KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par izņēmuma klauzulu (Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pants) /* COM/2012/0476 final */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS PADOMEI par izņēmuma klauzulu (Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pants) Kopsavilkums Šajā ziņojumā Komisija sniedz trešo novērtējumu (kopš 2011. gada) par izņēmuma klauzulā paredzētajiem nosacījumiem. Vispirms Komisija atgādina metodes pamatā esošos principus un izņēmuma klauzulas interpretāciju, pamatojoties uz Eiropas Savienības Tiesas spriedumu lietā C‑40/10. Pēc tam Komisija sniedz novērtējumu par Savienības ekonomisko un sociālo situāciju laikā no 2011. gada 1. jūlija līdz 2012. gada maija vidum, kad tika publiskotas Eiropas ekonomikas 2012. gada pavasara prognozes. Eiropas Savienības Tiesa 2010. gada 24. novembra spriedumā lietā C-40/10 atzina, ka izņēmuma klauzula nodrošina iespēju ņemt vērā sekas, ko izraisa ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās, ja saskaņā ar “normālo metodi” ierēdņu atalgojums netiktu koriģēts pietiekami ātri. Tiesa precizēja, ka Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantā paredzētā procedūra ir vienīgā iespēja atalgojuma korekcijā ņemt vērā ekonomikas krīzes ietekmi un tādējādi nepiemērot minētā pielikuma 3. panta 2. punktā noteiktos kritērijus. Piemērojamā metode, ievērojot paralēlisma principu, nodrošina pienācīgu Savienības ekonomiskās un sociālās situācijas novērtējumu, atspoguļojot dalībvalstu lēmumus par valsts civildienesta ierēdņu atalgojumu. Likumdevējs ir rūpīgi izvēlējies kritērijus, kas piemērojami atalgojuma un pensiju korekcijām, un šos kritērijus var piemērot gan ekonomikas augšupejas, gan lejupslīdes posmos. Izņēmuma klauzula nav ekonomiskā cikla klauzula – tā ir izmantojama vienīgi gadījumos, kad ES piedzīvo ārkārtas pavērsienus, un tikai tad, ja ar parasto metodi tos nav iespējams atspoguļot. Tā nav izmantojama gadījumos, kad ES ekonomikā ir iestājies ciklisko svārstību lejupslīdes posms. Izvērtējot nepieciešamību 2012. gadā piemērot izņēmuma klauzulu, Komisija izmantoja 15 rādītājus. Ekonomikas un finanšu lietu ĢD jaunākās prognozes liecina, ka ES ekonomikā 2012. gadā būs vērojama stagnācija (IKP pieaugums 0,1 %), bet 2013. gadā atsāksies ekonomikas izaugsme (IKP pieaugums 1,3 %). Paredzams, ka tautsaimniecībā kopumā atalgojums 2012. un 2013. gadā palielināsies par 2,1 %. Prognozēts, ka valstu ierēdņi un ES iestāžu darbinieki 2012. gadā piedzīvos pirktspējas samazinājumu. Līdz maija beigām neviena dalībvalsts nebija plānojusi 2012. gada otrajā pusē samazināt atalgojumu. Komisija ir arī ņēmusi vērā Padomes lūgumu novērtēt to dalībvalstu skaitu, kurās tiek piemērota pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra, un ir izvērtējusi šā rādītāja saikni ar valsts budžeta deficītu un valsts parādu. Ziņojumā ir secināts, ka laikā no 2011. gada 1. jūlija līdz 2012. gada maija vidum Eiropas Savienībā nav novērota ekonomiskās un sociālās situācijas būtiska un pēkšņa pasliktināšanās, kuru nebūtu iespējams atspoguļot ar parastās metodes palīdzību, un tādējādi nav pamata iesniegt priekšlikumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu. Komisija atgādina, ka, reaģējot uz sarežģīto vispārējo situāciju ekonomikā, tā jau ir iesniegusi Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikuma projektu, kas pavērtu iespēju panākt būtiskus ietaupījumus tuvākajos gados un vēl lielākus ietaupījumus ilgtermiņā. Minētajā priekšlikumā ir ietverta jauna, pārskatīta metode, kā arī izņēmuma klauzulas mehānisma grozījumi. 1. Ievads Padome 2012. gada martā Komisijai iesniedza šādu lūgumu[1]: “PADOME ATGĀDINA, ka Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantā iekļautās izņēmuma klauzulas interpretācija attiecībā uz ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojuma un pensiju korekcijām, kas spēkā stājās no 2011. gada 1. jūlija, patlaban tiek izskatīta Tiesā; ATZĪMĒ, ka ekonomiskā un sociālā situācija ES arvien vēl rada bažas; tādēļ LŪDZ, lai Komisija atbilstoši LESD 241. pantam cieši uzrauga ekonomiskās un sociālās situācijas attīstību, kā arī, pamatojoties uz Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu, sagatavo ziņojumu, kurā būtu izvērtēts, vai, ņemot vērā Komisijas sniegtos objektīvos datus, ir konstatējama būtiska un pēkšņa ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanās Eiropas Savienībā, kā arī visos situācijas pasliktināšanās gadījumos iesniedz attiecīgus priekšlikumus, turklāt jebkurā gadījumā pietiekami laicīgi, lai Eiropas Parlaments un Padome varētu tos izskatīt un pieņemt līdz 2012. gada beigām; LŪDZ Komisiju papildus 2011. gada ziņojumā izmantotajiem datiem cita starpā ņemt vērā dalībvalstu skaitu, kurās patlaban notiek pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra.” Saskaņā ar LESD 241. pantu Padome ar vienkāršu balsu vairākumu var lūgt, lai Komisija veic tādu izpēti, kādu Padome uzskata par vēlamu kopīgo mērķu sasniegšanai, un iesniedz Padomei attiecīgus priekšlikumus. Ja Komisija neiesniedz priekšlikumu, tā informē Padomi par iemesliem. Šis ziņojums ir atbilde uz Padomes lūgumu un ir saskaņā ar LESD 241. pantu. Turklāt Komisija 2011. gadā apņēmās vēlreiz izvērtēt izņēmuma klauzulas piemērošanu 2012. gadā. Šis ir trešais novērtējums par izņēmuma klauzulā paredzētajiem nosacījumiem. Divi iepriekšējie novērtējumi tika publiskoti attiecīgi 2011. gada 13. jūlijā (COM(2011)440) un 2011. gada 13. decembrī (COM(2011)829). Šis novērtējums attiecas uz laikposmu, sākot no pēdējās ikgadējās atalgojuma un pensiju korekcijas spēkā stāšanās datuma (2011. gada 1. jūlijs) līdz brīdim, kad bija pieejami jaunākie šim ziņojumam paredzētie dati (2012. gada maija vidus). Turklāt ziņojumā, pamatojoties uz prognozēm, ir sniegts ekonomiskās un sociālās situācijas pārskats par 2012. un 2013. gadu. Padome savā lūgumā aicināja Komisiju ņemt vērā to dalībvalstu skaitu, kurās tiek piemērota pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra. Komisija šo konkrēto lūgumu ir ņēmusi vērā valsts finanšu vispārējā novērtējuma ietvaros. 2. Juridiskais pamats Saskaņā ar Civildienesta noteikumu 65. pantu “.. Padome katru gadu pārskata Savienības ierēdņu un citu darbinieku atalgojumu. Pārskatīšana notiek septembrī, ievērojot Komisijas apvienoto ziņojumu, kas balstīts uz Eiropas Savienības Statistikas biroja sagatavoto kopējo indeksu, vienojoties ar dalībvalstu statistikas birojiem; indekss atspoguļo situāciju 1. janvārī katrā Savienības valstī. Pārskatīšanas laikā Padome apsver, vai atalgojums būtu jākoriģē kā daļa no Savienības ekonomikas un sociālās politikas. Īpašu uzmanību pievērš algu palielinājumam valsts dienestā un nepieciešamīb[ai] iecelt amatā jaunus ierēdņus.” Ievērojot Civildienesta noteikumu 65.a pantu, 64. un 65. panta izpildes noteikumi ir paredzēti XI pielikumā. Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. panta 1. un 2. punktā ir noteikts: “1. No 1. jūlija atbilstoši Civildienesta noteikumu 65. panta 3. punktam Padome saskaņā ar Komisijas priekšlikumu un, pamatojoties uz šā pielikuma 1. iedaļā noteiktajiem kritērijiem, pirms katra gada beigām pieņem lēmumu par atalgojuma un pensiju korekciju. 2. Korekcijas lielumu iegūst, reizinot Briseles starptautisko indeksu ar specifisko rādītāju. Korekciju izsaka neto vērtībās kā procentu rādītāju, kas vienāds visiem.” Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantā (izņēmuma klauzula) ir noteikts: „Ja no Komisijas sniegtajiem objektīvajiem datiem izriet, ka Eiropas Savienībā ir būtiski un pēkšņi pasliktinājusies ekonomiskā un sociālā situācija, Komisija iesniedz atbilstošus priekšlikumus, par kuriem Eiropas Parlaments un Padome pieņem lēmumu saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 336. pantu.” Saikni starp XI pielikuma 3. pantu un izņēmuma klauzulu Eiropas Savienības Tiesa analizēja savā spriedumā lietā C-40/10 Komisija/Padome. Tiesa norādīja, ka izņēmuma klauzula “ārkārtējā situācijā ļauj ad hoc kārtā atkāpties no Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. pantā paredzētās metodes, tomēr to negrozot un neatceļot attiecībā uz nākamajiem gadiem” (74. punkts, pasvītrojums pievienots). Turklāt Tiesa paskaidroja: “.. kā to norādījusi Komisija savā 1994. gada 27. jūnija ziņojumā par izņēmuma klauzulas piemērojamību (SEC(94) 1027, galīgā redakcija, II.3. punkts, 5. un 6. lpp.), šī klauzula ļauj ņemt vērā sekas, kas rodas saistībā ar tādu ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanos, kas ir gan būtiska, gan pēkšņa, kad ierēdņu atalgojums nevar tikt koriģēts pietiekami ātri, izmantojot “normālo metodi”” (75. punkts, pasvītrojums pievienots). Tiesa skaidri norādīja, ka “.. [Civildienesta noteikumu XI pielikuma] 10. pantā paredzētā procedūra ir vienīgā iespēja ņemt vērā ekonomikas krīzi atalgojuma korekcijas ietvaros un līdz ar to nepiemērot minētā pielikuma 3. panta 2. punktā noteiktos kritērijus” (77. punkts, pasvītrojums pievienots). “Šo secinājumu nevar atspēkot apstāklis, ka Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. panta piemērošana ir atkarīga no Komisijas priekšlikuma. Cita starpā no LES 17. panta 2. punkta izriet, ka tas atbilst institucionālajam līdzsvaram, kas paredzēts Līgumos, ar kuriem Komisijai principā ir piešķirtas monopola tiesības iesniegt priekšlikumus likumdošanas procedūrās.” (78. punkts). 3. Metodes mērķi un pamatprincipi Komisija uzskata, ka ir lietderīgi sniegt apkopojumu par atalgojuma un pensiju koriģēšanas metodes mērķiem un pamatprincipiem. Jāatzīmē, ka jautājums par izņēmuma klauzulas darbības jomu un piemērošanu patlaban tiek izskatīts Eiropas Savienības Tiesā lietā C-66/12. Pašlaik piemērojamās atalgojuma un pensiju koriģēšanas metodes noteikumi ir spēkā no 2004. gada 1. jūlija līdz 2012. gada 31. decembrim, un tie ir noteikti Civildienesta noteikumu 64., 65. un 65.a pantā un XI pielikumā. Metodes galvenie mērķi ir: – atalgojuma automātiska koriģēšana, lai izvairītos no situācijas, ka visu Eiropas Savienības iestāžu un aģentūru darba ritmu izjauc ikgadēja sarunu procedūra un iespējami streiki; – pārredzami, efektīvi, salīdzinoši vienkārši noteikumi visu ES iestāžu ierēdņu un pārējo darbinieku atalgojuma korekciju noteikšanai, pamatojoties uz dalībvalstu politiskajiem lēmumiem attiecībā uz valsts civildienesta ierēdņiem. Lai nodrošinātu metodes pienācīgu darbību, ir paredzēti šādi principi: – līdzvērtīga ES ierēdņu pirktspēja dažādās dienesta vietās; – paralēlisma nodrošināšana ES un dalībvalstu ierēdņu pirktspējas izmaiņās. Ir vērts sīkāk aplūkot divus šīs metodes aspektus: – paralēlisma principu; – laika nobīdi. 3.1. Paralēlisma princips Saskaņā ar XI pielikuma 1. panta 4. punktu (kopējo) specifisko rādītāju aprēķina tā, lai tas atspoguļotu valsts centrālās pārvaldes ierēdņu neto atalgojuma vidējās izmaiņas reālā izteiksmē, t.i., pēc tam, kad ir ņemta vērā inflācija valstī, kurā viņi strādā. Pēc tam atbilstoši XI pielikuma 3. panta 2. punktam, izmantojot Briseles starptautisko indeksu (BSI), nosaka patēriņa cenu inflāciju Briselē, kas ir vieta, kur strādā lielākā daļa ES ierēdņu. Visbeidzot, BSI reizina ar kopējo specifisko rādītāju, iegūstot ES ierēdņu pamatalgas nominālo gada korekciju, kas var būt pozitīva vai negatīva. Tādējādi izmaiņas ES ierēdņu pirktspējā ir pilnībā atkarīgas no kopējā specifiskā rādītāja, kas nodrošina atbilstību izmaiņām valstu ierēdņu pirktspējā. Šādi darbojas paralēlisma princips. 3.2. Metodei raksturīgā nobīde laikā Saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 1. panta 2. un 4. punktu, nosakot Briseles starptautisko indeksu, jāņem vērā patēriņa preču cenu izmaiņas laikposmā no iepriekšējā gada jūnija līdz kārtējā gada jūnijam, bet specifiskos rādītājus, kas atspoguļo centrālās pārvaldes ierēdņu reālā atalgojuma izmaiņas valstīs, kuras ir iekļautas izlasē, Eurostat aprēķina par laikposmu no iepriekšējā gada 1. jūlija līdz kārtējā gada 1. jūlijam. Atbilstoši Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. panta 1. punktam Padomei saskaņā ar Komisijas priekšlikumu līdz katra gada beigām ir jāpieņem lēmums par atalgojuma un pensiju korekciju, kas stājas spēkā 1. jūlijā. Tādējādi ikgadējā korekcija tiek piemērota ar lielākais viena gada nobīdi. Pēc tam rodas vēl papildu nobīde, kas var sasniegt sešus mēnešus, līdz tiek pieņemta regula par atalgojuma korekciju (tā jāpieņem līdz 31. decembrim), ko piemēro ar atpakaļejošu spēku. Likumdevējs uzskatīja, ka šī metode varēs darboties ar minēto laika nobīdi, un ES ierēdņi un pārējie darbinieki spēs pielāgoties gada inflācijas ietekmei. Tāpēc ar 65. pantu gadā ir paredzēts tikai viens atalgojuma koriģēšanas termiņš. Tomēr Civildienesta noteikumu XI pielikuma 4.–8. pantā ir paredzēta iespēja atalgojuma korekciju veikt arī starpposmā, ja laikā no jūnija līdz decembrim būtiski mainās dzīves dārdzība. 4. Izņēmuma klauzula Likumdevējs ir paredzējis izņēmuma klauzulu, kas ir metodes neatņemama sastāvdaļa. Šajā klauzulā ir paredzēti vairāki tās piemērošanas priekšnosacījumi, kam jābūt izpildītiem, pirms tiek veikti jebkādi pasākumi: – situācijas pasliktinājumam jābūt gan būtiskam, gan pēkšņam, tam jāietekmē ekonomiskā un sociālā situācija visas Eiropas Savienības līmenī un tas jānovērtē, ņemot vērā Komisijas sniegtus objektīvus datus; – situācijas pasliktinājumam jābūt tādam, ka tā ārkārtas rakstura dēļ, ko nosaka pēkšņums un apmērs, ar parasto metodi to nebūtu iespējams pienācīgi ņemt vērā. Izņēmuma klauzulā ir paredzēts, ka tad, ja pastāv objektīvi tās piemērošanas iemesli, Komisijai ir jāiesniedz attiecīgi priekšlikumi, par kuriem Eiropas Parlaments un Padome lemj saskaņā ar LESD 336. pantu. Kā Eiropas Savienības Tiesa atzina spriedumā lietā C‑40/10, izņēmuma klauzula “ārkārtējā situācijā ļauj ad hoc kārtā atkāpties no Civildienesta noteikumu XI pielikuma 3. pantā paredzētās metodes, tomēr to negrozot un neatceļot attiecībā uz nākamajiem gadiem”. Turklāt atbilstoši tā formulējumam Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. panta “mērķis ir ļaut iestādēm reaģēt uz tādiem pēkšņiem notikumiem, kas drīzāk prasa ad hoc reakciju, nevis pilnīgu atalgojuma “normālās” korekcijas metodes mainīšanu”. 4.1. Izņēmuma klauzulas piemērošanas nosacījumi Izņēmuma klauzulas formulējumam jāpieiet rūpīgi, jo, lai klauzula būtu piemērojama, ir jābūt izpildītiem visiem Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Jēdziens “pasliktināšanās” nozīmē ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanos. To, vai ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanās ir “būtiska”, nosaka, izvērtējot apzinātās ekonomiskās un sociālās ietekmes apmēru un ilgumu. To, vai ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanās ir “pēkšņa”, nosaka, izvērtējot ekonomiskās un sociālās ietekmes straujumu un paredzamību. Šajā ziņā īpaši svarīgi ir ekonomikas cikla parastās svārstības nošķirt no svārstībām, ko izraisījuši ārēji notikumi. Likumdevējs ir pilnvarojis Komisiju noteikt objektīvos datus, kas izmantojami tās novērtējumā par to, vai ir izpildīti izņēmuma klauzulas piemērošanas nosacījumi. Komisija uzskata, ka šim novērtējumam ir jābalstās uz dažādiem objektīviem rādītājiem, kas raksturo gan ekonomiku, gan sociālo jomu. Attiecīgajiem rādītājiem būtu jāatbilst šādiem būtiskiem un vispārpieņemtiem principiem[2]: – rādītājam ir jāatspoguļo problēmas būtība, un tā normatīvajai interpretācijai ir jābūt skaidrai un vispārpieņemtai; – rādītājam ir jābūt pamatotam un statistiski pārbaudītam; – rādītājam ir jābūt savlaicīgam un pielāgojamam; – rādītājam ir jābūt vērstam uz ES kopumā, nevis uz atsevišķām dalībvalstīm; – rādītājiem ir jābūt savstarpēji saskaņotiem; – rādītāju kopumam ir jābūt pēc iespējas pārredzamam un ES pilsoņiem pēc iespējas pieejamam; – pēc iespējas jāizmanto pastāvošie rādītāju kopumi. Saskaņā ar šiem principiem par piemērotiem ir uzskatāmi 15 rādītāji: – saimnieciskā darbība: Eiropas Savienības IKP pieaugums, iekšējais pieprasījums, krājumi, neto eksports, privātais patēriņš, valsts patēriņš, kopējie ieguldījumi un inflācija (SPCI); – valsts finanses: valsts konsolidētā kopbudžeta bilance un valsts parāds Eiropas Savienībā; darba tirgus: kopējā nodarbinātība, bezdarba līmenis un darba ņēmēju atalgojums Eiropas Savienībā; – situācijas novērtējuma rādītāji: Eiropas Savienības ekonomiskās situācijas novērtējuma rādītājs un nodarbinātības perspektīvas. Lai novērtētu, vai pašlaik ir izpildīti izņēmuma klauzulā noteiktie kritēriji, jāveic ekonomiskās un sociālās situācijas analīze par laikposmu no 2011. gada jūlija līdz 2012. gada maija vidum (atkarībā no attiecīgo datu vai prognožu pieejamības), jo uz laikposmu līdz 2011. gada 1. jūlijam jau attiecās 2011. gada korekcija. Tas atbilst Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantā minētās “pēkšņas” pasliktināšanās definīcijai. Tomēr, ja tas uzskatīts par nepieciešamu, vispārēja pārskata sniegšanai ir aplūkots ilgāks laikposms. 4.2. Paralēlisma principa saglabāšana Piemērojamā metode, ievērojot paralēlisma principu, nodrošina pienācīgu Savienības ekonomiskās un sociālās situācijas novērtējumu, atspoguļojot dalībvalstu lēmumus par valsts civildienesta ierēdņu atalgojumu. Likumdevējs ir rūpīgi izvēlējies kritērijus, kas piemērojami atalgojuma un pensiju korekcijām, un šos kritērijus var piemērot gan ekonomikas augšupejas, gan lejupslīdes posmos. Atalgojuma un pensiju koriģēšanas metode ir bijusi spēkā gandrīz četrdesmit gadus. Visu šo gadu laikā ES ekonomikā ir piedzīvoti gan straujas augšupejas, gan lejupslīdes posmi. Civildienesta noteikumos kopš 1962. gada iestrādātā paralēlisma principa darbība attiecībā uz valstu ierēdņu pirktspējas izmaiņām ir jānodrošina arī Eiropas Savienības ekonomikas lejupslīdes posmā. Tas pilnībā atbilst 65. pantam, saskaņā ar kuru ikgadējās pārskatīšanas ietvaros īpaša uzmanība jāpievērš iespējamajam algu palielinājumam valsts dienestā. Tomēr, ja ir notikusi pēkšņa un būtiska situācijas pasliktināšanās, kuras ārkārtas rakstura dēļ, ko nosaka pēkšņums vai apmērs, ar parasto metodi to nebūtu iespējams pienācīgi ņemt vērā, ir jāizmanto izņēmuma klauzula. Atšķirīga interpretācija radītu nekonsekventu rezultātu: neraugoties uz metodes spēju pienācīgi atspoguļot ES ekonomiskās un sociālās norises, vadoties pēc to ietekmes uz valstu civildienesta ierēdņu atalgojumu, likumdevējam būtu jāveic ārkārtas pasākumi saistībā ar ES ierēdņu atalgojuma un pensiju ikgadējo koriģēšanu. Šāda interpretācija neatbilstu Eiropas Savienības ekonomikas un sociālajai politikai, kas minēta Civildienesta noteikumu 65. pantā. Tas pats attiecas uz metodei raksturīgo laika nobīdi. Pārskata periods pēc definīcijas nozīmē, ka atalgojuma koriģēšanā pastāv lielākais viena gada nobīde (lai gan praksē šī nobīde parasti ir mazāka). Kaut arī likumdevējs uzskatīja, ka šai metodei vajadzētu darboties ar attiecīgo nobīdi, izņēmuma klauzula nepārprotami dod iespēju nobīdi samazināt, ja dalībvalstis ar ārkārtas pasākumiem koriģē valsts ierēdņu atalgojumu un šī korekcija būtu jāpiemēro ES ierēdņiem, negaidot, kamēr ir kārta nākamajai ikgadējai koriģēšanai. Tāpēc atbilstīgajiem priekšlikumiem attiecīgā gadījumā ir jāatspoguļo ārkārtas pavērsieni, kuri ar parasto metodi nav pienācīgi ņemti vērā. Šie priekšlikumi nedrīkstētu būt plašāki par Civildienesta noteikumu XI pielikumā paredzētajiem īstenošanas noteikumiem – nav objektīva pamatojuma piemērot citus kritērijus, kā vien izmaiņas dalībvalstu civildienesta ierēdņu pirktspējā, jo tādējādi tiktu apdraudēts metodes iedarbīgums un attiecībā uz ES ierēdņiem tiktu veikti papildu pasākumi, kas netiek piemēroti ierēdņiem dalībvalstīs. Visbeidzot, izņēmuma klauzula nav ekonomiskā cikla klauzula. Kā skaidrots iepriekš, likumdevējs ir rūpīgi izvēlējies ekonomiskos un sociālos kritērijus, kas piemērojami atalgojuma un pensiju korekcijām, un šos kritērijus var piemērot gan ekonomikas augšupejas, gan lejupslīdes posmos. Metode ir vienlīdz piemērojama gan gadījumos, kad atalgojums dalībvalstīs palielinās, gan gadījumos, kad tas samazinās, un valstu ierēdņu pirktspējas palielināšanās vai samazināšanās tieši atspoguļosies ES ierēdņu atalgojuma un pensiju līmenī. Tādējādi izņēmuma klauzula ir jāizmanto gadījumos, kad ES piedzīvo ārkārtas pavērsienus, un tikai tad, ja ar parasto metodi tos nav iespējams atspoguļot. Tā nav izmantojama gadījumos, kad ES ekonomikas ciklā ir iestājies lejupslīdes posms. 5. ES ekonomiskā un sociālā situācija 5.1. Iepriekšējais periods 5.1.1. 2011. gada korekcija Laikā no 2010. gada jūlija līdz 2011. gada jūlijam piecās no astoņām izlasē iekļautajām dalībvalstīm tika noteikts nominālā atalgojuma pieaugums (skatīt 1. tabulu). Vidējais nominālā atalgojuma pieaugums bija 1,1 %. Ņemot vērā inflāciju (2,9 %), valstu ierēdņu pirktspēja samazinājās (–1,8 %). Šis pirktspējas samazinājums tika automātiski piemērots ES ierēdņu atalgojumam, un, ņemot vērā augsto inflāciju Briselē, ko mēra ar Briseles starptautisko indeksu (3,6 %), rezultātā attiecībā uz ES darbinieku atalgojumu tika iegūts nominālais pieaugums 1,7 % apmērā (skatīt 2. tabulu). Tomēr Padome nolēma nepieņemt Komisijas priekšlikumu par 2011. gada korekciju un tādējādi pārkāpa Civildienesta noteikumos iestrādāto paralēlisma principu. Līdz ar to ES ierēdņu pirktspēja samazinājās vairāk nekā valstu ierēdņiem (attiecīgi –3,6 % un –1,8 %). 5.1.2. Atkāpšanās no paralēlisma principa Lai ES ierēdņu atalgojuma korekcija būtu saskaņā ar metodē noteikto paralēlisma principu, tiek uzraudzītas izmaiņas valstu ierēdņu atalgojumā un, nosakot izmaiņas ES ierēdņu atalgojuma pirktspējā, tiek ņemtas vērā valstu ierēdņu pirktspējas vidējās izmaiņas. Tomēr, koriģējot ES civildienesta ierēdņu nākamā gada atalgojumu, ņem vērā ikgadējo korekciju, ko aprēķina attiecībā uz noteiktu 12 mēnešu periodu. Tādējādi ES ierēdņu pirktspēja seko reprezentatīvajā izlasē iekļauto dalībvalstu civildienesta ierēdņu vidējai pirktspējai ar sistemātisku, metodei raksturīgu laika nobīdi. Tomēr, kā Komisija jau norādījusi 2008. gadā[3], paralēlisma princips daļēji netiek ievērots, radot iespējami neizdevīgāku situāciju ES ierēdņiem, un tam ir divi iemesli. Lai gan ES ierēdņu atalgojumu ar specifiskā rādītāja starpniecību ietekmē izmaiņas valstu sociālajās iemaksās, ES ierēdņu sociālās iemaksas tiek periodiski koriģētas neatkarīgi no šā rādītāja. Vēl vienu dubultas uzskaites elementu rada speciālais atskaitījums, kas ir papildu ieturējums no ES ierēdņu atalgojuma. Lai valstu un ES ierēdņu pirktspējas salīdzinājums būtu korekts, šie faktori ir jāņem vērā (skatīt 3. un 4. tabulu). Līdz ar to valstu ierēdņu kopējā pirktspēja[4] 8 gadu laikā (2003.–2011.) samazinājās par 3,6 %, savukārt ES ierēdņu pirktspēja attiecīgo 7 gadu laikā (2004.–2011.) kritās par 4,2 %, turklāt Padomes 2011. gada lēmums, atsakoties piemērot parasto metodi, radīja vēl izteiktāku ES ierēdņu pirktspējas kritumu, proti, par 7,6 % visā 2004.–2012. gada laikposmā (skatīt 1. diagrammu). Paralēlisma princips būtu jāievēro visos ekonomikas cikla posmos. Tas izriet no pieņēmuma, ka dalībvalstis veiktu attiecīgus pasākumus attiecībā uz saviem civildienesta ierēdņiem, un šie pasākumi tieši ietekmētu ES ierēdņu atalgojumu. Neraugoties uz šo principu, ES ierēdņu atalgojums kopš 2004. gada ir lielā mērā atšķīries no valstu ierēdņu atalgojuma, nostādot ES civildienestu neizdevīgākā situācijā. 5.2. ES ekonomiskās un sociālās situācijas izvērtējums pārskata periodā 5.2.1. Paredzama lēna ekonomikas izaugsme Vērtējot Eiropas Savienību kopumā, ekonomikas lejupslīde beidzās 2009. gada rudenī, un 2010. gadā sākās ekonomikas atveseļošanās. Kopējais IKP pieaugums 2010. gadā visā ES bija 2,0 %. ES gada rādītājs par 2011. gadu liecina par manāmu izaugsmi, galvenokārt pateicoties labam pirmajam ceturksnim. Kopējais IKP pieaugums 2011. gadā visā ES bija 1,5%. Atveseļošanās process piedzīvoja neilgu atkritienu 2011. gada pēdējā ceturksnī, kad IKP nedaudz samazinājās. Eurostat ātrās aplēses par 2012. gada pirmo ceturksni uzrāda IKP stabilizēšanos (ES IKP izmaiņas 0 % apmērā salīdzinājumā ar iepriekšējo ceturksni), un Ekonomikas un finanšu lietu ĢD prognozes[5] liecina, ka ES ekonomikā līdz gada beigām būs vērojama lēna izaugsme. Eurostat 2012. gada 15. maijā publiskotās ātrās aplēses rāda, ka ES IKP 2012. gadā salīdzinājumā ar 2011. gada pirmo ceturksni ir nedaudz pieaudzis (par 0,1 %). Pieņemot, ka euro zona sekmīgi atrisinās ar krīzi saistītās problēmas, 2012. gada gaitā paredzama paļāvības atgriešanās. Īslaicīgu satricinājumu izzušanas un paļāvības atjaunošanās kontekstā Ekonomikas un finanšu lietu ĢD 2013. gadam ES prognozē mērenu izaugsmi 1,3 % apmērā. 2011. gadā galvenais ekonomikas izaugsmes dzinējspēks bija neto eksports, bet pieticīgu devumu IKP izaugsmē deva arī krājumi un iekšējais pieprasījums. Paredzams, ka 2012. gadā iekšējā pieprasījuma un krājumu dinamika būs negatīva, taču to ietekmi atsvērs neto eksports, kas gala rezultātā nodrošinās nelielu ekonomikas izaugsmi. 2013. gadā prognozēts iekšējā pieprasījuma izteikts pieaugums, kas kopā ar neto eksportu sekmēs ievērojamāku saimnieciskās darbības aktivizēšanos (skatīt 2. diagrammu). Kumulatīvā izteiksmē IKP kopš 2009. gada krīzes ir pastāvīgi palielinājies. 2011. gadā kumulatīvais pieaugums sasniedza 2,6 % (bāze: 2006. gads), un paredzams, ka 2012. gadā tas saglabāsies ļoti tuvu šai vērtībai. 2013. gadā prognozēts kāpums līdz 4 %, ko nodrošinātu spēcīgāka ekonomikas izaugsme. Ekonomiskās situācijas novērtējuma rādītājs (ESNR)[6] 2012. gada pirmajā ceturksnī stabilizējās, taču joprojām ir mazāks par ilgtermiņa vidējo līmeni. Šis rādītājs Eiropas Savienības līmenī aprīlī bija 93,2. Euro zonā tas samazinājās līdz 92,8, tādējādi neitralizējot 2012. gada pirmajā ceturksnī novēroto palielinājumu. Samazinājumu euro zonā galvenokārt noteica paļāvības vājināšanās rūpniecības un pakalpojumu nozarē. Paļāvības pieaugums tika novērots vienīgi mazumtirdzniecības nozarē. Tas, ka ESNR vērtība ES līmenī ir lielāka, skaidrojams ar spēcīgu pieaugumu Apvienotajā Karalistē[7]. Patērētāju paļāvības rādītāja jūtamais palielinājums 2012. gada maijā, domājams, tuvākajā nākotnē pozitīvi ietekmēs ekonomiskās situācijas novērtējuma rādītāju. 5.2.2. Valsts finanšu stāvoklis sāk uzlaboties Valsts finanšu attīstību euro zonā un visā ES joprojām raksturo fiskālo stimulu mazināšanas stratēģija, kas tika uzsākta pēc 2008.–2009. gada krīzes. Saskaņā ar Padomes secinājumiem, kas pirmoreiz tika izdoti 2009. gadā un pēc tam atkārtoti 2011. gadā un 2012. gada sākumā, fiskālo stimulu mazināšanas stratēģijas galvenais mērķis ir atgriezties pie valsts finanšu ilgtspējas, ievērojot ES fiskālos noteikumus. 2010. gadā sāktais darbs pie fiskālās konsolidācijas kļuva intensīvāks 2011. gadā, un tas ir palīdzējis būtiski uzlabot valsts finanšu stāvokli gan euro zonā, gan ES kopumā. Šo uzlabojumu sekmēja arī ekonomikas konjunktūra, kas 2011. gada pirmajā pusē vēl bija pozitīva. Paredzams, ka kopējais valsts sektora deficīts euro zonā 2012. gadā samazināsies līdz 3,2 % no IKP, kas ir par aptuveni 1 procentpunktu mazāk nekā 2011. gadā. Ņemot vērā tikai līdz attiecīgajam datumam pieņemtos budžetus un citus dalībvalstu pietiekami konkrēti noteiktus pasākumus, kopējais budžeta deficīts turpinās samazināties, 2013. gadā sasniedzot 2,9 % no IKP. Līdzīga attīstība ir sagaidāma ES līmenī: prognozētais kopējais budžeta deficīts 2012. gadā ir 3,6 % un 2013. gadā – 3,3 %. Paredzams, ka prognožu periodā valstu parāda un IKP attiecība turpinās palielināties gan euro zonā, gan ES kopumā, kaut arī lēnāk nekā 2008.–2010. gadā. Lai gan kārtējais deficīts tiek samazināts, sagaidāms, ka parāda attiecība nedaudz pieaugs saistībā ar procentu maksājumu palielināšanos un salīdzinoši zemo nominālā IKP pieaugumu. Kopumā prognozēts, ka kopējais valsts parāds euro zonā 2013. gadā sasniegs 92,5 % no IKP, bet ES tas būs nedaudz virs 87 % no IKP (skatīt 6. diagrammu). Dalībvalstis, kurās tiek piemērota pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra (PBDNP) Padome ir lūgusi Komisijai papildus 2011. gada ziņojumā izmantotajiem datiem ņemt vērā to dalībvalstu skaitu, kurās notiek pārmērīga budžeta deficīta novēršanas procedūra (PBDNP). Attiecīgais rādītājs izriet no valstu konsolidētā kopbudžeta bilances, kas skatīta iepriekš. Komisija uzskata, ka problēmas būtību labāk atspoguļo valsts konsolidētā kopbudžeta bilance. PBDNP iesaistīto dalībvalstu skaits neparāda budžeta deficīta apjomu, bet vienīgi to dalībvalstu skaitu, kurās deficīts pārsniedz noteikto 3 % slieksni. Jāatzīmē, ka strukturālā ziņā iemesli PBDNP sākšanai katrā dalībvalstī atšķiras. Ar Māstrihtas 1992. gada līgumu, kas bija iedīglis euro izveidei, tika noteikts, kādā veidā Savienībā organizē daudzpusējo fiskālo uzraudzību. Šī uzraudzība, kas nesen pastiprināta ar tiesību aktu “sešinieku” un Līgumu par stabilitāti, saskaņošanu un pārvaldību, balstās uz PBDNP. Lai nodrošinātu EMS pienācīgu darbību, LESD 126. pantā ir paredzēts, ka dalībvalstis izvairās no pārmērīga valsts budžeta deficīta, ņemot vērā Protokolā par PBDNP noteiktās atsauces vērtības, kas ir gada valsts budžeta deficīts 3 % apmērā un gada beigās fiksētā kopējā parāda attiecība pret IKP 60 % apmērā, nosakot dažādus piemērošanas nosacījumus. 2012. gada beigās PBDNP tika piemērota 23 dalībvalstīs, proti: BE, BG, CZ, DK, DE, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SK un UK. Septiņās no šīm valstīm budžeta deficīta novēršanas termiņš ir 2012. gads, desmit valstīs – 2013. gads, ES – 2013. gads, EL – 2014. gads, bet IE un UK – 2015. gads. Tikai trīs dalībvalstis nav ievērojušas 2011. gadā noteikto deficīta novēršanas termiņu (BG, HU un MT). Tā kā strukturālie iemesli PBDNP sākšanai katrā dalībvalstī atšķiras, vienkārši to skaita minēšana praktiski nedod nekādu pievienoto vērtību salīdzinājumā ar pārējiem šajā ziņojumā izmantotajiem rādītājiem, jo īpaši tiem, kas raksturo valsts finanses. PBDNP mērķis ir ar individuālu ieteikumu palīdzību uzlabot dalībvalstu valsts finanses, tādējādi tās piemērošanu var skatīt kā valsts finanšu uzlabošanās zīmi. Pašlaik piemērojamā pastiprinātā ekonomikas pārvaldības regulējuma pamatojums ir tāds, ka stabilas valsts finanses ir vienīgais veselīgas ekonomiskās vides izveides līdzeklis. Tā būtība ir analizēt valsts finanses, izmantojot likumdevēju noteiktos kritērijus. Vēl jo vairāk no svara tas ir PBDNP pēdējā posmā, ja dalībvalsts ieteikumus ir izpildījusi pirms noteiktā termiņa. Tādējādi to dalībvalstu skaits, kurām ir piemērojama PBDNP, periodiski mainās, ņemot vērā pasākumus, ar kuriem gada valsts budžeta deficīts kļūst mazāks par 3 % no IKP. Šai procedūrai pakļauto dalībvalstu skaits gadu no gada mainās. Rādītāja palielināšanos 2009. gadā izraisīja valsts izdevumu palielināšanās saistībā ar valstu iejaukšanos finanšu tirgū. Tikai septiņas dalībvalstis (BG, CZ, EE, MT, PL, RO un SK) Komisijai kopš 2007. gada nav ziņojušas par valsts pasākumu veikšanu finanšu krīzes kontekstā. Tādējādi PBDNP iesaistīto dalībvalstu skaits kā rādītājs nedod iespēju izdarīt nekādus konkrētus secinājumus. Šajā ziņā piemērotāki šķiet rādītāji, kas atspoguļo dalībvalstu budžeta deficīta un kopējā parāda līmeni un izmaiņas. Kopumā valsts finanšu stāvoklis pamazām uzlabojas. Valsts budžeta deficīta līmenis kopš 2008. gada ir ievērojami uzlabojies, un paredzēts, ka 2013. gadā tas samazināsies līdz 3,3 %, savukārt parāda attiecība tajā pašā gadā nedaudz palielināsies, sasniedzot 87 % no IKP. 5.2.3. Paredzama inflācijas pakāpeniska mazināšanās Patēriņa cenu attīstību 2011. gadā galvenokārt ietekmēja pamatpreču cenu pieaugums visā pasaulē, bet dažās dalībvalstīs arī netiešo nodokļu un administratīvi regulēto cenu palielināšanās. SPCI inflācija 2011. gadā īsi pārsniedza 3 %, taču pēc tam sāka mazināties ekonomiskās situācijas pasliktināšanās ietekmē. Patēriņa cenām vajadzētu arī turpmāk mazināties, ņemot vērā pamatpreču cenu stabilizēšanos gada beigās, par ko liecina šo preču nākotnes līgumu cenas, un salīdzinoši vājo aktivitāti tautsaimniecībā. Inflācijas straujāku mazināšanos kavē vairākās dalībvalstīs pieņemtie fiskālie pasākumi, galvenokārt netiešo nodokļu un administratīvi regulēto cenu palielināšana. Paredzams, ka pakāpeniska izaugsmes atgriešanās 2012. gada beigās un 2013. gadā neradīs spiedienu uz cenām, jo īpaši tāpēc, ka gaidāma ļoti lēna jaudas pārpalikuma mazināšanās ES kopumā un euro zonā. Patēriņa cenām vajadzētu mazināties, ņemot vērā pamatpreču cenu stabilizēšanos gada beigās saskaņā ar pieņēmumiem, pamatojoties uz nākotnes līgumu cenām, kā arī ņemot vērā salīdzinoši vājo aktivitāti tautsaimniecībā. Turklāt kopējai inflācijai vajadzētu samazināties arī saistībā ar enerģijas cenu kritumu, kas atspoguļo salīdzinošo ietekmi pēc naftas cenu pieauguma 2011. gada sākumā. Paredzams, ka pakāpeniska ekonomikas izaugsmes atgriešanās 2012. gada beigās un 2013. gadā neradīs būtisku papildu spiedienu uz inflāciju, jo īpaši tāpēc, ka jaudas pārpalikuma mazināšanās ES kopumā un euro zonā ir ļoti lēna. SPCI kopējās inflācijas rādītājs saskaņā ar prognozēm 2013. gadā būs aptuveni 2 % (1,9 % ES, 1,8 % euro zonā) un tādējādi atbilst inflācijas mērķim. Tāda pati tendence 2013. gadā būs vērojama attiecībā uz pamatinflāciju, neraugoties uz zināmiem papildefektiem, ko radīs netiešo nodokļu un administratīvi regulēto cenu palielināšanās (skatīt 7. diagrammu). 5.2.4. Darba tirgū paredzama situācijas stabilizēšanās Pašreizējās norises darba tirgū ir rezultāts 2008.–2009. gada ekonomikas lejupslīdei un 2011.–2012. gadā novērotajai stagnācijai. 2009.–2011. gada ekonomikas atveseļošanās sākumposmā piedzīvotā situācijas uzlabošanās bija ierobežota. Tā kā uzņēmumi darbaspēka izmantojumu pielāgoja, samazinot darba stundu skaitu uz vienu darbinieku, nevis atlaižot darbiniekus, atveseļošanās ietekmē pirmām kārtām normalizējās nostrādāto stundu skaits, taču nodarbinātība nepieauga vispār vai pieauga tikai niecīgā apjomā. Nodarbinātībai 2011. gada otrajā pusē krītoties, bezdarbs 2012. gadā palielinājās līdz 10,3 % un saskaņā ar prognozēm saglabāsies tādā pašā līmenī arī 2013. gadā (skatīt 8. diagrammu). Ņemot vērā šo situāciju, Komisijas apsekojumi rāda, ka nodarbinātības perspektīvas ES rūpniecības un pakalpojumu nozarē 2011. gada nogalē samazinājās un 2012. gada pirmajā ceturksnī saglabājās zemā līmenī. Nodarbinātības perspektīvas ES ražošanas nozarē bija virs ilgtermiņa vidējā rādītāja, bet pakalpojumu nozarē – nedaudz zem ilgtermiņa vidējā rādītāja (skatīt 9. diagrammu). Raugoties nākotnē, paredzētajai ekonomikas atlabšanai vajadzētu palīdzēt stabilizēt situāciju darba tirgū. Tomēr, tā kā nodarbinātības līmenis uz saimnieciskās aktivitātes izmaiņām parasti reaģē ar nobīdi, paies zināms laiks, līdz būs manāma situācijas uzlabošanās darba tirgū. Situācijai turklāt vajadzētu arvien vairāk uzlaboties vairākās ES daļās veikto reformu ietekmē. Reformu ietekmei būtu jābūt redzamai ar līdzīgu laika nobīdi kā valstīs, kuras šādus pasākumus veica jau kādu laiku iepriekš. Kopumā prognozēts, ka nodarbinātība 2013. gadā ES nedaudz palielināsies un euro zonā – stabilizēsies. Līdz ar to paredzams, ka gan ES kopumā, gan euro zonā tiks apturēta bezdarba pieauguma tendence. Jāatgādina, ka šī nav pirmā reize, kad bezdarbs Eiropas Savienībā palielinās un sasniedz šādu līmeni. 2000.–2004. gadā bezdarba līmenis palielinājās no 8,5 % līdz 9,1 %, bet 2008. gadā bija krities līdz 7,1 %. 5.2.5. Atalgojums valsts sektorā salīdzinājumā ar atalgojumu ekonomikā kopumā Komisija uzskata, ka ir svarīgi salīdzināt valsts sektorā strādājošo darba ņēmēju situāciju ar situāciju ES ekonomikā kopumā. Šajā nolūkā ir izmantojams darba ņēmēju atalgojums, novērtējot visu darba ņēmēju kopējās nodarbinātības izmaksas, ko nosaka kā bruto atalgojumu, ieskaitot virsstundas un piemaksas, kā arī labumus natūrā un darba devēja veiktās sociālās iemaksas[8] gan valsts sektorā (vispārējās valdības sektors[9]), gan ekonomikā kopumā. Jāņem vērā, ka kopējās ekonomikas dati ietver datus par valsts sektoru. Valsts sektora īpatsvars kopējā ekonomikā ir aptuveni 22 %. Privātajā sektorā atalgojums cieši korelē ar ekonomikas cikliskajām pārmaiņām: darba ņēmēju atalgojums ekonomikā kopumā palielinājās par 5,2 % 2007. gadā un par 4,4 % 2008. gadā, savukārt 2009. gadā – finanšu krīzes asākajā punktā – tas samazinājās par 0,3 %, kamēr IKP saruka par 4,3 %. Valsts sektorā atalgojums ne vienmēr seko ekonomikas cikliskajai attīstībai. Piemēram, 2009. gadā vispārējās valdības sektora darbinieku atalgojums palielinājās par 3,4 %. Paredzams, ka valsts sektorā strādājošo darba ņēmēju atalgojuma pieaugums, kas 2011. gadā bija 0,4 %, 2012. gadā būs 0,8 %, bet 2013. gadā vēl izteiktāks: 1,3 %. Atalgojums ekonomikā kopumā 2011. gadā pieauga par 2,6 %, un saskaņā ar prognozēm turpmāk palielināsies (par 1,9 % 2012. gadā un 2,3 % 2013. gadā) straujāk nekā valsts sektorā (skatīt 10. diagrammu). 2009. gada krīzes laikā algu palielinājumi ekonomikā kopumā bija minimāli, savukārt algu pielāgojumi valsts sektorā bija mēreni. Tomēr šī situācija uzreiz pēc lejupslīdes perioda beigām mainījās – ekonomikā kopumā algu pieaugums bija spēcīgāks, bet korekcijas valsts sektorā joprojām bija pieticīgas, ņemot vērā valstu pasākumus budžeta deficīta mazināšanai. 2004.–2011. gadā ES valsts sektora darbinieku nominālais atalgojums palielinājās par 28,4 %, savukārt ekonomikā kopumā – par 27,9 %. Saskaņā ar Eiropas ekonomikas 2012. gada pavasara prognozēm atalgojums valsts sektorā 2013. gadā varētu būt pieaudzis par 31,1 % (skaitot no 2004. gada), bet ekonomikā kopumā – par 33,3 % (skatīt 11. diagrammu). Paredzams, ka nominālais atalgojums uz vienu darba ņēmēju gan 2012., gan 2013. gadā pieaugs par aptuveni 2,1 %. Tā rezultātā reālais atalgojums 2012. gadā samazināsies augstākas inflācijas dēļ (2,6 %), bet 2013. gadā tas palielināsies, jo inflācija kritīsies līdz 1,9 %. Attiecībā uz valsts sektorā nodarbinātajiem prognozes ir mazāk pozitīvas – atalgojuma pieaugums būs zemāks. Pirktspējas kritums valsts sektorā 2012. gadā būs 1,8 %, kas saskan ar Eurostat prognozēto specifisko rādītāju, pamatojoties uz 65. panta darba grupas 2012. gada martā iesniegtajiem datiem, un paredz valstu centrālās valdības ierēdņu pirktspējas samazināšanos par 1,6 %. Tas skaidri parāda, ka plānotā atalgojuma korekcija ES iestādēs iet roku rokā ar atalgojuma palielinājumu valsts sektorā un pilnībā atbilst ekonomiskajai un sociālajai situācijai Savienībā, kaut arī ekonomikā kopumā algu pieaugums ir straujāks. 5.2.6. Valstu centrālās pārvaldes ierēdņu pirktspējas izmaiņas (papildu prognoze) Maija beigās Eurostat apkopoja papildu prognozes, kas liecina, ka pirktspējas kritums valsts sektorā būs mazāks nekā iepriekš prognozēts, t.i., 1 %[10] astoņās izlasē iekļautajās dalībvalstīs un 1,4 % ES-27. Tas skaidrojams ar Vācijas federālās valdības noteikto ievērojamo algu palielinājumu valsts sektora darbiniekiem, kas attieksies arī uz federālajiem ierēdņiem. Iepriekš minētais pirktspējas samazinājums ES darbiniekiem tiks piemērots, pamatojoties uz korekciju metodi. Nav konstatēti nekādi notikumi, kas būtu jāatspoguļo atalgojuma korekcijā un kurus nav bijis iespējams ņemt vērā ar metodes palīdzību. Tādējādi nav nekādu objektīvu iemeslu Eiropas Savienības ierēdņiem likt uzņemties lielāku pirktspējas samazinājumu nekā to, ko dalībvalstis ir piemērojušas saviem ierēdņiem. Turklāt jāatgādina, ka, ņemot vērā dubultās uzskaites elementus un Padomes 2011. gada atteikšanos koriģēt algas, pirktspējas kritums ES iestādēs kopš 2004. gada ir bijis vairāk nekā dubults (7,6 %), ja salīdzina ar valstu civildienesta ierēdņiem (3,6 %). Dalībvalstīm bija lūgts iesniegt atalgojuma izmaiņu prognozes par periodu no 2012. gada 1. jūlija līdz gada beigām, taču vairākām valstīm bija grūtības ar ticamu datu iesniegšanu, līdz ar to Eurostat nespēja sniegt ticamas prognozes. Tomēr jānorāda, ka neviena dalībvalsts 2012. gada otrajā pusē neplāno samazināt atalgojumu un vismaz deviņas dalībvalstis ir plānojušas palielināt valsts ierēdņu atalgojumu. Tādējādi izņēmuma klauzula nav piemērojama. Tas pilnībā atbilst Eiropas Savienības Tiesas argumentācijai spriedumā lietā Nr. C-40/10, kurā Tiesa uzsvēra, ka “klauzula ļauj ņemt vērā sekas, kas rodas saistībā ar tādu ekonomiskās un sociālās situācijas pasliktināšanos, kas ir gan būtiska, gan pēkšņa, kad ierēdņu atalgojums nevar tikt koriģēts pietiekami ātri, izmantojot “normālo metodi””. Tā kā dalībvalstis 2012. gadā neplāno samazināt atalgojumu, bet gan prognozē algu palielināšanos, nav iemesla atkāpties no “normālās metodes” un ņemt vērā dalībvalstu atalgojuma korekcijas periodā, kas neatbilst pārskata periodam. Kaut arī, ņemot vērā valsts finanšu konsolidācijas procesu, atalgojuma palielinājums valsts sektorā saskaņā ar aplēsēm būs pieticīgs, ekonomikā kopumā situācija būs citāda. 2012. gadā piemērojot atalgojuma korekciju, kas ir zemāka par inflāciju, valstu un ES ierēdņu pirktspēja turpinās samazināties, un, ja pieņems jauno metodi un tā stāsies spēkā 2013. gadā, turpmākais valsts ierēdņu pirktspējas kritums tāpat tiks piemērots ES darbiniekiem. 6. Secinājums No iepriekš iztirzātajiem apsvērumiem un analīzes secināms, ka pārskata periodā no 2011. gada 1. jūlija līdz 2012. gada maija vidum juridiskie kritēriji XI pielikuma 10. panta piemērošanai nav izpildīti. Paredzams, ka ES ekonomikā 2012. gadā būs vērojama stagnācija, bet pēc tam atsāksies mērena izaugsme. Saskaņā ar prognozēm atalgojums ekonomikā kopumā 2012. un 2013. gadā palielināsies par 2,1 %, taču valsts sektorā pieaugums būs mazāks, kas attiecīgajiem darba ņēmējiem nozīmē zemāku atalgojuma līmeni. Nav konstatēti nekādi notikumi, ko nav bijis vai nebūtu iespējams ņemt vērā ar parastās metodes palīdzību. ES darbinieku reālais atalgojums 2012. gadā samazināsies atbilstoši valstu ierēdņu pirktspējas kritumam. Pēc pārskata perioda beigām vismaz deviņas dalībvalstis ir plānojušas palielināt atalgojumu un neviena dalībvalsts neprognozē algu samazinājumu. Tādējādi nav iemesla atkāpties no “normālās metodes” un ņemt vērā dalībvalstu atalgojuma korekcijas periodā, kas neatbilst pārskata periodam. Tāpēc Komisija uzskata, ka nav pamatojuma iesniegt priekšlikumu saskaņā ar Civildienesta noteikumu XI pielikuma 10. pantu. Komisija vēlreiz atgādina, ka, reaģējot uz sarežģīto vispārējo situāciju ekonomikā, tā ir iesniegusi Eiropas Parlamentam un Padomei priekšlikuma projektu, kas pavērtu iespēju panākt būtiskus ietaupījumus tuvākajos gados un vēl lielākus ietaupījumus ilgtermiņā. Minētajā priekšlikumā ir ietverta jauna, pārskatīta metode, kā arī izņēmuma klauzulas mehānisma grozījumi. [1] Padomes 2012. gada 12. marta dokuments Nr. 7421/12. [2] Lielākā daļa šo principu tiek izmantoti atklātās koordinācijas metodē (OMC) sociālās integrācijas un aizsardzības jomā. Dalībvalstis izmanto OMC, definējot, īstenojot un novērtējot sociālās politikas programmas, kā arī izstrādājot savstarpējās sadarbības formas. Kā pārvaldības rīks, kura pamatā ir kopēji mērķi un rādītāji, šī metode papildina sociālās politikas likumdošanas un finanšu instrumentus. Tā ir sociālās politikas jomu koordinēšanas procesa sastāvdaļa, īpaši saistībā ar Lisabonas stratēģiju (tagad – stratēģiju “Eiropa 2020”). [3] Komisijas ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei par Civildienesta noteikumu XI pielikumu, COM(2008)443 galīgā redakcija, 10.7.2008. [4] Aprēķināta kā ikgadējo pirktspējas izmaiņu summa laikposmā no 2004. gada līdz 2011. gadam. [5] Eiropas ekonomikas 2012. gada pavasara prognozes. [6] Uzņēmumu un patērētāju aptaujās tiek iegūti ikmēneša vērtējumi un prognozes par dažādiem saimnieciskās darbības aspektiem dažādās ekonomikas nozarēs – rūpniecībā, pakalpojumos, būvniecībā un mazumtirdzniecībā –, kā arī par patēriņu. Par katru no analizētajām piecām nozarēm tiek noteikti “noskaņojuma rādītāji”, kas atspoguļo vispārējo viedokli un prognozes nozares līmenī, izmantojot viendimensionālu rādītāju. Lai saimniecisko darbību varētu atspoguļot kopumā, no 1985. gada tiek aprēķināts vispārējais ekonomiskās situācijas novērtējuma rādītājs (ESNR), kas ir attiecīgo piecu rādītāju svērtā kopsumma. [7] Avots: Uzņēmumu un patērētāju aptaujas rezultāti, 2012. gada maijs, ECFIN ĢD. [8] Tādējādi šis rādītājs atspoguļo ne tikai atalgojuma līmeņa izmaiņas, bet arī izmaiņas nodarbinātības līmenī un labklājības politikā. [9] Šajā iedaļā ar jēdzienu “valsts sektors” apzīmēta vispārējā valdība. Vispārējās valdības sektorā ietilpst visas institucionālās struktūras, kas ir citi ārpustirgus individuālā un kolektīvā patēriņa preču ražotāji, kuru galvenais finansējuma avots ir obligāti maksājumi, ko veic citos sektoros iekļautas struktūras, un/vai visas institucionālās struktūras, kas galvenokārt ir iesaistītas valsts ieņēmumu un labklājības pārdalē. Institucionālās struktūras ietver vispārējās valdības iestādes, atsevišķas bezpeļņas iestādes un autonomos pensiju fondus. Vispārējās valdības sektors dalās četros apakšsektoros: centrālā valdība, valsts valdība, pašvaldība un sociālās apdrošināšanas fondi. [10] Apvienotā Karaliste nav iesniegusi pārskatītos datus.