EIROPAS KOMISIJA Briselē, 26.10.2018 COM(2018) 706 final KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Savienības konkurences noteikumu piemērošana lauksaimniecības nozarei {SWD(2018) 450 final}



KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM UN PADOMEI Savienības konkurences noteikumu piemērošana lauksaimniecības nozarei 1.Ievads 1.Saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1308/2013 (“TKO”) 225. panta d) punktu Komisija līdz 2017. gada 31. decembrim iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par konkurences noteikumu piemērošanu lauksaimniecības nozarei visās dalībvalstīs, jo īpaši par TKO 209. un 210. panta darbību un par 169., 170. un 171. panta darbību. 2.Ziņojums ir balstīts uz informāciju, kuru valsts konkurences iestādes (VKI), dalībvalstis un privātās organizācijas sniegušas Komisijai, Eiropas Komisijas pētījumiem par ražotāju organizācijām olīveļļas, laukaugu un liellopu un teļa gaļas nozarē (2017) un par starpnozaru organizācijām (2016). 3.“Lauksaimniecības nozare” aptver TKO 1. panta 2. punktā un I pielikumā uzskaitītos produktus. 4.Attiecībā uz atkāpēm no TKO konkurences noteikumiem ziņojums aptver periodu no 2014. gada 1. janvāra līdz 2017. gada vidum un attiecībā uz pretmonopola izmeklēšanu — periodu no 2012. gada 1. janvāra līdz 2017. gada vidum (“periods”) . Komisijas dienestu darba dokumentā ir sniegta sīkāka informācija par atkāpēm un pretmonopola izmeklēšanām. 1.1.Savienības konkurences noteikumi 5.Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 101. pants aizliedz tādus starp diviem vai vairākiem neatkarīgiem tirgus dalībniekiem noslēgtus nolīgumus, kas ierobežo konkurenci. Konkrētāk, tie ietver vienošanās par cenu noteikšanu, kas nerosina ražošanas uzlabošanu un ir nopietns pārkāpums. Saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu uz nolīgumiem neattiecas 101. panta 1. punktā minētais aizliegums, ja tie rada objektīvus saimnieciskos ieguvumus, kas atsver konkurences ierobežošanas negatīvās sekas, piemēram, palīdz uzlabot preču ražošanu vai izplatīšanu, reizē ļaujot patērētājiem baudīt pienācīgu daļu no iegūtajiem labumiem. Ierobežojumam ir jābūt arī obligāti vajadzīgam un tas nedrīkst likvidēt konkurenci. Dalībnieki paši izvērtē, vai ir izpildīti LESD 101. panta nosacījumi . 6.Lauksaimniecības nozare var arī izmantot atbrīvojumus, kas piešķirti ar vispārējiem konkurences noteikumiem, piemēram, tā saukto Specializācijas nolīgumu grupu atbrīvojuma regulu . Ja puses ražo vai pārstrādā produktus kopīgi un pušu kopējā tirgus daļa nepārsniedz 20 % no attiecīgā pārstrādes produktu tirgus, Specializācijas nolīgumu grupu atbrīvojuma regula ļauj kopīgi pārdot šādus produktus. Tas ir būtiski, piemēram, kooperatīviem, kuri bieži veic pārstrādes darbības. 7.LESD 102. pants aizliedz uzņēmumiem, kam ir dominējošs stāvoklis attiecīgajā tirgū, ļaunprātīgi izmantot šādu stāvokli, piemēram, nosakot netaisnīgas cenas vai ierobežojot produkcijas apjomu. 1.2.ES konkurences noteikumu piemērošana lauksaimniecības nozarei

8.LESD piešķir lauksaimniecības nozarei īpašu statusu. Saskaņā ar LESD 42. pantu Savienības konkurences noteikumi attiecas uz lauksaimniecības produktu ražošanu un tirdzniecību tikai tiktāl, ciktāl to noteicis Eiropas Parlaments un Padome atbilstīgi LESD 43. panta 2. punktam, ievērojot piecus 39. pantā izvirzītos mērķus. Šie mērķi ir celt ražīgumu, panākt pietiekami augstu dzīves līmeni lauku iedzīvotājiem, stabilizēt tirgus, nodrošināt piedāvāto produktu pieejamību tirgū un panākt, ka patērētāji produktus saņem par samērīgām cenām. Eiropas Savienības Tiesa atzīst, ka kopējās lauksaimniecības politikas mērķiem ir piešķirts pārākums pār konkurences politikas mērķiem . Tā atzīst, ka efektīvas konkurences saglabāšana ir viens no kopējās lauksaimniecības politikas un tirgus kopīgās organizācijas mērķiem . 2.Atkāpes no LESD 101. panta 1. punkta 9.Lauksaimniecības produktu ražošanai un tirdzniecībai tiek piemēroti Savienības konkurences noteikumi, ja vien TKO nav noteikts citādi (TKO 206. pants). TKO ir ietvertas atkāpes no LESD 101. panta piemērošanas, kuras attiecas vai nu uz visām/dažām lauksaimniecības nozarēm, vai īpašām situācijām. 10.Nākamajā attēlā ir aprakstīta konkurences noteikumu un atkāpju sistēma pirms 2018. gada 1. janvāra. 1. attēls Konkurences noteikumi pirms 2018. gada 1. janvāra 11.Daudzas no šīm atkāpēm attiecas uz tādu atzītu ražotāju organizāciju (RO) darbu, kuru darbības ir aprakstītas TKO 152. pantā; citas attiecas uz lauksaimniekiem un lauksaimnieku apvienībām (209. pants), un TKO 210. pants attiecas uz atzītu starpnozaru organizāciju vertikālu sadarbību piegādes ķēdē. 12.Konkrēti augļu un dārzeņu nozarē attiecībā uz RO darbībām TKO 160. pants biedriem ražotājiem nosaka par pienākumu visu savu attiecīgo produkciju pārdot ar RO starpniecību. Saskaņā ar Komisijas Deleģētās Regulas (ES) 2017/891 11. pantu RO galvenā aktivitāte augļu un dārzeņu nozarē ir saistīta ar tās biedru saražoto produktu piedāvājuma koncentrēšanu un laišanu tirgū. Nesen izskatītā lietā, kas bija saistīta ar augļu un dārzeņu RO, Eiropas Savienības Tiesa ir secinājusi, ka, ņemot vērā nosacījumus, LESD 101. pantu nevar piemērot noteiktām šādu RO darbībām (piemēram, apjomu plānošanai, cenu politikas pieņemšanai) . Dalībvalstu gada ziņojumi rāda, ka 2015. gadā ražotāju organizācijas (RO) / ražotāju organizāciju apvienības (ROA) pārdeva aptuveni 50 % no kopējās augļu un dārzeņu produkcijas ES. 13.RO un ROA atzīšanu veic dalībvalstis. Šobrīd ES augļu un dārzeņu nozarē ir vairāk nekā 1700 atzītu RO un 60 ROA. Tas ir saistīts ar ES darbības programmu ietvaros sniegto līdzfinansējumu, kuru piešķir atzītām RO. Piena nozarē ir aptuveni 300 atzītu RO un septiņas ROA. Citās nozarēs, galvenokārt gaļas, olīveļļas un labības nozarē, ir aptuveni 1200 atzītu RO un deviņas ROA . 14.Lai gan šis ziņojums attiecas tikai uz 4. punktā minēto periodu, ir jāpiemin arī divi jaunāki notikumi. 15.Pirmkārt, Eiropas Savienības Tiesa spriedumā par lapu cigoriņiem nolēma, ka saskaņā ar LESD 101. punktu tādas prakses kā apjoma un cenu politikas koordinēšana, kā arī sensitīvas biznesa informācijas apmaiņa starp ražotāju organizācijām (RO) un to apvienībām (ROA), ir aizliegta. Tiesa arī konstatēja, ka, ievērojot zināmus noteikumus, LESD 101. pantu var nepiemērot šādām darbībām, kuras veiktas atzītās RO un ROA. Minētajām praksēm jo īpaši ir jābūt noteikti vajadzīgām un samērīgām to mērķu īstenošanai, kas RO/ROA noteikti saskaņā ar ES tiesību aktiem. 16.Otrkārt, sākot no 2018. gada 1. janvāra 152. pants TKO regulā, kas grozīta ar Omnibus regulu, attiecībā uz atzītām RO/ROA paredz atkāpi no LESD 101. panta. Lai izmantotu atkāpi, RO/ROA ir jāintegrē vismaz viena biedru ražotāju darbība (piemēram, transportēšana, uzglabāšana), faktiski jāveic darbība, jākoncentrē piedāvājums un jālaiž tirgū savu biedru produkti. 2.1.TKO ietvertās vispārējās konkurences atkāpes

2.1.1.TKO 209. pants 17.TKO 209. panta 1. punkta otrā daļa, kas līdzīgā formulējumā pastāv kopš 1962. gada, ir vispārēja atkāpe no LESD 101. panta 1. punkta un attiecas uz lauksaimniekiem, kuri strādā kopā. Nolīgumi nedrīkst i) apdraudēt LESD 39. panta mērķus, ii) ietvert pienākumu noteikt vienādu cenu un iii) izslēgt konkurenci. Tā kā lauksaimnieki paši, neinformējot dalībvalstis vai Komisiju, izvērtē, vai atkāpe ir piemērojama attiecīgajam nolīgumam, Komisijas rīcībā nav datu par to, cik bieži lauksaimnieki atkāpi izmantojuši. Veiktajās konkurences izmeklēšanās puses ir reti atsaukušās uz TKO 209. pantu. 18.Nīderlandes konkurences iestāde divās izmeklēšanās izmantojusi Regulas Nr. 1234/2007 176. pantu, kas bija priekštecis TKO 209. pantam. Vienā no šīm lietām 2012. gadā valsts konkurences iestāde (VKI) uzlika naudas sodu lauksaimniecības produktu ražotāju, vairumtirgotāju un pārstrādātāju grupai par nolīgumu, kas ierobežoja konservu sīpolu ražošanu. Nolīguma puses arī apmainījās ar informāciju par cenām, lai tās saskaņotu un nodrošinātu augstāko iespējamo cenas līmeni.

Lai nostiprinātu nolīgumu, tās nopirka vairākus konkurējošos sīpolu ražotājus, kuri pēc pārpirkšanas vairs neražoja konservu sīpolus. Puses apgalvoja, ka uz nolīgumu varētu attiekties atkāpe, kas būtu bijusi nepieciešama, lai celtu ražīgumu un produkcijas apjomu, kā arī nodrošinātu samērīgas cenas. VKI konstatēja, ka atkāpe nav piemērojama, jo 1) puses nebija valsts tirgus organizācijas dalībnieces, 2) gada produkcijas kvotu mērķis bija palielināt cenas virs konkurētspējīga līmeņa un nolīgums neveicināja to, ka tiek nodrošināts, ka piedāvātie produkti nonāk pie patērētajiem par pieņemamām cenām, un 3) nolīgumi ietvēra pienākumu noteikt vienādas cenas. 2.1.2.TKO 210. pants — starpnozaru organizāciju (SO) nolīgumi 19.Saskaņā ar TKO 210. pantu atzītas SO var izmantot atkāpi no LESD 101. panta 1. punkta. Tām par saviem nolīgumiem ir jāpaziņo Komisijai, un, ja divu mēnešu laikā pēc visas nepieciešamās informācijas saņemšanas Komisija nav konstatējusi, ka tie ir Savienības noteikumiem neatbilstīgi, LESD 101. panta 1. punkts netiek piemērots. Nolīgums nedrīkst ietvert cenu vai kvotu noteikšanu vai izraisīt tirgu sadalīšanu, vai radīt citus konkurences kropļojumus. Komisija ir saņēmusi no SO divus paziņojumus saistībā ar šo pantu. 20.Komisija 2015. gada janvārī neiebilda pret Centre National Interprofessionnel de l'Economie Laitière (CNIEL) nolīgumu, ar kuru tika izveidoti cenu saraksti noteiktām piena īpašībām. Tā kā piena cena ir atkarīga no tā sastāva un kvalitātes, CNIEL reģionālās organizācijas publicē dažādu piena tehnisko specifikāciju vērtības, pamatojoties uz dažādiem piena rādītājiem (piemēram, tauku saturu, piena izcelsmi pēc liellopu veida, veselības un higiēnas kritērijiem) — tā rezultātā tiek noteikta piemaksa vai atvilkums attiecībā uz bāzes cenu. Piena ražotāji un uzpircēji var brīvprātīgā kārtā savos līgumos atsaukties uz publicētiem cenu sarakstiem, lai vienotos par piemaksu vai atvilkumu attiecībā uz piena bāzes cenu. 21.Komisija 2017. gadā neiebilda pret Francijas starpnozaru organizācijas Comité national interprofessionnel de la pomme de terre (CNIPT) nolīgumu, ar kuru tika izveidots cenu rādītājs kartupeļiem. Cenu rādītājs ir balstīts uz apkopotiem datiem par to, kādu cenu lauksaimnieki ir iepriekš saņēmuši par noteiktām kartupeļu šķirnēm. Šādas informācijas publicēšanas nolūks ir uzlabot zināšanas piegādes ķēdē. Kartupeļu audzētāji un uzpircēji var brīvprātīgā kārtā savos individuālajos līgumos atsaukties uz publicēto cenu rādītāju. 22.Patlaban deviņās Eiropas Savienības dalībvalstīs darbojas 128 atzītas starpnozaru organizācijas, no kurām vairākums atrodas Francijā un Spānijā (attiecīgi 65 un 27 SO). Lielākā daļa starpnozaru organizāciju darbojas vīna un augļu un dārzeņu nozarē . 2.2.TKO ietvertās atkāpes konkrētām nozarēm 2.2.1.Līgumslēgšanas sarunas 23.Šajā ziņojumā aplūkotajā periodā TKO sniedza iespēju RO vest sarunas par piegādes līgumiem savu biedru attiecīgo produktu pārdošanai četrās nozarēs — olīveļļas, liellopu un teļa gaļas, noteiktu laukaugu, kā arī piena un piena produktu nozarē. Visu pasākumu kopīgais mērķis bija stiprināt lauksaimnieku interešu aizstāvības pozīciju sarunās ar to lejupējās ražošanas partneriem, taču saskaņā ar šiem noteikumiem atļautie nosacījumi un pasākumi atšķiras. 24.Kopš 2012. gada saskaņā ar TKO 149. pantu piena nozarē atzītie RO, uz kuriem attiecas kvantitatīvie ierobežojumi, var iesaistīties līgumslēgšanas sarunās bez prasības koncentrēt piedāvājumu un laist tirgū savu biedru produktus vai integrēt savu ražotāju efektivitātes uzlabošanas darbības. RO var apspriest

cenu par svaigpiena piegādi pārstrādātājiem. Šā noteikuma īstenošana ir aprakstīta Komisijas 2014. un 2016. gada ziņojumā . Deviņas dalībvalstis ziņoja par svaigpiena piegādēm, kas 2016. gadā veiktas kolektīvo sarunu rezultātā noslēgtu līgumu ietvaros. Kolektīvo sarunu rezultātā piegādātais apjoms bija 22,8 miljoni tonnu, kas atbilst 15 % no ES kopējām piena piegādēm 2016. gadā. Joprojām ir spēkā TKO 149. pantā norādītā konkrētās nozares atkāpe pienam. 25.Kopš 2014. gada TKO 169., 170. un 171. pants ļauj ražotājiem ar RO starpniecību kopīgi pārdot lauksaimniecības produktus un veikt ar pārdošanu saistītas darbības olīveļļas, liellopu un teļa gaļa, kā arī laukaugu nozarē. RO, uz kuru attiecas kvantitatīvie ierobežojumi, var vest sarunas par piegādes līgumiem, ja tā koncentrē piedāvājumu un laiž tirgū savu biedru produktus. Turklāt tai ir jāintegrē vismaz viena no savu biedru ražotāju darbībām, kurai būtu ievērojami jāuzlabo efektivitāte. Komisija 2015. gadā pieņēma pamatnostādnes par šo noteikumu piemērošanu . No 2018. gada 1. janvāra ar Regulu (ES) 2017/2393 noteikumi tika atcelti. Lai gan atkāpes olīveļļai, liellopu un teļa gaļai un noteiktiem laukaugiem ir atceltas, tās joprojām ir likumīgi piemērojamas tām darbībām, kuras tika veiktas pirms 2018. gada 1. janvāra, kad stājās spēkā Omnibus regulas ieviestie grozījumi. 26.Lai varētu izmantot atkāpi šīm trijām nozarēm, RO ir jāiesniedz informācija savas dalībvalsts kompetentajai iestādei par sarunās apspriestā produkta apjomu. Dalībvalstij ir jāinformē Komisija. Kopš TKO stāšanās spēkā Komisija nav saņēmusi nevienu šādu paziņojumu.

27.Komisija 2017. gadā sāka pētījumu par ražotāju organizācijām un to darbību attiecīgajās trijās nozarēs. Rezultāti rāda, ka ir daudz vairāk

neatzītu nekā atzītu RO/ROA. Atzīto un neatzīto RO un ROA kopējais skaits ir ap 1400 subjektiem olīveļļas nozarē, ap 800 — liellopu un teļa gaļas nozarē un ap 1600 — laukaugu nozarē. 28.Rezultāti arī rāda, ka aptuveni divas trešdaļas no RO un ROA īsteno līgumslēgšanas sarunas un ka gandrīz visas šīs RO un ROA veic arī vismaz vienu no TKO regulas 169.–171. pantā noteiktajām efektivitātes uzlabošanas darbībām, no kurām visbiežāk tiek īstenota kvalitātes kontrole, izplatīšana/transportēšana un izejvielu iepirkums. Šīs efektivitātes uzlabošanas darbības RO galvenokārt veic tādēļ, ka uzskata, ka šīs darbības uzlabo to pozīciju sarunās ar uzpircējiem. Neviena RO nav izpildījusi visas administratīvās prasības (sarunās apspriesto apjomu atzīšana un paziņošana), kas noteiktas atkāpes iegūšanai. 2.2.2.Citas atkāpes nozarēm, ieskaitot krīzes pasākumus 29.TKO 150. un 172. pants ļauj RO vienoties par piedāvājuma pielāgošanu pieprasījumam un nodrošināt konkrētu produktu pievienoto vērtību un kvalitāti. ACVN/AĢIN siera piegādei Francija ir izmantojusi piedāvājuma pārvaldību saistībā ar astoņām un Itālija — četrām siera šķirnēm, piemērojot TKO 150. pantu. Līdzīgu iespēju ACVN/AĢIN šķiņķa piegādei līdz šim ir izmantojusi tikai Itālija, piemērojot TKO 172. pantu. Attiecībā uz vīnu Francija (17 gadījumos) un Spānija (1 gadījumā) paziņoja Komisijai, ka tās saskaņā ar TKO 167. pantu ir noteikušas tirdzniecības noteikumus piedāvājuma regulēšanai. 30.Cukura nozarē Komisijas Deleģētā regula (ES) 2016/1166 ļauj cukura pārstrādātājiem un cukurbiešu audzētājiem, ievērojot zināmus nosacījumus, vienoties par vērtības un zaudējumu sadali starp tiem. Vērtības sadales klauzula nav obligāta, un par to vienlaikus var vienoties viens cukura pārstrādātājs (t. i., nevis vairāki pārstrādātāji kopā) un biešu audzētāji. Puses nedrīkst noteikt biežu cenas. Vērtības sadale tiek plaši izmantota, t. i., 35 no 42 nozares nolīgumiem , par kuriem Komisija ir saņēmusi informāciju. 31.TKO 33. pantā ir paredzēta iespēja augļu un dārzeņu nozares ražotāju organizācijām darbības programmu ietvaros īstenot dažādus pasākumus, cita starpā ražošanas plānošanas un krīzes pasākumus. Šos pasākumus līdzfinansē ES. ES finansiālā palīdzība krīzes pasākumiem 2015. gadā bija 50 miljoni EUR. 32.Gadījumā, kad tirgos ir ievērojams līdzsvara trūkums, TKO 222. pants ļauj atzītām RO/ROA un SO noslēgt nolīgumus visās lauksaimniecības nozarēs uz laikposmu, kas nepārsniedz sešus mēnešus un ko var pagarināt vienu reizi. Šādus krīzes pasākumus, lai, piemēram, izņemtu produktus no tirgus, Komisija atļāva piena krīzes laikā no 2016. gada aprīļa līdz 2017. gada aprīlim. Komisijai nav saņēmusi informāciju, ka šāda atļauja būtu izmantota. 2.3.LESD 101. panta 3. punkts 33.Nolīgumiem, kas noslēgti starp neatkarīgiem ražotājiem, piemēram, par apjomiem un pārdošanu, var piešķirt atbrīvojumu saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu, ja ir izpildīti iepriekš 5. punktā minētie nosacījumi. 34.Latvijas VKI 2013. gadā ex officio izmeklēšanā izvērtēja divu piensaimniecības kooperatīvu noslēgto kopīgās pārstrādes nolīgumu, kas ietvēra svaigpiena cenas noteikšanu saskaņā ar valsts konkurences likumu (līdzvērtīgs LESD 101. panta 3. punktam). VKI konstatēja, ka nolīgumam var piešķirt atbrīvojumu, jo ir izpildīti visi nosacījumi. 35.Francijas VKI 2013. gadā sāka izmeklēšanu, pamatojoties uz sūdzību, un uzlika naudas sodu piecām cūku kautuvēm par to, ka tās vienojušās par apjomu, kādā iepirkt cūkgaļu no lauksaimniekiem, kuri audzē dzīvas cūkas. Mērķis bija mazināt lauksaimniekiem maksātās cenas. VKI arī uzlika naudas sodu kautuvju apvienībai par to, ka tā saviem biedriem nosūtījusi cenu norādījumus. Papildus tam tika sodītas septiņas kautuves, kautuvju apvienība un izsoļu tirgus uzpircēju federācija par to, ka tās kopīgi vienojušās par bāzes cenu, ko maksā lauksaimniekiem. Attiecībā uz pēdējo pārkāpumu puses apgalvoja, ka to nolīgumam var piešķirt atbrīvojumu saskaņā ar LESD 101. panta 3. punktu. VKI secināja, ka pat tad, ja puses varētu pierādīt, ka bāzes cenas noteikšana ir veicinājusi gaļas ražošanas uzlabošanu, netika izpildīti citi nosacījumi tāpēc, ka noteiktā bāzes cena nepalīdzēja uzlabot saimniecisko attīstību un attiecīgā prakse neļāva patērētājiem baudīt pienācīgu daļu no iegūtajiem labumiem. 3.Konkurences iestāžu veiktā izmeklēšana lauksaimniecības nozarē

36.Periodā no 2012. gada 1. janvāra līdz 2017. gada vidum (“periods”) Eiropas konkurences iestādes pabeidza izmeklēšanu aptuveni 126 lietās un joprojām veic izmeklēšanu aptuveni 41 lietā, kopā tās ir 167 izmeklēšanas lietas. Visvairāk izmeklēšanu veica Austrijas (24), Dānijas (22) un Grieķijas (21) VKI, kā arī Eiropas Komisija (22). 3.1.Galvenās produktu kategorijas, par kurām tiek veikta izmeklēšana 37.Konkurences iestāžu veiktā izmeklēšana aptver plašu lauksaimniecības produktu klāstu, taču visbiežāk izmeklēšana tiek veikta attiecība uz šādām produktu kategorijām: piens un piena produkti (34 %), gaļa (19 %), augļi un dārzeņi (12 %) un labība (10 %). Ir veiktas arī vairākas izmeklēšanas eļļas augu, eļļu un tauku (5 %), cukura (5 %) un rīsu (2 %) kategorijā. 38.Konkurences iestāžu konstatētie pārkāpumi, kuru rezultātā

piemērotas finansiālas sankcijas, ir saistīti ar dažādiem lauksaimniecības produktiem, ieskaitot pienu un piena produktus (26 %), augļus un dārzeņus (22 %), visu veidu gaļu (16 %), eļļas augu sēklas, eļļas un taukus (10 %), citus produktus, piemēram, dabisko etiķi, vīnu, labību, kokvilnu un cukuru (26 %). 3.2.Izmeklēšanai pakļautie subjekti 39.Konkurences iestāžu veiktajai izmeklēšanai pakļautie subjekti: pārstrādātāji (36 %), mazumtirgotāji (15 %), citu veidu apvienības (11 %), lauksaimniecības produktu ražotāji (9 %), vairumtirgotāji (9 %), lauksaimniecības produktu ražotāju organizācijas (9 %), vispārējas lauksaimnieku apvienības (9 %), citi (7 %), ražotāju organizāciju apvienības (4 %). 40.Subjekti, par kuriem konkurences iestādes, konstatējušas konkurences noteikumu pārkāpumu, ir pieņēmušas lēmumu: pārstrādātāji (39 %), mazumtirgotāji (26 %), vairumtirgotāji (12 %), citu veidu apvienības (7 %), lauksaimniecības produktu ražotāji (5 %), lauksaimniecības produktu ražotāju organizācijas (4 %), citi (4 %), ražotāju organizāciju apvienības (3 %). 41.Subjekti, par kuriem izmeklēšanas tiek veiktas visbiežāk, ir pārstrādātāji. Piemēram, 2014. gadā Vācijas VKI uzlika naudas sodu trijiem lieliem Vācijas cukura pārstrādātājiem par to, ka tie veido “teritoriālo karteli”, t. i., tie ierobežoja savu cukura tirdzniecību Vācijā, aptverot savas attiecīgās iekšzemes tirdzniecības teritorijas. Tie arī vienojās par cenām un pārdodamiem apjomiem. Mērķis bija iegūt augstāko iespējamo cenu. Piemēram, divās citās ex officio lietās 2012. un 2013. gadā Francija un Vācija uzlika naudas sodus attiecīgi 17 un 22 lieliem miltu pārstrādes uzņēmumiem par to, ka tie kopīgi vienojās par pārdošanas cenām, apjomiem, ko tie pārdos, un to, kuriem pircējiem katrs uzņēmums pārdos miltus. Vēl viens piemērs — 2012. gadā Grieķijas VKI ex officio lietā uzlika naudas sodu mājputnu gaļas pārstrādātājiem (privātiem uzņēmumiem, kooperatīviem un pārstrādātāju apvienībai) par to, ka tie cita starpā kopīgi noteica savu produktu pārdošanas cenas un nepieļāva vistu importu. 3.3.Galvenie izmeklēšanas avoti 42.Attiecībā uz izmeklēšanas cēloni konkurences iestādes lielāko daļu izmeklēšanu sāka pēc sūdzības saņemšanas (no piegādātājiem, konkurentiem vai pircējiem). Citus procesus iestādes sāka pēc savas iniciatīvas pēc tam, kad tās no tirgus informācijas uzzināja par praksēm, kas varētu būt vērstas pret konkurenci. 3.4.Sūdzību veidi 43.Sūdzību iesniedzēji ir dažādi, un lielākoties tie ir lauksaimniecības produktu ražotāji (23 %), pārstrādātāji (19 %), citi (15 %), lauksaimniecības produktu ražotāju organizācijas (13 %), fiziskas personas (7 %), vairumtirgotāji (5 %), mazumtirgotāji (5 %), citu veidu apvienības (5 %), lauksaimniecības produktu ražotāju organizāciju apvienības (3 %), vietējas iestādes (3 %), vispārējās lauksaimnieku apvienības (2 %). 44.Tas parāda, ka visbiežāk sūdzību “avots” ir lauksaimniecības produktu ražotāji, kuri darbojas vieni vai partnerībā. Tikai aptuveni vienā ceturtdaļā no šajā ziņojumā ietvertajām izmeklēšanām tika konstatēti pārkāpumi. Šī proporcija ir zemāka tām izmeklēšanām, kuras sāktas, pamatojoties uz lauksaimniecības produktu ražotāju sūdzībām: no 25 izmeklēšanām, kas pēc lauksaimniecības ražotāju iesniegtajām sūdzībām tika sāktas attiecīgajā periodā, tikai 4 izmeklēšanu rezultātā tika pieņemts lēmums, kurā konstatēts pārkāpums. Lauksaimniecības produktu ražotāji, iesniedzot sūdzības konkurences iestādēm, bieži vien tās arī publicē, tādējādi mazinot iespēju iestādēm savākt pierādījumus par iespējamiem pārkāpumiem. 45.Neraugoties uz to, konkurences iestādes ir atklājušas vairākas prakses, kuras tiešā veidā kaitē lauksaimniekiem. Piemēram, pamatojoties uz sūdzību, Spānijas VKI uzlika naudas sodu uzpircējiem, kuri vienojās lauksaimniekiem maksāt par svaigpienu zemāku cenu un kuri savā starpā sadalīja lauksaimniekus. Vēl viens piemērs — pamatojoties uz sūdzību, Francijas VKI uzlika naudas sodu dzīvo cūku uzpircējiem, jo tie bija vienojušies par apjomu, ko tie plāno iegādāties no lauksaimniekiem, lai samazinātu dzīvnieku cenu. VKI, piemēram, arī iesaistījās, lai atvieglotu dominējošo kooperatīvu noteiktos ekskluzivitātes nosacījumus lauksaimniekiem. Šādos gadījumos konkurences iestādes ļāva lauksaimniekiem piegādāt vairākiem pārstrādes kooperatīviem svaigpienu (Zviedrijā) un cukurbietes (Francijā), tādējādi paplašinot pārstrādātāju iespējas iegūt augstākas cenas un ļaujot tiem palielinās produkcijas apjomu (piemēram, cukurbietēm kvotu atcelšanas laikā). 3.5.Izmeklēšanu rezultāti 46.Lauksaimniecības nozarē veiktajās pretmonopola izmeklēšanās, kas tika pabeigtas perioda laikā, bija četru dažādu veidu rezultāti: a.lēmumi par pārkāpumiem ar naudas sodiem, t. i., konkurences iestādes pieprasīja struktūrai izbeigt pārkāpumu un samaksāt naudas sodu (aptuveni pusē no pabeigtajām lietām); b.lēmumi par pārkāpumiem bez naudas sodiem, t. i., konkurences iestādes pieprasīja struktūrai izbeigt pārkāpumu, bet nepiemēroja naudas sodu (dažās no pabeigtajām lietām); c.lēmumi par apņemšanos, t. i., konkurences iestādes nenolēma, vai ir noticis pārkāpums, un pieņēma lēmumu, kas padara izmeklētā subjekta piedāvāto apņemšanos juridiski saistošu, tādējādi novēršot iespējamās šaubas (dažās no pabeigtajām lietām);

d.lietas izbeigšana bez lēmuma, t. i., konkurences iestādes izbeidza procesu izmeklēšanas sākumposmā, jo trūka pierādījumu (attiecībā uz šīm izmeklēšanām ir jāņem vērā arī noraidītās sūdzības), bija nepieciešamas nesamērīgas pūles, lai izpildītu pienākumu sagādāt pierādījumus, vai bija nepieciešams noteikt prioritātes (aptuveni pusē no pabeigtajām lietām). 3.6.Izmeklēto pārkāpumu veidi 1. diagramma Galveno veidu pārkāpumu skaits, kuri izmeklēti periodā no 2012. gada janvāra līdz 2017. gada jūnijam 47.Eiropas konkurences iestādes ir izmeklējušas vertikālos nolīgumus (38 % no periodā veiktajām izmeklēšanām), t. i., nolīgumus starp subjektiem, kuri darbojas dažādos ražošanas līmeņos. Piemēram, VKI izmeklēja starp pārstrādātājiem un mazumtirgotājiem noslēgtos nolīgumus, kuros tiek noteikta minimālā mazumtirdzniecības cena, piem., Slovākijā vienā lietā, kas saistīta ar piena produktiem, un Bulgārijā trijās lietās, kas saistītas ar saulespuķu eļļu. Austrijas VKI pabeidza 23 izmeklēšanas par nolīgumiem starp pārstrādātājiem un mazumtirgotājiem, kuros tiek noteiktas piena produktu, gaļas un miltu izstrādājumu minimālās mazumtirdzniecības cenas. Dažās citās lietās konkurences iestādes secināja, ka pārkāpums ir maz ticams, un tādēļ izbeidza izmeklēšanu. Piemēram, Horvātijas VKI sāka izmeklēšanu, pamatojoties uz sūdzību par nolīgumu starp piena ražotāju un piena pārstrādātāju pārstāvjiem, kas bija saistīts ar piena iepirkuma cenas aprēķinu. VKI konstatēja, ka saskaņā ar konkurences noteikumiem sarunas un vienošanās par piena iepirkuma cenām nav uzskatāmas par problemātiskām. 48.Eiropas konkurences iestādes ir izmeklējušas horizontālos nolīgumus, t. i., nolīgumus starp diviem vai vairākiem faktiskiem vai iespējamiem konkurentiem (38 %),

piemēram, starp ražotājiem noslēgtus nolīgumus, ar kuriem tiek noteikta lauksaimniecības produkta cena. Piemēram, ex officio izmeklēšanā Kipras VKI konstatēja, ka lauksaimniecības produktu ražotāju organizāciju apvienība ir pārkāpusi konkurences noteikumus, ar saviem lauksaimniekiem — apvienības biedriem — noslēdzot govs svaigpiena izplatīšanas nolīgumus, kuri ietvēra īpašus noteikumus svaigpiena cenas noteikšanai. Citās lietās konkurences iestādes secināja, ka pārkāpums ir maz ticams, un tādēļ izbeidza izmeklēšanu. Piemēram, Polijas VKI izbeidza sūdzības izmeklēšanu, jo trūka pierādījumu, ka pārstrādātāju iepirkto rūpnieciskām vajadzībām paredzēto ābolu vienlaicīgās un salīdzinoši straujās cenu izmaiņas (proti, samazināšanās) bija saistītas ar cenu noteikšanas nolīgumu. 49.Konkurences iestādes izmeklēja arī nolīgumus, kas bija gan vertikāli, gan horizontāli, jo tie bija saistīti ar vairākiem piegādes ķēdes līmeņiem un katrā līmenī, ja ne visos, bija konkurenti. Piemēram, 2015. gadā Eiropas Komisija ex officio izskatīja nolīgumus, par kuriem valsts lauksaimniecības produktu ražotāju apvienības bija publiski paziņojušas un kurus tās noslēdza ar nacionālajām pārstrādātāju apvienībām un nacionālajām mazumtirgotāju apvienībām Francijā. Nolīgumu mērķis bija palielināt noteiktu piena un gaļas produktu cenas un nepieņemt piegādes no citu dalībvalstu ražotājiem, nosakot mazumtirgotājiem pienākumu iepirkt attiecīgos produktus 100 % apmērā Francijā. Komisijas iesaistīšanās nodrošināja, ka Francijas lielveikalu plauktos bija ne tikai Francijas produkti, tādējādi novēršot postošo pretpasākumu ciklu attiecībā uz visiem lauksaimniekiem ES iekšējā tirgū, un lietas tika noslēgtas. Vairākas VKI izmeklēja līdzīgus nolīgumus. 50.Papildus tam konkurences iestādes ir izmeklējušas dominējošu tirgus dalībnieku iespējamo ļaunprātīgo rīcību (24 %). Šī ļaunprātīgā rīcība galvenokārt bija saistīta ar konkurentu ierobežošanas stratēģijām, piemēram, ekskluzivitātes saistībām, minimālā iepirkuma saistībām, piegādes atteikumiem un tā saucamu ļaunprātīgo stāvokļa izmantošanu, piemēram, nepamatotām līgumsaistībām. Dažos gadījumos VKI ir konstatējusi, ka dominējošie uzņēmumi ļaunprātīgi izmantojuši savu dominējošo stāvokli, piemēram, atsakoties piegādāt savus produktus noteiktiem pircējiem. Viens no piemēriem — 2012. gadā Somijas VKI, pamatojoties uz sūdzību, uzlika naudas sodu piensaimniecības kooperatīvam par to, ka tas ļaunprātīgi izmantojis savu dominējošo stāvokli, pārdodot svaigpienu par mākslīgi zemām cenām. VKI konstatēja, ka kooperatīva zemo cenu mērķis bija izstumt no tirgus citus pārstrādātājus, arī mazās pienotavas, lai dominējošais pārstrādātājs kļūtu par vienīgo piena pārstrādātāju tirgū un tādējādi varētu atkal celt cenas. 51.Visas lietas, kurās konkurences iestādes konstatēja dominējošo tirgus dalībnieku ļaunprātīgu rīcību, ir saistītas ar piena un piena produktu nozari. 52.Dažkārt lietas tika izbeigtas pierādījumu trūkuma dēļ. Piemēram, Zviedrijas VKI izbeidza izmeklēšanu, jo trūka pierādījumu par sūdzību, ka dominējošais uzņēmums maksā mazumtirgotājiem, lai tie nepārdotu konkurentu produktus. 3.7.Konstatēto pārkāpumu veidi 53.Konkurences iestāžu konstatēto pārkāpumu veidus var klasificēt šādi: nolīgumi cenas noteikšanai (46 %), nolīgumi produkcijas apjoma noteikšanai (13 %), informācijas apmaiņa par produkcijas apjomu, tirgus daļu un pircējiem (13 %), tirgus sadales nolīgumi (10 %), informācijas apmaiņa par cenām (10 %), dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, arī konkurentu ierobežošanas stratēģijas, piemēram, plēsonīgas cenas, konkurenci izslēdzošas atlaides, pārmērīgas un netaisnīgas cenas (8 %). Vairākās lietās konkurences iestādes konstatēja, ka ir notikuši vairāki pārkāpumi vienlaikus.