EIROPAS KOMISIJA Brisel?, 23.2.2017 COM(2016) 767 final 2016/0382(COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanas veicināšanu (pārstrādāta redakcija) (Dokuments attiecas uz EEZ) {SWD(2016) 416 final}

{SWD(2016) 417 final}

{SWD(2016) 418 final}

{SWD(2016) 419 final}



PASKAIDROJUMA RAKSTS 1.PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS •1.1.Priekšlikuma pamatojums un mērķi Atjaunojamie energoresursi palīdz mazināt klimata pārmaiņas, samazinot siltumnīcefekta gāzu emisijas, panākt ilgtspējīgu attīstību, aizsargāt vidi un uzlabot iedzīvotāju veselību. Turklāt atjaunojamo energoresursu enerģija kļūst arī par iekļaujošas ekonomikas izaugsmes virzītāju, radot darbvietas un nostiprinot energoapgādes drošību visā Eiropā. Šie aspekti ir norādīti Līguma par Eiropas Savienības darbību 194. pantā, ar ko Savienībai ir piešķirtas pilnvaras veicināt atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanu. Eiropas Savienība (ES) jau ilgu laiku ir bijusi pasaules līdere atjaunojamo energoresursu enerģijas veicināšanā un attīstīšanā, vadot centienus mazināt klimata pārmaiņas, mudināt pāriet uz mazoglekļa ekonomiku un stimulēt ekonomikas izaugsmi ar augstu potenciālu. Komisijas priekšsēdētājs Ž. K. Junkers jau ir noteicis, ka viena no Komisijas politikas galvenajām prioritātēm ir padarīt ES par pasaules līderi atjaunojamo energoresursu jomā. Šai iecerei būtu jāiekļauj ne vien mērķis palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojumu, bet arī mērķis panākt, ka Eiropas uzņēmumi piegādā galvenos komponentus Eiropas Savienībā un ārpus tās. Pašreizējā satvarā 2020. gadam Eiropas Savienībai ir noteikts mērķrādītājs panākt, ka 20 % no patērētās enerģijas ir iegūta no atjaunojamajiem energoresursiem, un šā mērķrādītāja sasniegšanas nolūkā valstīm ir noteikti saistoši mērķrādītāji, kas izpildāmi līdz 2020. gadam. Valstu rīcības plāni atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā un ik pēc diviem gadiem īstenojamais monitorings, kas paredzēti Direktīvā 2009/28/EK par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu, ir ar labiem rezultātiem palielinājuši pārredzamību ieguldītājiem un citiem uzņēmējiem un tādējādi sekmējuši izmantoto atjaunojamo energoresursu īpatsvara ātro pieaugumu no 10,4 % 2007. gadā līdz 17 % 2015. gadā. Eiropadome 2014. gada oktobrī apstiprināja klimata un enerģētikas politikas satvaru laikposmam līdz 2030. gadam, no jauna apliecinot Savienības ilgtermiņa apņemšanos īstenot vērienīgo ES stratēģiju atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā. Jaunajā satvarā Eiropas Savienībai ir noteikts mērķrādītājs līdz 2030. gadam panākt, ka vismaz 27 % no Eiropas Savienībā patērētās enerģijas ir iegūta no atjaunojamajiem energoresursiem. Šis mērķrādītājs ir saistošs ES mērogā un tiks izpildīts, pateicoties individuālam dalībvalstu ieguldījumam, kuru nosaka vajadzība kopīgi strādāt pie ES mērķrādītāja sasniegšanas. Turklāt jaunajā satvarā ir sniegta iespēja kopīgi strādāt pie mērķrādītāju sasniegšanas tā, lai dalībvalstis varētu papildus noteikt savus — pat vērienīgākus — valsts mērķrādītājus. Dalībvalstis var sniegt atbalstu atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā, ievērojot valsts atbalsta noteikumus. Eiropadome ir vairākkārt mudinājusi Komisiju pārskatīt un izstrādāt tiesību aktus cita starpā par atjaunojamajiem energoresursiem, lai nostiprinātu virzību uz pieņemto 2030. gada mērķrādītāju. Arī Eiropas Parlaments ir aicinājis Komisiju iesniegt tiesību aktus atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā un vēl vairāk paaugstināt vērienīgo mērķi līdz vismaz 30 %. ES energosistēmas prognozes liecina, ka ar dalībvalstu un ES pašreizējo politiku līdz 2030. gadam varētu panākt, ka atjaunojamo energoresursu enerģijas daļa no kopējā enerģijas patēriņa ir tikai aptuveni 24,3 %, ja netiks ieviesta nekāda jauna politika. Šis rādītājs būtu daudz zemāks par Eiropadomes apstiprināto un ES mērogā saistošo mērķrādītāju panākt, ka atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars ir vismaz 27 %, un tādējādi Savienība kopumā nespētu izpildīt saistības, ko tā uzņēmusies 2015. gada Parīzes nolīgumā. Ja pašreizējā politika tiktu turpināta bez izmaiņām, tiktu arī ievērojami apdraudēts Savienības politiskais mērķis kļūt par pasaules līderi atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā. Turklāt tādējādi netiktu gūti ieguvumi energoapgādes drošības ziņā, kurus rada no vietējiem energoresursiem piegādātās enerģijas apjoma palielināšana, un tiktu mazināta patērētāju līdzdalība energosistēmā. Tāpēc analīzē, kas ir pamatā šim priekšlikumam par Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārstrādāšanu (“priekšlikums”), ir norādīts: lai varētu sasniegt ES mērogā noteikto vismaz 27 % mērķrādītāju, politikā ir jāievieš izmaiņas, radot Savienības līmeņa satvaru, no kura izriet ES, valstu un reģionāla mēroga pasākumi. Tas kļūst vēl jo skaidrāks, ja ņem vērā, ka precīzu starpību starp faktisko apjomu un mērķrādītāju nekādi nav iespējams skaidri noteikt, ņemot vērā to, kādi pieņēmumi jāveic, lai to aplēstu, ka ES atjaunojamo energoresursu īpatsvars, kas pārsniegtu 27 %, ir minimālais līmenis, kas jāsasniedz, un ka ievērojamajiem ieguldījumiem, kas nepieciešami, lai gūtu ES trūkstošo apjomu (piem., EUR 254 miljardi atjaunojamo energoresursu enerģijai elektroenerģijas ražošanā vien), ir vajadzīgi agrīni, skaidri un stabili politikas signāli. Tai pašā laikā, ja nebūs atjaunināta tiesiskā regulējuma, pastāv risks, ka Eiropas Savienībā saasināsies atšķirības un ka tikai dalībvalstis ar vislabākajiem rezultātiem turpinās palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas patēriņu, bet dalībvalstis, kas šajos centienos iepaliek, nebūs motivētas palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanas un patēriņa apjomu. Turklāt tas, ka cenšas tikai dažas dalībvalstis, sadārdzinātu šo procesu un vēl vairāk izkropļotu iekšējo enerģijas tirgu. Jāmin arī tas, ka, tā kā 2020. gada satvars ievērojami atšķiras no 2030. gada satvara, Savienības mēroga rīcība ir īpaši atbilstošs rīks. 2020. gada satvarā mērķa sasniegšana varēja būt lielā mērā atkarīga no valstu saistošo mērķrādītāju stabilitātes, un tāpēc dalībvalstis varēja ļoti brīvi izvēlēties valsts pasākumus, savukārt 2030. gada satvars balstās tikai uz saistošu ES mēroga mērķrādītāju, kurš nav izteikts valstu mērķrādītājos. Tāpēc Savienības 2030. gada mērķrādītāju var vislabāk sasniegt partnerībā ar dalībvalstīm, kurā apvienotas dalībvalstu darbības, ko papildina pasākumu satvars, kā sīkāk izklāstīts šajā priekšlikumā. Elektroenerģijas nozarē dalībvalstis varēs palielināt atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas apjomu, īstenojot izmaksefektīvas valsts atbalsta shēmas, kam piemēro valsts atbalsta noteikumus un ES mērogā noteiktos pamatnosacījumus, tostarp noteikumus par pārrobežu dalību. Siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē lielāks atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojums dos iespējas izmantot vēl neizmantoto potenciālu. Tas jāīsteno elastīgā veidā — ar dalībvalstu centieniem. Transporta nozarē ir vajadzīga saskaņota pieeja, jo tajā ar biodegvielām tirgojas pāri robežām. Šajā saistībā svarīgs elements, kas nodrošina klimata un enerģētikas politikas satvara laikposmam līdz 2030. gadam koordināciju kopumā, ir priekšlikums par Enerģētikas savienības pārvaldību, kurā paredzēta i) plānošana — dalībvalstis formulē nacionālos enerģētikas un klimata plānus —, ii) ziņošana un monitorings — dalībvalstis ziņo par progresu, kas panākts nacionālo plānu īstenošanā —, un iii) nepilnību novēršanas / korektīvs pasākums — Komisija līdz 2025. gadam rūpīgāk pārskata progresu atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā. Aplēsts, ka ES nepieciešamie ieguldījumi 2015.–2030. gadā atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražošanā vien ir aptuveni EUR 1 triljons vai vairāk. Šajā saistībā ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt ieguldītājiem lielāku noteiktību, tāpēc tas ir viens no konkrētajiem priekšlikuma mērķiem. Tas jāskata plašākā kontekstā, proti, jāņem vērā, ka 2015. gadā ES ieguldījumi atjaunojamajos energoresursos bija USD 48,8 miljardi, kas ir par aptuveni 60 % mazāk nekā 2011. gadā, un šāda krituma iemesls nav tikai tehnoloģiju izmaksu samazinājums. Tā rezultātā, lai gan Savienības ieguldījums atjaunojamo energoresursu enerģijā uz vienu iedzīvotāju joprojām ir vislielākais, tās ieguldījumu daļa no kopējiem ieguldījumiem atjaunojamajos energoresursos ir strauji samazinājusies no gandrīz puses 2010. gadā līdz mazāk nekā piektdaļai 2015. gadā. Atjauninātā satvarā jāņem vērā arī jaunie, ieguldījumu jomā jau pastāvošie elementi. 2030. gada satvars dod Eiropas Savienībai iespējas nodrošināt ieguldījumus, radīt izaugsmi un darbvietas. ES jāpārliecinās, ka ir radīti ieguldījumiem labvēlīgi apstākļi. Šajā saistībā ir pierādījies, ka Eiropas Stratēģisko investīciju fonds (ESIF) kā daļa no Investīciju plāna Eiropai un Eiropas strukturālie un investīciju fondi (ESI fondi) dod lielu artavu ieguldījumos atjaunojamo energoresursu enerģijas nozarē. No visiem ESIF darījumiem, ko apstiprinājusi Eiropas Investīciju banka (EIB), 23 % ir īstenoti enerģētikas nozarē. Gandrīz puse no šajā nozarē īstenotajiem projektiem ir saistīti ar ieguldījumiem atjaunojamo energoresursu enerģijā. Tas liecina, ka privātā sektora ieguldītājiem ir patiesa vēlme iesaistīties konkrētos projektos Eiropas Savienībā, jo šī nozare tiek uzskatīta par nozari, kas ir būtiska enerģētikas pārkārtošanai Eiropas Savienībā, un par stratēģisku nozari, kurā ir vērts ieguldīt. ESI fondi 2014.–2020. gadā lielākoties iegulda mazoglekļa, tostarp atjaunojamo energoresursu enerģijas, jomā. Turklāt arī priekšlikums divkāršot ESIF darbības ilgumu un tā finansiālās spējas jāuzskata par iespēju veikt lielākus ieguldījumus atjaunojamajos energoresursos. Priekšlikumā pagarināt ESIF darbības laiku līdz 2020. gadam ir noteikts mērķis piesaistīt līdz 40 % no ieguldījumiem infrastruktūras un inovācijas klasē projektiem, kas saistīti ar Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 21. sesiju (COP21). Lai to paveiktu, liela daļa enerģētikas nozarē ieguldāmo līdzekļu jāturpina piešķirt atjaunojamo energoresursu enerģijas projektiem, kā arī energoefektivitātes uzlabošanai. Tāpēc ir svarīgi turpināt dot pareizus signālus, lai privātā un publiskā sektora pārstāvjiem ES būtu skaidra informācija par ES politiku nākotnē. Šajā saistībā ar šo priekšlikumu tiek izveidots atbilstošais tiesiskais regulējums. Ieguldījumiem atjaunojamajos energoresursos un energoefektivitātē, kā arī Eiropas enerģijas tirgu modernizācijā un integrācijā ir liela nozīme ES ekonomikas dekarbonizācijā. Taču vēl jo lielāka nozīme tiem ir izaugsmes un darbvietu radīšanā visā Eiropā un Savienības konkurētspējas veicināšanā pasaulē, jo tehnoloģiskā priekšrocība, ko šie ieguldījumi nostiprina, būs ļoti svarīgs devums Eiropas rūpniecībā. Visbeidzot, pašreizējā atjaunojamo energoresursu enerģijas satvara pārskatītajā versijā ir arī jāatspoguļo pārmaiņas, kas notikušas pasaulē kopš 2009. gada, proti, konkurenti pasaules tirgū ir kļuvuši spēcīgāki, jo aizvien palielina ieguldījumus atjaunojamo energoresursu enerģijā. Ja ES vēlas saglabāt savu vadošo lomu, ir nepieciešams spēcīgs atjaunojamo energoresursu enerģijas satvars, kas sekmētu atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanu visās nozarēs. Tā rezultātā arī radīsies ievērojami ieguvumi Eiropas rūpniecībai konkurences priekšrocību ziņā.

Priekšlikumā ir noteikti principi, saskaņā ar kuriem dalībvalstis var kopīgi un nepārtraukti strādāt pie tā, lai nodrošinātu, ka līdz 2030. gadam atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars ES enerģijas galapatēriņā visās trīs nozarēs — elektroenerģijas (RES-E), siltumapgādes un aukstumapgādes (RES-H&C) un transporta (RES-T) nozarē — izmaksefektīvā veidā sasniedz vismaz 27 %, atbilstoši šādiem konkrētiem mērķiem: novērst ieguldījumu nenoteiktību tādā veidā, lai tiktu ņemti vērā vidēja termiņa un ilgtermiņa mērķi dekarbonizācijas jomā; izmaksefektīvā veidā nodrošināt atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanu un integrāciju tirgū; saskaņojot rīcību ar Enerģētikas savienības pārvaldību nolūkā izvairīties no iespējamām nepilnībām, izveidot politisko satvaru un tādējādi nodrošināt, ka līdz 2030. gadam kopīgi tiek sasniegts ES mēroga mērķrādītājs atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā; palielināt moderno biodegvielu potenciālu dekarbonizācijas jomā un precizēt no pārtikas kultūraugiem ražotu biodegvielu nozīmi pēc 2020. gada; palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas potenciālu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē. Tāpēc priekšlikumā iekļauto pasākumu mērķis ir ar samērīgiem līdzekļiem pārvarēt pastāvošās problēmas, kas rada šķēršļus atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanā, piemēram, nenoteiktību, ar ko saskaras ieguldītāji, administratīvos šķēršļus, vajadzību uzlabot atjaunojamo energoresursu izmantošanas izmaksefektivitāti, vajadzību atjaunināt politisko satvaru un risku pazaudēt iedzīvotāju atbalstu virzībā uz 2030. gadu. 1.2.•Saskanība ar spēkā esošajām politikas normām šajā politikas jomā Priekšlikums ir saskaņots ar Tirgus modeļa priekšlikumu un Enerģētikas savienības pārvaldības priekšlikumu, kā arī Energoefektivitātes direktīvas un Direktīvas par ēku energoefektivitāti pārskatīšanu, 2015. gada jūlija ES ETS priekšlikumu, ierosināto Kopīgo centienu regulu un 2016. gada jūlija Zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības (LULUCF) regulu. Priekšlikums ir jāskata kopā ar iepriekš minētajām iniciatīvām, ar kurām atsevišķi nepietiek, lai ES varētu līdz 2030. gadam kopīgi un izmaksefektīvi panākt, ka vismaz 27 % no enerģijas galapatēriņa veido no atjaunojamajiem energoresursiem iegūta enerģija. Priekšlikums balstās uz pieņēmumu, ka Tirgus modeļa iniciatīvas ietvaros tiks izveidots atjaunojamo energoresursu enerģijai piemērots elektroenerģijas tirgus, kurā ir pilnībā izveidoti un integrēti īstermiņa tirgi, kur liela nozīme atjaunojamo energoresursu tirgus vērtības palielināšanā ir elastīgumam un kur atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotāji lielāku daļu savu ienākumu var nopelnīt enerģijas tirgos, samazinot vajadzību pēc publiskā sektora atbalsta. Priekšlikums arī papildina Tirgus modeļa iniciatīvu, ieviešot dažādus pasākumus, kas paredzēti, lai izmaksefektīvi un laikus piesaistītu nepieciešamos ieguldījumus, un vēl vairāk samazinot administratīvo slogu atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotājiem, tostarp patērētājiem, kas ražo paši savu atjaunojamo energoresursu siltumenerģiju un elektroenerģiju. Priekšlikums papildina Enerģētikas Savienības pārvaldību, visās trīs nozarēs (elektroenerģijas, siltumapgādes un aukstumapgādes un transporta nozarē) radot apstākļus, kas nepieciešami, lai varētu vieglāk kopīgi sasniegt ES mērķrādītāju. Tai pašā laikā Pārvaldības iniciatīva racionalizē un integrē enerģētikas jomas acquis pašreiz noteiktos plānošanas, ziņošanas un monitoringa pienākumus, tostarp tos, kas noteikti attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju laikposmā pēc 2020. gada, un tādējādi būs vieglāk izsekot virzībai uz ES mēroga mērķi, varēs pārskatīt nacionālo plānu vērienīgumu un īstenot pasākumus, reaģējot uz nepilnībām kopīgajā mērķu vērienīgumā vai sniegumā. Energoefektivitātes direktīvas (EED) un Direktīvas par ēku energoefektivitāti (ĒEED) mērķi ir — attiecīgi — atvieglot energoefektivitātes mērķa sasniegšanu un uzlabot ēku energoefektivitāti. Ierosināto EED un ĒEED noteikumi par siltumapgādi un aukstumapgādi papildinās dalībvalstu centienus, kuru mērķis ir atvieglot atjaunojamo energoresursu enerģijas iekļūšanu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē un kuri tiek īstenoti saskaņā ar šā priekšlikuma un Pārvaldības regulas noteikumiem. Tādējādi tiks saglabāts pēc iespējas lielāks elastīgums, lai atspoguļotu valstīs ieviesto šādu sistēmu atšķirības, un tai pašā laikā nodrošināts ieguldījums, kas nepieciešams 2030. gada vispārējā mērķrādītāja sasniegšanai. Runājot par pārveidoto ES emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu (ES ETS) laikposmam pēc 2020. gada, jānorāda, ka stiprākai ES ETS būs aizvien lielāka nozīme spēcīgākā mudināšanā uz ieguldījumiem mazoglekļa tehnoloģijās, tostarp atjaunojamajos energoresursos, un ETS nodrošinās, ka tiek labāk izmantota sinerģija starp atjaunojamo energoresursu enerģiju un klimata politiku. Tomēr pārveidotajā ES ETS cenas nebūs pietiekami lielas, lai attiecībā uz atjaunojamajiem energoresursiem tiktu sasniegts ES mērogā saistošais 27 % mērķrādītājs. Noteikumi par atbalstu atjaunojamo energoresursu enerģijai elektroenerģijas nozarē nodrošinās, ka šādi mehānismi pilnvērtīgi papildina ETS un līdz minimumam mazina jebkādu negatīvo ietekmi uz oglekļa cenu. Turklāt ierosinātajā Kopīgo centienu regulā ir priekšlikumi par saistošu valsts mērķrādītāju noteikšanu attiecībā uz siltumnīcefekta gāzu emisiju mazināšanu nozarēs, kas neietilpst ES ETS, un par LULUCF, nenorādot, kā šos mērķrādītājus varētu sasniegt visizmaksefektīvāk. ES energosistēmas prognozes liecina: lai sasniegtu ETS neaptvertajām nozarēm noteikto mērķi izmaksefektīvā veidā, elektroenerģijas, siltumapgādes un aukstumapgādes un transporta nozarē ir jāievieš atjaunojamo energoresursu politika. Ierosinātās LULUCF regulas mērķis ir iekļaut lauksaimniecībā un mežsaimniecībā radušās oglekļa emisijas un piesaistījumus ES klimata un enerģētikas politikas satvarā laikposmam līdz 2030. gadam. Pastiprināto ES bioenerģijas ilgtspējas kritēriju mērķis ir turpināt garantēt enerģētikas nozarē izmantotās mežu biomasas ilgtspēju, tostarp ar LULUCF prasību, kas nodrošina pienācīgu to oglekļa emisiju uzskaiti, kuras radušās, izmantojot meža biomasu enerģijas ieguvei. 2.JURIDISKAIS PAMATS, SUBSIDIARITĀTE UN PROPORCIONALITĀTE •2.1.Juridiskais pamats Priekšlikums pamatojas uz Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 194. panta 2. punktu, kas ir juridiskais pamats enerģētikas nozares pasākumiem. Tā kā Līgumā ir konkrēts enerģētikas jomas juridiskais pamats, ir piemēroti to izmantot. •2.2.Subsidiaritātes princips

Subsidiaritātes princips šajā priekšlikumā ir apskatīts tāpēc, ka Savienībai nav ekskluzīvas kompetences atjaunojamo energoresursu enerģijas politikā. Priekšlikums pieņemts tāpēc, ka enerģijas jautājums politiskā un ekonomiskā aspektā kļūst aizvien problemātiskāks un enerģētika ir cieši saistīta ar tādām politikas jomām kā energoapgādes drošība, klimata pārmaiņas, iekšējais tirgus un ekonomiskā un sociālā attīstība. ES mēroga rīcības nepieciešamība Es mēroga rīcība ir vajadzīga, lai nodrošinātu, ka dalībvalstis sniedz ieguldījumu ES mēroga saistošā vismaz 27 % mērķrādītāja sasniegšanā attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju un ka šis mērķis tiek kopīgi un izmaksefektīvi sasniegts. Dalībvalstīm ir jānosaka sava vēriena līmenis, cita starpā paredzot trajektorijas, kas atbilst valsts apstākļiem un prioritātēm. Progresam ES mēroga mērķrādītāja sasniegšanā palīdzēs izsekot lineāra ES mēroga trajektorija, kas nebūs saistoša katrai dalībvalstij atsevišķi. Atbalsts atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas jomā ir jādara pieejams pakāpeniski, lai novērstu iekšējā tirgus sadrumstalotību un nodrošinātu pārrobežu tirdzniecības iespējas, jo īpaši ieviestu kopīgus noteikumus par transporta degvielām. Elektroenerģijas nozarē ES ir izveidojusi vienotu, integrētu elektroenerģijas tirgu, kurā pamatprincipi, noteikumi attiecībā uz kopīgām problēmām un noteikumi attiecībā uz pārrobežu aspektiem tiek noteikti ES mērogā. No tā izriet, ka arī atjaunojamo energoresursu jomā šādiem pārrobežu aspektiem jāpievēršas ES līmenī, izdodot īpašus noteikumus. Daži ilgtspējas riski, kas ir saistīti ar bioenerģijas attīstību, ir pārrobežu riski, tāpēc tos var efektīvāk mazināt ES līmenī. Tas jo īpaši attiecas uz ietekmi uz vidi, piemēram, klimata pārmaiņām un bioloģiskās daudzveidības zudumu. Turklāt ir jāievieš saskaņots ES ilgtspējas satvars biomasas izmantošanai siltumapgādē un elektroenerģijā, lai atvieglotu biomasas tirdzniecību un veicinātu biomasas kurināmo iekšējo tirgu. Kā liecina analīze, ja rīkotos tikai dalībvalstu mērogā, visticamāk, iekšējā enerģijas tirgū rastos kropļojumi un tas tiktu sadrumstalots, kas novestu pie vispārējas cenu paaugstināšanās un atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojuma mazināšanās visā Savienībā. ES pievienotā vērtība Siltumapgādes un aukstumapgādes nozare patērē gandrīz 50 % no ES enerģijas, un 75 % no šajā nozarē Eiropas Savienībā patērētās enerģijas joprojām iegūst no fosilajiem energoresursiem. ES mēroga stratēģijas trūkuma rezultātā ir vairojusies nenoteiktība, ar ko saskaras ieguldītāji, un sadrumstalojušies vietējie tirgi, kuros patērētājiem ir grūti izdarīt izvēles atbilstoši savām prioritātēm, kā arī trūkst regulatīvas politikas, kas radītu stimulus decentralizētai enerģijas ražošanai. ES norādījumi šajā nozarē varētu palīdzēt izveidot integrētu ES tirgu atjaunojamo energoresursu enerģijai siltumapgādē un aukstumapgādē. Tādējādi dalībvalstīm tiek piedāvātas iespējas, kā izmantot neizmantoto potenciālu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē. Tā kā siltumapgāde un aukstumapgāde ir vietēja mēroga jautājums, ar priekšlikumu tiek izveidots vispārējs satvars atjaunojamo energoresursu izmantojuma stimulēšanai šajā nozarē, vienlaikus sniedzot dalībvalstīm iespēju to pielāgot vietējiem apstākļiem pēc iespējas izmaksefektīvākā veidā. Enerģijas pieprasījums transporta nozarē veido aptuveni trešdaļu no ES kopējā enerģijas pieprasījuma, un gandrīz visu šo pieprasījumu apmierina ar naftas produktiem. Lai gan pāreja uz mazemisiju alternatīvo enerģiju transporta nozarē jau ir sākusies, ko sekmējusi arī pašlaik spēkā esošā Atjaunojamo energoresursu direktīva, šī nozare krietni atpaliek no pārējām nozarēm vairāku iemeslu dēļ, tostarp tāpēc, ka trūkst transporta nozares ilgtermiņa dekarbonizācijai un enerģijas diversifikācijai nepieciešamo spēcīgo stimulu inovācijai enerģijas un tehnoloģijas jomā un pastāv infrastruktūras problēmas, kas saistītas ar elektrifikāciju (šīs problēmas risina, īstenojot Alternatīvo degvielu direktīvu un pasākumus, kas ierosināti, pārskatot Direktīvu par ēku energoefektivitāti). Kopīga ES mēroga rīcība nodrošinās, ka politikas mērķi (piem., paaugstināt moderno biodegvielu potenciālu dekarbonizācijas jomā) tiek kopīgi sasniegti ar iespējami mazākām izmaksām. Arī ES mēroga enerģētikas un klimata satvars atjaunojamo energoresursu enerģijas jomā 2030. gadam palīdzēs uzraudzīt un atbalstīt dalībvalstu enerģētikas politiku, lai izveidotu ilgtspējīgu, drošu un cenas ziņā pieejamu energosistēmu Eiropas iedzīvotājiem. Ja atjaunojamo energoresursu nozares virzību uz 2030. gadu noteiks paredzams ES tiesiskais regulējums, kas sekmē atjaunojamo energoresursu politikas eiropeizāciju, jo īpaši stiprina uz tirgu balstītu pieeju atjaunojamajiem energoresursiem un veicina pārrobežu atbalsta pieejamības palielināšanu, dalībvalstis varēs labāk izstrādāt valstu politiku virzībai uz 2020. gada mērķi, nodrošinot, ka atjaunojamo energoresursu enerģijas politika ir saskaņota ar citiem enerģētikas un klimata jomas mērķiem, jo īpaši ETS, Kopīgo centienu regulas un ES energoefektivitātes mērķrādītāju 2030. gadam. ES mēroga satvars, kurā izklāstīti augsta līmeņa principi atbalsta shēmām, arī sniegtu ieguldītājiem noteiktību, ko pagātnē var būt mazinājusi dažu dalībvalstu īstenotā pārmaiņus bremzēšanas un rosināšanas (“stop-and-go”) politika un dažkārt arī pasākumi ar atpakaļejošu spēku. Rīkojoties ES mērogā, varētu, novēršot dažādu atļauju piešķiršanas struktūru koordinācijas trūkumu valstīs un palielinot administratīvās spējas īstenot pārrobežu projektus un atbalsta shēmas, novērst vairākus šķēršļus, kas kavē publiskā un privātā sektora ieguldījumus (piem., ar atļauju piešķiršanas procedūrām saistītos šķēršļus). ES mēroga rīcība nodrošinās ieguldītājiem noteiktību, ko garantēs ES mēroga tiesiskais regulējums, atjaunojamo energoresursu enerģijas saskaņotu un izmaksefektīvu izmantošanu visā ES un efektīvu iekšējā enerģijas tirgus darbību, taču tai pašā laikā neliegs dalībvalstīm ražot dažādu veidu atjaunojamo energoresursu enerģiju saskaņā ar to izvēlēto energoresursu struktūru. Šajā ziņā dalībvalstis saglabā plašu rīcības brīvību un iespējas atbalstīt atjaunojamo energoresursu enerģijas attīstību jebkurā to ekonomikas nozarē tādā veidā, kas vislabāk atbilst valsts potenciālam un apstākļiem, tostarp iespēju sekmēt ES mēroga mērķrādītāja sasniegšanu, atbalstot atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantošanu citās dalībvalstīs atbilstoši tirgus modeļa priekšlikumiem. Tādējādi šis priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam. 2.3.Proporcionalitātes princips un instrumentu izvēle Priekšlikums atbilst proporcionalitātes principam, jo tajā izklāstītas ES darbības, kas nodrošinās, ka Savienība sasniedz vismaz 27 % mērķrādītāju, bet arī dota iespēja dalībvalstīm īstenot paredzētās darbības un attīstīt atjaunojamo energoresursu enerģijas nozari, pēc iespējas vairāk ņemot vērā valstī valdošo situāciju, valsts prioritātes un potenciālu, ja vien tās kopā sasniedz vismaz 27 % mērķrādītāju. Lai sasniegtu ES mēroga mērķrādītāju, ir būtiski jāpārorientē 2030. gada politiskais satvars, pārejot no juridiski saistošiem valstu mērķrādītājiem, kuru sasniegšanai paredzēto valsts pasākumu izvēlē dalībvalstīm bija piešķirta liela rīcības brīvība, uz juridiski saistošu Eiropas Savienības mēroga mērķrādītāju. Ja šajā situācijā tiktu īstenoti tikai valstu pasākumi, Eiropas Savienībā īstenotie centieni nebūtu izmaksefektīvi un būtu nevienmērīgi izplatīti, tādējādi netiktu panākts pietiekams atjaunojamo energoresursu izmantojums ES iekšējā tirgū un, iespējams, netiktu sasniegts mērķrādītājs, par kuru panākta vienošanās. Ja šajā situācijā tiktu īstenoti tikai valstu pasākumi, kas tiktu koordinēti ar ierosinātajiem pārvaldības mehānismiem, nebūtu pietiekamas garantijas, ka mērķrādītājs tiks sasniegts un ka tas tiks sasniegts iespējami izmaksefektīvāk, izvairoties no atsevišķu dalībvalstu parazītisma un samazinot tirgus sadrumstalotību. Tāpēc ES mēroga rīcība var radīt spēcīgu un stabilu satvaru, kas nodrošina iespēju līdz 2030. gadam kopīgi un izmaksefektīvi sasniegt Savienības saistošo vismaz 27 % mērķrādītāju attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju, panākot centienu taisnīgu sadalījumu starp dalībvalstīm, kam nebūs jāīsteno plašāki pasākumi, nekā vajadzīgs, lai nodrošinātu kopīgo centienu izmaksu optimalitāti. Runājot par konkrētiem nozaru noteikumiem, jānorāda, ka siltumapgādē un aukstumapgādē tiek patērēts gandrīz 50 % no ES enerģijas un 75 % no kurināmā, kas ES tiek nodrošināts siltumapgādei un aukstumapgādei, joprojām ir fosilais kurināmais. Tāpēc, lai ES nenovirzītos no ceļa uz ES ilgtermiņa dekarbonizācijas mērķiem un uzlabotu apgādes drošību, ir būtiski dekarbonizēt siltumapgādes un aukstumapgādes nozari. Līdz 2030. gadam būtu jāpanāk, ka gandrīz pusi no ieguldījuma ES atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķī sniedz siltumapgādes un aukstumapgādes nozare. Ņemot vērā šos apmērus, šajā nozarē ir nepieciešama konkrēta rīcība. Ierosinātās iespējas siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē palīdz dalībvalstīm izvēlēties pieeju, ar kuru sekmēt atjaunojamo energoresursu iekļūšanu šajā nozarē, tādējādi sekmējot minētā īpatsvara izmaksefektīvu sasniegšanu, un vienlaikus tām dod pilnīgu rīcības brīvību to integrēto klimata un enerģētikas plānu izstrādē. Ja visas dalībvalstis pieņemtu ieteikto pasākumu, tiktu sasniegta aptuveni ceturtdaļa no trūkstošā apjoma, kas ceļā uz ES mēroga mērķrādītāju (vismaz 27 %) netiktu sasniegts, ja politikā netiktu ieviestas nekādas izmaiņas.

Svarīgas valstu prerogatīvas, piemēram, dalībvalstu tiesības noteikt savu energoresursu izmantošanas nosacījumus, tiesības izvēlēties no dažādām energotehnoloģijām un noteikt savas energoapgādes vispārējo struktūru, nekādi netiek skartas. Turklāt ES bioenerģijas ilgtspējas satvarā ir iekļauti minimālie kritēriji, kas jāizpilda, lai pierādītu, ka biomasa transporta, siltumapgādes un elektroenerģijas nozarē tiek ražota ilgtspējīgi un izmantota efektīvi. Jaunajos ilgtspējas noteikumos ir izmantota uz risku balstīta pieeja, un tos piemēro tikai liela apjoma siltuma un elektroenerģijas ražotājiem. Visbeidzot, proporcionalitāte tiek nodrošināta, panākot līdzsvaru starp konkurētspējas, apgādes drošības un ilgtspējas mērķiem un ņemot vērā ierosinātās rīcības ilgtermiņa ieguvumus, kas būs spēkā arī pēc 2030. gada, ne tikai īstermiņa līdz vidēja termiņa ietekmi. Tādējādi noteikto ierobežojumu līmenis ir proporcionāls mērķim. 2.4.Instrumenta izvēle Izvēlētais instruments ir direktīva, kas dalībvalstīm jāīsteno. Direktīva ir piemērotākais instruments atjaunojamo energoresursu izmantojuma sekmēšanai, jo tajā ir skaidri noteikti sasniedzamie ES mērķi, bet tai pašā laikā dalībvalstīm dota pietiekami liela rīcības brīvība, lai tās varētu direktīvu īstenot tādā veidā, kas vislabāk atbilst konkrētajiem valsts apstākļiem. Tāpēc ir iekļauts tikai ierobežots skaits noteikumu, kas nosaka obligāti īstenojamas darbības, un šādi noteikumi ir iekļauti tikai tāpēc, lai palielinātu vajadzīgo izmaksefektīvo izmantojumu visā Savienībā (piem., priekšlikuma 5. pants par atbalsta shēmu obligātu daļēju atvēršanu). Priekšlikums paredz būtiskus grozījumus Atjaunojamo energoresursu direktīvā, un pārstrādāšanas metode ļauj pieņemt vienu tiesību aktu, ar ko vienlaikus izdara iecerētos grozījumus, kodificē šos grozījumus ar negrozītajiem iepriekšējā tiesību akta noteikumiem un atceļ minēto tiesību aktu. Tāpēc pārstrādāta direktīva ir vispiemērotākais instruments, kas arī atbilst Komisijas saistībām, ko tā uzņēmusies Iestāžu nolīgumā par labāku likumdošanas procesu. 3.EX POST IZVĒRTĒJUMU, APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI 3.1.REFIT izvērtējums Normatīvās atbilstības programmas (REFIT) ietvaros Atjaunojamo energoresursu direktīvas izvērtējumu veica no 2014. līdz 2016. gadam. Šā izvērtējuma rezultāti ir iesniegti atsevišķā REFIT izvērtējuma dienestu darba dokumentā, kurš ir iesniegts kopā ar šim priekšlikumam pievienoto ietekmes novērtējumu. REFIT izvērtējumā tika secināts, ka mērķis ilgtspējīgi palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvaru ES enerģijas galapatēriņā ir sekmīgi sasniegts. Atjaunojamo energoresursu direktīvā noteiktie saistošie valstu mērķrādītāji, valstu rīcības plāni atjaunojamo energoresursu jomā un ik pēc diviem gadiem īstenojamais monitorings ir bijuši īpaši noderīgi pārredzamības palielināšanā ieguldītājiem un citiem uzņēmējiem un ir nodrošinājuši augstas kvalitātes informāciju par atjaunojamo energoresursu enerģijas tirgiem un politiku dalībvalstīs. Par to liecina straujais izmantojuma pieaugums pēc direktīvas pieņemšanas — atjaunojamo energoresursu īpatsvars pieauga no 10,4 % 2007. gadā līdz 17 % 2015. gadā. Šie juridiskie noteikumi kopā ar papildu valsts politiku un citiem neregulatīviem pasākumiem ir sekmējuši ES enerģētikas un klimata politikas mērķu vispārējo sasniegšanu, kā rezultātā ir palielinājies siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījums un energoapgādes drošība, ieņemta vadošā pozīcija inovācijas jomā, radītas darbvietas, gūts sabiedrības atbalsts un sekmēta reģionālā attīstība. Ir pierādījies, ka tie vispārējo ES enerģētikas un klimata pārmaiņu mērķu sasniegšanā ir bijuši noderīgi, saskaņoti, efektīvi, lietderīgi un ar pievienoto vērtību. Pašlaik elektroenerģijas nozarē atjaunojamo energoresursu enerģija ir vienīgais dekarbonizācijas līdzeklis, un tās izmantojums palielinās gandrīz tādā ātrumā, kāds saskaņā ar Starptautiskās Enerģētikas aģentūras (IEA) ilgtermiņa scenārijiem ir nepieciešams, lai ierobežotu globālo sasilšanu līdz temperatūrai, kas ir par 2 ◦C augstāka nekā pirmsindustriālajā laikmetā. Tomēr, pat ja ES kopumā un visas dalībvalstis, izņemot vienu, uz vispārējiem ES 2020. gada atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītājiem pašlaik virzās sekmīgi, garantija, ka mērķrādītāji līdz 2020. gadam tiešām tiks sasniegti, būs tikai tad, ja dalībvalstis turpinās veicināt atjaunojamo energoresursu izmantošanu, lai nenovirzītos no savas aizvien stāvākās trajektorijas. Ir arī jāvelta papildu pūles, lai palielinātu ātrumu, ar kādu pašlaik tiek izvērsts atjaunojamo energoresursu izmantojums transporta nozarē, un tādējādi nodrošinātu, ka tiek sasniegts nozarei noteiktais 10 % mērķrādītājs. Konkrētāk, regulējuma nenoteiktība, ko radīja ilgstošās politiskās diskusijas par to, kā mazināt netiešas zemes izmantošanas maiņas risku (ILUC), kurš saistīts ar biodegvielām, kas ražotas no pārtikas kultūraugiem, ir negatīvi ietekmējusi atjaunojamo energoresursu izmantošanu transporta nozarē. 3.2.Apspriešanās ar ieinteresētajām personām 3.2.1. Apspriešanās metodes, galvenās mērķnozares un vispārīgs respondentu raksturojums Visā priekšlikuma sagatavošanas gaitā tika iesaistīts plašs ieinteresēto personu loks, tostarp dalībvalstis un valstu regulatīvās iestādes. Ieinteresētās personas cita starpā tika iesaistītas 12 nedēļu sabiedriskajā apspriešanā, ieinteresēto personu darbseminārā, kas notika 2016. gada 5. februārī, speciālā diskusijā Elektroenerģijas regulēšanas forumā Florencē un daudzās divpusējās diskusijās. 2015. gada 18. novembrī tika sākta sabiedriska apspriešana, kas turpinājās līdz 2016. gada 10. februārim. Komisija kopumā saņēma 614 atbilžu. 340 atbilžu (58 %) nosūtīja valstu un ES mēroga apvienības. 110 no šīm atbildēm bija iesūtījušas nozaru apvienības (18 % no kopējām atbildēm), bet 90 — atjaunojamo energoresursu enerģijas nozares pārstāvji (15 %). Turklāt 186 atbildes tika saņemtas tieši no uzņēmumiem (30 %). Šajā apspriešanā piedalījās kopā arī 19 valstu valdības un 22 reģionālās vai vietējās varas iestādes. Svarīgi minēt arī atsevišķu iedzīvotāju, enerģētikas kooperatīvu un nevalstisko organizāciju aktīvo dalību. No 2016. gada 10. februāra līdz 10. maijam Komisija arī organizēja tiešsaistes sabiedrisko apspriešanu par bioenerģijas ilgtspēju, kurā tika saņemts vairāk nekā 950 atbilžu. To papildināja tematiska ieinteresēto personu konference, kas notika 2016. gada 12. maijā. 3.2.2. Ieinteresēto personu viedokļu kopsavilkums Detalizēti izvērtējot sabiedriskajā apspriešanā saņemtās atbildes, var konstatēt, ka respondentu vidū valda plaša vienprātība par vairākiem sabiedriskajā apspriešanā aplūkotajiem elementiem, cita starpā par vajadzību pēc stabila un paredzama ES tiesiskā regulējuma atjaunojamajiem energoresursiem, par to, cik svarīgi ir pārstrādātajā direktīvā noteikt papildpasākumus, lai nodrošinātu, ka tiek sasniegts saistošais ES mēroga vismaz 27 % mērķrādītājs, un to, cik būtiski ir izveidot atjaunojamajiem energoresursiem piemērotu tirgu. Tomēr citos jautājumos ieinteresēto personu domas dalās, piemēram, jautājumā par atbalsta shēmu ģeogrāfisko tvērumu un atjaunojamo energoresursu pakļaušanu tirgus nosacījumiem (piem., par prioritāru dispečēšanu un balansēšanas pienākumiem). Jautājumā par privātā un publiskā sektora struktūru nozīmi elektroenerģijas tirgū tiek pausts spēcīgs atbalsts papildu ES rīcībai, kuras mērķis būtu nodrošināt lielākas iespējas enerģijas patērētājiem un vietējām varas iestādēm. Lielajā vairumā atbilžu pausts atbalsts stingrākiem ES noteikumiem, kas garantētu, ka patērētājiem ir iespēja no atjaunojamajiem energoresursiem pašiem ražot siltumenerģiju un elektroenerģiju un to uzkrāt, un bez diskriminācijas vienkārši piedalīties visos attiecīgajos enerģijas tirgos, tostarp ar agregatoru starpniecību. Daudz respondentu atbalsta ieceri palielināt pašpatēriņa sistēmu piesaisti īstermiņa tirgum, tīklā nodotajam elektroenerģijas pārpalikumam nosakot vairumtirdzniecības tirgus cenu. Tomēr vairāki atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotāji uzsver, ka pārejā uz pārveidotu tirgus modeli maza apjoma pašpatēriņa sistēmām tāpat būs nepieciešamas uz tirgu balstītas atbalsta shēmas. Vairāki respondenti atbalsta ieceri atvieglot vietējām atjaunojamo energoresursu enerģijas iniciatīvām piekļuvi finanšu līdzekļiem.

Ieinteresētās personas uzsver, ka atbalsta shēmās nevajadzētu pieļaut izmaiņas ar atpakaļejošu spēku. Arī citi elementi tika atzīti par svarīgiem ieguldījumu stabilitātes uzlabošanā; šādi elementi ir, piemēram, administratīvo šķēršļu likvidēšana, lielāka tirgus integrācija un pastiprināts ieguldījumu aizsardzības režīms, kas neaprobežojas tikai ar Enerģētikas hartas nolīgumu. Vairāki respondenti arī uzstāj uz nepieciešamību nodrošināt, ka pārstrādātā direktīva tiek īstenota ātri — krietni pirms 2021. gada —, lai ieguldītājiem nodrošinātu savlaicīgus politikas signālus un nākotnes prognozes. Vairākas dalībvalstis īpaši uzsvēra, ka, jo īpaši atbalsta shēmu izstrādē, ir jāgarantē dalībvalstu tiesības izvēlēties pašām savu energoresursu struktūru un attīstīt sevis izvēlētās atjaunojamo energoresursu tehnoloģijas, piemēram, dažādošanas nolūkā. Tās arī uzsvēra, ka atjaunojamo energoresursu integrācija tirgū jāorganizē saskaņotā veidā un to nedrīkst balstīt tikai uz sadrumstalotām procedūrām, kas ir atkarīgas no individuāliem dalībvalstu paziņošanas grafikiem. Visbeidzot, Atjaunojamo energoresursu direktīvā paredzētais spēcīgais tiesiskais regulējums ir uzskatīts par panākumu atslēgu ceļā uz ES atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāja (vismaz 27 %) sasniegšanu līdz 2030. gadam. Vairums respondentu dod priekšroku preventīvu pasākumu izmantošanai nolūkā nepieļaut nepilnības mērķrādītāja sasniegšanā, tomēr piekrīt arī tam, ka vajadzības gadījumā būtu jāveic korektīvas darbības. Dažas ieinteresētās personas, piemēram, energoregulatori, uzsver vajadzību saskaņot papildpasākumus ar valstu atbalsta shēmām. Sabiedriskā apspriešana liecināja, ka galvenie šķēršļi, kas kavē atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojuma palielināšanu transporta nozarē, cita starpā ir stabila politiskā satvara trūkums laikposmam pēc 2020. gada, ilgstošās diskusijas par biodegvielu ilgtspēju un elektrotransportlīdzekļu augstā cena. Lielais vairums respondentu arī norādīja, ka ES mērogā noteikts degvielas iekļaušanas pienākums būtu iedarbīgs vai ļoti iedarbīgs pasākums ilgtspējīgu atjaunojamo degvielu patēriņa veicināšanai ES transporta nozarē un elektrotransportlīdzekļu izmantojuma palielināšanā. Turklāt 2016. gada 13. un 14. jūnijā Florencē notikušajā Elektroenerģijas regulēšanas forumā, kurā piedalījās dalībvalstis, valstu regulatīvās iestādes un galvenās ieinteresētās personas, tika secināts, ka atjaunojamo energoresursu satvaram laikposmam pēc 2020. gada vajadzētu būt balstītam uz uzlabotu tirgus modeli, kas ir piemērots pilnīgai atjaunojamo energoresursu integrācijai, un uz spēcīgu oglekļa cenas signālu, kas tiek dots ar nostiprinātas ETS starpniecību, un ka atjaunojamajiem energoresursiem paredzētam īpašam atbalstam, ja un kad tas nepieciešams, vajadzētu būt balstītam uz tirgu un līdz minimumam samazināt tirgus kropļojumus. Šajā saistībā forums sniedza Komisijai pamudinājumu Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārskatīšanas ietvaros izstrādāt kopīgus noteikumus par atbalsta shēmām, kuri veicinātu uz tirgu balstītu, reģionālāku pieeju atjaunojamajiem energoresursiem. Sabiedriskajā apspriešanā par bioenerģijas ilgtspēju viedoklis par bioenerģijas radītajiem ieguvumiem un riskiem un par vajadzību pēc jaunas ES politikas dalījās. Tomēr lielais vairums respondentu uzsvēra, ka bioenerģijas ilgtspējas politikas galvenais mērķis ir mazināt klimata pārmaiņas. Vairākas valsts varas iestādes un valsts uzņēmumi, kā arī biodegvielas un bioloģisko šķidro kurināmo ražotāji, mežsaimniecības uzņēmumi un vairākas dalībvalstis norādīja, ka dod priekšroku pamatscenārijam, t. i., nevēlas nekādas papildu ES prasības par ilgtspēju. Viens no galvenajiem minētajiem iemesliem ir tas, ka pastāv citi tiesību akti, kas aptver iespējamos riskus, kuri ir saistīti ar biomasas izmantošanu enerģijas ieguvei, un pārmērīga administratīvā sloga risku. Tai pašā laikā daudzi ES bioenerģijas ražotāji un izmantotāji, kā arī vairākas dalībvalstis atbalsta papildu ES rīcību, kuras mērķis būtu paplašināt ES ilgtspējas kritēriju tvērumu, tos piemērojot arī biomasas izmantošanai siltumapgādē/aukstumapgādē un elektroenerģijas ražošanā. Nesenā ES Mežsaimniecības pastāvīgās komitejas (padomdevēja grupa jautājumos, kas saistīti ar ES rīcību mežsaimniecības jomā) atzinumā tika pausts atbalsts iespējai ieviest uz risku balstītu ilgtspējas kritēriju meža biomasai. Prasības par biomasas pārvēršanas enerģijā efektivitāti atbalsta virkne ieinteresēto personu, jo īpaši to nozaru pārstāvji, kurās izmanto koksni, tostarp celulozes un papīra ražotāji, kā arī vides NVO. NVO arī atbalsta kopējā bioenerģijas izmantojuma maksimuma noteikšanu, kā arī ierobežojumus dažām sākvielām vai avotiem un vides un sociālo prasību piemērošanu biomasas ražošanai. Kopumā ieinteresētās personas lūdza pasākumu attiecināšanā uz konkrētām sākvielām ievērot konsekvenci neatkarīgi no sākvielu galīgā izmantojuma; tas nozīmē, piemēram, to, ka lauksaimniecības biomasai būtu jāpiemēro vieni un tie paši noteikumi neatkarīgi no tā, vai to izmanto biodegvielu ražošanai vai siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanai paredzētas biogāzes ieguvei. 3.3.Ekspertu atzinumu ievākšana un izmantošana Ārējiem darbuzņēmējiem tika pasūtīti šādi galvenie pētījumi: “Study on the impact assessment for a new Directive mainstreaming deployment of renewable energy and ensuring that the EU meets its 2030 renewable energy target” [“Pētījums par tādas jaunas direktīvas ietekmi, ar kuru tiek integrēta atjaunojamo energoresursu enerģija un nodrošināts, ka ES sasniedz savu 2030. gada atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāju”] — ECN, Oeko Institute, Eclareon, REBEL, SUER, BBH; “Study on Technical Assistance in Realisation of the 2016 Report on Renewable Energy, in preparation of the Renewable Energy Package for the Period 2020-2030 in the European Union” [“Pētījums par tehnisko palīdzību 2016. gada ziņojuma par atjaunojamo energoresursu enerģiju sagatavošanā saistībā ar Eiropas Savienības 2020.–2030. gada atjaunojamo energoresursu enerģijas tiesību aktu kopuma gatavošanu”] — Öko-Institut, E3-Modelling, Observ’ER, COWI; “Supporting investments into renewable electricity in context of deep market integration of RES-e after 2020: Study on EU-, regional- and national-level options” [“Atbalsts ieguldījumiem atjaunojamo energoresursu elektroenerģijā saistībā ar atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas pamatīgu integrāciju tirgū pēc 2020. gada: pētījums par iespējām ES, reģionālā un valsts mērogā”] — Cambridge Economic Policy Associates (CEPA); “Study on the sustainable and optimal use of biomass for energy in the EU beyond 2020” [“Pētījums par ilgtspējīgu un optimālu biomasas izmantošanu enerģijas ieguvē ES pēc 2020. gada”] — PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO, Rutter Soceco; “Carbon impacts of biomass consumed in the EU” [“ES patērētās biomasas ietekme oglekļa emisiju ziņā”] — Forest Research UK, VTT, North Energy, Alterra; “Study on impacts on resource efficiency of future EU demand for bioenergy” [“Pētījums par ES pieprasījuma pēc bioenerģijas gaidāmo ietekmi uz resursu izmantošanas efektivitāti”] — IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute, IEEP. 3.4.Ietekmes novērtējums Priekšlikumam pievienotajā ietekmes novērtējumā netika aprakstīts ieteicamo iespēju kopums, bet gan tika detalizēti analizēta katra politikas iespēja, pakāpeniski pārejot no ierastās darbības scenārija (0. iespēja), kas paredz valstu pasākumu turpināšanu bez papildu ES mēroga rīcības īstenošanas, līdz alternatīviem scenārijiem, kas ietver vairāk uz ES mērogu vērstus pasākumus turpmāk aprakstītajās piecās jomās.

2016. gada 16. septembrī Regulējuma kontroles padome sniedza savu pirmo atzinumu par ietekmes novērtējumu un lūdza to iesniegt atkārtoti. Novērtējumu pēc tam pārskatīja un 2016. gada 17. oktobrī atkārtoti iesniedza Regulējuma kontroles padomei, kas 2016. gada 4. novembrī sniedza vēl vienu negatīvu atzinumu, bet vairs nelūdza ietekmes novērtējumu ne pārskatīt, ne iesniegt atkārtoti. Šajā kontekstā Komisija uzskata par piemērotu turpināt īstenot Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārstrādāšanas priekšlikumu, pienācīgi ņemot vērā iebildumus, ko Regulējuma kontroles padome paudusi savā otrajā atzinumā. Konkrētāk, Komisija ir izvēlējusies proporcionālākus un mazāk apgrūtinošus noteikumus siltumapgādes un aukstumapgādes nozarei, tos papildinot ar stingrākiem pārvaldības satvara noteikumiem, lai garantētu 2030. gada mērķrādītāju sasniegšanu. Tā ir arī nodrošinājusi, ka priekšlikuma noteikumi ir pilnīgi saderīgi ar valsts atbalsta noteikumiem un tos pilnvērtīgi papildina, un neskar Komisijas kompetenci valsts atbalsta jomā. Ierosinātie noteikumi ir vispārīgi principi, kas pieprasa uz tirgu balstītu un izmaksefektīvu shēmu izmantošanu (vajadzības gadījumā). Tas pilnībā atbilst jaunajam tirgus modelim un palīdz samazināt izmaksas nodokļu maksātājiem un elektroenerģijas patērētājiem. Ar šiem noteikumiem tiek arī nodrošināta lielāka noteiktība ieguldītājiem 2021.–2030. gadā. Komisija ir ņēmusi vērā visus Enerģētikas savienības mērķus. Visbeidzot, tā norāda uz nenovēršamo nenoteiktību trūkstošā apjoma aplēšanā, uz to, ka saistošais ES mēroga 27 % mērķrādītājs ir minimums, un uz vajadzību nodrošināt stabilus un savlaicīgus stimulus ieguldījumiem ar garu izpildes laiku. Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Komisija uzskata, ka pasākumu kopums visumā ir proporcionāla reakcija uz pašreizējām problēmām. Sīkāka informācija par to sniegta šajā nodaļā. i) Iespējas, kā palielināt atjaunojamo energoresursu enerģiju elektroenerģijas nozarē (RES-E) a) Kopējs Eiropas satvars atbalsta shēmām: 1) izmanto tikai tirgus mehānismus; 2) Eiropas satvars uz tirgu balstītam un izmaksefektīvam atbalstam; 3) obligāta pāreja uz ieguldījumu atbalstu. Atjaunojamo energoresursu direktīvā ir pieļauts atbalsta shēmu izmantojumus, bet atbalsta shēmu izvēle ir atstāta dalībvalstu ziņā. Tā rezultātā radusies nepietiekami laba situācija — dalībvalstis ir ieviesušas atbalsta shēmas, taču daudzas no tām pēc ieviešanas ir mainītas vai atceltas ar atpakaļejošu spēku. Tas savukārt ir negatīvi ietekmējis ieguldītāju uzticēšanos. Tāpēc pārstrādātajā Atjaunojamo energoresursu direktīvā ir jāievieš skaidrāki noteikumi, lai palielinātu ieguldītāju uzticēšanos. Ņemot to vērā, 2. iespēja paredz ieviest principus atbalsta shēmām, ko dalībvalstis var ieviest un kas pašlaik vēl ir nepieciešamas, lai piesaistītu pietiekamus ieguldījumus, kuri ļautu sasniegt Savienības 2030. gada mērķrādītāju. Šajā iespējā ir paredzēti izstrādes principi, ko dalībvalstis var izmantot atbalsta shēmu izveidē, un ieguldītāju aizsardzība pret izmaiņām ar atpakaļejošu spēku. Šie principi neskar valsts atbalsta noteikumus. Attiecībā uz šo jomu Regulējuma kontroles padome uzskata, ka pašreizējās valsts atbalsta pamatnostādnes jau aptver vairumu jautājumu, kas iekļauti ietekmes novērtējumā, un jau atzīst 2030. gada klimata un enerģētikas jomas mērķrādītājus. Šo principu iekļaušana tiesību aktos ir politiska izvēle. Šādā veidā ar minētajiem noteikumiem tiks atbalstīta atjaunojamo energoresursu enerģijas politikas eiropeizācija, padarot atjaunojamos energoresursus piemērotus tirgum, kā arī nodrošināta noteiktība ieguldītājiem līdz 2030. gadam. Plašāka informācija sniegta ietekmes novērtējuma 1. pielikumā. Šajā kontekstā ierosinātajā satvarā ir izklāstīti izstrādes principi, kas i) nodrošina pietiekamu noteiktību ieguldītājiem 2021.–2030. gadā un ii) pieprasa (vajadzības gadījumā) izmantot uz tirgu balstītas un izmaksefektīvas shēmas, kuru modeļa pamatā ir jaunākā paraugprakse. Šajā priekšlikumā iekļautie principi pilnīgi atbilst ievirzēm, ko Komisija jau paredzējusi Pamatnostādnēs par valsts atbalstu vides aizsardzībai un enerģētikai un kas priekšlikumā precizētas vairākās jomās, jo īpaši pārrobežu dalības jomā. Turklāt šis satvars iedarbīgi nodrošina pietiekamu noteiktību ieguldītājiem, saskaņā ar principiem, kas balstīti uz tirgu, un atbilstoši paraugpraksei nosakot vispārīgos izstrādes principus, kas būs spēkā 2021.–2030. gadā. Tai pašā laikā satvars ir proporcionāls un nav pārlieku preskriptīvs, jo noteikumi ir vispārīgi, un tajā arī ievērota subsidiaritāte, jo tas pilnīgi ņem vērā dalībvalstu tiesības noteikt savu energoresursu struktūru. Saistībā ar to šajā tiesiskajā regulējumā ir jānosaka saikne starp dalībvalstu tiesībām izvēlēties savu energoresursu struktūru un attīstīt sevis izvēlētās atjaunojamo energoresursu tehnoloģijas, piemēram, dažādošanas nolūkā, no vienas puses, un mērķi nodrošināt noteiktu konkurences līmeni tehnoloģiju starpā, no otras puses. Iesniedzot šos Eiropas enerģētikas satvara pamatprincipus apstiprināšanai Padomē un Eiropas Parlamentā, tiks stiprināta tirgus integrācijas programmas leģitimitāte un sabiedrības atbalsts tai. Turklāt dažādas ieinteresētās personas, tostarp regulatori, kā arī vairākas dalībvalstis ir aicinājušas priekšlikumā paredzēt šādu satvaru, kas papildinātu piemērojamos valsts atbalsta noteikumus. b) Vairāk koordinēta reģionāla pieeja: 1) obligāts reģionāls atbalsts; 2) atbalsta shēmu obligāta daļēja atvēršana pārrobežu dalībai. Šajā priekšlikumā atspoguļota 2. iespēja (ietekmes novērtējuma ziņojumā tā ir 1. iespēja), kuras mērķis ir noteikt pienākumu daļēji atvērt RES-E atbalsta shēmas pārrobežu dalībai. Šī iespēja ļauj samazināt ar sistēmu saistītās kopējās izmaksas un atbalsta izmaksas, nodrošinot, ka ieguldījumi aizvien vairāk tiek veikti tur, kur potenciāls un citi apstākļi ir vislabākie. Ietekmes novērtējuma rezultāti liecina, ka šā pasākuma rezultātā energosistēmas izmaksas 2021.–2030. gada periodā katru gadu būtu par EUR 1,0 miljardu mazākas, savukārt patērētāju izdevumi par atjaunojamo energoresursu enerģijas atbalstu samazinātos par 3 %. Šī iespēja ir proporcionāla, jo piedāvā tikai pakāpenisku, daļēju atvēršanu atbilstoši fizisko starpsavienojumu līmenim. Tajā ir ievērota subsidiaritāte, jo tā neierobežo dalībvalstu iespējas izstrādāt savas atbalsta shēmas un tādējādi neskar to tiesības noteikt savu energoresursu struktūru. c) Uz atjaunojamajiem energoresursiem vērsts finanšu instruments: 1) ES mēroga finanšu instruments ar plašiem atbilstības kritērijiem; 2) ES mēroga finanšu instruments, kas atbalsta augstāka riska atjaunojamo energoresursu projektus. Šajā jomā mērķis ir labāk izmantot no pašreizējiem vai jauniem finanšu instrumentiem pieejamos līdzekļus, lai atbalstītu dalībvalstu vērienīgās ieceres atjaunojamo energoresursu izmantojuma izvēršanā. Šāds veicinošs satvars būtu jāprecizē saistībā ar 2021.–2027. gada daudzgadu finanšu shēmas gatavošanu. d) Administratīvā vienkāršošana: 1) spēcīgāki noteikumi ar “vienas pieturas aģentūru”, termiņiem un atvieglotām procedūrām energoatjaunināšanai; 2) atļauju piešķiršanas procedūru ilguma samazināšana ar automātiskiem apstiprināšanas mehānismiem un vienkāršu paziņošanas mehānismu maziem projektiem. Šajā priekšlikumā priekšroka dota 1. un 2. iespējas apvienojumam, lai atjaunojamo energoresursu enerģijas projektiem ieviestu atļauju piešķiršanas procesu ar vienu norīkoto iestādi (“vienas pieturas aģentūru”), atļauju piešķiršanas procesa maksimālā ilguma ierobežojumu, sadales sistēmas operatoriem iespēju vienkārši paziņot par maza apmēra projektiem un ar īpašu noteikumu par atļauju piešķiršanas procesa paātrināšanu pastāvošu atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotņu energoatjaunināšanai. Šī iespēja ļauj radīt pieteikuma iesniedzējiem skaidrākus, pārredzamākus, paredzamus un mazāk laikietilpīgus atļauju piešķiršanas procesus. Šī iespēja ir proporcionāla, jo tās ietvaros lielā mērā tiek īstenotas paraugpraksei atbilstošas procedūras, kas ir jau ieviestas dažās dalībvalstīs. Tā nerada augstas izmaksas. Tajā ir ievērota subsidiaritāte, jo dalībvalstis var izvēlēties, kā organizēt vienas pieturas aģentūras. Tā arī neskar atļauju piešķiršanas procedūru saturu. ii) Iespējas, kā palielināt atjaunojamo energoresursu enerģiju siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē (RES-H&C)

a) Iekļaut atjaunojamos energoresursus siltumapgādē un aukstumapgādē: 0) turpināt pašreizējos valstu pasākumus bez ES mēroga rīcības; 1) noteikt RES-H&C pienākumu fosilā kurināmā piegādātājiem; 2) noteikt minēto pienākumu visiem kurināmā piegādātājiem. Priekšroka tika dota 2. iespējai, saskaņā ar kuru dalībvalstu noteiktiem piegādātājiem, kas piegādā vismaz 50 % no enerģijas, būtu līdz 2030. gadam pakāpeniski jāiekļauj atjaunojamo energoresursu enerģija savā kopējā ikgadējā pārdošanas apjomā (1 procentpunkts ik gadu). Attiecībā uz šo nozari Regulējuma kontroles padome pauda šaubas par to, ka pienākuma noteikšana siltumapgādes un aukstumapgādes nodrošinātājiem ir proporcionāla. Lai kliedētu šīs bažas, šajā priekšlikumā minētais pienākums ir aizstāts ar vairākām iespējām, no kurām dalībvalstis var izvēlēties, tādējādi īstenošanā valstu līmenī tiek nodrošināts elastīgums. Tā kā gandrīz pusi no ES enerģijas galapatēriņa veido siltumapgādē un aukstumapgādē izmantotā enerģija un atjaunojamo energoresursu daļa siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē 2009.–2015. gadā palielinājās tikai par mazāk nekā 3 procentpunktiem (turpretī atjaunojamo energoresursu enerģijas daļa elektroenerģijas nozarē tai pašā periodā palielinājās par vairāk nekā 8 procentpunktiem), šajā nozarē ir vajadzīgs vērienīgs, bet elastīgs pasākums. Šī iespēja ir proporcionāla, jo tā nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai palielinātu atjaunojamo energoresursu izmantojumu RES-H&C nozarē ES mērogā, un neuzliek MVU smagu slogu. Šī iespēja atbilst EED un ĒEED un papildina tās. Energoefektivitāti siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē veicina ar enerģijas aiztaupījumiem un renovāciju, jo īpaši būvniecības nozarē. Vienlaikus siltumapgādes un aukstumapgādes nozarei piedāvātās iespējas paātrinātu siltumapgādes un aukstumapgādes nozares pāreju no fosilā kurināmā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju, aptverot arī jau uzbūvēto ēku fondu. Mērķorientēti atjaunojamo energoresursu enerģijas pasākumi siltumapgādē un aukstumapgādē un enerģijas izmantošanā ēkās samazinās tehnoloģiju “slazda” (lock-in) risku, proti, gadījumus, kad uz energoefektivitāti vērstas pieejas rezultātā fosilā kurināmā tehnoloģijas gan tiek aizstātas ar efektīvākiem risinājumiem, tomēr arī tie ir fosilā kurināmā risinājumi. b) Atvieglot atjaunojamo energoresursu enerģijas un atlikumsiltuma izmantošanu centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes (CSA) sistēmās: 1) dalīšanās paraugpraksē; 2) energoefektivitātes sertifikāti un piekļuves nodrošināšana vietējai siltumapgādei un aukstumapgādei; 3) 1. un 2. iespējas pasākumi kopā ar nostiprinātu patērētāju tiesību papildu satvaru. Šajā priekšlikumā priekšroka ir dota 3. iespējai. Šī iespēja ļauj patērētājiem lokāli ražot siltumenerģiju no atjaunojamajiem energoresursiem un izmantot centralizēto atjaunojamo energoresursu siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu, lai veidotu lokālu sinerģiju ar citiem lietotājiem, tādējādi radot pozitīvu sociālu ietekmi. Atvienošanās iespēja ļautu laikā no 2020. līdz 2030. gadam saražot papildu atjaunojamo energoresursu siltumenerģiju un tādējādi veicinātu klimata pārmaiņu mazināšanu. Lai gan, atļaujot atvienoties, varētu tikt negatīvi ietekmētas vietējo centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes uzņēmumu ieņēmumu plūsmas, šo ietekmi atsvērtu pozitīvā sociālā ietekme un ietekme uz vidi. Šī iespēja ir arī proporcionāla, jo administratīvais slogs būs tieši saistīts ar to, cik lielā mērā valstī tiek izmantotas centralizētās siltumapgādes sistēmas. Konkrētāk, dalībvalstīm, kurās centralizētā siltumapgāde ieņem nelielu vietu, būs ierobežots sertifikācijas slogs un, visticamāk, mērens pieprasījums pēc atvienošanās. Centralizētā siltumapgāde un aukstumapgāde nodrošina aptuveni 10 % no Eiropas Savienībā piegādātās enerģijas. Centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas dod iespēju palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas daļu ES energosistēmā. Piemēram, ārkārtīgi maz ir izmantots industriālu siltumsūkņu potenciāls centralizētajā siltumapgādē, un ir aplēsts, ka vairāk nekā 25 % no ES iedzīvotājiem dzīvo ģeotermālai centralizētajai siltumapgādei piemērotās teritorijās. Centralizētās siltumapgādes sistēmas ir arī svarīga infrastruktūras tehnoloģija, ar kuru var palielināt kopējo enerģijas pārveidošanas efektivitāti iekārtās, kurās atkritumus pārvērš enerģijā. Vecākās centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas ir jāattīsta, lai tās spētu tikt galā ar atjaunojamo energoresursu enerģijas piegādes pieaugumu. Tomēr ar pašreizējiem ieguldījumiem centralizētajā siltumapgādē un aukstumapgādē nepietiek, lai varētu pāriet uz efektīvu atjaunojamo energoresursu enerģijas piegādi. Energoefektivitātes pasākumiem ir vajadzīgs salīdzinoši vienkāršs administratīvais atbalsts, taču tie varētu ievērojami palielināt atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojumu un tādējādi arī pasākuma efektivitāti. Šī iespēja ir arī proporcionāla (jo tā ar pārredzamas un arī salīdzināmas sistēmas palīdzību rada vienlīdzīgus konkurences apstākļus vietējiem centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes operatoriem un siltumenerģijas ieguldītājiem un lietotājiem), un tajā ir ņemta vērā subsidiaritāte (jo tā nosaka principus, bet ievēro valstu un vietējo varas iestāžu nozīmi centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu ieviešanā). iii) Iespējas, kā palielināt mazoglekļa un atjaunojamo energoresursu enerģiju transporta nozarē (RES-T): 1) ES mēroga pienākums iekļaut modernas atjaunojamo energoresursu degvielas; 2) ES mēroga pienākums iekļaut modernas atjaunojamo energoresursu transporta degvielas (tostarp modernas biodegvielas) un tai pašā laikā samazināt no pārtikas kultūraugiem ražotu biodegvielu apjomu (samazināšanas ātrumam un apjomam iespējami vairāki varianti); 3) uz 2. iespēju balstīts speciāls ES mēroga pienākums iekļaut aviācijas un jūras transporta atjaunojamo energoresursu degvielas; 4) pienākums samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas (Degvielas kvalitātes direktīvas turpinājums). Regulējuma kontroles padome uzskata, ka biodegvielu ilgtspēja un to iespējamais ieguldījums Savienības mēroga mērķrādītāja sasniegšanā būtu skaidri jānosaka un jānovērtē tāpat, kā to nosaka un novērtē citiem bioenerģijas veidiem. Tā arī lūdza apsvērt vēl vienu iespēju, kurā būtu paredzēts piemērot uzlabotus ilgtspējas kritērijus visām biodegvielām. Ietekmes novērtējumā ir analizētas šīs četras politikas iespējas, kā ES varētu rīkoties, lai sekmētu transporta degvielu dekarbonizāciju un enerģētisko diversifikāciju, vienlaikus mazinot netiešo zemes izmantošanas maiņu (ILUC), kas saistīta ar biodegvielām, kuras ražotas no pārtikas kultūraugiem. Šajā saistībā ietekmes novērtējumā izmantota analīze, kas veikta ILUC direktīvas ietekmes novērtējumā; ietekmes novērtējumā ir novērtētas vairākas iespējas, kā stiprināt biodegvielu ilgtspējas pašreizējo satvaru, tostarp iespēja vēl vairāk samazināt no pārtikas kultūraugiem ražotajām biodegvielām pašreiz noteikto maksimālo robežvērtību un pagarināt tās piemērošanas termiņu, to piemērojot arī pēc 2020. gada, lai līdz minimumam samazinātu ILUC emisijas. Papildus tam ietekmes novērtējumā par bioenerģiju tika novērtētas iespējas, kā stiprināt vispārējos bioenerģijas ilgtspējas kritērijus, tostarp iespēja iekļaut jaunu ilgtspējas kritēriju meža biomasai (ko izmanto arī biodegvielas ražošanā) un paplašināt ilgtspējas kritēriju piemērošanas jomu, tos piemērojot arī biodegvielai, ko izmanto siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanai. Šajā priekšlikumā priekšroka dota 2. iespējai, jo tās pamatā ir prakse, ko īsteno 25 dalībvalstīs, kuras ir ieviesušas biodegvielas piejaukuma pienākumu, un tā sniedz nozarei lielāku noteiktību par tirgus pieprasījumu pēc modernām biodegvielām nākotnē / par to apjomu nākotnē, savukārt šī noteiktība ir vajadzīga, lai nodrošinātu lielapjoma ieguldījumus un inovāciju šajā nozarē. Šī iespēja arī ļaus pakāpeniski samazināt no pārtikas kultūraugiem ražoto biodegvielu apjomu, kā norādīts 2016. gada jūlija Mazemisiju mobilitātes stratēģijā. Ierosinātajā samazināšanas trajektorijā ir ņemti vērā līdz šim veiktie lielie ieguldījumi, un tā atbilst reālistiskam modernu biodegvielu ieviešanas ātrumam tirgū. Šī iespēja ir vienkāršāka un viegli īstenojama, jo tās pamatā ir valstīs gūtā plašā politiskā un administratīvā pieredze. Vēlamā iespēja mazina ILUC emisijas un veicina augstus modernu biodegvielu rādītājus siltumnīcefekta gāzu emisiju jomā. ILUC var ievērojami samazināt, līdz 2030. gadam pakāpeniski samazinot tradicionālo biodegvielu izmantojumu, galvenokārt pievēršoties no eļļas kultūraugiem ražotām biodegvielām, kuras vairāk veicina ILUC. Turklāt siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma minimālā prasība veicinātu jaunu biodegvielas iekārtu darbības optimizāciju oglekļa emisiju ziņā.

Komisija savā Mazemisiju mobilitātes stratēģijā norādīja, ka no pārtikas kultūraugiem ražotām biodegvielām ir ierobežota nozīme transporta nozares dekarbonizācijā, jo pastāv šaubas par to patieso pienesumu transporta nozares dekarbonizācijā. ILUC direktīvas priekšlikumā tika ieteikts šim jautājumam pieiet piesardzīgi, kam piekrita arī likumdevēji, ierobežojot līdz 2020. gadam sasniedzamo no pārtikas kultūraugiem ražotu biodegvielu ieguldījumu līdz 7 %. Tā kā ILUC direktīvas sagatavošanu un sarunas par to caurstrāvoja regulējuma nenoteiktība, šajā nozarē papildus jau veiktajiem ieguldījumiem citi ieguldījumi vairs netika veikti. Pakāpeniski samazinot no pārtikas kultūraugiem ražotu biodegvielu apjomu un tās aizstājot ar modernākām biodegvielām, tiks īstenots dekarbonizācijas potenciāls transporta nozarē. Tomēr, nosakot tradicionālo biodegvielu samazināšanas gaitu, ir svarīgi neiedragāt ar atpakaļejošu spēku uzņēmējdarbības modeļus, ko stimulējusi pašlaik spēkā esošā direktīva. Tāpēc ir ierosināta tāda tradicionālo degvielu daļas pakāpeniskas samazināšanas trajektorija, kas ļautu izvairīties no balasta aktīviem un neparedzēta darbvietu zuduma, vienlaikus ņemot vērā līdz šim veiktos svarīgos ieguldījumus, un šī trajektorija arī atbilst reālistiskai moderno biodegvielu ieviešanai tirgū. Šajā priekšlikumā konkrēti aprakstītā pakāpeniskās samazināšanas trajektorija atspoguļo uz informāciju balstītu politisku novērtējumu par to, kādai vajadzētu būt līdzsvarotai pieejai ieguldījumu stabilitātes nodrošināšanai un siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai transporta nozarē. iv) Iespējas, kā sniegt atjaunojamo energoresursu enerģijas patērētājiem informāciju un lielākas iespējas a) Dot patērētājiem iespēju pašiem ražot, patērēt un uzkrāt atjaunojamo energoresursu elektroenerģiju: 1) ES norādījumi par pašpatēriņu; 2) dot iedzīvotājiem iespēju ražot pašpatēriņam un uzkrāt atjaunojamo energoresursu elektroenerģiju; 3) attālinātais pašpatēriņš pašvaldībām. Šajā priekšlikumā priekšroka dota 2. iespējai, jo tā līdz maksimumam palielina patērētāju iespējas un to potenciālo līdzdalību, mazina tīkla izvēršanas izmaksas un tīkla izmaksu sadalījuma problēmas, kā arī uzlabo jumta saules fotoelementu paneļu ieguldījumu atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāja sasniegšanā. Šī iespēja ir arī proporcionāla (jo tā nepiešķir universālas pašpatēriņa tiesības), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (jo tā neliedz dalībvalstīm brīvi atbalstīt konkrētas tehnoloģijas, bet gan tikai rada piemērotāko veicinošo satvaru decentralizētas atjaunojamo energoresursu enerģijas ražošanas izvēršanai). b) Atklāt informāciju par atjaunojamo energoresursu elektroenerģiju: 1) konsolidēt izcelsmes apliecinājumu (IA) sistēmu; 2) pamatojoties uz 1. iespēju, noteikt pienākumu informācijas atklāšanā izmantot IA; 3) pamatojoties uz 2. iespēju, paplašināt IA piemērošanas jomu, tos piemērojot visiem elektroenerģijas ražošanas resursiem. Šajā priekšlikumā priekšroka dota 1. un 2. iespējas apvienojumam, kas paredz konsolidēt IA sistēmu un noteikt pienākumu informācijas par atjaunojamo energoresursu elektroenerģiju atklāšanā izmantot IA. Tādējādi tiek panākts labs līdzsvars un dota iespēja palielināt pārredzamību un uzticēšanos sistēmai, vienlaikus izvairoties no papildu administratīvajām izmaksām, kas rastos, ja paplašinātu sistēmas piemērošanas jomu, to attiecinot uz visiem ražošanas resursiem. Šī iespēja ir arī proporcionāla, jo tā neuzliek pārmērīgu administratīvo slogu saistībā ar sistēmas pārvaldību (jo īpaši maza apjoma ražotājiem). Tajā ir arī ievērota subsidiaritāte, jo tā ļauj dalībvalstīm izvēlēties to iecienītāko sistēmas pārvaldības metodi. c) Izsekot siltumapgādē un aukstumapgādē izmantotos atjaunojamo energoresursu kurināmos un transportā izmantotās atjaunojamo energoresursu degvielas: 1) paplašināt IA piemērošanas jomu, tos piemērojot arī atjaunojamo energoresursu gāzveida degvielām/kurināmajiem; 2) paplašināt IA piemērošanas jomu, tos piemērojot arī atjaunojamo energoresursu šķidrajām un gāzveida degvielām/kurināmajiem; 3) izstrādāt alternatīvu izsekošanas sistēmu atjaunojamo energoresursu šķidrajām un gāzveida degvielām/kurināmajiem. Šajā priekšlikumā priekšroka dota 1. iespējai attiecībā uz gāzveida degvielām/kurināmajiem un 3. iespējai attiecībā uz šķidrajām degvielām/kurināmajiem. Tādējādi patērētājiem tiek sniegti tādi ieguvumi kā spēcīgāka atjaunojamo energoresursu degvielu/kurināmo izsekošana un samazināts krāpšanas risks, jo īpaši ar šķidrajām biodegvielām saistītais. Ar šādām sistēmām būtu arī jāsekmē atjaunojamo energoresursu degvielu/kurināmo pārrobežu tirdzniecība. Visbeidzot, attiecībā uz šķidrajām degvielām/kurināmajiem 3. iespēja šķiet vēlamāka par 2. iespēju, jo tā ir saderīgāka ar pašlaik spēkā esošajām administratīvajām sistēmām, ar ko kontrolē šo degvielu/kurināmo ilgtspēju. Šī iespēja ir arī proporcionāla (jo tajā paredzēts izmantot jau ieviestās ar biodegvielām saistītās sistēmas un tā atbalsta visvienkāršāko metodi atjaunojamo energoresursu gāzveida degvielu/kurināmo pārrobežu tirdzniecības sekmēšanai), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (jo tā papildina valstīs pašlaik pastāvošās atjaunojamo energoresursu šķidro un gāzveida degvielu/kurināmo reģistrācijas shēmas). v) Iespējas, kā nodrošināt, ka tiek sasniegts 2030. gada vismaz 27 % mērķrādītājs attiecībā uz atjaunojamo energoresursu enerģiju a) 2020. gada valstu mērķrādītāji: 2020. gada valstu mērķrādītāji kā pamats vai pamatscenārijs. Šajā priekšlikumā priekšroka tika dota 1. iespējai, proti, nodrošināt, ka 2020. gada mērķrādītāji ir pamatscenārijs laikposmam pēc 2020. gada. Iespēja saglabāt 2020. gada mērķrādītāju sniedz atbalsta punktu, un, ja pieņem, ka dalībvalstis sasniegs šo mērķrādītāju, šīs iespējas īstenošanai nevajadzētu prasīt nekādas papildu pūles. Šī iespēja ir arī proporcionāla (jo tās īstenošanai nevajadzētu prasīt nekādas papildu pūles, ja vien dalībvalstis sasniedz minēto mērķrādītāju), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (jo tiek tikai pagarināta dalībvalstu jau pieņemto mērķrādītāju spēkā esība). Ir svarīgi norādīt, ka visas pārējās iespējas, kas ir saistītas ar 2030. gada mērķrādītāja — panākt, ka atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars ir vismaz 27 %, — sasniegšanu, ir aplūkotas Enerģētikas savienības pārvaldības regulā, savukārt ES pienākums sasniegt vismaz 27 % mērķrādītāju ir paredzēts priekšlikumā. b) Trajektorija: lineāra vai nelineāra. Šajā priekšlikumā priekšroka tika dota 1. iespējai, kas paredz ceļam no 2020. gada mērķrādītāja uz 2030. gada mērķrādītāju noteikt lineāru trajektoriju. Šāda trajektorija sniedz lielāku noteiktību, un tai vajadzētu palīdzēt samazināt izmaksas un izvairīties no riskiem, kas ir saistīti ar 2030. gada mērķrādītāja sasniegšanu. Šī iespēja ir arī proporcionāla (tāpēc ka tai ir ierobežota ietekme uz izvēršanas izmaksām, jo izmantošanai visgatavākās tehnoloģijas pašlaik jau ir lielā mērā izprastas), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (šī iespēja ir tikai veids, kā mērīt panākumus ceļā uz dalībvalstu pieņemto ES mēroga mērķrādītāju).

c) Mehānismi, ar ko novērst vērienīguma nepietiekamību ceļā uz ES atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāju: 1) pārskatīt valstu plānu vērienīgumu; 2) iekļaut pārskatīšanas klauzulu, lai vajadzības gadījumā vēlāk varētu ES mērogā ierosināt papildu mehānismus mērķrādītāja sasniegšanai; 3) palielināt ES mēroga pasākumu vērienīgumu; 4) noteikt saistošus valstu mērķrādītājus. Priekšlikumā par Enerģētikas savienības pārvaldību priekšroka tika dota 1. un 2. iespējas apvienojumam, kas paredz vismaz 27 % mērķrādītāja sasniegšanā paļauties uz pārvaldības procesu un arī ieviest pārskatīšanas klauzulu, lai varētu apsvērt iespēju ierosināt papildu ES mēroga pasākumus. Pārējās iespējas nav uzskatāmas par politiski īstenojamām, un par tām, iespējams, nevarēs vienoties, nepieņemot pāragrus lēmumus par nākamo vidējā termiņa budžeta struktūru. Šī pieeja ir arī proporcionāla (jo tā automātiski neizraisa nekādus papildu pasākumus, kam vajadzīgs ES finansējums), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (jo izvēle par papildu centienu veltīšanu tiek atstāta dalībvalstu ziņā). d) Mehānismi mērķrādītāja sasniegšanas nepilnību nepieļaušanai un novēršanai: 1) pārskatīt valstu plānus; 2) iekļaut pārskatīšanas klauzulu, lai vajadzības gadījumā vēlāk varētu ES mērogā ierosināt papildu mehānismus mērķrādītāja sasniegšanai; 3) palielināt ES mēroga pasākumu vērienīgumu; 4) noteikt saistošus valstu mērķrādītājus. Priekšlikumā par Enerģētikas savienības pārvaldību priekšroka tika dota 3. iespējai, jo tā tiek uzskatīta par visreālāk īstenojamo veidu, kā izlabot nepilnības mērķrādītāja sasniegšanā. To papildinātu 1. iespēja (pārskatīt valstu plānu izpildi), kam arī būtu jāstājas spēkā līdz ar Enerģētikas savienības pārvaldības procesu. Šī iespēja ir arī proporcionāla (jo tā neizraisa nekādus papildu pasākumus, kam vajadzīgs ES finansējums), un tajā ir ievērota subsidiaritāte (jo izvēle par papildu centienu veltīšanu tiek atstāta dalībvalstu ziņā). iv) Iespējas, kā stiprināt ES bioenerģijas ilgtspējas satvaru Bioenerģijas ilgtspējas ietekmes novērtējumā papildus tika aplūkotas iespējas, kā nodrošināt siltumapgādē un elektroenerģijas ražošanā izmantotās biomasas ilgtspēju: 1) pamatscenārijs: siltumapgādē un elektroenerģijas ražošanā izmantotās biomasas ilgtspējas nodrošināšanā paļauties uz citiem klimata un enerģētikas politikas satvara laikposmam līdz 2030. gadam elementiem un valstu politiku; 2) paplašināt transporta jomas biodegvielām pašlaik noteikto ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritēriju piemērošanas jomu, tos attiecinot arī uz siltumapgādē un elektroenerģijas ražošanā izmantoto cieto un gāzveida biomasu; 3) pamatojoties uz 2. iespēju, sīkāk izstrādāt meža biomasai piemērojamās ilgtspējas prasības un arī noteikt prasību iekļaut LULUCF emisijas valstu saistībās, ko tās uzņēmušās Parīzes nolīgumā; 4) pamatojoties uz 2. vai 3. iespēju, noteikt energoefektivitātes prasību siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanas iekārtām; 5) pamatojoties uz 2. vai 3. iespēju, noteikt maksimālo robežvērtību dažu sākvielu (piem., apaļkoku) izmantošanai enerģijas ražošanā. Šajā priekšlikumā priekšroka tika dota 3. iespējai, jo tā ir uzskatāma par visizmaksefektīvāko pieeju, ar ko var turpināt nodrošināt, ka bioenerģijas izmantojums ES pēc 2020. gada rada optimālu siltumnīcefekta gāzu aiztaupījumu un ka vienlaikus tiek samazināts negatīvas ietekmes uz vidi risks, kas saistīts ar meža biomasas izstrādes apjoma palielināšanos. Šajā iespējā ir ievērota subsidiaritāte, jo atbilstoši uz risku balstītai pieejai tajā paredzēts tās meža biomasas izstrādes ilgtspējas pierādīšanā, kura tiek izmantota enerģijas ražošanai, paļauties pirmām kārtām uz valstu tiesību aktiem un standartiem. Tā ir arī proporcionāla, jo attiecas tikai uz liela apjoma ražotājiem, kas no biomasas iegūst siltumenerģiju un elektroenerģiju. 3.5.Izmantotie modeļi Priekšlikums balstās uz politikas iespējām, kas novērtētas, ņemot vērā energosistēmas modelēšanas scenāriju iznākumus. Konkrētāk, priekšlikumam pievienotā ietekmes novērtējuma sākumpunkts ir ES 2016. gada atsauces scenārijs (REF2016), kas sniedz 2030. gada energosistēmas prognozes, pamatojoties uz pašreizējām tendencēm un politiku. 3.5.1. Pamatscenāriji Pamatojoties uz REF2016 un EUCO27 (sk. 3.5.2. punktu turpmāk tekstā), ir izmantoti konkrēti pamatscenāriji, kuros norādīts, kā pašreizējās politikas un prakses turpināšana, visticamāk, ietekmēs notikumu gaitu konkrētās nozarēs, kurās tiek īstenota politikas intervence, pieņemot, ka visas pārējās nozares un politika atbilst centrālajam politikas scenārijam. 3.5.2. Politikas scenāriji Tika izmantots arī centrāls politikas scenārijs, kas tika sagatavots ietekmes novērtējumiem, kuri pievienoti priekšlikumam par Energoefektivitātes direktīvas pārskatīšanu un priekšlikumam par Kopīgo centienu regulu. Šajā scenārijā (to sauc par “EUCO27”) tiek prognozēta paredzamā notikumu gaita nozarēs virzībā uz 2030. gada mērķrādītājiem un palīdzēts noteikt to ekonomisko, sociālo un vides jomas sarežģījumu apmēru, kas saistīti ar mērķrādītāju izmaksefektīvi panākt, ka atjaunojamās enerģijas īpatsvars ir vismaz 27 %. Tika uzskatīts, ka šāda pieeja, kas pamatojas uz kopēju politikas scenāriju un tad pievēršas katram problēmjautājumam atsevišķi, ir vienīgais realizējamais veids, kā novērtēt konkrētu politikas iespēju ietekmi, ņemot vērā kopējo kontekstu, proti, dažādas tālejošas iniciatīvas, ko Komisija ierosinājusi kā daļu no 2016. gada Enerģētikas savienības iniciatīvām. 3.5.3. Izmantotais modelis Priekšlikuma pamatā esošo politikas iespēju novērtēšanai izmantotā modeļu virkne ir tā pati, kas izmantota gan klimata un enerģētikas tiesību aktu kopumam laikposmam līdz 2020. gadam, gan klimata un enerģētikas politikas satvaram laikposmam līdz 2030. gadam. Modeļu virkne ietver modeļus (PRIMES, PRIMES-TAPEM un PRIMES-TREMOVE, PRIMES Biomass Supply, GAINS, GLOBIOM-G4M, Prometheus un CAPRI), kas cits ar citu savienoti formāli noteiktos veidos, lai nodrošinātu konsekvenci scenāriju veidošanā. Šīs savstarpējās saiknes ir vajadzīgas, lai sagatavotu analīzes kodolu, proti, atspoguļotu enerģētikas, transporta un siltumnīcefekta gāzu emisiju jomas tendences, kas aptver šādus elementus: visu energosistēmu (enerģijas pieprasījumu, piedāvājumu, cenas un ieguldījumus nākotnē) un visas siltumnīcefekta gāzu emisijas un piesaistījumus;

laikposmu no 1990. līdz 2050. gadam (ar piecu gadu soli); šādas ģeogrāfiskās teritorijas: katru no visām ES dalībvalstīm, ES kandidātvalstis un attiecīgā gadījumā Norvēģiju, Šveici un Bosniju un Hercegovinu; ietekmi uz enerģētiku, transportu un rūpniecību (PRIMES), lauksaimniecību, mežsaimniecību un zemes izmantošanu (GLOBIOM-G4M), piesārņotāju izplatīšanos gaisā, veselību un ekosistēmām (paskābināšanās, eitrofikācija) (GAINS), makroekonomiku, kas ietver vairākas nozares, nodarbinātību un sociālo labklājību. Ietekmes novērtējumā par bioenerģijas ilgtspēju par pamata scenāriju ir izmantots EUCO27, un tajā ir novērtētas politikas iespējas ar šiem diviem modelēšanas rīkiem: GLOBIOM (modelis, kas attiecas uz zemes izmantojumu pasaules ekonomikā) un G4M (mežsaimniecības nozares modelis), kas sniedz prognozes par patēriņa preču cenām, ietekmi uz zemi un zemes izmantošanas, zemes izmantošanas maiņas un mežsaimniecības nozares radītajām siltumnīcefekta gāzu emisijām; Green-X (ES atjaunojamo energoresursu enerģijas modelis) kopā ar ArcGIS Network (biomasas transporta ķēžu ģeotelpiskais modelis) un MULTIREG (ielaides un izlaides modelis), ar ko modelē atjaunojamo energoresursu un bioenerģijas sākvielu sadalījumu, enerģētikas nozarē radītās siltumnīcefekta gāzu emisijas, kā arī ekonomisko un sociālo ietekmi, piemēram, ietekmi uz bruto pievienoto vērtību, ieguldījumiem un darbvietām. 4.IETEKME UZ BUDŽETU Ar priekšlikumu tiek pārstrādāta Atjaunojamo energoresursu direktīva, un ir sagaidāms, ka 23. un 25. pantā izklāstītie jaunie pasākumi dalībvalstu iestādēm radīs nelielu papildu administratīvo un ar budžetu saistīto slogu, kas būs saistīts ar administratīvām struktūrām, kuras ir jāievieš. Vairumā gadījumu ar pasākumiem saistīto izmaksu segšana tiks uzlikta galapatērētājiem, kas savukārt gūs labumu no dekarbonizācijas sniegtajiem ieguvumiem. Priekšlikums neietekmē Savienības budžetu. 5.Konkrēto priekšlikuma noteikumu sīks skaidrojums Turpmāk aprakstīti galvenie noteikumi, kas būtiski maina Direktīvu 2009/28/EK vai pievieno jaunus elementus. 1. pantā ir norādīta šā priekšlikuma darbības joma, minot jaunus elementus laikposmam pēc 2020. gada, piemēram, ES vispārējo saistošo mērķrādītāju, atjaunojamo energoresursu enerģijas pašpatēriņu un uzlabotus biodegvielu, bioloģisko šķidro kurināmo un biomasas degvielu/kurināmo ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu emisiju aiztaupījuma kritērijus. 2. pantā, ņemot vērā Atjaunojamo energoresursu direktīvas grozījumus, ir ieviestas jaunas konkrētas definīcijas. 3. pantā ir izklāstīts ES 2030. gada mērķrādītājs. Tajā 2020. gada valstu mērķrādītāji tiek noteikti par pamatscenāriju (t. i., dalībvalstu sniegums, sākot no 2021. gada, nedrīkst būt sliktāks par 2020. gada valsts mērķrādītājiem). Tajā ir arī iekļauta atsauce uz mehānismu, ar ko saskaņā ar Pārvaldības regulu pastāvīgi nodrošina, ka sniegums nav zemāks par pamatscenāriju, un ar ko novērš atpalikšanu mērķrādītāja sasniegšanā. Turklāt šajā pantā laikposmam pēc 2020. gada vairs nav noteikts 10 % RES-T mērķrādītājs. 4. pantā ir izklāstīti vispārīgie principi, ko dalībvalstis var piemērot, izstrādājot izmaksefektīvas atbalsta shēmas, lai, ievērojot valsts atbalsta noteikumus, sekmētu uz tirgu vērstu un eiropeiskāku pieeju. 5. pantā ir paredzēta elektroenerģijas nozares atbalsta shēmu pakāpeniska, daļēja atvēršana pārrobežu dalībai. Ar 6. pantu tiek nodrošināts, ka gadījumos, kad dalībvalstis izvēlas piešķirt atbalstu atjaunojamo energoresursu enerģijas projektiem, tā līmenis un ar to saistītie nosacījumi netiek pārskatīti tā, ka atbalstītie projekti pārskatīšanas rezultātā tiktu negatīvi ietekmēti. 7. pantā, kas nosaka, kā aprēķināma no atjaunojamajiem energoresursiem iegūtās enerģijas daļa, ir noteikta no pārtikas vai dzīvnieku barības kultūraugiem ražotu biodegvielu un bioloģisko šķidro kurināmo maksimālā daļa, kas no 2021. gada samazināma, lai samazinātu ILUC emisijas. Dalībvalstis var noteikt zemāku robežvērtību un var izšķirt dažādus no pārtikas un dzīvnieku barības kultūraugiem iegūtu biodegvielu un bioloģisko šķidro kurināmo veidus, piemēram, nosakot zemāku robežvērtību no eļļas kultūraugiem ražotu biodegvielu ieguldījumam, ņemot vērā netiešo zemes izmantošanas maiņu. 15. pantā ir iekļauta jauna aprēķina metodika (kas sakņojas Ēku energoefektivitātes direktīvā), pēc kuras aprēķina atjaunojamo energoresursu enerģijas minimumu, kas izmantojams jaunās ēkās un jau pastāvošās ēkās, kuras tiek renovētas. Ar 16. pantu tiek ieviests atjaunojamo energoresursu enerģijas projektu atļauju piešķiršanas process ar vienu norīkoto iestādi (“vienas pieturas aģentūru”) un procesa maksimālā ilguma ierobežojumu. 17. pantā sadales sistēmu operatoriem ir paredzēta vienkāršas paziņošanas iespēja attiecībā uz maza apmēra projektiem un ir ieviests īpašs noteikums par atļauju piešķiršanas procesa paātrināšanu pastāvošu atjaunojamo energoresursu enerģijas ražotņu energoatjaunināšanai.

Ar 19. pantu ir ieviestas dažas izmaiņas izcelsmes apliecinājumu (IA) sistēmā, lai i) paplašinātu IA sistēmas tvērumu, to piemērojot arī atjaunojamo resursu gāzei, ii) ieviestu pienākumu pēc ražotāja pieprasījuma obligāti izsniegt IA par siltumu un aukstumu, iii) ieviestu pienākumu informēšanā par RES-E un atjaunojamo resursu gāzes apjomu obligāti izmantot IA, iv) sniegtu iespēju atbalstītai RES-E izdot IA, tos piešķirot izsolēs, kurās gūtos ieņēmumus izmanto atjaunojamo energoresursu atbalsta izmaksu segšanai, un v) uzlabotu administratīvās procedūras, piemērojot Eiropas Standartizācijas komitejas (CEN) standartu. 21. pants palielina patērētāju iespējas, jo ļauj tiem ražot enerģiju pašpatēriņam bez pārmērīgiem ierobežojumiem un saņemt atlīdzību par elektroenerģiju, ko tie nodod tīklā. 22. pantā ir izklāstīti jauni noteikumi par energokopienām, lai palielinātu to iespējas piedalīties tirgū. 23. panta mērķis ir izmantot atjaunojamo energoresursu potenciālu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē, nodrošinot izmaksefektīvu šīs nozares ieguldījumu mērķrādītāja sasniegšanā, un paplašināt RES-H&C tirgu Eiropas Savienībā. Dalībvalstis attiecīgi centīsies atjaunojamo energoresursu enerģijas daļu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē ik gadu palielināt par 1 %. Dalībvalstis izlems, kā to paveikt. 24. pants palielina enerģijas patērētāju iespējas, nodrošinot tiem informāciju par centralizētās siltumapgādes energoefektivitāti un sniedzot tiem iespēju pārtraukt siltuma/aukstuma iegādi ēkai no centralizētās siltumapgādes/aukstumapgādes sistēmas, ja patērētāji vai trešā persona to vārdā var panākt daudz labāku energoefektivitāti ar ēkas līmenī veiktiem pasākumiem. Tajā arī paredzēta vietējo siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu atvēršana ražotājiem, kas ražo siltumu un aukstumu no atjaunojamajiem energoresursiem vai atlikumsiltuma un atlikumaukstuma, un trešām personām, kas rīkojas to vārdā. 25. pantā degvielas piegādātājiem ir noteikts ES mēroga pienākums nodrošināt konkrētu daļu (2030. gadā — 6,8 %) mazemisiju un atjaunojamo energoresursu degvielu (tostarp atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas un modernu biodegvielu), lai veicinātu dekarbonizāciju un enerģijas dažādošanu un lai nodrošinātu izmaksefektīvu šīs nozares ieguldījumu vispārējā mērķrādītāja sasniegšanā. ILUC problēmjautājumi ir skarti 7. pantā, ar kuru tiek noteikta no pārtikas vai dzīvnieku barības kultūraugiem ražotu biodegvielu un bioloģisko šķidro kurināmo maksimālā daļa, kas no 2021. gada samazināma. Pāreja uz modernām biodegvielām tiek veicināta ar īpašu apakšuzdevumu ik gadu palielināt to ieguldījumu tā, lai līdz 2030. gadam tas sasniegtu vismaz 3,6 %. Visbeidzot, šajā pantā ir iekļauts noteikums, kurā paredzēta valstu datubāzu ieviešana, lai nodrošinātu degvielu izsekojamību un mazinātu krāpšanas risku. Ar 26. pantu tiek pastiprināti pašreizējie ES ilgtspējas kritēriji, kas piemērojami bioenerģijai, cita starpā paplašināta to darbības joma, tos attiecinot arī uz biomasu un biogāzi, ko izmanto siltumapgādē un aukstumapgādē un elektroenerģijas ražošanā. Lauksaimniecības biomasai piemērojamais ilgtspējas kritērijs ir racionalizēts, lai samazinātu administratīvo slogu. Turklāt ar jauno tekstu ir padarīts stingrāks mitrāju aizsardzības kritērijs, bet tai pašā laikā ir atvieglota tā pārbaudāmība. Ir ieviests jauns uz risku balstīts ilgtspējas kritērijs meža biomasai, kā arī LULUCF prasība, lai nodrošinātu, ka tiek pienācīgi uzskaitītas oglekļa emisijas, kas rodas, meža biomasu izmantojot enerģijas ražošanā. Papildus tam jaunām stacijām līdz 70 % ir palielināts prasītais siltumnīcefekta gāzu aiztaupījuma rādītājs attiecībā uz biodegvielām, un ražotājiem, kas ražo siltumu/aukstumu un elektroenerģiju no biomasas, prasītais aiztaupījums ir 80 %. Lai izvairītos no pārmērīga administratīvā sloga, ES ilgtspējas un siltumnīcefekta gāzu aiztaupījuma kritērijus nepiemēro mazām iekārtām, kurās ražo siltumu/aukstumu un elektroenerģiju no biomasas un kurās ieejas jauda ir mazāka par 20 MW. V pielikumā ir norādītas atjauninātas noklusējuma vērtības biodegvielām un bioloģiskajiem šķidrajiem kurināmajiem, un ir iekļauts jauns VI pielikums, kurā ir izklāstīta kopējā siltumnīcefekta gāzu emisiju uzskaites metodika biomasas degvielām, ko izmanto siltumenerģijas un elektroenerģijas ražošanai, kā arī noklusējuma vērtības. 27. pantā ir skaidrāk izklāstīta masas bilances sistēma un tā pielāgota tā, lai aptvertu arī biogāzes ieguvi kopnoārdīšanas (co-digestion) procesā un biometāna ievadīšanu dabasgāzes tīklā. Ar grozīto pantu ir ieviests pienākums atzīt pierādījumus, kas iegūti no citu dalībvalstu valsts shēmām, kuras ir pārbaudījusi Komisija. Lai racionalizētu ES ilgtspējas kritērijus, no agrākā panta ir svītroti vairāki noteikumi, kas realitātē nedarbojas, tostarp iespēja noslēgt divpusējus nolīgumus ar trešajām valstīm un Komisijas iespēja atzīt teritorijas, kurās paredzēts aizsargāt retas, apdraudētas vai izzušanas riskam pakļautas ekosistēmas vai sugas, kas atzītas starptautiskos nolīgumos vai iekļautas sarakstos, kurus sagatavojušas starpvaldību organizācijas vai Starptautiskā Dabas un dabas resursu aizsardzības savienība. Tajā arī precizēts juridiskais pamats, kas ļauj Komisijai, vairāk cenšoties ierobežot administratīvo slogu, noteikt revīzijas pieejas, kuras izmantojamas brīvprātīgajās shēmās. Visbeidzot, ar to tiek palielināta dalībvalstu iesaiste brīvprātīgo shēmu pārvaldībā, jo tām tiek dota iespēja pārbaudīt sertifikācijas struktūras. 28. pantā ir juridiskais pamats, kas ļauj Komisijai atjaunināt siltumnīcefekta gāzu emisiju aprēķina metodiku. Tajā arī paskaidrots, kā tiek turpmāk izmantoti dalībvalstu ziņojumi par augu audzēšanas radīto emisiju vidējo apjomu. Ar šo priekšlikumu tiks atcelts Direktīvas 2009/28/EK 3. un 4. pants, 16. panta 1.–8. punkts, 22., 23., 24. un 26. pants. Direktīvas 2009/28/EK 6., 7., 8., 9., 10., 11., 12., 14., 25., 25.a, 27., 28. un 29. pantā (šā priekšlikuma 8., 9., 10., 11., 12., 13., 14., 18., 31., 32., 33., 35. un 36. pants) ir ieviestas nelielas izmaiņas (piem., formāla rakstura izmaiņas vai pielāgojumi jauniem grozījumiem un noteikumiem), vai arī tie ir tikai pārnumurēti. 6.Papildu informācija Vienkāršošana un normatīvā atbilstība ES mēroga mērķrādītāja noteikšana 2030. gadam sniedz iespēju īstenot visaptverošu pieeju atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojuma izvēršanā. Tā ietvaros Savienībai 2030. gadam ir paredzēts viens visaptverošs mērķrādītājs — panākt, ka atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvars ir vismaz 27 %, un nav nepieciešams noteikt īpašu apakšmērķi RES-T. Priekšlikumā ir arī visās trīs atjaunojamo energoresursu enerģijas nozarēs paredzēti pasākumi, kas palielina pārredzamību ieguldījumiem atjaunojamo energoresursu enerģijā, uzlabo vispārējo tiesisko regulējumu un ļauj izmantot visu nozaru iespējas sniegt ieguldījumu kopīgajos centienos sasniegt 2030. gada mērķrādītāju. Transporta nozarē izmantotās atjaunojamo energoresursu enerģijas galapatēriņa aprēķins ir pārcelts uz 7. pantu, lai to saskaņotu ar atjaunojamo energoresursu enerģijas galapatēriņa aprēķinu elektroapgādes un siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē. Ir paredzēti pasākumi, ar ko racionalizē atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas atbalsta pašreizējo satvaru (piem., priekšlikuma 4. pantā) un risina pārrobežu problēmas (piem., mazina administratīvos šķēršļus, kā izklāstīts priekšlikuma 15., 16. un 17. pantā). Spēkā esošo tiesību aktu atcelšana Ja priekšlikumu pieņems, ar 2021. gada 1. janvāri tiks atcelta pašlaik spēkā esošā Atjaunojamo energoresursu direktīva. Novērtēšanas/pārskatīšanas/turpināmības klauzula Priekšlikuma 30. pantā ir ietverta vispārīga pārskatīšanas klauzula. Pārstrādāšana

Šis paskaidrojuma raksts ir pievienots priekšlikumam par Atjaunojamo energoresursu direktīvas pārstrādāšanu. Ir izmantota tieši šī pieeja, jo pārstrādāšanas gaitā tiek veiktas jaunas būtiskas izmaiņas, tomēr daži iepriekšējā akta noteikumi paliek nemainīgi. Atbilstības tabula Dalībvalstīm jāpaziņo Komisijai to valsts tiesību aktu noteikumu teksts, ar kuriem tiek transponēta šī direktīva, kā arī jāiesniedz minēto noteikumu un šīs direktīvas atbilstības tabula. Ņemot vērā šā priekšlikuma plašo darbības jomu un ar šo priekšlikumu ieviesto juridisko pienākumu skaitu, šī atbilstības tabula ir nepieciešama, lai Komisija varētu pienācīgi veikt savu uzdevumu — pārraudzīt direktīvas transponēšanu. Eiropas Ekonomikas zona (EEZ) Ierosinātais tiesību akts ir par jautājumu, kas skar Eiropas Ekonomikas zonu, tādēļ tas jāattiecina uz EEZ. ê 2009/28/EK (pielāgots) ð jauns 2016/0382 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA par atjaunojamo energoresursu Ö enerģijas Õ izmantošanas veicināšanu (pārstrādāta redakcija) (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu Ö Līgumu par Eiropas Savienības darbību Õ un jo īpaši tā 175. panta 1. punktu ð 194. panta 2. punktu ï un 95. pantu saistībā ar šīs direktīvas 17., 18. un 19. pantu, ņemot vērā Ö Eiropas Õ Komisijas priekšlikumu, pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu , ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu ,

saskaņā ar Ö parasto likumdošanas Õ Līguma 251. pantā noteikto procedūru, tā kā: ò jauns (1)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/28/EK ir vairākkārt būtiski grozīta. Skaidrības labad minētā direktīva ir jāpārstrādā, jo ir paredzēts izdarīt vēl citus grozījumus. ê 2009/28/EK 1. apsvērums (pielāgots) ð jauns (2)ðViens no Savienības enerģētikas politikas mērķiem ir dažādu atjaunojamo energoresursu enerģijas formu popularizēšana. ï Eiropas enerģijas patēriņa kontrole un samazināšana un jautājums par iIntensīvākau atjaunojamo energoresursu Ö enerģijas Õ izmantošanau, kā arī enerģijas taupīšana un energoefektivitātes Ö palielināšana Õ ieņem būtisku vietu to pasākumu kopumā, kuri jāveic, lai samazinātu siltumnīcefekta gāzu emisijas un izpildītu Kioto protokola prasības, kas pievienots Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējai konvencijai par klimata pārmaiņāmÖ 2015. gada Parīzes klimata nolīguma prasības Õ, kā arī lai īstenotu Kopienas un starptautiskās saistības arī pēc 2012. gada Ö un Savienības enerģētikas un klimata politikas satvaru 2030. gadam, tostarp sasniegtu saistošo mērķrādītāju līdz 2030. gadam emisijas Savienībā samazināt par vismaz 40 % salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni Õ. Šiem faktoriem Ö Tam Õ ir liela nozīme arī energoapgādes drošības un tehnoloģiju attīstības un inovācijas veicināšanā, kā arī nodarbinātības iespēju un reģionālās attīstības nodrošināšanā, jo īpaši lauku apvidos un izolētos apvidos ð vai mazapdzīvotās teritorijās ï. ê 2009/28/EK 2. apsvērums (pielāgots) ð jauns (3)Konkrēti, arvien plašāki tehnoloģiskie uzlabojumi, stimuli sabiedriskā transporta tīkla plašākai izmantošanai un paplašināšanai, energoefektīvu Ö energoefektivitātes Õ tehnoloģiju izmantošana un tādas Ö atjaunojamo energoresursu Õ enerģijas izmantošana Ö izmantojuma veicināšana Õ ð elektroenerģijas, siltumapgādes un aukstumapgādes sektorā, kā arī ï transporta nozarē, kas iegūta no atjaunojamajiem energoresursiem, ir daži no efektīvākajiem paņēmieniem, kā Kopienai Ö ļoti efektīvi paņēmieni, kā Õ samazināt ð siltumnīcefekta gāzu emisijas Savienībā ï un Ö Savienības Õ atkarību no ð gāzes un ï naftas importa transporta nozarē – jomas, kurā apgādes nodrošināšanas problēma arvien ir akūta, – un ietekmēt degvielas tirgu. ò jauns (4)Ar Direktīvu 2009/28/EK tika izveidots regulatīvais satvars atjaunojamo energoresursu enerģijas izmantojuma veicināšanai, un tajā tika noteikti līdz 2020. gadam sasniedzami saistoši nacionālie mērķrādītāji attiecībā uz atjaunojamo energoresursu īpatsvaru energopatēriņā un transportā. Komisijas 2014. gada 22. janvāra paziņojumā tika noteikts gaidāmo Savienības enerģētikas un klimata rīcībpolitiku satvars un veicināta kopīga izpratne par to, kā šīs rīcībpolitikas attīstīt pēc 2020. gada. Komisija pauda viedokli, ka Savienības 2030. gada mērķrādītājam attiecībā uz Savienībā patērētās atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvaru vajadzētu būt vismaz 27 %. (5)2014. gada oktobra Eiropadome šo mērķrādītāju atbalstīja, norādot, ka dalībvalstis var noteikt vērienīgākus nacionālos mērķrādītājus. (6)Eiropas Parlaments savās rezolūcijās “Klimata un enerģētikas politikas satvars 2030. gadam” un “Progresa ziņojums par atjaunojamo enerģiju” atzinīgi izteicies par saistošu Savienības 2030. gada mērķrādītāju, kas paredzētu vismaz 30 % kopējā enerģijas galapatēriņa nodrošināt no atjaunojamiem energoresursiem, uzsverot, ka šis mērķrādītājs būtu jāīsteno, izvirzot atsevišķus nacionālos mērķrādītājus, kuru nospraušanā tiktu ņemti vērā katras dalībvalsts apstākļi un iespējas.

(7)Tāpēc ir lietderīgi Savienībai noteikt saistošu mērķrādītāju — vismaz 27 % atjaunojamo energoresursu enerģijas īpatsvaru. Dalībvalstīm savs devums šā mērķrādītāja sasniegšanā būtu jānosaka savu integrēto nacionālo enerģētikas un klimata plānu ietvaros atbilstoši Regulā [par pārvaldību] noteiktajam pārvaldības procesam. (8)Saistoša Savienības atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāja noteikšana 2030. gadam aizvien mudinātu izstrādāt tehnoloģijas, kas ražo atjaunojamo energoresursu enerģiju, un radītu noteiktību investoriem. Savienības līmenī nosprausts mērķrādītājs dalībvalstīm dotu lielāku elastību savus siltumnīcefekta gāzu samazināšanas mērķrādītājus sasniegt pēc iespējas izmaksefektīvāk, ņemot vērā to apstākļus, energoresursu struktūru un iespējas ražot atjaunojamo energoresursu enerģiju. (9)2020. gadam noteiktajiem nacionālajiem mērķrādītājiem vajadzētu būt dalībvalstu minimālajam devumam jaunā 2030. gada satvara īstenošanā. Nacionālajam atjaunojamo energoresursu īpatsvaram nekādos apstākļos nevajadzētu nokrist zem šā devuma, un, ja tā notiek, attiecīgajām dalībvalstīm vajadzētu veikt pienācīgus pasākumus šā bāzlīnijas īpatsvara uzturēšanai, kā arī dot ieguldījumu Regulā [par pārvaldību] minētajā finanšu instrumentā. (10)Ja atjaunojamo energoresursu īpatsvars Savienības līmenī neatbilst Savienības trajektorijai virzībā uz vismaz 27 % atjaunojamo energoresursu enerģijas mērķrādītāju, dalībvalstīm būtu jāveic papildu pasākumi. Kā noteikts Regulā [par pārvaldību], ja Komisija, vērtējot integrētos nacionālos enerģētikas un klimata plānus, konstatē vēriena nepietiekamību, tā var Savienības līmenī veikt pasākumus minētā mērķrādītāja garantētai sasniegšanai. Ja Komisija integrēto nacionālo enerģētikas un klimata progresa ziņojumu novērtēšanas laikā konstatē progresa nepietiekamību, dalībvalstīm būtu jāveic Regulā [par pārvaldību] izklāstītie pasākumi, kas tām dod pietiekamu izvēles brīvību. (11)Lai atbalstītu dalībvalstu vērienīgos devumus Savienības mērķrādītāja sasniegšanā, būtu jāizveido finanšu shēma, kuras mērķis būtu veicināt investīcijas atjaunojamo energoresursu enerģijas projektos šajās dalībvalstīs, arī ar finanšu instrumentiem. (12)Komisijai līdzekļu piešķiršana būtu jāorientē atjaunojamo energoresursu projektu kapitāla izmaksu samazināšanu, kam ir būtiska ietekme uz atjaunojamo energoresursu enerģijas projektu izmaksām un to konkurētspēju. (13)Komisijai vajadzētu sekmēt kompetento valsts vai reģionu iestāžu vai struktūru apmaiņu ar paraugpraksi, piemēram, regulārās sanāksmēs meklējot vienotu pieeju, kā sekmēt izmaksefektīvu atjaunojamo energoresursu enerģijas projektu plašāku izmantošanu, vairot investīcijas jaunās, elastīgās un tīrās tehnoloģijās un noteikt pienācīgu stratēģiju, kā atteikties no tehnoloģijām, kuras nepalīdz samazināt emisijas vai nesniedz pietiekamu elastību, spriežot pēc caurskatāmiem kritērijiem un uzticamiem tirgus cenas signāliem. ê 2009/28/EK 7. apsvērums (pielāgots) ð jauns (14)Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/77/EK (2001. gada 27. septembris) par tādas elektroenerģijas pielietojuma veicināšanu iekšējā elektroenerģijas tirgū, kas ražota, izmantojot neizsīkstošos energoresursus, un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/30/EK (2003. gada 8. maijs) par biodegvielas un citu atjaunojamo veidu degvielas izmantošanas veicināšanu transportāð , kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1099/2008 ï noteiktas dažādu atjaunojamo energoresursu Ö enerģijas Õ veidu definīcijas. Definīcijas, kuras piemērojamas elektroenerģijas nozarē kopumā, ir Ö noteiktas Õ izstrādātas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā XXXX/XX/ES2003/54/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirguÖ Õ. Juridiskās noteiktības un skaidrības labad šajā direktīvā ir lietderīgi lietot Ö minētās Õ tās pašas vai līdzīgas definīcijas. ò jauns (15)No atjaunojamajiem energoresursiem saražotās elektroenerģijas atbalsta shēmas izrādījušās efektīvs līdzeklis, kā sekmēt atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas plašāku izmantošanu. Ja un kad dalībvalstis nolems ieviest atbalsta shēmas, šāds atbalsts būtu jāsniedz tādā veidā, kas pēc iespējas mazāk kropļotu elektroenerģijas tirgu darbību. Tādēļ aizvien lielāks skaits dalībvalstu atbalstu piešķir papildus tirgus ieņēmumiem. (16)Elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem energoresursiem būtu jānorit, radot pēc iespējas mazākas izmaksas patērētājiem un nodokļu maksātājiem. Izstrādājot atbalsta shēmas un piešķirot atbalstu, dalībvalstīm būtu jātiecas līdz minimumam mazināt kopējās sistēmiskās ieviešanas izmaksas, pilnīgi ņemot vērā tīkla un sistēmas attīstīšanas vajadzības, tādējādi iegūto energoresursu struktūru un tehnoloģiju ilgtermiņa potenciālu. (17)Atbalsta shēmu atvēršana pārrobežu dalībai ierobežo negatīvo ietekmi uz iekšējo enerģijas tirgu un noteiktos apstākļos var dalībvalstīm palīdzēt Savienības mērķrādītāju sasniegt izmaksefektīvāk. Pārrobežu dalība arī dabiski izriet no Savienības atjaunojamo energoresursu politikas attīstības, kurā saistošos nacionālos mērķrādītājus aizstāj saistošs Savienības līmeņa mērķrādītājs. Tāpēc ir lietderīgi prasīt, lai dalībvalstis pakāpeniski un daļēji atbalsta iespējas atvērtu arī projektiem citās dalībvalstīs, un noteikt vairākus veidus, kā šādu pakāpenisku atvēršanu varētu īstenot, nodrošinot Līguma par Eiropas Savienības darbību noteikumu, tostarp 30., 34. un 110. panta, izpildi. (18)Neskarot atbalsta shēmu pielāgošanu nolūkā tās pieskaņot noteikumiem par valsts atbalstu, atjaunojamo energoresursu atbalsta rīcībpolitikām vajadzētu būt stabilām un būtu jāizvairās tās bieži mainīt. Šādas izmaiņas tieši ietekmē kapitāla finansēšanas izmaksas, projektu īstenošanas izmaksas un līdz ar to kopējās izmaksas par atjaunojamo energoresursu plašākas izmantošanas pasākumiem Savienībā. Dalībvalstīm būtu jānovērš tas, ka kāda atjaunojamo energoresursu enerģijas projektu atbalsta izmaiņas varētu negatīvi ietekmēt to ekonomisko dzīvotspēju. Šādā kontekstā dalībvalstīm būtu jāveicina izmaksefektīvas atbalsta rīcībpolitikas un jānodrošina to finansiālā ilgtspēja. (19)Attiecībā uz pārredzamības palielināšanu, lielāku skaidrību investoriem un patērētājiem un efektīvas pārraudzības iespējām liela nozīme ir dalībvalstu pienākumam sagatavot atjaunojamo energoresursu enerģijas rīcības plānus un progresa ziņojumus un Komisijas pienākumam ziņot par dalībvalstu progresu. Regula [par pārvaldību] šos pienākumus integrē Enerģētikas savienības pārvaldības sistēmā, kurā racionalizēti plānošanas, ziņošanas un uzraudzības pienākumi enerģētikas un klimata jomā. Plašākajā e-platformā, kas izveidota ar Regulu [par pārvaldību], integrēta arī atjaunojamo energoresursu enerģijas pārredzamības platforma. ê 2009/28/EK 11. apsvērums (pielāgots)

(20)Ir jāparedz pārredzami un skaidri noteikumi atjaunojamo energoresursu Ö enerģijas Õ īpatsvara aprēķināšanai un šo energoresursu definēšanailai definētu šos energoresursus. Saistībā ar to būtu jāņem vērā okeānu un citu ūdenstilpju enerģija, kas izpaužas kā viļņi, jūras straumes, plūdmaiņas, okeāna siltumenerģijas gradienti vai sāļuma gradienti. ê 2009/28/EK 5. apsvērums Lai mazinātu siltumnīcefekta gāzu emisiju Kopienā un tās atkarību no enerģijas importa, no atjaunojamajiem energoresursiem saražotās enerģijas attīstībai vajadzētu būt cieši saistītai ar energoefektivitātes veicināšanu. ê 2009/28/EK 8. apsvērums Komisijas 2007. gada 10. janvāra paziņojumā “Atjaunojamo energoresursu ceļa karte – Atjaunojamie energoresursi 21. gadsimtā: ilgtspējīgākas nākotnes veidošana” norādīts, ka 20 % atjaunojamo energoresursu saražotas enerģijas īpatsvars kopējā energopatēriņā un 10 % atjaunojamo energoresursu īpatsvars transporta nozarē ir atbilstīgi un sasniedzami mērķi un ka regulējumam, kurā ietverti obligātie mērķi, vajadzētu būt tādam, lai uzņēmējiem nodrošinātu ilgtermiņa stabilitāti, kas tiem vajadzīga, lai veiktu ilgtspējīgas investīcijas atjaunojamo energoresursu nozarē, ar kuriem iespējams samazināt atkarību no importētā fosilā kurināmā un veicināt jaunu energotehnoloģiju izmantošanu. Šie mērķi pastāv saistībā ar līdz 2020. gadam panākamo energoefektivitātes uzlabojumu par 20 %, kā paredzēts Komisijas 2006. gada 19. oktobra paziņojumā “Energoefektivitātes rīcības plāns: potenciāla izmantošana”, kuru atbalstīja 2007. gada marta Briseles Eiropadome, kā arī Eiropa