Eiropas Parlamenta 2007. gada 23. maija rezolūcija par ES atbalstu tirdzniecībai (2006/2236(INI))



Oficiālais Vēstnesis 102 E , 24/04/2008 Lpp. 0291 - 0301



P6_TA(2007)0203 Eiropas Savienības atbalsts tirdzniecībai Eiropas Parlamenta 2007. gada 23. maija rezolūcija par ES atbalstu tirdzniecībai (2006/2236(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā tā 2001. gada 13. decembra rezolūciju par PTO sanāksmi Katarā [1], 2002. gada 3. septembra rezolūciju par tirdzniecību un attīstību, lai izskaustu nabadzību [2], 2003. gada 30. janvāra rezolūciju par badu pasaulē un šķēršļiem, kas jānovērš tirdzniecībā ar nabadzīgākajām valstīm [3], 2003. gada 15. maija rezolūciju par resursu palielināšanu jaunattīstības valstīs [4], 2003. gada 4. septembra rezolūciju par Komisijas paziņojumu Padomei un Eiropas Parlamentam "Tirdzniecība un attīstība: palīdzība jaunattīstības valstīm, lai tās izmantotu tirdzniecības priekšrocības" [5], 2003. gada 25. septembra rezolūciju par piekto PTO Ministru konferenci Kankūnā [6], 2005. gada 24. februāra rezolūciju par pasākumiem cīņā pret badu un nabadzību [7], 2005. gada 12. maija rezolūciju par Dohas sarunu kārtas izvērtējumu pēc PTO Vispārējās padomes 2004. gada 1. augusta lēmuma [8], 2005. gada 6. jūlija rezolūciju par vispasaules aicinājumu: nabadzības atstāšana pagātnē [9], 2005. gada 1. decembra rezolūciju par gatavošanos sestajai PTO Ministru konferencei Honkongā [10], 2006. gada 4. aprīļa rezolūciju par Dohas sarunu kārtas izvērtējumu pēc PTO Ministru konferences Honkongā [11], 2006. gada 1. jūnija rezolūciju par tirdzniecību un nabadzību: tirdzniecības politiku izstrāde, lai nodrošinātu tirdzniecības maksimālu ieguldījumu nabadzības mazināšanā [12], 2006. gada 6. jūlija rezolūciju par godīgu tirdzniecību un attīstību [13] un 2006. gada 7. septembra rezolūciju par Dohas Attīstības programmas (DAP) sarunu apturēšanu [14], - ņemot vērā Eiropas Komisijas paziņojumus "Kāpināt progresu ceļā uz tūkstošgades attīstības mērķiem — Eiropas Savienības ieguldījums" (COM(2005)0132), "Attīstības paātrināšana attiecībā uz tūkstošgades attīstības mērķu sasniegšanu — attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte" (COM(2005)0133), "Attīstības politiku saskaņotība. Kāpināt progresu, lai sasniegtu tūkstošgades attīstības mērķus" (COM(2005)0134), "Attīstības finansēšana un atbalsta efektivitāte — uzdevumi ES atbalsta palielināšanai 2006.—2010. gadā" (COM(2006)0085) un "ES palīdzība: sniegt palīdzību, kas būtu nozīmīgāka, efektīvāka un savlaicīgāka" (COM(2006)0087), - ņemot vērā Padomes, Eiropas Parlamenta un Komisijas kopīgo deklarāciju par Eiropas Savienības attīstības politiku "Eiropas Konsenss" [15], - ņemot vērā Vispārējo lietu un ārējo attiecību padomes 2005. gada 12. decembra un 2006. gada 16.— 17. oktobra secinājumus, - ņemot vērā 2001. gada 14. novembrī Dohā pieņemto ceturtās PTO Ministru konferences deklarāciju [16], - ņemot vērā 2005. gada 18. decembrī Honkongā pieņemto sestās PTO Ministru konferences Ministru deklarāciju [17], - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 2000. gada 8. septembra Tūkstošgades deklarāciju [18], kurā noteikti Tūkstošgades attīstības mērķi (TAM) kā kritēriji, ko starptautiskā sabiedrība ir izstrādājusi, lai izskaustu nabadzību, - ņemot vērā Apvienoto Nāciju Organizācijas 2005. gada ziņojumu par tūkstošgades attīstības mērķiem un Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) 2006. gada ziņojumu par tūkstošgades attīstības mērķiem, - ņemot vērā ANO Tūkstošgades projekta darba grupas ziņojumu, - ņemot vērā astoņu ietekmīgāko rūpnieciski attīstīto valstu (G8) vadītāju 2005. gada 8. jūlijā Glenīglsā pieņemto kopīgo paziņojumu, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu, - ņemot vērā Starptautiskās tirdzniecības komitejas ziņojumu un Attīstības komitejas atzinumu (A6-0088/2007), A. tā kā līdzsvarota, regulēta un daudzpusēja tirdzniecības sistēma ir būtiski svarīga, lai jaunattīstības valstis spētu piedalīties starptautiskajā tirdzniecībā un no tās gūt labumu; B. tā kā pēdējo 40 gadu laikā vismazāk attīstīto valstu (VAV) apjoms pasaules tirdzniecībā ir krities no 1,9% uz mazāk nekā 1 % par spīti tam, ka pēdējo gadu laikā ir paplašinātas programmas (no kurām lielākā ir Kopienas iniciatīva "Viss, izņemot ieročus"), kas šīm valstīm ļauj eksportēt produkciju bez muitas nodevām un kvotām; C. tā kā jaunattīstības valstu ekonomikas izaugsme un integrācija pasaules ekonomikā ir galvenais nosacījums, lai varētu sasniegt mērķi par nabadzības izskaušanu, īstenojot noturīgu attīstību un TAM; D. tā kā jaunattīstības valstīm ir ļoti svarīgs miers, kopējo un vispāratzīto vērtību — cilvēktiesību, pamatbrīvību, labas pārvaldības, demokratizācijas un tiesiskuma — ievērošana un veicināšana, lai tās varētu samazināt nabadzību un apzināties ieguvumu, ko sniedz lielākas tirdzniecības iespējas; E. tā kā norādīts dokumentā "Eiropas konsenss attīstības jomā", atsaucoties uz savu pieredzi un ekskluzīvo kompetenci tirdzniecības jomā, Kopienai ir salīdzinošas priekšrocības atbalsta sniegšanā partnervalstīm, lai tirdzniecības jomu integrētu valstu attīstības stratēģijās un atbalstītu reģionālo sadarbību; F. tā kā sestās PTO Ministru konferences Honkongas deklarācija nosaka, ka "tirdzniecības atbalsta mērķis ir palīdzēt jaunattīstības valstīm, jo īpaši VAV, uzlabot resursus piegāžu jomā un attīstīt ar tirdzniecību saistīto infrastruktūru, kā arī gūt labumu no PTO nolīgumiem un paplašināt šo valstu tirdzniecību"; G. tā kā globalizācija ir nepārtraukts un neapturams process, kas ne tikai sniedz iespējas un uzliek pārbaudījumus, bet arī palielina valstu marginalizācijas risku, jo īpaši attiecībā uz nabadzīgākajām valstīm un šo valstu neaizsargātākajām iedzīvotāju grupām, jo īpaši gadījumos, kad saglabajas lielas ienākumu līmeņa atšķirības starp valstīm un arvien vairāk cilvēku dzīvo nabadzībā, Argumenti par labu atbalstam tirdzniecībai (AT) un trīs pīlāriem: uzlabotai tirgus pieejamībai, stabilai iekšpolitikai un lielākam un efektīvākam atbalstam tirdzniecībai 1. uzsver, ka tirgus atvēršana ir viens no efektīvākajiem veidiem, kā sekmēt ekonomikas izaugsmi, kas vajadzīga nabadzības mazināšanai un ekonomikas izaugsmes un nodarbinātības veicināšanai, un ir nozīmīgs katalizators ilgtspējīgas attīstības veicināšanai pasaulē; 2. tomēr uzstāj, ka tirgus pieejamība viena pati nerada pietiekamus apstākļus, lai tirdzniecība veicinātu attīstību un mazinātu nabadzību, kas ir sarežģīta un daudzšķautņaina problēma, kurai nav vienkāršu risinājumu; 3. uzsver, ka daudzās jaunattīstības valstīs ar tirdzniecību nesaistītie iekšpolitikas virzieni ("behind the border" policies) un trūkumi ekonomikas un ieguldījumu jomā būtiski ietekmē to spēju gūt labumu, ko sniedz lielākas tirdzniecības iespējas; tādējādi piezīmē, ka izaugsme un tirdzniecība nevar samazināt nabadzību, ja netiek mainīti iekšpolitikas virzieni, tostarp resursu sadale un sociālās politikas virzieni, un patiesi uzlabota labas pārvaldes spēja; 4. uzskata, ka visas citas reformas radīs tikai nelielu ietekmi, ja netiks uzlabota pārvalde; uzsver, ka attīstības pamatā ir efektīvas valstis, galvenokārt tās, kas spēj veicināt un aizsargāt cilvēktiesības un saviem iedzīvotājiem nodrošināt pakalpojumus, kā arī labvēlīgu vidi uzņēmējdarbībai un izaugsmei; uzskata, ka lai arī pārvaldes, tostarp demokrātiskās situācijas, uzlabošana galvenokārt ir pašas valsts pienākums, AT var izmantot, lai atbalstītu labu pārvaldi un novērstu tās efektivitātes mazināšanu, sniedzot atbalstu vispārējām valsts stratēģijām resursu un līdzdalības palielināšanai, kā arī stiprinot iestādes, kas uzlabo pārredzamību un pārskatatbildību; 5. uzskata, ka pārskatatbildība ir abpusēja un ka vides ilgtspējības, sociālo un cilvēktiesību aizsardzības un labas pārvaldes principi vienādi attiecas gan uz attīstītajām, gan jaunattīstības valstīm, tādēļ tos vajadzētu ietvert ES pieejā AT; 6. secina, ka gadījumā, ja jaunattīstības valstis izmantos tirgus liberalizācijas iespējas, tad tirgus pieejamība, jo īpaši to konkurētspējīgākajās nozarēs, ir jāpapildina ar stabilām iekšpolitikas reformām un godīgas starptautiskās tirdzniecības sistēmu, kurā iekļauts ievērojami lielāks un efektīvāks AT; 7. uzsver, ka AT nevar atrisināt visas problēmas, bet tas ir patiesi vajadzīgs, lai valstis gūtu iespējamo labumu no starptautiskās tirdzniecības un mazinātu tās iespējamās izmaksas; uzskata, lai AT varētu uzskatīt par veiksmīgu, saņēmējvalstu ražotājiem un tirgotājiem ir jāgūst tiešs saimniecisks labums; 8. atzīmē, ka pēdējos 10—15 gadus atbalsta programmās nav pietiekami pievērsta uzmanība tirdzniecībai un, vispārīgāk, ražotspējai, vairāk koncentrējoties uz būtiskiem pasākumiem, kas paredzēti nabadzības mazināšanai tiešā veidā, bet kas ne vienmēr ir efektīvākais līdzeklis, kā ilgtermiņā panākt ievērojamu nabadzības samazināšanos; uzskata, ka AT iniciatīvas sniedz vienreizēju iespēju strādāt, neņemot vērā tirdzniecības un atbalsta jomu savstarpējo neuzticību; tādēļ uzskata, ka, lai atjaunotu ekonomikas līdzsvaru un izstrādātu stabilus ilgtermiņa ražošanas modeļus, kas varētu mazināt nabadzību, ir obligāti jāpievērš īpaša uzmanība tirdzniecības un attīstības stratēģiju integrācijai; 9. atzīst, ka attīstība nav tikai ekonomiskā attīstība, tā attiecas arī uz attīstību tādās jomās kā veselības aprūpe, izglītība, cilvēktiesības, vides aizsardzība un politiskās brīvības; tomēr uzskata, ka iepriekšminētās jomas nevar ilgtspējīgi nodrošināt, ja nav ekonomiskās attīstības, kas rada tam vajadzīgos līdzekļus; 10. pauž cerību, ka AT varētu būt līdzeklis, ar kuru attīstīt jaunattīstības saņēmējvalstu spēju īstenot dienvidu—dienvidu ekonomisko integrāciju, kuras līdz šim trūka; 11. mudina ES pildīt visas saistības, ko tā uzņēmusies Dohas sarunu kārtā attiecībā pret VAV, priekšlaikus īstenojot uzdevumu kompleksu attīstības jomā un līdz 2013. gadam likvidējot ES lauksaimniecības produktu eksporta subsīdijas; uzsver, ka ES ir jāmudina arī pārējās PTO dalībvalstis pildīt savas saistības pret VAV; 2007. gada Vienotā Eiropas stratēģija tirdzniecības atbalstam 12. atzinīgi vērtē un noteikti atbalsta konsensu, kas iezīmējas Padomes Vispārējās un ārlietu padomes 2006. gada 16.— 17. oktobra secinājumos, ka ir vajadzīga lielāks un efektīvāks AT, lai visām jaunattīstības valstīm, jo īpaši VAV, palīdzētu labāk integrēties uz noteikumiem balstītā daudzpusējās tirdzniecības sistēmā un efektīvāk izmantot tirdzniecību, lai veicinātu visaptverošo mērķi izskaust nabadzību ilgtspējīgas attīstības kontekstā; 13. uzskata, ka ir ļoti svarīgi, lai Parlaments būtu pienācīgi iesaistīts 2007. gada Vienotās Eiropas stratēģijas TA sagatavošanā un pieņemšanā, kā tas notika ar "Eiropas konsenss attīstības jomā"; 14. piezīmē, ka minētajā vienotajā stratēģijā ir, pirmkārt, jānosaka ES AT pamatprincipi, otrkārt, jāizstrādā darba programma ar konkrētiem ieteikumiem, kā ES līdz 2010. gadam sasniegt atbalsta tirdzniecībai mērķapjomu EUR 2 miljardu apmērā un to beidzot palielināt, kā arī īstenot efektīvāku AT, treškārt, jāizstrādā noteikumi par AT koordinēšanu un faktisku īstenošanu dažādos līmeņos saskaņā ar PTO darba grupas ieteikumiem un visbeidzot jānosaka konkrēti mehānismi pārredzamības, uzraudzības un kontroles uzlabošanai; Tirdzniecības atbalsta darbības joma un definīcija 15. atzīmē, ka viens no strīdīgākajiem jautājumiem AT sakarā attiecas uz tā definīciju, jo AT izmanto, lai raksturotu ļoti dažādus tirdzniecības palīdzības pasākumus, kas paredzēti jaunattīstības valstīm; 16. atgādina, ka tirdzniecības atbalstu tradicionāli iedala divās kategorijās — "tirdzniecības politika un noteikumi" un "tirdzniecības attīstība", kā to noteikusi ESAO un Attīstības atbalsta komiteja (AAK) un kā tas reģistrēts Dohas attīstības plāna tirdzniecības spējas izveidošanas datu bāzē (TCBDB), un tirdzniecības attīstību interpretē, šajā jēdzienā iekļaujot privātā sektora atbalstu, un — retāk — piegāžu ierobežojumus un pielāgošanas atbalstu; 17. tomēr uzsver, ka PTO Atbalsta tirdzniecības darba grupa (PTO AT DG) esošajām AT kategorijām ir pievienojusi vēl trīs kategorijas: tirdzniecības pielāgošana, tirdzniecības infrastruktūra un ražotspēja; 18. piezīmē, ka tā kā šīs trīs AT kategorijas pārklājas ar divām esošajām kategorijām un pastāv risks, ka tās varētu neatšķirt no vispārējās sadarbības attīstības jomā, tās nevar būt iekļautas Komisijas esošajos kvantitatīvajos mērķos vai dalībvalstu saistībās, kamēr nav panākts starptautisks konsenss par definīciju, jo šāda plašāka AT joma var veicināt neskaidru pārskatu izstrādi un dubulto uzskaiti; 19. tomēr uzskata, ka plašajā un ambiciozajā PTO AT DG definīcijā minētās trīs papildu kategorijas ir vērtīgas, jo labi raksturo jaunattīstības valstu daudzveidīgās vajadzības tirdzniecības jomā, tādēļ tās varētu izmantot valstu attīstības un nabadzības mazināšanas stratēģijās, lai efektīvi iekļautu visas attiecīgās tirdzniecības prioritātes; uzskata, ka pašreiz svarīgākais pārbaudījums — un iespēja — ir izveidot saskaņotu instrumentu kopumu, kas vienoti darbotos, sniedzot palīdzību jaunattīstības valstīm, lai tās varētu gūt lielāku labumu no tirdzniecības un tādējādi veicinātu ekonomisko izaugsmi un nabadzības samazināšanu, kā arī sekmētu attīstību; 20. iesaka valsts līmenī uzsākt visaptverošus procesus, kuru pamatā ir atbilstīga institucionālā struktūra, kas apvieno vietējās aģentūras, attiecīgās ministrijas, tostarp tirdzniecības ministrijas (kurām tradicionāli attīstības politikas izstrādē ir tikai ierobežota vietējā līmeņa ietekme), parlamentāriešus, arodbiedrības, nevalstiskās organizācijas (NVO), līdzekļu devējus un privātā sektora pārstāvjus, lai šo procesu ņemtu par pamatu reālo vajadzību un prioritāšu noteikšanai attiecībā uz AT un veiktu informācijas apmaiņu un politisko dialogu; 21. piezīmē, ka AT iniciatīvās ir jāpievērš lielāka uzmanība tam, ka vajadzību noteikšanā un palīdzības sniegšanā ir izšķiroši iesaistīt privāto sektoru, jo īpaši mazie un vidējie uzņēmumi (MVU), arodbiedrības un pilsonisko sabiedrību, lai tādējādi ar AT varētu labāk veicināt uzņēmumu izveidi un attīstību, kā arī atbilstošu darbavietu efektīvu radīšanu; šajā sakarā uzsver, ka saskaņā ar iepriekšminētās Eiropas Parlamenta rezolūcijas par godīgu tirdzniecību un attīstību 19. pantu daļa AT līdzekļu ir jāpiešķir godīgai tirdzniecībai; Pārsniegt darbības jomu mērķa sasniegšanas nolūkos: plašākas AT programmas nozīme 22. uzsver, ka neatkarīgi no konkrētās AT definīcijas ES ir ievērojami jāveicina plašāka AT programma; Tirdzniecības pielāgošana 23. atzīmē, ka tirdzniecības pielāgošanu vajadzētu iekļaut kā plašākas AT programmas būtisku elementu, lai arī tā nav konkrēti norādīta iepriekšminētajā deklarācijā, ko pieņēma PTO Ministru konference Honkongā; šajā sakarā atgādina, ka ANO Tūkstošgades projekta darba grupa ierosināja izveidot pagaidu "tirdzniecības atbalsta fondu", savukārt ES tirdzniecības komisārs ( 2005. gada 4. februārī) ierosināja izveidot īpašu Tirdzniecības pielāgošanas fondu, lai "palīdzētu nabadzīgajām valstīm īstenot efektīvāku tirdzniecību un mazinātu pielāgošanas sociālās izmaksas"; 24. piezīmē, ka tirdzniecības pielāgošanas izmaksas rodas no daudzveidīgiem pasākumiem, tomēr galvenokārt tās veido: 1) preferenču samazināšanas izmaksas, kas jo īpaši skar valstis, kuras ir atkarīgas no tekstilpreču un lauksaimniecības produktu eksporta; 2) zaudētie ienākumi no muitas nodevām un 3) izmaksas no pārtikas cenu pieauguma, kas visdrīzāk neietekmēs galvenās pārtikas importētājvalstis un galvenokārt skars nabadzīgākos iedzīvotāju slāņus; 25. uzsver, ka papildu izmaksas, ko rada produkcijas standartu ievērošana, tostarp sanitārie un fitosanitārie pasākumi, un tādu PTO nolīgumu kā ar tirdzniecību saistītu ieguldījumu pasākumu (TRIMs), intelektuālā īpašuma tiesību tirdzniecisko aspektu (TRIPs) un PTO Vispārējā pakalpojumu tirdzniecības nolīguma (GATS) īstenošanas izmaksas, kas prasa arī sarežģītas izmaiņas politikas virzienos un tiesību aktos, bieži vien uzskata par pielāgošanas izmaksām, tomēr uzsver, ka tās pārklājas ar AT kategoriju "tirdzniecības politika un noteikumi"; atzīmē, ka ar ražošanas aspektiem, piemēram, īslaicīga bezdarba problēmas risināšanu un pārkvalifikāciju, saistītās izmaksas daži eksperti arī uzskata par tirdzniecības pielāgošanas izmaksām; 26. atzīmē, ka maksājumu bilances atbalsts ir vispārējs attīstības politikas līdzeklis, ko var un vajag izmantot pielāgošanas izmaksu segšanā; 27. uzsver, ka pielāgošanas izmaksas ir īpaši svarīgas Eiropas Partnerības nolīgumu (EPN) kontekstā; 28. atzīst Āfrikas, Karību jūras un Klusā okeāna valstīs (ĀKK) pieaugošās bažas par piegādes metodēm, efektivitāti un kvalitāti attiecībā uz EK pārvaldītā atbalsta tirdzniecībai programmām, kuras izveidotas, lai atbalstītu ekonomikas pielāgošanas programmas; 29. uzsver, ka tirdzniecības pielāgošanu nevajadzētu uztvert kā vienkāršu kompensāciju, ko izmaksā par preferenču samazināšanu vai plašākām liberalizācijas sekām, bet gan kā līdzekli, lai sekmētu grūto pāreju uz liberalizētāku tirgu; 30. uzskata, ka atbalsts pielāgošanai atbildot uz tirdzniecības satricinājumiem ir neatsverams, lai sekmētu brīvā tirgus pieņemšanu, jo bez pielāgošanas atbalsta un sociālās drošības sistēmām notiks pretošanās tirgus liberalizācijai vai tā tiks apturēta; uzskata, ka šajā sakarā ES, paredzot līdzekļus un īstenojot AT, ir daudz dziļāk jāizprot pielāgošanās procesi, kuros pēc tirgus liberalizācijas ir iesaistīti jaunattīstības valstu darba ņēmēji, patērētāji, uzņēmumi un valdības; 31. atzīmē, ka uz Starptautiskā Valūtas fonda (SVF) tirdzniecības integrācijas mehānismu (TIM) — kuru izstrādāja 2004. gadā, lai valstīm, kurām ir problēmas ar maksājumu bilanci, palīdzētu pārvarēt tirdzniecības liberalizācijas sekas — attiecas parastā SVF nosacītības un aizdevumu noteikumu politika, un tādēļ tas var nebūt piemērots valstīm, kurām jau tā ir lielas parādsaistības un/vai nevēlas īstenot SVF programmu; ar bažām atzīst, ka tas ir vienīgais pieejamais daudzpusējais mehānisms, kas ir īpaši paredzēts tirdzniecības pielāgošanai, un ka to līdz šim ir izmantojušas trīs valstis — Bangladeša, Dominikānas Republika un Madagaskaras Republika; 32. tā kā nav jaunu daudzpusēju mehānismu, kas ņemtu vērā tirdzniecības pielāgošanas izmaksas, iesaka Komisijai un dalībvalstīm: 1) izskatīt esošā tirdzniecības pielāgošanas atbalsta darbības jomu un efektivitāti, veicot kvantitatīvu (aprakstošu un analītisku) novērtējumu par palīdzības ietekmi; iesaka Komisijai izmantot vienotu metodiku, lai konstatētu, kā specifiskie projekti atbalsta tirdzniecību un ekonomisko attīstību, lai veicinātu tirdzniecības pielāgošanu, un 2007. gada Vienotās Eiropas stratēģijas AT kontekstā par to izstrādāt konkrētus ieteikumus; 2) veicināt starptautisko finanšu iestāžu TIM plašāku izmantošanu, kas ir ambiciozāks gan attiecībā uz līdzekļu apjomu, gan darbības jomu; un 3) dalībvalstu gadījumā, valstu un reģionālo programmu ietvaros izstrādāt konkrētas iniciatīvas pielāgošanas izmaksu problēmas risināšanai, jo īpaši attiecībā uz tādām izmaksām kā preferenču samazināšanas izmaksas, kas ir galvenokārt jārisina preferenču saņēmējiem un sniedzējiem, un izmaksām, kuras SVF TIM pienācīgi neņem vērā; 33. pieprasa Komisijai noskaidrot tās budžeta pozīcijas, kuras varētu izmantot, lai finansētu tirdzniecības pielāgošanas palīdzību, un šajā sakarā izvērtēt esošās ES budžeta struktūras iespējamās nepilnības; 34. uzsver, cik svarīgi ir paredzēt atbalstu infrastruktūrai, kurai ir liela nozīme valstu un reģionālo tirgu konsolidēšanā un uz eksportu balstītas ekonomiskās izaugsmes veicināšanā; Infrastruktūra 35. aicina Komisiju, dalībvalstis un Eiropas Investīciju banku (EIB) sniegt skaidru pārskatu par esošo atbalstu un plānotajām iniciatīvām, kuros ir skaidri iekļauta tirdzniecības infrastruktūras joma; kā arī aicina EIB daudzgadu plānā īstenot drosmīgākus pasākumus, lai finansētu infrastruktūras atbalstu tādās jomās kā autotransports un dzelzceļa transports, informācijas un sakaru tehnoloģijas, lidostas un ostas; 36. mudina Komisiju sniegt konkrētus ierosinājumus, kā izpildīt PTO AT darba grupas ieteikumus jomās, kuras var būt ārpus šaurāk definētās ES AT darbības jomas, jo īpaši attiecībā uz ražotspējas attīstīšanu, tirdzniecības infrastruktūru un pielāgošanos tirdzniecības liberalizācijai; Citi ar to saistītie jautājumi Reģionālā integrācija un dienvidu valstu savstarpējā tirdzniecība 37. uzskata, ka reģionālie tirdzniecības nolīgumi (RTN), kas noslēgti starp jaunattīstības valstīm un/vai starp attīstītajām un jaunattīstības valstīm, ir efektīvs līdzeklis, lai nodrošinātu jaunattīstības valstu iesaistīšanos pasaules ekonomikā; 38. atzīst ievērojamo pievienoto vērtību, ko varētu sniegt dienvidu — dienvidu iniciatīvas, kas, ņemot vērā kopīgo pieredzi, izplata paraugpraksi attiecībā uz tirdzniecības sekmēšanu, un sagaida, ka 2007. gada Vienotās Eiropas stratēģijā par AT iekļaus konkrētus pasākumus šo iniciatīvu atbalstam; 39. uzsver, ka reģionālā un dienvidu—dienvidu integrācija var kļūt par spēcīgu līdzekli, ar kura palīdzību tirdzniecība var veicināt attīstību, jo tā var palielināt efektivitāti un konkurētspēju, īstenot apjomradītus ietaupījumus, radīt labvēlīgus apstākļus ārvalstu tiešiem ieguldījumiem (ĀTI), nodrošināt lielāku sarunu vadīšanas spēju, kā arī palīdzēt nostiprināt mieru un drošību; 40. atzīmē, ka reģionālās vai valsts līmeņa vajadzības AT jomā bieži vien tiek nepietiekami iekļautas valsts programmās; tādēļ aicina Komisiju, ES dalībvalstis un starptautiskās finanšu iestādes (SFI) sniegt īpašus ieteikumus, lai uzlabotu esošos mehānismus ar mērķi nodrošināt reģionālās un valsts līmeņa vajadzības AT jomā, tostarp vajadzības, kas īpaši attiecas uz reģionālo integrāciju; Lauksaimniecība 41. atzīmē, ka lielākajā daļā jaunattīstības valstu lauksaimniecība joprojām ir galvenais ienākumu un nodarbinātības avots, un tādēļ uzsver AT lomu, palīdzot jaunattīstības valstīm izturēt pārbaudījumus lauksaimniecības nozarē, jo īpaši attiecībā uz tādām precēm kā cukurs, banāni un kokvilna; Pakalpojumi 42. uzskata, ka līdz šim ES ir salīdzinoši ļoti maz koncentrējusies uz tirdzniecības palīdzību pakalpojumu jomā, kas ir neatbilstīgi, ņemot vērā pakalpojumu nozīmi pasaules tirdzniecībā; tādēļ uzsver, ka ir svarīgi līdzekļus no valsts palīdzības attīstības jomā (ODA) un AT pakalpojumu jomā piešķirt mērķtiecīgi, lai stiprinātu jaunattīstības valstu iespējas pārvaldīt un regulēt pakalpojumu nozari un eksporta pakalpojumus, kā arī ievērot attiecīgos normatīvos un citas ar pakalpojumiem saistītās prasības ESAO valstīs; turklāt uzsver, ka jaunattīstības valstis ir jānodrošina ar finansējumu un speciālajām juridiskajām un tehniskajām zināšanām, lai tās varētu aizstāvēt savas ekonomiskās intereses starptautiskā līmenī; Darbaspēka un vides standarti 43. uzsver, ka AT programmā ir vajadzīga īpaša palīdzība tiesību aktu izstrādē, lai efektīvi tiktu ievērotas SDO (Starptautiskās Darba organizācijas) konvencijās noteiktās darba pamatnormas, un atbilstīgu un efektīvu vides aizsardzības tiesību aktu izstrādē; Godīgas tirdzniecības veicināšana 44. aicina AT pievērst īpašu uzmanību iniciatīvām, kas vislabāk veicina nabadzības mazināšanu un noturīgu attīstību, tostarp godīgas tirdzniecības projektiem un iniciatīvām, kuras sekmē sieviešu nodarbinātību; 45. uzsver, ka attiecībā uz ražotspējas attīstīšanu ar AT vajadzētu īpaši atbalstīt centienus tirdzniecībā iesaistīt mazos un neizdevīgā stāvoklī esošos ražotājus, atbalstīt ražotāju asociāciju un to pārstāvošo struktūru izveidi, atvieglot pieeju tirdzniecības finansējumam un palīdzēt izveidot tiešus kontaktus starp ražotājiem un patērētājiem, jo tā ir esošo godīgas tirdzniecības iniciatīvu paraugprakse; 46. uzskata, ka tirdzniecības apjomu palielināšana, kas atbilst AT darbības jomai, ir jāīsteno kopā ar daudz efektīvākiem pasākumiem, lai ražotājiem nodrošinātu atbilstīgu atalgojumu; šajā sakarā atgādina, cik svarīga ir ražotāju līdzdalība cenu noteikšanā, kā to paredz Kotonū nolīgumā iekļautais uzskaitījums; ES atbalsta tirdzniecībai principi 47. uzsver, ka 2007. gada Vienotajai Eiropas stratēģijai par AT saskaņā ar ESAO Parīzes deklarāciju ir jānosaka šādi pamatprincipi: Racionālie un ģeogrāfiskie pamatprincipi a) AT nevar atrisināt visas problēmas, bet tas ir patiesi vajadzīgs, lai papildinātu tirgus liberalizācijas pasākumus un jaunattīstības valstu īstenotās iekšpolitikas reformas, kā arī atbilstīgu PTO elastības mehānismu; b) veiksmīgam AT ir vajadzīga efektīva tirdzniecības un attīstības stratēģiju integrācija; c) AT piešķiršanā priekšroka dodama VAV un neaizsargātākajām jaunattīstības valstīm; Pamatprincipi, kas attiecas uz Dohas attīstības programmu (DAP) d) AT neaizstāj DAP sarunas un atbalstu attīstībai, ko sniegs uzlabotā tirgus pieejamība; AT ir vērtīgs un vajadzīgs papildinājums, kam vajadzētu sniegt ieguldījumu DAP "attīstības dimensijā", palīdzot jaunattīstības valstīm, jo īpaši vismazāk attīstītajām valstīm, īstenot PTO nolīgumus un gūt labumu no tiem, kā arī plašākā nozīmē — palīdzot tām paplašināt savu tirdzniecību; AT nav daļa no vienota DAP pasākuma un ir vajadzīgs neatkarīgi no Dohas sarunu kārtas virzības; e) vajadzētu ātri īstenot lielāku un efektīvāku AT neatkarīgi no Dohas sarunu kārtas slēgšanas; f) AT nevar būt atkarīgs no jebkādiem sarunu rezultātiem un to nevar izmantot, lai kompensētu tirgus nepieejamību; Pamatprincipi, kas attiecas uz apņemšanos palielināt atbalstu tirdzniecībai un tā īstenošanu g) lielākam AT ir jābūt proporcionālam noteikto problēmu apjomam, paredzamam, stabilam, taču tas nedrīkst aizstāt esošo atbalstu attīstības jomā; h) lai nodrošinātu to, ka AT ir konsekventa un efektīva, ir būtiski panākt lielāku saskaņotību ar dažādām ārējās darbības jomām, jo īpaši tirdzniecības un attīstības politiku, kā arī uzlabot procedūru savstarpējo papildināmību, saskaņotību, pielīdzināmību un koordināciju gan starp ES un tās dalībvalstīm, gan attiecībās ar un starp citiem līdzekļu devējiem; i) valsts īpašuma tiesībām ir ļoti būtiska loma, AT jābūt orientētam uz saņēmēju un tas ir jānosaka un jāīsteno kā jaunattīstības valstu ekonomikas un attīstības stratēģiju neatņemama daļa; tam arī ir jāņem vērā privātā sektora un pilsoniskās sabiedrības, tostarp Godīgas tirdzniecības kustības, vajadzības; j) AT ir jāīsteno, izmantojot diferencētu pieeju atkarībā no konkrētā attīstības konteksta un vajadzībām, lai saņēmējvalstis vai reģionus, un jo īpaši to privāto sektoru un pilsonisko sabiedrību, nodrošinātu ar īpašām, katrai partnervalstij vai reģionam pielāgotām palīdzības programmām, pamatojoties uz to vajadzībām, stratēģijām, prioritātēm un līdzekļiem; k) ņemot vērā, ka bieža problēma ir tā, ka jaunattīstības valstis pašas nav izvērtējušas savas vajadzības, dažkārt kompetences trūkuma dēļ, AT vajadzētu palīdzēt jaunattīstības valstīm vadīt, izstrādāt un īstenot tirdzniecības politikas virzienus kā viņu ekonomikas un attīstības stratēģiju neatņemamu sastāvdaļu; uzsver, ka AT būtu jāizstrādā, lai risinātu konkrētas attīstības problēmas, uz kurām norāda saņēmējvalstis, un tam vajadzētu būt cieši saskaņotam ar valsts prioritātēm, procedūrām un sistēmām; l) uzskata, ka AT un atbalsta efektivitātes galvenais aspekts ir finansējuma sniegšanas laicīgums un paredzamība; saskaņā ar Parīzes deklarācijas principiem saņēmējvalstīm vajadzētu iegūt būtisku un paredzamu daudzgadu atbalstu; tādēļ uzskata, ka AT vajadzētu sniegt laikā, lai atbalstītu gan īstermiņa, gan ilgtermiņa prioritātes, un ideālā gadījumā AT vajadzētu saskaņot ar pašas valsts vai reģiona programmām; Tirdzniecības atbalsta palielināšana 48. atgādina, ka PTO Ministru konferencē Honkongā ES un tās dalībvalstis kopīgi apņēmās kolektīvi palielināt AT līdz EUR 2 miljardiem; piezīmē, ka šo apņemšanos vajadzētu klasificēt un pārraudzīt kā tradicionālās ES atbalsta tirdzniecībai kategorijas "tirdzniecības politika un noteikumi" un "tirdzniecības attīstība", kā tās noteikusi ESAO/APK un kā tās reģistrētas APK/PTO DAP datu bāzē; 49. tomēr atzīst, ka, tā kā šī apņemšanās attiecas tikai uz palīdzību saistībā ar tirdzniecību, pastāv bīstamība, ka pieejamos līdzekļus varētu novirzīt šim šaurākajam AT aspektam, lai šo mērķi sasniegtu, un tas var radīt to, ka AT nav patiesi balstīts uz pieprasījumu, ja valstis vai reģioni galveno uzmanību pievērš ar tirdzniecību saistītai infrastruktūrai un pielāgojumiem; aicina Komisiju šo jautājumu iekļaut kopīgajā stratēģijā; 50. atgādina, ka ES ir apņēmusies līdz 2010. gadam palielināt valsts palīdzību attīstības jomā līdz 0,56 % no IKP, kas nozīmē atbalstam paredzētus papildu līdzekļus EUR 20 miljardu apjomā, un tādējādi piezīmē, ka AT papildu līdzekļiem vajadzētu būt plaši pieejamiem šā papildinājuma robežās, neizmantojot līdzekļus, kas paredzēti citām attīstības prioritātēm; 51. tā kā AT pasākumu kompleksam vajadzētu papildināt pašreizējo palīdzību attīstības jomā, uzsver, ka AT jauno saistību dēļ nedrīkst pārdalīt resursus, kas jau piešķirti citām iniciatīvām attīstības jomā, kā, piemēram, veselības aprūpes un izglītības projektiem, kuriem ir ārkārtīgi liela nozīme, veidojot spēcīgu ekonomiku; 52. mudina ES un tās dalībvalstis pēc iespējas ātrāk pilnībā īstenot savas attiecīgās saistības AT jomā atbilstīgi šajā rezolūcijā noteiktajiem pamatprincipiem; 53. aicina Komisiju īpašā darba programmā paskaidrot, kā tā plāno īstenot solījumu palielināt esošo un plānoto Kopienas finansējumu AT no pašreizējā vidējā līdzekļu apjoma gadā — aptuveni EUR 850 miljoniem — līdz EUR 1 miljardam; šajā sakarā atzīmē, ka šis AT papildu finansējuma līmenis būtu jāsasniedz, par atskaites punktu nosakot konkrētu sākotnējo līdzekļu apjomu, piemēram, 2002.—2004. gada vidējo līdzekļu apjomu; 54. uzsver, ka Komisijas un dalībvalstu apņemšanos piešķirt EUR 1 miljardu vajadzētu īstenot, nepārsaucot senāk klasificēto infrastruktūras atbalstu par AT un dalībvalstīm neveicot divpusējā atbalsta un ES ārējam atbalstam paredzēto iemaksu dubulto skaitīšanu; 55. aicina visus lielākos līdzekļu devējus konkretizēt savu solījumu raksturu un apjomu; 56. aicina Komisiju sīki izskaidrot konkrētus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka tirdzniecības jomas integrācija programmu dialogā ar saņēmējvalstīm un reģioniem noved pie tā, ka tiek efektīvi sniegta solītā palielinātā palīdzība; 57. atzīst budžeta grūtības, ar kurām saskaras Komisija, paredzot līdzekļus daudzpusējiem mērķiem; prasa Komisijai noskaidrot vajadzību pēc horizontāla tirdzniecības atbalsta iniciatīvām, tostarp divpusējām, reģionālām un daudzpusējām iniciatīvām kā integrētā pamatsistēma (IP); šajā sakarā uzsver, ka Parlaments ir ierosinājis jaunu budžeta pozīciju, kas jau ir iekļauta ES 2007. gada budžetā un ar ko finansē daudzpusējās programmas un iniciatīvas tirdzniecības palīdzības jomā, kuras sniedz pievienoto vērtību EK ģeogrāfiskajām programmām; uzsver, ka jaunā budžeta pozīcija ļauj EP vairāk kontrolēt izdevumus, ko rada daudzpusējās programmas un iniciatīvas tirdzniecības palīdzības jomā, tādējādi palielinot šāda veida izdevumu pamanāmību un pārredzamību; prasa Komisijai pēc iespējas ātrāk pabeigt horizontālo tirdzniecības palīdzības iniciatīvu, tostarp IP novērtējumu; Ekonomikas partnerības nolīgumi (EPN) 58. uzskata, ka, nosakot ĀKK valstu un reģionu spēju gūt iespējamo labumu no saistībām un reformām, kas izriet no EPN, galvenā nozīme būs pienācīgam atbalstam ar EPN saistītiem pielāgojumiem un papildu pasākumiem; turklāt, neskatoties uz citām ar EPN saistītām bažām, uzskata, ka ĀKK valstīm papildus ir vajadzīgs AT, ja tās pilnībā izmantos iespējas, ko tām sniedz starptautiskā tirdzniecības sistēma; 59. atzinīgi vērtē apņemšanos piešķirt ĀKK valstīm būtisku daļu no ES un dalībvalstu solītajiem līdzekļiem, lai līdz 2010. gadam palielinātu tirdzniecības palīdzību līdz EUR 2 miljardiem; tomēr ar bažām atzīmē, ka, lai papildinātu Eiropas Attīstības fonda (EAF) līdzekļus, ir paredzēta tikai dalībvalstu kolektīvā iemaksa; pauž nožēlu, ka vēl nav noteikti EPN sniegtā attīstības atbalsta darbības aspekti un līdz ar to vēl nav zināma šā lēmuma ietekme uz EPN sarunām, un mudina Padomi un Komisiju pēc iespējas ātrāk noteikt dalībvalstu ieguldījuma apjomu un ietekmi uz budžetu un to izdarīt ilgu laiku pirms EPN sarunu slēgšanas, īpašu uzmanību pievēršot jautājumiem par pieejamajiem atbalsta līmeņiem un apjomu, tā piešķiršanas mehānismiem, noteikto saikni un sinerģismu ar 10. EAF programmu, kā arī AT sasaistīšanai ar EPN sarunām un īstenošanu; 60. pieprasa pārskatīt EK dalībvalstu AT pašreizējās programmas, ciktāl tās skar ar EPN saistītus pielāgojumus, lai noteiktu visiedarbīgāko mehānismu efektīva atbalsta sniegšanai, veicot ar EPN saistītus pielāgojumus; 61. uzsver, ka steidzami jāsāk risināt problēma, kas saistīta ar efektīva AT sniegšanu tajās ĀKK valstīs, kuras iesaistījušās preferenču tirdzniecībā ar ES (piemēram, Botsvānā, Lesoto, Namībijā un Svazilendā, kuras daļēji ir īstenojušas tarifu atcelšanu tirdzniecībā ar ES); Integrētā pamatsistēma 62. atzinīgi vērtē IP darba grupas ieteikumus un, ņemot vērā PTO 2005. gada Ministru konferences apņemšanos līdz 2006. gada 31. decembrim uzsākt uzlabotās integrētās pamatsistēmas izmantošanu, mudina līdzekļu devējus un jo īpaši ES noskaidrot apsolīto līdzekļu apjomu, lai uzlabotajai IP varētu nekavējoties piešķirt atbilstīgus un prognozējamus līdzekļus un lai to varētu efektīvi īstenot pēc iespējas ātrāk; 63. atgādina, ka uzlabotajai IP ir jākļūst par galveno līdzekli, kas palīdzētu VAV noteikt savas vajadzības tirdzniecības jomā, izmantojot diagnosticējošus pētījumus par tirdzniecības integrāciju, kā arī būtisku instrumentu, kas palīdzētu VAV integrēt tirdzniecību valsts attīstības plānos un uzlabot šo valstu spēju izstrādāt, apspriest un īstenot tirdzniecības politiku; 64. atzīmē, ka aprēķinātās indikatīvās izmaksas uzlabotajai IP, kurā piedalīsies 40 VAV, ir 400 miljoni ASV dolāru, un tās apjoms piecu gadu laikā katru gadu palielināsies par aptuveni 1—2 miljoniem, kas sniegs uzlabojumus, ja to efektīvi īstenos, tomēr ar to nevar atrisināt esošās problēmas; 65. pieprasa dažādo atbalsta piešķīrēju koordinētāku un saskanīgāku rīcību, pamatojoties uz to aģentūru pierādītu kompetenci, kuras sniedz efektīvu augstas kvalitātes palīdzību dažādās AT jomās, kā arī pieprasa vairāk pārredzamības attiecībā uz atbalstu, kas piešķirts, sniedzot palīdzību saistībā ar tirdzniecību; tāpēc pieprasa, lai integrētajā pamatsistēmā tiek iekļauta pilsoniskās sabiedrības un privātā sektora pilntiesīgu pārstāvju līdzdalība; 66. atzīmē tirdzniecības atbalsta daudzpusējās ad-hoc konsultatīvās grupas ambiciozo darba programmu; tomēr pauž nožēlu par to, ka šajā procesā nav iesaistīts privātais sektors, pilsoniskā sabiedrība un jaunattīstības valstu pārstāvji; 67. uzsver, ka atbalsta sniegšanas pārredzamība, kā arī efektīva pārraudzība un novērtēšana ir ļoti svarīgas, lai iegūtu jaunattīstības valstu uzticību un nepārtraukti uzlabotu palīdzības kvalitāti; 68. prasa Komisijai izstrādāt kvantitatīvus kritērijus AT lietderīguma novērtēšanai; 69. atzīmē Vispārējās un ārlietu padomes lēmumu, ka AT EPN attieksies tikai uz tirdzniecības politiku un noteikumiem, kā arī tirdzniecības attīstības pasākumiem; mudina Padomi un Komisiju precizēt, kā tieši tiks apmierinātas citas no EPN izrietošās vajadzības, piemēram, ar tirdzniecību saistītā infrastruktūra, ražotspējas attīstīšana un tirdzniecības pielāgošana; uzskata, ka Padomei un Komisijai vajadzētu apsvērt piemērotākos dažādas kategorijas atbalsta sniegšanas mehānismus EPN vajadzībām; 70. atzīmē, ka sievietes gūst mazāk labuma no iespējām, ko sniedz tirdzniecības liberalizācija un globalizācija, lai gan tieši sievietes vissmagāk skar šo parādību nelabvēlīgā ietekme, un tāpēc mudina ES, izstrādājot ar tirdzniecību saistītas palīdzības programmas, īpašu uzmanību pievērst tam, lai sievietēm tiek nodrošinātas lielākas iespējas iekļauties tirdzniecībā, jo sevišķi starptautiskajā tirdzniecībā; Pārraudzība, novērtēšana, pārskatīšana un Parlamenta loma pārbaudē un uzraudzībā 71. uzskata, ka ESAO/APK ir jāpārrauga vispārējā AT programma, lai nodrošinātu pēc iespējas lielāku pārredzamību attiecībā uz atbalsta vadību un mērķiem, tomēr piekrīt PTO darba grupas ieteikumam iekļaut AT kā punktu līdzekļu devēju un/saņēmēju PTO tirdzniecības politikas pārskatos; 72. atkārtoti uzsver, ka Komisijai ir jāizskata sasniegtais progress attiecībā uz AT jomā īstenotajiem pasākumiem un jāiesniedz Parlamentam un Padomei divgadu ziņojums (no 2008. gada) par AT īstenošanu un iegūtajiem rezultātiem, kā arī, ciktāl tas ir iespējams, galvenajām sekām un ietekmi; 73. skaidri prasa, lai šajā divgadu ziņojumā būtu konkrēta informācija par iepriekš finansētajiem pasākumiem — vajadzības gadījumā sniedzot pārraudzības un novērtēšanas rezultātus — attiecīgo partneru līdzdalību un apņemšanos, budžeta saistību un maksājumu īstenošanu, šo informāciju klasificējot pēc valsts, reģiona un palīdzības kategorijas; prasa, lai ziņojumā tiktu novērtēts sasniegtais progress tirdzniecības integrēšanā atbalsta programmās un palīdzības rezultāti, pēc iespējas vairāk izmantojot konkrētus un izmērāmus rādītājus, raksturojot tās lomu AT mērķu sasniegšanā; 74. uzsver, ka Komisijai ne vēlāk kā 2010. gada 31. decembrī Eiropas Parlamentam un Padomei jāiesniedz otrais ziņojums, ar kuru novērtē tirdzniecības atbalsta īstenošanu un sasniegtos rezultātus, vajadzības gadījumā kopā ar priekšlikumu palielināt AT budžetu un veikt vajadzīgos grozījumus AT stratēģijā un tās īstenošanā; * * * 75. uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Padomei, Komisijai, ES dalībvalstu un ĀKK valstu valdībām, ĀKK un ES valstu Padomei, kā arī ĀKK un ES Apvienotajai parlamentārajai asamblejai. [1] OV C 177 E, 25.7.2002., 290. lpp. [2] OV C 272 E, 13.11.2003., 277. lpp. [3] OV C 39 E, 13.2.2004., 79. lpp. [4] OV C 67 E, 17.3.2004., 255. lpp. [5] OV C 76 E, 25.3.2004., 435. lpp. [6] OV C 77 E, 26.3.2004., 393. lpp. [7] OV C 304 E, 1.12.2005., 383. lpp. [8] OV C 92 E, 20.4.2006., 397. lpp. [9] OV C 157 E, 6.7.2006., 397. lpp. [10] OV C 285 E, 22.11.2006., 126. lpp. [11] OV C 293 E, 2.12.2006., 155. lpp. [12] OV C 298 E, 8.12.2006., 261. lpp. [13] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0320. [14] Pieņemtie teksti, P6_TA(2006)0350. [15] OV C 46, 24.2.2006., 1. lpp. [16] WT/MIN(01)/DEC/1. [17] WT/MIN(05)/DEC. [18] A/RES/55/2. --------------------------------------------------