Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par to, kā dalībvalstis 2003.–2005. gadā īstenojušas kopējo zivsaimniecības politiku {SEC(2007) 425} /* COM/2007/0167 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 10.4.2007 COM(2007) 167 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM PAR TO, KĀ DALĪBVALSTIS 2003.–2005. GADĀ ĪSTENOJUŠAS KOPĒJO ZIVSAIMNIECĪBAS POLITIKU {SEC(2007) 425} IEVADS Padomes 2002. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 2371/2002[1] 27. pantā noteikts, ka reizi trijos gados Komisijai jāsagatavo un jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei novērtējuma ziņojums par Komisijas veiktajiem kontroles pasākumiem un par to, kā dalībvalstis piemēro kopējās zivsaimniecības politikas (KZP) noteikumus. Turklāt Padomes 1993. gada 12. oktobra Regulas (EK) Nr. 2847/93[2] (turpmāk tekstā saukta par Kontroles regulu) 35. pantā paredzēts, ka reizi trijos gados Komisijai, pamatojoties uz dalībvalstu iesniegtajiem īstenošanas ziņojumiem, jāsagatavo novērtējuma ziņojums par minētās regulas piemērošanu. Šis ziņojums — pirmais kopš KZP 2002. gada reformas — sagatavots, pildot minētās saistības. Tas aptver laika posmu no 2003. līdz 2005. gadam. Jautājumi par sankcijām un nopietniem pārkāpumiem šajā ziņojumā skatīti tikai vispārīgi, jo attiecībā uz tiem ir sagatavoti atsevišķi Komisijas paziņojumi par nopietniem kopējās zivsaimniecības politikas noteikumu pārkāpumiem 2003.[3] un 2004. gadā[4]. KOMISIJAS īSTENOTāS INSPEKCIJAS PROGRAMMAS 2003.–2005. GADā Šajās programmās uzmanības centrā ir visjutīgākie KZP aspekti, kurus raksturo paaugstināts noteikumu neizpildes risks. Pie tādiem pieder: 1. krājumi, kuriem piemēro reģionālus atjaunošanas un pārvaldības pasākumus (menca, heks, zilā tunzivs, pelaģiskās sugas un melnais paltuss); 2. tādas horizontālas kontroles jomas kā satelītnovērošana, trešu valstu kuģu darbība un tirdzniecība. Visās programmās ietilpa vairākkārtēji, arī iepriekš nepieteikti, komandējumi uz dalībvalstīm, pēc kuriem tika veikta gan tiešā veidā, gan no citiem avotiem saņemtās informācijas sīka analīze. Dažos gadījumos inspektoriem bija iespējams ar attālās piekļuves palīdzību izmantot dalībvalstu zvejas kontroles datubāzes. Komisijas inspektoru veikto pārbaužu apmēru ierobežo pieejamie cilvēkresursi un inspektoru juridiskās pilnvaras. Komisijas inspektori var inspicēt kuģus un telpas, un viņiem ir piekļuve visai būtiskajai informācijai. Komisijas inspektori parasti strādā „uz lauka”, vērojot, kā nacionālie inspektori pilda savus pienākumus, un šādā veidā novērtē to kontroles pasākumu faktisko īstenošanu, kurus veic dalībvalstu kompetentās iestādes. Mencu krājuma atjaunošanas programma Ziemeļjūrā un rietumu ūdeņos Līdz 2004. gada beigām visās dalībvalstīs bija ieviesta administratīva sistēma zvejas piepūles ierobežojumu shēmas īstenošanai. Kopumā pasākumi zvejas dienu iedalīšanai un tālāknodošanai bija daudz labāk izstrādāti nekā izkrāvumu kontroles pasākumi ostās. Visās dalībvalstīs inspekcijas komandējumu laikā tika atzīmēti šādi konkrēti aspekti. - Nebija stratēģijas, kas vajadzīga, lai nodrošinātu zvejas piepūles ierobežojumu shēmas ievērošanu. - Kuģu satelītuzraudzības sistēmas ( VMS ) informācija netika izmantota efektīvi, lai salīdzinātu iepriekšējos paziņojumus par izkrāvumiem un zvejas žurnālā reģistrēto zvejas piepūli. - Netika sistemātiski pārbaudīts, kā tiek ievēroti piezvejas noteikumi, kuri dažos gadījumos ļāva iedalīt lielāku skaitu jūrā pavadīto dienu. - Dalībvalstis pienācīgi nepildīja noteikumu par samazināto pielaides robežu (8 %), kas noteikta zvejas žurnālā reģistrējamiem nozvejas novērtējumiem. Secinājums . Mencu atjaunošanas shēma tika īstenota tādā veidā, kas vismazāk traucē zvejas darbībai. Shēmas ietekmi vēl vairāk samazināja nepareizas deklarēšanas rezultātā iegūti neuzticami nozvejas dati. Ziemeļu heku krājuma atjaunošanas programma Kontroles pasākumi. Vairumā dalībvalstu saskaņā ar šo programmu bija izveidotas darbojošās norādīto ostu sistēmas un sistēmas izkrāvumu iepriekšējai paziņošanai. Abas šīs sistēmas tiek uzskatītas par svarīgiem pārbaužu objektiem. Tomēr daudzām dalībvalstīm bija grūti izpildīt noteikumu par samazināto pielaides robežu, kas jāpiemēro nozvejas novērtējumam EK zvejas žurnālā. Nozvejas reģistrēšana . Lielu daļu nozvejoto heku pēc izkraušanas vienā dalībvalstī pārved uz citu dalībvalsti, kur tos pārdod. Dalībvalstis nav noteikušas, ka heki pirms to pārvešanas jānosver, un tāpēc nav iespējams garantēt izkrāvumu deklarācijā norādīto datu precizitāti. Turklāt vairāku juridiski saistošu nozvejas reģistrēšanas pamatdokumentu (zvejas žurnāla lapas, izkrāvumu deklarācijas, pārvadājumu dokumenti un tirdzniecības pavadzīmes) neesība atsevišķās dalībvalstīs neļāva veikt salīdzinošās pārbaudes un efektīvi validēt izkrāvumu datus. Tehniskie pasākumi. Vairums dalībvalstu tehnisko pasākumu izpildi kontrolē jūrā. Divos komandējumos, kas tika aizvadīti jūrā, konstatēja vāji izstrādātu inspicēšanas stratēģiju un sankciju neesību, kuru dēļ rodas vispārējs faktiskas kontroles trūkums. Turklāt vairākās dalībvalstīs neatrisināta paliek problēma par faktiskas kontroles trūkumu saistībā ar mazizmēra heku izkrāvumiem. Secinājums . Ziemeļu heku krājuma atjaunošanas programmas efektivitāti mazināja koordinētas kontroles trūkums heku starptautiskajos pārvadājumos apvienojumā ar nepietiekamām nozvejas reģistrēšanas prasībām un mazizmēra zivju izkrāvumiem. Jaunzēlandes heku un Norvēģijas omāru krājuma atjaunošanas programma Zvejas piepūles pārvaldība. Tā kā 2005. gads bija pirmais, kurā īstenoja Jaunzēlandes heku un Norvēģijas omāru krājuma atjaunošanas pasākumus, ir grūti novērtēt šo pasākumu ietekmi uz zvejas piepūles samazināšanu. Spānijā maksimālais jūrā pavadīto dienu skaits bija tāds pats, kā to savulaik paredzēja valsts tiesību akti. Konkrēti kontroles pasākumi. Abās iesaistītajās dalībvalstīs radās grūtības, pildot noteikumu par samazināto pielaides robežu, kas noteikta zvejas žurnālā reģistrējamiem nozvejas novērtējumiem. Portugālē tika sekmīgi ieviesta prasība par īpašo zvejas atļauju un nozvejas nosvēršanu pirms transportēšanas. Nozvejas reģistrēšana. Reģistrēto nozvejas datu ticamību mazināja nepietiekama inspicēšana un tas, ka nozvejas reģistrācijas dokumenti netika salīdzināti ar uzraudzības datiem. Secinājums . Programmas ietekme bija ierobežota, jo faktiski tā skāra tikai 250 no kopumā 11 000 kuģu, kuri ir iesaistīti Jaunzēlandes heku zvejā. Programmas izpildes kontrolei piesaistītie cilvēkresursi bija nepietiekami. Mazizmēra zivju, arī heku, izkrāvumi mazināja atjaunošanas programmas efektivitāti. Pārejas posma tehniskie kontroles pasākumi mencai Baltijas jūrā Nozvejas reģistrācijas dokumentu analīzē atklājās būtiskas nepilnības nozvejas deklarācijās. Komisijas inspektoriem analizējot reģistrētos datus, tika konstatēts, ka zvejas žurnālos reģistrētā nozveja dalībvalstīs kopumā ir vidēji par 23 % mazāka nekā faktiskā nozveja. Konstatētās vidējās vērtības individuālām dalībvalstīm bija 8–49 %. Baltijas jūras apgabalā izkrāvumiem un zivju tirdzniecībai raksturīgās iezīmes ir tiešā pārdošana un transportēšana uz citiem tirgiem. Sistemātiska nozvejas šķirošana un svēršana izkraušanas vietā netiek praktizēta, un nav arī vajadzīgās infrastruktūras. Kuģi ienāk ostā un tūlīt izkrauj nozveju atbilstoši tirgus prasībām, un bieži vien nozveju tūlīt pēc izkraušanas pārved uz pircēja telpām vai uz izsoli citā dalībvalstī. Ja, inspicējot izkrāvumus, rodas aizdomas par iespējamiem pārkāpumiem, sankciju procedūra — kā tika novērots daudzās dalībvalstīs — ir ilga, noteikumu izpildi nodrošinošas tūlītējas darbības nav paredzētas, un sankcijas ir maznozīmīgas; tas grauj inspekcijas pasākumu uzticamību un efektivitāti. Secinājums . Kontroles trūkums Baltijas jūrā nopietni kaitēja nozvejas paziņošanas sistēmas darbībai, jo zvejnieki nedeklarēja visu gūto nozveju, un tāpēc nav izdevies būtiski samazināt zvejas izraisīto mirstību. Izkļūšanas logs BACOMA tipa traļos Baltijas jūrā Visas dalībvalstis, kas tika apmeklētas šīs inspekcijas programmas gaitā, bija īstenojušas BACOMA pasākumus, kuri tika atzīti par veiksmīgākiem nekā 2002. gadā ieviestā sākotnējā šo pasākumu versija. Turklāt dažādas dalībvalstis vairākos gadījumos bija veikušas inspektoru apmaiņu vai kopīgas inspekcijas darbības, un tas apliecina, ka turpinās attiecībā uz mencu krājumu 2001. gadā ieviesto pārvaldības plānu īstenošana Baltijas jūrā. Secinājums . Noteikuma, kas paredz izkļūšanas loga izveidi BACOMA tipa traļos, izpilde ir noritējusi sekmīgi; to ir pieņēmuši kā zvejnieki, tā kontroles iestādes. Tālmigrējošās zivis Pēc vairākiem komandējumiem 2003. gadā tika secināts, ka dalībvalstīs praktiski nav sistēmas zilās tunzivs nozvejas reģistrēšanai. Tāpēc tika sīkāk novērtēti attiecībā uz zilās tunzivs zveju īstenotie pārvaldības pasākumi un tas, kā tiek piemēroti jaunie noteikumi par audzēšanu sprostā un par minimālo izmēru. Novērtējuma rezultāti apstiprināja to, ka nozvejas paziņošanas sistēma jāturpina pilnveidot, jo īpaši attiecībā uz zvejas žurnālā un izkrāvuma deklarācijā norādīto datu precizitāti, kā arī ļāva konstatēt, ka zvejas kuģu pārvietošanās netiek kontrolēta sistemātiski. Komandējumos uz Franciju, Itāliju, Spāniju un Grieķiju apstiprinājās, ka vairākās dalībvalstīs, neraugoties uz aizliegumu, vēl joprojām zvejo ar dreifējošajiem tīkliem. Reģionālās zivsaimniecības pārvaldības organizācijas NAFO. Ziemeļrietumu Atlantijas Zvejniecības organizācijas ( NAFO ) pārvaldības apgabalā aptuveni 10 mēnešus gadā uzturējās Eiropas Komisijas norīkots inspekcijas kuģis. Kopš 2004. gada atbildību par inspicēšanu un novērotāju izvietošanu Komisija pamazām nodeva dalībvalstu pārziņā, kaut arī Komisijas norīkoto inspekcijas kuģi turpināja izmantot par atbalsta platformu. Turklāt Komisija koordinēja dalībvalstu norīkoto inspekcijas kuģu darbības, un tās inspektori piedalījās izkrāvumu pārbaudē. Tā kā Komisijas inspektori gāja jūrā, lai piedalītos melnā paltusa zvejā, bija iespējams tiešā veidā vākt faktiskās nozvejas datus, kuru analīzē atklājās pretrunas nozvejas reģistrēšanas sistēmā, ko izmantoja viena no iesaistītajām dalībvalstīm. Pēc diskusijas starp Komisiju un attiecīgo dalībvalsti šā veida zveja minētajā dalībvalstī tika pārtraukta. NEAFC. Komisija koordinēja dalībvalstu patruļkuģu inspicējošo darbību jūrā, Ziemeļaustrumu Atlantijas Zvejniecības komisijas ( NEAFC ) pārvaldības apgabalā. Turklāt Eiropas Komisija koordinēja inspekciju skaita palielināšanu ostā tādiem kuģiem, kas ir iesaistīti zvejā NEAFC pārvaldības apgabalā, īpašu uzmanību pievēršot kuģiem, kuri minēti nelegālās, nereģistrētās un neregulētās (NNN) darbībās iesaistījušos kuģu sarakstā pēc tam, kad NEAFC NNN kuģu saraksts bija publicēts Kopienas KPN un kvotu regulā 2005. gadam. Trešu valstu zvejas kuģi Reaģējot uz tieša vai pēc pārkraušanas citā kuģī veikta zivju importa pieaugošo apjomu no zvejojušiem trešu valstu kuģiem un ņemot vērā bažas par to, cik liela līdzdalība tajā varētu būt kuģiem, kuri ir iesaistījušies NNN darbībās, Komisijas inspektori devās 12 komandējumos, lai novērtētu, kā Kopienas ostās tiek ievērots spēkā esošais zvejniecības kontroles režīms. Vairumā dalībvalstu stāvoklis bija pārsvarā tāds, ka zvejas produktu piegādes, ja to izcelsme ir ārpus ES, uzskatīja par importu, kurš jākontrolē muitas un veterinārajiem dienestiem. Attiecīgi zvejas uzraudzības prasības tika vai nu ignorētas, vai pildītas nesistemātiski. Par zivsaimniecību atbildīgās iestādes vairumā dalībvalstu nebija informētas par to, kāds daudzums zivju tiek ievests ar zvejojušiem trešu valstu kuģiem, kas ienāk attiecīgās valsts ostās. Tika konstatēti zināmi pierādījumi par zivīm, kas ievestas ar NNN sarakstā iekļautiem kuģiem vai ar kuģiem, kurus nav apstiprinājis Veselības un patērētāju aizsardzības ģenerāldirektorāts. Pēc minētajiem komandējumiem ievērojams skaits dalībvalstu atzina šo stāvokli un sāka īstenot pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu trešu valstu zvejas kuģiem izvirzītās zvejas prasības. Pelaģisko sugu nozvejas svēršanas procedūras Spēkā esošo nolīgumu satvarā ES, Norvēģija un Fēru salas izveidoja darba grupu jautājumos par pelaģiskajām sugām. Šī darba grupa ieteica īstenot virkni pasākumu, lai uzlabotu pelaģisko sugu nozvejas svēršanas procedūras un izkrāvumu pārbaudi, kuru Kopienas tiesību aktos paredzēja ar gada kvotu regulām 2003.–2005. gadam. Komisijas inspektori devās komandējumos gan uz attiecīgajām dalībvalstīm, gan uz iesaistītajām trešajām valstīm. Viņi konstatēja, ka programmas sākumā noteikumu izpilde bija, labākajā gadījumā, fragmentāra; dažās valstīs svēršanas rezultātu izteica nominālmasas vienībās, un arī paši noteikumi bieži vien tika pārprasti. Tomēr programmas beigu posmā attiecīgajās dalībvalstīs tika panākti būtiski uzlabojumi. Īpaši jāatzīmē noteikumu izpildes nodrošināšanai veiktie Īrijas un Apvienotās Karalistes iestāžu pasākumi saistībā ar aizdomām par ilgstošu sistemātisku nozvejas nedeklarēšanu. Norvēģijas un Fēru salu piekrišana pieņemt tādus pašus pasākumus, kādus ir pieņēmusi Kopiena, arī bija būtisks solis uz priekšu, lai visām iesaistītajām pusēm tiktu piemēroti līdzvērtīgi noteikumi. Kuģu satelītuzraudzības sistēma ( VMS ) Līdzšinējos komandējumos gūtā pieredze liecināja, ka valstu iestādes nesteidzas ar jauninājumiem un VMS piedāvāto iespēju izmantošanu, lai gan daudzus zivsaimniecības pārvaldības pasākumus ir iespējams uzraudzīt automātiski — analizējot VMS datus. Tāpēc tika izveidota programma, kuras mērķis bija novērtēt to, kādā mērā krājumu atjaunošanas plānu īstenošanai Baltijas jūrā un Ziemeļjūrā dalībvalstis izmanto VMS . Visām attiecīgajām dalībvalstīm bija izveidota vajadzīgā tehniskā un darbības infrastruktūra, kaut arī dažās ne visi attiecīgie kuģi bija pienācīgi aprīkoti ar VMS iekārtām. Par VMS priekšrocību dalībvalstis uzskatīja galvenokārt to, ka sistēmu var izmantot par taktisku uzraudzības instrumentu, kurš papildina pārējās inspicējošās darbības, un lielākoties VMS netika izmantota kā zvejas piepūles pārvaldības instruments. Komisijas inspektori turklāt vairumā dalībvalstu konstatēja virkni valsts iestāžu nepamanītu pretrunu starp nozvejas reģistrācijas dokumentiem un VMS datiem. Atsevišķās dalībvalstīs tika konstatēts, ka gadījumos, kad zvejnieki nepilda VMS noteikumus, kompetentās iestādes nepiemēro faktiskas sankcijas, un daļēji tas ir izskaidrojams ar tiesiska regulējuma trūkumu sankciju jomā. Kopumā jāatzīst, ka laikposmā vismaz līdz 2005. gada beigām zivsaimniecības pārvaldībā dalībvalstis VMS ir izmantojušas nepietiekami. Tirdzniecība un izsekojamība Kaut arī stāvoklis dažādās dalībvalstīs bija atšķirīgs, Kopienas inspektori konstatēja, ka tradicionālo tirdzniecības praksi tās maina nelabprāt. Rezultātā ES standarta ieviešana attiecībā uz izmēra kategorijām nebija prioritāra, un šo standartu piemēroja un tā ievērošanu kontrolēja tikai tad, ja šāda rīcība netraucēja vietējiem operatoriem un praksei. Vairumā dalībvalstu atbildība par zvejas produktu izsekojamības kontroli bija sadalīta starp dažādām valsts un reģionāla mēroga iestādēm. Daudzos gadījumos šīs iestādes savstarpēji nesadarbojās. Importēto produktu jomā stāvoklis bija vēl sliktāks, un rezultātā milzīgs daudzums zvejas produktu tika ievesti Kopienā, nenorādot pat tādu elementāru obligāto informāciju kā izcelsme un nozvejas gūšanas apgabals. Tipiski bija tas, ka vietējos tirdzniecības nosaukumus, kas nav norādīti oficiālajā nacionālajā sarakstā, izmantoja, lai tirgotu mazizmēra vai nedeklarētas zivis, pārdodot tās ar vietējo nosaukumu, piemēram, whiting (heks) vai atun (zilā tunzivs). KONTROLE DALīBVALSTīS Gada ziņojumi Saskaņā ar Kontroles regulas 35. pantu dalībvalstis ir iesniegušas gada ziņojumus par Kontroles regulas piemērošanu. Pamatojoties uz šiem gada ziņojumiem, ir sagatavots un pielikumā tabulu veidā pievienots tās informācijas apkopojums, kas pieejama par dalībvalstu veiktajām kontroles darbībām un par šīs kontroles struktūru. Minētajās tabulās raksturota katras dalībvalsts zvejas darbība un pievienoti dati par inspicēšanas resursiem un darbībām, nozvejas reģistrāciju, kā arī par zvejas operatīvo kontroli atbildīgo iestāžu saraksts. Dalībvalstu iesniegtās informācijas analīzi tomēr apgrūtināja tas, ka virknē gadījumu bija praktiski neiespējams ticami salīdzināt dažādu valstu datus. Informācija nav sniegta standartizētā formātā (ziņojumu apjoms, piemēram, bija no 1 lapas Maltai līdz vairāk nekā 100 lapām Spānijai), nav pieejams arī standartizēts obligāti norādāmās informācijas saraksts vai vadlīnijas par ziņojumu saturu. Tomēr svarīgākie secinājumi ir ieskicēti turpmākajā tekstā. Pieejamie resursi Aprīkojums. Kopumā patlaban izmantotos patruļkuģus un gaisa kuģus var uzskatīt par veicamajam uzdevumam atbilstošiem. Jaunās tehnoloģijas, arī VMS , tagad izmanto daudz plašāk. Tomēr datortehnoloģiju iespējas ļoti reti tiek izmantotas pilnībā, un virknē dalībvalstu tās (arī VMS piedāvātās iespējas) netiek izmantotas pietiekamā apmērā. Personāls. Pieejamie cilvēkresursi ir kvantitatīvi un kvalitatīvi ļoti dažādi. Profesionālais standarts zvejas kontrolē bieži vien neaptver visus šā darba aspektus. Apmācības kvalitāte ir dažāda, un daudzi inspektori nav pilnībā kvalificēti sava darba veikšanai, kaut arī stāvoklis uzlabojas. Vairumā dalībvalstu zvejas inspektori piedalās ar zveju nesaistītu uzdevumu veikšanā vai arī zvejas inspicēšana ir tikai viens no viņu pienākumiem, kas turklāt var nebūt prioritārs. Tāpēc ir neiespējami salīdzināt tabulās norādīto inspektoru skaitu. Ja, piemēram, Dānija inspektoru skaitu ir samazinājusi, tad citas dalībvalstis, kā Īrija, Spānija un Apvienotā Karaliste, kontroles un inspicēšanas darbībām piesaistītā personāla skaitu ir palielinājušas. Itālijā ar inspektoru pārgrupēšanu ir panākts lielāks uzsvars uz zvejas kontroli. Vairākas dalībvalstis to rīcībā esošo cilvēkresursu kvalitāti ir uzlabojušas ar labākas inspektoru apmācības palīdzību. Inspicējošās darbības Pārbaužu intensitāte. Neraugoties uz Komisijas līdzšinējiem pūliņiem standartizēt ziņojumus par inspicējošo darbību, nav pienācīgi definēts, kas ir pārbaude (resp., kādi elementi jāinspicē) un kādi ir šajā pārbaudē piemērojamie standarti. Kā minēts iepriekš, zināmu daļu inspicējošo darbību veic kopā ar cita veida darbībām, piemēram, ar sanitāro kontroli vai nekaitīguma pārbaudēm. Inspicējošās darbības tiek dokumentētas fragmentāri un savstarpēji nesaskanīgā veidā; tas neļauj salīdzināt dažādās dalībvalstīs iegūtos rezultātus. Tāpēc pārbaudēs iegūtās skaitliskās vērtības nevar salīdzināt tieši. Pārbaužu organizēšana. Kontroles darbībās vēl joprojām ir daudz trūkumu. Ostās veicamās pārbaudes itin bieži ir slikti organizētas, daudzās dalībvalstīs vēl joprojām neprasa iesniegt vienu vai vairākus nozvejas reģistrēšanas pamatdokumentus. Šķiet, ka pārvadājumu kontrole dažviet neeksistē vispār; salīdzinošās pārbaudes netiek veiktas sistemātiski. Arī inspicēšanas mērķapjomi (piemēram, 20 % atsevišķos mencas un heka zvejas veidos) vairākos gadījumos nav tikuši sasniegti. Stratēģijas. Efektīvai kontrolei traucē noteikumu izpildes nodrošināšanas izmaksas, kas salīdzinājumā ar nozvejas vērtību ir lielas. Zvejas kontrolei pieejamo resursu izmantojumu varētu uzlabot, lielāku daļu šo resursu iedalot tiem kontroles pasākumiem, kas saistīti ar nopietnākajiem apdraudējumiem KZP mērķu sasniegšanai. Kontrolei atvēlēto resursu izmantojuma efektivitāti varētu palielināt, prasmīgi izmantojot precīzi definētas, ar konkrētiem riskiem pamatotas stratēģijas. Tomēr vairumā dalībvalstu reālas stratēģijas nav, kaut arī dažas no tam ir sākušas analizēt noteikumu neievērošanas riskus un analīzes rezultātus izmantot resursu sadalē un inspicējošo darbību plānošanā. Tāpēc ierobežotais pieejamo resursu daudzums netiek izmantots tik efektīvi, cik būtu iespējams. Īpaši skaidri tas izpaužas to veidu zvejā, kurai piemēro krājumu atjaunošanas programmas. Vairākos gadījumos kontroles efektivitāti mazina izkraušanas vietā veikto pārbaužu skaits. Šajā ziņā finansiāli izdevīgāk varētu būt daļu resursu, kas paredzēti pārbaudēm jūrā, novirzīt izkrāvumu pārbaudēm. Dalībvalstu sadarbība. Inspektoru darbības koordinēšana starptautiskā mērogā ir devusi pozitīvu rezultātu. Ziemeļjūrā notikusī operācija SHARK , kurā vairākas dalībvalstis sadarbojās reālajā laikā, lai neļautu noteikumu pārkāpējiem izvairīties no aizturēšanas, ieejot citas dalībvalsts ūdeņos, vainagojās ar vairākām izvirzītām apsūdzībām. Ar pelaģisko sugu darba grupas palīdzību izdevies panākt būtiskus uzraudzības un kontroles uzlabojumus, un tā ir nodrošinājusi pārredzamību dalībvalstu un vairāku trešu valstu starpā. Noteikumu neievērošana un sankcijas KZP noteikumu pārkāpšana var būt dažiem zvejniekiem pieņemams risks, ievērojot to, cik maza ir varbūtība, ka pārkāpums tiks atklāts un ka tiks piemērotas preventīvas sankcijas. Kā redzams Komisijas paziņojumos par nopietniem pārkāpumiem, vairumā gadījumu pārkāpējiem uzliktais sods nav pietiekams, lai tā reālā ietekme būtu preventīva. Kopienas mēroga statistika šajā jomā ir tāda, ka samaksātie naudas sodi 2003. un 2004. gadā veidoja aptuveni 0,4 %[5] un 0,2 %[6] no nozvejas izkrāvumu vērtības attiecīgi 2002. un 2003. gadā; tomēr stāvoklis dažādās dalībvalstīs ir ļoti atšķirīgs. Izņemot divas dalībvalstis no tām, kurās tika veikti novērtējumi, ir jūtams vispārējs izpratnes trūkums par noteikumu neievērošanas risku un inspicējošo darbību saistību ar ietekmi, ko rada turpmākie pasākumi, arī sankcijas. KZP noteikumu ievērošanā sasniegtie kopējie rezultāti Pozitīvā virzība. Dalībvalstis — valdības līmenī un atsevišķos zvejniecības jomas segmentos — ir atzinušas problēmas, ko izraisa noteikumu neievērošana, tās radīto kaitējumu zivju krājumiem un ekonomiskās un sociālās stabilitātes trūkumu. Komisija šajā procesā ir piedalījusies, veicinot noteikumu ievērošanu, nodrošinot lielāku pārredzamību, sekmējot starptautisko sadarbību un, ekstrēmākos gadījumos, ar prasību Eiropas Kopienu Tiesā nodrošinot pārkāpumu procedūras preventīvo ietekmi. Par īpaši sekmīgiem var uzskatīt uzlabojumus pelaģisko sugu zvejas uzraudzībā un kontrolē, kā arī — mazākā mērā — dalībvalstu atzīšanos nepietiekamā izkrāvumu kontrolē no zvejojušiem trešu valstu kuģiem un apzināšanos, ka tām jāuzlabo noteikumu izpildes nodrošināšana šajā jomā. Būtiskākie trūkumi. Daudzu veidu zvejā netiek pienācīgi ievēroti KZP pamatnoteikumi. Kvotas. Viena no galvenajām KZP problēmām ir un paliek kopējās pieļaujamās nozvejas (KPN) un kvotu ievērošana. Šīs problēmas un ar tām saistītie kontroles aspekti, iespējams, asāk tiek izjusti tad, kad pieņem lēmumus par ievērojamiem kvotu samazinājumiem, lai reaģētu uz nepieciešamību krasi samazināt zvejas izraisīto zivju mirstību. Dažos gadījumos KPN un kvotu pārvaldībai nopietni kaitē nedeklarēti un neprecīzi paziņoti izkrāvumi. Ar zivsaimniecības jautājumiem strādājošie zinātnieki ir spiesti novērtēt „reālo” nozveju, jo dažās dalībvalstīs oficiālos datus neuzskata par ticamiem. Piemēram, deklarētā nozveja Jaunzēlandes hekam bija 5549 tonnas, bet zinātnieku novērtētais apjoms — 6810 tonnas. Deklarētā nozveja Īrijas jūrā nozvejotām mencām bija 2700 tonnas, bet novērtējums — 4420 tonnas. Līdzīgus piemērus var minēt arī par citiem apgabaliem (Ziemeļjūra, Baltijas jūra u.c.). Zvejas piepūle. Zvejas piepūles kontrole, kurai vajadzētu papildināt ar kvotām noteiktos limitus, šķiet, tiek īstenota tā, lai pēc iespējas mazāk traucētu pašreizējo zvejas darbību. Nav pierādījumu tam, ka zvejas piepūles samazināšana būtu samazinājusi pārmērīgi lielo flotes kapacitāti, pat ja ņem vērā kuģu ekspluatācijas pārtraukšanas programmu ietekmi. VMS nav tikusi izmantota faktiskai zvejas piepūles uzraudzībai, un to var uzskatīt par garām palaistu iespēju. Tehniskie pasākumi. Vēl joprojām tiek izkrauts ievērojams daudzums mazizmēra zivju, jo īpaši Eiropas dienvidu daļā, kur vēl aizvien zvejo ar aizliegtiem zvejas rīkiem (dreifējošie tīkli), bet ziemeļu ūdeņos vēl aizvien nav izskausta blainderu [ blinders ] lietošana traļos, lai neļautu mazajām zivīm izkļūt no zvejas rīka. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI Turpmākie šā veida ziņojumi Šā ziņojuma gatavošanā radās ievērojamas grūtības gan tāpēc, ka nav noteikts standartizēts dalībvalstu ziņojumu formāts, gan jo īpaši tāpēc, ka zvejas inspekcijas jēdzienam nav vienotas definīcijas, kas nodrošinātu salīdzināmus statistikas datus. Saistībā ar pasākumiem, kuru mērķis ir uzlabot ziņošanu par nopietniem pārkāpumiem, Komisija apsver iespēju izveidot būtisko elementu sarakstu, kuri būs obligāti zvejas inspekcijai, lai tajā iegūtos datus varētu iekļaut zvejas kontroles statistikā, kā arī standartizēt dalībvalstu gada ziņojuma formātu. Komisija ar valstu pārvaldes iestādēm un iesaistītajām aprindām ir sākusi apspriest minētā ziņojuma turpmāko formātu, lai līdz 2007. gada beigām vienotos par standartizētiem to inspekciju raksturlielumiem, kuru rezultātus var iekļaut turpmākajos gada ziņojumos. Var tikt apspriesta arī iespēja dalībvalstīm kontroles statistikas datus publicēt internetā. Tūlītējās prioritātes noteikumu izpildes un ievērošanas uzlabošanai Darbības prioritātēm īstermiņā vajadzētu būt šādām. - Nodrošināt esošo reglamentējošo instrumentu (piemēram, nozvejas reģistrēšanas pamatdokumentu iesniegšanas, salīdzinošo pārbaužu, VMS un pārvadājumu kontroles) pilnīgu izmantošanu. - Lielākā apjomā piesaistīt zvejas kontrolei atbilstoši kvalificētus cilvēkresursus. - Izveidot sistemātisku pieeju inspektoru apmācībai. - Pastiprināt sadarbību un koordinējošās darbības gan dalībvalstu starpā, gan pašās dalībvalstīs visos administratīvajos līmeņos. - Uzlabot sankciju sistēmas, vairāk sasaistot tās ar pārkāpuma veidu un nopietnību. Sankcijām jābūt no jauniem pārkāpumiem atturošākām un tādām, kas pārkāpējiem laupa jebkādu ekonomisko izdevīgumu, ko varētu gūt pārkāpuma rezultātā. - Ar attiecīgiem līdzekļiem pastiprināt to kuģu izkrāvumu kontroli, kuri zvejojuši ārpus Kopienas ūdeņiem. - Lai uzlabotu informācijas apriti, pēc iespējas drīzāk sākt izmantot tādas jaunās tehnoloģijas kā elektroniskais zvejas žurnāls. Šajās un daudzās citās še ziņojumā minētajās jomās izšķiroša nozīme būs Kopienas zivsaimniecības kontroles aģentūrai. Kopienas mērogā jāievieš saskanīga un vienkāršota ziņošanas sistēma zvejas kontroles jomā. [1] OV L 358, 31.12.2002., 59. lpp. [2] OV L 261, 20.10.1993., 1. lpp. Regulā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 1967/2006 (OV L 409, 30.12.2006., 11. lpp.). [3] COM (2005) 207, 30.5.2005. [4] COM (2006) 387, 14.7.2006. [5] COM (2005) 207, 30.5.2005. [6] COM (2006) 387, 14.7.2006.