Šīs publikācijas apliecina, ka ieguldījumi cilvēkkapitālā ir svarīgs transmisijas mehānisms starp ilgtermiņa izaugsmi, vienlīdzību un sociālo attīstību. Tās apliecina arī to, ka ienākumu nevienlīdzība ilgtermiņā var negatīvi ietekmēt potenciālo izaugsmi, konsolidējot un padziļinot iespēju esošo nevienlīdzību, ierobežojot prasmju attīstību un kavējot sociālo un profesionālo mobilitāti. Ekonomiski attīstītās valstīs, kuru labklājība balstās uz ražīguma pieaugumu un to inovācijas spēju, sociālā un ekonomikas attīstība ir vienas monētas divas puses.

Eiropa pakāpeniski atgūstas no pēdējās desmitgadēs smagākās krīzes. Katra dalībvalsts un ES kopumā cīnās ar politiskām, ekonomiskām un sociālām sekām, vienlaikus cenšoties paredzēt turpmākās norises. Krīze ir atstājusi smagu un redzamu ietekmi uz Eiropas sabiedrību un ekonomiku. Sociālās drošības sistēmas ir daļēji absorbējušas sekas, bet ir pieaudzis bezdarbs, ievērojamai daļai iedzīvotāju draud nabadzība, valstu finanses ir izsmeltas un vērojamas būtiskas atšķirības valstu vidū. Daudzus gadus īpaši bezdarbs ir radījis ļoti smagu slogu iedzīvotājiem un sabiedrībai: gandrīz 22 miljoni cilvēku joprojām ir bez darba un meklē darbu (gandrīz 17 miljoni eurozonā), no kuriem 10 miljoni ir šādā situācijā jau vairāk nekā gadu.

Priekšsēdētājs Junkers savā uzrunā par situāciju Savienībā Eiropas Parlamentā 2015. gada 9. septembrī paziņoja par Eiropas sociālo tiesību pīlāra izveidošanu. Šī iniciatīva ir daļa no Komisijas veiktā darba ceļā uz ciešāku un taisnīgāku ekonomisko un monetāro savienību (EMS) un daļa no Komisijas 2016. gada darba programmas.

Tam nav tikai politiska vai sociāla nozīme, tā ir arī ekonomiska nepieciešamība. Pēdējo piecpadsmit gadu laikā gūtā pieredze liecina, ka pastāvošā nelīdzsvarotība vienā vai vairākās dalībvalstīs var apdraudēt eurozonas stabilitāti kopumā un nespēja novērst šo problēmu var radīt vēl lielākas atšķirības. Pēc 2007. – 2008. gada krīzes eurozona kļuva vēl neviendabīgāka, dažām valstīm klājās īpaši smagi, un ir vajadzīgs laiks, lai mazinātu šīs atšķirības. Raugoties nākotnē, ir skaidrs, ka turpmākie eurozonas panākumi lielā mērā ir atkarīgi no valstu darba tirgu un sociālās drošības sistēmu efektivitātes un ekonomikas spējas absorbēt un pielāgoties satricinājumiem.

Funkcionējošiem un iekļaujošiem darba tirgiem ir efektīvi jāapvieno elastības un drošības elementi, kas var panākt augstāku nodarbinātības līmeni un pielāgošanās spējas. Saistītais "elastdrošības" jēdziens nav jauns, bet pēc krīzes un ņemot vērā mainīgo darba vidi, ir pienācis laiks pārskatīt, kā to vislabāk īstenot praksē. Uzņēmumi ir ieinteresēti panākt paredzamu un juridiski drošu uzņēmējdarbības vidi, spēt piesaistīt kvalificētu un ražīgu darbaspēku un arī pielāgoties strauji mainīgajiem tirgus apstākļiem. Darba ņēmēji vēlas drošību attiecībā uz darbu un ienākumiem, lai varētu panākt līdzsvaru starp profesionālo un privāto dzīvi un arī uzņemties jaunus pienākumus, pielāgoties karjeras laikā, kā arī turpināt uzkrāt prasmes visa mūža garumā. Bezdarbnieki un ekonomiski neaktīvi cilvēki bieži meklē tādas nodarbinātības iespējas, kas viņus neiesprosto zemas kvalitātes, slikti apmaksātā nodarbinātībā un neatņem būtiskas sociālās tiesības. Ekonomikai un sabiedrībai, jo īpaši eurozonā, ir nepieciešama labāka prasmju pilnveidošana un izmantošanu, lielāks elastīgums un noturība, sociālā kohēzija un taisnīga un efektīva tiesību, pienākumu un ieņēmumu sadale arī paaudžu starpā.

Tajā pašā laikā, ņemot vērā augsto bezdarba līmeni un demogrāfisko novecošanu apvienojumā ar valsts finanšu slogu un nepieciešamību mazināt valstu blakusietekmi, kas rodas no makroekonomiskās nelīdzsvarotības, priekšplānā ir izvirzīts jautājums par valstu sociālās drošības sistēmu veiktspēju vairākos aspektos: pirmkārt, attiecībā uz to atbilstību un fiskālo ilgtspēju, ņemot vērā jaunās sociālās vajadzības, tostarp nepieciešamību novērst nabadzību; otrkārt, attiecībā uz to ietekmi uz darbvietu radīšanu, gan no darba devēju, gan darba ņēmēju perspektīvas, tostarp viņu spēju panākt to, lai darbs atmaksātos, un stiprināt prasmes un spējas pilnvērtīgi piedalīties sabiedrības dzīvē; un, treškārt, eurozonai īpaši svarīgs aspekts, attiecībā uz sociālās drošības sistēmu spēju mazināt makroekonomiskos satricinājumus un nodrošināt automātiskās stabilizācijas funkciju. Augsts nodarbinātības līmenis, zems bezdarba līmenis un labi izstrādātas sociālās drošības sistēmas ir svarīgs stabilu valsts finanšu elements, un pārāk lielas darba tirgu un sociālo rādītāju atšķirības apdraud eurozonas darbību. Kā daļa no pasākumiem, kas veikti, lai uzlabotu fiskālo uzraudzību ES līmenī, pārdomas par valsts finanšu kvalitāti, uz kurām lielā mērā balstās sociālās drošības sistēmas, ir pievērsušas lielu uzmanību jautājumiem, kas saistīti ar valsts ieņēmumu un izdevumu taisnīgumu un efektivitāti.



2.4. Bagātīgās pieredzes izmantošana

Eiropas sociālo tiesību pīlārā var izmantot bagātīgo pieredzi un praksi: daudzās jomās pasaulē labākie rādītāji ir rodami Eiropā, un risinājumi ir labi zināmi. Tomēr, ņemot vērā mūsdienu problēmas, pašapmierinātība un status quo nav izeja. Ir arī daudz jāmācās no mainīgajiem apstākļiem pasaulē.

Atzīstot, ka situācijas dalībvalstīs ir visai atšķirīgas, pīlārs var balstīties arī uz kopējām vērtībām un principiem valsts, Eiropas un starptautiskā līmenī. Šīs vērtības un principi ieņem nozīmīgu vietu tādos atsauces dokumentos kā Līgumā par Eiropas Savienību (LES), Līgumā par Eiropas Savienības darbību (LESD), Eiropas Savienības Pamattiesību hartā un Eiropas Savienības Tiesas praksē, kā arī starptautiskos instrumentos, piemēram, Sociālajā hartā, ko pieņēmusi Eiropas Padome, un SDO ieteikumos.

Šādi regulējumi bieži vien aptver dažādas jomas, kurās tie nosaka vispārīgus principus vai minimālos standartus, kas jāpapildina valsts, reģionālā vai vietējā līmenī. Tādējādi galvenais jautājums Eiropā nav tiesību atzīšana, bet drīzāk to faktiskā ieviešana un īstenošana, ņemot vērā straujās izmaiņas sociālajā, tiesiskajā un ekonomikas vidē.

Gadu gaitā Komisija ir īstenojusi iniciatīvas, lai stiprinātu centienus attiecībā uz neatliekamām prioritātēm un atjauninātu ES tiesību aktu kopumu. Šajos centienos tika ņemta vērā labāka regulējuma loģika: tas nenozīmē mazāku regulējumu, bet gan pieeju regulējumam, kurā pilnībā ņemta vērā ekonomikas, sociālā un vides ietekme uz vietas, lai pārliecinātos, ka ikviena iniciatīva sasniedz tai izvirzīto mērķi pēc iespējas labāk. Šā pilnvaru termiņa laikā Komisija ir izvērsusi Eiropas strukturālos un investīciju fondus 2014. – 2020. gadam, no kuriem gandrīz 20 % tiek izmantoti Eiropas Sociālajam fondam. Komisija ir darbojusies arī vairākos virzienos, piemēram:

lielāka uzmanība sociālajiem jautājumiem Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgadā, sociālo rādītāju izmantošana tā sauktajā makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūrā, "sociālo salīdzinošo rādītāju" veicināšana un jaunās Grieķijai paredzētās stabilitātes atbalsta programmas sociālās ietekmes novērtējums;

sociālo mērķu iekļaušana tādās pamatiniciatīvās kā Investīciju plāns Eiropai, enerģētikas savienība un digitālais vienotais tirgus;

iepazīstināšana ar Stratēģisko iesaisti dzimumu līdztiesības jomā 2016.–2019. gadam;

intensīvāks finansiālais atbalsts dalībvalstīm, lai izveidotu garantiju jauniešiem, kas paredz, ka visiem jauniešiem, kas jaunāki par 25 gadiem, būtu jāsaņem kvalitatīvs, konkrēts piedāvājumu 4 mēnešu laikā pēc oficiālas izglītības iegūšanas vai pēc darba zaudēšanas;

norādījumu sagatavošana dalībvalstīm par ilgtermiņa bezdarbnieku reintegrāciju darba tirgū;

priekšlikums Eiropas pieejamības aktam, lai vienotajā tirgū nodrošinātu būtisku preču un pakalpojumu pieejamību cilvēkiem ar invaliditāti;

priekšlikums pārskatīt Darba ņēmēju norīkošanas direktīvu, lai veicinātu principu, ka par vienādu darbu tajā pašā vietā saņem vienādu darba samaksu.

Vienlaikus apspriedēm par pīlāru 2016. gadā turpināsies darbs pie vairākiem papildu aspektiem: jauns posms, lai veicinātu profesionālās un privātās dzīves līdzsvaru strādājošiem vecākiem; Eiropas prasmju programma; 24 arodveselības un darba drošības direktīvu rūpīga izvērtēšana, kas palīdzēs novērtēt to atbilstību, efektivitāti un saskaņotību, lai saglabātu augstu darba ņēmēju veselības un drošības aizsardzības līmeni, ņemot vērā jaunus riskus, vienlaikus vienkāršojot un modernizējot piemērojamos tiesību aktus, kā arī atvieglojot darbā pieņemšanu mazos un vidējos uzņēmumos. Šie piemēri ilustrē ES atbalstošo, konsultatīvo un strukturēto lomu sociālajā jomā, un turpmāko rīcību, kas varētu izrietēt no pīlāra izveides.

Šīs Komisijas galvenā prioritāte ir veicināt arī sociālo dialogu visos līmeņos. Pēc augsta līmeņa konferences par jaunu ES sociālā dialoga posmu 2015. gada martā ES sociālie partneri starpnozaru līmenī ir vienojušies par kopīgu padziļinātu nodarbinātības analīzi un kopīgu darba programma 2015. – 2017. gadam. Ir sāktas sarunas par autonomu pamatnolīgumu par aktīvu novecošanu, tiek gatavoti kopīgi secinājumi par profesionālās un privātās dzīves līdzsvara jautājumu, un darba grupa aplūko, kā to dalībnieki ir īstenojuši iepriekšējos autonomos pamatnolīgumus. ES nozaru sociālie partneri, kas darbojas 43 dažādās nozarēs un ir 75 % no darbaspēka, ir turpinājuši strādāt arī pie attiecīgajām kopīgajām darba programmām.

3. Eiropas sociālo tiesību pīlārs: nozīme, darbības joma un juridiskā būtība

Pīlāra mērķis ir sniegt vairākus būtiskus principus, lai atbalstītu labi funkcionējošus un taisnīgus darba tirgus un sociālās drošības sistēmas. Kā norādījis priekšsēdētājs Junkers, pīlārs tiks izstrādāts eurozonas ietvaros, vienlaikus dodot iespēju citām ES dalībvalstīm pievienoties, ja tās vēlēsies.

Tādējādi pīlārs pamatosies uz spēkā esošo ES līmeņa tiesību aktu kopumu sociālajā jomā un papildinās to, un tajā ietvertie principi īpašu uzmanību pievērsīs vajadzībām un problēmām, ar ko saskaras eurozona. Tiklīdz pīlārs būs sagatavots, tam būtu jākļūst par pamatprincipu kopumu, kas palīdzēs pārraudzīt iesaistīto dalībvalstu nodarbinātības un sociālos rādītājus, veicinās reformu procesu valstu līmenī un, konkrētāk, kalpos kā virzienrādītājs konverģences atjaunošanai eurozonā.