7 8 9 10 11 (zvanīšana bez maksas no jebkuras  
vietas Eiropas Savienībā) (*).
(*)  Informāciju sniedz bez maksas, tāpat arī lielākā da/uni013Ca zvanu ir bezmaksas (iz/uni0146emot dažus operatorus, viesnīcas  
vai taksofonus).
Maksas izdevumi
 Ar EU Bookshop starpniecību (http://bookshop.europa.eu).
Dzīvnieku slimības var izplatīties strauji, radot būtiskas 
ekonomiskās izmaksas un apdraudot gan dzīvnieku, gan 
cilvēku veselību. Eiropas Savienībai ir aktīva dzīvnieku 
veselības politika, un tā finansē dalībvalstu programmas, lai 
izskaustu, kontrolētu un uzraudzītu noteiktas dzīvnieku 
slimības. Palāta pārbaudīja šīs programmas un secināja, ka 
Komisijas pieeja un dalībvalstu programmas kopumā bija 
pareizas. Ir bijušas vairākas veiksmīgas slimības izskaušanas 
programmas, bet tas ir sarežģīts uzdevums, kura izpildei var 
būt vajadzīgi daudzi gadi. Tomēr daži trūkumi vēl ir 
jānovērš. Palāta ir sagatavojusi Komisijai ieteikumus 
attiecībā uz epidemioloģiskās informācijas apmaiņu starp 
dalībvalstīm; rādītājiem, kurus izmanto veterinārās 
kontroles pasākumos un izmaksu efektivitātes noteikšanai; 
savvaļas dzīvnieku iekļaušanu un vakcīnu pieejamību.
EIROPAS
REVĪZIJAS
PALĀTA