Degvielas uzpildes stacijām, kuras ir aprīkotas ar BTU sistēmām, jāpaziņo par to patērētājiem, uz degvielas uzpildes ierīces vai tās tuvumā novietojot zīmi, uzlīmi vai citu paziņojumu (5. panta 3. punkts).

Tika nolemts, ka GOS II direktīvas īstenošanas pārskati un abu GOS direktīvu izvērtēšanu visefektīvāk būtu veikt līdztekus. Visa informācija par pārskati un izvērtēšanu ir atrodama Komisijas dienestu darba dokumentā par REFIT izvērtējumu attiecībā uz Direktīvu 94/63/EK par kontroli attiecībā uz gaistošu organisko savienojumu (GOS) emisiju, ko rada benzīna glabāšana un nosūtīšana no termināliem uz degvielas uzpildes stacijām, un Direktīvu 2009/126/EK par benzīna tvaiku uztveršanas otro pakāpi degvielas uzpildes stacijās, uzpildot degvielu mehāniskajos transportlīdzekļos (SWD(2017) 65), un pētījumā, ko uzdots veikt šā darba atbalstīšanai.

GOS II direktīvas 7. pantā noteikts, ka Komisijai jāpārskata direktīvas īstenošana (it īpaši konkrēti tehniskie jautājumi) un par konstatēto jāziņo Eiropas Parlamentam un Padomei.

Direktīva 94/63/EK par gaisīgo organisko savienojumu (GOS) emisiju benzīna glabāšanā un nosūtīšanā no termināliem uz degvielas uzpildes stacijām (GOS I direktīva), kas attiecas uz pārstrādes iekārtām un benzīna piegādi degvielas uzpildes stacijām, un

Ar otrās pakāpes sistēmām pašlaik ir aprīkoti 72 % ES degvielas uzpildes staciju. Ņemot vērā, ka uz mazākām degvielas uzpildes stacijām attiecas atbrīvojums un ka nav pārsniegti visi termiņi (sk. 2.2. sadaļu), šis augstais rādītājs liecina, ka ir panākts labs progress. Tomēr, kā parādīts 1 . attēlā, situācija dalībvalstīs ir ļoti atšķirīga: 15 dalībvalstis ir sasniegušas vai pārsniegušas vidējo 72 % rādītāju, bet citas šķiet atpaliekam.

Atbildes, kas apspriešanās laikā saņemtas no ieinteresētajām personām, liecina: īstenojot direktīvu, lielākā daļa dalībvalstu ir saskārušās tikai ar dažiem tehniskiem jautājumiem vai interpretācijas problēmām vai to nav bijis. Daļēji tas izskaidrojams ar to, ka daudzās dalībvalstīs šajā jomā jau bija tiesību akti. Tika pieminēti daži atsevišķi jautājumi, piemēram, neskaidrība par jēdziena “rekonstrukcija” nozīmi; tomēr tie tiek noskaidroti diskusijās un pieredzes apmaiņā ar dalībvalstīm.

3.2.Direktīvas 7. panta īstenošanas pārskate

Direktīvas 7. pantā noteikts, ka Komisijai jāpārskata:

(a)kā tiek ievērota robežvērtība 100 m3/gadā, kas minēta direktīvas 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punkta b) apakšpunktā, kā arī Direktīvas 94/63/EK 6. panta 3. punktā,

(b)benzīna tvaiku otrās pakāpes uztveršanas sistēmu ekspluatācijas atbilstības dokumenti un

(c)automātiskās uzraudzības aprīkojuma nepieciešamība.

3.2.1.Robežvērtība 100 m3/gadā

Direktīva uzliek pienākumus degvielas uzpildes stacijām, kuru gada apgrozījums pārsniedz 100 m3 (3. panta 1. un 2. punkts). Tika uzskatīts, ka zem šīs robežvērtības ar pasākumiem saistītās izmaksas nebūtu samērīgas ar potenciālajiem ieguvumiem videi.

Apspriešanās liecināja, ka ieinteresētās personas kopumā atzīst robežvērtību par atbilstošu un ka šādi atbrīvojumi mazām degvielas uzpildes stacijām tiek piemēroti arī ārpus ES. Tikai 7 no 45 respondentiem atbildēja, ka robežvērtībai vajadzētu būt augstākai, turpretī 3 dalībvalstis un 3 nozares ieinteresētās personas ierosināja robežvērtību samazināt.

Tomēr robežvērtības samazināšana pašlaik nebūtu pamatota, ievērojot potenciālā emisijas samazinājuma apmēru un saistītās papildu izmaksas.

3.2.2.Ekspluatācijas atbilstības dokumenti

Direktīvas 4. pantā noteikti uztveršanas aprīkojuma minimālie efektivitātes standarti. 5. pantā paredzētas regulāras efektivitātes pārbaudes.

Izvērtējums rāda, ka ar tirdzniecībā pieejamu aprīkojumu var panākt 85–95 % tvaiku uztveršanu. Tomēr ne vienmēr bija iespējams iegūt nepieciešamo dokumentāciju par sistēmām, kuras degvielas uzpildes stacijās bija uzstādītas pirms noteikumu stāšanās spēkā. Efektivitāte praksē mainās atbilstoši konkrētajam aprīkojumam un tā izmantošanas veidam. To ietekmē arī tādi ārēji faktori kā temperatūra un degvielas sastāvs. Kopumā tika konstatēts, ka aprīkojums darbojas saskaņā ar minimālajiem standarta pienākumiem, bet analīze arī iezīmēja regulāru (vismaz ikgadēju) pārbaužu nozīmīgumu, jo tvaika/benzīna attiecība var viegli novirzīties no optimālajām vērtībām. Dažas dalībvalstis liek pārbaudīt arī “neiztvaikojamību”, ko direktīva neprasa.

3.2.3.Automātiskās uzraudzības aprīkojums

Direktīva neprasa izmantot automātiskās uzraudzības aprīkojumu, bet paredz kontroles grafika atvieglojumus, ja šāds aprīkojums ir uzstādīts (5. panta 2. punkts). Tomēr automātiskās uzraudzības aprīkojums varētu novērst emisijas palielināšanos, piemēram, sliktas ekspluatācijas dēļ (sk. iepriekšējo sadaļu).

Apspriežoties ar ieinteresētajām personām, noskaidrojās, ka automātiskās uzraudzības sistēmu izmantošana ir obligāta trijās dalībvalstīs un to ieviešana parasti ir zema tajās valstīs, kurās izmantošana ir brīvprātīga. Galvenie šķēršļi minēto sistēmu ieviešanai ir augstas izmaksas un zināšanu trūkums.

Iespēja emisiju vēl vairāk samazināt, visā ES vispārēji izmantojot automātiskās uzraudzības sistēmas, liekas ierobežota. Brīvprātīgā pieeja ļāvusi nozarei vai dalībvalstīm ieviest šādas sistēmas, ja tas šķitis lietderīgi, piemēram, ievērojot valsts apstākļus.