Eiropas Parlamenta 2007. gada 10. maija rezolūcija par reformām arābu pasaulē: kādu stratēģiju Eiropas Savienībai izvēlēties? (2006/2172(INI))



Oficiālais Vēstnesis 076 E , 27/03/2008 Lpp. 0100 - 0106



P6_TA(2007)0179 Reformas arābu pasaulē: kādu stratēģiju Eiropas Savienībai izvēlēties? Eiropas Parlamenta 2007. gada 10. maija rezolūcija par reformām arābu pasaulē: kādu stratēģiju Eiropas Savienībai izvēlēties? (2006/2172(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas un Padomes nostādnes un stratēģiju saistībā ar dažādām arābu pasaules valstīm, - ņemot vērā starpposma ziņojumu par Eiropas Savienības stratēģiskajām partnerattiecībām ar Vidusjūras un Tuvo Austrumu reģionu, ko Padome pieņēma 2006. gada decembrī, - ņemot vērā Eiropas stratēģiju attiecībā uz arābu pasauli, ko 2003. gadā iesniedza ES Augstais pārstāvis, - ņemot vērā Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam "Paplašinātā Eiropa — kaimiņattiecības: jauns pamats attiecībām ar mūsu kaimiņiem austrumos un dienvidos" (COM(2003)0104), tās priekšlikumu par Eiropas Kaimiņattiecību politiku COM(2004)0373), tās priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par Eiropas kaimiņattiecību un partnerības instrumenta izveidi (COM(2004)0628), tās paziņojumu Padomei par Komisijas priekšlikumiem rīcības plāniem saskaņā ar Eiropas Kaimiņattiecību politiku (EKP) (COM(2004)0795), un rīcības plānus saistībā ar attiecīgajām valstīm, kā arī Komisijas paziņojumu par kaimiņattiecību politikas nostiprināšanu (COM(2006)0726, - ņemot vērā Eiropas Savienības un vidusjūras reģiona valstu Parlamentārās asamblejas (EVRVPA) Eiropas prezidentūras politiskās prioritātes, kas pasludinātas 2005. gada 21. aprīlī, paplašināt dialogu par cilvēktiesībām ar partnervalstu parlamentiem, - ņemot vērā EVRVPA rezolūcijas, kas pieņemtas 2005. gada 21. novembra sanāksmē Rabatā un 2006. gada 27. marta sanāksmē Briselē, - ņemot vērā ANO Attīstības programmas (UNDP) ikgadējos ziņojumus par tautas attīstību arābu valstīs par 2002., 2003., un 2005. gadu, īpaši 2004. gada ziņojumu "Brīvībai arābu pasaulē", - ņemot vērā iepriekšējās rezolūcijas par Eiropas Savienības politiku attiecībā uz Vidusjūras reģionu, īpaši 2004. gada 12. februāra rezolūciju par iniciatīvu jaunam impulsam Eiropas Savienības darbībai cilvēktiesību un demokrātijas jomā sadarbībā ar partneriem Vidusjūras reģiona valstīs [1], 2005. gada 28. novembrī Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu Barselonas augsta līmeņa sanāksmē pieņemto Piecu gadu darba programmu, kā arī 2005. gada 27. oktobra rezolūciju "Atskats uz Barselonas procesu" [2], - ņemot vērā ANO Hartu un Vispārējo cilvēktiesību deklarāciju; - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Ārlietu komitejas ziņojumu (A6-0127/2007), A. tā kā arābisma jēdziens, izprasts kā identitātes stiprinātājs, ir kopīgs plašai ģeogrāfiskai teritorijai, kas plešas no Magriba valstīm līdz Persijas līcim caur Mašreku un Tuvajiem Austrumiem, kurš kā tāds arī tiek aizstāvēts; B. tā kā arābiskums izpaužas vairākos gan politiskos (monarhijas, arābu republikas, pat Izraēlas valsts iekšienē un Palestīniešu autonomijā), gan reliģiskos (musulmaņi sunīti, tostarp vahabīti — alavīti, drūzi un šiīti, dažādu pārliecību kristieši), gan socioloģiskos veidos (lielas pilsētas, lauku teritorijas, kalni, klejotāju tautas), tam transnacionāli ir kopēji parametri; C. tā kā Eiropas izpratne par arābu pasauli parasti aprobežojas ar pieeju, kas balstīta uz valstu pat reģionu divpusējām attiecībām, kā arī ir nepieciešams no jauna aktivizēt ES globālo stratēģiju attiecībā uz arābu pasauli, ne tikai pamatojoties uz jau esošajām reģionālajām organizācijām (Arābu valstu līga, Persijas līča Sadarbības padome, kā arī Arābu Magriba Savienību, ja tā tiek atjaunota), esošajiem instrumentiem un struktūrām (Euromed, MEDA programma, Eiropas kaimiņattiecību politika), bet arī stiprinot atbalstu nevalstiskajiem dalībniekiem reģionā; D. tā kā ES Augstā pārstāvja iesniegtā stratēģija attiecībā uz arābu pasauli lielā mērā ir to risku un draudu sekas, ko izraisīja 2001. gada 11. septembra teroristu uzbrukums; E. tā kā Eiropai nepieciešama labāka un dziļāka izpratne par arābu pasaules daudzšķautnaino sabiedrību, tās kultūras daudzveidību, lai pārvarētu nošķirtību starp abiem Vidusjūras krastiem, uzlabotu integrācijas politiku ES dalībvalstīs un pārvarētu stereotipus un aizspriedumus; F. tā kā satricinājumi, ko izraisīja aukstā kara un bipolārās pasaules kārtības beigas, sekmēja gan arābu sabiedrības emancipācijas tieksmes, kā arī dažu arābu valstu valdību un uz tautsaimniecību attiecināmu, ka arī sociālu spēku ambīcijas aktīvi darboties globalizācijas un daudzpolārās pasaules spēlē; G. tā kā arābu valstu pilsoniskā sabiedrība un dzīvie spēki, kuri ilgu laiku bija spiesti klusēt, liek aizvien vairāk par sevi dzirdēt un prasa, lai tiktu vairāk uzklausīti, lielāku atbildību, kā arī pieaugošu politisko lomu; H. tā kā iepriekšējā arābu renesanses pieredze, kas tika saprasta kā mēģinājumi veikt reformas, parasti tika nolemta neveiksmei un kā valstu nacionālisms ievērojami bremzēja jebkādus centienus veidot arābu vienotību; I. tā kā 2004. gada 23. un 24. maija Arābu valstu līgas padomes augstākā līmeņa sanāksmē Tunisijā pieņemtajā noslēguma deklarācijā no jauna inter alia apstiprināta apņemšanās veikt reformas un modernizēt līgas dalībvalstis, izmantojot demokrātisku konsolidāciju un politisku līdzdalību; J. tā kā arābu valstu un to Eiropas partneru kopējās interesēs ir uzsākt politiskas, tautsaimnieciskas un sociālas reformas, lai aktivizētu sadarbību, stabilitāti un demokratizāciju, celtu labklājības un samazinātu sociālās atšķirības visā reģionā; K. tā kā sasniegumi politikas un tautsaimniecības liberalizācijas jomā, kā arī progress cilvēktiesību ievērošanā, kā arī sociālajā un izglītības jomā, sekmēs lielāku stabilitāti šajās valstīs, turpretī pretošanās pārmaiņām nenodrošina patiesu stabilitāti; L. tā kā ANO, īpaši Civilizāciju alianses Augsta līmeņa grupas un ANO Attīstības programmas ieguldījums pēdējos gados ciešā saistībā ar dažādām arābu sabiedrības grupām jāpārvērš konkrētā un reālā politikā; M. tā kā Eiropas Savienības attiecības ar attiecīgo valstu varas iestādēm pārāk ilgi ir bijušas balstītas galvenokārt uz stabilitātes panākšanu un stratēģisko partnerību, neņemot vērā to, kā iestādes ievēro vispārējās cilvēktiesības, tādējādi iedragājot pilsoniskās sabiedrības dalībnieku centienus pārveidot dažādās sabiedrības no iekšpuses; N. tā kā ir svarīgi radīt pamatu, lai arābu sabiedrības visu atšķirīgo sastāvdaļu dialogs var noritēt brīvi un atklāti tā, lai no iekšpuses attīstītos patiess reformu process; O. tā kā Arābu Cilvēktiesību hartā, kas pieņemta 1994. gadā atspoguļoti centieni nodrošināt cilvēktiesību ievērošanu arābu pasaulē; tomēr izsakot nožēlu, par to, ka daži tās punkti ir formulēti tā, ka iespējamas dažādas interpretācijas; P. tā kā arābisma kustība, kādu to iecerēja tā dibinātāji, ir projekts, kas par vienu no saviem mērķiem nosprauda laicīgas sabiedrības veidošanu; tā kā mūsdienu politiskā islāma virziens šķiet nesniedz piemērotas atbildes uz jautājumiem, kas saistīti ar politisko reformu; izsaka bažas par to, ka politisko reformu strupceļš uztur radikālo islamismu un tā naidpilno pret ebrejiem vērsto diskursu; atgādinot, ka tas, vai islāms kļūst mērenāks ir atkarīgs gan no tā, cik stiprs ir tas institucionālais pamats, ko šie spēki izmanto savai attīstībai, kā arī no šo spēku iespējām iespaidot politikas izveidi, 1. ir pārliecināts, ka arābu identitāte ir saderīga ar mūsdienīguma jēdzienu, kā arī ar nopietnu reformu uzsākšanu; uzskata, ka bezspēcību, kas ir "arābu nelaimes" izjūtas pašā pamatā, var pārvarēt uz atjaunotu partnerattiecību pamata, kas balstītas uz savstarpēju sapratni un uzticību, cieņu pret otras puses sociālo un kultūras praksi, kā arī otra uzticamību; atgādina, ka arābu sabiedrības rietumnieciskošana nav pats piemērotākais ceļš šajā virzienā un ka demokrātijas, cilvēktiesību un tiesiskas valsts jēdzieni ir universālas vērtības, kuras daudzas arābu iestādes un musulmaņu valstu valdības pasludinājušas par saderīgām ar islāmu; 2. atzinīgi vērtē iepriekšminēto Komisijas paziņojumu par Eiropas Kaimiņattiecību politikas (EKP) stiprināšanu; uzskata EKP par būtisku instrumentu, lai veicinātu reformas Eiropas Savienības kaimiņvalstīs dienvidos un austrumos; pauž vilšanos par finansējuma apjomu, kas piedāvāts attiecībā uz pārvaldību, uzskata, ka tā apjoms jāpalielina, lai nodrošinātu tās efektivitāti; 3. uzskata, ņemot vērā ES divpusējām un atsevišķām stratēģijām raksturīgos ierobežojumus attiecībā uz partnervalstīm pēdējās desmitgadēs, ka atbilstīgi ES ārējās darbības racionalizēšanai ir nepieciešams jauns impulss ES un dalībvalstu partnerattiecībām ar arābu pasauli kopumā, vienlaicīgi raugoties, lai tiktu noteiktas īpašas sadarbības jomas, kopīgi darbojoties ar esošajām politiskajām struktūrām, piemēram, Arābu līgu, Persijas līča Sadarbības padomi, pat ar Arābu Magriba savienību, ja tā atsāks darbību; uzsver, ka saistības attiecībā uz pilsoņu organizācijām un reformu kustību, kā arī specifiska sadarbība, īpaši ar tām politiskajām organizācijām, kas veicina demokrātiju nevardarbīgā ceļā, ir jāiekļauj reģionālajā līmenī veicamajās darbībās; 4. uzsver to, ka reformu procesa vājums arābu pasaulē ir arī to problēmu un pretrunu rezultāts, kas pastāv dažu arābu valstu starpā; uzskata, ka Eiropas Savienībai jādara viss iespējamais, lai atvieglotu valstu politisko un tautsaimniecisko integrāciju; norāda, ka Eiropas Savienībai, lai tai būtu patiesa ietekme, nav jārada pārākuma iespaids, ne arī jāuzstājas kā pamācītājai, tai drīzāk jāveido Eiropas un arābu valstu patiess dialogs, kas norit uz vienlīdzīgiem pamatiem; 5. uzskata, kaut gan ir ārkārtīgi svarīgi Eiropas un arābu valstu attiecībās iekļaut apsvērumu par vitālo nepieciešamību apkarot terorismu, šo attiecību efektivitātei un saturam ļoti svarīgi ir, lai terorisma apkarošanas dēļ nepaliktu novārtā, ne arī aizkavētos vesela rinda citu kopēju interešu jautājumu, proti, tautsaimniecības un sociālā attīstība, nodarbinātība, ilgtspējīga attīstība, laba valsts pārvalde, kā arī korupcijas apkarošana, spēcīgas un patiesas pilsoniskās sabiedrības attīstība un nostiprināšana, kas veicina demokrātiskas iekārtas un iecietības attīstību, cīņa par dzimumu līdztiesību, dažādu seksuālo orientāciju tiesību ievērošana un nediskriminācija, pasaules kultūras mantojuma saglabāšana, kultūru dialogs, laba pārvalde brīvi un godīgi plašsaziņas līdzekļi, politiskā līdzdalība un cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošanas sekmēšana, apziņas un reliģiskā brīvība, vārda un asociāciju brīvība, spīdzināšanas apkarošana un nāvessoda atcelšana, kā arī atteikšanās no neiecietības un fundamentālisma, lai izveidotu patiesu kopēja miera un labklājības teritoriju; 6. aicina arābu valstis izskaust visa veida visatļautību un izveidot pagaidu tiesiskus mehānismus, lai nodrošinātu, ka nopietnu cilvēktiesību pārkāpumu upuri varētu vērsties tiesā, bet atbildīgajiem par šiem noziegumiem nāktos stāties tiesas priekšā; aicina arābu valstis atbilstīgi šim garam ratificēt Romas statūtus, ar kuriem tika izveidota Starptautiskā krimināltiesa, kā arī parakstīt Starptautisko Konvenciju par visu personu aizsardzību pret piespiedu pazušanu; 7. izsaka gandarījumu par dialoga forumu esamību starp Eiropas Savienību un arābu pasauli, kā arī par daudzajiem sadarbības projektiem un iniciatīvām, kas izveidotas, pamatojoties uz Barselonas procesu, stratēģisko partnerību ar Vidusjūras reģiona valstīm un Tuvajiem Austrumiem, kā arī sadarbību ar Persijas līča arābu valstu Sadarbības padomi; 8. uzsver EVRVPA kā demokrātiskas struktūras lomu, kas apvieno parlamentāriešus no abiem Vidusjūras krastiem saistībā ar trim Barselonas pīlāriem; aicina stiprināt EVRVPA, Komisijas un Eiropas Savienības Padomes sadarbību; vēlreiz apstiprina, ka EVRVPA kā Barselonas procesa parlamentāra institūcija, spēj un vēlas palīdzēt atrast risinājumu Izraēlas un arābu konfliktam; 9. uzskata, ka ir nepieciešams turpināt attīstīt Barselonas procesa trešo pīlāru, īpaši humāno un sociālo sadarbību, lai pārvarētu stereotipus un nesaprašanos, kas traucē patiesu un padziļinātu tautu tuvošanos abos Vidusjūras krastos; aicina Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu partnerības dalībniekus, īpaši valdības, atbalstīt Annas Lindas fondu Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu kultūru dialogam, piešķirot tam nozīmīgu finansējumu, kas tam nepieciešams, lai stiprinātu Tīklu tīklu, kas apvieno vairāk nekā 1200 struktūras un asociācijas, kas darbojas, lai panāktu dialogu savās kopienās; 10. aicina Eiropas Savienību un tās dalībvalstis, kā arī visu starptautisko sabiedrību attīstīt līdzsvarotas attiecības ar reģiona valstīm; uzsver, ka vienpusējs atbalsts, kā arī tas, ka dažas valstis tiek nosodītas vairāk nekā citas, var radīt polarizāciju un var vēl vairāk sarežģīt jau tā sarežģīto situāciju arābu reģionā; 11. uzskata, ka centienos rast jaunus sarunu dalībniekus arābu pasaulē, nav jāiekļauj personas, organizācijas un valstis, kas atbalsta terorismu un noliedz Izraēlas valsts likumīgās tiesības pastāvēt; 12. atzīmē, ka jebkāda Eiropas un arābu valstu attiecību padziļināšana ir atkarīga no tās enerģijas un talanta, ar kādu Eiropai izdosies apvienot savu pienākumu un savu vēsturisko atbildību attiecībā uz Izraēlas valsti un ebreju tautu ar tās atbildību par aktīvāku un efektīvāku tās lomu, lai vēl vairāk nodrošinātu starptautiskās un humanitārās tiesības, lai panāktu ilgstošu konflikta noregulējumu, īpaši demokrātiskas Palestīnas valsts izveidi, kas mierā un drošībā pastāvētu līdzās Izraēlas valstij; 13. atzinīgi vērtē šajā sakarā Saūda Arābijas miera iniciatīvu, kas vienbalsīgi tika pieņemta 2007. gada 28. marta Arābu valstu līgas augstākā līmeņa sanāksmē Rijadā; uzskata, ka tā ir svarīgs arābu pasaules ieguldījums centienos atjaunot miera procesu un sasniegt visaptverošu Izraēlas un palestīniešu konflikta noregulējumu; aicina Padomi darīt visu, lai izskatītu šo priekšlikumu nākošajā "četrinieka" sanāksmē un rast ceļu, kā vairāk iesaistīt Arābu valstu līgu šajā struktūrā; 14. saprot, ka viens no Eiropas un arābu valstu dialogam raksturīgajiem vājajiem punktiem ir leģimitātes trūkums, kas dažkārt raksturo politiskā dialoga dalībniekus viņu valstīs, īpaši saistībā ar viņu vājajiem rezultātiem demokrātijas, tautsaimniecības un sociālajā jomā; 15. tāpēc prasa, lai Eiropa sniedz arī redzamu politisku atbalstu pilsoniskajiem, asociatīvajiem vai reliģiskajiem dalībniekiem, īpaši tām politiskajām organizācijām, kas sekmē demokrātiju nevardarbīgiem līdzekļiem, izņemot sektantiskus spēkus, fundamentālistu un ekstrēmos nacionālistu spēkus, vajadzības gadījumā iekļaujot laicīgus dalībniekus, mērenos islāmistus, jo īpaši laicīgos islāmistus, kurus Eiropa mudinājusi piedalīties demokrātiskajā procesā, tādējādi ņemot vērā ar kultūru saistīto uztveri un politisko pragmatismu; uzskata, ka šāda atbalsta panākumi būs atkarīgi galvenokārt no padziļinātas izpratnes par struktūrām un politiskajām un sociālajām izmaiņām, kā arī no spējas darboties atbilstīgi politiskajai dinamikai vietējā līmenī; uzskata, ka kultūru dialoga atsākšana var notikt tikai apstiprinot kopēju un vispārēju humānistisku vērtību pamatu, kas pārvar dogmas un kopienu nošķirtību, atbilstīgi priekšlikumiem par civilizāciju dialogu un visām ANO iniciatīvām šajā jautājumā; 16. tāpēc noteikti atbalsta to, ka Eiropas Savienībai jāiesaistās plašā kultūru dialogā, lai sekmētu tās arābu sarunu partneru vidū Eiropas Savienības pamatvērtības (tiesiskas valsts principu, cilvēktiesības, demokrātiju utt.), vienlaikus ņemot vērā atšķirīgu kultūras un politikas uztveri; 17. atzīmē ierobežotos panākumus arābu savstarpējās tirdzniecības liberalizācijā, kā arī privātā sektora attīstībā; prasa Komisijai un Padomei dubultot pūliņus, lai veicinātu arābu valstu tautsaimniecības ilgstošu un taisnīgu attīstību, kuras mērķis ir mazināt nevienlīdzību, izmantojot atbalstu struktūrpolitikai sociālajai jomai, kas ierobežo tautsaimniecības reformu sociāli postošās sekas; atbalsta arābu valstu tautsaimniecību integrāciju, īpaši attiecībā uz galvenajiem tirgiem, piemēram, enerģijas un telekomunikāciju tirgu, lai radītu citām nozarēm labvēlīgu attīstības dinamiku, vienlaicīgi veidojot paralēlu reformas veicinošu politiku, papildinot ar precīziem un ierobežotiem tehniskiem un politiskiem nosacījumiem; atzinīgi vērtē pūliņus Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu brīvās tirdzniecības zonas izveidē, kā arī Agadiras nolīgumu, kas sekmē tirdzniecību reģionā; gaida ES un Persijas līča sadarbības padomes brīvās tirdzniecības nolīguma noslēgšanu; 18. atzīmē, ka politisko reformu un demokrātijas attīstības jomā situācija arābu pasaulē ir ļoti atšķirīga un tāpēc vienota modeļa uzspiešana nav pieņemama; 19. pauž cerību, ka arābu valstis, kas to vēl nav izdarījušas, vairāk darbosies reliģiskās brīvības, kā arī cilvēku un kopienu tiesību labā attiecībā uz brīvu savas pārliecības sludināšanu un ticības piekopšanu, nodrošinot arī iestāžu un politiskās varas neatkarību un nošķiršanu no reliģiskā iestādēm; šajā jautājumā miljoniem to musulmaņu liecību, kas dzīvo Eiropā, palīdzētu arābu valstīs ieviest principu, kas izvirza savstarpīgumu par starptautisko attiecību principu; 20. uzsver, ka atbalstu pilsoniskas sabiedrības veidošanai un cilvēka pamattiesību ievērošanai, īpaši to, kas saistītas ar vārda un reliģijas brīvību, nedrīkst jaukt ar režīmu izvēli, ne ar vadošo peronu izvēles kārtību; uzsver, ka reģiona attīstībai jānotiek, ievērojot tautu gribu, kā arī ņemot vērā kultūru, vēsturiskās un politiskās atšķirības; uzsver, ka šī gribas izpausmes var atšķirties no Eiropā pieņemtajām, ikviens mēģinājums tautu gribas izpausmi ar spēka paņēmienu pielīdzināt Eiropā pieņemtajām var radīt pretēju efektu; visbeidzot uzsver, lai pārmaiņas būtu likumīgas, tās jāpieņem un jāveic attiecīgajām tautām; 21. īpaši cer, ka palielināsies izpratne par sieviešu lomu un sieviešu emancipāciju pilsoniskajā un politiskajā sabiedrībā; 22. aicina Arābu valstu līgu grozīt un noskaidrot dažus Arābu cilvēktiesību hartas punktus, kā arī izveidot mehānismu, lai būtu iespējams pārraudzīt atbilstību Hartas punktiem tajās valstīs, kas to ir parakstījušas; 23. norāda, ka demokrātijas stiprināšana, tiesiska valsts, kā arī cilvēktiesību un pamatbrīvību ievērošana ir daži no Eiropas Savienības ārpolitikas mērķiem, ka tāpēc taisnīga un pamatota ir vēlme turpināt plašu cilvēktiesību politiku, kuras pamatā ir nolīgumos ietvertās cilvēktiesību un demokrātijas klauzulas ievērošana, kā arī strukturēts un padziļināts politiskais dialogs šajā jomā; tai pat laikā uzsver, ka arābu valstis ir ratificējušas Starptautisko paktu par pilsoņtiesībām un politiskajām tiesībām, tādējādi apņemoties nodrošināt šo tiesību ievērošanu attiecīgajās valstīs; 24. aicina Komisiju vairāk sekmēt tiesiskas valsts principa ievērošanu, kā arī tiesību reformas kustību arābu valstīs; uzskata, ka tas jāveic, pienācīgi ņemot vērā vispārējās cilvēktiesību sistēmas vērtības, un ka tam jāietver politiskā reforma, kuras mērķis ir legalizēt opozīcijas darbību, izmantojot esošās iestādes, neapdraudot to darbību, atbilstīgi Eiropas Kaimiņattiecību politikas rīcības plāniem, kā arī saistībā ar Barselonas procesu pieņemtajiem lēmumiem; mudina Komisiju pilnībā izmantot visas iespējas, ko sniedz Eiropas instruments demokrātijai un cilvēktiesībām, lai atbalstītu pilsonisko sabiedrību un politisko reformu kustību reģionā; 25. tāpēc aicina Komisiju sniegt atbilstošu atbalstu visiem reformu kustībā iesaistītajiem dalībniekiem arābu pasaulē, lai piesaistītu valsts un pilsoniskās sabiedrības dalībniekus, kā arī sniegt atbalstu kopēju arābu iestāžu, īpaši parlamentāru iestāžu izveidē; aicina Komisiju kopā ar Arābu valstu līgu arī izveidot regulāru apspriežu un pārraudzības mehānismu visaugstākajā līmenī, ievērojot subsidiaritātes principu visās kopējo interešu jomās; aicina Eiropas Savienību un Arābu valstu līgu rīkot regulāras sanāksmes augstākajā līmenī, ar mērķi attīstīt kopējas darba programmas un mērķus; 26. atzīmē un sekmē jauno mediju nozīmīgo lomu demokrātisko vērtību izplatīšanā arābu pasaulē un panarābiskas publiskās telpas radīšanu, ko raksturo debates un ideju konfrontācija; šajā sakarā uzsver, ka jāuzsāk Euronews programmu raidīšana arābu un farsi valodās; 27. aicina Komisiju, Padomi un dalībvalstis sekmēt ES un arābu valstu studentu, skolotāju, augstskolu mācībspēku un pētnieku apmaiņu, kā arī atvieglot šo apmaiņu, izmantojot piemērotu un elastīgāku vīzu režīmu; 28. mudina dalībvalstis savā teritorijā izveidot pētījumu centrus, kuru mērķis — kultūras apmaiņa starp arābu un Eiropas valstīm, kā arī salīdzinošie pētījumi, lai atvieglotu detalizētus starpnozaru pētījumus, kā arī veidotu savstarpējās sapratnes tiltus; 29. aicina Komisiju visiem līdzekļiem sekmēt universitātes un pētniecību arābu pasaulē, kā arī veicināt apjomīgu publikāciju politiku, ar mērķi attīstīt zinātnisku un literāru darbu publicēšanu un tulkošanu, piemērojot visiem pieejamu cenu; 30. aicina Komisiju atbalstīt korupcijas apkarošanas iniciatīvas arābu pasaulē, īpaši ieviešot pārskatāmus noteikumus civilo ierēdņu iecelšanai amatā; 31. uzskata, kā nesenajā gadījumā Paris III starptautiskajā konferencē par Libānu, Eiropas Savienības finansiālais atbalsts varētu būt visvērtīgākais un uzticamākais līdzeklis, lai nodrošinātu Eiropas Savienības un tās dalībvalstu redzamu klātbūtni, izmantojot stratēģisku un nosacītu atbalstu reformām arābu pasaulē, ņemot vērā esošos nolīgumus un vietējo politisko situāciju katrā valstī vai reģionā; 32. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei un Komisijai, Arābu līgai, Persijas līča Sadarbības padomei, dalībvalstu arābu valstu valdībām un parlamentiem, kā arī Izraēlai. [1] OV C 97 E, 22.4.2004., 656. lpp. [2] OV C 272 E, 9.11.2006., 570. lpp. --------------------------------------------------