Eiropas Parlamenta rezolūcija par sociālo integrāciju jaunajās dalībvalstīs (2004/2210(INI))



Oficiālais Vēstnesis 124 E , 15/05/2006 Lpp. 0572 - 0575



P6_TA(2005)0244 Sociālā integrācija jaunajās dalībvalstīs Eiropas Parlamenta rezolūcija par sociālo integrāciju jaunajās dalībvalstīs (2004/2210(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā Komisijas darba dokumentu par sociālo integrāciju jaunajās dalībvalstīs (SEK(2004)0848), - ņemot vērā Līguma par Konstitūciju Eiropai I-3. un III-117. pantu [1], - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Nodarbinātības un sociālo lietu komitejas ziņojumu un Pilsoņu brīvību, tieslietu un iekšlietu komitejas un Sieviešu tiesību un dzimumu līdztiesības komitejas atzinumus (A6-0125/2005), A. tā kā Eiropadomes sanāksmēs Lisabonā, Nicā un Stokholmā, attiecīgi 2000. gada martā, 2000. gada decembrī un 2001. gada martā, dalībvalstis apņēmās veicināt nodarbinātības kvalitāti un turpmāku attīstību, lai samazinātu nabadzību un sociālo atstumtību, kā arī lai palielinātu ekonomikas un sociālo kohēziju, izmantojot atklātās koordinācijas metodi; B. tā kā nevalstiskajām organizācijām ir ievērojama nozīme, lai identificētu problēmas saistībā ar sociālo integrāciju un informētu par tām sabiedrību, izstrādājot sabiedrības informēšanas programmas un tās efektīvi īstenojot; C. tā kā nodarbinātības pieejamības nodrošināšana ir viens no svarīgākajiem sociālās integrācijas atbalsta līdzekļiem un tā kā sociālajiem partneriem šai jomā ir svarīga loma, it īpaši atbalstot nodarbinātības pieejamību vismazāk aizsargātajām grupām saskaņā ar 2003. gada Eiropas Nodarbinātības stratēģijas [2] 7. vadlīniju; D. tā kā darba tirgus dzimumu struktūras dēļ jaunajās dalībvalstīs ir tā, ka sievietes pārsvarā ir nodarbinātas sliktāk atalgotos darbos; E. tā kā jaunajās dalībvalstīs pāreja uz tirgus ekonomiku izraisīja ievērojamas strukturālas izmaiņas darba tirgū, kā rezultātā bezdarbs kļuva par vienu no nopietnākajiem šķēršļiem sociālajai integrācijai; F. tā kā viens no augsta bezdarba līmeņa iemesliem jaunajās dalībvalstīs ir darbaspēka mobilitātes trūkums, kas neļauj darba meklētājiem pārvietoties no reģioniem, kuros ir liels bezdarbs, uz reģioniem, kuros trūkst strādājošo; G. tā kā bez tādu rādītāju salīdzināšanas, kas pamatojas uz ES līmenī saskaņotiem datiem, nebūtu iespējams novērtēt sociālās atstumtības problēmu 25 dalībvalstu Eiropas Savienībā, un ņemot vērā to, ka 10 jaunajās dalībvalstīs vispusīgi, visaptveroši un atjaunoti dati vēl nav pieejami; H. tā kā iepriekšminētais Komisijas darba dokuments norāda, ka no sociālās integrācijas viedokļa jaunajās dalībvalstīs lielākās problēmas ir saistītas ar zemu nodarbinātības līmeni, veselības aprūpes sistēmu neatbilstību un nepietiekamību, kā arī neatbilstošiem pasākumiem to problēmu risināšanai, ar kurām saskaras diskriminētas mazākumtautības, it īpaši romi; I. tā kā jaunajās dalībvalstīs līdztekus bezdarbam svarīga problēma ir ģimeņu izjukšana un ar to saistīta nonākšana nabadzībā, kas rada jaunu sociālo atstumtību; J. tā kā visas minoritātes ar sociālo atstumtību saskaras pat vēl vairāk, un tas ir cieši saistīts ar to, ka viņu izglītībai un apmācībai joprojām netiek nodrošināts pienācīgs atbalsts; K. tā kā jaunajās dalībvalstīs, kurās ekonomikas reformas bija un ir vajadzīgas, lai izveidotu konkurētspējīgas ekonomikas, ir būtiski novērst sociālo atstumtību, it īpaši mazāk aizsargātām iedzīvotāju grupām, piemēram, vecākiem cilvēkiem, bērniem, minoritātēm un invalīdiem; L. tā kā jaunajās dalībvalstīs vietējo pašvaldību finansējuma sistēma saskaras ar aizvien lielākām grūtībām un ilgtermiņā tas var apdraudēt šīs sistēmas efektivitāti; M. tā kā jauno dalībvalstu valdības arvien vairāk pienākumus uztic vietējām pašvaldībām, vienlaikus parasti nenodrošinot vajadzīgo budžeta papildfinansējumu, kas tām ļautu tikt galā ar šiem pienākumiem, un tā kā dažās no jaunajām dalībvalstīm trūkst tiesību aktu, kas pienācīgi reglamentētu sociālos pakalpojumus; N. tā kā vairākumā jauno dalībvalstu trūkst politiskas gribas noteikti un plaši izmantot netiešu finansiālu atbalstu (piemēram, selektīvu atbrīvošanu no nodokļiem un sociālās apdrošināšanas iemaksām), kas ļautu sociālās atstumtības problēmu apdraudētām grupām panākt pārējos iedzīvotājus un integrēties darba tirgū; O. tā kā sociālajiem partneriem ir būtiska loma sociālajā integrācijā; 1. uzskata, ka sociālās integrācijas process jaunajās dalībvalstīs ir jāpaātrina un tādēļ ir jāpalielina finansējums, lai varētu ievērojami uzlabot stāvokli sievietēm, ģimenēm, kurās ir tikai viens no vecākiem, jaunienācējiem darba tirgū, vecākiem cilvēkiem, slimām personām un invalīdiem, cilvēkiem, kas ilglaicīgi aprūpē invalīdus vai vecus cilvēkus, un bērniem, kuri ir nelabvēlīgā stāvoklī vai apdraudēti vecāku atbildības trūkuma dēļ, kā arī lingvistiskām minoritātēm, bēgļiem, romiem un visām citām etniskajām minoritātēm ES teritorijā, neaizmirstot arī citas apdraudētās personas - bezpajumtniekus un atkarību upurus (alkoholiķus, narkomānus); 2. uzstāj, ka tiem, kuri slimības, vecuma, darbnespējas, vai atbilstīga darba trūkuma dēļ nevar nopelnīt iztiku, no sociālās nodrošināšanas līdzekļiem jāsaņem garantēti pietiekami ienākumi, iztikas minimumu ņemot vērā nopietnāk nekā līdz šim; uzskata, ka ienākumu līmenim jābūt tādam, lai nepieļautu nabadzību, kad sociālais risks kļūst par realitāti; uzskata, ka grūtību gadījumos sniegtajai palīdzībai jālikvidē nabadzības iemesli un jānovērš ilgtermiņa atkarība no sociālā pabalsta; 3. aicina jaunās dalībvalstis pievērst lielāku uzmanību sociālo pakalpojumu jomas tiesību aktiem, īpašu uzmanību veltot aktīvas iejaukšanās pasākumiem, kā arī veicināt dažādu iedzīvotāju grupu integrāciju sociālajā ekonomikā, kuras attīstība ir jāatbalsta, mērķtiecīgi izmantojot Eiropas Sociālo fondu un citus struktūrfondus; 4. mudina jauno dalībvalstu valdības politiku formulēšanā sociālo integrācijas trūkumu uzskatīt par sociālu problēmu, uz kuru attiecas Lisabonas stratēģija; 5. aicina jaunās dalībvalstis plašāk izvērst izglītības pasākumus, cīnīties pret analfabētismu (tostarp vienādi gan attiecībā uz funkcionālo, gan faktisko analfabētismu), īpašu uzmanību pievēršot visu mazākumtautību vajadzībām, it īpaši romu vajadzībām dažās dalībvalstīs, un likvidēt izglītības segregāciju, kā arī īpašu uzmanību pievērst izglītības vajadzībām lauku apvidos; 6. norāda uz nepieciešamību efektīvāk nekā līdz šim ņemt vērā ātri mainīga darba tirgus apstākļus, nodrošinot visiem vienādi pieejamu augstvērtīgas izglītības sistēmu; un uzstāj, ka mūžizglītībai jābūt pieejamai visiem neatkarīgi no iepriekšējās izglītības, sociālā stāvokļa vai maksātspējas; 7. aicina jaunās dalībvalstis paplašināt ģimenēm sniegto pakalpojumu loku, lai uzlabotu stāvokli personām, kuras ir apgādnieki bērniem un veciem ģimenes locekļiem, kuriem nepieciešama aprūpe; 8. aicina jaunās dalībvalstis attīstīt proaktīvas politikas, lai nodrošinātu integrāciju imigrantiem, kuriem ir īpašas grūtības vai kuriem ir risks nonākt nabadzībā; 9. aicina dalībvalstis mobilizēt pilsoniskās, profesionālās un sociālās organizācijas, it īpaši nevalstiskās organizācijas, konfesionālas un nekonfesionālas asociācijas, arodbiedrības un darba devēju organizācijas, lai aktīvi piedalītos cīņā pret nabadzību, vienlaikus tomēr necenšoties aizstāt dalībvalstu iestāžu centienus; aicina dalībvalstis izveidot juridiskos un finansiālos apstākļus, lai šīs organizācijas iesaistītu cīņā pret nabadzību un sociālo atstumtību; 10. aicina valdības, formulējot sociālās integrācijas veicināšanas politikas, īpašu uzmanību pievērst bērnu nabadzības izskaušanai; 11. mudina Komisiju pēc iespējas ātrāk pabeigt nabadzības statistiku un nabadzību definējošo kritēriju saskaņošanu, lai sociālās atstumtības izplatību visā 25 dalībvalstu Eiropas Savienības teritorijā varētu salīdzināt, balstoties uz tādiem pašiem principiem, kā to vērtēja 15 dalībvalstu Eiropas Savienībā, ņemot vērā katras dalībvalsts īpatnības; 12. izsaka nožēlu, ka statistikas dati no jaunajām dalībvalstīm ir ierobežoti, un tāpēc aicina jaunās dalībvalstis regulāri apkopot un publicēt jaunāko informāciju, kas ir salīdzināma un klasificēta pēc dzimuma, lai varētu pārraudzīt jauno dalībvalstu sociālās integrācijas panākumus; uzskata, ka jāveic divpusēja pieredzes un atzītas prakses apmaiņa un ka intensīvāk jāsadarbojas tām dalībvalstīm, kuras pārsvarā saskaras ar līdzīgām problēmām; 13. aicina Padomi un it īpaši jauno dalībvalstu valdības ņemt vērā iespējamos draudus, ko izraisa jauno dalībvalstu vietējo pašvaldību parādsaistību palielināšanās, kas var būtiski traucēt to spējas pildīt pienākumus un līdz ar to var izraisīt teritoriju nevienlīdzību Eiropas Savienībā, kā arī aicina izstrādāt ilgtermiņa stratēģiju, lai ievērojami uzlabotu šo situāciju; 14. aicina Padomi un it īpaši jauno dalībvalstu valdības izskatīt iespēju izstrādāt ilgtermiņa stratēģiju, lai ievērojami uzlabotu vietējo pašvaldību finansiālo stāvokli; 15. aicina Padomi un it īpaši jauno dalībvalstu valdības izskatīt iespēju palielināt finansējumu vietējo pašvaldību pienākumu veikšanai saistībā ar sociālo integrāciju; 16. aicina Komisiju veicināt mehānismus mijiedarbībai ar dalībvalstīm, lai sagatavotu dokumentus, kas paredzēti, lai mazāk aizsargātām grupām un minoritātēm nodrošinātu tiesu sistēmas reālu pieejamību (juridiskā palīdzība, informācijas centri, bezmaksas konsultāciju sniegšana utt.), un mudināt dalībvalstis izstrādāt kopējas un saskaņotas stratēģijas attiecībā uz sociālo integrāciju vietējā līmenī; 17. aicina jaunās dalībvalstis pastiprināt centienus risināt mājokļu problēmu, palielinot piedāvājumu pieejamu cenu mājokļus un it īpaši atbalstot vietējo pašvaldību būvniecības projektus, lai palīdzētu vismazāk aizsargātajām iedzīvotāju grupām pēc iespējas efektīvāk; 18. aicina jaunās dalībvalstis ietvert sociālās integrācijas politikā bezpajumtnieku problēmu, kas ir sociālās atstumtības galēja forma, ņemot vērā, ka tā katrā valstī ietekmē tūkstošiem cilvēku, it īpaši sievietes; 19. aicina valdības noteikt atvieglojumus, lai padarītu mājokļu aizdevumus pieejamus sociāli sliktākā stāvoklī esošām mērķgrupām; 20. aicina jaunās dalībvalstis piešķirt pietiekamu finansējumu, lai visiem nodrošinātu pieeju kvalitatīvām mūžizglītības sistēmām, kas ļautu iedzīvotājiem paaugstināt kvalifikācijas līmeni; tajā pašā laikā neaizmirstot īstenot īpašus pasākumus, lai veicinātu to personu integrāciju, kas ir visvairāk apdraudētas nodarbināšanas procesā; 21. aicina jaunās dalībvalstis efektīvāk veicināt mazākumtautību sociālo integrāciju un uzlabot romu izglītības apstākļus, izstrādājot papildu atbalsta sistēmu trūcīgiem bērniem un atbilstīgas sociālās integrācijas programmas; 22. aicina jaunās dalībvalstis efektīvāk veicināt invalīdu sociālo integrāciju un izstrādāt piemērotas izglītības, profesionālās apmācības un nodarbinātības veicināšanas programmas; 23. aicina jaunās dalībvalstis pārskatīt ekonomikas politiku saskaņā ar Eiropas Savienības secinājumiem Lisabonas stratēģijas vidusposma pārskatā; aicina veikt šo pārskatīšanu ar mērķi veicināt pastāvīgu un augstas kvalitātes darbavietu radīšanu; aicina veikt pasākumus, lai veicinātu uzņēmējdarbības brīvību, tomēr neizraisot Kopienā jebkāda veida dempingu; 24. norāda, ka jaunajās dalībvalstīs jāveic pasākumi algu atšķirību izlīdzināšanai starp vīriešiem un sievietēm ar vienādu izglītību un līdzvērtīgu darbu, lai atbilstīgi Lisabonas stratēģijā minētajiem mērķiem ievērojami efektīvāk nekā līdz šim izmantotu darbaspēka resursus; 25. mudina Komisiju regulāri pārskatīt visas diskriminācijas apkarošanai paredzētās tiesību normas, pamatojoties uz EK līguma 13. pantu, un veikt atbilstīgas procedūras pret visām tām dalībvalstīm, kuras netransponē vai nepiemēro attiecīgās direktīvas paredzētajā veidā vai noteiktajos termiņos; 26. aicina jauno dalībvalstu valdības veikt atbilstīgus sagatavošanās pasākumus, lai nodrošinātu, ka eiro ieviešana neizraisīs lielu sociālo grupu nonākšanu nabadzībā, it īpaši attiecībā uz tiem, kas saņem mazas pensijas vai sociālās apdrošināšanas izmaksas, no kuriem lielākā daļa ir sievietes; 27. aicina Komisiju tās iepriekšminētajā darba dokumentā noteiktos pasākumus pārorientēt saskaņā ar pieeju, kas pamatojas uz visaptverošu sintēzi, vairāk pievēršoties pilsonisko brīvību neievērošanas gadījumiem, pamattiesību pieejamībai un cīņai pret jebkura veida diskrimināciju, kā arī ieteikt piemērotus kontroles mehānismus, kas atvieglotu nepieciešamo sankciju sagatavošanu; 28. aicina Komisiju definēt un sastādīt kopīgu prioritāšu sarakstu, kas varētu būt kopīgs pamats tiesiskuma un šīs jomas tiesību aktu pieejamībai, kā arī to pieeju unifikācijai Savienībā; 29. aicina Komisiju un jaunās dalībvalstis kopīgi palielināt finansējumu jauno dalībvalstu rīcības plānu izstrādei un atbalstīt Eiropadomes 1997. gada novembra ārkārtas sanāksmē par nodarbinātību (Luksemburgas augstākā līmeņa sanāksmē par nodarbinātību) izvirzīto mērķu sasniegšanu, kā arī aicina Komisiju veicināt labas prakses apmaiņu starp vecajām un jaunajām dalībvalstīm; 30. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, kā arī dalībvalstu vietējo pašvaldību pārstāvjiem; aicina dalībvalstis nosūtīt šo rezolūciju informācijai visu to mazākumtautību pārstāvjiem, kas par tādām tiek atzītas šo dalībvalstu teritorijā. [1] OV C 310, 16.12.2004. [2] Padomes Lēmums 2003/578/EK ( 2003. gada 22. jūlijs) par nodarbinātības vadlīnijām dalībvalstīs (OV L 197, 5.8.2003., 13. lpp.). --------------------------------------------------