Visas šīs pieejas ir konceptuāli atbilstošas, pamatotas ar ekonomikas teoriju, un tām visām ir priekšrocības un trūkumi (). Tas, kura metode ir vispiemērotākā inflācijas mērīšanai, ir atkarīgs no lietotāja vajadzībām un indeksa mērķa. Attiecībā uz SPCI ir atzīts, ka vispiemērotākā ir neto iegādes pieeja, jo šī metode visprecīzāk atbilst SPCI mērķim, t. i., izmērīt to kopējo izdevumu izmaiņas laika gaitā, kas saistīti ar visiem faktiskajiem naudas darījumiem, kurus mājsaimniecības veikušas, lai iegādātos preces un pakalpojumus patēriņa nolūkos. Visas citas alternatīvas izmanto aprēķinus un tāpēc atkāpjas no faktiskajiem naudas darījumiem. Tas ir galvenais iemesls, kāpēc Eurostat 2000. gadā izvēlējās izmantot neto iegādes pieeju attiecībā uz ĪAM cenu indeksu.

Tomēr mājokļu (būvju un zem tām esošās zemes) iekļaušana SPCI tvērumā ir strīdīgs jautājums. Lai gan pastāv vienprātība par to, ka jebkura patēriņa cenu indeksa mērķis ir izmērīt patēriņa preču un pakalpojumu cenu pārmaiņas, jēdziens “patēriņš” ir neprecīzs. Oficiālajā statistikā ir atšķirīgi viedokļi par to, vai būtu jāiekļauj būvju un zemes izmaksas, kas visas kopā veido mājokļu iegādes izmaksas.

·Kad 2000. gadā tika sagatavots izmēģinājuma projekts ĪAM cenu indeksa izveidei, Eurostat apspriedās ar ECB un dalībvalstīm par to, kā neto iegādes pieeju piemērot ĪAM cenu indeksam, kas iekļauts SPCI. Minētajās apspriedēs tika izteikts alternatīvs viedoklis (kura perspektīva atšķīrās no nacionālo kontu perspektīvas), ka zemes izmaksas varētu uzskatīt par ieguldījumiem (aktīviem) un būves izmaksas varētu uzskatīt par patēriņu. Šā viedokļa loģiskais pamatojums ir tāds, ka, lai gan būve (kā sava veida ilglietojuma prece ar ļoti ilgu kalpošanas laiku) tiks patērēta (t. i., pamatkapitāla patēriņš), zeme parasti paliek nemainīgā kvalitātē (izņemot ļoti neparastos apstākļos). Saskaņā ar šo viedokli neto iegādes ĪAM indekss tiek uzskatīts par konceptuāli atbilstošu iekļaušanai SPCI, tomēr ir nepieciešams nošķirt būvi un zemi cenu un svaru nolūkā. Šādu viedokli pauda ECB, kad ar to apspriedās šā ziņojuma sagatavošanā.

Praksē zemes un būves cenas komponentus ir iespējams nošķirt tikai ar modelēšanas starpniecību, jo zemi un būvi parasti iegādājas kā vienotu kopumu ar vienu kopējo darījuma cenu. Tomēr cenu nošķiršana modelējot nozīmētu to, ka SPCI vairs neaprobežojas tikai ar faktiskajiem naudas darījumiem. Turklāt saskaņā ar akadēmiskās literatūras avotiem izrietošās cenu aplēses var būtiski atšķirties atkarībā no pamatpieņēmumiem.

·Trešā viedokļa pamatā ir līdzība SPCI cenu indeksam attiecībā uz faktisko (tirgus) īres maksu, ar kuru novērtē gan būves izmaksu, gan pie iznomātajiem mājokļiem piederošās zemes izmaksu attīstību. Saskaņā ar šo viedokli varētu atzīt gan būves, gan zemes iekļaušanu patēriņa cenu indeksa ĪMA komponentā, kā tas jau tiek darīts attiecībā uz cenu indeksu tirgus īres maksai. Saskaņā ar šo viedokli neto iegādes ĪAM indekss tiek uzskatīts par konceptuāli atbilstošu iekļaušanai SPCI bez būves un zemes nošķiršanas.

Jāsecina, ka neto iegādes ĪAM indeksa iekļaušana būtu atkāpe no SPCI tvēruma, kurš izriet no nacionālajiem kontiem. Oficiālajā statistikā ir atšķirīgi viedokļi par to, vai būves un zemes izmaksas (kas visas kopā veido mājokļa iegādes izmaksas) var uzskatīt par patēriņa izdevumiem, kurus var iekļaut patēriņa cenu indeksā, vai arī tie būtu jāuzskata par aktīviem un tādējādi nebūtu iekļaujami tvērumā. Tāpēc no konceptuālā viedokļa mājokļu izmaksu iekļaušana SPCI ir strīdīgs jautājums.

4.2. Praktiskie aspekti

ĪAM cenu indeksu patlaban apkopo reizi ceturksnī un publicē 100 dienas pēc pārskata ceturkšņa beigām. Lai izpildītu SPCI prasības, tas būtu jāsagatavo katru mēnesi un jāpublicē pārskata mēneša beigās kā ātrais novērtējums, pēc 15 dienām publiskojot pilnu skaitļu kopumu.

Šajā iedaļā sniegtās informācijas pamatā ir dalībvalstu atbildes uz Eurostat pārskatu 2017. gada vasarā. Turpmāk ir iztirzāti trīs vissvarīgākie ĪAM apakšindeksi (visi kopā tiek veido 85 % no kopējiem ĪAM izdevumiem) tādā secībā, kas atbilst to vidējam svaram attiecībā pret kopējo ĪAM cenu indeksu 2010.–2017. gadā dalībvalstīs, par kurām bija pieejami dati:

-O.1.1.1.2. pašu būvētu mājokļu un lielāku remontu indekss;

-O.1.1.1.1. jaunu mājokļu pirkumu indekss; un

-O.1.2.1. lielāku remontdarbu un uzturēšanas indekss.

Attiecībā uz pašu būvētu mājokļu un lielāku remontu indeksu avoti, ko izmanto lielākā daļa dalībvalstu, ir būvniecības izmaksu indekss, būvniecības izlaides cenu indekss vai abu šo indeksu apvienojums. Lielākajā daļā valstu šos indeksus sagatavo katru ceturksni, kā paredzēts Regulā (EK) Nr. 1165/98 () un Komisijas priekšlikumā pamatregulai, ar ko integrē uzņēmējdarbības statistiku (). Tikai divas dalībvalstis ziņoja, ka tās apkopo būvniecības izmaksu vai cenu mēneša indeksu, bet vienā gadījumā šis indekss ir daļēji balstīts uz aplēsēm (nevis darījumu datiem, kā prasīts attiecībā uz SPCI), un otrā gadījumā savlaicīgums nav atbilstošs SPCI.

Attiecībā uz jaunu mājokļu pirkumu indeksu lielākā daļa dalībvalstu izmanto administratīvus datu avotus (darījumu reģistrus). Vairākumā gadījumu darījumu skaits mēnesī tiek uzskatīts par nepietiekamu, lai sagatavotu uzticamu indeksu — rezultāti būs daudz nepastāvīgāki un neprecīzāki nekā ceturkšņa dati. Turklāt skaitļi parasti būtu provizoriski pat gadu pēc pārskata mēneša, savukārt attiecībā uz SPCI provizoriskam indeksam jābūt pabeidzamam nākamā mēneša publikācijā (Regulas (EK) Nr. 1921/2001 () 9. pants).

SPCI savlaicīguma prasība ir vēl grūtāk izpildāma nekā prasība par mēneša biežumu, ņemot vērā administratīvos termiņus mājokļu darījumu reģistrēšanai. Tiklīdz notāri noformē galīgo iegādes līgumu, parasti viņiem ir vajadzīgas vismaz divas nedēļas (dažos gadījumos pat līdz diviem mēnešiem), lai datus nosūtītu reģistram. Tas nozīmē, ka tikai daļa no darījumiem, kas noslēgti pārskata mēnesī, tiks reģistrēti līdz attiecīgā mēneša beigām, tāpēc apkopotājiem pieejamo datu apjoms samazinās vēl vairāk.

Attiecībā uz lielāku remontdarbu un uzturēšanas indeksu lielākā daļa dalībvalstu izmanto būvniecības izmaksu indeksu, būvniecības izlaides cenu indeksu vai abu šo indeksu apvienojumu. Tāpēc iepriekš izklāstītās piezīmes par pašu būvētu mājokļu un lielāku remontu indeksu ir piemērojamas arī šajā gadījumā.

Secinājums:

·pašu būvētu mājokļu un lielāku remontu indeksa un lielāku remontdarbu un uzturēšanas indeksa pamatā ir būvniecības izmaksu indekss un/vai būvniecības izlaides cenu indekss, ko lielākā daļa dalībvalstu sagatavo tikai reizi ceturksnī, un

·attiecībā uz jaunu mājokļu pirkumu indeksu lielākā daļa dalībvalstu izmanto administratīvus datu avotus, kas dažos gadījumos var ļaut sagatavot nepastāvīgu un mazāk precīzu mēneša indeksu, bet tas neatbilstu SPCI savlaicīguma prasībām.

Kopumā šķiet, ka nav lietderīgi sagatavot ĪAM indeksu ar mēneša biežumu un savlaicīgumu, kas (pat aptuveni) atbilstu SPCI prasībām.

5. ECB viedoklis ()

Viena no pamatprasībām attiecībā uz ECB inflācijas analīzi, novērtējumiem un prognozēšanu eurozonā ir tāda, ka ĪAM cenu indeksa iekļaušana nedrīkst ietekmēt ne SPCI biežumu, ne savlaicīgumu. ECB atzīmē, ka ĪAM cenu indekss tiek sagatavots tikai reizi ceturksnī un publicēts 100 dienas pēc pārskata ceturkšņa beigām.