[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA |

Briselē, 30.11.2006

COM(2006)734 galīgā redakcija

KOMISIJAS ZIŅOJUMS

par to pasākumu īstenošanu, kas paredzēti Padomes 2003. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 2328/2003, ar kuru ievieš shēmu, lai kompensētu tās papildu izmaksas par dažu Azoru salu, Madeiras, Kanāriju salu, Francijas Gviānas un Reinjonas departamentu zvejniecības produktu realizāciju, ko rada šo reģionu nošķirtība

{SEC(2006)1528}

Ievads

Šis ziņojums ir sagatavots atbilstīgi 12. pantam Padomes 2003. gada 22. decembra Regulā (EK) Nr. 2328/2003, ar kuru ievieš shēmu, lai kompensētu tās papildu izmaksas par dažu Azoru salu, Madeiras, Kanāriju salu, Francijas Gviānas un Reinjonas departamentu zvejniecības produktu realizāciju, ko rada šo reģionu nošķirtība [1] . Tajā paredzēts, ka Komisija vēlākais līdz 2006. gada 1. jūnijam [..] iesniedz Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropas Ekonomikas un sociālo lieto komitejai ziņojumu par šajā regulā paredzēto pasākumu īstenošanu, ja nepieciešams, pievienojot priekšlikumus par atbilstošiem labojumiem, kas vajadzīgi, lai sasniegtu šajā regulā noteiktos mērķus .

Šā ziņojuma pamatā ir Komisijas rīcībā esošā informācija un rezultāti, kas iegūti „Ernst & Young and Associates” veiktajā ārējā pētījumā „ Kopējās zivsaimniecības politikas strukturālie aspekti attālākajos reģionos ” (turpmāk tekstā — „pētījums”), kurš publiskots 2006. gada septembra vidū. Galvenais pētījuma mērķis bija analizēt zvejniecības īpašās problēmas un vajadzības attālākajos reģionos un sniegt ieteikumus par to, kā palielināt Kopienas atbalsta lietderību.

Ziņojumā raksturota atbalsta shēma un aprakstīts, kā tā darbojas, sniegta informācija par tās piemērošanu, novērtēta shēmas ietekme uz zvejniecību attālākajos reģionos un, visbeidzot, ieskicētas perspektīvas Kopienas turpmākai rīcībai minētajā jomā. Ziņojumam pievienots Komisijas dienestu darba dokuments (turpmāk tekstā – „darba dokuments”), kurā iekļauti šā ziņojuma pielikumi.

1. KOMPENSēšANAS SHēMA, KO PIEMēRO DAžU ZVEJAS PRODUKTU TIRDZNIECīBAI, — SHēMAS RAKSTUROJUMS UN DARBīBA

1.1. Kompensēšanas shēmas mērķis

Kopienas attālāko reģionu[2] sociāli ekonomisko attīstību kavē to nošķirtība un atrašanās uz salām, maza teritorija un sarežģīti topogrāfiskie un klimatiskie apstākļi. Šo reģionu ekonomisko un sociālo struktūru ietekmē to ekonomiskā atkarība no neliela produktu skaita, ierobežotais tirgus un divējādā loma, kas saistīta ar šo Kopienas reģionu atrašanos apvidos, kuros dominē jaunattīstības valstis. Tas attiecas arī uz zvejniecību, kam raksturīgas ierobežotas spējas apgūt vietējo tirgu un papildu izmaksas par produktu transportēšanu uz Eiropas kontinentālo daļu. Šo faktoru dēļ tiek pastāvīgi ierobežots pamatieguldījumu ienesīgums un apdraudēta zvejas resursu ilgtspējīga izmantošana.

Tāpēc Kopiena pieņēma lēmumu palīdzēt zvejas produktu ražotājiem attālākajos reģionos labāk integrēties iekšējā tirgū. Shēmu attālāko reģionu atbalstam ieviesa 1992. gadā, lai kompensētu papildu izmaksas par zvejas produktu transportēšanu uz tālajiem Eiropas kontinentālās daļas tirgiem; shēmas darbības teritoriju pakāpeniski paplašināja, līdz tā aptvēra ne tikai Azoru salas, Madeiru un Kanāriju salas, bet arī Francijas teritorijas Gviānu (no 1994. gada) un Reinjonu (no 1998. gada). Tādā veidā centās nodrošināt tirdzniecības apstākļus, kas līdzīgi tiem, kādos darbojas tirgus dalībnieki Eiropas kontinentālajā daļā. Pēdējo reizi atbalsta shēmas termiņu atjaunoja 2003. gadā ar Regulu (EK) Nr. 2328/2003. Tās darbība beidzas 2006. gada 31. decembrī.

1.2. Pašreizējās shēmas (2003-2006) galvenās iezīmes atbilstīgi Padomes Regulai (EK) Nr. 2328/2003 [3]

1.2.1. Kompensācijas saņēmēji

Shēma attiecas uz pieciem no septiņiem attālākajiem reģioniem, t.i., uz Azoru salām, Madeiru, Kanāriju salām un Francijas departamentiem Gviānu un Reinjonu. Kompensācijas saņēmēji ir ražotāji, tādu kuģu īpašnieki vai operatori, kuri reģistrēti minēto reģionu ostās vai darbojas tajos, vai šādu operatoru apvienības, kā arī pārstrādes un tirdzniecības jomas uzņēmēji vai šādu uzņēmēju apvienības, kam reģionu nošķirtības dēļ attiecīgo produktu tirdzniecībā rodas papildu izmaksas.

1.2.2. Kompensācija

Regulā iekļauts to sugu un zvejas produktu saraksts, par kuriem var saņemt kompensāciju. Shēma kopumā aptver 17 apakšnozares piecos attālākajos reģionos. Tajā katram reģionam noteikta konkrēta kompensācijas summa par tonnu zvejas produktu un to sugu vai zvejas produktu maksimālais kopējais daudzums, par ko ik gadus var izmaksāt kompensāciju. Darba dokumenta I pielikuma tabulā sniegts pārskats par kompensācijas summām un atbilstīgajiem daudzumiem katrā reģionā.

Piemērojot nemainīgas kompensācijas summas un daudzumus, kopējais ikgadējais finansējums katrā reģionā var sasniegt turpmāk norādīto apjomu.

Kopējais finansējums euro gadā | % no kompensēšanas shēmas kopējā finansējuma | Attālākie reģioni |

2 909 992 | 19,4 | Azoru salas |

1 374 000 | 9,1 | Madeira |

5 884 076 | 39,2 | Kanāriju salas |

4 003 500 | 26,7 | Gviāna |

865 200 | 5,6 | Reinjona |

14 996 768 | 100,0 | Kopā |

1.2.3. Summu un daudzumu koriģēšana – modulēšana

Regulā paredzētas divas iespējas veikt korekcijas, lai ņemtu vērā mainīgo nozvejas apjomu un faktiskos tirdzniecības apstākļus dalībvalstīs.

- Dalībvalsts var koriģēt dažādām sugām vai zvejas produktiem noteiktos daudzumus vienā reģionā vai starp tās reģioniem, ja Komisija neizsaka iebildumus četrās nedēļās pēc šāda pieprasījuma saņemšanas. Šādu korekciju rezultātā nedrīkst palielināt ne kopējo dalībvalstij paredzēto ikgadējo finansējumu, ne arī kompensācijas summas par tonnu attiecīgo sugu īpatņu vai zvejas produktu.

- Komisija var koriģēt dažādām sugām vai zvejas produktiem noteiktos daudzumus un summas . Šādu modulēšanu var veikt vienā reģionā, starp vienas dalībvalsts reģioniem vai starp dažādām dalībvalstīm, nepārsniedzot kopējo shēmai paredzēto finansējumu.

Abu veidu korekcijām jābūt pienācīgi pamatotām, un tajās jāņem vērā visi attiecīgie faktori, jo īpaši sugas bioloģiskās īpašības, papildu izmaksu izmaiņas un ražošanas un tirdzniecības kvalitatīvie un kvantitatīvie aspekti.

Modulēšanas noteikumus piemēro arī pieprasījumiem, kuri saistīti ar iepriekšējo kompensēšanas shēmu, ko izveidoja ar Regulu (EK) Nr. 1587/98, un par kuriem līdz 2003. gada 1. janvārim nav pieņemts lēmums[4].

1.2.4. Kompensēšanas shēmas finanšu pārvaldība

Kompensēšanas shēma tiek uzskatīta par intervenci, kas paredzēta tirgus stabilizēšanai, kā noteikts 2. pantā Padomes Regulai (EK) Nr. 1258/1999 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu[5]. Tāpēc Kopienas finansējuma avots ir Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) Garantiju nodaļa. Kompensēšanas shēmai laikposmā no 2003. līdz 2006. gadam no šā fonda bija atvēlēti aptuveni 60 miljoni euro, t.i., precīzāk 14,997 miljoni euro apropriāciju gadā.

Shēmas finansiālo īstenošanu veic atbilstīgi dalītas pārvaldības modelim, ko piemēro ELVGF Garantiju nodaļai, deleģējot dalībvalstīm konkrētus uzdevumus. Komisija atbilstīgi iesniegtajām deklarācijām atlīdzina dalībvalstīm radušos izdevumus (iepriekšējs finansējums).

2. KOMPENSēšANAS SHēMA, KO PIEMēRO DAžU ZVEJAS PRODUKTU TIRDZNIECīBAI, –PIEMēROšANA KOPš 2003. GADA[6]

2.1. Modulēšanas piemērošana

Dalībvalstis pašreizējā atbalsta shēmā paredzēto iespēju koriģēt daudzumus, par kuriem var saņemt kompensāciju, t.i., modulēšanu, līdz šim ir izmantojušas atšķirīgi. Spānija pagaidām vēl nav izmantojusi šo iespēju, savukārt Francija to ir izmantojusi vairākas reizes attiecībā uz Gviānu un Reinjonu. Arī Portugāle minēto iespēju ir vairākas reizes piemērojusi abiem tās attālākajiem reģioniem, t.i., Azoru salām un Madeirai. Komisija ir pieņēmusi visus pieprasījumus, kas saņemti līdz šā ziņojuma izdošanas brīdim. Turpmāk sniegtajā tabulā apkopoti no 2003. līdz 2005. gadam iesniegtie pieprasījumi. Attiecībā uz 2006. gadu neviens modulēšanas pieprasījums līdz šim nav saņemts.

1. tabula. Modulēšanas pieprasījumi, kas iesniegti un pieņemti no 2003. līdz 2005. gadam

Gviāna | Reinjona | Azoru salas | Madeira |

2003. gads | Rūpnieciski nozvejotas garneles: palielinājums no 3300 t līdz 3424 t Sīgas (tirgo svaigas): samazinājums no 100 t līdz 3 t Sīgas (tirgo saldētas): samazinājums no 500 t līdz 38 t | Tunzivis, zobenzivis, marlīni, buriniekzivis, lielās korifēnas, haizivis: palielinājums no 618 t līdz 770 t | Sugas tirgošanai svaigā veidā: palielinājums no 2000 t līdz 2489 t Sīkās pelaģiskās sugas un dziļjūras sugas saldēšanai vai apstrādei: samazinājums no 1554 t līdz 48 t |

2004. gads | Rūpnieciski nozvejotas garneles: samazinājums no 3300 t līdz 3215 t Sīgas (tirgo svaigas): samazinājums no 100 t līdz 2 t Sīgas (tirgo saldētas): samazinājums no 500 t līdz 56,5 t | Tunzivis, zobenzivis, marlīni, buriniekzivis, lielās korifēnas, haizivis: palielinājums no 618 t līdz 928,5 t | Sugas tirgošanai svaigā veidā: palielinājums no 2000 t līdz 2501 t Sīkās pelaģiskās sugas un dziļjūras sugas saldēšanai vai apstrādei: samazinājums no 1554 t līdz 12 t | Melnās matastes: palielinājums no 1600 t līdz 1817 t Tunzivis: samazinājums no 4000 t līdz 3998 t Akvakultūras produkti: samazinājums no 50 t līdz 0 t |

2005. gads | Rūpnieciski nozvejotas garneles: samazinājums no 3300 t līdz 2854 t Sīgas (tirgo svaigas): samazinājums no 100 t līdz 6 t Sīgas (tirgo saldētas): samazinājums no 500 t līdz 55 t | Tunzivis, zobenzivis, marlīni, burieniekzivis, lielās korifēnas, haizivis: palielinājums no 618 t līdz 1209 t | Sugas tirgošanai svaigā veidā: palielinājums no 2000 t līdz 2401 t Sīkās pelaģiskās sugas un dziļjūras sugas saldēšanai vai apstrādei: samazinājums no 1554 t līdz 322 t | Melnās matastes: palielinājums no 1600 t līdz 1686 t Tunzivis: palielinājums no 4000 t līdz 4072 t Akvakultūras produkti: samazinājums no 50 t līdz 11,73 t |

Francijas pieprasījumi attiecās uz daudzumu modulēšanu starp tās attālākajiem reģioniem Gviānu un Reinjonu, savukārt Portugāles pieprasītā modulēšana attiecās uz katru reģionu atsevišķi, proti, korekcijas bija paredzētas Azoru salu un Madeiras attiecīgā finansējuma robežās.

Kopš pašreizējās shēmas stāšanās spēkā ne reizi nav iesniegts pieprasījums izmantot otru modulēšanas iespēju, t.i., kad Komisija pēc dalībvalstu informācijas saņemšanas koriģē daudzumus un kompensācijas summas [sk. 4. parindi].

2.2. Finansiālā un praktiskā izpilde

Turpmāk sniegtajā tabulā apkopoti maksājumi euro, ko Komisija atbilstīgi attiecīgo dalībvalstu iesniegtajām deklarācijām veikusi 2003., 2004. un 2005. gadā, ieskaitot 2006. gada maija izdevumus.

2. tabula. Finansiālā izpilde 2003.–2005. gadā

2003 | % no pieejamā finansējuma* | 2004 | % no pieejamā finansējuma* | 2005 | % no pieejamā finansējuma* |

Spānija – Kanāriju salas | 5 449 043 | 93,2 | 5 453 490 | 93,3 | - | 0,0 |

Gviāna Reinjona | 3 651 301 865 200 | 96,3 80,3 | 3 568 709 1 299 991 | 100,0 100,0 | 3 139 615 865 200 | 86,5 100,0 |

Francija kopā | 4 516 501 | 92,8 | 4 868 700 | 100,0 | 4 004 815 | 82,3 |

Portugāle kopā | 2 980 959 | 69,6 | 2 455 808 | 57,3 | 93 911 | 2,2 |

Kopā | 12 946 139 | 86,3 | 12 777 999 | 85,2 | 4 098 726 | 27,3 |

* pēc modulēšanas

Tā kā dalībvalstis vēl joprojām iesniedz deklarācijas par pagājušiem gadiem, tostarp par 2003. gadu, tabulā nav atspoguļoti kompensēšanas shēmas izpildes galīgie rezultāti. Ņemot vērā dalībvalstu izdevumu deklarāciju iesniegšanas līdzšinējo gaitu, sagaidāms, ka maksājumi par 2005. un 2006. kalendāro gadu sasniegs aptuveni tādu pašu apjomu kā 2003. un 2004. gadā, t.i., nedaudz vairāk nekā 85% no kopējā paredzētā finansējuma. Attiecībā uz 2006. gadu tikai Portugāle ir deklarējusi izdevumus 2 019 442 euro apmērā, t.i., gandrīz pusi no Portugālei paredzētā ikgadējā finansējuma.

Darba dokumenta II pielikuma tabulā sniegts nedaudz sīkāks izklāsts. Tajā atspoguļoti daudzumi, par ko saņemts atbalsts, un to daļa no maksimālajiem daudzumiem, par kuriem var saņemt kompensāciju, un finansējuma pēc modulēšanas, ja tā piemērota. Tomēr arī šī aina nav pilnīga, jo dalībvalstu deklarācijās ne vienmēr ir sniegts vajadzīgais sadalījums pa zvejas produktiem un sugām. Jo īpaši tas attiecas uz Portugāli, kas šādu sadalījumu izmantojusi tikai deklarācijās par 2006. gadu. Attiecībā uz citiem reģioniem deklarācijas par 2005. un 2006. gadu iesniegtas tikai daļēji.

3. KOMPENSēšANAS SHēMA, KO PIEMēRO DAžU ZVEJAS PRODUKTU TIRDZNIECīBAI, –PIEMēROšANAS NOVēRTēJUMS UN IETEKME UZ ZVEJNIECīBU ATTāLāKAJOS REģIONOS

3.1. Finansiālā un praktiskā izpilde – daudzumu, par kuriem var saņemt kompensāciju, un kompensācijas summu piemērotība

3.1.1. Sugu un zvejas produktu, par kuriem var saņemt kompensāciju, kā arī to maksimālo daudzumu piemērotība

To sugu un zvejas produktu saraksti un daudzumi, par kuriem var saņemt kompensāciju, ir izveidojušies līdzšinējās attīstības rezultātā kopš kompensēšanas shēmas ieviešanas 1992. gadā. Tāpēc Regulā (EK) Nr. 2328/2003 iekļautajā sarakstā, kurā norādītas sugas un zvejas produkti, par ko var saņemt kompensāciju, ne vienmēr ir atspoguļots tirdzniecības reālais stāvoklis attālākajos reģionos, kas ir atkarīgs no nozvejas un krājumu svārstībām un no tirgus pieprasījuma. Daži produkti, piemēram, svītrainās tunzivis, ko tirdzniecībai piegādā pa jūras ceļiem no Kanāriju salām, vai sīgas no Gviānas saskaņā ar pašreizējo shēmu Eiropas kontinentālajā daļā līdz šim nav tirgotas vai ir tirgotas ļoti nelielos daudzumos. Attiecībā uz citiem produktiem tirdzniecības aktivitāte nav tikusi pietiekami novērtēta.

Tomēr iespēja koriģēt daudzumus noteikti ir veicinājusi kompensēšanas shēmas piemērošanu un tās līdzekļu apgūšanu. Jo īpaši tas attiecas uz Franciju, kas varēja optimizēt shēmas izmantošanu, modulējot ne tikai daudzumus, par kuriem var saņemt kompensāciju, bet arī pārdalot līdzekļus starp Reinjonu un Gviānu kopējā Francijai gadā paredzētā finansējuma robežās. To nevar pārliecinoši apgalvot attiecībā uz Portugāli, jo nav pieejami vajadzīgie dati par katru produktu. Saskaņā ar pētījumu modulēšana ir sekmējusi kompensēšanas shēmas labāku izmantošanu arī Portugālē. Tomēr arī Kanāriju salās, respektīvi, Spānijā ir apgūti vairāk nekā 90% no shēmas līdzekļiem, nekad nekoriģējot daudzumus.

Tāpēc var secināt, ka salīdzinājumā ar iepriekšējo shēmu izpildi, kad daudzumi un apgūtie līdzekļi ievērojami atšķīrās pa gadiem un reģioniem, pašreizējās shēmas piemērošana ir veicinājusi to, ka stabilāk un vienmērīgāk ir apgūti daudzumi, par kuriem var saņemt kompensāciju, kā arī pieejamie līdzekļi. Šī tendence, visticamāk, turpināsies arī atlikušajā laikposmā. Tomēr, neraugoties uz modulēšanas iespēju, zināms daudzumu un līdzekļu apjoms paliek neizmantots.

To zvejas produktu piemērotība, par kuriem var saņemt kompensāciju, jāizvērtē arī no diviem citiem aspektiem.

Saskaņā ar pašreizējiem noteikumiem Komisijai nav iespējas pārliecināties par to, ka zvejas produkti, par kuriem saņemta kompensācija, ir nozvejoti, izkrauti krastā un piedāvāti tirgū atbilstīgi kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem. Nav noteikta ne prasība, ka, piemērojot shēmu, jāievēro saglabāšanas un pārvaldības noteikumi vai šķirošanas standarti un izsekojamības noteikumi, ne arī nosacījums, ka atbalstu nevar saņemt par produktiem, kas iegūti nelegālā vai nedeklarētā zvejā. Nav arī noteikuma, kas nodrošinātu, ka kompensācija nav iemesls lielākai nelabvēlīgākajai ietekmei uz bioloģiski jutīgiem krājumiem. Šādam stāvoklim ir grūti rast attaisnojumu.

Pašreizējā režīmā nav noteikts, ka atbalstu piešķir tikai par zvejas produktiem, kas nozvejoti vietējos ūdeņos, bet ir atļauts piešķirt kompensāciju par produktiem, kas ražoti no importētām zivīm. Pēdējā gadījumā kompensāciju piešķir vienīgi apstrādes uzņēmumam, savukārt pirmajā gadījumā kompensāciju parasti sadala starp apstrādātāju (20%) un zvejnieku/kuģa īpašnieku (80%). Ir skaidrs, ka dažās jomās imports ir vajadzīgs, lai panāktu apjomradītus ietaupījumus un pilnībā izmantotu uzņēmuma jaudu. Tomēr šādos gadījumos vietējās zvejniecības pievienotā vērtība ir salīdzinoši mazāka, nekā apstrādājot vietējos ūdeņos nozvejoto.

3.1.2. Kompensācijas summu piemērotība

Jāuzsver, ka atbalsta shēmas galvenais mērķis ir kompensēt papildu izmaksas, kas rodas saistībā ar nepieciešamību transportēt produktus no attālākajiem reģioniem uz Eiropas kontinentālo daļu.

Kopš 1992. gada dažādās secīgās regulās paredzētās kompensācijas summas liecina, ka lielākajai daļai produktu un reģionu summas ir saglabājušās samērā stabilas un ir palielinātas vai samazinātas vien nedaudz (piemēram, samazinājums no 185 euro/t 1992.–1993. gadā līdz 177 euro/t 2003.–2006. gadā par tunzivīm, kas piegādātas vietējai konservu rūpniecībai Azoru salās, palielinājums no 898 euro/t 1994. gadā līdz 1100 euro/t par garnelēm Gviānā). Tomēr Kanāriju salās stāvoklis ir atšķirīgs, jo tur saskaņā ar pašreizējo shēmu izmaksātās kompensācijas summas ir gandrīz deviņas reizes lielākas nekā iepriekšējo shēmu darbības laikā. Šķiet, ka summas noteiktas, vēloties maksimāli apgūt pieejamos līdzekļus, ņemot vērā pēc Marokas nolīguma termiņa beigām samazinātos daudzumus, par kuriem var saņemt kompensāciju.

Kompensācijas summas ievērojami atšķiras atkarībā no produkta un reģiona. Vismazāko kompensāciju maksā par sīkajām pelaģiskajām sugām Azoru salās, proti, 148 euro/t, savukārt Reinjonā par lielajām pelaģiskajām sugām maksātā kompensācija ir 1400 euro/t. Reģionāli atšķiras pat līdzīgās apakšnozarēs piešķirtā kompensācija, piemēram, par vietējai konservu rūpniecībai piegādātām tunzivīm Azoru salās tā ir 177 euro/t, bet Madeirā — 230 euro/t, Kanāriju salās kompensācija par tunzivīm, kas tirdzniecībai piegādātas pa gaisa ceļiem, ir 950 euro/t, bet par tunzivīm, kas neapstrādātā veidā piegādātas pa jūras ceļiem, — 500 euro/t.

Izmantojot Kopienā pieejamos datus, nav iespējams pārbaudīt, vai kompensācijas apjoms ir atbilstošs un kāda veida papildu izmaksas tas sedz. Papildu izmaksas, kas rodas par transportēšanu uz Eiropas kontinentālo daļu (transportēšana pa gaisa vai jūras ceļiem, ar transportēšanu saistītās uzglabāšanas un tranzīta izmaksas), ir vispiemērotākās, ņemot vērā atbalsta shēmas mērķi, un tās ir arī visvieglāk pārbaudāmās izmaksas. Taču ir arī cita veida papildu izmaksas, kas rodas attālāko reģionu nošķirtības dēļ, piemēram, papildu izmaksas par ieguldījumiem vai augstākas darbības izmaksas ražošanā un apstrādē. Tās novērtēt ir sarežģītāk. No otras puses, atsevišķas izmaksas varētu būt zemākas nekā Eiropas kontinentālajā daļā.

Pētījumā nav no jauna novērtētas papildu izmaksas par katru produktu un produktu ķēdi, taču tajā apkopota informācija no dažādiem avotiem, piemēram, 2000. gada pētījuma ( Megapesca ) dati, kas atjaunināti, ņemot vērā inflācijas līmeni, informācija no valsts pārvaldes iestādēm un privātiem uzņēmumiem. Apkopotie dati liecina, ka papildu izmaksu novērtējums, tātad arī vajadzība pēc kompensācijas, ievērojami atšķiras atkarībā no informācijas avota un izvērtētā papildu izmaksu veida. Visi pētījumā izmantotie informācijas avoti liecina, ka vidēji kompensācija sedz aptuveni 60 % no papildu izmaksām. Tomēr kompensācijas apjoms būtiski atšķiras — no 40 % (sīkās pelaģiskās sugas un dziļjūras sugas Azoru salās) līdz 169 % (svītrainās tunzivis, kas tirdzniecībai piegādātas pa jūras ceļiem, Kanāriju salās). Atšķirības ir vēl izteiktākas, ja kompensāciju aplūko pa atsevišķām sugām vienas apakšnozares robežās. Salīdzinājumā ar tirgus vērtību (= pārdošanas cenu) kompensācijas apjoms svārstās starp 3 % (par tunzivīm Azoru salās) un 30 % (daži akvakultūras produkti Kanāriju salās).

Neskatoties uz atšķirībām, var izdarīt šādus vispārējus secinājumus. Pirmkārt, kompensācija par produktiem, ko tirdzniecībai piegādā saldētus un pa jūras ceļiem, ir lielāka nekā kompensācija par produktiem, ko tirdzniecībai piegādā svaigus un pa gaisa ceļiem. Otrkārt, kompensācijas apjoms atšķiras atkarībā no izejvielas/ nozvejoto zivju izcelsmes. Tālab Madeirā un Azoru salās kompensācija par reģionālās flotes nozvejotām tunzivīm ir augstāka nekā par ievestām tunzivīm.

Pētījumā arī norādīti daži gadījumi, kad atbalsta shēma nav izmantota atbilstīgi tās mērķim kompensēt nelabvēlīgos faktorus, kas saistīti ar reģionu nošķirtību, bet gan kā vispārēja subsīdija, lai palīdzētu uzņēmumiem izdzīvot. Šādā veidā tai var būt kropļojoša ietekme uz uzņēmuma komerciālo attīstību un konkurētspēju. Jo īpaši tas attiecas uz gadījumiem, kad kompensācijas apjoms pārsniedz 20 % no produkta tirgus vērtības.

Turklāt šķiet, ka attālākajos reģionos pastāvošā valsts intervence, piemēram, fiskālie atskaitījumi vai valsts vai Kopienas atbalsta shēmas (ZVFI), tieši vai netieši ietekmē papildu izmaksu kompensēšanu. Tāpēc pastāv risks, ka, apvienojot kompensāciju ar cita veida valsts intervenci, tiek izmaksāta pārmērīga kompensācija.

3.2. Kompensācijas sociāli ekonomiskā ietekme uz zvejniecību attālākajos reģionos

Tā kā visos attālākajos reģionos nav pieejami kvantitatīvās ietekmes rādītāji, piemēram, par pasākumu un darbavietu saglabāšanu un izveidošanu, šķiet pamatoti teikt, ka shēma veicina apstākļus, kuros nozares tirgus dalībnieki var turpināt tirdzniecību, tādējādi sagādājot sociāli ekonomisku labumu vietējām pašvaldībām. Zvejniecības turpmāka pastāvēšana nodrošina darbavietas reģionos, kur alternatīvas nodarbinātības iespējas ir ierobežotas. Zvejas produkti, uz kuriem attiecas shēma, veido ievērojamu daļu no attālāko reģionu eksporta. Tas veicina vietējo ražošanu, apstrādi un tirdzniecību.

Pētījuma rezultāti liecina, ka kopumā kompensēšanas shēma ir ļāvusi zvejniecībai sekmīgi konkurēt kopējā tirgū, kas arvien vairāk tiek atvērts trešām valstīm un jo īpaši ĀKK valstīm. Kompensēšanas politikas rezultātā attiecīgajiem kompensācijas saņēmējiem radušies apjomradīti ietaupījumi un ievērojami finansiāli ieņēmumi, kas ļauj tiem vienlīdzīgos apstākļos konkurēt ar Eiropas kontinentālās daļas uzņēmumiem. Ar shēmas palīdzību saņēmējiem ir izdevies saglabāt tirgus daļu, kas citādi būtu zaudēta konkurences dēļ.

Kompensēšanas shēma ir veicinājusi arī konkrētu darbību izvēršanu un konsolidēšanu. Piemēram, Kanāriju salu akvakultūras nozare ir guvusi ievērojamu labumu no shēmas, jo akvakultūras produktus pārdod galvenokārt Eiropas kontinentālās daļas tirgū. Tas pats attiecas arī uz tunzivs konservu rūpniecību Azoru salās, tunzivs filejas ražošanu un melno matastu zveju Madeirā, un garneļu ieguvi Gviānā. Piemērojot shēmu, izdevies panākt stabilu nodarbinātības līmenis vai pat tā pieaugumu.

Tomēr nevar noliegt, ka kompensācijas pasākumu daudzkārtēja izmantošana ir saistīta ar ekonomiskas atkarības risku, kas nelabvēlīgi ietekmē pārvaldības efektivitāti vai jauninājumu potenciālu. Piemēram, šķiet, ka Gviānas garneles būtu iespējams prasmīgāk laist tirgū un attiecīgi iegūt par tām augstāku cenu. Iespējams, ka dažas eksporta darbības tiek mākslīgi turpinātas vai pat īpaši izvērstas, kamēr ienesīgi ārvalstu tirgi (piemēram, Japāna un Amerikas Savienotās Valstis) netiek pietiekami izpētīti un vietējie tirgi netiek pienācīgi izmantoti.

4. SECINāJUMI UN PERSPEKTīVAS

Ar kompensēšanas shēmas palīdzību visā tās darbības laikā tika panākta ilgstoša stabilitāte, ļaujot attiecīgajiem tirgus dalībniekiem darboties līdzīgos apstākļos, kādi nodrošināti viņu konkurentiem Eiropas kontinentālajā daļā. Shēmas īstenošana ir palīdzējusi saglabāt nodarbinātību reģionos, kuros praktiski nav alternatīvu. Labumi, ko uzņēmēji ir guvuši no shēmas, ir devuši iespēju saglabāt adekvātu produkcijas apjomu un attīstības tempu dažādās zvejniecības apakšnozarēs.

Apstākļi, kuru dēļ rodas papildu izmaksas, tuvākajā laikā praktiski nemainīsies, jo tie saistīti ar attālāko reģionu specifiku un to zvejniecības īpašo situāciju. Tāpēc jāapsver iespēja turpināt shēmu, tādā veidā nodrošinot to, ka pienācīgi tiek sasniegti mērķi, kuru dēļ shēma tika izveidota. Tas atbilstu arī Komisijas saistībām, ko tā uzņēmusies 2004. gada 26. maija Paziņojumā par ciešāku partnerību attālāko reģionu attīstībai (COM(2004)343 galīgā redakcija), kurā norādīts, ka papildu izmaksu samazināšana attālākajos reģionos ir viena no galvenajām ES pasākumu prioritātēm, lai palīdzētu šiem reģioniem pārvarēt nošķirtības radītās problēmas.

Ņemot vērā vajadzību pēc nozares stratēģiskā redzējuma, ierosināts shēmu turpināt no 2007. līdz 2013. gadam, saglabājot pašreizējo finansējuma apjomu. Minētais laikposms atbilstu arī Eiropas Reģionālās attīstības fonda izveidošanas regulas[7] 11. pantā paredzēto pasākumu ilgumam. Shēmu pārskatīs, cita starpā ņemot vērā zivsaimniecības produktu tirgus kopējās organizācijas reformu.

Tomēr pašreizējā ziņojumā sniegtais novērtējums un pētījuma rezultāti liek domāt par vairākiem pielāgojumiem. Ar tiem jāsasniedz turpmāk minētais.

- Lielāka piemērotība un elastīgums, ņemot vērā tirdzniecības specifiskās vajadzības un faktisko situāciju attālākajos reģionos, ko panāks,

- ļaujot dalībvalstīm noteikt zvejas produktus, par kuriem var saņemt kompensāciju, un koriģēt to daudzumus, un dalībvalsts attiecīgajiem reģioniem paredzētā ikgadējā finansējuma robežās noteikt attiecīgās kompensācijas summas, kuru pamatā ir piešķīrumi saskaņā ar pašreizējo shēmu,

- kompensācijas summu noteikšanā pamatojoties uz papildu izmaksām, kuras rodas saistībā ar produktu transportēšanu uz Eiropas kontinentālo daļu. Tādā veidā būtu iespējams shēmas īstenošanā no jauna pievērsties tās galvenajam mērķim.

- Atbalsta pamatotāka un saskaņotāka piešķiršana,

- ieviešot drošības pasākumus, lai novērstu nepamatoti augstu kompensāciju, jo īpaši nosakot, ka kompensācija sedz tikai transporta un citas ar to saistītas izmaksas, un ņemot vērā cita veida valsts intervenci, kas ietekmē papildu izmaksas.

- Shēmas mērķa sasniegšana atbilstīgi kopējai zivsaimniecības politikai,

- paredzot skaidrākus atbilstības nosacījumus kompensācijas saņēmējiem un produktiem, jo īpaši izslēdzot atbalstu par produktiem, kas nav saderīgi ar kopējās zivsaimniecības politikas noteikumiem vai ir ražoti no ievestiem produktiem,

- nodrošinot to, ka kompensācijas rezultātā nepalielinās nelabvēlīgā ietekme uz bioloģiski jutīgiem krājumiem,

- sniedzot atbalstu galvenokārt ekonomiski stabiliem saņēmējiem.

- Vienkārša pārvaldība ar samērīgā prasībām, ņemot vērā vajadzīgās procedūras.

- Labāka pārskatatbildība, ieviešot prasību dalībvalstīm regulāri sniegt ziņojumus.

Ar šiem pielāgojumiem centīsies novērst būtiskākos trūkumus, kas atklājušies shēmas īstenošanas gaitā, un uzlabot tās lietderību, pārskatāmību un efektivitāti. Ņems vērā arī pētījumā izteiktos priekšlikumus (darba dokumenta III pielikums). Pētījumā ieteikts arī sagatavot sarakstu ar papildu izmaksām, par kurām var saņemt kompensāciju, un to apjoma novērtējumu, lai nodrošinātu papildu izmaksu kompensēšanas principu pilnīgu pārredzamību. Tomēr šādai pieejai vajadzīga ne vien turpmāka analīze un laiks, pirms iespējams izteikt konkrētu priekšlikumu, bet tā arī padarītu shēmu neelastīgāku un sarežģītāku, kas savukārt saistīts ar risku, ka attālāko reģionu specifika netiek pilnībā atspoguļota jau no paša sākuma vai arī ka tā mainās laika gaitā. Nešķiet arī pamatoti shēmā paredzēt valsts vai reģionālu līdzfinansējumu. Šā ieteikuma pamatā galvenokārt ir vispārējā budžeta palielinājums. Tomēr paredzētie pielāgojumi, tostarp nosacījums galvenokārt sniegt atbalstu ekonomiski stabiliem saņēmējiem, nodrošinās shēmas lietderīgāku un mērķtiecīgāku piemērošanu un dalībvalstu lielāku pārskatatbildību.

Tomēr shēma būs jāpielāgo, lai īstenotu Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda (ELGF) jauno finanšu pārvaldības sistēmu, kas pieņemta attiecībā uz tirgus izdevumiem zvejniecībā, t.i., lai īstenotu tiešu, centralizētu pārvaldību.

Ierosinātie grozījumi sīkāk izklāstīti šim ziņojumam pievienotajā priekšlikumā regulai, ar ko paredz turpmāku kompensēšanas shēmas piemērošanu attālākajos reģionos.

[1] OV L 345, 31.12.2003., 34. lpp.

[2] Reģioni, kas norādīti Līguma 299. panta 2. punktā, ir Francijas aizjūras departamenti, Azoru salas, Madeira un Kanāriju salas.

[3] Lai gan Regulas (EK) Nr. 2328/2003 9. pantā paredzēts pieņemt īstenošanas noteikumus, šādi noteikumi nav izstrādāti.

[4] Komisija nepieņēma lēmumu par Azoru salu 2002. gada maijā iesniegto pieprasījumu divkāršot kompensāciju attiecībā uz demersālajām zivju sugām, jo pieprasījums bija pamatots vienīgi ar līdzekļu apgūšanu, nevis būtiskiem faktoriem.

[5] OV L 160, 26.6.1999., 103. lpp.

[6] Sakarā ar to, ka dalībvalstīm nav paredzēta prasība ziņot par kompensēšanas shēmas piemērošanu, Komisijas rīcībā esošās informācijas pamatā galvenokārt ir shēmas finansiālā izpilde un modulēšanas pieprasījumi. Cita šajā nodaļā izklāstītā informācija iegūta no iepriekš minētā pētījuma „Kopējās zivsaimniecības politikas strukturālie aspekti attālākajos reģionos”.

[7] Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1080/2006 par Eiropas Reģionālās attīstības fondu (OV L 210, 31.7.2006., 1. lpp.).