Ekspertu grupas darbs šajā jomā tika vērsts galvenokārt uz to šķēršļu apzināšanu un novēršanu, kas izriet no valstu noteikumiem vai prakses. Papildus minētajam un ņemot vērā nepieciešamību rīkoties ES līmenī, Komisija uzsāka sabiedrisku apspriešanu par šķēršļiem ieguldījumu fondu pārrobežu izplatīšanai, un tajā apsvērti arī šie temati. Noteiktajā laikā tiks paziņots par turpmāko darbu, kas izrietēs no Komisijas rīkotās apspriešanas un kurā būs ņemts vērā šis ziņojums.

Pirmais šķēršļu kopums, ko apzināja ekspertu grupa, attiecas uz problēmām, kas visā ieguldījumu ciklā kavē ieguldītāju pārrobežu darbību. Šajā ziņojumā nošķir ex ante šķēršļus (īpaši aktuāli, kad ieguldītāji apsver iesaistīšanos pārrobežu darbībās), in itinere šķēršļus (kas kavē ieguldītājus saglabāt vai palielināt pārrobežu pakļautību riskiem) un ex post šķēršļus (kas rada grūtības ieguldījumu procesa beigās).

Reversais mārketings pēc tam tika interpretēts kā profesionāla klienta pieprasījums pēc īpaši izraudzīta jau esoša fonda ieguldījumu apliecībām vai daļām, ja pirms tam nav saņemts tiešs vai netiešs pārvaldītāja uzņēmuma vai tā vārdā izteikts piedāvājums vai nav notikusi izvietošana (t. i., pakalpojumu mārketings). Tādējādi kontakts ir dibināms vienīgi pēc ieguldītāja iniciatīvas un nevar būt atbilde uz iepriekšējiem piedāvājumiem vai izvietošanu.

Komisija atzinīgi vērtē dalībvalstu veikto darbu ekspertu grupā, kas vērsts uz to, lai apzinātu kopīgu izpratni par pirmstirdzniecības un reversā mārketinga praksi, un aicina tās turpināt valstu noteikumu pārskatīšanu, lai veicinātu konverģenci šajā jomā. Komisija arī aicina dalībvalstis turpināt sadarboties ar Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi (EVTI), lai sasniegtu uzraudzības konverģenci šajā jomā.

2.1.2.Administratīvie noteikumi

Lai gan ar PVKIU direktīvu ir atļauti atšķirīgi vietējie administratīvie pasākumi, ko nosaka uzņemošās dalībvalstis, tos varētu uzskatīt par šķērsli fondu pārrobežu tirdzniecībai, un tie ne vienmēr ir pamatoti ar pievienoto vērtību vietējiem ieguldītājiem, īpaši ņemot vērā jaunu tehnoloģiju attīstību.

Vairums dalībvalstu pieprasa, lai izpirkšanas, parakstīšanās un maksājumu saņemšanas iestādes atrastos to teritorijā. Vairākas dalībvalstis tādu pašu prasību piemēro AIF, kurus tirgo individuāliem ieguldītājiem, vai pieprasa, lai patērētāju tiesību aizsardzības nolūkā pilnvarotā maksātāja uzdevumus veic vietējā kredītiestāde. Dažas dalībvalstis pieprasa arī, lai pēc tam, kad PVKIU vai AIF sāk tirgot individuāliem ieguldītājiem, tiktu iecelts vietējais izplatītājs.

Neskarot turpmākās iniciatīvas, Komisija aicina dalībvalstis turpināt to tiesību aktos noteikto spēkā esošo administratīvo pasākumu attiecināšanu, lai līdz 2019. gadam likvidētu nevajadzīgu administratīvo slogu.

2.1.3.Administratīvās maksas par pārrobežu tirdzniecību

Attiecībā uz pasu piešķiršanu visiem ES investīciju fondiem piemēro oficiālu paziņošanas procesu, un daudzos gadījumos valstu kompetentās iestādes par to nosaka maksu.

Pasākumi ievērojami atšķiras gan maksu absolūtā līmeņa, gan to aprēķināšanas metožu ziņā, un ietver šādus faktorus: fonda regulatīvā forma, mērķa tirgus (profesionālais vai individuālais), apakšfondu skaits un pārvaldīšanā esošie aktīvi. Piemēram, vienreizējā reģistrācijas maksa par atsevišķu PVKIU var būt no EUR 115 līdz EUR 1100, savukārt vienreizējā reģistrācijas maksa par atsevišķu AIF – no EUR 200 līdz EUR 2520. Gada maksa par atsevišķu PVKIU un AIF var būt no EUR 200 līdz vairāk nekā EUR 4000.

Uzņemošo dalībvalstu ieturēto administratīvo maksu diapazons, pārredzamības trūkums attiecībā uz to aprēķināšanas metodēm vai spēkā esošie tiesiskie regulējumi kavē fondu produktu pārrobežu tirdzniecību visā ES. Paziņošanas procedūrās, kas ietvertas dažādajos tiesību aktos par fondiem, patlaban nav nekādu atsauču uz administratīvajām maksām. Dažos gadījumos, piemēram, attiecībā uz EuVECA un EuSEF,visas uzraudzības pilnvaras ir vietējai kompetentajai iestādei, un uzņemošās valsts iestādēm ir skaidri aizliegts noteikt jebkādas prasības vai administratīvās procedūras attiecībā uz tirdzniecību. Komisija jau ir ierosinājusi samazināt izmaksas, kas rodas pārvaldniekiem, saistībā ar to, ka tās priekšlikumos izdarīt grozījumus EuVECA un EuSEF regulās ir skaidri aizliegtas maksas, ko nosaka uzņemošo valstu kompetentās iestādes.

Ekspertu grupa uzsvēra atšķirības valstu uzraudzības pasākumos saistībā ar PVKIU un AIFP direktīvām un konstatēja, ka šīs maksas var tikt uzskatītas par tādām, kas sedz uzraudzības un administratīvās izmaksas, kuras rodas valstu kompetentajām iestādēm sakarā ar paziņojuma apstrādi, un/vai par pasākumu, lai rada vienlīdzīgus konkurences apstākļus vietējiem un ārvalstu dalībniekiem un novērš regulējuma arbitrāžu.

Lai gan absolūtā izteiksmē administratīvās maksas var nebūt nozīmīgs šķērslis, kopā ar juridisko un konsultāciju pakalpojumu izmaksām, kas saistītas ar darbības veikšanu dažādu valstu tirgos, tās rada būtisku slogu, jo īpaši maziem pārvaldniekiem. Līdz ar to dalībvalstis atzina, ka ir jāuzlabo valstu maksu skaidrība, pārredzamība un prognozējamība.

Neskarot citas iniciatīvas šajā jomā, Komisija aicina dalībvalstis savā darbībā pamatoties uz ekspertu grupas diskusijām un apņemties nodrošināt skaidrību un pārredzamību savā administratīvo maksu struktūrā. Dalībvalstīm visaptverošā un lietotājiem draudzīgā veidā būtu jāpublicē vienā publiski pieejamā valsts tīmekļa vietnē informācija par visām maksām, kas saistītas ar fondu paziņošanu – gan vienreizējām, gan gada maksām. Apspriešanas gaitā par pārrobežu fondu izplatīšanu Komisija vērtē, vai paziņošanas maksas ir saderīgas ar efektīvu paziņošanas procedūru, tiesību aktos paredzētajām atļauju piešķiršanas tiesībām un, ja maksas būtu pieļaujamas, kā nodrošināt, ka tās ir samērīgas un nav pārlieku lielas. Ciktāl maksas ir atļautas, Komisija plāno turpināt kopā ar dalībvalstīm un EVTI apsvērt priekšrocības, ko sniedz vienuviet publiski pieejama informācija par maksām, kas izvietota salīdzinošā tīmekļa vietnē vai centrālajā depozitārijā.

2.2.Prasības attiecībā uz pensiju fondu ieguldījumiem

Ekspertu grupa pievērsās jautājumam par iespējamu tendenci dot priekšroku vietējiem ieguldījumiem, kas saistīta ar valstu ierobežojumiem pensiju fondu ieguldījumiem. Tas varētu būt svarīgi attiecībā uz tā dēvēto “1.a pīlāru” (darbojas sociālās drošības aizsegā, bet privātā pārvaldībā) un “2. pīlāru” (arodpensiju shēmas). Uz “3. pīlāru” (privātās pensiju shēmas) galvenokārt attiecas apdrošināšanas regulējums, un ir mazāka iespēja, ka to varētu skart šāda veida ierobežojumi. Līdzšinējais darbs liecina, ka daudzas dalībvalstis piemēro ierobežojumus ieguldījumiem dažādās aktīvu klasēs, akcijās, kas tiek tirgotas neregulētos tirgos, vai biržas sarakstā neiekļautās akcijās. Lielākā daļa ģeogrāfisko ierobežojumu attiecas vienīgi uz ieguldījumiem ārpus ES, EEZ un/vai ESAO. Tie visi šķiet pamatoti ar vispārīgiem prudenciālajiem noteikumiem un nav galvenais faktors, kas ierobežo pārrobežu ieguldījumus ES.

Dažiem pensiju fondiem var piemist valstu neobjektivitāte, kas drīzāk skaidrojama nevis ar to noteiktajiem regulatīvajiem ierobežojumiem, bet ar citiem faktoriem, kuri ietekmē to ieguldījumu lēmumus, tādiem kā uzņēmējdarbības vide, ar projektiem saistītas garantijas un administratīvie un nodokļu šķēršļi. Daži pensiju fondi veic pārrobežu ieguldījumus, bet šķiet, ka lielā mērā to dara ārpus ES.

Ar Eiropas Investīciju fonda un Eiropas Stratēģisko investīciju fonda starpniecību Investīciju plāns Eiropai (ESIF) nodrošina iespēju palielināt pensiju fondu pārrobežu ieguldījumus ES. Kopenhāgenas infrastruktūra II ir viens no piemēriem kopīgiem ieguldījumiem, ko ar ESIF atbalstu pensiju fondi veic atjaunojamo energoresursu projektos Vācijā un Apvienotajā Karalistē. Ar mērķi piesaistīt vairāk privāto institucionālo ieguldījumu, tostarp pensiju fondu ieguldījumu, Komisija nesen uzsāka Eiropas Riska kapitāla fondu fonda iniciatīvu.

Komisija aicina dalībvalstis apakšgrupā pievērst uzmanību pārrobežu ieguldījumu sekmīgiem piemēriem ES, kuros piedalās pensiju fondu nozares pārstāvji, lai: