LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 185/55

Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Rīcības plāns trešo valstu valstspiederīgo integrācijai”

(2017/C 185/08)

Ziņotājs: Karl VANLOUWE (BE/EA), Flandrijas parlamenta deputāts un Beļģijas senāta loceklis Atsauces dokuments: Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Rīcības plāns trešo valstu valstspiederīgo integrācijai” COM(2016) 377 final

IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

EIROPAS REĢIONU KOMITEJA

Vispārējais konteksts un pamatprincipi

1. atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas rīcības plānu trešo valstu valstspiederīgo integrācijai (1), ņemot vērā pastāvīgo Eiropas sabiedrības daudzveidības palielināšanos un nepieciešamību pilnvērtīgi integrēt trešo valstu valstspiederīgos mūsu sociālajā vidē, un uzsver, ka svarīga nozīme ir integrācijai kā divvirzienu procesam, kurā ir iesaistīti gan trešo valstu valstspiederīgie, gan uzņēmējvalsts sabiedrība;

2. uzskata, ka integrācija ir jāuzlūko kā dinamisks, interaktīvs un laikā ierobežots process, kas ļauj trešo valstu valstspiederīgajiem pilnībā iekļauties uzņēmējvalsts sabiedrībā un iegūt patstāvību, kā arī palīdz viņiem mijiedarboties ar sabiedrību, kura viņus uzņem, un iesaistīties tajā;

3. uzsver, ka saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienības darbību (LESD) integrācija ir viena no dalībvalstu kompetencēm (2) un Eiropas līmenī var noteikt pasākumus, lai stimulētu un atbalstītu dalībvalstu rīcību ar mērķi veicināt tādu trešo valstu valstspiederīgo integrāciju, kuri likumīgi uzturas to teritorijā, taču izņemot dalībvalstu likumu un noteikumu saskaņošanu; aicina arī turpmāk gādāt par subsidiaritātes principa ievērošanu un atgādina, ka dalībvalstu pasākumiem šajā jomā jābūt atbilstošiem ES acquis, tostarp kopējiem pamatprincipiem, kuri attiecas uz imigrantu integrāciju Eiropas Savienībā;

4. aicina pievērst uzmanību tam, ka integrācijas politika vispirmām kārtām tiek īstenota iedzīvotājiem tuvos politikas līmeņos. Tāpēc ir ārkārtīgi svarīgi izmantot daudzlīmeņu pārvaldības pieeju, galvenokārt uzsverot vietējo un reģionālo pašvaldību īpaši lielo nozīmi, jo tās vistiešāk saskaras ar integrācijas problēmām un iespējām;

5. vērš uzmanību uz to, ka politiskajās debatēs dažādu nesen ieceļojušo personu kategoriju apzīmēšanai ir svarīgi izmantot precīzu terminoloģiju. Rīcības plāns attiecas tikai uz tiem nesen ieceļojušajiem – neatkarīgi no tā, vai viņi ir migranti, bēgļi vai personas, kam noteikts alternatīvs statuss, – kuri ir trešo valstu valstspiederīgie un likumīgi uzturas Eiropas Savienībā. Tātad tas neattiecas uz tiem ES dalībvalstu iedzīvotājiem, kuru vecāki vai vecvecāki ir trešo valstu valstspiederīgie, un uz tiem ES pilsoņiem, kas ir izmantojuši tiesības brīvi pārvietoties, un viņu ģimenes locekļiem;

6. uzsver, ka integrācija kā politiskas darbības joma nevar būt izolēta un ka pēc definīcijas tā saistīta ar dažādām klasiskas politiskās darbības jomām: izglītību, nodarbinātību, sociālo aizsardzību, sabiedrības veselību, mājokli utt. Tāpēc ideālā gadījumā tā īstenojama horizontāli, un katrā jomā jāpievērš uzmanība ar integrāciju saistīto jautājumu risināšanai un iespēju izmantošanai;

7. norāda, ka integrācija ir divvirzienu process, kas saistīts ar noteiktām tiesībām un pienākumiem, un minētais attiecas gan uz trešās valsts valstspiederīgo, gan uz uzņēmēju sabiedrību – abām šīm pusēm ir savi pienākumi;

8. uzsver, ka optimālā gadījumā integrācija ir patvēruma un migrācijas politikas noslēdzošais posms, tāpēc rīcības plānu nevar skatīt atdalīti no, piemēram, Eiropas Komisijas priekšlikumiem par kopējo Eiropas patvēruma sistēmu (3) un Paziņojuma par jauna satvara partnerībai ar trešām valstīm izveidi saskaņā ar Eiropas programmu migrācijas jomā (4);

9. tā kā darbs ievērojami veicina trešo valstu valstspiederīgo sociālo integrāciju, norāda arī uz saikni ar “zilo karti”, kas minēta Komisijas priekšlikumā par likumīgu migrāciju, kura mērķis ir pārskatīt direktīvu par trešo valstu valstspiederīgo ieceļošanu un uzturēšanos augsti kvalificētas nodarbinātības nolūkos (5);

Ar integrāciju saistītās problēmas un iespējas

10. piekrīt Komisijas veiktajai analīzei, kurā tā secinājusi, ka gan trešo valstu valstspiederīgajiem, gan uzņēmējai sabiedrībai neīstenota integrācija būtu liels zaudējums, jo neintegrēšanas sociālās un ekonomiskās izmaksas varētu pat pārsniegt integrācijas politikā veicamo ieguldījumu un ar tiem saistītā potenciāla izmaksas;

11. pauž pārliecību, ka laba integrācijas politika ir viens no priekšnosacījumiem, kas nepieciešami, lai risinātu problēmu, ko raksturo salīdzinoši vājākie sasniegumi, kurus trešo valstu valstspiederīgie uzrāda darba tirgus, izglītības, ienākumu, mājokļa, veselības, pilsoniskas aktivitātes un sociālās kohēzijas jomā, kā to liecina ESAO rādītāji (6);

12. atbalsta Komisijas aicinājumu vairāk izmantot konkrētiem gadījumiem pielāgotu pieeju un ir pārliecināta, ka integrācijas politikā vairāk uzmanības jāpievērš lielajai daudzveidībai dažādās trešo valstu valstspiederīgo grupās un viņu atšķirīgajām vajadzībām. Tātad labas integrācijas politikas pamatā ir diferencēta, nevis standartizēta pieeja. Jāņem vērā arī valodu zināšanas, kultūras konteksts, izglītības līmenis, paredzētais uzturēšanās ilgums, migrācijas iemesli, prasmes, profesionālā pieredze, iespējamās pārciestās traumas utt. Vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir labi priekšnosacījumi, lai tās varētu risināt jautājumus, kas saistīti ar trešo valstu valstspiederīgo lielo daudzveidību un viņu konkrētajām vajadzībām, un šajā jomā pašvaldības var piedāvāt forumu, kurā dalīties zināšanās un pieredzē. Tāpēc Reģionu komiteja vērš uzmanību uz labo praksi, kuras pamatā ir personas individuālā perspektīva un integrācijas un pilsoniskās integrācijas procesi, kas izstrādāti tā, lai atbilstu trešo valstu valstspiederīgo vajadzībām;

13. atzinīgi vērtē Komisijas un Eiropas Parlamenta (7) pausto pārliecību, ka integrācijas politiku vispārīgā nozīmē un konkrēti politiku, kas vērsta uz bēgļu integrāciju darba tirgū, nevar īstenot, atstājot novārtā citām uzņēmējas sabiedrības mazaizsargātām grupām paredzētos pasākumus;

Saliedētas sabiedrības veidošana

14. uzsver, ka Eiropas sabiedrība ir balstīta uz tādām pamatnormām un vērtībām kā demokrātija, tiesiskums, vārda brīvība, reliģijas brīvība, sieviešu un vīriešu vienlīdzība, cilvēktiesības, solidaritāte, iecietība utt.; atzinīgi vērtē to, ka saikne starp integrāciju un šīm normām un vērtībām ir ņemta vērā 2016. gada 24. maijā notikušajā Eiropadomes Vispārējo lietu padomē par tiesiskumu (8), un aicina nākamās ES prezidentvalstis (Maltu un Igauniju) turpināt šo dialogu, lai starp dalībvalstīm, ES iestādēm, vietējām un reģionālajām pašvaldībām un pilsonisko sabiedrību veidotu dziļāku izpratni par šo normu un vērtību aizsardzību un par to, kā tās var kļūt par elementu, kurš sekmē savstarpēju integrāciju;

15. ir pārliecināta, ka integrācijas sekmes ir būtiski atkarīgas no tā, vai minētās vērtības un normas ir saprastas un pieņemtas gan no trešo valstu valstspiederīgo, gan no uzņēmējas sabiedrības puses. Šādai koncepcijai atbilst ideja, ka integrācijas politikā būtu jāiekļauj arī pilsoniskā integrācija un sabiedrības kopības stiprināšana, un tādēļ ar nepieciešamo Eiropas atbalstu jāizstrādā un dažādos līmeņos jāatbalsta instrumenti savstarpējas izpratnes veidošanai, ietverot pilsonisko izglītošanu gan ar tradicionālo kursu palīdzību, gan izmantojot novatoriskas mācību formas;

16. uzsver nepieciešamību pilnveidot mehānismus, kas stiprinātu, pirmkārt, visu Eiropas reģionu savstarpējo solidaritāti un sadarbību un, otrkārt, dažādu pārvaldes iestāžu un speciālistu partnerattiecības. Ļoti svarīgs uzdevums ir informēt dalībvalstu valdības, jo to kompetencē ir patvēruma joma;

17. šajā saistībā norāda, ka pastāv laba pilsoniskās integrācijas prakse trešo valstu valstspiederīgajiem piedāvāt sociālās ievirzes kursus, kuros interaktīvā veidā iepazīties gan ar Eiropas normām un vērtībām, gan ar uzņēmējvalsts sabiedrības dzīvesveidu. Mērķis ir palīdzēt viņiem iegūt to, kas nepieciešams, lai varētu pilnvērtīgi piedalīties sabiedrības dzīvē;

18. aicina apzināt visas iniciatīvas dažādās ES dalībvalstīs, kur trešo valstu valstspiederīgajiem prasa parakstīt saistību vai līdzdalības deklarāciju, kurā izklāstītas arī pamatnormas un vērtības, izpētīt šo iniciatīvu ietekmi attiecīgajā sabiedrībā un dalīties pieredzē, kas saistīta ar šādām shēmām, lai vietējās un reģionālās pašvaldības to varētu izmantot; uzsver, ka ne vien trešo valstu valstspiederīgajiem, bet arī vietējiem iedzīvotājiem būtu aktīvi jāuzņemas saistības attiecībā uz mūsu pamatnormām un pamatvērtībām;

19. vēlreiz atgādina, ka integrācija ir divvirzienu process, kurā sava loma jāuzņemas arī uzņēmējai valstij. Tāpēc uzņēmējvalsts sabiedrībai ir jāpaver trešo valstu valstspiederīgajiem iespēja aktīvi piedalīties kopienas dzīvē un jāizskauž šķēršļi, ar kuriem viņi varētu saskarties, jānodrošina piekļuve pamatpakalpojumiem un jāizveido integrācijas piedāvājums, kas iezīmē ceļu sabiedrībā. Īpaši svarīga loma integrācijas procesā uzņēmējai sabiedrībai var būt ģimeņu imigrācijas gadījumā. Komiteja pirmām kārtām vērš uzmanību uz dalībvalstīm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām, taču līdztekus tām svarīgi integrācijas politikas īstenošanas partneri ir arī uzņemošās sabiedrības nevalstiskās organizācijas, pilsoniskā sabiedrība, privātais sektors, reliģiskās un etnisko minoritāšu kopienas;

20. norāda arī, ka sabiedrības sagatavošana pirms trešo valstu valstspiederīgo ierašanās un viņu pieņemšanas sekmēšana ir visu šo dažādo dalībnieku atbildība, tāpēc uzstāj, ka īpaša nozīme ir pareizas informācijas izplatīšanai sabiedrībā;

Politiskās prioritātes integrācijas atbalstam

Pirmsizceļošanas/pirmsieceļošanas pasākumi

21. pauž pārliecību, ka integrācijas process, ja vien iespējams, būtu jāsāk pēc iespējas ātrāk, pat tad, kad trešās valsts valstspiederīgais vēl atrodas savā izcelsmes valstī;

22. aicina pievērst uzmanību tam, ka veiksmīgas integrācijas priekšnosacījums ir uzņēmējas valsts valodas zināšanas un ka jaunas valodas apguvei bieži vien ir vajadzīgs laiks. Tāpēc vairākas valstis pašlaik rīko kursus vai valodas zināšanu pārbaudes jau pirms trešo valstu valstspiederīgo ierašanās uzņēmējā valstī. Tādējādi līdz minimumam tiek samazināts laiks (ja tāds vairs vispār ir), ko viņi šajā valstī pavada, neprazdami izteikties vietējā valodā. Šīs prasmes atvieglo spēju sazināties ar vietējo sabiedrību uzņēmējā valstī. Tas, protams, nevar būt priekšnosacījums aizsardzības piešķiršanai bēgļiem vai alternatīvās aizsardzības saņēmējiem;

23. uzsver, ka virzībā uz individualizētu pieeju uzņemšanas sarunas ir instruments, kas nepieciešams, lai labāk saprastu, kādas ir trešo valstu valstspiederīgo un uzņēmējas sabiedrības vēlmes. Ja iespējams, šādām sarunām daļēji būtu jānotiek jau izcelsmes valstī, lai trešās valsts valstspiederīgais tūlīt pēc ierašanās uzņēmējā sabiedrībā varētu pilnībā pievērsties faktiskajam integrācijas procesam;

24. uzstāj, ka īpaši svarīgi ir atbalsta pasākumi, kuru ietvaros pirms trešo valstu valstspiederīgo ierašanās tiek sniegta informācija uzņēmējām sabiedrībām, īpaši gadījumos, kad bēgļi tiek pārmitināti;

Izglītība

25. atzinīgi vērtē to, ka Komisija uzsver izglītības nozīmi, jo tā ir viena no svarīgākajām veiksmīgas integrācijas politikas sastāvdaļām, un aicina šajā jomā pastāvīgi uzraudzīt subsidiaritātes principa ievērošanu;

26. uzsver, ka uzņēmējas sabiedrības oficiālo valodu apguve ir prioritārs jautājumus, lai trešo valstu valstspiederīgie un viņu bērni pēc iespējas ātrāk varētu sadarboties ar sabiedrību, kas viņus uzņem, izmantot savas tiesības un pildīt savus pienākumus. Arī šajā jomā ir svarīgi izvēlēties individualizētu izglītības procesu, balstoties uz trešās valsts valstspiederīgā profilu un viņa konkrētajām vajadzībām;

27. norāda uz labo praksi, kas pamatskolās un vidusskolās tiek izmantota, mācību procesā uzņemot citvalodīgos; skolas spēj viņiem piedāvāt individualizētu pieeju, gan viņus iekļaujot atsevišķās klasēs vai nodrošinot papildu atbalstu parastajās klasēs, gan kombinējot abas minētās pieejas (9);

28. vērš uzmanību uz labo praksi valodas barjeru pārvarēšanā. Kā piemēru var minēt sociālos tulkotājus un tulkus izglītības laukā, kuri palīdz skolotājiem un audzinātājiem nodrošināt, ka tie trešo valstu valstspiederīgie, kas vēl nav gatavi aktīvi izmantot uzņēmējas valsts valodu, spēj aktīvi sadarboties ar izglītības iestādēm, kur mācās viņu bērni;

29. atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu padziļināti pētīt iespējas vidusskolu mācību programmā iekļaut pilsoniskās audzināšanas stundas, jo ir nepieciešams visus informēt par sabiedrības likumiem, kultūru, normām un vērtībām, un ierosina to darīt arī pieaugušo izglītības un profesionālās apmācības jomā;

30. aicina papildu uzmanību pievērst 16–18 gadus vecu trešo valstu valstspiederīgo mērķgrupai, kura bieži ir tuvu obligātā skolas vecuma beigām, lai gan daudzkārt viņiem nav rīku, kas nepieciešami profesionālās vai augstākās izglītības sākšanai vai veiksmīgai integrācijai darba tirgū;

Integrācija darba tirgū un piekļuve profesionālai apmācībai

31. atzinīgi vērtē to, ka viena no Komisijas prioritātēm saistībā ar trešo valstu valstspiederīgo iespējām nostabilizēties sabiedrībā un iesaistīties tās dzīvē ir integrācija darba tirgū, ņemot vērā problēmas, ko izraisa trešo valstu valstspiederīgo, īpaši sieviešu, vispārēji zemākais nodarbinātības līmenis salīdzinājumā ar uzņēmējā valstī dzimušām personām (10);

32. aicina ieviest sistēmas (iespējams, balstītas uz stažēšanos), kā arī konsultāciju pakalpojumus un juridisko palīdzību, kas trešo valstu valstspiederīgajiem pēc iespējas ātrāk nodrošinātu piekļuvi darba tirgum. Tas minētajām personām pavērs iespēju praksē pilnveidot valodas prasmes, kontaktējoties ar darba kolēģiem, un šādi veidot tīklus, kas var palīdzēt atrast darbu un iegūt sev iztikas līdzekļus;

33. saistībā ar apmācības sistēmu un integrāciju darba tirgū atzinīgi vērtē pasākumus, kas skolas vecumu pārsniegušiem trešo valstu valstspiederīgajiem sniedz papildu iespēju apgūt profesionālo pamatizglītību un uzlabot savu gatavību apmācībai;

34. pauž pārliecību, ka mērķtiecīga ekonomiskā darbaspēka migrācija var palīdzēt risināt problēmas, ko rada aktīvās iedzīvotāju daļas novecošana, vajadzība pēc darba ņēmējiem ar specifiskām prasmēm un spiediens uz mūsu sociālā nodrošinājuma sistēmām, taču uzsver, ka bēgļu uzņemšana un ar to saistītā integrācija, kā arī ģimeņu atkalapvienošanās principa ievērošana ir jāskata, pirmkārt, kā aspekts, kas ir gan uzņēmējvalsts sabiedrības, gan migranta interesēs un ir balstīts uz pamattiesībām un starptautiskajām saistībām, to kļūdaini neuzskatot par mūsu darba tirgus problēmu risinājumu;

35. atzīst, ka ir nepieciešama spēja trešo valstu valstspiederīgo akadēmiskās un profesionālās prasmes un kvalifikāciju novērtēt un atzīt ātri un precīzi, jo tā ir prioritāra vajadzība, lai viņiem varētu ļaut iesaistīties darba tirgū vai viņus tam sagatavot ar profesionālās izglītības palīdzību; tāpēc Komiteja cita starpā gaida Komisijas priekšlikumus par jauno prasmju programmu Eiropai (11);

36. saistībā ar direktīvas par zilo karti pārskatīšanu (12) uzsver, ka Eiropas ekonomikai noteikti nepieciešams piesaistīt augsti kvalificētus cilvēkus, lai aizpildītu reāli brīvās darbvietas;

37. atzinīgi vērtē 2016. gada 16. martā notikušo trīspusējo augstākā līmeņa sociālo lietu sanāksmi par bēgļu krīzi, taču aicina ņemt vērā arī izglītības sistēmas ieguldījumu, jo tā ir svarīgs partneris, kas var veicināt debašu par integrāciju [darba tirgū] turpmāku virzību;

Piekļuve pamatpakalpojumiem

38. vēlreiz uzsver, ka, jo īpaši politiskajās debatēs par piekļuvi pamatpakalpojumiem, ir jāievieš šķīrums starp migrantiem (ekonomiskiem) un bēgļiem vai alternatīvās aizsardzības saņēmējiem, jo katrai no šīm grupām vajadzības var būt atšķirīgas un to risinājumi var būtiski atšķirties; tomēr uzsver, ka nepieciešamība nodrošināt sekmīgu integrāciju attiecas uz visiem trešo valstu valstspiederīgajiem, kuri likumīgi uzturas Eiropas Savienībā;

39. uzsver, ka dalībvalstīm pašām ir jāveido savas sociālā nodrošinājuma sistēmas, un konstatē, ka vairākās dalībvalstīs notiek debates, kurās priekšplānā izvirzās apdrošināšanas princips, un līdz ar to izvēle nosveras par labu dažu sociālo tiesību pakāpeniskai atvēršanai, tostarp trešo valstu valstspiederīgajiem, balstoties uz veiktajiem maksājumiem;

40. aicina no veselības aprūpes viedokļa lielāku uzmanību pievērst garīgās veselības aspektam, kas var būtiski ietekmēt to bēgļu uzņemšanu un integrāciju, kuri ir piedzīvojuši karu vai guvuši citu traumējošu pieredzi. Jo īpaši tas attiecas uz bērniem un jauniešiem;

41. apzinās, ka dalībvalstīm ir tiesības prasīt, lai migranti, kuri nav tiesīgi saņemt starptautiskajos tiesību aktos paredzēto aizsardzību, ierodoties uzņēmējā sabiedrībā, būtu spējīgi nodrošināt sev iztiku un lai viņiem nebūtu jāprasa sociālā nodrošinājuma pabalsti;

42. apliecina, ka pietiekama uzmanība pastāvīgi ir jāvelta sociālajiem mājokļiem, neraugoties uz to, ka iemītniekiem neatkarīgi no tā, vai tie ir trešo valstu valstspiederīgie vai nav, pēc laika būtu jākļūst patstāvīgiem, gūstot iespēju atrast mājokli privātajā tirgū;

43. ar gandarījumu atzīmē Komisijas nostāju, ka integrācijas politiku nedrīkst īstenot tā, ka cieš uz citām uzņēmējas sabiedrības mazaizsargātajām grupām virzītā politika;

Aktīva līdzdalība un sociālā iekļaušana

44. atzinīgi vērtē to, ka šajā rīcības plāna sadaļā Komisija uzsver aktīvu pilsoniskumu, jo trešo valstu valstspiederīgie nepaliks mūžīgi jaunatnācēji, bet gan pēc iespējas ātrāk, neatkarīgi no viņu valstspiederības, kļūs par uzņēmējas valsts sabiedrības daļu, un tāpēc iesaka īstenot ne tikai integrācijas politiku, bet arī pilsonisko iekļaušanu un sabiedrības kopības veidošanu;

45. ir vienisprātis ar Komisiju, ka integrācija nav tikai prasme runāt uzņēmējas valsts valodā un atrast darbu, bet arī spēja uzņemties aktīvu lomu kopienā un pilsoniskajā sabiedrībā. Tieši šā iemesla dēļ ir svarīgi, lai trešo valstu valstspiederīgo integrācija nepaliktu tikai politiskā līmeņa piedāvājums vai prasība, bet lai tajā būtu iesaistīta arī minētā pilsoniskā sabiedrība;

46. uzskata, ka līdztekus formālai uzņēmējvalsts sabiedrības oficiālo valodu apguvei izglītības gaitā saskarsme ar pilsonisko sabiedrību paver trešo valstu valstspiederīgajiem iespēju iekļūt neformālā vidē, kas ir nepieciešams, lai viņi varētu izmantot un nostiprināt šīs jaunās valodas, tādējādi ar uzņēmējas valsts valodu iepazīstoties praktiskā veidā;

47. tāpat kā Komisija, arī Komiteja ir pārliecināta, ka trešo valstu valstspiederīgo iesaistīšanās viņus uzņemošās kopienas pilsoniskajā sabiedrībā veicina viņu dialogu ar to un stimulē savstarpējo sapratni, tādējādi sabiedrībai viņus ir vieglāk pieņemt, kas savukārt mazina diskrimināciju un rasismu;

48. atbalsta Komisijas aicinājumu dalībvalstīm nodrošināt tiesību ievērošanu diskriminācijas un rasisma novēršanas jomā un īstenot aktīvu iespēju vienlīdzības un nediskriminācijas politiku, kas sekmē iekļaujošu pilsoniskumu;

Integrācijas atbalsta politiskie instrumenti

Politikas koordinācija

49. atzinīgi vērtē Komisijas darbu, kurš tiek ieguldīts pašreizējā Valstu integrācijas kontaktpunktu tīkla pārveidē par Eiropas Integrācijas tīklu un kurā tā vēlas likt lielāku uzsvaru uz labas prakses apmaiņu, īpaši sadarbībā ar pilsonisko sabiedrību un vietējām un reģionālajām pašvaldībām;

50. aicina Komisiju panākt, lai šis Eiropas Integrācijas tīkls kļūtu par tādu forumu, kas stimulētu un atbalstītu valsts, reģionālā un vietējā līmeņa sadarbību un līdzatbildīgu rīcību integrācijas politiku izstrādē, kompetenču saskaņošanā un sadalījumā (13);

Finansējums

51. neapstrīdot faktu, ka jautājums ir pašu dalībvalstu kompetencē, pauž nožēlu, ka daudzgadu finanšu shēmā laikposmam no 2014. līdz 2020. gadam integrācijai ar valsts programmu palīdzību dalībvalstis mazāk resursu ir piešķīrušas Patvēruma, migrācijas un integrācijas fondam (AMIF), lai gan vajadzības ir tieši palielinājušās, īpaši pašreizējā migrantu, patvēruma un humanitārās krīzes kontekstā;

52. pauž gandarījumu, ka 2017. gada budžeta projektā Komisija vēlas ar Patvēruma, migrācijas un integrācijas fonda (AMIF) starpniecību palielināt integrācijas politikas mērķiem paredzēto ES finansiālo atbalstu dalībvalstīm;

53. ir pārliecināta, ka ir jāatrod dažādu to Eiropas fondu sinerģija, ar kuriem būtu iespējams atbalstīt integrācijas politiku. Protams, ka galvenokārt tas attiecas uz AMIF, taču vajadzētu būt iespējai dažus projektus īstenot arī no Iekšējās drošības fonda, Eiropas Sociālā fonda (ESA), Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF), Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA), Eiropas Jūrlietu un zivsaimniecības fonda (EJZF) un Eiropas atbalsta fonda vistrūcīgākajām personām (14);

54. mudina Eiropas Komisiju apsvērt iespēju kohēzijas politikā laikposmam pēc 2020. gada iekļaut īpašu tematisko integrācijas mērķi, lai nodrošinātu ESI fondu resursu efektīvāku un mērķtiecīgāku koncentrāciju integrācijas projektiem. Attiecībā uz 2014.–2020. gada plānošanas periodu būtu jāsniedz pārvaldības struktūrām paredzētas, iespējami skaidras un sīki izstrādātas papildu vadlīnijas par integrācijas jomas pasākumiem, kurus var finansēt no ESI fondiem;

55. aicina rūpēties, lai dalībvalstīm, vietējām un reģionālajām pašvaldībām un pilsoniskajai sabiedrībai būtu pēc iespējas vieglāk iesniegt dažādiem fondiem priekšlikumus par dažādām valsts programmām, un tāpēc atzinīgi vērtē arī Komisijas priekšlikumu lielāku uzsvaru likt uz partnerības mehānismu izmantošanu;

56. aicina integrācijas projektu atbalstam plašāk un mērķtiecīgāk izmantot Interreg iniciatīvu. Tas varētu ietvert attiecīgo darbības programmu noteikumu un prioritāšu pielāgošanu. Komiteja uzsver, ka Eiropas teritoriālajai sadarbībai var būt būtiska nozīme integrācijas politikas pasākumu sekmēšanā, it īpaši vietējā līmenī, veicinot sinerģiju un paraugprakses apmaiņu;

57. aicina Komisiju samazināt integrācijas projektiem izmantoto dažādo Eiropas fondu kontroles mehānismu pārmērīgo administratīvo un birokrātisko sarežģītību, lai dalībvalstis un vietējās un reģionālās pašvaldības varētu efektīvi visu enerģiju veltīt integrācijas politikai vietējos apstākļos, tomēr nemudina atteikties no pamatotas stingrības kontroles, kas nodrošina publisko pārvaldes iestāžu rīcībā esošo līdzekļu efektīvu izmantošanu;

58. aicina Komisiju integrācijas politikā nepieciešamo individualizēto pieeju attiecināt arī uz dažādu integrācijas projektu īstenošanas nolūkā izmantoto Eiropas fondu kontroles mehānismiem, taču vienlaikus nemazināt rūpīgās pārbaudes, kas jāīsteno, lai nodrošinātu publisko līdzekļu adekvātu izmantošanu;

Vietējo un reģionālo pašvaldību loma

59. aicina pievērst uzmanību tam, ka reāla integrācijas politika galvenokārt tiek īstenota vietējo un reģionālo pašvaldību līmenī un ka tieši šīs pašvaldības vistiešāk saskaras ar problēmām un iespējām, kas saistītas ar integrāciju;

60. tāpēc aicina Komisiju ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību specifiskās vajadzības, kā arī tās plašāk nekā līdz šim iesaistīt Eiropas līmenī izstrādātajā, īstenotajā vai stimulētajā integrācijas politikā un tām šajā jomā maksimāli palīdzēt;

61. aicina Komisiju mudināt dalībvalstis un reģionus īstenot integrācijas pasākumus un sniegt tiem attiecīgu finansiālu atbalstu, īpaši saistībā ar izglītību un profesionālo apmācību, iekļaušanu darba tirgū un mājokļu tirgū, kā arī sekmēt paraugprakses apmaiņu starp reģioniem, kuri jau īsteno tādus integrācijas pasākumus kā, piemēram, decentralizēta uzņemšana;

62. aicina Komisiju, lai šajā jomā tā Komiteju – konsultatīvu ES iestādi, ko veido Eiropas reģionālo un vietējo pašvaldību pārstāvji, – uzskatītu par priviliģētu partneri, kā arī atbalstītu citu veidu sadarbību ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, to apvienībām vai citām partnerībām, tīkliem un forumiem – piemēram, Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu reģionālo un vietējo pašvaldību asambleju, ES un Austrumu partnerības valstu Reģionālo un vietējo pašvaldību konferenci, apvienotajām konsultatīvajām komitejām, darba grupām, Perifēro piejūras reģionu konferenci, Eiropas Pašvaldību un reģionu padomi utt. – ar mērķi panākt pēc iespējas plašāku vietējo un reģionālo pašvaldību ieguldījumu;

63. aicina Komisiju aktīvi iesaistīt Komiteju pasākumos, kuru mērķis ir atbalstīt labo praksi, kas ir tieši saistīta ar integrācijas politiku un tiek īstenota pirms došanās projām vai tūlīt pēc ierašanās un kas ir vērsta uz izglītību, darba tirgu un profesionālo apmācību, piekļuvi pamatpakalpojumiem, kā arī uz aktīvu līdzdalību un sociālo iekļaušanu, un ar to dalīties vietējo un reģionālo pašvaldību interesēs, un šā jautājuma saistībā vēlas minēt savu salīdzinošo integrācijas politikas pētījumu (15);

64. aicina Eiropas Komisiju arī turpmāk censties panākt progresu jautājumā par nepavadītiem nepilngadīgajiem migrācijas procesā, kura pārvaldība ir noteiktu reģionu kompetencē, un aicina Komisiju mudināt dalībvalstis solidāri sadalīt slogu un atbildību Eiropas, valsts un reģionālajā līmenī. Tādēļ mēs ar nepacietību gaidām jaunu visaptverošu Komisijas stratēģiju, kura būtu izstrādāta kā papildinājums rīcības plānam par nepavadītiem nepilngadīgiem (2011.–2014. g.) un kurā būtu ņemta vērā pazudušo un nepavadīto bērnu situācija;

65. atzinīgi vērtē Komisijas skaidro atsauci uz tīklu SHARE (16) un tā projektu Share City Curriculum, kas paver vietējām un reģionālajām pašvaldībām piekļuvi instrumentu kopumam, kurš bēgļu pārmitināšanas gadījumā tām palīdzēs veikt uzņemošajai sabiedrībai paredzētus pasākumus;

66. aicina Komisiju aktīvi iesaistīt Komiteju jaunajā Eiropas Integrācijas tīklā, Eiropas Migrācijas forumā, partnerībā trešo valstu valstspiederīgo integrācijai ES pilsētvides attīstības plāna ietvaros (17), kā arī “integrācijas rādītāju” vērtēšanā un pārraudzībā.

Briselē, 2016. gada 8. decembrī Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs Markku MARKKULA

(1) COM(2016) 377 final.

(2) LESD 79. panta 4. punkts.

(3) COM(2016) 272 final; COM(2016) 270 final un COM(2016) 271 final.

(4) COM(2016) 385 final.

(5) COM(2016) 378 final.

(6) Imigrantu integrācijas rādītāji 2015, ESAO (2015).

(7) Eiropas Parlamenta paziņojums presei “Integration of refugees needed but not at expense of vulnerable groups” (Bēgļu integrācija ir nepieciešama, bet ne uz vismazāk aizsargāto grupu rēķina), Parlamenta atsauce: 20160530STO29645 (2016).

(8) Neoficiāls prezidentvalsts dokuments Padomes (Vispārējās lietas) sanāksmei 2016. gada 24. maijā (2016. gada 13. maijs).

(9) http://www.flanderstoday.eu/education/okan-schools-help-youngsters-feel-home-flanders

(10) Eurostat: Migrant integration in the EU labour market (Migrantu integrācija ES darba tirgū, 2016).

(11) COM(2016) 381 final.

(12) Skatīt 5. zemsvītras piezīmi.

(13) LESD 79. panta 4. punkts.

(14) Synergies between the Asylum Migration and Integration Fund and other EU financial instruments in relation to asylum seekers and other migrants (Sinerģija starp Patvēruma, migrācijas un integrācijas fondu un citiem ES finanšu instrumentiem saistībā ar patvēruma meklētājiem un citiem migrantiem), Eiropas Komisija (2015).

(15) Regulatory Framework on Employment and Funding for Migration and Integration Policies in the EU, (“Reglamentējošie noteikumi attiecībā uz nodarbinātību un migrācijas un integrācijas politikas finansēšanu ES”), Eiropas Savienība (2016).

(16) http://www.resettlement.eu/page/share-city-curriculum

(17) http://urbanagendaforthe.eu/partnerships/inclusion-of-migrants-and-refugees/