PriekšlikumsEIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasībām1.Daļa(Dokuments attiecas uz EEZ) /* COM/2011/0452 galīgā redakcija */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. priekšlikuma konteksts 1.1. Priekšlikuma pamatojums un mērķi Finanšu krīzes apmērs atklāja nevēlamos riskus, ar ko saistīts spēkā esošais regulējums attiecībā uz finanšu iestādēm. Saskaņā ar Starptautiskā Valūtas fonda (turpmāk — SVF) aprēķiniem ar krīzi saistītie zaudējumi, kas Eiropas kredītiestādēm ir radušies laikposmā no 2007. līdz 2010. gadam, veido gandrīz 1 triljonu euro jeb 8 % no ES IKP. Lai atjaunotu stabilitāti banku pakalpojumu nozarē un nodrošinātu, ka turpinās kredītu plūsma uz reālo ekonomiku, gan ES, gan tās dalībvalstis pieņēma daudzus iepriekš neizmantotus pasākumus, kuru rezultātā izmaksas galu galā bija jāsedz nodokļu maksātājam. Šajā kontekstā Komisija līdz 2010. gada oktobrim apstiprināja valsts atbalsta pasākumus finanšu iestādēm 4,6 triljonu euro apmērā, no kuriem vairāk nekā 2 triljoni euro tika efektīvi izmantoti 2008. un 2009. gadā. Kredītiestādēm sniegtā fiskālā atbalsta līmenis ir jāapvieno ar stingru reformu, ar kuras palīdzību varētu risināt regulatīvas nepilnības, kas atklājās krīzes laikā. Šajā saistībā Komisija jau ierosināja vairākus grozījumus banku pakalpojumu nozares tiesību aktos, un tie stājās spēkā 2009. gadā (Kapitāla prasību direktīva II (turpmāk — KPD II) un 2010. gadā (KPD III). Šis priekšlikums ietver globāli izstrādātus un noteiktus kredītiestāžu kapitāla un likviditātes standartu elementus, ko sauc arī par „Bāzeli III”, un saskaņo citus spēkā esošo tiesību aktu noteikumus. Veiktās regulatīvās izvēles ir detalizēti paskaidrotas 5. iedaļā turpmāk. Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/48/EK par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu paredz noteikumus, kas ir cieši saistīti ar piekļuvi kredītiestāžu uzņēmējdarbībai (piemēram, noteikumus, kuri reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības izmantošanu, izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestādes pilnvaras šajā saistībā, kā arī kredītiestāžu uzraudzības pārbaudi). Šie elementi ir ietverti priekšlikumā Direktīvai par piekļuvi kredītiestāžu darbībai un kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvo uzraudzību, ar ko šis priekšlikums kopā veido tiesību aktu kopumu. Tomēr Direktīvā 2006/48/EK un it sevišķi tās pielikumos ir paredzēti arī konsultatīvās uzraudzības noteikumi. Lai turpinātu tuvināt tiesību aktu noteikumus, kas izriet no Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK transponēšanas dalībvalstu tiesību aktos, kā arī lai nodrošinātu, ka uz tiem tieši attiecas tie paši konsultatīvās uzraudzības noteikumi, jo tas ir būtiski, lai darbotos iekšējais tirgus, šiem konsultatīvās uzraudzības noteikumiem piemēro šo regulas priekšlikumu. Skaidrības labad šis priekšlikums arī apvieno konsultatīvās uzraudzības prasības kredītiestādēm un tām ieguldījumu sabiedrībām, uz kurām attiecas Direktīva 2006/49/EK. 1.1.1. Risinātās problēmas — jauni elementi saskaņā ar „Bāzeli III” Priekšlikums ir izstrādāts tā, lai tas risinātu regulatīvas nepilnības turpmāk uzskaitītajās jomās. Likviditātes risku parvaldība (VI daļa). Krīze ļāva pārliecināties, ka spēkā esošās likviditātes risku parvaldības prakses ir nepietiekamas, lai pilnībā ietvertu riskus, kas saistīti ar vērtspapīrošanu atbilstoši „radi un izdali” (originate-to-distribute) modelim, sarežģītu finanšu instrumentu izmantošanu un paļaušanos uz sindicētajiem aizdevumiem ar īstermiņa parāda instrumentiem. Tas veicināja vairāku finanšu iestāžu darbības pārtraukšanu un būtiski iedragāja daudzu citu finanšu iestāžu finansiālo stāvokli, apdraudot finanšu stabilitāti un izraisot valsts atbalsta nepieciešamību. Lai gan vairākas dalībvalstis pašlaik likviditātei piemēro kādu kvantitatīvu regulatīvu standartu, ES līmenī nav saskaņotas un pietiekami skaidras regulatīvas pieejas attiecībā uz atbilstīgiem īstermiņa un ilgtermiņa likviditātes līmeņiem. Dažādība pašreizējos valstu standartos kavē saziņu starp uzraudzības iestādēm un rada papildu pārskatu sniegšanas izmaksas pārrobežu iestādēm. Kapitāla noteikšana (II daļas I sadaļa). Sākoties krīzei, iestāžu rīcībā bija nepietiekamas kvantitātes un kvalitātes kapitāls. Ņemot vērā riskus, ar kuriem iestādes saskārās, daudzām no tām nebija pietiekams daudzums augstākās kvalitātes kapitāla vērtspapīru, kas varētu efektīvi absorbēt zaudējumu palielināšanos, palīdzot saglabāt iestādes darbību. Praksē atklājās, ka nav efektīvi 1. līmeņa jaukti kapitāla vērtspapīri (hibrīdi), ko iepriekš uzskatīja par spējīgiem absorbēt zaudējumus iestādē, kas turpina darboties. Savukārt 2. līmeņa kapitāla vērtspapīri nespēja nodrošināt savu zaudējumu absorbēšanas funkciju, kad iestāde kļuva maksātnespējīga, jo šīm iestādēm nereti nebija atļauts bankrotēt. Neparedzētu, tirdzniecības portfeļa risku izraisītu zaudējumu absorbēšanai nepieciešamo kapitāla vērtspapīru kvalitāti atzina par tikpat augstu, cik augsta tā ir saistībā ar netirdzniecības portfeļa veikto darījumu riskiem, savukārt par 3. līmeņa kapitāla vērtspapīriem secināja, ka to kvalitāte ir nepietiekama. Lai aizsargātu finanšu stabilitāti, valdības daudzās valstīs banku pakalpojumu nozarei sniedza iepriekš neizmantotu atbalstu. Kapitāla definīcijas nepietiekama saskaņotība ES bija šīs situācijas katalizators, un dalībvalstīs piemēroja būtiski atšķirīgas pieejas attiecībā uz to, kādi kapitāla elementi būtu jāiekļauj pašu kapitālā vai jāizslēdz no tā. Kopā ar to, ka regulatīvie rādītāji precīzi neatspoguļoja iestādes patieso spēju absorbēt zaudējumus, tas iedragāja tirgus spēju pareizi un konsekventi novērtēt ES iestāžu maksātspēju. Tas savukārt palielināja ES finanšu nestabilitāti. Darījuma partnera kredītrisks (III daļas II sadaļas 6. nodaļa). Krīze atklāja vairākas nepilnības pašreizējā regulatīvajā pieejā attiecībā uz darījuma partnera kredītrisku, kas izriet no atvasināto finanšu instrumentu, repo darījumu un vērtspapīru finansēšanas darbībām. Tas parādīja, ka spēkā esošie noteikumi nenodrošina pienācīgu pārvaldību un pietiekamu kapitālu šāda veida riskam. Spēkā esošie noteikumi arī nenodrošināja pietiekamus stimulus, lai ārpusbiržas atvasināto līgumu divpusējas tīrvērtes vietā veikt daudzpusēju tīrvērti ar centrālo darījuma partnerus palīdzību. Izvēles iespējas, rīcības brīvība un saskaņošana (visa regula). Septiņas banku pakalpojumu direktīvas 2000. gadā tika aizstātas ar vienu direktīvu. Šo direktīvu pārstrādāja 2006. gadā, Eiropas Savienībā ieviešot “Bāzeles II” regulējumu. Rezultātā tās pašreizējie noteikumi ietver vairākas izvēles iespējas un rīcības brīvību. Turklāt dalībvalstīm ir atļauts piemērot noteikumus, kas ir stingrāki par direktīvas noteikumiem. Tādēļ pastāv lielas atšķirības, kas rada sevišķu slogu uzņēmumiem, kuri veic pārrobežu darbību. Tas arī izraisa juridisko neskaidrību un nevienlīdzīgus konkurences nosacījumus. 1.1.2. Priekšlikuma mērķi Šīs iniciatīvas galvenais mērķis ir nodrošināt, ka tiek nostiprināta iestāžu kapitāla reglamentēšanas efektivitāte ES un tiek ierobežota tās negatīvā ietekme uz noguldītāju aizsardzību, kā arī finanšu sistēmas procikliskumu, vienlaikus saglabājot ES banku pakalpojumu nozares konkurētspējīgu pozīciju. 1.2. Vispārīgais konteksts Finanšu krīze rosināja plašus ES un starptautiskos centienus izstrādāt efektīvus politikas virzienus, lai risinātu pamatā esošās problēmas. Augsta līmeņa grupa Jacques de Larosière vadībā ierosināja ieteikumus Eiropas finanšu uzraudzības un regulējuma reformai. Komisijas 2009. gada marta paziņojumā šos ieteikumus izvērsa. Šis priekšlikums ietver vairākus pārskatītus politikas virzienus, kas ir uzskaitīti šajā paziņojumā ietvertajā detalizētajā rīcības plānā. Pasaules mērogā G20 valstu 2009. gada 2. aprīļa deklarācijā bija ietverta apņemšanās risināt krīzi, piemērojot starptautiski saskaņotus centienus, lai uzlabotu banku sistēmas kapitāla kvantitāti un kvalitāti, ieviestu papildu ar riskiem nesaistītu pasākumu ar mērķi ierobežot aizņemto līdzekļu uzkrāšanos, izstrādāt regulējumu spēcīgākām likviditātes rezervēm finanšu iestādēs un īstenot Finanšu stabilitātes padomes (turpmāk — FSP) ieteikumus, lai mazinātu procikliskumu. Reaģējot uz G20 valstu piešķirto mandātu, 2009. gada septembrī Centrālās bankas uzraudzības direktoru un vadītāju grupa (turpmāk — GHOS), kas ir Bāzeles Banku uzraudzības komitejas (turpmāk — BCBS)[1] uzraudzības struktūra, vienojās par vairākiem pasākumiem, lai nostiprinātu regulējumu banku pakalpojumu nozarē. FSP un G20 valstu vadītāji šos pasākumus apstiprināja 2009. gada 24. un 25. septembra augstākā līmeņa sanāksmē Pitsburgā. BCBS 2010. gada decembrī izdeva jaunus detalizētus noteikumus par jauniem vispārējiem regulatīvajiem standartiem attiecībā uz kredītiestāžu kapitāla pietiekamību un likviditāti, un šos standartus visus kopā sauc par „Bāzeli III”. Šis priekšlikums ir tieši saistīts ar „Bāzelē III” iekļautajiem regulatīvajiem standartiem. Komisija, īstenojot savas BCBS novērotāja pilnvaras, cieši sadarbojās ar BCBS, izstrādājot šos standartus, kā arī novērtējot to ietekmi. Tādēļ ierosinātajos pasākumos ir rūpīgi ievērota „Bāzeles III” principu būtība. Lai sasniegtu divkāršo mērķi, proti, uzlabot pasaules finanšu sistēmas elastīgumu un nodrošināt vienlīdzīgus konkurences nosacījumus, ir obligāti visā pasaulē konsekventi jāpiemēro stingrākas konsultatīvās uzraudzības prasības. Vienlaikus šā tiesību akta priekšlikuma izstrādes laikā Komisija ir veikusi īpašus centienus, lai nodrošinātu, ka tiek atbilstīgi risināti konkrēti Eiropai raksturīgi jautājumi un problēmas. Šajā kontekstā jāatgādina, ka Eiropas Savienībā — pretēji dažām citām lielām tautsaimniecībām — vispārēju regulatīvo principu piemērošana BCBS uzraudzībā neattiecas tikai uz starptautiski aktīvām bankām. Šos standartus ES piemēro visā banku pakalpojumu nozarē, ietverot visas kredītiestādes un parasti arī ieguldījumu sabiedrības. Kā paskaidrots turpmāk 4.2. iedaļā, ES vienmēr ir uzskatījusi, ka tikai šāda pieeja nodrošinātu patiesi vienlīdzīgus konkurences nosacījumus ES, vienlaikus maksimizējot ar to saistītos finanšu stabilitātes ieguvumus. Tas ir viens no iemesliem, kādēļ šķiet pamatoti konkrēti „Bāzeles III” principu pielāgojumi, kas atbilstīgi risinātu Eiropai raksturīgus jautājumus un problēmas. Tomēr šie pielāgojumi ir saskaņā ar „Bāzeles III” reformas būtību un mērķiem. Plašākā kontekstā jāatzīmē, ka viena no Komisijas prioritātēm saistībā ar ES Finanšu pakalpojumu regulas reformu ir bijusi nodrošināt banku pakalpojumu nozares spēju īstenot savu pamatmērķi, proti, nodrošināt aizdevumus reālajai ekonomikai un sniegt pakalpojumus Eiropas pilsoņiem un uzņēmumiem. Šajā saistībā Komisija 18. jūlijā pieņēma Ieteikumu par piekļuvi pamatmaksājumu kontam[2]. 2. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām un ietekmes novērtējuma rezultāti 2.1. Apspriešanās ar ieinteresētajām personām Komisijas dienesti ir cieši uzraudzījuši starptautiskos forumus, it sevišķi BCBS, kas bija atbildīga par „Bāzeles III” regulējuma izstrādi, un piedalījušies to darbā. Procesā plaši iesaistījās un apspriedās ar Eiropas Banku komiteju (turpmāk — EBC) un Eiropas Banku uzraudzītāju komiteju (turpmāk — CEBS), kā arī tās pēcteci, sākot no 2011. gada, proti, Eiropas Banku iestādi (turpmāk — EBI). Šo struktūru viedokļi ir sekmējuši šā priekšlikuma un pievienotā ietekmes novērtējuma izstrādi. 2.1.1. Eiropas Banku uzraudzītāju komiteja CEBS veica vispusīgu kvantitatīvu ietekmes pētījumu (turpmāk — KIP) par šā tiesību akta priekšlikuma ietekmi uz ES banku pakalpojumu nozari. Pētījumā piedalījās 246 kredītiestādes. CEBS arī īstenoja plašas sabiedriskās apspriešanas un 2008. gada oktobrī iesniedza tehnisku ieteikumu par valstu izvēles iespējām un rīcības brīvību. 2.1.2. Kapitāla prasību direktīvas darba grupa Saistībā ar valstu izvēles iespējām un rīcības brīvību laikposmā no 2008. līdz 2011. gadam Komisijas dienesti organizēja sešas sanāksmes Kapitāla prasību direktīvas darba grupai (turpmāk — CRDWG), kuras locekļus ir iecēlusi EBC. Turklāt arī CRDWG apakšgrupas ir paveikušas vēl tehniskāka līmeņa darbu likviditātes, kapitāla noteikšanas, aizņemto līdzekļu rādītāja un darījuma partnera kredītriska jomā. 2.1.3. Citas sabiedriskās apspriešanas Komisija 2009., 2010. un 2011. gadā organizēja četras sabiedriskās apspriešanas, ietverot visus šā priekšlikuma elementus. Komisijas dienesti 2010. gada aprīlī īstenoja šā priekšlikuma atklātu izskatīšanu, kurā piedalījās visas ieinteresētās personas. Atbildes uz sabiedrisko apspriešanu un atklātajā izskatīšanā paustie viedokļi ir izklāstīti pievienotajā ietekmes novērtējuma pārskatā. Atsevišķas atbildes ir pieejamas Komisijas tīmekļa vietnē. Turklāt Komisija organizēja atsevišķas apspriešanas ar nozares pārstāvjiem, tai skaitā ar Ekspertu grupu banku pakalpojumu jautājumos (turpmāk — GEBI), ko izveidojusi Komisija un dažādas ES banku pakalpojumu nozares asociācijas un atsevišķas iestādes. 2.2. Ietekmes novērtējums Kopā ir novērtētas un salīdzinātas 27 politikas izvēles, lai risinātu dažādas konstatētās problēmas[3]. Tabulā turpmāk ir uzskaitītas atsevišķās izvēles, kas apsvērtas katrā politikas kopumā, un tās sakārtotas kategorijās atkarībā no to efektivitātes[4] un lietderības[5] attiecīgo ilgtermiņa politikas mērķu sasniegšanā. Izraudzītās iespējas, kas noteiktas, pamatojoties uz šīm kategorijām, ir iezīmētas un apsvērtas šīs sadaļas turpmākajā daļā. Politikas izvēļu kopums || Politikas izvēles || Politikas izvēļu salīdzināšanas kritēriji Efektivitāte || Lietderīgums Uzlabo kapitāla prasību pietiekamību || Uzlabo banku risku pārvaldību || Novērš regulatīvās patvaļas iespējas || Uzlabo juridisko skaidrību || Samazina atbilstības nodrošināšanas slogu || Uzlabo vienlīdzīgus konkurences nosacījumus || Uzlabo sadarbību un konverģenci uzraudzības jomā || Uzlabo sistēmiskām finanšu iestādēm piemērojamās konsultatīvās uzraudzības prasības ar šo iestāžu radīto risku || Samazina nodrošinājuma un kapitāla prasību cikliskumu Likviditāte — likviditātes seguma koeficients (LSK) || Saglabāt esošo pieeju || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Ieviest LSK, kā noteikts 2010. g. februāra sabiedriskajā apspriešanā || 2 || 2 || || || || || || || || 1 Ieviest LSK, ko pieņēmusi Bāzeles komiteja un kam piemēro novērošanas periodu || 1 || 1 || || || || || || || || 2 Likviditāte — neto finansējuma stabilitātes rādītājs (NFSR) || Saglabāt esošo pieeju || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Ieviest NFSR, kā noteikts 2010. g. februāra sabiedriskajā apspriešanā || 2 || 2 || || || || || || || || 2 Ieviest NFSR, ko pieņēmusi Bāzeles komiteja un kam piemēro novērošanas periodu || 1 || 1 || || || || || || || || 1 Kapitāla vērtspapīru atbilstība un regulatīvo korekciju piemērošana || Saglabāt esošo pieeju || 5 || 5 || 5 || || || 5 || || 5 || 5 || 5 Mainīt tikai atbilstības kritērijus, kā noteikts 2010. g. februāra sabiedriskajā apspriešanā || 4 || 4 || 4 || || || 4 || || 4 || 4 || 4 Mainīt atbilstības kritērijus un regulatīvās korekcijas, kā noteikts 2010. g. februāra sabiedriskajā apspriešanā || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 1 || 1-3 || 3 Mainīt atbilstības kritērijus un regulatīvās korekcijas, pamatojoties uz Bāzeles pieeju || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 2-3 || || 2-3 || 1-3 || 2 Mainīt atbilstības kritērijus un regulatīvās korekcijas, pamatojoties uz Bāzeles pieeju, bet ieviešot dažas korekcijas ES raksturīgajām iezīmēm || 1-3 || 1-3 || 1-3 || || || 1 || || 2-3 || 1-3 || 1 Darījuma partnera kredītrisks (CCR) || Saglabāt esošo pieeju || 3 || 3 || || || || || || 3 || 3 || 3 Uzlabot CCR prasību || 2 || 2 || || || || || || 2 || 2 || 2 Uzlabot CCR prasības un piemērot atšķirīgu pieeju svarīgāko otro pušu riskiem || 1 || 1 || || || || || || 1 || 1 || 1 Aizņemto līdzekļu rādītājs || Saglabāt esošo pieeju || 3 || 3 || || || || || || || 3 || 3 Ieviest aizņemto līdzekļu rādītāju, kā noteikts 2010. g. februāra sabiedriskajā apspriešanā || 2 || 2 || || || || || || || 2 || 2 Īstenot aizņemto līdzekļu rādītāja plašu uzraudzību || 1 || 1 || || || || || || || 1 || 1 Kapitāla rezerves || Saglabāt esošo pieeju || 4 || 4 || || || || || || || 4 || 4 Kapitāla saglabāšanas rezerves || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 3 || 2-3 Pretcikliskas kapitāla rezerves || 3 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 2-3 Dubultās kapitāla rezerves || 1-2 || 1-3 || || || || || || || 1-2 || 1 Vienots noteikumu kopums || Saglabāt esošo pieeju || || || 4 || 4 || 4 || 4 || 4 || || || 4 Minimāla saskaņošana || || || 3 || 3 || 1-3 || 3 || 3 || || || 1-3 Maksimāla saskaņošana || || || 1-2 || 1 || 1-3 || 1 || 1 || || || 1-3 Maksimāla saskaņošana ar dažiem izņēmumiem || || || 1-2 || 2 || 1-3 || 2 || 2 || || || 1-3 Politikas instrumenta izvēle || KPD grozīšana || || || 2 || 2 || 2 || || 2 || || || 2 KPD piemērošanas jomas ierobežošanas un regulas ierosināšana || || || 1 || 1 || 1 || || 1 || || || 1 Izvēļu kategoriju mērogs: 1= efektīvākā/lietderīgākā, 5= neefektīvākā/nelietderīgākā 2.2.1. Atsevišķi politikas pasākumi Likviditātes risku parvaldība (VI daļa). Lai uzlabotu finanšu iestāžu likviditātes riska profila īstermiņa elastīgumu, pēc novērošanas un novērtēšanas perioda 2015. gadā ieviesīs likviditātes seguma koeficientu (turpmāk — LCR). Saistībā ar LSK iestādēm būs jāsaskaņo savas neto likviditātes izejošās naudas plūsmas 30 dienu laikposmā ar „kvalitatīvu” apgrozāmo līdzekļu rezervēm. Ietvertās izejošās naudas plūsmas (saucējs) atspoguļotu gan konkrētās iestādes, gan sistēmiskus satricinājumus, kuru pamatā būtu faktiski pieredzētie apstākļi pasaules finanšu krīzes laikā. Kvalitatīvu apgrozāmo līdzekļu (skaitītājs) nodrošinājumam šo izejošās naudas plūsmu segšanai ir jānodrošina, ka šiem līdzekļiem ir augsta kredītu un likviditātes kvalitāte. Pamatojoties uz LCR definīciju, kas ietverta „Bāzelē III”, prognozē, ka atbilstība šai prasībai nodrošinās neto gada IKP ieguvumus no 0,1 % līdz 0,5 % apmērā, pateicoties sistēmisku krīžu prognozētās regularitātes samazinājumam. Lai risinātu finansēšanas problēmas, kas izriet no aktīvu un saistību termiņu neatbilstībām, Komisija pēc novērošanas un novērtēšanas perioda 2018. gadā apsvērs iespēju ierosināt neto finansējuma stabilitātes rādītāju (turpmāk — NFSR). Pateicoties NFSR, iestādēm būtu jāsaglabā stabila finansēšanas struktūra uz vienu gadu saskaņā ar paplašinātu, konkrētam uzņēmumam pielāgotu stresa scenāriju, piemēram, būtisku uzņēmuma rentabilitātes vai maksātspējas samazinājumu. Šajā nolūkā pašlaik finansētie aktīvi un jebkādas iespējamās saistības nodrošināt finansējumu būtu zināmā mērā jāsaskaņo ar stabila finansējuma avotiem. Kapitāla noteikšana (II daļa). Ierosinājuma pamatā ir KPD 2 ieviestās izmaiņas, lai turpinātu nostiprināt kapitāla vērtspapīru atbilstības kritērijus. Turklāt tas paredz būtisku to korekciju saskaņošanu, kas ieviestas attiecībā uz pamatkapitāla uzskaiti, lai noteiktu pamatkapitāla summu, kuru saskaņā ar piesardzības principu varētu atzīt regulatīvos nolūkos. Šī jaunā saskaņotā definīcija būtiski palielinātu pamatkapitāla summu, kāda nepieciešama iestādēs. Jaunās prasības attiecībā uz regulējošām prasībām atbilstošu kapitālu, kas sedz zaudējumus iestādes parastās darbības laikā — 1. līmeņa pamata kapitālu un 1. līmeņa kapitālu — tiktu īstenotas pakāpeniski laikposmā no 2013. līdz 2015. gadam. Jaunos konsultatīvās uzraudzības pielāgojumus arī ieviestu pakāpeniski, proti, 20 % gadā, sākot no 2014. gada, sasniedzot 100 % 2018. gadā. Attiecībā uz konkrētiem kapitāla vērtspapīriem10 gadus piemērotu arī tiesības saglabāt iepriekš spēkā esošos nosacījumus, lai palīdzētu nodrošināt vienmērīgu pāreju uz jaunajiem noteikumiem. Darījuma partnera kredītrisks (III daļas II sadaļas 6. nodaļa). Tiks nostiprinātas darījuma partnera kredītriska pārvaldības un kapitāla nodrošināšanas prasības. Iestādēm piemērotu papildu kapitāla prasību par iespējamiem zaudējumiem, kas saistīti ar darījuma partnera kredītspējas pasliktināšanos. Tas sekmētu atbilstīgas prakses šā risku pārvaldīšanai un atzītu tā nodrošināšanu, kas iestādēm ļautu mazināt šīs kapitāla prasības ietekmi. Relatīvi attiecībā pret to uzņēmumu nozari, kuri nav saistīti ar finanšu pakalpojumiem, tiks palielināts riska pakāpe finanšu iestāžu riskiem. Sagaidāms, ka šis grozījums veicinās darījuma partnera riska diversificēšanu mazākās iestādēs un kopumā sekmēs savstarpējības samazināšanos starp lielām vai sistēmiski nozīmīgām iestādēm. Priekšlikums arī uzlabotu stimulus ārpusbiržas finanšu instrumentu tīrvērtei ar centrālo darījuma partneru palīdzību. Sagaidāms, ka šie priekšlikumi galvenokārt ietekmēs lielākās ES iestādes, jo darījuma partnera risks skar tikai bankas ar būtiskām ārpusbiržas atvasināto finanšu instrumentu un vērtspapīru finansēšanas darbībām. Aizņemto līdzekļu rādītājs (VII daļa). Lai ierobežotu aizņemto līdzekļu pārmērīgu uzkrāšanos kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību bilancēs, kā arī tādējādi palīdzētu ierobežot aizdevumu cikliskumu, Komisija arī ierosina ieviest ar riskiem nesaistītu aizņemto līdzekļu rādītāju. Kā vienojusies BCBS, to ieviesīs kā instrumentu, lai veiktu iestāžu uzraudzības pārbaudi. Šī rādītāja ietekmi uzraudzīs, lai 2018. gadā to pārvietotu uz saistošu 1. pīlāra pasākumu, pamatojoties uz atbilstīgu pārskatu un standartizēšanu saskaņā ar starptautiskajiem nolīgumiem. Vienots noteikumu kopums (visa regula). Priekšlikums saskaņo atšķirīgās valstu uzraudzības pieejas, gandrīz pilnībā likvidējot izvēles iespējas un rīcības brīvību. Izņēmums ir dažas konkrētas, precīzi noteiktas jomas, kurās atšķirības izriet no riska novērtējuma apsvērumiem, tirgum vai produktam raksturīgām iezīmēm un dalībvalstu tiesiskajiem regulējumiem, kā rezultātā dalībvalstis varēs pieņemt stingrākus noteikumus. 2.2.2. Politikas instruments Saskaņā ar šo priekšlikumu tiks faktiski nošķirtas konsultatīvās uzraudzības prasības no abām pārējām Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK jomām, t. i., atļauju piešķiršana un pastāvīga uzraudzība, ko turpinātu piemērot kā direktīvu, kura kopā ar šo priekšlikumu veido tiesību aktu kopumu. Tas atspoguļo temata, būtības un adresātu atšķirības. 2.2.3. Tiesību aktu kopuma kopējā ietekme Lai papildinātu savu novērtējumu par „Bāzele III” ietekmi, Komisija pārskatīja vairākus pētījumus, ko sagatavojuši gan valsts, gan privātā sektora pārstāvji. Galveno rezultātu kopsavilkums ir izklāstīts turpmāk. Tiek lēsts, ka šis priekšlikums kopā ar KPD III palielinās lielu kredītiestāžu riska svērtos aktīvus par 24,5 %, savukārt mazu kredītiestāžu — tikai par 4,1 %. Vajadzība palielināt jauno pašu kapitālu saskaņā ar jauno prasību un kapitāla saglabāšanas rezervēm tiek lēsta 84 miljonu euro apmērā līdz 2015. gadam un 460 miljonu euro apmērā līdz 2019. gadam. Sagaidāmi skaidri neto ilgtermiņa ekonomiskie ieguvumi ES IKP ikgadēja pieauguma veidā, proti, no 0,3 % līdz 2 % apmērā. Tie izriet no turpmāku sistēmisku krīžu prognozētās regularitātes un iespējamības samazinājuma. Tiek lēsts, ka priekšlikums samazinātu sistēmiskas banku krīzes iespējamību septiņās dalībvalstīs no 29 % līdz 89 % apmērā, kad kredītiestādes veiks rekapitalizāciju līdz kopējam kapitāla rādītājam vismaz 10,5 % apmērā. Turklāt augstākām kapitāla, arī pretciklisku kapitāla rezervju, un likviditātes prasībām jāsamazina normālu uzņēmējdarbības ciklu amplitūda. Tas ir īpaši svarīgi maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas ir relatīvi atkarīgāki no kredītiestāžu finansējuma ekonomikas ciklā nekā lieli uzņēmumi. 2.2.4. Administratīvais slogs Iestādes ar plašāku pārrobežu darbību būtu vislielākās ieguvējas no valstu spēkā esošo noteikumu saskaņošanas, jo izrietošais administratīvā sloga samazinājums mazinās viņu slogus, kas saistīti ar „Bāzeles III” pasākumiem. 3. Uzraudzība un vērtēšana Ierosinātie grozījumi ir saistīti ar Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK, ko pieņēma pirms šīs regulas. Tas nozīmē, ka iepriekšējās direktīvas abi elementi un ar šo regulu ieviestie jaunie elementi tiks cieši uzraudzīti. Aizņemto līdzekļu rādītājam un jauno likviditātes pasākumu uzraudzībai piemēros īpaši rūpīgu pārbaudi, pamatojoties uz apkopotajiem datiem saskaņā ar šā priekšlikuma noteikumiem. Uzraudzība un vērtēšana notiks gan ES (EBI/ Eiropas Centrālā banka (turpmāk — ECB), gan starptautiskā līmenī (BCBS). 4. Priekšlikuma juridiskie aspekti 4.1. Juridiskais pamats Līguma par Eiropas Savienības darbību (turpmāk — LESD) 114. panta 1. punkts nodrošina juridisko pamatu Regulai, ar ko izveido vienotus noteikumus, kuri vērsti uz iekšējā tirgus darbību. Tā kā priekšlikums Direktīvai [inserted by OP] reglamentē piekļuvi uzņēmumu darbībai un ir pamatots ar LESD 53. pantu, nepieciešamība nošķirt šos noteikumus no noteikumiem par to, kā šīs darbības tiek veiktas, pamato jauna juridiskā pamata izmantošanu pēdējiem minētajiem noteikumiem. Ņemot vērā konsultatīvās uzraudzības prasības, nosaka kritērijus tāda riska novērtēšanai, kas saistīts ar konkrētām banku darbībām un līdzekļiem, kuri vajadzīgi šo risku atsvēršanai. Tādēļ tās nereglamentē piekļuvi noguldījumu pieņemšanas darbībām, bet reglamentē veidu, kādā šādas darbības veic, lai nodrošinātu noguldītāju aizsardzību un finanšu stabilitāti. Ierosinātā regula racionalizē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasības, kuras pašlaik ir noteiktas divās atšķirīgās direktīvās (2006/48/EK un 2006/49/EK), ietverot tās vienā juridiskā instrumentā, kas būtiski vienkāršo piemērojamo tiesisko regulējumu. Kā norādīts iepriekš (1.1.1. un 2.2.1. sadaļā), pašreizējie noteikumi ietver būtisku skaitu izvēles iespēju un rīcības brīvību, kā arī ļauj dalībvalstīm piemērot stingrākus noteikumus par tiem, kādi paredzēti Direktīvā 2006/48/EK un Direktīvā 2006/49/EK. Rezultātā rodas lielākas atšķirības, kas var ne tikai radīt problēmas finanšu stabilitātes jomā, kā izklāstīts 1.1.1. iedaļā iepriekš, bet arī kavē pakalpojumu sniegšanu pāri robežām un uzņēmumu dibināšanu citā dalībvalstī, jo katru reizi, kad iestāde vēlas sākt darbību citā dalībvalstī, tai jāievēro atšķirīgi noteikumi. Tas rada nevienlīdzīgus konkurences nosacījumus, kaitējot iekšējam tirgum un arī juridiskajai skaidrībai. Tā kā iepriekš veiktās kodifikācijas un pārstrādātās redakcijas nenodrošināja atšķirību mazināšanos, ir jāpieņem regula, lai ieviestu vienotus noteikumus visās dalībvalstīs ar mērķi nodrošināt iekšējā tirgus pilnvērtīgu darbību. Konsultatīvās uzraudzības prasību noteikšana regulā nodrošinātu, ka šīs prasības būs tieši piemērojamas iestādēm. Tas nodrošinātu godīgus konkurences nosacījumus, nepieļaujot atšķirīgas valstu prasības, ko izraisītu direktīvas transponēšana. Ierosinātā regula skaidri parādītu, ka iestādes ievēro vienādus noteikumus visos ES tirgos, kas arī vairotu pārliecību par iestāžu stabilitāti ES. Regula arī ļautu ES ātrāk īstenot jebkādas turpmākas izmaiņas, jo grozījumus var piemērot gandrīz tūlīt pēc pieņemšanas. Tas nodrošinātu, ka ES spēj ievērot starptautiski noteiktus īstenošanas termiņus un sekot būtiskām tirgus tendencēm. 4.2. Subsidiaritāte Saskaņā ar subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem, kas noteikti LESD 5. pantā, ierosinātās rīcības mērķus nav iespējams pietiekamā mērā sasniegt dalībvalstu līmenī, un tāpēc šie mērķi ir labāk sasniedzami ES līmenī. Tādējādi tiks pieņemti tikai tādi noteikumi, kas ir patiešām nepieciešami, lai sasniegtu noteiktos mērķus. Tikai ES mēroga pasākumi var nodrošināt, ka iestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas darbojas vairāk nekā vienā dalībvalstī, piemēro vienādas konsultatīvās uzraudzības prasības un tādējādi nodrošina vienlīdzīgus konkurences nosacījumus, samazina regulatīvo sarežģītību, novērš nepamatotas atbilstības izmaksas par pārrobežu darbībām, veicina labāku integrāciju ES tirgū un palīdz novērst regulatīvās patvaļas iespējas. Turklāt ES mēroga pasākumi nodrošina augsta līmeņa finanšu stabilitāti ES. To apstiprina tas, ka priekšlikumā izklāstītās konsultatīvās uzraudzības prasības ir bijušas noteiktas ES tiesību aktos jau vairāk nekā 20 gadus. LESD 288. pants ļauj izvēlēties starp dažādiem juridiskajiem instrumentiem. Tādēļ regulai subsidiaritātes principu piemēro tāpat kā citiem juridiskajiem instrumentiem. Subsidiaritāte ir jālīdzsvaro ar citiem Līgumu principiem, piemēram, pamatbrīvību principu. Direktīva 2006/48/EK un Direktīva 2006/49/EK formāli ir vērstas uz dalībvalstīm, bet laika gaitā tiek adresētas uzņēmumiem. Regula nodrošina godīgākus konkurences nosacījumus, jo tā ir tieši piemērojama un nav jānovērtē tiesību akti citās dalībvalstīs, pirms uzsāk uzņēmējdarbību, jo noteikumi ir pilnīgi vienādi. Tas iestādēm rada mazāku slogu. Pieņemot regulu, ir arī iespējams izvairīties no direktīvu transponēšanas kavējumiem. 4.3. EBI nozīme un atbilstība LESD 290. un 291. pantam Vairāk nekā 50 šā priekšlikuma noteikumos EBI tiek prasīts iesniegt Komisijai regulatīvus un īstenošanas tehniskos standartus, lai precizētu šīs regulas dažos noteikumos izklāstītos kritērijus un lai nodrošinātu regulas konsekventu piemērošanu. Komisija ir pilnvarota tos pieņemt kā deleģētos un īstenošanas aktus. Komisija 2009. gada 23. septembrī pieņēma priekšlikumus regulām, ar ko izveido EBI, Eiropas Apdrošināšanas un aroda pensiju iestādi (turpmāk — EAAPI) un Eiropas Vērtspapīru un tirgu iestādi (turpmāk — EVTI)[6]. Šajā sakarā Komisija vēlas atkārtot savus izteikumus par LESD 290. un 291. pantu saistībā ar regulu par Eiropas uzraudzības iestādēm pieņemšanu: „Attiecībā uz regulatīvo standartu pieņemšanas procesu Komisija akcentē finanšu pakalpojumu nozares unikālo raksturu, kas izriet no Lamfalisī struktūras un ir nepārprotami atzīts LESD pievienotajā 39. deklarācijā. Tomēr Komisija nopietni šaubās, vai tās lomas ierobežojumi deleģēto aktu un īstenošanas pasākumu pieņemšanā atbilst LESD 290. un 291. pantam.” 4.4. Paketes elementu mijiedarbība un konsekvence Šī regula kopā ar ierosināto Direktīvu [inserted by OP] veido tiesību aktu paketi. Šī pakete aizstātu Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK. Tas nozīmē, ka gan šī direktīva, gan regula attiektos kā uz kredītiestādēm, tā uz ieguldījumu sabiedrībām. Patlaban Direktīva 2006/49/EK tikai „pievieno” ieguldījumu sabiedrības Direktīvai 2006/48/EK. Tā lielā mērā tikai ietver atsauces uz Direktīvu 2006/48/EK. Apvienojot noteikumus, kas piemērojami abiem paketē ietvertajiem uzņēmumiem, uzlabotos reglamentējošo noteikumu lasāmība. Turklāt Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK apjomīgos pielikumus iekļautu pamatdaļā, tādējādi vēl vairāk vienkāršojot to piemērošanu. Konsultatīvās uzraudzības noteikumi, kas tieši piemērojami iestādēm, ir izklāstīti regulas priekšlikumā. Direktīvas priekšlikumā ir saglabāti noteikumi par atļauju piešķiršanu kredītiestādēm un brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvas aprites izmantošanu. Tas neattiektos uz ieguldījumu sabiedrībām, jo attiecīgās tiesības un pienākumus reglamentē Direktīva 2004/39/EK (MiFiD direktīva). Direktīvā arī tiktu saglabāti iestāžu uzraudzības vispārīgie principi, kas ir adresēti dalībvalstīm un ir jātransponē, kā arī ir saistīti ar rīcības brīvības izmantošanu. Tie jo īpaši ietver informācijas apmaiņu, uzdevumu sadali starp izcelsmes un uzņēmējas valsts uzraudzības iestādēmiem un sankciju pilnvaru izmantošanu (ko ieviestu no jauna). Šī direktīva joprojām ietver noteikumus, kuri reglamentē iestāžu uzraudzības pārbaudi, ko veic dalībvalstu kompetentās iestādes. Šie noteikumi papildina regulā paredzētās iestāžu vispārējās konsultatīvās uzraudzības prasības ar atsevišķiem pasākumiem, ko izvēlas kompetentās iestādes, ņemot vērā katras atsevišķas kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības pastāvīgo uzraudzības pārbaudi. Tā kā kompetentajām iestādēm jāspēj izlemt, kuri pasākumi ir jāīsteno, direktīvā noteiktu vairākus šādus uzraudzības pasākumus. Tas ietver iestādes iekšējos procesus sevišķi attiecībā uz no jauna ieviesto risku pārvaldību un korporatīvās pārvaldības prasībām. 5. Priekšlikuma detalizēts paskaidrojums un salīdzinājums ar „Bāzeli III” Lai nodrošinātu „Bāzeles III” līdzsvarotu piemērošanu ES iestādēm, Komisijai bija jāizdara vairākas regulatīvas izvēles, kas ir paskaidrotas šajā nodaļā. 5.1. Maksimāla saskaņošana (visa regula) Lai sasniegtu patiesi vienotu noteikumu kopumu, vajadzīga maksimāla saskaņošana. Neatbilstīgas un nekoordinētas stingrākas prasības atsevišķās dalībvalstīs varētu pārvietot pamatā esošos riska darījumus un riskus uz „ēnu” banku pakalpojumu nozari vai no vienas dalībvalsts uz citu. Turklāt Bāzeles komitejas un Eiropas Komisijas veikto ietekmes novērtējumu pamatā ir konkrētie pieņemtie kapitāla rādītāji. Nav skaidrs, kāda būtu iespējamā ietekme izmaksu un izaugsmes ziņā, ja vienā vai vairākās dalībvalstīs būtu augstākas kapitāla prasības, ko, iespējams, ar „sacenšanās” mehānismu izvērstu visā ES. Ja ES līmenī ir vajadzīgas stingrākas konsultatīvās uzraudzības prasības, jānodrošina veidi, kā uz noteiktu laiku attiecīgi grozīt vienoto noteikumu kopumu. Komisija varētu pieņemt deleģētos aktus, kas uz noteiktu laiku paaugstinātu kapitāla prasību līmeni un riska pakāpes konkrētiem riska darījumiem, un piemērot stingrākas konsultatīvās uzraudzības prasības visiem riska darījumiem vai riska darījumiem vienā vai vairākās nozarēs, reģionos vai dalībvalstīs, ja ir jārisina mikrouzraudzības un makrouzraudzības risku intensitātes izmaiņas, kuras izraisa tirgus tendences, kas attīstījušās pēc regulas stāšanās spēkā, it sevišķi pēc Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas (turpmāk — ESRK) ieteikuma vai atzinuma. Šis priekšlikums un pievienotais direktīvas priekšlikums jau ietver trīs iespējas kompetentajām iestādēm risināt makrouzraudzības problēmas valsts līmenī: – aizdevumiem, kas nodrošināti ar nekustamo īpašumu, dalībvalstis varētu pielāgot kapitāla prasības; – dalībvalstis varētu piemērot papildu kapitāla prasības atsevišķām iestādēm vai iestāžu grupām, ja to pamato īpaši apstākļi saskaņā ar tā saukto „2. pīlāru”; – dalībvalstis nosaka pretciklisku kapitāla rezervju līmeni, atspoguļojot attiecīgās dalībvalsts konkrētos makroekonomikas riskus. Faktiski tas būtiski izmainītu kapitāla prasības. Turklāt dalībvalstīm būtu atļauts priekšlaikus piemērot dažus no jaunajiem stingrākiem noteikumiem, pamatojoties uz „Bāzeli III”, pārejas periodā, t. i., īstenot tos ātrāk, nekā noteikts „Bāzelē III”. 5.2. Kapitāla noteikšana (II daļa) 5.2.1. Būtiskas līdzdalības apdrošināšanas sabiedrībās un finanšu konglomerātos atskaitīšana „Bāzelē III” noteikts, ka starptautiski aktīvām bankām no sava pašu kapitāla jāatskaita būtiski ieguldījumi nekonsolidētās apdrošināšanas sabiedrībās. Šā nosacījuma mērķis ir nodrošināt, ka bankai nav atļauts savā pašu kapitālā ieskaitīt kapitālu, ko izmanto meitasuzņēmums, kas ir apdrošināšanas sabiedrība. Direktīvā 2002/87/EK par finanšu konglomerātiem ir paredzēti īpaši noteikumi, lai risinātu šādu kapitāla „dubulto uzskaiti” saistībā ar grupām, kas veic būtiskas banku pakalpojumu vai ieguldījumu un apdrošināšanas darbības. Direktīvas 2002/87/EK pamatā ir starptautiski noteikti principi attiecībā uz starpnozaru risku. Šis priekšlikums nostiprina to, kā banku un ieguldījumu sabiedrību grupām piemēro šos finanšu konglomerātu noteikumus, nodrošinot to stabilu un konsekventu piemērošanu. Jebkādas turpmākas vajadzīgās izmaiņas tiks risinātas, pārskatot Direktīvu 2002/87/EK 2012. gadā. 5.2.2. Kvalitatīvākais pašu kapitāls — kritēriji, pakāpeniska izslēgšana un tiesības saglabāt iepriekš spēkā esošos nosacījumus Saskaņā ar „Bāzeli III” kvalitatīvākie pašu kapitāla vērtspapīri starptautiski aktīvām bankām, kas ir akciju sabiedrības, drīkst ietvert tikai „parastās akcijas”, kas atbilst stingriem kritērijiem. Ar šo priekšlikumu tiek īstenoti šie „Bāzeles III” stingrie kritēriji. Tas neierobežo to iestāžu-akciju sabiedrību emitētā kvalitatīvākā kapitāla juridisko formu un attiecina to tikai uz parastām akcijām. Parastu akciju definīcija atšķiras atkarībā no valsts uzņēmējdarbības tiesībām. Šajā priekšlikumā noteiktie stingrie kritēriji nodrošinās, ka tikai kvalitatīvākos vērtspapīrus atzīst par kvalitatīvāko pamatkapitālu. Saskaņā ar šiem kritērijiem tikai tiem instrumentiem, kuru kvalitāte ir tikpat augsta kā parasto akciju kvalitāte, piemēros šo definīciju. Lai nodrošinātu atzīto vērtspapīru pilnīgu pārredzamību, priekšlikumā ir paredzēts, ka EBI ir jāapkopo, jāuztur un jāpublicē saraksts ar atzīto vērtspapīru veidiem. „Bāzelē III” paredz 10 gadu pakāpeniskas atcelšanas periodu konkrētiem instrumentiem, ko emitējušas sabiedrības, kuras nav akciju sabiedrības, un kas neatbilst jaunajiem noteikumiem. Saskaņā ar grozījumiem, kas attiecībā uz pašu kapitālu ir ieviesti ar Direktīvu 2009/111/EK un atbilstīgi nepieciešamībai nodrošināt konsekventu piemērošanu attiecībā pret atšķirīgām uzņēmuma juridiskajām formām, šis priekšlikums (X daļas I sadaļas 2. nodaļa) paredz šādas tiesības saglabāt iepriekš spēkā esošos nosacījumus arī attiecībā uz akciju sabiedrību emitētajiem kvalitatīvākajiem vērtspapīriem, kuri nav parastās akcijas, kā arī attiecībā uz saistītajiem akciju emisijas uzcenojuma kontiem. „Bāzelē III” paredz pakāpeniski izslēgt no pamatkapitāla vērtspapīrus, kas neatbilst jaunajiem noteikumiem un kas ir emitēti pirms 2010. gada 12. septembra, lai nodrošinātu vienmērīgu pāreju uz jaunajiem noteikumiem. To sauc par pārejas pasākumu „robeždatumu”. Visi vērtspapīri, kas neatbilst jaunajiem noteikumiem un ir emitēti pēc robeždatuma, tiktu pilnībā izslēgti no pamatkapitāla, sākot ar 2013. gadu. Šajā priekšlikumā kā robeždatums ir noteikts šā priekšlikuma pieņemšanas datums Komisijā. Tas ir vajadzīgs, lai izvairītos no priekšlikuma prasību piemērošanas ar atpakaļejošu datumu, kas juridiski nebūtu iespējams. 5.2.3. Savstarpējas sabiedrības, kooperatīvās bankas un līdzīgas iestādes „Bāzelē III” tiek nodrošināts, ka jaunos noteikumus var piemērot kvalitatīvākajiem kapitāla vērtspapīriem sabiedrībās, kas nav akciju sabiedrības — piemēram, savstarpējām sabiedrībās, kooperatīvajās bankās un līdzīgās iestādēs. Šajā priekšlikumā ir precīzāk noteikta „Bāzeles III” kapitāla definīcijas piemērošana kvalitatīvākajiem kapitāla vērtspapīriem, ko emitējušas sabiedrības, kuras nav akciju sabiedrības. 5.2.4. Mazākuma līdzdalība un konkrēti kapitāla vērtspapīri, ko emitējuši meitasuzņēmumi Mazākuma līdzdalība ir konkrētu meitasuzņēmumu kapitāls, kas pieder mazākuma akcionāram, kurš nepieder konkrētajai grupai. „Bāzelē III” mazākuma līdzdalība — un konkrēts, meitasuzņēmumu emitēts pamatkapitāls — ir atzīta tikai tiktāl, ciktāl šie meitasuzņēmumi ir iestādes (vai ja tām piemēro tos pašus noteikumus) un kapitālu izmanto, lai nodrošinātu atbilstību kapitāla prasībām un jaunajām kapitāla saglabāšanas rezervēm, kas ir jaunās kapitāla rezerves, kuras paredz jaunus ierobežojumus attiecībā uz dividenžu maksājumiem un konkrētiem pabalstiem un piemaksām. Otras jaunās kapitāla rezerves — pretcikliskas rezerves — ir svarīgs makrouzraudzības instruments, ko var piemērot uzraudzības iestādesi, lai ierobežotu vai atbalstītu aizdevumus kredītu cikla dažādos posmos. Šajā priekšlikumā ir noteikti stabili ES procesi, ar kuriem koordinē to, kā dalībvalstis izmanto pretcikliskas rezerves. Šajā priekšlikumā izklāstītā pieeja mazākuma līdzdalībai un konkrētam citam meitasuzņēmumu emitētam kapitālam atzīst pretcikliskas rezerves, kad tās izmanto. Tas apliecina rezervju un to nodrošināšanai izmantotā kapitāla nozīmi, kā arī likvidē iespējamos ierobežojumus attiecībā uz rezervju nepieciešamību. 5.2.5. Atlikto nodokļu aktīvu atskaitīšana Atliktie nodokļu aktīvi ir bilances aktīvs, ko var izmantot, lai samazinātu nākamā perioda ienākuma nodokļa izdevumus. „Bāzelē III” ir noteikts, ka konkrētiem atliktā nodokļa aktīviem nav vajadzīga atskaitīšana no kapitāla. Šajā priekšlikumā ir precizēts, ka atliktā nodokļa aktīvi, kas ietver aktīvus, kuri automātiski konvertējas par prasījumiem pret valsti, ja uzņēmumam ir zaudējumi, nav jāatskaita ar nosacījumu, ka nepieciešamības gadījumā ir nodrošināta to spēja absorbēt zaudējumus. 5.3. Pieeja konkrētiem riska darījumiem (III daļas II sadaļas 2. nodaļa) 5.3.1. Pieeja MVU riska darījumiem Saskaņā ar spēkā esošajiem ES tiesību aktiem bankas var izmantot preferenciālas riska pakāpes, ko piemēro MVU riska darījumiem. Šīs preferenciālā pieeja būs spēkā arī saskaņā ar „Bāzeli III”, kā arī šo priekšlikuma projektu. Lai nodrošinātu labvēlīgākas kapitāla prasības attiecībā uz MVU riska darījumiem, būtu pirmām kārtām jāpārskata starptautiskais Bāzeles regulējums. Priekšlikumā šim jautājumam ir piemērota pārskatīšanas klauzula. Ir ļoti svarīgi rūpīgi novērtēt MVU aizdevumu riska pakāpes. Tādēļ EBI tiek prasīts analizēt un līdz 2012. gada 1. septembrim iesniegt pārskatu par pašreizējām riska pakāpēm, izskatot samazināšanas iespējas, ņemot vērā scenāriju, kas paredz samazinājumu par vienu trešdaļu salīdzinājumā ar pašreizējo situāciju. Šajā sakarā Komisija plāno sniegt pārskatu Eiropas Parlamentam un Padomei par šo analīzi un atbilstīgi ierosināt tiesību akta priekšlikumus par MVU riska pakāpju pārskatīšanu. Turklāt Komisija, apspriežoties ar EBI, 24 mēnešu laikā kopš šīs regulas stāšanās spēkā sniegs pārskatu par aizdevumiem maziem un vidējiem uzņēmumiem un fiziskām personām, kā arī iesniegs šo pārskatu Eiropas Parlamentam un Padomei kopā ar atbilstīgu priekšlikumu. 5.3.2. Pieeja ar tirdzniecības finansēšanu saistītiem riska darījumiem Sagaidāms, ka BCBS pabeigs sava viedokļa izstrādi attiecībā uz to, vai labvēlīgākas kapitāla prasības tirdzniecības finansēšanai būtu jānosaka tikai 2011. gada beigās. Tādēļ tas nav atspoguļots šajā priekšlikumā, bet ir paredzēta pārskatīšanas klauzula attiecībā uz pieeju šiem riska darījumiem. 5.4. Darījuma partnera kredītrisks (III daļas II sadaļas 6. nodaļa) Saskaņā ar „Bāzeli III” bankām būs jānodrošina papildu kapitāls pret risku, ka varētu pasliktināties darījuma partnera kredīta kvalitāte. Ar šo priekšlikumu tiktu ieviesta šī jaunā kapitāla prasība. Tomēr „Bāzelē III” ļoti ierobežotā mērā ir atzīti zaudējumi, ko banka sākumā noraksta un kam ir tūlītēja ietekme uz peļņas un zaudējumu uzskaiti (kredītvērtējuma korekcijas). Pamatojoties uz Komisijas 2011. gada februāra/marta apspriežu rezultātiem saistībā ar šo jautājumu, kā arī saņemot lielākās daļas dalībvalstu atbalstu, šis priekšlikums ļautu bankām izmantot progresīvāku pieeju kredītriskam, kā arī plašāku, tomēr piesardzīgu, šādu zaudējumu atzīšanu un tādēļ arī labāk atspoguļot kopējo praksi attiecībā uz nodrošinājumu pret turpmākiem zaudējumiem, kādu piemēro daudzas ES bankas. 5.5. Likviditāte (VI daļa) 5.5.1. Likviditātes seguma prasība Komisija ir cieši apņēmusies līdz 2015. gadam sasniegt saskaņotu likviditātes seguma prasību. Tajā pašā laikā ļoti nopietni ir jāizturas pret nenoteiktību saistībā ar iespējamām nejaušajām sekām un „Bāzeles III” novērošanas periodu. Turpmākie elementi nodrošina saistošas prasības ieviešanu tikai pēc pienācīga novērtējuma: – sākot no 2013. gada, bankām piemēro vispārīgu prasību pirmām kārtām nodrošināt atbilstīgu likviditātes segumu; – pienākums sniegt pārskatu valstu iestādēm par elementiem, par kuriem jāpārliecinās, ka tie nodrošina pietiekamu likviditātes segumu, pamatojoties uz vienotiem pārskatu sniegšanas formātiem, ko izstrādājusi EBI, lai pārbaudītu „Bāzeles III” kritērijus; – Komisijas pilnvaras precizēt likviditātes seguma prasību saskaņā ar secinājumiem novērošanas perioda laikā un saistībā ar starptautiskajām tendencēm. Izvairīšanās no ilgstošas parastās likumdošanas procedūras (ar koplēmumu) ļautu maksimāli izmantot novērošanas periodu un ļautu atlikt kalibrēšanu uz šā novērošanas perioda beigām. Likviditātes seguma prasība kredītiestāžu vai ieguldījumu sabiedrību vai abu šo sabiedrību grupās principā tiks piemērota katras atsevišķas kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības līmenī. Pretēji filiālēm, kam nav juridiskas personas statusa, kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības pašas ir pakļautas maksājumu saistībām, kas var sekmēt likviditātes izejošās naudas plūsmas saspringtos apstākļos. Nedrīkst uzskatīt par pašsaprotamu to, ka kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības saņems likviditātes atbalstu no citām kredītiestādēm vai ieguldījumu sabiedrībām, kas pieder tai pašai grupai, kad tās saskarsies ar grūtībām, īstenojot savas maksājumu saistības. Tomēr saskaņā ar stingrākiem nosacījumiem kompetentās iestādes varēs to nepiemērot atsevišķām kredītiestādēm vai ieguldījumu sabiedrībām un piemērot tām konsolidētu prasību. Šie stingrākie nosacījumi ir ietverti 7. panta 1. punktā un, inter alia, nodrošina, ka kredītiestādēm vai ieguldījumu sabiedrībām juridiski saistošā veidā piemēro pienākumu atbalstīt citai citu un ka tām ir reāla iespēja to darīt. Lai būtu pieejama atsevišķu prasību atcelšanas iespēja, vairākās dalībvalstīs esošu kredītiestāžu vai ieguldījumu sabiedrības grupas gadījumā visām atsevišķu kredītiestāžu vai ieguldījumu sabiedrību kompetentajām iestādēm ir kopā jāvienojas, ka tiks nodrošināta atbilstība atcelšanas nosacījumiem. Šādās pārrobežu situācijās papildus nosacījumiem 7. panta 1. punktā turpmāki nosacījumi ir paredzēti 7. panta 2. punktā. Šie turpmākie nosacījumi paredz, ka visām atsevišķām kompetentajām iestādēm ir jābūt apmierinātām ar grupas likviditātes pārvaldību un ar to, cik liela ir atsevišķu grupas kredītiestāžu vai ieguldījumu sabiedrību likviditāte. Ja nav šādas vienprātības, katra atsevišķas kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības kompetentā iestāde pati izlems par to, vai atcelšanu var piemērot. EBI ir papildu iespēja darboties kā starpniecei, ja starp kompetentajām iestādēm ir nevienprātība. Tomēr starpniecības rezultāts ir saistošs tikai attiecībā uz 7. panta 1. punkta nosacījumiem. Atsevišķas kompetentās iestādes saglabā galīgā lēmuma tiesības saistībā ar 7. panta 2. punkta nosacījumiem, t. i., attiecībā uz grupas likviditātes pārvaldības pietiekamību un atsevišķu kredītiestāžu vai ieguldījumu sabiedrību likviditātes pietiekamību. 5.5.2. Neto finansējuma stabilitātes prasība Komisija ir cieši apņēmusies sasniegt obligāto standartu attiecībā uz neto finansējuma stabilitātes prasību līdz 2018. gada 1. janvārim. Tā kā „Bāzelē III” šajā saistībā ir paredzēts novērošanas periods līdz 2018. gadam, tas būtu pietiekams laiks, lai sagatavotu stabila finansējuma prasību koplēmuma priekšlikuma veidā, par ko būtu jāvienojas Parlamentam un Padomei pirms novērošanas perioda beigām. 5.6. Aizņemtie līdzekļi (VII daļa) Aizņemto līdzekļu rādītājs ir jauns ES regulatīvais instruments. Saskaņā ar „Bāzeli III” Komisija pašlaik ierosina aizņemto līdzekļu rādītāju nevis kā saistošu instrumentu, bet pirmām kārtām kā papildu kritēriju, ko var piemērot atsevišķām bankām pēc uzraudzības iestāžu ieskatiem, lai pārietu uz saistošu (1. pīlāra) pasākumu 2018. gadā, pamatojoties uz atbilstīgu novērtējumu un kalibrēšanu. Pārskatu sniegšanas pienākumi ļautu veikt novērtējumu un pieņemt informētu lēmumu par tā ieviešanu saistošas prasības veidā 2018. gadā. Saskaņā ar „Bāzeli III” iestādēm tiek ierosināts publicēt to aizņemto līdzekļu rādītājus, sākot no 2015. gada. 5.7. „Bāzeles I” ierobežojums (XIII daļa) „Bāzelē II” ir noteikts, ka riskantākiem darījumiem vajadzīgs lielāks kapitāls nekā „Bāzelē I” noteiktais. Mazāk riskantiem darījumiem „Bāzelē II” ir noteikts, ka vajadzīgs mazāks kapitāls nekā „Bāzelē I” noteiktais. Tas tā ir tādēļ, ka „Bāzele II” bija vairāk piesaistīta riska rādītājiem. Lai novērstu to, ka bankām piemēro neatbilstīgi zemas kapitāla prasības, „Bāzelē II” nepieļauj kapitālu, kas ir zemāks par 80 % no kapitāla, kurš būtu bijis vajadzīgs saskaņā ar „Bāzeli I”. Šīs prasības spēkā esība beidzās 2009. gada beigās, bet Direktīvā 2010/76/EK to atjaunoja, nosakot tās piemērošanu līdz 2011. gada beigām. Pamatojoties uz šīs prasības piemērošanas pagarinājumu saskaņā ar BCBS vienošanos 2009. gada jūlijā, priekšlikuma projektā tās piemērošana ir atjaunota līdz 2015. gadam. Kompetentās iestādes pēc apspriešanās ar EBI var nepiemērot „Bāzeles I” ierobežojumu iestādei, ja ir izpildītas visas prasības par progresīvo pieeju izmantošanu attiecībā uz kredītriskiem un operacionālajiem riskiem. 6. Ietekme uz budžetu EBI būs būtiska nozīme šīs regulas mērķa sasniegšanā, jo priekšlikumos ir paredzēts, ka tai jāizstrādā vairāk nekā 50 saistoši tehniskie standarti (turpmāk — STS) par dažādiem politikas jautājumiem. STS, ko laika gaitā apstiprinātu Komisija, būs svarīgākais aspekts, lai nodrošinātu, ka visā ES saskaņoti īsteno tehniskus noteikumus un ka ierosinātie politikas virzieni darbojas saskaņā ar iecerēto. Šim būtiskajam darbam EBI būtu vajadzīgs vairāk resursu nekā jau nodrošinātie saistībā ar tās izveidi saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1093/2010. Turpmāka informācija ir izklāstīta pievienotajā tiesību akta priekšlikuma finanšu pārskatā. 2011/0202 (COD) Priekšlikums EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasībām (Dokuments attiecas uz EEZ) EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 114. pantu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, pēc tiesību akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu[7], saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru, tā kā: (1) G20 valstu 2009. gada 2. aprīļa Deklarācijā par finanšu sistēmas nostiprināšanu[8] aicināja piemērot starptautiski saskaņotus centienus, kuru mērķis ir nostiprināt pārredzamību, pārskatatbildību un regulējumu, uzlabojot banku sistēmā esošā kapitāla daudzumu un kvalitāti pēc tam, kad būs nodrošināta ekonomikas atveseļošanās. Deklarācijā arī aicināja ieviest papildu ar risku nesaistītu pasākumu, lai ierobežotu aizņemto līdzekļu uzkrāšanos banku sistēmā, un izstrādāt regulējumu spēcīgākām likviditātes rezervēm. Reaģējot uz G20 valstu piešķirto mandātu, 2009. gada septembrī Centrālās bankas uzraudzības direktoru un vadītāju grupa (turpmāk — GHOS) vienojās par vairākiem pasākumiem, lai nostiprinātu regulējumu banku pakalpojumu nozarē. G20 valstu vadītāji šos pasākumus apstiprināja 2009. gada 24. un 25. septembra augstākā līmeņa sanāksmē Pitsburgā, savukārt detalizēti tos izklāstīja 2009. gada decembrī. GHOS 2010. gada jūlijā un septembrī izdeva divus turpmākus paziņojumus par šo jauno pasākumu izstrādi un kalibrēšanu, un Bāzeles Banku uzraudzības komiteja (turpmāk — BCBS) 2010. gada decembrī publicēja galīgos pasākumus, ko sauc par „Bāzeli III”. (2) ES finanšu uzraudzības jautājumu augsta līmeņa darba grupa, ko vada Jacques de Larosière, aicināja Eiropas Savienību izstrādāt saskaņotāku finanšu jomas regulējumu. Saistībā ar turpmāko Eiropas uzraudzības procedūru 2009. gada 18. un 19. jūnija Eiropadomē arī uzsvēra vajadzību izveidot „Eiropas vienotu noteikumu kopumu”, kas piemērojams visām kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vienotajā tirgū. (3) Vairākos gadījumos ir būtiski grozīta Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/48/EK[9] par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu un Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 14. jūnija Direktīva 2006/49/EK[10] par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu (turpmāk — iestādes) kapitāla pietiekamību. Daudzi Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK noteikumi ir piemērojami gan kredītiestādēm, gan ieguldījumu sabiedrībām. Lai nodrošinātu šo noteikumu saskaņotu piemērošanu, būtu vēlams apvienot šos noteikumus jaunā tiesību aktā, kas piemērojams gan kredītiestādēm, gan ieguldījumu sabiedrībām. Skaidrības labad šo direktīvu pielikumu noteikumi būtu jāietver šā jaunā tiesību akta pamatdaļā. (4) Šim jaunajam tiesību aktam būtu jāsastāv no diviem atšķirīgiem juridiskajiem instrumentiem — direktīvas un šīs regulas. Kopā abiem juridiskajiem instrumentiem būtu jāveido tiesiskais regulējums, kas reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību piekļuvi darbību veikšanai, kā arī šo iestāžu uzraudzības sistēmu un konsultatīvās uzraudzības noteikumus. Tādēļ šī regula ir jāinterpretē saistībā ar minēto direktīvu. (5) Direktīvā [inserted by OP], kuras pamatā ir LESD 53. panta 1. punkts, būtu jāietver noteikumi par piekļuvi kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbībai, kā arī par to pārvaldības veidiem un uzraudzības sistēmu, piemēram, noteikumi, kas reglamentē uzņēmējdarbības atļaušanu, būtiskas līdzdalības iegādi, uzņēmējdarbības veikšanas brīvības un pakalpojumu sniegšanas brīvības izmantošanu, izcelsmes dalībvalsts un uzņēmējas dalībvalsts uzraudzības iestādes pilnvaras šajā saistībā, kā arī kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības pārbaudi. (6) Šajā regulā būtu jāietver kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsultatīvās uzraudzības prasības, kas saistītas konkrēti ar banku pakalpojumu un finanšu pakalpojumu tirgu darbību un kas paredzētas, lai nodrošinātu šo tirgu dalībnieku finanšu stabilitāti, kā arī augsta līmeņa aizsardzību ieguldītājiem un noguldītājiem. Šā tieši piemērojamā tiesību akta mērķis ir noteikti sekmēt iekšējā tirgus vienmērīgu darbību, tādēļ tā pamatā vajadzētu būt LESD 114. pantam, kā interpretēts saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas pastāvīgo judikatūru. (7) Lai gan ar Direktīvu 2006/48/EK un Direktīvu 2006/49/EK zināmā mērā saskaņoja dalībvalstu noteikumus konsultatīvās uzraudzības jomā, šīs direktīvas ietver ievērojamu skaitu izvēles iespēju un rīcības brīvību, kā arī joprojām ļauj dalībvalstīm piemērot stingrākus noteikumus par tiem, kādi paredzēti minētajās direktīvās. Tas rada atšķirības starp valstu noteikumiem, un šīs atšķirības ierobežo pamatbrīvības, tādējādi tieši ietekmējot iekšējā tirgus darbību un radot būtiskus konkurences izkropļojumus. Šādas atšķirības it sevišķi kavē pakalpojumu sniegšanu pāri robežām un meitasuzņēmumu dibināšanu citā dalībvalstī, jo katru reizi dalībniekiem, kad tie veic darbības citā dalībvalstī, ir jānovērtē un jāievēro atšķirīgi noteikumi. Turklāt kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kam atļauts veikt darbības dažādās dalībvalstīs, nereti piemēro atšķirīgas prasības, un tādējādi tiek radīti būtiski konkurences izkropļojumi. Valstu tiesību aktu atšķirīga izstrāde rada iespējamus un faktiskus ierobežojumus iekšējā tirgus vienmērīgai darbībai, jo ir nevienlīdzīgi darbības nosacījumi un sarežģījumi kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas darbojas dažādās Savienības tiesību sistēmās. (8) Lai likvidētu pārējos tirdzniecības ierobežojumus un būtiskus konkurences izkropļojumus, ko rada valstu tiesību aktu atšķirības, kā arī lai novērstu jebkādu turpmāku iespējamo tirdzniecības ierobežojumu un būtisku konkurences izkropļojumu rašanos, ir jāpieņem regula, ar kuru nosaka vienotus noteikumus, kas piemērojami visās dalībvalstīs. (9) Konsultatīvās uzraudzības prasību noteikšana regulā nodrošinātu, ka šīs prasības būs tieši piemērojamas iestādēm. Tas nodrošinātu vienotus nosacījumus, nepieļaujot atšķirīgas valstu prasības, ko izraisītu direktīvas transponēšana. Šī regula nozīmētu, ka iestādes ievēro vienādus noteikumus visā Savienībā, kas arī veicinātu pārliecību par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību stabilitāti, it sevišķi stresa gadījumā. Regula arī samazinātu regulatīvo sarežģītību un uzņēmuma atbilstības izmaksas, it sevišķi kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas veic pārrobežu darbības, kā arī sekmētu konkurences izkropļojumu likvidēšanu. Attiecībā uz nekustamo īpašumu tirgu īpatnībām, kurus raksturo ekonomikas tendences un jurisdikciju atšķirības, kas ir konkrētajā dalībvalstī, reģionā vai pašvaldībā, kompetentajām iestādēm būtu jāļauj noteikt augstākas riska pakāpes vai piemērot stingrākus kritērijus riska darījumiem, kuri nodrošināti ar nekustamo īpašumu hipotēkām konkrētos reģionos, pamatojoties uz pieredzi attiecībā uz saistību neizpildi un paredzētajām tirgus tendencēm. (10) Dalībvalstis būtu jāpilnvaro saglabāt vai ieviest valsts līmeņa noteikumus gadījumos, kad šī regula neparedz vienotus noteikumus, ar nosacījumu, ka šie valsts noteikumi nav pretrunā Savienības tiesību aktiem un netraucē to piemērošanu. (11) Ja dalībvalstis pieņem vispārīgas pamatnostādnes, it sevišķi jomās, kurās Komisija vēl nav pieņēmusi tehnisko standartu projektus, šīs pamatnostādnes nedrīkst būt pretrunā Savienības tiesību aktiem un traucēt to piemērošanu. (12) Šī regula ļauj dalībvalstīm piemērot līdzvērtīgas prasības uzņēmumiem, kas neietilpst tās darbības jomā. (13) Šajā regulā noteiktās vispārīgās konsultatīvās uzraudzības prasības papildina ar atsevišķiem pasākumiem, ko izvēlas kompetentās iestādes, ņemot vērā uzraudzības pārbaudi, kuru tās īsteno attiecībā uz katru atsevišķu kredītiestādi un ieguldījumu sabiedrību. Tā kā kompetentajām iestādēm jāspēj izlemt, kuri pasākumi būtu jāpiemēro, direktīvā šādi uzraudzības pasākumi būtu jāuzskaita. (14) Šī regula nedrīkst skart kompetento iestāžu spēju piemērot konkrētas prasības saskaņā ar uzraudzības pārbaudes un novērtēšanas procesu, kas izklāstīts Direktīvā [inserted by OP] un kas jāpielāgo kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konkrētajam riska profilam. (15) Ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 24. novembra Regulu (ES) Nr. 1093/2010, ar ko izveido Eiropas Uzraudzības iestādi[11], izveidoja Eiropas Banku iestādi (turpmāk — EBI). Minētās regulas mērķis ir uzlabot valstu uzraudzības kvalitāti un konsekvenci, kā arī stiprināt pārrobežu grupu uzraudzību. (16) Regulā (ES) Nr. 1093/2010 ir noteikts, ka EBI jārīkojas Direktīvas 2006/48/EK un Direktīvas 2006/49/EK darbības jomā. EBI ir jārīkojas arī kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību darbību jomā saistībā ar jautājumiem, kas nav tiešā minēto direktīvu darbības jomā, ja šādas EBI darbības ir vajadzīgas, lai nodrošinātu minēto tiesību aktu efektīvu un saskaņotu piemērošanu. Šajā regulā būtu jāņem vērā EBI nozīme un funkcija, kā arī jāveicina minētajā regulā paredzēto EBI pilnvaru īstenošana. (17) Jāizvirza vienādas finanšu prasības kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, lai nodrošinātu līdzīgus aizsardzības pasākumus noguldītājiem un godīgus konkurences apstākļus salīdzināmām kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību grupām. (18) Sakarā ar to, ka iekšējā tirgū kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības ir iesaistītas tiešā konkurencē, uzraudzības prasībām visā Savienībā vajadzētu būt vienādām. (19) Tajos gadījumos, kad uzraudzības gaitā ir jānosaka kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību konsolidētā pašu kapitāla summa, aprēķini būtu jāveic saskaņā ar šo regulu. (20) Saskaņā ar šo regulu pašu kapitāla prasības piemēro individuāli un konsolidācijas līmenī, ja vien kompetentās iestādes atbilstīgos gadījumos nav lēmušas nepiemērot atsevišķu uzraudzību. Atsevišķa, konsolidēta un pārrobežu konsolidētā uzraudzība ir noderīgs kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību uzraudzības līdzeklis. (21) Lai nodrošinātu atbilstīgu maksātspēju tādām kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas ietilpst grupā, ir svarīgi piemērot kapitāla prasības, pamatojoties uz grupas konsolidēto situāciju. Lai nodrošinātu to, ka pašu kapitāls ir pareizi sadalīts grupā un spēj nepieciešamības gadījumā nodrošināt aizsardzību ietaupījumiem, kapitāla prasības būtu jāpiemēro atsevišķām grupas kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, ja vien šis mērķis nav efektīvi sasniedzams citādi. (22) Konkrētajā grāmatvedības metodē, ko izmantos, lai aprēķinātu pašu kapitālu, tā pietiekamību saistībā ar riskiem, kuriem kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība ir pakļauta, un lai novērtētu riska darījumu koncentrāciju, būtu jāņem vērā noteikumi, kas paredzēti Padomes 1986. gada 8. decembra Direktīvā 86/635/EEK par banku un citu finanšu iestāžu gada pārskatiem un konsolidētajiem pārskatiem[12], kura ietver Padomes 1983. gada 13. jūnija Septītās Direktīvas 83/349/EEK par konsolidētajiem pārskatiem[13]noteikumu konkrētus pielāgojumus, vai Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 19. jūlija Regulā (EK) Nr. 1606/2002 par starptautisko grāmatvedības standartu piemērošanu[14], atkarībā no tā, kurš no minētajiem tiesību aktiem reglamentē kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību grāmatvedību saskaņā ar valsts tiesību aktiem. (23) Lai nodrošinātu atbilstīgu maksātspēju, ir svarīgi noteikt tādas kapitāla prasības, kas aktīvus un ārpusbilances posteņus novērtē atkarībā no riska pakāpes. (24) BCBS 2004. gada 26. jūnijā pieņēma vispārēju vienošanos par kapitāla aprēķināšanas starptautisko konverģenci un kapitāla prasībām (turpmāk — „Bāzeles II” vienošanās). Direktīvu 2006/48/EK un 2006/49/EK noteikumi, ko šī regula ir pārņēmusi, ir identi „Bāzeles II” vispārējās vienošanās noteikumiem. Tādējādi, šajā regulā ietverot papildu elementus no „Bāzeles III”, tās noteikumi kļūst identi „Bāzeles II” un „Bāzeles III” vienošanās noteikumiem. (25) Ir ļoti svarīgi ņemt vērā Savienības kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību dažādību, piedāvājot alternatīvas pieejas kredītrisku kapitāla prasību aprēķinam, paredzot dažādus riska jutīguma līmeņus un dažādas sarežģītības pakāpes. Paredzot iespēju lietot ārējos reitingus, kā arī kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību pašu vērtējumu individuālo kredītrisku rādītājiem, ir panākts būtisks uzlabojums kredītrisku noteikumu riska jutīgumam un saprātīgai piesardzībai. Būtu jāparedz piemēroti stimuli kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, lai tās vairāk lietotu pieejas, kas ir jutīgākas pret risku. Veicot vērtējumu, kas vajadzīgs, lai piemērotu šīs regulas pieeju kredītriskam, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu jāpielāgo savi kredītriska noteikšanas un pārvaldības procesi, lai izstrādātu tādas metodes kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību tiesību aktos noteiktā pašu kapitāla noteikšanai, kuras atspoguļo atsevišķu kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību procesu sarežģītības pakāpi. Šajā sakarā jāuzskata, ka datu apstrāde saistībā ar riska darījumu noslēgšanu un to pārvaldību attiecībā pret klientiem ietver kredītrisku pārvaldīšanas un noteikšanas sistēmu izstrādi un apstiprināšanu. To izmanto ne tikai kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību likumīgo interešu nodrošināšanai, bet arī šīs regulas mērķim, proti, izmantot labākas riska noteikšanas un pārvaldības metodes, kā arī tās izmantot tiesību aktos noteiktā pašu kapitāla nolūkiem. (26) Kapitāla prasībām ir jābūt samērīgām ar riskiem, kam tās ir paredzētas. Prasībās īpaši jāņem vērā riska līmeņu samazinājums, ko rada liels skaits relatīvi maza apjoma riska darījumu. (27) Saskaņā ar BCBS lēmumu, ko GHOS apstiprināja 2011. gada 10. janvārī, visi iestādes papildu 1. un 2. līmeņa instrumenti ir pilnībā un pastāvīgi jānoraksta vai pilnībā jākonvertē par 1. līmeņa pamata kapitālu brīdī, kad iestāde ir zaudējusi savu dzīvotspēju. (28) Šīs regulas nosacījumi atbilst proporcionalitātes principam, jo īpaši ņemot vērā atšķirības starp dažādu kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību izmēriem, veikto darījumu apjomiem un darbību spektru. Proporcionalitātes principa ievērošana nozīmē arī to, ka maza riska darījumu gadījumā pat atbilstīgi uz iekšējiem reitingiem balstītajai metodei (turpmāk — IRB metode) tiek atzītas vienkāršākās iespējamās reitinga procedūras. (29) Šīs regulas „pakāpeniskas attīstības” būtība dod iespēju kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām izvēlēties starp trim dažādas sarežģītības pieejām. Lai īpaši mazām kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām ļautu izvēlēties IRB metodi, kas ir jutīgāka pret risku, attiecīgie noteikumi visā regulā būtu jāinterpretē šādi: riska darījumu kategorijas ietver visus riska darījumus, kas tieši vai netieši ir līdzvērtīgi šīm kategorijām. Vispārēji kompetentajām iestādēm attiecībā uz uzraudzības pārbaudes procesu būtu pret visām trim pieejām jāizturas vienādi, t. i., kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības, kas darbojas saskaņā ar standartizētās pieejas noteikumiem, nedrīkstētu uzraudzīt stingrāk tikai šā iemesla dēļ. (30) Vajadzētu paplašināt kredītriska mazināšanas metožu atzīšanu tādu noteikumu sistēmā, kas izstrādāti, lai nodrošinātu, ka maksātspēju neapdraud to nepietiekama atzīšana. Iespēju robežās gan standarta metodē, gan citās metodēs kredītrisku mazināšanai ir jāatzīst jau līdz šim attiecīgo dalībvalstu bankās pieņemtais nodrošinājums. (31) Lai nodrošinātu to, ka riski un riska samazinājums, ko rada kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību vērtspapīrošanas darbības un ieguldījumi, ir atbilstīgi ņemti vērā kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību kapitāla prasībās, ir nepieciešams iekļaut noteikumus, kuri attiecībā uz šīm darbībām un ieguldījumiem paredz pieeju, kas ir jutīga pret risku un ir piesardzīgi saprātīga. (32) Operacionālais risks ir būtisks kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību risks, kam nepieciešams pašu kapitāla segums. Ir ļoti svarīgi ņemt vērā Savienības kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību dažādību, piedāvājot alternatīvas pieejas operacionālā riska prasību aprēķināšanai, paredzot dažādus riska jutīguma līmeņus un dažādas sarežģītības pakāpes. Būtu jāparedz piemēroti stimuli kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, lai tās vairāk lietotu pieejas, kas ir jutīgākas pret risku. Ņemot vērā jaunāko attīstību operacionālā riska aprēķināšanā un pārvaldīšanā, noteikumi būtu pastāvīgi jāpārskata un attiecīgos gadījumos jāatjaunina, tostarp attiecībā uz maksājumiem par dažādām uzņēmējdarbības līnijām un attiecībā uz riska mazināšanas metožu atzīšanu. Šajā sakarā īpaša uzmanība būtu jāpievērš tam, kā vienkāršajās metodēs operacionālā riska kapitāla prasību aprēķināšanai tiek ņemta vērā apdrošināšana. (33) Kredītiestāžu riska darījumu uzraudzībai un kontrolei jābūt kredītiestāžu uzraudzības neatņemamai sastāvdaļai. Tas ir tāpēc, ka pārmērīga riska darījumu koncentrācija vienam klientam vai saistītu klientu grupai var radīt nepieļaujamu zaudējuma risku. Šādu situāciju var uzskatīt par bīstamu attiecībā uz kredītiestādes maksātspēju. (34) Nosakot saistītu klientu grupas pastāvēšanu un tādējādi arī riska darījumus, kas veido vienotu risku, ir svarīgi ņemt vērā arī riskus, kuri rodas no būtiska finansējuma kopēja avota, ko nodrošina pati kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība, tās finanšu grupa vai saistītās puses. (35) Lai gan ir vēlams riska darījumu vērtības aprēķinus balstīt uz tiem aprēķiniem, kas paredzēti pašu kapitāla prasību nolūkā, ir lietderīgi pieņemt noteikumus lielu riska darījumu uzraudzībai, nepiemērojot riska pakāpes vai riska līmeņus. Turklāt maksātspējas režīmā izmantotās kredītriska mazināšanas metodes tika izstrādātas ar pieņēmumu par pietiekami dažādotu kredītrisku. Lielos riska darījumos ar riska koncentrāciju vienuviet šis kredītrisks nav pietiekami dažādots. Tādēļ šo metožu rezultātiem būtu jāpiemēro konsultatīvās uzraudzības aizsardzības pasākumi. Šādā kontekstā ir jānodrošina efektīva kredītaizsardzības atgūšana attiecībā uz lieliem riska darījumiem. (36) Zaudējums, kas rodas no riska darījuma ar kredītiestādi vai ieguldījumu sabiedrību, var būt tikpat liels, cik zaudējums no jebkura cita riska darījuma, tāpēc šādiem riska darījumiem būtu jāpiemēro tāda pati kārtība un par tiem jāziņo tāpat kā par jebkuru citu riska darījumu. Tomēr ir ieviests alternatīvs kvantitatīvais ierobežojums, lai mazinātu šādas pieejas ietekmi uz mazākām iestādēm. Turklāt ļoti īsa termiņa riska darījumi, kas saistīti ar naudas pārskaitīšanu, tostarp ar maksājumu pakalpojumu veikšanu un tīrvērti, norēķinu un glabāšanas pakalpojumiem klientiem, ir atbrīvojami no šīm prasībām, lai sekmētu finanšu tirgu un saistītās infrastruktūras netraucētu darbību. Šajos pakalpojumos ir ietverta, piemēram, skaidras naudas tīrvērte un norēķinu pakalpojumu izpilde un līdzīgas darbības, kas atvieglo norēķinus. Saistītie riska darījumi ietver riska darījumus, kuri var būt neparedzami un kurus kredītiestāde tādēļ nespēj pilnīgi kontrolēt, piemēram, starpbanku kontu atlikumus, kas radušies no klientu maksājumiem, tostarp kreditētām vai debetētām maksām un procentiem, un no citiem maksājumiem par pakalpojumiem klientam, kā arī no dotā vai saņemtā nodrošinājuma. (37) Ir svarīgi novērst nesaskaņotību starp to uzņēmumu interesēm, kas „pārdala” aizdevumus tirgojamos vērtspapīros un citos finanšu instrumentos (iniciatori vai sponsori), un to uzņēmumu interesēm, kuri iegulda šajos vērtspapīros vai instrumentos (ieguldītāji). Ir svarīgi arī saskaņot iniciatoru vai sponsoru intereses ar ieguldītāju interesēm. Šajā nolūkā iniciators vai sponsors saglabā būtisku līdzdalību bāzes aktīvos. Tāpēc ir svarīgi, lai iniciatori vai sponsori uzņemtos daļu riska no attiecīgajiem aizdevumiem. Kopumā pārvēršanas vērtspapīros darījumus nevajadzētu strukturēt tā, lai izvairītos no saglabāšanas prasības, jo īpaši, izmantojot maksu vai prēmiju vai abu šo veidu struktūru. Šāda saglabāšana būtu jāpiemēro visās situācijās, kad ir piemērojama vērtspapīrošanas ekonomiskā būtība, neatkarīgi no tā, kādas juridiskas struktūras vai instrumentus izmanto ekonomiskās būtības iegūšanai. Jo īpaši tad, kad kredītrisku pārceļ, veicot vērtspapīrošanu, ieguldītājiem būtu jāpieņem lēmums tikai pēc uzticamības pārbaudes veikšanas, un tādēļ tiem nepieciešama attiecīga informācija par vērtspapīrošanu. (38) Saglabāšanas prasību nedrīkst piemērot vairākkārt. Attiecībā uz katru vērtspapīrošanu ir pietiekami, ja šo prasību piemēro tikai vienam no iniciatoriem, sponsoriem vai sākotnējiem aizdevējiem. Tāpat arī gadījumā, kad vērtspapīrošanas darījumi ir balstīti uz citiem, bāzes vērtspapīrošanas darījumiem, saglabāšanas prasība būtu jāpiemēro tikai tai vērtspapīrošanai, kas saistīta ar ieguldījumu. Pārpirktiem debitoru parādiem nevajadzētu piemērot saglabāšanas prasību, ja to pamatā ir korporatīva darbība, ar kuru tos piešķir vai pārdod ar atlaidi, lai finansētu šādu darbību. Kompetentajām iestādēm būtu jāpiemēro riska pakāpes saistībā ar uzticamības pārbaudes un risku pārvaldīšanas pienākumu neievērošanu, veicot vērtspapīrošanu, par būtiskiem politikas un procedūras pārkāpumiem, kam ir nozīme attiecīgo risku analīzē. (39) Uzticamības pārbaude būtu jāveic, lai pareizi novērtētu riskus, kas tirdzniecības portfelī un ārpus tā rodas no riska darījumiem saistībā ar vērtspapīrošanu. Turklāt uzticamības pārbaudei jābūt samērīgai. Uzticamības pārbaudes procedūrām būtu jāveicina lielāka uzticēšanās starp iniciatoriem, sponsoriem un ieguldītājiem. Tādēļ būtu vēlams pienācīgi publiskot attiecīgu informāciju par uzticamības pārbaudes procedūrām. (40) Īpaša piesardzība vajadzīga gadījumos, kad kredītiestādei vai ieguldījumu sabiedrībai ir riska darījums ar tās mātesuzņēmumu vai ar citiem šā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumiem. Kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību riska darījumu pārvaldība būtu jāveic pilnīgi atsevišķi saskaņā ar pareizas banku pārvaldības principiem, neņemot vērā nekādus citus apsvērumus. Lielu riska darījumu jomā būtu jānosaka īpaši standarti, tostarp stingrāki ierobežojumi, kredītiestādes riska darījumiem savā grupā. Šādus standartus tomēr nevajag piemērot, ja mātesuzņēmums ir finanšu kontrolakciju sabiedrība vai kredītiestāde vai ja pārējie meitasuzņēmumi ir kredītiestādes, finanšu iestādes vai pakalpojumu palīguzņēmumi, ar nosacījumu, ka uz visiem šiem uzņēmumiem attiecas kredītiestādes konsolidētā uzraudzība. (41) Ņemot vērā ar kapitāla prasībām saistīto noteikumu riska jutīgumu, ir vēlams sekot tam, vai tām ir būtiska ietekme uz ekonomikas ciklu. Komisija, ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas ierosinājumus, ziņo par šiem jautājumiem Eiropas Parlamentam un Padomei. (42) Būtu jāpārskata kapitāla prasības attiecībā uz preču tirgotājiem, tostarp tirgotājiem, uz kuriem šobrīd neattiecas Direktīvas 2004/39/EK prasības. (43) Gāzes un elektroenerģijas tirgu liberalizācija ir nozīmīgs Savienības mērķis gan saimnieciskā, gan politiskā ziņā. Tādēļ šo tirgu dalībniekiem piemērotajām kapitāla prasībām un citiem konsultatīvās uzraudzības noteikumiem jābūt samērīgiem, tiem nevajadzētu kavēt liberalizācijas mērķa īstenošanu. Šis mērķis jo īpaši jāņem vērā, īstenojot šajā regulā minētās pārbaudes. (44) Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām, kas veic ieguldījumus atkārtotas vērtspapīrošanas darījumos, būtu jāveic uzticamības pārbaude arī attiecībā uz to bāzes vērtspapīrošanas darījumiem un attiecīgi arī uz sākotnējiem bāzes riska darījumiem. Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu jānovērtē, vai riska darījumi, kas saistīti ar programmām ar aktīviem nodrošinātiem komerciāliem vērtspapīriem, ir atkārtotas vērtspapīrošanas darījumi, tostarp tādi darījumi, kas saistīti ar programmām, kuras iegādājas dažādu veselu aizdevumu portfeļu augstākas prioritātes vērtspapīru laidienus, kur neviens no šiem aizdevumiem nav ne vērtspapīrošanas riska darījums, ne arī atkārtotas vērtspapīrošanas riska darījums un kur katra ieguldījuma pirmās kārtas zaudējumu aizsardzību nodrošina aizdevuma pārdevējs. Pēdējā minētajā gadījumā portfeļa likviditātes nodrošinājumu vispār nevajadzētu uzskatīt par atkārtotu vērtspapīrošanas darījumu, jo tas ir viena aktīvu portfeļa laidiens (tas ir, veseliem aizdevumiem piemērojams portfelis), kurā nav vērtspapīrošanas riska darījumu. Savukārt visas programmas kredīta uzlabojums, kas papildus pārdevēja nodrošinātai aizsardzībai attiecas tikai uz dažiem zaudējumiem dažādos portfeļos, parasti nozīmētu tikai riska sadalījumu vairāku aktīvu portfelim, kurā ir vismaz viens vērtspapīrošanas riska darījums, un tādējādi tas būtu atkārtots vērtspapīrošanas riska darījums. Tomēr, ja šādas programmas finansējums kopumā ir tikai vienas kategorijas komerciāls vērtspapīrs un ja visas programmas kredīta uzlabojums nav atkārtota vērtspapīrošana vai ja komerciālu vērtspapīru pilnībā nodrošina sponsorējošā kredītiestāde vai ieguldījumu sabiedrība, ieguldītāju komerciālos vērtspapīros faktiski pakļaujot sponsora saistību neizpildes riskam, nevis tam pamatā esošu portfeļu vai aktīvu riskam, tad šo komerciālo vērtspapīru vispār nevajadzētu uzskatīt par atkārtotu vērtspapīrošanas riska darījumu. (45) Tirdzniecības portfeļa uzraudzības novērtēšanas noteikumi būtu jāpiemēro visiem kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību tirdzniecības portfeļa vai netirdzniecības portfeļa instrumentiem, ko mēra saskaņā ar to patieso vērtību. Būtu jānorāda, ka gadījumos, ja uzraudzības novērtēšanas piemērošana var radīt zemāku bilances vērtību, nekā patiesībā novērtēts grāmatvedībā, šīs starpības absolūtā vērtība būtu jāatskaita no pašu kapitāla. (46) Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu būt iespējai izvēlēties, vai piemērot kapitāla prasības vai arī atskaitīt no kopējā 1. līmeņa pamata kapitāla tās vērtspapīrošanas pozīcijas, kas atbilstīgi šai regulai sasniedz 1250 % riska pakāpi, neatkarīgi no tā, vai šīs pozīcijas ir iekļautas tirdzniecības portfelī vai netirdzniecības portfelī. (47) Nevajadzētu pieļaut, ka iniciatores iestādes vai sponsori varētu apiet aizliegumu sniegt netiešu atbalstu, šāda atbalsta sniegšanai izmantojot savus tirdzniecības portfeļus. (48) Saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK ir ieviests preferenciālā riska pakāpe atbilstīgi standartizētai pieejai attiecībā uz riska darījumiem ar maziem vai vidējiem uzņēmumiem vai fiziskām personām, kā arī iespēja iestādēm piemērot uz iekšējiem reitingiem balstītas pieejas, kad tās pašas aprēķina riska pakāpi, atspoguļojot savu konkrēto parakstīšanas kritēriju atbilstību. Būtu jāturpina piemērot preferenciālās riska pakāpes arī saskaņā ar šo regulu. Tomēr 24 mēnešu laikā pēc šīs regulas stāšanās spēkā būtu jāpārskata iespējas samazināt riska pakāpes vai paplašināt to piemērošanu attiecībā uz lielāku skaitu riska darījumu. Šādu pārskatu pamatā vajadzētu būt liecībām, un tajos jāņem vērā uzticami dati par kredīta zaudējumiem riska darījumos ar maziem vai vidējiem uzņēmumiem vai fiziskām personām pilna ekonomikas cikla laikā. Saistībā ar minēto pārskatu īpaša uzmanība jāpievērš ietekmei uz aizdevumu nodrošināšanu patērētājiem. (49) Neskarot noteikumus, kas skaidri noteikti šajā regulā attiecībā uz sniedzamo informāciju, prasību par informācijas sniegšanu mērķim būtu jābūt tirgus dalībnieku nodrošināšanai ar pareizu un vispusīgu informāciju par konkrēto iestāžu riska profilu. Tāpēc kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu jāsniedz papildu informācija, kas nav precīzi norādīta šajā regulā, ja tas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai. (50) Ja, veicot vērtspapīrošanas pozīcijas ārējo kredītu novērtējumu, konstatē, ka kredītu aizsardzību nodrošina pati ieguldījumu iestāde, tad nevajadzētu pieļaut, ka šī iestāde gūst priekšrocības no zemākas riska pakāpes, ko rada šāda aizsardzība. Tam nav jābūt par iemeslu atskaitījumiem no vērtspapīrošanas kapitāla, ja ir pieejami citi veidi, kā noteikt riska pakāpi saskaņā ar šīs pozīcijas patieso risku, neņemot vērā šādu kredītu aizsardzību. (51) Ņemot vērā to nesenos zemos rezultātus, būtu jānostiprina iekšējo modeļu standarti tirgus riska kapitāla prasību aprēķināšanai. Īpaši jāpilnveido tirdzniecības portfeļu kredītrisku pārvaldība. Turklāt kapitāla prasībās jāiekļauj daļa, kas attiecas uz stresa apstākļiem, lai nostiprinātu kapitāla prasības tirgus apstākļu pasliktināšanās gadījumos un lai samazinātu varbūtējo procikliskumu. Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu arī jāveic atgriezeniskā stresa testi, lai pārbaudītu, kādi attīstības modeļi varētu apdraudēt konkrētās iestādes dzīvotspēju, izņemot gadījumus, kad tās var pierādīt, ka šāds tests nav obligāts. Ņemot vērā neseno īpaši sarežģīto situāciju, kad iestādes vērtspapīrošanas pozīcijām izmanto pieejas, kas balstās uz iekšējiem modeļiem, būtu jāierobežo kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību spēja modelēt vērtspapīrošanas riskus tirdzniecības portfeļos un pēc noklusējuma būtu jāpieprasa standartizētas kapitāla prasības vērtspapīrošanas pozīcijām tirdzniecības portfelī. (52) Šajā regulā ir paredzēti atsevišķi izņēmumi konkrētām korelācijas tirdzniecības darbībām, kad iestādei tās uzraudzības iestādes var atļaut aprēķināt vispusīgu riska kapitāla prasību, ievērojot stingras prasības. Šādos gadījumos iestādei vajadzētu prasīt tās attiecināt uz kapitāla prasību, kas ir līdzvērtīga augstākajai kapitāla prasībai atbilstīgi iekšējai izstrādātajai pieejai un 8 % konkrētā riska kapitāla prasības atbilstīgi standartizētā mērījuma metodei. Nevajadzētu prasīt, lai šiem riska darījumiem piemēro pieaugošu riska kapitāla prasību, bet šie darījumi būtu jāiekļauj gan riska vērtības pasākumos, gan stresam pakļautās riska vērtības pasākumos. (53) Ņemot vērā kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību negaidītu zaudējumu būtību un apmēru finanšu un ekonomikas krīzes laikā, ir vēl vairāk jāuzlabo tā pašu kapitāla kvalitāte un saskaņošana, kam saskaņā ar prasībām jābūt kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību rīcībā. Tam vajadzētu ietvert jaunas definīcijas ieviešanu attiecībā uz tā kapitāla pamatelementiem, kas pieejams, lai absorbētu negaidītus radušos zaudējumus, kā arī ietvert hibrīdā kapitāla definīcijas uzlabojumus un vienotas uzraudzības korekcijas attiecībā uz pašu kapitālu. Ir arī būtiski jāpalielina pašu kapitāla līmenis, ietverot jaunus kapitāla rādītājus, kas galveno vērību pievērš tā pašu kapitāla pamatelementiem, kas ir pieejams radušos zaudējumu absorbēšanai. (54) Lai nostiprinātu tirgus disciplīnu un uzlabotu finanšu stabilitāti, ir jāievieš detalizētākas prasības attiecībā uz informācijas sniegšanu par regulējošām prasībām atbilstošu kapitālu un veiktajām piesardzīgajām korekcijām, lai nodrošinātu, ka ieguldītāji un noguldītāji ir pietiekami labi informēti par kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību maksātspēju. (55) Kapitāla jauno definīciju un regulējošām prasībām atbilstoša kapitāla prasības vajadzētu ieviest, ņemot vērā to, ka valstīm ir atšķirīgi sākumpunkti un apstākļi, un sākotnējās atšķirības saistībā ar jaunajiem standartiem mazināsies pārejas periodā. Lai nodrošinātu pašu kapitāla līmeņa pienācīgu nepārtrauktību, pastāvošai valsts sektora kapitāla iepludināšanai piemēro tiesības saglabāt iepriekš spēkā esošos nosacījumus, ko attiecina uz pārejas periodu. (56) Saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK kredītiestādēm līdz 2011. gada 31. decembrim ir jānodrošina pašu kapitāls, kas ir vismaz līdzvērtīgs noteiktajām minimālajām summām. Ņemot vērā to, ka banku pakalpojumu nozarē joprojām jūtama finanšu krīzes ietekme, un BCBS pieņemto kapitāla prasību pārejas pasākumus, ir piemēroti uz ierobežotu laiku atkārtoti ieviest zemāku ierobežojumu, līdz ir iegūts pietiekams pašu kapitāls saskaņā ar pašu kapitāla pārejas pasākumiem, kas paredzēti šajā regulā, kuru pakāpeniski ieviesīs no 2013. līdz 2019. gadam. Grupām, kuru būtiska uzņēmējdarbības daļa ir banku pakalpojumi, ieguldījumu pakalpojumi un apdrošināšanas pakalpojumi, Direktīvā 2002/87/EK par finanšu konglomerātiem paredzēti īpaši noteikumi, lai izvairītos no šādas dubultas kapitāla uzskaites. Direktīva 2002/87/EK ir balstīta uz starptautiski atzītiem principiem starpnozaru riska mazināšanai. Šis priekšlikums stiprina finansu konglomerātus regulējošo nosacījumu piemērošanas veidu banku un ieguldījumu sabiedrību grupām, nodrošinot to noteiktu un konsekventu piemērošanu. Jebkuras turpmākas izmaiņas tiks iekļautas Direktīvas 2002/87/EK pārskatīšanā, kas plānota 2012. gadā. (57) Finanšu krīze atklāja, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības bija lielā mērā pārāk zemu novērtējušas darījuma partnera riska līmeni, kas saistīts ar ārpusbiržas (turpmāk — OTC) atvasinātajiem finanšu instrumentiem. Tas pamudināja G20 valstu vadītājus 2009. gada septembrī aicināt veikt tīrvērti lielākam skaitam OTC atvasināto finanšu instrumentu, izmantojot centrālo darījuma partneri (turpmāk — CCP). Turklāt G20 valstu vadītāji prasīja piemērot augstākas pašu kapitāla prasības tiem OTC atvasinātajiem finanšu instrumentiem, kam tīrvērti nevarēja veikt centralizēti, lai pienācīgi atspoguļotu ar tiem saistīto augstāku riska līmeni. (58) Pēc G20 valstu vadītāju izteiktā aicinājuma BCBS „Bāzeles III” ietvaros būtiski izmainīja darījuma partnera kredītriska režīmu. Paredzams, ka „Bāzele III” būtiski paaugstinās pašu kapitāla prasības, kas saistītas ar kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību OTC atvasināto finanšu instrumentu un vērtspapīru finansēšanas darījumiem, kā arī nodrošinās svarīgus stimulus kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām izmantot CCP. Vēl ir paredzams, ka „Bāzele III” nodrošinās turpmākus stimulus attiecībā uz darījuma partnera kredītrisku pārvaldīšanas nostiprināšanu un pašreizējā regulējuma pārskatīšanu attiecībā uz darījumu partnera kredītrisku riska darījumos ar CCP. (59) Iestādēm arī būtu jābūt papildu pašu kapitālam saistībā ar kredītvērtējuma korekcijas risku, ko rada OTC atvasinātie finanšu instrumenti. Iestādēm arī būtu jāpiemēro augstāka aktīvu vērtības korelācija, aprēķinot pašu kapitāla prasības attiecībā uz darījuma partnera kredītrisku, ko rada OTC atvasināto finanšu instrumentu un vērtspapīru finansēšanas darījumi ar konkrētām finanšu iestādēm. Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu arī būtiski uzlabot darījuma partnera kredītriska aprēķināšanu un pārvaldību, labāk izvērtējot korelācijas risku, darījuma partnerus ar lieliem aizņemtajiem līdzekļiem un nodrošinājumu, kā arī atbilstīgi uzlabojot atpakaļejošās pārbaudes un stresa testēšanu. (60) Tirdzniecības riska darījumi ar CCP parasti rada ieguvumus no daudzpusējā ieskaita un zaudējumu dalīšanas mehānisma, ko nodrošina CCP. Rezultātā tie saistīti ar ļoti zemu darījuma partnera kredītrisku, tādēļ tiem jāpiemēro ļoti zemas pašu kapitāla prasības. Tajā pašā laikā šīs prasības ietekmei jābūt pozitīvai, lai nodrošinātu, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības izseko un uzrauga savus riska darījumus ar CCP saistībā ar labu risku pārvaldīšanu, kā arī lai parādītu, ka pat tirdzniecības riska darījumi ar CCP nav pilnīgi bez riska. (61) CCP rezerves fonds ir mehānisms, kas ļauj dalīt (savstarpēji sadalīt) zaudējumus starp CCP tīrvērtes dalībniekiem. To izmanto tādu zaudējumu gadījumā, ar ko CCP ir saskāries pēc tīrvērtes dalībnieka saistību neizpildes un kas ir lielāki par peļņu un rezerves fonda iemaksām, kuras nodrošinājis šis tīrvērtes dalībnieks, un jebkuriem citiem aizsardzības līdzekļiem, ko CCP var izmantot pirms pārējo tīrvērtes dalībnieku rezerves fonda iemaksu izmantošanas. Ņemot vērā iepriekš sacīto, zaudējumu risks, kas saistīts ar riska darījumiem saistībā ar rezerves fonda iemaksām, ir lielāks par risku, kurš saistīts ar tirdzniecības riska darījumiem. Tāpēc šādiem riska darījumiem jāpiemēro augstākas pašu kapitāla prasības. (62) CCP „hipotētiskajam kapitālam” vajadzētu būt mainīgam lielumam, kas nepieciešams, lai noteiktu pašu kapitāla prasību tīrvērtes dalībnieka riska darījumiem saistībā ar tā iemaksām CCP rezerves fondā. To nedrīkst uztvert kā kaut ko citu. It sevišķi to nedrīkst uztvert kā kapitāla apjomu, kādam jābūt CCP rīcībā saskaņā ar kompetentās iestādes prasībām. (63) Darījuma partnera kredītriska regulējuma pārskatīšana un it sevišķi augstāku pašu kapitāla prasību piemērošana attiecībā uz divpusējiem atvasinājuma līgumiem, lai atspoguļotu augstāku risku, ko šādi līgumi rada finanšu sistēmai, ir Komisijas centienu neatņemama sastāvdaļa, lai nodrošinātu efektīvus, drošus un pareizus atvasināto finanšu instrumentu tirgus. Tādējādi šī regula papildina Komisijas 2010. gada 15. septembra priekšlikumu Regulai par ārpusbiržas atvasinājumiem, centrālajiem darījumu starpniekiem un darījumu reģistriem[15]. (64) Gados pirms finanšu krīzes bija raksturīga kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību riska darījumu pārmērīga uzkrāšanās saistībā ar to pašu kapitālu (aizņemtie līdzekļi). Finanšu krīzes laikā zaudējumu un finansējuma trūkuma dēļ kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības bija spiestas īsā laikposmā būtiski samazināt savus aizņemtos līdzekļus. Tas palielināja lejupējo spiedienu uz aktīvu cenām, radot turpmākus zaudējumus gan kredītiestādēm, gan ieguldījumu sabiedrībām, un šie zaudējumi savukārt veicināja iestāžu pašu kapitāla turpmāku samazināšanos. Galīgais šīs negatīvās tendences rezultāts bija kredīta pieejamības samazināšanās reālajai ekonomikai, kā arī dziļāka un ilgstošāka krīze. (65) Lai nodrošinātu pietiekamu pašu kapitālu negaidītu zaudējumu segšanai, ir svarīgas uz risku pamatotas pašu kapitāla prasības. Tomēr krīze ir parādījusi, ka ar šīm prasībām vien nepietiek, lai novērstu to, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības uzņemas pārmērīgu un nepieņemamu aizņemto līdzekļu risku. (66) G20 valstu vadītāji 2009. gada septembrī apņēmās izstrādāt starptautiski atzītus noteikumus, lai novērstu pārmērīgu aizņemto līdzekļu apjomu. Šajā nolūkā tie atbalstīja aizņemto līdzekļu īpatsvara rādītāja ieviešanu kā papildu pasākumu „Bāzeles II” regulējumam. (67) BCBS 2010. gada decembrī publicēja pamatnostādnes, nosakot metodiku aizņemto līdzekļu rādītāja aprēķināšanai. Šajos noteikumos ir paredzēts novērošanas periods, kurš ilgs no 2013. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 1. janvārim un kura laikā uzraudzīs aizņemto līdzekļu rādītāju, tā sastāvdaļas un tendences saistībā ar prasību, kas pamatota uz risku. Pamatojoties uz novērošanas perioda rezultātiem, BCBS ir paredzējusi veikt galīgās korekcijas attiecībā uz aizņemto līdzekļu rādītāja noteikšanu un kalibrēšanu 2017. gada pirmajā pusgadā, lai pārietu uz saistošu prasību 2018. gada 1. janvārī, pamatojoties uz atbilstīgu pārskatīšanu un kalibrēšanu. BCBS pamatnostādnēs arī paredzēs informācijas sniegšanu par aizņemto līdzekļu rādītāju un tā sastāvdaļām, sākot no 2015. gada 1. janvāra. (68) Aizņemto līdzekļu rādītājs ir jauns Savienības reglamentācijas un uzraudzības instruments. Saskaņā ar starptautiskiem nolīgumiem tas pirmām kārtām būtu jāievieš kā papildu elements, ko var piemērot atsevišķām iestādēm pēc uzraudzības iestāžu ieskatiem. Iestāžu pārskatu sniegšanas pienākumi nodrošinātu pienācīgas pārskatīšanas un kalibrēšanas veikšanu, lai pārietu uz saistošu pasākumu 2018. gadā. (69) Pārskatot aizņemto līdzekļu rādītāja ietekmi uz dažādiem uzņēmējdarbības modeļiem, īpašu uzmanību vajadzētu pievērst tiem uzņēmējdarbības modeļiem, kas tiek uzskatīti par saistītiem ar zemu risku, piemēram, hipotēku aizdevumiem un specializētiem aizdevumiem reģionālo pašvaldību, vietējo pašpārvalžu vai publiskā sektora struktūrām. (70) Lai sekmētu pārskatīšanu, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām novērošanas periodā būtu jāuzrauga aizņemto līdzekļu rādītāja līmenis un izmaiņas, kā arī aizņemto līdzekļu risks saistībā ar iekšējā kapitāla pietiekamības novērtējuma procesu (turpmāk — ICAAP). Šāda uzraudzība būtu jāiekļauj uzraudzības pārbaudes procesā. (71) Svarīgs elements, lai nodrošinātu to, ka kredītiestādes un ieguldījumu sabiedrības atjauno savus kapitāla līmeņus, darbojoties kapitāla rezervju robežās, ir mainīgā atalgojuma ierobežojumi. Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām jau piemēro principu, ka piemaksām un diskrecionāriem mainīgā atalgojuma maksājumiem tiem darbiniekiem, kuru profesionālajai darbībai ir būtiska ietekme uz iestādes riska profilu, jābūt ilgtspējīgiem, ņemot vērā iestādes finansiālo situāciju. Lai nodrošinātu, ka iestāde laikus atjauno savu pašu kapitāla līmeni, ir piemēroti saskaņot mainīgā atalgojuma un diskrecionāro pensijas pabalstu maksājumus ar iestādes peļņas situāciju jebkurā laikposmā, kad nav ievērota apvienoto rezervju prasība. (72) Saprātīgai atalgojuma politikai būtiskas ir labas pārvaldes shēmas, pārredzamība un informācijas sniegšana. Lai nodrošinātu savu atalgojuma shēmu un ar tām saistīto risku atbilstīgu pārredzamību tirgū, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu sīki informēt par savu atalgojuma politiku, praksi un konfidencialitātes nolūkos to darbinieku kopējo skaitu, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē kredītiestādes vai ieguldījumu sabiedrības riska profilu. Šādai informācijai vajadzētu būt pieejamai visām ieinteresētajām pusēm. (73) Šīs regulas nolūkos veiktajai personas datu apstrādei būtu pilnībā jāpiemēro Eiropas Parlamenta un Padomes 1995. gada 24. oktobra Direktīva 95/46/EK par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti[16] un Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 18. decembra Regula (ES) Nr. 45/2001 par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti[17]. (74) Kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu būt likvīdo aktīvu krājumam, ko tās var izmantot, lai segtu likviditātes vajadzības īstermiņa likviditātes stresa gadījumā. Kad iestādes izmanto minēto krājumu, tām būtu jāievieš plāns, lai atjaunotu savus turētos likvīdos aktīvus, un kompetentajām iestādēm būtu jānodrošina plāna atbilstība un tā īstenošana. (75) Likvīdo aktīvu krājumam vajadzētu būt pieejamam jebkurā laikā, lai segtu likvīdo aktīvu samazināšanos. Likviditātes vajadzību līmeni īstermiņa likviditātes stresa gadījumā vajadzētu noteikt standartizēti, lai nodrošinātu vienotas kvalitātes standartu un vienlīdzīgus konkurences nosacījumus. Vajadzētu nodrošināt, ka šādai standartizētai noteikšanai nav neparedzētas ietekmes uz finanšu tirgiem, kredītu termiņu pagarināšanu un ekonomikas izaugsmi, ņemot arī vērā kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību dažādos uzņēmējdarbības modeļus un finansēšanas vides Savienībā. Šajā nolūkā likviditātes seguma prasībai būtu jāpiemēro novērošanas periods. Pamatojoties uz novērojumiem, kā arī ar EBI atbalstu Komisijai vajadzētu apstiprināt vai koriģēt likviditātes seguma prasību, izmantojot deleģēto aktu. (76) Papildus īstermiņa likviditātes vajadzībām kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām būtu arī jāpieņem finansēšanas struktūras, kas ir stabilas ilgākā termiņā. BCBS 2010. gada decembrī piekrita, ka NSFR līdz 2018. gada 1. janvārim kļūs par minimālo standartu un ka BCBS ieviesīs stingrus pārskatu sniegšanas procesus, lai uzraudzītu šo rādītāju pārejas periodā, un turpinās pārskatīt šo standartu ietekmi uz finanšu tirgiem, kredītu termiņu pagarināšanu un ekonomikas izaugsmi, vajadzības gadījumā novēršot neparedzētas sekas. Tādējādi BCBS piekrita, ka NSFR piemēros novērošanas periodu un ietvers pārskatīšanas klauzulu. Šajā kontekstā EBI, pamatojoties uz šajā regulā paredzēto pārskatu sniegšanu, vajadzētu novērtēt, kā būtu jāizstrādā stabila finansējuma prasība. Pamatojoties uz šo novērtējumu, Komisijai vajadzētu iesniegt Padomei un Eiropas Parlamentam ziņojumu kopā ar atbilstīgiem priekšlikumiem, lai ieviestu šādu prasību līdz 2018. gadam. (77) Vairāku kredītiestāžu un ieguldījumu sabiedrību korporatīvās pārvaldības nepilnības ir veicinājušas pārmērīga un nepārdomāta riska uzņemšanos banku pakalpojumu nozarē, kas sekmēja atsevišķu iestāžu bankrotu un sistēmiskas problēmas. (78) Lai veicinātu iestāžu korporatīvās pārvaldības prakšu uzraudzību un uzlabotu tirgus disciplīnu, kredītiestādēm un ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu publiskot informāciju par saviem korporatīvās pārvaldības pasākumiem. To vadības struktūrām būtu jāapstiprina un jāpublisko paziņojums, sniedzot sabiedrībai pārliecību, ka šie pasākumi ir pietiekami un efektīvi. (79) Lai nodrošinātu pakāpenisku konverģenci starp pašu kapitāla līmeni un konsultatīvas uzraudzības korekcijām, ko piemēro pašu kapitāla noteikšanai Savienībā un pašu kapitāla noteikšanai saskaņā ar šo regulu pārejas periodā, būtu pakāpeniski jāievieš šīs regulas prasības attiecībā uz pašu kapitālu. Ir svarīgi nodrošināt, ka šī pakāpeniskā ieviešana ir saskaņota ar nesenajiem uzlabojumiem, ko īstenojušas dalībvalstis attiecībā uz pašu kapitāla vajadzīgajiem līmeņiem, un dalībvalstīs ieviesto pašu kapitāla definīciju. Šajā nolūkā pārejas periodā kompetentajām iestādēm — noteikta zemākā un augstākā ierobežojuma amplitūdā — būtu jānosaka, kā ātri ieviest šajā regulā noteikto vajadzīgo pašu kapitāla līmeni un konsultatīvas uzraudzības korekcijas. (80) Lai veicinātu vienmērīgu pāreju no atšķirīgām konsultatīvas uzraudzības korekcijām, ko pašreiz piemēro dalībvalstīs, uz šajā regulā noteikto konsultatīvas uzraudzības korekciju kopumu, kompetentajām iestādēm būtu jāspēj pārejas periodā turpināt iestādēm zināmā mērā pieprasīt veikt konsultatīvas uzraudzības korekcijas attiecībā uz pašu kapitālu, kurš atbrīvots no šīs regulas piemērošanas. (81) Lai nodrošinātu, ka iestāžu rīcībā ir pietiekams laiks, lai panāktu atbilstību jauniem vajadzīgiem līmeņiem un pašu kapitāla definīcijai, konkrēti kapitāla instrumenti, kas neatbilst šajā regulā noteiktajai pašu kapitāla definīcijai, būtu pakāpeniski jāizslēdz laikposmā no 2013. gada 1. janvāra līdz 2021. gada 31. decembrim. Turklāt konkrēti valsts ieguldīti instrumenti uz ierobežotu laiku būtu pilnīgi jāatzīst pašu kapitālā. (82) Lai nodrošinātu pakāpenisku konverģenci vienotu noteikumu virzībā attiecībā uz iestāžu īstenotās informācijas sniegšanu, lai tirgus dalībniekiem sniegtu precīzu un vispusīgu informāciju par atsevišķu iestāžu riska profilu, pakāpeniski būtu jāievieš informācijas sniegšanas prasības. (83) Lai ņemtu vērā tirgus tendences un pieredzi saistībā ar šīs regulas piemērošanu, vajadzētu pieprasīt Komisijai iesniegt ziņojumus Eiropas Parlamentam un Padomei — atbilstīgi kopā ar jebkādiem tiesību aktu priekšlikumiem — par kapitāla prasību iespējamo ietekmi uz ekonomikas ciklu, minimālajām pašu kapitāla prasībām attiecībā uz riska darījumiem nodrošinātu obligāciju veidā, lieliem riska darījumiem, likviditātes prasībām, aizņemtajiem līdzekļiem, riska darījumiem attiecībā uz pārceltu kredītrisku, darījuma partnera kredītrisku un sākotnējo riska metodi, maziem riska darījumiem, par atbilstošā kapitāla definīciju, kā arī šīs regulas piemērošanas līmeni. (84) Lai precizētu šajā regulā noteiktās prasības, Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt tiesību aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz šīs regulas tehniskajiem pielāgojumiem, paskaidrojot definīcijas, nolūkā nodrošināt šīs regulas vienotu piemērošanu vai ņemt vērā tendences finanšu tirgos; saskaņot terminoloģiju un pamatdefinīcijas atbilstīgi turpmākajiem būtiskajiem aktiem; pielāgot minētās regulas noteikumus par pašu kapitālu, lai ņemtu vērā izmaiņas grāmatvedības standartos vai Savienības tiesību aktos, vai attiecībā uz uzraudzības prakses konverģenci; paplašināt riska darījuma kategoriju sarakstus standartizētās metodes vai IRB metodes vajadzībām, lai ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos; pielāgot dažus daudzumus, kas ir būtiski šīm riska darījuma kategorijām, lai ņemtu vērā inflācijas ietekmi; pielāgot ārpusbilances posteņu uzskaitījumu un klasifikāciju; pielāgot īpašus noteikumus un tehniskos kritērijus attiecībā uz darījuma partnera kredītriska apstrādi, standartizēto metodi un IRB metodi, kredītriska mazināšanu, vērtspapīrošanu, operacionālo risku, tirgus risku, likviditāti, kapitāla rezervēm, aizņemtajiem līdzekļiem un informācijas sniegšanu, lai ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos vai grāmatvedības standartos, vai Savienības tiesību aktos, vai attiecībā uz uzraudzības prakses un riska mērīšanas konverģenci, kā arī lai ņemtu vērā dažādu tādu jautājumu pārskatīšanu, kas saistīti ar Direktīvu 2004/39/EK. (85) Komisija arī būtu jāpilnvaro pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz regulā paredzētā pašu kapitāla līmeņa vai riska pakāpju pagaidu pazemināšanu, lai ņemtu vērā īpašus apstākļus; precizētu dažu riska darījumu atbrīvojumu no minētās regulas noteikumiem par liela riska darījumiem; noteiktu summas, kas ir būtiskas tirdzniecības portfeļa kapitāla prasību aprēķinos, lai ņemtu vērā attīstību ekonomikas un monetārajā jomā; pielāgotu to ieguldījumu sabiedrību kategorijas, kuras ir atbilstīgas saņemt dažas atkāpes attiecībā uz noteikto pašu kapitāla līmeni, lai ņemtu vērā izmaiņas finanšu tirgos; paskaidrotu prasību, ka ieguldījumu sabiedrībām būtu jāuztur pašu kapitāls, kas ir vienāds ar ceturto daļu no iepriekšējā gada fiksētajiem pieskaitāmajiem izdevumiem, lai nodrošinātu minētās regulas vienotu piemērošanu; noteiktu pašu kapitāla elementus, no kuriem būtu jāatskaita iestādes turējumā esošie attiecīgo sabiedrību finanšu instrumenti; ieviestu papildu pārejas noteikumus attiecībā uz aktuāro guvumu un zaudējumu apstrādi, aprēķinot iestāžu noteiktās pensiju pabalstu saistības; uz laiku palielinātu pašu kapitāla līmeni; kā arī noteiktu likviditātes prasības. (86) Īpaši svarīgi ir, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, atbilstīgi apspriestos, proti, arī ekspertu līmenī. Komisijai, sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, būtu jānodrošina, lai attiecīgos dokumentus vienlaikus, laikus un regulāri nosūta Eiropas Parlamentam un Padomei. (87) Komisija arī būtu jāpilnvaro saskaņā ar steidzamu procedūru pieņemt pašu kapitāla līmeņa, riska pakāpju vai jebkuru citu konsultatīvās uzraudzības prasību pagaidu paaugstinājumu, kas vajadzīgs, lai reaģētu uz tirgus tendencēm. Šādi noteikumi būtu jāpiemēro uz laikposmu, kas nepārsniedz 6 mēnešus, ja vien Eiropas Parlaments vai Padome sešu nedēļu laikā nav iebilduši pret deleģēto aktu. Komisijai būtu jāpamato steidzamības procedūras nepieciešamība. (88) Tehniskajiem standartiem finanšu pakalpojumu jomā būtu jānodrošina saskaņošana, vienoti nosacījumi un noguldītāju, ieguldītāju un patērētāju atbilstīga aizsardzība Savienībā. EBI ir struktūra, kam ir specializētas zināšanas, tādēļ būtu efektīvi un piemēroti tai uzticēt ar politikas izvēlēm nesaistītu regulatīvu un īstenošanas tehnisko standartu projektu izstrādi un to iesniegšanu Komisijai. (89) Komisijai būtu jāpieņem EBI izstrādātie regulatīvo tehnisko standartu projekti tādās jomās kā kooperatīvās sabiedrības vai līdzīgas iestādes, konkrēti pašu kapitāla instrumenti, uzraudzības korekcijas, atskaitīšana no pašu kapitāla, papildu pašu kapitāla instrumenti, mazākuma līdzdalība, ar banku darbību saistīti pakalpojumi, kredītriska korekcijas apstrāde, saistību nepildīšanas varbūtība, zaudējumi, kas var rasties saistību nepildīšanas gadījumā, korporatīvā pārvaldība, pieejas aktīvu riska pakāpēm, uzraudzības prakses konverģence, likviditāte un pašu kapitāla pārejas noteikumi, pieņemot deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu un Regulas (ES) Nr. 1093/2010 10.–14. pantu. Īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, atbilstīgi apspriestos, proti, arī ekspertu līmenī. (90) Komisija arī būtu jāpilnvaro pieņemt īstenošanas tehniskos standartus, pieņemot īstenošanas aktus saskaņā ar LESD 291. pantu un Regulas (ES) Nr. 1093/2010 15. pantu. EBI būtu jāpilnvaro izstrādāt īstenošanas tehniskos standartus iesniegšanai Komisijā attiecībā uz