Ceturtdiena, 2010. gada 21. oktobris

Izcelsmes valsts norāde ***I

P7_TA(2010)0383

Eiropas Parlamenta 2010. gada 21. oktobra normatīvā rezolūcija par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par izcelsmes valsts norādi konkrētiem ražojumiem, kas ievesti no trešām valstīm (COM(2005)0661 – C7-0048/2010 – 2005/0254(COD))

2012/C 70 E/33

(Parastā likumdošanas procedūra, pirmais lasījums)

Eiropas Parlaments,

Ceturtdiena, 2010. gada 21. oktobris

P7_TC1-COD(2005)0254

Eiropas Parlamenta nostāja, pieņemta pirmajā lasījumā 2010. gada 21. oktobrī, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. …/2011 par izcelsmes valsts norādi konkrētiem ražojumiem, kas ievesti no trešām valstīm

EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. pantu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

rīkojoties saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (1)

tā kā:

(1) Eiropas Savienībai nav saskaņotu noteikumu vai vienotas prakses attiecībā uz izcelsmes marķējumu Savienībā, izņemot dažus konkrētus gadījumus lauksaimniecības nozarē.

(2) Šī regula jāpiemēro ievestajiem rūpniecības ražojumiem, izņemot zvejniecības un akvakultūras produktus, kas minēti 1. pantā Padomes 1999. gada 17. decembra Regulā (EK) Nr. 104/2000 par zivsaimniecības un akvakultūras produktu tirgu kopējo organizāciju (2), kā arī izņemot pārtikas produktus, kas minēti 2. pantā Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 28. janvāra Regulā (EK) Nr. 178/2002, ar ko paredz pārtikas aprites tiesību aktu vispārīgus principus un prasības, izveido Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestādi un paredz procedūras saistībā ar pārtikas nekaitīgumu (3).

(3) Jau pašlaik vairāki Savienības uzņēmumi brīvprātīgi izmanto izcelsmes marķējumu.

(4) Savienības noteikumu trūkums un atšķirības starp dalībvalstīs spēkā esošajām sistēmām attiecībā uz konkrētu ražojumu izcelsmes valsts norādi ir radījušas situāciju, ka virknē nozaru vairākumā gadījumu uz ražojumiem, kas ievesti no trešām valstīm un izplatīti Savienības tirgū, vispār nav norādīta informācija par šo ražojumu izcelsmes valsti vai arī šī informācija ir maldinoša. Šīs atšķirības arī rada situāciju, ka importa plūsmas no trešām valstīm tiek virzītas uz konkrētām ievešanas vietām Savienībā, kuras eksportētājvalstij ir vispiemērotākās.

(5) Rezultāti, kas gūti Komisijas un galveno ieinteresēto pušu (ietverot ražotājus, importētājus, patērētāju asociācijas, arodbiedrības) apspriedēs par ES regulas izstrādes iespējamību izcelsmes marķējuma reglamentēšanai, liecina, ka kopumā Savienībaspatērētāji uzskata, ka izcelsmes marķējums ir ļoti nozīmīgs patērētāju informēšanai saistībā ar drošību un sociālajiem un vides aspektiem.

(6) Savienības iedzīvotāji uzskata, ka Eiropas līmeņa regulējums izcelsmes marķēšanas jomā ir cieši saistīts ar viņu veselības un drošības aizsardzību.

(7) Lisabonas programmā ES ir noteikusi sev mērķi pilnveidot Savienības ekonomiku, cita starpā uzlabojot Savienības rūpniecības konkurētspēju pasaules ekonomikā, savukārt stratēģijai “Eiropa 2020” ir jābūt orientētai uz šo nepieciešamību uzlabot konkurētspēju; attiecībā uz dažām patēriņa preču kategorijām konkurētspēja var būt atkarīga no uzskata, ka šo preču ražošana ES nodrošina kvalitāti un augstu ražošanas standartu ievērošanu.

(8) Savienības līmeņa noteikumi par izcelsmes marķējumu uzlabotu gan Savienības uzņēmumu, gan vispārējo Savienības ekonomikas konkurētspēju, ļaujot iedzīvotājiem veikt apzinātu izvēli.

(9) Izcelsmes marķējuma ekonomiskā nozīmība tirdzniecībā un, patērētājiem pieņemot lēmumus, ir to citu galveno tirdzniecības partneru atzītā prakse, kuri ir ieviesuši obligātās prasības par izcelsmes marķējumu. Savienības eksportētājiem ir jāpilda šīs prasības un uz ražojumiem, kuri paredzēti izvešanai uz šiem tirgiem, jāmarķē to izcelsmes valsts.

(10) Ir bijuši vairāki negadījumi veselības un drošības ziņā, kurus izraisījuši ražojumi, kas ES ievesti no trešām valstīm. Skaidra izcelsmes norāde nodrošinās ES iedzīvotājiem vairāk informācijas un ļaus labāk kontrolēt savu izvēli, tādējādi viņiem tiks dota iespēja izvairīties no neapzinātas, iespējams, apšaubāmas kvalitātes produktu iegādes.

(11) Dalībvalstu muitas iestādēm vajadzētu veikt robežkontroles un pārbaudes saistībā ar šīs regulas īstenošanu, piemērojot kopīgu saskaņotu procedūru, lai samazinātu administratīvo slogu.

(12) Lai nodrošinātu šīs regulas efektivitāti un tikai neliela administratīvā sloga rašanos tās īstenošanas rezultātā, kā arī maksimālu elastību Savienības uzņēmējiem, šai regulai vajadzētu būt saskaņā ar “ražots” shēmām, kas jau pastāv visā pasaulē.

(13) Uz Savienību un tirdzniecības partneriem jāattiecina vienlīdzīgi nosacījumi, ieviešot līdzvērtīgus tiesību aktus, ar kuriem arī ierobežos kļūdainus vai maldinošus izcelsmes apliecinājumus konkrētām ievestām precēm.

(14) Atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvai 2005/29/EK (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū (4), patērētāji var piešķirt tirgus vērtību informācijai par preces ģeogrāfisko izcelsmi. Atbilstīgi minētajai direktīvai, ja, vadoties pēc kļūdainas vai maldinošas informācijas par preces ģeogrāfisko izcelsmi, patērētājs nopērk ražojumu, kuru tas pretējā gadījumā nebūtu pircis, var rasties negodīga komercprakse. Šajā direktīvā nav teikts, ka jānorāda informācija par preču ģeogrāfisko izcelsmi, un tajā nav definēts izcelsmes jēdziens.

(15) Izcelsmes marķējuma shēma ļautu patērētājiem identificēt produktus ar sociālajiem, vides un drošības standartiem, kurus parasti saista ar izcelsmes valsti.

(16) Tādējādi kopīgas izcelsmes definīcijas izstrāde marķēšanas nolūkiem, marķēšanas noteikumu izstrāde un kopīgu kontroles noteikumu izstrāde radītu līdzvērtīgus konkurences apstākļus, atvieglotu patērētāju izvēli attiecīgajās nozarēs un samazinātu maldinošu izcelsmes apliecinājumu apjomu.

(17) Izcelsmes marķējuma ieviešana var sekmēt to, lai Savienības augstie standarti kalpotu Savienības rūpniecībai, jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem , kuri bieži iegulda ievērojamas pūles savu ražojumu kvalitātē un arī saglabā tradicionālās un amatniecības darbavietas un ražošanas metodes, bet kurus arī būtiski ietekmē globālā konkurence, kuras apstākļos nav noteikumu ražošanas metožu diferencēšanai . Tas arī palīdzēs aizsargāt Savienības rūpniecības reputāciju, ko grauj neprecīzi izcelsmes apliecinājumi. Tādējādi uzlabotā pārredzamība un patērētājiem sniegtā informācija par preču izcelsmi palīdzēs sasniegt Lisabonas programmas un stratēģijas “Eiropa 2020” mērķus.

(18) Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību (GATT 1994) IX pantā noteikts, ka PTO locekļi var pieņemt un piemērot normatīvos aktus, kas attiecas uz ievesto preču marķējumiem, īpaši lai aizsargātu patērētājus no krāpnieciskām vai maldinošām norādēm.

(19) Noteikumi par izcelsmes marķēšanu arī sniedz efektīvu aizsardzību pret viltojumiem un negodīgu konkurenci, tādējādi palielinot Padomes Regulas (EK) Nr. 1383/2003 (2003. gada 22. jūlijs) par muitas rīcību attiecībā uz precēm, par kurām ir aizdomas, ka tās pārkāpj atsevišķas intelektuālā īpašuma tiesības, un pasākumiem, ko veic attiecībā uz precēm, kas ir pārkāpušas šādas tiesības (5), efektivitāti un nodrošinot nozīmīgu papildinstrumentu Savienības ražošanas aizsardzībai un veicināšanai.

(20) Saskaņā ar nolīgumiem starp Eiropas Kopienu, ▐ Turciju un EEZ līguma līgumslēdzējām pusēm no šīs regulas darbības jomas ir nepieciešams izslēgt ražojumus, kuru izcelsmes valstis ir minētās valstis.

(21) Savienības nepreferenciālas izcelsmes noteikumi ir paredzēti Padomes Regulā (EEK) Nr. 2913/92 (1992. gada 12. oktobris) par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (6), un to īstenošanas noteikumi ir paredzēti Komisijas Regulā (EEK) Nr. 2454/93 (1993. gada 2. jūlijs), ar ko paredz īstenošanas noteikumus Padomes Regulai (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (7). Ir ieteicams paļauties uz šiem izcelsmes noteikumiem, lai šīs regulas vajadzībām noteiktu ievesto preču izcelsmi. Tādas koncepcijas izmantošana, kura tirdzniecības dalībniekiem un pārvaldēm ir labi zināma, vienkāršotu tās ieviešanu un īstenošanu. Nepreferenciālas izcelsmes noteikumi būtu jāpiemēro visiem nepreferenciālas tirdzniecības politikas mērķiem. Būtu jāizvairās no deklarāciju un dokumentu dublēšanas.

(22) Lai ierobežotu rūpniecības, tirdzniecības un pārvaldes slogu, izcelsmes marķēšanai vajadzētu būt obligātai tajās nozarēs, kurās Komisija pēc iepriekšējas apspriešanās konstatējusi pievienoto vērtību. Būtu jāparedz ▐ atbrīvojums attiecībā uz konkrētiem ražojumiem tehnisku ▐ iemeslu dēļ vai gadījumos, kad izcelsmes marķējums šīs regulas vajadzībām nav nepieciešams citu iemeslu dēļ. Šāds atbrīvojums jo īpaši attiecas uz tām precēm, kuras izcelsmes marķējums varētu bojāt, vai arī uz konkrētām izejvielām.

(23) Būtu jāparedz, ka to datu apmaiņu par preču izcelsmi, kurus kompetentās iestādes sagatavojušas un/vai pārbaudījušas pārbaužu laikā, var veikt, tostarp, ar iestādēm, citām personām un organizācijām, kurām dalībvalstis uzticējušas izpildi atbilstīgi Direktīvai 2005/29/EK. Būtu jāņem vērā personas datu aizsardzība, komercnoslēpumi un rūpnieciskie noslēpumi, un profesionālā un administratīvā konfidencialitāte.

(24) Saskaņā ar 291. pantu Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD) normas un vispārīgus principus attiecībā uz dalībvalstu kontroles mehānismiem, kas attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru piemērošanu, paredz iepriekš, pieņemot regulu saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru. Līdz brīdim, kad būs pieņemta šāda jauna regula, turpina piemērot Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (8) , izņemot regulatīvo kontroles procedūru, kura nav piemērojama .

(25) Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētus aktus atbilstīgi LESD 290. pantam, lai noteiktu gadījumus, kad tā vietā, lai marķētu preces, būtu pieļaujams marķējumu izvietot uz iepakojuma vai kad tehnisku iemeslu dēļ nav iespējams vai nav nepieciešams veikt preču marķēšanu, kā arī pieņemt pasākumus, lai paredzētu citus noteikumus, kas var būt nepieciešami, ja preces neatbilst minētajai regulai, vai lai atjaunotu tās pielikumu, ja ir mainījies vērtējums par to, vai konkrētajā nozarē ir nepieciešams izcelsmes marķējums.

(26) Precēm, kas ir ceļotāju personīgajā bagāžā personiskai lietošanai tādā daudzumā, uz kādu attiecas atbrīvojums no muitas nodokļa, un ja nav norādes par to, ka preces ir komerciālas satiksmes daļa, spēkā esošo regulu nepiemēro. Jāparedz, ka arī pārējos gadījumus, uz kuriem attiecas Padomes Regula (EK) Nr. 1186/2009 (2009. gada 16. novembris), ar kuru izveido Kopienas sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļiem (kodificēta versija) (9), var izslēgt no šīs regulas darbības jomas, izmantojot īstenošanas noteikumus,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.

1. pants

1. Šo regulu piemēro patēriņa precēm , izņemot zvejniecības un akvakultūras produktus, kas minēti Regulas (EK) Nr. 104/2000 1. pantā, kā arī izņemot pārtikas produktus, kas minēti Regulas (EK) Nr. 178/2002 2. pantā.

2. Galapatēriņa preces, kuras nepieciešams marķēt ir tās, kas paredzētas galapatērētājiem un kuras norādītas šīs regulas pielikumā, un ievestas no trešām valstīm, izņemot produktus , kuru izcelsme ir Eiropas Savienības , Turcijas un EEZ līguma līgumslēdzēju pušu teritorijā.

Galapatēriņa preces var atbrīvot no izcelsmes marķējuma, ja tehnisku iemeslu dēļ tās marķēt nav iespējams.

Ražojumi, kuriem jāpiemēro šī regula, ir tikai galapatēriņa preces. Komisija var paplašināt šīs regulas piemērošanas jomu, ja saņemts Eiropas Parlamenta un Padomes apstiprinājums.

Attiecībā uz tekstilmateriāliem un tekstilizstrādājumiem (50.–63. nodaļa), apaviem, getrām un tamlīdzīgiem izstrādājumiem (64. nodaļa), apģērbiem, apģērbu piederumiem un citiem izstrādājumiem no kažokādām, mākslīgām kažokādām un to izstrādājumiem (KN kodi 4303/4304), ādas izstrādājumiem, zirglietām un iejūgu, ceļojuma piederumiem, somām un tamlīdzīgām precēm, izstrādājumiem no dzīvnieku zarnām (KN kodi 4104 41 / 4104 49 / 4105 30 / 4106 22 / 4106 32 / 4106 40 / 4106 92 / no 4107 līdz 4114 / 4302 13 / ex 4302 19 (35, 80)), “galapatēriņa preces” ir galaprodukti vai pusfabrikāti, kam Savienībā paredzēta turpmāka apstrāde, pirms to laist tirgū.

3. Termini “izcelsme” un “izcelsmes valsts” attiecas uz nepreferenciālu izcelsmi saskaņā ar Kopienas Muitas kodeksa 22. - 26. pantu.

4. “Laišana tirgū” ir darbība, kad atsevišķu ražojumu, kas paredzēts galapatēriņam, dara pieejamu Savienības tirgū, lai izplatītu un/vai izlietotu par maksu vai bez maksas.

5. “Kompetentās iestādes” ir visas iestādes, kas iesaistītas preču kontrolē ievešanas laikā vai arī laikā, kad šādas preces tiek laistas tirgū.

6. Šo regulu nepiemēro nekomerciāla rakstura precēm, kas ir ceļotāju personīgajā bagāžā tādā daudzumā, uz kādu attiecas atbrīvojumi no muitas nodokļiem, un ja nav skaidras norādes par to, ka preces ir komerciālas satiksmes daļa.

Ja ievestajām precēm var piešķirt atbrīvojumu no ievedmuitas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1186/2009 un ja nav skaidras norādes par to, ka preces ir komerciālas satiksmes daļa, šādas preces arī izslēdz no šīs regulas darbības jomas.

▐

7. Šai regulai ir jābūt saskaņā ar “ražots” shēmām, kas jau pastāv visā pasaulē, lai nodrošinātu efektīvu regulējumu bez liekiem administratīvajiem šķēršļiem un lielāku elastīgumu Savienības uzņēmējiem.

2. pants

Preču ievešanai vai laišanai tirgū ir nepieciešams izcelsmes marķējums saskaņā ar šajā regulā paredzētajiem nosacījumiem.

3. pants

1. Šādas preces jāmarķē, norādot preču izcelsmes valsti. Ja preces ir iesaiņotas, atsevišķi marķē arī iepakojumu.

Komisija , izmantojot deleģētus aktus, var pieņemt pasākumus, lai noteiktu gadījumus, kuros marķējumu uz iepakojuma atzīst par līdzvērtīgu marķējumam uz precēm. Tas jo īpaši attiecas uz precēm, kuras pie galapatērētājiem vai lietotājiem nonāk parastā iepakojumā. Komisija pieņem šos pasākumus un visus to pārskatus, ievērojot 7. pantā izklāstīto procedūru .

2. Vārds “ražots” kopā ar izcelsmes valsts nosaukumu norāda preču izcelsmi. Marķēt var jebkurā Eiropas Savienības dalībvalsts valsts valodā, kura ir viegli saprotama galapatērētājiem tajā dalībvalstī, kurā preces ir tirgojamas , vai angļu valodā, izmantojot vārdus “made in” un izcelsmes valsts nosaukumu angļu valodā , kura ir viegli saprotama galapatērētājiem tajā dalībvalstī, kurā preces ir tirgojamas.

3. Izcelsmes marķējums ir skaidri salasāms un rakstu zīmes nav izdzēšamas, tam jābūt redzamam, veicot parastās darbības ar preci, izteikti nošķirtam no pārējās informācijas un norādītam tā, lai nerastos pārpratumi vai kļūdains priekšstats par ražojuma izcelsmi.

To ražojumu marķējumā, ko tirgo valstīs, kurās to valodu pierakstam izmanto latīņu alfabētu, var izmantot tikai minētā alfabēta burtus.

4. Preces ievedot, uz tām jābūt nepieciešamajam marķējumam. Neierobežojot pasākumus, kas veikti, ievērojot 5. panta 3. punktu, marķējumu nedrīkst ne noņemt, ne labot, iekams preces nav pārdotas galapatērētājam vai lietotājam.

4. pants

1. Komisija var pieņemt īstenošanas pasākumus saskaņā ar 6. panta 2. punktā minēto procedūru, jo īpaši lai:

— noteiktu sīki izstrādātu izcelsmes marķējuma modeli un kārtību;

— izveidotu tādu terminu sarakstu visās Eiropas Savienības oficiālajās valodās, kuri skaidri liecina par to, ka preces izcelsmes valsts ir valsts, kas norādīta marķējumā;

— noteiktu gadījumus, kuros kopīgi izmantotie saīsinājumi nekļūdīgi norāda izcelsmes valsti un ir izmantojami šīs regulas vajadzībām.

2. Izmantojot deleģētus aktus, Komisija var pieņemt pasākumus, lai:

— noteiktu gadījumus, kuros preces nevar vai tās nevajag marķēt tehnisku iemeslu dēļ;

— noteiktu citus noteikumus, kuri var būt vajadzīgi, ja tiek konstatēts, ka preces neatbilst šīs regulas prasībām;

— atjauninātu šīs regulas pielikumu gadījumos, kad ir mainījies vērtējums par to, vai konkrētajā nozarē ir nepieciešams izcelsmes marķējums.

Komisija pieņem šos pasākumus un visus to pārskatus, ievērojot 7. pantā izklāstīto procedūru.

5. pants

1. Preces neatbilst šīs regulas prasībām, ja:

— uz tām nav izcelsmes marķējuma;

— izcelsmes marķējums neatbilst preču izcelsmei;

— izcelsmes marķējums ir nomainīts vai noņemts, vai kā citādi aizskarts, izņemot gadījumus, kad bijusi nepieciešamība to labot saskaņā ar šā panta 3. punktu.

2. Komisija var pieņemt papildu īstenošanas pasākumus saskaņā ar 6. panta 2. punktā minēto procedūru par deklarācijām un apliecinošiem dokumentiem, kurus var izmantot, lai pierādītu atbilstību esošajai regulai.

3. Komisija ierosina kopīgus obligātos standartus sankciju piemērošanai par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem.

4. Dalībvalstis paredz noteikumus attiecībā uz sankcijām, ko piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, pamatojoties uz Komisijas ierosinātajiem kopīgajiem obligātajiem standartiem, un veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu sankciju īstenošanu. Noteiktajām sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām. Dalībvalstis ne vēlāk kā deviņus mēnešus pēc šīs regulas spēkā stāšanās dienas paziņo par šiem noteikumiem Komisijai un nekavējoties paziņo tai par visiem turpmākiem noteikumu grozījumiem. Komisijai ir jānodrošina vismaz minimāls dažādu dalībvalstu sankciju sistēmu saskaņošanas līmenis, lai atšķirības neradītu pamatu tam, ka trešo valstu eksportētāji dod priekšroku konkrētām ievešanas vietām Savienībā .

5. Ja preces neatbilst šīs regulas prasībām, dalībvalstis arī turpmāk pieņem pasākumus, kuri nepieciešami, lai no preču īpašnieka vai jebkuras citas par precēm atbildīgās personas pieprasītu marķēt šīs preces saskaņā ar šo regulu un par saviem līdzekļiem. Dalībvalstis vēlākais līdz … (10) paziņo par šiem noteikumiem Komisijai un nekavējoties paziņo tai par visiem turpmākiem noteikumu grozījumiem .

6. Ja tas nepieciešams šīs regulas efektīvai piemērošanai, kompetentās iestādes, pārbaudot atbilstību šai regulai, var savstarpēji apmainīties ar saņemtajiem datiem, tostarp ar tām iestādēm un citām personām vai organizācijām, kuras dalībvalstis ir pilnvarojušas saskaņā ar Direktīvas 2005/29/EK 11. pantu.

6. pants

1. Komisijai palīdz Izcelsmes marķējuma komiteja (turpmāk “komiteja”). Šajā komitejā ir dalībvalstu, attiecīgo rūpniecības nozaru un asociāciju pārstāvji.

2. Ja atsaucas uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 3. un 7. pantu.

▐

3. Komiteja pieņem savu reglamentu.

7. pants

Deleģēšanas kārtība

1. Pilnvaras pieņemt 3. panta un 4. panta 2. punktā minētos deleģētos aktus Komisijai piešķir uz šīs regulas piemērošanas laiku.

2. Tiklīdz Komisija pieņem deleģēto aktu, tā par to vienlaikus ziņo Eiropas Parlamentam un Padomei.

3. Pilnvaras pieņemt deleģētos aktus Komisijai piešķir, ievērojot 8. un 9. pantā izklāstītos nosacījumus.

8. pants

Deleģēšanas atsaukšana

1. Eiropas Parlaments vai Padome jebkurā laikā var atsaukt 3. pantā un 4. panta 2. punktā minēto pilnvaru deleģēšanu.

2. Iestāde, kura ir sākusi iekšēju procedūru, lai pieņemtu lēmumu par pilnvaru deleģēšanas atsaukšanu, pirms galīgā lēmuma pieņemšanas par to laikus informē otru iestādi un Komisiju, norādot, kuras deleģētās pilnvaras varētu tikt atsauktas, un minot iespējamos atsaukšanas iemeslus.

3. Ar lēmumu par atsaukšanu izbeidz attiecīgajā lēmumā minēto pilnvaru deleģēšanu. Lēmums stājas spēkā nekavējoties vai vēlāk tajā norādītajā datumā. Tas neietekmē jau spēkā esošos deleģētos aktus. To publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

9. pants

Iebildumi pret deleģētiem aktiem

1. Eiropas Parlaments vai Padome var iebilst pret deleģēto aktu divu mēnešu laikā kopš tā paziņošanas dienas.

Pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarina par diviem mēnešiem.

2. Ja līdz 1. punktā minētā laikposma beigām ne Eiropas Parlaments, ne Padome nav izteikusi iebildumus pret deleģēto aktu, to publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas stājas spēkā tajā norādītajā datumā.

Deleģēto aktu var publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī un tas var stāties spēkā pirms minētā laikposma beigām, ja gan Eiropas Parlaments, gan Padome ir informējusi Komisiju par savu nodomu necelt iebildumus.

3. Ja Eiropas Parlaments vai Padome iebilst pret deleģēto aktu 1.punktā noradītajā laikā, tas nestājas spēkā. Iestāde, kas iebilst pret deleģēto aktu, norāda savu iebildumu iemeslus.

10. pants

Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šīs regulas 2., 3. un 5. pantu piemēro 12 mēnešus pēc tās stāšanās spēkā. Saskaņā ar 6. panta 2. punktā minēto procedūru, Komisija var pagarināt minēto periodu par tik ilgu laika posmu, kāds uzņēmējiem nepieciešams, lai praksē īstenotu tās prasības attiecībā uz izcelsmes marķējumu, kas paredzētas īstenošanas noteikumos, bet ne mazāk kā par sešiem mēnešiem.

Ne vēlāk kā … (11) Komisija veic pētījumu par šīs regulas ietekmi.

Šī regula zaudē spēku … (12). Vienu gadu pirms šā termiņa beigām Eiropas Parlaments un Padome, pamatojoties uz Komisijas iesniegto priekšlikumu, lemj par regulas piemērošanas termiņa pagarināšanu vai tās grozīšanu.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs. …, Eiropas Parlamenta vārdā — priekšsēdētājs Padomes vārdā — priekšsēdētājs

(1) Eiropas Parlamenta 2010. gada 21. oktobra Nostāja.

(2) OV L 17, 21.1.2000., 22. lpp.

(3) OV L 31, 1.2.2002., 1. lpp.

(4) OV L 149, 11.6.2005., 22. lpp.

(5) OV L 196, 2.8.2003., 7. lpp.

(6) OV L 302, 19.10.1992., 1. lpp.

(7) OV L 253, 11.10.1993., 1. lpp.

(8) OV L 184, 17.7.1999., 23. lpp.

(9) OV L 324, 10.12.2009, 23. lpp.

(10) Deviņi mēneši pēc šīs regulas stāšanās spēkā

(11) Trīs gadi pēc šīs Regulas spēkā stāšanās dienas.

(12) Pieci gadi pēc šīs Regulas spēkā stāšanās dienas.