Oficiālais Vēstnesis C 235 , 21/08/2001 Lpp. 0003 - 0011



Valsts atbalsts un riska kapitāls (2001/C 235/03) (Dokuments attiecas uz EEZ) I. Ievads I.1. Komisija ir paudusi vispārēju nostāju par labu riska kapitāla veicināšanai [1] Kopienā. Tā pauda bažas, piemēram, par risku, kam pakļauti Kopienas uzņēmumi, ja tie ir pārlieku atkarīgi no aizņēmuma finansēšanas [2] un uzsvēra izaugsmes potenciālu un darba vietu radīšanu, ko sekmētu riska kapitāla tirgu attīstība [3]. Komisija uzskata, ka konkrētiem uzņēmumu veidiem vai uzņēmumiem to konkrētā pastāvēšanas posmā finansējums no pašu kapitāla vai ar pašu kapitālu saistīts finansējums būtu labāk piemērots nekā vienīgi kreditēšana, ņemot vērā ar aizņēmumu apkalpošanu saistās izmaksas un daudzu kredītiestāžu centienus izvairīties no riska. I.2. Lisabonā 2000. gada 23. un 24. martā Eiropadome izvirzīja riska kapitāla veicināšanu par Kopienas vispārējo mērķi, kurā tika noteikts, ka riska kapitāla darbības plānu (RKDP) īsteno 2003. gadā, un kas sekmēja finansēšanas pārorientēšanu uzņēmējdarbības uzsācēju, augsto tehnoloģiju un mikrouzņēmumu atbalstam, kā arī izteica atbalstu citām Eiropas Investīciju bankas (EIB) ierosinātajām riska kapitāla iniciatīvām. I.3. Pašu kapitāla nepietiekamība, kas nozīmē, ka esošās kapitāla tirgus nepilnības, kas liedz piedāvājumam apmierināt pieprasījumu par abām pusēm pieņemamu cenu, ietekmē negatīvi Eiropas mazos un vidējos uzņēmumus (MVU), salīdzinot ar līdzīgiem Ziemeļamerikas uzņēmumiem. No vienas puses nepietiekamība skar novatoriskus un pārsvarā jaunus augsto tehnoloģiju uzņēmumus ar lielu attīstības potenciālu, no otras puses tā ietekmē plašu dažādu vecumu un nozaru uzņēmumu loku ar mazāku attīstības potenciālu, kas bez ārēja riska kapitāla nevar atrast finansējumu to darbības izvēršanas projektiem. I.4. Noteikums par finansējumu no pašu kapitāla, jo īpaši mazos uzņēmumos, norāda uz daudziem sarežģījumiem gan ieguldītājam, gan uzņēmumam. Ieguldītājam jāveic ne tikai visu piedāvāto nodrošinājumu (tāpat kā to dara aizdevējs), bet arī visas uzņēmējdarbības stratēģijas analīze. Uzņēmumam, iespējams pirmo reizi tā darbības laikā, rodas jautājums par kontroles dalīšanu ar ārējo ieguldītāju. I.5. Ņemot vērā priekšrocības, kas izriet no riska kapitāla nodrošināšanas pieauguma, un arī noskaidrojot uzņēmēju izaicinājumus, ar ko tie saskaras, nodarbojoties ar riska kapitālu, valsts iestādes centušās īstenot pasākumus, lai sekmētu riska kapitāla tirgus. Komisija ir noteikusi vairākus pasākumus, jo īpaši RKDP, kas jāīsteno riska kapitāla tirgu attīstības veicināšanai. Šie pasākumi ir šādi: a) uzņēmējdarbības kultūras veicināšana; b) tādu nodokļu ierobežojumu mazināšana pašu kapitālam, kā, piemēram, mazāk labvēlīgi apstākļi nekā aizņēmuma finansēšanai; c) pasākumi tirgus integrācijas sekmēšanai; d) regulējošo ierobežojumu mazināšana, tostarp ieguldījumu ierobežojumi attiecībā uz atsevišķu veidu finanšu iestādēm (piemēram, pensiju fondiem) un administratīvās procedūras uzņēmumu dibināšanai. I.6. Komisija ir skaidrojusi, ka Kopienas riska kapitāla tirgus attīstības stratēģija ir galvenokārt vērsta uz to, lai izveidotu jaunas un novatoriskas uzņēmējdarbības radīšanai un uzturēšanai labvēlīgu vidi ar strukturālu un horizontālu pasākumu palīdzību, kas minēti iepriekš [4], Tas atspoguļojas apstāklī, ka riska kapitāla nodrošināšana būtībā ir komercdarbība, kurā ir nepieciešami komerciāli lēmumi. Ekonomikas un budžeta nosacījumi ir tādi, ka Kopienas centienus sasniegt riska kapitāla darbības vispārīgu palielināšanu nedrīkst finansēt no valsts līdzekļiem un nedrīkst mēģināt to darīt. Galvenais izaicinājums ir izstrādāt noteikumus, ar kādiem lielas Eiropā pastāvošās privātā kapitāla rezerves izmantos šādiem ieguldījumiem. Šis izaicinājums attiecas gan uz uzņēmēju kapitāla pieprasījuma pieaugumu, gan uz ieguldītāju kapitāla piedāvājumu. I.7. Bez tam Komisija tomēr ir atzinusi, ka "valsts līdzekļu nozīmi riska kapitāla pasākumos jāierobežo līdz tādiem gadījumiem, kad konstatēts tirgus fiasko" [5]. Valsts līmenī valsts iestādes izmantoja valsts kapitālu dažādu shēmu riska kapitāla daļas palielināšanas atbalstam. Komisija ierosināja un Padome piekrita, ka reģionos, kuru attīstību var sekmēt ar struktūrfondu palīdzību, šādi intervences pasākumi var notikt riska kapitāla fondu līdzfinansēšanas veidā MVU, saskaņā ar noteikumiem par valsts atbalstu. Komisija uzskata, ka finansējuma no subsīdijas aizstāšana ar riska kapitālu (un arī kredītfinansējumu) lielākam ieguvēju skaitam dod iespēju piekļūt strukturāliem fondiem ar mazākām izmaksām par katru radīto darba vietu, un tādējādi tas būtu rentablāk. I.8. Šādi pasākumi piespiedu kārtā izvirza jautājumu par savietojamību ar Līguma pantiem par valsts atbalstu [6]. II. Šī dokumenta mērķis un darbības joma un saikne ar citiem dokumentiem II.1. Šim dokumentam ir divi pamatmērķi: a) norādīt to, kā Komisija piemēro valsts atbalsta definīciju EK Līguma 87. panta 1. punktā pasākumiem, kas paredzēti riska kapitāla nodrošināšanai vai sekmēšanai ("riska kapitāla pasākumi"); b) izstrādāt jaunus kritērijus, ar kuriem Komisija var pamatot šādus pasākumus, kas veido valsts atbalstu, pat ja tie neatbilst citām Komisijas pieņemtām pamatnostādnēm, satvariem vai regulām. II.2. Bez tam dokumenta mērķis ir paskaidrot, kāpēc šajā nozarē nepieciešams valsts atbalsts, norādīt uz grūtībām kārtējo pamatnostādņu piemērošanā šādiem pasākumiem un pamatot, kāpēc Komisija uzskata, ka jauni atbilstības kritēriji ir gan nepieciešami, gan piemēroti. II.3. Šajā dokumentā nekas neliek apšaubīt to valsts atbalsta pasākumu atbilstību, kuri sakrīt ar kritērijiem, kas noteikti citās Komisijas pieņemtās pamatnostādnēs, pamatnoteikumos un regulās. II.4. Šis dokuments nekādi neatkāpjas no Kopienas pamatnostādņu noteikumiem par valsts atbalstu grūtībās nokļuvušo uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai [7]. II.5. Komisija īpašu uzmanību velta nepieciešamībai novērst šā paziņojuma izmantošanu, lai apietu esošajos pamatnoteikumos un pamatnostādnēs noteiktos principus. III. Riska kapitāla pasākumiem domātā publiskā finansējuma kontroles iemesli III.1. Neskatoties uz faktu, ka Līgums nosaka Komisijai prasību kontrolēt valsts atbalstu Kopienā un kopā ar citiem publiskās intervences veidiem valsts un Kopienas iestādēm, pieņemot lēmumu par to, vai piesaistīt vai arī atvēlēt valsts līdzekļus pasākumiem, kas paredzēti riska kapitāla veicināšanai, iespējami jāsamazina trīs šādas atsevišķas, tomēr sasaistītas riska kategorijas: a) risks, ka saņēmēju priekšrocības (ieguldītājus vai uzņēmumus) to konkurentiem rada pārmērīgu konkurences izkropļojumu iekšējā tirgū; b) "pasivitātes risks" vai stimulējoša efekta nepietiekamība. Daži ar publiski atbalstītiem pasākumiem dibināti uzņēmumi katrā gadījumā var iegūt finansējumu ar tādiem pašiem noteikumiem. Tam ir apliecinājums, lai arī tas attiecināms tikai uz atsevišķiem gadījumiem. Šādā gadījumā valsts resursi ir izmantoti nevajadzīgi; c) "izspiešanas risks". Publiski atbalstītiem pasākumiem var būt nelabvēlīga ietekme uz citiem potenciāliem ieguldītājiem attiecībā uz kapitāla nodrošināšanu. III.2. Ne visi par labu riska kapitāla shēmām īstenotie publiskie pasākumi atbilst Līguma 87. panta 1. punktā noteiktajai definīcijai par valsts atbalstu un atbilstoši arī Komisijas veiktajai valsts atbalsta kontrolei. Tādēļ šī dokumenta turpmākā iedaļa sniedz vadlīnijas par to, kā Komisija interpretē definīciju par valsts atbalstu attiecībā uz riska kapitāla pasākumiem. IV. Līguma 87. panta 1. punkta piemērotspēja riska kapitāla pasākumiem IV.1. Subsīdiju vai kredītu pasākumu gadījumā parasti ir redzams, kurš uzņēmums ir potenciāls ieguvējs, lai novērtētu, vai ir iesaistīts valsts atbalsts. Tomēr konkrētas konstrukcijas riska kapitāla veicināšanai ir sarežģītākas, jo valsts iestādes rada stimulu viena loka uzņēmējiem (ieguldītāji), lai citam lokam nodrošinātu finansējumu (piemēram, maziem uzņēmumiem). Atkarībā no pasākuma veida, kā arī tad, ja valsts iestāžu nolūks var būt pabalsta nodrošināšana tikai mazajiem uzņēmumiem [8], uzņēmumi vienā vai abos "līmeņos" var būt valsts atbalsta saņēmēji. Turklāt atsevišķos gadījumos pasākums nodrošina fonda vai cita ieguldījuma instrumenta izveidi, kas pastāv atsevišķi no ieguldītājiem un finansējamiem uzņēmumiem. Šādos gadījumos ir arī nepieciešams izlemt, vai fondu vai instrumentu var uzskatīt par uzņēmumu, kas saņem valsts atbalstu. IV.2. Tādēļ Komisijai, novērtējot riska kapitāla pasākumus, jāapsver iespēja, ka pasākums var būt kā atbalsts trīs dažādos līmeņos: i) atbalsts ieguldītājiem; ii) atbalsts ikvienam fondam vai citam instrumentam, ar kā starpniecību īsteno pasākumu ("fonda fondu" gadījumā var būt vairāk kā viens šāds līmenis); iii) atbalsts finansējamiem uzņēmumiem. IV.3. Lai pasākums atbilstu Līguma 87. panta 1. punktam, vienlaicīgi jāatbilst četriem kritērijiem: i) pasākumā jābūt iesaistītai valsts resursu izmantošanai; parasti tā ir pašsaprotama valsts iestāžu tiešas finansiālas līdzdalības gadījumā riska kapitāla pasākumos vai nodokļa atvieglojumu gadījumā ieguldītājiem; ii) pasākumam jāveicina konkurences izkropļošana tā, lai saņēmējam rodas priekšrocības; saskaņā ar Tiesas praksi, Komisijai jāpieņem, ka valsts atbalsts ir pieejams, tiklīdz valsts līdzekļus iegulda tādā veidā, kāds normālos tirgus ekonomikas apstākļos nebūtu pieņemams privātiem ieguldītājiem. Ja turpretim valsts iestādes iegulda kapitālu ar noteikumiem, kas šādam ieguldītājam būtu pieņemami, priekšrocības netiek gūtas un tādēļ valsts atbalsts nepastāv [9]. Tādējādi tad, kad valsts resursi ir pieejami ar tādiem pašiem noteikumiem, kas piemērojami privātiem ieguldītājiem ("līdzvērtība"), tad parasti var secināt, ka pasākumi nesniedz priekšrocības. Tomēr, ja valsts resursi pieejami ar izdevīgākiem noteikumiem, tad parasti radīsies priekšrocība; iii) šādai priekšrocībai jābūt izlases veidā, t.i., tā ir pieejama ierobežotam konkrētu uzņēmumu skaitam; ja pasākumu piemēro neierobežoti vai neatbilstoši sektorālas vai ģeogrāfiskas atšķiršanas principam attiecībā uz visiem uzņēmumiem dalībvalsts teritorijā, tad tas nav selektīvs [10]. Tomēr ikviens pasākums, ko tā īpašību dēļ var piemērot vienīgi ierobežotam uzņēmumu skaitam, ir selektīvs. Līdzīgi pasākums ir selektīvs, ja tas paredz, ka ieguldījumus var veikt tikai konkrētos uzņēmumos, piemēram, atkarībā no nozares vai reģiona. Jānorāda, ka pasākums attiecībā uz ieguldītājiem ir vispārējs, (t.i., tas ir pieejams visiem ieguldītājiem), tomēr neskatoties uz to var būt selektīvs finansējamo uzņēmumu līmenī [11]; iv) pasākumam ir jāietekmē dalībvalstu savstarpējā tirdzniecība. Tā kā kapitāla ieguldīšana ir darbība, kas ir saistīta ar liela apmēra darījumiem starp dalībvalstīm, un tā kā ikviena pasākuma, kas ieguldītājiem sniedz priekšrocības, mērķis ir ietekmēt lēmumus par to ieguldījumiem, Komisija parasti ņem vērā, ka riska kapitāla pasākumu atbilstība šim kritērijam ir ieguldītāju labā. Novērtējot visa veida ietekmi uz tirdzniecību, Komisijai vispārīgi jānovērtē ietekme uz kapitāla tirgiem, nevis tikai jāpārbauda, vai ieguldītāji agrāk darbojās vai nedarbojās tirgū, lai ieguldītu pašu kapitālu pasākuma mērķuzņēmumos. Ja var pierādīt, ka visi ieguldījumi veikti uzņēmumos, kas iesaistīti darbībās, kuras neattiecas uz tirdzniecību starp dalībvalstīm, Komisija šo kritēriju tāpat uzskatīs par izpildītu visos līmeņos, kādos izpildīti citi kritēriji [12]. IV.4. Virkne publicēto Komisijas dokumentu sniedz skaidrojumu tam, vai atsevišķi pasākumi atbilst valsts atbalsta definīcijai, un tam, kuri pasākumi attiecas uz riska kapitāla pasākumiem. To starpā ir 1984. gada paziņojums par valdības kapitāla ieguldījumiem [13], 1998. gada paziņojums par valsts atbalsta noteikumu piemērošanu pasākumiem, kas attiecas uz tiešajiem nodokļiem uzņēmējdarbībai [14] un paziņojums par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu valsts atbalstam nodrošinājumu veidā [15]. Komisija turpinās piemērot šos dokumentus, novērtējot, vai riska kapitāla pasākumi uzskatāmi par valsts atbalstu. IV.5. Saskaņā ar iepriekš izklāstītajiem principiem, Komisija ņem vērā šādus faktorus, nosakot, vai valsts atbalsts ir katrā no atsevišķajiem līmeņiem. 1) ATBALSTS IEGULDĪTĀJIEM Ja pasākums ļauj ieguldītājam piedalīties uzņēmuma vai uzņēmumu loka pašu kapitālā ar labvēlīgākiem noteikumiem nekā valsts ieguldītājiem vai nekā tad, ja tie būtu veikuši šādus ieguldījumus, nepastāvot šādam pasākumam, tad šie ieguldītāji iegūst priekšrocību [16]. Tas paliek spēkā, arī ja ieguldītājs ar pasākuma palīdzību ir aicināts atļaut attiecīgajam uzņēmumam vai uzņēmumiem iegūt priekšrocību. Apstāklis, ka neviens ieguldītājs tirgus fiasko dēļ neveiktu šādus ieguldījumus, nav pietiekams, lai noraidītu pieņēmumu par priekšrocības esamību. Ieguldītājiem piedāvā labvēlīgākus nosacījumus, lai viņiem kompensētu faktoru izraisīto tirgus fiasko, un Komisija ņem vērā, ka šādu kompensāciju jāuzskata par priekšrocību, kas veidos daļu no atbalsta, ja ieguldītāji ir uzņēmumi un ja ir izpildīti citi iepriekš minētie nosacījumi, īpaši atlase. Tomēr, ja priekšrocība ir tikai tā summa, kas nepieciešama tirgus fiasko izraisījušo faktoru novēršanai, to, pateicoties tās ierobežotajai ietekmei, var uzskatīt par atbilstošu Līgumam, ja tā atbilst turpmāk VIII iedaļā izklāstītajiem principiem. 2) ATBALSTS STARPNIEKU LĪDZEKĻIEM VAI FONDIEM Vispār Komisija turpina uzskatīt, ka fonds ir līdzeklis, lai atbalsts nonāktu pie ieguldītājiem un/vai finansējamiem uzņēmumiem, nevis ka tas pats ir atbalsta saņēmējs. Tomēr konkrētos gadījumos, īpaši saistībā ar pasākumiem, kas paredz atbalsta pāreju par labu esošajiem fondiem ar vairākiem un dažādiem ieguldītājiem, fondam var būt neatkarīga uzņēmuma iezīmes. Šādā gadījumā parasti atbalsts ir paredzēts, ja vien ir veikts ieguldījums ar noteikumiem, kas būtu pieņemami parastam tirgus ekonomikas uzņēmējam, un tādēļ saņēmējam nerodas priekšrocības. 3) ATBALSTS FINANSĒJAMIEM UZŅĒMUMIEM Aizvien noteicošais kritērijs ir tas, vai uzņēmums ir saņēmis ieguldījumu ar noteikumiem, kas būtu pieņemami privātam ieguldītājam tirgus ekonomikas apstākļos. Šo kritēriju, piemēram, var izpildīt, ja ar riska kapitāla pasākumu starpniecību veiktais ieguldījums ir izdarīts līdzvērtīgi ar ieguldītāja vai ieguldītāju veikto ieguldījumu. Ja tas tā nav, apstāklis, ka riska kapitāla fondu komerciālie vadītāji vai ieguldītāju pārstāvji pieņem lēmumus par ieguldījumiem ar nolūku nodrošināt maksimālu peļņu fondiem, ir nopietns rādītājs, taču var nebūt pietiekams galīgam slēdzienam. Komisijai arīdzan jāņem vērā iespēja, ka visas fondu ieguldītājiem nodrošinātās priekšrocības pāriet finansējamiem uzņēmumiem, ja fondu ieguldījumi netiek veikti līdzvērtīgi ar privāta ieguldītāja ieguldījumiem tirgus ekonomikā. Ja riska kapitāla pasākums ir samazinājis risku un/vai palielinājis atlīdzinājumu, ko ieguldītāji saņem no konkrēta ieguldījuma veikšanas, tad tos vairs neuzskata par parastiem uzņēmējiem [17]. IV.6. Tas, vai pasākums nodrošina atbalstu un kādā līmenī, atkarīgs no tā plānojuma. Komisijai ir zināmi dažādi pasākumi, no kuriem izraudzītais pasākums ir vispārējs ieguldītāju līmeņa pasākums, taču valsts atbalstu nodrošina individuālo uzņēmumu līmenī [18], kā arī pasākumi, kas nodrošina valsts atbalstu ieguldītājiem, taču ne finansējamiem uzņēmumiem, iesniedzot pieteikumu par iepriekš minēto līdzvērtības principu [19], un pasākumi, kas nodrošina valsts atbalstu vairākos līmeņos [20]. IV.7. Ja viss saņēmējiem nodrošinātais atbalsts ir de minimis saskaņā ar Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regulu (EK) Nr. 69/2001 par EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu de minimis atbalstam [21], tad ir paredzams, ka tas neatbildīs visiem Līguma 87. panta 1. punkta kritērijiem. Riska kapitāla pasākumos de minimis noteikuma piemērošanuapgrūtina aprēķina sarežģījumi (turpmāk skatīt arī V iedaļu) un arī apstāklis, ka pasākumi var nodrošināt atbalstu ne tikai mērķa uzņēmumiem, bet arī citiem ieguldītājiem. Ja šie sarežģījumi ir novērsti, tad šo noteikumu tomēr var piemērot. Ja režīms nodrošina valsts kapitālu 100000 EUR apjomā vai mazāk katram uzņēmumam triju gadu periodā, tad ir skaidrs, ka ikviens atbalsts šiem uzņēmumiem ir noteikts attiecīgajā regulā noteiktajās robežās. V. Riska kapitāla pasākumu savietojamības novērtējums ar noteikumiem par valsts atbalstu: esošo dokumentu piemērošana V.1. Ja pasākumi ietver valsts atbalstu, Komisija ir aicināta novērtēt, vai tos var uzskatīt par atbilstīgiem kopējam tirgum saskaņā ar 87. panta 2. un 3. punktu. Vairums riska kapitāla pasākumu var uzskatīt par atbilstīgiem vienīgi saskaņā ar 3. punkta a) apakšpunktu (pasākumi, kas piemērojami vienīgi reģionos, kas ir izņēmuma gadījums šajā punktā), 3. punkta c) vai d) apakšpunktu. V.2. Riska kapitāla pasākumu neatliekamie mērķi parasti ir MVU veicināšana, jo īpaši jaunu un novatorisku uzņēmumu vai uzņēmumu ar augstu izaugsmes potenciālu un/vai konkrēta reģiona attīstības veicināšana. Komisija jau ir pieņēmusi dokumentus, ar kuriem var pamatot valsts atbalstu šādiem mērķiem atbilstoši 87. panta 3. punkta a) vai c) apakšpunktam [22]. Tās valsts iestādes mērķis, kas izstrādā pasākumu, var būt iedrošināt vairāk ieguldītājus piedalīties šāda veida finansēšanas nodrošināšanā. Šajā nozarē nav dokumentu par valsts atbalstu, un tas līdz šim nav skaidri atzīts par Kopienas mērķi, kas pats par sevi varētu pamatot valsts atbalstu [23]. Tomēr tas nekādā veidā nav šķērslis tam, lai pasākums, kas atbilst satvaru vai pamatnostādņu noteikumiem, atbilstu kopējam tirgum. V.3. Esošo satvaru vai pamatnostādņu, kas pamato valsts atbalstu saskaņā ar 87. panta 3. punkta a) vai c) apakšpunktu, īpatnība ir tā, ka atbalsts ir pamatots līdz līmenim "subsīdija, kas ir līdzvērtīga" fiksētai procentu likmei no konkrēta saņēmēja uzņēmuma izmaksām. Šīs "pieļaujamās izmaksas" būtībā ir fiksētie ieguldījumi zemē, ēkās, jaunā ražošanas aprīkojumā un nemateriālos aktīvos (patenti, zinātība utt.), darba izmaksas, kas saistītas ar fiksētiem aktīvu ieguldījumiem un konsultāciju pakalpojumu izmaksas. Tomēr pieredze rāda, ka riska kapitāla pasākumus bieži vien nevar uzskatīt par atbilstīgiem saistībā ar šiem noteikumiem viena vai vairāku iemeslu dēļ: a) sarežģījumi attiecībā uz pašu kapitāla "subsīdijas ekvivalentu" noteikšanu. Komisija ir izstrādājusi noteikumus šādu aizdevumu un nodrošinājumu ekvivalentu noteikšanai [24], taču pašu kapitālam tādas formulas nav. Pretēji tam Komisija uzskata, ka aprēķina tehniskās problēmas pašas par sevi nevar būt pietiekamas, lai pasākumu uzskatītu par neatbilstīgu kopējam tirgum. Tādēļ tā pārbauda iespējas varbūtējām metodēm un vienlaikus pieņems ierosinātās aprēķina metodes, kas pievienotas paziņojumos par riska kapitāla pasākumiem [25]; b) sarežģījumi saiknes izveidei ar pieļaujamām izmaksām, jo īpaši saskaņā ar pasākumiem, kas ieguldītājiem dod stimulu un sevišķi saskaņā ar pasākumiem fondu veidā. Šāda saikne nav viegli nodibināma ar komerciālo fondu vadību, ko pieprasa ieguldītāji, kas piedalās fondos, un var radīt sarežģījumus pārbaudes un īstenošanas laikā; c) apstāklis, ka neviens no esošajiem dokumentiem neparedz šāda atbalsta pamatojumu, gadījumos, kad pasākumi nodrošina atbalstu ieguldītāju līmenī. V.4. Komisija uzskata, ka būtībā ir pietiekami iemesli, lai piemērotu "pieļaujamās izmaksas". Piemērošana nodrošina skaidrību, prognozējamu vidi un pamatu atbalsta ierobežošanai un līdzvērtīgas attieksmes nodrošināšanai starp reģioniem un dalībvalstīm. Iepriekš tas bija lietderīgi Kopienai, un nākotnē tas būs pamats lielākās valsts atbalsta daļas kontrolei. Komisija uzskata, ka ir nepieciešams nopietns iemesls, lai no tās atteiktos. V.5. Jo īpaši atteikšanās risks no šī principa ir tāds, ka var atļaut tādu valsts atbalstu, kas ir "darbības atbalsts", tas ir, atbalsts, kas domāts uzņēmējdarbības parasto kārtējo izmaksu segšanai. Komisija uzskata, ka šāds atbalsts, kas var izolēt saņēmēju no komerciālas neveiksmes sekām, ir viens no kropļojošiem valsts atbalsta veidiem un ir pamatots vienīgi ierobežotos apstākļos. V.6. Tomēr Komisija arī uzskata, ka riska kapitāla pasākumus nevar uzskatīt par atbilstīgiem uz esošo pamatnostādņu pamata, jo īpaši sarežģījumi, kas iepriekš uzskaitīti, paši par sevi nav pamatojums, lai pasākumus uzskatītu par neatbilstīgiem kopējam tirgum. Tādēļ noteiktos lēmumos, ko Komisijai jau pieņēmusi, tai bija jāizlemj, kādos gadījumos un saistībā ar kādiem kritērijiem tai jābūt gatavai atļaut šos pasākumus. Ņemot vērā iepriekšējos punktos uzskaitītos sarežģījumus, tā secināja, ka: a) izmaksas, ko esošajos pamatnoteikumos uzskata par pieļaujamām, ir mazāk svarīgas daudziem jauniem vai novatoriskiem uzņēmumiem. Katrā gadījumā šādas izmaksas turpmāk būs iespējams biežāk finansēt ar kredītkapitālu; kredītkapitāla nepieciešamība ir saistīta ne tikai ar aktīviem, bet arī ar darba kapitāla nepieciešamību uzņēmuma darbības uzsākšanas vai paplašināšanās posmā; b) saiknes trūkums ar pieļaujamām izmaksām, kā to paredz kārtējie dokumenti, nav drošs darbības atbalsta apliecinājums, ko saprot kā atbalstu, kas sedz uzņēmuma parastās darbības izmaksas un vienīgi uztur tā darbību. Atbalstu ar izteiktu stimulējošu ietekmi uzņēmumam darbības uzsākšanas vai paplašināšanās posmā nevar sniegt darbības atbalsta veidošanai šādā nozīmē, un tādēļ to varētu pieņemt noteiktos apstākļos; c) attiecībā uz atbalstu ieguldītājiem, pasākumu nevar uzskatīt par nesaderīgu vienīgi tādēļ, ka iesaistot privāto nozari vai tirgus ieguldītājus, tas tiem un finansējamiem uzņēmumiem sniedz valsts atbalstu. Ja valsts veic darījumu, kas būtu saderīgs ar noteikumiem par valsts atbalstu, Komisija parasti uzskata, ka pasākumu, kas sniedz minimālu stimulu citiem uzņēmējiem veikt to pašu darījumu, arī vajadzētu pamatot, pat ja tehniski šiem uzņēmējiem jau tiek sniegts atbalsts. VI. Riska kapitāla pasākumu pamatojums saskaņā ar Līguma 87. panta 3. punkta a), c) un d) apakšpunktu VI.1. Pamats, kādēļ Komisija var pamatot riska kapitāla pasākumus, arī ja tie pilnībā neatbilst esošajiem noteikumiem, ir tāds, ka viens no lielākajiem trūkumiem, kas skāra MVU un īpaši mazos uzņēmumus un uzņēmējdarbības uzsācējus, ir sarežģījumi kapitāla un kredīta iegūšanai. Galvenie šā iemesla cēloņi ir nepilnīga informācija, ieguldītāju un kredītiestāžu centieni izvairīties no riska un ierobežotais nodrošinājums, ko MVU var piedāvāt [26]. Konkrēts šķērslis pašu kapitāla nodrošināšanai var būt augstās darījuma un "uzticības pārbaudes" izmaksas salīdzinājumā ar nodrošināto kapitāla apjomu. VI.2. Kā tas minēts iepriekš (I.7.), Komisija ir atzinusi to, ka "valsts līdzekļu nozīmi riska kapitāla pasākumos jāierobežo līdz tādiem gadījumiem, kad identificēts tirgus fiasko". Tirgus fiasko var definēt kā situāciju, kurā nav sasniegta ekonomiskā efektivitāte tirgus mehānisma nepilnību dēļ. Tirgus fiasko var būt pieprasīto preču ražošanas sistēmas (riska kapitāla tirgus gadījumā) nespēja vai resursu nepareiza sadale, ko varētu pilnveidot tādejādi, ka dažiem pircējiem ietu labāk, taču nevienam sliktāk. Iesaistītie ārējie ietekmes faktori apmācības un pētniecības un attīstības darbībās noved pie tirgus fiasko, kas pamato valsts atbalstu šajās nozarēs. VI.3. Saskaņā ar ekonomikas teoriju parasti tirgus fiasko notiek zināmu apstākļu dēļ, izņemot pilnīgas konkurences apstākļos, un jēdziens tirgus fiasko ir attiecināms uz gadījumiem, kad uzskata, ka ir notikusi nopietna resursu nepareiza sadale. Attiecībā uz riska kapitāla tirgiem ir divi galvenie tirgus fiasko cēloņi, kas īpaši ietekmē MVU un uzņēmumus to attīstības sākuma posmā, piekļuvi kapitālam un tādejādi pamato valsts iejaukšanos: a) nepilnīga vai nevienlīdzīga informācija: potenciālie ieguldītāji saskaras ar vairākiem sarežģījumiem, vācot uzticamu informāciju par MVU vai jauna uzņēmuma uzņēmējdarbības izredzēm. Jo īpaši, ja tie ir iesaistīti izteikti novatoriskos projektos vai riskantos projektos, nepilnīga informācija radīs ar riska novērtēšanas grūtībām saistītas problēmas; b) darījuma izmaksas: mazi darījumi tik labi nepiesaista ieguldījumu fondus, ieguldījuma aplēses salīdzinoši augsto izmaksu un citu darījuma izmaksu dēļ. VI.4. Komisija uzskata, ka šie faktori var radīt tirgus fiasko, kas pamatotu valsts atbalstu. Tomēr ir nepieciešama piesardzība. Apstāklis, kad pieprasījums gan par aizdevuma, gan par finansējumu no pašu kapitāla ir noraidīts, pats par sevi neliecina par tirgus fiasko. Tomēr Komisija uzskata, ka Kopienā nav vispārēja riska kapitāla tirgus fiasko [27]. Tomēr tā pieņem, ka dažiem ieguldījuma veidiem pastāv tirgus nepilnības, konkrētos uzņēmuma pastāvēšanas posmos un, iespējams, konkrētu darbību gadījumā, ko paredz 87. panta 3. punkta d) apakšpunkts. Tā arī atzīst to, ka reģionos pastāv īpaši sarežģījumi, kas attiecas uz 87. panta 3. punkta a) un c) apakšpunktu ("atbalstāmie reģioni"). Šīs nepilnības un sarežģījumi zināmā mērā ir atzīti esošajos valsts atbalsta pamatnoteikumos, un, ja tos var piemērot riska kapitāla pasākumiem, Komisija būs gatava to darīt arī turpmāk. VI.5. Tādēļ Komisija pieprasīs tirgus fiasko pierādījumu nodrošināšanu pirms uzsākt tādu riska kapitāla pasākumu atzīšanu, ko neparedz esošie noteikumi. Tomēr tā var būt gatava pieņemt to gadījumā, kad katrs finansējuma piešķīrums uzņēmumam no riska kapitāla pasākumiem, kas uzreiz ir pilnībā vai daļēji finansēti ar valsts atbalsta palīdzību, būs lielākais 500000 EUR vai 750000 EUR reģionos, ko paredz 87. panta 3. punkta c) apakšpunkts vai 1 miljons EUR, ko paredz 87. panta 3) punkta a) apakšpunkts [28]. Iemesls ir tāds, ka mazo darījumu gadījumā ir skaidrs, ka tirgus fiasko izraisa augstās darījumu izmaksas. Apstāklis, ka tirgus fiasko ir atzīts, tomēr nemaina konkrēta pasākuma atbalsta būtību, ne arī nepieciešamību novērtēt tā atbilstību, jo īpaši saskaņā ar VIII iedaļas noteikumiem. VI.6. Ja ir atzīts tirgus fiasko, Komisija pārbauda, vai kāds valsts atbalsta pasākums ir proporcionāls paredzamajam tirgus fiasko, kas uzsākts tā izlīdzināšanai, un mēģina panākt pēc iespējas mazāku izkropļojumu. Komisija uzskata, ka to vislabāk var sasniegt ar pasākumiem, kas ir pietiekami, lai nodrošinātu to, ka tirgus ieguldītāji nodrošina kapitālu, un kas izriet no lēmumiem par ieguldījumiem, ko pieņem uz komerciāla pamata un ar noteikumiem, kas ir iespējami līdzvērtīgi tiem, kuri būtu spēkā parastos ekonomikas apstākļos. VI.7. Iespējamo riska kapitāla pasākumu veidu dažādība un tas, ka dažas no dalībvalstu plānotajām konstrukcijām ir salīdzinošo jaunas, nozīmē, ka Komisija nav spējīga noteikt stingrus kritērijus, pēc kā identificēt to, vai šādus pasākumus var pamatot. Tomēr tā identificēja konkrētus faktorus, ko tā uzskata par pozitīviem, un citus, kurus to izvērtējumā uzskata par negatīviem. Tie ir norādīti VIII iedaļā. Apstāklis, ka kritērijus definē šādā veidā, pastiprina visu riska kapitāla pasākumu nozīmi, kas veido vai varētu veidot valsts atbalstu, kurš ar EK Līguma 88. panta 3. punktu paziņots Komisijai pirms tā stāšanās spēkā, ja vien tie ir atbrīvoti no publicēšanas ar regulu, kas citēta IV.7. iedaļā [29]. Ja Komisijas rīcībā ir pilnīgs paziņojums, kas apliecina, ka pasākums paredz virkni pozitīvu faktoru un tajā nav negatīvu faktoru, Komisijas mērķis būs veikt tā ātru novērtējumu Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999 paredzētajā termiņā, ar ko pieņem sīki izstrādātus noteikumus EK Līguma 93. panta piemērošanai [30]. VII. Atbalsta pasākuma veids VII.1. Komisija uzskata, ka atbalsta pasākuma veida izvēle būtībā ir dalībvalsts pārziņā. Tas pats attiecas uz riska kapitāla pasākumiem. Tomēr kā turpmāk tas izskaidrots VIII iedaļā, Komisijas veiktais šādu pasākumu novērtējums ietver to, vai šie pasākumi mudina tirgus ieguldītājus nodrošināt "mērķuzņēmumiem" riska kapitālu un, iespējams, tie var izrietēt no lēmumiem par ieguldījumu, kas veikts uz komerciāla (tas ir, peļņu palielinoša) pamata. Komisijas uzskata, ka stimulu veidi šiem ieguldītājiem, kas spēj panākt šādu iznākumu, un tādēļ ir pozitīvi vērtējami saskaņā ar turpmāk VIII iedaļā izklāstītajiem kritērijiem, ja tie veido valsts atbalstu, ir šādi: a) ieguldījumu fondu izveidošana ("riska kapitāla fondi"), kuros valsts ir partneris, ieguldītājs vai dalībnieks, arī tad, ja ir mazāk izdevīgi nosacījumi nekā citiem ieguldītājiem; b) subsīdijas riska kapitāla fondiem, lai segtu to administratīvās un pārvaldes izmaksas; c) citi finanšu līdzekļi par labu riska kapitāla ieguldītājiem vai riska kapitāla fondiem, lai ieguldījumam nodrošinātu papildu kapitālu; d) nodrošinājums riska kapitāla ieguldītājiem vai riska kapitāla fondiem pret ieguldījuma zaudējumu īpatsvaru vai nodrošinājums, ņemot vērā aizdevumus ieguldītājiem/ fondiem ieguldījumam riska kapitālā [31]; e) fiskālie stimuli ieguldītājiem riska kapitāla ieguldījuma veikšanai. VII.2. Komisijai nav nodoma izmantot turpmākajā iedaļā kritērijus, lai pamatotu pasākumus, kas var nodrošināt kapitālu uzņēmumam vienīgi aizdevuma veidā (tostarp, pakārtotie aizdevumi un "pašu kapitāla aizdevumi") vai citus līdzekļus, kas nodrošina ieguldītājam/aizdevējam ar fiksētu minimālo peļņu, vai ar fondu vai ar citu līdzekļu starpniecību. Šāds kapitāla nodrošinājums nav "riska kapitāls" 1. zemsvītras piezīmē norādītās definīcijas nozīmē, un Komisija uzskata, ka esošie noteikumi ir piemēroti īpaši attiecībā uz visu atbalsta elementu aprēķinu un saikni ar piemērotajām izmaksām, lai novērtētu tādus pasākumus. VII.3. Komisijai nav nodoma izmantot turpmākajā iedaļā norādītos kritērijus, lai pamatotu ad-hoc pasākumu, tādējādi nodrošinot kapitālu atsevišķam uzņēmumam. VIII. Kritēriji atbilstības novērtēšanai VIII.1. Kā tika izskaidrots VI iedaļā, kritēriji ir izteikti "pozitīvo un negatīvo faktoru" veidā. Visi faktori nav līdzvērtīgi un turpmākajā sarakstā vispirms ir uzskaitīti vissvarīgākie faktori. Neviens atsevišķs faktors nav būtisks, ne arī nevienu to kopumu nevar uzskatīt par pietiekamu, lai tas pats nodrošinātu atbilstību. Dažos gadījumos to piemērotspēja un tiem piedēvētā nozīme var būt atkarīga no pasākuma veida. Komisijas novērtējumā ņem vērā visu pasākumu reģionālo īpatnību un tie ir pakļauti vispārējam samērības testam. Pasākumus vērtē katrā līmenī. Gadījumos, kad riska kapitāla nodrošināšana kādam uzņēmumam ir saistīta ar izmaksām, kas ir pieļaujamas atbalstam, saskaņā ar esošo pamatnoteikumu vai pamatnostādni, ka dokumentu var piemērot kā alternatīvu turpmāk izklāstītajiem principiem, lai novērtētu atbalstu šim uzņēmumam, kopā ar iepriekšējiem punktiem II.3. un V.2. Ja attiecīgais pasākums arī nodrošina atbalstu ieguldītāju līmenī, šādam atbalstam būs vajadzīgs novērtējums saskaņā ar turpmāk uzskaitītajiem principiem. VIII.2. Ja ir sasniegtas darījumu apmēru robežas, kas norādītas VI.5. iedaļā, un ja šajā pasākumā vienīgi ieguldītāji (vai ieguldījuma instruments) ir valsts atbalsta saņēmēji, šāds valsts atbalsts ir atbilstīgs tādā mērā, ka tas ir proporcionāls attiecīgo izmaksu neizdevīgajiem aspektiem, piemēram, mazo ieguldījumu analīzes un pārvaldes salīdzinoši augstās izmaksas. Turpmāk izklāstītie noteikumi VIII.3. punktā tiks izmantoti, lai novērtētu, vai tas tā ir. Komisija pieprasīs uzrādīt tirgus fiasko pierādījumu, kad ir pārsniegtas VI.5. punktā izklāstītās darījuma apmēra robežas. VIII.3. Ja ir izveidojies tirgus fiasko, Komisija pārbaudīs šādus faktorus riska kapitāla pasākuma novērtēšanā, atbilstīgi Līguma noteikumiem par valsts atbalstu. Lielākās ieguldīto fondu daļas ierobežošana vai nespēja to ierobežot attiecas uz: i) maziem [32] vai pat mikrouzņēmumiem, un/vai ii) vidējiem uzņēmumiem to darbības uzsākšanas vai citos agrīnos posmos [33] vai uz atbalstāmiem reģioniem; un tā tiks uzskatīta par pozitīvu faktoru. Vidējo uzņēmumu pieeja finansējumam pēc to darbības uzsākšanas vai darbības agrīnajiem posmiem nedrīkst pārsniegt noteiktu kopējā finansējuma robežu katram uzņēmumam. Ierobežošanu līdz mazākiem darījumu apjomiem (tas nozīmē, mazāk par 500000 EUR vai 750000 EUR reģionos, kas atbilst atbalsta pasākumiem saskaņā ar 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu vai 1 miljons EUR reģioniem, kas atbilst atbalsta pasākumiem saskaņā ar 87. panta 3. punkta a) apakšpunktu) vai līdz norādītā tirgus fiasko līmenim, arī uzskatīs par pozitīvu faktoru. Pasākumus koncentrē uz riska kapitāla tirgus fiasko. Ja pasākums nodrošina finansējuma piegādi uzņēmumiem pašu kapitāla vai pašu kvazikapitāla veidā, tad to vērtē pozitīvi. Ja pasākumi nodrošina ievērojamas finansēšanas summas citos veidos vai tiem nav nozīmīgas stimulējošas ietekmes (tas ir, ja tie atbalsta riska kapitāla ieguldījumus, kas tiktu īstenoti arī bez pasākuma palīdzības), to vērtē negatīvi. Tas var būt tādu pasākumu gadījumā, kas nodrošina turpmāku finansēšanu uzņēmumam, kas jau ir saņēmis vienu atbalsta kapitāla summu. Lēmumiem jābūt orientētiem uz peļņu. Saikne starp ieguldījuma izpildi un atlīdzību tiem, kas ir atbildīgi par ieguldījuma lēmumiem, ir pozitīvs faktors. Pieņem, ka to var sasniegt: i) ar pasākumiem, ar kuriem visu mērķa uzņēmumā ieguldīto kapitālu nodrošina tirgus ekonomikas ieguldītāji, kas arī pieņem lēmumu par ieguldījumiem, un atbalsts ir vienīgi iniciatīva tam, un ii) ar citiem pasākumiem, kas nodrošina ievērojamu tirgus ekonomikas ieguldītāju kapitāla iesaistīšanu, ko tieši vai netieši [34] iegulda uz komerciāla pamata (tas ir, vienīgi peļņas nolūkos) "mērķuzņēmuma" pašu kapitālā. Tā kā katrs pasākums tiks vērtēts pēc tā kvalitātes, citas iezīmes var ietekmēt Komisijas novērtējumu, fondu gadījumā vismaz 50 % vai 30 % no fondu kapitāla nodrošināšanas pasākumiem atbalstāmiem reģioniem uzskatīs par "ievērojamu iesaistīšanu". Papildu pozitīvi faktori ir: i) vienošanās starp profesionālu fonda pārvaldītāju un fonda dalībniekiem, nodrošinot, ka pārvaldītāja atalgojums ir saistīts ar fonda mērķu un ierosināto ieguldījumu grafika izpildi; ii) tirgus ieguldītāju pārstāvība lēmumu pieņemšanā, un iii) labākās prakses piemērošana un reglamentējoša pārraudzība fondu pārvaldē. Ja nav šādu elementu, kas norāda, ka lēmumi par ieguldījumiem tiek pieņemti komerciālos nolūkos, tad to vērtē negatīvi. Tas attiecas uz pasākumiem, kuru apjoms ir tik mazs, ka tos var novirzīt vienīgi nedaudziem, ekonomiski nestabiliem projektiem, vai tādiem pasākumiem, kas īstenoti vienīgi tāpēc, lai nodrošinātu finansēšanu iepriekš zināmam konkrētam uzņēmumam. Konkurences izkropļojuma līmenis starp ieguldītājiem un starp ieguldījuma fondiem ir jāsamazina. Komisija par pozitīvu uzskata konkursa izsludināšanu ieguldītājiem par "vēlamo noteikumu" izstrādi vai šādu noteikumu pieejamību citiem ieguldītājiem. Šī pieejamība var būt publiska uzaicinājuma veidā ieguldītājiem par ieguldījuma fonda izveidi vai var būt režīma veidā (piemēram, nodrošinājuma režīms), kas jauniem ienācējiem ilgāku laika periodu paliek atvērts. Pasākums, kā varētu sasniegt šo pozitīvo faktoru, noteikti ir atkarīgs no attiecīgā pasākuma veida. Tomēr to, ka nevar pārbaudīt ieguldītāju pārmērīgu kompensāciju vai pasākumu, kad zaudējumu risku pilnībā uzņemas valsts sektors un/vai to, ka pabalsti pilnībā nonāk pie citiem ieguldītājiem, uzskatīs par negatīvu faktoru. Sektorālā uzmanība. Tā kā daudzi privātā sektorā izveidotie fondi koncentrējas uz īpašām jauninājumu tehnoloģijām vai pat ekonomikas sektoriem (tādiem kā veselība, informāciju tehnoloģija, kultūra), Komisija var pievērst sektorālo uzmanību, ja tā pārstāv gan komerciju, gan valsts politikas intereses. Tomēr Komisijas arvien mazāk labvēlīgās nostājas dēļ pret valsts atbalsta pasākumu sektoru, jo īpaši jutīgos sektoros, kas cieš no jaudas pārpalikuma, pasākumi īpaši nedrīkstētu paredzēt atbalsta nodrošināšanu uzņēmumiem kuģu būves un EOTK sektorā. Ieguldījums, pamatojoties uz uzņēmējdarbības plāniem. Uzņēmējdarbības plānā katram ieguldījumam ietvertā informācija par produktiem, tirdzniecību un attīstības rentabilitāti un projekta iepriekšējas dzīvotspējas izveide ir standarta komercdarbības prakse profesionālajā fonda pārvaldē un tiks uzskatīta par pozitīvu. Pasākumi, kas nenodrošina "izejas mehānismu" valsts tiešai vai netiešai iesaistei individuālos uzņēmumos, tiks uzskatīti par negatīviem. Izvairīšanās no atbalsta pasākumu uzkrāšanās vienam uzņēmumam. Ja pasākums nodrošina atbalstu finansējamiem uzņēmumiem, tad Komisija var pieprasīt dalībvalstīm uzņemties saistības, lai novērtētu un noteiktu robežas citiem valsts atbalsta veidiem tiem uzņēmumiem, ko veicināja riska kapitāla pasākums, tostarp ar pamatotu režīmu starpniecību. Šādos pasākumos, ja vien dalībvalsts neapņemas nepieļaut, ka šie uzņēmumi nesaņem citu valsts atbalstu kā tikai minimālo atbalstu, dalībvalsts ierosina, lai Komisijai izskatītu un apstiprinātu atbalsta faktora pasākuma pienācīgu vērtēšanu, ko izmantos uzkrāšanās noteikumu piemērošanai. Ja, izmantojot šādu riska kapitāla pasākumu, uzņēmuma nodrošinātais kapitāls ir izmantots sākotnējā ieguldījuma, izpētes un attīstības izmaksu vai citu izmaksu finansēšanai, kas pieļaujamas atbalstam atbilstīgi citiem pamatnoteikumiem, dalībvalstij jāņem vērā arī atbalsta faktors riska kapitāla pasākumā, piemērojot attiecīgā atbalsta robežas. IX. Galīgie apsvērumi Komisija piemēro šī paziņojuma noteikumus piecu gadu laikā. Tomēr, ņemot vērā, ka šī paziņojuma pieeja nozīmē atteikšanos no valsts atbalsta kontroles iepriekšējām metodēm un ka tas saskaras ar ātru Kopienas ekonomikas attīstību, tā patur tiesības pielāgot šo pieeju savai pieredzei. Gadījumos, kad tas ir lietderīgi, konkrētos jautājumos tā precizēs savu pieeju. [1] Komisija definēja riska kapitālu tās 1998. gada dokumentā "Riska kapitāls: sistēma darba vietu radīšanai Eiropas Savienībā" (SEC(1998) 552 galīgais variants, 1998. gada 31. marts) kā pašu kapitāla finansējums uzņēmumiem to darbības uzsākšanas un attīstības posmos, un šajā dokumentā frāzi izmanto šajā nozīmē. Termins "pašu kapitāls" attiecas uz riska kapitālu, ko nodrošina ieguldījumu fondi (pašu kapitāla fondi), kas dibināti šādā nolūkā. Šādi fondi bieži nodrošina pašu kapitāla, mezonīnkapitāla un pakārtota finansēšanas aizdevuma apvienojumu un termins "pašu kapitāls" attiecas uz šīs finansēšanas kopumu. [2] "Ekonomikas reforma: ziņojums par Kopienas produktu un kapitāla tirgu funkcionēšanu", COM(1999) 19, 1999. gada 20. janvāris. [3] "Riska kapitāls: sistēma darba vietu radīšanai Eiropas Savienībā" (SEC(1998) 552 galīgais variants, 1998. gada 31. marts. [4] Ziņojums par panākumiem par riska kapitāla darbības plānu, COM(2000) 658 galīgais variants, 2000. gada 18. oktobris, 3.4. pants. [5] Ziņojums par panākumiem par riska kapitāla darbības plānu, COM(2000) 658 galīgais variants, 2000. gada 18. oktobris, 3.4. pants. [6] Ja Līguma valsts atbalsta panti attiecas vienīgi uz valsts (vai vietējiem) pasākumiem, saskaņotai politikai vajadzīgs tas, lai Kopienas līmenī īstenotie pasākumi nebūtu būt pretrunā ar valsts atbalsta noteikumiem. [7] OV L 288, 9.10.1999., 2. lpp. [8] Eiropas Kopienu Tiesa nolēma, ka 87. pantā attiecīgie valsts intervences pasākumi nav nošķirti pēc to cēloņiem vai mērķiem, bet pēc to sekām. Itālija pret Komisiju, Lieta 173-73 [1974] ECR 709. [9] 2000. gada 4. oktobra Lēmums par Lietu Nr. 172/2000 (Īrija) Seed and Venture Capital Fund Scheme (OV C 37, 3.2.2001., 48. lpp.). [10] Piemēram, nodokļu pasākuma gadījumā, kas nodrošina ieguldījumu ar konkrētu finanšu līdzekļa kategorijas starpniecību. [11] Sk., piemēram, Tiesas 2000. gada 19. septembra lēmumu par Lietu C-156/98, Vācija pret Komisiju (vēl nav publicēts). [12] Šajā sakarā Tiesa nolēma, ka: "Atbalsta programmas gadījumā, Komisija var norobežot sevi no attiecīgās programmas rakstura izskatīšanai, lai noteiktu, vai atbalsta lielās summas vai procenti, ieguldījumu veids, kādiem ir garantēts atbalsts vai citi programmas noteikumi, tā sniedz ievērojamu priekšrocību saņēmējiem attiecībā uz to konkurentiem un atbalstīs tirdzniecībā starp dalībvalstīm iesaistītos uzņēmumus" Lieta 248/84, Vācija pret Komisiju [1987] ECR 4013, 18. punktā (Komisijas struktūrvienības uzsvars). [13] Biļetens EK 9-1984, pārstrādāts "Eiropas Kopienu Konkurences tiesības", IIA sējums, 133. lpp. [14] OV C 384, 10.12.1998., 3. lpp. [15] OV C 71, 11.3.2000., 14. lpp. Tomēr jānorāda, ka valsts piešķirtais nodrošinājums par labu ieguldījumiem riska kapitālā, iespējams, veidos atbalsta faktoru ieguldītājam, nekā gadījumā ar tradicionālām aizdevuma garantijām, kas parasti uzskatāmas par atbalsta sastāvdaļu aizdevuma ņēmējam, nevis aizdevējam. [16] Tas var būt to pasākumu gadījumā, kas nodrošina ieguldītājiem finansēšanu ieguldījumiem šādās līdzdalībās, kad šis ieguldījums veikts ar labvēlīgākiem nosacījumiem, nekā tirgus noteikumi. [17] Piemēram, Komisijas Lēmums 98/476/EK (OV L 212, 30.7.1998., 50. lpp.). Šis gadījums attiecas uz 10. zemsvītras piezīmē minēto Tiesas spriedumu Lietā C-156/98. [18] Sk. 16. zemsvītras piezīmi. [19] Piemēram, Lēmums Lietā N 705/99, Apvienotās Karalistes Augsto tehnoloģiju fonds. [20] Lēmums 2001/406/EK Lietā C 46/2000, Viridian Growth Fund (Ziemeļīrija): OV L 144, 30.5.2001., 23. lpp. [21] OV L 10, 13.1.2001., 30. lpp. [22] Pamatnostādnes par valsts reģionālo atbalstu (OV C 74, 10.3.1998., 9. lpp.) un Komisijas 2001. gada 12. janvāra Regula (EK) Nr. 70/2001, ar ko paredz EK Līguma 87. un 88. panta piemērošanu par valsts atbalstu maziem un vidējiem uzņēmumiem (OV L 10, 13.1.2001., 33. lpp.). [23] Apstāklis, ka Kopienas līmenī ir atzīts mērķis, nav pietiekams, lai šā mērķa sasniegšanas nolūkā pamatotu ierosinājumu par valsts atbalstu. Jānorāda, ka Eiropas Padome tās slēdzienos Lisabonas sanāksmē aicina samazināt valsts atbalstu un palielināt riska kapitālu. [24] Piemēram, (OV C 74, 10.3.1998., 19. lpp., un OV C 68, 6.3.1996., 6. lpp.). [25] Iespējama metode varētu balstīties izmaksās par konkrēta nodrošinājuma sniegšanu. Sk. 2001. gada 28. februāra Lēmums par Lietu N 551/2000 (Vācija): BTU - Beteiligungskapital für kleine Technologieunternehmen (OV C 117, 21.4.2001., 14. lpp., at 17. lpp.). [26] Sk. Komisijas Regulu (EK) Nr. 70/2001. [27] Progresa ziņojums par riska kapitāla darbības plānu, COM(2000) 658 galīgais variants, 2000. gada 18. oktobris, 3. pants. [28] Kapitāla atsevišķas piesaistes sešu mēnešu laikā tiktu uzskatītas par daļu no viena piešķīruma, tāpat kā citas piesaistes, arī ilgākā laika posmā, par kurām ir uzņemtas saistības kā daļa no viena darījuma. [29] Tas nozīmē, pamatojoties uz Regulu, kas pieņemta ar Padomes 1998. gada 7. maija Regulu Nr. 994/98, ar ko paredz Eiropas Kopienas dibināšanas Līguma 92. un 93. panta piemērošanu konkrētām horizontālā valsts atbalsta kategorijām (OV L 142, 14.5.1998., 1. lpp.). [30] OV L 83, 27.3.1999., 1. lpp. [31] Otra alternatīva ir viens no līdzekļiem, ar ko ASV Mazās uzņēmējdarbības pārvalde veicina uzņēmumus piedalīties mazajos uzņēmumos. [32] Mazie un vidējie uzņēmumi, kas definēti Komisijas Ieteikumā 96/280/EK (OV L 107, 30.4.1996., 4. lpp.). [33] Eiropas Pašu kapitāla asociācija nosaka sākuma finansējumu kā "finansējums, kas uzņēmumiem nodrošināts, lai attīstītu produkciju un sākotnējo tirgdarbību. Uzņēmumi var būt darbības uzsākšanas posmā vai darboties īsāku laiku, taču nav savu produktu pārdevuši izdevīgi", un finansēšana citos agrīnos posmos definēta kā "uzņēmumu finansēšana, kas atrodas izpētes un produktu izstrādes posmā vai, kas ir noslēguši produktu izstrādes posmu un pieprasa vairāk līdzekļu, lai uzsāktu komerciālo ražošanu un pārdošanu. Uzņēmumiem vēl nav peļņas." [34] "Netieši" saprotams kā ieguldījums ar fondu vai citu ieguldījuma līdzekļu starpniecību. --------------------------------------------------