Komisijas ziņojums Padomei un Eiropas Parlamentam par paveikto attiecībā uz pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā /* COM/2010/0330 galīgā redakcija */





[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 25.6.2010 COM(2010)330 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par paveikto attiecībā uz pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI UN EIROPAS PARLAMENTAM par paveikto attiecībā uz pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā I. IEVADS Šis ziņojums atbilst prasībām, kas noteiktas 9. pantā 2006. gada 18. janvāra Direktīvā 2005/89/EK par pasākumiem, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu un ieguldījumus infrastruktūrā (turpmāk — direktīva). Ziņojumā ir izklāstīts dalībvalstu paveiktais direktīvas īstenošanas jomā, kā arī galvenās pārmaiņas, kas saistītas ar elektroapgādes drošuma uzraudzību. Direktīvas mērķis ir noteikt pasākumus, lai garantētu elektroapgādes drošumu un pienācīgu ražošanas jaudas līmeni, kas nodrošinātu pietiekamu līdzsvaru starp piegādi un pieprasījumu, kā arī izveidot atbilstīgu starpsavienojumu līmeni starp ES dalībvalstīm. Turklāt ar direktīvu tiek izveidota arī sistēma, saskaņā ar kuru dalībvalstīm jānosaka pārredzama, stabila un nediskriminējoša politika attiecībā uz elektroapgādes drošumu, kas ir savietojama ar konkurētspējīga iekšējā elektroenerģijas tirgus prasībām. Direktīva papildina pasākumus, kas jau noteikti Elektroenerģijas direktīvā 2003/54/EK un Regulā (EK) Nr. 1228/2003 par nosacījumiem attiecībā uz pieeju tīklam elektroenerģijas pārrobežu tirdzniecībā. Kopā šo tiesību aktu noteikumi veido saskaņotu pamatnoteikumu kopumu par šiem svarīgajiem jautājumiem, kas palīdz nodrošināt ražošanas un pārvades pietiekamību. II. DETALIZĒTI KONSTATĒJUMI 3. PANTS. GALVENIE NOTEIKUMI Direktīvas noteikumu mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa elektroapgādes drošumu, veidojot labvēlīgus ieguldījumu apstākļus un nosakot kompetento iestāžu un visu būtisko tirgus dalībnieku lomu un pienākumus. To īstenojot, dalībvalstīm ir jāņem vērā tādi faktori kā vajadzība izveidot stabilu regulatīvo vidi un veicināt atjaunojamo energoresursu avotu (turpmāk tekstā – RES ) izmantošanu, kā arī nepieciešamība regulāri uzturēt un atjaunot elektroenerģijas tīklus. Kopumā dalībvalstis ir pienācīgi transponējušas šo pantu, vai nu nosakot jaunas prasības tiesību aktos, vai izmantojot noteikumus no citām direktīvām, kas ietver šos pašus mērķus. Direktīvas noteikumus pastiprinās, izmantojot Trešo iekšējā enerģijas tirgus paketi (turpmāk — Trešā enerģētikas pakete), kas paredz, ka pārvades operatoriem ir jāpadziļina sadarbība vairākās jomās, jo īpaši attiecībā uz ieguldījumu plānošanu. Ar Trešo enerģētikas paketi izveido Elektroenerģijas pārvades sistēmu operatoru Eiropas tīklu (turpmāk — Elektroenerģijas PSOET), kuru uzdevums ir izstrādāt tīkla attīstības plānus, uzņemties integrētā tīkla modeļu izstrādi, kā arī izstrādāt scenārijus un novērtējumus attiecībā uz integrētās sistēmas elastīgumu un izveides pabeigšanu. Šiem attīstības plāniem jābūt pietiekami tālejošiem, lai varētu laikus pamanīt investīciju trūkumu, jo īpaši attiecībā uz pārrobežu jaudu. Tomēr Eiropas tirgū joprojām pastāv daži nopietni šķēršļi. Galvenā problēma saistībā ar ieguldījumu projektu iespējamību ir cenu risks. ES dalībvalstīs joprojām ir bieži sastopama atvērtu enerģijas tirgu un regulētu enerģijas cenu līdzāspastāvēšana, proti, vairāk nekā pusē dalībvalstu ir regulētas cenas[1]. Regulēto cenu sistēmas, kas ir vispārīgas un nav pārredzamas, bet ir vērstas tikai uz neaizsargātiem klientiem, neuzskata par obligāti vajadzīgām. Regulētie tarifi nereti neatspoguļo vairumtirdzniecības cenu līmeņus, un tas var negatīvi ietekmēt ieguldījumus jaunās ražošanas jaudās. Vidējā termiņā tas var apdraudēt elektroapgādes drošumu. Ražošanas un tīkla aktīvu atjaunināšanai vai atjaunošanai, jo īpaši saistībā ar RES mērķu sasniegšanu, nākamo gadu laikā būs vajadzīgi būtiski ieguldījumi. Šie ieguldījumi būs jāfinansē, un tas nozīmē, ka ieguldītājiem jābūt pārliecinātiem, ka viņi var atgūt ilgtermiņa robežizmaksas. Lielākā daļa šī finansējuma gandrīz noteikti nāks no tirgus. Aizvien lielāka nozīme būs tam, kā pasākumi attiecībā uz RES mērķiem mijiedarbosies ar vispārējo elektroenerģijas tirgu un kā pārvades sistēmu operatori attīstīs tīklu. Piesātināts un likvīds integrētais Eiropas elektroenerģijas tirgus var palīdzēt samazināt cenu nepastāvību un sekmēt ieguldījumus, kas veicinās iekšējā elektroenerģijas tirgus integrāciju. 4. PANTS. TĪKLA EKSPLUATĀCIJAS DROŠUMS Attiecībā uz tīkla ekspluatācijas drošumu direktīvā ir noteikts, ka dalībvalstīm vai citām kompetentajām iestādēm ir jānodrošina, lai pārvades sistēmu operatori (turpmāk — PSO) izstrādā obligātos tīkla ekspluatācijas drošuma noteikumus un pienākumus, un šie noteikumi sistēmu operatoriem ir jāievēro. Jo īpaši dalībvalstis nodrošina, ka starpsavienojumu pārvades un sadales sistēmu operatori (turpmāk — SSO) dalās informācijā par tīklu ekspluatāciju. Papildus citām prasībām pienākumus piemēro arī attiecībā uz piegādes kvalitāti un tīklu drošuma mērķiem. Elektroenerģijas tīklu operatori ir galvenie, kas risina iespējamos traucējumus elektroapgādē. Liela nozīme ir pārredzamībai un informācijas apmaiņai ar citiem tīklu operatoriem. Labāka koordinācija samazina elektroapgādes pārtraukuma risku un aizsargā Eiropas patērētājus. Starpsavienojumu jaudai starp SSO ir ļoti liela nozīme sistēmas drošuma uzturēšanā un uzlabošanā ražošanas pārtraukumu laikā. Tīkla kļūmes un elektroapgādes pārtraukumus 2003. un 2006. gadā radīja vai saasināja tīkla ekspluatācijas nepietiekamā koordinācija un elektroenerģijas tīklu trūkstošie posmi. Tie skaidri parādīja brīvprātīgas sadarbības ierobežojumus. Vairumā ES dalībvalstu tīkla ekspluatācijas noteikumus tehniski izstrādā PSO, izmantojot konkrētu apstiprinājuma sistēmu, kurā iesaistīti regulatori un/vai valdība. Visās dalībvalstīs tīkla ekspluatācijas drošuma kritēriji avārijas ekspluatācijas procedūrām ir noteikti iepriekš, un ir izstrādāti noteikumi sadarbībai ar kaimiņu PSO saistībā ar jautājumiem, kas attiecas uz ekspluatācijas drošumu. Piemēram, Čehijā, Luksemburgā, Portugālē un Slovākijā valdībai ir skaidri noteikta nozīme ekspluatācijas drošuma īstenošanā un attīstībā. Elektroenerģijas direktīvā 2005/89/EK ir paredzēts, ka PSO un vajadzības gadījumā SSO ir jānosaka un jāsasniedz piegādes kvalitātes un tīkla drošuma mērķi. Eiropas Enerģijas regulatoru padome (turpmāk — CEER ) 2008. gadā veica salīdzinošu analīzi attiecībā uz elektroapgādes kvalitāti[2]. Pētījumā ir norādīts, ka visas dalībvalstis uzrauga neplānotus pārtraukumus, kas ilgst vairāk nekā trīs minūtes, un vispārējā elektroapgādes nepārtrauktība Eiropā kļūst labāka, jau kopš 2002. gada samazinoties to minūšu skaitam gadā, kad patērētājiem nav nodrošināta elektroapgāde. Pētījumā arī atzīmēts, ka lielākā daļa dalībvalstu apkopo informāciju par pārtraukumu cēloni. Kā jau varētu paredzēt, piegādes nepārtrauktība pilsētās ir labāka nekā lauku reģionos. Tomēr turpinās darbs ar Eiropas Elektrotehniskās standartizācijas komiteju (turpmāk — CENELEC ) par saskaņotu nepārtrauktības rādītāju izstrādi, lai uzlabotu piegādes nepārtrauktības uzraudzības shēmu efektivitāti. Komisija divas reizes gadā organizē Elektroenerģijas pārrobežu komitejas sanāksmes, kurās apspriež vasaras un ziemas prognozes elektroenerģijas jomā. Sanāksmju mērķis ir informācijas apmaiņa, lai vairotu informētību attiecībā uz iespējamām piegādes problēmām. Sezonas (vasaras vai ziemas) prognožu ziņojumu sagatavo Eiropas līmenī, sniedzot kopsavilkumu par valstu vai reģionālo jaudas līdzsvaru starp prognozēto ražošanas apjomu un maksimālo pieprasījumu pa nedēļām nākamajai vasarai/ziemai. Ja atkarībā no situācijas tas ir vajadzīgs, Komisija var izveidot ad-hoc „modrības komitejas” ( cellules de vigilance ) kritiskajiem laikposmiem, lai nodrošinātu ātru informācijas apmaiņu starp kaimiņvalstīm un pārvades operatoriem. Šāda „modrības komiteja” tika izveidota 2007.–2009. gada vasaras mēnešos. Galvenais secinājums no 2007.–2009. gada sanāksmēm ir tāds, ka valstu ražošanas jaudas līdzsvars vairumā valstu parasti ir pietiekams, lai nodrošinātu sistēmas darbību normālos apstākļos. Bargos laika apstākļos vai citos noteiktos laikposmos ar iespējamu elektroapgādes nepietiekamības risku piemēro seku mazināšanas pasākumus — nepieciešamais imports ir sasniedzams ar pašreizējo starpsavienojumu jaudu. Trešā enerģētikas pakete papildina regulatoru pienākumus, tajos ietverot uzraudzību attiecībā uz atbilstību tīkla drošuma iepriekšējiem rezultātiem un uzticamības noteikumiem, šo rezultātu un noteikumu pārskatīšanu, kā arī pakalpojumu kvalitātes un piegādes standartu un prasību noteikšanu vai apstiprināšanu, vai iesaistīšanos noteikšanā vai apstiprināšanā kopā ar citām kompetentajām iestādēm. Regulatoriem ir arī jānodrošina, ka PSO un SSO ievēro savus pienākumus saskaņā ar direktīvu, tostarp garantējot, ka tīkli spēj nodrošināt saprātīgus elektroenerģijas pieprasījumus. Turklāt pārvades līmenī regulatoriem ir pienākums uzraudzīt PSO ieguldījumu plānus un to atbilstību Kopienas tīkla attīstības plānam, kas ietver Elektroenerģijas PSOET izstrādāto ražošanas pietiekamības prognozi. 5. PANTS. PIEGĀDES UN PIEPRASĪJUMA LĪDZSVARA UZTURĒŠANA Lai uzturētu piegādes un pieprasījuma līdzsvaru, dalībvalstīm jāveic atbilstīgi pasākumi līdzsvara nodrošināšanai starp pieprasījumu pēc elektroenerģijas un ražošanas jaudu iespējām. Tas jāīsteno, veicinot tāda vairumtirdzniecības tirgus izveidi, kas regulē elektroenerģijas ražošanas un patēriņa cenas, un pieprasot, lai PSO nodrošinātu atbilstīgu un pieejamu ražošanas jaudu rezervju līmeni sabalansēšanai un/vai veiktu līdzvērtīgus tirgus pasākumus. Pieprasījums pēc elektroenerģijas Elektroenerģijas pieprasījuma tendences, kas parādītas Eiropas Komisijas Otrajā stratēģiskajā pārskatā enerģētikas jomā[3], liecina par pieaugošu pieprasījumu pēc elektroenerģijas atbilstīgi Eiropas elektroenerģijas nozares ieinteresēto personu prognozēm, lai gan šis pieaugums ir nedaudz mazāks par prognozēto. Komisija lēš, ka, ja turpināsies pašreizējās tendences un politika, elektroenerģijas pieprasījuma ikgadējais pieaugums nākamajos divdesmit gados būs apmēram 1 %[4]. Nesen publicētajā Elektroenerģijas PSOET sistēmas pietiekamības prognozē[5] 2010.–2025. gadam ir norādīts, ka ir paredzams, ka elektroenerģijas pieprasījums pieaugs, jo vairums dalībvalstu informē par samērā spēcīgu slodzes pieaugumu pēc 2015. gada. Elektroenerģijas PSOET vidējais pieaugums gadā | 2010.–2015. gads | 2015.–2020. gads | 2020.–2025. gads | Janvāris, plkst. 19.00 | 1,32 % | 1,45 % | 1,21 % | Jūlijs, plkst. 11.00 | 1,49 % | 1,66 % | 1,32 % | Datu avots: Elektroenerģijas PSOET sistēmas pietiekamības prognožu ziņojums. Šīs prognozes ir jāskata nesenās ekonomikas krīzes kontekstā, kuras rezultātā Eiropā strauji kritās pieprasījums pēc elektroenerģijas. Salīdzinājumā ar iepriekšējo gadu ES ikmēneša elektroenerģijas patēriņš attiecīgi 2009. gada martā, aprīlī, maijā un jūnijā samazinājās par vairāk nekā 5 %, 10 %, 6 % un 5 %. Elektroenerģijas patēriņš Eiropā 2009. gada jūnijā pat noslīdēja līdz vēsturiski zemam līmenim, t. i., -23 % salīdzinājumā ar gada sākumu[6]. Elektroenerģijas patēriņa samazināšanās izlīdzinājās un atsākās neliels pieaugums, taču līmenis saglabājās būtiski zemāks par iepriekšējo gadu līmeņiem. Vairākas valstis, piemēram, Vācija, Francija, Polija un Portugāle, prognozē energotaupības programmu un uzlabotas tehnoloģiju efektivitātes ietekmi uz to energopatēriņa pieaugumu. Citas valstis atzīmē, ka pāreja uz zema oglekļa līmeņa energosistēmām var palielināt elektroenerģijas izmantošanu, jo īpaši saistībā ar patēriņu siltumsūkņos un elektriskajos transportlīdzekļos. Tieši energoietaupījumi un ieguldījumi energoefektivitātē ir daži no rentablākajiem veidiem, kā kompensēt pieprasījuma pieaugumu nākotnē. Saskaņā ar prasībām Direktīvā 2006/32/EK par enerģijas galapatēriņa efektivitāti un energoefektivitātes pakalpojumiem visas dalībvalstis ir sagatavojušas valstu energoefektivitātes rīcības plānus (turpmāk — VEERP) ar visaptverošu darbību un pasākumu uzskaitījumu. Eiropas Komisijas veiktā analīze attiecībā uz VEERP liecina, ka papildus tiešiem finansēšanas pasākumiem, piemēram, dotācijām vai aizdevumu shēmām, vairākas dalībvalstis plāno vai jau ir īstenojušas nodokļu atvieglojumus ieguldījumiem energoefektivitātē konkrētās nozarēs (piemēram, mājokļi, rūpniecība utt.) un izmanto enerģētikas nodokļus, lai nodrošinātu tiešu stimulu energoietaupījumiem citos gadījumos. Vidējā termiņā izšķiroša būs pasākumu efektīva īstenošana, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu. Ilgtermiņā elektroenerģijas nozīme enerģijas galapatēriņā, iespējams, pieaugs. Šodien pieņemtie lēmumi ir ārkārtīgi būtiski, lai nodrošinātu mūsu spēju garantēt oglekļa emisiju samazinājumu, kas vajadzīgs pēc 2020. gada, lai efektīvi risinātu ar klimata pārmaiņām saistītus jautājumus. Politikas veidotājiem ir jāpanāk, lai gan regulētie, gan neregulētie Eiropas enerģijas tirgi var nodrošināt vidi, kas ļauj ieguldītājiem uzņemties nepieciešamos lielos kapitāla ieguldījumus. Būs vajadzīgs arī pienācīgs atbalsts, lai izstrādātu tehnoloģijas zema oglekļa satura vai bezoglekļa risinājumiem elektroenerģijas nozarē. Ražošanas pietiekamība Laikposmā no 1997. līdz 2007. gadam ES-27 uzstādītā ražošanas jauda palielinājās par 18 % līdz 779 GW. Termoelektrostaciju jauda palielinājās par 16 %, hidroelektrostaciju jauda — par 5 % un vienpadsmitkārtīgi pieauga ražošana no RES[7] . Saskaņā ar Eiropas Vēja enerģijas asociācijas[8] jaunākajiem datiem atjaunojamās enerģijas iekārtas veidoja 61 % no visām jaunajām iekārtām 2009. gadā, kas ir otrais gads pēc kārtas, kad RES veidoja lielāko daļu jauno energoiekārtu. Ieguldījums ES vēja ģeneratoru parkos 2009. gadā bija EUR 13 miljardi, kas atbilst jaunai vēja enerģijas jaudai aptuveni 10,2 GW apmērā jeb 39 % no visas jaunās ražošanas jaudas. Apjomīgas jūras vēja enerģijas ražošanas iekļaušana iekšējā tirgū radīs vairākas problēmas saistībā ar infrastruktūras attīstību, līdzsvarošanu un izmaksu atgūšanu. Neraugoties uz RES īpatsvara palielināšanos, termoelektrostacijas joprojām saražo lielāko daļu ES elektroenerģijas. Lielāko daļu ES-27 kopējās uzstādītās jaudas 2007. gadā nodrošināja termoelektrostacijas (58 %), kam sekoja hidroelektrostacijas (18 %) un atomelektrostacijas (17 %), savukārt citu RES jaudas (izņemot hidroelektrostacijas) īpatsvars bija 7 % 2007. gadā salīdzinājumā ar 1 % 1997. gadā. [pic] Līdz šim ES ražošanas jaudas pieaugums ir saglabājis vienādu tempu ar pieaugošo pieprasījumu. Detalizēta analīze, ko elektroenerģijas PSOET veica savā sistēmas pietiekamības prognozē, liecina, ka laikposmā no 2010. līdz 2025. gadam ražošanas jauda būs pietiekama. Tomēr dalībvalstu iesniegtajos valstu ziņojumos norādīts, ka valstu ražošanas pietiekamība ir atkarīga no svarīgiem pieņēmumiem, jo īpaši no pašreizējo iekārtu ekspluatācijas laika pagarināšanas. Ja netiks aizvietotas pašreizējās ražošanas iekārtas, laikposmā no 2009. līdz 2025. gadam būs vajadzīga papildu jauda 100–300 GW apmērā. Elektroenerģijas PSOET sistēmas pietiekamības ziņojumā sacīts, ka neto ražošanas jauda palielināsies abu scenāriju gadījumā (konservatīvais ( ScA ) un labākais ( ScB )), kā norādīts turpmākajā attēlā[9]. [pic] Ražošanas pietiekamību var novērtēt, salīdzinot atšķirību starp pieprasījumu un droši pieejamo jaudu, ko sauc par atlikušo jaudu. Turpmākajā tabulā redzams, ka atlikusī jauda ir pozitīva, tomēr, ņemot vērā jaunās ražošanas jaudas attīstības zemo līmeni saskaņā ar A scenāriju, līmenis pēc 2015. gada strauji krītas. [pic] Nepārprotami, ka ražošanas pietiekamība atšķirsies katrā dalībvalstī, un katrā jurisdikcijā būs dažādi apstākļi pamata, vidējiem un maksimālajiem ražošanas segmentiem. Ir svarīgi ne tikai apsvērt jaunu ražošanas iekārtu uzstādīšanu, bet arī ņemt vērā esošo ražošanas iekārtu vecumu. Otrajā stratēģiskajā pārskatā enerģētikas jomā bija sniegts detalizēts pārskats par ekspluatācijā esošo ražošanas iekārtu vecumu. Kopumā 2008. gada beigās vairums Eiropas gāzģeneratoru bija jaunāki par pieciem gadiem. Tomēr lielākā daļa ogļu elektrostaciju un atomelektrostaciju bija vecākas par divdesmit vienu gadu. Daudzām no tām tuvojas ekspluatācijas izbeigšanas termiņš, kas ir apmēram 40 vai vairāk gadu pēc ekspluatācijas uzsākšanas atkarībā no ražošanas veida. Nākamo gadu laikā sistēmu operatoriem būs problemātiski (gan līdzsvarošanas, gan tīklu pietiekamības dēļ) apvienot vajadzību aizvietot novecojušās iekārtas ar pieaugošu tādas ražošanas īpatsvaru, kuras pamatā ir RES , īpaši krasta un jūras vējš, saistībā ar apņemšanos sasniegt noteiktus mērķus līdz 2020. gadam un Lielu sadedzināšanas iekārtu direktīvu 2001/80/EK. Pēc 2015. gada būtu vajadzīgi papildu ieguldījumi ražošanas jaudā, lai uzturētu pienācīgu pietiekamības līmeni. Eiropas Elektroenerģijas un gāzes regulatoru grupa (turpmāk — ERGEG ) ir paudusi bažas, ka finanšu krīze var aizkavēt vajadzīgos ieguldījumus, kas jau tiek apspriesti, jo šo projektu ekonomisko dzīvotspēju apdraud zemāks elektroenerģijas pieprasījums. Vairums valstu ražošanas pietiekamības sasniegšanu atstāj tirgus ziņā. Tomēr Direktīvā 2005/89/EK ir noteikti vairāki iespējamie pasākumi, kurus dalībvalstis var izmantot, lai nodrošinātu elektroapgādes drošumu. Šādas intervences var apsvērt papildu konkursa procedūrai, kas ietverta Direktīvā 2003/54/EK. Direktīvas 2003/54/EK 7. pantā jau ir norādīts, ka konkursa procedūra ir paredzama kā galējā iespēja gadījumā, ja atļauju izsniegšanas procedūra nav nodrošinājusi pietiekamu jaudu pieprasījuma segšanai. Konkursa procedūra ir būtiska iejaukšanās tirgū, kas var radīt izkropļojumu starp pašreizējo un jauno jaudu, kā arī sagraut ieguldījumu ciklu, jo ražotāji, iespējams, nevēlēsies ieguldīt, ja sekojošs konkurss varētu būtiski samazināt viņu ieguldījumu vērtību. Valsts līmeņa pieejām gandrīz vienmēr ir zināma ietekme uz kaimiņvalstu tirgiem. Konkurss par jaunu ražošanas jaudu netālu no kaimiņvalsts robežas var ietekmēt ieguldītāju rīcību arī tur (plānoto ieguldījumu pārvietošana), kā arī ietekmēt pārrobežu tirdzniecību. Tādēļ konkursa procedūras jāizmanto tikai kā galīgais pasākumus, lai izvairītos no piegādes fiziska trūkuma, kad absolūti nav cita veida, kā nodrošināt vajadzīgo jaudu norādītajā iespējamās nepietiekamības laikā. Vairākas dalībvalstis (Spānija, Itālija, Grieķija, Dānija un Īrija) ir piemērojušas dažādas shēmas ražošanas jaudu nodrošināšanai. Tomēr situācija saistībā ar konkursiem ir atšķirīga tad, ja runa ir par ražošanas jaudu no RES , kas vairumā gadījumu, ja nav nodrošināti īpaši stimuli, joprojām nav ekonomiski dzīvotspējīgi avoti. Tādēļ dalībvalstis bieži izmanto konkursa procedūras. Vēja enerģijas izmantošana kļūst par būtisku papildinājumu ES elektroenerģijas ražošanā, un konkursa procedūru izmantošanai, lai sekmētu šo ražošanu, parasti vajadzētu notikt roku rokā ar rūpīgu novērtējumu par ietekmi uz tirgu. 6. PANTS. IEGULDĪJUMI TĪKLOS Dalībvalstīm jāizveido regulatīva sistēma, kas nodrošina labvēlīgu ieguldījumu vidi gan pārvades, gan sadales tīklu sistēmu operatoriem, lai viņi varētu attīstīt tīklus un nodrošināt iespējamo tirgus pieprasījumu. Sistēmai arī jāveicina ieguldījumi un vajadzības gadījumā tīklu atjaunošana. Izņemot Nīderlandi un Rumāniju, dalībvalstīm nebija jāgroza spēkā esošie tiesību akti enerģētikas jomā, lai piemērotu šo noteikumu. Tīkla nostiprināšana var būt nepieciešama, lai ļautu elektrostacijām sasniegt maksimālu ražošanas līmeni un nogādāt elektroenerģiju no ražotājiem pie patērētājiem. 2009. gada ziema ļāva apzināties pašreizējo elektrotīklu neizturīgumu laikā, kad pieaug pieprasījums pēc elektroenerģijas. Tomēr tīklu nostiprināšanu var negatīvi ietekmēt ilgstošas valstu plānošanas un atļauju piešķiršanas procedūras. Vairumā dalībvalstu tīkla operatoriem ir pienākums izstrādāt un uzturēt tīklu saskaņā ar vajadzībām un prasībām, lai ar tiesību aktiem vai licencēm nodrošinātu darbības un ilgtermiņa elektroapgādes drošumu, kad, pateicoties pārvades vai sadales tarifiem, ir atgūtas ieguldījumu izmaksas. Direktīvā ir paredzēts, ka pārvades un vajadzības gadījumā sadales sistēmu operatoriem ir jānosaka un jāsasniedz piegādes kvalitātes un tīkla drošuma izpildes mērķi. Tas nozīmē regulatīvu stimulu ieviešanu, lai ieguldītu produktīvos un efektīvos tīklos. Saskaņā ar dalībvalstu ziņojumiem lielākā daļa valstu šo prasību ir īstenojušas kopš 2008. gada. Elektroenerģiju parasti ražo vietās, kas atrodas netālu no patēriņa vietas. Tomēr elektroenerģijas fiziskie raksturlielumi nozīmē, ka to var ātri pārvietot lielos attālumos, tādējādi atvieglojot pārrobežu tirdzniecību. Valstu politikas virzieni attiecībā uz ražošanas jaudu ir saistīti ar pašreizējām starpsavienojumu jaudām. Dažas dalībvalstis ir izvēlējušās neieguldīt vietējā ražošanas jaudā, bet tā vietā paļauties uz starpsavienojumu un piegādes līgumiem ar kaimiņvalstīm. [pic] Pēdējo desmit gadu laikā ES-27 elektroenerģijas neto imports bija samērā stabils, tomēr starp dalībvalstīm vērojamas lielas atšķirības. Elektroenerģijas neto imports 2007. gadā ES-27 veidoja 10,5 TWh. Starp ES-27 dalībvalstīm Francija tradicionāli ir lielākais neto elektroenerģijas eksportētājs, savukārt Itālija ir lielākais neto importētājs. Valstīs, kurās vietējā elektroenerģijas ražošanas jauda nebūs pietiekama, lai nodrošinātu elektroenerģijas patēriņu maksimāla patēriņa laikposmos, pieprasījuma nodrošināšanai parasti pietiek ar starpsavienojumu jaudu. Starpsavienojumu jaudas pietiekamība nav noteikta Eiropas tiesību aktos, un ar Direktīvu 2005/89/EK netika ieviests konkrēts starpsavienojumu līmenis, kas vajadzīgs starp dalībvalstīm. Tomēr 2002. gada 15. un 16. marta Eiropadomē Barselonā tika panākta vienošanās par starpsavienojumu līmeņa mērķi vismaz 10 % apmērā no uzstādītās ražošanas jaudas. Zemi starpsavienojumu līmeņi sadala iekšējo tirgu un kavē konkurences attīstību. Atbilstīgas fiziskas pārvades starpsavienojumu jaudas pastāvēšana (pārrobežu vai nē) ir ļoti nozīmīga, tomēr tas nav pietiekams nosacījums, lai konkurence būtu pilnīgi efektīva. Pārrobežu starpsavienojumu līniju pilnīgs saraksts ir iekļauts Elektroenerģijas PSOET statistikas gadagrāmatā[10]. Pārrobežu starpsavienojumu līniju fiziskie raksturlielumi būtiski atšķiras no reāli pieejamās jaudas Eiropas ļoti sazarotajos un savstarpēji savienotajos pārvades tīklos. Plānošanas nolūkā ir vajadzīgas kopējās pārvades jaudas (KPJ) un neto pārvades jaudas (NPJ) vērtības, lai tirgus dalībnieki varētu prognozēt un plānot savus darījumus. Turpmākajā diagrammā attēlota reālā pārrobežu pārvades jauda 2009. gada ziemā[11]. [pic] Lai sasniegtu 2020. gadam noteikto atjaunojamās enerģijas mērķi, būs nepieciešams turpināt attīstīt un nostiprināt tīklu infrastruktūru, tostarp viedos tīklus un starpsavienojumus. Direktīvā 2009/28/EK ir paredzēts, ka dalībvalstīm jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu šo attīstību, jāpaātrina atļauju izsniegšanas procedūras tīkla infrastruktūrai un jākoordinē tīkla infrastruktūras apstiprināšana ar administratīvām un plānošanas procedūrām, lai turpinātu attīstīt elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem enerģijas avotiem. Šī ziņojuma 1. pielikumā ir ietverts saraksts ar pārrobežu starpsavienojumu projektiem, kas tiek plānoti tuvākajā nākotnē un par ko ziņojušas valstu iestādes (vai kas citādi kļuvuši zināmi). 7. PANTS. ZIŅOJUMU IESNIEGŠANA Elektroapgādes drošuma uzraudzība un ziņojumu iesniegšana jau ir paredzēta Direktīvas 2003/54/EK 4. pantā. Saskaņā ar šo pantu dalībvalstīm ir pienākums reizi divos gados sagatavot ziņojumu, īpaši norādot piegādes un pieprasījuma līdzsvaru valsts tirgū nākamajiem pieciem gadiem, plānotos jaunos ieguldījumus nākamajiem pieciem vai vairāk gadiem, jaudu, tīklu uzturēšanas kvalitāti un līmeni, kā arī pasākumus, ko veic maksimāla pieprasījuma un iespējama iztrūkuma gadījumā. Uzraudzības ziņojuma saturs un darbības joma ir plašāk paskaidroti Direktīvas 2005/89/EK 7. pantā. Vairums dalībvalstu iesniedz ziņojumus, informējot par patēriņa un ražošanas prognozēm, kā arī par tīkla ražošanas un ieguldījuma vajadzībām laikposmiem, kas pārsniedz divdesmit gadus. Vispārīgais secinājums no valstu ziņojumiem par elektroenerģijas sistēmas pietiekamību ir tāds, ka sistēma ir jāsaglabā līdzīga pašreizējai. Ziņojumu sniegšanas kvalitāte starp dalībvalstīm ir atšķirīga. Dažas dalībvalstis publicē visaptverošus datus un ietver visus direktīvā noteiktos punktus (piemēram, Somija), savukārt dažus ziņojumus varētu uzlabot, sniedzot plašāku informāciju. Piemēram, ziņojumi no jaunākiem elektroenerģijas tirgiem nepietiekami apraksta, kā to vairumtirdzniecības tirgu darbība sekmēs ražošanas un pārvades pietiekamību. Trešā enerģētikas pakete ir ieviesusi būtiskas izmaiņas uzraudzības pasākumos. Elektroenerģijas PSOET sistēmas pietiekamības prognozes ziņojums 2010.–2025. gadam bija pirmais mēģinājums novērtēt elektroenerģijas sistēmas pietiekamību Eiropas līmenī. Jaunais desmit gadu attīstības plāns ietvers visus aspektus, kas attiecas uz elektroapgādes drošuma uzraudzību gan saistībā ar ražošanas, gan pārvades pietiekamību. Komisija ir ierosinājusi uzlabot spēkā esošo tiesisko regulējumu, nosakot dalībvalstīm pienākumu sniegt ziņojumus par enerģētikas infrastruktūru un pieņemot regulas projektu par paziņojumu sniegšanu Komisijai attiecībā uz ieguldījumu projektiem enerģētikas infrastruktūrā Eiropas Kopienā. SECINĀJUMI Dalībvalstis ir efektīvi īstenojušas direktīvas noteikumus, izstrādājot jaunus tiesību aktu noteikumus vai izmantojot spēkā esošos noteikumus, kas izriet no citiem Eiropas tiesību aktiem. Patlaban šķiet, ka īstermiņā tīkla jauda un ražošanas apjomi ir pietiekami, lai Eiropā nodrošinātu elektroenerģijas pieprasījumu. Tomēr vidējā termiņā un ilgtermiņā situācija kļūst neskaidrāka. Novecojošās ražošanas iekārtas būs jāaizvieto. Lai to paveiktu, vajadzīgi skaidri tirgus signāli jauniem ieguldījumiem, un dalībvalstīm jābūt piesardzīgām saistībā ar kavējumiem, ko varētu radīt to plānošanas procedūras. Arī piekļuve finansējumam pašreizējā ekonomiskajā situācijā varētu būt sarežģītāka. Dalībvalstīm pilnībā jāņem vērā un jāsagatavojas ietekmei, ko varētu radīt liela apjoma RES , jo īpaši krasta un jūras vēja, ieviešana to sistēmās. Izplatībai pieaugot, šādai integrācijai būs vajadzīgas izmaiņas līdzsvarošanas noteikumos un procedūrās, kā arī būtiski ieguldījumi tīklā, kas būs nepieciešami laika gaitā, lai pielāgotos jaunajam ražošanas profilam. Tāpat arī var vajadzēt ņemt vērā pieprasījuma modeļu izmaiņas, jo sāks darboties energoefektivitātes pasākumi, tostarp viedā uzskaite. Jāizmanto regulatoru atbalstītās un uz stimuliem balstītās shēmas, lai veicinātu jaunus ieguldījumus tīklā, kā arī jāapsver viedo tīklu tehnoloģijas izmantošana. Trešā enerģētikas pakete ieviesīs būtiskas izmaiņas elektroapgādes drošuma uzraudzībā. Būtisks progress ir Elektroenerģijas PSOET pienākums reizi divos gados izstrādāt desmit gadu attīstības plānu, kas ietver visus attiecīgās elektroapgādes drošuma uzraudzības aspektus gan saistībā ar ražošanas, gan pārvades pietiekamību. Lai gan šis plāns nebūs saistošs, tas nodrošinās pienācīgu pamatu PSOET tīkla kodeksiem par tīkla drošumu un uzticamību. Tuvojoties laikam, kad Eiropas Savienībai jāsasniedz 2020. gadam noteiktie klimata mērķi, dalībvalstīm ir jākļūst aizvien piesardzīgākām saistībā ar potenciāliem elektroapgādes drošuma jautājumiem un jāveic pietiekami agrīni un piemēroti pasākumi, lai modernizētu un pielāgotu sistēmas jaunajiem apstākļiem tā, lai patērētāji var saņemt kvalitatīvu, zemu oglekļa emisiju un nepārtrauktu elektroapgādi. Šajā ziņojumā ir izskaidrota daļa turpmākās attīstības Eiropas elektroenerģijas sistēmā, īpaši saistībā ar tādas elektroenerģijas iekļaušanu lielā apjomā, kas tiek ražota no atjaunojamiem enerģijas avotiem, un saistībā ar vajadzību ierobežot siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijas enerģētikas nozarē, proti, pāreja no degvielas uz elektroenerģiju kopējā enerģētikas struktūrā; attālumu starp ražošanas vietām un patēriņa vietām palielināšana, pateicoties plašākai atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanai; lielāko atjaunojamo enerģijas avotu (vējš un fotoelementi) nepastāvīgums, nepieciešamība palielināt līdzsvarošanas spējas neatkarīgi no tā, vai tā ir tradicionālā vai atjaunojamā enerģija; elektroenerģijas importa no ārpuskopienas valstīm nozīmes iespējama palielināšanās augsta „videi nekaitīgas elektroenerģijas” potenciāla dēļ kaimiņvalstu reģionos. Šai attīstībai būs vajadzīgi lieli ieguldījumi un piemērotas stimulējošas shēmas šo ieguldījumu savlaicīgai veikšanai, vienlaikus nodrošinot konkurenci, ilgtspējību un elektroapgādes drošumu. Tādēļ Eiropas Komisija pašlaik gatavo Energoinfrastruktūras dokumentu paketi, kuras mērķis būs veicināt Eiropas energoinfrastruktūras attīstību. Šīs jaunās paketes pamatā būs pašreizējais Eiropas Enerģētikas tīkla regulējums, un tā noteiks politikas virzienu kopumu, ņemot vērā pašreizējās procedūras un finansējumu infrastruktūras attīstībai. 1. pielikums Paziņoto pārrobežu starpsavienojumu ieguldījumu nolūku saraksts nākamajiem pieciem gadiem 1. Francija – Beļģija; 2. Francija – Spānija; 3. Francija – Itālija; 4. Bulgārija – FYROM ; 5. Dānija – Norvēģija; 6. Igaunija – Somija; 7. Igaunija – Latvija; 8. Somija – Zviedrija; 9. Zviedrija – Norvēģija; 10. Zviedrija – Lietuva; 11. Lietuva – Polija; 12. Grieķija – Turcija; 13. Vācija – Polija; 14. Vācija – Nīderlande; 15. Īrija – Apvienotā Karaliste; 16. Apvienotā Karaliste – Nīderlande; 17. Apvienotā Karaliste – Beļģija; 18. Apvienotā Karaliste – Francija; 19. Rumānija – Serbija; 20. Slovākija – Ungārija; 21. Slovēnija – Itālija; 22. Austrija – Ungārija; 22. Austrija – Itālija; 23. Malta – Itālija; 24. Portugāle – Spānija. Eiropas Ekonomikas atveseļošanas programma paredz arī atbalstu jūras vēja enerģijas tīklu integrācijai. Ir divi jūras tīklu integrēšanas projekti, proti, Baltijas jūras– Kriegers Flak un Ziemeļjūras tīkls. [1] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/benchmarking_reports_en.htm. [2] Ceturtā salīdzinošā analīze attiecībā uz elektroapgādes kvalitāti, atsauces Nr. C08-EQS-24-04, 2008. gada 10. decembris. Pētījumā netika sniegta informācija par Īriju, Grieķiju, Bulgāriju, Kipru, Latviju, Maltu un Slovākiju. [3] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/doc/2008_11_ser2/strategic_energy_review_wd_future_position2.pdf. [4] Tendences līdz 2030. gadam, 2007. gada atjauninājums; http://bookshop.europa.eu/is-bin/INTERSHOP.enfinity/WFS/EU-Bookshop-Site/en_GB/-/EUR/ViewPublication-Start?PublicationKey=KOAC07001. [5] www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/publications/entsoe/outlookreports/SAF_2010-2025_final.pdf. [6] Lai apskatītu detalizētu analīzi, sk. Eiropas elektroenerģijas tirgu ceturkšņa ziņojumus šajā tīmekļa vietnē — http://ec.europa.eu/energy/observatory/electricity/electricity_en.htm. [7] Plašāka informācija pieejama arī Eiropas Komisijas Enerģijas tirgus observatorijas 2009. gada pārskatā, SEC(2009) 1734. [8] http://www.ewea.org/fileadmin/emag/statistics/2009generalstats/. [9] Tas ietver ES-27, kā arī citus Elektroenerģijas PSOET dalībniekus. [10] http://www.entsoe.eu/index.php?id=55, Statistikas gadagrāmata, Savienojošo līniju dati, T9. tabula. [11] Importa vērtību summēšanai katrā valstī tiek izmantotas Elektroenerģijas PSOET pārvades NPJ vērtības 2009.–2010. gada ziemā, ņemot vērā vispārējos importa ierobežojumus pēc to paziņošanas. Attiecībā uz uzstādīto ražošanas jaudu ir izmantotas Eurostat 2007. gada vērtības.