1.Vispārīga informācija un pamatojums

Regulas (ES) 2017/2402 (turpmāk tekstā “Vērtspapīrošanas regula”) 45. panta 1. punktā ir paredzēts, ka Eiropas Banku iestāde (turpmāk tekstā “EBI”) publicē ziņojumu par to, vai ir iespējams izveidot īpašu regulējumu vienkāršai, pārredzamai un standartizētai (turpmāk tekstā “VPS”) sintētiskai vērtspapīrošanai, kas nepārsniedz bilances sintētisku vērtspapīrošanu. Bilances sintētiskas vērtspapīrošanas darījumi (turpmāk tekstā “BSV”) ir vērtspapīrošanas darījumi, kuros iniciatoriestāde, parasti banka, izmanto finanšu garantijas vai kredīta atvasinātos instrumentus, lai nodotu trešām personām savā bilancē turēta noteikta aktīvu portfeļa kredītrisku, attiecībā uz kuru lielākajā daļā gadījumu tā ir bijusi arī sākotnējā aizdevēja. Pamatā esošie aktīvi parasti ir korporatīvie aizdevumi, aizdevumi MVU vai tirdzniecības finansēšana, proti, aktīvi, kuri dažādu iemeslu dēļ iniciatoram ir sarežģītāk vērtspapīrojami tradicionālā veidā vai kuru vērtspapīrošana ir mazāk motivējoša. Tādējādi BSV var skaidri nošķirt no arbitrāžas sintētiskās vērtspapīrošanas darījumiem, kas ietver pamatā esošus aktīvus, kuri nepieder vērtspapīrošanas iniciatoram. Kredītriska ierobežošanas vietā arbitrāžas sintētiskā darījuma galvenais mērķis ir panākt arbitrāžu starp aktīvu portfeļa vai produktu indeksu kredītkvalitātes starpību un vērtspapīrošanas rezultātā iegūtā produkta starpību.

Turklāt Vērtspapīrošanas regulas 24. apsvērumā EBI tiek aicināta noteikt attiecīgus kritērijus šādam īpašam satvaram, “lai veicinātu reālās ekonomikas finansēšanu un jo īpaši to MVU finansēšanu, kuri no šādiem vērtspapīrošanas darījumiem gūst vislielāko labumu”.

Vērtspapīrošanas regulas 45. panta 2. punktā ir noteikts, ka Komisija iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par īpaša regulējuma izveidi VPS sintētiskās vērtspapīrošanas priekšlikumiem, pamatojoties uz iepriekš minēto EBI ziņojumu, un tam attiecīgā gadījumā pievieno tiesību akta priekšlikumu.

EBI ziņojums tika publicēts 2020. gada 6. maijā. Ziņojuma pamatā ir iepriekšējais EBI ziņojums par sintētisko vērtspapīrošanu, kurš publicēts 2015. gada decembrī un kurā sniegtie ieteikumi jau ir atspoguļoti Kapitāla prasību regulā (turpmāk tekstā “CRR”), kā arī diskusiju dokuments par būtisku riska nodošanu vērtspapīrošanā, kas publicēts 2017. gada septembrī. Būtiska riska nodošana (turpmāk tekstā “BRN”) ir īpaši svarīga attiecībā uz sintētisko vērtspapīrošanu, jo riska nodošana un ar to saistītais kapitāla atvieglojums ir viens no apsvērumiem, kas motivē iesaistīties šāda veida vērtspapīrošanā.

Gatavojot savu ziņojumu, EBI 2019. gada septembrī publicēja diskusiju dokumentu, kuru bija paredzēts apspriest divus mēnešus. Tā kā lielākajā daļā atbilžu tika pausts atbalsts gan tirgus analīzei, gan VPS regulējuma izstrādes pamatojumam attiecībā uz sintētisko vērtspapīrošanu, EBI ziņojums balstās uz plašu ieinteresēto personu vienprātību gan par šāda regulējuma iespējamību, gan par attiecīgajiem kritērijiem, kas sintētisko vērtspapīrošanu padarītu par tā daļu.

2.Bilances sintētiskās vērtspapīrošanas īpatnības

Sintētiskā vērtspapīrošana un tradicionālā / īstas pārdošanas vērtspapīrošana būtiski neatšķiras pamatā esošo riska darījumu būtības, riska laidienu un kapitāla (attiecināšanas hierarhijas) struktūru ziņā. Tomēr šie vērtspapīrošanas veidi ievērojami atšķiras pēc tā, kādā veidā risks no iniciatora tiek nodots ieguldītājam.

Tradicionālā vērtspapīrošana paredz aktīvu reālu likumīgu nodošanu, ko veic vērtspapīru emitents tādā veidā, ka īpašumtiesības faktiski tiek nodotas īpašam nolūkam dibinātai sabiedrībai, kas veic vērtspapīrošanu (SSPE), kas tādējādi iegūst tiesības uz šo aktīvu radītajām naudas plūsmām. BSV tiek īstenota riska nodošana, izmantojot kredītaizsardzības līgumu (kredīta atvasinātos instrumentus vai finanšu garantijas) starp iniciatoru un ieguldītāju tādā veidā, ka pamatā esošie riska darījumi, kas ir iniciatora īpašumā, paliek tā bilancē. Tāpēc, lai arī tradicionālajai vērtspapīrošanai ir vajadzīga gan SSPE, gan faktiska vērtspapīru emisija, sintētiskajai vērtspapīrošanai neviena no tām nav absolūti nepieciešama.

BSV parasti ir vieglāk izpildāma nekā tradicionālā vērtspapīrošana, ņemot vērā to, ka sintētiskās vērtspapīrošanas mehānisms ir elastīgāks. Turklāt tā parasti ir lētāka izmaksu ziņā un ātrāk realizējama. Tas ļauj iniciatoram novērst juridiskas un darbības grūtības, kas var rasties tradicionālā darījumā, nododot īpašumtiesības uz pamatā esošajiem riska darījumiem.

Pēdējos gados BSV tirgus prakse ir ievērojami vienkāršojusies, un nozares attīstība liecina, ka instrumentam pievienotā dokumentācija ir samazinājusies aptuveni no 500 lappusēm laikā pirms globālās finanšu krīzes līdz mazāk nekā 50 lappusēm šodien, kas savukārt norāda, ka būtiski ir samazinājusies arī sarežģītība.

Riska nodošana sintētiskajā vērtspapīrošanā ir atkarīga ne tikai no darījuma kapitāla struktūras (t. i., laidieniem) un iespējamiem iniciatora īstenotiem atbalsta mehānismiem (kā tas ir īstas pārdošanas vērtspapīrošanas gadījumā), bet arī no pušu noslēgtā kredītaizsardzības līguma iezīmēm, kā arī ieguldītāja kredītspējas. Kredītaizsardzības izmantošana, jo īpaši tad, ja tā ir nefondēta un to nodrošina tādas aizsardzības pārdevēji, kas nav publiska aizsardzība, atsevišķām bankām rada darījuma partnera risku un — aizsardzības pārdevēju paaugstinātas koncentrācijas gadījumā — var radīt savstarpēju saistību finanšu sistēmā, kam var būt sistēmiskas sekas (kā atklājās 2008./2009. gada finanšu krīzē). Neatkarīgi no tā, ja abas puses slēdz darījumu, pilnībā pārzinot pamatā esošos riskus, tiek samazināts interešu nesaskaņotības risks starp iniciatoriem un ieguldītājiem, jo riska pārvaldība ir vienlīdz svarīga gan aizsardzības pārdevējam, gan aizsardzības pircējam.

Sintētiskā vērtspapīrošana no tradicionālās vērtspapīrošanas atšķiras arī mērķa ziņā. Sintētiskās vērtspapīrošanas izmantošana ir kļuvusi par patiesi noderīgu instrumentu daudzām bankām to kredītriska un kapitāla pārvaldības darbībās, jo tā ļauj bankām efektīvi pārnest kredītrisku uz privātā kapitāla tirgiem, tādējādi atbrīvojoties no ierobežojošām prasībām gan attiecībā uz kapitālu, gan aizdevumiem un ļaujot tām turpināt aizdevumu darbības, savukārt tradicionālo vērtspapīrošanu biežāk izmanto, lai iegūtu finansējumu no aktīvu pārdošanas, nevis kā kredītriska pārvaldības instrumentu.

3.Tirgus darbības rādītāji

Tirgus dinamika

Tas, ka nebija pieejami visaptveroši dati par tirgus attīstību un sintētiskās vērtspapīrošanas darbību, bija viens no galvenajiem faktoriem, kuru dēļ Regulā (ES) 2017/2402 tika ierobežots VPS apzīmējums, attiecinot to tikai uz tradicionālās vērtspapīrošanas darījumiem. EBI šo trūkumu novērsa, apkopojot i) datus par BSV darījumu apjomu laikposmā no 2008. gada līdz 2019. gada sākumam; ii) datus par BSV saistību neizpildes darbības rezultātiem tajā pašā laikposmā; iii) uzraudzības datus par darījumiem, kas ieguvuši BRN statusu; un iv) informāciju, kas iegūta no nozares pārstāvjiem apaļā galda pasākumā 2019. gada martā, kā arī no citām tirgus analīzēm. Neraugoties uz šīm nozīmīgajām pūlēm, situācija tomēr nav pilnīgi pārskatāma, galvenokārt tāpēc, ka gados pēc globālās finanšu krīzes šāda veida darījumi ir bijuši divpusēji un privāti. Turklāt liela daļa paziņoto darījumu tika veikti pēdējos gados un tāpēc vēl nav izgājuši pilnu ekonomikas attīstības ciklu. Visbeidzot, daži dati tika savākti, veicot tirgus dalībnieku aptaujas, un tāpēc tie var nebūt pilnībā reprezentatīvi attiecībā uz visu tirgu.

Apkopotā informācija parādīja, ka 2008. gada finanšu krīze ir pamatīgi mainījusi sintētiskās vērtspapīrošanas tirgu. Pirms krīzes Eiropā sintētiskā vērtspapīrošana sasniedza savu maksimumu 2004./2005. gadā ar apjomiem, kas pārsniedza 180 miljardus EUR, — tas skaidrojams ar lielo arbitrāžas sintētiskās vērtspapīrošanas darījumu skaitu. Šie darījumi krīzes laikā cieta ievērojamus zaudējumus, atspoguļojot to sarežģītību, pārredzamības trūkumu un nepilnīgo interešu saskaņotību, un šķiet, ka tie lielā mērā ir izzuduši un patlaban tirgu galvenokārt veido bilances darījumi.

Dati par emisiju norāda uz pozitīvu tendenci. Pēc finanšu krīzes dažus gadus darbība bija apsīkusi, un tas atspoguļoja vērtspapīrošanas instrumentam piedēvēto stigmu, savukārt pēdējos gados sintētiskās vērtspapīrošanas tirgus atveseļojas, nepārtraukti uzrādot gan darījumu skaita, gan apjoma pieaugumu. Saskaņā ar Starptautiskās kredītportfeļu pārvaldītāju asociācijas (IACPM) apkopotajiem datiem 2018. gadā tika sākti aptuveni 49 darījumi ar kopējo apjomu 105 miljardi EUR, kas ir lielākais rādītājs kopš finanšu krīzes (skatīt 1. attēlu).