EIROPAS KOMISIJA Strasbūrā, 25.10.2016 COM(2016) 685 final 2016/0337(CNS) Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA par kopējo uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi {SWD(2016) 341 final}

{SWD(2016) 342 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •Priekšlikuma pamatojums un mērķi Komisija 2011. gada 16. martā ierosināja direktīvu par kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KKUINB). Priekšlikums, ko Padome vēl joprojām izskata, ir viena no Komisijas REFIT iniciatīvām un tās mērķis ir nodrošināt uzņēmumus ar vienotu uzņēmumu ienākuma nodokļa noteikumu kopumu darījumdarbības veikšanai iekšējā tirgū. Tādēļ 2011. gada KKUINB priekšlikums ļautu uzņēmumiem uztvert Savienību kā vienotu tirgu uzņēmumu ienākuma nodokļa vajadzībām, atvieglotu pārrobežu darbību uzņēmumiem un veicinātu tirdzniecību un ieguldījumus. Pēdējā laikā starptautiskajai sabiedrībai ir kļuvis skaidrs, ka spēkā esošie noteikumi par uzņēmumu ienākuma nodokli vairs neiederas mūsdienu kontekstā. Parasti uzņēmuma ienākumi tiek aplikti ar nodokli valsts līmenī, taču ekonomiskā vide ir kļuvusi globalizētāka, mobilāka un digitālāka. Darījumdarbības modeļi un korporatīvās struktūras ir daudz sarežģītākas, kas ļauj vieglāk novirzīt peļņu. Turklāt pēdējo desmit gadu laikā atšķirības valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmās ir ļāvušas netraucēti veikt agresīvu nodokļu plānošanu. Līdz ar to, ja valsts noteikumi tiek izstrādāti, neņemot vērā darījumdarbības pārrobežu aspektu, tad starp atšķirīgiem valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa režīmiem mijiedarbības kontekstā var rasties neatbilstības. Šādas neatbilstības rada dubultas nodokļu uzlikšanas un dubultas nodokļu neuzlikšanas risku un tādējādi kropļo iekšējā tirgus darbību. Šādos apstākļos dalībvalstīm ir arvien grūtāk efektīvi cīnīties, piemērojot vienpusējus pasākumus pret agresīvu nodokļu plānošanas praksi, lai pasargātu savas valsts nodokļa bāzi no samazināšanas un novērstu peļņas novirzīšanu. Ņemot vērā to, ka Eiropas prioritāte šodien ir veicināt ilgtspējīgu izaugsmi un investīcijas taisnīgā un labāk integrētā tirgū, taisnīgai un efektīvai uzņēmumu ienākumu aplikšanai ar nodokļiem ir nepieciešama jauna sistēma. Šajā sakarā KKUINB piedāvā efektīvu līdzekli ienākumu attiecināšanai tajā vietā, kur tiek radīta vērtība, izmantojot formulu, kuras pamatā ir trīs vienlīdz svērti faktori (aktīvi, darbaspēks un pārdevumi). Tā kā šie faktori ir piesaistīti uzņēmuma peļņas gūšanas vietai, tie ir noturīgāki pret agresīvo nodokļu plānošanas praksi nekā izplatītās transfertcenu noteikšanas metodes pelņas sadalījumam. Līdztekus KKUINB pasākumiem pret nodokļu apiešanu, no jauna iesniegtais projekts varētu saglabāt savas funkcijas arī kā uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma, kas veicina pārrobežu tirdzniecību un ieguldījumus iekšējā tirgū. Pašlaik uzņēmumiem, kuri veic pārrobežu darījumdarbību, ir jāatbilst līdz 28 atšķirīgām uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmām. Tas ir apgrūtinošs process gan laika, gan arī ekonomiskā ziņā un novērš uzmanību no darījumdarbības galvenā uzdevuma. No jauna iesniegtā KKUINB arī turpmāk sniegtu 2011. gada priekšlikuma priekšrocības, pakļaujot uzņēmumu grupas, kuriem ir ar nodokli apliekama klātbūtne vismaz vienā dalībvalstī, vienotam noteikumu kopumam attiecībā uz to nodokļa bāzes aprēķināšanu Eiropas Savienībā (ES) un tādējādi liekot tiem atskaitīties vienai nodokļu administrācijai („vienas pieturas aģentūra”). Pārrobežu zaudējumu pārnešana joprojām būtu automātisks konsolidācijas iznākums, un transfertcenu noteikšanas noteikumi nebūtu piemērojami grupas iekšienē, jo ienākumu sadali grupas līmenī veiktu, izmantojot sadalījuma formulu. Starpība, salīdzinājumā ar 2011. gada priekšlikumu, ir tāda, ka no jauna iesniegtā iniciatīva paredz obligātus noteikumus grupām, kas pārsniedz noteiktu lielumu, lai palielinātu sistēmas noturību pret agresīvu nodokļu plānošanas praksi. Ņemot vērā iepriekš minēto, tāpat ir svarīgi, lai šos noteikumus izvēles kārtībā varētu piemērot vienības, kas maksā uzņēmumu ienākuma nodokli Savienībā, bet kuras neatbilst kritērijiem, lai tām būtu jāpiemēro kopējā sistēma. Turpmākā virzība uz KKUINB Diskusijas Padomē kopš 2011. gada ir apliecinājušas to, ka ir maz ticams, ka KKUINB priekšlikumu, kas ir ļoti vērienīgs projekts, varētu pieņemt pilnībā bez pakāpeniskas pieejas. Līdz ar to vairāki elementi (īpaši nodokļu konsolidācija) ir izraisījuši sarežģītas debates un var kavēt virzību attīstīt citas būtiskas sistēmas iezīmes. Cīnoties ar iemesliem, kas kavē virzību, Komisija savā 2015. gada jūnija Rīcības plānā atbalstīja pakāpenisko KKUINB īstenošanas pieeju. Saskaņā ar šo, darbu pie konsolidācijas izveides ierosina atlikt līdz brīdim, kamēr tiek panākta vienošanās par obligāto noteikumu kopumu attiecībā uz kopējo bāzi, t.i., kopējo uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KUINB). Tomēr tas nemaina faktu, ka Komisija abus priekšlikumus, proti, par KUINB un KKUINB, iesniegs vienlaicīgi un kā vienas iniciatīvas daļu. 2011. gada priekšlikums par KKUINB, ko pašlaik izskata Padome, tiks atsaukts tajā pašā laikā, kad Komisija pieņems jaunos priekšlikumus par KUINB un KKUINB. Šajā sakarā ir ļoti svarīgi, lai nodokļu konsolidācija joprojām saglabātos kā būtisks KKUINB iniciatīvas elements, jo lielākos nodokļu šķēršļus, ar ko saskaras uzņēmumi Savienībā, visefektīvāk risina konsolidētas grupas iekšienē. Priekšlikums par direktīvu ir vērsts uz tā dēvēto pakāpeniskās pieejas „pirmo posmu”. Līdz ar to tas attiecas tikai uz kopējās nodokļu bāzes elementiem, t.i., noteikumiem par uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes aprēķināšanu, tostarp atsevišķiem noteikumiem par aizsardzību pret nodokļu apiešanu, un par ierosinātās nodokļu sistēmas starptautisko dimensiju. Salīdzinājumā ar 2011. gada priekšlikumu šajā priekšlikumā iekļauti divi papildu aspekti: Noteikumi, ar kuriem paredzēts novērst parāda stimulēšanu, un liela apjoma atskaitīšana attiecībā uz pētniecības un izstrādes izmaksām (R&D). Konsolidāciju ir paredzēts ietvert atsevišķā direktīvas priekšlikumā (proti, otrajā posmā), un to izvērtēs otrajā posmā, proti, pēc politiskas vienošanās panākšanas par kopējās bāzes elementiem. Līdz tam laikam Padomē tiks apturēta KKUINB priekšlikuma izskatīšana. Lai kompensētu nodokļu maksātājiem uz laiku liegtās nodokļu konsolidācijas sniegtās priekšrocības, tiek paredzēti noteikumi par pārrobežu zaudējumu pārnešanas mehānismu ar tūlītēju iespēju integrēt apliekamajā ienākumā. Tie paliktu spēkā līdz konsolidētās nodokļa bāzes (KKUINB) ieviešanai, kas padarīs pārrobežu zaudējumu pārnešanu par noteikumu piemērošanas automātisku rezultātu. •Saskanība ar politiskajiem dokumentiem nodokļu jomā No jauna iesniegtā KKUINB priekšlikuma pamatā ir Komisijas paziņojums COM (2015) 302 par Rīcības plānu taisnīgas un efektīvas uzņēmumu nodokļu sistēmas ieviešanai Eiropas Savienībā, ko pieņēma 2015. gada 17. jūnijā. Rīcības plānā konstatētas 5 svarīgākās darbības jomas. Tajā aplūkota esošā uzņēmumu ienākuma nodokļa politika Savienībā un izvirzīts mērķis izveidot nodokļu uzlikšanas sistēmu uzņēmumiem Eiropas Savienībā, saskaņā ar kuru darījumdarbības peļņa tiek aplikta ar nodokli jurisdikcijā, kurā tiek faktiski radīta vērtība. KKUINB ir visaptveroša iniciatīva, kas varētu būt ļoti efektīvs instruments, lai sasniegtu taisnīgākas un efektīvākas nodokļu sistēmas mērķus. Turklāt no jauna iesniegtajā KKUINB priekšlikumā varētu iekļaut noteikumus, lai realizētu dažus ESAO iniciatīvas pamatpasākumus saistībā ar nodokļa bāzes samazināšanu un peļņas novirzīšanu (BEPS). Šie elementi tagad minimālo standartu veidā ir iekļauti nesen pieņemtajā Padomes Direktīvā 2016/1164/ES (nodokļu apiešanas novēršanas direktīva (ATAD). Faktiski būtu sagaidāms, ka KKUINB tiks iekļauti ATAD nodokļu apiešanas novēršanas elementi, taču jaunā juridiskajā kontekstā. Proti, normām ir jābūt kopējās ES mēroga uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas daļai, un jāparedz absolūtie noteikumi, nevis minimālie standarti. Šī no jauna iesniegtā KKUINB iniciatīva visspilgtāk atspoguļo Komisijas plānotos projektus taisnīgāku nodokļu jomā. Tiek plānots plašāku sabiedrību iepazīstināt ar šo iniciatīvu tajā pašā dienā, kad tiks iesniegts priekšlikums Direktīvai par hibrīdneatbilstībām, kurās iesaistītas trešās valstis (ar kuru grozīs ATAD) un Direktīvai par strīdu izšķiršanu. Turklāt priekšlikuma pamatā ir nesen pieņemtie nodokļu projekti: ATAD, pārskatītā Direktīva par mātessabiedrībām un meitassabiedrībām (PSD) (2014. un 2015. gadā) un Direktīvas par procentu un honorāru maksājumiem (IRD) (2011) pārstrādātais priekšlikums. PSD iniciatīva un daži grozījumi, kas tika pārrunāti saistībā ar IRD, atspoguļo pašreizējās politiskās prioritātes, lai nostiprinātu ES nodokļu tiesību aktos paredzēto aizsardzību pret agresīvu nodokļu plānošanas praksi. •Saskanība ar citām Savienības politikas jomām KKUINB ietilpst Komisijas iniciatīvu darbības jomā attiecībā uz taisnīgāku nodokļu sistēmu un var sekmēt šķēršļu novēršanu, kas rada traucējumus, kavējot pareizu iekšējā tirgus darbību. Tādējādi šī iniciatīva papildina ES darījumdarbības tiesību aktus un visumā atbilst tādiem projektiem, kā piemēram, saistībā ar kapitāla tirgu savienību un vairākām iniciatīvām nodokļu pārskatāmības, informācijas apmaiņas un nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas jomā. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •Juridiskais pamats

Šis priekšlikums ietilpst Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 115. panta darbības jomā. Tekstā norādīts, ka tuvināšanas pasākumiem saskaņā ar šo pantu tieši ietekmē iekšējā tirgus izveide vai darbība. No jauna iesniegtās KKUINB iniciatīvas mērķis ir veicināt darījumdarbību Eiropas Savienībā, pakļaujot nodokļu maksātājus vienotam uzņēmumu ienākuma nodokļa tiesību aktu noteikumu kopumam, ko jāpiemēro visā iekšējā tirgū, kā arī padarīt sistēmu stabilāku un noturīgāku pret agresīvu nodokļu plānošanu. Abi mērķi izšķirošā un tiešā veidā ietekmē iekšējo tirgu, tā kā to mērķis ir izskaust tirgus darbības traucējumus. •Subsidiaritāte (neekskluzīvas kompetences gadījumā) Šī iniciatīva atbilst subsidiaritātes principam. Lai gan problēmas un iemesli šādai rīcībai, kā tas skaidrots iepriekšējās sadaļās, ir dažādi, šķiet, ka to kaitīgo ietekmi var efektīvi risināt vienīgi, izmantojot kopīgu risinājumu — proti, uzņēmumu ienākuma nodokļa režīmu tuvināšana Savienībā mazinātu izkropļojumus tirgū, radot uzņēmumiem taisnīgāku un saskaņotāku nodokļu vidi. Ir skaidrs, ka, lai šo mērķi veiksmīgi īstenotu, ir jārīkojas un nevis atsevišķi dalībvalstīs nesaskaņotā veidā, bet gan visas Savienības līmenī. Iniciatīvas, ko katra dalībvalsts plānotu un īstenotu atsevišķi, tikai nostiprinātu vai pat saasinātu pašreizējo situāciju, jo nodokļu maksātājiem joprojām būtu jāievēro 28 dažādu un reizēm arī konfliktējošu nodokļu sistēmu prasības. Plānotās no jauna iesniegtās KKUINB mērķis ir reaģēt uz arvien pieaugošo vajadzību pēc izaugsmes pieauguma un darbavietu radīšanas iekšējā tirgū, kā arī cīnīties pret agresīvas nodokļu plānošanas praksi. Visi šie mērķi būtībā risina problēmas, kas skar vairāk nekā vienu dalībvalsti, un tādēļ pēc būtības to risinājumam ir nepieciešama vienota pieeja. Ņemot vērā iepriekš minēto, jebkāda veida pasākumi varētu nodrošināt rezultātus tikai tad, ja šie noteikumi tiktu piemēroti vienādi visā iekšējā tirgū. Pretējā gadījumā uzņēmumu ienākuma nodokļu joma joprojām būs sadrumstalota, kas ļaus fiskālajiem šķēršļiem un negodīgām nodokļu konkurences praksēm turpināt plaukt. Turklāt nodokļu apiešana mūsdienās galvenokārt notiek pārrobežu kontekstā. Patiesībā tā ir mijiedarbība starp dažādām nodokļu sistēmām, kas rada ļaunprātīgas izmantošanas iespējas vai veicina neatbilstību radītu priekšrocību izmantošanu, kas rodas valsts uzņēmumu ienākuma nodokļa noteikumu mijiedarbībā. Turklāt fakts, ka ES iekšējā tirgū ir augsts integrācijas līmenis, nozīmē to, ka pārrobežu darbība ir liela, un tas savukārt pastiprina koordinētu risinājumu panākšanas nozīmi. Ņemot vērā no jauna iesniegtās iniciatīvas mērogu un ietekmi, tās mērķus mazināt izkropļojumus, ko radījusi pašreizējā 28 valstu nodokļu režīmu mijiedarbība, un radīt labvēlīgākus apstākļus pārrobežu ieguldījumiem vienotajā tirgū, var labāk sasniegt Savienības līmenī. Lielākai daļai KKUINB sistēmas galveno elementu risinājumu var rast vienīgi, rīkojoties kopīgi. Piemēram, vienību vai maksājumu juridiskā statusa neatbilstības, kas rada nodokļu dubultu uzlikšanu vai nodokļu dubultu neuzlikšanu, var izskaust, piemērojot uzņēmumu savstarpējām attiecībām kopējos uzņēmumu nodokļu noteikumus. Dalībvalstīm rīkojoties atsevišķi, šos jautājumus labākajā gadījumā var atrisināt tikai divpusēji. Pēc būtības pārrobežu zaudējumu pārnešana varētu darboties visefektīvāk tad, ja to pieļautu visas dalībvalstis, kaut gan nevajadzētu izslēgt divpusējo pieeju kā otro labāko variantu. Turklāt nodokļu nepiemērošana grupas iekšējai pārstrukturēšanai, sarežģīto transfertcenu izslēgšana grupas iekšienē, kā arī ienākumu sadale, izmantojot formulu grupas līmenī, ir pārrobežu jautājumi un to var risināt tikai ar vienotu regulējumu. •Proporcionalitāte Paredzētie pasākumi ir ne tikai piemēroti, bet arī nepieciešami vēlamā mērķa sasniegšanai. Tie skar vienīgi uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzes saskaņošanu, kas ir priekšnoteikums, lai pārvarētu identificētos šķēršļus, kuri kropļo iekšējo tirgu. Turklāt no jauna iesniegtā KKUINB iniciatīva neierobežo dalībvalstu suverenitāti vēlamās nodokļu ieņēmumu summas noteikšanā, lai sasniegtu savus budžeta politiskos mērķus. Tādējādi dalībvalstu tiesības noteikt savas uzņēmumu ienākuma nodokļa likmes netiek iespaidotas. Lai gan Komisija ir konsekventi veicinājusi nepieciešamību koordinēt valstu nodokļu prakses, ir skaidrs, ka ar koordināciju vien nebūs pietiekami, lai izskaustu ar nodokļiem saistītus izkropļojumus iekšējā tirgū. Pieredze rāda, ka koordinācija ir lēns process, un līdz šim šāda veida iepriekšējo pasākumu rezultāti bijuši visai pieticīgi. Turklāt nodokļu koordinācija parasti attiecas tikai uz konkrētiem un mērķtiecīgiem jautājumiem, un tā nespēj risināt visas problēmas, ar ko saskaras uzņēmumi iekšējā tirgū, kam ir nepieciešams visaptverošs risinājums. Paredzēts, ka no jauna iesniegtās KKUINB obligātā darbības joma tiks veidota tā, lai tā attiektos tikai uz vajadzīgajām nodokļu maksātāju kategorijām, t.i., uzņēmumu grupām, kas pārsniedz noteiktu lielumu. Tas ir tāpēc, ka parasti grupām ar lieliem ienākumiem ir pietiekami resursi, kas tām ļauj iesaistīties agresīvās nodokļu plānošanas stratēģijās. No tā izriet, ka paredzētie noteikumi nepārsniegs to, kas nepieciešams, lai sasniegtu Līguma mērķus – uzlabotu iekšējā tirgus darbību. •Instrumenta izvēle Jautājumus saistībā ar izkropļojumiem iekšējā tirgū, kā norādīts iepriekš, var risināt tikai ar saistošām tiesību normām un izmantojot kopīgu tiesisko regulējumu. Ieteikuma tiesību instrumenta izvēle ir riskanta, jo dalībvalstis var nolemt to vispār neīstenot vai arī tas var radīt neviengabalainu pieeju. Šāds iznākums ir ļoti nevēlams. Tāpat tas var radīt tiesisko nenoteiktību attiecībā uz nodokļu maksātājiem, kā arī apdraudēt koordinētas un saskaņotas uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas izveidi iekšējā tirgū. Turklāt, tā kā ir sagaidāms, ka kopējās nodokļa bāzes struktūrai būtu jāietekmē valstu budžeti, jo īpaši, izmantojot sadalījuma formulu, ir ļoti svarīgi, lai tiktu konsekventi un efektīvi piemēroti noteikumi, kas nosaka tās uzbūvi. To var sekmīgāk panākt ar saistošu tiesību aktu. Pamatojoties uz LESD 115. pantu: „Padome ar vienprātīgu lēmumu pieņem direktīvas, lai tuvinātu tādus dalībvalstu normatīvos un administratīvos aktus, kas tieši iespaido kopējā tirgus izveidi vai darbību.” Tādējādi Līgumā ir noteikts, ka tiesību akti tiešo nodokļu jomā ir pieņemami tikai direktīvu veidā. Saskaņā ar LESD 288. pantu direktīva tām dalībvalstīm, kurām tā adresēta, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, bet ļauj šo valstu iestādēm noteikt to īstenošanas formas un metodes rezultātu sasniegšanai. Tādējādi direktīvai vajadzētu būt vispārēja rakstura, jo specifiskajām detaļām un sīkajām detaļām ir jāpaliek dalībvalstu ziņā. 3.APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI •Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Komisija rīkoja sabiedrisko apspriešanos, lai iesaistītu visas ieinteresētās puses un piedāvātu tām iespēju sniegt savu ieguldījumu no jauna iesniegtajā KKUINB. Ieguldījumu šajā apspriešanās procesā sniedza 175 dalībnieki. Lielāko atbilžu daļu (37%) sniedza reģistrētās apvienības, kam sekoja uzņēmumi (32%), no kuriem lielākā daļa bija MVU; tas apliecina mazo uzņēmumu ieinteresētību šajā priekšlikumā.

Atkarībā no respondenta veida, pastāvēja viedokļu atšķirības par to, vai KKUINB ir piemērots instruments tādu jautājumu risināšanā kā peļņas novirzīšana un administratīvā sloga samazināšana. Lai gan priekšlikums kopumā šķiet pozitīvs, NVO un publiskās iestādes vairāk uzsvēra KKUINB ietekmi nodokļu plānošanā. Savukārt uzņēmumi drīzāk uzsvēra saistību izpildes izmaksu samazināšanas nozīmi, lai radītu darījumdarbībai labvēlīgu vidi ieguldījumu vajadzībām. Tāpat tika atzīmēti riski, kas var radīt lielākas administratīvās izmaksas, ja sistēmā dominētu noteikumi pret nodokļu apiešanu. Sabiedriskās apspriešanās laikā saņemtie viedokļi ir atspoguļoti ietekmes novērtējumā, kas ir minēts dažādās nodaļās, kā arī tam paredzētajā pielikumā. •Ekspertu atzinumu pieprasīšana un izmantošana Ietekmes novērtējumā ietverti trīs pētījumu rezultāti. 1. Eiropas Komisijas Kopīgā pētniecības centra veiktais CORTAX pētījums. CORTAX modelis ir vispārējs līdzsvara modelis, kas paredzēts uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas reformu ietekmes izvērtēšanai 28 ES valstīs, izmantojot detalizētus datus, kas iegūti no dažādiem datu avotiem. 2. Eiropas Ekonomiskās pētniecības centra (ZEW) veiktais pētījums par nodokļu reformu ietekmi uz tādu jautājumu risināšanu kā parāda stimulēšanas ietekme uz kapitāla izmaksām un faktiskajām nodokļu likmēm. Pētījumā pievērsta uzmanība tendences finansēt uzņēmumus ar korporatīvā parāda palīdzību apmērs apmēram 28 ES dalībvalstu nodokļu sistēmās un sīkāk analizēts tas, vai dažādas reformu iespējas varētu principā atrisināt parāda stimulēšanas problēmu un sekmēt ieguldījumus. 3. Eiropas Ekonomiskās pētniecības centra (ZEW) veiktais pētījums par nodokļu plānošanas ietekmi uz faktiskajām nodokļu likmēm. Pētījumā aplēstas vidējās un minimālās faktiskās nodokļu likmes, kas starptautiskajiem uzņēmumiem dod iespēju plānot sarežģītas nodokļu stratēģijas, tostarp izmantojot preferenciālus nodokļu režīmus. •Ietekmes novērtējums Galvenais izskatītais politiskais risinājums ir priekšlikums par kopēju konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi, tomēr veikts novērtējums arī par pirmā posma ietekmi bez konsolidācijas. Galvenā izvēle ir izdarāma attiecībā uz šādas nodokļa bāzes darbības jomu, proti, kam to piemērot. Galvenie izskatītie risinājumi ir padarīt KKUINB par obligātu visiem uzņēmumiem vai arī vienkārši uzņēmumu apakšgrupām. Tika izskatītas dažādas iespējas, kā novērst tendenci finansēt uzņēmumus ar parāda palīdzību, ko sekmē pastāvošās nodokļu sistēmas. Divas galvenās iespējamās rīcības: ļaut atskaitīt no apliekamā ienākuma gan parāda, gan finansēšanas ar pašu kapitālu izmaksas, vai neļaut atskaitīt nevienas no tām. Attiecībā uz R&D stimuliem, galvenajos risinājumos apsvērta nodokļu atlaide par izdevumiem, kas saistīti ar pētniecības un attīstības ieguldījumiem ar atšķirīgu kompensācijas līmeni. Veicot dažādu risinājumu novērtējumu, tika izsecināts vēlamais risinājums: lielajiem uzņēmumiem, kas saņem nodokļa atlaidi izaugsmei un ieguldījumiem un pētniecības un izstrādes izdevumiem, obligāti jāpiemēro KKUINB. Nodokļa atlaide izaugsmei un ieguldījumiem sniedz iespēju veikt atskaitījumus par parāda un pašu kapitāla finansējuma izmaksām līdz zināmai robežai, lai novērstu ļaunprātīgu izmantošanu un nodokļu plānošanu. Nodokļa atlaide R&D izdevumiem ir paredzēta, lai saglabātu vismaz esošos nodokļu stimulus pētniecības un izstrādes jomā. Analīze liecina, ka KKUINB sniedz nepārprotamas priekšrocības salīdzinājumā ar alternatīvu neveikt nekādu rīcību. Vēlamā risinājuma īstenošanai vajadzētu palielināt nodokļu sistēmu taisnīgumu un radīt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, rezultātā efektīvi likvidējot agresīvas nodokļu plānošanas stimulus ES. Tas nodrošinātu, ka korporācijas maksā taisnīgu uzliktā nodokļu sloga daļu un sekmētu nodokļu maksāšanu. Turklāt ES tiktu efektīvi novērsti pārrobežu nodokļu šķēršļi. Lai gan konsolidācija ir nepārprotami svarīgs elements, kas mazina nelikumīgu nodokļu apiešanu, noteikumi par kopīgu bāzi vien jau varētu palīdzēt apturēt dažas peļņas novirzīšanas formas, piemēram, nodokļu sistēmu neatbilstību izmantošanu nodokļu sistēmu mijiedarbības rezultātā. Uzņēmumu finansiālo lēmumu izkropļojumi tiek samazināti, izmantojot nodokļa atlaidi izaugsmei un ieguldījumiem, kas nostāda pašu kapitāla un parāda finansēšanu vienādā līmenī. R&D nodokļu stimuli ne tikai tiek saglabāti, bet arī uzlaboti un racionalizēti. Priekšlikuma sagaidāmie ekonomiskie ieguvumi ir pozitīvi. Kopējā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze ar zaudējumu pārnešanu pārrobežu mērogā un ar nodokļa atlaidi izaugsmei un ieguldījumiem varētu palielināt ieguldījumus un nodarbinātību par apmēram attiecīgi 3,6 % un 0,5 %. Kopumā izaugsme varētu palielināties par aptuveni 1,3 %. Tiek paredzēts, ka saistību izpildes izmaksas KKUINB ietvaros ievērojami samazināsies (10 % saistību izpildes nodrošināšanai nepieciešamais laiks un 2,5 % izdevumi). Izdevumi, kas saistīti ar meitasuzņēmuma izveidi, varētu samazināties par līdz pat 67 %, atvieglojot uzņēmumu (tostarp MVU) darbību ārvalstīs. Vēlamais risinājums nerada būtisku ietekmi uz vidi. Tiks ierobežota arī sociālā ietekme. •Normatīvā atbilstība un vienkāršošana Nodokļu saistību izpildes izmaksas ir būtisks slogs uzņēmumiem un to samazināšana būs liela priekšrocība KKUINB īstenošanā. Paredzamās saistību izpildes izmaksas lielajiem uzņēmumiem sasniedz aptuveni 2 % no samaksātajiem nodokļiem, savukārt MVU aplēse bija apmēram 30 % no samaksātajiem nodokļiem. Tiek lēsts, ka līdz ar pārrobežu darbību un meitasuzņēmumu skaita palielināšanos saistību izpildes izmaksas palielinātos. Nodokļu reformas dati liecina, ka pēc krīzes notikušas vairākas CIT reformas un daudzi pasākumi bijuši vērsti, lai stiprinātu starptautisko ļaunprātīgas izmantošanas novēršanas sistēmu. Ņemot vērā iepriekš minēto, saistību izpildes izmaksu samazinājums, izveidojot papildu meitasuzņēmumu, joprojām ir liela priekšrocība: tiek lēsts, ka izmaksas, kas rodas jauna meitasuzņēmuma izveides laikā dalībvalstī, samazināsies par 62 – 67 %. Galveno uzmanību pievēršot atskaitāmajiem izdevumiem, t.i., neņemot vērā vienreizējās pārorientācijas izmaksas, ietekmes novērtējums lēš 8 % samazinājumu no atbilstības darbībām veltītā laika pēc KKUINB īstenošanas. Pamatojoties uz šo laika samazinājumu, var aptuveni aprēķināt kopējo izmaksu ietaupījumu apmēru, ko varētu gūt pēc KKUINB ieviešanas. Ja 5 % vidējo uzņēmumu paplašinātu savu darbību ārvalstīs, vienreizēju izmaksu ietaupījums varētu būt aptuveni EUR 1 miljards. Ja visām starptautiskajām vienībām piemērotu KKUINB, regulārās saistību izpildes izmaksas varētu samazināties par aptuveni EUR 0,8 miljardiem. Nodokļu administrācijas gūs priekšrocības, jo būs mazāk darba saistībā ar transfertcenu noteikšanas jautājumiem mazāk lietu, jo uzņēmuma grupas nodokļu lietas galvenokārt risina tās dalībvalsts administrācija, kurā mātesuzņēmums ir rezidents. No otras puses, kamēr KKUINB nebūs obligāta visiem uzņēmumiem, valstu administrācijas saskarsies ar papildu saistību izpildes izmaksām sakarā ar divu paralēlu sistēmu uzturēšanu. Lai sasniegtu nodokļu sistēmas taisnīguma mērķi proporcionālā veidā, vēlamais risinājums ieviest KKUINB nosaka, ka KKUINB būs obligāta tikai uzņēmumu apakšgrupām, pamatojoties uz to lielumu. Līdz ar to mikrouzņēmumi, kā arī MVU, tiek atbrīvoti no obligātās KKUINB piemērošanas. Attiecinot obligāto noteikumu piemērošanu vien uz tām grupām grāmatvedībā, kuru konsolidētais grupas apgrozījums ir virs EUR 750 milj., paredzēts aptvert lielāko daļu (aptuveni 64 %) apgrozījuma, ko rada grupas, vienlaikus ierobežojot risku iekļaut tikai iekšzemes grupas. Sliekšņa vērtība atbilst pieejai, ko izmanto citās ES iniciatīvās, lai cīnītos pret nodokļu apiešanu. Tajā pašā laikā uzņēmumiem, kuriem KKUINB piemērošana nav obligāta, šis priekšlikums dod iespēju „izvēlēties” KKUINB sistēmu. Tādējādi MVU un mikrouzņēmumiem tiek piešķirta maksimāla elastība, dodot iespēju saņemt KKUINB sniegtās priekšrocības, neuzliekot KKUINB kā obligātu prasību šai uzņēmumu grupai. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Šis direktīvas priekšlikums neietekmē Eiropas Savienības budžetu. 5.CITI ELEMENTI

•Īstenošanas plāni un uzraudzības, izvērtēšanas un ziņošanas kārtība Komisija izskatīs direktīvas piemērošanu pēc pieciem gadiem no tās stāšanās spēkā un ziņos par tās darbību Padomei. Dalībvalstīm būtu jādara Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva. •Skaidrojošie dokumenti (direktīvām) Skatīt 22. apsvērumu. •Konkrēto priekšlikuma noteikumu detalizēts skaidrojums Šis priekšlikums ir pirmais posms (kopējā uzņēmumu ienākuma nodokļa bāze) 2 posmu pieejai ES mēroga uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmas ieviešanā un paredz kopīgus uzņēmumu nodokļu sistēmas noteikumus, lai aprēķinātu uzņēmumu un pastāvīgo pārstāvniecību nodokļa bāzi Eiropas Savienībā. Darbības joma atšķirībā no 2011. gada priekšlikuma, kurā tika noteikta izvēles sistēma visiem, šī direktīva paredzēs obligātas prasības uzņēmumiem, kas pieder pie grupām, kuras pārsniedz noteiktu lielumu. Kritēriji, kas nosaka ar lielumu saistītu slieksni, attieksies uz grupas, kas iesniedz konsolidētos finanšu pārskatus, kopējiem konsolidētajiem ieņēmumiem. Turklāt, lai starp abiem posmiem sasniegtu zināmu saskaņotību (piemēram, KUINB un KKUINB), uzņēmumiem būs jāpanāk atbilstība konsolidācijas nosacījumiem, lai uz tiem attiecinātu obligātu KUINB darbības jomu. Tas nodrošinās to, ka ja iniciatīva tiks īstenota pilnībā, pieņemot konsolidāciju un sadalījuma formulu, visiem nodokļu maksātājiem, kas piemēros kopējo bāzi, tiks automātiski piemērota KKUINB shēma. Šie kopējie noteikumi pēc izvēles būs pieejami arī uzņēmumiem, kas neatbilst šiem nosacījumiem. Pastāvīgās pārstāvniecības definīcija: pastāvīgās pārstāvniecības jēdziens šajā direktīvā ir definēts, izmantojot pēc BEPS projekta ieteikto pastāvīgās pārstāvniecības definīciju ESAO Nodokļu paraugkonvencijā. Atšķirībā no 2011. gada priekšlikuma, pārskatītā definīcija attiecas tikai uz pastāvīgajām pārstāvniecībām, kas atrodas Savienībā un pieder nodokļu maksātājam, kurš ir rezidents nodokļu vajadzībām Savienībā. Mērķis būtu nodrošināt, lai visiem iesaistītajiem nodokļu maksātājiem būtu kopīga izpratne un lai izslēgtu iespēju, ka neatbilstība rodas atšķirīgu definīciju dēļ. Tādas pastāvīgās pārstāvniecības, kas atrodas trešā valstī, vai kas atrodas Savienībā, bet kas pieder nodokļu maksātājam, kurš ir rezidents nodokļu vajadzībām trešā valstī, jēdziena vienota definēšana netika uzskatīta par vajadzīgu. Tādējādi trešo valstu aspektu risina ar divpusējiem nodokļu nolīgumiem un valsts tiesību aktiem. Nodokļu bāze: ir plaša tvēruma. Visi ieņēmumi būs apliekami ar nodokli, ja vien nebūs nepārprotami atbrīvoti no nodokļa. No aplikšanas ar nodokli jāatbrīvo ienākumi, ko veido dividendes, ieņēmumi no tādu daļu atsavināšanas, kas pieder ārpus grupas esošam uzņēmumam, attiecībā uz līdzdalību vismaz 10 procentu apmērā, lai novērstu ārvalstu tiešo ieguldījumu dubultu aplikšanu ar nodokļiem. Tādā pašā veidā pastāvīgo pārstāvniecību peļņa arī tiks atbrīvota no aplikšanas ar nodokli valstī, kurā atrodas galvenais birojs. Ar nodokli apliekamie ieņēmumi tiks samazināti, atskaitot darījumdarbības izdevumus un dažus citus posteņus. Jaunajā priekšlikumā KUINB, veicot dažus precizējumus konsekvences nodrošināšanai, tiks pārņemts arī 2011. gada priekšlikumā norādīto neatskaitāmo izdevumu saraksts. Lai atbalstītu inovācijas ekonomikā, šī no jauna iesniegtā iniciatīva ieviesīs jau tā dāsnajā 2011. gada priekšlikuma R&D režīmā liela apjoma atskaitījumu attiecībā uz R&D izmaksām. Tādējādi arī turpmāk tiks piemēroti šī priekšlikuma pamatnoteikumi par R&D izdevumu atskaitīšanu, tādējādi R&D izmaksas tiks pilnībā ietvertas izdevumos kārtējā gadā (izņemot nekustamo īpašumu). Turklāt nodokļu maksātājiem būs tiesības attiecībā uz R&D izmaksām līdz EUR 20 000 000 apmērā gadā papildus veikt liela apjoma atskaitījumu līdz pat 50 %. Ja R&D izmaksas pārsniedz EUR 20 000 000, nodokļu maksātāji var atskaitīt no pārsniedzošās summas 25 %. Ņemot vērā to, ka viena no galvenajām politikas iniciatīvām saistībā ar vienotā tirgus darbību ir atbalstīt mazo un inovatīvo saimniecisko darbību, no jauna iesniegtajā priekšlikumā par kopēju uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi ir paredzētas tiesības veikt liela apjoma atskaitījumu maziem darbību uzsākušiem uzņēmumiem bez saistītiem uzņēmumiem un kuri ir inovatīvi (kategorija, kas jo īpaši aptver jaunuzņēmumus). Šajā kontekstā nodokļu maksātāji, kas atbilstoši direktīvai atbilst kritērijiem, var atskaitīt 100 % no savām pētniecības un izstrādes izmaksām, ja vien tās nepārsniedz EUR 20 000 000, un ar nosacījumu, ka šiem nodokļu maksātājiem nav nekādu saistītu uzņēmumu. Procentu ierobežošanas noteikums ir jauns noteikums (2011. gada priekšlikumā nebija paredzēts), kas ietverts ATAD un tika sīki analizēts BEPS iniciatīvas kontekstā. Tas ierobežo procentu (un citu finanšu) izmaksu atskaitīšanas tiesības, lai novērstu peļņas novirzīšanas praksi uz zemu nodokļu valstīm. Noteikumi paredz procentu (un citu finanšu) izmaksu atskaitīšanu pilnā apmērā, ciktāl ar tām var kompensēt ar nodokli apliekamos procentu (un citus finanšu) ienākumus. Uz procentu izmaksu pārpalikumu attieksies atskaitīšanas ierobežojumi, ko nosaka, atsaucoties uz nodokļu maksātāja apliekamo peļņu pirms procentu maksājumiem, nodokļiem, nolietojuma un amortizācijas (EBITDA). Nodokļa atlaide izaugsmei un investīcijām (AGI): Iniciatīvu iesniedz no jauna, lai novērstu asimetriju, ko rada tas, ka procentu maksājumi par aizņēmumiem ir atskaitāmi (ar dažiem ierobežojumiem) no nodokļu maksātāju kopējās bāzes, savukārt sadalītā peļņa nav atskaitāma. Rezultātā finansējumam ar parādu ir absolūtas priekšrocības salīdzinājumā ar finansējumu ar pašu kapitālu. Ņemot vērā risku, ka šāda situācija var vairot uzņēmumu parādsaistības, no jauna iesniegtajā priekšlikumā par kopēju uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi būs iekļauti noteikumi, kas vērsti pret parāda stimulēšanu, lai neitralizētu pašreizējo sistēmu, kas neveicina finansējumu ar pašu kapitālu. Nodokļu maksātājiem tiks piešķirta atlaide izaugsmei un ieguldījumiem, saskaņā ar kuru viņu pašu kapitāla pieaugums būs atskaitāms no apliekamās bāzes, ievērojot konkrētus nosacījumus, piemēram, pasākumi pret iespējamām lavīnveida sekām un noteikumi par nodokļu apiešanas novēršanu. Pārskatot noteikumus par kopējo nodokļu bāzi, Komisija AGI koncepcijai pievērsīs īpašu uzmanību, apsverot korekcijas tās definīcijā un apmērā. Amortizācija: noteikuma pamatdoma, saskaņā ar kuru pamatlīdzekļi, ar dažiem izņēmumiem, ir amortizējami nodokļu vajadzībām, ir tāda pati kā 2011. gada priekšlikumā. Tomēr tagad atsevišķi amortizējamu aktīvu jēdziens būs plašāks, jo vidēja termiņa materiālie pamatlīdzekļi ir izņemti no portfeļa sistēmas. Zaudējumi: saskaņā ar 2011. gada priekšlikumu nodokļu maksātājiem ir atļauts pārnest zaudējumus uz nākamajiem periodiem neierobežotā laikposmā bez atskaitāmās summas ierobežojumiem gadā. Direktīva veido saikni starp procentu ierobežošanas noteikumiem un nodokļu režīmu attiecībā uz zaudējumiem. Tādējādi tika pieņemts politiskais lēmums sagatavot ļoti efektīvu procentu ierobežošanas noteikumu, kas paredz, ka jebkura summa, kas atbilst zaudējumu kritērijiem, atspoguļo tirdzniecības darbības iznākumu. Noteikumu pastiprina noteikums par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu, kas paredz novērst mēģinājumus apiet noteikumus par zaudējumu atskaitīšanas tiesībām, iegādājoties zaudējumus nesošus uzņēmumus. Īslaicīga zaudējumu pārnešana, reintegrējot apliekamajā ienākumā: lai daļēji kompensētu to, ka pirmajā posmā nav pārrobežu konsolidācijas sniegto priekšrocību, saskaņā ar stingriem nosacījumiem būs iespēja pārnest zaudējumus, kas radušies tiešajam meitasuzņēmumam vai pastāvīgajai pārstāvniecībai, kas atrodas citās dalībvalstīs. Šāda veida zaudējumu pārnešana būs īslaicīga, jo mātesuzņēmums, ņemot vērā iepriekš atskaitīto zaudējumu summu, savai nodokļu bāzei atpakaļ pievienos jebkādu tiešā meitasuzņēmuma vai pastāvīgās pārstāvniecības gūto turpmāko peļņu. Turklāt, ja iekļaušana nenotiek pēc konkrēta gadu skaita, atskaitītie zaudējumi jebkurā gadījumā tiks reintegrēti automātiski. Nodokļu apiešanas novēršana: līdzīgi kā 2011. gada priekšlikumam arī šajā sistēmā tiks iekļauta virkne noteikumu par nodokļu apiešanas novēršanu. Vispārēji noteikumi par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu (GAAR) tika izstrādāti atbilstoši tekstam, kas iekļauts ATAD un ir papildināts ar pasākumiem, kas paredzēti, lai ierobežotu konkrētus nodokļu apiešanas veidus. Lai nepieļautu diskriminējošas situācijas, praksē būs jānodrošina, ka iekšzemes situācijās Savienībā un ar trešām valstīm GAAR piemēro vienotā veidā, lai to piemērošanas darbības jomā un rezultātos nerastos atšķirības iekšzemes un pārrobežu situācijās. Attiecībā uz konkrētiem pasākumiem pret nodokļu apiešanu parasti jautājumus par nodokļu līmeni ir nepieciešams risināt otrpus robežas, lai noteiktu, vai ārvalstī radušies nodokļu maksātāja ienākumi ir apliekami ar nodokli. Noteikumi ietver pārejas klauzulu, kas ir vērsta pret konkrētiem ienākumu veidiem, kas gūti trešajā valstī. Mērķis ir nodrošināt, lai ienākumi būtu apliekami ar nodokli Savienībā, ja šie ienākumi trešajā valstī tika aplikti ar nodokli, kas ir zem noteiktā nodokļu līmeņa. Noteikumi par kontrolētiem ārvalstu uzņēmumiem (CFC) lielā mērā atsaucas uz ATAD iekļauto noteikumu, un to rezultātā kontrolēta meitasuzņēmuma ienākumu, kuram uzlikts zems nodoklis, attiecina uz tā mātesuzņēmumu, lai novērstu peļņas novirzīšanu. CFC noteikumi attiecas arī uz pastāvīgo pārstāvniecību peļņu, ja nodokļu maksātāja dalībvalstī šādu peļņu neapliek ar nodokli vai ja tā ir atbrīvota no nodokļa. Hibrīdneatbilstības Ņemot vērā to, ka neatbilstības rodas tādēļ, ka dažādās valstīs noteikta veida vienībām vai finanšu maksājumiem ir atšķirīgs juridiskais raksturojums, parasti tām nevajadzētu rasties tādu uzņēmumu starpā, kuri savas nodokļu bāzes aprēķināšanai piemēro kopīgos noteikumus par nodokļa bāzi. Tomēr, tā kā neatbilstības, visticamāk, saglabāsies mijiedarbībā starp kopējās bāzes sistēmu un valsts vai trešo valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmām, tad šī direktīva paredz noteikumus, saskaņā ar kuriem vienai no divām jurisdikcijām, kas iesaistīta neatbilstībā, būs jāliedz maksājuma atskaitīšana vai jānodrošina, ka attiecīgie ienākumi tiek iekļauti kopējā bāzē. 2016/0337 (CNS)

Priekšlikums PADOMES DIREKTĪVA par kopējo uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 115. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu, saskaņā ar īpašu likumdošanas procedūru, tā kā: 1)Uzņēmumi, kas vēlas veikt pārrobežu darījumdarbību Savienībā, saskaras ar nopietniem šķēršļiem un tirgus izkropļojumiem, ko rada 28 atšķirīgu uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmu pastāvēšana un mijiedarbība. Turklāt nodokļu plānošanas struktūras laika gaitā ir kļuvušas arvien sarežģītākas, jo tās izveido vairākās jurisdikcijās, un tās efektīvi izmanto nodokļu sistēmas specifiskās detaļas vai neatbilstības starp divām vai vairākām nodokļu sistēmām, lai mazinātu uzņēmumu nodokļu saistības. Lai gan šīs situācijas parāda trūkumus, kuri ir pilnīgi atšķirīgi pēc būtības, abi trūkumu veidi rada šķēršļus, kas kavē pareizu iekšējā tirgus darbību. Tāpēc, lai novērstu šīs problēmas, rīcībai vajadzētu būt vērstai uz abiem tirgus nepilnību veidiem. 2)Lai veicinātu pareizu iekšējā tirgus darbību, uzņēmumu nodokļu vidi Eiropas Savienībā būtu jāveido saskaņā ar principu, kas paredz, ka uzņēmumi taisnīgi maksā savu daļu no nodokļa jurisdikcijā(-s), kurā(-s) tie gūst peļņu. Tādēļ ir jāparedz mehānismi, kas attur uzņēmumus izmantot priekšrocības, ko sniedz neatbilstības starp valstu nodokļu sistēmām, lai samazinātu savas nodokļu saistības. Vienlīdz svarīgi ir arī sekmēt izaugsmi un ekonomisko attīstību iekšējā tirgū, veicinot pārrobežu tirdzniecību un korporatīvos ieguldījumus. Šajā nolūkā Savienībā ir jānovērš dubultas nodokļu uzlikšanas un dubultas nodokļu neuzlikšanas risks, likvidējot valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmu mijiedarbībā radušās atšķirības. Tajā pašā laikā uzņēmumiem, lai tie varētu attīstīt savu komercdarbību un paplašinātu to ārpus Savienības robežām, ir nepieciešams vienkārši un praktiski pielietojams nodoklis un tiesiskais regulējums. Šajā kontekstā būtu jārisina arī citi diskriminācijas gadījumi. 3)Kā norādīts 2011. gada 16. marta priekšlikumā Padomes direktīvai par kopējo konsolidēto uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KKUINB), uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēma, kura uzņēmumu ienākuma nodokļa aprēķināšanas vajadzībām apskata Savienību kā vienotu tirgu, atvieglotu pārrobežu darbību uzņēmumiem, kuri ir Savienības rezidenti, un veicinātu mērķi padarīt Savienību par konkurētspējīgāku vietu starptautiskajiem ieguldījumiem. 2011. gada priekšlikums par KKUINB ir vērsts uz mērķi veicināt Savienībā esošo uzņēmumu pārrobežu komercdarbības paplašināšanos. Papildus šim mērķim būtu jāņem vērā, ka KKUINB var būt ļoti efektīva iekšējā tirgus darbības uzlabošanai, apkarojot nodokļu apiešanas shēmas. Ņemot vērā iepriekš minēto, KKUINB iniciatīva būtu jāiesniedz no jauna, lai vienādā līmenī varētu risināt jautājumus attiecībā uz darījumdarbības veicināšanas aspektu un iniciatīvas funkciju cīņā pret nodokļu apiešanu. Šāda pieeja vislabāk kalpotu mērķim izskaust iekšējā tirgus darbības traucējumus. 4)Ņemot vērā nepieciešamību ātri rīkoties, lai nodrošinātu pareizu iekšējā tirgus darbību, padarot to, no vienas puses, tirdzniecībai un ieguldījumiem labvēlīgāku un, no otras puses, noturīgāku pret nodokļu apiešanas shēmām, vērienīgo KKUINB iniciatīvu ir nepieciešams sadalīt divos atsevišķos priekšlikumos. Pirmajā posmā būtu jāīsteno noteikumi par kopēju uzņēmumu ienākuma nodokļa bāzi (KUINB), un pēc tam otrajā posmā –konsolidācija. 5)Pārrobežu kontekstā mēdz parādīties vairākas agresīvas nodokļu plānošanas struktūras, kas nozīmē, ka iesaistītajām uzņēmumu grupām ir minimāli resursi. Pamatojoties uz šo, noteikumi par kopējo bāzi proporcionalitātes apsvērumu dēļ būtu obligāti jāpiemēro tikai tiem uzņēmumiem, kas ir lielas grupas sastāvā. Šajā nolūkā būtu jānosaka ar lielumu saistītais slieksnis, pamatojoties uz grupas, kura iesniedz konsolidētos finanšu pārskatus, kopējo konsolidēto ieņēmumu. Turklāt, ja iniciatīva materializējas pilnībā, lai nodrošinātu saskaņotību starp abiem KKUINB iniciatīvas posmiem, noteikumi par kopēju bāzi būtu obligāti jāpiemēro tiem uzņēmumiem, kas būtu uzskatāmi par grupu. Turklāt, lai labāk sasniegtu mērķi veicināt tirdzniecību un ieguldījumus iekšējā tirgū, grupām, kas neatbilst noteiktajiem kritērijiem, būtu jābūt iespējai izvēlēties piemērot noteikumus par kopējo bāzi. 6)Ir jānosaka pastāvīgās pārstāvniecības, kas atrodas Savienībā un pieder nodokļu maksātājam, kurš ir rezidents nodokļu vajadzībām Savienībā, jēdziena definīcija. Mērķis būtu nodrošināt, lai visiem iesaistītajiem nodokļu maksātājiem būtu kopīga izpratne un lai izslēgtu iespēju, ka neatbilstība rodas atšķirīgu definīciju dēļ. Savukārt tādas pastāvīgās pārstāvniecības, kas atrodas trešā valstī, vai kas atrodas Savienībā, bet kas pieder nodokļu maksātājam, kurš ir rezidents nodokļu vajadzībām trešā valstī, jēdziena definēšana nebūtu jāuzskata par vajadzīgu. Šis aspekts būtu jāatstāj divpusējo nodokļu nolīgumu un valsts tiesību aktu ziņā, jo tam ir sarežģīta mijiedarbība ar starptautiskajiem nolīgumiem. 7)Lai mazinātu nodokļu apiešanas risku, kas kropļo iekšējā tirgus darbību, kopējai nodokļu bāzei būtu jābūt plaša tvēruma. Tas nozīmē, ka visiem ieņēmumiem vajadzētu uzlikt nodokli, ja vien tie nav nepārprotami atbrīvoti no nodokļa. Attiecībā uz līdzdalību vismaz 10 % apmērā, ienākumi, ko veido dividendes vai ieņēmumi no tādu daļu atsavināšanas, kas pieder ārpus grupas esošam uzņēmumam, ir jāizslēdz, lai novērstu dubultu nodokļa uzlikšanu ārvalstu tiešajiem ieguldījumiem.Tādā pašā veidā pastāvīgo pārstāvniecību peļņu arī vajadzētu atbrīvot no aplikšanas ar nodokli valstī, kurā atrodas galvenais birojs. Tiek arī uzskatīts, ka ārvalstīs gūtu ienākumu atbrīvošana no nodokļa atbilst vajadzībai vienkāršot situāciju uzņēmumiem. Patiesi, piešķirot atvieglojumu saistībā ar nodokļu dubulto uzlikšanu, vairākums dalībvalstu pašlaik no nodokļa atbrīvo dividendes un ieņēmumus no daļu atsavināšanas, un tādējādi izvairās veikt aprēķinu par nodokļu maksātāja tiesībām saņemt nodokļa kredītu par ārvalstīs samaksāto nodokli, jo īpaši, ja šādās tiesībās jāņem vērā uzņēmuma ienākuma nodoklis, ko samaksājis uzņēmums, kas sadala dividendes. 8)Ar nodokli apliekamos ieņēmumus vajadzētu samazināt, atskaitot darījumdarbības izdevumus un dažus citus posteņus. Atskaitāmie darījumdarbības izdevumi parasti ietver visas izmaksas saistībā ar pārdošanu un izdevumus saistībā ar ienākumu radīšanu, uzturēšanu un nodrošināšanu. Lai atbalstītu inovācijas ekonomikā un modernizētu iekšējo tirgu, būtu jāparedz pētniecības un izstrādes izmaksu atskaitījumi, tostarp atskaitījumi lielā apmērā, un tos vajadzētu pilnībā ietvert izmaksās tajā gadā, kurā izmaksas radušās (izņemot nekustamo īpašumu). Mazus darbību uzsākušus uzņēmumus bez saistītiem uzņēmumiem, kuri ir inovatīvi (kategorija, kas jo īpaši aptver jaunuzņēmumus) arī vajadzētu atbalstīt, piešķirot lielāka plaša apmēra atskaitījuma tiesības pētniecības un izstrādes izdevumiem. Lai nodrošinātu juridisko noteiktību, ir jābūt sarakstam ar neatskaitāmiem izdevumiem. 9)Nesenās norises starptautiskajā nodokļu sistēmā ir aktualizējušas faktu, ka starptautiskas uzņēmumu grupas, cenšoties samazināt savas globālās nodokļu saistības, aizvien vairāk apiet nodokļus, kā rezultātā tiek samazināta nodokļu bāze un tiek veicināta peļņas novirzīšana, izmantojot pārmērīgus procentu maksājumus. Lai novērstu šādu praksi, ir nepieciešams ierobežot procentu (un citu finanšu) izmaksu atskaitīšanas tiesības. Šajā kontekstā procentu (un citu finanšu) izmaksu atskaitīšanu vajadzētu pieļaut tikai tiktāl, ciktāl ar tām var kompensēt ar nodokli apliekamos procentu (un citus finanšu) ienākumus. Uz procentu izmaksu pārpalikumu vajadzētu attiecināt atskaitīšanas ierobežojumus, ko nosaka, atsaucoties uz nodokļu maksātāja apliekamo peļņu pirms procentu maksājumiem, nodokļiem, nolietojuma un amortizācijas (EBITDA).

10)Fakts, ka procentu maksājumi par aizņēmumiem ir atskaitāmi no nodokļu maksātāja kopējās bāzes, savukārt sadalītā peļņa nav atskaitāma, rada absolūtas priekšrocības par labu finansēšanai ar parādu, nevis ar pašu kapitālu. Ņemot vērā riskus, ka šāda situācija var vairot uzņēmumu parādsaistības, ir svarīgi paredzēt pasākumus, lai neitralizētu pašreizējo sistēmu, kas neveicina finansējumu ar pašu kapitālu. Ņemot vērā iepriekš minēto, ir paredzēts nodokļu maksātājiem piešķirt atlaidi izaugsmei un investīcijām, un tādējādi nodokļu maksātāja kapitāla pieaugumam vajadzētu būt atskaitāmam no tā nodokļa bāzes, ja ir ievēroti konkrēti nosacījumi. Tādēļ ir svarīgi nodrošināt, lai sistēmu neietekmētu lavīnveida sekas, un šajā nolūkā ir jāizslēdz nodokļu maksātāja līdzdalības saistītajos uzņēmumos vērtība nodokļu vajadzībām. Visbeidzot, lai atlaides shēma būtu pietiekami stabila, vajadzētu paredzēt noteikumus par nodokļu apiešanas novēršanu. 11)Pamatlīdzekļiem, ar dažiem izņēmumiem, vajadzētu būt amortizējamiem nodokļu vajadzībām. Lai gan ilgtermiņa un vidēja termiņa materiālos un nemateriālos aktīvus vajadzētu amortizēt atsevišķi, pārējos aktīvus vajadzētu apvienot portfelī. Portfeļa amortizācija vienkāršo situāciju gan nodokļu iestādēm, gan nodokļu maksātājiem, jo tā novērš nepieciešamību izveidot un uzturēt sarakstu ar visiem atsevišķajiem pamatlīdzekļu veidiem un to lietderīgās lietošanas laiku. 12)Lai novērstu pasīvu ieņēmumu novirzīšanu (galvenokārt finanšu) prom no uzņēmumiem, kas apliekami ar lielu nodokli, jebkādus zaudējumus, kas var rasties taksācijas gada beigās, lielākoties vajadzētu uzskatīt atbilstošiem tirdzniecības darbības rezultātiem. Pamatojoties uz šo pieņēmumu, nodokļu maksātājiem ir jāatļauj pārnest zaudējumus uz nākamajiem periodiem neierobežotā laikposmā bez atskaitāmās summas ierobežojumiem gadā. Zaudējumu pārnešana uz nākamajiem periodiem ir paredzēta, lai nodrošinātu, ka nodokļu maksātājs maksā nodokli par saviem reālajiem ienākumiem, tāpēc nav iemesla noteikt laika ierobežojumus zaudējumu pārnešanai uz nākamajiem periodiem. Noteikums attiecībā uz zaudējumu atpakaļpārnešanas iespēju nav jāievieš, jo dalībvalstīs tā ir samērā reta prakse, un tas var radīt pārmērīgu sarežģītību. Turklāt jāparedz noteikums par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu, kas paredz novērst mēģinājumus apiet noteikumus par zaudējumu atskaitīšanas tiesībām, iegādājoties zaudējumus nesošus uzņēmumus. 13)Lai atvieglotu uzņēmumu naudas plūsmas stāvokli, piemēram, kompensējot zaudējumus, kas saistīti ar darbības iesākšanu vienā dalībvalstī, ja peļņu gūst citā dalībvalstī, un veicinātu pārrobežu darbības paplašināšanu Savienības teritorijā, nodokļu maksātājiem vajadzētu piešķirt tiesības uz laiku ņemt vērā zaudējumus, kas radušies to tiešajos meitasuzņēmumos un pastāvīgajās pārstāvniecībās, kas atrodas citās dalībvalstīs. Šajā nolūkā mātesuzņēmumam vai galvenajam birojam, kas atrodas dalībvalstī, vajadzētu būt iespējai atskaitīt no nodokļa bāzes attiecīgajā taksācijas gadā zaudējumus, kas radušies tajā pašā taksācijas gadā tiešajos meitasuzņēmumos un pastāvīgajās pārstāvniecībās, kas atrodas citās dalībvalstīs, proporcionāli līdzdalībai. Mātesuzņēmumam vajadzētu, ņemot vērā iepriekš atskaitīto zaudējumu summu, savai nodokļu bāzei atpakaļ pievienot jebkādu tiešā meitasuzņēmuma vai pastāvīgās pārstāvniecības gūto turpmāko peļņu. Tā kā ir ļoti svarīgi aizsargāt valsts nodokļu ieņēmumus, arī atskaitītos zaudējumus vajadzētu automātiski reintegrēt, ja tas nenotiek pēc konkrēta gadu skaita vai ja vairs neizpildās tiešā meitasuzņēmuma vai pastāvīgās pārstāvniecības kritēriji. 14)Lai nepieļautu lielāku nodokļu jurisdikciju nodokļa bāzes samazināšanu, novirzot peļņu uz zemāku nodokļu valstīm ar mākslīgi palielinātu transfertcenu palīdzību, darījumiem starp nodokļu maksātāju un saistīto(-ajiem) uzņēmumu(-iem) vajadzētu piemērot cenu noteikšanas korekcijas atbilstīgi tirgus cenas principam, kas ir vispārpiemērojams kritērijs. 15)Ir svarīgi nodrošināt atbilstīgus nodokļu apiešanas novēršanas pasākumus, lai pastiprinātu kopīgās bāzes noteikumu noturību pret agresīvu nodokļu plānošanas praksi. It īpaši sistēmā vajadzētu paredzēt vispārēju noteikumu par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu (GAAR), papildinot to ar pasākumiem, kas paredzēti, lai ierobežotu konkrētus nodokļu apiešanas veidus. Tā kā vispārējus noteikumus par ļaunprātīgas izmantošanas novēršanu (GAAR) nodokļu sistēmās izmanto, lai vērstos pret ļaunprātīgu nodokļu praksi, kas vēl nav aptverta konkrētiem gadījumiem paredzētos noteikumos, to izmantošanas nolūks ir novērst nepilnības, neskarot konkrētu nodokļu apiešanas novēršanas noteikumu piemērojamību. Savienībā GAAR vajadzētu piemērot vienīgi veidojumiem, kuri ir neīsti. Tādēļ ir svarīgi nodrošināt to, ka GAAR valstu iekšējās situācijās, pārrobežu situācijās Savienībā un pārrobežu situācijās, kur iesaistīti trešo valstu uzņēmumi, piemēro vienotā veidā, lai nebūtu atšķirību to piemērošanas tvērumā un rezultātos. 16)Attiecībā uz konkrētiem pasākumiem pret nodokļu apiešanu bieži jautājumus par nodokļu līmeni ir nepieciešams risināt otrpus robežas, lai noteiktu, vai ārvalstī radušies nodokļu maksātāja ienākumi ir apliekami ar nodokli. Tas radītu vienlīdzīgus konkurences apstākļus attiecībā uz piemērojamo nodokļu līmeni un konkurenci iekšējā tirgū, kā arī pasargātu tirgu no nodokļu bāzes samazināšanas, attiecībā uz trešajām valstīm. Tādēļ šajā kontekstā ir nepieciešams paredzēt pārejas klauzulu, kura vēršas pret tādiem konkrētiem trešā valstī gūta ienākuma veidiem, kā piemēram, peļņas sadale, ienākums no daļu atsavināšanas, lai nodrošinātu, ka šim ienākums ir apliekams ar nodokli Savienībā, ja tam trešajā valstī uzliktais nodoklis ir zemāks par noteikto līmeni. Noteikumu par kontrolētiem ārvalstu uzņēmumiem (CFC) ir arī neaizstājams uzņēmumu ienākuma nodokļu sistēmas elements ,un to rezultātā kontrolēta meitasuzņēmuma ienākumu, kuram uzlikts zems nodoklis, attiecina uz tā mātesuzņēmumu, lai izvairītos no peļņas novirzīšanas. Šajā ziņā ir nepieciešams, lai CFC noteikumi attiektos arī uz tādu pastāvīgu pārstāvniecību peļņu, ko nodokļu maksātāja dalībvalstī neapliek ar nodokli vai atbrīvo no nodokļa. 17)Ņemot vērā to, ka parasti hibrīdneatbilstību sekas ir dubulta atskaitīšana (proti, atskaitīšana abās valstīs) vai ienākuma atskaitīšana vienā dalībvalstī un tā neiekļaušana nodokļa bāzē otrā dalībvalstī, šādas situācijas nepārprotami ietekmē iekšējo tirgu, kropļojot tā mehānismus un radot nepilnības, kuru rezultātā plaukst nodokļu apiešanas prakse. Ņemot vērā to, ka neatbilstības rodas tādēļ, ka dažādās valstīs noteikta veida vienībām vai finanšu maksājumiem ir atšķirīgs juridiskais raksturojums, parasti tās nerodas tādu uzņēmumu starpā, kuri savas nodokļu bāzes aprēķināšanai piemēro kopīgos noteikumus par nodokļa bāzi. Tomēr neatbilstības varētu saglabāties mijiedarbībā starp kopējas nodokļa bāzes sistēmu un valsts vai trešo valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa sistēmām. Lai neitralizētu hibrīdneatbilstības pasākumu ietekmi, ir nepieciešams paredzēt noteikumus, saskaņā ar kuriem vienai no divām jurisdikcijām būs jāliedz maksājuma atskaitīšana vai jānodrošina, ka attiecīgie ienākumi tiek iekļauti kopējā nodokļa bāzē. 18)Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 45/2001 28. panta 2. punktu ir notikusi apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju. Jebkurai personas datu apstrādei, ko veic saskaņā ar šo direktīvu, jāatbilst arī piemērojamajiem valsts noteikumiem par datu aizsardzību, ar kuriem īsteno Direktīvu Nr. 95/46/EK, kuru aizstās Regula Nr. (ES) 2016/679 un Regula Nr. (EK) 45/2001. 19)Lai papildinātu vai grozītu dažus nebūtiskus šīs direktīvas elementus, saskaņā ar LESD 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus attiecībā uz i) izmaiņām dalībvalstu tiesību aktos attiecībā uz uzņēmumu formām un uzņēmumu nodokļiem un attiecīgi grozīt I un II pielikumu; ii) paredzot papildu definīcijas; iii) pieņemot sīki izstrādātus noteikumus par aizsardzību pret nodokļu apiešanu vairākās konkrētās jomās, kas attiecas uz atlaides piešķiršanu izaugsmei un ieguldījumiem; iv) sīkāk definējot juridisko un ekonomisko īpašumtiesību jēdzienus saistībā ar nomātiem aktīviem; v) aprēķinot nomas maksas kapitāla un procentu elementu un nomātu aktīvu amortizācijas bāzi; un vi) precīzāk definējot tās pamatlīdzekļu kategorijas, uz kurām attiecina amortizāciju. Ir īpaši būtiski, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, rīkotu atbilstīgas apspriešanās, tostarp ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, vajadzētu nodrošināt vienlaicīgu, savlaicīgu un atbilstīgu attiecīgo dokumentu nosūtīšanu Eiropas Parlamentam un Padomei. 20)Lai nodrošinātu vienotus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, vajadzētu Komisijai piešķirt īstenošanas pilnvaras, lai tā katru gadu pieņemtu sarakstu, kurā minētas trešo valstu uzņēmumu formas, kas ir līdzīgas I pielikumā minētajām uzņēmumu formām. Šīs pilnvaras vajadzētu īstenot atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulai (ES) Nr. 182/2011. 21)Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķus, proti, uzlabot iekšējā tirgus darbību, cīnoties pret nodokļu apiešanu starptautiskā mērogā, un vienkāršot uzņēmumiem iespējas paplašināt savu darbību ārpus Savienības robežām, nevar pietiekami labi sasniegt, atsevišķām dalībvalstīm darbojoties vienpusēji un atšķirīgi, jo šo mērķu sasniegšanai ir nepieciešama koordinēta rīcība, bet gan, ņemot vērā to, ka direktīva attiecas uz iekšējā tirgus neefektivitāti, kura rodas atšķirīgu valstu nodokļu noteikumu mijiedarbības rezultātā, kas ietekmē iekšējo tirgu un ierobežo pārrobežu darbību, šos mērķus var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus atbilstoši subsidiaritātes principam, kā noteikts Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šī direktīva nepārsniedz to, kas ir vajadzīgs minēto mērķu sasniegšanai, jo īpaši ņemot vērā, ka tās obligātā darbības joma attiecas tikai uz grupām, kas pārsniedz noteiktu lielumu. 22)Saskaņā ar Dalībvalstu un Komisijas 2011. gada 28. septembra kopīgo politisko deklarāciju par skaidrojošiem dokumentiem dalībvalstis ir apņēmušās, paziņojot savus transponēšanas pasākumus, pamatotos gadījumos pievienot vienu vai vairākus dokumentus, kuros paskaidrota saikne starp direktīvas sastāvdaļām un atbilstīgajām daļām valsts pieņemtos transponēšanas instrumentos. Attiecībā uz šo direktīvu likumdevējs šādu dokumentu nosūtīšanu uzskata par pamatotu, 23)Komisijas pienākums būtu izskatīt direktīvas piemērošanu pēc pieciem gadiem no tās stāšanās spēkā un ziņot par tās darbību Padomei. Dalībvalstu pienākums būtu darīt Komisijai zināmus savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU. I NODAĻA



PRIEKŠMETS, DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS 1. pants

Priekšmets 1. Ar šo direktīvu izveido kopējas nodokļa bāzes sistēmu nodokļa uzlikšanai konkrētiem uzņēmumiem un izklāsta noteikumus par šīs bāzes aprēķināšanu. 2. Uzņēmumam, kurš piemēro šīs direktīvas noteikumus, nepiemēro valstu uzņēmumu ienākuma nodokļa tiesību aktus par visiem šajā direktīvā reglamentētajiem jautājumiem, ja nav norādīts citādi. 2. pants

Darbības joma

1.Šīs direktīvas noteikumus piemēro uzņēmumam, kas ir izveidots saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem, un tā pastāvīgajām pārstāvniecībām citās dalībvalstīs, ja uzņēmums atbilst visiem šiem nosacījumiem: (a)tā forma ir viena no I pielikumā minētajām formām; (b)tas ir apliekams ar kādu no uzņēmumu ienākuma nodokļiem, kas minēti II pielikumā, vai līdzīgu nodokli, kas ieviests vēlāk; (c)ietilpst tādā konsolidētā grupā finanšu grāmatvedības vajadzībām, kuras kopējie konsolidētās grupas ieņēmumi pārsniedz EUR 750 000 000 finanšu gadā pirms attiecīgā finanšu gada; (d)atbilst mātesuzņēmuma vai atbilstoša meitasuzņēmuma kritērijiem, kā minēts 3. pantā, un/vai tam ir viena vai vairākas pastāvīgas pārstāvniecības citās dalībvalstīs, kā minēts 5. pantā. 2.Šo direktīvu piemēro arī uzņēmumam, kas ir izveidots saskaņā ar trešās valsts tiesību aktiem, attiecībā uz tā pastāvīgajām pārstāvniecībām, kas atrodas vienā vai vairākās dalībvalstīs, ja uzņēmums atbilst 1. punkta b) līdz d) apakšpunktos minētajiem nosacījumiem. Attiecībā uz to, vai uzņēmums atbilst 1. punkta a) apakšpunkta nosacījumam, pietiek ar to, ka uzņēmuma forma trešā valstī ir līdzīga vienai no I pielikumā minētajām uzņēmumu formām. Komisija 1. punkta a) apakšpunkta vajadzībām katru gadu pieņem sarakstu, kurā minētas trešo valstu uzņēmumu formas, kas ir līdzīgas I pielikumā minētajām uzņēmumu formām. Minēto īstenošanas aktu pieņem saskaņā ar 68. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru. Fakts, ka trešās valsts uzņēmuma forma nav iekļauta šajā sarakstā, neliedz piemērot šādam uzņēmumam šīs direktīvas noteikumus. 3.Uzņēmums, kas atbilst 1. punkta a) un b) apakšpunkta nosacījumiem, bet neatbilst minētā punkta c) vai d) apakšpunkta nosacījumiem, var izvēlēties sev un savām pastāvīgajām pārstāvniecībām, kas atrodas citās dalībvalstīs, piemērot šīs direktīvas noteikumus piecus taksācijas gadus. Šo termiņu automātiski pagarina par secīgiem pieciem taksācijas gadiem, ja vien saskaņā ar 65. panta 3. punktu netiek iesniegts paziņojums par pastāvēšanas izbeigšanu. Katru reizi, kad notiek pagarināšana, piemērojami 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētie nosacījumi. 4.Šīs direktīvas noteikumus nepiemēro kuģošanas sabiedrībai, kurai piemērojams īpašs nodokļu režīms. Kuģošanas sabiedrību, kurai piemērojams īpašs nodokļu režīms, ņem vērā, nosakot uzņēmumus, kas ir vienas un tās pašas grupas dalībnieki, kā minēts 3. pantā. 5.Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 66. pantu, lai grozītu I un II pielikumu, ņemot vērā dalībvalstu tiesību aktos veiktās izmaiņas attiecībā uz uzņēmumu formām un uzņēmumu nodokļiem. 3. pants

Mātesuzņēmums un atbilstošie meitasuzņēmumi 1.Atbilstošais meitasuzņēmums ir ikviens tiešais un zemāka līmeņa meitasuzņēmums, kurā mātesuzņēmumam ir šādas tiesības: (a)īstenot vairāk nekā 50 % no balsstiesībām un (b)īpašumtiesības uz vairāk nekā 75 % no meitasuzņēmuma kapitāla vai tam pieder vairāk nekā 75 % no tiesībām uz peļņu. 2.Šā panta 1. punktā minēto sliekšņu aprēķināšanas vajadzībām saistībā ar zemāka līmeņa meitasuzņēmumiem piemēro šādus noteikumus: (a)tiklīdz ir sasniegts balsstiesību slieksnis attiecībā uz meitasuzņēmumu, tiek uzskatīts, ka mātesuzņēmumam ir 100 % šādu tiesību; (b)tiesības uz peļņu un kapitāla īpašumtiesības aprēķina, reizinot procentus, kas pieder tieši un netieši meitasuzņēmumos katrā līmenī. Šajā aprēķinā ņem vērā arī īpašumtiesības, kas veido 75 % vai mazāk un kas tieši vai netieši pieder mātesuzņēmumam, tostarp tiesības uzņēmumos, kas ir trešo valstu rezidenti. 4. pants

Definīcijas Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas: (1)“nodokļu maksātājs” ir uzņēmums, kas atbilst 2. panta 1. vai 2. punkta prasībām, vai kas ir izvēlējies piemērot šīs direktīvas noteikumus saskaņā ar 2. panta 3. punktu;

(2)“uzņēmums, kas nav nodokļu maksātājs” ir uzņēmums, kas neatbilst 2. panta 1. vai 2. punkta prasībām, un kas nav izvēlējies piemērot šīs direktīvas noteikumus saskaņā ar 2. panta 3. punktu; (3)“nodokļu maksātājs rezidents” ir nodokļu maksātājs, kas ir dalībvalsts rezidents nodokļu vajadzībām; (4)“nodokļu maksātājs nerezidents” ir nodokļu maksātājs, kas nav dalībvalsts rezidents nodokļu vajadzībām; (5)“ieņēmumi” ir tirdzniecības un jebkādu citu darījumu ieņēmumi, no kuriem atskaitīts pievienotās vērtības nodoklis un citi nodokļi un maksājumi, kas iekasēti valdības iestāžu uzdevumā, neatkarīgi no tā, vai tie ir monetāra vai nemonetāra rakstura, tostarp ieņēmumi no aktīvu un tiesību atsavināšanas, procenti, dividendes un cita sadalītā peļņa, ieņēmumi no likvidācijas, autoratlīdzības, subsīdijas un dotācijas, saņemtie dāvinājumi, kompensācijas un brīvprātīgi maksājumi. Ieņēmumi ietver arī nemonetārus dāvinājumus, ko veicis nodokļu maksātājs. Ieņēmumi neietver pašu kapitālu, ko piesaistījis nodokļu maksātājs, vai tam atmaksātu parādu; (6)“izdevumi” ir tāds uzņēmuma neto pašu kapitāla samazinājums grāmatvedības pārskata periodā izejošās naudas plūsmas vai aktīvu vērtības samazinājuma veidā vai saistību vērtības atzīšanas vai palielinājuma veidā, kas neattiecas uz monetāro vai nemonetāro sadali akcionāriem vai kapitāla īpašniekiem, kuri darbojas saskaņā ar īpašnieku tiesībām; (7)“taksācijas gads” ir kalendārais gads vai jebkurš cits atbilstīgs periods nodokļu vajadzībām; (8)“peļņa” ir ieņēmumu pārsniegums pār atskaitāmajiem izdevumiem un citiem atskaitāmajiem posteņiem taksācijas gadā; (9)“zaudējumi” ir atskaitāmo izdevumu un citu atskaitāmo posteņu pārsniegums pār ieņēmumiem taksācijas gadā; (10)“konsolidēta grupa finanšu grāmatvedības nolūkā” ir visas vienības, kas pilnībā iekļautas konsolidētajos finanšu pārskatos, kuri sagatavoti saskaņā ar Starptautiskajiem finanšu pārskatu standartiem vai valsts finanšu pārskatu standartu sistēmu; (11)“pētniecība un izstrāde” ir eksperimentālais vai teorētiskais darbs, ko galvenokārt veic, lai iegūtu jaunas zināšanas par pamata lietām un parādībām un novērojamiem faktiem, neparedzot nekādu praktisko pielietojumu vai izmantošanu (pamatpētījums); sākotnējā izmeklēšana, kas veikta, lai iegūtu jaunas zināšanas, bet ir arī pirmām kārtām paredzēta konkrētam praktiskam mērķim (lietišķā pētniecība); sistemātisks darbs, pamatojoties uz zināšanām, kuras iegūtas no pētījumiem un praktiskas pieredzes, un rada papildu zināšanas, kas paredzēts jaunu produktu vai procesu izstrādei vai esošo produktu vai procesu uzlabošanai (eksperimentālā izstrāde); (12)“aizņēmumu izmaksas” ir procentu izdevumi par jebkāda veida parādu, citi izdevumi, kas ir ekonomiski līdzvērtīgi procentiem un izmaksām, kas radušās saistībā ar līdzekļu iegūšanu, kā definēts valsts tiesību aktos, tostarp, maksājumi atbilstoši aizdevumiem saistībā ar līdzdalību peļņā, aprēķinātie procenti par konvertējamām obligācijām un nulles kupona obligācijas, maksājumi saskaņā ar alternatīviem finansēšanas mehānismiem, finanšu nomas maksājumu finanšu izmaksu elements, kapitalizēti procenti, kas iekļauti attiecīgā aktīva bilances vērtībā, kapitalizētu procentu amortizācija, summas, kuras aprēķina, izmantojot finansējuma atdevi saskaņā ar transfertcenu noteikšanas noteikumiem, nosacīto procentu summas saskaņā ar atvasinātiem instrumentiem vai riska ierobežošanas mehānismiem saistībā ar vienības aizņēmumiem, definētais ienesīgums no neto pašu kapitāla pieauguma, kā minēts šīs direktīvas 11. pantā, noteikti ieguvumi un zaudējumi no ārvalstu valūtas maiņas saistībā ar aizņēmumiem un instrumentiem, kas saistīti ar finansējuma piesaisti, finansēšanas mehānismu garantijas maksas, administrēšanas maksas un līdzīgas izmaksas saistībā ar naudas līdzekļu aizņēmumiem; (13)“pārmērīgas aizņēmumu izmaksas” ir summa, par kuru nodokļu maksātāja atskaitāmās aizņēmumu izmaksas pārsniedz apliekamus ienākumus no procentiem un citus apliekamus ienākumus, kurus nodokļu maksātājs saņem un kuri ir ekonomiski līdzvērtīgi ienākumiem no procentiem; (14)“aktīvu pārvešana” ir darbība, kuras rezultātā dalībvalsts zaudē tiesības uzlikt nodokli pārvestajiem aktīviem, aktīviem vienlaikus paliekot tā paša nodokļu maksātāja juridiskā vai ekonomiskā īpašumā; (15)“nodokļu rezidences pārcelšana” ir darbība, kuras rezultātā nodokļu maksātājs zaudē vienas dalībvalsts rezidenci nodokļu vajadzībām un iegūst citas dalībvalsts vai trešās valsts nodokļu rezidenci; (16)“pastāvīgās pārstāvniecības darījumdarbības pārcelšana” ir darbība, kuras rezultātā nodokļu maksātājs zaudē ar nodokli apliekamu klātbūtni dalībvalstī un iegūst ar nodokli apliekamu klātbūtni citā dalībvalstī vai trešā valstī, nekļūstot par minētās dalībvalsts vai trešās valsts rezidentu nodokļu vajadzībām; (17)“vērtība nodokļu vajadzībām” ir pamatlīdzekļa vai aktīvu portfeļa amortizācijas bāze, no kuras atņemta atskaitītā kopējā amortizācija; (18)“tirgus vērtība“ ir summa, pret kuru varētu apmainīt aktīvu vai nokārtot saistības starp ieinteresētām nesaistītajām pusēm tiešā darījumā. (19)“pamatlīdzekļi” ir materiālie aktīvi, kurus nodokļu maksātājs iegādājies par vērtību vai radījis, un nemateriālie aktīvi, kuri iegādāti par vērtību, ko var neatkarīgi novērtēt un ko izmanto darījumdarbībā, lai radītu, uzturētu vai nodrošinātu ienākumus vairāk nekā 12 mēnešus, izņemot, ja to iegādes vai izveides izmaksas ir mazākas par EUR 1000. Pamatlīdzekļi ietver arī finanšu aktīvus, izņemot tos finanšu aktīvus, kas turēti tirdzniecības nolūkā saskaņā ar 21. pantu; (20)“finanšu aktīvi” ir daļas saistītos uzņēmumos, aizdevumi saistītiem uzņēmumiem, kā minēts šīs direktīvas 56. pantā, līdzdalības daļas, kā noteikts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2013/34/ES 2. panta 2. punktā, aizdevumi sabiedrībām, ar kurām nodokļu maksātāju saista līdzdalības daļas, ieguldījumi, kas turēti kā pamatlīdzekļi, citi aizdevumi un pašu kapitāldaļas tādā apmērā, kādā valsts tiesību akti ļauj tos uzrādīt bilancē; (21)“iegādes vai būvniecības izmaksas” ir samaksātā vai maksājamā naudas vai tās ekvivalentu summa, vai citu aktīvu vērtība, ko sniedz apmaiņā pret materiālo pamatlīdzekli, vai izmanto, lai iegādātos materiālo pamatlīdzekli tā iegādes vai būvniecības brīdī.

(22)“ilgtermiņa materiālie pamatlīdzekļi” ir materiālie pamatlīdzekļi, kuru lietderīgās lietošanas laiks ir 15 gadi vai vairāk. Būves, gaisa kuģi un kuģi uzskatāmi par ilgtermiņa materiālajiem pamatlīdzekļiem; (23)“vidēja termiņa materiālie pamatlīdzekļi” ir materiālie pamatlīdzekļi, kas neatbilst ilgtermiņa materiālo pamatlīdzekļu kritērijiem saskaņā ar 22. punktu, un kuru lietderīgās lietošanas laiks ir astoņi gadi vai vairāk; (24)“lietoti aktīvi” ir pamatlīdzekļi, kuru lietderīgās lietošanas laiks to iegādes brīdī bija daļēji izsmelts un kuri ir piemēroti turpmākai izmantošanai to pašreizējā stāvoklī vai pēc remonta; (25)“lietderīgās izmantošanas laiks” ir laiks, kurā aktīvs ir uzskatāms par pieejamu izmantošanai, vai ražošanas vai līdzīgu vienību skaits, ko nodokļu maksātājs paredz iegūt no aktīva; (26)“uzlabošanas izmaksas” ir jebkādi papildu izdevumi par pamatlīdzekli, kas būtiski palielina šā aktīva spēju vai būtiski uzlabo tā darbību, vai pārsniedz 10 procentus no aktīva sākotnējās amortizācijas bāzes; (27)“krājumi un nepabeigtie ražojumi” ir aktīvi pārdošanai vai aktīvi ražošanas procesā pārdošanas vajadzībām vai materiāli vai krājumi, kas patērējami ražošanas procesā vai pakalpojumu sniegšanā; (28)“ekonomiskais īpašnieks” ir persona, kas būtībā saņem visus labumus un uzņemas visus riskus kas saistīti ar pamatlīdzekli, neatkarīgi no tā, vai šī persona ir juridiskais īpašnieks. Nodokļu maksātājs, kam ir tiesības valdīt, izmantot un atsavināt pamatlīdzekli un kas uzņemas tā zuduma vai iznīcināšanas risku, jebkurā gadījumā tiek uzskatīts par ekonomisko īpašnieku; (29)“finanšu sabiedrība” ir jebkura no šādām vienībām: (a)kredītiestāde vai ieguldījumu brokeru sabiedrība, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 1) apakšpunktā, alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieks (AIFP), kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2011/61/ES 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, vai pārvaldības sabiedrība, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2009/65/EK 2. panta 1. punkta b) apakšpunktā; (b)apdrošināšanas sabiedrība, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK 13. panta 1. punktā; (c)pārapdrošināšanas sabiedrība, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2009/138/EK 13. panta 4. punktā; (d)papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūcija, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2003/41/EK 6. panta a) punktā, ja vien dalībvalsts nav izvēlējusies pilnībā vai daļēji nepiemērot minēto direktīvu šādai institūcijai saskaņā ar minētās direktīvas 5. pantu, vai papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūcijas pārvaldnieks, kā minēts Direktīvas Nr. 2003/41/EK 19. panta 1. punktā; (e)pensiju iestāde, kas pārvalda pensiju shēmas, kuras uzskatāmas par sociālā nodrošinājuma shēmām, uz ko attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 883/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 987/2009, kā arī jebkura juridiska vienība, kas izveidota šādu pensiju shēmu ieguldījumiem; (f)alternatīvo ieguldījumu fonds (AIF), kā definēts Direktīvas Nr. 2011/61/ES 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kuru pārvalda AIF pārvaldnieks, kā definēts Direktīvas Nr. 2011/61/ES 4. panta 1. punkta b) apakšpunktā, vai AIF, kuru uzrauga saskaņā ar piemērojamām valsts tiesībām; (g)PVKIU, kā definēts Direktīvas 2009/65/EK 1. panta 2. punktā; (h)centrālie vērtspapīru depozitāriji (CCP), kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 648/2012 2. panta 1. punkta 1) apakšpunktā; (i)centrālie vērtspapīru depozitāriji, kā definēts Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 909/2014 2. panta 1. punkta 1) apakšpunktā; (30)“vienība“ ir jebkurš juridisks veidojums darījumdarbības turpināšanai, izmantojot uzņēmumu vai struktūru, kas ir caurskatāmi nodokļu vajadzībām; (31)“hibrīdneatbilstība” ir situācija starp nodokļu maksātāju un saistītu uzņēmumu vai strukturēts pasākums starp pusēm dažādās nodokļu jurisdikcijās, kura rezultāts finanšu instrumenta vai vienības juridiskā raksturojuma atšķirību dēļ vai tādēļ, ka komerciālo klātbūtni uzskata vai neuzskata par pastāvīgo pārstāvniecību, ir jebkurš no turpmāk minētajiem: (a)viena un tā paša maksājuma, izdevumu vai zaudējumu atskaitīšana no nodokļu bāzes gan jurisdikcijā, kur ir maksājuma izcelsmes vieta vai ir radušies izdevumi vai zaudējumi, gan otrā jurisdikcijā („dubulta atskaitīšana”);

(b) maksājuma atskaitījums no nodokļu bāzes tā izcelsmes jurisdikcijā bez šā paša maksājuma attiecīgas ieskaitīšanas nodokļu vajadzībām otrā jurisdikcijā („atskaitījums bez iekļaušanas”); (c) ja pastāv atšķirības attiecībā uz to, vai komerciālu klātbūtni uzskata par pastāvīgo pārstāvniecību, tāda ienākuma neaplikšana ar nodokļiem, kura izcelsme ir vienā jurisdikcijā, bez šā paša ienākuma attiecīgas iekļaušanas nodokļu vajadzībām otrā jurisdikcijā ("nodokļu neuzlikšana bez iekļaušanas”). Hibrīdneatbilstība rodas tikai tiktāl, ciktāl viens un tas pats atskaitītais maksājums un radušies izdevumi vai zaudējumi divās jurisdikcijās pārsniedz ienākuma summu, kas ir iekļauta abās jurisdikcijās un kuru var attiecināt uz vienu un to pašu izcelsmes vietu. Hibrīdneatbilstība ietver arī finanšu instrumenta pārvešanu saskaņā ar strukturētu pasākumu, kurā iesaistīts nodokļu maksātājs, ja ar pārvesto finanšu instrumentu saistīto peļņu nodokļu vajadzībām uzskata par tādu, ko vienlaicīgi gūst vairāk nekā viena pasākumu puse, kuru rezidence nodokļu vajadzībām ir dažādās jurisdikcijās, un tas rada vienu no šādiem rezultātiem: (a)ar saistīto peļņu saistīta maksājuma atskaitīšana bez šā maksājuma attiecīgas iekļaušanas nodokļu vajadzībām, ja vien saistītais ienākums nav iekļauts kādas iesaistītās puses apliekamajā ienākumā; (b) atlaide par nodokli, kas ieturēts ienākumu izcelsmes vietā, par maksājumu, kurš izriet no pārvestā finanšu instrumenta, vairāk nekā vienai no iesaistītajām pusēm; (32)“strukturēts pasākums” ir pasākums, kas ietver hibrīdneatbilstību, ja neatbilstības cena ir iekļauta pasākuma noteikumos, vai pasākums, kas ir izstrādāts, lai radītu hibrīdneatbilstības rezultātu, ja vien nav sagaidāms, ka nodokļu maksātājs vai saistīts uzņēmums pamatoti būtu varējis apzināties hibrīdneatbilstību un nav izmantojis nodokļu priekšrocību, kas izriet no hibrīdneatbilstības; (33)“valsts uzņēmumu ienākuma nodokļa tiesību akti” ir dalībvalsts tiesību akti, kas reglamentē vienu no II pielikumā uzskaitītajiem nodokļiem. Lai noteiktu definīcijas citiem jēdzieniem, Komisija saskaņā ar 66. pantu var pieņemt deleģētos aktus. 5. pants

Nodokļu maksātāja, kurš ir Savienības rezidents nodokļu vajadzībām, pastāvīgā pārstāvniecība dalībvalstī 1.Uzskatāms, ka nodokļu maksātājam ir pastāvīga pārstāvniecība dalībvalstī, kas nav tā dalībvalsts, kurā nodokļu maksātājs ir rezidents nodokļu vajadzībām, ja tam šajā citā dalībvalstī ir konkrēta vieta, kuru tas pilnībā vai daļēji izmanto savai darījumdarbībai, un tai skaitā jo īpaši: (a)vadības atrašanās vieta; (b)filiāle; (c)birojs; (d)rūpnīca; (e)ražotne; (f)raktuves, naftas vai gāzes urbums, karjers vai cita dabas resursu ieguves vieta. 2.Būvlaukums vai būvniecības vai montāžas projekts ir pastāvīga pārstāvniecība tikai tad, ja to izmanto vairāk nekā divpadsmit mēnešus. 3.Termins pastāvīga pārstāvniecība neietver šādas darbības, ar nosacījumu, ka šādas darbības vai konkrētās darījumdarbības vietas kopējā darbība f) apakšpunkta gadījumā pēc būtības ir sagatavošanās darbība vai palīgdarbība: (a)objekta izmantošana tikai nodokļu maksātājam piederošu lietu vai preču glabāšanas, izstādīšanas vai piegādes nolūkā;

(b)nodokļu maksātājam piederošu lietu vai preču krājumu uzturēšana tikai glabāšanas, izstādīšanas vai piegādes nolūkā; (c)nodokļu maksātājam piederošu lietu vai preču krājumu uzturēšana tikai to apstrādes nolūkā, ja apstrādi veic cita persona; (d)Konkrētas darījumdarbības vietas uzturēšana tikai ar nolūku nodokļu maksātāja uzdevumā pirkt lietas vai preces vai vākt informāciju; (e)konkrētas darījumdarbības vietas uzturēšana ar vienīgo mērķi veikt jebkuru citu nodokļu maksātāja darbību; (f)konkrētas darījumdarbības vietas uzturēšana tikai jebkādam darbību, kas minētas a) līdz e) apakšpunktā, apvienojumam; 4.Neskarot 5. punktu, ja persona dalībvalstī rīkojas nodokļu maksātāja uzdevumā un arī parasti slēdz tādus līgumus vai parasti tai ir vadoša loma tādu līgumu slēgšanā, kas ir sistemātiski un kuros nodokļu maksātājs neveic būtiskas izmaiņas, uzskata, ka nodokļu maksātājam ir pastāvīga pārstāvniecība šajā dalībvalstī attiecībā uz darbībām, ko šī persona veic nodokļu maksātāja uzdevumā. Līgumus saskaņā ar pirmā apakšpunkta noteikumiem slēdz: (a)nodokļu maksātāja vārdā vai (b)nodokļu maksātāja īpašumtiesību nodošanai vai tiesību piešķiršanai izmantot nodokļu maksātājam piederošu īpašumu vai tādu īpašumu, kuru nodokļu maksātājam ir tiesības izmantot, vai (c)lai sniegtu nodokļu maksātāja pakalpojumus. Pirmā un otrā apakšpunkta noteikumus nepiemēro, ja šīs personas veiktās darbības ir sagatavošanās vai palīgdarbības, kā minēts 3. punktā, kas, ja tiek īstenotas ar konkrētas darījumdarbības vietas starpniecību, nepadara šo konkrēto darījumdarbības vietu par pastāvīgu pārstāvniecību saskaņā ar minētā punkta noteikumiem. 5. (a)Šā panta 4. punktu nepiemēro, ja persona, kas dalībvalstī darbojas nodokļu maksātāja vārdā, veic šajā dalībvalstī darījumdarbību kā neatkarīgs aģents un darbojas nodokļu maksātāja parastās darījumdarbības ietvaros. Tomēr, ja persona darbojas tikai vai gandrīz tikai viena vai vairāku nodokļu maksātāju vārdā, ar kuriem tā ir „cieši saistīta”, šī persona nav uzskatāma par neatkarīgu aģentu šā punkta izpratnē attiecībā uz šiem nodokļu maksātājiem. (b)Šā panta nolūkiem persona ir „cieši saistīta” ar nodokļu maksātājiem, ja tai tieši vai netieši pieder tiesības izmantot vairāk nekā 50 % balsstiesību citā uzņēmumā vai īpašumtiesības, kas ir vairāk nekā 50 % no cita uzņēmuma kapitāla, vai vairāk nekā 50 % no tiesībām uz peļņu. 6.Fakts, ka nodokļu maksātājs, kas ir dalībvalsts rezidents nodokļu vajadzībām, kontrolē nodokļu maksātāju, vai to kontrolē nodokļu maksātājs, kas ir citas dalībvalsts nodokļu rezidents vai kas veic darījumdarbību šādā citā dalībvalstī (ar pastāvīgas iestādes starpniecību vai citādi), pats par sevi nerada situāciju, ka kāds no šiem nodokļu maksātājiem ir otra nodokļu maksātāja pastāvīgā pārstāvniecība. II NODAĻA



NODOKĻA BĀZES APRĒĶINĀŠANA 6. pants

Vispārēji principi 1.Aprēķinot nodokļa bāzi, peļņu un zaudējumus atzīst tikai tad, kad tie realizēti. 2.Darījumus un ar nodokli apliekamos pasākumus vērtē individuāli.

3.Nodokļa bāzes aprēķināšanu veic konsekventi, ja vien ārkārtas apstākļi neattaisno izmaiņas. 4.Nodokļa bāzi aprēķina katram taksācijas gadam, ja vien nav paredzēts citādi. Taksācijas gads ir jebkurš divpadsmit mēnešu periods, ja vien nav paredzēts citādi. 7. pants

Nodokļa bāzes elementi Nodokļa bāzi aprēķina kā ieņēmumus, no kuriem atskaitīti ar nodokli neapliekamie ieņēmumi, atskaitāmie izdevumi un citi atskaitāmi posteņi. 8. pants

Ar nodokli neapliekamie ieņēmumi Nodokļa bāzē netiek iekļauti šādi ieņēmumi: (a)subsīdijas, kas ir tieši saistītas ar pamatlīdzekļu iegādi, izveidi vai uzlabošanu, uz kuriem attiecas nolietojums saskaņā ar 31. līdz 41. pantu; (b)ieņēmumus no 37. panta 2. punktā minētā aktīvu portfeļa atsavināšanas, tostarp nemonetāru dāvinājumu tirgus vērtību; (c)ieņēmumus no daļu atsavināšanas, ja nodokļu maksātājam ir vismaz 10 % no uzņēmuma kapitāla vai 10 % balsstiesību uzņēmumā 12 mēnešu laikā pirms atsavināšanas, izņemot ieņēmumus, kas izriet no tirdzniecībai turēto daļu atsavināšanas, kā minēts 21. panta 3. punktā, un dzīvības apdrošināšanas sabiedrībā turēto daļu atsavināšanas saskaņā ar 28. panta b) apakšpunktu; (d)saņemtā sadalītā peļņa, ja nodokļu maksātājam ir vismaz 10 % no uzņēmuma kapitāla vai 10 % balsstiesību izmaksājošā uzņēmumā 12 secīgus mēnešus, izņemot sadalīto peļņu, kas izriet no tirdzniecībai turētajām daļām, kā minēts 21. panta 4. punktā, un sadalīto peļņu no dzīvības apdrošināšanas sabiedrības saskaņā ar 28. panta c) apakšpunktu; (e)ienākumi no pastāvīgas pārstāvniecības, ko nodokļu maksātājs saņem dalībvalstī, kurā nodokļu maksātājs ir rezidents nodokļu vajadzībām. 9. pants

Atskaitāmie izdevumi 1.Izdevumi ir atskaitāmi tikai tad, ja tie radušies nodokļu maksātāja tiešās darījumdarbības interesēs. 2.1. punktā minētie izdevumi ietver visas realizācijas izmaksas un visus izdevumus, no kuriem atņemts atskaitāmais pievienotās vērtības nodoklis, kas nodokļu maksātājam radies, lai gūtu vai nodrošinātu ienākumus, tostarp pētniecības un izstrādes izmaksas un izmaksas, kas radušās, palielinot pašu kapitālu vai parādu darījumdarbības vajadzībām. 3.Papildus summām, kas saskaņā ar 2. punktu atskaitāmas kā pētniecības un izstrādes izmaksas, nodokļa maksātājs var arī atskaitīt par taksācijas gadu papildu 50 % no šādām izmaksām, izņemot ar kustamiem materiāliem pamatlīdzekļiem saistītas izmaksas, kas ir radušās attiecīgajā gadā. Ja pētniecības un izstrādes izmaksas pārsniedz EUR 20 000 000, nodokļu maksātājs var atskaitīt 25 % no pārsniedzošās summas. Atkāpjoties no pirmās daļas, nodokļu maksātājs var atskaitīt papildu 100 % no pētniecības un izstrādes izmaksām līdz EUR 20 000 000 apmērā, ja šis nodokļu maksātājs atbilst visiem šiem nosacījumiem: a) uzņēmums nav iekļauts biržas sarakstā, tā darbinieku skaits ir mazāks par 50, un gada apgrozījuma un/vai gada bilances kopsumma nepārsniedz EUR 10 000 000; b) tas ir reģistrēts ne ilgāk kā piecus gadus. Ja nodokļu maksātājam nav pienākuma reģistrēties, tas var izvēlēties piemērot piecu gadu laika periodu no brīža, kurā uzņēmums vai nu sāk savu saimniecisko darbību, vai uz to sāk attiecināt nodokļu saistības; c) nav dibināts apvienošanas rezultātā; d) tam nav saistīto uzņēmumu.

4.Dalībvalstis var paredzēt nodokļa atskaitījumu ziedojumiem un dāvinājumiem, kas veikti labdarības iestādēm. 10. pants

Citi atskaitāmi posteņi Atskaitījumu veic attiecībā uz pamatlīdzekļu amortizāciju, kas minēta 30. līdz 40. pantā. 11. pants

Nodokļa atlaide izaugsmei un investīcijām (AGI): 1.Šajā pantā „AGI pašu kapitāla bāze” ir starpība, kas konkrētajā taksācijas gadā radusies starp nodokļu maksātāja pašu kapitālu un tā līdzdalības nodokļu vērtību saistīto uzņēmumu kapitālā, kā minēts 56. pantā. 2.Šajā pantā „pašu kapitāls” ir jebkurš turpmāk norādītais: (a)„kapitāls un rezerves”, kā aprakstīts Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas Nr. 2013/34/ES III pielikuma A daļas sadaļā „Kapitāls, rezerves un saistības”; (b)„kapitāls un rezerves” kā aprakstīts Direktīvas Nr. 2013/34/ES IV pielikuma L daļā„Kapitāls un rezerves”; (c)„pašu kapitāls”, kā tas definēts starptautiskajos finanšu pārskatu standartos, kas pieņemti un ko izmanto Eiropas Savienībā saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 1606/2002. 3.Summa, kas vienāda ar AGI pašu kapitāla bāzes pieauguma definēto ienesīgumu, saskaņā ar 1. līdz 6. punktu ir atskaitāma no nodokļu maksātāja nodokļa bāzes. Ja AGI pašu kapitāla bāzē ir samazinājums, summa, kas ir vienāda ar AGI pašu kapitāla bāzes samazinājuma definēto ienesīgumu, ir jāapliek ar nodokļiem. 4.AGI pašu kapitāla bāzes palielinājumu vai samazinājumu aprēķina par pirmajiem desmit taksācijas gadiem, kuros uz nodokļu maksātāju ir attiecināmi šīs direktīvas noteikumi, kā starpību starp tā AGI pašu kapitāla bāzes līmeni attiecīgā taksācijas gada beigās un tā AGI pašu kapitāla bāzi pirmā taksācijas gada pirmajā dienā saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem. Pēc pirmajiem desmit taksācijas gadiem AGI pašu kapitāla bāzes summu, kas ir atskaitāma attiecībā pret AGI pašu kapitāla bāzes līmeni attiecīgā taksācijas gada beigās, katru gadu pārnes par vienu taksācijas gadu. 5.Šā panta 3. punktā minētais definētais ienesīgums ir vienāds ar eurzonas 10 gadu valsts etalona obligāciju ienesīgumu tā gada decembrī, kam seko attiecīgais taksācijas gads, kā publicējusi Eiropas Centrālā banka, kam pieskaitīta divu procentpunktu riska prēmija. Divu procentu likmi piemēro, ja gada ienesīguma līkne ir negatīva. 6.Komisija ir pilnvarota saskaņā ar 66. pantu pieņemt deleģētos aktus, lai noteiktu detalizētākus noteikumus par nodokļu apiešanas novēršanu, un jo īpaši šādās jomās saistībā ar AGI: (a)iekšējie grupu aizdevumi un aizdevumi, kur iesaistīti saistītie uzņēmumi; (b)naudas iemaksas un ieguldījumi natūrā; (c)līdzdalības pārcelšana; (d)vecā kapitāla pārkvalificēšana par jaunu kapitālu, veicot likvidācijas un izveidojot jaunuzņēmumus; (e)meitasuzņēmumu izveide; (f)saistītiem uzņēmumiem piederošu uzņēmumu iegāde; (g)struktūras, kas vienlaicīgi gūst ienākumus no procentu likmēm divās jurisdikcijās, kurās apvienota procentu atskaitīšana un atskaitījumi saskaņā ar AGI;

(h)aizdevumu, kas finansē debitoru parādus attiecībā uz saistītajiem uzņēmumiem, apjoma palielināšanās, salīdzinot ar šādu debitoru parāda summu pārskata datumā. 12. pants

Neatskaitāmie posteņi Atkāpjoties no 9. un 10. panta, nav atskaitāmi šādi posteņi: (a)peļņas sadale un pašu kapitāla vai parāda atmaksa; (b)50 % no reprezentācijas izmaksām līdz tādam apjomam, kas nepārsniedz [x] % no ieņēmumiem taksācijas gadā; (c)nesadalītās peļņas pārnešana uz rezervēm, kas veido daļu no uzņēmuma pašu kapitāla; (d)uzņēmumu ienākuma nodoklis un līdzīgi peļņas nodokļi; (e)kukuļi un citi nelikumīgi maksājumi; (f)naudas sodi un sankcijas, ieskaitot maksājumus par novēlotiem maksājumiem, ko veic valsts iestādē par jebkuru tiesību aktu pārkāpumu; (g)izdevumi, kas uzņēmumam radušies, lai gūtu ieņēmumus, kuri netiek aplikti ar nodokli saskaņā ar 8. panta c), d) un e) apakšpunktu; (h)dāvinājumi un ziedojumi, kas nav 9. panta 4. punktā minētie dāvinājumi un ziedojumi; (i)iegādes vai būvniecības izmaksas vai izmaksas, kas saistītas ar pamatlīdzekļu uzlabošanu, kuras ir atskaitāmas saskaņā ar 10. un 18. pantu, izņemot izmaksas saistībā ar pētniecību un izstrādi. Izmaksas, kas minētas 33. panta 1. punkta a) apakšpunktā un 33. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā nav uzskatāmas par izmaksām, kas saistītas ar pētniecību un izstrādi; (j)zaudējumi, kas radušies pastāvīgajai pārstāvniecībai trešā valstī. 13. pants

Procentu ierobežošanas noteikums 1.Aizņēmumu izmaksas ir atskaitāmas līdz procentu summas apmēram vai citiem ar nodokli apliekamiem ienākumiem no finanšu aktīviem, ko ir saņēmis nodokļu maksātājs. 2.Pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas ir atskaitāmas tajā taksācijas gadā, kad tās ir radušās, nepārsniedzot 30 % no nodokļu maksātāja peļņas pirms procentu maksājumiem, nodokļiem, nolietojuma un amortizācijas (EBITDA) vai EUR 1 000 000, izvēloties lielāko summu. Šajā pantā, ja nodokļu maksātājam ir atļauts vai pieprasīts rīkoties grupas vārdā, kā tas noteikts noteikumos par valstu grupu nodokļu sistēmām, par nodokļu maksātāju uzskatāma visa grupa. Šādos apstākļos pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas un EBITDA aprēķina grupas līmenī. Arī EUR 3 000 000 attiecas uz visu grupu. 3.EBITDA aprēķina, nodokļu maksātāja nodokļa bāzei pieskaitot atpakaļ nodokļu aprēķināšanas nolūkiem koriģētas pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas, kā arī nodokļu aprēķināšanas nolūkiem koriģētas nolietojuma un amortizācijas summas. Ar nodokli neapliekamus ieņēmumus nodokļu maksātāja EBITDA neiekļauj. 4.Atkāpjoties no 2. punkta noteikumiem, nodokļu maksātājam, kas kvalificējams kā atsevišķs uzņēmums, ir tiesības pilnībā atskaitīt savas pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas. Atsevišķs uzņēmums ir nodokļu maksātājs, kas nav konsolidētas grupas daļa finanšu grāmatvedības nolūkā un kam nav saistītu uzņēmumu vai pastāvīgu pārstāvniecību. 5.Atkāpjoties no 2. punkta, pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas ir pilnībā atskaitāmas, ja tās radušās:

(a)aizdevumos, kas noslēgti pirms [datums, kurā panākta politiska vienošanās par šo direktīvu], izņemot jebkuras turpmāk veiktās izmaiņas attiecībā uz šiem aizdevumiem; (b)aizdevumos, ko izmanto, lai finansētu ilgtermiņa publiskās infrastruktūras projektus, kuriem projektu īstenotājs, aizdevuma izmaksas, aktīvi un ienākumi — viss ir Savienībā. Šā punkta b) apakšpunkta nolūkā ilgtermiņa publiskās infrastruktūras projekts ir projekts ar mērķi nodrošināt, atjaunināt, pārvaldīt vai uzturēt plaša mēroga aktīvu, ko dalībvalsts uzskata par vispārējas sabiedriskas nozīmes projektu. Ja piemēro pirmās daļas b) apakšpunktu, jebkādus ienākumus no ilgtermiņa publiskās infrastruktūras projekta izslēdz no nodokļu maksātāja EBITDA. 6.Pārsniedzošās aizņēmumu izmaksas, kuras nevar atskaitīt attiecīgajā taksācijas gadā, pārnes bez laika ierobežojuma. 7.1. līdz 6. punkts neattiecas uz finanšu uzņēmumiem, tostarp tiem, kas ir daļa no konsolidētās grupas finanšu uzskaites vajadzībām. 14. pants

Izdevumi, kas radušies par labu akcionāriem, viņu tiešiem radiniekiem vai saistītajiem uzņēmumiem Labumus, kuri piešķirti akcionāram, kas ir fiziska persona, viņa dzīvesbiedram, tiešam pēctecim vai priekštecim, vai saistītiem uzņēmumiem, kā minēts 56. pantā, neuzskata par atskaitāmiem izdevumiem tiktāl, ciktāl šādi labumi nebūtu piešķirti neatkarīgai trešai personai. III NODAĻA



LAIKA GRAFIKS UN KVANTITATĪVĀ NOTEIKŠANA 15. pants

Vispārēji principi Ieņēmumus un izdevumus, kā arī visus pārējos atskaitāmos posteņus atzīst tajā taksācijas gadā, kurā tie uzkrājas vai rodas, ja vien šajā direktīvā nav noteikts citādi. 16. pants

Ieņēmumu uzkrāšanās 1.Ieņēmumi uzkrājas brīdī, kad ir radušās tiesības tos saņemt un tos var ticami novērtēt, neatkarīgi no tā, vai attiecīgās summas ir faktiski izmaksātas. 2.Ieņēmumi, kas radušies no preču tirdzniecības, ir uzskatāmi par uzkrātiem saskaņā ar 1. punktu, ja ir izpildīti šādi nosacījumi: (a)nodokļa maksātājs ir nodevis pircējam īpašumtiesības uz pārdotajām precēm; (b)nodokļu maksātājs faktiski nekontrolē pārdotās preces; (c)var ticami novērtēt ieņēmumu summu; (d)ir ticams, ka nodokļu maksātājam ieplūdīs ar darījumu saistītie saimnieciskie labumi; (e)var ticami novērtēt izmaksas, kas radušās vai radīsies saistībā ar darījumu.

3.Ieņēmumi, kas radušies no pakalpojumu sniegšanas, ir uzskatāmi par uzkrātiem tad, ja ir sniegti pakalpojumi un ir izpildīti šādi nosacījumi: (a)var ticami novērtēt ieņēmumu summu; (b)ir ticams, ka sniedzējam ieplūdīs ar darījumu saistītie saimnieciskie labumi; (c)var ticami novērtēt, kādā izpildes stadijā taksācijas gada beigās atrodas darījums; (d)var ticami novērtēt izmaksas, kas radušās vai radīsies saistībā ar darījumu. Ja nav ievēroti a) līdz d) apakšpunktā izklāstītie kritēriji, ieņēmumi, kas radušies no pakalpojumu sniegšanas, ir uzskatāmi par uzkrātiem tikai tad, jo tos iespējams saskaņot ar atskaitāmajiem izdevumiem. 4.Ja ieņēmumi rodas no tādiem maksājumiem nodokļu maksātājam, ko plānots veikt vairākos posmos, ieņēmumus uzskata par uzkrātiem, kad ir jāapmaksā katra atsevišķa daļa. 17. pants

Atskaitāmo izdevumu rašanās Atskaitāmie izdevumi rodas brīdī, kad ir izpildīti visi šie nosacījumi: (a)ir radusies saistība veikt maksājumu; ja izdevumi sastāv no maksājumiem, ko nodokļu maksātājs veic vairākos posmos, maksājums ir jāveic, kad ir jāapmaksā katra atsevišķa daļa; (b)saistības summu var pietiekami precīzi izteikt kvantitatīvā izteiksmē; (c)preču tirdzniecības gadījumā preču īpašumtiesību būtiskie riski un guvumi nodoti nodokļu maksātājam, un pakalpojumu sniegšanas gadījumā nodokļu maksātājs ir saņēmis šos pakalpojumus. 18. pants

Izmaksas, kas saistītas ar neamortizējamiem aktīviem Materiālo pamatlīdzekļu iegādes vai būvniecības izmaksas, kā minēts 38. pantā, vai izmaksas par šo aktīvu uzlabošanu ir atskaitāmas tajā taksācijas gadā, kurā šos aktīvus atsavina ar nosacījumu, ja atsavināšanas ieņēmumi ir iekļauti nodokļa bāzē. 19. pants

Krājumu novērtēšana un nepabeigtie ražojumi 1.Taksācijas gada atskaitāmo izdevumu kopējo summu palielina, pieskaitot krājumu un nepabeigto ražojumu vērtību taksācijas gada sākumā, un samazina, atņemot krājumu un nepabeigto ražojumu vērtību tā paša taksācijas gada beigās, izņemot krājumus un nepabeigtos ražojumus saistībā ar ilgtermiņa līgumiem, kā minēts 22. pantā. 2.Krājumu un nepabeigto ražojumu izmaksas vērtē konsekventi, izmantojot tiešsecības metodi „pirmais iekšā — pirmais ārā”, „pēdējais iekšā – pirmais ārā” vai svērto vidējo izmaksu metodi. 3.Tādu krājumu un nepabeigto ražojumu izmaksas, kas ietver posteņus, kuri parasti nav aizstājami, un izmaksas par precēm vai pakalpojumiem, kas attiecīgi sagatavoti vai piegādāti un nodalīti konkrētiem projektiem, vērtē atsevišķi. 20. pants

Novērtēšana 1.Nodokļa bāzi aprēķina, pamatojoties uz šādiem elementiem:

(a)monetāro atlīdzību par darījumu, piemēram, pārdoto preču vai sniegto pakalpojumu cenu; (b)tirgus vērtību, ja atlīdzība par darījumu ir pilnībā vai daļēji nemonetāra; (c)tirgus vērtību nemonetāra dāvinājuma gadījumā; (d)tirdzniecībai turēto finanšu aktīvu un saistību tirgus vērtību. 2.Nodokļa bāze, tostarp ieņēmumi un izdevumi, ir izsakāma EUR taksācijas gada laikā vai taksācijas gada pēdējā dienā, izmantojot kalendārā gada vidējo valūtas maiņas kursu, ko noteikusi Eiropas Centrālā banka, vai, ja taksācijas gads nesakrīt ar kalendāro gadu, ikdienas novērojumu vidējo valūtas maiņas kursu, ko izdevusi Eiropas Centrālā banka taksācijas gada laikā. 3.2. punkts neattiecas uz nodokļu maksātāju dalībvalstī, kura nav ieviesusi euro. 21. pants

Tirdzniecībai turētie finanšu aktīvi un saistības (tirdzniecības portfelis) 1.Finanšu aktīvu vai saistības uzskata par turētiem tirdzniecībai, ja tie atbilst kādam no šiem nosacījumiem: (a)tie galvenokārt tikuši iegādāti vai radīti ar mērķi tos pārdot vai pārpirkt īstermiņā; (b)tie ir daļa no noteiktu finanšu instrumentu portfeļa, ietverot atvasinātos instrumentus, kas tiek pārvaldīti kopā, un attiecībā uz kuru ir pierādījumi par nesenu faktisku īstermiņa peļņas gūšanu. 2.Atkāpjoties no 16. un 17. panta, jebkuras atšķirības starp tirdzniecībai turēto finanšu aktīvu vai saistību tirgus vērtību, ko aprēķina taksācijas gada sākumā vai iegādes datumā, ja tas ir vēlāk, un to tirgus vērtību, ko aprēķina tā paša taksācijas gada beigās, iekļauj minētā taksācijas gada nodokļa bāzē. 3.Tirdzniecībai turēto finanšu aktīvu vai saistību atsavinātos ieņēmumus pieskaita nodokļa bāzei. Šāda aktīva vai saistību tirgus vērtību taksācijas gada sākumā vai iegādes datumā, ja tas ir vēlāk, atskaita no nodokļa bāzes. 4.Saņemot sadalīto peļņu attiecībā uz tirdzniecībai turēto līdzdalību, nav piemērojams 8. panta d) apakšpunktā minētais atbrīvojums. 5.Atkāpjoties no 8. panta c) apakšpunkta, jebkuras atšķirības starp finanšu aktīvu vai saistību tirgus vērtību, ko vairs netur tirdzniecībai, bet ko joprojām tur kā pamatlīdzekli, ko aprēķina taksācijas gada sākumā vai iegādes datumā, ja tas ir vēlāk, un tā tirgus vērtību, ko aprēķina tā paša taksācijas gada beigās, iekļauj minētā taksācijas gada nodokļa bāzē. Atkāpjoties no 8. panta c) apakšpunkta, jebkuras atšķirības starp finanšu aktīvu vai saistību tirgus vērtību, ko vairs netur kā pamatlīdzekli, bet ko joprojām tur tirdzniecībai, ko aprēķina taksācijas gada sākumā vai iegādes datumā, ja tas ir vēlāk, un tā tirgus vērtību, ko aprēķina tā paša taksācijas gada beigās, iekļauj minētā taksācijas gada nodokļa bāzē. Finanšu aktīva vai saistību tirgus vērtība taksācijas gada beigās, kura laikā to pārkvalificēja no pamatlīdzekļa uz tirdzniecībai turētu aktīvu vai saistībām un otrādi, ir arī tā tirgus vērtība gada sākumā pēc šādas pārkvalificēšanas. 6.8. panta c) apakšpunktā minētais laika periods sākas vai tiek pārtraukts brīdī, kad finanšu aktīvs vai saistības vairs netiek turēti tirdzniecībai vai vairs nav pamatlīdzeklis. 22. pants

Ilgtermiņa līgumi 1.Ilgtermiņa līgums ir līgums, kas atbilst visiem šiem nosacījumiem: (a)tas ir noslēgts ražošanas, uzstādīšanas vai celtniecības, vai pakalpojumu sniegšanas nolūkā;

(b)tā termiņš pārsniedz 12 mēnešus, vai ir sagaidāms, ka tas pārsniegs šādu laika posmu. 2.Atkāpjoties no 16. panta, ieņēmumus, kas saistīti ar ilgtermiņa līgumu, uzskata par uzkrātiem par summu, kas atbilst tādai līguma daļai, kura pabeigta attiecīgajā taksācijas gadā. Ilgtermiņa līguma procentuālo izpildi nosaka, atsaucoties uz tā gada izmaksu attiecību pret kopējām aplēstajām izmaksām. 3.Izmaksas, kas saistītas ar ilgtermiņa līgumiem, ir atskaitāmas tajā taksācijas gadā, kurā tās ir radušās. 23. pants

Uzkrājumi 1.Atkāpjoties no 17. panta, ja taksācijas gada beigās tiek konstatēts, ka nodokļu maksātājam ir juridisks pienākums vai iespējams juridisks pienākums nākotnē, ko rada šajā vai iepriekšējos taksācijas gados veikta darbība vai darījumi, jebkāda summa, kas izriet no minētā pienākuma un ko var ticami aplēst, ir atskaitāma, ja ir sagaidāms, ka eventuālais norēķins par šo summu radīs atskaitāmus izdevumus. Šajā pantā juridiskais pienākums var izrietēt no jebkura turpmāk norādītā: (a)līgums; (b)tiesību akti; (c)administratīvs akts, kam ir vispārējs raksturs vai ko attiecina uz konkrētu nodokļu maksātāju; (d)cita veida likumīga darbība. Ja šis pienākums ir saistīts ar darbību vai darījumu, kas turpināsies nākamajos taksācijas gados, uzkrājumu proporcionāli sadala pa darbības vai darījuma paredzamo ilgumu. Šajā pantā paredzētos uzkrājumus pārskata un koriģē katra taksācijas gada beigās. Aprēķinot nākamo gadu nodokļa bāzi, ņem vērā saskaņā ar šo pantu jau atskaitītās summas. 2.1. apakšpunktā minētā ticamā summas aplēse ir sagaidāmie izdevumi, kas nepieciešami, lai taksācijas gada beigās nokārtotu pašreizējās juridiskās saistības, ja aplēses pamatā ir visi svarīgie faktori, tostarp uzņēmuma, grupas vai nozares iepriekšējā pieredze. Aplēšot uzkrājuma summu, izmanto šādus apsvērumus: (a)ņem vērā visus riskus un nenoteiktību, taču nenoteiktība neattaisno pārmērīgu uzkrājumu veidošanu; (b)ja uzkrājuma termiņš ir 12 mēneši vai vairāk un nav saskaņotas diskonta likmes, uzkrājumu diskontē, izmantojot Eiropas Centrālās bankas publicēto eurozonas starpbanku euro kredītu tirgus piedāvājuma likmes (Euribor) gada vidējo lielumu saistībām, kuru termiņš ir 12 mēneši, tajā kalendārajā gadā, kurā beidzas taksācijas gads; (c)nākamo periodu notikumus ņem vērā, ja var pamatoti paredzēt to iestāšanos; (d)ņem vērā nākotnes labumus, kas tieši saistīti ar notikumu, kurš ir uzkrājumu veidošanas pamatā. 3.Uzkrājumus neatskaita attiecībā uz: (a)iespējamajiem zaudējumiem; (b)turpmāko izmaksu pieaugumu.

24. pants

Pensijas Dalībvalstis var paredzēt pensiju rezervju atskaitīšanu. 25. pants

Atskaitījumi par sliktajiem parādiem 1.Pieļaujams atskaitījums par sliktu debitora parādu, ja ir ievēroti šādi nosacījumi: (a)taksācijas gada beigās nodokļu maksātājs ir veicis visus samērīgos pasākumus, kā norādīts šā panta 2. punktā, lai panāktu samaksu, un pastāv varbūtība, ka parāds netiks pilnībā vai daļēji nomaksāts, vai nodokļu maksātājam ir daudz vienveidīgu debitoru parādu, kas visi izriet no tās pašas darījumdarbības nozares, un viņš var ticami aplēst sliktā debitoru parāda summas procentuālo īpatsvaru, ja katra vienveidīgā debitoru parāda vērtība ir mazāka par 0,1 % no visu vienveidīgo debitoru parādu vērtības. Lai iegūtu ticamu aplēsi, nodokļa maksātājs ņem vērā visus attiecīgos faktorus, tostarp iepriekšējo pieredzi; (b)parādniekam nav nedz attiecību ar nodokļu maksātāju, kā minēts 3. pantā, nedz arī parādnieks un nodokļu maksātājs ir saistītie uzņēmumi, kā minēts 56. pantā. Ja parādnieks ir fiziska persona, tad parādnieks, viņa dzīvesbiedrs, tiešais pēctecis vai priekštecis nepiedalās nodokļu maksātāja pārvaldībā vai kontrolē vai tieši vai netieši viņa/viņas kapitāla pārvaldībā vai kontrolē, kā minēts 56. pantā; (c)nav pieprasīts atskaitījums saskaņā ar 39. pantu attiecībā uz slikto parādu; (d)ja sliktais parāds saistīts ar pircēju un pasūtītāju parādu, parādam atbilstoša summa ir jāietver kā ieņēmums nodokļa bāzē. 2.Nosakot, vai ir veikti visi samērīgie pasākumi, lai panāktu samaksu, ņem vērā a) līdz e) apakšpunktos uzskaitītos elementus ar nosacījumu, ja tie ir pamatoti ar objektīviem pierādījumiem: (a)vai piedziņas izmaksas ir neproporcionālas parādam; (b)vai ir kādas izredzes veiksmīgi piedzīt parādu; (c)vai šajos apstākļos ir pamatoti sagaidīt, ka nodokļu maksātājs turpinās piedziņu; (d)laiks, kas pagājis pēc saistību termiņa dienas; (e)vai parādnieks ir atzīts par maksātnespējīgu, vai ir uzsākta tiesvedība, vai ir iesaistīts parādu piedzinējs. 3.Ja tiek nokārtota kāda prasība, kas iepriekš atskaitīta kā sliktais parāds, atgūto summu pievieno nodokļa bāzei norēķina gadā. 26. pants

Riska ierobežošana 1.Ieguvumus un zaudējumus saistībā ar riska ierobežošanas instrumentu, kas izriet no atsavināšanas izvērtēšanas vai atsavināšanas darījumiem, apstrādā tāpat kā atbilstošos ieguvumus un zaudējumus saistībā ar pret risku nodrošināto posteni. Riska ierobežošanas attiecības pastāv, ja ir ievēroti abi šādi nosacījumi: (a)riska ierobežošanas attiecības ir iepriekš oficiāli norādītas un dokumentētas; (b)ir sagaidāms, ka riska ierobežošana ir ļoti efektīva, un šo efektivitāti var ticami izmērīt. 2.Ja tiek pārtrauktas riska ierobežošanas attiecības vai jau turētu esošo finanšu instrumentu apstrādā kā riska ierobežošanas instrumentu, kā rezultātā notiek pāreja uz atšķirīgu nodokļu režīmu, jebkuras atšķirības starp riska ierobežošanas instrumenta jauno vērtību jānosaka saskaņā ar 20. pantu taksācijas gada beigās un tirgus vērtību tā pašā taksācijas gada sākumā iekļauj nodokļa bāzē.

Riska ierobežošanas instrumenta tirgus vērtība taksācijas gada beigās, kad minētais instruments pārgāja uz atšķirīgu nodokļu režīmu, sakrīt ar tā tirgus vērtību nākamā gada sākumā pēc pārejas. 27. pants

Krājumu un nepabeigto ražojumu novērtēšana 1.Nodokļu maksātājs konsekventi piemēro vienu un to pašu metodi, lai novērtētu visus krājumus un nepabeigtos ražojumus, kas ir līdzīgi pēc būtības un izmantošanas. Krājumu un nepabeigto ražojumu izmaksas ietver visas iegādes izmaksas, pārveidošanas tiešās izmaksas un citas tiešās izmaksas, kas radušās, krājumus un ražojumus nogādājot uz atrašanās vietu un tādā stāvoklī, kādā tie bija attiecīgajā taksācijas gadā. Izmaksas norāda bez pievienotās vērtības nodokļa. Nodokļu maksātājs, kas ietvēris netiešās izmaksas krājumu un nepabeigto ražojumu novērtēšanā, pirms uz to attiecas šīs direktīvas noteikumi, var turpināt piemērot netiešo izmaksu pieeju. 2.Krājumus un nepabeigtos ražojumus novērtē taksācijas gada pēdējā dienā par zemāko no izmaksu vērtības un neto pārdošanas vērtības. Neto pārdošanas vērtība ir aplēstā pārdošanas cena parastas darījumdarbības gaitā, no kuras atņemtas aplēstās izmaksas par pabeigšanu un aplēstās izmaksas, kas nepieciešamas, lai veiktu pārdošanu. 28. pants

Apdrošināšanas sabiedrības Apdrošināšanas sabiedrībām, kam atļauts darboties dalībvalstī atbilstoši Padomes Direktīvai Nr. 73/239/EEK par nedzīvības apdrošināšanu, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai Nr. 2002/83/EK par dzīvības apdrošināšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai Nr. 2005/68/EK par pārapdrošināšanu, piemēro šādus papildu noteikumus: (a)nodokļa bāzē ietver tirgus vērtības starpību, kas novērtēta viena un tā paša taksācijas gada beigās un sākumā vai pēc pirkuma pabeigšanas, ja šis datums ir vēlāk, tiem dzīvības apdrošināšanas sabiedrību turējumā esošajiem aktīviem, kuros veikti ieguldījumi par labu dzīvības apdrošināšanas polišu turētājiem, uz kuriem gulstas ieguldījumu risks; (a)nodokļa bāzē ietver tirgus vērtības starpību, kas novērtēta atsavināšanas brīdī un taksācijas gada sākumā vai pēc pirkuma pabeigšanas, ja šis datums ir vēlāk, tiem dzīvības apdrošināšanas sabiedrību turējumā esošajiem aktīviem, kuros veikti ieguldījumi par labu dzīvības apdrošināšanas polišu turētājiem, uz kuriem gulstas ieguldījumu risks; (b)nodokļa bāze ietver no dzīvības apdrošināšanas sabiedrībām saņemto sadalīto peļņu; (c)ir atskaitāmas apdrošināšanas sabiedrību tehniskās rezerves, kas izveidotas saskaņā a