Priekšlikums Padomes lēmums par Alpu konvencijai pievienotā Protokola par kalnu lauksaimniecību noslēgšanu Eiropas Kopienas vārdā /* COM/2006/0170 galīgā redakcija - CNS 2006/0059 */





[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 25.4.2006 COM(2006) 170 galīgā redakcija 2006/0059 (CNS) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par Alpu konvencijai pievienotā Protokola par kalnu lauksaimniecību noslēgšanu Eiropas Kopienas vārdā (iesniegusi Komisija) PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. Priekšvēsture Konvenciju par Alpu aizsardzību („Alpu konvenciju”) Eiropas Kopiena parakstīja Zalcburgā, 1991. gada 7. novembrī, ar Padomes 1996. gada 26. februāra Lēmumu 96/191/EK[1] Kopiena šo konvenciju ratificēja, un tā visbeidzot stājās spēkā 1998. gada 4. aprīlī. Pārējās konvencijas puses ir Austrija, Francija, Itālija, Lihtenšteina, Monako, Slovēnija, Šveice un Vācija. Padomes lēmuma pamatojums joprojām ir spēkā. Tas ir šāds: 1. Konvencijas noslēgšana ietilpst Kopienas dalībā ar vides aizsardzību saistītajās starptautiskajās darbībās, kas ieteiktas (…) Eiropas Kopienu Piektajā vides rīcības programmā (1992), un 2 . Alpu aizsardzība ir nopietns izaicinājums visām dalībvalstīm Alpu reģiona ekonomisko, sociālo un ekoloģisko problēmu pārrobežu rakstura dēļ. Saskaņā ar Alpu konvencijas 2. panta 2. un 3. punktu konkrēti pasākumi izvirzīto mērķu sasniegšanai ir noteikti dažādos protokolos, piemēram, Protokolā par kalnu lauksaimniecību. Ratificējot Alpu konvenciju, EK ir apņēmusies izpildīt šīs konvencijas uzliktās saistības. Protokola par kalnu lauksaimniecību parakstīšana un ratificēšana ietilpst Eiropas Kopienas lauksaimniecības politikā, jo īpaši saskaņā ar EK Līguma 36. un 37. pantu. 2. Kopiena un Protokols par kalnu lauksaimniecību Eiropas Komisija piedalījās sarunās attiecībā uz Protokolu par kalnu lauksaimniecību, ko spēcīgi ietekmē Kopienas politika un tiesību akti. Eiropas Kopiena šo protokolu ir jau parafējusi ministru konferencē par Alpu konvenciju, kas notika Francijas pilsētā Šamberī, 1994. gada 20. decembrī. Pēdējā desmitgadē Komisija ir diezgan reti iesaistījusies reģionālās konvencijās, tādās kā Alpu konvencija. Tas ir iemesls, kāpēc ir aizkavējies priekšlikums par protokola ratificēšanu. Ievērojot vispārējo mērķi panākt ilgtspējīgu attīstību, Protokola par kalnu lauksaimniecību mērķis atbilstīgi 1. pantam ir nodrošināt un sekmēt piemērotu un videi draudzīgu lauksaimniecību Alpu reģionā, tā būtībā veicinot pastāvīgu apdzīvotību un ilgtspējīgu saimniecisko darbību. Tas nozīmē izteikti augstākā labuma produkciju, dabiskās vides nosargāšanu, aizsardzību pret dabas apdraudējumiem un ainavas skaistuma un vērtības saglabāšanu. Līgumslēdzējām pusēm jāoptimalizē kalnu lauksaimniecības daudzfunkcionalitāte. Protokolā par kalnu lauksaimniecību paredzētie pasākumi, piemēram, kalnu lauksaimniecības aktivizēšana un dzīves apstākļu uzlabošana, zemes izmantošana, videi draudzīga zemkopība, reklāmas un tirgvedības vai mežsaimniecības pasākumi, ir saskaņā ar ES lauksaimniecības tiesību aktiem un politiku, kā arī ar jaunākajiem notikumiem. Saskaņā ar Agenda 2000 kopējās lauksaimniecības politikas 2. pīlārs ir lauku attīstības politika, un tāpēc pīlārā ir iekļauta Padomes 1999. gada 17. maija Regula (EK) Nr. 1257/1999 par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai[2]. Regulā paredzēti īpaši noteikumi par atbalstu mazāk labvēlīgiem apgabaliem, kā arī agrovides pasākumi, kas kļuvuši par 2. pīlāra galveno daļu. No vienas puses, šie pasākumi ir saistīti ar produktīvu zemes apsaimniekošanu, piemēram, darbības īpašas bioloģiskās daudzveidības vai dabas intereses teritoriju jomā, ģenētiskās daudzveidības jomā attiecībā uz vietējām šķirnēm, kas raksturīgas attiecīgajam apgabalam, erozijas un ugunsgrēku novēršana, tradicionālajai ainavai raksturīgo lauksaimniecības sistēmu saglabāšana, un, no otras puses, pasākumi ir saistīti ar neproduktīvu zemes apsaimniekošanu, piemēram, lauku vides un ainavas īpatnību saglabāšanu. Nākamā lauku attīstības politika no 2007. gada, kas noteikta Padomes 2005. gada 20. septembra Regulā (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[3] un Padomes lēmumā par Kopienas stratēģiskajām nostādnēm lauku attīstībā (2007. — 2013. gada plānošanas periods), ir vērsta uz trīs galvenajām jomām: lauksaimniecības pārtikas ekonomiku, vidi un plašāku lauku ekonomiku un iedzīvotājiem. Jaunās paaudzes lauku attīstības stratēģijas un programmas tiks izstrādātas tā, lai centrā būtu lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības konkurētspēja, zemes apsaimniekošana un vide, un dzīves kvalitāte un daudzpusēja attīstība lauku rajonos, kā arī lai tiktu risinātas kalnu apvidu ekonomiskās, sociālās un vides problēmas. Konkurētspējas jomā galvenie mērķi virknei pasākumu būs cilvēku kapitāls un fiziskais kapitāls lauksaimniecības, pārtikas un mežsaimniecības nozarē (zināšanu nodošanas un inovācijas veicināšana), kā arī kvalitatīvu produktu ražošana. Lauku apsaimniekošanas un vides jomā paredzēti pasākumi, lai aizsargātu un bagātinātu dabas resursus, kā arī saglabātu ekoloģiski vērtīgas lauksaimniecības un mežsaimniecības sistēmas un kultūrainavas Eiropas lauku apvidos. Tālab saskaņā ar Lisabonas un Gēteborgas Eiropadomes sanāksmju secinājumiem turpmāk, attīstot kopējo lauksaimniecības politiku, „jāsekmē ilgtspējīgas attīstības panākšana, lielāku uzsvaru liekot uz veselīgu augstākā labuma produktu ražošanas sekmēšanu, videi draudzīgām ražošanas metodēm, tostarp bioloģisko ražošanu, atjaunojamām izejvielām un bioloģiskās daudzveidības aizsardzību”. 3. Secinājumi Alpu reģions iezīmējas ar bagātīgiem dabas resursiem, arī ūdens resursiem, ar lauksaimniecības potenciālu, vēsturisko un kultūras nozīmi, ar tā vērtību dzīves kvalitātes, saimnieciskās darbības un brīvā laika pavadīšanas veida ziņā ne tikai vietējiem, bet arī citu teritoriju iedzīvotājiem. Tomēr ģeomorfoloģisko un klimatisko apstākļu dēļ Alpu reģions ir pazīstams arī ar grūtiem dzīves un ražošanas apstākļiem lauksaimniecībā. Alpu konvencija kopā ar Protokolu par kalnu lauksaimniecību ir instruments, kas ļauj Eiropas Kopienai saglabāt videi draudzīgu kalnu lauksaimniecību, kura pielāgota šai ļoti jutīgajai pārrobežu zonai, un netieši saglabāt unikālu dabas un kultūras mantojumu un kvalitatīvas pārtikas ražošanu. Tie nodrošina vienotu regulējumu, kā formulēt starptautisku nostādni, kurā iekļauti kopējie mērķi un darbības Alpu reģiona īpašo problēmu risināšanai. Eiropas Kopiena ir saistīta ar Konvencijas un protokola, ko tā jau ir parafējusi, mērķiem. Ratificēšana būtu apstiprinājums šīm EK saistībām, būtu spēcīgs politiskais signāls un pastiprinātu ekoloģisko procesu visā reģionā, kam Eiropā ir liela vērtība. Tādēļ Eiropas Kopienai jānoslēdz Protokols par kalnu lauksaimniecību. Padome tiek aicināta protokolu apstiprināt, pieņemot pievienoto lēmuma priekšlikumu. 2006/0059 (CNS) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par Alpu konvencijai pievienotā Protokola par kalnu lauksaimniecību noslēgšanu Eiropas Kopienas vārdā EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 36. un 37. pantu saistībā ar 300. panta 2. punkta pirmās daļas pirmo teikumu un 300. panta 3. punkta pirmo daļu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu[4], tā kā: 1. Alpu reģions iezīmējas ar bagātīgiem dabas resursiem, arī ūdens resursiem, ar lauksaimniecības potenciālu, vēsturisko un kultūras nozīmi, ar tā vērtību dzīves kvalitātes, saimnieciskās darbības un brīvā laika pavadīšanas veida ziņā ne tikai vietējiem, bet arī citu teritoriju iedzīvotājiem. Tomēr ģeomorfoloģisko un klimatisko apstākļu dēļ Alpu reģions ir pazīstams arī ar grūtiem dzīves un ražošanas apstākļiem lauksaimniecībā. 2. Alpu konvencija Eiropas Kopienas vārdā ir parakstīta 1991. gada 7. novembrī, ratificēta ar Padomes 1996. gada 26. februāra Lēmumu 96/191/EK[5], un tā stājās spēkā 1998. gada 4. aprīlī. Saskaņā ar Alpu konvencijas 2. panta 2. un 3. punktu konkrēti pasākumi tās mērķu sasniegšanai ir noteikti dažādos protokolos, piemēram, Protokolā par kalnu lauksaimniecību. 3. Eiropas Komisija piedalījās sarunās attiecībā uz Protokolu par kalnu lauksaimniecību, ko spēcīgi ietekmē Kopienas politika un tiesību akti. Eiropas Kopiena Protokolu par kalnu lauksaimniecību ir jau parafējusi Šamberī, 1994. gada 20. decembrī. 4. Ievērojot vispārējo mērķi panākt ilgtspējīgu attīstību, Protokola par kalnu lauksaimniecību mērķis atbilstīgi 1. pantam ir garantēt un sekmēt tādu lauksaimniecību Alpu reģionā, kas ir piemērota vietējiem apstākļiem un ir videi draudzīga, tā būtībā veicinot pastāvīgu apdzīvotību un ilgtspējīgu saimniecisko darbību. Tas nozīmē izteikti augstākā labuma produkciju, dabiskās vides nosargāšanu, aizsardzību pret dabas apdraudējumiem un tradicionālās lauku vides skaistuma un vērtības saglabāšanu. Līgumslēdzējām pusēm jāoptimalizē kalnu lauksaimniecības daudzfunkcionalitāte. 5. Protokolā par kalnu lauksaimniecību paredzētie mērķi un pasākumi, piemēram, kalnu lauksaimniecības aktivizēšana un dzīves apstākļu uzlabošana, zemes izmantošana, videi draudzīga zemkopība, reklāmas un tirgvedības vai mežsaimniecības pasākumi, ir saskaņā ar ES lauksaimniecības tiesību aktiem un politiku un jo īpaši ar Padomes 2005. gada 20. septembra Regulu (EK) Nr. 1698/2005 par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA)[6]. 6. Protokols nodrošina vienotu regulējumu, kā formulēt starptautisku nostādni, kurā iekļauti kopējie mērķi un darbības Alpu reģiona īpašo problēmu risināšanai. 7. Alpu konvencija un Protokols par kalnu lauksaimniecību ir nozīmīgs 13 miljoniem iedzīvotāju un gandrīz 6000 apdzīvotām vietām 19 miljonu hektāru lielā teritorijā. Alpi ir ļoti svarīgi arī citu reģionu iedzīvotājiem. 8. Alpu konvencija un tās īstenošanas protokoli, tostarp Protokols par kalnu lauksaimniecību, ir pasaulē pirmie starptautiskie nolīgumi par kalnu reģionu un noder par modeli citiem reģioniem. 9. Protokola par kalnu lauksaimniecību ratificēšana apstiprinātu EK saistības, būtu spēcīgs politiskais signāls un pastiprinātu ekoloģisko procesu visā reģionā, kam Eiropā ir liela vērtība. 10. Tādēļ protokols jāapstiprina Kopienas vārdā, IR NOLEMUSI ŠADI. 1. pants Ar šo Kopienas vārdā tiek apstiprināts Alpu konvencijai pievienotais protokols par kalnu lauksaimniecību, kas parafēts Šamberī, 1994. gada 20. decembrī. Protokola teksts ir ietverts šā lēmuma I pielikumā. 2. pants Ar šo Padomes priekšsēdētājs ir pilnvarots norīkot personu vai personas, kam tiesības Eiropas Kopienas vārdā deponēt apstiprināšanas dokumentu saskaņā ar minētā protokola 24. pantu un deponēt pievienoto deklarāciju. 3. pants Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī . Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs I PIELIKUMS 1991. GADA ALPU KONVENCIJAS PIEMēROšANAS PROTOKOLS KALNU LAUKSAIMNIECīBAS JOMā PROTOKOLS “LAUKSAIMNIECīBA KALNOS” Preambula Austrijas Republika, Francijas Republika, Itālijas Republika, Lihtenšteinas firstiste, Monako firstiste, Slovēnijas Republika, Šveices Konfederācija, Vācijas Federatīvā Republika, kā arī Eiropas Kopiena, saskaņā ar misiju, kas izriet no 1991. gada 7. novembra Konvencijas par Alpu aizsardzību (Alpu konvencija) par Alpu vides vispārējas aizsardzības un ilgtspējīgas attīstības politikas nodrošināšanu, izpildot saistības, kas izriet no Alpu konvencijas 2. panta 2. un 3. punkta, apzinoties to, ka vispārējās interesēs ir saglabāt tradicionālo lauku ainavu un teritorijām piemērotu lauksaimniecību, kas savienojama ar vides aizsardzību un veicināt to, ievērojot vissarežģītākos ekonomiskos apstākļus, atzīstot to, ka Alpu telpa ar tās bagātīgajiem dabas resursiem, ūdens resursiem, lauksaimniecības potenciālu, vēsturisko un kultūras nozīmi, Eiropas dzīves apstākļu vērtību, ekonomisko darbību un atpūtas iespējām, kā arī ar to šķērsojošām komunikācijas asīm turpinās būt vitāli svarīga it īpaši vietējiem, bet arī citu teritoriju iedzīvotājiem, pārliecinātas, ka vietējiem iedzīvotājiem jābūt spējīgiem noteikt savu sociālās, kultūras un ekonomiskās attīstības plānu un piedalīties tā īstenošanā pastāvošajos institucionālajos ietvaros, pārliecinātas, ka jāsaskaņo ekonomiskās intereses un ekonomikas prasības, ievērojot katra reģiona īpatnības un lauksaimniecības centrālo lomu, ievērojot nozīmi, kāda Alpu telpā vienmēr bijusi lauksaimniecībai un nepieciešamo ieguldījumu, ko tā devusi un turpinās dot ekonomikas sektorā it īpaši kalnu zonās kā būtisks avots atbilstoša iedzīvotāju blīvuma saglabāšanā, iedzīvotāju nodrošināšanā ar pārtiku, tipisku kvalitatīvu produktu ražošanā, lauku ainavas saglabāšanā un uzturēšanā ar tās vērtībai tūrisma nozarei un, visbeidzot, augsnes aizsardzībā pret eroziju, šļūdoņiem un plūdiem, atzīstot, ka lauku saimniecības metodes un intensitāte atstāj noteicošas sekas uz dabu un ainavu, un ekstensīvā veidā apstrādātai lauku ainavai jāpilda būtiska funkcija kā Alpu floras un faunas videi, atzīstot, ka lauksaimnieku darbība pakļauta ļoti grūtiem dzīves un ražošanas apstākļiem kalnu zonu ģeomorfoloģisko un klimatisko apstākļu dēļ, pārliecinātas, ka dažas problēmas var tikt atrisinātas tikai pārrobežu ietvaros un prasa kopīgus Alpu valstu pasākumus, ka īpaši nepieciešami– nacionālā un Eiropas līmenī – ekonomikas un sociālās līdzsvarošanas un atbalsta pasākumi, lai kalnu zonās lauksaimnieku un viņu saimniecību nākotne netiktu apdraudēta vienīgi ekonomisku parametru piemērošanas dēļ, IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO: I NODAļA VISPāRīGIE NOTEIKUMI 1. pants Mērķi 1. Šis protokols nosaka starptautiskā līmeņa pasākumus, lai saglabātu un veicinātu kalnu lauksaimniecību, kas piemērota teritorijai un savienojama ar dabas aizsardzību, tā mērķis ir atzīt un ilgtermiņā nodrošināt tās būtisko ieguldījumu iedzīvotāju saglabāšanā un ilgtspējīgu saimniecisku darbību saglabāšanā īpaši ar tipisku kvalitatīvu produktu ražošanu, dabiskās dzīves apstākļu saglabāšanu, dabas risku novēršanu, dabiskas lauku ainavas skaistuma un atpūtas vērtības saglabāšanu, kā arī kultūras dzīvi Alpu vidē. 2. Īstenojot šo protokolu, Līgumslēdzējas puses cenšas optimizēt kalnu lauksaimniecības funkcijas. 2. pants Mērķu ievērošana citās nostādnēs Līgumslēdzējas puses apņemas ievērot šī protokola mērķus citās nostādnēs. 3. pants Pamata saistības globālās ekonomikas ietvaros Līgumslēdzējas puses vienojas, ka nepieciešams visos līmeņos pieņemt lauksaimniecības politiku, kas saskaņota ar globālo ekonomikas politiku, ilgtspējīgas un līdzsvarotas attīstības prasībām, lai dotās finanšu politikas apstākļos: a) veicinātu, īpaši kalnu zonās, lauksaimniecību, kas savienojama ar vides aizsardzību un tās funkcijām vispārējās interesēs šī protokola 7. panta nozīmē, b) efektīvi reaģētu uz kalnu zonu atstāšanu, nodrošinot tajās piemērotus dzīves apstākļus ar atbilstošiem sociālās un strukturālās politikas paņēmieniem, kas pavadītu lauksaimniecības un vides politikas pasākumu kopumu. 4. pants Lauksaimnieku loma Līgumslēdzējas puses vienojas, ka īpaši kalnu zonās gadsimtu gaitā lauksaimniecība ir veidojusi ainavu, piešķirot tai vēsturisku raksturu un kultūras vērtību. Ir jāatzīst būtiskā lauksaimnieku loma, ņemot vērā viņu daudzfunkcionālos uzdevumus šodien un rīt dabas un lauku ainavas saglabāšanā un jāiesaista viņi lēmumu un pasākumu izstrādāšanā kalnu reģionos. 5. pants Vietējo pašvaldību iesaistīšanās 1. Pastāvošajos institucionālajos ietvaros katra Līgumslēdzēja puse nosaka labāko koordinācijas un sadarbības līmeni starp institūcijām un tieši iesaistītajām vietējām pašvaldībām, lai veicinātu to atbildības solidaritāti, proti, izmantojot un attīstot sinerģiju lauksaimniecības politikas īstenošanā Alpu telpā, kā arī veicot no tās izrietošos pasākumus. 2. Tieši iesaistītās vietējās pašvaldības ir neatņemama sastāvdaļa šīs politikas un pasākumu dažādās sagatavošanas un īstenošanas fāzēs, ievērojot viņu atbildību spēkā esošajos institucionālajos ietvaros. 6. pants Starptautiskā sadarbība Līgumslēdzējas puses vienojas: a) dot kopīgu novērtējumu lauksaimniecības politikai, kā arī garantēt savstarpējās konsultācijas, pirms pieņemt jebkurus nozīmīgus lēmums lauksaimniecības politikā, īstenojot šo protokolu, b) nodrošināt šī protokola mērķu īstenošanu un pasākumu noteikšanu pārrobežu sadarbībā ar visām attiecīgajām varas iestādēm, īpaši reģionālo administrāciju un vietējām pašvaldībām, c) veicināt zināšanu un pieredzes apmaiņu, kā arī kopīgu iniciatīvu starptautiskai sadarbībai starp pētniecības un izglītības iestādēm, lauksaimniecības un vides aizsardzības organizācijām, kā arī plašsaziņas līdzekļiem. II NODAļA SPECIFISKI PASāKUMI 7. pants Kalnu lauksaimniecības veicināšana 1. Līgumslēdzējas puses cenšas diferencēt zemkopības politikas pasākumus visos līmeņos, vadoties no dažādiem apstākļiem vietās un veicinot kalnu zemkopību, ņemot vērā dabiskos lokālos šķēršļus. It īpaši atbalstāmas ir saimniecības, kas nodrošina minimumu lauksaimniecības darbību ekstremālās vietās. 2. Ieguldījums, ko kalnu lauksaimniecība vispārējās interesēs dod dabiskās un lauku ainavas saglabāšanā un uzturēšanā, kā arī dabas risku novēršanā, ir pelnījis piemērotu kompensāciju līgumu un vienošanos ietvaros, kas saistīti ar projektiem un pakalpojumiem, kas identificēti kā pamata pienākumus pārsniedzoši. 8. pants Lauku ainavas un teritorijas labiekārtošana 1. Līgumslēdzējas puses apņemas, respektējot lauku un dabisko ainavu, ņemt vērā īpašos kalnu zonu apstākļus teritorijas labiekārtošanā, augsnes noslodzē, zemes īpašumu reorganizēšanā un augsnes meliorācijā. 2. Lai izpildītu šos daudzveidīgus uzdevumus, kalnu lauksaimniecībai vispirms vajadzēs attiecīgas teritorijas lauku saimniecībai, kas piemērota vietai un saudzē vidi. 3. Šai kontekstā nepieciešams nodrošināt saglabāšanu vai lauku ainavas tradicionālo elementu atjaunošanu (meži, mežmalas, dzīvžogi, birzis, mitras, sausas un liesas, kā arī alpu pļavas), kā arī izmantošanu. 4. Īpaši pasākumi jāveic, lai saglabātu lauksaimniecībai nepieciešamās ēkas un tradicionālos lauku arhitektūras elementus, kā arī izmantotu raksturīgos celtniecības materiālus un metodes. 9. pants Dabu saudzējošas saimniekošanas metodes. Tipiski produkti Līgumslēdzējas puses apņemas veikt nepieciešamos pasākumus, lai piemērotu kopīgus kritērijus, lai veicinātu kalnu zonās ekstensīvās saimniekošanas metodes, kas saudzē dabu un ir raksturīgas vietai, un aizsargātu un izceltu tipisko lauksaimniecības produktu vērtību, kas atšķiras pēc to ierobežotās unikālās ražošanas vietas un dabu saudzējošām metodēm. 10. pants Vietai piemērota lopkopība un ģenētiskais mantojums 1. Līgumslēdzējas puses vienojas, ka par vietai un teritorijām piemērota lopkopība saistībā ar pieejamo platību ir kalnu lauksaimniecības būtiska sastāvdaļa, gan kā ienākumu avots, gan kā ainavas un kultūras identitātes noteicošs elements. Tāpēc lopkopības nozare ir jāsaglabā, ieskaitot tradicionālu mājdzīvnieku audzēšanu ar raksturīgām šķirņu varietātēm un tipiskajiem produktiem, šai lopkopībai jābūt piemērotai vietai, jāizmanto pieejamā platība un jāsaudzē vide. 2. Šim nolūkam jāsaglabā lauksaimniecības, augkopības un mežkopības struktūras, ievērojot katrā vietā nepieciešamo līdzsvaru starp augiem un dzīvniekiem paredzētajām platībām piemērotas ekstensīvas augkopības ietvaros. 3. Bez tam nepieciešams veikt pasākumus, lai saglabātu rentablu dzīvnieku un augu ģenētisko mantojumu, īpaši lauksaimniecības pētniecības un popularizēšanas jomā. 11. pants Tirdzniecības veicināšana 1. Līgumslēdzējas puses cenšas izveidot labvēlīgus apstākļus kalnu lauksaimniecības produktu tirdzniecībai, lai palielinātu to pārdošanu uz vietas un veicinātu konkurētspēju nacionālajos un starptautiskajos tirgos. 2. Virzīšana tirgū bez tam tiek nodrošināta ar kontrolētas izcelsmes marķējumu un kvalitātes garantijām, kas ļauj vienlaicīgi aizsargāt ražotājus un patērētājus. 12. pants Ražošanas ierobežošana Lauksaimnieciskās ražošanas ierobežošanas gadījumā, Līgumslēdzējas puses cenšas ņemt vērā īpašas prasības, kas ir raksturīgas kalnu zonām, kurās lauksaimniecība ir piemērota vietai un savienojama ar vides aizsardzību. 13. pants Lauksaimniecība un mežsaimniecības savstarpējā papildināšanās Līgumslēdzējas puses vienojas par to, ka lauksaimniecības un mežsaimniecības daļējā savstarpējā papildināšanās un atkarība kalnu zonās prasa, lai tām pieietu integrēti. Tādēļ Puses veicina: a) dabu saudzējošu mežsaimniecību kā papildu ienākumu avotu lauku saimniecībai, ko lauksaimniecība sektorā nodarbinātie izmanto kā atbalsta darbību, b) aizsargājošu, ražošanas un atpūtas funkciju, kā arī mežu ekoloģisko un bioģenētisko funkciju ievērošanu saistībā ar zemkopības platībām, kas ņem vērā vietas specifiku un harmonizē ar ainavu, c) augkopības un meža dzīvnieku populāciju noteikumu izstrādāšanu, lai izvairītos no nevēlamu zaudējumu radīšanas mežiem un augu kultūrām. 14. pants Papildu ienākumu avoti Atzīstot tradicionālo lauksaimnieku ģimenes saimniecības lomu kalnu lauksaimniecībā un, lai atbalstītu to kā galveno, papildu vai papildinošu ekonomisko darbību, Līgumslēdzējas puses veicina papildu ienākumu avotu veidošanu kalnu zonās, īpašu iniciatīvu vietējo iedzīvotāju interesēs tādos sektoros, kas saistīti ar lauksaimniecību, it īpaši mežsaimniecību, tūrismu un amatniecību, kas rūpējas par dabiskās lauku ainavas saglabāšanu. 15. pants Dzīves un darba apstākļu uzlabošana Līgumslēdzējas puses veicina nepieciešamo pakalpojumu kvalitātes uzlabošanu, kas vajadzīgi, lai pārvarētu nelabvēlīgos apstākļus, ar kuriem saskaras nodarbinātie kalnu zonu lauksaimniecības un mežkopības jomās, lai saistītu viņu dzīves un darba apstākļu uzlabošanu ar ekonomisko un sociālo attīstību, kas izpaužas citās jomās un citās Alpu telpas daļās. Šai nolūkā lēmumu pieņemšanas kritērijiem nav jābūt tīri ekonomiskiem. Tas galvenokārt attiecas uz sakariem, būvēm vai dzīvojamo un lauku ēku pārbūvi, tehnisko iekārtu pirkšanu un uzturēšanu. 16. pants Papildu pasākumi Līgumslēdzējas puses var kalnu lauksaimniecībā veikt papildu pasākumus šai protokolā paredzētajiem. III NODAļA PēTīJUMI, MāCīBAS UN INFORMāCIJA 17. pants Pētījumi un novērojumi 1. Līgumslēdzējas puses ciešā sadarbībā veicina un saskaņo sistemātiskus pētījumus un novērojumus, kas lietderīgi šī protokola mērķu sasniegšanai. 2. Tās īpaši veicina pētījumus lauksaimniecībā, kas veltīti kalnu lauksaimniecībai, kas tiks attīstīta tā, lai vislabāk atbilstu vietējiem konkrētajiem apstākļiem un tiktu integrēta lauksaimniecības politikas mērķu un pasākumu noteikšanas procesā, iegūtie rezultāti tiks pielietoti tehniskajā palīdzībā un mācībās lauksaimniecības jomā. 3. Līgumslēdzējas puses raugās, lai sistemātisko pētījumu un novērojumu nacionālie rezultāti tiktu integrēti kopīgā pastāvīgā novērojumu un informācijas sistēmā un būtu pieejami sabiedrībai pastāvošajos institucionālajos ietvaros. 4. Attiecībā uz dažādām kalnu zonām un ievērojot šī protokola noteiktos mērķus un pasākumus, Līgumslēdzējas puses izveido ekonomiskās un sociālās situācijas salīdzināmu aprakstu kalnu lauksaimniecībā. 5. Apraksts periodiski atjaunojams un tam jāsatur norādes par tēmām un teritorijām, kurās ir īpašas grūtības, par īstenoto pasākumu efektivitāti un turpmāk īstenojamajiem pasākumiem. Prioritārā secībā tiek apskatīti dati par demogrāfisko, sociālo un ekonomisko attīstību saistībā ar dažādiem ģeogrāfiskajiem, ekoloģiskajiem un infrastruktūras rādītājiem šais zonās, kā arī noteikti atbilstoši kritēriji ilgtspējīgai un līdzsvarotai attīstībai Alpu konvencijas un šī protokola nozīmē. 6. Bez tam pielikumā minētās tēmas tiek uzskatītas par prioritārām. 18. pants Apmācība un informācija 1. Līgumslēdzējas puses veicina sākotnējo un tālāko apmācību, kā arī sabiedrības informēšanu par šī protokola mērķiem, pasākumiem un to īstenošanu. 2. Līgumslēdzējas puses īpaši veicina: a) sākuma un tālākizglītības modernāku attīstību, tehnisko palīdzību lauksaimniecības jomā, palīdzību uzņēmumu vadībā un komercijā, neizlaižot no redzes loka vides un dabas aizsardzību. Apmācības piedāvājumam jābūt veidotam tā, lai veicinātu orientēšanos un sagatavošanos citiem nodarbošanās veidiem, kas alternatīvi vai papildinoši ar zemkopību saistītiem sektoriem; b) plašu un objektīvu informāciju, kas neierobežojas ar tieši iesaistīto personālu un administrāciju, bet ar plašsaziņas līdzekļu starpniecību nonāktu pie visplašākās sabiedriskās domas Alpu teritorijā un ārpus tās, lai darītu zināmas kalnu lauksaimniecības funkcijas un izraisītu interesi par to. 3. Bez tam pielikumā citētās tēmas tiek uzskatītas par prioritārām. IV NODAļA ĪSTENOšANA, KONTROLE UN NOVēRTēšANA 19. pants Īstenošana Līgumslēdzējas puses apņemas raudzīties, lai šis protokols tiktu īstenots, izmantojot piemērotus pasākumus pastāvošajos institucionālajos ietvaros. 20. pants Saistību ievērošanas kontrole 1. Līgumslēdzējas puses regulāri ziņo Pastāvīgajai komisijai par veiktajiem pasākumiem šī protokola īstenošanā. Ziņojumos skarts arī jautājums par veikto pasākumu efektivitāti. Alpu konference nosaka šo ziņojumu periodiskumu. 2. Pastāvīgā komisija izskata šos ziņojumus, lai pārbaudītu, vai Līgumslēdzējas puses ir izpildījušas savus no protokola izrietošos pienākumus. Tā var prasīt papildu informāciju atbilstīgajām Līgumslēdzējām pusēm un meklēt citus informācijas avotus. 3. Pastāvīgā Komisija raksta ziņojumu par Līgumslēdzēju pušu pienākumu ievērošanu, kas izriet no šī protokola, adresējot to Alpu konferencei. 4. Alpu konference pieņem zināšanai šo ziņojumu. Ja tā konstatē izvairīšanos no pienākumiem, tā var izstrādāt rekomendācijas. 21. pants Noteikumu efektivitātes novērtēšana 1. Līgumslēdzējas puses regulāri izskata no novērtē šī protokola noteikumu efektivitāti. Ja tas nepieciešams protokola mērķu sasniegšanai, tās izstrādā nepieciešamos grozījumus esošajā protokolā. 2. Pastāvošajos institucionālajos ietvaros šai novērtēšanā tiek iesaistītas pašvaldības. Iespējams konsultēties ar šai jomā aktīvām nevalstiskajām organizācijām. V NODAļA NOSLēGUMA NOTEIKUMI 22. pants Alpu konvencijas un protokola savstarpējā saistība 1. Šis protokols ir Alpu konvencijas protokols tās 2. panta un citu atbilstīgu konvencijas pantu izpratnē. 2. Neviena valsts nevar kļūt par Līgumslēdzēju pusi, ja nav parakstījusi Alpu konvenciju. Jebkura Alpu konvencijas denonsēšana ir līdzvērtīga šī protokola denonsēšanai. 3. Kad Alpu konference apspriež uz šo ptorokolu attiecošos jautājumus, balsošanā var piedalīties vienīgi šī protokola Līgumslēdzējas puses. 23. pants Parakstīšana un ratificēšana 1. Šo protokolu var parakstīt no 1994. gada 20. decembra valstis, kas parakstījušas Alpu konvenciju, un Eiropas Kopiena, un no 1995. gada 16. janvāra to var parakstīt Austrijas Republikā kā depozitārijā. 2. Šis protokols stājas spēkā Līgumslēdzējām pusēm, kas izteikušas savu piekrišanu uzņemties protokola saistības, trīs mēnešus pēc datuma, kurā trīs valstis būs iesniegušas savu ratificēšanas, pieņemšanas vai aprobācijas instrumentu. 3. Līgumslēdzējām pusēm, kas vēlāk izteiks savu piekrišanu uzņemties protokola saistības, protokols stājas spēkā trīs mēnešus pēc datuma, kurā tiek iesniegs ratificēšanas, pieņemšanas vai aprobācijas instruments. Pēc šī protokola grozījumu stāšanās spēkā, jebkura jauna protokola Līgumslēdzēja puse kļūst par tāda protokola Līgumslēdzēju pusi, kāds tas ir ar grozījumiem. 24. pants Paziņojumi Depozitārijs visām valstīm, kas minētas preambulā, un Eiropas Kopienai attiecībā uz šo protokolu dara zināmus: a) visus parakstus, b) ratifikācijas, pieņemšanas vai aprobācijas instrumenta iesniegšanas, c) visus spēkā stāšanās datumus, d) visus Līgumslēdzēju vai parakstītāju izteiktos paziņojumus, e) visu Līgumslēdzēju pušu paziņotas denonsēšanas, ieskaitot to datumu. To apliecinot, attiecīgi pilnvarotas personas ir parakstījušas šo protokolu. Sastādīts Šamberī, 1994. gada 20. decembrī franču, vācu, itāliešu, slovēņu valodās ar vienādu juridisko spēku vienā eksemplārā, kas glabājas Valsts arhīvā Austrijas Republikā. Depozitārijs nodot apstiprinātas kopijas visām parakstītājām pusēm. PIELIKUMS PēTīJUMU UN APMāCīBAS PRIORITāRāS TēMAS SASKAņā AR 17. UN 18. PANTU Pētījumi Kalnu zonu definīcija un klasifikācija, pamatojoties uz to atrašanās augstumu, klimatiskajiem, ģeomorfoloģiskajiem, ekonomiskajiem un infrastruktūras apstākļiem dažādās vietās. Veikto pasākumu efektivitātes pārbaudīšana dažādos politisko lēmumu pieņemšanas līmeņos attiecībā uz kalnu lauksaimniecību (ES /Kopējā lauksaimniecības politika, valstis, reģioni, vietējās pašvaldības), un ekoloģiskajām funkcijām (sociālā un vides savienojamība). Lauksaimniecības un mežsaimniecības ekonomisko un ekoloģisko, sociālo un kultūras funkciju novērtēšana un to attīstības iespējas vietējo specifisko apstākļu kontekstā dažādās kalnu zonās. Ražošanas un izgatavošanas metodes, lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanas kritēriji kalnu zonās. Audzējamo dzīvnieku un augu sugu dažādības ģenētikas pētījumi un tehniskā palīdzība to diferencētai, vietai piemērotai un dabu saudzējošai saglabāšanai. Mācības Zinātniska un sociāli ekonomiska tehniska palīdzība un apmācība lauku saimniecībām, kā arī pārtikas ražošanas un pārstrādes uzņēmumiem. Uzņēmuma tehniskā un ekonomiskā vadība, kas īpaši domāta produktu piedāvājuma daudzveidošanai un dažādām produkcijas un ienākumu alternatīvām lauksaimniecībā ārpus šī sektora. Dabisko ražošanas un videi draudzīgu saimniecības metožu pielietošanas apstākļi un tehniskās un finansiālās sekas. Plašsaziņas līdzekļi, prezentācijas un informācijas izplatīšana sabiedriskās domas, ekonomikas un politikas orientēšanai Alpu telpā un ārpus tās. II PIELIKUMS DEKLARĀCIJAS EIROPAS KOPIENAS VĀRDĀ Eiropas Kopienas deklarācija ATTIECīBā UZ PROTOKOLA PAR KALNU LAUKSAIMNIECīBU 8. UN 9. PANTU EIROPAS KOPIENA ATZīST KOPESAMīBAS PRINCIPU Kā IESPēJU LAUKSAIMNIEKIEM IZVēLēTIES STARP TRADICIONāLO, BIOLOģISKO UN ģENēTISKI MODIFICēTO KULTūRAUGU AUDZēšANU, IEVēROJOT JURIDISKOS PIENāKUMUS ATTIECīBā UZ ĢMO MARķēšANU UN/VAI TīRīBAS STANDARTIEM. ATTIECīGIE PANTI PROTOKOLā PAR KALNU LAUKSAIMNIECīBU JāINTERPRETē šāDā VEIDā. Eiropas Kopienas deklarācija ATTIECīBā UZ PROTOKOLA PAR KALNU LAUKSAIMNIECīBU 7., 9. — 11., 13., 14. UN 16. PANTU EIROPAS KOPIENA UZSKATA, KA VALSTS ATBALSTA PASāKUMIEM, KAS TIEK VEIKTI ATSEVIšķU UZņēMUMU INTERESēS, JāBūT SASKAņā AR KONKURENCES NOTEIKUMIEM, KAS IEVIESTI, PAMATOJOTIES UZ EK LīGUMA 36. UN 87. — 89. PANTU, UN TIE NEDRīKST NE IZKROPļOT, NE DRAUDēT IZKROPļOT KONKURENCI UN IETEKMēT TIRDZNIECīBU STARP LīGUMSLēDZēJāM PUSēM. [1] OV L 61, 12.3.1996., 31. lpp. [2] OV L 160, 26.6.1999., 80. lpp. [3] OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp. [4] OV C …, …, … lpp. [5] OV L 61, 12.3.1996., 31. lpp. [6] OV L 277, 21.10.2005., 1. lpp.