EIROPAS KOMISIJA Briselē, 8.9.2022 COM(2022) 438 final KOMISIJAS PAZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI Vides politikas īstenošanas 2022. gada pārskats















Panākt pavērsienu ar vidisko atbilstību {SWD(2022) 252 final} - {SWD(2022) 253 final} - {SWD(2022) 254 final} - {SWD(2022) 255 final} - {SWD(2022) 256 final} - {SWD(2022) 257 final} - {SWD(2022) 258 final} - {SWD(2022) 259 final} - {SWD(2022) 260 final} - {SWD(2022) 261 final} - {SWD(2022) 262 final} - {SWD(2022) 263 final} - {SWD(2022) 264 final} - {SWD(2022) 265 final} - {SWD(2022) 266 final} - {SWD(2022) 267 final} - {SWD(2022) 268 final} - {SWD(2022) 269 final} - {SWD(2022) 270 final} - {SWD(2022) 271 final} - {SWD(2022) 272 final} - {SWD(2022) 273 final} - {SWD(2022) 274 final} - {SWD(2022) 275 final} - {SWD(2022) 276 final} - {SWD(2022) 277 final} - {SWD(2022) 278 final}



1.Pašreizējā situācijā vides rīcībpolitikas nozīme aizvien pieaug Pēdējos trijos gados Eiropas Savienība ir saskārusies ar pēdējā laikā nepieredzētām ar veselību saistītām, ekonomiskām un ģeopolitiskajām problēmām. Mūsu kolektīvās drošības uzlabošana ir kļuvusi par izšķirīgu prioritāti. Kopš sācies karš Ukrainā, enerģijas cenas ir krasi cēlušās, un karš noteikti ietekmēs pārtikas pamatproduktu pieejamību un cenu. Tas ir radījis bažas, ka virzība uz ES mērķi Eiropu padarīt par pirmo klimatneitrālo pasaules daļu varētu aizkavēties. Tomēr pašreizējā situācija pārliecinošāk nekā jebkad rāda, cik svarīgi ir palielināt ES turpmāko resursneatkarību, kuras pamatā būtu vietēja atjaunīgā enerģija un lielāka energoefektivitāte. Vide kā viens no pīlāriem, uz kā balstās mūsu sociālekonomiskais modelis, nevar būt imūna pret šīm problēmām, bet var palīdzēt uzlabot mūsu izturētspēju. Ģeopolitiskās spriedzes saasinājums nedrīkstētu mums likt izlaist no redzesloka pašreizējo vides krīzi. Komisija savā plānā REPowerEU atgādināja, ka ātrāka Eiropas pāreja uz tīru enerģiju un ātrāka paketes “Gatavi mērķrādītājam 55 %” priekšlikumu īstenošana ir galvenie elementi, uz kuriem balstās Eiropas stratēģija pašreizējās enerģētiskās krīzes pārvarēšanai un noturīgākas energosistēmas izveidei. Karš Ukrainā nemaina faktu, ka klimata pārmaiņas, piesārņojums un biodaudzveidības zudums ir trīs no nopietnākajām problēmām, ar kurām patlaban saskaramies. Ekstrēmi laikapstākļu un klimatiskie notikumi ik gadu izraisa nāves gadījumus un smagus ekonomiskos zaudējumus. Jau tagad klimata pārmaiņu ietekme izpaužas ugunsgrēkos, kuri vasaru pēc vasaras izceļas Dienvideiropā, kopā ar sausumu, kas arvien vairāk ietekmē Centrāleiropu un Ziemeļeiropu, kā arī arvien vairāk un vairāk lielu plūdu. Situācija ūdens resursu un pārtikas ražošanas jomā kļūs aizvien nopietnāka; daļa Eiropas Savienības jau patlaban saskaras ar vidēju līdz augstu ūdens resursu noslodzes līmeni, un ir paredzams, ka tas laika gaitā augs. Katru astoto nāves gadījumu Eiropā var saistīt ar piesārņojumu . Piesārņojums visupirms un galvenokārt ietekmē visnelabvēlīgākajā situācijā esošās un neaizsargātās iedzīvotāju grupas, saasinot diskrimināciju un konfliktu risku. Piesārņojums ir arī viens no pieciem galvenajiem faktoriem, kas veicina biodaudzveidības zudumu, patlaban apdraudot izdzīvošanu vairāk nekā vienam miljonam no aplēstajiem astoņiem miljoniem planētas augu un dzīvnieku sugu. Eiropas zaļā kursa mērķi izrādījušies pareizi, un tas izrādījies pietiekami elastīgs, lai varētu pielāgoties situācijas attīstībai. ES rīcībpolitiku un noteikumu piemērošana un vajadzības gadījumā turpmāka pilnveidošana, reaģējot uz jaunām problēmām, būs vērsta uz ilgtermiņa ilgtspēju. Zaļais kurss jau atbalsta energosistēmas dekarbonizāciju un jaunu — tīrāku — tehnoloģiju izstrādi tādās jomās kā elektromobilitāte, zaļais ūdeņradis, bioķimikālijas un dekarbonizēti materiāli. Eiropas Savienība arī pārvērtē savu enerģētikas rīcībpolitiku, lai virzītos uz tādu energosistēmu, kas, būdama lielā mērā balstīta uz atjaunīgo enerģiju un lielāku energoefektivitāti, atbalstītu tās klimata un vides mērķus, un ko papildinātu tāda tirdzniecības stratēģija, kura vērsta uz atvērtu stratēģisko autonomiju, kā pamatā būtu ES ekonomikas noturības un ilgtspējas palielināšana. Ilgtspējīgi pasākumi, ar ko risināt tādas problēmas kā pasaules nodrošinātība ar pārtiku un piegādes drošība, ir arī zaļais kurss un ES tiesību akti, kas attiecas uz lauksaimniecības politikas “zaļināšanu” un biodaudzveidības aizsardzību, kā arī bioloģiskās lauksaimniecības veicināšanu. Turklāt veselīga vide ir nesaraujami saistīta ar mūsu demokrātiskajām vērtībām. Nākamajām paaudzēm ir tiesības mantot tīru vidi, un mums ir pienākums veidot tādu sociālekonomisko modeli, kas respektētu planētas iespēju robežas. Šajā ziņā mūsu darbs veicina pienācīgu vidiskā tiesiskuma īstenošanu, stingrāku vidisko pārvaldību un labāku atbilstību dalībvalstīs. Eiropas zaļais kurss ir vides politikas īstenošanas pārskatam devis konkrētu uzdevumu, atzīstot tā plašo un precīzo analīzi un secinājumus, norādot, ka Komisijai un dalībvalstīm jāpanāk rīcībpolitiku un tiesību aktu izpilde un vienlaikus uzsverot, ka “vides politikas īstenošanas pārskatam būs izšķiroša nozīme situācijas apzināšanā katrā dalībvalstī”. To nostiprināja Eiropas zaļā kursa investīciju plāns, kurā ir uzsvērts, ka vides politikas īstenošanas pārskats (EIR) — tāpat kā citi instrumenti, piemēram, Eiropas pusgads un nacionālie enerģētikas un klimata plāni enerģētikas savienības kontekstā, — arī palīdzēs apzināt katras dalībvalsts investīciju vajadzības vides rīcībpolitikas pamatsektoros. 2.Rīcībpolitiskie mērķi un juridiskie pienākumi, ja tie netiks īstenoti, paliks vien labs padoms: vides politikas īstenošanas pārskata nozīme Ir ne vien jāvienojas par vērienīgiem mērķiem ES līmenī, bet arī katrā ziņā jāpanāk, ka ES vides rīcībpolitikas un tiesību akti tiek patiešām piemēroti. Nesekmīga vai vāja vidisko noteikumu īstenošana var atstāt dažādas kaitīgas sekas uz planētu, iedzīvotājiem un ekonomiku. Tas var izraisīt politiskās uzticības zudumu un neapmierinātību, it sevišķi jauniešu vidū — viņiem nerūp tukšas frāzes, un viņi spriedīs pēc rezultātiem. Vides rīcībpolitiku parasti īsteno ilgā laikā, un nav viegli uzturēt impulsu. Tomēr tieši īstenošana ir tā, kas dod rezultātus cilvēkiem. Tāpēc, lai sasniegtu Savienības vidiskās ieceres, ir jāgādā par rezultatīvas īstenošanas pamatelementiem —nepārtrauktību un pastāvību. Komisija 2016. gadā uzņēmās regulāri ziņot par ES vides tiesību aktu īstenošanas situāciju. Šajā trešajā EIR ir izvērtēts dalībvalstu sniegums ES vides jomā noteikto pienākumu īstenošanā piecus gadus pēc pirmā EIR. Kā minēts iepriekšējos izdevumos, EIR drīzāk papildina, nevis aizstāj citus rīkus, kas veicina, uzrauga un nodrošina atbilstību ar izpildes panākšanu ES līmenī. EIR neskar Komisijas pilnvaras sākt pārkāpuma procedūras par ES tiesību aktu pārkāpumu. EIR mērķis ir atbalstīt dalībvalstis, sniedzot tām nepieciešamo informāciju un atgriezenisko saiti, lai tām palīdzētu labāk piemērot vides rīcībpolitiku un noteikumus, un nodrošinot patiešām vajadzīgo kopainu par vides politikas īstenošanu katrā Eiropas Savienības valstī, kā arī ES līmenī. Tas arī nodrošina skaidrību par to, ar kādām problēmām dalībvalstis saskaras, palīdzot lēmumu pieņēmējiem īstenošanas gaitā, jo īpaši attiecībā uz to, kam prioritāri izmantot pieejamos resursus. Komisija šajā sakarā ir apzinājusi svarīgākos mērķus un mērķrādītājus, kas noteikti spēkā esošajās rīcībpolitikās un noteikumos, par kuriem panākta vienošanās, un kas ir īstenošanas progresa mērīšanas etalons. Tie ir līdzīgi iepriekšējos EIR ciklos izmantotajiem, bet attiecīgos gadījumos ir pārskatīti un uzlaboti. Tas dod iespēju sekot līdzi progresam un taisnīgi salīdzināt dalībvalstu sniegumu attiecībā uz ES vides tiesību kopuma (vides acquis) piemērošanu. EIR rāda, ka visiem kopīgus politiskos mērķus var sasniegt vienīgi tad, ja rezultatīvi tiek risinātas katras dalībvalsts konkrētās problēmas. Prioritārās darbības, kas ieteiktas katrai dalībvalstij, tika pielāgotas atkarībā no valstu ziņojumos ietvertajiem novērtējumiem, orientējoties uz to, kā novērst atbilstības trūkumu. Tad tās tika saskaņotas, lai līdzīgā situācijā esošām valstīm tās būtu saskanīgas. Šā paziņojuma pielikumā ir sniegts prioritāro darbību pārskats. Šā paziņojuma mērķis ir, balstoties uz valstu ziņojumiem, ES līmenī izdarīt visaptverošus secinājumus attiecībā uz katru valstu ziņojumos novērtēto tematisko jomu, kā arī par pārvaldības satvaru un mehānismiem, kam vajadzētu dot iespēju īstenot vides politiku. Tas noslēdzas ar sadaļu “Tālākais ceļš”. 3.Īstenošanas stāvoklis: konstatējumi 3.1. Aprites ekonomika un atkritumu apsaimniekošana Ar jauno 2020. gada marta aprites ekonomikas rīcības plānu Eiropas Komisija paziņoja par iniciatīvām, kas aptver visu produktu aprites ciklu no izstrādes un ražošanas līdz patēriņam, remontam, atkalizmantošanai, reciklēšanai un resursu atgriešanai ekonomikā. Mērķis ir samazināt Eiropas Savienības patēriņa pēdu un līdz 2030. gadam divkāršot ES apritīgi izmantoto materiālu īpatsvaru. Attiecīgi ar Ilgtspējīgu produktu iniciatīvu un pirmo ES Tekstilizstrādājumu ilgtspējas stratēģiju Komisija īsteno svarīgas apņemšanās atbilstīgi jaunajam aprites ekonomikas rīcības plānam. Pārskatītais aprites ekonomikas uzraudzības satvars seko līdzi svarīgām tendencēm un modeļiem, lai būtu iespējams saprast, kā attīstās dažādi aprites ekonomikas elementi un vai ir veikti pietiekami pasākumi. Tomēr ir jāveic iedarbīgas reformas un investīcijas nacionālā līmenī.

Lai EIR kontekstā novērtētu apritīgumu visā ES, Komisija izskatīja vairākus aspektus, piemēram, materiālu otrreizēju izmantošanu, resursu produktivitāti un aprites ekonomikas stratēģiju un programmu esību nacionālā līmenī. EIR valstu ziņojumos tika izskatīts arī radušos atkritumu daudzums uz vienu iedzīvotāju un tas, kā atkritumi tiek apstrādāti, īpašu uzmanību pievēršot reciklēšanas rādītāja izmaiņām gadu gaitā. Līdz 2022. gada beigām būs pieejami “agrīnā brīdinājuma” ziņojumi par atkritumu apsaimniekošanu, kuros būs novērtēts progress virzībā uz ES atkritumu mērķrādītāju sasniegšanu un kuri vairos informētību par to. EIR ietvaros tika novērtēts arī tas, kā rit 2018. gada atkritumu jomas tiesību aktu paketes transponēšana (paketē ir Direktīva par atkritumiem, Direktīva par atkritumu poligoniem, Direktīva par iepakojumu un izlietoto iepakojumu un Direktīva, ar ko groza Direktīvas 2000/53/EK par nolietotiem transportlīdzekļiem, 2006/66/EK par baterijām un akumulatoriem, un bateriju un akumulatoru atkritumiem un 2012/19/ES par elektrisko un elektronisko iekārtu atkritumiem), kā arī tas, kā sokas ar atkritumu apsaimniekošanas plānu un atkritumu rašanās novēršanas programmu pieņemšanu (tie ir svarīgi ES atkritumu jomas tiesību aktu īstenošanas instrumenti). 1. attēls. Sadzīves atkritumu reciklēšanas rādītājs 2020. gadā (%) 2. attēls. Apritīgi izmantotu materiālu īpatsvars 2020. gadā (%) Konstatējumi 1.Patlaban lielākā daļa dalībvalstu ir ieviesušas nacionālās aprites ekonomikas stratēģijas un rīcības plānus vai ir paziņojušas par vispusīgām visu produkta aprites ciklu aptverošām stratēģijām un/vai panākušas progresu attiecībā uz tām. 2.Dalībvalstu apritīguma rādītāji ļoti atšķiras — materiālu otrreizējās izmantošanas rādītājs stipri atšķiras no ES vidējā rādītāja, kas ir 12,8 %, robežās no 1,3 % Rumānijā līdz 30,9 % Nīderlandē. Tas pats attiecas uz resursu produktivitāti, kur ES vidējais rādītājs ir 2,09 EUR/kg, — šis rādītājs svārstās no 0,3 EUR/kg Bulgārijā līdz 5,89 EUR/kg Nīderlandē. 3.Tādiem sektoriem kā plastmasa, būvmateriāli un tekstilizstrādājumi būtu jāpievērš īpaša uzmanība sakarā ar to ietekmi uz vidi, bet arī tāpēc, ka tie ir lietderīgi kā otrreizēji materiāli. 4.Joprojām ir būtiska problēma visās dalībvalstīs, arī valstīs, kurās ir augsti reciklēšanas rādītāji, ir atkritumu rašanās novēršana. Vērojamā tendence ir nevēlama, jo radušos sadzīves atkritumu daudzums Eiropas Savienībā kopš 2014. gada ir palielinājies no vidēji 478 kg līdz 505 kg uz vienu iedzīvotāju — tikai piecām dalībvalstīm radušos atkritumu daudzumu uz vienu iedzīvotāju kopš 2014. gada izdevies samazināt. 5.Kā uzsvērts 2018. gada agrīnās brīdināšanas ziņojumos , jautājums, kas joprojām rada īpašas bažas, ir tas, vai izdosies sasniegt 2020. gadam nosprausto mērķrādītāju attiecībā uz sadzīves atkritumu sagatavošanu atkalizmantošanai / reciklēšanu, kas ir 50 %. 6.Lai gan ir vērojams zināms progress, pamatpienākumi, kas noteikti Atkritumu pamatdirektīvā un Atkritumu poligonu direktīvā (nelegālu atkritumu izgāztuvju slēgšana, sanācija, kā arī atkritumu apstrāde pirms apglabāšanas poligonā) vēl nav izpildīti. Komisija pašlaik pārkāpuma procedūras par neatbilstību Atkritumu poligonu direktīvai ierosinājusi pret 12 dalībvalstīm. 7.Diemžēl dažas dalībvalstis saskaras ar abām problēmām — tās ne tuvu nav sasniegušas reciklēšanas mērķrādītājus un tajās joprojām darbojas neatbilstīgi atkritumu poligoni. Līdz ar to šīm valstīm salīdzinājumā ar pārējo ES plaisa līdz pilnīgai īstenošanai ir platāka. Tām ir jāpieliek nopietnas pūles, lai ne vien sasniegtu jau pašlaik spēkā esošos ES atkritumu mērķrādītājus, bet arī izveidotu pamata infrastruktūru un mainītu neproduktīvu un bieži vien nelikumīgu atkritumu apsaimniekošanas praksi. Veiksmīgas prakses piemēri Spānija ir ieviesusi visaptverošu nacionālo aprites ekonomikas stratēģiju España Circular 2030, kas sniedz ilgtermiņa redzējumu, kā arī uz kvantitatīviem mērķiem balstītus trīs gadu rīcības plānus. Īrija rāda labu piemēru ar savu vērienīgo atkritumu apsaimniekošanas nozares reformu, kuras ietvaros tiek slēgtas nelegālas atkritumu izgāztuves un finansēti plaši attīrīšanas un remediācijas darbi. Reformas tika veiktas ciešā sadarbībā ar Komisiju, kā rezultātā tika izveidota sistēma, kas nodrošina augsta līmeņa atbilstību ES tiesību aktiem atkritumu jomā. 3.2. Biodaudzveidība un dabas kapitāls Ņemot vērā zaļo kursu, Komisija ir ar jaunu sparu pievēršas izpildes panākšanai, lai risinātu ar dabu saistīto ES tiesību aktu pārkāpumus. ES Biodaudzveidības stratēģija 2030. gadam tiecas Eiropas biodaudzveidību nostādīt uz atgūšanās ceļa un norāda jaunus veidus, kā iedarbīgāk īstenot spēkā esošos tiesību aktus, un arī jaunus mērķrādītājus un pārvaldības mehānismus nolūkā panākt veselīgas un noturīgas ekosistēmas. Tās mērķis ir atjaunot un aizsargāt dabu, un tajā ir atzīts, ka īstenošanas un izpildes panākšanas uzlabošana prasa politisku atbalstu un lielākus finanšu resursus un cilvēkresursus gan Eiropas Savienības, gan valstu līmenī. Kā svarīgu ES Biodaudzveidības stratēģijas elementu Komisija ierosināja Dabas atjaunošanas aktu, kas visaptverošu atjaunošanas mērķi, kurš paredz dabas ilgtermiņa atjaunošanos ES sauszemes un jūras teritorijās, apvieno ar saistošiem atjaunošanas mērķrādītājiem, kuri attiecas uz konkrētām dzīvotnēm un sugām. Šiem pasākumiem līdz 2030. gadam būtu jāaptver vismaz 20 % no ES sauszemes un jūras teritorijām un galu galā līdz 2050. gadam — visas ekosistēmas, kam vajadzīga atjaunošana. Dalībvalstis ir kopīgi atbildīgas par biodaudzveidības un dabas ekosistēmu aizsardzību un atjaunošanu, nodrošinot, ka tiek pienācīgi īstenots attiecīgais ES tiesību aktu kopums vides jomā un tiek gādāts par tā izpildi. Konkrētāk, ar Dabas atjaunošanas aktu tiek ieviesta sistēma, kas dalībvalstīm paredz pienākumu iesniegt nacionālos atjaunošanas plānus, kuros norādīts, kā tās sasniegs mērķrādītājus, kā arī panāktā progresa monitoringa un ziņošanas sistēmas. Biodaudzveidības stratēģija darbojas tandēmā ar jauno stratēģiju “No lauka līdz galdam”, ES Meža stratēģiju un jauno kopējo lauksaimniecības politiku, kā mērķis ir atbalstīt un panākt pāreju uz pilnīgi ilgtspējīgu lauksaimniecības un meža apsaimniekošanas praksi. Tajā ir arī noteikti mērķrādītāji attiecībā uz invazīvajām svešzemju sugām (ISS) un atzīts, ka jāpastiprina Invazīvo svešzemju sugu regulas īstenošana. Lai sasniegtu Biodaudzveidības stratēģijas mērķus attiecībā uz starptautisko sadarbību, ES tiesību akti ir izstrādāti tā, lai nodrošinātu, ka mēs izpildām savus starptautiskos nolīgumus un novēršam nelikumīgi iegūtu produktu vai apdraudētu sugu patēriņu Eiropas Savienībā. Attiecībā uz mežiem, kas sagādā vērā ņemamus vidiskus un sociālekonomiskus ieguvumus, 2021. gada jūlijā tika pieņemta ES Meža stratēģija 2030. gadam, kas ietilpst paketē “Gatavi mērķrādītājam 55 %”. Tās pamatmērķis ir gādāt par to, lai Eiropas Savienības meži būtu veselīgi, daudzveidīgi un noturīgi. Turklāt 2021. gada novembrī Komisija pieņēma priekšlikumu regulai par neatmežojošiem produktiem. Šī regula nodrošina, ka preces, kas ietilpst tās darbības jomā (liellopi, kakao, kafija, eļļas palmas, soja un koksne), un produktus, kas šīs preces satur, nevar laist vai darīt pieejamas Savienības tirgū vai no Savienības eksportēt, ja vien tās nav neatmežojošas. Meži ir svarīgi oglekļa piesaistītāji, un centieni tos saglabāt ir būtiski ES redzējumam par klimatneitralitāti līdz 2050. gadam. Tāpēc Komisija ir rīkojusies tā, lai līdz minimumam samazinātu ES daļu atmežošanā un mežu degradācijā visā pasaulē, tādējādi mazinot arī ES daļu siltumnīcefekta gāzu emisijās un biodaudzveidības izzušanā visā pasaulē. Jaunā ES Augsnes stratēģija pievēršas augsnes degradācijai un tās ietekmei uz biodaudzveidību. Tajā ir uzsvērts, cik svarīgi, lai līdz 2030. gadam panāktu neitralitāti zemes degradācijas ziņā, ir nodrošināt augsnes aizsardzību, ilgtspējīgu augsnes apsaimniekošanu un degradēto augšņu atjaunošanu. Augsne ir ierobežots un ārkārtīgi vārīgs resurss, un Eiropas Savienībā tā aizvien lielākā mērā tiek noplicināta. Dabas jomā EIR ir vērsts uz to, lai novērtētu atbilstību Dzīvotņu direktīvai un Putnu direktīvai, kā arī Regulai par invazīvām svešzemju sugām. Konkrētāk, EIR tiek novērtētas Natura 2000 teritorijas (arī meži un jūras teritorijas) dalībvalstīs un tas, kā tās nodrošina labvēlīgu saglabāšanās stāvokli dzīvotnēm un sugām. Turklāt EIR tika novērtēts, kā dalībvalstis iegrožo invazīvas svešzemju sugas. Lai sasniegtu mērķrādītājus, kas izvirzīti ES Biodaudzveidības stratēģijā 2030. gadam, ir svarīgi panākt, lai visas dalībvalstis pilnībā ievērotu tiesību aktu prasības, un šie mērķrādītāji ir ES dzīvās dabas saglabāšanas tiesību aktu stūrakmens. Šajā aspektā ļoti liela nozīme ir pasaulē lielākajam koordinētajam aizsargājamo teritoriju tīklam Natura 2000, kura pamatā ir šīs direktīvas. Tas ir viens no galvenajiem instrumentiem, ar ko nodrošināt Eiropas vērtīgāko un apdraudētāko sugu un dzīvotņu, kā arī no tām atkarīgo ekosistēmu ilgtermiņa aizsardzību un saglabāšanu. Ņemot vērā lielo biodaudzveidības samazināšanos, ārkārtīgi steidzama ir tīkla izveides pabeigšana un sekmīga pārvaldība.

3. attēls. Atbilstīgi Dzīvotņu direktīvai aizsargājamo dzīvotņu un sugu saglabāšanās stāvoklis dalībvalstīs 2013.–2018. gada pārskata periodā Konstatējumi 1.Neskatoties uz vērā ņemamiem dalībvalstu centieniem un zināmiem uzlabojumiem, biodaudzveidība Eiropas Savienībā joprojām samazinās un uzrāda negatīvas tendences. Vissliktākajā stāvoklī Eiropas Savienībā ir tādas dzīvotnes kā daļēji dabiski zālāji un dažādi purvi. Par spīti samazinājumam pēdējā desmitgadē, aizņemtās zemes platības ES27 laikā no 2012. līdz 2018. gadam tomēr neto pieauga par 83,8 m2/km2. 2.Meži ir ļoti noslogoti. No 27 % ES meža platību, kas ir aizsargājamas saskaņā ar ES dabas direktīvām, mazāk nekā 15 % ir labvēlīgs saglabāšanās stāvoklis, un ir palielinājies sliktā saglabāšanās stāvoklī esošo meža dzīvotņu skaits. 3.Lai gan Dzīvotņu direktīvas un Putnu direktīvas noteikumi ir sen izveidoti un labi zināmi, vairākas dalībvalstis joprojām nav noteikušas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas un saglabāšanas mērķus un pasākumus. Lielākajai daļai dalībvalstu ir jāpaātrina centieni pabeigt savu Natura 2000 tīklu izveidi, jo īpaši attiecībā uz jūras vidi. 4.Biodaudzveidībai un ekosistēmām būtiskus ieguvumus nestu ievērojami uzlabojumi vispārējā kopējā lauksaimniecības politikā (KLP) un jaunajos 2023.–2027. gada KLP stratēģiskajos plānos, daļēji dabisku zālāju apsaimniekošanas atbalsts, ekosistēmu pakalpojumu aizsardzība, kā arī ainavas elementu atjaunošanas pasākumi teritorijās, kur tie ir zuduši. 5.Izpildes panākšanas pasākumi ES līmenī ir ierobežojuši infrastruktūras projektu un mežistrādes darbību kaitīgo ietekmi, vienlaikus sekmējot sugu aizsardzību, paplašinot Natura 2000 tīklu un palielinot to teritoriju skaitu, attiecībā uz kurām ir ieviests apsaimniekošanas plāns. 6.Lai gan Invazīvo svešzemju sugu regulas (“ISS regulas”) pilnīga īstenošana sākās tikai 2019. gadā, tā jau nes augļus, piemēram, saskaņotu satvaru invazīvo svešzemju sugu jautājuma risināšanai ES līmenī un labāku informētību par invazīvo svešzemju sugu problēmu. Tomēr problēmas saglabājas, jo vairums dalībvalstu vēl nav īstenojušas Invazīvo svešzemju sugu regulas 13. pantā prasītos rīcības plānus, kas piemērojami prioritārajiem izplatības ceļiem. 7.Visā Eiropas Savienībā ir panākts progress ekosistēmu un to pakalpojumu stāvokļa un noslogojumu novērtēšanā ar kopīgu ES metodiku (ekosistēmu un to pakalpojumu kartēšana un novērtēšana), kā arī ekosistēmu uzskaitē. Tomēr, lai uzlabotu sniegumu biodaudzveidības monitoringa jomā un nodrošinātu konsekventu ziņojumu iesniegšanu, kā arī piesaistītu uzņēmējdarbības vides dalībnieku kritisko masu, kas dotu iespēju demonstrēt ieguvumus no ES dabas kapitāla un ietekmi uz to, ir vajadzīgs lielāks atbalsts. Veiksmīgas prakses piemēri Igaunija ir mitrāju atjaunošanas avangardā. Igaunijas kompetence atjaunošanas veicināšanā būs ļoti vērtīga Dabas atjaunošanas akta kontekstā, jo tā pierādīs, ka atjaunoti mitrāji var sagādāt daudzus ieguvumus un var pastāvēt vienlaicīgi ar sekmīgu lauksaimniecības praksi. Itālija ir attīstījusi vidiskās grāmatvedības, dabas kapitāla un labbūtības rādītāju praksi, kas pašlaik tiek stiprināta, izmantojot Komisijas tehniskā atbalsta instrumenta un rīka EIR Peer 2 Peer atbalstu. 3.3. Virzībā uz nulles piesārņojumu Gaisa kvalitāte; rūpnieciskās emisijas un drošība (Sevezo direktīva); troksnis Gaisa, ūdens un augsnes nulles piesārņojuma rīcības plānā ir izklāstīta iecere gaisa, ūdens un augsnes piesārņojumu 2050. gadam samazināt līdz līmenim, kas vairs nebūtu uzskatāms par kaitīgu ne veselībai, ne dabiskajām ekosistēmām un kas nepārkāptu mūsu planētas iespēju robežas, tādējādi panākot no toksikantiem brīvu vidi. Šo ieceri raksturo 2030. gada pamata mērķrādītāji ātrākai piesārņojuma samazināšanai rašanās avotā. EIR pārbauda atbilstību galvenajiem pienākumiem, kas noteikti spēkā esošajos tīra gaisa kvalitātes tiesību aktos , kuros noteikti uz veselību balstīti emisiju koncentrācijas standarti un valstu emisiju samazināšanas saistības attiecībā uz vairākiem gaisa piesārņotājiem. Gaisa piesārņojumam ir nopietna ietekme uz cilvēka veselību un vidi. Vieta, kurā dzīvojat, ietekmē jūsu pakļautību noteiktiem riskiem. Gaisa piesārņojums arī negatīvi ietekmē ekosistēmas, galvenokārt ar paskābināšanos, eitrofikāciju un ar ozonu saistīto kaitējumu, kas izraisa biodaudzveidības izzušanu un samazina kultūraugu ražu. Runājot par tendencēm, kas vērojamas attiecībā uz zaudētajiem dzīves gadiem uz 100 000 iedzīvotājiem, jānorāda, ka ES27 rādītāji attiecībā uz PM2,5 ir samazinājušies no 820 (2015. gadā) līdz 762 (2019. gadā) un attiecībā uz NO2 — no 157 (2015. gadā) līdz 99 (2019. gadā). Tomēr daudzās dalībvalstīs šo piesārņotāju robežvērtības tiek pastāvīgi pārsniegtas, un tās ir Komisijas ciešā uzraudzībā.

Tāpat kā 2019. gadā, EIR ir apskatīta Rūpniecisko emisiju direktīva (RED), kas attiecas uz aptuveni 52 000 agrorūpniecisko iekārtu visā ES. Tajā ir sniegti jauni dati par 2018. gadu un pirmo reizi par emisijām ūdenī un gaisā — RED reglamentētās iekārtas emitē 20 % no visiem gaisa piesārņotājiem un līdzīgu īpatsvaru no visiem ūdens piesārņotājiem . Tā kaitējuma izmaksas, ko veselībai un videi rada gaisa piesārņojums no Eiropas rūpnieciskajām iekārtām, saskaņā ar aplēsēm 2017. gadā ir bijušas robežās no 277 miljardiem EUR līdz 433 miljardiem EUR, un pusi no visa kaitējuma radījuši aptuveni 200 kompleksu. 2022. gada EIR pirmo reizi ir sniegti īstenošanas dati par Sevezo III direktīvu. Direktīvas mērķis ir pārvaldīt lielu ar bīstamām vielām, jo īpaši ķimikālijām, saistītu avāriju risku, un tā sekmē tehnoloģisko katastrofu risku mazināšanu. Ņemot vērā ļoti augsto industrializācijas līmeni Eiropas Savienībā, Sevezo direktīva, kura attiecas uz aptuveni 12 000 rūpniecisko staciju, ir palīdzējusi samazināt lielu avāriju biežumu. Direktīva ir plaši atzīta par etalonu rūpniecisko avāriju rīcībpolitikas jomā un ir bijusi paraugs tiesību aktiem daudzās pasaules valstīs. Vides troksnis ir otrais galvenais priekšlaicīgas nāves cēlonis pēc gaisa piesārņojuma, un ES27 tas izraisa 48 000 jaunu sirds slimību gadījumu gadā . Trokšņa direktīva tiecas aizsargāt cilvēka veselību, nosakot dalībvalstīm prasību novērtēt trokšņa līmeņus, lai iestādes un sabiedrības locekļi varētu izvēlēties labākos risinājumus, kas izklāstīti obligātajos rīcības plānos. 4. attēls. Riska novērtējums attiecībā uz 2020.–2029. gada emisiju samazināšanas saistībām Konstatējumi 1.Neskatoties uz uzlabojumiem, gaisa piesārņojums joprojām nopietni apdraud eiropiešu veselību. Gadījumos, kad robežvērtības ir tikušas pastāvīgi pārsniegtas, Komisija ir konsekventi sākusi pārkāpuma procedūras attiecībā uz galvenajiem piesārņotājiem, piemēram, daļiņām un slāpekļa dioksīdu. Dažās no šīm lietām Eiropas Savienības Tiesa (EST) jau ir pasludinājusi spriedumu, kas liek problēmu novērst pat vēl steidzamākā kārtā. 2.Dalībvalstīm sistemātiski un konsekventi jāizpilda gaisa kvalitātes monitoringa prasības, lai radītu labāku informatīvo pamatu tīra gaisa un biodaudzveidības rīcībpolitikām ES un nacionālā līmenī. Pārkāpuma lietās pret divām dalībvalstīm ir pievērsta uzmanība monitoringa tīklu nepilnībām. 3.Lai izpildītu emisiju samazināšanas saistības attiecībā uz lauksaimniecības radītajām amonjaka (NH3) emisijām (amonjaks ir viens no pieciem piesārņotājiem, uz kuriem attiecas Valstu emisiju samazināšanas saistību direktīva), ir vajadzīgi papildu centieni. 2022. gada emisiju prognožu pārskatā ir norādīts, ka vairāk nekā 70 % dalībvalstu pastāv augsts risks neizpildīt 2020.–2029. gadam un laikam pēc 2030. gada noteiktās amonjaka emisiju samazināšanas saistības. Lai panāktu atbilstību, ir jāveic tādi pasākumi kā mazemisiju lauksaimniecības paņēmienu ieviešana, cita starpā lauksaimniecības dzīvnieku, kūtsmēslu un mēslošanas līdzekļu pārvaldībā. 4.Tiek arī uzskatīts, ka aptuveni pusei dalībvalstu pastāv augsts risks neizpildīt laikam pēc 2030. gada noteiktās emisiju samazināšanas saistības attiecībā uz slāpekļa oksīdiem (NOX), 2,5 µm daļiņām (PM2,5) un nemetāna gaistošajiem organiskajiem savienojumiem (NMGOS). 5.Viena dalībvalsts savu valsts gaisa piesārņojuma ierobežošanas programmu vēl nav iesniegusi. 6.Rūpnieciskajām iekārtām piemērojamo prasību transponēšana ir novēlota. Komisijai pret vairākām dalībvalstīm ir sākusi pārkāpuma procedūras par Rūpniecisko emisiju direktīvas un Sevezo III direktīvas nepareizu transponēšanu. 7.Ir panākti uzlabojumi karšu un rīcības plānu pieņemšanā saskaņā ar Trokšņa direktīvu, bet to joprojām nav vairākās dalībvalstīs, kam tiek piemērotas pārkāpuma procedūras, no kurām dažas ir nodotas izskatīšanai Eiropas Savienības Tiesā. Veiksmīgas prakses piemēri Programmas LIFE integrētais projekts PREPAIR (Po Regions Engaged to Policies of AIR) Itālijā aptver Po ieleju ar reģioniem un pilsētām, kam ir vislielākā ietekme uz gaisa kvalitāti šajā baseinā, un arī noteiktu teritoriju Slovēnijā. Tā ilgums ir septiņi gadi (2017–2024), un tajā ir iekļauti pasākumi, kas attiecas uz biomasas sadedzināšanu, energoefektivitāti, transportu un lauksaimniecību — saskaņā ar 2017. gada Po baseina vienošanos un gaisa kvalitātes plāniem. Viens konkrēts mērķis ir izveidot velosipēdu staciju tīklu Po baseina lielākajās pilsētās un attīstīt tam nepieciešamo infrastruktūru. Programmas LIFE integrētā projekta LIFE-IP-HUNGAIRY mērķis ir Ungārijā esošo Mātras elektrostaciju, kurā tiek izmantots lignīts, līdz 2030. gadam dekarbonizēt, izmantojot atbalstu, ko nodrošina Taisnīgas pārkārtošanās fonds ar kohēzijas politiku, kā arī Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments un Modernizācijas fonds. Mātras elektrostacijas dekarbonizēšana ir arī paredzēta 2020. gada Ungārijas Klimata un vides aizsardzības rīcības plānā. Čehija ar ES fondu atbalstu ir īstenojusi shēmu novecojušu un nepiemērotu vietējo apkures avotu nomaiņai mājsaimniecībās (Kotlíkova dotace). Shēma līdz 2020. gadam ir atbalstījusi 100 000 katlu nomaiņu, panākot PM2,5 emisiju aiztaupījumu 2,7 kT apmērā, kā arī enerģijas ietaupījumus. To varēja apvienot ar papildu valsts dotācijām ēku energoefektivitātes palielināšanai (Nová zelená úsporám). Ūdens resursu kvalitāte un apsaimniekošana Ūdens resursu un no ūdens atkarīgu ekosistēmu aizsardzība, kā arī tīra ūdens pieejamība ir pamatnosacījums cilvēces eksistencei, ekonomikai (ar ūdeni tiek apgādātas visas ekonomikas nozares) un ilgtspējīgai attīstībai, kā arī mūsu videi. Spēkā esošo noteikumu pienācīga īstenošana ir būtiska cilvēku dzīves kvalitātei un labklājībai. Tai ir arī liels potenciāls ekonomiskās izaugsmes un darbvietu radīšanas ziņā. Šo iemeslu dēļ ES ūdens rīcībpolitika ir viena no Eiropas zaļajā kursā noteiktajām prioritātēm. Šajā nolūkā Komisija ciešā sadarbībā ar dalībvalstīm strādā pie tā, lai tām palīdzētu sasniegt mūsu ūdens resursu kvalitātes saglabāšanas, aizsardzības un uzlabošanas mērķus. Galvenie instrumenti ir Ūdens pamatdirektīva un ar to saistītās direktīvas, Plūdu direktīva, Dzeramā ūdens direktīva, Peldūdeņu direktīva, Nitrātu direktīva, Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīva un Jūras stratēģijas pamatdirektīva. Dažādās līdz šim veiktās atbilstības pārbaudes rāda, ka ūdens direktīvas lielākoties ir mērķderīgas, bet ir nepieciešama kopumā labāka īstenošana. 5. attēls. To virszemes ūdensobjektu (upju, ezeru, pārejas un piekrastes ūdeņu) īpatsvars, kuru ekoloģiskais stāvoklis ir sliktāks par labu, sadalījumā pa upju baseinu apgabaliem

Konstatējumi 1.Ūdens pamatdirektīvas mērķu īstenošana turpinās, bet, lai gan trešo upju baseinu apsaimniekošanas plānu (UBAP) novērtējums vēl nav veikts, var teikt, ka progress virzībā uz laba ūdensobjektu stāvokļa sasniegšanu kopumā ir lēns, neskatoties uz faktu, ka tuvojas 2027. gada termiņš. Tam par iemeslu ir vairāku faktoru kopums: tas, ka nav noteikti ūdensobjektu raksturojuma atsauces rādītāji, ir nepilnīgs noslogojumu novērtējums, ūdens monitorings ir nepietiekams, kas nozīmē, ka ūdensobjektu stāvoklis nav zināms, darbību ietekme uz ūdensobjektiem netiek novērtēta pareizi un izmantotie atbrīvojumi nav pietiekami pamatoti. 2.Valstu ziņojumos tiek sniegta jaunākā informācija par to ūdensobjektu procentuālo īpatsvaru, kuri nesasniedz labu ekoloģisko un ķīmisko stāvokli, par ūdens ieguvi katrā nozarē, kā arī ūdens patēriņa indeksu. Lai mērķus izdotos sasniegt, ir katrā ziņā jāpalielina investīcijas, un šie īstenošanas centieni joprojām tiek atbalstīti ar ES finansējumu, galvenokārt kohēzijas politikas, Atveseļošanas un noturības mehānisma un pamatprogrammas “Apvārsnis Eiropa” ietvaros. 3.Komisija savus konstatējumus par otrajiem UBAP ir nosūtījusi attiecīgajām dalībvalstīm un cer, ka trešajos iesniegtajos UBAP būs redzams, ka šie trūkumi ir novērsti. Komisija arī pārbauda, kā valstu sistēmas (piemēram, atļauju un inspekciju sistēmas) nodrošina, ka katra dalībvalsts Ūdens pamatdirektīvu pareizi piemēro praksē attiecībā uz ūdens ieguvi, piesārņojumu no punktveida avotiem un difūzo piesārņojumu. Dalībvalstīm līdz 2022. gada 22. martam bija Komisijai jāiesniedz savi upju baseinu apsaimniekošanas plāni (UBAP) un plūdu riska pārvaldības plāni (PRPP). Komisija ir nobažījusies par to, ka daudzas dalībvalstis vēl nav izpildījušas savus juridiskos ziņojumu iesniegšanas pienākumus, un ir gatava attiecīgi rīkoties, ja tiks konstatēta neatbilstība. 4.1998. gada Dzeramā ūdens direktīva Eiropas Savienībā kopumā ir īstenota labi. Tomēr tās īstenošanas norise dažās valstīs dod pamatu bažām. Lai izpildītu pārskatītos kvalitātes standartus, pārstrādātajai direktīvai visās dalībvalstīs ir jābūt transponētai līdz 2023. gada 12. janvārim, un Komisija sniedz atbalstu, lai nodrošinātu jauno noteikumu savlaicīgu un pareizu transponēšanu. 5.Sniegums Peldūdeņu direktīvas īstenošanā Eiropas Savienībā kopumā lielākoties ir teicams vai labs. Tomēr starp dalībvalstīm pastāv dažas atšķirības. 6.Daudzos gadījumos, neskatoties uz dažkārt skaidri definētiem un konkrētiem pienākumiem, piemēram, tiem, kas ir noteikti Nitrātu direktīvā un Komunālo notekūdeņu attīrīšanas direktīvā, īstenošana praksē ir bijusi ļoti lēna plānošanas un organizatorisko trūkumu dēļ, kā arī tāpēc, ka trūkst finansējuma un netiek noteiktas prioritātes, neskatoties uz Komisijas atbalstošo pieeju (piemēram, ievērojama ES finansējuma nodrošināšanu). Šie jautājumi par prioritāti nacionālā līmenī kļūst vēlu, dažos gadījumos — pēc otrā Eiropas Savienības Tiesas sprieduma. 7.Daudzām dalībvalstīm ir problēmas ar Nitrātu direktīvas īstenošanu, un tām būtu jāpastiprina centieni vēl vairāk samazināt pazemes ūdeņu piesārņojumu ar lauksaimniecības nitrātiem un eitrofikāciju, nosakot visas nitrātjutīgās zonas un iekļaujot piemērotus pasākumus savos rīcības plānos. 8.Neskatoties uz zināmu progresu, komunālie notekūdeņi daudzās dalībvalstīs joprojām netiek savākti un attīrīti tā, kā tas būtu jādara, tāpēc pret lielāko daļu no tām joprojām ir vērsta pārkāpuma procedūra , bet dažām ir piemērotas finansiālas sankcijas . Progress ir atkarīgs no tā, vai dalībvalstis par prioritārām noteiks investīcijas notekūdeņu savākšanas sistēmās un attīrīšanas stacijās un šīm investīcijām cita starpā efektīvi izmantos kohēzijas politikas finansējumu, ja tāds būs pieejams, un Eiropas Investīciju bankas aizdevumus. 9.Attiecībā uz Jūras stratēģijas pamatdirektīvu panāktais progress ir atspoguļots valstu ziņojumu biodaudzveidības nodaļā, jo tam ir būtiska nozīme jūras vides aizsardzībā. Komisija izskatīja panākto virzību attiecībā uz ES jūras ūdeņu stāvokļa novērtēšanu un uz reģionālo sadarbību, ko savā starpā īsteno dalībvalstis, kurām ir kopīgs jūras apakšreģions, ar mērķi novērst galvenos noslogojumus. Veiksmīgas prakses piemēri Nīderlandes pieeja plūdu riska pārvaldībai (Reinas un Mēzas upju gultnes un palienes atjaunošana, ja iespējams) izrādījās iedarbīga plūdos, kas 2021. gada jūlijā skāra arī Beļģiju un Vāciju. Portugāle ir nesen apstiprinājusi rīcībpolitiku, kas paredz iegūt pārgūto ūdeni, kurš kā nedzeramais ūdens izmantojams dažādiem mērķiem. Lai uzlabotu ūdensvidi, Zviedrija piešķir dotācijas investīcijām, kas minimalizē mikroplastmasas un citu potenciāli problemātisku piesārņotāju (zāļu) izplatību ar nokrišņu ūdeni. Ķimikālijas ES tiesību akti ķimikāliju jomā tiecas nodrošināt, ka ķimikālijas tiek ražotas un izmantotas tādā veidā, lai samazinātu jebkādu būtisku negatīvu ietekmi uz cilvēka veselību un vidi. Tie nodrošina arī stabilitāti un paredzamību uzņēmumiem, kas darbojas iekšējā tirgū. Turklāt sakarā ar Eiropas zaļā kursa ES nulles piesārņojuma mērķi Eiropas Komisija 2020. gada 14. oktobrī publicēja dokumentu “Ilgtspēju sekmējoša ķimikāliju stratēģija. Ceļā uz vidi, kas brīva no toksikantiem”, kura mērķis ir uzlabot iedzīvotāju un vides aizsardzību un veicināt inovāciju drošu un ilgtspējīgu ķimikāliju jomā. Pāreja uz mazoglekļa aprites ekonomiku paver lieliskas iespējas stimulēt drošu un vidiski ilgtspējīgu ķīmijas nozari. Inovācijā uzsvars būtu jāliek uz konceptuāli drošiem produktiem, kas būtu saderīgi ar tīru materiālu aprites cikliem, kuros tiek izmantots mazāk ķimikāliju un mazāk kaitīgas ķimikālijas. Aprites ekonomikā materiālus beigās var izmantot vajadzībām, kas ievērojami atšķiras no to sākotnējā mērķa, par kuru veikts riska novērtējums. Tas norāda, ka uzmanība jāpievērš tīru materiālu kvalitātei kā priekšnoteikumam vērienīgu kvantitatīvu reciklēšanas mērķrādītāju sasniegšanai . Tomēr sakarā ar Ieviešanas informācijas apmaiņas forumu veiktie saskaņotie izpildes panākšanas projekti ir parādījuši, ka izpildes panākšanas rezultativitātes uzlabošanā varētu darīt vairāk, jo īpaši attiecībā uz reģistrācijas pienākumiem un drošuma datu lapām, kuru gadījumā vērojams diezgan augsts neatbilstības līmenis. Eiropas Ķimikāliju aģentūra (ECHA) ir centusies to atrisināt, sistemātiski pārbaudot reģistrācijas, un vienlaikus ir atjaunināta Ķimikāliju reģistrēšanas, vērtēšanas, licencēšanas un ierobežošanas (REACH) regula, lai precizētu, kad reģistrētājiem ir ECHA jāinformē par attiecīgām izmaiņām. Jaunākajā projektā par tiešsaistes pārdošanu tika konstatēta būtiska neatbilstība attiecībā uz tiešsaistē pārdotajiem produktiem. Ņemot vērā tālāk tekstā norādīto ziņojumu secinājumus, Komisija arī pēta iespējas izveidot Eiropas revīzijas mehānismu ar mērķi dalībvalstu vidū nodrošināt lielāku izpildes panākšanas viendabību.

EIR ziņojumos pirmo reizi tiek pārbaudīts Regulas par ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH) un Vielu un maisījumu klasificēšanas, marķēšanas un iepakošanas (CLP) regulas īstenošanas stāvoklis. Tas tiek darīts, balstoties uz Komisijas novērtējumu par valstu iestāžu ziņojumiem, ko tās izstrādājušas saskaņā ar REACH regulas 117. panta 1. punktu un CLP regulas 46. panta 2. punktu. 2021. gada augustā Komisija publicēja izmērāmu novērtējumu par to, kā rit divu galveno ES ķimikāliju jomas regulu izpildes panākšana , kura pamatā ir dažādu izpildes panākšanas aspektu rādītāju kopums. Konstatējumi 1.Salīdzinot ar 2010.–2012. gadu, REACH regulas un CLP regulas izpilde ir uzlabojusies. Reģistrētais atbilstības līmenis laika gaitā šķiet diezgan stabils, bet izpildes panākšanas iestādes, šķiet, ar labākiem rezultātiem atklāj neatbilstīgus produktus/uzņēmumus un neatbilstīgus ES tirgū laistus produktus. Konkrētāk, ar CLP saistīto apelāciju un atcelto lēmumu skaits ir samazinājies, attiecība starp sankcijām un atbilstības nodrošināšanas izmaksām ir pieaugusi, ES ir apmācīti vairāk inspektoru un Ieviešanas informācijas apmaiņas forums ir palielinājis savu izlaidi. 2.Aptuveni 70 % REACH kontroļu rezultātā tiek veikti izpildes panākšanas pasākumi. Visbiežāk izmantotais izpildes panākšanas pasākums ir rakstiskie ieteikumi (11 %), kam seko administratīvie pasākumi (4 %) un mutiskie ieteikumi (2 %). Deviņas valstis pārskata periodā ir veikušas sekojumpasākumus, kas saistīti ar izvērtēšanu. 3.Galvenais par REACH regulas un CLP regulas pārkāpumiem piemēroto sankciju veids, ko izmanto daudz biežāk nekā citas sankcijas, ir naudas sodi, un mazākā mērā tiek izmantota arī lietas nodošana prokuratūrai. Uzņēmējdarbības licences apturēšana vai atcelšana ir izmantota reti. Situācija dažādās valstīs ievērojami atšķiras. Piemēram, par gandrīz trijām ceturtdaļām no valsts prokuratūrai iesniegtajām lietām sakarā ar REACH pārkāpumiem pārskata periodā ir paziņojušas vien divas dalībvalstis (Vācija un Zviedrija). 4.Vairums valstu ir sagatavojušas un vismaz daļēji īstenojušas gan REACH regulas, gan CLP regulas izpildes panākšanas stratēģiju. Tikai četras valstis — Horvātija, Latvija, Polija un Beļģija — REACH stratēģiju vēl nav sagatavojušas. Horvātija, Latvija, Polija un Malta nav īstenojušas CLP izpildes stratēģiju. Veiksmīgas prakses piemēri Ziemeļvalstu Ķimikāliju, vides un veselības darba grupa rīko ikgadējas sanāksmes, kurās apspriež ķimikāliju tiesību aktu izpildes panākšanu, tai ir inspektoru apmaiņas programma, un tā vada kopīgus izpildes panākšanas projektus starp Ziemeļvalstīm (Dānija, Somija, Islande, Norvēģija un Zviedrija, kā arī Fēru salas, Grenlande un Olandes salas). Sadarbība tiešsaistes tirdzniecības jautājumos starp Austriju, Vāciju un Šveici un Starptautiskais nanotehnoloģiju iestāžu dialogs — platforma, kas apvieno vides, veselības un drošuma iestādes no Austrijas, Vācijas, Lihtenšteinas, Luksemburgas un Šveices un dažādas ieinteresētās personas (NVO, apvienības, uzņēmumus) neformālai zināšanu un pieredzes apmaiņai par nanotehnoloģiju drošu un ilgtspējīgu izmantošanu. LIFE projekts Chemicals Regulations Enforcement & Inspections - CHEREE starp Grieķiju un Kipru, kura mērķis ir uzlabot REACH regulas izpildes panākšanas efektivitāti, izmantojot kopēju inspekciju protokolu, kopīgas vizītes un izmēģinājuma projektus, izveidojot platformu Inspectors e-Centre un tiešsaistes rīku Reach e-learning tool, lai inspektori un attiecīgās iestādes varētu apmainīties ar zināšanām un pieredzi. 3.4. Klimatrīcība Saskaņā ar Parīzes nolīgumu un Eiropas zaļā kursa ietvaros 2021. gada Eiropas Klimata aktā ir noteikts ES mērķis līdz 2050. gadam sasniegt klimatneitralitāti un līdz 2030. gadam siltumnīcefekta gāzu neto emisijas samazināt vismaz par 55 %, salīdzinot ar 1990. gadu. Lai nodrošinātu pietiekamus klimata pārmaiņu mīkstināšanas centienus, šis akts arī ierobežo devumu, ko virzībā uz emisiju samazināšanu līdz 2030. gadam var dot oglekļa piesaistījumi. Kopš 2019. gada EIR ir pieņemti klimata tiesību akti, kuru mērķis ir stimulēt transporta un jūrlietu nozares radīto emisiju, kā arī ražojumos izmantoto fluorēto gāzu (F gāzu) emisiju samazināšanu. Autotransporta jomā pašreiz spēkā esošo ES tiesību aktu prasības paredz, ka siltumnīcefekta gāzu emisijas, kas saistītas ar transportlīdzekļu degvielām, līdz 2020. gadam ir jāsamazina par 6 %, salīdzinot ar 2010. gadu, un nosaka siltumnīcefekta gāzu emisiju standartus, kas jāievēro attiecībā uz dažādām transportlīdzekļu kategorijām. Pateicoties pašreiz spēkā esošajai Fluorēto gāzu regulai, līdz 2030. gadam ES fluorēto gāzu emisijas tiks samazinātas par divām trešdaļām, salīdzinot ar 2014. gada līmeni. No 2021. gada ES emisiju samazināšanas centienos ir iekļautas siltumnīcefekta gāzu emisijas un piesaistījumi zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības (ZIZIMM) sektorā. ES pielāgošanās rīcībpolitika ir Eiropas zaļā kursa neatņemama sastāvdaļa. Dalībvalstīm kopš 2021. gada ir jāziņo par savām nacionālajām pielāgošanās rīcībpolitikām. Eiropas Klimata aktā pielāgošanās jeb adaptācija ir atzīta par būtisku elementu globālajā ilgtermiņa reakcijā uz klimata pārmaiņām. Tas dalībvalstīm un ES liek pastiprināt savus pielāgošanās pasākumus, jo tajā ir ieviesta prasība par nacionālu stratēģiju īstenošanu un regulāru progresa novērtēšanu, kas ietilpst ES vispārējā klimatrīcības un energorīcības pārvaldībā. 2021. gada februārī atjauninātajā ES Klimatadaptācijas stratēģijā tika izklāstīts, kā Eiropas Savienība var pielāgoties nenovēršamajai klimata pārmaiņu ietekmei un līdz 2050. gadam kļūt klimatnoturīga. Šajā EIR ir izskatītas nacionālās klimata rīcībpolitikas un stratēģijas, jo īpaši nacionālie enerģētikas un klimata plāni, kā arī pielāgošanās stratēģijas. Pēc tam ir aplūkotas emisijas, kuras neietilpst emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ETS) un uz kurām attiecas saskaņā ar kopīgo centienu tiesību aktiem dalībvalstīm noteikti saistoši nacionāli mērķrādītāji. Tad tiek iztirzātas galvenās nozaru tendences, jo īpaši autotransportā, ēku sektorā un zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības sektorā. Tiek sniegta ETS emisijas kvotu izsolēs gūto ieņēmumu izmantojuma informācija par katru dalībvalsti. Pirmo reizi tiek norādītas prioritārās darbības sadalījumā pa valstīm. Konstatējumi 1.Kopumā ES klimata jomas tiesību aktu īstenošanas līmenis visā ES ir augsts. 2.2020. gadā ES27 vietējās siltumnīcefekta gāzu emisijas, arī starptautiskās aviācijas emisijas, salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni bija sarukušas par 31 % un sasniegušas zemāko līmeni 30 gadu laikā. Ja ieskaita arī emisijas un piesaistījumus ZIZIMM sektorā, rezultāts ir neto emisiju samazinājums par 34 %. Tas nozīmē, ka ES ir ievērojami pārsniegusi savu mērķrādītāju, kas noteikts saskaņā ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējo konvenciju par klimata pārmaiņām (UNFCCC), proti, līdz 2020. gadam siltumnīcefekta gāzu emisijas samazināt par 20 %, salīdzinot ar 1990. gadu. 3.Kopš nozarēm, kuras neietilpst ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (piemēram, transports, ETS neietvertā rūpniecība, ēkas, lauksaimniecība un atkritumu nozare), 2013. gadā tika izveidota kopīgo centienu sistēma, emisiju līmenis ES mērogā ik gadu ir bijis mazāks par kopējo robežvērtību.

4.Kopīgo centienu lēmumā (KCL) ir noteikti nacionālie emisiju mērķrādītāji 2020. gadam, kas izteikti kā procentuālas izmaiņas salīdzinājumā ar 2005. gada līmeni. Tajā ir noteikti arī ikgadējie emisiju iedales apjomi (AEA), kas dalībvalstīm ir jāievēro. Savukārt Kopīgo centienu regulā (KCR), kas ir tā pēctece, ir noteikti nacionālie emisiju mērķrādītāji 2030. gadam un ikgadējie emisiju iedales apjomi laikposmam no 2021. līdz 2030. gadam. 5.ES27 emisijas, uz kurām attiecas KCL, 2019. gadā bija par gandrīz 11 % mazākas nekā 2005. gadā. Tādējādi 2020. gada mērķrādītājs (8 % samazinājums) bija pārsniegts jau pirms Covid-19 krīzes. Laikposmā no 2013. līdz 2018. gadam visas dalībvalstis izpildīja ar KCL noteiktos pienākumus. Dažām dalībvalstīm, lai izpildītu savus aktuālos pienākumus, bija jāaktivizē tiesību aktos paredzētie elastības mehānismi. Dalībvalstis plāno, pieņem un īsteno rīcībpolitikas un pasākumus, lai sasniegtu savus kopīgo centienu mērķrādītājus, kas noteikti atbilstīgi pašreizējai Kopīgo centienu regulai (KCR). Dalībvalstīm ir ļoti svarīgi nekavējoties plānot un īstenot papildu klimatrīcību kopīgo centienu aptvertajās nozarēs, lai rīcība atbilstu palielinātajam vērienam, kas noteikts ierosinātajā izskatītajā KCR. 6.ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmai ir ļoti augsts atbilstības rādītājs, jo katru gadu aptuveni 99 % no iekārtu emisijām tiek nosegtas ar vajadzīgo kvotu skaitu. Patlaban šī sistēma aptver aptuveni 36 % ES kopējo siltumnīcefekta gāzu emisiju no gandrīz 9500 elektrostacijām un ražotnēm (t. i., stacionārām iekārtām), kā arī lidojumiem Eiropas Ekonomikas zonā. Kopumā līdz 2020. gadam ES ETS emisijas no stacionārām iekārtām kopš 2005. gada jau bija samazinājušās par 43 %. 7.Līdz 2020. gadam visās ES dalībvalstīs bija izstrādāta nacionālā adaptācijas jeb pielāgošanās stratēģija vai plāns. Pielāgošanās centieni katrā dalībvalstī un ES līmenī ir jāpastiprina, jo šķiet, ka īstenojas viens no sliktākajiem prognozētajiem klimata pārmaiņu ietekmes scenārijiem, turklāt tā arvien vairāk izpaudīsies kā lavīnveida ietekme un kompleksi riski. Tajā pašā laikā pielāgošanās īstenošana atpaliek. Atbilstoši rīkojoties, lai novērstu un/vai līdz minimumam samazinātu kaitējumu, ko var radīt klimata pārmaiņas, tiek gūti būtiski ekonomiski un sociāli ieguvumi. Veiksmīgas prakses piemēri Dānijas atveseļošanas un noturības plāns (ANP) veicina zaļo nodokļu reformu. Ir paredzēts, ka ANP būtiski sekmēs reformas īstenošanu, finansējot no nodokļiem subsidētu “investīciju logu” nolūkā mudināt uzņēmumus paātrināt savas zaļās investīcijas, piemēram, programmatūrā ar mērķi uzlabot loģistikas ķēžu resursefektivitāti. Igaunijas klimatisko ieceru vēriens gadu gaitā ir pakāpeniski palielinājies, tai pakāpeniski atsakoties no pārāk lielas paļaušanās uz degslānekļa lietošanu. Igaunijas valdība ir apņēmusies līdz 2035. gadam pakāpeniski atteikties no elektroenerģijas ražošanas no degslānekļa un līdz 2040. gadam degslānekļa izmantošanu enerģētikā izbeigt pavisam. 3.5. Finansējums vides politikas īstenošanai Lai vides politikas īstenošana būtu sekmīga, ir būtiski, lai tā visa tiktu pienācīgi finansēta. Lielākā daļa ir jāatbalsta, izmantojot dalībvalstu publiskos līdzekļus un ekonomikas dalībnieku privātos līdzekļus, bet ES līdzekļi dod svarīgu ieguldījumu, palīdzot virzīt īstenošanu un apmierināt ES investīciju vajadzības vides jomā, kas joprojām ir lielas. 2020. gada Eiropas zaļā kursa investīciju plāns vides finansējumu sasaista ar investīcijām, kā arī desmitgades laikā mobilizēs 1 triljonu EUR zaļajās investīcijās (publiskajās un privātajās), kas tiks nodrošinātas ar ES budžetu 2021.–2027. gadam. No 2021. gada — papildus ievērojamam finansējumam, kas pieejams kohēzijas politikas satvarā atbilstīgi daudzgadu finanšu shēmai, — atbalstu vides politikas īstenošanai ir nodrošinājis arī Atveseļošanas un noturības mehānisms (ANM), kura satvarā reformu un investīciju veikšanā jāievēro princips “nenodarīt būtisku kaitējumu”. Uzlabot pārredzamību, integrēt vidiskos apsvērumus un finanšu plūsmas novirzīt uz sešiem vidiskajiem mērķiem privāto investīciju gadījumā palīdzēs ES ilgtspējīgu darbību taksonomija un citas ilgtspējīga finansējuma iniciatīvas. Pirmo reizi EIR saskaņā ar 2020. gada Eiropas zaļā kursa investīciju plānā doto uzdevumu ir izskatītas vides politikas īstenošanas investīciju vajadzības un tās salīdzinātas ar resursiem, kas līdz šim darīti pieejami. Konstatējumi 1.Saskaņā ar aplēsēm vidisko investīciju finansējuma kopējais līmenis (apvienojot valstu un ES finansējuma avotus) 2014.–2020. gadā ES27 bija 0,6 % līdz 0,7 % no (2014.–2020. gada) IKP, un 14 % no tā veido ES finansējums. Dažās valstīs (piemēram, Horvātijā, Grieķijā, Slovākijā, Rumānijā) ES finansējums veido gandrīz 50 % vai vairāk. Eiropas Savienībā vidēji pusi no kopējā finansējuma (53 %) veidoja publiskie avoti (ES fondi un valstu publiskie avoti kopā), un aptuveni 10 valstīs tie veidoja vairāk nekā divas trešdaļas, tādējādi pierādot publisko finansējuma avotu nozīmību. 2.Salīdzinājumam — pašlaik tiek lēsts, ka ES līmeņa ikgadējās vidisko investīciju vajadzības 2021.–2027. plānošanas periodam ir robežās no 0,9 % līdz 1,5 % no prognozētā 2021.–2027. gada IKP, kas liecina par ievērojamu investīciju trūkumu (0,6–0,8 % no IKP, kas ir 76–110 miljardi EUR gadā, lai gan šis apmērs dažādās dalībvalstīs ļoti atšķiras) , un šis trūkums ir jānovērš, lai nodrošinātu vides prioritāšu rezultatīvu īstenošanu un atbalstītu ES zaļo pārkārtošanos. 3.Gandrīz divas trešdaļas vidisko investīciju trūkuma vērojams vispārējā piesārņojuma novēršanas un mūsu ūdensobjektu aizsardzības un apsaimniekošanas jomā. Tiek lēsts, ka aprites ekonomikas jomā un atkritumu nozarē trūkst no 13 miljardiem EUR līdz 28 miljardiem EUR gadā — atkarībā no panākamās apritīguma pakāpes. Tiek lēsts, ka biodaudzveidības jomā trūkst ap 20 miljardiem EUR gadā. 4.Ir aplēsts, ka investīciju apjoms, kas vajadzīgs papildus pamatscenārijos paredzētajiem apjomiem, klimata, enerģētikas un transporta jomā ir 390 miljardi EUR gadā (ES27) un vēl papildu 130 miljardi EUR gadā ES vidisko pamatmērķu sasniegšanai. Arī klimatadaptācijas izmaksas var būt lielas — no 35–62 miljardiem EUR (šaurāks tvērums) līdz 158–518 miljardiem EUR (plašāks tvērums) gadā. Šīs investīciju vajadzības atspoguļo īstenošanas mērķus attiecībā uz 2020. gadu un 2030. gadu (lai gan tiek paredzēts, ka klimatadaptācijas izmaksas saglabāsies ilgāku laiku). 5.Lielākā daļa zaļo investīciju (71 %) atveseļošanas un noturības plānos ir piešķirtas ilgtspējīgai mobilitātei, ēku renovācijai un energoefektivitātei, kā arī atjaunīgajai enerģijai un energotīkliem. Savukārt biodaudzveidībai, aprites ekonomikai, ūdens jomai un piesārņojuma prevencijai un kontrolei bija atvēlēti tikai 13 % no kopējā zaļā ieguldījuma. Klimata, enerģētikas un transporta jomai piešķirtās zaļās investīcijas būtiski atbalsta vidisko mērķu sasniegšanu, piemēram, mērķi uzlabot gaisa tīrību Eiropā. Tomēr tās neapmierina, piemēram, svarīgas vajadzības ūdens un atkritumu infrastruktūras un apsaimniekošanas jomā. Turklāt vairākas dalībvalstis izvēlējušās neprioritizēt pasākumus, ko kuriem tiešu labumu gūst biodaudzveidība. 6.Kopumā ES līdzekļi no daudzgadu finanšu shēmas (DFS 2021–2027) un NextGenerationEU (NGEU) piesaistīs 2,018 triljonus EUR faktiskajās cenās, lai atbalstītu atgūšanos no Covid-19 pandēmijas un ES ilgtermiņa prioritātes, ieskaitot vides aizsardzību. 30 % no DFS tiks paredzēti klimatrīcībai, un 7,5 % — biodaudzveidībai (2024. gadā), bet 2026. un 2027. gadā ieguldījums biodaudzveidībā palielināsies līdz 10 %. Atveseļošanas un noturības mehānisms no NGEU vismaz 37 % piešķirs klimatrīcībai. Vidiskais mērķis Aplēstais investīciju trūkums (ES27, katru gadu) miljardi EUR % Piesārņojuma prevencija un kontrole 42,8 38,9 % Ūdens aizsardzība, apsaimniekošana un ūdens resursu nozares 26,6 24,2 % Aprites ekonomika un atkritumu nozare 13,0 11,8 % Biodaudzveidība un ekosistēmas 21,5 19,6 % Pētniecība, izstrāde, inovācija utt. 6,2 5,7 % Kopā 110,1 100 % 1. tabula. Aplēstais ES vajadzīgo papildu vidisko investīciju sadalījums 6. attēls. Kopējais vides finansējums (2014–2020) un vajadzību aplēses (2021–2027) ES27 (% no IKP)

Veiksmīgas prakses piemēri Grieķija saskaņā ar savu atveseļošanas un noturības plānu veic lielas investīcijas atkārtotā apmežošanā, biodaudzveidībā, savvaļas ugunsgrēku pārvaldībā, plūdu mazināšanā un apūdeņošanas tīklu uzlabošanā, ko papildina atkritumu ilgtspējīgu apglabāšanu un reciklēšanu veicinošas reformas. Horvātija tiecas uzlabot aizsardzību pret plūdiem, izmantojot dabā balstītus risinājumus, piemēram, ūdensteču revitalizēšanu, pamestu atzaru savienošanu, sekundāro mitrāju dzīvotņu izveidi un invazīvo sugu iznīdēšanu. Malta, tāpat kā Igaunija, Grieķija, Latvija, Rumānija un Slovākija, ir ieviesusi nodokli “cik izmet, tik maksā”, kas attiecas uz mājsaimniecību un uzņēmumu radīto un atkritumu savākšanas iestāžu savākto atkritumu masu vai tilpumu. Šis instruments atbalsta atkritumu rašanās novēršanas principu. Vācija, Francija un Zviedrija izcēlās ar lielo emitēto zaļo obligāciju daudzumu 2020. gadā. Itālija ir panākusi progresu attiecībā uz sava valsts budžeta vidiskās ietekmes izsekošanu un ziņošanu par to (zaļā budžeta plānošana). No 2000. gada Itālija ir attīstījusi ziņojumu iesniegšanu par plānotajiem vides aizsardzības un resursu pārvaldības izdevumiem. Ziņošanā ir ietverti arī 12 rādītāji, kas izsaka taisnīgu un ilgtspējīgu labbūtību saskaņā ar ilgtspējīgas attīstības mērķiem un Programmas 2030. gadam mērķrādītājiem. 3.6. Vidiskā pārvalde Vidiskā pārvalde ir plašs jēdziens, kas ietver vides apsvērumu integrāciju lēmumu pieņemšanā, sabiedrības līdzdalību, tiesu iestāžu pieejamību, informācijas apmaiņu un ziņojumu sniegšanu, vidiskās atbilstības nodrošināšanu un pievēršanos atbildībai vides jomā. Tā attiecas arī uz to, kā valsts iestādes izpildes panākšanas kontekstā pārbauda un nodrošina atbilstību praksē. Saskaņā ar Eiropas zaļo kursu visām ES darbībām un rīcībpolitikām būs jāsekmē tā mērķu sasniegšana. Tajā ir nepārprotami noteikts, ka Komisija rīkosies, lai uzlabotu iedzīvotāju un NVO iespējas vērsties valstu tiesās. Šajā sakarā tika izstrādāti vidiskās pārvaldes instrumenti, lai varētu sasniegt Eiropas zaļā kursa mērķus attiecībā uz klimatneitralitāti, ekosistēmu un biodaudzveidības aizsardzību un atjaunošanu, nulles piesārņojumu un aprites ekonomiku. Šajā pašā nolūkā Komisija 2021. gada 14. decembrī pieņēma priekšlikumu jaunai direktīvai par vides krimināltiesisko aizsardzību; tās mērķis ir efektīvāk aizsargāt vidi, izmantojot krimināltiesību pasākumus nacionālā līmenī. Jaunā direktīva aizstās Direktīvu 2008/99/EK un ES līmenī noteiks jaunus noziedzīgus nodarījumus pret vidi, precizēs spēkā esošos, ierosina papildu sankcijas par noziegumiem pret vidi, un tās mērķis ir nodrošināt rezultatīvu izmeklēšanu un kriminālprocesu, kā arī palīdzēt pārrobežu izmeklēšanā un kriminālvajāšanā. Galvenie šā trešā EIR aptvertie galvenie pienākumi un temati ir INSPIRE direktīva, ietekmes uz vidi novērtējumi, iespēja vērsties valsts tiesā vides lietās, sankcijas un vidiskās atbilstības nodrošināšana, kā arī Direktīva par atbildību vides jomā. Komisija papildus savām izpildes panākšanas darbībām ir mudinājusi racionalizēt vidiskos novērtējumus, lai samazinātu dublēšanos un novērstu pārklāšanos projektu apstiprināšanā. Racionalizēšana palīdz samazināt nevajadzīgu administratīvo slogu un paātrina lēmumu pieņemšanu — ar nosacījumu, ka tā nemazina vidisko novērtējumu kvalitāti. Svarīgi ir arī tas, lai, padarot procedūras efektīvākas, tiktu ievēroti līdzdalības tiesību standarti, arī attiecībā uz sabiedrības līdzdalību un iespēju vērsties tiesā vides jautājumos, saskaņā ar ES sekundārajiem tiesību aktiem un ES Tiesas judikatūru. Komisija ir arī atbalstījusi spēju veidošanu ar mērķi uzlabot gan valsts iestāžu, gan NVO īstenošanas spējas. Valstu ziņojumos ir norādīti daži no šiem centieniem, kas īstenoti, izmantojot tehniskā atbalsta instrumentu un TAIEX EIR līdzbiedru (Peer 2 Peer) programmu, kā redzams tālāk sniegtajā attēlā. Konstatējumi 1.Neskatoties uz uzlabojumiem, kas panākti INSPIRE direktīvas īstenošanā, jo īpaši Igaunijā, Vācijā, Lietuvā, Luksemburgā, Maltā, Slovēnijā un Spānijā, vairumam dalībvalstu joprojām ir grūti nodrošināt labāku datu kopīgošanu, kas sabiedrībai dotu augstāka līmeņa caurredzamību un atbalstītu vides rīcībpolitiku īstenošanu. 2.Viens no vides tiesību aktu īstenošanas priekšnoteikumiem ir reāla tiesu pieejamība nacionālā līmenī. Komisija ir rīkojusies, lai nodrošinātu, ka vides NVO un sabiedrības locekļi var lūgt izskatīt gaisa piesārņojuma novēršanas pasākumus vai ieguves atļauju termiņa pagarinājumus, vai atkāpes no medību noteikumiem. Izpildes panākšanas darbību nolūks ir bijis arī nodrošināt tiesu pieejamību attiecībā uz Direktīvas par atbildību vides jomā piemērošanu. Tomēr lielākajā daļā dalībvalstu vēl paveras lauks uzlabojumiem — vajadzētu uzlabot sabiedrības locekļu piekļuvi tiesām, lai būtu iespējams apstrīdēt lēmumus, darbības vai bezdarbību, jo īpaši ar ūdens resursiem, dabu un/vai gaisa kvalitāti saistītajās plānošanas jomās. 3.Vairumam dalībvalstu ir arī labāk jāinformē sabiedrība par tiesībām uz tiesu pieejamību. Labāka sabiedrības piekļuve vidiskajai informācijai un šīs informācijas izplatīšana palīdzētu vairot sabiedrības informētību par vides jautājumiem un nodrošinātu rezultatīvāku sabiedrības līdzdalību lēmumu pieņemšanā vides jomā, un tas nāktu par labu videi. 4.Turklāt vairākās valstīs ir vajadzīgas papildu darbības un/vai monitoringa centieni, lai nodrošinātu, ka izmaksas nekavē tiesu iestāžu reālu pieejamību vides lietās. 5.Vidiskajā pārvaldē Ungārijā, Itālijā, Luksemburgā un Spānijā joprojām problēmas sagādā reģionālā un vietējā līmeņa sadrumstalotība. Tā ir jānovērš, īpaši — izstrādājot labākus vidiskās koordinācijas mehānismus. 6.Ietekmes uz vidi novērtējuma direktīva tika pārskatīta 2014. gadā, lai samazinātu administratīvo slogu un uzlabotu vides aizsardzību, vienlaikus nodrošinot pārdomātākus, paredzamākus un ilgtspējīgākus publisko un privāto investīciju lēmumus. Lielākā daļa dalībvalstu izmantoja šo iespēju racionalizēt savu tiesisko regulējumu attiecībā uz vides novērtējumiem. Tomēr bija jāveic izpildes panākšanas darbības, lai nodrošinātu, ka minētā direktīva visās dalībvalstīs ir transponēta pareizi. Veiksmīgas prakses piemēri Latvijas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija savā vietnē sniedz ietekmes uz vidi novērtējuma procedūras pārskatu. Vides pārraudzības birojs sniedz projekta līmeņa informāciju, kas ietver datus par priekšlikuma iesniedzēju, saites uz dokumentiem, kā arī informāciju par sabiedriskās apspriešanas sanāksmju rīkošanas laiku un vietu. Tiek publicēta arī visaptveroša informācija par pabeigtajiem IVN, un vietnē ir iekļauta infografika, kurā attēlota visa IVN procedūra kopā ar īsu skaidrojumu par tās mērķi. Vairākas dalībvalstis ir izveidojušas specializētas vidiskā pārskata struktūras vai tiesas. Jau pastāvošu šādu struktūru vai tiesu piemēri ir Zviedrijas Zemes un vides tiesa, Somijas Administratīvā tiesa, Dānijas Dabas aizsardzības un vides apelācijas padome, Maltas Vides un plānošanas izskatīšanas tiesa, Īrijas Plānošanas padome un Beļģijas Atļauju piešķiršanas strīdu padome (Raad voor Vergunningsbetwistingen). Pavisam nesen Monsas Apelācijas tiesā Beļģijā tika izveidota vides nodaļa (chambre de l’environnement), kas nodarbojas gan ar civillietām, gan ar krimināllietām.