Jaunā Prasmju programma Eiropai

Kopīgs darbs cilvēkkapitāla, nodarbināmības un konkurētspējas stiprināšanai

1.Ievads

Prasmes ir ceļš, kas ved uz nodarbināmību un labklājību. Cilvēkiem ar vajadzīgajām prasmēm ir pieejamas kvalitatīvas darbvietas, tādējādi tie var pilnībā izmantot savu potenciālu kā aktīvi un pašpaļāvīgi pilsoņi. Strauji mainīgajos pasaules ekonomikas apstākļos prasmes ir būtisks faktors, kas lielā mērā ietekmē konkurētspēju un spēju sekmēt inovāciju. Prasmes arī piesaista investīcijas un katalizē pozitīvo mijiedarbību starp darbvietu radīšanu un izaugsmi. Prasmes ir būtisks sociālās kohēzijas nosacījums.

Tomēr situācija Eiropā prasa rīkoties. 70 miljoniem eiropiešu nav pienācīgas lasītprasmes un rakstītprasmes, savukārt rēķinpratības un digitālo prasmju trūkst vēl lielākam skaitam cilvēku, tādējādi tie ir pakļauti bezdarba, nabadzības un sociālās atstumtības riskam. Vairāk nekā puse no 12 miljoniem ilgtermiņa bezdarbnieku tiek uzskatīti par mazprasmīgiem. Augstākās izglītības iestādēm būtu jānodrošina, ka to absolventu iegūtās prasmes ir noderīgas un aktuālas.

Prasmju trūkums un neatbilstība vajadzībām ir satraucoša. Daudz cilvēku strādā darbvietās, kas neļauj izpaust viņu talantus. Tai pat laikā 40 % Eiropas darba devēju ir grūti atrast darbiniekus ar prasmēm, kas vajadzīgas, lai veicinātu izaugsmi un jauninājumus. Izglītības pakalpojumu sniedzējiem, no vienas puses, un darba devējiem un izglītojamajiem, no otras puses, ir atšķirīgi priekšstati par to, cik sagatavoti darba tirgum ir absolventi. Ir pārāk maz cilvēku, kam piemīt uzņēmēja mentalitāte un sava uzņēmuma izveidei nepieciešamās prasmes.

Nacionālie un reģionālie darba tirgi tāpat kā izglītības un apmācības sistēmas sastopas ar atšķirīgām problēmām, taču visām dalībvalstīm problēmas un iespējas ir līdzīgas:

-prasmju apguve un pilnveidošana ir izšķirīgs faktors darba tirgu snieguma uzlabošanā un modernizācijā, kas ļautu nodrošināt jauna veida elastdrošību gan darba meklētājiem, gan darba ņēmējiem, gan darba devējiem;

-prasmju neatbilstība vajadzībām kavē produktivitāti un izaugsmi, kā arī ietekmē dalībvalstu noturību pret ekonomikas satricinājumiem;

-ekonomikas digitalizācija maina veidus, kā cilvēki strādā un veic uzņēmējdarbību. Jaunās darba metodes ietekmē arī to, kāda veida prasmes ir pieprasītas, konkrētāk, tās ir ar inovāciju un uzņēmējdarbību saistītās prasmes. Daudzās nozarēs notiek straujas tehnoloģiskās pārmaiņas, un digitālās prasmes kļūst vajadzīgas visās darbvietās — sākot no vienkāršajiem līdz pat vissarežģītākajiem darbiem. Augsta līmeņa prasmes palīdz pielāgoties neparedzētām pārmaiņām. Līdzīgi arī pāreja uz mazoglekļa un aprites ekonomiku pieprasa spēju radīt uzņēmējdarbības modeļus un pielāgoties darbvietu profiliem;

-ES darbaspēks kļūst vecāks un mazskaitlīgāks, dažos gadījumos tas noved pie prasmju iztrūkuma. Lai to kompensētu, ir jāpalielina līdzdalība darba tirgū un produktivitāte. 60 % no jaunajiem absolventiem ir sievietes, taču viņu nodarbinātības līmenis joprojām saglabājas zemāks nekā vīriešiem, turklāt vērojama tendence, ka vīrieši un sievietes strādā dažādās nozarēs. Iekļaujošiem darba tirgiem vajadzētu izmantot visas cilvēkresursu prasmes un talantus, arī mazprasmīgos darba ņēmējus un citas mazāk aizsargātās sabiedrības grupas. Pasaulē rit nemitīga talantu sacensība, tāpēc mums jāizaudzina savi prasmīgie darbinieki un jāsamazina intelektuālā darbaspēka emigrācija — to var panākt, sekmējot ES pilsoņu mobilitāti, pievilinot talantīgus ārvalstu darbiniekus, kā arī labāk izmantojot migrantu prasmes;

-plašā amplitūdā atšķiras pieejamās izglītības un apmācības kvalitāte un mācīšanas standarti, kā arī tas, cik pieprasītas ir iegūtās zināšanas un prasmes. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc arvien pieaug atšķirības dalībvalstu ekonomikas un sociālajā sniegumā, turpretī stiprākas izglītības un prasmju rīcībpolitikas vestu uz inovāciju un varētu sekmēt pozitīvo konverģenci, pietuvinot sniegumu to valstu rādītājiem, kurām ir vislabākie rezultāti;

-mūsu priekšstati ne vienmēr ir balstīti realitātē, piemēram, vairojot izpratni par to, cik labi nodarbinātības rezultāti ir profesionālās izglītības un apmācības (VET) ieguvējiem, iespējams, daudz vairāk cilvēku izšķirtos tai par labu. Līdzīgi, palielinot skolotāja profesijas prestižu, jauniem talantīgiem cilvēkiem būtu stimuls izvēlēties šādu karjeru;

-arvien biežāk cilvēki iegūst prasmes apstākļos, kas neatbilst formālās izglītības standartam — tiešsaistē, darba vietā, profesionālās izaugsmes kursos, sociālo aktivitāšu vai brīvprātīgā darba gaitā. Šāda mācību pieredze bieži nekādi netiek atzīta.

Lai risinātu ar prasmēm saistītās problēmas, būs nepieciešami ievērojami politiskie centieni un būs jāveic sistēmiskas reformas izglītībā un apmācībā. Būs vajadzīgas viedas investīcijas cilvēkkapitālā gan no publiskiem, gan no privātiem avotiem, un būs jārīkojas saskaņā ar Stabilitātes un izaugsmes paktu. Arī Eiropas sociālo tiesību pīlāra projektā, ko publiskoja 8. martā, viena no redzamākajām tēzēm ir nepieciešamība stiprināt un aktualizēt prasmes.

Lai gan mācību saturs un izglītības un apmācības sistēmu organizācija ir katras dalībvalsts kompetencē, būtisku un ilgtspējīgu rezultātu sasniegšanai ir vajadzīgi saskaņoti centieni. ES līmeņa rīcības — it īpaši Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgads, stratēģija “Eiropa 2020” ar divkāršo izglītības mērķi, Investīciju plāns Eiropai, Stratēģiskā sistēma Eiropas sadarbībai izglītības un apmācības jomā “ET 2020”, Eiropas strukturālo un investīciju fondu finansējums — jau tagad sniedz nozīmīgu ieguldījumu Eiropas prasmju bāzes stiprināšanā. Eiropas Sociālais fonds un Eiropas Reģionālās attīstības fonds vien laikposmā no 2014.–2020. gadam atvēlēs 30 miljardus euro, lai atbalstītu prasmju pilnveidošanu, savukārt programma “Erasmus+” prasmju pilnveidošanu caur izglītību un apmācību atbalstīs ar gandrīz 15 miljardiem euro.

Šodien publiskotā jaunā Prasmju programma Komisijas 2016. gada darba programmas galveno iniciatīvu sarakstā ieņem pirmo vietu. Prasmju programma atbalsta kopīgu apņemšanos, un tās mērķis ir nonākt pie vienota redzējuma par prasmju stratēģisko nozīmi darbvietu, izaugsmes un konkurētspējas saglabāšanā. Tā stiprina un dažos gadījumos racionalizē esošās iniciatīvas, lai sekmīgāk palīdzētu dalībvalstīm īstenot nacionālās reformas un indivīdiem un uzņēmumiem dotu impulsu mainīt attieksmi. Prasmju programmā paredzēta kopīga apņemšanās īstenot reformas vairākās jomās, kurās Savienības līmeņa rīcība radītu vislielāko pievienoto vērtību. Programmas centrā ir trīs galvenie darbības virzieni:

1.uzlabot prasmju veidošanas kvalitāti un atbilstību pieprasījumam;