Eiropas Parlamenta 2007. gada 26. aprīļa rezolūcija par gada ziņojumu par cilvēktiesībām pasaulē 2006. gadā un ES politiku šajā jomā (2007/2020(INI))



Oficiālais Vēstnesis 074 E , 20/03/2008 Lpp. 0753 - 0775



P6_TA(2007)0165 Gada ziņojums par cilvēktiesībām pasaulē 2006. gadā un ES politika šajā jautājumā Eiropas Parlamenta 2007. gada 26. aprīļa rezolūcija par gada ziņojumu par cilvēktiesībām pasaulē 2006. gadā un ES politiku šajā jomā (2007/2020(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā ES astoto gada ziņojumu par cilvēktiesībām (2006) [1], - ņemot vērā Līguma par Eiropas Savienību 3., 6., 11., 13. un 19. pantu un EK līguma 177. un 300. pantu, - ņemot vērā Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju un visus atbilstīgos starptautiskos cilvēktiesību aktus [2], - ņemot vērā ANO Statūtus, - ņemot vērā visas ANO cilvēktiesību konvencijas un to fakultatīvos protokolus, - ņemot vērā to, ka 2002. gada 1. jūlijā stājās spēkā Starptautiskās krimināltiesas (ICC) Romas statūti, un Eiropas Parlamenta rezolūcijas saistībā ar Starptautisko krimināltiesu [3], - ņemot vērā Eiropas Padomes Konvenciju par rīcību pret cilvēku tirdzniecību un ES 2005. gada plānu par paraugpraksi, standartiem un procedūrām cilvēku tirdzniecības apkarošanai un novēršanai [4], - ņemot vērā Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijas (ECHR) Protokolu Nr. 13 par nāvessoda atcelšanu jebkādos apstākļos, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvenciju pret spīdzināšanu un citiem nežēlīgiem, necilvēcīgiem vai cieņu pazemojošiem rīcības un sodīšanas veidiem, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamattiesību hartu [5], - ņemot vērā ĀKK — ES Partnerības nolīgumu un tā pārskatīšanu [6], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta iepriekšējās rezolūcijas par cilvēktiesībām pasaulē, - ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2006. gada 16. marta rezolūciju par iznākumu sarunām par Cilvēktiesību padomi un ANO Cilvēktiesību komisijas 62. sesiju [7], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2006. gada 14. februāra rezolūciju par cilvēktiesību un demokrātijas klauzulu Eiropas Savienības nolīgumos [8], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2007. gada 1. februāra rezolūciju par iniciatīvu vispārēja nāvessoda moratorija atbalstam [9], - ņemot vērā visas Eiropas Parlamenta pieņemtās steidzamās rezolūcijas par cilvēktiesību, demokrātijas un tiesiskuma principa pārkāpumiem, - ņemot vērā Eiropas Parlamenta 2007. gada 18. janvāra rezolūciju par Padomes Septīto un Astoto ikgadējo ziņojumu par Eiropas Savienības Rīcības kodeksa attiecībā uz ieroču eksportu 8. operatīvo noteikumu [10], - ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1889/2006 ( 2006. gada 20. decembris) par finanšu instrumenta izveidi demokrātijas un cilvēktiesību atbalstam visā pasaulē [11], - ņemot vērā Padomes Regulu (EK) Nr. 168/2007 ( 2007. gada 15. februāris), ar ko izveido Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūru [12], - ņemot vērā Komisijas un Somijas prezidentūras organizētā ES ikgadējā foruma par Cilvēktiesībām, kas notika Helsinkos 2006. gada decembrī, secinājumus, - ņemot vērā Konvenciju par invalīdu tiesībām, kas 2006. gada 13. decembrī pieņemta ar ANO Ģenerālās asamblejas rezolūciju A/RES/61/106, ar kuru nosaka pienākumu iekļaut invalīdu intereses un vajadzības ar cilvēktiesībām saistītās darbībās trešās valstīs, - ņemot vērā Starptautisko Konvenciju par visu personu aizsardzību pret piespiedu pazušanām, kas 2006. gada 20. decembrī pieņemta ar Ģenerālās asmblejas rezolūciju A/RES/61/177 un 2007. gada 6. februārī atvērta parakstīšanai, - ņemot vērā Eiropas Savienības Pamatnostādnes par atbilstības veicināšanu starptautiskajām humanitārajām tiesībām (IHL) [13], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A6-0128/2007), A. tā kā Padomes un Komisijas ES gada ziņojums par cilvēktiesībām 2006. gadā sniedz vispārēju pārskatu par Eiropas Savienības iestāžu darbību cilvēktiesību jomā ES un ārpus tās; B. tā kā ši rezolūcija izdota, lai pārbaudītu, novērtētu un īpašos gadījumos sniegtu konstruktīvu kritiku par Komisijas un Padomes darbībām cilvēktiesību jomā un Eiropas Parlamenta vispārējām darbībām, jo īpaši pievēršot uzmanību jautājumiem, kas šajās darbībās nav ņemti vērā; C. tā kā ir jāapzinās, ka ES iekšpolitika un ārpolitika ir saistītas, jo tas, kā ES tiek ievērotas cilvēktiesības, tieši ietekmē tās uzticamību un spēju īstenot efektīvu ārpolitiku; D. tā kā cilvēktiesību ievērošana un demokrātiska pārvaldes sistēma noteikti ir savstarpēji saistītas un tā kā cilvēktiesību veicināšanai jābūt saistītai ar demokrātiskas pārvaldes veicināšanu un īstenošanu; E. tā kā vispār ir jācenšas pievērst lielāku uzmanību cilvēka pamattiesību, jo īpaši politisko tiesību, ievērošanai sarunās par divpusējiem vai reģionāliem tirdzniecības nolīgumiem pat ar svarīgiem tirdzniecības partneriem, 1. atzinīgi vērtē to, ka ES darbības pasaules mērogā kļūst arvien aktīvākas, uzlabojot cilvēktiesību un demokrātijas situāciju pasaulē; uzskata, ka pēdējā ES paplašināšanās līdz 27 dalībvalstīm ar 494 miljoniem iedzīvotāju ir palielinājusi ES nozīmi pasaulē, tādējādi piešķirot lielāku svaru tās centieniem veicināt cilvēktiesības starptautiskā mērogā; 2. uzskata, ka lielāka prioritāte jāpiešķir tam, lai uzlabotu ES spējas reaģēt uz trešo valstu cilvēktiesību pārkāpumiem, jo īpaši integrējot cilvēktiesību politiku ES politikas jomās attiecībās ar šīm valstīm, tostarp izmantojot ES iekšpolitikas virzienu ārējo ietekmi; 3. joprojām uzsver vajadzību pēc konsekventas politikas, ko īsteno visas ES dalībvalstis divpusējās attiecībās ar trešām valstīm, kur bieži tiek pārkāptas cilvēktiesības vai kur pastāv reāli to pārkāpšanas draudi, un aicina dalībvalstis īstenot divpusējus sakarus ar šīm valstīm atbilstīgi ES politikai, jo īpaši attiecībā uz aktīviem centieniem nodrošināt cilvēktiesību ievērošanu; 4. uzskata, ka konsekventā Eiropas ārpolitikā absolūta prioritāte būtu jāpiešķir demokrātijas veicināšanai, ņemot vērā, ka demokrātiska sabiedrība ir cilvēktiesību aizsardzības pamats; 5. uzskata, ka Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras nodibināšana ir pirmais solis, atbildot uz Parlamenta aicinājumu izveidot un iestrādāt noteikumu un iestāžu sistēmu, kuras uzdevums ir veidot sasaisti ar Pamattiesību hartu un nodrošināt atbilstību Eiropas Cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzības konvencijā noteiktajai sistēmai; uzsver faktu, ka Aģentūras pilnvaras attiecas arī uz valstīm, kas ir parakstījušas Stabilizācijas un asociācijas nolīgumu ar ES; uzskata, ka Aģentūrai vajadzētu būt pilnvarām palīdzēt ES tās ārpolitikas īstenošanā gadījumos, kad trešā valstī ir jānovērtē cilvēktiesību stāvoklis; ES gada ziņojums par cilvēktiesībām pasaulē 2006. gadā (izstrādājusi Padome un Komisija) 6. uzsver, cik liela nozīme ir ES gada ziņojumam par cilvēktiesībām, analizējot un novērtējot ES cilvēktiesību politiku, jo īpaši, lai kopumā aktualizētu cilvēktiesību jautājumus; 7. atzinīgi vērtē Padomes un Komisijas 2006. gada ziņojuma nodošanu atklātībai 2006. gada decembra plenārsēdē līdztekus Parlamenta ikgadējās Saharova balvas par domas brīvību piešķiršanai Aleksandram Miļinkevičam, brīvības un demokrātijas kampaņas dalībniekam no Baltkrievijas; uzskata, ka īstenojot sādu praksi, Eiropas Parlamenta decembra plenārsesija ir kļuvusi par ES aktivitāšu kontaktpunktu cilvēktiesību jomā; 8. atzīst ar cilvēktiesībām saistīto ES darbību apjomu dažādās pasaules daļās, tomēr vēlreiz aicina pastiprināti novērtēt ES instrumentu un iniciatīvu izmantošanu trešās valstīs; atzinīgi vērtē Padomes un Komisijas ziņojumā minētos novērtējumus; uzskata, ka jāizstrādā sistēma, kas ļautu Parlamenta deputātiem saņemt īpašās jomās veiktus novērtējumus, piemēram, noteiktu valstu, valstu grupu un ģeogrāfisko reģionu novērtējumus, bet galvenokārt novērtējumus attiecībā uz reģioniem, kuros ir īpašas cilvēktiesību problēmas; uzskata, ka šāda sistēma ļautu Parlamentam apspriest šo novērtējumu iznākumu vispiemērotākajā kārtībā; 9. uzsver, cik nozīmīgi ir patlaban īstenotie centieni sekmēt integrētu pieeju cilvēktiesībām un demokrātijai un Padomes, Komisijas, Eiropas Parlamenta un ES dalībvalstu politikas un darbību saskaņotību un konsekvenci cilvēktiesību un demokrātijas jomā; 10. uzskata par sasniegumu, ka šis ziņojums ļauj novērtēt Eiropas Parlamenta darbības, tomēr vēlreiz atkārto savu prasību, kas iekļauta Parlamenta 2006. gada rezolūcijā par cilvēktiesībām — nākamajām prezidentūrām sniegt pārskatu ES ikgadējos ziņojumos par veidiem, kādos Padome un Komisija ņēmusi vērā Parlamenta rezolūcijas, tostarp steidzamas rezolūcijas par cilvēktiesību, demokrātijas un tiesiskuma pārkāpumiem; ar gandarījumu norāda uz sasniegumiem, kas minēti 13. punktā; 11. atkārto, ka turpmāk gada ziņojumos par cilvēktiesībām Padomei un Komisijai vajadzētu analizēt veidus, kādos cilvēktiesību jautājumi tiek risināti citās ES politikas jomās, piemēram, kopējā ārpolitikas un drošības politikā, attīstības, tirdzniecības un imigrācijas politikā, un citos attiecīgos politikas virzienos, kas saistīti ar ES ārējiem sakariem, jo īpaši Padomes darba grupās un sadarbības nolīgumos paredzētos īpašos mehānismos; uzskata, ka tajos arī vajadzētu ņemt vērā Eiropas Cilvēktiesību tiesas lēmumus; 12. aicina Padomi un Komisiju apsvērt iespēju pieņemt nostāju, kāda ir noteiktu dalībvalstu valdībām un atsevišķām starptautiskām nevalstiskajām organizācijām (NVO), un tādējādi katru gadu saistībā ar gada ziņojumu izveidot vispārēju sarakstu, kur minētas "valstis, kurām jāpievērš īpaša uzmanība" saistībā ar cilvēktiesību pārkāpumiem; 13. saprot, ka dažkārt ES darbībām, piemēram, demaršam pret trešām valstīm, ir jābūt konfidenciālām, joīpaši cilvēktiesību jomā; tomēr uzskata, ka gada ziņojumā vajadzētu iekļaut šo darbību uzskaitījumu, vienlaikus ļaujot saglabāt pilnīgu konfidencialitāti attiecībā uz divpusējiem diplomātiskiem sakariem ar valdībām; 14. atzinīgi vērtē pastiprinātu apspriešanos ar Eiropas Parlamentu un mudina sagatavot ES gada ziņojumu, kurā iekļauti Padomes, Komisijas un Eiropas Parlamenta pasākumi, vienlaicīgi uzskatot, ka Parlamentam jāturpina publicēt pašam savu ziņojumu par šo jautājumu; šajā sakarā uzskata, ka nākotnē Parlaments varētu uzlabot ziņojuma precizitāti un saturu, ja ziņojuma izstrādes procesā komitejā par to notiktu atvērtas diskusijas; Padomes un Komisijas darbības cilvēktiesību jomā starptautiskajos forumos 15. pauž atzinību par lielisko darbu, ko 2006. gadā veicis Ģenerālsekretāra personīgais pārstāvis/Augstais pārstāvis par cilvēktiesībām Kopējās ārējās un drošibas politikas (KĀDP) jomā Michael Matthiessen, kuram drīz beidzas pilnvaru laiks; turpina atbalstīt tikko ieceltās Augstā pārstāvja personīgās pārstāves Riina Kionka centienus palielināt ES redzamību un stiprināt tās nozīmi starptautiskos cilvēktiesību forumos; sagaida, ka Augstais pārstāvis, Padome un visi dalībvalstu pārstāvji vienmēr pilnībā atbalstīs viņas darbu; 16. Uzskata, ka ES spēja reaģēt uz krīzēm un tās pārvaldīt patlaban ir nepietiekama; iesaka izveidot jaunu infrastruktūru pilsoņu karu novēršanai un pārvaldīšanai, kuriem vajadzīgi aktīvi/preventīvi pasākumi, piemērota agrīnas civiliedzīvotāju brīdināšanas sistēmas nodrošināšana, preventīvas neparedzētu izdevumu plānošanas ieviešana, specializēta personāla apmācība darbam starptautisku konfliktu pārvaldības misijās un lielāks uzsvars tādu sabiedrību veicināšanai, kas pēc būtības ir spējīgas dzīvot mierā; uzsver, cik svarīgi ir uzmanīgi apsvērt cilvēktiesību aspektus, plānojot preventīvus un konfliktu pārvaldības pasākumus katrai krīzei, kurā iesaistījusies ES; 17. aicina Komisiju mudināt ES dalībvalstis parakstīt un ratificēt visas svarīgākās ANO un Eiropas Padomes cilvēktiesību konvencijas un to fakultatīvos protokolus; jo īpaši pievērš ES dalībvalstu uzmanību vajadzībai ratificēt 1990. gada Starptautisko konvenciju visu migrējošo darba ņēmēju un viņu ģimenes locekļu tiesību aizsardzībai un no jauna pieņemto Starptautisko konvenciju par visu personu aizsardzību pret piespiedu pazušanām; 18. atzīst ES un tās dalībvalstu aktīvo iesaistīšanos cilvēktiesību un demokrātijas jautājumu risināšanā dažādos starptautiskos forumos 2006. gadā, tostarp nesen dibinātajā ANO Cilvēktiesību padomē (UNHRC), ANO Ģenerālajā asamblejā, Eiropas Drošības un sadarbības organizācijā (EDSO) un Eiropas Padomē; 19. atzinīgi vērtē Padomes nodomu stiprināt Eiropas Savienību un Eiropas Padomes attiecības; šajā sakarā aicina Padomi un Komisiju ņemt vērā ieteikumus, kas minēti Jean-Claude Juncker 2006. gada 11. aprīļa ziņojumā "Eiropas Padome un Eiropas Savienība — vienots mērķis Eiropas kontinentam", 20. atzīmē, ka jaundibinātā UNHRC var radīt vērtīgu sistēmu ES daudzpusējiem centieniem cilvēktiesību jomā, un atzīst, ka pirmajā pastāvēšanas gadā UNHRC ir noteikusi plašu darba programmu, kurā iekļauta īpašo procedūru sistēmas pārskatīšana un uzturēšana, tāda vispārēja periodiska pārskata izveidošana un īstenošana, kurš attieksies uz visām dalībvalstīm, savu darba metožu noteikšana, kā arī cilvēktiesību veicināšana un aizsardzība, jo īpaši gadījumos, kad šīs tiesības ir pārkāptas vai apdraudētas; tomēr pauž nožēlu, ka pirmajā pastāvēšanas gadā UNHRC nav bijusi pietiekami efektīva, lai atbilstīgi reaģētu uz cilvēktiesību krīzēm pasaulē, jo daudzas valstis izmanto UNHRC par forumu, lai izdarītu politisko spiedienu, nevis veicinātu cilvēktiesības; aicina ES iestādes un ES dalībvalstis Demokrātiju kopienas ietvaros aktīvāk iesaistīties UNHRC, lai pasaulē stiprinātu un padziļinātu demokrātiskās normas un praksi; 21. aicina ES ārlietu ministrus un prezidentūras izmantot savu politisko ietekmi, lai censtos pārvarēt grūtības, ar kurām saskārusies jaundibinātā UNHRC; apstiprina vajadzību pēc skaidras politiskas programmas par dalībvalstu darbību UNHRC; uzsver, ka UNHRC nedrīkst vairs ilgāk izmantot kā politisku forumu konfliktiem starp dažādiem ģeogrāfiskiem un ideoloģiskiem blokiem pasaules mērogā; tādēļ mudina ES ārlietu ministrus un prezidentūras censties panākt vienprātību UNHRC, lai veicinātu starptautiskās sabiedrības iesaistīšanos rezolūcijas izstrādē par nopietniem cilvēktiesību un humānisma principu pārkāpumiem; 22. atkārto aicinājumu noslēgt plaša mēroga cilvēktiesību nolīgumu starp Šrilankas konfliktā iesaistītajām pusēm un to veicināt ar efektīvu, neatkarīgu starptautiskās uzraudzības misiju, kurai būtu netraucēta pieeja teritorijām, ko kontrolē gan valdība, gan atbrīvošanas kustību "Ilamas tamilu tīģeri", kā to ierosinājis ANO īpašais referents jautājumos par ārpustiesas, tūlītēju vai patvaļīgu nāvessoda izpildi Philip Alston; uzskata, ka Eiropas Savienībai kā atbalsta sniedzēju Tokijas konferences līdzpriekšsēdētājai ir jāuzņemas iniciatīva, lai panāktu vienprātību par ierosinājumiem, kas šajā sakarā iesniegti UNHRC; 23. atzīst, ka ES efektīvāk jāizmanto tās rīcībā esošie instrumenti, lai veicinātu UNHRC programmas svarīgos jautājumus un precīzāk noregulētu lobēšanas un propagandas darbības; 24. atgādina Padomei par iepriekšminēto 2006. gada 16. marta rezolūciju, kur atzinīgi novērtēta UNHRC izveide un izteikts aicinājums ES kļūt par jaunu ideju iniciatoru šajā organizācijā; šajā sakarā atzinīgi vērtē mehānisma izveidi īpašu sesiju rīkošanai, lai reaģētu uz ārkārtas krīzēm un cilvēktiesību pārkāpumiem; tomēr pauž bažas, ka UNHRC īpašās sesijas jau tagad ir lielā mērā politizētas; aicina saglabāt un aizsargāt"īpašās procedūru" neatkarību; atzinīgi vērtē vispārēja periodiska pārskata mehānisma izveidi un šajā sakarā aicina veikt novērtēšanu, pamatojoties uz ANO neatkarīgā mehānisma ieteikumu īstenošanu; mudina vajadzības gadījumā iesaistīt neatkarīgo pilsonisko sabiedrību un atzīst par svarīgu cilvēktiesību pārkāpumu upuru piedalīšanos interaktīvā dialogā ar starptautisko sabiedrību, jo īpaši gadījumos, kad šie cilvēki nevar paust viedokli savā valstī; aicina tās ES dalībvalstis, kas ir UNHRC locekles, pamatot savus balsojumus par visām rezolūcijām; 25. uzsver pozitīvo nozīmi, kāda UNHRC struktūrā var būt īpašajiem referentiem, un aicina sniegt pastāvīgu atbalstu šādām īpašām procedūrām; tomēr atzīst, ka, lai īpašo referentu darbība būtu efektīva, viņi atbilstīgi jāfinansē un jānodrošina ar personālu; uzsver, ka ir jāsaglabā viņu neatkarība; 26. mudina dalībvalstis divpusējos darījumos ar UNHRC locekļiem virzīt UNHRC programmu pozitīvā virzienā; atzīst, ka Parlamentam un ES jāturpina veidot alianses ārpus Ženēvas, jo īpaši ar ietekmīgām valstīm; uzskata, ka Parlamentam arī turpmāk regulāri jāpiedalās UNHRC sanāksmēs; 27. pauž vilšanos par UNHRC Dārfūras rezolūcijas vājumu; uzskata, ka Dārfūras konflikts arvien vairāk ietekmē Centrālāfrikas reģiona stabilitāti un ir drauds starptautiskajam mieram un drošībai; pauž nožēlu, ka UNHRC delegācijas locekļiem tika liegta iebraukšana Sudānā, jo Sudānas iestādes viņiem nepiešķīra vīzas; uzskata, ka vardarbības izplatīšanās tūlītējai pārtraukšanai un Dārfūras iedzīvotāju aizsardzībai joprojām jābūt starptautiskās sabiedrības prioritātei; turklāt uzskata, ka ilgtermiņa drošību var garantēt vienīgi ar nesaskaņu politisku noregulējumu šajā reģionā; mudina Padomi un Komisiju darboties UNHRC, lai izstrādātu visaptverošu miera stratēģiju, kurā būtu iesaistītas visas puses; mudina Eiropas Savienību un dalībvalstis efektīvāk izmantot to rīcībā esošos instrumentus UNHRC līmenī un rosina UNHRC pēc īpašās UNHRC misijas ziņojuma pieņemt atbilstīgus un stingrus pasākumus, lai pārtrauktu humāno katastrofu Dārfūrā; 28. pauž bažas par grūtībām, ar kurām saskārās ES dalībvalstis, cenšoties panākt vienošanos ar Islāma konferences organizāciju par vairākām UNHRC rezolūcijām; uzskata, ka ilgstoši neatrisinātais Izraēlas un Palestīnas konflikts ir lielākais šķērslis pozitīvai sadarbībai; 29. pauž bažas par to, kā parastos Palestīnas iedzīvotājus ietekmēs ES lēmums, pēc vispārējām vēlēšanām Palestīnā, pārtraukt palīdzības sniegšanu, izmantojot Palestīnas pašpārvaldi, pēc tam, kad Palestīnas pašpārvalde neizpildīja pamatotus nosacījumus; mudina pagaidu starptautiskā mehānisma paplašināšanos un mudina Padomi un Komisiju cieši uzraudzīt mainīgos apstākļus un veicina apstākļus, kas ļautu atjaunot palīdzības sniegšanu, izmantojot pašpārvaldi; 30. mudina ES dalībvalstis, kas UNHRC locekles, pārbaudīt, kā efektīvāk izmantot debatēm atvēlēto laiku; 31. pauž bažas, ka neraugoties uz to, ka Padomes Cilvēktiesību darba grupa (COHOM) ir palielinājusi sanāksmju skaitu, ir vajadzīgs vairāk laika un līdzekļu ES mērķu sasniegšanai UNHRC līmenī; aicina dalībvalstis un Komisiju stiprināt Ženēvā pieejamos cilvēkresursus; 32. mudina dalībvalstis neatbalstīt tādu valstu kandidatūras amatu ieņemšanai starptautiskos forumos, par kurām pierādīts, ka tās rupji un sistemātiski pārkāpj cilvēktiesības un demokrātijas principus; aicina dalībvalstis uzsākt sarunas ar līdzīgo domājošām ietekmīgām valstīm, lai bloķētu tādu valstu pārstāvju ievēlēšanu šādos amatos;atbalsta prasību visām kandidātvalstīm sadarboties ar īpašo procedūru un citu UNHRC izstrādāto mehānismu izpildītājiem; šajā sakarā vēlreiz aicina dalībvalstis paust atbalstu dalības kritēriju izstrādei, kuri saistītu iestāšanos UNHRC ar dalībvalstu pienākumu izsniegt pastāvīgu uzaicinājumu ANO struktūrām; 33. mudina Padomi izmantot tādas mērķtiecīgas sankcijas, kādas tika piemērota Baltkrievijas režīmam, lai sodītu personas, kas ir īpaši atbildīgas par cilvēktiesību pārkāpumiem citās valstīs; 34. atkārto prasību Padomei paskaidrot, kā bija iespējama Baltkrievijas ievēlēšana Starptautiskās Darba organizācijas (ILO) valdē 2005. gada jūnijā, ja četras lielākās ES dalībvalstis ir šīs valdes pastāvīgās locekles; prasa Padomei paskaidrot, kādas diplomātiskas darbības tā veica pirms šīs valsts ievēlēšanas un vai tā uzskatīja par vajadzīgu iebilst Baltkrievijas dalībai; 35. ar bažām atzīmē, ka ANO ekspertu grupas 2006. gada oktobra ziņojumā tika izdarīti secinājumi, ka Kotdivuāras "konfliktu dimanti" tiek laisti apgrozībā likumīgā dimantu tirdzniecībā caur Ganu, kas ir Kimberlijas procesa dalībniece; aicina Komisiju izmantot savu Kimberlijas procesa priekšsēdētājas stāvokli 2007. gadā, lai stiprinātu mehānismus, kas paredzēti "konfliktu dimantu" plūsmas apturēšanai; ierosina Komisijai censties panākt vienprātību par to, ka visām dimantu tirdzniecības nozarēm jāievieš sistēmas, ar kuru palīdzību var sekot dimantu atrašanās vietai no raktuvēm līdz mazumtirgotājam, jāīsteno atbildīga un pārredzama politika, kuras garantijas pārbaudītu neatkarīgi revidenti, un jāuzlabo neapstrādātu dimantu tirdzniecības statistikas precizitāte, lai varētu pietiekami ātri veikt efektīvu analīzi un konstatēt jebkādu tirdzniecību ar "konfliktu dimantiem"; 36. aicina Padomi un Komisiju atbalstīt 2007. gada 23. februārī pieņemto Oslo deklarāciju par ķekaru bumbām, ko parakstījušas 46 valstis, kuras līdz 2008. gadam plāno parakstīt starptautisku līgumu, kas aizliedz kasešu bumbu ražošanu, izmantošanu, pārvadāšanu vai glabāšanu atbilstīgi starptautiskajiem cilvēktiesību aktiem; aicina Padomi un Komisiju rīkoties Eiropas Savienības līmenī, lai nodrošinātu, ka citas dalībvalstis seko Austrijas un Beļģijas piemēram, aizliedzot kasešu bumbas, un starptautiskā līmenī, lai nodrošinātu, ka valstis, kuras vēl nav parakstījušas Oslo deklarāciju, to izdarītu; 37. aicina Padomi un Komisiju turpināt enerģiskos centienus sekmēt Romas statūtu vispārēju ratifikāciju un to īstenošanai nepieciešamo valsts tiesību aktu pieņemšanu saskaņā ar Padomes 2003. gada 16. jūnija Kopējo nostāju 2003/444/KĀDP par Starptautisko krimināltiesu [14] un 2004. gada 4. februāra rīcības plānu; atzinīgi vērtē to, ka Čada nesen ratificēja Romas statūtus, un tādējādi 2007. gada 1. janvārī iesaistīto valstu kopējo skaits palielinājās līdz 104 valstīm; mudina Čehijas Republiku kā vienīgo ES dalībvalsti, kas vēl nav ratificējusi Romas statūtus, nekavējoties to izdarīt; līdzīgā veidā aicina Padomi un Komisiju mudināt trešās valstis, lai tās savā teritorijā veicinātu pārejas tiesvedības mehānismus, kas sekmētu palīdzības sniegšanu smagu cilvēktiesību pārkāpumu upuriem; 38. atzinīgi vērtē to, ka atsauces uz Starptautisko krimināltiesu iekļautas vairākos jaunos Eiropas Kaimiņattiecību politikas rīcības plānos (attiecībā uz Ēģipti, Jordāniju, Moldovu, Armēniju, Azerbaidžānu, Gruziju, Libānu un Ukrainu), un tos apspriež saistībā ar citiem jauniem rīcības plāniem un partnerības un sadarbības nolīgumiem ar vairākām valstīm; pilnībā atbalsta Komisijas finansējumu Koalīcijai par starptautisku krimināltiesu, organizācijai "Nav miera bez taisnīguma"(No Peace Without Justice), Starptautiskajai Cilvēktiesību federācijai un programmai "Parlamentārieši par globālu rīcību", izmantojot Eiropas Instrumentu demokrātijai un cilvēktiesībām (EIDHR), lai sekmētu Romas statūtu ratifikāciju un īstenošanu; 39. atzīst, cik svarīgi no vispārējā viedokļa būtu tas, ka Amerikas Savienotās Valstis parakstītu Romas statūtus; vēlreiz aicina Padomi un Komisiju izmantot visus pieejamos mehānismus, lai pamudinātu ASV parakstīt un ratificēt Romas statūtus, kā arī paust neapmierinātību par ASV centieniem atturēt citas valstis no šo statūtu ratificēšanas un piedāvāt trešām valstīm paralēlus nolīgumus, piemēram, divpusējus atbrīvojuma līgumus; 40. mudina visas dalībvalstis pilnībā sadarboties, izmantojot starptautiskos krimināltiesību mehānismus, un jo īpaši saucot pie atbildības personas, kas izvairās no tiesas; 41. mudina visas dalībvalstis aktīvi atbalstīt īpašus starptautiskus juridiskos mehānismus, jo īpaši tos, kas saņem brīvprātīgu finansējumu; 42. uzsver, ka iepriekšminētie juridiskie pārejas mehānismi nekad nedrīkst atkāpties no cilvēktiesību un tiesiskuma ievērošanas, jo tas ir vienīgais veids, kā nodrošināt taisnīgumu upuriem un novērst nopietnāko cilvēktiesību pārkāpumu ilgstošu nesodāmību; Darbība saistībā ar ES pamatnostādnēm par cilvēktiesībām 43. atzinīgi vērtē pašreizējos centienus īstenot piecās ES pamatnostādnēs par cilvēktiesībām noteiktās metodes un politikas prioritātes, kā arī veikt katras pamatnostādnes ietekmes novērtējumu, apsverot to efektivitāti pārmaiņu radīšanā trešās valstīs; pauž bažas par regulārajiem ziņojumiem, ka ES dalībvalstu vēstniecības trešās valstīs un ES misijas par šīm pamatnostādnēm zina maz vai nezina neko; 44. lūdz Komisiju nodrošināt, lai viss tās personāls, jo īpaši tie, kas darbojas attīstības politikas jomā, pietiekami pārzinātu cilvēktiesību pamatnostādnes; atzīst, ka ir jābūt lielākai pārredzamībai attiecībā uz veidu, kādā izmanto dažādas pamatnostādnes, tostarp atgriezeniskā saite atsevišķās lietās un informācija par NVO veikto darbību; aicina regulāri un pārredzami novērtēt ES pamatnostādņu īstenošanu, iesaistot Parlamentu, lai dotu tam iespēju uzņemties aktīvu pārskatatbildību; 45. pauž atzinību par Vācijas prezidentūras ieguldījumu, nosakot ES cilvēktiesību pamatnostādnes par bērnu tiesībām; mudina to apspriesties ar Parlamentu, Komisiju un pilsonisko sabiedrību par šo pamatnostādņu daļām un, ja nepieciešams, sadarboties ar nākamo Portugāles prezidentūru, lai pabeigtu šo pamatnostādņu ieviešanu, kurām ir efektīvi jāizskauž bērnu darbs, galvenokārt pievēršoties bērnu mācīšanai un izglītošanai, ņemot vērā, ka tas ir viens no Tūkstošgades attīstības mērķiem; 46. atzīmē, ka ES pamatnostādnes attiecas uz dažādām valstīm dažādos veidos, un ka dažādos apstākļos ir vajadzīgi individuāli plāni pamatnostādņu īstenošanai; 47. atzīmē ES īpašo pārstāvju un ES ārzemju misiju uzdevumu veicināt ES pamatnostādnes; mudina rīkoties aktīvāk, veicinot pamatnostādnes visos līmeņos; uzsver līdzekļu un personāla trūkumu ES misijās trešās valstīs saistībā ar pamatnostādņu izpratni, pārvaldību un īstenošanu; aicina dalībvalstu pārstāvniecības trešās valstīs un Komisijas delegācijas efektīvāk koordinēt savas darbības, kopīgi izmantojot struktūras un personālu, lai izveidotu reālas "Eiropas Savienības vēstniecības" visā pasaulē un tādējādi uzņemtos atbildību cilvēktiesību jomā; Nāvessods 48. mudina prezidentūras turpināt nāvessoda atcelšanas veicināšanas politiku, piešķirot prioritāti noteiktam skaitam valstu, kurās ir politikas maiņas perspektīvas pozitīvā virzienā; 49. mudina prezidentūras atklāt, ar kurām valstīm tās nodomājušas nodarboties sakarā ar ES pamatnostādnēm par nāvessodu saistībā ar tā dēvēto "svārstīgo valstu" kampaņu, kas vērsta uz valstīm, kuras nepārtraukti maina nāvessoda politiku; mudina Padomi un Komisiju rast lielāku atbalstu pašreizējās ANO Ģenerālās asamblejas centieniem panākt nāvessoda vispārēju moratoriju, lai pilnīgi atceltu gan nāvessodu, gan šādus tiesas spriedumus; mudina Padomi atjaunināt pamatnostādnes, kas noteiktas 1998. gadā, lai varētu ņemt vērā pēc tam izstrādātos jaunos elementus stratēģijas; 50. iesaka Padomei pārskatīt pamatnostādnes, lai šis pārskats dotu iespēju ES iejaukties īpaši nozīmīgos atsevišķos gadījumos, kas neatbilst ANO minimālajām normām, kā noteikts pamatnostādnēs; 51. aicina prezidentūru mudināt valstis, kuras vēl nav parakstījušas un ratificējušas Starptautiskā Pakta par pilsoniskajām un politiskajām tiesībām Otro fakultatīvo protokolu (ICCPR), kā arī tās dalībvalstis, kuras nav parakstījušas ECHR Protokolu Nr. 13 par nāvessoda atcelšanu visos gadījumos [15], to izdarīt; sakarā ar to atzīst, ka pamatnostādnes par nāvessodu būtu īstenotas saskaņotāks, ja dalībvalstis būtu parakstījušas un ratificējušas šos protokolus un konvencijas; 52. atzinīgi vērtē trešā Pasaules valstu kongresa pret nāvessodu norisi Parīzē ( 2007. gada 1.— 3. februārī) un pievienojas tā noslēguma deklarācijai; gatavojas īstenot šā kongresa mērķus, jo īpaši izstrādājot parlamentāro dimensiju pasaules mēroga kampaņai pret nāvessodu un ar parlamentāro delegāciju palīdzību un līdzdalību izvirzot šo tēmu apvienotajās parlamentārajās asamblejās; aicina Padomi un Komisiju izmantot jebkuru iespēju, lai atbalstītu reģionālās nāvessoda atcelšanas koalīcijas izveidi, īpašu uzsvaru liekot uz arābu valstīm; 53. atzinīgi vērtē — kā labu piemēru efektīvai ES pamatnostādņu par nāvessodu izmantošanai — ES pārstāvniecības Peru saskaņoto un atklāto reakciju uz priekšlikumiem ieviest nāvessodu šajā valstī, kuri pārkāpj Peru konstitūciju un Amerikas Cilvēktiesību konvenciju; 54. atzinīgi vērtē Eiropas Parlamenta, Komisijas, attiecīgo dalībvalstu un NVO saskaņoto un efektīvo rīcību — gan sabiedrisko, gan diplomātisko — lai atbalstītu Pakistānas prezidenta suverēno lēmumu mīkstināt nāves spriedumu un beidzot atbrīvot Apvienotās Karalistes pilsoni Miza Tahir Hussain, kuram bija piespriests nāves sods un kurš 18 gadus bija pavadījis ieslodzījumā Pakistānā; mudina ES turpināt izskatīt individuālas lietas saskaņā ar pamatnostādnēm par nāvessodu un ierosina Padomei un Komisijai šajā sakarā efektīvi izmantot parlamentāro dimensiju šajā sakarā, jo īpaši savlaicīgi un lietderīgi iejaucoties ar parlamentu delegāciju palīdzību; Spīdzināšana un cita nežēlīga, necilvēcīga vai pazemojoša izturēšanās 55. atzinīgi vērtē to, ka 2006. gada 22. jūnijā stājās spēkā Konvencijas pret spīdzināšanu Fakultatīvais protokols (OPCAT); atzīmē, ka šo protokolu līdz šim ir parakstījušas tikai 19 ES dalībvalstis, un ratificējušas tikai 9 dalībvalstis [16]; mudina ES dalībvalstis, kuras vēl nav parakstījušas un ratificējušas OPCAT, izdarīt to nākamgad; 56. atzinīgi vērtē pieņemšanas procesa uzsākšanu attiecībā uz Starptautisko konvenciju visu personu aizsardzībai no piespiedu pazušanas; aicina visas ES dalībvalstis to nekavējoties parakstīt un ratificēt; 57. iesaka ES turpināt izskatīt atsevišķus spīdzināšanas gadījumus saskaņā ar pamatnostādnēm par spīdzināšanu, tāpat, kā tā izskata lietas par nāvessodiem saskaņā ar pamatnostādni par nāvessodu; 58. atzinīgi vērtē Padomes lēmumu publiskot konkrētu demaršu noteikumus un atzīst, ka tas ir solis lielākas pārredzamības virzienā; aicina Padomi un Komisiju īpaši apsvērt Parlamenta pētījuma secinājumus un ieteikumus par to, kā īstenot ES pamatnostādnes par spīdzināšanu un citu nežēlīgu, necilvēcīgu vai pazemojošu izturēšanos vai sodu; 59. uzsver, ka, lai gan šīs pamatnostādnes tika pieņemtas jau 2001. gadā, politiskie dialogi, deklarācijas un demarši saistībā ar faktisku spīdzināšanas praksi ir bijuši ļoti maz; mudina nākamās prezidentūras veikt pamatnostādņu par spīdzināšanu novērtēšanu un plānošanu; aicina Padomi turpmākajā novērtējuma procesā ņemt vērā ieteikumus, kas minēti Parlamenta Ārlietu komitejas Cilvēktiesību apakškomitejas pieprasītajā pētījumā par šo jautājumu; mudina ES paplašināt īstenošanas jomu, jo īpaši izstrādājot noteikšanas un demarša procedūru par atsevišķiem gadījumiem noteiktās valstīs; 60. iesaka Vācijas un Portugāles prezidentūrai, kad un kur vien tas ir iespējams, turpināt demaršus pret spīdzināšanu; tomēr uzsver, ka ar demaršiem vien nepietiek un ka pēc vietējo situāciju rūpīgas analīzes konsekventi jāīsteno citas papildu darbības, piemēram, nostiprinot attiecības ar pilsoniskās sabiedrības grupām, kuras darbojas spīdzināšanas un nežēlīgas izturēšanās jomā, apsverot efektīvus veidus, kā risināt atsevišķus spīdzināšanas un nežēlīgas rīcības gadījumus līdztekus tiem gadījumiem, kas saistīti ar pazīstamiem cilvēktiesību aizstāvjiem, un nodrošinot to ES misiju darbību saskaņotību un nepārtrauktību, kuras cīnās pret spīdzināšanu un nežēlīgu rīcību trešās valstīs; 61. uzsver, ka prezidentūras vai Padomes sekretariāta pastāvīga klātbūtne atbilstīgajās ANO komitejās, kā arī turpmākā sadarbība ar Eiropas Padomi un tās Komiteju spīdzināšanas novēršanai var dot nozīmīgu un derīgu materiālu ieguldījumu, pieņemot lēmumu par demaršiem pret atsevišķām valstīm; 62. mudina Padomi un Komisiju turpināt demaršus saistībā ar visiem ES starptautiskajiem partneriem par starptautisko konvenciju ratifikāciju, kas aizliedz spīdzināšanu un nežēlīgu izturēšanos un paredz no spīdzināšanas cietušo personu rehabilitāciju; aicina ES uzskatīt cīņu pret spīdzināšanu un nežēlīgu izturēšanos par cilvēktiesību politikas galveno prioritāti, jo īpaši pastiprinot ES pamatnostādņu un visu pārējo ES instrumentu, piemēram, EIDHR, īstenošanu, un nodrošinot to, ka ES dalībvalstis atsakās izmantot diplomātiskas garantijas attiecībā uz trešām valstīm, kurās pastāv reāli spīdzināšanas vai nežēlīgas rīcības draudi; 63. atkārtoti apstiprina, ka sieviešu dzimumorgānu apgraizīšana ir cilvēktiesību pārkāpums attiecībā uz fizisko neaizskaramību, un pauž satraukumu par mēģinājumiem ierindot šīs darbības vienā kategorijā ar standarta medicīnisko praksi; Bērni un bruņots konflikts (CAAC) 64. atzinīgi vērtē to, ka 2006. gada aprīlī tika iecelts ANO ģenerālsekretāra īpašais pārstāvis bērnu un bruņota konflikta jautājumos Radhika Coomaraswamy, kurš ir pilnvarots izstrādāt stratēģiju reālas aizsardzības sniegšanai bērniem, kurus skar bruņots konflikts, un nodrošināt starptautiskās bērnu aizsardzības standartu un normu pilnīgu īstenošanu; 65. atzinīgi vērtē to, ka 2007. gada februārī Francijas ārlietu ministrs un ANO Bērnu fonds (UNICEF) kopīgi rīkoja konferenci "Atbrīvojiet bērnus no kara" un ka tika pieņemti Parīzes principi un pamatnostādnes par bruņotajos spēkos vai bruņotās grupās iesaistītiem bērniem, jo tas ir nozīmīgs solis, motivējot starptautisko sabiedrību veicināt bruņotos konfliktos iesaistīto bērnu aizsardzību, palielinātu izpratni par šo jautājumu un to noteiktu par svarīgāko mērķi miera uzturēšanā un veidošanā; 66. uzsver, ka īpašas bažas rada meitenes kareives, jo viņas ir pakļautas gan seksuālai izmantošanai, gan biežos gadījumos — izraidīšanai no savas kopienas pēc demobilizācijas, un aicina pieņemt pasākumus, lai risinātu viņu problēmas un viņām palīdzētu pēc demobilizācijas piemēroties un atgriezties civilajā dzīvē; 67. aicina visas dalībvalstis ratificēt Konvencijas par bērnu tiesībām fakultatīvos protokolus; 68. atzīmē, ka daudzas valstis, tostarp ES dalībvalstis, apmāca bērnus dalībai bruņotos konfliktos; aicina visas valstis veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka dalībai bruņotos konfliktos netiek apmācītas personas, kas nav sasniegušas 18 gadu vecumu; 69. atzinīgi vērtē Austrijas prezidentūras 2006. gada aprīlī pieņemto Īstenošanas stratēģiju (ĪS), kurā sniegti īpaši ieteikumi par darbību, kā arī tās norādījumus, ka cilvēktiesību jautājumi sistemātiski jāizskata EDAP pasākumu plānošanas sākumposmos; pauž atzinību Somijas prezidentūrai par centieniem īstenot ĪS; pauž nožēlu, ka kopš pamatnostādņu pieņemšanas 2003. gadā nav pilnībā izmantotas ES rīcībā esošo politisko instrumentu piemērošanas iespējas; 70. uzsver to, cik svarīgi ir joprojām koncentrēt uzmanību ne tikai uz ĪS, bet arī uz pamatnostādnēm, jo tās ir vienotākas; pauž nožēlu, ka Somijas prezidentūra veica tikai nedaudzus demaršus un citus pasākumus saistībā ar CAAC; pieprasa ES saglabāt augstas kvalitātes prasības un iedziļināšanos, veicot CAAC uzraudzību un atskaitoties par to; mudina Komisiju un Kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) Augsto pārstāvi nodrošināt, ka nākamās prezidentūras ir pilnībā informētas par ĪS; 71. aicina Komisiju un Padomi izveidot jautājumu sarakstu misijas vadītāju ievērībai, lai viņiem palīdzētu sagatavot regulāros ziņojumus; aicina Komisiju un Padomi izveidot tādu kritēriju sarakstu, ar kuriem nosaka, vai kāda valsts ir vai nav "prioritāra", un aicina Komisiju un Padomi vairāk apspriesties ar ieinteresētajām pusēm, lai uzzinātu to uzskatus; mudina Komisiju un Padomi, kā ierosināts ĪS ieteikumos, izstrādāt dokumentu, kurā būtu sniegti priekšlikumi, kā īstenot ANO Drošības padomes Rezolūciju 1612(2005); 72. aicina Komisiju labāk norādīt pamatnostādņu mērķus, integrējot CAAC visās jomās, tostarp attīstības sadarbībā; 73. atzinīgi vērtē uzaicinājumu iesniegt priekšlikumus, ko Komisija izteica 2006. gada sākumā, lai izvēlētos tādus finansēšanas projektus, kas cīnās pret sieviešu un bērnu tirdzniecību un cenšas aizsargāt bruņotos konfliktos neaizsargāto grupu tiesības, jo īpaši bērnu tiesības; 74. tāpat atzinīgi vērtē 2006. gada decembrī pieņemto ES koncepciju par atbruņošanās, demobilizācijas un reintegrācijas atbalstu, kurā ir striktas un sistemātiskas atsauces uz bērniem, un EK atbalstu (ar Eiropas Kopienas Humānās palīdzības biroja (ECHO) piedalīšanos) UNICEF vadītajam "Keiptaunas principu" pārskatīšanas procesam par atbruņošanos, demobilizāciju un bērnu reintegrāciju; Cilvēktiesību aizstāvji 75. uzsver, ka 2004. gada ES pamatnostādņu par cilvēktiesību aizstāvjiem pilnīga īstenošana ir jānosaka par prioritāti un ka 2006. gada jūnijā pieņemtie Padomes ieteikumi saskaņā ar pamatnostādņu īstenošanas pirmo pārskatīšanu, ko veica Austrijas prezidentūra, ir jāturpina ar konkrētām darbībām; mudina Padomi veicināt atbilstīgus turpmākos pasākumus pēc demaršiem un to darbību ietekmes novērtēšanu, kas veiktas privātpersonu vārdā, izveidojot centrālo datubāzi par ES demaršiem; 76. uzsver, ka ES ir jāpalielina visu Briselē, galvaspilsētās un misijās esošo ES pārstāvju informētības līmenis par attiecīgo pamatnostādņu esamību, mērķi, saturu un piemērošanu praksē; atzīst, ka iekšējā informēšana jāveic ar mērķi radīt dziļāku sapratni par cilvēktiesību aizstāvju darbu; aicina Komisiju un dalībvalstis organizēt apmācības seminārus par šo pamatnostādņu piemērošanu, kas būtu paredzēti reģionālajiem departamentiem, kā arī delegāciju, vēstniecību un konsulātu darbiniekiem, ar cilvēktiesību aizstāvju piedalīšanos sākumposmā, kā arī labas prakses apmaiņu attiecībā uz finansiālā un nefinansiālā atbalsta sniegšanu cilvēktiesību aizstāvjiem; uzskata, ka Padomes ieteikumam par vīzu izsniegšanu nopietni apdraudētiem cilvēktiesību aizstāvjiem jābūt īpaši prioritāram; 77. uzsver, ka ir svarīgi izveidot pamatnostādņu īstenošanas rokasgrāmatu, kas cilvēktiesību aizstāvjiem būtu pieejama uz vietas; mudina COHOM izplatīt ES pamatnostādņu par cilvēktiesību aizstāvjiem tulkojumus tajās ES valodās, kas ir kopīgas saziņas valodas (lingua franca) trešās valstīs, un galvenajās valodās, kas nav ES valodas, reģionālajiem birojiem un vēstniecībām/delegācijām; uzsver, ka ES misijām aktīvāk jāvēršas pie vietējiem cilvēktiesību aizstāvjiem; 78. aicina Padomi un Komisiju visos politiskajos dialogos, tostarp divpusējos dialogos ar ES dalībvalstīm, sistemātiski iekļaut jautājumu par cilvēktiesību aizstāvju situāciju; aicina Padomi sistemātiski informēt Parlamentu par attiecīgo pamatnostādņu īstenošanu praksē un pilnībā iekļaut Parlamentu šo pamatnostādņu novērtēšanā; atzinīgi vērtē to, ka viena no EIDHR prioritātēm ir cilvēktiesību aizstāvju aizsardzība, kas paredz, ka ES veic steidzamus aizsardzības pasākumus; tāpat atzinīgi vērtē iniciatīvu par ES pasaules mēroga kampaņu sieviešu cilvēktiesību aizstāvju atbalstam; atzīmē ANO īpašās pārstāves cilvēktiesību aizstāvju lietās Hina Jilani ziņojumus un ieteikumus; Pamatnostādnes par cilvēktiesību dialogu un atzītām konsultācijām ar trešām valstīm 79. uzsver, ka Eiropas Savienības vispārējā stratēģija cilvēktiesību un demokrātijas veicināšanai nevar pamatoties tikai uz valstu divpusējām vai daudzpusējām attiecībām, tajā ir cik vien iespējams jāiekļauj un jāiesaista nevalstiskie dalībnieki, tostarp parlamenta deputāti, akadēmiķi, inteliģences pārstāvji, žurnālisti, demokrātisko vērtību aizstāvji, aktīvisti, NVO vadītāji un sabiedriskās domas veidotāji; 80. atzinīgi vērtē to, ka Padome ir sagatavojusi dokumentu, kurā sniegts pārskats par cilvēktiesību dialogiem un konsultācijām; aicina Padomi ņemt vērā Parlamenta pašiniciatīvas ziņojumu, kas pašlaik tiek gatavots, par cilvēktiesību dialogu un konsultāciju ar trešām valstīm novērtēšanu; šajā sakarā pauž nožēlu, ka Padomes novērtējums tika klasificēts kā konfidenciāls, un aicina Padomi piekrist uzaicinājumam kopā ar Parlamentu izstrādāt sistēmu, kurā noteiktus Eiropas Parlamenta deputātus varētu informēt par klasificētām darbībām; vēlreiz ierosina šādu shēmu modelēt, pamatojoties uz sistēmu noteiktu EP deputātu informēšanai par klasificētiem materiāliem attiecībā uz drošību un aizsardzību;uzskata, ka kopumā dialogs par cilvēktiesībām ir jāplāno un jāvada pārredzami, meklējot piemērotus veidus, kā sasniegt šo mērķi; 81. uzsver vajadzību ievērojami stiprināt un uzlabot ES un Ķīnas cilvēktiesību dialogu; atzinīgi vērtē Ķīnas lēmumu augstākajā tiesā pārskatīt visas nāvessoda lietas; tomēr joprojām pauž bažas par to, ka Ķīnā joprojām tiek izpildīta lielākā daļa pasaules nāvessodu; uzsver, ka cilvēktiesību ievērošana Ķīnā joprojām rada nopietnas bažas; aicina Padomi atklātā sēdē pēc diskusijām iesniegt Parlamentam detalizētāku ziņojumu; uzsver, ka ir svarīgi atkārtot jautājumus, kas tika apspriesti iepriekšējos dialogos; atbalsta Komisijas un Padomes pašreizējos apsvērumus par to, kā uzlabot attiecīgo dialogu; atzīmē, ka, neskatoties uz ievērojamām ekonomiskajām reformām, joprojām saglabājas bažas par politiskajām tiesībām un cilvēktiesībām tādos jautājumos kā politieslodzītie, piespiedu darbs, vārda brīvība un reliģiskās pārliecības brīvība, reliģisko un etnisko minoritāšu tiesības, Laogai nometnes sistēma un apgalvojumi par orgānu tirdzniecību; atzīmē, ka šādām bažām jāpievērš lielāka vērība Pekinas Olimpisko spēļu organizēšanas laikā; mudina ES nodrošināt, ka tirdzniecības attiecības ar Ķīnu ir atkarīgas no cilvēktiesību reformām, un šajā sakarā aicina Padomi veikt visaptverošu cilvēktiesību stāvokļa novērtējumu pirms jebkādu jaunu partnerības un sadarbības nolīgumu noslēgšanas; aicina Padomi un Komisiju ierosināt Tibetas jautājuma apspriešanu un aktīvi atbalstīt Ķīnas valdības un Dalailamas sūtņu dialoga stiprināšanu; 82. pauž lielas bažas par to, ka cilvēktiesību dialogs ar Irānu ir pārtraukts kopš 2004. gada Irānas sadarbības trūkuma dēļ; pauž nožēlu, ka saskaņā ar Padomes informāciju nav panākts nekāds progress; mudina Irānu atkārtoti iesaistīties šajā dialogā un, izmantojot ES atbalstu, definēt kritērijus reālu uzlabojumu panākšanai šajā jomā; aicina Komisiju īstenot visus vajadzīgos pasākumus attiecībā uz EIDHR, lai veicinātu kontaktus un sadarbību ar Irānas pilsonisko sabiedrību un turpinātu atbalstīt demokrātiju un cilvēktiesības; pauž nopietnas bažas par cilvēktiesību situācijas pasliktināšanos Irānā un īpaši norāda uz represiju pastiprināšanos pret cilvēktiesību aizstāvjiem; vienlaicīgi pauž nožēlu, ka Irāna turpina izpildīt nāvessodu veidā, kas ir pretrunā starptautiskajiem standartiem, un jo īpaši paziņo par nepieņemamu mazgadīgo noziedznieku sodīšanu ar nāvi; aicina Padomi visos kontaktos ar Irānas valdību paust bažas par cilvēktiesību situāciju šajā valstī un koncentrēt centienus uz cilvēktiesību aizstāvju, jo īpaši sieviešu, aizsardzību, kā arī pārliecināt Irānu pieņemt tūlītēju nāvessoda izpildes moratoriju kā pirmo soli tā atcelšanā; 83. atzīmē ES cilvēktiesību konsultāciju turpināšanu ar Krieviju; atbalsta Padomes mērķi attīstīt šīs konsultācijas par atklātu un patiesu ES un Krievijas cilvēktiesību dialogu un aicina šajā procesā iesaistīties Eiropas Parlamentu, kā arī Eiropas un Krievijas NVO; pauž nožēlu, ka ES ir bijuši ierobežoti panākumi politikas izmainīšanā, kas saistīts ar tādu sarežģītu jautājumu aktualizēšanu kā situācija Čečenijā, nesodāmība un tiesu neatkarība, izturēšanās pret cilvēktiesību aizstāvjiem, plašsaziņas līdzekļu neatkarība un vārda brīvība, attieksme pret etniskajām minoritātēm, somugru mazākumtautību grūtā situācija, jo īpaši aizvien pieaugošā mariešu tiesību apspiešana Krievijā, tiesiskuma ievērošana un cilvēktiesību aizsardzība bruņotajos spēkos, diskriminācija dzimumorientācijas dēļ un citi jautājumi; pauž nožēlu par Krievijas tiesību aktiem, kas ierobežo NVO darbību; pauž nožēlu par to, ka daudziem žurnālistiem un cilvēktiesību aizstāvjiem ir izteikti draudi un joprojām pauž satraukumu par aukstasinīgo Anna Politkowskaja slepkavību; sagaida, ka Krievija nākotnē veiks efektīvākus pasākumus, lai aizsargātu vārda brīvību un žurnālistu un cilvēktiesību aizstāvju drošību; šajā sakarā uzskata, ka ES ir jāuzskata par prioritāti sadarbība ar ANO cilvēktiesību mehānismiem, kā arī visu attiecīgo cilvēktiesību konvenciju ratifikācija; pauž bažas par apgalvojumiem, ka Krievijas valdība ir iesaistīta 2006. gada novembrī Londonā mirušā Alexander Litvinenko noindēšanā; pauž bažas par jaunajām apsūdzībām pret bijušo "Yukos" vadītāju Mikhail Khodorkovsky, kurš tika apcietināts 2003. gadā, kā arī pauž bažas par iespējamo izturēšanos pret viņu apcietinājuma laikā; mudina Komisiju un Padomi izskatīt šos gadījumus apspriedēs ar augstākā līmeņa Krievijas iestādēm un tos iekļaut jaunajā Partnerības un sadarbības nolīgumā ar Krieviju; mudina Komisiju papildu cilvēktiesību klauzulai noteikt skaidrākus pienākumus un efektīvākus uzraudzības mehānismus, lai reāli uzlabotu cilvēktiesību situāciju; 84. atzinīgi vērtē Padomes, Komisijas un Eiropas Parlamenta līdzšinējos centienus cīnīties pret cilvēktiesību pārkāpumiem Baltkrievijā; uzsver, ka šī politika ir jāturpina, īpašu uzmanību pievēršot vārda brīvības un mierīgas apvienošanās un pulcēšanās brīvības pārkāpumiem, kā arī nacionālo minoritāšu tiesību pārkāpumiem; norāda, ka ir jāatbalsta politiskā opozīcija, kas tiek pakļauta represijām; 85. mudina Komisiju un Padomi izveidot cilvēktiesību apakškomitejas katrai kaimiņvalstij, kā tas tika izdarīts Marokas un Jordānas gadījumā un ir paredzēts Ēģiptes, Tunisijas un Libānas gadījumā; atkārtoti aicina iesaistīt Parlamentu šo sanāksmju sagatavošanā un to pienācīgi informēt par to rezultātiem; 86. pauž atzinību par mēģinājumiem izveidot cilvēktiesību dialogu ar Uzbekistānu, bet atzīmē, ka tas nav bijis iespējams, jo Uzbekistāna nespēj pieiet šim dialogam konstruktīvā veidā; tajā pašā laikā uzskata, ka cilvēktiesību dialoga uzsākšanai ar Uzbekistānu nav jāveicina šai valstij piemēroto sankciju atcelšana, ja netiek panākts nekāds progress cilvēktiesību un demokrātijas jomā; tāpēc aicina Padomi pirms jebkāda lēmuma pieņemšanas veikt visaptverošu cilvēktiesību stāvokļa novērtējumu; 87. pauž pārliecību, ka progress sešu pušu sarunās veicinās labvēlīgāku politisko klimatu, lai varētu atsākt cilvēktiesību dialogu ar Korejas Demokrātisko Tautas Republiku; aicina Komisiju un Padomi aktīvi īstenot šo mērķi, kontaktējoties un risinot sarunas ar KDTR; 88. atzīmē Komisijas un Padomes sarunas par Turcijas virzību uz pievienošanos ES un ar to saistītajām problēmām; pauž īpašas bažas par nelielajiem sasniegumiem un efektīvāku centienu nepieciešamību cilvēktiesību jautājumos Turcijā, jo īpaši attiecībā uz visu reliģisko kopienu reliģiskās pārliecības brīvību un to īpašumtiesību pilnīgu realizāciju, minoritāšu aizsardzību, vārda brīvību un bažas par iespējamiem cilvēktiesību pārkāpumiem attiecībā uz valsts dienvidaustrumos mītošajiem kurdu izcelsmes iedzīvotājiem; nosoda žurnālista Hrant Dink traģisko slepkavību 2007. gada janvārī, kas raksturo pieaugošo nacionālistisko noskaņojumu atsevišķās Turcijas sabiedrības grupās, tomēr ir apmierināts, ka visā valstī šī slepkavība tika stingri nosodīta, tostarp no valdības puses, un nozieguma izdarītāji nekavējoties arestēti; mudina Turcijas valdību mainīt Turcijas Kriminālkodeksa 301. pantu, kas nepārprotami ierobežo vārda brīvību plašsaziņas līdzekļos; 89. aicina Padomi un Komisiju, jo īpaši pēckonflikta situācijās, tostarp situācijās, kurās sieviešu un meiteņu izvarošana tika izmantota kā kara ierocis un kurās joprojām ir plaši izplatīta vardarbība pret sievietēm, ņemt vērā partnervalstu centienus pievērst uzmanību notikušajiem cilvēktiesību pārkāpumiem, izmantojot tos kā pamatojumu, lai iesaistītos cilvēktiesību jautājumu risināšanā; 90. uzsver, ka cilvēktiesību dialogu un konsultāciju laikā ES iestādēm ir jāizskata visas to pārziņā esošās cilvēktiesību un pamatbrīvību pārkāpumu problēmas, kā arī diskriminācijas gadījumi; uzsver šo dialogu un konsultāciju nozīmi gadījumos, kad šādi pārkāpumi ir izplatīti un/vai sistemātiski, un atzīst, ka starptautiskais spiediens var palīdzēt izvairīties no turpmākiem pārkāpumiem; 91. ar bažām atzīmē, ka Parlamenta piedalīšanās cilvēktiesību dialogos un konsultācijās ne vienmēr ir pietiekami vispusīga un mudina Padomi un Komisiju uzsākt attiecīgos dialogus, aktīvāk iesaistot Eiropas Parlamenta deputātus; Padomes un Komisijas darbību, tostarp abu prezidentūru veikuma, vispārīga pārbaude 92. atzinīgi vērtē sadarbību starp Somijas un Austrijas prezidentūrām, lai nodrošinātu konsekventu pieeju cilvēktiesību un demokrātijas jautājumiem; pauž cerību, ka Vācijas, Portugāles un Slovēnijas prezidentūras turpinās šo sadarbības procesu; 93. atbalsta Padomes un Komisijas stingro nostāju pret pašreiz notiekošajiem cilvēktiesību pārkāpumiem Birmā/Mjanmā un ES apņemšanos sasniegt noteiktos mērķus — galvenokārt panākt, lai tiktu izveidota likumīga, demokrātiski ievēlēta pilsoniska valdība, kas ievērotu savas valsts iedzīvotāju cilvēktiesības un atjaunotu normālas attiecības ar starptautisko sabiedrību; mudina Komisiju un Padomi stiprināt ES kopējo nostāju, pieņemot efektīvākus un mērķtiecīgākus pasākumus, ņemot vērā, ka reālā situācija Birmā/Mjanmā turpina pasliktināties; mudina Padomi un Komisiju, īstenojot kopējo nostāju Birmas/Mjanmas jautājumā, aktīvāk sadarboties ar Dienvidaustrumu Āzijas valstu apvienības (ASEAN) valstīm un Birmas/Mjanmas kaimiņvalstīm, lai mudinātu tās ar atbildības sajūtu izmantot savu ietekmi pozitīvu izmaiņu veicināšanai; aicina UNHRC izrādīt aktīvu iniciatīvu, kas varētu būt īpašas sanāksmes organizēšana šajā jautājumā; mudina Padomi un Komisiju uzstāt, lai Ķīna, Indija un citas valstis, kas turpina piegādāt ieročus un cita veida atbalstu militārajai huntai, atturētos no tā un pievienotos starptautiskajai sabiedrībai tās centienos uzlabot situāciju Birmā/Mjanmā; atzīmē līdz šim veiktos centienus ANO Drošības padomes līmenī, lai atzītu ilgstošu humanitāro krīzi; mudina Padomi un Komisiju panākt vienprātību ar Ķīnu, Krieviju un Dienvidāfriku par saistošu rezolūciju, pieprasot uzsākt jēgpilnu trīspusēju dialogu ar Valsts miera un attīstības padomi, Nacionālās demokrātijas līgu un etnisko tautu pārstāvjiem un atbrīvot visus politieslodzītos, tostarp Aung San Suu Kyi; 94. Pauž vilšanos par jebkādu pozitīvu rezultātu trūkumu procesā, lai panāktu, ka tiek atbrīvotas no ieslodzījuma piecas medicīnas māsas no Bulgārijas un viens ārsts no Palestīnas vai pieņemts godīgs tiesas spriedums viņu lietā, kuras gaitā Lībijas režīms, pamatojoties uz spīdzināšanas rezultātā iegūtu atzīšanos, viņus apcietināja un notiesāja uz nāvi par to, ka viņi tīši esot inficējuši bērnus ar AIDS vīrusu; atzīmē, ka par spīti Komisijas nepārtrauktiem centieniem atrisināt šo jautājumu ar politiska dialoga palīdzību un nodrošinot medicīnisko aprūpi inficētajiem bērniem, Lībijas valdība joprojām izturas izaicinoši attiecībā uz šo lietu un turpina plašsaziņas līdzekļos publicēt provokatīvus apgalvojumus; ņemot vērā iepriekšminētos faktus, mudina Komisiju pārskatīt savus politikas instrumentus attiecībā uz Lībiju, lai rastu efektīvāku pieeju šā jautājuma ātrai atrisināšanai un izbeigtu astoņus gadus ilgstošās ciešanas un briesmīgos cilvēktiesību pārkāpumus; 95. pauž nožēlu, ka Eiropas Savienības Padome un Komisija nav rīkojusies izlēmīgi, lai pārliecinātu Etiopijas valdību nekavējoties un bez noteikumiem atbrīvot visus ievēlētos parlamenta deputātus un citus politieslodzītos un pildīt savas saistības attiecībā uz cilvēktiesību, demokrātijas principu un tiesiskuma ievērošanu; atgādina par vairākām Eiropas Parlamenta rezolūcijām par Etiopiju, kas pieņemtas kopš 2005. gada Etiopijas vēlēšanām, kuras ES novēroja, un jo īpaši jaunākās rezolūcijas, kuras tika pieņemtas 2006. gada 16. novembrī [17]; 96. Aicina Padomi un Komisiju iedrošināt Senegālas valdību un palīdzēt tai sagatavoties drīzas un godīgas tiesas procesam pret Hissène Habré, lai viņu tiesātu par apsūdzībām masveida cilvēktiesību pārkāpumos; 97. atzīst notiekošā Irākas kara radītās smagās sekas uz cilvēktiesībām un esošās nestabilās politiskās situācijas sarežģīto būtību; atzīmē Parlamenta pieņemtos ziņojumus un rezolūcijas par Irāku un tajos iekļautos ieteikumus; mudina Padomi un Komisiju pastāvīgi novērtēt, kā ES varētu konstruktīvāk iesaistīties stabilitātes nodrošināšanā Irākā; ar ārkārtīgu sašutumu atzīmē, ka Eiropas Kopienas Humānās palīdzības birojs uz laiku ir apturējis humānās palīdzības sniegšanu Irākai, neskatoties uz katastrofālo situāciju, kurā atrodas Irākas iedzīvotāji un Irākas bēgļi; tomēr atzinīgi vērtē šīs palīdzības atsākšanu no 2007. gada; 98. atzinīgi vērtē Komisijas darbu, aktualizējot cilvēku tirdzniecības problēmu ES un mudina īstenot vajadzīgos pasākumus, lai cīnītos pret cilvēku, jo īpaši sieviešu un bērnu, tirdzniecību; mudina Komisiju turpināt saukt pie atbildības dalībvalstis, kas nav ievērojušas cilvēku tirdzniecības novēršanas konvencijas un direktīvas, jo īpaši Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīvu 2004/81/EK par uzturēšanās atļauju, ko izdod trešo valstu valstspiederīgām personām, kuras ir cilvēku tirdzniecības upuri vai kurām ir palīdzēts nelegāli imigrēt un kuras sadarbojas ar kompetentajām iestādēm [18]; turklāt uzsver, ka cīņā pret cilvēku tirdzniecību ir jāpieņem cilvēktiesību pieeja attiecībā uz cilvēku tirdzniecības upuriem; augstu vērtē Austrijas prezidentūru, jo īpaši par to, ka tā organizēja virkni cilvēku tirdzniecības novēršanas iniciatīvu, tostarp ES ekspertu 2006. gada jūnija konferenci par ES cilvēku tirdzniecības apkarošanas plāna īstenošanu, un atzīmē secinājumus un ieteikumus, kas tika izteikti pēc minētā divu dienu pasākuma; 99. pauž nožēlu, ka Somijas prezidentūra neorganizēja ES kontaktpunktu tīkla ceturto sanāksmi attiecībā uz personām, kas atbildīgas par genocīdu, noziegumiem pret cilvēci un kara noziegumiem, — sanāksmi, kura nodrošina vērtīgu iespēju stiprināt ES dalībvalstu sadarbību starptautisko noziegumu izmeklēšanā un lietas ierosināšanā valsts līmenī; vērš uzmanību uz Padomes secinājumos par ES tīklu izteikto apņemšanos rīkot vienu sanāksmi katras prezidentūras laikā un aicina efektīvi īstenot iepriekšējo ES tīkla sanāksmju secinājumus; aicina katru prezidentūru šādu praksi savā programmā iekļaut kā standarta punktu; 100. atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu "Ceļā uz ES stratēģiju par bērnu tiesībām" (COM(2006)0367); pauž cerību, ka Komisija tādējādi nodrošina stabilu pamatu efektīvākai un plašākai politikai, kas paredzēta pašu galveno bērnu pamattiesību aizsardzībai; tomēr pauž bažas par to, ka starptautiskā līmenī bērnu tiesību aizsardzībai tiek pievērsta arvien mazāka vērība; 101. pauž nožēlu, ka vardarbība Darfūrā joprojām nav apturēta un Sudānas valdība nav saukta pie atbildības par to, ka tā atkārtoti neievēro starptautiskās prasības un neaizsargā savus pilsoņus no vardarbības, vienlaicīgi atzinīgi vērtējot Starptautiskās krimināltiesas nesen izvirzītās apsūdzības; pauž nožēlu, ka ES nav īstenojusi vairāk vienpusēju pasākumu attiecībā uz krīzi Dārfūrā un nav vairāk centusies pārliecināt Sudānas valdību pieņemt starptautiskos miera uzturēšanas spēkus; uzsver, ka ir vajadzīgs neatlaidīgs diplomātiskais spiediens, lai parādītu Sudānas valdībai, ka pēc mutiskā apņemšanās ir jāīsteno visaptverošas un pastāvīgas darbības, lai izbeigtu vardarbību Dārfūrā un ka starptautiskā sabiedrība turpmāk nepieņems to, ka Sudāna nepilda savas saistības un pienākumu aizsargāt savus pilsoņus; mudina Padomi vienoties par īpašu, mērķtiecīgu sankciju piemērošanas plānu Hartumas režīmam skaidri noteiktā laikā, ja tas neievēros starptautiskās sabiedrības prasības; mudina ES piedalīties (un izdarīt spiedienu, lai arī citi piedalītos) starptautiskajos miera uzturēšanas spēkos, kā arī aizliegt lidojumus pāri Dārfūras teritorijai un nodrošināt, ka Āfrikas Savienība saņem atbilstīgus resursus un atbalstu savu pilnvaru pildīšanai; aicina ES atbalstīt ANO miera uzturēšanas misiju Čadā ar aktīvas civiliedzīvotāju aizsardzības pilnvarām; lūdz dalībvalstis, Padomi un Komisiju uzņemties atbildību un efektīvi aizsargāt Dārfūras iedzīvotājus no humanitārās katastrofas; 102. aicina pieņemt rīcības kodeksu par militāras un civilas miera uzturēšanas personāla un humānās palīdzības sniedzēju rīcības standartiem, kas jāievēro misijas laikā bruņota konflikta reģionos, un iekļaut sankcijas, kuras piemērojamas gadījumos, ja šie standarti tiek pārkāpti, jo īpaši attiecībā uz jebkāda veida uz dzimumu pamatotu vardarbību; 103. atzinīgi vērtē to, ka piecas dalībvalstis ir iecēlušas īpašo vēstnieku cilvēktiesību jautājumos, lai īstenotu propagandas pasākumus, jo īpaši cilvēktiesību jomā, trešās valstīs un atzīmē pašreizējo darbu šajā jomā; aicina arī citas dalībvalstis apsvērt šādu rīcību; 104. pieprasa Komisijai un Padomei pārskatu par valstīm, kas nav izsniegušas pastāvīgus uzaicinājumus visiem Apvienoto Nāciju Organizācijas īpašajiem mehānismiem, īpašajiem referentiem un īpašajiem pārstāvjiem; 105. atzinīgi vērtē jaunā ES "ieslodzīto/uz aizdomu pamata aizturēto personu, kuru stāvoklis vieš bažas" saraksta instrumenta izmantošanu attiecībā uz dažām atsevišķām valstīm; atkārto savu prasību Padomei izveidot ES "ieslodzīto/uz aizdomu pamata aizturēto personu, kuru stāvoklis vieš bažas" sarakstu par katru trešo valsti, kurā ir cilvēktiesību problēmas, un izskatīt attiecīgo saraksts katrā politiskā dialoga sanāksmē; aicina Komisiju informēt Parlamentu par visiem esošajiem šāda veida sarakstiem; 106. atzinīgi vērtē to, ka Komisija un Padome tagad veido un regulāri atjaunina "uzraugāmo valstu" sarakstus attiecībā uz konkrētiem jautājumiem, jo īpaši "svārstīgo valstu" sarakstu, kuras nepārtraukti maina nāvessoda politiku, "uzraugāmo valstu" sarakstu attiecībā uz spīdzināšanu un to valstu sarakstu, kurās cilvēktiesību aizstāvju situācija ir īpaši apdraudēta; 107. ir pārsteigts, ka Padomes sekretariāts līdz šim nav ievērojis Vispārējo lietu padomes 2005. gada 12. decembra lēmumu, ar kuru tika pieņemts nosacījums, ka Padomes atjauninātās ES cilvēktiesību faktu lapas jāpadara pieejamas visām ES iestādēm [19]; cer saņemt minēto faktu lapu pašreizējo variantu pēc iespējas ātrāk; 108. atzinīgi vērtē Padomes atzinumu, ka nesen pieņemtā Starptautiskā konvencija par invalīdu tiesībām turpmāk ļaus ES pievērst lielāku uzmanību invalīdu tiesību veicināšanai un aizsardzībai, un saskaņā ar jauno konvenciju pieprasa ES efektīvāk uzraudzīt invalīdu cilvēktiesību situāciju trešās valstīs, lai līdz 2009.— 2010. gadam sagatavotu ziņojumu par galvenajiem secinājumiem; 109. Uzstāj, ka visiem cilvēktiesību un demokrātijas instrumentiem, dokumentiem un ziņojumiem, tostarp gada ziņojumiem, skaidri jārisina diskriminācijas jautājumi, tostarp jautājumi par etniskajām minoritātēm, reliģisko brīvību, tostarp diskriminējošu rīcību pret minoritāšu reliģijām, un jo īpaši par etnisko minoritāšu tiesību aizsardzību un veicināšanu, par sieviešu cilvēktiesībām, bērnu tiesībām, pamatiedzīvotāju, invalīdu, tostarp cilvēku ar intelektuālo atpalicību, un cilvēku ar visu dzimumorientāciju tiesībām, attiecīgi pilnībā iesaistot to organizācijas gan ES, gan trešās valstīs; 110. uzskata, ka aktīva cilvēktiesību veicināšanas politika nevar aprobežoties ar lietām, kas piesaista lielāko sabiedrības uzmanību; norāda, ka nopietni tiesību pārkāpumi paliek sabiedrības nepamanīti — slēgtās iestādēs, attiecībā uz bērniem, veciem cilvēkiem un slimiem cilvēkiem, kā arī cietumos; norāda, ka Eiropas Savienībai ir jānodrošina, ka eksperti rūpīgi pārbauda šādu iestāžu darbību; 111. aicina Padomi pārvērtēt teroristu grupējumu uzskaites procedūru un apsvērt skaidru metodi grupu svītrošanai no šā saraksta, ja tas ir pamatoti (ņemot vērā šo grupu attieksmi, vēsturi un praksi); 112. uzskata, ka skaidrai, efektīvai un harmonizētai kopējai politikai ieroču eksporta kontroles jomā, kas ir noteikta juridiski saistošā rīcības kodeksā, var būt noteicošā loma terorisma apkarošanā, konfliktu novēršanā, reģionālās stabilitātes panākšanā un cilvēktiesību veicināšanā, un aicina ES prezidentūru, Padomi, Komisiju un dalībvalstis turpināt atbalstīt starptautisku ieroču tirdzniecības nolīgumu; 113. Kā tas izteikts 2007. gada 14. februāra rezolūcijā, pauž nožēlu par Padomes un ES prezidentūru nespēju ievērot saistības — pilnībā informēt Parlamentu par kopējās ārpolitikas un drošības politikas (KĀDP) galvenajiem aspektiem un prioritātēm attiecībā uz tās pagaidu komitejas darbu, kas izmeklē iespējamo CIP veikto Eiropas valstu izmantošanu, lai pārvadātu un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus; 114. uzsver, ka šajā posmā, kad ES nevar piedāvāt Baltkrievijai pilnīgu līdzdalību kaimiņattiecību politikā, ES joprojām jādara viss iespējamais, lai rastu atbilstīgus veidus, kā novērst turpmāku pretdemokrātisku notikumu attīstību un cilvēktiesību pārkāpumus šajā valstī, kas ir ES tiešā kaimiņvalsts; tādēļ aicina Padomi un Komisiju rūpīgi uzraudzīt situāciju Baltkrievijā un palielināt atbalstu pilsoniskās sabiedrības pasākumiem, NVO un politiskajai opozīcijai; Komisijas ārējā atbalsta programmas Eiropas Demokrātijas un cilvēktiesību instruments (EIDHR) 115. atzinīgi vērtē to, ka pēc Parlamenta neatlaidīgas prasības Komisija un Padome vienojās ar Parlamentu, ka ir vajadzīgs īpašs finansēšanas instruments (EIDHR), lai visā pasaulē veicinātu demokrātiju un cilvēktiesības; 116. atzinīgi vērtē, ka Komisija konsultējās ar NVO un pilsonisko sabiedrību par jauna EIDHR īstenošanu; aicina ievērot pilnīgu pārredzamību attiecībā uz veidiem, kādos saskaņā ar minēto instrumentu tiek tērēta nauda un izvēlēti un novērtēti projekti; 117. atzinīgi vērtē jauna pasākuma pieņemšanu saskaņā ar EIDHR (pēdējā laikā saskaņā ar šo instrumentu ieviesto ad hoc pasākumu starpā), kas steidzamos gadījumos ļauj nekavējoties rīkoties, lai bez konkursa procedūras aizsargātu cilvēktiesību aizstāvjus; aicina Komisiju ātri un efektīvi īstenot šo jauno pasākumu; 118. atzīmē, ka EIDHR finansējums, kas tika izmantots Eiropas Savienības vēlēšanu novērošanas misijās 2006. gadā, veido 23 % no kopējā izlietotā EIDHR finansējuma (EUR 35176103) un ka šādas misijas tika veiktas 13 valstīs un teritorijās, tostarp Acehā, Fidži un Kongo Demokrātiskajā Republikā; 119. atzīmē, ka liela daļa (49 %) no kopējā EIDHR finansējuma 2006. gadā uzsāktajiem projektiem tika izlietota lieliem tematiskiem projektiem un tikai neliela daļa (24 %) EK delegāciju īstenotiem mikroprojektiem; sagaida, ka jaunais finanšu instruments ļaus Komisijai finansēt tās NVO, kurām ir galvenā loma cilvēktiesību veicināšanā savās valstīs, bet kuras šo valstu varas iestādes juridiski neatzīst; 120. joprojām pauž bažas, ka ir jāsamazina pilsoniskās sabiedrības organizāciju kā finansējuma saņēmēju administratīvais slogs un jāuzlabo finansējuma piešķiršanas elastīgums, ļaujot atkārtoti piešķirt subsīdijas, mazākas subsīdijas vietējām organizācijām un finansējumu nereģistrētām NVO; 121. iesaka Komisijai izstrādāt skaidras pamatnostādnes, lai potenciālie finansējuma saņēmēji saprastu uzdevumus un kvalifikācijas kritērijus; Atbalsta programmas kopumā 122. atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir sākusi plānošanas sanāksmēs un dokumentos iekļaut jautājumus attiecībā uz cilvēktiesību, demokrātijas principu, tiesiskuma un labas pārvaldības ievērošanu, izstrādājot instrumentu tiesisko pamatu, valstu stratēģiju, valstu iniciatīvu programmu, nozaru programmu, individuālo projektu un novērtējumu juridisko pamatu; atzinīgi vērtē to, ka ierēdņiem sagatavojot programmas un projektus ir pieejamas pamatnostādnes par to, ka risināt šos jautājumus; 123. atzinīgi vērtē to, ka Komisija (EuropeAid sadarbības biroja ĢD) veic pētījumu par to, kā savās darbībās iekļaut virkni pārvaldības jomu, piemēram, demokratizāciju, cilvēktiesību veicināšanu un aizsardzību, tiesiskuma un tiesvedības stiprināšanu, pilsoniskās sabiedrības pilnvarošanu, valsts pārvaldes reformu, tostarp pretkorupcijas pasākumus, decentralizāciju un vietējo pārvaldi; atbalsta Komisijas darbu, izveidojot šo pētījumu par praktisku instrumentu, lai iekļautu pārvaldību EK attīstības sadarbībā programmu vadītāju vajadzībām delegācijās un vadības līmenī, kā arī konsultantu vajadzībām, kas iesaistīti EK programmu izstrādē vai īstenošanā; pauž cerību saņemt minēto pētījumu, tiklīdz tas būs pabeigts; 124. atzinīgi vērtē to, ka Komisija 10. Eiropas Attīstības fonda programmas vajadzībām šobrīd izstrādā visu ĀKK valstu pārvaldības profilus; tomēr aicina ievērot lielāku pārredzamību pārvaldības profilu izstrādes procesā, lai iekļautu reālas un efektīvas pārrunas ar visām ieinteresētajām pusēm, tostarp ar ĀKK valstu partneriem un pilsoniskās sabiedrības organizācijām; aicina Komisiju iedaļā par sociālo pārvaldi iekļaut valdības sniegumu sociālo pamatpakalpojumu nodrošināšanā visiem iedzīvotājiem; 125. atzinīgi vērtē to, ka Sadarbības attīstības jomā un ekonomiskās sadarbības instruments (DCECI) ir sadalīts divās daļās tādā veidā, ka tagad jaunattīstības valstis ir atdalītas no rūpnieciski attīstītām valstīm [20]; tomēr joprojām pauž bažas, ka šobrīd neviens instruments nav paredzēts konfliktu novēršanai; Cilvēktiesību un demokrātijas klauzulu īstenošana ārējos nolīgumos 126. atgādina par iepriekšminēto 2006. gada 14. februāra rezolūciju attiecībā uz turpmāko ES politiku par cilvēktiesību klauzulu piemērošanu visos ES nolīgumos; pirmkārt, atzīmē, ka Komisija akcentēja vairākus pasākumus, lai uzlabotu attiecīgās klauzulas piemērošanu, piemēram, pakāpenisku cilvēktiesību komiteju darbības paplašināšanu trešās valstīs; norāda, ka Padome vēl nav sniegusi konkrētu atbildi uz iepriekšminēto rezolūciju, dodot priekšroku šīs klauzulas īstenošanas turpināšanai vispārīgākā ārpolitikas jomā; atzinīgi vērtē to, ka Komisijas delegāciju vadītāju trešās valstīs pienākums saskaņā ar to pilnvarām ir konkrētāk uzsvērt cilvēktiesību jautājumus; tomēr pauž bažas par neseno Komisijas ierosinājumu sarunās par ES un Indijas brīvās tirdzniecības nolīgumu piedāvāt Indijai atkāpi no noteikuma, ka visos ES līgumos ir jāiekļauj cilvēktiesību un demokrātijas klauzula; uzskata, ka šāda rīcība būtu solis pretējā virzienā un varētu ieviest nepatīkamu precedentu turpmākajām sarunām par tirdzniecības nolīgumiem; tādēļ aicina Komisiju un Padomi pieņemt skaidru nostāju par detalizētajiem priekšlikumiem, kas ietverti 2006. gada 14. februāra augstāk minētajā rezolūcijā; jo īpaši uzsver to, ka jāievieš uzraudzības mehānisms, regulāra cilvēktiesību ievērošanas saistību novērtēšana un progresīva sodu sistēma soda par to neievērošanu, lai nodrošinātu ES un trešo valstu līgumos iekļautās cilvēktiesību un demokrātijas klauzulas atbilstīgu īstenošanu; 127. atzīmē, ka Komisija plāno sagatavot jaunus pasākumus, lai uzlabotu demokrātijas klauzulas īstenošanu, piemēram, cilvēktiesību komiteju pakāpeniska paplašināšana, lai iekļautu lielāku skaitu trešo valstu, vai aicinājums ES delegāciju vadītājiem visā pasaulē pievērst lielāku uzmanību cilvēktiesībām; tomēr norāda, ka Komisijai ir jāiesniedz stratēģisks politiskais plāns kopā ar īpašu likumdošanas iniciatīvu visaptverošai demokrātiskās klauzulas reformai, kā to norādījis Parlaments, jo tā ir stratēģiska problēma attiecībā uz Eiropas Savienības vispārējo pieeju cilvēktiesību jautājumam; 128. vērš īpašu Padomes un Komisijas uzmanību uz vajadzību sistemātiski iekļaut cilvēktiesību klauzulu visos jaunās paaudzes nozaru nolīgumos, piemēram, tirdzniecības nolīgumos, lai papildus stimulētu cilvēktiesību veicināšanu, aizsardzību un īstenošanu kā šo nolīgumu mērķi; Integrēta pieeja cilvēktiesībām 129. turpina atbalstīt Padomes centienus visā ES darbā īstenot integrētu pieeju cilvēktiesībām un demokrātijai, jo īpaši koncentrējoties uz konkrētu ES cilvēktiesību pamatnostādņu regulāru pārskatīšanu un īstenošanu; 130. Norāda, ka daudzi iekšpolitikas virzieni, jo īpaši tie, kas attiecas uz patvērumu, imigrāciju un pretterorisma pasākumiem, ļoti lielā mērā ietekmē cilvēktiesību ievērošanu trešās valstīs; uzskata, ka jāpieliek lielākas pūles, lai nodrošinātu, ka attiecīgie iekšpolitikas virzieni atbilst cilvēktiesībām un starptautiskajām humanitārajām tiesībām; pauž lielas bažas par augsto mirstības līmeni bēgļiem, kas cenšas iekļūt dalībvalstīs; aicina paredzēt vairāk likumīgu patvēruma meklēšanas iespēju un mudina dalībvalstis, izskatot trešo valstu iedzīvotāju tiesības saņemt patvērumu ES dalībvalstī, ņemt vērā cilvēktiesību pārkāpumus; konstatē, ka saskaņā ar Eiropas Cilvēktiesību tiesas praksi Eiropas Savienības dalībvalstis nekādā gadījumā nedrīkst nosūtīt cilvēkus atpakaļ uz valstīm, kurās tiem draud spīdzināšana vai cietsirdīga, necilvēcīga vai pazemojoša izturēšanās; 131. atzinīgi vērtē Padomes un Komisijas pašreizējo darbu, lai veicinātu ES cilvēktiesību politikas un citu starptautisko politikas virzienu saskaņotību; uzskata, ka ir ārkārtīgi svarīgi veicināt šādu saskaņotību, lai varētu īstenot uzticamu ES cilvēktiesību politiku; uzskata, ka Eiropai turpmāk ir jāpauž vienots viedoklis; atzinīgi vērtē ES Cilvēktiesību foruma galveno tēmu ar "Cilvēktiesību un demokrātijas integrācija Eiropas Savienības politikā"; 132. aicina Komisiju turpināt rūpīgi uzraudzīt VPS+ atbalsta piešķiršanu valstīm, kuras pieļāvušas nopietnus trūkumus, īstenojot astoņas ILO konvencijas par darba tiesību pamatnostādnēm saistībā ar pilsoņu un politisko tiesību pārkāpumiem vai ieslodzīto darba izmantošanu; aicina Komisiju izstrādāt kritēriju, saskaņā ar kuru VPS būtu jāatceļ, pamatojoties uz cilvēktiesību apsvērumiem; 133. bez izņēmumiem nosoda visa veida bērnu izmantošanu vai nu seksuāli, tostarp bērnu pornogrāfijā un bērnu sekstūrismā, vai piespiedu darbā, un visa veida cilvēku tirdzniecību; ar sašutumu atzīmē, ka nav izdevies faktiski samazināt bērnu seksuālās izmantošanas, jo īpaši interneta lietošanas rezultātā veiktas izmantošanas, gadījumu skaitu; uzskata, ka līdz ar to tiek veikti nopietni kriminālpārkāpumi, par kuriem ir jāierosina lieta un jāpiespriež sods; 134. mudina Komisiju kopā ar Eiropas un vietējiem uzņēmumiem turpināt veicināt uzņēmumu sociālo atbildību; aicina Padomi ziņot Parlamentam par jebkādu informāciju no ANO īpašā pārstāvja uzņēmumu un cilvēktiesību lietās John Ruggie, kura precizē starptautisko korporāciju un citu uzņēmumu atbildības standartus un pienākumus attiecībā uz cilvēktiesībām; 135. atzinīgi vērtē Vispārējo lietu padomes 2006. gada 13. novembra secinājumus par dzimumu līdztiesību un integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai krīžu risināšanā; 136. atzīst, ka imigrācijas politika ir kļuvusi par prioritāti Eiropas Savienības iekšējās politikas un ārpolitikas darba kārtībā un ka savos dokumentos Eiropas Savienība ir centusies saistīt imigrāciju ar attīstību, kā arī nodrošināt imigrantu pamattiesību ievērošanu; tomēr apgalvo, ka šie dokumenti neatbilst faktiskajai situācijai; pauž īpašu satraukumu par to, ka nolīgumi par nelegālo imigrantu atpakaļuzņemšanu tiek slēgti ar tādām trešām valstīm, kurām nav vajadzīgā juridiskā un iestāžu mehānisma, lai nodrošinātu pilsoņu atpakaļuzņemšanu un aizsargātu viņu tiesības; aicina Padomi un Komisiju informēt to sasniegto šajā jomā, kopš 2005. gadā tika publicēts pirmais ikgadējais uzraudzības un novērtēšanas ziņojums par trešo valstu sadarbību cīņā pret nelegālo migrāciju; iesaka Parlamentam no paša sākuma iesaistīties sarunās par atpakaļuzņemšanas nolīgumiem un to noslēgšanu; un īsumā apgalvo, ka migrācijas politikai ir jābūt kopējai un galvenokārt preventīvai, nevis represīvai; 137. atkārtoti uzsver, cik svarīga ir ES iekšējā politika, kas veicina starptautisko cilvēktiesību aktu ievērošanu, un tas, ka dalībvalstu likumdošana cita starpā ievērotu saistības, kas izriet no Ženēvas Konvencijas, Konvencijas par spīdzināšanas novēršanu, Konvencijas par genocīdu un Starptautiskās krimināltiesas Romas statūtiem; atzinīgi vērtē konkrētās dalībvalstīs panākto progresu vispārējās piekritības piemērošanā; lai nodrošinātu iekšpolitikas un ārpolitikas lielāku saskaņotību, mudina Padomi, Komisiju un dalībvalstis kopējās ES brīvības, drošības un tiesiskuma telpas attīstīšanā iekļaut cīņu pret smagu starptautisko noziegumu nesodāmību; 138. aicina Komisiju, Padomi un dalībvalstis diskusijās par cilvēktiesībām un pamatbrīvībām ar trešām valstīm sistemātiski iekļaut jautājumu par personu vajāšanu un diskrimināciju dzimumorientācijas dēļ un tamlīdzīgu cilvēktiesību pārkāpumu gadījumā pieņemt attiecīgus pakāpeniskus pasākumus; prasa starptautiskā līmenī īstenot visas vajadzīgās iniciatīvas, lai pārtrauktu vajāšanu un kriminālu sodīšanu dzimumorientācijas dēļ, piemēram, ANO iestādēm pieņemt rezolūciju par šiem jautājumiem, un nolemj noteikt un katru gadu 17. maijā atzīmēt Starptautisko dienu pret homofobiju; Eiropas Parlamenta intervences pasākumu efektivitāte cilvēktiesību lietās 139. atzinīgi vērtē Parlamenta nozīmīgo lomu cilvēktiesību jomā un saglabā apņemšanos uzlabot cilvēktiesību un demokrātijas situāciju visā pasaulē, pārbaudot citu iestāžu darbības un jo īpaši piešķirot A. Saharova balvu; 140. aicina Padomi un Komisiju atzīmēt Eiropas Universitāšu cilvēktiesību un demokratizācijas centra pētījumu "Aktivitāšu ietekme — Rezolūciju un citu Eiropas Parlamenta aktivitāšu ietekme cilvēktiesību jomā ārpus Eiropas Savienības", kas tika pabeigts 2006. gada oktobrī; 141. atzinīgi vērtē Ārlietu komitejas Cilvēktiesību apakškomitejas darbību, tostarp prezidentūras, Komisijas un personīgā pārstāvja cilvēktiesību jomā regulāros ziņojumus, viedokļu apmaiņu (jo īpaši ar ANO īpašajiem referentiem un neatkarīgajiem ekspertiem), daudzās sanāksmes, ekspertu slēdzienus un pētījumus; ierosina, ka tās darbību varētu stiprināt, sistemātiski sadarbojoties ar citām komitejām, piemēram, Attīstības komiteju, Starptautiskās tirdzniecības komiteju, Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komiteju, Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komiteju un Budžeta komiteju; 142. atzīst, ka tā Cilvēktiesību apakškomiteja joprojām ir iesaistīta ES instrumentu īstenošanas novērtēšanā cilvēktiesību un demokrātijas jomā, īpaši pievēršoties ES pamatnostādnēm par spīdzināšanu, un uzlikt Komisijai un Padomei atbildību par to darbību šajā jomā, veidot pastāvīgu dialogu ar starptautiskām iestādēm cilvēktiesību jautājumos, nodrošināt speciālu zināšanu bāzi un vienlaicīgi datus par cilvēktiesībām un demokrātijas aspektiem iekļaušanai Ārlietu komitejas ziņojumos, izstrādāt iniciatīvas projektu ziņojumus par īpašiem cilvēktiesību instrumentiem, integrēt cilvēktiesību jautājumus dažādās Parlamenta struktūrās (komitejās un delegācijās), organizēt un sagatavot A. Saharova balvas piešķiršanas procedūru, kā arī nodrošināt platformu pastāvīgam dialogam ar pilsoniskās sabiedrības pārstāvjiem; 143. uzsver, cik svarīga ir ciešāka sadarbība ar valstu parlamentu deputātiem, lai koordinētu cilvēktiesību politikas uzraudzību; uzskata, ka Cilvēktiesību apakškomitejai ir jāmeklē saziņas kanāli un jāorganizē sanāksmes ar līdzvērtīgām ES dalībvalstu un trešo valstu parlamentu komitejām; 144. aicina nodrošināt Cilvēktiesību apakškomitejai konstruktīvāku lomu tādu atbilstīgu un pārredzamu kritēriju izstrādē, kas būtu paredzēts steidzamu jautājumu izvēlei, lai nodrošinātu, ka Parlamenta iejaukšanās pasākumi ir savlaicīgi un tiem ir maksimāla ietekme; ierosina reorganizēt debašu un balsošanas laiku par steidzamām rezolūcijām, lai Padome varētu tajās piedalīties; 145. iesaka pilnībā īstenot pamatnostādnes attiecībā uz Parlamenta delegācijām, kas apmeklē trešās valstis; 146. ierosina tulkot rezolūcijas un citus galvenos dokumentus par cilvēktiesību jautājumiem valodās, kurās runā mērķvalstīs; 147. atzinīgi vērtē Cilvēktiesību apakškomitejas, Ārlietu komitejas, Attīstības komitejas un Parlamenta priekšsēdētāja aktivitātes, iesaistoties netaisnību novēršanā visā pasaulē, jo īpaši piešķirot A. Saharova balvu; uzskata, ka Parlamentam jācenšas šajā jomā sasniegt vairāk nekā tikai īslaicīgu atpazīstamību un ka tam labāk jāattaisno uz to liktās cerības, piemēram, sistemātiski uzturot sakarus ar iepriekšējiem laureātiem un nodrošinot ilgstošu atbalstu; Eiropas Parlamentam ir jāveicina A. Saharova balvas laureātu tīkla izveide ar regulārām sanāksmēm Eiropas Parlamentā, lai A. Saharova balvas laureāti varētu pievienoties Eiropas Parlamenta pasākumiem cilvēktiesību jomā; pauž lielu nožēlu, ka Birmas un Kubas iestādes nav devušas atļauju ierasties Parlamenta delegācijai, lai apciemotu Saharova balvas laureātus; 148. aicina Cilvēktiesību apakškomiteju uzlabot pārredzamību publiskās uzklausīšanas pasākumiem, veicinot Eiropas Parlamenta deputātu piedalīšanos un informācijas publicēšanu plašsaziņas līdzekļos; aicina apakškomiteju turpināt esošo praksi, aicinot šajos pasākumos piedalīties vadošos ekspertus un galvenos dalībniekus, un izskatīt iespēju uzaicināt trešo valstu pārstāvjus un ES misiju vadītājus; aicina apakškomiteju pēc visām sanāksmēm un viedokļu apmaiņām izdarīt praktiskus secinājumus, lai izvērtētu saistības, iegūto informāciju un izstrādātos politiskos risinājumus; 149. Atzinīgi vērtē Parlamenta pieņemtās rezolūcijas, kurās tas aicina slēgt Gvantanamo līča apcietinājuma centru, un Parlamenta ieguldījumu, aktualizējot jautājumu par šo centru un ar to saistītajām cilvēktiesību problēmām; aicina Padomi un Komisiju mudināt Amerikas Savienoto Valstu valdību izstrādāt sistēmu, kas atvieglotu apsūdzību izvirzīšanu aizturētajām personām vai to atbrīvošanu saskaņā ar starptautiskajiem tiesību aktiem; atzinīgi vērtē faktu, ka 2006. gada maijā Albānija kļuva par pirmo valsti, kas ļāva apmesties uz dzīvi pieciem Ķīnas uiguru tautas pārstāvjiem, kas atbrīvoti no Gvantanamo līča apcietinājuma centra, tomēr pauž nožēlu, ka 13 citi Ķīnas uiguru tautas pārstāvji, kurus Amerikas Savienotās Valstis ir nolēmušas atbrīvot, joprojām atrodas Gvantanamo līča apcietinājuma centrā, jo Amerikas Savienoto Valstu valdība ir pareizi secinājusi, ka viņi nevar atgriezties Ķīnā spīdzināšanas draudu dēļ; aicina Padomi, Komisiju un dalībvalstis sadarboties ar Amerikas Savienoto Valstu valdību, lai veicinātu to personu nomitināšanu, kuras pēc Amerikas Savienoto Valstu atzinuma nerada draudus Amerikas Savienotajām Valstīm vai to sabiedrotajiem, bet kuras nevar atgriezties savā valstī spīdzināšanas draudu dēļ; pauž bažas, ka pats Gvantanamo līča apcietinājuma centrs rada negatīvu iespaidu par veidu, kā notiek cīņa pret terorismu; 150. uzskata, ka Parlamenta darba efektivitāti cilvēktiesību jomā varētu uzlabot, nosakot tā darbību prioritātes, jo īpaši koncentrējoties uz jautājumiem, kuros ir iespējams sasniegt plašu politisko vienprātību; uzskata, ka Cilvēktiesību apakškomitejai jāizveido nelielas darba grupas, kas īstenotu katru no cilvēktiesību pamatnostādnēm;uzskata, ka pašreizējās oficiālās pilnvaras, jo īpaši budžeta pilnvaras un tiesības dot piekrišanu, ir vairāk jāizmanto cilvēktiesību atbalstam; 151. atgādina par 2007. gada 18. janvāra rezolūciju par integrētu pieeju sieviešu un vīriešu līdztiesībai komiteju darbā1 [21]; aicina parlamentārās komitejas savā darbā ievērot dzimumu līdzsvaru (tostarp attiecībā uz delegāciju sastāvu un uzaicinātajiem referentiem) un īstenot rīcības plānus dzimumu līdztiesības jomā, kurus ierosināja katras komitejas izvirzītie locekļi, kas atbildīgi par integrētu pieeju dzimumu līdztiesībai; 152. ierosina, ka dažādas politikas jomas Eiropas Parlamentā varētu veiksmīgāk saistīt tādu komiteju darbā, kuras ir atbildīgas par cilvēktiesībām, budžetu un starptautisko tirdzniecību, veiksmīgāk integrējot budžeta un tirdzniecības jautājumus cilvēktiesību problēmu risināšanā, lai uzlabotu cilvēktiesību problēmu atrisināšanas iespējas un tās labāk pieskaņotu Eiropas Parlamenta oficiālajām pilnvarām; 153. aicina Padomi sistemātiski aicināt deputātus piedalīties sagatavošanas un darba apspriežu sesijās, piemēram, tajās, kas tiek organizētas kopā ar NVO, un darba apspriedēs attiecībā uz cilvēktiesību dialogiem ar trešām valstīm, kā arī Eiropas kaimiņattiecību politikas (EKP) apakškomitejās par cilvēktiesībām; 154. uzskata par prioritāti turpināt cieši sadarboties ar ANO, jo īpaši ar UNHRC, un Eiropas Padomes pārstāvjiem un struktūrām; uzskata, ka ir arī svarīgi nodibināt ciešākas darba attiecības ar ĀKK, Eiropas Savienības un Vidusjūras reģiona valstu (EVRVPA) un Eiropas un Latīņamerikas (EUROLAT) parlamentārajām asamblejām, lai apmainītos ar speciālistu zināšanām un nodrošinātu labāku saskaņotību attiecībā uz pasākumiem cilvēktiesību un demokrātijas jomā; 155. atzinīgi vērtē Pagaidu komitejas darbu saistībā ar iespējamo CIP veikto Eiropas valstu izmantošanu, lai pārvadātu un nelikumīgi turētu apcietinājumā gūstekņus un jo īpaši šīs komitejas ziņojumu, ko pieņēma 2007. gada 14. februārī [22]; atzinīgi vērtē centienus šajā sakarā iegūt informāciju, pārbaudīt apgalvojumus un noskaidrot faktus un aktualizēt ārkārtas pārsūtīšanas jautājumu, kā arī to, ka CIP izmantoja ES valstis, lai ar lidmašīnām transportētu cietušos, kas ir cilvēktiesību un starptautisko tiesību aktu pārkāpums; atzīmē kritiku un ierosinājumus, kas izteikti Padomei, tās ģenerālsekretāram/Augstajam pārstāvim un dalībvalstīm; atzīmē atbildīgo komiteju lomu, nodrošinot iepriekšminētā ziņojuma politisko uzraudzību; aicina ES un dalībvalstis kopīgi darboties visos līmeņos, lai tagad un turpmāk nosodītu ārkārtas pārsūtīšanas praksi; 156. atzinīgi vērtē 2007. gada 1. februārī pieņemto rezolūciju par Indijas dalitu kastas iedzīvotāju cilvēktiesību situāciju [23]; Cilvēktiesību darbam piešķirtie resursi 157. atzinīgi vērtē to, ka Komisija tagad pievērš lielāku uzmanību cilvēktiesībām, pilnvarojot Komisijas delegāciju vadītājus trešās valstīs; 158. atzinīgi vērtē to, ka pašreizējā ES īpašo pārstāvju pilnvaru atjaunošanas procesā visās pilnvarās ir pievienota atsauce uz cilvēktiesībām; 159. uzskata, ka visiem Padomes ieceltajiem īpašajiem pārstāvjiem jānodrošina lielāki cilvēkresursi cilvēktiesību jomā; * * * 160. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu un kandidātvalstu valdībām un parlamentiem, Apvienoto Nāciju Organizācijai, Eiropas Padomei, EDSO, šajā rezolūcijā minēto valstu valdībām un teritorijām un galveno cilvēktiesību NVO birojiem, kas atrodas ES. [1] Padomes dokuments 13522/1/2006. [2] Visus attiecīgos pamattekstus skatīt Ārlietu komitejas ziņojuma A6-0128/2007 III pielikumā. [3] OV C 379, 7.12.1998., 265. lpp.; OV C 262, 18.9.2001., 262. lpp.; OV C 293 E, 28.11.2002., 88. lpp.; OV C 271 E, 12.11.2003., 576. lpp. [4] OV C 311, 9.12.2005., 1. lpp. [5] OV C 364, 18.12.2000., 1. lpp. [6] OV L 317, 15.12.2000., 3. lpp.; OV L 209, 11.8.2005., 27. lpp. [7] OV C 291 E, 30.11.2006., 409. lpp. [8] OV C 290 E, 29.11.2006., 107. lpp. [9] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0018. [10] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0008. [11] OV L 386, 29.12.2006., 1. lpp. [12] OV L 53, 22.2.2007., 1. lpp. [13] OV C 327, 23.12.2005., 4. lpp. [14] OV L 150, 18.6.2003., 67. lpp. [15] Līdz 2007. gada 7. februārim Francija, Itālija, Latvija, Polija un Spānija bija parakstījušas, bet nebija ratificējušas Protokolu Nr. 13. [16] Valstis, kas parakstījušas, bet vēl nav ratificējušas (2007. gada janvārī): Austrija (2003. g.), Beļģija (2005. g.), Kipra (2004. g.), Somija (2003. g.), Francija (2005. g.), Vācija (2006. g.), Itālija (2003. g.), Luksemburga (2005. g.), Nīderlande (2005. g.), Portugāle (2006. g.), Rumānija (2007. g.). Valstis, kas parakstījušas un ratificējušas: Čehijas Republika, Dānija, Polija, Spānija, Zviedrija, Apvienotā Karaliste, Malta, Igaunija un Slovēnija. Bulgārija, Grieķija, Ungārija, Īrija, Latvija, Lietuva un Slovākija līdz šim nav ne parakstījušas, ne ratificējušas OPCAT. [17] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0501. [18] OV L 261, 6.8.2004., 19. lpp. [19] Padomes 2005. gada 12. decembra secinājumi, 15293/1/05 REV 1, pielikuma 14. lpp. [20] Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1905/2006 ( 2006. gada 18. decembris), ar ko izveido finanšu instrumentu sadarbībai attīstības jomā (OV L 378, 27.12.2006., 41. lpp.) un Padomes Regula (EK) Nr. 1934/2006 ( 2006. gada 21. decembris), ar ko izveido finanšu instrumentu sadarbībai ar industrializētajām valstīm un teritorijām un citām valstīm un teritorijām ar augstu ienākumu līmeni (OV L 29, 3.2.2007., 16. lpp.). [21] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0010. [22] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0032. [23] Pieņemtie teksti, P6_TA(2007)0016. --------------------------------------------------