KOMISIJAS DIENESTU DARBA DOKUMENTS IETEKMES NOVĒRTĒJUMA KOPSAVILKUMS Pavaddokuments dokumentam Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes direktīva par nosacījumiem attiecībā uz trešo valstu pilsoņu ieceļošanu un uzturēšanos pētniecības, studiju, skolēnu apmaiņas, prakses vai stažēšanās, saņemot un nesaņemot atalgojumu, brīvprātīga darba un viesaukles darba nolūkā, ar ko pārstrādā un groza Direktīvu 2004/114/EK un Direktīvu 2005/71/EK /* SWD/2013/078 final */





1. IEVADS UN POLITIKAS KONTEKSTS Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 79. pantā paredzēts uzdevums ES izveidot kopēju imigrācijas politiku ar mērķi nodrošināt efektīvu migrācijas plūsmas vadību un taisnīgu attieksmi pret trešo valstu pilsoņiem, kuri likumīgi uzturas dalībvalstīs. Direktīvā 2004/114/EK ir izklāstīti obligātie nosacījumi to studentu uzņemšanai, kuri ir trešās valsts pilsoņi. Dalībvalstis varēja izvēlēties, vai šo direktīvu piemērot skolēniem, brīvprātīgajiem darbiniekiem un praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma. Ja studenti atbilst nosacījumiem, viņi ir tiesīgi saņemt uzturēšanās atļauju, kā arī viņiem ir zināmas tiesības attiecībā uz nodarbinātību vai pašnodarbinātību, kas ļauj viņiem segt daļu no studiju maksas un pārvietoties starp dažādām dalībvalstīm, lai apmeklētu studijas. Direktīva 2005/71/EK paredz paātrinātu procedūru to pētnieku uzņemšanai, kuri ir trešo valstu valstspiederīgie un ir parakstījuši uzņemšanas līgumu ar pētniecības iestādi, kuru apstiprinājusi dalībvalsts. Uzņemšanas līgums apstiprina, ka ir spēkā esošs pētniecības projekts, ka pētniekam ir zinātniskās iemaņas, lai to īstenotu, un ka viņam/viņai ir tam pietiekami resursi un veselības apdrošināšana. Pētnieki var uzturēties citā dalībvalstī sava pētnieciskā projekta ietvaros un drīkst mācīt saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Komisija 2011. gadā Eiropas Parlamentam un Padomei iesniedza ziņojumus par šo divu direktīvu īstenošanu. Šie ziņojumi parādīja, ka šajās direktīvās ir vairākas vājās vietas. Pašreizējās direktīvas, kuras Padome pieņēma pēc vienkāršas apspriešanās ar Eiropas Parlamentu, nerisina dažas no grūtībām, ar kurām saskaras pieteikumu iesniedzēji, kuri vēlas doties uz ES, jo īpaši attiecībā uz vīzām. Pašreizējie nosacījumi ne vienmēr pilnībā atbilst Savienības programmām, kas ietver mobilitātes pasākumus, un paredz vājas procesuālās garantijas. Tie nav pietiekami skaidri vai saistoši, jo īpaši studentiem. Tādejādi īstenošanas ziņojumi liek secināt, ka šīs direktīvas ir jāuzlabo. Šo secinājumu pastiprina fakts, ka šodienas politikas konteksts ļoti atšķiras no tā, kura ietvaros pieņēma direktīvas. „Eiropa 2020” stratēģijas kontekstā viena no galvenajām Eiropas vērtībām ir cilvēkkapitāls un vajadzība nodrošināt gudru, ilgtspējīgu un integrējošu izaugsmi. Ieceļošana no valstīm, kuras nav ES dalībvalstis, ir viens no augsti kvalificētu cilvēku avotiem, un studenti un pētnieki, kuri ir trešo valstu valstspiederīgie, jo īpaši ir tās grupas, pēc kurām arvien vairāk tiecamies. Jebkura iniciatīva migrācijas jomā būtu arī jāskata plašākā ES dialoga un sadarbības ar trešām valstīm kontekstā, ņemot vērā tās ārvalstu politikas mērķus un ārējās migrācijas politiku, kā izklāstīts atjaunotajā ES Vispārējā pieejā migrācijai un mobilitātei (VPMM). Šīs politikas svarīgie aspekti visā pasaulē, jo īpaši valstīs, kas ir tiešās ES kaimiņvalstis un tās stratēģiskie partneri, ir savstarpējo cilvēcisko kontaktu veicināšana un mudināšana uz rīcībām izglītības jomā. Tas dod iespēju savstarpēji bagātināties, gūstot labumu no kultūras, sociālās un lingvistiskās apmaiņas. Pēdējo mēnešu notikumi Vidusjūras dienvidu reģionā jo īpaši apliecina to, cik svarīgi ir veicināt stiprākus savstarpējos cilvēciskos kontaktus un nodrošināt apmaiņas iespējas jo īpaši jauniem cilvēkiem. ES arī vajag saskaņot savu mērķi veicināt iekšējo pētnieku un studentu mobilitāti ar tās apņemšanos palīdzēt attiecīgajām jaunattīstības valstīm tikt galā ar intelektuālā darbaspēka emigrāciju kritiskajās nozarēs. PROBLĒMAS IZKLĀSTS Lielākā problēma ar šīm divām direktīvām ir saistīta ar ieceļošanas un uzturēšanās ES atļauju izsniegšanu trešo valstu pilsoņiem (ilgtermiņa vīzas un/vai uzturēšanās atļaujas). Tiesību aktu normas bieži ir sarežģītas un neskaidras. Procedūras ir ilgstošas, turklāt ne vienmēr tās piemēro taisnīgi vai konsekventi. Grupām, attiecībā uz kurām imigrācijas procedūrai ir nepieciešama iestāde, kas uzsāk un sekmē uzņemšanu (jo īpaši skolēniem, praktikantiem vai stažieriem un brīvprātīgiem darbiniekiem), sadrumstalotība visā ES nozīmē ievērojamu resursu patēriņu un darbu. Tas ir tādēļ, ka jāņem vērā dažādi, dažreiz atšķirīgi regulējumi. Lai gan attiecīgo trešo valstu valstspiederīgajiem tiesības ar Vienotās atļaujas direktīvas pieņemšanu ir paplašinājušās, attiecībā uz dažām grupām pastāv risks, ka, pateicoties esošajiem ierobežojumiem, direktīvas nosacījumi pilnībā uz tām neattieksies. Pašreizējie nosacījumi par ieceļošanu pietiekami neatbalsta Savienības programmas, kas ietver mobilitātes pasākumus, piemēram, Erasmus Mundus vai Marijas Kirī vārdā nosauktā programma. Tas var radīt problēmas ar uzņemšanas procedūrām un ES iekšējo mobilitāti. ES iekšējā mobilitāte ir problēma ne tikai tiem, kuri gūst labumu no Savienības programmām, kurās ietverti mobilitātes pasākumi, bet vairāk vispārīgi studentiem, pētniekiem un praktikantiem vai algotiem stažieriem, jo direktīvas nosacījumi par ES iekšējo mobilitāti nav pietiekami progresīvi. Pamanītas tika arī vājās vietas procesuālajās garantijās. Viena no tām ir jebkuru nosacījumu trūkums attiecībā uz termiņiem, kuros dalībvalstīm būtu jānovērtē un jālemj par pieteikumiem par uzņemšanu. Attiecībā uz darba tirgu absolventiem no trešām valstīm trūkst iespēju pēc absolvēšanas atrast darba iespējas, tāpat arī tas attiecas uz pētniekiem pēc tam, kad viņi savu pētniecības projektu ir pabeiguši. Pētnieku ģimenes locekļiem nav garantēta piekļuve darba tirgum. Studentu piekļuve ir ierobežota studiju laikā, kas kavē viņu spēju nodrošināt sev pienācīgus naudas līdzekļus un dot ieguldījumu ekonomikai. Visbeidzot, pašreizējā regulējuma personālā joma ir ierobežota. Tā nav obligāta skolēniem, brīvprātīgajiem darbiniekiem un praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma, kas noved pie plašām atšķirībām tajā, kā dalībvalstis šīs dažādās grupas ir aptvērušas. Uz algotiem praktikantiem vai stažieriem un viesauklēm neattiecas neviens no ES tiesiskajiem regulējumiem, neskatoties uz to, ka šīs grupas saskaras ar līdzīgām problēmām un piedalās līdzīgās apmaiņās. Šīm grupām, jo īpaši viesauklēm, jāgūst labums no lielākas aizsardzības, ņemot vērā īpašo neaizsargātību, kas ir saistīta ar ģimenisko vidi, kurā tās strādā. Aptuveni 220 000 trešo valstu valstspiederīgie 2010. gadā ieradās ES, lai mācītos un studētu, bet aptuveni 7 000 ieradās, lai nodarbotos ar pētniecību. Nav pieejami visaptveroši kvantitatīvie dati par to, cik daudz ieceļojošo trešo valstu pilsoņu saskaras ar iepriekšminētajām problēmām vai cik daudz ir to trešo valstu pilsoņu, kuri šo problēmu dēļ ES vietā izvēlas citu galamērķi. Tomēr skaidrs ir tas, ka ievērojamu skaitu cilvēku, kuri ierodas saskaņā ar esošajiem nosacījumiem, ietekmē šīs nepilnības, kamēr nepastāv valsts noteikumi, kas šos trūkumus var novērst. Pieejamā informācija par atklāto problēmu veidu kopā ar ievērojamu skaitu atļauju, ko ik gadu izdod saskaņā ar direktīvu, norāda uz to, ka situācija ir jārisina. Visas noteiktās vājās vietas kopumā var iedragāt ES spēju piesaistīt augsti kvalificētus studentus, pētniekus un citas trešo valstu pilsoņu grupas laikā, kad citas pasaules daļas šīm grupām kļūs aizvien pievilcīgākas. 2. KĀDA IR ES LOMA? LESD 79. pants skaidri dod Savienībai uzdevumu izveidot kopēju imigrācijas politiku, tajā pašā laikā dalībvalstu atbildībā ir lemt par to, cik daudz imigrantu tās uzņem darba vai pašnodarbinātības nolūkā. Efektīvā imigrācijas sistēmā, kas piesaista talantīgus imigrantus, jābūt vienotam uzņemšanas nosacījumu un prasību kopumam. ES iekšējo mobilitāti var sasniegt tikai, izveidojot kopēju sistēmu visām dalībvalstīm. ES tiesību akti var aptvert nosacījumus par ieceļošanu un uzturēšanos, ilgtermiņa vīzām un uzturēšanās atļaujām, trešo valstu pilsoņu, kuri likumīgi uzturas ES, tiesībām un nosacījumiem, ar ko regulē viņu ES iekšējo mobilitāti un uzturēšanos. LESD 79. panta 2. punkts paredz, ka šādus nosacījumus pieņem saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru un par to lemj Padome un Parlaments. Gadu laikā esošo direktīvu pievienotā vērtība ir pierādīta, bet jauns tiesību akts vēl vairāk uzlabos situāciju. Pārredzams tiesiskais regulējums, tostarp drošības pasākumi patiesas iemaņu pārneses nodrošināšanai, veicinātu starptautiskās apmaiņas starp dalībvalstīm un nosūtītājvalstīm. Labāku pamattiesību aizsardzību sekmētu arī ES tiesību akti, kuros skaidrāk būtu izklāstītas uzturēšanās tiesības un nosacījumi. 3. MĒRĶI Galvenais vispārējais politikas mērķis ir uzlabot tiesisko regulējumu, ko piemēro trešo valstu pilsoņiem, kuri vēlas ieceļot un uz laiku (ilgāk nekā trīs mēnešus) uzturēties ES, lai nodarbotos ar pētniecību un studētu, lai iegūtu pieredzi un/vai piedalītos dažādos pasākumos, lai uzlabotu savas iemaņas un zināšanas, tostarp, esot skolēnam, brīvprātīgajam darbiniekam, praktikantam vai stažierim bez atalgojuma vai ar atalgojumu vai viesauklei. Ņemot vērā iepriekšminētās problēmas, tika noteikti konkrēti mērķi: · uzlabot uzņemšanas nosacījumus, labāk sasaistot attiecīgās atļaujas iegūšanas procedūras un uzlabojot lēmuma pieņemšanas procesus par šo atļauju izdošanu; · padarīt nosacījumus skaidrākus un saistošus tām citām grupām, uz kurām tie attiecas; · stiprināt saikni starp nosacījumiem par Savienības programmām, kurās ietverti mobilitātes pasākumi, piemēram, Erasmus Mundus un Marijas Kirī vārdā nosauktā stipendija; · uzlabot procesuālās garantijas, piemēram, noteikt termiņus lēmumu pieņemšanai par pieteikumiem; · uzlabot piekļuvi nodarbinātības meklēšanai un darba tirgum studentiem studiju laikā, kā arī sniegt pētniekiem un studentiem iespēju pie zināmiem nosacījumiem palikt konkrētā teritorijā pēc studiju vai pētnieciskā darba beigšanas, lai atrastu darba iespējas; · veicināt ES iekšējo mobilitāti; · noteikt saskaņotus nosacījumus, lai nodrošinātu viesaukļu un praktikantu vai algotu stažieru aizsardzību. 4. POLITISKIE RISINĀJUMI Apsvēra četrus politiskos risinājumus. 1. risinājums (sākumpozīcija). Esošājā situācijā netiek veiktas nekādas izmaiņas Šāds politiskais risinājums vairākas problēmas atstātu neatrisinātas. Dalībvalstis neatkarīgi viena no otras turpinātu īstenot dažādus pasākumus attiecībā uz uzņemšanas nosacījumiem, jo īpaši vīzām. Šie aspekti vēl aizvien būtu neskaidri un nepārredzami, un potenciālajiem pieteikumu iesniedzējiem un iestādēm būtu jāturpina ņemt vērā visi esošie dažādie regulējumi. Nosacījumi par ES iekšējās mobilitātes īstenošanu (jo īpaši studentiem) paliktu ierobežojoši, bet uz algotiem praktikantiem vai stažieriem vispār neviens ES tiesību akts neattiektos. Tādēļ viņi turpinātu saskarties ar šķēršļiem, kā arī viņiem būtu jāpaļaujas uz valstu tiesību aktiem, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīgi. Ņemot vērā priekšlikumu direktīvai par uzņēmuma ietvaros pārceltiem darbiniekiem (pašreiz apspriež Padome un Parlaments), kurā ietverti arī ES iekšējās mobilitātes nosacījumi praktikantiem un stažieriem, turpmāka šādu nosacījumu neesamība attiecībā uz praktikantiem un stažieriem, kuri ierodas ES, nebūdami uzņēmuma ietvaros pārcelti darbinieki, novestu pie neatbilstībām ES tiesiskajā regulējumā attiecībā uz šo grupu. Savienības programmas, kas ietver mobilitātes pasākumus, un imigrācijas noteikumi vēl aizvien nebūtu saskaņoti, kā arī turpinātu pastāvēt risks, ka dažas grupas pilnībā neaptver Vienotās atļaujas direktīvas nosacījumi par vienlīdzīgas attieksmes tiesībām. Dažas dalībvalstis ir ieviesušas turpmākas izmaiņas savos tiesiskajos regulējumos par nosacījumu īstenošanu attiecībā uz studentiem un pētniekiem, bet citas dalībvalstis to nav izdarījušas. Tas nozīmē, ka dalībvalstu pieeja ir kļuvusi vēl sadrumstalotāka. Nešķiet, ka nākotnē tas varētu mainīties. Līdz ar to ES atvērtība pret trešām valstīm neīstenosies, kā tas ir rekomendēts svarīgos šīs politikas dokumentos, piemēram, esošajās direktīvās, Eiropas pētniecības telpā un Eiropas augstākās izglītības telpā. 2. risinājums. Izplatīšana un saziņa (jo īpaši attiecībā uz pētniekiem), un labāka esošo nosacījumu ieviešana Šis risinājums ietver labāku informācijas nodrošinājumu un piekļuvi tai, lai esošie nosacījumi būtu skaidrāki un tādejādi tos varētu labāk piemērot. Varētu arī pielikt lielākas pūles informētības vairošanas jomā par dalībvalstu labākajām praksēm, uzņemot un aizsargājot grupas, uz kurām pašlaik Direktīva 2004/114/EK neattiecas, tas ir, viesauklēm un algotiem praktikantiem vai stažieriem. Pasākumus, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis saprot un ievēro savas saistības saskaņā ar direktīvu, īstenotu sistemātiskākā veidā. 3. risinājums. Uzņemšanas nosacījumu, tiesību un procesuālo garantiju uzlabošana Šis risinājums galvenokārt ietver uzlabojumus attiecībā uz studentiem, skolēniem, brīvprātīgajiem darbiniekiem un praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma, jo šīm grupām paredzētie uzņemšanas nosacījumi (vīzas iegūšanas sekmēšana) ir pielīdzināti tiem nosacījumiem, kurus piemēro pētniekiem. Tas padarītu noteikumus pašreizējām izvēles grupām, tas ir, skolēniem, brīvprātīgajiem darbiniekiem un praktikantiem vai stažieriem bez atalgojuma, par obligātiem. Dalībvalstīm būtu pienākums dot jebkuru iespēju iegūt nepieciešamās vīzas tam trešās valsts pilsonim (studentiem vai citām grupām), kurš ir iesniedzis pieteikumu un atbilst uzņemšanas nosacījumiem. Izmaiņas ieviestu arī procesuālajās garantijās, pamatā ieviešot termiņus, kas uzliktu par pienākumu dalībvalstu iestādēm pieņemt lēmumu par pieteikumu 60 dienu laikā. To uzskata par samērīgu termiņu, ņemot vērā šo uzturēšanās laiku pagaidu dabu. Izņēmuma gadījumos termiņu varētu pagarināt par 30 dienām. Šis risinājums arī paplašinātu studentu tiesības strādāt, ļaujot sākot ar pirmo uzturēšanās gadu strādāt vismaz 15 stundas nedēļā. Lai nodrošinātu saskaņotību starp ES tiesību aktiem par likumīgu migrāciju, piemēram, Vienotas atļaujas direktīvu un neseno tiesu praksi par piemērotām nodevām, šis risinājums ietvertu arī noteikumu, kas paredzētu, ka nodevām par pieteikumu apstrādi ir jābūt samērīgām, ja dalībvalstis tādas iekasē. 4. risinājums. Papildu uzņemšanas nosacījumu, tiesību attiecībā uz ES iekšējo mobilitāti un procesuālo garantiju uzlabošana; piekļuves darba meklēšanai pēc studiju vai pētniecības projekta beigām piedāvāšana studentiem un pētniekiem; regulējuma jomas paplašināšana attiecībā uz viesauklēm un praktikantiem vai stažieriem ar atalgojumu Šā risinājuma mērķis ir vēl ambiciozāks, proti, vēl vairāk uzlabot attiecīgajām grupām piemērojamos nosacījumus un tiesības. Tas paplašinātu tiesiskā regulējuma darbības jomu, ietverot viesaukles un algotus praktikantus vai stažierus, un ieviestu konkrētus uzņemšanas nosacījumus, lai nodrošinātu labāku šo trešo valstu pilsoņu aizsardzību. Viesaukļu ietveršanu direktīvas darbības sfērā uzskata par samērīgu, ņemot vērā viņu neaizsargātību, kas ir samērā augsta salīdzinājumā ar citām trešo valstu pilsoņu grupām. Galvenokārt tas ir tādēļ, ka viņas strādā ģimenēs, kuras pie parastiem apstākļiem nepārbauda. Algotu praktikantu vai stažieru ietveršanu uzskata par saprātīgu, jo jautājumi saistībā ar praktikantiem vai stažieriem ir ļoti līdzīgi neatkarīgi no tā, vai viņi saņem atalgojumu vai ne un vai viņi ierodas ES kā uzņēmuma ietvaros pārcelti darbinieki, kā paredzēts priekšlikumā direktīvai par uzņēmuma ietvaros pārceltiem darbiniekiem. Dalībvalstīm būtu iespēja izdot ilgtermiņa uzturēšanās vīzas vai uzturēšanās atļaujas. Ja izdod abu veidu atļaujas, dalībvalstīm vajadzētu pieprasīt tikai direktīvā minēto uzņemšanas nosacījumu izpildi (lai nosacījumi paliktu nemainīgi neatkarīgi no atļaujas veida). Ja trešo valstu pilsoņi uzturas ilgāk par gadu, dalībvalstīm, kuras izdot ilgtermiņa vīzas, pēc pirmā gada būtu jāizdod uzturēšanās atļaujas. ES iekšējā mobilitāte, kuras pārrobežu rakstura dēļ ir vajadzīgi kopēji nosacījumi ES līmenī, kļūtu vieglāka un vienkāršāka pētniekiem, kā arī to ģimenes locekļiem, studentiem, un tā tiktu pirmo reizi ieviesta attiecībā uz algotiem praktikantiem vai stažieriem. Konkrētus, vēl labvēlīgākus nosacījumus piemērotu tiem, kuri gūst labumu no Savienības programmām, kurās ietverti mobilitātes pasākumi, piemēram, Erasmus Mundus vai Marijas Kirī vārdā nsoauktā programma. Ņemot par piemēru kontaktpunktus, kas izveidoti saskaņā ar Zilās kartes direktīvu, un atbilstoši priekšlikumam direktīvai par uzņēmumu ietvaros pārceltiem darbiniekiem, dalībvalstīm būtu jāizveido kontaktpunkti, lai saņemtu un nodotu informāciju, kas vajadzīga, lai īstenotu ES iekšējo mobilitāti. Bez tiesībām, ko sniedz Vienotās atļaujas direktīvas nosacījumi, šis risinājums attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes tiesībām ļautu vēl labvēlīgāk attiekties pret trešo valstu pilsoņiem pētniekiem attiecībā uz sociālā nodrošinājuma nozarēm, kas ietver ģimenes pabalstus. Tā arī nodrošinātu piekļuvi sabiedrībai pieejamām precēm un pakalpojumiem tām grupām, kuras saskaņā ar Vienotas atļaujas direktīvu varētu būt izslēgtas no šīs piekļuves. Kā tas jau notiek dažās dalībvalstīs, studentiem būtu tiesības strādāt vismaz 20 stundas nedēļā sākot ar pirmo uzturēšanās gadu, lai dotu viņiem iespēju labāk nodrošināt sevi ar naudas līdzekļiem un dot ieguldījumu dalībvalsts ekonomikā. Dalībvalstīm būtu atļauts turpināt ņemt vērā valsts darba tirgus situāciju. Pēc studiju vai pētnieciskā darba pabeigšanas studentiem un pētniekiem būtu atļauts uzturēties teritorijā vēl 12 mēnešus, lai atrastu darbu. Vairākās dalībvalstīs šādi nosacījumi jau pastāv. Ņemot vērā laiku, kas jāpatērē, lai veiksmīgi pabeigtu darba meklēšanas procesu, 12 mēnešus uzskata par samērīgu termiņu. Saistībā ar procesuālajām garantijām dalībvalstu iestādēm būtu jāpieņem lēmums par pieteikumiem 60 dienās attiecībā uz visām grupām un 30 dienās attiecībā uz Erasmus Mundus un Marijas Kirī vārdā nosauktās stipendijas stipendiātiem. Līdzīgi 3. risinājumam arī šis risinājums ietvertu nosacījumu, ka nodevām par pieteikumu apstrādi ir jābūt samērīgām, ja dalībvalstis tādas iekasē. 5. IETEKMES ANALĪZE Iepriekšminēto 2., 3. un 4. politikas risinājumu ietekmi novērtēja salīdzinot ar sākumpozīcijas scenāriju, ņemot vērā to būtiskumu un efektivitāti galveno mērķu sasniegšanā, to praktisko īstenojamību (transponēšanas sarežģītība vai riski, tostarp proporcionalitāte, administratīvais slogs/vienkāršošana un finansiālā ietekme), to ekonomisko, sociālo un ārējo ietekmi, kā arī to ietekmi uz pamattiesībām. Lai gan politikas risinājumu potenciālās ietekmes analīze ietver dažus kvantitatīvus elementus, tā ir galvenokārt pamatota uz daudzkritēriju kvalitatīvo novērtējumu. Lai gan 2. risinājumam būtu zināma pozitīva ietekme, tas galvenokārt attiektos uz labāku informētību par pašreizējiem noteikumiem, piemēram, uzņemšanas nosacījumiem, un labumiem, ko no tiem var iegūt, jo tā, iespējams, varētu piesaistīt ES vairāk studentu un pētnieku. Tā kā pašreizējos tiesību aktus nemainītu, to vājās vietas turpinātu pastāvēt. Tā kā trešo valstu pilsoņu piekļuve darba tirgum netiktu uzlabota, šis risinājums nostādītu ES ārkārtīgi neizdevīgā situācijā attiecībā uz talantu piesaistīšanu studiju un pētniecības nolūkos. Ietekme uz trīs citām (izvēles) grupām, uz kurām attiecas Direktīva 2004/114/EK, būtu ļoti ierobežota. Šā risinājuma ekonomiskā ietekme un administratīvais slogs būtu ierobežots un saistīts ar pūlēm, kas nepieciešamas, lai īstenotu izplatīšanas un saziņas pasākumus, ciktāl dalībvalstis to uzskata par vajadzīgu. Minētais 3. risinājums vairāk veicinātu studentu, skolēnu, brīvprātīgo darbinieku un praktikantu vai stažieru bez atalgojuma piekļuvi ES. Tādejādi tambūtu zināma, pamatā sociāla rakstura, pozitīva ietekme. Tas ļautu studentiem pieteikties uz mobilitāti dalībvalstu teritorijā, tādejādi palielinot ES iekšējo mobilitāti un stiprinot ES kultūras un valodu daudzveidību. Nosacījumi par vienlīdzīgu attieksmi stiprinātu studentu tiesības un vēl vairāk tās pielīdzinātu tām, kuras īsteno ES pilsoņi. Šis risinājums ļautu ES pulcināt vairāk trešo valstu pilsoņu studentu un pētnieku. Ja dalībvalsts izdod nepieciešamo atļauju darbam, daži no tiem varētu pēcāk dot ieguldījumu ES ekonomiskajai izaugsmei un attīstībai. Uzlabota piekļuve darba tirgum studiju laikā ļautu studentiem piemērotāk atrast sev vajadzīgos naudas līdzekļus, kā arī dot ieguldījumu ekonomikā studiju laikā. Saistošu termiņu ieviešana attiecībā uz pieteikumu apstrādi uzlabotu pārredzamību un dotu iespēju potenciālajiem pieteikuma iesniedzējiem visu laicīgi saplānot. Transponēšanas pasākumi un izmaksas katrā dalībvalstī būtu atšķirīgas atkarībā no tā, cik lielā mērā tajās jau ir ieviesti nosacījumi attiecīgajās jomās, un vai tās ir transponējušas nosacījumus grupām, kuras saskaņā ar Direktīvu 2004/114/EK ir izvēles grupas. Papildu procesuālās garantijas nozīmētu papildu darbu, piemēram, situācijās, kad dalībvalsts iestādei ir jāsniedz pamatojums, kādēļ tā savā rakstiskajā lēmumā ir noraidījusi pieteikumu. Minētajam 4. risinājumam būtu visnozīmīgākā pozitīvā ekonomiskā ietekme. Tas ir tādēļ, ka tas ļautu studentiem un pētniekiem uzturēties dalībvalsts teritorijā 12 mēnešus pēc studiju vai pētījuma pabeigšanas, lai atrastu darba iespējas. Dalībvalstīs, kur viņi pašreiz to nevar darīt, tas atvērtu iespēju pulcināt jaunus talantus, kuri varētu sekmēt ES izaugsmi un konkurētspēju, ja dalībvalsts nolemtu izdot vajadzīgo darba atļauju. Tas radītu pieprasījuma vadītu situāciju, ļaujot trešo valstu pilsoņiem strādāt, ja viņu iemaņas ir vajadzīgas valsts darba tirgū. Dažām dalībvalstīm būtu jāievieš šis risinājums, bet citām tas būtu tikai jākoriģē, lai tas (vismaz) atbilstu 12 mēnešiem. Būtiski uzlabotajiem uzņemšanas nosacījumiem vajadzētu veicināt to pētnieku un studentu piekļuvi, kuru iemaņas, zināšanas un prasmes jau to sākotnējās uzturēšanās laikā pozitīvi ietekmēs pētniecību, izstrādi un inovatīvu sniegumu. Uzlaboti nosacījumi par ES iekšējo mobilitāti ļaus jebkurai šādai priekšrocībai plaši izplatīties visā ES. Ja šo iespēju attiecinās uz viesauklēm un algotiem praktikantiem vai stažieriem, tas stiprinās šo neaizsargāto imigrantu grupu, kuri bieži ir pakļauti ļaunprātīgai izmantošanai, aizsardzību. Spēcīgāka saikne starp prasībām, lai iegūtu atļaujas un vīzas, nozīmētu to, ka dalībvalstu līmenī būtu jāveic pielāgojumi, bet ar transponēšanu nekādām lielām problēmām nevajadzētu būt. Īstermiņā šādu nosacījumu īstenošana izmaksātu vairāk, jo īpaši attiecībā uz izmaiņām uzņemšanas nosacījumos. Tomēr vidējā termiņā un ilgtermiņā dalībvalstis varētu sagaidīt ietaupījumus, jo dažādu veidu atļauju izsniegšanas procesu saistība būtu racionalizētāka. Procesuālo garantiju ieviešana un piemērošana radīs papildu izmaksas. 6. RISINĀJUMU SALĪDZINĀJUMS Iepriekš aprakstītais 2. risinājums risinātu problēmu saistībā ar nozīmīgu vājo vietu pašreizējā regulējumā (informācijas nodrošinājumu). Tomēr kopumā tam ir ierobežota pozitīvā ietekme, jo tā nemainītu pašreizējo juridisko dokumentu būtību. Tādejādi to citas vājās vietas turpinātu pastāvēt. Solis uz priekšu uzņemšanas nosacījumu uzlabošanā attiecībā uz vīzu un/vai darba atļauju izdošanu būtu 3. risinājums. Tas pozitīvi ietekmētu galvenokārt studentus, zināmā mērā arī skolēnus, brīvprātīgos darbiniekus un praktikantus vai stažierus bez atalgojuma. Ļoti ierobežotu labumu varētu iegūt pētnieki no noteiktajiem termiņiem, bet praktiski nekādu labumu negūtu tās grupas, uz kurām pašreiz neviena no abām direktīvām neattiecas. Minētajam 4. risinājumam būtu būtiski lielāka pozitīvā ietekme uz piekļuvi ES ne tikai attiecībā uz grupām, uz kurām direktīvas attiecas, bet arī uz viesauklēm un algotiem praktikantiem vai stažieriem. Ar 4. risinājumu ieviestās izmaiņas liktu izpildīt prasības dažādos uzņemšanas procedūras posmos un padarītu veidu, kādā tie ir saistīti viens ar otru, daudz skaidrāku. Attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi, ja salīdzina ar citiem risinājumiem, tikai 4. risinājums ļautu labvēlīgāk attiekties pret trešo valstu pilsoņiem pētniekiem attiecībā uz sociālā nodrošinājuma nozarēm, kas ietver ģimenes pabalstus, papildus tiesībām, kas sniegtas saskaņā ar Vienotās atļaujas direktīvas nosacījumiem. Tas arī nodrošinātu šo grupu piekļuvi sabiedrībai pieejamām precēm un pakalpojumiem, ja saskaņā ar Vienotās atļaujas direktīvu tās varētu būt izslēgtas no šīs piekļuves. Attiecībā uz ES iekšējo mobilitāti saskaņā ar 3. risinājumu būtu uzlaboti tikai nosacījumi attiecībā uz studentiem. Tomēr 4. risinājums uzlabotu arī nosacījumus attiecībā uz pētniekiem un viņu ģimenes locekļiem, kā arī algotiem praktikantiem un stažieriem, turklāt tā sniegtu konkrētus noteikumus tām personām, kuras gūst labumu no Savienības programmām, kas ietver mobilitātes pasākumus. Attiecībā uz procesuālajām garantijām saistošu termiņu ieviešana pieteikumu apstrādei saskaņā ar 3. risinājumu uzlabotu pārredzamību un dotu iespēju potenciālajiem pieteikuma iesniedzējiem visu laicīgi saplānot. Saskaņā ar 4. risinājumu ierosinātie striktākie termiņi sniegtu vēl vairāk priekšrocību potenciālajiem pieteikuma iesniedzējiem. Attiecībā uz piekļuves darba tirgum uzlabošanu 3. risinājums būtiski uzlabotu studentu pašreizējo situāciju, palielinot atļauto minimālo darba stundu skaitu un likvidējot ierobežotas piekļuves darba tirgum iespējamību pirmajā uzturēšanās gadā. Tomēr 4. risinājums vēl vairāk palielinātu studentiem atļauto minimālo darba stundu skaitu. Tas arī padarītu tiesisko regulējumu būtiski pievilcīgāku studentiem un pētniekiem, ļaujot tiem uzturēties dalībvalsts teritorijā, lai atrastu darbu, un piešķirot pētnieku ģimenes locekļiem piekļuvi darba tirgum. Tikai 4. risinājums sasniedz mērķi garantēt saskaņotus noteikumus, lai nodrošinātu, ka viesaukles un algoti praktikanti vai stažieri ir aizsargāti. Tas paredz saskaņotu uzņemšanas nosacījumu un tiesību kopumu, nodrošinot, ka prakses/stažēšanās un viesaukļu darba mērķis ES nav apdraudēts. Vēlamais risinājums Risinājumu analīze un salīdzinājums liek domāt, ka ir problēmas, kuras nevar atrisināt tikai ar labākiem izplatīšanas un saziņas pasākumiem, tādēļ direktīvas ir jāuzlabo. Lai gan 2.risinājuma īstenošanas izmaksas ir viszemākās, tai ir ierobežots potenciāls sasniegt mērķus. Galvenās būtiskākās problēmas pamatā paliek neatrisinātas. Tādēļ 2. risinājumuizmaksu ziņā uzskata par visnelietderīgāko. Par 2. risinājumu efektīvāks un lietderīgāks ir 3. risinājums. Savukārt 4. risinājums kopumā ir visefektīvākais un vislietderīgākais. Lai gan tā īstenošana izmaksā vairāk (salīdzinājumā ar citiem risinājumiem), īstenošanas izmaksas uzskata par samērīgām ar mērķiem un vajadzīgām, lai ļautu īstenot visbūtiskākos labumus. Tā kā noteiktās problēmas ir līdzīgas abām direktīvām un nepieciešams nodrošināt lielāku ES noteikumu saskaņotību un skaidrību, visefektīvākais veids vēlamā risinājuma īstenošanai būtu apvienot abas direktīvas vienā tiesību aktā. To varētu paveikt, pārstrādājot abas direktīvas, apvienojot tās vienotā tiesību aktā un ierosinot būtiskas izmaiņas. 7. UZRAUDZĪBA UN NOVĒRTĒŠANA Pašreiz galvenais rādītājs ir piešķirto atļauju skaits trešo valstu pilsoņiem, kuri ierodas ES pētniecības, mācību vai studiju nolūkos. Saskaņā ar jauno tiesību aktu vajadzētu pielikt pūles, lai labāk atšķirtu šīs dažādās grupas, tostarp algotus praktikantus vai stažierus un viesaukles, neatkarīgi no tā, vai viņi ierodas ES saskaņā ar uzturēšanās atļauju vai ilgtermiņa vīzu. Piešķirto atļauju skaita reģistrēšana dotu iespēju laika gaitā situāciju uzraudzīt. Lai labāk novērtētu ES finansēto mobilitātes programmu dalībnieku ES iekšējo mobilitāti, viņu skaitu varētu reģistrēt atsevišķi. Statistiku varētu veidot arī, lai uzraudzītu to studentu un pētnieku skaitu, kuri meklē darbu, un salīdzināt to ar vispārējo trešo valsts pilsoņu skaitu, kuri iegūst nepieciešamo darba atļauju. Laiku, ko dalībvalstis patērē, lai pieņemtu lēmumu par pieteikumiem, reģistrētu un salīdzinātu ar pašreiz spēkā esošajiem termiņiem. Kā tas attiecas uz jebkuru ES tiesību aktu, Komisija ir atbildīga par to, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis piemēro direktīvu(-as) pareizi un termiņā. Migrācijas jomā Komisija ar dalībvalstīm sazinās ar Migrācijas kontaktkomitejas starpniecību. Tas ir forums diskusijām, lai palīdzētu paredzēt problēmas un efektīvāk tās atrisināt jo īpaši īstenošanas periodā. Komisija turpinās pārbaudīt, vai transponēšanas pasākumi ir atbilstoši direktīvai un vai dalībvalstis to transponē laikā. Tā uzsāks pienākumu neizpildes procedūras, ja tas būs vajadzīgs. Priekšlikumā būs iekļauts pienākums Komisijai iesniegt Eiropas Parlamentam un Padomei novērtējumu par to, kā dalībvalstis piecos gados pēc transponēšanas termiņa ir piemērojušas jauno direktīvu. Ziņojumā varētu būt arī atspoguļota direktīvas ietekme, kā arī tajā varētu būt ietvertas rekomendācijas attiecībā uz politiku.