SATURS

1........... INTEGRĀCIJA KĀ VEIDS MIGRĀCIJAS POTENCIĀLA IZMANTOŠANAI.. 2

2........... INTEGRĀCIJAS PĀRVALDĪBA IR DALĪTA ATBILDĪBA................................. 3

A........... INTEGRĀCIJA, IZMANTOJOT LĪDZDALĪBU........................................................... 4

B........... VAIRĀK RĪCĪBAS VIETĒJĀ LĪMENĪ........................................................................ 8

C........... IZCELSMES VALSTU IESAISTĪŠANA.................................................................... 10

3........... TURPMĀKĀ ATTĪSTĪBA....................................................................................... 11

1. INTEGRĀCIJA KĀ VEIDS MIGRĀCIJAS POTENCIĀLA IZMANTOŠANAI

Aizvadītajās desmitgadēs lielākā daļa ES dalībvalstu ir saskārušās ar pieaugošu migrāciju. Migranti no trešajām valstīm veido apmērām četrus procentus no kopējā ES iedzīvotāju skaita[1]. ES iedzīvotāju sastāvs mainās, un Eiropas sabiedrība sastopas ar pieaugošu dažādību. Tas rada jaunus apstākļus sociālajai kohēzijai un valdību reakcijai uz sabiedrības bažām.

Eiropu arī stipri ietekmē demogrāfiskās pārmaiņas, tai skaitā iedzīvotāju novecošana, lielāks vidējais mūža ilgums un darbaspējīgajā vecumā esošo iedzīvotāju skaita samazināšanās[2]. Legālā migrācija līdztekus jau pieejamā darbaspēka un prasmju izmantošanai var palīdzēt risināt šos jautājumus, kā arī palielināt ES ekonomikas produktivitāti. Demogrāfiskās tendences dažādos reģionos ir atšķirīgas, un tās ir jārisina, izmantojot katram atsevišķam gadījumam piemērotus risinājumus. Lai pilnībā izmantotu migrācijas priekšrocības, Eiropai ir jārod veids, kā labāk apieties ar tās dažādo un multikulturālo sabiedrību, efektīvāk integrējot migrantus.

Stratēģijā “Eiropa 2020”[3] un Stokholmas programmā[4] ir pilnībā atzīts migrācijas potenciāls, lai izveidotu konkurētspējīgu un ilgtspējīgu ekonomiku, turklāt tās par skaidru politisku mērķi nosaka legālo migrantu efektīvu integrāciju, kuras pamatā ir cieņa un cilvēktiesību veicināšana[5].

Dalībvalstis ir apstiprinājušas savu apņemšanos tālāk attīstīt galveno ideju par integrāciju kā ekonomiskās attīstības un sociālās kohēzijas virzītāju, lai palielinātu migrantu devumu ekonomikas izaugsmei un kultūras bagātībai[6]. Eiropas Savienības imigrantu integrācijas politikas kopējie pamatprincipi, par kuriem Padome vienojās 2004. gadā[7], jau veido satvaru ES sadarbībai integrācijas jomā. Pamatprincipos ir uzsvērts, ka integrācija ir divpusējs dinamisks process – migrantu un uzņemošo sabiedrību savstarpēja pielāgošanās. Visi ES pasākumi, kurus Komisija publiskoja 2005. gada Kopīgajā integrācijas programmā, ir pabeigti.[8] Taču sociālais, ekonomikas un politikas konteksts ir mainījies, un ne visi integrācijas pasākumi ir veiksmīgi sasnieguši savu mērķi. Integrācijas politikai ir nepieciešama arī migrantu griba un apņemšanās kļūt par daļu no uzņemošās sabiedrības.

Jauna noteikuma iekļaušana līgumā, kas attiecas uz ES atbalstu tādu trešo valstu pilsoņu[9] integrācijas veicināšanai, kuri likumīgi uzturas dalībvalstīs, (LESD 79. panta 4. punkts) atļauj veikt turpmāku saskaņotu rīcību, neparedzot normatīvo aktu saskaņošanu. Veicot šādu rīcību, ir jāņem vērā fakts, ka ir mainījies demogrāfiskais, sociālais, ekonomikas un politikas konteksts.

Dati[10] apliecina, ka vissteidzamākie problēmjautājumi ietver:

· aizvien pastāvošos migrantu zemos nodarbinātības līmeņus, jo īpaši attiecībā uz migrantēm,

· pieaugošo bezdarbu un augstos "pārkvalifikācijas" līmeņus,

· pieaugošo sociālās atstumtības risku,

· trūkumus attiecībā uz sasniegumiem izglītībā,

· sabiedrības bažas par migrantu nepietiekamu integrāciju.

Atjaunotā Eiropas programma trešo valstu pilsoņu integrācijai ir devums diskusijai par to, kā izprast un labāk atbalstīt integrāciju. Ir nepieciešamas dažādas pieejas atkarībā no atšķirīgajiem integrācijas problēmjautājumiem, ar ko saskaras dažādas migrantu grupas gan ar zemu, gan augstu kvalifikāciju, kā arī starptautiskās aizsardzības saņēmēji. Eiropai ir nepieciešama pozitīva attieksme pret dažādību un stingra pamattiesību un vienlīdzīgas attieksmes principa ievērošana, balstoties uz dažādu kultūru un tradīciju savstarpēju cieņu. Ir nepieciešami arī pasākumi, kas vērsti uz īpaši neaizsargātam migrantu grupām.

Balstoties uz pieredzi, kas gūta visā ES, šajā paziņojumā ir izklāstīti integrācijas problēmjautājumi Eiropā. Lai risinātu šos problēmjautājumus, tas sniedz ieteikumus un rīcības jomas. Kopā ar pievienoto Komisijas dienestu darba dokumentu tajā sniegti pārskatu par ES iniciatīvām, ar kurām tiek atbalstīta trešo valstu pilsoņu integrācija. ES var palīdzēt vadīt un virzīt dalībvalstu centienus, izmantojot dažādus instrumentus. Eiropas programmu integrācijai nevar ieviest tikai ar Eiropas instrumentiem. Integrācija ir dinamisks ilgtermiņa process, kas prasa plaša dalībnieku loka centienus dažādās politikas jomās un dažādos līmeņos. Tāpēc šajā paziņojumā ietvertie ieteikumi ir adresēti visiem integrācijas procesa dalībniekiem.

2. INTEGRĀCIJAS PĀRVALDĪBA IR DALĪTA ATBILDĪBA

Ņemot vērā iepriekš minēto, ir skaidrs, ka integrācijas politikai būtu jārada labvēlīgi apstākļi migrantu līdzdalībai ekonomikā, sabiedrībā, kultūrā un politikā, lai pilnībā īstenotu migrācijas potenciālu. Efektīvi integrācijas problēmjautājumu risinājumi ir jāatrod katrā valsts un vietējā kontekstā, taču, tā kā šie problēmjautājumi ir kopīgi daudzām dalībvalstīm, ir jādalās ar pieredzi. Lai gan integrācijas stratēģiju noteikšana nav ES uzdevums, ES var nodrošināt satvaru uzraudzībai, salīdzinošajai novērtēšanai un apmaiņai ar paraugpraksi, kā arī radīt stimulus, izmantojot Eiropas finanšu instrumentus. Paraugprakses un zināšanu apmaiņas piemēri ir izklāstīti pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā.

Integrācija ir cieši saistīta ar tiesību aktu un politikas satvaru, kas ir noteikts un saskaņots ES līmenī[11]. Tiesiskais regulējums attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu, kā arī pienācīga līmeņa tiesību nodrošināšana visiem migrantiem, ir daļa no ES rīcības integrācijas atbalstam. Integrācijas prioritātes vienmēr ir pilnībā jāņem vērā visās attiecīgajās jomās tā, lai tās saskaņoti veicinātu integrācijas problēmu risināšanu, kā arī citu politikas prioritāšu īstenošanu.

Integrācija ir process, kas nepārtraukti attīstās, kuram ir nepieciešama stingra uzraudzība, pastāvīgi centieni, novatoriski risinājumi un drosmīgas idejas. Risinājumu noteikšana nav viegla, bet, ja migranti veiksmīgi integrēsies ES, tas būs būtisks devums stratēģijā "Eiropa 2020" noteikto ES mērķu sasniegšanai, proti, līdz 2020. gadam palielināt nodarbinātības līmeni līdz 75 %, samazināt mācību priekšlaicīgas pārtraukšanas līmeni līdz apjomam, kas ir mazāks par 10 %, palielināt to iedzīvotāju īpatsvaru, kas ir ieguvuši augstāko izglītību, un palīdzēt izkļūt no nabadzības vai sociālās atstumtības 20 miljoniem cilvēku[12].

Ierosinātie pasākumi ir koncentrēti uz šādām būtiskākajām jomām.

A. Integrācija, izmantojot līdzdalību

B. Vairāk rīcības vietējā līmenī

C. Izcelsmes valstu iesaistīšana

A. INTEGRĀCIJA, IZMANTOJOT LĪDZDALĪBU

Integrācija ir process, kas sākas vietējā līmenī, un integrācijas politika ir jāveido, izmantojot augšupēju pieeju, tuvu vietējam līmenim. Šādi politikas pasākumi ietver, piemēram, atbalstu valodu apmācībai, ievadpasākumus, piekļuvi darba tirgum, izglītībai un profesionālajai apmācībai un diskriminācijas apkarošanu; tie visi ir vērsti uz migrantu līdzdalības palielināšanu sabiedrībā.

Integrācijai ir nepieciešama arī uzņemošās sabiedrības iesaistīšanās, uzņemot migrantus, ievērojot viņu tiesības un cienot viņu kultūru, kā arī informējot viņus par to pienākumiem. Vienlaikus migrantiem ir jāparāda griba integrēties un ievērot tās sabiedrības vērtības un noteikumus, kurā viņi dzīvo.

1. Migrantu sociālais un ekonomiskais devums

1.1. Valodas apguve

Ir vispārēji atzīts, ka valodas prasmju apgūšanai ir izšķiroša nozīme integrācijas procesā. Uzlabotas valodas prasmes palielina iespējas atrast darbu, nodrošina patstāvību un migranšu līdzdalību darba tirgū.

Valodas apmācībai, kā arī ievadprogrammām ir jābūt gan finansiāli, gan ģeogrāfiski pieejamām. Ir būtiski piedāvāt dažādus valodu kursu līmeņus, kas balstās uz dalībnieku zināšanām un mācību apstākļiem. Nosakot valodas prasmju līmeņus, var būt atbilstoši lietot Eiropas vienoto valodu prasmes līmeņa noteikšanas sistēmu (CEFR), kas ir Eiropas Padomes izstrādāts pamats savstarpējai valodas prasmju atzīšanai [13].

1.2. Dalība darba tirgū

Daudzās dalībvalstīs ir būtiska plaisa starp ES pilsoņu un trešo valstu pilsoņu nodarbinātības līmeņiem. Trešo valstu pilsoņu nodarbinātības līmenis 2010. gadā vecuma grupā no 20 līdz 64 gadiem bija par desmit procentpunktiem zemāks nekā kopējā iedzīvotāju skaita nodarbinātības līmenis šajā vecuma grupā visas ES mērogā[14]. Jo īpaši migranšu nodarbinātības līmenis ir būtiski zemāks gan par vidējo nodarbinātības līmeni, gan par migrantu vīriešu nodarbinātības līmeni[15]. Tā kā līdzdalība darba tirgū ir viens no labākajiem un konkrētākajiem veidiem, lai integrētos sabiedrībā, centieniem samazināt šīs atšķirības ir jābūt vērstiem gan uz migrējošo darbaspēku, gan migrantiem, kas ierodas ES saistībā ar ģimenes atkalapvienošanu vai kā starptautiskās aizsardzības saņēmēji.

Trešo valstu pilsoņu, jo īpaši sieviešu, “pārkvalificētība” to darba vietām[16] ir vērojama visās dalībvalstīs, par kurām ir pieejami dati. Migranti, kas ir bez darba, un migranti, kas ir nodarbināti darbos, kuru veikšanai viņi ir pārkvalificēti, ir nepietiekami izmantots resurss un cilvēkkapitāla izšķērdēšana. Turklāt migranti šo situāciju var uztvert kā pazemojošu. Būtu jāattīsta pakalpojumi, kas ļautu atzīt izcelsmes valstīs gūtās kvalifikācijas un kompetenci, atvieglojot migrantu iespējas tikt nodarbinātiem tādos amatos, kas atbilst viņu prasmēm.

Pirmais solis būtu uzlabot instrumentus izglītības, iepriekšējās darba pieredzes, diplomu un kvalifikāciju salīdzināmības noteikšanai un nepieciešamās apmācības konstatēšanai.

Otrkārt, ir būtiska arī informācijas par pieejamajām darba vietām pārredzamība, kā arī valstu nodarbinātības dienestu iesaistīšanās. Darba devēju un sociālo partneru loma, veicinot dažādību un apkarojot diskrimināciju, ir neatsverama. Ar valsts iestāžu atbalstu, sniedzot informāciju par noteikumiem attiecībā uz uzņēmējdarbības uzsākšanu, būtu jānostiprina arī būtiskā migrantu loma darboties kā uzņēmējiem, kā arī viņu radošums un inovāciju spējas[17] .

Treškārt, lai atbalstītu nesen ieradušos migrantu iekļaušanos darba tirgū un citās būtiskās uzņemošās sabiedrības jomās, ir jārīko ievadprogrammas. Ievadpasākumus var īstenot, slēdzot līgumu, lai nodrošinātu līdzatbildību un uzliktu pienākumus, un piešķirtu tiesības abām pusēm.

1.3. Centieni izglītības sistēmā

Lielākajā daļā ES valstu pieaug to studentu proporcija, kuru izcelsme ir saistīta ar migrāciju[18]. Skolu sistēmām ir jāpiemērojas aizvien pieaugošajai skolnieku dažādībai, lai nodrošinātu augsta līmeņa izglītību visiem un izmantotu šīs dažādības potenciālu. Lai veicinātu veiksmīgu valodas apguvi, noderīgi ir pasākumi, kas uzsākti, bērniem esot agrīnā vecumā, sākot no pirmsskolas posma.

Vidējais trešo valstu pilsoņu izglītības līmenis ir zemāks par vidējo ES pilsoņu izglītības līmeni[19]. Jauniešiem ar migrantu izcelsmi ir arī lielāks risks pamest izglītības vai profesionālās apmācības sistēmu, neiegūstot vidējo izglītību. Papildu centieni ir nepieciešami, lai novērstu migrantu jauniešu priekšlaicīgu mācību pārtraukšanu[20].

Skolotāji un pārējais personāls būtu jāapmāca pārvaldīt dažādību. Migrantu pieņemšana darbā par mācībspēkiem bērnu aprūpes jomā arī var būt noderīga gan lai veicinātu mācības klasēs ar migrantu lielu īpatsvaru, gan kā līdzeklis, lai padarītu valstu izglītības sistēmas atvērtākas citām Eiropas un ārpus Eiropas esošām kultūrām. Valodu kursi vecākiem saistībā ar padomiem par viņu bērnu izglītošanu, konsultācijas un privātstundas ir noderīgu pasākumu piemēri. Skolas īpaši nelabvēlīgos apgabalos ar lielu migrantu jauniešu īpatsvaru varētu izveidot specializētas programmas, konsultāciju sistēmas un piekļuvi apmācībai, lai tām būtu konkurētspējas priekšrocības.

1.4. Labāku dzīves apstākļu nodrošināšana

Sociālās iekļaušanas pasākumiem, kas vērsti uz migrantiem, būtu jācenšas novērst iespējamus šķēršļus, kas traucē efektīvu piekļuvi sociālajiem un veselības aprūpes pakalpojumiem, un jāapkaro nabadzība, kā arī visneaizsargātāko personu atstumtība[21]. Starptautiskās aizsardzības saņēmēju integrācijai ir jāpievērš īpaša uzmanība. Viņiem bieži ir bijusi traumatiska pieredze, kas prasa īpašu sociālu un psiholoģisku aprūpi. Tāpēc ir jāizveido politikas pasākumi, lai samazinātu starptautiskās aizsardzības saņēmēju izolāciju un tiesību ierobežojumus un lai nodrošinātu efektīvu valodas apmācību, piekļuvi mājokļiem, piekļuvi veselības aprūpei veselības aprūpes sistēmās, kuras veicina integrāciju, kā arī kulturāli pielāgotas veselības veicināšanas programmas. Ir jāpievēršas arī piekļuvei profesionālajai apmācībai un palīdzībai darba meklējumos.

Īpaša uzmanība ir jāpievērš romu tautības trešo valstu pilsoņiem, kas likumīgi uzturas ES.

1.5. ES finansējuma labāka izmantošana

Labākai esošo ES instrumentu izmantošanai būtu jāatbalsta migrantu līdzdalība un tādas integrācijas politikas īstenošana, kas izmanto augšupēju pieeju. Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds un Eiropas Bēgļu fonds atbalsta pasākumus, piemēram, uzņemšanas un ievadshēmas, līdzdalību sabiedriskajā un pilsoniskajā dzīvē un vienlīdzīgu piekļuvi pakalpojumiem. Tos papildina Eiropas Sociālā fonda pasākumi, kas veicina piekļuvi darba tirgum un integrāciju tajā, tāpat Eiropas Reģionālās attīstības fonds var atbalstīt plašu integrācijas pasākumu loku reģionālās attīstības kontekstā.

Ieteikumi

Dalībvalstīm būtu jānodrošina:

· valodu kursi, kas ņem vērā migrantu atšķirīgās vajadzības dažādos integrācijas procesa posmos;

· ievadpasākumu rīkošana nesen ieceļojušiem migrantiem, tai skaitā valodu kursu un pilsoniskās orientācijas kursu rīkošana. Šīm programmām būtu jāpievēršas migranšu īpašajām vajadzībām, lai veicinātu viņu līdzdalību darba tirgū un stiprinātu viņu ekonomisko patstāvību;

· pasākumi, lai noteiktu un novērtētu personu vajadzības un apstiprinātu viņu kvalifikāciju un profesionālo pieredzi;

· migrantu līdzdalības palielināšana darba tirgū, izmantojot aktīvu darba tirgus politiku;

· centieni izglītības sistēmās sniegt skolotajiem un skolu vadībai prasmes pārvaldīt dažādību; skolotāju ar migrācijas izcelsmi pieņemšana darbā; un migrantu bērnu līdzdalība agrīnā pirmsskolas izglītībā; un

· īpaša uzmanība neaizsargātu migrantu grupu īpašajām vajadzībām.

Komisijai būtu jāatbalsta:

· apmaiņa ar praksi un politikas koordinācija nodarbinātības, izglītības un sociālās politikas jomā; un

· labāka esošo ES finanšu instrumentu izmantošana, lai atbalstītu migrantu līdzdalību.

2. Pienākumi un tiesības – vienlīdzīgas attieksmes nodrošināšana un piederības sajūtas iegūšana

Līgumā ir nostiprināta pamatvērtību un cilvēka pamattiesību ievērošana. Būtu jāpastiprina centieni diskriminācijas apkarošanā un jāsniedz migrantiem instrumenti, lai viņi varētu iepazīties ar ES un tās dalībvalstu pamatvērtībām.

Migrantu līdzdalība demokrātijas procesā ir svarīga viņu integrācijai. Pēc iespējas lielākā mērā ir jānovērš juridiskie un strukturālie šķēršļi, kas traucē migrantu dalību politikas procesā. Migrantu pārstāvji, tai skaitā sievietes, būtu vairāk jāiesaista integrācijas politikas un programmu izstrādē un īstenošanā.

Iesaistošās programmas un prakses var palīdzēt veidot migrantu organizāciju spējas, kā arī iedrošināt un atbalstīt šo organizāciju līdzdalību vietējā līmenī, piemēram, skolu valdēs, mājokļu administrācijās utt.

Pasākumi demokrātiskās līdzdalības veicināšanai varētu ietvert apmācību un konsultantus, tiesību piešķiršanu migrantiem piedalīties vietējās vēlēšanās, vietēju reģionālu un valsts līmeņa konsultatīvu struktūru izveidi, iedrošināšanu veikt uzņēmējdarbību, būt radošiem un veikt inovācijas[22].

Ieteikumi

Dalībvalstīm būtu jānodrošina:

· pasākumi, lai praksē īstenotu vienlīdzīgas attieksmes principu un novērstu institucionālu, kā arī ikdienišķu diskrimināciju; un

· centieni novērst šķēršļus migrantu politiskajai līdzdalībai. Migrantu pārstāvji būtu vairāk jāiesaista integrācijas politikas un programmu izstrādāšanā un īstenošanā.

Komisijai būtu jānodrošina:

· pilnīga un pareiza esošo direktīvu īstenošana un diskriminācijas novēršana legālās migrācijas jomā.

B. VAIRĀK RĪCĪBAS VIETĒJĀ LĪMENĪ

Integrācijas politika ir jāizstrādā un jāīsteno, aktīvi iesaistot vietējā līmeņa iestādes. Vietējās iestādes ir atbildīgas par plašu pakalpojumu un pasākumu klāstu, un viņām ir būtiska loma, veidojot mijiedarbību starp migrantiem un uzņemošo sabiedrību.

1. Pievēršanās īpaši nelabvēlīgām apkaimēm pilsētās

Daudzi migranti ieceļo pilsētās un saskaras ar īpašām integrācijas problēmām. Integrācijas politikai ir īpaši jāpievēršas nabadzīgo apkaimju problēmām, lai ļautu pilsētu teritorijām stimulēt ekonomikas un kultūras aktivitāti un veicināt sociālo kohēziju. Vairākās dalībvalstīs pilsētu attīstības atbalstam ir veiksmīgi izstrādāti līgumi un citas vienošanās starp valsts, reģionālajām un vietējām iestādēm. Izstrādājot šādas vienošanās, ir būtiski iesaistīt vietējo organizāciju pārstāvjus un iedzīvotājus. Efektīvai integrācijai ir nepieciešami arī atbalsta pasākumi, lai nodrošinātu sociālo infrastruktūru un pilsētu atjaunošanu, balstoties uz integrētu pieeju, lai novērstu segregāciju.

2. Daudzlīmeņu sadarbības uzlabošana

Pat ja integrācijas pasākumi ir galvenokārt vietējo iestāžu ziņā, cieša sadarbība starp dažādiem pārvaldības līmeņiem ir svarīga, lai koordinētu pakalpojumu sniegšanu, finansēšanu un novērtēšanu. Efektīvu integrāciju var īstenot tikai partnerība, kurā iesaistīts viss ieinteresēto personu loks – Eiropas iestādes, dalībvalstis, kā arī valsts, reģionālā un vietējā līmeņa ieinteresētas personas. ES var nodrošināt ietvaru uzraudzībai, salīdzinošajai novērtēšanai un apmaiņai ar paraugpraksi starp dažādajiem pārvaldības līmeņiem, kā arī radīt stimulus, popularizējot labus vietējos un reģionālos piemērus.

“Teritoriālajiem paktiem” starp ieinteresētajām personām dažādos līmeņos būtu jāsniedz visiem dalībniekiem nepieciešamā elastība, lai sasniegtu noteiktus politikas mērķus, vienlaikus sniedzot iespēju vienkāršot politikas instrumentus, finansējuma avotus un procedūras. Šajā saistībā noteikta loma varētu būt Reģionu komitejai.

Piemēri:

INTI-Cities projekts tika izveidots, lai novērtētu vietējās integrācijas politikas, praksi un pārvaldības pasākumus, balstoties uz salīdzināmiem kritērijiem, un tas tika veiksmīgi izmēģināts Helsinku, Roterdamas, Malmes, Diseldorfas, Dženovas un Lionas pašvaldībās. Tika attīstīts arī DIVE projekts, lai novērtētu kā pašvaldības izmanto dažādību un ievēro vienlīdzīgas attieksmes principu, rīkojoties kā darba devēji, preču un pakalpojumu pircēji, politikas veidotāji un pakalpojumu sniedzēji. DIVE kritērijs tika izmantots Amsterdamā, Līdsā, Berlīnē un Romā. Pilsētas, kas piedalās DIVE, ir apņēmušās ievērot Integrējošo pilsētu hartu (Charter on Integrating Cities)[23].

Valensijas reģionā pastāv tiesisks regulējums, kas paredz aktīvu sadarbību starp dažādiem dalībniekiem nesen ieceļojušo personu integrācijai. Turklāt starp reģionālo valdību, arodbiedrībām un darba devēju asociāciju ir noslēgts “Imigrācijas pakts”, lai pārvaldītu dažādību darba vietā un iedrošinātu migrantu strādnieku aktīvu līdzdalību; “Vietējais integrācijas pakts” apvieno publiskās iestādes no vietējā, provinces un reģionālā līmeņa, lai uzlabotu sadarbību un nodrošinātu pasākumu konsekvenci, kas integrācijas atbalstam ir izveidoti dažādās jomas.

3. ES finanšu atbalsts vietējā līmeņa pasākumiem

Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fonds ir pierādījis sevi kā vērtīgu instrumentu, atbalstot dalībvalstu centienus ļaut trešo valstu pilsoņiem izpildīt uzturēšanās nosacījumus un atvieglot viņu integrāciju[24]. Nākamajā daudzgadu finanšu shēmā Komisija ierosina vienkāršot izdevumu instrumentu struktūru, samazinot programmu skaitu tā, lai izveidotu divu pīlāru struktūru, kas ietvers arī Migrācijas un patvēruma fondu[25]. Viena sastāvdaļa būs pasākumi, kas atbalsta trešo valstu pilsoņu integrāciju. Finansējumam būs ārējā dimensija, kas aptvers rīcību gan ES, gan trešajās valstīs.

Turpmākais ES finansējums integrācijai būtu jāvirza vietējā līmeņa, mērķtiecīgākai pieejai, lai atbalstītu saskaņotas stratēģijas, kas īpaši veidotas integrācijas veicināšanai vietējā līmenī. Šīs stratēģijas ieviestu galvenokārt vietējās un reģionālās iestādes un dalībnieki no nevalstiskā sektora, ņemot vērā viņu īpašo situāciju. Rezultāti tiktu vērtēti, ņemot vērā to devumu attiecībā uz kopējo mērķi palielināt līdzdalību, balstoties uz 1) palielinātu nodarbinātības līmeni; 2) augstāku izglītības līmeni; 3) labāku sociālo iekļaušanu; un 4) aktīvu pilsonību.

Ieteikumi

Dalībvalstīm būtu jānodrošina:

· aptverošas integrācijas stratēģijas, kas ir izstrādātas un īstenotas, efektīvi iesaistot visus vietējos un reģionālos dalībniekus, izmantojot augšupēju pieeju.

Dalībniekiem visos pārvaldības līmeņos būtu jāatbalsta:

· “Teritoriālie pakti” kā ietvars sadarbībai starp attiecīgajām ieinteresētajām personām dažādos līmeņos, kurus veidotu integrācijas politikas izstrādei un īstenošanai.

Komisijai būtu jāatbalsta:

· vietējo un reģionālo dalībnieku iesaistīšana integrācijas politikas veidošanā ES plānošanas ietvaros, izmantojot stratēģiskas partnerības ar Reģionu komiteju un Eiropas pilsētu un reģionu tīklu; un

· esošo ES instrumentu augstāks koordinētas plānošanas līmenis, lai pievērstos vietējiem pasākumiem. To vajadzētu darīt, izmantojot Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu un Eiropas Bēgļu fondu, Eiropas Sociālo fondu un Eiropas Reģionālās attīstības fondu.

C. IZCELSMES VALSTU IESAISTĪŠANA

Izcelsmes valstīm var būt noteikta loma, atbalstot integrācijas procesu; šī loma var tikt īstenota trīs veidos: 1) sagatavojot integrāciju jau pirms migrantu izceļošanas; 2) atbalstot migrantus, kamēr tie atrodas ES, piemēram, izmantojot vēstniecības; 3) sagatavojot migrantu, kuri ir ieguvuši pieredzi un zināšanas, pagaidu vai pastāvīgo atgriešanos.

1. Pirmsizceļošanas pasākumi integrācijas atbalstam

Izcelsmes valstis varētu palīdzēt migrantiem, sniedzot pirmsizceļošanas informāciju, piemēram, par nepieciešamajām vīzām un darba atļaujām, kā arī palīdzot ar valodas apguvi un piedāvājot apmācības migrantu prasmju nostiprināšanai. Šim nolūkam trešajām valstīm būtu jāsniedz atbalsts pirmsizceļošanas pasākumu veikšanai, kā arī lai uzlabotu metodes migrantu kvalifikācijas un prasmju atzīšanai.

Lai palīdzētu cilvēkiem, kas vēlas migrēt uz ES, piekļūt nepieciešamajai informācijai par pieteikšanās procedūrām, Komisija vēlāk šogad uzsāks “ES Imigrācijas portāla” darbību.

2. Noderīgi kontakti starp diasporas kopienām un viņu izcelsmes valstīm

Pārvedumi, kā arī prasmju, inovāciju un zināšanu nodošana var veicināt ilgtspējīgas investīcijas un izcelsmes valstu attīstību.

Starpvalstu uzņēmējdarbības veicināšana, izmantojot dinamiskāku stratēģiju, palīdzēs uzņēmējiem, kas darbojas gan ES dalībvalstīs, gan partnervalstīs. Šādi uzņēmumi var radīt darbavietas izcelsmes valstīs un palīdzēt gan attiecībā uz migrantu integrāciju, gan palielinot tirdzniecību starp valstīm.

3. Cirkulārā migrācija un attīstība izcelsmes valstīs

Īslaicīgos migrantus un cirkulāros migrantus būtu jāatbalsta uz tiesībām balstītam ietvaram, kas var nodrošināt skaidru juridisko statusu un veicināt mobilitāti. Mobilitātes partnerības ar partnervalstīm varētu būt piemērots ietvars, lai veicinātu integrācijas iniciatīvas ES dalībvalstīs, kas palīdzētu arī izcelsmes valstīm. Pozitīvi politiskie signāli no abām pusēm varētu palīdzēt radīt labvēlīgāku vidi integrācijai, kā arī pagaidu un cirkulārai migrācijai.

Ieteikumi

Dalībvalstīm un izcelsmes valstīm būtu jānodrošina:

· pirmsizceļošanas atbalsts integrācijas veicināšanai, kas būtu daļa no dialoga un sadarbības satvariem starp ES un partnervalstīm. Šajā saistībā būtiski ir uzlabot migrantu kvalifikācijas un prasmju atzīšanas metodes.

3. TURPMĀKĀ ATTĪSTĪBA

Integrācijas pārvaldība ir būtiska, lai pilnībā īstenotu migrācijas potenciālu gan attiecībā uz migrantiem, gan ES. Efektīva integrācija politika ir būtiska, lai saskaņotu ekonomikas izaugsmi ar sociālo kohēziju un lai pārvaldītu arvien dažādākas Eiropas sabiedrības. Šim procesam ir nepieciešama strukturēta un uz faktiem balstīta diskusija. Ir nepieciešamas saskaņotas stratēģijas, lai nodrošinātu migrantu labāku līdzdalību sabiedrībās, kurās tie dzīvo.

3.1. Ciešāka sadarbība, apspriešanās un koordinācija

Integrācijas problēmas būs jārisina partnerībā, ko veido valstu valdības, reģionālās un vietējās iestādes, nodrošinot dialogu ar attiecīgajām ieinteresētajām personām visos pārvaldības līmeņos. Ir nepieciešama ciešāka sadarbība ar izcelsmes valstīm. Būtu jāstiprina arī "trīspusēja procesa" pieeja starp migrantiem, uzņemošajām sabiedrībām un izcelsmes valstīm. ES būtu jāsniedz nepieciešamais atbalsts šim procesam.

Komisijai ir būtiska funkcija, iesaistot attiecīgos dalībniekus dialogā par galvenajām integrācijas problēmām. Apmaiņa ar zināšanām un paraugpraksi starp dalībvalstīm notiek Valstu integrācijas kontaktpunktu tīkla ietvaros, kuru varētu tālāk attīstīt, izmantojot plānotas sanāksmes un salīdzinošo novērtēšanu. Koordinācija un politikas attīstības uzraudzība pastāvošajos politikas satvaros, starp ES iestādēm un cieši sadarbojoties ar dalībvalstīm, var palīdzēt efektīvāk un iedarbīgāk pārvaldīt integrācijas politiku.

ES līmeņa un dalībvalstu pilsoniskās sabiedrības pārstāvji tiekas Eiropas Integrācijas forumā, kuru izveidoja Komisija sadarbībā ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju. Būtu ciešāk jānostiprina konsultatīvie procesi, izmantojot stratēģiskās sapulces, piemēram, ar Reģionu komiteju un pilsētu asociācijām. Forumu varētu atbalstīt valstu, reģionālie vai vietējie forumi. Eiropas Integrācijas tīmekļa vietne apkopo svarīgu informāciju no dažādu kategoriju ieinteresētajām personām, un tā ir interaktīvs instruments informācijas apmaiņai, kuru būtu tālāk jāuzlabo, izmantojot tiešsaistes profilus.

3.2. Elastīgas Eiropas instrumentu kopas izveide

Lai nostiprinātu koordināciju un apmaiņu ar zināšanām, tiek izstrādāta elastīga Eiropas instrumentu kopa, kuri ļautu iestādēm dalībvalstīs izvēlēties pasākumus, kas visticamāk būtu efektīvi viņu kontekstā. Tā sauktie "Eiropas moduļi" ir izstrādāti, lai atbalstītu politiku un praksi. Moduļi balstās uz dalībvalstu un citu dalībnieku pieredzi, un tos var piemērot atsevišķu dalībvalstu, reģionu un pilsētu vajadzībām[26]. Moduļi veidotu Eiropas pamatkritēriju kopumu integrācijas pasākumu veidošanai un īstenošanai dalībvalstīs. Tie tiktu veidoti trīs tematiskajās jomās: 1) ievadkursi un valodu apmācības kursi; 2) cieša uzņemošās sabiedrības apņemšanās; un 3) aktīva migrantu līdzdalība visās sabiedriskās dzīves jomās.

3.3. Rezultātu uzraudzība

Migrācijas un integrācijas politika ir cieši atkarīga no augstas kvalitātes statistikas, lai izstrādātu politiku un veiktu rezultātu uzraudzību. ES institūcijām un dalībvalstīm būtu jāsadarbojas, lai izveidotu satvaru migrācijas statistikas saskaņošanai un uzlabotu spējas vākt un publiskot statistiku par migrantiem un viņu sociālo un ekonomikas situāciju.

Kopīgi Eiropas “indikatori” ir noteikti četrās ar integrāciju saistītās jomās: nodarbinātībā, izglītībā, sociālajā iekļaušanā un aktīvā pilsonībā[27]. Tie tiks lietoti, lai uzraudzītu integrācijas politikas rezultātus, ar mērķi uzlabot salīdzināmību un veicināt Eiropas mācīšanās procesu. Kopīgi indikatori ļaus novērtēt centienus integrācijas atbalstam saistībā ar Eiropas mērķiem nodarbinātības, izglītības un sociālās iekļaušanas jomā un tādejādi veicināt valstu un ES politikas koordinēšanu. Komisija uzraudzīs attīstību un izteiks ieteikumus dialogā ar dalībvalstīm.

Ieteikumi

Komisijai būtu jāatbalsta:

· turpmāka Eiropas platformu konsultācijām un zināšanu apmaiņai (tai skaitā Valstu integrācijas kontaktpunktu, Eiropas Integrācijas foruma un Eiropas Integrācijas tīmekļa vietnes) izmantošana un labāka koordinācija, lai uzlabotu to devumu politikas lēmumu pieņemšanā, uzraudzībā un politikas virzienu koordinēšanā;

· turpmāka elastīgas instrumentu kopas attīstība, ietverot “Eiropas moduļus”, lai atbalstītu valsts un vietēja līmeņa politiku un praksi. To ieviesīs reģionālās un vietējās iestādes, un pilsoniskā sabiedrība, izmantojot stratēģisku savienību ar Reģionu komiteju; un

· kopīgi Eiropas “indikatori” nodarbinātības, izglītības, sociālās iekļaušanas un aktīvas pilsonības jomā, lai palīdzētu uzraudzīt integrācijas politikas rezultātus un kalpotu par pamatu sistemātiskiem turpmākajiem pasākumiem.

[1] Iedzīvotāju sadalījums pēc pilsonības 2010. gadā parādīja, ka ES-27 dalībvalstīs dzīvoja 32,4 miljoni ārvalstnieku (6,5 %). No tiem 12,3 miljoni bija ES-27 valstu pilsoņi, kas dzīvo citā dalībvalstī, un 20,1 miljons bija tādu valstu pilsoņi, kas nav ES-27 valstis (4 % no kopējā iedzīvotāju skaita), http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/population/introduction.

[2] Kopējais ES iedzīvotāju skaits pēdējos gados ir palielinājies galvenokārt neto imigrācijas dēļ. Vienlaikus Savienība pēdējos gados saskaras ar lejupejošām migrācijas tendencēm, Eurostat, Statistics in focus (Statistika tuvplānā), 1/2011, http://epp.eurostat.ec.europa.eu/cache/ITY_OFFPUB/KS-SF-11-001/EN/KS-SF-11-001-EN.PDF

[3] Eiropadomes 2010. gada 25. un 26. marta secinājumi, EUCO 7/10, CO EUR 4, CONCL 1.

[4] Stokholmas programma – atvērta un droša Eiropa tās pilsoņu un viņu aizsardzības labā, OV 2010/C 115/01.

[5] 2011. gada izaugsmes pētījums, kurā ietverti dažādie pasākumus, kas nepieciešami, lai ES sasniegtu stratēģijā “Eiropa 2020” noteiktos mērķus, ir parādījis nepieciešamību veikt steidzamas reformas, lai veicinātu prasmju apgūšanu un radītu stimulus gan valsts pilsoņiem, gan migrantiem iesaistīties darba tirgū, COM(2011) 11 galīgā redakcija, 2. pielikums, Makroekonomikas ziņojums.

[6] Padomes un Padomē sanākušo dalībvalstu valdību pārstāvju secinājumi par integrāciju kā attīstības un sociālās kohēzijas virzītāju, Padomes dokuments 9248/10.

[7] Padomes dokuments Nr. 14615/04, 19.11.2004.

[8] COM (2005) 389 galīgā redakcija; SEC(2010) 357 galīgā redakcija.

[9] Trešo valstu pilsoņi ir migranti, no valstīm ārpus ES, kuriem nav nevienas ES dalībvalsts pilsonības. Šī grupa ietver gan personas, kas ir dzimušas valstī, kas atrodas ārpus ES, gan personas, kas ir dzimušas ES, bet kurām nav ES dalībvalsts pilsonības.

[10] Skat. pievienoto Komisijas dienestu darba dokumentu.

[11] Pārskats par nesenajām ES iniciatīvām trešo valstu pilsoņu integrācijas atbalstam ir ietverts pievienotajā Komisijas dienestu darba dokumentā.

[12] Eiropadomes 2010. gada 25. un 26. marta secinājumi, EUCO 7/10, CO EUR 4, CONCL 1.

[13] Skat. CEFR, http://www.coe.int/t/dg4/linguistic/cadre_en.asp.

[14] 2010. gadā vidējais nodarbinātības līmenis attiecībā uz visiem iedzīvotājiem vecumā no 20 - 64 gadiem bija 68,8 % (salīdzinot ar 69,1 % 2009. gadā) un trešo valstu pilsoņu, kas ir vecumā no 20 – 64 gadiem, nodarbinātības līmenis bija 58,5 % (salīdzinot ar 59,1 % 2009. gadā).

[15] Darbaspējīgākajā vecumā (25 – 54 gadi) sieviešu dzimuma trešo valstu pilsoņu nodarbinātības līmenis 2010. gadā bija gandrīz 20 procentpunktus zemāks nekā visu šajā vecuma grupā iekļauto sieviešu nodarbinātības līmeni. Eurostat, EU Labour Force Survey, quarterly data on employment rates by sex, age groups and nationality – comparison of employment rates for nationals and citizens of countries outside the EU-27 ("ES darbaspēka apskats, ceturkšņa dati par nodarbinātības līmeni atkarībā no dzimuma, vecuma grupas un pilsonības – pilsoņu un trešo valstu pilsoņu nodarbinātības līmeņu salīdzinājums"):

http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/employment_unemployment_lfs/data/database.

[16] Ethnic minority and Roma women in Europe: A case for gender equality? (“Etniskās minoritātes un romu tautības sievietes Eiropā: dzimumu līdztiesība?”) Kopsavilkuma ziņojums, kas sagatavots Eiropas Komisijai 2009. gadā.

[17] Nesen Lombardijas reģiona Tirdzniecības palātas sniegtā statiska rāda, ka 60 % no reģionā izveidotajiem jaunajiem uzņēmumiem ir dibinājuši migranti www.lom.camcom.it.

[18] Progresa ziņojums SEC(2011) 526. Visā ES personu, kas nav valsts pilsoņi, daļa vecuma grupā no 6 – 17 gadiem ir 5,7 %, un attiecīgi 7,9 % vecuma grupā no 18 – 24 gadiem. Vācijā un Austrijā apmēram 9 % no bērniem vecumā no 6 līdz 17 gadiem nav pilsoņi, Spānijā un Īrijā vairāk nekā 11 % nav valsts pilsoņi, savukārt Luksemburgā vairāk nekā 45 % nav valsts pilsoņi.

[19] ES Darbaspēka apskats (EU Labour Force Survey) rāda, ka migranti ir nepietiekami pārstāvēti vidējā izglītības līmenī, vienlaikus viņi ir pārlieku daudz pārstāvēti zemākajos izglītības līmeņos. Vienlaikus trešo valstu pilsoņu “pārkvalificētības” līmenis 2009. gadā bija 45 %, salīdzinot ar 29 % ES pilsoņu “pārkvalificētības” līmeni, http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/employment_unemployment_lfs/data/database.

[20] COM(2010) 296; COM(2011) 18;

[21] COM(2010) 758.

[22] Eiropas Integrācijas foruma ceturtās sanāksmes kopsavilkums, 2010. gada 6.–7. decembris, http://ec.europa.eu/ewsi/UDRW/images/items/static_38_812142537.pdf.

[23] Skat. Integrējošo pilsētu tīmekļa vietni, http://www.integratingcities.eu.

[24] Padomes 2007. gada 25. jūnija Lēmums, ar ko laikposmam no 2007. gada līdz 2013. gadam izveido Eiropas Trešo valstu valstspiederīgo integrācijas fondu kā daļu no Vispārīgās programmas "Solidaritāte un migrācijas plūsmu pārvaldība" (2007/435/EK). Visam laikposmam ir pieejami 825 miljoni euro.

[25] COM(2011) 500 galīgā redakcija.

[26] Šie moduļi ir izveidoti "Integrācijas rokasgrāmatu politikas veidotājiem un integrācijas speciālistiem" ('Handbook on Integration for policy-makers and practitioners') dabiskas attīstības rezultātā (3. rokasgrāmatas izdevums ir pieejams Eiropas tīmekļa vietnē par integrāciju: http://ec.europa.eu/ewsi/en/resources/detail.cfm?ID_ITEMS=12892).

[27] Tieslietu un iekšlietu padomes 2010. gada 3. un 4. jūnija secinājumi, Padomes dokuments 9248/10; Eurostat Methodologies and Working Papers, Indicators of Immigrant Integration - A Pilot Study, http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/product_details/publication?p_product_code=KS-SF-11-030.