Īpašais ziņojums Nr. 15/2011 “Vai Komisijas procedūras nodrošina valsts atbalsta kontroles efektīvu pārvaldību”





AKRONĪMI EKDL : Eiropas Kopienas dibināšanas līgums. Ex officio (latīņu val.) : rīkoties, pamatojoties uz pienākumu, amatu. Valsts atbalsta jomā ex officio attiecas uz izmeklēšanu pēc pašu iniciatīvas, kad ĢD COMP uzņemas iniciatīvu un/vai nolemj sākt izmeklēšanu par iespējami nelikumīgu atbalstu. ĢD : ģenerāldirektorāts. IKP : iekšzemes kopprodukts. LESD : Līgums par Eiropas Savienības darbību. MVU : mazi un vidēji uzņēmumi. PETRA : eksperimentālā laika uzskaites datorprogramma [Pilot Experiment Time Reporting Application]. SANI : valsts atbalsta paziņošanas datorprogramma. VARP : valsts atbalsta rīcības plāns. KOPSAVILKUMS I. ES dalībvalstu pienākums ir ziņot Komisijai par visiem plānotajiem valsts atbalsta pasākumiem un pirms šo pasākumu īstenošanas saņemt Komisijas apstiprinājumu. Valsts atbalsta kontrole gandrīz visās jomās, izņemot lauksaimniecību un zivsaimniecību, ir Eiropas Komisijas Konkurences ģenerāldirektorāta atbildībā. II. Palāta apsvēra, vai Komisijas procedūras nodrošina valsts atbalsta kontroles efektīvu pārvaldību, un it īpaši novērtēja, vai i) paziņojumu, sūdzību un ex officio izmeklēšanas sistēma nodrošina to, ka Komisija adekvāti rīkojas visos attiecīgajos valsts atbalsta gadījumos; ii) Komisija ir ieviesusi pienācīgas pārvaldības struktūras un procedūras, kuru mērķis ir apstrādāt valsts atbalsta lietas efektīvi un noteiktajos termiņos; iii) Komisija uzrauga, kāda ir ietekme tās pārziņā esošajai valsts atbalsta kontrolei. III. Palāta veica revīziju Komisijā un astoņās dalībvalstīs un konstatēja, ka - Komisija ir veikusi pasākumus ar mērķi adekvāti rīkoties visos attiecīgajos valsts atbalsta gadījumos, tomēr Komisijas sistēmas negarantē visa atbalsta aptveršanu; - paziņotā valsts atbalsta apstrādes procedūras ir garas; - sūdzības joprojām izskata ilgi, un procedūra nav pārredzama; - Komisija nekavējoties reaģēja uz finanšu krīzi; - Komisija ex post visaptveroši neizvērtē, kāda ir ietekme tās pārziņā esošajai valsts atbalsta kontrolei. IV. Pamatojoties uz šiem apsvērumiem, Palāta iesaka Komisijai - pārskatīt resursu piešķiršanu valsts atbalsta kontrolei, lai būtu iespējams aktīvāk atgādināt dalībvalstīm valsts atbalsta noteikumus, pastiprināt uzraudzību un organizēt ex officio izmeklēšanu sistemātiskāk un mērķtiecīgāk nelikumīga atbalsta atklāšanai; - palielināt lietu apstrādes procedūru pārredzamību: regulārāk informēt ieinteresētās personas par lietas virzību un ātrāk uzsākt oficiālās izmeklēšanas procedūras; - saīsināt procedūru ilgumu, piemēram, samazināt informācijas pieprasījumu skaitu dalībvalstīm un ātri apstrādāt nepamatotas sūdzības; - uzlabot laika uzskaites un vadības ziņojumu sistēmu tā, lai optimizētu resursu sadali; - regulāri izvērtēt, kā valsts atbalsta kontrole ietekmējusi uzņēmumus, tirgu un ekonomiku vispār. IEVADS 1. Eiropas Komisija ir galvenā atbildīgā par valsts atbalsta efektīvu kontroli. Konkurences ģenerāldirektorāts atbild par ES konkurences politikas pārvaldību. Lauksaimniecības un lauku attīstības ģenerāldirektorāts un Jūrlietu un zivsaimniecības ģenerāldirektorāts atbild par valsts atbalsta kontroli saistībā ar lauksaimniecību un zivsaimniecību. Konkurences ģenerāldirektorāts atbild par valsts atbalsta kontroli visās citās tautsaimniecības nozarēs. 2. Komisijas īstenotās valsts atbalsta kontroles tiesiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 107. un 108. pants (sk. arī 3. un 8. punktu un pielikumu). Sīkāk Komisijas pienākumi ir izklāstīti Padomes regulā (turpmāk tekstā — Procedūras regula) [1] un Komisijas regulā (turpmāk — Īstenošanas regula) [2]. Komisija izstrādā paziņojumus un vadlīnijas, kurās skaidrots, kā noteikumi piemērojami praksē. 3. LESD 107. panta 1. punktā valsts atbalsts ir definēts kā "atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm". Tātad, lai atbalstu uzskatītu par valsts atbalstu, tam jāatbilst visiem četriem kritērijiem: tiek piešķirti valsts līdzekļi, radītas ekonomiskas priekšrocības uzņēmumiem, deformēta vai varētu būt deformēta konkurence, jo izvēlas atbalstīt tikai dažus saņēmējus, iespējamas sekas Savienības tirdzniecībai. Atsevišķām personām piešķirtas subsīdijas vai vispārēji pasākumi, kuros var piedalīties visi uzņēmumi, parasti neveido valsts atbalstu. Komisijas noteikumu mērķis ir nodrošināt, ka dalībvalstu piešķirtais valsts atbalsts ir saderīgs ar iekšējo tirgu. 4. Valsts atbalstu sniedz dažādos veidos. Visizplatītākie veidi ir dotācijas un atbrīvojums no nodokļiem. Citi instrumenti ir aizdevumi ar atvieglotiem nosacījumiem, garantijas, nodokļu atlikšana un kapitāla līdzdalība. Valsts atbalstu var piešķirt valsts vai federālā valdība, reģiona vai vietējā pašvaldība, kā arī valdības kontrolētas organizācijas. 5. Lisabonas 2000. gada marta Eiropadome izvirzīja mērķi — "mazāks un mērķtiecīgāks valsts atbalsts". Valsts atbalsts [3] rūpniecībai un pakalpojumu nozarei (izņemot dzelzceļus, citu transportu, lauksaimniecību un zivsaimniecību) līdz 2008. gada otrās puses finanšu krīzei bija ap 0,5 % no ES-27 IKP, bet 2009. gadā cēlās līdz 3,5 % no IKP jeb 410 miljardiem EUR, kas ir augstākais līmenis kopš 1990. gada, kad Komisija sāka apkopot valsts atbalsta statistiku (sk. 1. attēlu). Valsts atbalsts, ko finanšu krīzes dēļ piešķīra finanšu sektoram, 2009. gadā bija 351,7 miljardi EUR jeb 2,98 % no ES-27 IKP, tātad tas ir galvenais iemesls valsts atbalsta pieaugumam 2008.–2009. gadā [4]. 1. ATTĒLS VALSTS ATBALSTS RŪPNIECĪBAI UN PAKALPOJUMIEM EIROPAS SAVIENĪBĀ (% NO ES-27 IKP) +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Komisija. 6. 2005. gadā Komisija laida klajā Valsts atbalsta rīcības plānu (VARP) [5], kura mērķis bija pielāgot valsts atbalsta noteikumus tā, lai tie veicinātu noturīgu izaugsmi, konkurētspēju, sociālo un reģionālo kohēziju un vides aizsardzību. VARP balstījās uz šādiem principiem: mazāks un mērķtiecīgāks valsts atbalsts; uzlabota ekonomiskā pieeja; efektīvākas procedūras, labāka piemērošana, lielāka paredzamība un pārskatāmība; kopīga Komisijas un dalībvalstu atbildība. VARP pakāpeniski īstenoja no 2005. līdz 2009. gadam. 7. VARP bija īpaši uzsvērs, ka vajadzētu mērķtiecīgāk panākt dalībvalstu piešķirtā valsts atbalsta noteikumu izpildi un veikt uzraudzību un ka tiesvedība valstu tiesās privāttiesību lietās varētu nodrošināt lielāku disciplīnu valsts atbalsta jomā. 2009. gada aprīlī Komisija izdeva jaunu paziņojumu par valsta atbalsta tiesību normu piemērošanu valsts tiesās, kurā deva sīkākus norādījumus un atgādināja par valsts tiesu iespējamo izmantošanu kā alternatīvu vai kā papildinājumu piemērošanas panākšanai ar Eiropas Komisijas starpniecību. Tomēr tiesvedība valstu līmenī vēl nav plaši izplatīta [6]. 8. LESD 108. pantā (sk. pielikumu) ir prasīts, lai dalībvalstis ziņotu Komisijai par visiem plānotajiem valsts atbalsta pasākumiem un pirms to piemērošanas saņemtu Komisijas apstiprinājumu, izņemot pasākumiem, kurus Komisija ir atļāvusi nepaziņot (sk. 19.–25. punktu). Komisija ir vienīgā iestāde, kas var atzīt valsts atbalsta pasākuma saderību ar Līgumu, un tai šajā ziņā ir plaša rīcības brīvība. 9. Komisija var nolemt, ka pasākums nav uzskatāms par atbalstu, ka atbalsts tiek apstiprināts vai ka tiek sākta oficiāla izmeklēšana. Jebkurš no šiem lēmumiem ir jāieņem divos mēnešos pēc pilnīga paziņojuma saņemšanas [7]. Konkurenti vai citas ieinteresētās personas, kuras uzskata, ka kāds pasākums ir valsts atbalsts, var iesniegt Komisijai sūdzību. Komisija arī pati pēc savas iniciatīvas var sākt izmeklēšanu (ex officio) par noteiktiem iespējama valsts atbalsta pasākumiem. 10. Paziņojumus un sūdzības izskata divos posmos (sk. 2. un 3. attēlu). Pirmajā posmā veic sākotnējo izskatīšanu, kuras iznākumā nosaka, vai paziņotais pasākums uzskatāms par valsts atbalstu un, ja tā, vai tas ir saderīgs ar iekšējo tirgu [8]. Ja Komisija pēc sākotnējās izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar iekšējo tirgu, tā nolemj sākt oficiālu izmeklēšanas procedūru. Jebkurā procedūras brīdī paziņotāja dalībvalsts var mainīt paziņoto vienu vai vairākus pasākumus tā, lai tos padarītu ar tirgu saderīgus. 11. Pirmajā posmā pamatā ir iesaistīta tikai Komisija un attiecīgā dalībvalsts, bet otrais posms ir pārredzamāks, jo lēmumu par izmeklēšanas uzsākšanu publicē un visām ieinteresētajām personām (tostarp atbalsta saņēmējiem un konkurentiem) ir tiesības iesniegt komentārus. 2. ATTĒLS ATBALSTA PAZIŅOŠANAS VIENKĀRŠOTS ATAINOJUMS +++++ TIFF +++++ 3. ATTĒLS SŪDZĪBU PROCEDŪRAS VIENKĀRŠOTS ATAINOJUMS +++++ TIFF +++++ REVĪZIJAS TVĒRUMS UN PIEEJA 12. Revīzijas vispārējais mērķis bija novērtēt, vai Komisijas procedūras nodrošina valsts atbalsta kontroles efektīvu pārvaldību. Galveno revīzijas jautājumu iedalīja trīs turpmāk minētajos apakšjautājumos. a) Vai paziņojumu, sūdzību un ex officio izmeklēšanas sistēma nodrošina to, ka Komisija adekvāti rīkojas visos attiecīgajos valsts atbalsta gadījumos? b) Vai Komisija ir ieviesusi pienācīgas pārvaldības struktūras un procedūras, kuru mērķis ir apstrādāt valsts atbalsta lietas efektīvi un noteiktajos termiņos? c) Vai Komisija uzrauga, kāda ir ietekme tās pārziņā esošajai valsts atbalsta kontrolei? 13. Revīzijā aplūkoja Komisijas organizatorisko struktūru un lēmumpieņemšanas un uzraudzības procesus laikā no 2008. līdz 2010. gadam, bet nevērtēja Komisijas pieņemto lēmumu saturu. Revīzijas tvērumā ietilpa tās valsts atbalsta kontroles jomas, par kurām atbild Konkurences ģenerāldirektorāts. Tās aptver 96 % no valsts atbalsta, ko piešķīra 2009. gadā (izņemot dzelzceļus) [9] un kur īpaši liela daļa ir finanšu nozarei piešķirtais atbalsts. 14. Komisijā veica šādu revīzijas darbu: pārbaudīja paraugu ar 50 (sākotnējiem) paziņojumiem, 30 sūdzībām, 40 uzraudzības lietām un 10 atgūšanas rīkojumiem; rīkoja tikšanās ar Konkurences ģenerāldirektorāta 10 struktūrvienību vadītājiem un darbiniekiem, kuri apstrādā valsts atbalsta lietas, ar Konkurences ģenerāldirektorāta horizontālo struktūrvienību galvenajiem darbiniekiem un ar Komisijas Juridiskā dienesta un Ģenerālsekretariāta darbiniekiem; izskatīja svarīgākos vadības dokumentus; veica analītiskās pārbaudes. 15. Lai gan Palāta nerevidēja dalībvalstīs ieviestās sistēmas, tā informatīvos nolūkos apmeklēja 44 publiskās un privātās ieinteresētās personas astoņās dalībvalstīs [10]. Viņu viedokli ņēma vērā tikai kā papildu informācijas avotu, ja to pauda daudzas no izvaicātajām personām. APSVĒRUMI ATTIECĪGO VALSTS ATBALSTA GADĪJUMU APZINĀŠANA 16. Saskaņā ar Līgumu dalībvalstīm ir jāziņo Komisijai par visiem plānotajiem valsts atbalsta pasākumiem. Palāta pārbaudīja, vai pašlaik izmantotā paziņojumu, sūdzību un ex officio izmeklēšanas sistēma sniedz pietiekamu pārliecību, ka Komisija adekvāti rīkojas visos būtiskos valsts atbalsta gadījumos. Turpmāk 17.–33. punktā ir aplūkots, vai Komisija pietiekami pārbauda, kā dalībvalstis ievēro valsts atbalsta noteikumus, un vai tā pietiekami atgādina dalībvalstīm pienākumu ziņot par valsts atbalstu. KOMISIJA NEVEIC PIETIEKAMI DAUDZ PĀRBAUŽU, LAI PĀRLIECINĀTOS, VAI DALĪBVALSTIS IEVĒRO PIENĀKUMU ZIŅOT PAR VALSTS ATBALSTU KOMISIJA NAV PILNĪBĀ IZMANTOJUSI PUBLISKI PIEEJAMO INFORMĀCIJU 17. Komisijas rīcībā nav konkrētu tiesību aktu noteikumu, uz kuru pamata tā varētu apzināt galvenās atbalsta piešķīrējas iestādes, procesa organizāciju dalībvalstīs vai dalībvalstīs piemērotās paziņošanas un kontroles procedūras. Tāpat arī nav tādu tiesību aktu noteikumu, ar kuriem saskaņā Komisija varētu veikt izmeklēšanu nozarēs vai dalībvalstīs ar mērķi atklāt iespējami nelikumīgu valsts atbalstu. Tomēr Komisija nav pilnībā izmantojusi publiski pieejamo informāciju, kas tai ļautu novērtēt valsts atbalsta nepaziņošanas risku. Tātad Komisija nav apzinājusi tās atbalsta pasākumu kategorijas, kurās nepaziņošanas risks ir īpaši liels vai nu pasākumu objektīvā riska dēļ, vai arī dalībvalstu sistēmu nepilnību dēļ. 18. Nepaziņošanas risks ir īpaši liels saistībā ar glābšanas un pārstrukturēšanas atbalstu, nodokļu pasākumiem un zemes pārdošanu zem tirgus cenas, kas bijis par iemeslu vairākām sūdzībām. Risks ir lielāks arī saistībā ar reģionu vai vietējo pašvaldību piešķirtu atbalstu, jo pašvaldības reti piešķir valsts atbalstu, tāpēc tās mazāk pārzina valsts atbalsta noteikumus. KOMISIJA IEROBEŽOTI UZRAUGA GRUPU ATBRĪVOJUMU 19. Padome 1998. gadā atļāva Komisijai valsts atbalsta jomā pieņemt tā dēvētās grupu atbrīvojuma regulas [11]. Ar šīm regulām Komisija var atzīt noteiktas valsts atbalsta kategorijas par saderīgām ar Līgumu, ja tāds atbalsts atbilst zināmiem nosacījumiem, un atcelt sākotnējas paziņošanas prasību, kā arī prasību saņemt Komisijas apstiprinājumu. 20. Komisija ir ieviesusi grupu atbrīvojumu vairākās jomās, tostarp valsts atbalstam mācībām, nodarbinātībai, pētniecībai un izstrādei un vides aizsardzībai. Grupu atbrīvojumus 2008. gadā iestrādāja vienā Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā [12]. Saskaņā ar Valsts atbalsta rīcības plāna pamatprincipiem (sk. 6. punktu) Vispārējā grupu atbrīvojuma regula ievērojami paplašina grupu atbrīvojuma tvērumu gan atbalsta veida ziņā, gan maksimālo summu ziņā. Kopš 2007. gada grupu atbrīvojumu skaits pārsniedz paziņojumu skaitu (sk. 4. attēlu). 4. ATTĒLS PAZIŅOJUMU SKAITA UN GRUPU ATBRĪVOJUMU SKAITA TENDENCES +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Komisija. 21. Komisija ir atzinusi, ka aizvien svarīgāka kļūst ex post uzraudzība, jo aizvien vairāk pasākumi ir atbrīvoti no iepriekšējas paziņošanas [13]. Tomēr Komisija katru gadu pēc saviem ieskatiem pārbauda tikai 15 apstiprinātu atbalsta shēmu dokumentus un 15 grupu atbrīvojumu dokumentus. Tādējādi var gūt nelielu iespaidu, vai tiek ievērota Vispārējā grupu atbrīvojuma regula un Komisijas lēmumi, ar kuriem apstiprinātas atbalsta shēmas [14]. 22. Veicot uzraudzību 2008. gadā, Komisija atklāja nopietnas problēmas trijos no pārbaudītajiem 30 gadījumiem. Minētajā gadā uzraudzības noderību ierobežoja fakts, ka Komisija nespēja pārbaudīt atsevišķas dotācijas dažās atlasītajās shēmās, jo atbalsts vēl nebija piešķirts. Komisijai bija arī grūti iegūt no dalībvalstīm lūgto informāciju. KOMISIJA NEUZRAUGA, VAI TIEK IEVĒROTA DE MINIMIS ATBALSTA AUGŠĒJĀ ROBEŽA 23. Ar De minimis regulu [15] ieviesa EUR 200000 augšējo robežu. Ja atbalsts šo robežu nesasniedz, uzskata, ka tas neietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm un nedeformē konkurenci un tāpēc to neuzskata par valsts atbalstu. Dalībvalstis de minimis noteikumus uzņēma atsaucīgi un tos izmanto arvien vairāk, jo tādējādi atbalsta pasākumus var īstenot ātrāk. 24. Kad dalībvalstis piešķir de minimis atbalstu, tām jāinformē attiecīgais uzņēmums par atbalsta de minimis noteikumiem, jālūdz no uzņēmuma pilna informācija par pēdējos trīs gados citu saņemto de minimis atbalstu un rūpīgi jāpārbauda, vai nebūs pārsniegta augšējā robeža. Robežas ievērošanu var nodrošināt arī centrāls reģistrs, bet tāds ir tikai dažām dalībvalstīm. 25. Kaut arī dalībvalstīm ir prasīts ievākt un reģistrēt visu informāciju par De minimis regulas piemērošanu un pēc rakstiska lūguma iesniegt to Komisijai, praksē Komisija neuzrauga, vai ir ievēroti de minimis atbalsta piešķiršanas nosacījumi. Vairāki atbalsta piešķīrēji izteicās, ka ir ļoti grūti pārbaudīt de minimis atbalsta augšējo robežu un ka viņiem nav skaidra priekšstata par to, vai šo robežu parasti ievēro vai ne. KOMISIJA SISTEMĀTISKI NECENŠAS ATKLĀT NEPAZIŅOTUS ATBALSTA PASĀKUMUS 26. Paziņojamus valsts atbalsta pasākumus, kurus dalībvalstis nav paziņojušas, pārsvarā atklāj, pamatojoties uz sūdzībām un ex officio izmeklēšanu (sk. 9. punktu). Komisija tikai nesen ir sākusi uzskaitīt atsevišķi ex officio izmeklēšanu un sūdzības. Ex officio izmeklēšana (35 lietas 2009. gadā, 18 lietas 2010. gadā) notiek daudz retāk nekā sūdzību iesniegšana (apmēram 400 sūdzības 2009. gadā). 27. Kaut arī reizēm potenciāls jauns valsts atbalsts ir atklāts, pārskatot presi, un ir uzsāktas ex officio lietas, tomēr tā nav kļuvusi standarta prakse. Faktiski Komisijas ierobežotā atbalsta shēmu un grupu atbrīvojuma uzraudzība (sk. 19.–22. punktu) pašlaik ir vienīgā sistemātiskā ex officio darbība valsts atbalsta jomā. Arī pati Komisija ir atzinusi: paļaušanās uz valstu sūdzībām un tiesvedību vien negarantē, ka dalībvalstis pilnībā ievēro pienākumu ziņot par valsts atbalstu, un jebkāda turpmāka paziņošanas pienākuma atcelšana būtu jākompensē ar citiem kontroles mehānismiem. 28. Tā kā valsts atbalsta koncepcija ir sarežģīta, dalībvalstīm ir grūti noteikt, vai pasākums ir valsts atbalsts un vai par to jāziņo Komisijai. Īpaši tas sakāms par nodokļu pasākumiem. Ar to var izskaidrot, kāpēc 5 % paziņojumu iesniedz tikai tiesiskās noteiktības labad [16]. Eiropas Savienības Tiesa interpretē valsts atbalsta jēdzienu plaši, tāpēc Komisija uzskata, ka tai ir maz iespēju izlemt, ka pasākums nav uzskatāms par valsts atbalstu. 29. Ja Komisija pēc sūdzības vai ex officio izmeklēšanas nolemj, ka pasākums ir ar tirgu saderīgs atbalsts, tad nepaziņošana (vai vēla paziņošana) ne dalībvalstīm, ne līdzekļu saņēmējiem nerada nekādas sekas. Ja Komisija nolemj, ka ir piešķirts nesaderīgs atbalsts, tad saņēmējiem tas jāatlīdzina ar procentiem, it kā viņi būtu saņēmuši aizdevumu (sk. 68. punktu). 30. Komisija nepārbauda, vai atbalsta pasākumus, par kuriem atsauc paziņojumu, bet kuri prima facie šķita esam valsts atbalsts, atceļ vai īsteno bez Komisijas piekrišanas. Ja tos īstenotu, šādi pasākumi būtu nelikumīgs valsts atbalsts, par ko Komisija varētu sākt ex officio izmeklēšanu. Tas pats attiecas uz paziņotiem atbalsta pasākumiem, par kuriem Komisija lēmusi negatīvi. KOMISIJA PIETIEKAMI AKTĪVI NEATGĀDINA DALĪBVALSTĪM PAR PIENĀKUMU ZIŅOT PAR VALSTS ATBALSTU KOMISIJAS IZVEIDOTAIS VALSTS KONTAKTPUNKTU TĪKLS NAV BIJIS VISAI VEIKSMĪGS 31. Konkurences ģenerāldirektorāts 2006. gadā nolēma Komisijā izveidot valsts kontaktpunktus. Faktiski tie ir darbinieki (viens katrai valstij), ar kuru starpniecību iespējams sazināties ar Konkurences ģenerāldirektorātu. Viņu pienākumos ietilpst sniegt neformālus, nesaistošus praktiskus norādījumus dalībvalstīm neatkarīgi no iespējamās tiesvedības. Tomēr vairākums atbalsta piešķīrēju iestāžu nekad ar savas valsts kontaktpunktu nav sazinājušās, jo vai nu nav zinājušas par tā pastāvēšanu, vai arī nav izjutušas vajadzību sazināties. LIELĀKĀ DAĻA IEINTERESĒTO PERSONU DOMĀ, KA KOMISIJA VARĒTU BŪT AKTĪVĀKA 32. Ieinteresētās personas septiņās no astoņām apmeklētajām dalībvalstīm izteicās, ka Komisija varētu būt aktīvāka vienā vai vairākās no šīm jomām: informēt potenciālos atbalsta piešķīrējus par paziņošanas pienākumu; informēt par labāko praksi tādu efektīvu atbalsta pasākumu izstrādē, kuri atbilst ES konkurences noteikumiem; sniegt vairāk norādījumu par to, precīzi kāda informācija iekļaujama dažāda veida paziņojumos, lai Komisija tos atzītu par pilnīgiem. Standarta paziņojuma veidlapas ievietošana elektroniskajā SANI sistēmā tikai daļēji ir atrisinājusi šo problēmu; publicēt tieši šai tēmai veltītus biežāk uzdotos jautājumus Eiropas Komisijas konkurences tīmekļa vietnē un tos regulāri atjaunināt; izveidot palīdzības dienestu, kurā varētu saņemt informāciju par vadlīniju interpretāciju. DAŽAS IEINTERESĒTĀS PERSONAS DOMĀ, KA KOMISIJAS VADLĪNIJAS IR PĀRĀK SAREŽĢĪTAS 33. Ieinteresētās personas parasti atsaucīgi uzņem Komisijas vadlīnijas. Lai gan vadlīnijas dara paredzamākus Komisijas lēmumus par valsts atbalstu, dažas ieinteresētās personas uzskata, ka tās ir sarežģītas, pārāk neskaidras un plaši interpretējamas, kas rada tiesisko nenoteiktību. LIETU APSTRĀDE 34. Noteikumi par to, kā apstrādājami paziņojumi, sūdzības un līdzekļu atgūšana, ir paredzēti Procedūras regulā, Paraugprakses kodeksā (sk. 1. izcēlumu) un Konkurences ģenerāldirektorāta iekšējā Procedūru rokasgrāmatā. Palāta pārbaudīja, vai Komisijai ir pienācīgas pārvaldības struktūras un procedūras, kas nodrošina valsts atbalsta lietu apstrādi paredzētajos termiņos. 1. IZCĒLUMS GALVENIE JAUTĀJUMI, KAS PAREDZĒTI 2009. GADĀ PIEŅEMTAJĀ PARAUGPRAKSES KODEKSĀ Nebijušās, tehniski sarežģītās, delikātās vai steidzamās lietās Komisija piedāvā paziņotājai dalībvalstij savstarpēji saskaņotu plānošanu. Sākotnējās izskatīšanas posmā Komisija cenšas sagatavot kompaktus lūgumus pēc informācijas. Principā būtu jāsagatavo tikai viens visaptverošs lūgums sniegt informāciju, un tas parasti jāizsūta 4–6 nedēļās pēc paziņošanas dienas. Lēmumu par oficiālas izmeklēšanas sākšanu publicē divos mēnešos. Dalībvalstīm un ieinteresētajām personām prasa stingrāk ievērot komentāru iesniegšanas termiņus. Komisija pēc iespējas cenšas izskatīt sūdzību orientējoši gada laikā pēc tās saņemšanas. Dalībvalstis un sūdzību iesniedzējus sistemātiski informē par sūdzības lietas slēgšanu vai citādu lietas virzību. KOMISIJAI TRAUCĒ TICAMAS VADĪBAS INFORMĀCIJAS TRŪKUMS UN ORGANIZATORISKAS PROBLĒMAS KONKURENCES ĢENERĀLDIREKTORĀTA VALSTS ATBALSTA PROCEDŪRAS KOPUMĀ IR SKAIDRAS UN TĀS LABI IEVĒRO 35. Procedūru rokasgrāmata ir galvenais atsauces dokuments, kurā aprakstītas lietu apstrādes procedūras, un tā ir ievietota Konkurences ģenerāldirektorāta iekštīklā. Rokasgrāmatu regulāri atjaunina, par ko darbiniekus informē pa e-pastu. Ir aptvertas galvenās darbības, tām doti skaidri norādījumi, izveidotas standarta veidlapas. Par lietu apstrādi atbildīgie darbinieki pārsvarā kārtīgi ievēro Rokasgrāmatu ar dažiem izņēmumiem, kad nav ievēroti procedūru termiņi (sk. 48. punktu) un dokumenti nav augšupielādēti ISIS datorprogrammā (sk. 1. punktu). PROBLĒMAS SAGĀDĀ LIETU LIELAIS SKAITS, SAREŽĢĪTĪBA UN SARINDOŠANA PRIORITĀRĀ SECĪBĀ 36. Valsts atbalsta lietās rūpīgi un sīki jāanalizē atbalsta priekšlikumi, kas var būt sarežģīti un ekonomiski ļoti nozīmīgi. Reizēm runa var būt par vērienīgiem aeronautikas projektiem vai banku pārstrukturizāciju. Caurmērā katrs atbildīgais darbinieks apstrādā septiņas lietas un darbojas kā asistents vēl septiņās lietās. Tādējādi atliek ierobežoti resursi tādām darbībām kā ex officio izmeklēšana, uzraudzība, iniciatīvas veicināt dalībvalstu apmaiņu ar labāko praksi u. c. 37. Viens no mērķiem Konkurences ģenerāldirektorāta reorganizācijai 2007. gadā bija ļaut ģenerāldirektorātam efektīvāk izmantot resursus, proti, elastīgāk pārvietot nodaļu un direktorātu darbiniekus uz citām struktūrvienībām, kur viņi varētu līdzdarboties lietu apstrādes grupās kā atbildīgie darbinieki vai asistenti. Taču, izņemot finanšu krīzes sākumu, šāda darbinieku pārvietošana ir veidojusi tikai dažus procentus no viņu kopējā darba laika. 38. Kopš 2009. gada decembra jaunu valsts atbalstu iedala divās prioritārās kategorijās, pamatojoties uz diviem galvenajiem kritērijiem — precedentsummām un normu piemērošanas svarīgumu: pirmās prioritātes lietas ir tās, kuras uzskata par būtiski svarīgām valsts atbalsta efektīvai kontrolei; otrās prioritātes lietas ir visas citas, kuras nav pirmās prioritātes lietas. 39. Kaut arī pirmās prioritātes lietām atvēl vairāk resursu un vairāk vadības uzmanības, tās nebūt neatrisina ātri, jo parasti tās ir vissarežģītākās. Tā kā atbildīgie darbinieki strādā ar vairākām lietām vienlaikus un viņiem jāievēro tiesību aktos noteiktie termiņi attiecībā uz visiem paziņojumiem, reizēm pirmās prioritātes lietu nākas atlikt malā, lai sagatavotu mazāk prioritāru paziņojumu. Atbildīgie darbinieki uzskata, ka viņiem vajadzīgi papildu norādījumi par to, kā sadalīt darba laiku otrās prioritātes lietām, kas veido lielāko darba slodzi [17]. 40. Lai resursi būtu sadalīti optimāli, vadībai jāiegūst precīza informācija par pieejamajiem resursiem un kārtējo darba slodzi visā iestādē. Tāpēc 2009. gadā Konkurences ģenerāldirektorāts ieviesa eksperimentālu laika uzskaites projektu PETRA. Tā principā ir datorprogramma, kurā atbildīgie darbinieki var reģistrēt katrai lietai atvēlēto laiku. Dalība ir brīvprātīga un daļēja, tātad pašlaik uz PETRA balstītie ziņojumi ir tikai orientējoši, un Konkurences ģenerāldirektorāta rīcībā vēl nav uzskaites līdzekļa pilnas ainas iegūšanai. LIETU APSTRĀDĒ IZMANTOTĀS IT SISTĒMAS PĀRSVARĀ ATBILST LIETOTĀJU PRASĪBĀM 41. Visas valsts atbalsta lietas administrē un uzrauga ISIS datorprogrammā, kas lieti noder lēmumu pieņemšanai vajadzīgās informācijas uzkrāšanai, termiņu uzraudzīšanai un darba plānošanai. No datorprogrammas ir iespējams iegūt dažādus ziņojumus, piemēram, laikus nepabeigtās lietas, statistiku par lietu apstrādes ilgumu u. c. Tomēr ir dažas nepilnības: līdz 2010. gada novembrim viena un tā paša paziņojuma vai sūdzības izskatīšanu bieži sadalīja vairākās procedūrās (sk. 2. un 3. attēlu), katrai no kurām piešķīra atsevišķu kārtas numuru, tāpēc nav iespējams noteikt paziņojuma vai sūdzības nokārtošanai patērēto kopējo laiku; ISIS datorprogrammā ne vienmēr skaidri atzīmēja saistītās procedūras, tādējādi nav iespējams ātri iegūt skaidru priekšstatu par visu lietu kopumā; 30 % Palātas izskatīto gadījumu ISIS datorprogrammā trūka dokumentu, vai tie nebija savlaicīgi reģistrēti, piemēram, sanāksmju protokoli, e-pasti, tālruņa zvani vai telekonferenču pierādījumi. JAUNĀS PAZIŅOJUMU ADMINISTRĒŠANAS PROCEDŪRAS NAV ATRISINĀJUŠAS KAVĒJUMU UN SMAGNĒJĪBAS PROBLĒMAS 42. Komisija 2009. gadā valsts atbalsta kontrolei izstrādāja vienkāršotu procedūru [18] (sk. 59. un 60. punktu) un Paraugprakses kodeksu (sk. 34. punktu un 1. izcēlumu). Kodeksa galvenais mērķis bija "sniegt norādījumus par valsts atbalsta procedūru izpildi ikdienā, tādējādi veicinot Komisijas, dalībvalstu iestāžu, kā arī juristu un uzņēmēju aprindu labāku sadarbību un savstarpēju sapratni". 43. Atbilstoši Paraugprakses kodeksam Komisija ir arī mudinājusi dalībvalstis operatīvi izmantot sākotnējo paziņošanu, kas ir ārpus vienkāršotās procedūras. Sākotnējās paziņošanas saziņas mērķis ir uzlabot paziņojumu kvalitāti, noskaidrojot atlikušos jautājumus vai informāciju, kas Komisijai vajadzīga lēmuma pieņemšanai. Lai gan daži atbalsta piešķīrēji apšauba Kodeksa noderību, paziņojumu skaits 2009.–2010. gadā ievērojami pieauga (sk. 5. attēlu). DAUDZU PAZIŅOJUMU SĀKOTNĒJĀ IZSKATĪŠANA IR ILGA 44. Informācijai, ko dalībvalsts sniedz paziņojumā, jābūt pietiekami izsmeļošai, lai Komisija varētu pieņemt lēmumu bez papildu informācijas. Ja paziņojums nav pilnīgs, Konkurences ģenerāldirektorāts izsūta lūgumu sniegt papildu informāciju. Dalībvalstij jāatbild 20 darba dienās, bet tā drīkst lūgt šā termiņa pagarinājumu. 5. ATTĒLS SĀKOTNĒJO PAZIŅOJUMU SKAITA UN PAZIŅOJUMU SKAITA TENDENCE +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Komisija. 45. No 2005. līdz 2008. gadam paildzinājās vidējais lēmuma pieņemšanas laiks [19]. 2007. un 2008. gadā 40 % paziņojumu vajadzēja sešus vai vairāk mēnešus lēmuma pieņemšanai. Šis procents ievērojami kritās 2009. gadā, bet tas daļēji skaidrojams ar finanšu krīzes lietām, kuras to steidzamības dēļ apstrādāja sevišķi ātri. 46. Sākotnējās izskatīšanas ilgumu lielākoties nosaka trīs faktori: cik daudz lūgumu sniegt informāciju Komisija nosūta dalībvalstīm, laiks, kas dalībvalstij vajadzīgs, lai atbildētu uz lūgumu sniegt informāciju, laiks, kas Komisijai vajadzīgs, lai pieņemtu lēmumu vai izsūtītu vēl vienu lūgumu sniegt informāciju (ne ilgāk kā divi mēneši). Trešdaļai revidēto paziņojumu Komisija izsūtīja divus vai vairākus lūgumus sniegt informāciju 47. Saskaņā ar Procedūru rokasgrāmatu par lietu atbildīgajiem darbiniekiem jācenšas sākotnējās izskatīšanas posmā sagatavot kompaktus lūgumus pēc informācijas. Principā būtu jāsagatavo tikai viens visaptverošs lūgums sniegt informāciju, un tas parasti jāizsūta 4–6 nedēļās pēc paziņošanas dienas. Papildu lūgums būtu attaisnojams tikai pamatotos izņēmuma gadījumos. Tomēr 28 % revidēto gadījumu, kad Komisija oficiāli prasījusi papildu informāciju, ir nosūtīti trīs vai vairāk lūgumi sniegt informāciju. Lūgumus sniegt informāciju bieži izsūta tiesību aktos noteiktā termiņa beigās 48. Komisija izsūtīja lūgumus sniegt informāciju vidēji 50 dienās pēc tam, kad tā bija saņēmusi paziņojumu vai agrāk prasīto informāciju. Tā kā daudzi lūgumi ir jātulko un atbildīgie darbinieki vienlaikus cenšas ievērot vairāku lietu termiņus, dažus lūgumus izdodas nosūtīt tikai īsi pirms divu mēnešu termiņa beigām. Četrās no 43 paziņotajām lietām, kuras Palāta revidēja, bija pārsniegts tiesību aktos noteiktais divu mēnešu termiņš, kurā Komisijai jāizsūta lūgums pēc informācijas vai jāpieņem lēmums (apstiprināt atbalstu vai uzsākt oficiālu izmeklēšanu). Dalībvalstis bieži neatbild Komisijas noteiktajā termiņā 49. Dalībvalstīm nav viegli 20 darba dienās atbildēt uz Komisijas daudzajiem sarežģītajiem un detalizētajiem jautājumiem. Arī dalībvalsts pārvaldes struktūra visu var vēl vairāk aizkavēt. Piemēram, ja pārvalde ir decentralizēta, par atbildēm ir jāatskaitās vairākos līmeņos. 50. Pamatojoties uz Palātas pārbaudīto paziņojumu paraugu, var secināt, ka dalībvalstīm informācijas sniegšanai vidēji vajadzējis 33 darba dienas. 40 % no paraugā iekļautajiem paziņošanas gadījumiem dalībvalsts nesniedza lūgto informāciju ne 20 darba dienās, ne ar Komisiju saskaņotajā jaunajā termiņā. ARĪ OFICIĀLĀ IZMEKLĒŠANA IR ILGA 51. Komisijai ir jāuzsāk oficiāla izmeklēšana, ja tai rodas nopietnas grūtības noteikt atbalsta saderību ar iekšējo tirgu (vai šaubas par to) un/vai procedurālas grūtības saņemt vajadzīgo informāciju. Vairāk nekā pusei lietu, par kurām paziņoja 2005.–2008. gadā, pagāja vairāk nekā pusgads, iekāms pieņēma lēmumu uzsākt oficiālu procedūru [20]. 52. Komisijai pēc iespējas jācenšas pieņemt lēmumu par paziņotu atbalstu 18 mēnešos pēc oficiālās izmeklēšanas sākuma [21]. Ieteiktos 18 mēnešus 2005. gadā pārsniedza 38 % (9 no 24) oficiālajai izmeklēšanai nodoto lietu, 2006. gadā — 13 % (4 no 31), 2007. gadā — 33 % (9 no 27), bet 2007. gadā — 18 % (3 no 17). Ja ieskaita sākotnējo izskatīšanu, laiks no paziņošanas līdz Komisijas lēmuma pieņemšanai šajās lietās pārsniedza divus gadus. 53. Ieinteresētās personas visās apmeklētajās dalībvalstīs teica, ka lietu apstrādes procedūras norit pārāk ilgi. Problemātiskākie ir individuālā atbalsta projekti, īpaši tie, kurus Komisija iesniedz padziļinātai ekonomiskai analīzei (sk. 55. un 56. punktu). Tas var negatīvi ietekmēt dalībvalstis, piemēram, aizkavēt valsts tiesību aktu pieņemšanu vai atturēt potenciālos ieguldītājus. Procedūras vēl vairāk var aizkavēt fakts, ka bieži mainās konkrētajā lietā iesaistītie Komisijas darbinieki. LĪDZ ŠIM MAZ IZMANTOTA SAVSTARPĒJI SASKAŅOTA PLĀNOŠANA 54. Ar Paraugprakses kodeksu 2009. gada septembrī ieviesa savstarpēji saskaņotu plānošanu. Dalībvalsts un Komisija var savstarpēji vienoties par lietas prioritāru apstrādi, par informāciju, kas vajadzīga no dalībvalsts, par Komisijas novērtējuma iespējamo formu un ilgumu. Dalībvalsts cenšas savlaicīgi sniegt visu vajadzīgo informāciju, savukārt Komisijas dienesti cenšas lietu izskatīt atbilstoši savstarpēji saskaņotam grafikam. Revīzijā skatītajās lietās nebija liecību par savstarpēji saskaņotu plānošanu. IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM NAV PIETIEKAMI SKAIDRA "UZLABOTĀ EKONOMISKĀ PIEEJA" 55. Jaunā pieeja, kas paredzēta 2005. gadā pieņemtajā Valsts atbalsta rīcības plānā (sk. 6. punktu), ir trejāda: grupu atbrīvojums, standarta novērtējums un padziļināts novērtējums. Principā Komisijai paziņotam valsts atbalstam piemēro standarta novērtējumu. Padziļinātu novērtējumu veic tikai reizēm īpašos gadījumos (piemēram, šādi novērtē dažus lielus ieguldījumu projektus). 56. Padziļinātais novērtējums var ietvert detalizētu ekonomisko analīzi [22], kuras mērķis ir sniegt Komisijai pamatotus datus par valsts atbalsta paredzamo ekonomisko ietekmi. Detalizētas ekonomiskās analīzes galvenais elements ir "līdzsvara tests": "Vērtējot atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, galvenais ir izsvērt tā negatīvo un pozitīvo ietekmi, proti, kā atbalsts veicinās precīzi definētu kopīgu mērķu sasniegšanu" [23]. 57. Tomēr šī jaunā kārtība ir viesusi bažas ieinteresēto personu vidū. Viņiem ir atšķirīgi viedokļi par Komisijas uzlabotās ekonomiskās pieejas iedarbību. Daži domā, ka jaunā kārtība vēl vairāk pagarina apstiprināšanas procedūru un rada vairāk neskaidrību, savukārt citi to uzskata par pozitīvu veidu, kāda pārbaudīt ierosinātā pasākuma reālo ietekmi, un ir sarūgtināti, ka Komisija to neizmanto vairāk. 58. Komisija 2009. gadā rīkoja šā jautājuma sabiedrisko apspriešanu, kuras rezultātus publicēja 2011. gada sākumā. Tomēr Komisija vēl nav reaģējusi uz apspriešanā apzinātajām neskaidrībām par uzlaboto ekonomisko pieeju. Lai valsts atbalsts darbotos veiksmīgi, vajadzīga liela savstarpējā sapratne starp Komisiju un ieinteresētajām personām dalībvalstīs. LĪDZ ŠIM MAZ IZMANTOTA 2009. GADĀ IEVIESTĀ VIENKĀRŠOTĀ PROCEDŪRA 59. Vienkāršoto procedūru ieviesa, lai "paātrinātā tempā izskatītu noteikta veida valsts atbalsta pasākumus, kur Komisijai jāpārbauda tikai pasākuma atbilstība attiecīgajiem noteikumiem un praksei, bet nav jāizmanto rīcības brīvība". Ar laiku šī iniciatīva varētu izrādīties noderīga, bet vēl par tās efektivitāti grūti spriest, jo tā līdz šim maz izmantota. 60. Vienkāršoto procedūru 2010. gadā izmantoja 21 reizi, t. i., mazāk nekā 4 % no saņemto paziņojumu kopējā skaita. Šīs procedūras ierobežotā izmantošana skaidrojama ar šādiem faktoriem: Komisija saglabā tiesības atgriezties pie parastās procedūras, ja ir spēkā drošības pasākumi/izslēgšana, kas minēta Paziņojumā par vienkāršoto procedūru; dalībvalstis nelabprāt izmanto vienkāršoto procedūru, jo — pretēji kā tas ir ar parastajiem paziņojumiem — paziņojuma kopsavilkumu publicē Komisijas tīmekļa vietnē, tādējādi ieinteresētajām personām ir iespēja iesniegt komentārus; vienkāršotās procedūras izmantošanai ir stingri nosacījumi; vienkāršoto procedūru var piemērot tikai nesarežģītām paziņotām lietām, kuras saskaņā ar parasto procedūru tāpat apstiprinātu sešos mēnešos; pirms vienkāršotās procedūras obligāti jābūt sākotnējās paziņošanas saziņai. SŪDZĪBAS JOPROJĀM RISINA ILGI, UN PROCEDŪRA NAV PĀRREDZAMA 61. Konkurenti un ieinteresētās personas, kuras uzskata, ka kāds pasākums ir valsts atbalsts, var iesniegt sūdzību Komisijai. Sūdzības veidlapa ir dota Komisijas tīmekļa vietnē, un to var aizpildīt vai nu tiešsaistē, vai arī nosūtīt pa pastu. Tātad iesniegt sūdzību ir samērā viegli. Dažu veidu sūdzības neietilpst Konkurences ģenerāldirektorāta kompetencē, tāpēc tās pēc īsas izskatīšanas slēdz vai nodod citam ģenerāldirektorātam, piemēram, Nodokļu politikas un muitas savienības ģenerāldirektorātam. Reizēm Konkurences ģenerāldirektorāta iesniegtām sūdzībām ir tādi motīvi kā vides aizsardzība, nevis iespējama konkurences deformācija. 62. Laikā no 2006. līdz 2010. gadam pakāpeniski ir pieaudzis gan saņemto sūdzību skaits, gan neizskatīto sūdzību skaits (sk. 6. attēlu). Puse sūdzību nebija izskatītas ilgāk par gadu [24] , gandrīz ceturtā daļa — ilgāk par diviem gadiem, un dažas sūdzības nebija izskatītas pat ilgāk par pieciem gadiem. Neizskatīto sūdzību ir īpaši daudz transporta nozarē. Konkurences ģenerāldirektorāts pārņēma šīs sūdzības no Enerģētikas un transporta ģenerāldirektorāta 2010. gada sākumā, kad tika reorganizētas komisāru atbildības jomas. 63. Tiesību aktos nav noteikts obligāts termiņš sūdzību izskatīšanai, lai gan paziņošanai ir stingri termiņi. Taču Procedūras regulas 10. pantā ir minēts, ka Komisija izskata sūdzības "tūlīt". 64. Sūdzības, kuras nav prioritāras, bieži izskata, kad atbildīgajam darbiniekam nav steidzamāka darba, tāpēc gan sākotnējā izskatīšana, gan oficiālā izmeklēšana var prasīt ilgu laiku. Desmit gadījumos [25] no Palātas pārbaudītajām 30 lietām divos gados nebija pieņemts lēmums vai lieta nebija slēgta. Vairākos gadījumos ilgāk par gadu nebija darīts nekas. Pusi no visām iespējamām lietām neizlemj gada laikā [26], un arī lielākā daļa oficiālo izmeklēšanas procedūru ilgst ilgāk par gadu. Sūdzību iesniedzējiem ir iespēja vērsties Eiropas Savienības Tiesā un iesniegt prasību par bezdarbību (LESD 265. pants), bet tas darīts pavisam reti. 6. ATTĒLS SŪDZĪBU SKAITA PIEAUGUMS +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Komisija. 65. Sešos gadījumos no Palātas paraugā iekļautajām 30 sūdzību lietām Komisija divos mēnešos nebija nosūtījusi sūdzību dalībvalstij ar lūgumu sniegt informāciju. Vienpadsmit gadījumos dalībvalsti un/vai sūdzības iesniedzēju ilgāk par gadu neinformēja par lietas virzību. Sešos gadījumos dalībvalsti un/vai sūdzības iesniedzēju neinformēja par lietas slēgšanu, tādējādi izraisot tiesisko nenoteiktību: dalībvalstis nezināja, vai tām atļauts arī turpmāk piešķirt atbalstu vai ne. 66. Procedūras pārredzamību vājina arī oficiālās izmeklēšanas vēla sākšana vai nesākšana vispār, jo trešās personas par lietu uzzina (un var iesniegt komentārus) tikai pēc tam, kad Oficiālajā Vēstnesī publicēts lēmums sākt oficiālu izmeklēšanu, kas notiek divus līdz sešus mēnešus pēc lēmuma pieņemšanas. Publikāciju bieži aizkavē prasība lēmumu tulkot visās oficiālajās ES valodās, kā arī laiks, kas vajadzīgs lēmuma publiskās redakcijas sagatavošanai. 67. Komisija mēģina slēgt nepamatotas sūdzības bez Komisijas kolēģijas oficiāla lēmuma. Ja Komisija uzskata, ka atbalsta nelikumības atzīšanai trūkst pierādījumu, tad sūdzības iesniedzējam par to nosūta vēstuli. Pamatojoties uz šo vēstuli, sūdzības iesniedzējs var nolemt sūdzību neturpināt, un tad to uzskata par atsauktu. Tikai nedaudzās lietās šādu vēstuli nosūtīja gada laikā kopš sūdzības iesniegšanas. ATGŪŠANAS LĒMUMU IZPILDE 68. "Nelikumīga valsts atbalsta atgūšana nav sods, bet gan līdzeklis tās situācijas atjaunošanai, kas bija pirms neatļautā un nelikumīgā atbalsta piešķiršanas" [27]. Šis mērķis ir sasniegts, tiklīdz atbalsta saņēmējs, kurš salīdzinājumā ar konkurentiem tirgū bija ieguvis priekšrocības, ir atmaksājis atbalstu un procentus. Dalībvalstij jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai saskaņā ar valsts procedūrām atgūtu atbalstu no saņēmēja. 69. Ir svarīgi efektīvi izpildīt lēmumus par valsts atbalsta atgūšanu, jo tas nodrošina Komisijas valsts atbalsta politikas uzticamību. Valsts atbalsta rīcības plānā šī ir atzīta par prioritāti (sk. 6. punktu). KOPŠ 2005. GADA KOMISIJAI IR IZDEVIES UZ PUSI SAMAZINĀT NEPABEIGTU ATGŪŠANAS LIETU SKAITU 70. Kopš 2003. gada atgūšanas lēmumiem seko specializēta darbinieku grupa. Komisijai ir izdevies samazināt nepabeigtu atgūšanas lietu skaitu no 94 lietām 2005. gada beigās līdz 41 lietai 2010. gada beigās (sk. 7. attēlu). 71. Nepabeigtu atgūšanas lietu skaits, lai gan lēnāk, tomēr turpināja kristies 2008.–2010. gadā. Tam par iemeslu ir 13 atgūšanas lietu "slēgšana uz laiku" [28]. 7. ATTĒLS NEPABEIGTO ATGŪŠANAS LIETU SKAITA TENDENCE +++++ TIFF +++++ Avots: Eiropas Komisija. DAUDZU ATGŪŠANAS LĒMUMU IZPILDE IEILGST 72. Pavisam nedaudzus atgūšanas lēmumus izpilda Komisijas noteiktajos četros mēnešos. Lielāko daļu lēmumu izskata Eiropas Savienības Tiesā. Prasību iesniedz dalībvalsts un/vai saņēmējs (prasība par anulēšanu), un/vai Komisija (prasība par Komisijas lēmuma neizpildi). Kopš 2005. gada Komisija vairākkārt ir iesniegusi prasības ES Tiesā pret dalībvalstīm, kuras nav izpildījušas atgūšanas lēmumus. Kopš 2009. gada Komisija ir ierosinājusi arī sešas neizpildes procedūras [29] pret dalībvalstīm, kuras nav pienācīgi ievērojušas Tiesas spriedumus, un ir prasījusi tām uzlikt naudas vai citādu sodu. 73. Dažas atgūšanas lietas velkas jau 10–20 gadus, jo procedūras ir garas gan valsts tiesās (dalībvalsts pret saņēmēju), gan Eiropas Savienības Tiesā (Komisija pret dalībvalsti). 2010. gada jūlijā bija 41 nepabeigta atgūšanas lieta, un caurmērā to izskatīšana ilga jau piecus gadus. Četrpadsmit no šīm lietām nav pabeigtas 10 vai vairāk gadus. Arī vairākām uz laiku slēgtām lietām jau ir vairāk nekā 10 gadi. Komisijas mērķis attiecībā uz atgūšanas lēmumu izpildi ir divi gadi, proti, šajā termiņā lieta vai nu jāslēdz, vai arī jāiesniedz tiesā. 2008.–2010. gadā šis mērķis bija sasniegts tikai pusē lietu, bet tendence bija pozitīva — ja 2008. gada pirmajā pusē mērķis bija sasniegts par 28 %, tad 2010. gada otrajā pusē jau par 57 %. 74. Vēl viens ieilgušo atgūšanas procedūru iemesls ir grūtības apzināt visus saņēmējus konkrētajā atbalsta shēmā un precīzu atgūstamā atbalsta summu. Tiesību aktos nav paredzēts, ka Komisijai būtu obligāti jānorāda atgūstamā summa, lai gan Komisija parasti norāda dalībvalstij, kādu metodi atgūstamo summu aprēķināšanai izmantot. Dažas dalībvalstis vēlētos, lai Komisija vairāk palīdzētu aprēķināt atgūstamo summu. KOMISIJAS ĀTRĀ REAKCIJA UZ FINANŠU KRĪZI ĀTRA APSTIPRINĀŠANA 75. Steidzamās krīzes lietas atrisināja daudz ātrāk nekā citas lietas, jo daļu oficiālās saziņas ar dalībvalstīm aizstāja ar neformālāku informācijas apmaiņu pa tālruni un e-pastu. Lai procesu paātrinātu, daudzas dalībvalstis piekrita saziņai un lēmumiem angļu valodā. Vairāk iesaistījās atbalsta saņēmēji. Vairākas lietas atrisināja dažās dienās. 76. Sākumā ar papildu darba slodzi tika galā, strādājot virsstundas, bet 2009. gadā Konkurences ģenerāldirektorāts izveidoja Finanšu krīzes operatīvo grupu. Tādējādi izdevās piesaistīt vairāk nekā dubultu skaitu darbinieku, kuriem uzticēja darbu ar atbalstu finanšu sektoram. KOMISIJA SAGATAVOJA SPECIĀLUS NORĀDĪJUMUS AR KRĪZI SAISTĪTIEM ATBALSTA PASĀKUMIEM 77. Reaģējot uz stāvokļa steidzamību, Komisija ātri pieņēma speciālus norādījumus par valsts atbalsta piešķiršanu finanšu sektoram [30], kas papildināja jau esošās vadlīnijas attiecībā uz uzņēmumu glābšanu un pārstrukturēšanu [31]. Dalībvalstis atsaucīgi uzņēma šos norādījumus, lai gan bija arī kritiskas piezīmes par to, ka dažus nosacījumus varēja interpretēt pārāk brīvi. 78. Komisijas straujā reakcija un pragmātiskā attieksme ļāva novērst Eiropas Savienībā izvietoto lielo finanšu iestāžu bankrotu. Atbalstu bija atļauts apstiprināt uz laiku (sešiem mēnešiem), tādējādi to varēja piešķirt ātri un likumīgi, saglabājot iespēju vēlāk lietu izskatīt sīkāk. KOMISIJA CENTĀS SAGLABĀT KONKURENCES APSTĀKĻU LĪDZSVARU 79. Lai finanšu iestādes neizmantotu atbalstu tirgus pozīciju nostiprināšanai par sliktu konkurentiem, Komisijai bija rūpīgi jāapsver banku atbalsta nosacījumi. Reizēm bankām bija jāatgūst ieguldījumi dažās darbībās un/vai jāizbeidz kāda līdzšinējā prakse (piemēram, cenu līderisma aizliegums). Dalībvalstīm un atbalsta saņēmējiem prasīja iesniegt periodiskus (pārsvarā ceturkšņa vai pusgada) īstenošanas ziņojumus. 80. Konkurences ģenerāldirektorāta Finanšu krīzes operatīvā grupa cieši seko, kā tiek izpildīti lēmumi galvenajās finanšu iestāžu glābšanas un pārstrukturēšanas lietās. Dažās no šīm lietām tika konstatēta lēna vai nepienācīga nosacījumu/solījumu izpilde, bet par šīm novirzēm ziņoja attiecīgajai dalībvalstij, un Konkurences ģenerāldirektorāta dienesti pārbaudīja, vai ir veikti attiecīgi pasākumi. IESAISTĪŠANĀS PAGAIDU SHĒMĀ, KURAS MĒRĶIS BIJA VEICINĀT ATBALSTU REĀLAJAI EKONOMIKAI, BIJA IEROBEŽOTA 81. Kā daļu no Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāna Komisija 2009. gada 19. janvārī apstiprināja Pagaidu shēmu [32] (sk. 2. izcēlumu), ar kuru dalībvalstīm tika piedāvātas papildu iespējas risināt kreditēšanas ierobežojumu radītās sekas reālajā ekonomikā un saglabāt uzņēmumu piekļuvi finansējumam. Izņemot iespēju piešķirt ierobežotas summas līdz EUR 500000 kā saderīgu atbalstu [33], ko vairākums dalībvalstu uzņēma ar atsaucību, kā arī izņemot atbalstu garantiju veidā, iesaistīšanās Pagaidu shēmā bija ierobežota. 82. Lielāko daļu iespēju, ko piedāvāja Pagaidu shēma, izmantoja tikai nedaudzas dalībvalstis, turklāt 2009. gadā dalībvalstis piešķīra tikai 2,7 % no apstiprinātās Pagaidu shēmas summas. Viens no iemesliem bija Pagaidu shēmas īslaicīga (nepilni divi gadi, līdz 2010. gada decembrim), kuras dēļ dalībvalstis nepaspēja izstrādāt, apstiprināt un īstenot attiecīgus atbalsta pasākumus. 83. Komisija 2010. gada 1. decembrī Pagaidu shēmu pagarināja līdz 2011. gada 31. decembrim, bet ar stingrākiem nosacījumiem, turklāt paredzot tās pakāpenisku izbeigšanu. Kopš 2011. gada 1. janvāra katrai bankai, kura lūdz valsts atbalstu (kapitālam vai pasākumiem saistībā ar samazinātas vērtības aktīviem), ir jāiesniedz Komisijai pārstrukturēšanas plāns. 2. IZCĒLUMS PAGAIDU SHĒMA Kā jau paziņots Eiropas ekonomikas atveseļošanas plānā, Komisija ieviesa vairākus pagaidu pasākumus, kuru mērķis bija ļaut dalībvalstīm risināt uzņēmumu ārkārtas grūtības ar finansējuma saņemšanu. Saskaņā ar Pagaidu shēmu līdz 2010. gada beigām ar zināmiem nosacījumiem bija iespējams piešķirt a) dotācijas līdz EUR 500000 vienam uzņēmumam trīs gadu laikā, b) valsts garantijas aizdevumiem ar pazeminātām likmēm, c) subsidētus aizdevumus, it īpaši ekoloģisku produktu ražošanai, d) riska kapitāla atbalstu 2,5 miljoni EUR apmērā katram MVU gadā. KOMISIJAS PIEMĒROTĀ UZRAUDZĪBA 84. Komisija katru gadu publicē "Valsts atbalsta progresa ziņojumu", kurā izvērtē, kā tiek sasniegts Lisabonas mērķis attiecībā uz iespējami mērķtiecīgu valsts atbalstu. Komisija ad hoc izvērtē arī valsts atbalsta kontroles ietekmi. Turpmāk 85.–95. punktā ir analizēts, vai Komisijas ievāktie dati ir ticami un visaptveroši un vai Komisijas veiktā ietekmes novērtēšana ir pietiekama. DALĪBVALSTU SNIEGTIE DATI PAR VALSTS ATBALSTU NAV PILNĪGI UN NAV PIETIEKAMI TICAMI IR PROBLĒMAS AR VALSTS ATBALSTA DATU IEGŪŠANU NO DALĪBVALSTĪM 85. Katra gada pirmajā ceturksnī Komisija nosūta dalībvalstīm izklājlapu, kurā jāievada iepriekšējā gada faktiskie valsts atbalsta izdevumi katram no sarakstā iekļautajiem pasākumiem. No dalībvalstīm tiek saņemti neviendabīgas kvalitātes dati, un rezultātu apkopotājiem (sk. 90. punktu) vajadzīgs daudz laika datu pārbaudei un trūkstošo summu ierakstīšanai. Lielākā daļa ieinteresēto personu uzskata, ka pašreizējā rezultātu apkopošanas procedūra prasa ļoti daudz resursu. 86. Vairākas ieinteresētās personas ziņoja par problēmām iegūt datus no reģionālajām un vietējām pašvaldībām, jo vairākumā dalībvalstu valsts atbalstu koordinējošajai struktūrai valsts vai federālajā ministrijā nav kontroles vai pārraudzības pilnvaru attiecībā uz pašvaldībām. Tāpēc dalībvalstu iesniegtie un Komisijas izmantotie dati par valsts atbalstu varētu būt nepilnīgi, bet Komisijas "Valsts atbalsta progresa ziņojumā" nav formulētas atrunas. 87. Daudzas dalībvalstis datus iesniedz vēlu, bet līdz šim par termiņa neievērošanu ir uzsākta tikai viena neizpildes procedūra [34]. Viena no galvenajām problēmām ir tāda, ka centrālajai valsts atbalstu koordinējošajai struktūrai (ja tāda ir) nav efektīvas centralizētas sistēmas, kas ļautu tieši iegūt Komisijas prasītos datus. Tā vietā dati jāiegūst no daudzajām atbalsta piešķīrējām iestādēm. VAIRĀKUS ATBALSTA VEIDUS NEIEKĻAUJ VALSTS ATBALSTA STATISTIKĀ 88. Progresa ziņojumā iekļauj valsts atbalstu, kas atbilst LESD 107. panta 1. punkta definīcijai un ko dalībvalsts piešķīrusi pārskata gadā (sk. 3. un 4. punktu). Šī definīcija ir šaurāka nekā tā, ko vairākums dalībvalstu izmanto valsts ziņojumos. 89. Neiekļauj atbalstu dzelzceļa nozarei, lai gan daudzās valstīs šo nozari aizvien vairāk atver konkurencei. Tā kā nav ietverta viena no lielākajām atbalstītajām nozarēm, tad Komisijai iesniegtos un publicētos valsts atbalsta datus nevar uzskatīt par pilnīgiem. 2010. gada rudens "Valsts atbalsta progresa ziņojumā" pirmo reizi ir minēts, ka dalībvalstu ziņotais atbalsts dzelzceļiem ir 33,1 miljards EUR jeb 0,3 % no ES-27 IKP 2009. gadā. Tomēr atbalstu dzelzceļa nozarei neieskaita kopsummā, jo trūkst salīdzināmu datu [35]. DAŽU ATBALSTA VEIDU APRĒĶINS NAV UZTICAMS 90. Saņēmuši dalībvalstu aizpildītās izklājlapas, Konkurences ģenerāldirektorāta progresa ziņojuma sagatavotāji veic dažādas pārbaudes ar mērķi atklāt iespējamas novirzes, tostarp dalībvalstu datus salīdzina ar apstiprināto budžetu un iepriekšējo gadu summām. 91. Tomēr dalībvalstīm ir grūti sniegt Komisijai ticamas budžeta aplēses SANI paziņojumā. Bieži nav zināms, cik veiksmīgs būs pasākums. Daži atbalsta piešķīrēji sistemātiski ievada tikai pirmajam gadam paredzamos izdevumus, nevis visa perioda budžetu, kā to prasa Komisija. 92. Dažu atbalsta veidu summu aprēķinā, īpaši finanšu nozarē, Komisija izmanto diezgan brīvu metodi. Par nodokļu pasākumiem dalībvalstis bieži sniedz budžeta aplēses, jo nav iespējams aprēķināt reālo summu, tā kā tiesiskais regulējums ir sarežģīts un ir daudz saņēmēju. DAŽAS IZMAIŅAS VALSTS ATBALSTA DEFINĪCIJĀ APGRŪTINA STATISTIKAS SALĪDZINĀŠANU LAIKĀ 93. Dažādu gadu datu salīdzināšanu apgrūtina izmaiņas tiesību aktos un skaitļu izklāstā. Piemēram, kopš ir pieaugusi de minimis atbalsta nozīme un augšējā robeža [36], ir kritušies dalībvalstu ziņotie valsts atbalsta skaitļi. Tas traucē izdarīt salīdzinājumus ar turpmākajiem gadiem. MAZ EX ANTE NOVĒRTĒJUMU, UN KOMISIJAI NAV EX POST NOVĒRTĒŠANAS RESURSU 94. Saskaņā ar Komisijas vadlīnijām ex ante ietekmes novērtēšana ir jāveic "svarīgākajām Komisijas iniciatīvām, kā arī tām iniciatīvām, kurām paredzama vistālejošākā ietekme". 2010. gada beigās vairāki novērtējumi bija sagatavošanas procesā, un divi bija pabeigti [37]. 95. Kad 2007. gadā reorganizēja Konkurences ģenerāldirektorātu, cita starpā izveidoja Novērtēšanas nodaļu, bet gadu vēlāk to likvidēja. Šī nodaļa nepadarīja nozīmīgu darbu valsts atbalsta jomā. 2010. gadā Konkurences ģenerāldirektorāts uzsāka projektu ex post novērtēšanas resursu izveidei, lai vērtētu Konkurences ģenerāldirektorāta kārtējās politikas reālo ietekmi attiecīgās nozares tirgū un lai analizētu pagātnes pieredzi. 2010. gada beigās ex post novērtēšanas resursi vēl nefunkcionēja. SECINĀJUMI UN IETEIKUMI KOMISIJAI NAV PIETIEKAMAS PĀRLIECĪBAS, KA TAI IR PAZIŅOTS PAR VISIEM ATTIECĪGAJIEM VALSTS ATBALSTA GADĪJUMIEM 96. Lielākās daļas dalībvalstu sistēmas nesniedz pietiekamu pārliecību, ka tiek ievērots pienākums ziņot par valsts atbalstu. Lai gan Komisija ir veikusi zināmums pasākumus ar mērķi uzlabot sadarbību ar dalībvalstīm saistībā ar paziņošanas pienākumu, ar šiem pasākumiem nepietiek. Reizēm rīko ex officio izmeklēšanu, bet Komisija nedara pietiekami, lai atklātu paziņojamus atbalsta gadījumus, tā vietā galvenokārt paļaujoties uz trešo personu sūdzībām. Tiesību aktos nav paredzēts, ka Komisija sistemātiski varētu pārskatīt dalībvalstu procedūras, lai pārliecinātos par to uzticamību, un Komisijas piemērotā uzraudzība ir ierobežota. Tā iznākumā pastāv risks, ka nav apzināts viss piešķirtais valsts atbalsts. 1. IETEIKUMS Komisijai jāpārvērtē valsts atbalsta pārvaldībai atvēlēto resursu piešķīrums un izmantojums, kas ļautu a) pieņemt aktīvāku nostāju attiecībās ar dalībvalstīm un vairāk informēt par valsts atbalsta noteikumiem, tostarp izplatīt labāko praksi un sniegt vairāk praktisku norādījumu; b) pastiprināt uzraudzību, izvēršot gan paraugu lielumu, gan tvērumu; c) organizēt ex officio izmeklēšanu sistemātiskāk un mērķtiecīgāk, lai varētu atklātu nelikumīgu atbalstu. VALSTS ATBALSTA PROCEDŪRAS, ĪPAŠI SŪDZĪBU PROCEDŪRA, JOPROJĀM IR GARAS UN NEPĀRREDZAMAS 97. Lai gan daudzus lietu apstrādes praktiskos aspektus pārvalda labi un finanšu krīzes lietas apstrādāja īpaši ātri, lielai daļai paziņotā valsts atbalsta joprojām ir ilgas apstiprināšanas procedūras. Sevišķi problemātiska ir sūdzību izskatīšana. Vairāki faktori kopā — sūdzību pieaugošais skaits, garās procedūras un daudzu sūdzību ieskaitīšana zemas prioritātes kategorijā — izraisa aizvien vairāk neizskatītu sūdzību uzkrāšanos. 98. Tā kā Komisijas izmeklēšanas procedūras ir garas un to laikā ieinteresētajām personām nesniedz informāciju par lietas virzību, rodas tiesiskā nenoteiktība. 2. IETEIKUMS a) Lai veicinātu pārredzamību un paātrinātu lēmumpieņemšanu, Komisijai obligāti jāapņemas slēgt sākotnējo izskatīšanu — vai nu pieņemot lēmumu, vai arī uzsākot oficiālu izmeklēšanu — gada laikā pēc tam, kad tā saņēmusi pirmo paziņojumu par valsts atbalstu. b) Komisijai jānosūta dalībvalstīm mazāk lūgumu sniegt informāciju, un jālūdz tikai tā informācija, kas tiešām vajadzīga lēmuma pieņemšanai. c) Lai nodrošinātu tiesisko noteiktību visām ieinteresētajām personām, Komisijai būtu ātri jāapstrādā nepamatotas sūdzības. d) Komisijai periodiski jāinformē sūdzību iesniedzējs, dalībvalsts un atbalsta saņēmējs par katras lietas virzību (vai stagnāciju) un par izmeklēšanas iznākumu. e) Komisijai jāapsver, vai tā varētu gūt mācību no savas rīcības finanšu krīzes laikā un tādējādi uzlabot ierastās darba metodes. f) Lai efektīvi uzraudzītu katrai lietai atvēlēto laiku un katra atbildīgā darbinieka darba slodzi, Komisijai jāpiemēro un jāuzlabo laika uzskaites un vadības ziņojumu sistēma. Tādā veidā būs iespējams optimizēt resursu izlietojumu. KOMISIJA EX POST VISAPTVEROŠI NEIZVĒRTĒ VALSTS ATBALSTA KONTROLES IETEKMI 99. Komisijas centienus uzraudzīt valsts atbalsta kontroli apgrūtina ticamu datu trūkums. Komisijas galvenais ziņojums šajā jomā — divreiz gadā sagatavotais Valsts atbalsta progresa ziņojums — ir uzlabojams vairākos aspektos: tas ir nepilnīgs, nepietiekami ticams un grūti salīdzināms, turklāt dati pieejami vēlu. 100. Izņemot nedaudzus neregulārus pētījumus, Komisija vēl nav vērtējusi, kā valsts atbalsta kontrole ir ietekmējusi Eiropas ekonomiku. 3. IETEIKUMS a) Jāuzlabo Komisijas datu vākšanas procesa efektivitāte un ticamība. b) Komisijai regulāri ex post jāizvērtē, kā valsts atbalsts un tā kontrole ietekmējusi uzņēmumus, tirgu un ekonomiku vispār. Šo ziņojumu 2011. gada 25. oktobra sēdē Luksemburgā pieņēma Revīzijas palātas IV apakšpalāta, kuru vada Revīzijas palātas loceklis Igors LUDBORŽS. Revīzijas palātas vārdā +++++ TIFF +++++ Vítor Manuel da Silva Caldeira priekšsēdētājs [1] Padomes 1999. gada 22. marta Regula (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (tagad LESD 108. pants) (OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp.). [2] Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regula (EK) Nr. 794/2004, ar ko īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar kuru nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai (OV L 140, 30.4.2004., 1. lpp.). [3] Kā tas definēts LESD 107. panta 1. punktā. Sk. arī 88. un 89. punktu, kur minēts, kāda veida atbalstu neiekļauj Komisijas statistikā. [4] Avots: 2010. gada 1. decembra COM(2010) 701 galīgā redakcija "Valsts atbalsta progresa ziņojums. Ziņojums par ES dalībvalstu piešķirto valsts atbalstu", 2010. gada rudens precizētā redakcija. [5] 2005. gada 7. jūnija COM(2005) 107 galīgā redakcija "Valsts atbalsta rīcības plāns. Mazāks un mērķtiecīgāks valsts atbalsts: plāns valsts atbalsta reformai 2005.–2009. gadam" (apspriežu dokuments). [6] Vairākas ieinteresētās personas ir paudušas viedokli, ka ir grūti valsts atbalsta noteikumu izpildi panākt privāti, jo konkurentiem nav viegli ievākt informāciju par iespējami nesaderīgu atbalstu un tas ir dārgāk nekā sūdzība Komisijai. [7] Sk. Procedūras regulas 4. panta 5. punktu. Paziņojumu uzskata par pilnīgu, ja divos mēnešos pēc tā vai pēc pieprasītās papildu informācijas saņemšanas Komisija nav lūgusi nekādu papildu informāciju. Ja Komisija lūdz papildu informāciju (izsūta lūgumu sniegt informāciju), tad pēc šīs informācijas saņemšanas no dalībvalsts sākas jauns divu mēnešu termiņš. [8] Procedūras regulas 4. panta 2.–4. punkts. [9] COM(2010) 701 galīgā redakcija. [10] Dānija, Vācija, Francija, Itālija, Kipra, Ungārija, Slovēnija un Apvienotā Karaliste. [11] Padomes 1998. gada 7. maija Regula (EK) Nr. 994/98 par to, kā piemērot Eiropas Kopienas dibināšanas līguma 92. un 93. pantu attiecībā uz dažu kategoriju valsts horizontālo atbalstu (OV L 142, 14.5.1998., 1. lpp.). [12] Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (Vispārējā grupu atbrīvojuma regula) (OV L 214, 9.8.2008., 3. lpp.). [13] Sk. Eiropas Komisijas "Ziņojumu par konkurences politiku 2009. gadā" (http://ec.europa.eu/competition/publications/annual_report/2009/lv.pdf). [14] Salīdzinājumam: 2009. gadā Komisijai retrospektīvi paziņoja par gandrīz 1000 grupu atbrīvojumiem, savukārt pirms shēmu īstenošanas paziņoja tikai nedaudz vairāk kā 200 shēmas. [15] Komisijas 2006. gada 15. decembra Regula (EK) Nr. 1998/2006 par Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 379, 28.12.2006., 5. lpp.). [16] Dalībvalsts uzskata, ka plānotais pasākums nav valsts atbalsts, bet nav par to pilnīgi pārliecināta, tāpēc vēlas, lai to izlemj Komisija. [17] Saskaņā ar Konkurences ģenerāldirektorāta rādītājiem par valsts atbalstu 2010. gada otrajā ceturksnī mazāk nekā 6 % jaunā atbalsta ietilpa pirmās prioritātes kategorijā, bet 82 % atbalsta ietilpa otrās prioritātes kategorijā. [18] Komisijas paziņojums par vienkāršotu procedūru dažu valsts atbalsta veidu izskatīšanai (OV C 136, 16.6.2009., 3. lpp.). [19] Avots: Konkurences ģenerāldirektorāta "Valsts atbalsta rādītāju" IV iedaļas 10. punkta b) apakšpunkts. Konkurences ģenerāldirektorāts savlaicīguma rādītājus fiksē, ņemot vērā laiku no slēgto lietu sākuma gadam līdz slēgšanas gadam, tātad šie rādītāji ir pārāk glaimojoši par pēdējiem gadiem, jo nav ieskaitītas vēl neizlemtas lietas, kuras parasti ieilgst. [20] Par 2008. un 2009. gadu skaitļi nav galīgi, jo vairākās lietās vēl nav pieņemts lēmums. [21] Procedūras regulas 7. panta 6. punkts. [22] Metodoloģija, ko Komisija izmanto, izskatot detalizētai ekonomiskajai analīzei iesniegtās lietas, ir skaidrota 2009. gada 6. maija Komisijas dienestu darba dokumentā "Common principles for an economic assessment of the compatibility of State aid under Article 87.3 EC-Treaty" ["Kopēji principi, pēc kuriem veikt ekonomisko novērtējumu par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu atbilstoši EK līguma 87. panta 3. punktam"] (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/reform/reform.html). [23] "Kopēji principi, pēc kuriem veikt ekonomisko novērtējumu par valsts atbalsta saderību ar iekšējo tirgu atbilstoši EK Līguma 87. panta 3. punktam", 9. punkts. [24] Salīdzinājumam: 2008. gada 1. janvārī bija 192 neizskatītas sūdzības, 2009. gada 1. janvārī — 233, 2010. gada 30. oktobrī — 270. Var redzēt, kā neizskatīto sūdzību skaits pakāpeniski pieaug. [25] Šis skaits varētu būt lielāks, jo dažas lietas vēl nav pabeigtas. [26] Avots: Komisijas "Valsts atbalsta rādītāji". Šajā statistikā nav īsti novērtēts sūdzības izskatīšanai patērētais laiks, jo dažas iespējamās lietas izbeidz tādējādi, ka tās vai nu nodod citam ģenerāldirektorātam, vai arī sāk oficiālu izmeklēšanu. Neviens no šiem abiem pavērsieniem nenozīmē, ka tāda iespējamās lietas slēgšana ir procedūras beigas sūdzības iesniedzējam. [27] 2010. gada 3. jūnija COM(2010) 282 galīgā redakcija, Komisijas "2009. gada ziņojums par konkurences politiku", SEC(2010) 666. [28] Kopš 2008. gada jūlija Komisija uz laiku slēdz atgūšanas lietas, kurās dalībvalsts ir veikusi visus iespējamos valsts sistēmas pasākumus, bet atgūšanu nevar uzskatīt par pilnībā izpildītu. Uz laiku slēgtas atgūšanas lietas var atsākt, īpaši tad, ja lēmumu par pagaidu slēgšanu anulē ar citu lēmumu. [29] Dažas no šīm procedūrām aptver vairāk nekā vienu Tiesas lietu. [30] Komisijas paziņojumi: - Valsts atbalsta noteikumu piemērošana pasākumiem, kas veikti attiecībā uz finanšu iestādēm saistībā ar pašreizējo globālo finanšu krīzi (OV C 270, 25.10.2008., 8. lpp.); - Finanšu iestāžu rekapitalizācija pašreizējās finanšu krīzes apstākļos — atbalsta ierobežošana līdz nepieciešamajam minimumam un aizsardzības līdzekļi pret pārmērīgiem konkurences traucējumiem (OV C 10, 15.1.2009., 2. lpp.); - Samazinātas vērtības aktīviem piemērojamais režīms Kopienas banku nozarē (OV C 72, 26.3.2009., 1. lpp.); - Finanšu nozares dzīvotspējas atjaunošana un tās pārstrukturēšanas pasākumu novērtējums pašreizējās krīzes apstākļos atbilstīgi valsts atbalsta noteikumiem (OV C 195, 19.8.2009., 9. lpp.). [31] Komisijas paziņojums "Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai" (OV C 244, 1.10.2004., 2. lpp.). [32] Valsts atbalsta pasākumu Kopienas pagaidu shēma, lai veicinātu piekļuvi finansējumam pašreizējās finanšu un ekonomiskās krīzes apstākļos (OV C 83, 7.4.2009., 1. lpp.). Grozījumi OV C 261, 31.10.2009., 2. lpp., un OV C 303, 15.12.2009., 6. lpp. [33] Šo atbalstu neiekļauj statistikas datos kā de minimis atbalstu un neuzskata par atbalstu atbilstoši LESD 107. panta 1. punkta definīcijai. [34] Termiņš ir noteikts Īstenošanas regulā Nr. 794/2004. [35] COM(2010) 701 galīgā redakcija. [36] Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulā (EK) Nr. 69/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam (OV L 10, 13.1.2001., 30. lpp.) de minimis atbalsts bija noteikts EUR 100000 apmērā, bet no 2007. gada tas palielinājās līdz EUR 200000 (Komisijas Regula (EK) Nr. 1998/2006, sk. iepriekš). De minimis atbalstu neuzskata par valsts atbalstu, un lielāka daļa dalībvalstu neievāc par to nekādus datus. [37] Komisijas dienestu darba dokuments "Ietekmes novērtējums, kas pievienots Komisijas paziņojumam par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu sabiedriskā sektora apraidei", SEC(2009) 893 un Kopsavilkuma SEC(2009) 892. -------------------------------------------------- PIELIKUMS GALVENIE NOTEIKUMI PAR KOMISIJAS PIEMĒROTO VALSTS ATBALSTA KONTROLI LESD 107. PANTS (BIJUŠAIS EKDL 87. PANTS) 1. Ja vien Līgumi neparedz ko citu, ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm. 2. Ar iekšējo tirgu ir saderīgs: a) sociāls atbalsts, ko piešķir individuāliem patērētājiem ar noteikumu, ka to piešķir bez diskriminācijas attiecībā uz konkrēto ražojumu izcelsmi; b) atbalsts, ko sniedz, lai novērstu kaitējumu, ko nodarījušas dabas katastrofas vai ārkārtēji notikumi; c) atbalsts, ko sniedz tautsaimniecībai dažos Vācijas Federatīvās Republikas apvidos, kurus iespaidojusi Vācijas sadalīšana, ciktāl šāds atbalsts vajadzīgs, lai kompensētu saimnieciskās grūtības, ko radījusi šī sadalīšana. Piecus gadus pēc tam, kad spēkā stājies Lisabonas Līgums, Padome pēc Komisijas priekšlikuma var pieņemt lēmumu, ar ko atceļ šo pantu. 3. Turpmāk norādīto var uzskatīt par saderīgu ar iekšējo tirgu: a) atbalstu, kas veicina ekonomikas attīstību apgabalos, kur dzīves līmenis ir ārkārtīgi zems vai kur valda liels bezdarbs, un 349. pantā minētajos reģionos, ņemot vērā to strukturālo, sociālo un ekonomisko stāvokli; b) atbalstu, kas veicina kāda svarīga projekta īstenojumu visas Eiropas interesēs vai novērš nopietnus traucējumus kādas dalībvalsts tautsaimniecībā; c) atbalstu, kas veicina konkrētu saimniecisko darbību vai konkrētu tautsaimniecības jomu attīstību, ja šādam atbalstam nav tāds nelabvēlīgs iespaids uz tirdzniecības apstākļiem, kas ir pretrunā kopīgām interesēm; d) atbalstu, kas veicina kultūru un kultūras mantojuma saglabāšanu, ja tāds atbalsts neiespaido tirdzniecības apstākļus un konkurenci Savienībā tiktāl, ka tas ir pretrunā kopīgām interesēm; e) citu kategoriju atbalstu, ko Padome pēc Komisijas priekšlikuma var noteikt ar lēmumu. LESD 108. PANTS (BIJUŠAIS EKDL 88. PANTS) 1. Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, pastāvīgi pārskata visas atbalsta piešķiršanas sistēmas, kas pastāv šajās valstīs. Tā iesaka šīm valstīm attiecīgus pasākumus, kas vajadzīgi sakarā ar iekšējā tirgus pakāpenisku attīstību vai darbību. 2. Ja Komisija, likusi ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes, konstatē, ka atbalsts, ko piešķīrusi kāda valsts vai kas piešķirts no šīs valsts līdzekļiem, ievērojot šā Līguma 107. pantu, nav saderīgs ar iekšējo tirgu, vai arī konstatē, ka šādu atbalstu izlieto nepareizi, tā pieņem lēmumu par to, ka attiecīgajai valstij Komisijas noteiktā termiņā tāds atbalsts jāizbeidz vai jāmaina. Ja attiecīgā valsts noteiktajā termiņā neizpilda šo lēmumu, Komisija vai kāda cita ieinteresēta dalībvalsts, atkāpjoties no 258. un 2597. panta, var tieši griezties Eiropas Savienības Tiesā. Pēc dalībvalsts lūguma Padome var pieņemt vienprātīgu lēmumu par to, ka atbalsts, ko šī valsts piešķir vai paredz piešķirt, atzīstams par saderīgu ar iekšējo tirgu, atkāpjoties no 107. panta vai 109. pantā paredzētajām regulām, ja tādu lēmumu attaisno ārkārtas apstākļi. Ja Komisija attiecībā uz šādu atbalstu jau sākusi šā punkta pirmajā daļā paredzēto procedūru, tad tas, ka attiecīgā valsts iesniedz Padomei lūgumu, šo procedūru pārtrauc līdz laikam, kamēr Padome dara zināmu savu attieksmi. Ja Padome trijos mēnešos pēc minētā lūguma iesniegšanas tomēr nav darījusi zināmu savu attieksmi, šo jautājumu izlemj Komisija. 3. Visi plāni piešķirt vai mainīt atbalstu ir jādara zināmi Komisijai laikus, lai Komisija varētu iesniegt savas piezīmes. Ja Komisija atzīst, ka, ievērojot 107. pantu, šādi plāni nav saderīgi ar iekšējo tirgu, tā nevilcinoties sāk 2. punktā paredzēto procedūru. Attiecīgā dalībvalsts nesāk īstenot pašas ierosinātos pasākumus, kamēr šī procedūra nav beigusies ar galīgo lēmumu. 4. Komisija var pieņemt regulas saistībā ar valsts atbalsta kategorijām, ko Padome saskaņā ar 109. pantu ir paredzējusi atbrīvot no šā panta 3. punktā paredzētās procedūras. --------------------------------------------------