LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 267/46

Reģionu komitejas atzinums “Eiropas Savienības vietējo un reģionālo pašvaldību sadarbība bērna tiesību aizsardzības jomā”

(2010/C 267/10)

I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ

REĢIONU KOMITEJA

1. atzīmē, ka bērni veido vienu piekto daļu no Eiropas Savienības iedzīvotāju kopskaita, tāpēc vienai no ES, tās iestāžu un dalībvalstu galvenajām prioritātēm jābūt gan labvēlīgu apstākļu radīšanai, lai bērni varētu augt un attīstīties, gan viņu tiesību aizsardzībai un veicināšanai;

2. atzīmē, ka ES Pamattiesību hartas 24. pantā nepārprotami ir atzītas bērna tiesības; bērna pamattiesības ir horizontāls un transversāls jautājums, kas saistīts ar daudzām dimensijām, tāpēc tās ir jāiekļauj visās Eiropas un valstu attiecīgajās politikās kā transversāla horizontāla prioritāte. Komiteja uzskata, ka ANO Konvencija par bērna tiesībām ir pamats, kas ir svarīgs ne tikai tiesību pārkāpumu gadījumos, bet arī plaši jāpiemēro visu bērnu un jauniešu attīstības un iespēju sekmēšanai;

3. atzīmē, ka Eiropas Savienībā ir pietiekami attīstīts bērna tiesību ievērošanas institucionālais un juridiskais pamats un visas dalībvalstis ir ratificējušas ANO Konvenciju par bērna tiesībām, Eiropas Cilvēktiesību konvenciju un citus nozīmīgus starptautiskos līgumus šajā jomā. Tomēr tas nenovērš jaunu problēmu un draudu rašanos šajā jomā, kur tāpēc ir vajadzīgi jauni politikas pasākumi, labi koordinēta rīcība un pastāvīga visu minēto pasākumu uzraudzība;

4. atzīmē, ka mērķi efektīvi ievērot bērna tiesības nevar sasniegt bez visaptverošas partnerības, kurā piedalās visas iesaistītās personas, jo īpaši ES iestādes, dalībvalstis, nevalstiskās organizācijas un citas personas, kas darbojas šajā jomā, tostarp paši bērni, bet pirmkārt un galvenokārt — vietējās un reģionālās pašvaldības. Tās ir galvenās dalībnieces, kas ikdienā nodrošina bērna tiesību ievērošanu un kurām šajā jomā ir galvenās pilnvaras;

5. atzīmē, ka bērna tiesību īstenošana galvenokārt ietilpst tajās politikas jomās, kurās kompetence ir gan ES, gan dalībvalstīm (piemēram, sociālā politika, izglītība un jaunatne, veselība, brīvības, drošības un tiesiskuma telpa utt.); tāpēc uzsver, ka ir svarīgi ES līmeņa rīcībā ievērot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu un panākt tās atbilstību daudzlīmeņu pārvaldības principiem; ES varētu sekmēt debates, paraugprakses apmaiņu, kā arī salīdzinošo pētniecību, uzraudzību un novērtēšanu;

6. atbalsta Eiropas Komisijas nodomu prioritāri pievērsties cīņai pret vardarbību un neaizsargāto bērnu, piemēram, nepavadītu nepilngadīgo un cilvēku tirdzniecības upuru, kā arī nabadzības un sociālās atstumtības riska skarto bērnu aizsardzībai. RK tomēr atzīmē, ka visās minētajās jomās nebūs iespējams sasniegt izvirzītos mērķus, ja nebūs izveidota partnerība ar visiem iesaistītajiem dalībniekiem, jo īpaši vietējām un reģionālajām pašvaldībām;

7. atzīmē, ka ir vajadzīgi arī savlaicīgi veselības veicināšanas pasākumi, lai novērstu virkni problēmu, kas var rasties, bērniem un jauniešiem dzīvojot vidē, kur draud dažādas briesmas;

8. atzinīgi vērtē Komisijas nodomu izstrādāt paziņojumu par bērna tiesībām un šā mērķa sasniegšanai izvēlēto metodi — organizēt minētā jautājuma sabiedrisko apspriešanu. RK labprāt sadarbosies ar Komisiju, darbojoties ES Bērna tiesību foruma vadības grupā un piedaloties pašā forumā;

9. atzinīgi vērtē Eiropadomes 2010. gadā pieņemtās Stokholmas programmas (daudzgadu programma brīvības, drošības, tiesiskuma un iedzīvotāju aizsardzības jomā) nosacījumus, kuros kā viena no prioritātēm ir iekļauta bērna pamattiesību aizsardzība un veicināšana;

10. pauž nožēlu, ka Stokholmas programmā nav skaidri minētas vietējās un reģionālās pašvaldības un to loma, un uzsver, ka, izstrādājot rīcības plānu Stokholmas programmas īstenošanai, ir svarīgi ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību vajadzības un zināšanas;

11. aktīvi atbalsta ikgadējo dialogu par pamattiesību daudzlīmeņu aizsardzību un veicināšanu, ko kopīgi organizē Eiropas Komisija, ES Pamattiesību aģentūra (FRA) un Reģionu komiteja un kas ir instruments, lai novērstu trūkumus Eiropas stratēģijas par bērna tiesībām īstenošanā un nodrošinātu vietējo un reģionālo pašvaldību efektīvu iesaistīšanu Eiropas līmeņa sadarbībā bērna tiesību jomā;

12. atzinīgi vērtē Eiropas Savienības Pamattiesību aģentūras izstrādātos rādītājus bērna tiesību jomā, jo tas ir nozīmīgs solis apzinātākas un uz pierādījumiem balstītas politikas īstenošanā. Komiteja tomēr vērš uzmanību uz minēto rādītāju trūkumiem, kas vēl nav novērsti; tie tikai nedaudz skar vietējo un reģionālo pašvaldību kompetences jomu, tāpēc pašvaldības tos var izmanot tikai ierobežoti;

13. pauž nožēlu, ka visas ES dalībvalstis ir apņēmušās ievērot Starptautiskās Darba organizācijas (SDO) Bērnu darba ļaunāko formu konvenciju, bet nav skaidrs, cik bērnu ir kļuvuši par cilvēku tirdzniecības un darba ekspluatācijas upuriem. Tādēļ RK uzsver, ka, īstenojot pasākumus Eiropas gadā cīņai pret nabadzību un sociālo atstumtību (2010. gads), visos līmeņos ir jānodrošina labāka attiecīgo struktūrvienību un specializēto aģentūru darbības koordinācija, lai tās varētu efektīvāk vērsties pret bērnu ekspluatāciju;

14. atzīmē, ka jāturpina uzsvērt vietējo un reģionālo pašvaldību būtiskā loma bērna tiesību aizsardzībā, jo īpaši saistībā ar piekļuvi izglītībai, veselības aprūpei, sociālajai aizsardzībai un jaunu cilvēku piekļuvi darba tirgum;

15. norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības uzskatāmas par nozīmīgiem partneriem ES konsultāciju procedūrās, jo sevišķi tāpēc, ka tās vislabāk spēj informēt sabiedrību un rosināt dialogu ar vietējām kopienām, lai paaugstinātu bērna tiesību aizsardzības līmeni un ar ES finansiālo atbalstu reģionālā un vietējā līmenī organizētu informācijas kampaņas par bērna tiesībām ar mērķi labāk informēt bērnus par viņu tiesībām;

16. atzīmē, ka ļoti vērtīgu darbu veic Eiropas un valstu līmeņa nevalstiskās organizācijas, kas sekmē bērna tiesību ievērošanu;

17. atzinīgi vērtē politikas tematiskās iniciatīvas, piemēram, UNICEF koncepciju par bērniem draudzīgu pilsētu, ar kuras palīdzību vietējā līmenī praktiski īsteno ANO Konvenciju par bērna tiesībām un kurā ietverti pasākumi gan bērna tiesību nodrošināšanai, gan viņu iesaistīšanai attiecīgos lēmumu pieņemšanas procesos;

18. iesaka vietējām un reģionālajām pašvaldībām pilnībā izmantot esošās struktūras sadarbības atvieglošanai un paraugprakses apmaiņai, tādas kā organizēta pilsoniskā sabiedrība, akadēmiskās aprindas un politisko lēmumu pieņēmēji, kas darbojas bērna tiesību jomā. Šajā sakarā Eiropas līmenī būtu jāatbalsta novatoriski pasākumi, tostarp labas prakses apmaiņa, lai sekmētu dažādu ES dalībvalstu vietējo un reģionālo pašvaldību sadarbību un efektīvāku partnerību;

19. aicina Komisiju iekļaut dalībvalstu paraugprakses piemērus Eiropas Savienības dokumentos par bērna tiesību aizsardzību. ES bērna tiesību stratēģijā attiecīgi būtu jāņem vērā noteikumi, kas iekļauti Eiropas Hartā par bērniem draudzīgām pilsētām un Eiropas Padomes politikas pamatnostādnēs par valstu integrētām stratēģijām bērnu aizsardzībai pret vardarbību; vienlaikus Komiteja uzsver nepieciešamību vairāk pievērsties veidam, kā politiskās saistības vislabāk īstenot praksē;

20. atzīmē, ka Eiropas Padomei ir nozīmīga loma bērna tiesību jomā, un mudina ES iestādes paplašināt sadarbību ar Eiropas Padomi;

Juridiskais un administratīvais pamats

21. ņemot vērā bērna tiesību jēdziena sarežģītību un daudzdimensionālo raksturu, uzsver, ka šis jautājums uzskatāms pirmām kārtām par instrumentu, ar kuru nodrošina drošu, daudzveidīgu un labvēlīgu vidi bērnu attīstībai, lai palīdzētu viņiem kļūt par savas attiecīgās vietējās kopienas, dalībvalsts, kā arī visas multikulturālās Eiropas sabiedrības pilntiesīgiem, apzinīgiem un sociāli atbildīgiem locekļiem;

22. aicina dalībvalstis pievērst lielāku uzmanību bērna tiesību nodrošināšanai, tostarp ievērot bērnu attīstībai nepieciešamos pamatnoteikumus. Šajā jomā vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir vienreizēja iespēja izstrādāt savu politiku un kalpot par piemēru gan savā valstī, gan ES kopumā;

23. atzīmē, ka dažas no visneaizsargātākajām bērnu grupām ir izslēgtas no bērna tiesību nodrošināšanas pasākumiem. Tas īpaši attiecas uz tā sauktajiem “neredzamajiem bērniem” — bērniem no ģimenēm, kuras attiecīgajā valstī uzturas nelegāli, un ielu bērniem;

24. atzīmē, ka ir ļoti svarīgi nodrošināt dalībvalstu policijas iestāžu efektīvu sadarbību un pilnībā izmantot uz sabiedrības aktivitāti balstītus pasākumus, piemēram, pazudušu bērnu palīdzības dienesta numuru 116000. RK aicina dalībvalstis padarīt sabiedrībai pieejamus bezmaksas numurus, kas sākas ar 116, un informēt par tiem iedzīvotājus;

25. aicina visus iesaistītās personas apkopot pilnīgāku informāciju par minētajiem rādītājiem, kā arī turpināt uzlabot datu vākšanu par tiem un to analīzes metodes. Ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām būtu jāapspriežas visos šā procesa posmos, jo tās ir gan kvalitatīva un kvantitatīva ieguldījuma sniedzējas, gan arī minētā instrumenta galvenās galalietotājas;

26. aicina Komisiju ievērot to, ka dalībvalstīs trūkst vispusīgas informācijas par bērna tiesību aizsardzību, un tāpēc rosina izstrādāt, publicēt un regulāri aktualizēt bērna tiesību aizsardzības jomā sasniegto “rezultātu apkopojumu”, izmantojot pilnveidotos bērna tiesību rādītājus un sniedzot ticamu, salīdzināmu un aktuālu informāciju par bērna tiesību aizsardzības līmeni dalībvalstīs. Rezultātu apkopojumu varētu balstīt uz metodoloģiju, ko izmanto iekšējā tirgus rezultātu apkopojumā, kas informē par iekšējā tirgus direktīvu transponēšanu. Šis instruments kalpotu ne tikai par atsauces avotu pētniecībā, bet, popularizējot paraugpraksi, tas varētu sniegt nozīmīgu impulsu politiskām pārmaiņām dalībvalstīs un tādējādi, izmantojot atklāto koordinācijas metodi, kā ieteikts Baltajā grāmatā par Eiropas pārvaldību, kompensēt saistošu Kopienas tiesību aktu trūkumu;

27. aicina Komisiju, īstenojot ES ārpolitiku, veicināt bērna tiesību aizsardzību, kā arī ES un ārpuskopienas valstu vietējo pašvaldību sadarbību šajā jomā. Tāpēc būtu jārosina sadarbība ar Eiropas Padomi un citām ES ārējās sadarbības struktūrām, ieskaitot, bet neaprobežojoties ar Eiropas kaimiņattiecību politiku, Savienību Vidusjūrai, ES un Āfrikas dialogu, kā arī sadarbību ar Āfrikas, Karību un Klusā okeāna valstīm, tādējādi sniedzot ieguldījumu dzīves kvalitātes uzlabošanā ES partnervalstīs un vienlaikus īpašu uzmanību veltot valstīm pie ES ārējām robežām;

Pamattiesību nodrošināšana un galveno problēmu novēršana

28. atzīmē, ka valsts līmeņa bērnu tiesībsargiem un citām līdzīgām bērna tiesību aizsardzības struktūrām ir pozitīva loma, un norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības un citas iesaistītās personas var gūt labumu no divvirzienu saziņas un ciešas sadarbības ar minētajām amatpersonām. Komiteja aicina dalībvalstis stiprināt bērnu tiesībsargu institūcijas, ievērojot Eiropas Parlamenta un starptautisko organizāciju ieteikumus;

29. norāda, ka nabadzība var būt būtisks šķērslis, kas neļauj nodrošināt iespēju vienlīdzību visiem sabiedrības locekļiem; šī problēma ir jārisina, ja vēlamies nodrošināt bērna tiesību efektīvu aizsardzību. Bērnu nabadzība var liegt bērniem un viņu ģimenēm viņu tiesības un ierobežot nākotnes iespējas. Tāpēc ar pasākumiem galvenokārt jāpievēršas bērniem no visneaizsargātākajām sociālajām grupām un jānodrošina kvalitatīvas izglītības pieejamība visiem, lai katram bērnam pavērtu vispusīgas attīstības iespējas;

30. norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības varētu palīdzēt efektīvi risināt šo problēmu, atbalstot bērniem piemērotas un daudzdimensionālas sociālās aizsardzības sistēmas, jo bērnus var labāk aizsargāt tad, ja viņiem un arī viņu vecākiem ir nodrošināti pienācīgi dzīves apstākļi un veselības aprūpe. Visrentablākais risinājums ir profilakse un sociālā aizsardzība. Piekļuvi izglītībai un veselības aprūpes pakalpojumiem īpaši sekmē tādi pasākumi kā bāreņu un mazāk aizsargāto bērnu atbrīvošana no maksas par minētajiem pakalpojumiem. Tāpēc RK iesaka īpaši aicināt Eiropas iestādes, starptautiskās organizācijas, specializētās apvienības un valstu publiskās iestādes stiprināt vietējo un reģionālo pašvaldību spēju īstenot šos ļoti svarīgos pasākumus;

31. mudina Komisiju izstrādāt un pieņemt ieteikumus bērnu nabadzības novēršanai. Tos varētu sagatavot, rīkojot plašu apspriešanos ar sabiedrību, lai uzklausītu pēc iespējas vairāk viedokļu, iesaistītu pēc iespējas vairāk ieinteresēto personu un atspoguļotu iespējamo risinājumu daudzveidību;

32. norāda, ka, ES darbaspēka mobilitātei un iekšējai migrācijai arvien palielinoties, jānodrošina migrantu bērnu tiesības, jo īpaši vietējo un reģionālo pašvaldību kompetences jomās. Tas cita starpā ietver palīdzības sniegšanu migrantu ģimeņu apvienošanā, ģimenes konsultācijas, sociālos, izglītības un veselības aprūpes pakalpojumus migrantu bērniem, palīdzot viņiem pielāgoties dzīvei galamērķa valstī un iekļauties vietējās un skolas kopienās;

33. norāda uz ieguvumiem, kurus varētu sniegt ES iekšējo migrantu bērnu sekmīga integrācija galamērķa valstu attiecīgajās sociālajās grupās. Sekmīgi pasākumi var paplašināt gan attiecīgās valsts, gan migrantu bērnu zināšanas par citām ES dalībvalstīm, vairot sociālo kapitālu, kā arī iecietību gan migrācijas izcelsmes, gan galamērķa valstīs. Tāpēc RK aicina vietējās un reģionālās pašvaldības un dalībvalstis veltīt vairāk uzmanības minētajam jautājumam un ES iekšējās migrācijas radītās problēmas pārvērst par iespējām;

34. norāda uz draudiem, kurus rada cilvēku, it īpaši bērnu tirdzniecība, kas diemžēl joprojām nav novērsta. RK aicina Komisiju un dalībvalstis veltīt visas iespējamās pūles, tostarp pieņemt attiecīgus ES līmeņa tiesību aktus, lai apkarotu šo noziedzības veidu un nodrošinātu tās upuriem visefektīvāko aizsardzību ciešā sadarbībā ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, jo tieši tās ir atbildīgas par tādām svarīgām ar palīdzību saistītām jomām kā izglītība, sociālā aprūpe un psihologa atbalsts, kā arī par sadarbības stiprināšanu ar tiesībaizsardzības un tiesu iestādēm;

35. norāda, ka jānodrošina nepavadītu nepilngadīgo pienācīga aizsardzība;

36. norāda, ka jāuzlabo nepilngadīgo tiesu sistēma, jāizstrādā nepilngadīgo vecumam piemēroti likumpārkāpumu profilakses, izmeklēšanas un reintegrācijas pasākumi, kā arī ieslodzījuma vietās nepilngadīgie likumpārkāpēji ir telpiski un organizatoriski jānodala no pieaugušajiem ieslodzītajiem;

Informācijas un izglītības pasākumi

37. uzsver, ka ir svarīgi nodrošināt visiem, gan pieaugušajiem, gan bērniem, vispusīgu informāciju par bērna tiesību jautājumiem, tādējādi vairojot izpratni par bērna tiesību būtību, palielinot jaunu cilvēku informētību un ietekmējot viņu apziņas veidošanu;

38. norāda, ka sociālās tiesības un pienākumi ir nedalāmi, un tāpēc iesaka lielāku uzmanību veltīt citām jomām, kas saistītas ar bērna tiesībām, proti, cilvēktiesībām un sociālajai atbildībai. Komiteja iesaka arī vairot izpratni par to, ka bērniem atbildīgi jāizturas pret ģimeni, kopienu, vecākiem, gados veciem cilvēkiem, maziem bērniem, cilvēkiem nelabvēlīgā stāvoklī, vidi un citām nozīmīgām grupām mūsdienu sabiedrībā;

39. norāda, ka, īstenojot bērna tiesību aizsardzības pasākumus, bērni uzskatāmi par partneriem, kas spēj sniegt vērtīgas atsauksmes un informāciju. Minēto informāciju vajadzētu izmantot, atjauninot valstu un Eiropas politiku. Vietējās un reģionālās pašvaldības šajā procesā var iesaistīties kā starpnieces un veicinātājas, izmantojot jau esošo paraugpraksi, piemēram, vietējās bērnu padomes, kas ir piemērota struktūra, kura ļauj viņiem paust savu viedokli;

40. atzinīgi vērtē Komisijas ierosmi izveidot sešus saziņas forumus, kuros bērni un jaunieši varētu paust viedokļus, un uzsver, ka minētā iniciatīva ir jāizvērš un tajā jāiesaista vietējās un reģionālās pašvaldības, jo tās vislabāk pārzina vietējos apstākļus un spēj nodrošināt šo strukturēto saziņu;

41. norāda, ka jānodrošina bērna tiesības piekļūt kvalitatīvai izglītībai, dzīvot drošā un ērtā vidē un būt aizsargātam pret visu veidu fizisku un psiholoģisku vardarbību, un atzīmē, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir galvenā loma minēto tiesību nodrošināšanā;

42. norāda, ka arī bērniem ar fizisku un/vai garīgu invaliditāti jānodrošina tiesības uz kvalitatīvu izglītību, un vēlreiz uzsver, ka īpaša nozīme ir pasākumiem, kas veicina viņu neatkarību un nodrošina pilnīgu integrāciju sociālajā vidē, kā tas paredzēts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 26. pantā. Izglītības jomā pastāv divas atšķirīgas koncepcijas: pirmā ir izstrādāt īpašas izglītības un mācību programmas, un otrā — bērnus ar invaliditāti pēc iespējas vairāk integrēt parastajās mācību iestādēs. RK aicina vietējās un reģionālās pašvaldības, valsts iestādes, pedagoģiskās iestādes, nevalstiskās organizācijas un visas pārējās ieinteresētās personas piedalīties Eiropas mēroga debatēs par iespējamajiem risinājumiem un paraugpraksi šajā jomā un to rezultātus darīt zināmus visiem, kas vēlas uzlabot zināšanas šajā jomā. Šajā sakarā Komiteja vēlreiz norāda, ka būtu jāatbalsta izmēģinājuma projekti, kas saistīti ar bērnu ar invaliditāti integrāciju un paver reālas iespējas visiem, nepieļaujot nekādas sociālās atstumšanas vai diskriminācijas izpausmes;

43. norāda, ka ir svarīgi, lai sociālajiem darbiniekiem un citiem speciālistiem, kas strādā ar bērniem, būtu nodrošināta kvalitatīva izglītība un pastāvīga apmācība;

44. ar bažām atzīmē, ka bērna tiesību pārkāpumi izpaužas dažādos veidos: sākot ar ņirgāšanos, ko parasti izraisa vēlme imitēt nepareizu izturēšanos, un beidzot ar cita veida savstarpējo psiholoģisko un fizisko vardarbību un citiem ļaunprātīgas izturēšanas veidiem, it īpaši skolā;

45. uzskata, ka bērnu pilnvērtīga attīstība ir apdraudēta, ja viņi pārmērīgi daudz laika pavada sazinoties virtuālos sociālos tīklos, spēlējot datorspēles un iegrimstot virtuālā pasaulē. Virtuālo aktivitāšu dēļ bieži mazinās šo bērnu iespējas attīstīt sociālās prasmes un iegūt vajadzīgās zināšanas. Tāpēc visām ieinteresētajām iestādēm būtu jārūpējas par to, lai attīstītu bērnu izpratni, ka informācijas tehnoloģijas un virtuālā pasaule pirmām kārtām ir līdzekļi, ar kuriem sasniegt mērķus reālajā pasaulē;

46. vērš uzmanību uz ieguvumiem, ko dod “ielu dzīve”, veicinot bērnu vispusīgu attīstību, jo tādā veidā var iepazīt un izmantot publisko telpu, augt, socializēties un mijiedarboties ar citiem bērniem un savu kopienu, kā arī norāda uz šādas “ielu dzīves” negatīvajiem aspektiem, kas dažos Eiropas reģionos un pilsētās izpaužas kā jauniešu bandu veidošanās;

47. saistībā ar abiem iepriekš minētajiem punktiem rosina dalībvalstu vietējās un reģionālās pašvaldības aktīvāk iesaistīties paraugprakses apmaiņā par to, kā organizēt ārpusskolas nodarbības bērniem, izmantojot tās kā līdzekli, lai viņi varētu attīstīt sociālās un profesionālās prasmes. Paraugprakses piemēru izmantošana tālāk jāveicina valstu un Eiropas līmenī, attiecīgi pielāgojot valstu un Eiropas instrumentus;

48. aicina Komisiju, izstrādājot bērna tiesību aizsardzības jomā sasniegto “rezultātu apkopojumu”, iesaistīt pēc iespējas vairāk dalībnieku, tostarp attiecīgās Eiropas Savienības aģentūras, nevalstiskās organizācijas, vietējās un reģionālās pašvaldības un Reģionu komiteju;

49. uzskata, ka, ņemot vērā informācijas tehnoloģiju (IT) straujo attīstību un tehnoloģiskās iespējas lietot šādu tehnoloģiju bērnu dažāda veida ļaunprātīgai izmantošanai, par vienu no ES galvenajiem uzdevumiem būtu jāizvirza interneta drošāka lietojuma sekmēšana;

50. uzsver, ka drošāka interneta koncepcijā būtu jāparedz pasākumi cīņai pret bērnu ļaunprātīgu izmantošanu un bērnu pornogrāfiju internetā, kā arī citām virtuālajā vidē izplatītām vardarbības formām, piemēram, kiberiebiedēšanu;

51. uzskata, ka bērnu un to pieaugušo izglītošana, kuri darbojas ar bērniem un viņus ietekmē, var būtiski palīdzēt, lai nepieļautu un novērstu bērnu ļaunprātīgu izmantošanu, kas saistīta ar internetu. Galvenā uzmanība jāpievērš bērnu un pieaugušo, īpaši, to, kas strādā ar bērniem (piemēram, veselības aprūpes, izglītības un sociālā darba speciālisti), apmācībai par to, kā droši lietot internetu, atpazīt kibernoziegumus un citas uz internetu balstītas ļaunprātīgas darbības un kā par tām ziņot attiecīgajām iestādēm;

52. norāda, ka bērni ir jāpasargā no nonākšanas negatīvā sociālā vidē, īpaši tādā vidē, kas veicina psihotropo vielu (alkohola, tabakas, narkotiku un citu vielu ar negatīvu ietekmi uz garīgo un fizisko veselību) patēriņu. Šajā ziņā īpaši svarīga loma ir vietējām un reģionālajām pašvaldībām, jo tās ir pirmais ķēdes posms sistēmā, kam jānodrošina bērna harmoniska un droša attīstība. Pašvaldību uzdevums ir analizēt, apzināt un novērtēt iespējamās briesmas, kā arī izmantot visus to novēršanai pieejamos līdzekļus. Valstu un Eiropas iestādēm, tostarp bērnu tiesībsargu institūcijām, nevalstiskajām organizācijām un citiem sociālajiem un ekonomiskajiem partneriem būtu dažādos veidos jāatbalsta vietējās un reģionālās pašvaldības šajā jomā un jāveicina sabiedrībā noraidoša attieksme pret psihotropo vielu patēriņu;

Finanšu un atbalsta pasākumi

53. uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības uzskatāmas par nozīmīgiem partneriem Eiropas stratēģijas par bērna tiesībām izstrādē un īstenošanā, kā arī citās Eiropas iniciatīvās bērna tiesību jomā;

54. uzskata, ka visām ar minēto stratēģiju saistītajām programmām un instrumentiem jābūt pieejamiem vietējām un reģionālajām pašvaldībām;

55. atzinīgi vērtē to, ka Eiropas finansējuma un atbalsta instrumenti, piemēram, Daphne programma pozitīvi ietekmējusi bērna tiesību aizsardzību, tomēr pauž nožēlu par resursu trūkumu un nepietiekamo informāciju par finansējuma un atbalsta iespējām. Minētās programmas rezultāti stratēģiski jāsaista ar ES stratēģijas par bērna tiesībām īstenošanu un jāizmanto turpmākās politikas veidošanā;

56. vērš uzmanību uz to, ka vietējās un reģionālās pašvaldības partnerībā ar citiem dalībniekiem visā Eiropā jau ir uzkrājušas nozīmīgu pieredzi, kā izmantot ES palīdzību bērna tiesību aizsardzībai. Šādu pasākumu rezultāti stratēģiski jāiekļauj ES stratēģijas par bērna tiesībām īstenošanā, regulāri jāpublisko, jāapspriež un jāizmanto kā vērtīgs ieguldījums attiecīgās politikas atjaunināšanā;

57. aicina Komisiju uzlabot komunikāciju un informāciju par atbalsta un finansējuma shēmām, kuras pieejamas vietējām un reģionālajām pašvaldībām un kurās paredzētas atbalsta iespējas ar bērna tiesībām saistītām iniciatīvām, gan tādām, kas tieši vērstas uz bērna tiesību aizsardzību, piemēram, Daphne III programmai, gan iniciatīvām, kurās bērna tiesības ir tikai viena no prioritātēm, piemēram, pārrobežu sadarbības programmām, pilsētu attīstības programmām (piemēram, URBACT II) utt. Par visiem finanšu resursiem, kas pieejami dažādās ES budžeta pozīcijās un dažādās jomās, būtu jānodrošina lielāka skaidrība un efektīvāk jāsniedz informācija, lai novērstu pārklāšanos un tādējādi paaugstinātu veikto pasākumu efektivitāti.