Grozītā vienotā dokumenta publikācija pēc maznozīmīga grozījuma apstiprināšanas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1151/2012 53. panta 2. punkta otro daļu

(2021/C 311/07)

Eiropas Komisija ir apstiprinājusi šo maznozīmīgo grozījumu saskaņā ar Komisijas 2013. gada 18. decembra Deleģētās regulas (ES) Nr. 664/2014 6. panta 2. punkta trešo daļu (1).

Ar šā maznozīmīgā grozījuma apstiprināšanas pieteikumu var iepazīties Komisijas datubāzē eAmbrosia.

VIENOTAIS DOKUMENTS

“MELOCOTÓN DE CALANDA”

ES Nr.: PDO-ES-0103-AM02 — 2020. gada 16. oktobrī

ACVN (X) AĢIN ( )

1. Nosaukums vai nosaukumi

“Melocotón de Calanda”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Spānija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.6. grupa. Svaigi vai pārstrādāti augļi, dārzeņi un labība

3.2. Apraksts par produktu, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Produkts “Melocotón de Calanda” ir svaigi augļi, kas izaudzēti no Prunus persica Sieb. et Zucc. sugas auga, kas pieder pie vietējās varietātes, kura pazīstama ar nosaukumu “Amarillo tardío” (dzeltenā vēlīnā), un to iegūst gan no tradicionālajām šķirnēm “Jesca”, “Evaisa” un “Calante”, gan no hibrīdiem, kuriem vismaz viens no vecākiem ir vietējās šķirnes, un audzē saskaņā ar tradicionālo paņēmienu — kokā esošajiem augļiem uzmaucot maisiņus.

Aizsargātās šķirnes. Ar cilmes vietas nosaukumu “Melocotón de Calanda” aizsargātajiem persikiem jābūt izaudzētiem vienīgi no apgabala vietējās šķirnes, kas tautā pazīstama ar nosaukumu “Amarillo tardío”, un to iegūst gan no tradicionālajām šķirnēm “Jesca”, “Evaisa” un “Calante”, gan no hibrīdiem, kuriem vismaz viens no vecākiem ir vietējās šķirnes.

Produkta īpašības. Persiki, kas apzīmēti ar cilmes vietas nosaukumu “Melocotón de Calanda”, ir augstākās šķiras vai I šķiras augļi saskaņā ar persiku kvalitātes standartiem, kas noteikti ar Komisijas 2007. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 1580/2007, ar ko nosaka Regulu (EK) Nr. 2200/96, (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 1182/2007 īstenošanas noteikumus augļu un dārzeņu nozarē (2); turklāt augļiem jāatbilst arī turpmāk minētajām prasībām.

ĀRĒJAIS IZSKATS Augļiem jābūt veseliem, slimību neskartiem un tīriem, bez redzamiem svešķermeņiem un liekā mitruma, bez neraksturīgas smaržas vai garšas. Uz augļiem, kamēr tie ir kokā, jāuzmauc maisiņi. KRĀSA No krēmdzeltenas līdz salmu dzeltenai, augļiem viena puse var būt sarkana. Pieļaujami antociāna punktiņi vai svītriņas, taču iekrāsošanās zaļos vai oranždzeltenos toņos nav pieļaujama, jo tas liecina par augļu pārgatavošanos. LIELUMS KALIBRĒJOT Augļu izmērs (diametrs) nedrīkst būt mazāks par 73 mm — tas atbilst kvalitātes standarta AA kategorijai. CIETĪBA Tā ir augļu izturība pret mehānisku spiedienu, to izsaka kg/0,5 cm2, un tai jābūt > 3 kg/0,5 cm2. CUKURI Vismaz 12 Briksa grādi.

3.3. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem) un izejvielas (tikai pārstrādes produktiem)

—

3.4. Konkrēti ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Visi ražošanas posmi jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.5. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta griešanas, rīvēšanas, iepakošanas u. c. īpašie noteikumi

Augļi jāsagatavo tirdzniecībai un jāiepako ražošanas apgabalā, lai novērstu produkta bojāšanos liekas pārcilāšanas dēļ vai tādēļ, ka tas pārvadāts, nebūdams pareizi sagatavots un iepakots. Turklāt, ņemot vērā to, ka “Melocotón de Calanda” ir augļi, kas rūpīgi apstrādāti, uzmaucot tiem maisiņus tad, kad tie ir kokā, un ko novāc tādā gatavības pakāpē, kādā to organoleptiskās kvalitātes īpašības ir visizteiktākās, jebkāda papildu pārvadāšana vai uzglabāšana var pasliktināt to īpašības 3.2. punktā aprakstītā ārējā izskata un krāsas ziņā.

Tādēļ iepakošana ražošanas apgabalā ir vajadzīga, lai saglabātu produkta sevišķās īpašības un kvalitāti un vienlaikus, izmantojot īpašu kontroles sistēmu, garantētu produkta izsekojamību un izcelsmi līdz tā nosūtīšanai galapatērētājam.

Produktu “Melocotón de Calanda” var piedāvāt tirdzniecībā iepakojumos, kur augļi ir izvietoti vienā vai vairākās kārtās tā, lai vienmēr būtu droši, ka produkts netiks bojāts. Minētie iepakojumi vai paliktņi ir lietojami tikai vienreiz.

3.6. Ar reģistrēto nosaukumu apzīmētā produkta marķēšanas īpašie noteikumi

Iesaiņošanas un iepakošanas uzņēmumiem, kas ieguvuši atbilstības sertifikātu, obligāti jāizmanto iepakojuma etiķetes, uz kurām ir norāde “Cilmes vietas nosaukums “Melocotón de Calanda”” [Denominación de Origen “Melocotón de Calanda”] blakus numurētām kontroletiķetēm, kas aizstāj sertifikātu un ļauj izsekot produktam tā tirdzniecības laikā.

4. Ģeogrāfiskā apgabala īsa definīcija

Ar ACVN “Melocotón de Calanda” apzīmēto persiku ražošanas apgabals ir komarka — dabas reģions —, kas atrodas Aragonas autonomās pašvaldības [Comunidad Autónoma de Aragón] teritorijas austrumdaļā starp Tervelas [Teruel] un Saragosas [Zaragoza] provinci.

Ģeogrāfiskajā apgabalā ietilpst šādu pašvaldību teritorija:

Aguaviva, Albalate del Arzobispo, Alcañiz, Alcorisa, Alloza, Andorra, Arens de Lledó, Ariño, Berge, Calaceite, Calanda, Caspe, Castelserás, Castelnou, Castellote, Chiprana, Cretas, Escatrón, Fabara, Fayón, Foz-Calanda, Fuentespalda, Híjar, Jatiel, La Fresneda, La Ginebrosa, La Puebla de Híjar, Lledó, Maella, Más de las Matas, Mazaleón, Mequinenza, Molinos, Nonaspe, Oliete, Parras de Castellote, Samper de Calanda, Sástago, Seno, Torre de Compte, Urrea de Gaén, Valderrobres, Valdeltormo un Valjunquera.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Vēsturiskā saikne. Produkta “Melocotón de Calanda” ražošanai izmantojamās šķirnes ir vietējās ražošanas apgabala šķirnes, ko dabiskās selekcijas ceļā izaudzējuši augļkopji, kuri laika gaitā atlasījuši klonus, kas vislabāk pielāgojušies apgabala ģeogrāfiskajiem apstākļiem. Viduslaiku dokumentos atrodamas ziņas par to, ka Aragonā persiks bijis pazīstams ar nosaukumu “presec” vai “prisco”, kā to Kalandas [Calanda] apgabalā apzīmē vēl šodien. 1895. gadā izdotais botāniķa J. Pardo Sastrón darbs ir svarīgs dokuments, kas liecina par persikkoku pārpilnību šajā apgabalā un par to, ka no Kalandas uz Parīzes 1867. gada izstādi sūtīti saulē žāvēti persiku gabaliņi bez kauliņiem (orejones). Universālās ilustrētās Espasa Calpe enciklopēdijas 1933. gada izdevumā šķirklī “Calanda” ir atsauce uz persikkoku nozīmi Tervelas apgabalā un persiku gabaliņu rūpnieciskās ražošanas nozari. Saskaņā ar oficiālās 1953. gada statistikas datiem Kalandā pastāvējusi konservu rūpniecība, kas iekonservēja sīrupā aptuveni 4 000 kastes apgabalā izaudzētu persiku.

Saskaņā ar vēsturiskām liecībām nosaukums “Melocotón de Calanda” kļuva pazīstams pagājušā gadsimta 40. gados. Tā kā pieauga šīs kultūras apjoms un rezultātā bija grūtāk apkarot Vidusjūras augļmušu (Ceratitis capitata), augļiem sāka maukt virsū maisiņus, lai novērstu kukaiņu uzbrukumus. Augļkopībai veltītās publikācijās atsauces uz “Melocotón de Calanda” parādās pagājušā gadsimta 60. gados, bet pagājušā gadsimta 70. gados šiem augļiem vairākus gadus pēc kārtas piešķirti dažādi apbalvojumi Valsts augļkopības gadatirgū Ļeidā [Lérida]. Savukārt pagājušā gadsimta 80. gadu sākumā sāka runāt par to, ka “Melocotón de Calanda” vajadzētu kļūt par produktu ar cilmes vietas nosaukumu, un lielāko valsts tirgu (Mercamadrid un Mercabarna) statistikas datos minētajās atsaucēs šie augļi identificēti ar attiecīgo ģeogrāfisko nosaukumu.

Saikne ar dabas vidi. “Melocotón de Calanda” audzēšanas apgabals atrodas Martín, Guadalope un Matarraña upju ielejās — to iztekas ir Ibērijas masīva priekškalnēs; tās nosusina Lejasaragonas [Bajo Aragón] apgabalu un ietek Ebro. Tātad šis apgabals aizņem Ebro ielejas dienvidaustrumu daļu.

Zeme tur ir līdzena vai nedaudz pauguraina, tās augstums virs jūras līmeņa ir no 122 metriem (Caspe) līdz 325 metriem (Alcañiz), bet Kalandā sasniedz 466 metrus. Reljefs lielākoties ir samērā plakans, un to caurvij blīvāks vai skrajāks upju tīkls. Augsnes ir kaļķainas, tajās ir karbonātu un ģipša horizonti, kas veidoti no ezeru apgabalam raksturīgiem miocēna nogulumiem silta un sausa klimata apstākļos.

Gada vidējais nokrišņu daudzums Caspe ir 327,9 mm, Albalate del Arzobispo — 361,1 mm, bet Alcañiz — 367,9 mm. Vislietainākie mēneši ir maijs un oktobris, un nokrišņu sadalījums pa gadalaikiem ir šāds: pavasarī — 27 %, vasarā — 20 %, rudenī — 34 % un ziemā — 19 %.

Gada vidējā temperatūra Albalate del Arzobispo un Alcañiz ir 14,3 °C, bet Caspe tā ir 15 °C; tās ir augstākās vidējās temperatūras, kādas sastopamas Ebro ielejas centrālajā daļā. Maksimālā temperatūra Alcañiz vidēji ir 19,9 oC, Albalate del Arzobispo — vidēji 20,1 oC un Caspe — vidēji 20,6 oC, bet vidējās minimālās temperatūras — attiecīgi 8,8 oC, 8,5 oC un 9,3 oC. Visaugstākā vidējā temperatūra reģistrēta jūlijā: Alcañiz tā ir 24,2 oC, bet Caspe tā ir 25,1 oC, savukārt viszemākā temperatūra ir janvārī: 5,6 oC Alcañiz un 6,7 oC Albalate de Arzobispo. Šie dati liecina, ka gada temperatūras svārstību amplitūda ir liela — vairāk par 18 °C; šādi rādītāji atbilst kontinentāla klimata apstākļiem, kādi valda Ebro ieplakas centrālajā daļā.

No marta līdz oktobrim novērojamas maksimālās temperatūras, kas pārsniedz 25 oC, kaut arī biežāk tās sastopamas no maija, kad pusē no šā mēneša dienām temperatūra pārsniedz minēto maksimālo rādītāju, līdz oktobrim, kad tik augsta temperatūra ir 5–10 dienas. Vasaras mēnešos temperatūra dienā pārsniedz 25 °C, bet vidējā maksimālā temperatūra pārsniedz 35 °C (jūlijā Albalate un Alcañiz — 37,2 °C, bet Caspe — 38,3 °C).

Cita šā apgabala klimatam raksturīga parādība ir temperatūras inversija. Ziemā anticiklonu periodos aukstais gaiss uzkrājas zemākajos atmosfēras slāņos, veidodams ilgstošu un aukstu miglu ar maksimālo temperatūru, kas nesasniedz 6 oC, turpretī augstienēs, kur nav miglas, maksimālā temperatūra var pārsniegt 15 oC.

5.2. Produkta specifika

Audzēšanas apstākļi. Visām šķirnēm, kas pieder pie varietātes “Amarillo tardío”, morfoloģiskās un šķirnes identifikācijas īpašības saskaņā ar Starptautiskās Jaunu augu šķirņu aizsardzības savienības [International Union for the Protection of New Varieties of Plants (UPOV)] standartiem ir ļoti līdzīgas. Tomēr tās atšķiras augļu veselīguma, produktivitātes, lieluma un formas ziņā; šo atšķirību dēļ 1980. gadā tika sākts klonu selekcijas darbs, lai minētās īpašības uzlabotu. Cita šo šķirņu īpašība ir augļu vēlīnais nogatavošanās laiks — no augusta vidus līdz novembra sākumam —, dzeltenais krāsojums un mīkstuma stingrums.

Fizioloģiskajā ziņā varietāti “Amarillo tardío” veido šķirnes, kam vajadzīgs liels skaits aukstuma stundu, lai pārtrauktu ziemas miera periodu, — vismaz 1 000 stundu gadā. Tām vajadzīgs arī ilgs vasaras periods, lai pabeigtos augļu nogatavošanās, jo tie ienākas ļoti lēni.

Šķirnes botāniskais raksturojums saskaņā ar UPOV ir šāds:

Koks Spēcīgs, ar stāvu stumbru un stipru “Red Haven” šķirnes tipa zarotni. Ziedpumpuri pretstatā citām šķirnēm veidojas nevis uz spēcīgajiem jauktajiem zariem, bet gan uz trauslajiem tā sauktajiem “maija ziedpušķu” veida dzinumiem; tāpēc šai šķirnei augļkoku apgriešana augļu attīstības nodrošināšanai ir atšķirīga. Lapa Liela, nierveida, lapas kātiņš izdala nektāru. Rudens lapkritis ir vēlīns; lapas, iekrāsojušās raksturīgajā zeltainajā krāsā, ilgi paliek uz koka. Zieds Ziedēšana ir vidēji vēlīna, nedaudz vēlāka par “Red Haven”, taču noteikti tā noris martā. Ziedpumpuru biezība ir liela, un ziedēšana ilgst no 12 līdz 18 dienām. Ziedlapiņas ir lielas un noapaļotas, bāli sārtas, un auglenīcas drīksna ir tādā pašā augstumā kā putekšņlapu putekšnīcas. Auglis Lielums: liels vai ļoti liels, diametrā lielāks par 73 mm un svarā pārsniedz 200 g. Krāsojums: krēmdzeltens līdz salmu dzeltens, pilnīgi viendabīgs papīra aizsargmaisiņa dēļ, kurā auglis attīstās, taču var būt ar vieglu antociāna pigmentējumu. Augļa miziņas apmatojums ir vājš, un mīkstums ir ļoti stingrs, pilnīgi dzeltens bez antociāna pigmentējuma, tāda nav arī ap kauliņu, pie kā mīkstums piekļauts pilnīgi. Kauliņš ir olveida un mazs salīdzinājumā ar augļa lielumu.

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām (ACVN) vai produkta īpašo kvalitāti, reputāciju vai citām īpašībām (AĢIN)

Klimatisko apstākļu ietekme uz augļu kvalitāti ir labi pazīstams augļkoku kultūru faktors šajā zemē. Dažos apgabalos valdošie klimatiskie apstākļi un ik gadu novērojamie kontrasti vienā un tai pašā vietā izceļ to, cik svarīga ir klimata ietekme uz ražas kvalitāti.

Šai ziņā būtiskākais faktors, kas nosaka augļa galvenās organoleptiskās īpašības, ir temperatūra. Pirmām kārtām jānorāda, ka, izņemot ekstremālus gadījumus, temperatūrai ir lielāka ietekme uz persikkoka ražību nekā nokrišņiem (mitruma nepietiekamība), jo lielākā daļa (95 %) persikkokiem apstādīto platību ir aprīkota ar apūdeņošanas sistēmu.

Galveno klimatisko faktoru vidū, kuri ir veicinājuši Lejasaragonas vēlīno persiku koku vietējo šķirņu attīstību un audzēšanu, ir šā ģeogrāfiskā apgabala ziemas temperatūras, kas nodrošina pietiekami daudz aukstuma stundu, kuras šīm ļoti prasīgajām šķirnēm vajadzīgas ziemas miera perioda (no lapkriša līdz ziedēšanas sākumam) pabeigšanai.

No augu fizioloģijas viedokļa raugoties, šķirni “Amarillo tardío” veido kloni, kam vajadzīgs liels skaits aukstuma stundu, lai pabeigtu ziemas miera periodu, — vismaz 1 000 stundu gadā.

Lejasaragonā aukstuma stundu skaits novembrī, decembrī un janvārī kopā ir pietiekams, lai pilnībā apmierinātu šai kultūrai noteiktās vajadzības, — ikgadējais aukstuma stundu skaits apgabalā pārsniedz 950.

Turklāt ziedēšanas un augļu aizmešanās laikā negatīvajām temperatūrām jābūt tuvām nullei, lai ziedpumpuri un līdz ar to augļi varētu normāli attīstīties vajadzīgajā skaitā, jo augļu lielums ir tieši saistīts ar temperatūrām, kādas ir pēcziedēšanas posmā, konkrēti, laikposmā starp pilnziedu (F2) un F2 + 40 dienām. Ir skaidri pierādīts (Warrington et al., 1999), ka šūnas aug astoņas reizes straujāk, ja maksimālā/minimālā temperatūra no 9/3 oC paaugstinās līdz 25/15 oC. Ja ir auksti, šūnas ir mazākas un to ir mazāk, līdz ar to mazāks ir arī augļa galīgais lielums.

Cits svarīgs aspekts ir temperatūru piemērotība visa veģetācijas posma laikā, it īpaši septembrī un oktobrī, — tas ļauj pabeigt šo šķirņu persikkoku veģetatīvo un reproduktīvo attīstību.

Lejasaragonā no marta līdz oktobrim novērojamas maksimālās temperatūras, kas pārsniedz 25 °C, kaut arī biežāk tās sastopamas no maija, kad pusē no šā mēneša dienām temperatūra pārsniedz minēto maksimumu, līdz oktobrim, kad tik augsta temperatūra ir 5–10 dienas. Vasaras mēnešos temperatūra dienā pārsniedz 25 °C, bet vidējā maksimālā temperatūra pārsniedz 35 °C (jūlijā Albalate un Alcañiz — 37,2 °C, bet Caspe — 38,3 °C).

Temperatūras, kādas noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā novērojamas visu gadu, Kalandas dzeltenās vēlīnās (“Tardío amarillo de Calanda”) šķirnes persikkokiem, kuriem ir garš veģetācijas periods, ļauj pabeigt veģetatīvo un reproduktīvo attīstību.

Tādējādi, kamēr ziemas temperatūras ļauj nodrošināt kokiem tik daudz aukstuma stundu, cik vajadzīgs ziemas miera perioda izbeigšanai, ilgstošie siltie laikapstākļi, kādi valda visu veģetācijas perioda laiku (no marta līdz novembrim), dara iespējamu to, ka šo šķirņu persikkoki dod augstas kvalitātes augļus.

Rezultāti, kas iegūti, novērtējot šķirnes “Tardío amarillo de Calanda” selekcionētos klonus (“Jesca”, “Evaisa” un “Calante”) eksperimentālā saimniecībā, kas Aragonas valdībai pieder Alkanjisā [Alcañiz] (viena no pašvaldībām, kuras teritorijā visvairāk audzē ar šo ACVN apzīmētos persikus), liecina, ka izcelsmes apgabalā četru gadu laikā (2000., 2001., 2003. un 2004.) augļiem Briksa grādos izteiktais parametrs pārsniedza 14, augļi bija liela izmēra un to mīkstums bija stingrs — tās ir šo persiku galvenās īpašības.

Ar ACVN “Melocotón de Calanda” apzīmēto persiku ražošanai atļauts izmantot augus, kas pieder pie šķirnes “Tardío amarillo”.

Tā ir ražošanas apgabala vietējā šķirne, kas izkopta gadsimtu gaitā to koku dabiskās selekcijas ceļā, kuri izaudzēti no vislabākajām agronomiskajām īpašībām apveltīto koku augļu sēklām. Laika gaitā augļkopji pavairoja tos eksemplārus, kuri vislabāk pielāgojās apgabala augsnes un klimatiskajiem apstākļiem, tādējādi radot autentisku “šķirni”.

1980. gadā aizsākās šķirnes “Tardío amarillo” veselīgāko klonu selekcija, ko Aragonas valdības Lauksaimnieciskās pētniecības un paplašināšanas dienesti [Servicios de Investigación Agraria y Extensión Agraria del Gobierno de Aragón] veica ar mērķi uzlabot kvalitāti produktam, ko tirdzniecībā pārdod ar nosaukumu “Melocotón de Calanda”, un izveidot tā standartu. Tādēļ “Melocotón de Calanda” ražošanas apgabalā tika meklēti reprezentatīvākie šķirnes “Tardío amarillo” kloni ar labākajām agronomiskajām īpašībām un lielākajiem augļiem (Espada et al., 1991).

Šīs sākotnējās selekcijas rezultātā Spānijas augu šķirņu birojs [Oficina Española de Variedades Vegetales], kas pieder pie Lauksaimniecības ministrijas, varēja reģistrēt un noteikt par aizsargājamām šādas šķirnes: “Jesca” (Reģ. Nr.: 1989/2450), “Calante” (Reģ. Nr.: 1989/2447) un “Evaisa” (Reģ. Nr.: 1989/2449). Patlaban tās veido ar ACVN “Melocotón de Calanda” apzīmētā produkta ražošanas bāzi.

SECINĀJUMS: šķirne “Tardío amarillo de Calanda”, kas audzēta, izmantojot gan tradicionālās šķirnes “Jesca”, “Evaisa” un “Calante”, gan hibrīdus, kuriem vismaz viens no vecākiem ir vietējās šķirnes, ir rezultāts, kas panākts, pielāgojot to šķirnes izcelsmes videi.

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(šīs regulas 6. panta 1. punkta otrā daļa)

https://www.aragon.es/documents/20127/20408990/Pliego+de+condiciones+modificado+DOP_Melocot%C3%B3n+de+Calanda+-+consolidado.pdf/e2877340-1cbd-fc3c-a9f5-0924479c0d18?t=1591269992936

(1) OV L 179, 19.6.2014., 17. lpp.

(2) OV L 350, 31.12.2007., 1. lpp.