Pāreja no lineārās ekonomikas uz aprites ekonomiku paver izdevību padarīt to ilgtspējīgāku un konkurētspējīgāku. Šī pāreja stimulēs investīcijas un dos gan īstermiņa, gan ilgtermiņa ieguvumus ekonomikai, videi un iedzīvotājiem.

Rīcības plānā pārejai uz aprites ekonomiku ir uzsvērta nepieciešamība pāriet uz aprites cikla diktētu aprites ekonomiku, pēc iespējas vairāk atkalizmantojot resursus un līdz minimumam samazinot atkritumu atlikas. To var veicināt, izstrādājot inovatīvus finanšu instrumentus un ekoinovācijas finansējumu un nodrošinot tiem piekļuvi.

Katrā valsts ziņojumā ir izklāstītas galvenās Eiropas vides politikas un tiesību aktu īstenošanas problēmas, kā arī labā prakse un izcilība piemēri attiecīgajā valstī. Kopumā visu līmeņu ES vides iestādēm ir lielas iespējas uzlabot savu sniegumu, mācoties citai no citas.

No ESAO vides politikas snieguma pārskatiem EIR atšķiras ar to, ka tajā reizi divos gados tiek novērtēta ES vides tiesību aktu un politikas galveno prasību īstenošana katrā ES dalībvalstī. Šādi tiek iegūti relatīvi lakoniski ziņojumi, kas nodrošina pārskatu par īstenošanā panākto progresu un salīdzināmību visā ES.

Svarīgs snieguma uzlabošanas veids ir vides iestāžu spēju, jo īpaši to personāla prasmju un zināšanu, attīstīšana. EIR atbalstam Eiropas Komisija ir izveidojusi programmu TAIEX EIR PEER 2 PEER (P2P) , kas veicina vides iestāžu darbinieku pieredzes apmaiņu, un tas paver iespēju nepastarpināti pārņemt citu valstu un reģionu labo praksi.

Valstu ziņojumiem ir pievienots paziņojums “Vides politikas īstenošanas 2019. gada pārskats: Eiropa, kas aizsargā savus pilsoņus un uzlabo viņu dzīves kvalitāti”. Tajā identificētas kopīgās problēmas un sniegti provizoriski secinājumi par to, kādi varētu būt dalībvalstu vājā snieguma galvenie cēloņi. Pamatojoties uz iepriekšminēto, tajā ieteikta strukturāla turpmākā rīcība labāku rezultātu sasniegšanai, un tā papildina valstu ziņojumos iekļautās konkrētās prioritārās darbības. Ērtības labad paziņojumam ir pievienots pielikums ar katrai valstij ierosinātajām darbībām.

Vides politikas īstenošanas 2019. gada pārskats ir otrais izdevums regulārā analīzes, dialoga un kopdarbības ciklā, kas pirmoreiz izziņots 2016. gadā , un tā mērķis ir uzlabot pašreizējās ES vides politikas un tiesību aktu īstenošanu. Pirmais EIR paziņojums un 28 valstu ziņojumi tika publicēti 2017. gada februārī , un pašreizējais ziņojumu kopums ietilpst 2019. gada dokumentu paketē. Ziņojumu mērķis ir veicināt debates par ES kopīgajām vidiskajām problēmām un iedarbīgākajiem veidiem, kā novērst visaktuālākās īstenošanas problēmas dalībvalstīs. To pamatā ir detalizēti nozarspecifiski īstenošanas ziņojumi, kurus Komisija apkopojusi vai izdevusi saskaņā ar konkrētiem vides tiesību aktiem, kā arī Eiropas Vides aģentūras ziņojumi par vides stāvokli un citi ziņojumi. Šie EIR ziņojumi neaizstāj specifiskos juridiskos instrumentus un dialogu, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu atbilstību saistošajiem ES noteikumiem.

ES ir pieņemti tiesību akti, kas vajadzīgi, lai sasniegtu ES klimata mērķrādītājus 2020. un 2030. gadam. ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēma (ES ETS) aptver visus lielos siltumnīcefekta gāzu (SEG) emitētājus ES rūpniecības, enerģētikas un aviācijas nozarē. Šī sistēma ir ES klimata pārmaiņu apkarošanas politikas stūrakmens un svarīgs izmaksefektīvas SEG emisiju samazināšanas instruments. ES ETS piemēro visas dalībvalstis, un tai ir ļoti augsts atbilstības rādītājs. Katru gadu aptuveni 99 % no iekārtu emisijām tiek nosegtas ar vajadzīgo kvotu skaitu. Kompetentās iestādes veic dažādas atbilstības pārbaudes par iekārtu iesniegtajiem ikgadējiem emisiju ziņojumiem. Attiecībā uz emisijām, ko ES ETS neaptver, dalībvalstīm saistoši nacionālie mērķrādītāji ir noteikti Kopīgo centienu tiesību aktos .

2016. gada 5. oktobrī ratificējot Parīzes klimata nolīgumu, ES ir apņēmusies veikt vērienīgu rīcību klimata jomā gan starptautiskā, gan ES mērogā. ES mērķrādītāji ir līdz 2020. gadam samazināt siltumnīcefekta gāzu (SEG) emisijas par 20 % un līdz 2030. gadam – vismaz par 40 % salīdzinājumā ar 1990. gadu. ES ilgtermiņa mērķis ir samazināt emisijas par 80–95 % līdz 2050. gadam, un tas ietilpst centienos, kas attīstītajām valstīm jāīsteno kopīgi. Pielāgoties klimata pārmaiņu nelabvēlīgajai ietekmei ir ļoti svarīgi, lai mazinātu jau jūtamo ietekmi un uzlabotu gatavību turpmākai ietekmei un noturību pret to.

iii) enerģija jāatgūst tikai no nereciklējamiem materiāliem un pakāpeniski jāpārtrauc reciklējamu vai atgūstamu atkritumu apglabāšana poligonos.

i) ir pilnībā jāīsteno ES tiesību akti atkritumu jomā, un tas ietver atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju, vajadzību nodrošināt atkritumu dalītu savākšanu, mērķrādītājus attiecībā uz atkritumu novirzīšanu no poligoniem utt.;

Vidiskas problēmas MVU var pārvērst iespējās, piemēram, uzlabojot resursefektivitāti, gūstot sabiedrības atbalstu un piedāvājot ekoproduktus un ekopakalpojumus. MVU snieguma pārskats ir viens no galvenajiem instrumentiem, kuru Komisija izmanto, lai uzraudzītu un novērtētu MVU progresu resursefektivitātes un citu vidisko rādītāju ziņā.

Pēc ES rīcības plāna pārejai uz aprites ekonomiku pieņemšanas 2015. gadā un ar to saistītās ieinteresēto personu platformas izveidošanas 2017. gadā Eiropas Komisija 2018. gada janvārī pieņēma jaunu dokumentu paketi attiecībā uz sasniedzamajiem rezultātiem. Tā ietvēra tādas papildu iniciatīvas kā i) ES stratēģija attiecībā uz plastmasu, ii) paziņojums par to, kā novērst ķīmisko vielu, produktu un atkritumu jomas tiesību aktu saskarē konstatētās problēmas, iii) ziņojums par kritiski svarīgām izejvielām un iv) aprites ekonomikas progresa uzraudzības sistēma .

Visām ES valstīm ir pienākums uzraudzīt to emisijas saskaņā ar ES SEG uzraudzības mehānismu, kas nosaka ES iekšējās ziņošanas noteikumus, pamatojoties uz starptautiski noteiktajiem pienākumiem. Lai gan visas dalībvalstis ziņošanas prasības ir izpildījušas, darbs pie ziņošanas pilnīguma un savlaicīguma uzlabošanas turpinās.

Pārredzama un koordinēta plānošana palīdzēs ES sasniegt 2030. gadam un turpmākiem gadiem izvirzītos mērķrādītājus. Patlaban dalībvalstis izstrādā integrētos nacionālos enerģētikas un klimata plānus (NEKP) un ilgtermiņa klimata un enerģētikas stratēģijas. Pirmie NEKP aptvers 2021.–2030. gada periodu, un to pamatā būs iteratīvs pārvaldības process dalībvalstu un Komisijas starpā. Atbilstīgi Parīzes nolīgumam ES un tās dalībvalstis līdz 2020. gadam izstrādās arī klimata stratēģijas gadsimta vidum.

ES nozarspecifiskie klimata tiesību akti ir pieņemti, lai stimulētu transporta un jūrlietu nozares radīto emisiju, kā arī ražojumos izmantoto fluorēto gāzu emisiju samazināšanu.

Transports rada gandrīz vienu ceturto daļu SEG emisiju Eiropā un ir galvenais gaisa piesārņojuma cēlonis pilsētās. Transporta nozarē kopš 1990. gada nav konstatēta tik stabila SEG emisiju samazināšanās kā citās nozarēs. ES tiesību aktos visiem jaunajiem vieglajiem automobiļiem un furgoniem ir noteikti saistoši CO2 emisijas mērķrādītāji 2020./2021. gadam. Pamatojoties uz iepriekšminēto, katram ražotājam tiek aprēķināts konkrēts emisiju mērķrādītājs. Ja ražotāji attiecīgo mērķrādītāju pārsniedz, tiem jāmaksā maksa par pārsniegtajām emisijām. Tāpēc dalībvalstīm ir jāuzrauga un katru gadu jāziņo Eiropas Vides aģentūrai CO2 emisiju dati par visiem jaunreģistrētajiem transportlīdzekļiem. ES tiesību akti turklāt paredz, ka dalībvalstīm jānodrošina, ka patērētājiem tiek sniegta relevanta informācija , arī marķējuma uzlīme, kurā norādīta transportlīdzekļa degvielas patēriņa efektivitāte un CO2 emisijas, jo tas mudinātu patērētājus izmantot efektīvākus transportlīdzekļus. Cits svarīgs transporta SEG emisiju samazināšanas elements ir degvielas kvalitāte . ES tiesību akti paredz, ka transportlīdzekļu degvielas SEG emisiju intensitāte līdz 2020. gadam ir jāsamazina par 10 %.

Sākot ar 2018. gadu, lieliem kuģiem, kuri izmanto ES ostas, ir jāmonitorē un jāpaziņo to pienācīgi verificētās ikgadējās emisijas un cita relevanta informācija. Pirmie monitoringa ziņojumi jāiesniedz Komisijai līdz 2019. gada 30. aprīlim.

ES ir pieņēmusi vairākus tiesību aktus fluorēto siltumnīcefekta gāzu, to vidū daļēji halogenēto fluorogļūdeņražu (HFC), emisiju kontrolei. Mobilo gaisa kondicionēšanas sistēmu direktīva attiecas uz gaisa kondicionēšanas sistēmām, ko izmanto mazos mehāniskajos transportlīdzekļos, un Fluorēto gāzu regula aptver visus galvenos fluorēto gāzu lietojuma veidus un nosaka prasību pakāpeniski samazināt daļēji halogenēto fluorogļūdeņražu daudzumu, ko atļauts laist ES tirgū, un tādā veidā tiecas samazināt to klimatisko ietekmi. Pateicoties jaunajai Fluorēto gāzu regulai, ir gaidāms, ka līdz 2030. gadam ES fluorēto gāzu emisijas samazināsies par divām trešdaļām salīdzinājumā ar 2014. gada līmeni. Regula ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. Dalībvalstīm līdz 2017. gadam bija jāizveido un jāpaziņo Komisijai mācību un sertifikācijas programmas un noteikumi par sodiem.

Citā ES lēmumā ir noteikti zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības darbību radīto emisiju un piesaistījumu uzskaites noteikumi, un tas ir pirmais pasākums virzībā uz šo darbību iekļaušanu ES emisiju samazināšanas saistībās.

ES 2013. gadā pieņēma stratēģiju par pielāgošanos klimata pārmaiņām , kuras mērķis ir padarīt Eiropu noturīgāku pret klimata pārmaiņām, veicinot dalībvalstu pozitīvu rīcību, labāk informētu lēmumu pieņemšanu, kā arī mudinot galvenās neaizsargātās nozares pielāgoties. Stratēģijā ir izklāstīta konsekventa un labi saskaņota pieeja, kā uzlabot visu valdības līmeņu gatavību un spēju reaģēt uz klimata pārmaiņu ietekmi.





2.Dabas kapitāla aizsardzība, saglabāšana un uzlabošana

Daba un bioloģiskā daudzveidība

ES bioloģiskās daudzveidības stratēģijas mērķis ir līdz 2020. gadam apturēt bioloģiskās daudzveidības zudumu ES. Tā prasa pilnībā īstenot Putnu direktīvu un Dzīvotņu direktīvu, lai panāktu aizsargājamo sugu un dzīvotņu labvēlīgu saglabāšanās stāvokli. Tāpat tā paredz, ka lauksaimniecībai un mežsaimniecībai ir jāpalīdz saglabāt un uzlabot bioloģisko daudzveidību.

15. IAM uzliek valstīm pienākumu aizsargāt sauszemes ekosistēmas, atjaunot tās un veicināt to ilgtspējīgu izmantošanu, ilgtspējīgi apsaimniekot mežus, cīnīties pret pārtuksnešošanos, apturēt bioloģiskās daudzveidības zudumu, kā arī apturēt un vērst par labu augsnes degradāciju.

ES 1992. gada Dzīvotņu direktīva un 1979. gada Putnu direktīva ir stūrakmens ES tiesību aktiem, kuru mērķis ir saglabāt ES dzīvo dabu. Natura 2000, kas ir lielākais koordinētais aizsargājamo teritoriju tīkls pasaulē, ir viens no svarīgākajiem instrumentiem, kas palīdz īstenot direktīvu mērķus un nodrošināt Eiropas visvērtīgāko un visapdraudētāko sugu, dabisko dzīvotņu un to veidoto ekosistēmu ilgtermiņa aizsardzību, saglabāšanu un izdzīvošanu.

Putnu direktīva un Dzīvotņu direktīva paredz, ka dalībvalstīm ir jāizveido saskaņots Natura 2000 teritoriju tīkls. Šīs prasības izpildi Komisija novērtē attiecībā uz katru dalībvalsts teritorijā sastopamo sugu un dzīvotņu tipu. Šo novērtējumu Komisija nesen atjauninājusi ar Eiropas Vides aģentūras palīdzību.

Būtisks atskaites punkts minēto direktīvu mērķu sasniegšanā ir Natura 2000 valsts nozīmes teritoriju noteikšana, proti, saskaņā ar Dzīvotņu direktīvu tiek noteiktas īpaši aizsargājamas dabas teritorijas un saskaņā ar Putnu direktīvu – īpaši aizsargājamas teritorijas . Galvenie rādītāji, pēc kuriem novērtē dalībvalstu sniegumu, ir progress, kas panākts i) saskaņota Natura 2000 tīkla izveidei vispiemērotāko teritoriju izvēlē, ii) teritorijas juridiskā statusa noteikšanā valsts līmenī un iii) ES nozīmes sugu un dzīvotņu saglabāšanās stāvokļa uzturēšanā vai uzlabošanā.

Pēc ES dabas aizsardzības tiesību aktu visaptverošas izvērtēšanas Eiropas Komisija 2017. gada aprīlī pieņēma rīcības plānu, kura mērķis ir uzlabot to īstenošanu un palielināt to devumu 2020. gada ES bioloģiskās daudzveidības mērķrādītāju sasniegšanā. ES rīcības plānā dabai, cilvēkam un ekonomikai tika ierosinātas 15 konkrētas darbības, kas jāveic no 2017. līdz 2019. gadam.

Ekosistēmu un to pakalpojumu uzturēšana un atjaunošana

ES bioloģiskās daudzveidības stratēģijas mērķis ir uzturēt un atjaunot ekosistēmas un to pakalpojumus, iekļaujot telpiskajā plānošanā zaļo infrastruktūru un līdz 2020. gadam atjaunojot vismaz 15 % degradēto ekosistēmu. ES zaļās infrastruktūras stratēģija veicina zaļās infrastruktūras iekļaušanu saistītos plānos un programmās.

Zaļā infrastruktūra sniedz ekoloģiskus, ekonomiskus un sociālus ieguvumus, piedāvājot dabā balstītus risinājumus, kas palīdz pārvarēt dzīvotņu sadrumstalotību un uzturēt vai atjaunot ekoloģisko sasaisti. Tā uzlabo ekosistēmu noturību un tādā veidā nodrošina ekosistēmu pakalpojumu nepārtrauktu sniegšanu. Visbeidzot, tā palīdz cilvēkiem saprast dabas sniegtās priekšrocības un var palīdzēt arī piesaistīt investīcijas šo priekšrocību maksimalizēšanai.