LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 42/10

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 50. panta 2. punkta a) apakšpunktu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1151/2012 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu kvalitātes shēmām

(2014/C 42/10)

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1151/2012 (1) 51. pantam.

VIENOTS DOKUMENTS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību (2)

“BŒUF DE CHAROLLES”

EK Nr. FR-PDO-0005-0873-07.04.2011

AĢIN ( ) ACVN ( X )

1. Nosaukums

“Bœuf de Charolles”

2. Dalībvalsts vai trešā valsts

Francija

3. Lauksaimniecības produkta vai pārtikas produkta apraksts

3.1. Produkta veids

1.1. grupa. Svaiga gaļa (un subprodukti)

3.2. Produkta apraksts, uz kuru attiecas 1. punktā minētais nosaukums

Cilmes vietas nosaukumu “Bœuf de Charolles” var attiecināt tikai uz šādu Šarolē šķirnes liellopu gaļu:

— vismaz 28 mēnešus vecas teles,

— par 8 gadiem jaunākas govis,

— vismaz 30 mēnešus veci kastrēti vērši.

Dzīvnieku kautķermeņu iedalījums atbilst EUROP klasifikācijas sistēmai, tā pamatā ir šādi kritēriji:

— kautķermeņu muskuļaudu klasei jābūt robežās no R līdz E,

— kautķermeņa svaram atkarībā no dzīvnieku kategorijas jābūt vismaz: — 360 kg govju un vēršu kautķermeņiem, — 320 kg teļu kautķermeņiem,

— iekšējo un ārējo taukaudu klasei jābūt robežās no 2+ līdz 3+,

— krāsai jābūt gandrīz koši sarkanai,

— zemādas tauku krāsai jābūt no gaišas krēmkrāsas līdz dzeltenai,

— kauliem jābūt pavisam smalkiem līdz normāliem,

— gaļas konsistencei jābūt ļoti graudainai līdz normālai,

— kautķermeņu galīgais pH nedrīkst pārsniegt 5,8.

Gaļa ir koši sarkanā krāsā ar marmorējumu un smalku cauraugumu. Tās konsistence ir smalkgraudaina un maiga, ar nelielu dzīslojumu, turklāt gaļai raksturīgs sulīgums un nedaudz skābena garša. Tās raksturīgās īpašības izpaužas pagatavošanas laikā, radot garšu un smaržu ar bagātīgu aromātu (dzīvnieku, tauku, dārzeņu, graudaugu u. c.).

Gaļa ir pieejama vienīgi atdzesētā veidā. To nav paredzēts sasaldēt.

3.3. Izejvielas (tikai pārstrādātiem produktiem)

—

3.4. Dzīvnieku barība (tikai dzīvnieku izcelsmes produktiem)

Teļu zīdīšana noris dabiskā veidā, tie seko mātei vai attiecīgā gadījumā aizstājējmātei, un tiem līdz atšķiršanai ir pieejama lopbarība.

Dzīvnieki barojas pamatā ar zālaugiem. Gadalaikiem mijoties, tie pārmaiņus uzturas ganībās un kūtī, turklāt vismaz diviem periodiem jābūt pavadītiem ganībās. Pēdējais posms ir nobarošanas periods, kas seko audzēšanas laikam. Ziemas un vasaras sezona nosaka galvenās pārmaiņas liellopu dzīves ritumā un barības uzņemšanā.

Ganību vidējā noslodze nedrīkst pārsniegt 1,8 liellopu vienības uz lauksaimniecībā izmantojamās zemes hektāru gadā, atsevišķos brīžos pieļaujot 2 liellopus uz hektāru lielu noslodzi.

Audzēšanas posmā vasarā dzīvnieki pavada ganībās vismaz 200 dienas gadā (neatkarīgi no tā, vai tās ir secīgas). Papildus zālei dzīvniekiem var dot sienu, kas audzēts tikai 4. punktā minētajā ģeogrāfiskajā apgabalā, kā arī papildbarību, ko izēdina atbilstoši turpmāk minētajiem nosacījumiem. Dzīvnieki pavada ganībās vismaz divas sezonas. Ziemā liellopu barībā izmanto tikai ģeogrāfiskajā apgabalā iegūtu lopbarību un papildbarību, ko izsniedz, ievērojot turpmāk minētos nosacījumus. Lopbarība sastāv no svaigiem vai uzglabāšanai sagatavotiem zālaugiem, kuru vidū ir lopbarības sakņaugi, pļavu zāle (graudzāļu, tauriņziežu un ūdenslapju dzimtas augi) un salmi.

Dzīvnieku nobarošana notiek vienā vai vairākos zemes gabalos, ko vietējā valodā sauc par uzbarošanas ganībām (prés d’embouche) un kas atrodas noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā. Vasarā dzīvniekiem jāganās tikai uzbarošanas pļavās. Ziemā dzīvnieku galīgā nobarošana noris gan uzbarošanas ganībās, gan kūtī, tomēr dzīvniekiem uzbarošanas ganībās jāpavada vismaz 30 dienas pēc kārtas. Kūtī dzīvniekiem drīkst dot lopbarību, kas sastāv tikai no ģeogrāfiskajā apgabalā iegūta augstvērtīga sausa siena – zaļa, stiebriem un lapām bagāta, garšīga sausu augu maisījuma, kas smaržo pēc sausas zāles. Liellopu ēdināšanā nav atļauts izmantot nekādu raudzētu lopbarību. Ilgākais desmit dienas pēc dzīvnieku izlaišanas no kūts uz ganībām tiem papildus var dot sienu (šajā periodā dzīvnieki piemērojas izmaiņām uzturā).

Dārzeņi, blakusprodukti un papildbarība ir iegūti no ģenētiski nemodificētiem produktiem. Gan ziemā, gan vasarā audzēšanas laikā dzīvniekiem drīkst izēdināt papildbarību, kuras bruto svars gada laikā nepārsniedz vidēji 2 kg uz dzīvnieku dienā.

Nobarošanas galaposmā to nedrīkst dot vairāk kā 1 kg bruto svara uz 100 kg dzīvsvara.

Ja dzīvniekus piebaro ar lopbarības raušiem, tad vismaz 70 % no raušu devas svara jābūt linsēklu raušiem.

3.5. Īpaši ražošanas posmi, kas jāveic noteiktajā ģeogrāfiskajā apgabalā

Dzīvniekiem jābūt dzimušiem, augušiem, nobarotiem un nokautiem konkrētajā ģeogrāfiskajā apgabalā.

3.6. Īpaši noteikumi griešanai, rīvēšanai, iepakošanai u. c.

—

3.7. Īpaši noteikumi marķēšanai

Uz dzīvnieku kautķermeņiem un no tiem iegūtajiem izcirtņiem līdz pat pēdējam posmam izplatīšanas ķēdē jābūt šādam marķējumam:

— izcelsmes nosaukums,

— Eiropas Savienības ACVN logotips,

— dzīvnieka vai partijas identifikācijas numurs,

— dzīvnieka kategorija,

— nokaušanas datums,

— uz restēm vai cepeškrāsnī cepamai gaļai, izņemot krūtsgabalu, bifšteka gabalu un fileju, norāde “le temps de maturation entre les dates d’abattage des animaux et de vente au détail au consommateur final est de 14 jours pleins minimum” (gaļas nogatavināšanās laiks no dzīvnieka nokaušanas dienas līdz realizācijai mazumtirdzniecībā galīgajam patērētājam ir vismaz 14 pilnas dienas.

Gaļai, ko pārdod kā tradicionālo produktu, izcelsmes un garantijas apliecinājums ir attiecīgās apvienības pieņemtā parauga etiķete.

4. Precīza ģeogrāfiskā apgabala definīcija

Produkta ar cilmes vietas nosaukumu “Bœuf de Charolles” ģeogrāfiskais apgabals ietver šādu kantonu un pašvaldību teritoriju:

Loire (Luāras) departamentā Charlieu (Šarljē) un Perreux (Perrē) kantons, kā arī pašvaldības: Ambierle, Briennon, Changy, Cuinzier, La Bénisson-Dieu, La Gresle, La Pacaudière, Le Crozet, Lentigny, Mably, Noailly, Ouches, Pouilly-les-Nonains, Pradines, Régny, Renaison, Riorges, Roanne, Sail-les-Bains, Saint-Alban-les-Eaux, Saint-André-d'Apchon, Saint-Forgeux-Lespinasse, Saint-Germain-Lespinasse, Saint-Haon-le-Châtel, Saint-Haon-le-Vieux, Saint-Léger-sur-Roanne, Saint-Martin-d'Estréaux, Saint-Romain-la-Motte, Saint-Victor-sur-Rhins, Urbise, Villerest, Vivans,

Nièvre (Njevras) departamentā Luzy (Lizī) kantons, kā arī pašvaldības: La Nocle-Maulaix, Saint-Seine, Ternant,

Rhône (Ronas) departamentā: Bourg-de-Thizy pašvaldība,

Saône et Loire (Sonas un Luāras) departamentā šādi kantoni: Autun-Nord, Autun-Sud, Bourbon-Lancy, Charolles, Chauffailles, La Clayette, Le Creusot-Est, Digoin, Gueugnon, La Guiche, Issy l’Evêque, Marcigny, Matour, Mesvres, Montceau-les-Mines-Nord, Montceau-les-Mines-Sud, Montcenis, Montchanin, Mont-Saint-Vincent, Palinges, Paray-le-Monial, Semur-en-Brionnais, Toulon-sur-Arroux, kā arī pašvaldības Ameugny, Barnay, Beaubery, Bergesserin, Bissy-sur-Fley, Bonnay, Bourgvilain, Bray, Buffières, Burzy, Cersot, Chapaize, Château, Châtel-Moron, Chérizet, Chiddes, Chissey-lès-Mâcon, Clermain, Cluny, Collonge-la-Madeleine, Cordesse, Cormatin, Cortambert, Cortevaix, Couches, Curtil-sous-Buffières, Donzy-le-National, Dracy-lès-Couches, Epertully, Epinac, Essertenne, Etang-sur-Arroux, Flagy, Fley, Germagny, Germolles-sur-Grosne, Igornay, Jalogny, La Comelle, La Vineuse, Lournand, Malay, Marcilly-lès-Buxy, Massilly, Massy, Mazille, Morey, Morlet, Mornay, Passy, Perreuil, Pressy-sous-Dondin, Reclesne, Sailly, Saint-André-le-Désert, Saint-Bérain-sur-Dheune, Saint-Bonnet-de-Joux, Saint-Didier-sur-Arroux, Sainte-Cécile, Sainte-Hélène, Saint-Emiland, Saint-Gervais-sur-Couches, Saint-Huruge, Saint-Jean-de-Trézy, Saint-Léger-du-Bois, Saint-Léger-sous-la-Bussière, Saint-Léger-sur-Dheune, Saint-Martin-d'Auxy, Saint-Martin-de-Commune, Saint-Martin-du-Tartre, Saint-Pierre-de-Varennes, Saint-Pierre-le-Vieux, Saint-Point, Saint-Privé, Saint-Vincent-des-Prés, Saint-Ythaire, Saisy, Salornay-sur-Guye, Sassangy, Savianges, Savigny-sur-Grosne, Sigy-le-Châtel, Sivignon, Suin, Sully, Taizé, Thil-sur-Arroux, Tintry, Tramayes, Verosvres, Villeneuve-en-Montagne, Vitry-lès-Cluny.

5. Saikne ar ģeogrāfisko apgabalu

5.1. Ģeogrāfiskā apgabala specifika

Gaļas “Bœuf de Charolles” ģeogrāfiskais apgabals atrodas Centrālā masīva austrumu daļā, kam raksturīgi nomati un uzmati, kurus daļēji klāj mezozoja, terciāra un kvartāra nogulumieži. Pāri baseinam slejas primāro kristālisko minerālu un metamorfo iežu veidotas klintis. Reljefs ir paugurains, augstumam virs jūras līmeņa nepārsniedzot 500 m, un tā klimatu Burgundijas klimatologi Pjērs Paņē un Žans Pjērs Šabēns (Pierre Pagney et Jean-Pierre Chabin, Atlas de Bourgogne, 1976) raksturo kā “Šarolē klimatu”, kurā gada vidējā temperatūra un regulārie nokrišņi veicina zāles augšanu un ganību saglabāšanos. Šie ģeomorfoloģiskie apstākļi ir sekmējuši vairāku atšķirīgu augsnes veidu rašanos, kuros izveidojušās dažādas ganības, kas cita citu papildina. Lopkopji tās izmanto atkarībā no to konkrētajām vajadzībām (audzēšanas paņēmieni, barības veids, nobarošana), ganības norobežojot ar dzīvžogiem.

Šīs mežainās ganības, kurās aug zālaugi, krūmi un koki, dzīvniekiem nodrošina daudzveidīgu uzturu, patvērumu un mierīgus apstākļus, kā arī palīdz saglabāt bagātīgo bioloģisko daudzveidību, kas labvēlīgi ietekmē pastāvīgo ganību stāvokli. Ekosistēmas līdzsvaru nodrošina dzīvžogu uzturēšana un kopšana. Turklāt dzīvnieku klātbūtne mežainajās ganībās palīdz veidot un saglabāt ainavu.

Šajā ģeogrāfiskajā novadā pastāv arī biezs ūdensteču tīkls, kas veicina zāles augšanu un noder dzīvnieku dabiskajai dzirdināšanai.

Lopkopības sistēma šajā ģeogrāfiskajā apgabalā izceļas ar to, kā lopkopji ir pielāgojuši (un turpina pielāgot) šajā novadā radušās Šarolē šķirnes audzēšanu tur pieejamajiem resursiem.

Vaislas dzīvniekus audzētāji izvēlas pēc īpašas metodes, ņemot vērā no paaudzes paaudzē mantotā šķirnes govju ganāmpulka un apsaimniekoto zemes gabalu potenciālu. Audzētāju mērķis ir panākt, lai dzīvniekiem būtu attiecīga ķermeņa uzbūve: labi attīstīti muskuļi, mazs skelets, dzīvnieku priekšdaļa pēc lieluma vienāda ar pakaļdaļu un šādai uzbūvei atbilstoša nobarošanās spēja.

Lopkopības sistēmas pamatā ir tradicionālie audzēšanas paņēmieni, kas balstās uz dabas cikliem: teļu dabiska zīdīšana, ilgstoša uzturēšanās ganībās, kas nozīmē agrīnu laišanu ganībās, ierobežots liellopu skaits uz hektāru un zāles augšanas īpatnības, princips, ka dzīvniekiem pirms kaušanas vismaz divas sezonas jābūt pavadījušiem ganībās, dzīvnieku fizioloģiskā ritma ievērošana, izvēloties to attīstības posmam visatbilstošākās pļavas, ziemā dotās barības izcelsme (no konkrētā ģeogrāfiskā apgabala). Šādā sistēmā katrs dzīvnieks aug atbilstoši gadalaiku ritmam, intensīvas augšanas periodam (ganībās) mijoties ar svara saglabāšanas periodu ziemā (kūtī). Šādu nevienmērīgu pieņemšanos svarā sauc par kompensējošo augšanu.

Audzētāji, labi pazīdami augsni un veģetāciju, labākās zālaugu ganības izvēlas dzīvnieku nobarošanai. Tās ir tā sauktās uzbarošanas pļavas. Augstvērtīgo uzturu nodrošina sīkdrupatainas struktūras dziļās augsnes, kuras satur daudz organisko vielu un ievērojamas ūdens rezerves (Caractérisation floristique des prés d’engraissement Bœuf de Charolles, B. Dury, 2006) Tas nodrošina vērtīgu graudzāļu un tauriņziežu (piemēram, ganību airenes, parastās skarenes, pļavas lapsastes, smilgu, āboliņa un ragaino vanagnadziņu) augšanu, kuri, gada gaitā secīgi ziedot, nodrošina augu segas uzturvērtību. Nobarošanas pļavās nekad netiek lietots mākslīgais mēslojums, un tās netiek artas, tāpēc par tām jārūpējas, jo bez attiecīgas kopšanas (dzīvžogu uzturēšana, nenograuztās zāles izpļaušana utt.) ganības strauji degradējas. Attiecīgos zemes gabalus izvēlas pēc noteiktiem kritērijiem.

Tradicionālie nobarošanas paņēmieni galvenokārt izceļas ar to, ka vienā zemes gabalā nobarojamo dzīvnieku skaits atbilst šā zemes gabala zālaugu spējai nodrošināt dzīvnieku nobarošanu. Turklāt atkarībā no tā, kā aug zāle, lopkopis palielina vai samazina pastāvīgo ganību noslogojumu, lai saglabātu nemainīgu uztura kvalitāti.

Atkarībā no dzīvnieku augšanas un attīstības audzētājs veic to atlasi, ņemot vērā īpatņu vajadzības: mainoties gadalaikiem, atšķirot no zīdīšanas, paredzot vaislai, laižot ganībās, mainot pļavas, paredzot uzbarošanai. Zootehniķis P. Diflots (P. Diffloth) jau 1908. gadā (Bernadette Lizet, L'herbe violente. Enquête ethnobotanique en pays brionnais, Études rurales, Sauvage et domestique) bija novērojis šo izcilo Šarolē lopkopju spēju: “Viņiem piemīt īpašas spējas no pirmā acu uzmetiena noteikt, kāds guvums no dzīvnieka būs miesniekam un cik laika vajag, lai to nobarotu. Katru nopirkto dzīvnieku atkarībā no tā stāvokļa un brieduma pakāpes laiž ganībās, kas tam vislabāk piemērotas.” Pirms kaušanas audzētājs veic galīgo atlasi, izvēloties dzīvniekus ar optimālu nobarošanas pakāpi.

Tādējādi tikai noteikti dzīvnieki tiek izmantoti gaļas “Bœuf de Charolles” ražošanai.

Vietējo gaļas uzņēmumu un kautuvju darbinieki izceļas ar augstu prasmi kaušanas un gaļas pārstrādes procedūrās, kuru mērķis ir saglabāt gaļas sākotnējās īpatnības, kas iegūtas audzēšanas apstākļu rezultātā, un optimāli veikt kautķermeņu nogatavināšanu: vieglu zemādas tauku noņemšanu, saglabājot nelielu zemādas tauku kārtiņu uz jostasdaļas, kautķermeņu temperatūras pakāpenisku pazemināšanu, galīgo pH noteikšanu.

Viņi arī izvēlas kautķermeņus atkarībā no konkrētajam produktam vajadzīgajām īpašībām, kas ir visai svarīgi.

Tādējādi gaļas “Bœuf de Charolles” ražošanai tiek izmantoti tikai noteikti kautķermeņi.

5.2. Produkta specifika

“Bœuf de Charolles” kautķermeņiem ir raksturīgas samērīgas proporcijas starp priekšdaļu un pakaļdaļu, un tie ir gaiši sarkanā līdz tumši sarkanā krāsā. Teļu kautķermeņiem minimālais svars ir 320 kg, bet govju un vēršu – 360 kg, turklāt to (plecu, gurna gabalu un fileju) muskuļaudu klasei pēc Kopienas skalas EUROP jābūt no R līdz E.

Kautķermeņa jostasdaļu klāj taukaudu kārta (zemādas tauki). Tā pēc EUROP skalas atbilst 2+ līdz 3+ taukaudu klasei, un tauki ir bālā krēmkrāsā līdz dzeltenā krāsā.

Iekšējās tauku kārtas, kas veidojas cauraugušā gaļā, vērojamas krūšukurvja daļā, taču ribas ir saskatāmas. To taukaudu klase pēc EUROP skalas ir no 2+ līdz 3+.

Tādējādi tipisks kautķermenis ir iegūts no noteiktām prasībām atbilstošiem apaļīgiem dzīvniekiem ar smalku skeletu un vērā ņemamu muskuļu masu; šiem dzīvniekiem raksturīga vienlīdz attīstīta priekšdaļa un pakaļdaļa. Novada kautuvju darbinieki to dēvē par “atraktīvu” (coquette).

Kautķermeņu sākotnējā kvalitāte nodrošina gaļas “Bœuf de Charolles” specifiku. Tā izceļas ar pavisam smalkgraudainu līdz normālu konsistenci (sauktu arī par gaļas graudainumu), kas nosaka to, ka gaļa kā gatavais produkts ir maiga.

Gaļa viscaur ir koši sarkanā krāsā ar marmorējumu un smalku dzīslojumu. Lopkautuvju darbinieki un tehniskie speciālisti to raksturo kā “viegli cauraugušu”.

Šīs īpašības ļauj atšķirt “Bœuf de Charolles” kautķermeņus no citu Šarolē šķirnes liellopu kautķermeņiem.

Gaļas konsistence ir smalkgraudaina un maiga, ar nelielu dzīslojumu, turklāt gaļai raksturīgs sulīgums un nedaudz skābena garša. Tās raksturīgās īpašības izpaužas pagatavošanas laikā, radot garšu un smaržu ar bagātīgu aromātu (dzīvnieku, tauku, dārzeņu, graudaugu u. c.).

5.3. Saikne starp ģeogrāfisko apgabalu un produkta kvalitāti vai īpašībām

Ģeogrāfiskajā apgabalā tiek iegūta oriģināla un tipiska gaļa, liekot lietā ražošanas paņēmienus, kuros turpina tradicionāli izmantot vides īpatnības.

Šarolē šķirnes audzēšana tās tradicionālajā dzimtenē, stingrā dzīvnieku atlase visa mūža garumā, pieaugušu dzīvnieku lēnā nobarošana šim nolūkam īpaši paredzētos zemes gabalos un papildbarības izmantošana noteiktās devās ļauj iegūt smagus kautķermeņus ar zemādas un iekšējām tauku kārtām. Šāda kautķermeņu uzbūve un nobarojums piešķir gaļai “Bœuf de Charolles” raksturīgo marmorēto izskatu un smalko cauraugumu.

Dzīvnieki aug atbilstoši gadalaiku ritmam, tomēr nezaudējot svaru. Tā ir iespējams ierobežot kolagēna veidošanos audos, kurš gaļu dara sīkstu. Tādējādi jau pašā sākumā muskuļaudi veidojas maigi, un šī īpašība, ko papildina kautķermeņu nogatavināšana, nodrošina gaļas smalkgraudaino un maigo konsistenci.

Dzīvniekiem ilgstoši uzturoties ganībās, to muskuļaudos intensificējas oksidatīvā vielmaiņa, kas nosaka gaļas aromātu. Dzīvniekus audzējot zemes gabalos ar paugurainu reljefu, tiek nodrošināta to fiziskā aktivitāte. Muskuļaudu vielmaiņas procesos tiek iesaistīts arī muskuļos esošais ūdens. Tāpēc gaļa ir ļoti sulīga ar nedaudz skābenu garšu.

Barība, kas sastāv no augstvērtīgiem zālaugiem un siena, nosaka gaļas koši sarkano krāsu un sekmē dabisko antioksidantu veidošanos, kas savukārt palīdz stabilizēt krāsu. Krāsas intensitāte var būt no koši sarkanas līdz tumši sarkanai atkarībā no dzīvnieku vecuma.

Dzīvnieku veselības stāvoklis, fizioloģiskais briedums un uzturs, kas uzbarošanas beigu posmā sastāv galvenokārt no zālaugiem un papildbarības, kurā nedrīkst ietilpt skābbarība, sekmē vielmaiņas glikolītiskā cikla līdzsvaru muskuļaudos, uzlabojot gaļas krāsu un mīkstumu un radot priekšnoteikumus kautķermeņu nogatavināšanai.

Vides augu valsts daudzveidība ietekmē gaļas tauku kvalitāti. Tie ir dzeltenā līdz krēmkrāsā. Tauku īpatnības (kvalitāte un daudzums), kā arī gaļas ievērojamais sulīgums rada gaļas “Bœuf de Charolles” bagātīgo aromātu.

Dzīvnieku kaušana notiek optimālā nobarošanas stadijā, kad muskuļu attīstība ir līdzsvarota ar tauku veidošanos audos.

Profesionāli veiktā kaušana un pārstrāde vietējās lopkautuvēs un gaļas tirdzniecības uzņēmumos palīdz saglabāt un izcelt lopkopju veikumu. Kautķermeņa virsas vieglā aplīdzināšana aizsargā to no apkalšanas un sekmē tā nogatavināšanos. Kautķermeņa temperatūras un pH regulēšana palīdz saglabāt gaļu maigu.

Lopkopju un lopkautuvju darbinieku zinātība un gaļas “Bœuf de Charolles” specifiskās īpašības tiek saglabātas un koptas, pateicoties daudzajiem kontaktiem starp šajā jomā iesaistītajām personām (dzīvnieku tirgos, vislabāk nobaroto mājlopu konkursos, vaislas dzīvnieku gadatirgos un dažādos citos pasākumos).

Atsauce uz specifikācijas publikāciju

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 (3) 5. panta 7. punkts)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCBoeufDeCharolles2013.pdf

(1) OV L 343, 14.12.2012., 1. lpp.

(2) OV L 93, 31.3.2006., 12. lpp. Aizstāta ar Regulu (ES) Nr. 1151/2012.

(3) Skat. 2. atsauci.