/* COM/2011/0436 galīgā redakcija */ ZAĻĀ GRĀMATA par veicināšanas un informācijas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem — stratēģija ar augstu Eiropas pievienoto vērtību Eiropas garšu popularizēšanai





(...PICT...) ZAĻĀ GRĀMATA par veicināšanas un informācijas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem — stratēģija ar augstu Eiropas pievienoto vērtību Eiropas garšu popularizēšanai 1. Ievads. Kāpēc vajadzīga zaļā grāmata par informācijas un veicināšanas politiku attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem? Eiropas lauksaimniecības ražojumu un pārtikas produktu kvalitāte ir plaši atzīta. Tradīciju, lauksaimnieku iemaņu un novatorisko spēju veidotais Eiropas ražošanas modelis ir arī panākums, ko veicinājusi spēcīga Kopējā lauksaimniecības politika (KLP) un tādi ražošanas standarti, kādu nav nekur citur pasaulē. Ir jāveicina šā modeļa izplatība, jo tam ir izšķiroša ietekme uz Eiropas Savienības spēju radīt dinamiskas vietējās ekonomikas, izpildīt to, ko no lauksaimniecības sagaida Eiropas patērētāji, un raisīt trešo valstu patērētāju interesi. Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares ilggadējie panākumi nedrīkst aizsegt skatu uz lielajiem uzdevumiem, kas tai jārisina. Pirmkārt, ES lauksaimniecības produkcijas ražotāju pūles sanitārajā un vides jomā, kā arī attiecībā uz dzīvnieku labturību ne vienmēr tiek pienācīgi novērtētas. Otrkārt, arī jaunie dalībnieki ir kļuvuši par vērā ņemamiem konkurentiem gan ES tradicionālajos, gan jaunajos tirgos. Visbeidzot, ES pieder ārkārtīgi daudzveidīgs kulinārais mantojums, kas būtu pienācīgi jāizmanto un jāizceļ. KLP dod iespēju pilnībā izmantot un izcelt Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares potenciālu. Pašlaik norisinās reformu process, kas dos iespēju šai politikai pēc 2013. gada pilnvērtīgi veicināt stratēģiju "Eiropa 2020" gudrai, noturīgai un iekļaujošai izaugsmei, atbalstot lauksaimniecību kā avotu nodrošinātībai ar pārtiku, ilgtspējīgai dabas resursu izmantošanai un lauku apvidu dinamismam. Paralēli tam ir padziļināti jāpārdomā viens no KLP instrumentiem — Informācijas un veicināšanas pasākumu politika attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem. Šīs zaļās grāmatas mērķis ir uzsākt šo pārdomu procesu, iztaujājot visus iesaistītos dalībniekus — patērētājus, ražotājus, izplatītājus un administrāciju —, lai noteiktu mērķtiecīgas un grandiozas veicināšanas un informācijas kampaņas apveidus, kā arī cik vien iespējams labi liktu lietā Eiropas lauksaimniecības un pārtikas nozares ievērojamos resursus. 2. Informācijas un veicināšanas pasākumu politikas Eiropas pievienotā vērtība 2.1. Kādi uzdevumi veicami informācijas un veicināšanas pasākumu politikai lauksaimniecības ražojumu labā? 2.1.1. Līdz šim paveikto darbību stiprās un vājās puses Informācijas un veicināšanas politika attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem tika izveidota pagājušā gadsimta 80. gados. Pakāpeniski tā tika attiecināta uz lielāko daļu lauksaimniecības un pārtikas pirmapstrādes produktu. Tūkstošgadu mijā papildus ieviestajiem higiēnas un sanitārās drošības pasākumiem šī politika apliecināja spēju atbalstīt ES ražotāju darbu, lai atjaunotu patērētāju uzticību, ko bija iedragājuši dioksīna un GSE (govju sūkļveida encefalopātijas) skandāli. Tā guva plašu ievērību ar labvēlīgas vides izveidi jaunu tirgu atvēršanai tādiem produktiem kā olīveļļa, ko iepriekš Ziemeļeiropā un Centrālajā Eiropā tirgoja tikai atsevišķi izplatīšanas tīkli. Visbeidzot, tā sekmēja kvalitātes marķējumu uzplaukumu, kas patērētājiem deva iespēju labāk iepazīt ES pārtikas piedāvājumu. Līdztekus šiem ārkārtīgi pozitīvajiem piemēriem iepriekšējos piecos gados (sk. 1. tabulu par 2006.–2010. gada periodu) [1] kļuva redzama pašreizējās informācijas un veicināšanas pasākumu politikas ierobežotība šādos aspektos. – Pasaules tirgi ir strauji attīstījušies. ES ir lauksaimniecības ražojumu un pārtikas produktu tirdzniecības līdere pasaulē, taču tās tirgus daļa sarūk, atbrīvojot vietu citiem, uzstājīgākiem dalībniekiem. Veicināšanas darbības ārpus ES pašlaik ir ierobežotas (mazāk nekā puse no darbībām, kas norisinās iekšējā tirgū). Būtu svarīgi noskaidrot, vai ES vajadzētu pastiprināt darbības šajā līmenī; – Tā sauktās daudzvalstu un vairāku produktu iniciatīvas, kuras savstarpēji koordinēti attiecas uz vairākām dalībvalstīm un vairākiem produktiem, nav pietiekami sekmētas vai šķiet pārmēru sarežģītas, lai tās realizētu pašreizējā sistēmā. Tomēr tās dod iespēju palielināt uzsākto darbību efektivitāti; – Programmu ģeogrāfiskais sadalījums nav apmierinošs attiecībā uz ES dalībvalstu ražojumu un zinātības daudzveidību; – Vājās puses 2009. gadā uzsvēra arī Eiropas Revīzijas palāta pēc revīzijas par informācijas un veicināšanas pasākumu efektivitāti [2]. 1. tabula. Informācijas un veicināšanas programmu attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem īstenošana Regulas (EK) Nr. 3/2008 ietvaros 2006. –2010. gada periodā 2.1.2. Kādi mērķi nosakāmi, lai nodrošinātu vislielāko Eiropas pievienoto vērtību? Lai gūtu vislielāko labumu no lauksaimniecības un pārtikas tirgu pieauguma potenciāla, kā arī labāk atbalstītu Eiropas ražotāju darbu un veicinātu viņu ražojumu daudzveidību, ES jāapliecina jauni centieni saistībā ar veicināšanas un informācijas politiku. Tie varētu konkrēti izpausties ar diferencētu stratēģisku pieeju, kas būtu mērķtiecīga un atbilstoša vietējo, Eiropas un pasaules tirgu īpatnībām. Turpmāk tiek noteikti katram tirgum īpaši informācijas un veicināšanas politikas mērķi, lai padarītu ikvienā no tiem veicamās darbības mērķtiecīgākas un iegūtu vislielāko Eiropas pievienoto vērtību. Vispārīgos vilcienos jārīkojas šādi. · Labāk jāizceļ Eiropas lauksaimniecības ražojumi un jānostiprina to pozīcijas tirgos. · Jāveicina ļoti augsto ES normatīvu izplatība sanitārajā, vides un dzīvnieku labturības jomā un labāk jāinformē patērētāji par Eiropas ražošanas modeli. · Jādod patērētājiem iespēja no jauna atklāt produktus un jāizceļ Eiropas piedāvājuma daudzveidība. · Labāk jāiepazīstina ar kvalitātes nodrošinājuma sistēmām un produktiem ar augstu pievienoto vērtību. 1. jautājums. Kādiem jābūt informācijas un veicināšanas pasākumu politikas mērķiem attiecībā uz lauksaimniecības ražojumiem, lai risinātu jaunus uzdevumus vietējos, Eiropas un pasaules tirgos un nodrošinātu vislielāko Eiropas pievienoto vērtību? Kādam jābūt šīs politikas ieguldījumam papildus citu dalībnieku (piemēram, privātā sektora) jau veiktajām darbībām? 3. Iekšējais tirgus. vienotā lauksaimniecības tirgus un tā produktu pilnīgāka izmantošana 3.1. Reģionālais un vietējais tirgus Vietējā lauksaimniecība slēpj sevī nepietiekami izmantotas iespējas. Reģionālie un vietējie tirgi ir nozīmīga ražotāju un patērētāju satikšanās vieta. Pirmajiem tie dod iespēju labāk izmantot sava darba augļus, savukārt otriem — veicināt savas teritorijas attīstību, samazināt savu patēriņa ieradumu ekoloģisko ietekmi un piekļūt lielai vietējās tradīcijās un dzīves mākslā sakņotu produktu dažādībai. 3.1.1. Reģionālo un vietējo tirgu uzdevumi Nelieli pārvadājumu attālumi ir veids, kā uzlabot ražotāju ienākumus un nodrošināt daudzu saimniecību izdzīvošanu, palielinot peļņu, samazinot transporta izdevumus un nodrošinot lielāku autonomiju no lauksaimniecības industriālā sektora. Tie var veicināt videi draudzīgāku saimniekošanu, piemēram, samazinot CO2 emisiju un iesaiņojuma un taras daudzumu. No kultūras un sociālā viedokļa tie mudina pieņemt uz sadarbību vērstus lēmumus un veidot pret teritoriju īpašajām vajadzībām iejūtīgāku vadību, tie saglabā un atbalsta vietējās tradīcijas, piesaistot produktu ģeogrāfiskajai telpai, kas ir kopīga ražotājiem un patērētājiem. Izmantojot teritoriālo pieeju, ražotāju līdzdalībai šo produktu kvalitātes un veicināšanas sistēmās ir galvenā nozīme, lai atbilstu augošajām prasībām pēc vietējiem produktiem, pēc tradīciju saglabāšanas, autentiskuma, kas atjaunotu sociālo saikni starp patērētājiem un ražotājiem, izceļot produkcijas svaigumu, novatorismu un uzturvielu kvalitāti, kā arī ražojumu pazīšanu. 3.1.2. Instrumenti reģionālo un vietējo tirgu attīstībai Pārdomājot iespējas pastiprināt vietējo tirgu atbalsta instrumentus, ir svarīgi izmantot sinerģiju un komplementaritāti ar citiem Eiropas fondiem, lai pastiprinātu mērķtiecīgāku pieeju atkarībā no vietējām vajadzībām, un pilnībā ievērot subsidiaritātes principu. Īpaša uzmanība jāpievērš dažādu dalībnieku kooperācijai, lai attīstītu vietējo lauksaimniecības produktu ražošanas un veicināšanas stratēģiju. Lai uzlabotu vietējo produktu tirdzniecību, ir jābūt pieejamiem pasākumiem pamatpakalpojumu finansēšanai, piemēram, tirdzniecības centru un vietējo veikalu un daudzfunkcionālo lauku veikalu izveidei, tirdzniecības haļļu un tirgu izveidei utt. Turklāt KLP labāk integrētam rīkam LEADER pēc 2013. gada varētu piešķirt lielāku nozīmi īsu ražošanas procesu veicināšanai. 3.1.3. Reģionālo un vietējo tirgu pārvaldība Pašlaik ES lauku attīstības politika piedāvā vairākus pasākumus, kuru mērķis ir sekmēt kvalitatīvu ražošanu un atbalstīt ražotāju grupas to informācijas un veicināšanas darbībās. Tiesību aktu priekšlikumi, kurus Komisija izstrādās saistībā ar KLP reformu 2020. gada perspektīvā, papildinās un uzlabos pašreizējo pasākumu sarakstu. Pat tad, ja šie pasākumi tiks pārvaldīti ārpus horizontālās veicināšanas sistēmas, tiem jābūt saskanīgiem ar šo sistēmu, kā arī tiem jābūt iespējai izmantot tādu pašu pārredzamību. 2. jautājums. Kādas informācijas un veicināšanas darbības ir jāuzsāk, lai izveidotu spēcīgākus vietējos un reģionālos tirgus? 3.2. Eiropas iekšējais tirgus: jāpastiprina saikne starp eiropiešiem un lauksaimniecības pasauli 3.2.1. Iekšējā tirgus (bez reģionālajiem un vietējiem tirgiem) īpašās vajadzības un mērķi Vajag rosināt patērēt Eiropas produktus, no vienas puses, izceļot šo produktu tēlu, no otras puses, iepazīstinot ar Eiropas kvalitātes nodrošināšanas sistēmām patērētājus un ražotājus, kas dažkārt ir slikti informēti par vērtīguma izcelšanas rīkiem, ko tiem piedāvā KLP. Šādā perspektīvā būtu derīgi sniegt vairāk informācijas par šādiem tematiem. · Eiropas ražošanas normatīvi. Eiropas lauksaimniecība ir slavena ar savām stingrajām prasībām sanitārajā, vides aizsardzības un dzīvnieku labturības jomā. Informācijai un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz Eiropas lauksaimniecības produktiem būtu vairāk jāizceļ ar ražošanas normatīviem saistītie raksturlielumi. · Informācija par sabalansētāku uzturu. Augļu un dārzeņu patēriņu (piemēram, 5 augļi vai dārzeņi dienā) stimulējošas programmas var uzlabot ēšanas ieradumus. Vēl cits piemērs ir programma, kas mudina uz mērenību alkoholisko dzērienu lietošanā. · Eiropas kvalitātes sistēmas [3]. Piemēram, tādas sistēmas kā ACVN/AĢIN/GTĪ/ bioloģiskā lauksaimniecība/ attālākie reģioni piedāvā patērētājiem garantēti kvalitatīvus produktus, proti, tādus, kam ir konkrētas garšas īpašības un konkrēta izcelsme vai kuru ražošanā ievērota konkrēta metode. Turklāt krīzes laikā vai pēc tās var būt nepieciešams atbalstīt grūtībās nonākušu nozari, lai atjaunotu uzticību vai no jauna panāktu patēriņu. Piemēram, 2009. gadā tika līdzfinansēta virkne papildu programmu, lai palīdzētu ražotājiem pārvarēt piena krīzi. Eiropas Savienībai var būt izšķiroša loma, iesaistoties pēc sanitārajām krīzēm, kā tas, piemēram, notika saistībā ar GSE, mutes un nagu sērgu un putnu gripu, izplatot precīzu un pārredzamu informāciju. Visbeidzot, sadarbību starp dalībvalstīm varētu uzlabot, lai izveidotu komplementaritāti ar dalībvalstu un/vai privātā sektora informācijas un veicināšanas kampaņām un veicinātu sinerģijas. 3. jautājums. Kādas ir īpašās vajadzības saistībā ar informācijas un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz Eiropas produktiem un kādiem vajadzētu būt mērķiem iekšējā tirgū? 3.2.2. Darbības attiecībā uz iekšējo tirgu (bez reģionālā un vietējā tirgus) Saistībā ar Regulu (EK) Nr. 3/2008 informācijas un veicināšanas pasākumi iekšējā tirgū izpaužas kā vienas vai vairāku dalībvalstu profesionālo organizāciju iesniegtas programmas. Šīs programmas, ko lielākoties līdzfinansē visu šo pušu kopums (ES, profesionālās organizācijas un dalībvalsts) parasti ilgst trīs gadus. Tās skar vienu vai vairākus produktus vai kvalitātes zīmes un šajā posmā tām pietrūkst Eiropas mēroga plašuma. Lai paplašinātu ES darbību jomu, varētu būt īsti vietā uzsvērt ar Eiropas lauksaimnieciskās ražošanas modeli saistītos galvenos vēstījumus, ilustrējot tos ar produktiem. Varētu īstenot šādas darbības. ► Informatīvus pasākumus par dažādiem tematiem/priekšmetiem · Lai labāk iepazīstinātu ar KLP ar tās sasniegumu starpniecību: ražošanas normatīviem, vides un ainavas saudzēšanu, dzīvnieku labturību, kvalitātes zīmēm un to attēla vērtības izcelšanu patērētāju acīs, · Lai rosinātu lietot veselīgāku uzturu un šādi sekmētu sabiedrības veselību. Katrai kampaņai būtu jāparedz mērķa grupas un komunikācijas paņēmieni (TV un radio sižeti, tīmekļa vietnes, publikācijas, skolu un uzņēmumu apmeklējumi utt.). ► Veicināšanas pasākumi, lai ilustrētu Eiropas ražošanas modeli Dažos gadījumos ir izveidojusies cieša saikne starp produktu, no vienas puses, un kādu īpašu Eiropas lauksaimniecības un pārtikas ražošanas modeļa aspektu, no otras puses. Informācijas un veicināšanas pasākumu ietvaros šie ražojumi varētu būt pat līdzekļi, kas izceltu ES ražošanas veidu īpatnības un izcilību. Turpmāk vairākas programmas attieksies uz kvalitātes markām, pamatojoties uz dažiem īpašiem produktiem, piemēram, gaļas nozarē, lai ievērotu prasības attiecībā uz dzīvnieku labturību. ► Precīza rīcība krīzes gadījumā Iestājoties ekonomiskajai vai sanitārajai krīzei, ir svarīgi, ka pilsoņi saņem skaidru Eiropas līmeņa informāciju. Tādas darbības kā informācijas un veicināšanas pasākumi attiecībā uz piedāvājamo produktu sekmētu dinamiskas, ātras un efektīvas atbildes saņemšanu. ► Par labas prakses apmaiņas Eiropas platformas izveidi Labas prakses apmaiņa starp speciālistiem ir līdzeklis, kas sekmē pastāvīgu pasākumu izveidi. Varētu izveidot Eiropas līmeņa apmaiņas dienestu (apmaiņas darbnīcas, tīmekļa vietne u. c.) visiem informācijas un veicināšanas pasākumu politikas dalībniekiem. Šī platforma palīdzētu izstrādāt daudzvalstu programmas, kas varētu būt labāk izveidotas un koordinētas nekā tas ir pašlaik. Piemēram, Vidusjūras reģiona dalībvalstis varētu izveidot ziemeļu dalībvalstīm domātu programmu, kas "zem kopīgas Eiropas izcelsmes karoga" informētu par Vidusjūras diētas labvēlīgo ietekmi, lietojot tādus produktus kā olīveļļa, augļi un dārzeņi, kā arī mēreni patērējot vīnu. 4. jautājums. Kādus pasākumus vajadzētu ieviest, lai sasniegtu mērķus un šādi optimizētu Eiropas Savienības iesaistīšanos iekšējā tirgū? 4. Aizvien konkurētspējīgāks ārējais tirgus: labas iespējas Eiropas produktu veicināšanas pasākumiem 4.1. Eiropas lauksaimniecības pozīciju nostiprināšana pasaules tirgū Eiropas lauksaimniecības produktu eksports 2010. gadā sasniedza vairāk nekā 90 miljardu euro vērtību. Gatavā produkcija no šīs kopsummas veido 64 %, un tajā savukārt pirmajā vietā ir alkoholiskie dzērieni un vīns (16 %). Pašlaik lauksaimniecības produktu eksports gandrīz vienmēr notiek bez eksporta kompensācijām (EUR 385 miljoni salīdzinājumā ar vairāk nekā EUR 6 miljardiem 2000. gadā). Tādu rezultātu ir izdevies sasniegt tāpēc, ka Eiropas lauksaimniecība ir konkurētspējīga un ražo lauksaimniecības produktus, kam ir labvēlīga vide pasaules tirgos, taču pasaulē ir spēcīga konkurence un Eiropas pozīcijām tajā ir nosliece sarukt, piekāpjoties uzstājīgākiem dalībniekiem. Savas produkcijas noiets pirmām kārtām jāveicina ražotājiem, eksportētājiem un dalībvalstīm, taču Eiropas Savienībai var būt izšķiroša nozīme, palīdzot šajā darbā un atvieglojot to. Pašreiz Eiropas uzņēmumi lielākoties rīkojas saskaņā ar atšķirīgām stratēģijām, neintegrējoties Eiropas dimensijā, kas izraisa to, ka vēstījumi ir saskaldīti, pasākumi pārklājas un dārgi izmaksā laika un naudas izteiksmē. Šajos apstākļos Eiropai vajadzētu mobilizēt visu savu enerģiju, veicināt tās garšu un ražošanas veidu izplatību tāpat, kā to dara tās galvenie tirdzniecības partneri (Savienotās Valstis, Austrālija, Kanāda u. c.). Tas padara nepieciešamu konsekventu finansiālu atbalstu. Lai nostiprinātu savas pozīcijas konkurences apstākļos, Eiropas Savienība konkrēti varētu · atbalstīt tirgu atvēršanu un izveidi — jo īpaši saistībā ar sarunām par starptautisku līgumu slēgšanu —, lai Eiropas ražotājiem būtu vairāk iespēju iepazīstināt ar saviem ražojumiem un tos eksportēt; · atbalstīt konsekventus veicināšanas pasākumus, ievērojot skaidri noteiktu Eiropas stratēģiju un mērķus. Šo pasākumu mērķis varētu būt vai nu tieši ārvalstu patērētāji un speciālisti, kuriem jābūt informētiem par Eiropas produktiem un kuri jārosina tos patērēt, vai arī Eiropas ražotāji un ražotāju grupas, kas ir jāiedrošina un kam ir jāpalīdz organizēt viņu produkcijas pārdošanu trešo valstu tirgos (sviras efekts). 5. jautājums. Kādas ir konkrētās vajadzības informācijas un veicināšanas jomā attiecībā uz Eiropas produktiem un kādiem vajadzētu būt mērķiem ārējā tirgū? 4.2. Pasākumi ārējam tirgum Pašlaik saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 3/2008 horizontālo sistēmu Eiropas Savienība finansē veicināšanas pasākumus (1) ar daudzgadu programmām, ko iesaka speciālisti vai (2) tieši ierosina Komisija. No 2007. līdz 2010. gadam programmas ārējam tirgum veidoja tikai 29 % pēc skaita un 26 % pēc ieguldītajiem līdzekļiem (vidēji EUR 14 miljoni gadā Eiropas līdzfinansējuma šajā periodā). Noraidīto programmu īpatsvars pieauga līdz 56 %. Galvenie pasākumi bija informatīvu brošūru izdošana, piedalīšanās gadatirgos un sakaru dibināšana starp speciālistiem — tos izmantoja vairāk nekā 90 % apstiprināto programmu. Komisija organizē arī veicināšanas pasākumus (vienu vai divus gadā), organizējot augsta līmeņa tirdzniecības misijas trešās valstīs — tie ir semināri, piedalīšanās gadatirgos, tikšanās ar preses pārstāvjiem vai uzņēmumu savstarpējas tikšanās. Ikvienu šādu apmeklējumu papildina sabiedrisko attiecību pasākumi, tiklab pirms kā pēc misijas. Revīzijas palāta ir pozitīvi novērtējusi šo pasākumu ietekmi. Tomēr būtu jāzina, vai Eiropas Savienības iesaistīšanos nevarētu optimizēt, piemēram, ievērojot ieteikumus, kas sniegti jaunākajā ārējā novērtējumā [4] proti, Eiropas Parlamenta [5] vai Eiropas Revīzijas palātas [6] ieteikumus attiecībā uz budžetu un iesakot dažādus pasākumus, kas ir vairāk vērsti uz ražotāju/uzņēmumu tehnisku atbalstu: – attīstīt Eiropas ražotāju eksporta spējas. Komisijai vajadzētu būt atbalsta pasākumu ierosinātājai, lai palīdzētu Eiropas lauksaimniecības nozares dalībniekiem attīstīt savu tirdzniecības stratēģiju atbilstoši konkrētajam produktam, mērķa tirgum utt. Piemēram, bija runa par to, ka Komisijas līmenī jāveic patēriņa ieradumu pētījumi, jāorganizē informācijas dienas, jāveido interaktīvas interneta platformas, kā tas jau tiek darīts citās valstīs, piemēram, ASV un Kanādā, vai jābalstās uz jauna tipa plašsaziņas līdzekļiem (kaut kas līdzīgs facebook portālam, kas specializētos lauksaimniecības veicināšanas pasākumos), kā arī palīdzēt ar piekļuvi Eiropas stendu infrastruktūrai starptautiskos gadatirgos; – izveidot ciešāku sinerģiju starp ražotājiem un programmām. Eiropas Savienības pasākumiem būtu jāsekmē mazo un vidējo uzņēmumu apvienošanās, šādi dodot tiem iespēju sasniegt kritisko masu tirdzniecībai ārējā tirgū. Konkrētāk, šo mērķi varētu palīdzēt sasniegt tīklu izveide. Eiropas līmenī šie tīkli ļautu izveidot sinerģiju starp ražotājiem, lai rosinātu veidot vairāku produktu un daudzvalstu programmas ar lielu Eiropas pievienoto vērtību; – palīdzēt jaunpienācējiem, paplašinot piemēroto darbību jomu un iekļaujot tajā pētījumu veikšanu (piemēram, testēšanas pasākumu gada garumā vai tirgus pētījumu). Ikviena darbība, kuras mērķis ir ārējais tirgus, būtu jāveic saskaņā ar pašreizējiem atbalsta pasākumiem Eiropas tirdzniecības politikas sistēmā [7]. 6. jautājums. Kādus pasākumus vajadzētu veikt, lai sasniegtu mērķus un šādi optimizētu Eiropas Savienības iesaistīšanos ārējā tirgū? 5. Iekšējā un ārējā tirgus pārvaldības saturs un forma 5.1. Kas ir labumguvēji? Pašlaik horizontālā režīmā organizācijām, kas veido programmu priekšlikumus, jābūt reprezentatīvām profesionālām vai starpnozaru profesionālām organizācijām attiecīgajā nozarē vai attiecīgajās nozarēs vienā vai vairākās dalībvalstīs vai Eiropas mērogā. Šāda ierobežojuma nav vīna nozarē, kur privātie uzņēmumi un publiskas struktūras — ja vien tie nav vienīgie labumguvējie — arī var izmantot veicināšanas pasākumus. Būtu lietderīgi apsvērt iespēju paplašināt piekļuvi arī citām struktūrām, ne vien profesionālām organizācijām, piemēram, tirdzniecības uzņēmumiem un tirdzniecības palātām. Šāda paplašināšana dotu iespēju iekļaut jomas, kas nav sistemātiski strukturētas profesionālās organizācijās katrā dalībvalstī. Turklāt individuālo dalībnieku iesaistīšanos varētu paredzēt skaidri noteiktās robežās, piemēram, aizliedzot konkrēta uzņēmuma produkta tiešu veicināšanu (tostarp reklāmu). Produktu demonstrāciju varētu atļaut ar nosacījumu, ka tie ļauj ilustrēt plašāku Eiropas mēroga vēstījumu nekā uzņēmums iecerējis sniegt. 7. jautājums. Kam vajadzētu būt labumguvējiem? Vai vajadzētu dot priekšroku konkrētiem labumguvējiem? 5.2. Lielāka koherence ar citiem KLP instrumentiem Laika gaitā vairākiem produktiem ir izstrādāti īpaši informācijas un veicināšanas pasākumu instrumenti papildus darbībām, kas ir paredzētas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 3/2008. Šie instrumenti parāda, cik piemēroti un nozīmīgi ir saglabāt tālejošas darbības attiecīgajās jomās. Tomēr ir arī jāizvērtē, kādā mērā būtu iespējama sinerģija starp šiem instrumentiem, lai veiktu koordinētākas un efektīvākas veicināšanas darbības. Lai noteiktu paņēmienus piekļuvei koherentiem tirgiem, ir jāaplūko iespējamās saiknes starp veicināšanas un informācijas pasākumu politiku attiecībā uz lauksaimniecības un pārtikas produktiem kā tādu un šādiem instrumentiem: atbalsta sistēma piena un augļu patēriņam skolās; veicināšanas instrumenti attiecībā uz vīnu trešās valstīs; augļu un dārzeņu ražotāju organizāciju darbības programmu ietvaros paredzētie informācijas un veicināšanas pasākumi; īpaši attālo teritoriju lauksaimniecības atbalsta instruments POSEI programmu ietvaros; pārtikas kvalitātes sistēmas un produktu ar oficiālām kvalitātes zīmēm veicināšanas sistēmas, kas paredzētas Lauku attīstības programmā (132. un 133. pasākums, ELFLA 1. ass, lauksaimniecības un mežsaimniecības nozares konkurētspējas uzlabošana); Vienotās maksājumu shēmas regulas (Regula (EK) Nr. 73/2009) 68. pantā noteiktais īpašais atbalsts; pasākumi olīveļļas veicināšanai valstīs ārpus Eiropas ar Starptautiskās Olīvu padomes (SOP) starpniecību, kā arī politika saistībā ar informāciju un komunikāciju attiecībā uz Kopējo lauksaimniecības politiku, kas izveidota ar Regulu (EK) Nr. 814/2000. 8. jautājums. Vai efektīvāku un tālejošāku stratēģiju izveidei attiecībā uz piekļuvi vietējiem, Eiropas un pasaules tirgiem ir iespējamas sinerģijas starp dažādiem veicināšanas un informācijas rīkiem, kas ir ES rīcībā? 5.3. Noteikt skaidrākas pasākumu robežas un labāk tos definēt Pašreizējā regulēšanas sistēma ir samērā ierobežojoša. Ir izveidoti to produktu saraksti [8], uz kuriem var attiecināt veicināšanas pasākumus. Eiropas tirgum ir izveidots mērķa grupu, vēstījumu, izmantojamo instrumentu saraksts ikvienam produktam un tēmai. Šos sarakstus, kas ir pārmantoti no iepriekšējiem gadiem, Komisija pakāpeniski ir atjauninājusi, taču vēl ir jāizvērtē to atbilstība. Tāpat arī pašlaik ir programmas, kas attiecas uz īpašiem produktiem vai kvalitātes sitēmām (piemēram, informācija par pienu un tā uzturvērtību). Jaunu, elastīgāku un, iespējams, iedarbīgāku pieeju varētu veidot, sākotnēji akcentējot Eiropas līmenī definētus nozīmīgākos vēstījumus, un pēc tam izstrādāt šo vēstījumu variantus, tos ilustrējot ar produktiem tā, lai izceltu Eiropas piedāvājuma daudzveidību, bagātīgumu un savstarpējo papildināmību. 9. jautājums. Kādiem vajadzētu būt pienācīgiem lauksaimniecības ražojumiem un pārtikas produktiem un pēc kādiem kritērijiem tie vērtējami? 10. jautājums. Kādiem vajadzētu būt veicināšanas paņēmieniem, lai tie būtu iedarbīgāki? Vai ir jāorientējas uz nozīmīgāko vēstījumu, piemēram, tādu kā "5 augļi un dārzeņi dienā" un "Eiropas garša" vai uz produktu gammas (piemēram, siera, vīna utt.) veicināšanu? 5.4. Vai vairāk vajadzētu uzsvērt ģeogrāfisko izcelsmi un/vai zīmolus? Eiropas lauksaimniecības un lauksaimniecības pārtikas produktu piedāvājums ir tik bagātīgs, ka bieži vien ir jāatkāpjas no Eiropas izcelsmes tēla, lai labāk izceltu atsevišķu produktu. Turklāt pašlaik ir ierobežotas iespējas minēt zīmolus un/vai izcelsmi, un privāto dalībnieku ieinteresētība līdzfinansēt veicināšanas programmas Eiropas līmenī dažkārt mēdz būt pavājinājusies. Parasti lielākajā daļā pasākumu jebkurai izcelsmes norādei jābūt pakārtotai galvenajam vēstījumam. Produkta izcelsmi var minēt tad, ja tai ir saistība ar Eiropas regulējumā noteiktu norādi (piemēram, ACVN/AĢIN produkti) [9]. Īpaši noteikumi ir spēkā attiecībā uz divām nozarēm: · Vīns [10]. Individuālo preču zīmju veicināšana ir iespējama trešās valstīs, ja veicināšanas finansējumam nav piešķirts nekāds papildu valsts atbalsts un pasākumi attiecas uz vīnu, kam ir aizsargātas cilmes vietas nosaukums vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, vai arī vīnam, kam ir norādīta vīnogu šķirne, no kuras tas darīts. · Augļi un dārzeņi [11]. Individuālu preču zīmju un zīmolu, kas ietver ģeogrāfiskas norādes, pārdošanas veicināšana nav iespējama, izņemot: – ražotāju organizāciju, ražotāju organizāciju apvienību un meitasuzņēmumu zīmolus/ preču zīmes; – vispārēju pārdošanas veicināšanu un kvalitātes zīmju veicināšanu. Ģeogrāfiskās norādes ir atļautas vienīgi tad, ja tās ir aizsargātas cilmes vietas nosaukumos vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādēs. Saistībā ar skaidri noteiktu stratēģisku pieeju vajadzētu būt iespējamam vairāk balstīties uz dažu zīmolu vai izcelsmes norāžu spēju celt produkta vērtību un atvērt tirgus līdztekus tam, ka tiem piemīt arī spēja būt par "lokomotīvēm" Eiropas produktu kopumam, jo īpaši ārējā tirgū. Viena no iespējām būtu izcelt ražojumu eiropeisko raksturu veicināšanas programmās, ko iesniegušas reprezentatīvas profesionālās vai starpnozaru profesionālās organizācijas, tomēr neuzliekot tām pienākumu noņemt precīzāku cilmes norādi vai zīmola nosaukumu. Taču vajadzētu nodrošināt, ka Eiropas vēstījums būtu skaidri izcelts pirmajā plānā salīdzinājumā ar produkta zīmolu vai izcelsmi un nevienā tīri privātas intereses darbībā netiktu izmantots Eiropas finansējums, bet tikai infrastruktūra un citi horizontāli pasākumi, kas paredzēti programmā. 11. jautājums. Vai būtu lietderīgi ierādīt lielāku vietu produkta izcelsmes norādei un pēc kādiem kritērijiem? 12. jautājums. Vai būtu lietderīgi izmantot preču zīmes kā veicināšanas rīku ārējā tirgū un pēc kādiem kritērijiem? 5.5. Kā rīkoties, lai rosinātu daudzvalstu pārvaldību? Pēc pašreizējā regulējuma "priekšroku dod programmām, kuras piedāvājušas vairākas dalībvalstis vai kurās paredz pasākumus vairākās dalībvalstīs". Kopš vairākas dalībvalstis ir apvienojušās, lai iesniegtu un īstenotu kopīgu programmu, kas attiecas uz vairākām valstīm, Eiropas dimensija ir paplašinājusies un pieejamais budžets tiek labāk izmantots. Tāpēc Komisija ir sekmējusi un turpinās atbalstīt šāda veida programmas. Pašreizējā situācija un dati par 2006.–2010. gadu tomēr parāda, ka šādos pasākumos iesaistās maz dalībvalstu. Gadījumos, kad dalībvalstis to dara, programmu ne vienmēr izvēlas galvenokārt tāpēc, ka trūkst īstas stratēģijas, mērķu un kopīgu darbību. Līdzfinansējums un pašreizējās procedūras, tādas kā līgumu parakstīšana starp dalībvalstīm un tām valstu organizācijām, kas piedāvā programmas, ir iemesls tam, ka profesionālo organizāciju nozīme Eiropas līmenī ir samazināta, lai gan tās ir visizdevīgākajā stāvoklī, lai izstrādātu un ieviestu patiešām Eiropas līmeņa programmas. Ir nepieciešams rast struktūras vai procedūras, kas vairāk atvieglo šādu programmu izveidi. 13. jautājums. Kas kavē daudzvalstu programmu iesniegšanu un īstenošanu? Kas būtu jādara, lai rosinātu īstenot šādas programmas ar spēcīgāku Eiropas dimensiju? 14. jautājums. Vai ir jāveido citādas programmas un/vai jālieto citādi rīki? 5.6. Kā īstenot programmas? Programmu īstenošanai ir jāparedz vienkāršas procedūras. Tai jābūt mērķiem pielāgotai un jādod iespēja tos sasniegt "par vislabāko administratīvo izmaksu cenu" saskanīgā sistēmā. Pašlaik veicināšanas programmu pārvaldību kopīgi veic Komisija un dalībvalstis [12]. Praksē dalībvalstis izvērtē programmu priekšlikumus no atbilstības un lietderīguma viedokļa, kā arī pēc cenas un kvalitātes attiecības, pēc tam iesniedz Komisijai tās, ko uzskata par līdzfinansējumam piemērotām. Komisija savukārt pēc izpētes un iespējamiem izmaiņu pieprasījumiem uzsāk līdzfinansējamo programmu atlasi. Šīs programmas pēc tam īsteno izpildes struktūras, kuras jāizvēlas organizācijai, kas iesniegusi programmu. Dalībvalsts pienākumos ietilpst programmu labas izpildes pārraudzība, maksājumi labumguvējiem un attiecīgās pārbaudes. Uzraudzības grupa, ko vada attiecīgā dalībvalsts, kurai palīdz Komisija, regulāri sapulcējas, lai sekotu dažādu programmu izpildes gaitai. Atlases process ir divkāršs un ilgs (7 mēneši starp iesniegšanas termiņa datumu dalībvalstī un Komisijas lēmumu), kas ierobežo iespēju veidot kampaņas reaktīvi un pragmatiski atkarībā no vajadzībām. Ir iespējamas divas alternatīvas: – atlase dalībvalsts līmenī. Pirmām kārtām vajadzētu paredzēt iespēju, ka finansējuma aploksnes piešķir dalībvalsts. Šāds uzdevums jau pats par sevi būtu apgrūtinošs (kādas summas būtu piešķiramas un pēc kādiem kritērijiem?), turklāt arī vadība, piešķirot valstīm aploksnes avansā, riskētu pavājināt pasākumu Eiropas dimensiju. Taču augļu un dārzeņu nozarē (budžets ar noteiktiem vienai organizācijai piešķiramo līdzekļu griestiem atkarībā no tās ražošanas apjoma) un vīna nozarē (valsts līmenī noteikts budžets) Eiropas dimensija neapšaubāmi pastāv. Tomēr abām šīm nozarēm ir atšķirīgs konteksts, veicināšanas pasākumi ir daļa no nozares pasākumu kopuma un ir iekļauti programmās, kuras satur arī attīstības vai restrukturizācijas darbības; – atlase Eiropas līmenī. Šajā gadījumā ir runa par tādu atlases kārtību, kas jau pastāv attiecībā uz uzaicinājumiem iesniegt priekšlikumus — Komisija, kam visbiežāk palīdz pieaicinātie eksperti, izvērtē priekšlikumus. Lielākoties, īstenojot šādu atlases procedūru, Komisija nodrošina arī uzraudzību, kontroli un maksājumus. Tātad būtu jāapsver dalībvalstu uzdevumi šajā sistēmā: vai tādu nebūtu nemaz, vai arī ir iespējams lemt par darbībām Komisijas līmenī un lūgt dalībvalstīm uzraudzīt un kontrolēt šādi atlasītu programmu īstenošanu? 15. jautājums. Kā vienkāršot un uzlabot programmu atlasi un īstenošanu? 5.7. Kādi Eiropas budžeta līdzekļi jāparedz šo mērķu sasniegšanai? Pašlaik programmas finansē daļēji ES (augstākais 50 %), bet atlikušās izmaksas sedz nozares dalībnieki vai iesniedzējas organizācijas (vismaz 20 %) un attiecīgās dalībvalstis. Līdzfinansējuma princips šķiet piemērotākais, lai padarītu atbildīgus dažādus dalībniekus. Vajadzētu izanalizēt, vai mūsu mērķu sasniegšanai vai dažiem prioritāriem mērķiem nevajadzētu piedāvāt lielāku līdzfinansējumu. Lai uzlabotu vērstību uz tirgu, pakāpeniski pārtraucot eksporta subsīdijas, lai nošķirtu tiešos maksājumus un izmantotu tirgus pārvaldības pasākumus tikai izņēmuma gadījumos, veicināšanas darbības ir papildu līdzeklis klasiskiem tirgus pasākumiem ES lauksaimniecības konkurētspējas līmeņa uzturēšanai un nostiprināšanai. Lai rīks būtu efektīvs, jāpiešķir tā vērienam atbilstoši budžeta līdzekļi. Pirmais vajadzīgā budžeta novērtējums tiks noteikts šīs konsultāciju procedūras noslēgumā, pamatojoties uz pašreizējās politikas izvērtējumu un variantu nākotnes ietekmes analīzi. 6. Nobeigums. Sabiedriskā apspriešana un citas darbības Šajā zaļajā grāmatā izvirzītās problēmas un jautājumi ir galvenie aspekti, kam jāveltī īpaša uzmanība, veidojot kopēju stratēģisku sistēmu informācijas un veicināšanas politikai attiecībā uz ES lauksaimniecības produktiem un instrumentiem, kas ar to saistīti. Ar šo apspriešanu Komisija vēlas apkopot to organizāciju un pilsoņu viedokļus, kas ir ieinteresēti informācijas un veicināšanas pasākumos attiecībā uz lauksaimniecības produktiem. Lauksaimnieki, pārtikas preču ražotāji, nevalstiskās organizācijas, pārstrādātāji, mazumtirgotāji, izplatītāji, tirgotāji, importētāji, eksportētāji, patērētāji, publiskās struktūras, kā arī jebkura cita ieinteresētā puse tiek aicināta dot savu ieguldījumu, - paužot viedokli tīmekļa vietnē http://ec.europa.eu/yourvoice Komisija aicina organizācijas, kuras vēlas paust viedokli sabiedriskajā apspriešanā, Komisijai un sabiedrībai kopumā sniegt informāciju par to, ko un kādas intereses tās pārstāv. Ja kāda organizācija nolemj nesniegt šo informāciju, Komisijas ieteiktā politika ir uzskatīt šo ieguldījumu par individuālu (apspriešanai piemērojamie normatīvi, skatīt COM(2002) 704 un paziņojumu par turpmākajiem pasākumiem pēc Zaļās grāmatas "Eiropas pārredzamības iniciatīva", skatīt COM(2007) 127, 21.3.2007.). Sabiedriskā apspriešana beidzas 2011. gada 30. septembrī. 16. jautājums. Dalībnieki tiek aicināti izvirzīt jebkurus šajā dokumentā neaplūkotus jautājumus par informācijas un veicināšanas pasākumu politiku attiecībā uz lauksaimniecības produktiem. [1] Komisijas 2010. gada novembra ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Regulas Nr. 3/2008 piemērošanu (atsauce COM(2010) 692). [2] Īpašais ziņojums Nr. 10/2009 — Informācijas un veicināšanas pasākumi attiecībā uz lauksaimniecības produktiem. [3] Skatīt arī "Kvalitātes paketes 2010" priekšlikumus http://ec.europa.eu/agriculture/quality/policy/quality-package-2010/index_fr.htm. [4] "What lessons can be learnt from 8 years of promotion programmes in third countries?' Euréval- December 2008. Informācijas un veicināšanas pasākumu politikas ārējais novērtējums pašlaik norisinās un tiks pabeigts līdz 2011. gada beigām. [5] Normatīvā rezolūcija 2007/0095 (CNS). [6] Īpašais ziņojums Nr. 10/2009. [7] Tirdzniecības politika kā stratēģijas "Eiropa 2020" galvenā sastāvdaļa — COM(2010)612. [8] Regulas (EK) Nr. 501/2008 I un II pielikums. [9] Regulas (EK) Nr. 501/2008 5. panta 2. punkts. [10] Regulas (EK) Nr. 1234/2007 103.p pants. [11] Regulas (EK) Nr. 1580/2007 VIII pielikuma 15. punkts. [12] Kopīgā vadībā: Komisija saglabā atbildību par budžeta izpildi, taču uzdod dalībvalstīm veikt maksājumus labumguvējiem, ievērojot nosacījumus, kas noteikti Savienības līmenī. Pēc tam Komisija pārliecinās, ka izsniegtie kredīti ir atbilstoši iztērēti (grāmatojumu noskaidrošanas procedūra). --------------------------------------------------