Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par nostāju, kas Eiropas Savienībai jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar 1972. gada 22. jūlija Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju, lai aizstātu minētā nolīguma 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem /* COM/2014/0268 final - 2014/0141 (NLE) */





PASKAIDROJUMA RAKSTS 1. PRIEKŠLIKUMA KONTEKSTS Reģionālā konvencija par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem[1] (turpmāk “konvencija”) paredz noteikumus par to preču izcelsmi, kas tiek tirgotas saskaņā ar attiecīgajiem nolīgumiem, kuri noslēgti starp Līgumslēdzējām pusēm. Konvenciju 2011. gada 15. jūnijā parakstīja ES un Šveice. ES un Šveice savus pieņemšanas dokumentus konvencijas depozitāram iesniedza attiecīgi 2012. gada 26. martā un 2011. gada 28. novembrī. Piemērojot konvencijas 10. panta 3. punktu, attiecībā uz ES un Šveici konvencija tādējādi stājās spēkā attiecīgi 2012. gada 1. maijā un 2012. gada 1. janvārī. Konvencijas 6. pantā noteikts, ka katra Līgumslēdzēja puse veic atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu šīs konvencijas efektīvu piemērošanu. Šai nolūkā Apvienotajai komitejai, kas izveidota ar Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju[2], būtu jāpieņem lēmums, ar ko 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāj ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz konvenciju. Padomei būtu jānosaka nostāja, kas ES jāieņem Apvienotajā komitejā. 2. APSPRIEŠANĀS AR IEINTERESĒTAJĀM PERSONĀM UN IETEKMES NOVĒRTĒJUMU REZULTĀTI Konsultācijas ar ES dalībvalstīm par Padomes lēmuma projektu notika 2013. gada 13. maija sanāksmē Muitas kodeksa komitejas Produktu izcelsmes nodaļā. Konsultācijas ar konvencijas Līgumslēdzējām pusēm notika Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu darba grupas 2013. gada 14. un 15. maija sanāksmē. Neatkarīgu ekspertu atzinums nebija vajadzīgs. Turklāt nav vajadzīgs arī ietekmes novērtējums, jo ierosinātie grozījumi ir tikai tehniski un spēkā esošā izcelsmes noteikumu protokola būtība netiek mainīta. 3. PRIEKŠLIKUMA JURIDISKIE ASPEKTI Padomes lēmuma juridiskais pamats ir Līguma par Eiropas Savienības darbību 207. panta 4. punkta pirmā daļa saistībā ar tā 218. panta 9. punktu. Priekšlikums ir Savienības ekskluzīvā kompetencē. Tāpēc subsidiaritātes principu nepiemēro. Ierosinātais juridiskais instruments: Padomes lēmums. 2014/0141 (NLE) Priekšlikums PADOMES LĒMUMS par nostāju, kas Eiropas Savienībai jāieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar 1972. gada 22. jūlija Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju, lai aizstātu minētā nolīguma 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 207. panta 4. punkta pirmo daļu saistībā ar tā 218. panta 9. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, tā kā: (1) Nolīguma starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju[3] (turpmāk “nolīgums”) 3. protokols attiecas uz jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm (turpmāk “3. protokols”). (2) Reģionālā konvencija par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem[4] (turpmāk “konvencija”) paredz noteikumus par to preču izcelsmi, kas tiek tirgotas saskaņā ar attiecīgajiem nolīgumiem, kuri noslēgti starp Līgumslēdzējām pusēm. (3) Konvenciju 2011. gada 15. jūnijā parakstīja ES un Šveice. (4) ES un Šveice savus pieņemšanas dokumentus konvencijas depozitāram iesniedza attiecīgi 2012. gada 26. martā un 2011. gada 28. novembrī. Piemērojot konvencijas 10. panta 3. punktu, attiecībā uz ES un Šveici konvencija tādējādi stājās spēkā attiecīgi 2012. gada 1. maijā un 2012. gada 1. janvārī. (5) Konvencijas 6. pantā noteikts, ka katra Līgumslēdzēja puse veic atbilstīgos pasākumus, lai nodrošinātu šīs konvencijas efektīvu piemērošanu. Šai nolūkā Apvienotajai komitejai, kas izveidota ar nolīgumu, būtu jāpieņem lēmums par 3. protokola aizstāšanu ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz konvenciju. (6) Apvienotajā komitejā Eiropas Savienībai tādējādi būtu jāpieņem nostāja, kas izklāstīta pievienotajā lēmuma projektā, IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU. 1. pants Pievienotajā Apvienotās komitejas lēmuma projektā ir izklāstīta nostāja, kas Eiropas Savienībai jāpieņem Apvienotajā komitejā, kura izveidota ar Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju, lai aizstātu minētā nolīguma 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm ar jaunu protokolu, kas attiecībā uz izcelsmes noteikumiem atsaucas uz Reģionālo konvenciju par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem. Savienības pārstāvji Apvienotajā komitejā var vienoties par nelielām izmaiņām lēmuma projektā bez Padomes papildu lēmuma. 2. pants Apvienotās komitejas lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. 3. pants Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā. Briselē, Padomes vārdā — priekšsēdētājs [1] OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp. [2] OV L 300, 31.12.1972., 189. lpp. [3] OV L 300, 31.12.1972., 189. lpp. [4] OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp. PIELIKUMS Projekts ES UN ŠVEICES APVIENOTĀS KOMITEJAS LĒMUMS Nr. [...] ([…] gada […]), ar ko groza Nolīguma starp Eiropas Ekonomikas Kopienu un Šveices Konfederāciju 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm Apvienotā Komiteja ņemot vērā Nolīgumu starp Eiropas Ekonomikas kopienu un Šveices Konfederāciju, kas parakstīts Briselē 1972. gada 22. jūlijā[1] (turpmāk “nolīgums”), un jo īpaši tā 11. pantu, ņemot vērā nolīguma 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm (turpmāk “3. protokols”), tā kā: (1) Nolīguma 11. pants atsaucas uz 3. protokolu, kurā noteikti izcelsmes noteikumi un paredzēta izcelsmes kumulācija starp ES, Šveici (ieskaitot Lihtenšteinu), Islandi, Norvēģiju, Turciju, Fēru salām un Barselonas procesa dalībniekiem[2]. (2) Nolīguma 3. protokola 39. pants nosaka, ka Apvienotā komiteja, kas paredzēta ar nolīguma 29. pantu, var pieņemt lēmumu grozīt minētā protokola noteikumus. (3) Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem[3] (turpmāk “konvencija”) nolūks ir ar vienu tiesību aktu aizstāt protokolus par izcelsmes noteikumiem, kuri pašlaik ir spēkā Eiropas un Vidusjūras reģiona valstīs. (4) Konvenciju 2011. gada 15. jūnijā parakstīja ES un Šveice. (5) ES un Šveice savus pieņemšanas dokumentus konvencijas depozitāram iesniedza attiecīgi 2012. gada 26. martā un 2011. gada 28. novembrī. Piemērojot konvencijas 10. panta 3. punktu, attiecībā uz ES un Šveici konvencija tādējādi stājās spēkā attiecīgi 2012. gada 1. maijā un 2012. gada 1. janvārī. (6) Ar konvenciju stabilizācijas un asociācijas procesa dalībnieki ir iekļauti Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu izcelsmes kumulācijas zonā. (7) Ja pāreja uz konvenciju visām kumulācijas zonā esošajām Līgumslēdzējām pusēm nenotiek vienlaikus, nebūtu jārodas situācijai, kas ir nelabvēlīgāka par iepriekšējo situāciju, kura atbilda protokolam. (8) Nolīguma 3. protokols tādēļ būtu jāgroza, lai izdarītu atsauci uz konvenciju, IR NOLĒMUSI ŠĀDI. 1. pants Nolīguma 3. protokolu par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm aizstāj ar šā lēmuma pielikuma tekstu. 2. pants Šis lēmums stājas spēkā tā pieņemšanas dienā. To piemēro no [2014. gada 1. xx]. [Vieta] Apvienotās Komitejas vārdā — priekšsēdētājs Pielikums 3. protokols par jēdziena “noteiktas izcelsmes izstrādājums” definīciju un administratīvās sadarbības metodēm 1. pants Piemērojamie izcelsmes noteikumi Šā nolīguma īstenošanas nolūkā piemēro Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem[4] (turpmāk “konvencija”) I papildinājumu un attiecīgos II papildinājuma noteikumus. Reģionālās konvencijas par Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu preferenciāliem izcelsmes noteikumiem I papildinājumā un attiecīgajos II papildinājuma noteikumos ar visām atsaucēm uz “attiecīgo nolīgumu” saprot atsauces uz šo nolīgumu. 2. pants Strīdu izšķiršana Ja strīdus, kas radušies saistībā ar konvencijas I papildinājuma 32. pantā minētajām pārbaudes procedūrām, nevar izšķirt starp muitas iestādēm, kuras pieprasa pārbaudi, un par šīs pārbaudes veikšanu atbildīgajām muitas iestādēm, tos nodod Apvienotajai komitejai. Visos gadījumos strīdu izšķiršana starp importētāju un importētājvalsts muitas iestādēm notiek saskaņā ar minētās valsts tiesību aktiem. 3. pants Protokola grozījumi Apvienotā komiteja var pieņemt lēmumu grozīt šā protokola noteikumus. 4. pants Izstāšanās no konvencijas 1. Ja ES vai Šveice konvencijas depozitāram rakstiski dara zināmu savu nodomu izstāties no konvencijas saskaņā ar tās 9. pantu, ES un Šveice nekavējoties sāk sarunas par izcelsmes noteikumiem, lai īstenotu šo nolīgumu. 2. Iekams nav stājušies spēkā šādi sarunu ceļā no jauna pieņemti izcelsmes noteikumi, šim nolīgumam piemēro konvencijas I papildinājuma izcelsmes noteikumus un vajadzības gadījumā attiecīgos II papildinājuma noteikumus, kuri bija spēkā izstāšanās brīdī. Tomēr no izstāšanās brīža konvencijas I papildinājuma izcelsmes noteikumus un vajadzības gadījumā attiecīgos II papildinājuma noteikumus saprot tā, ka divpusējā kumulācija tiek pieļauta tikai starp ES un Šveici. 5. pants Pārejas noteikumi. Kumulācija 1. Neatkarīgi no konvencijas I papildinājuma 3. panta starp ES un Šveici turpina piemērot šā nolīguma 3. protokola 3. un 4. pantā paredzētos kumulācijas noteikumus, kuri grozīti ar ES un Šveices Apvienotās komitejas 2005. gada 15. decembra Lēmumu Nr. 3/2005[5], līdz brīdim, kad konvenciju sāk piemērot attiecībā uz visām Līgumslēdzējām pusēm, kas uzskaitītas minētajā 3. un 4. pantā. 2. Neatkarīgi no konvencijas I papildinājuma 16. panta 5. punkta un 21. panta 3. punkta, ja kumulācija attiecas tikai uz EBTA valstīm, Fēru salām, ES, Turciju un Stabilizācijas un asociācijas procesa dalībniekiem, izcelsmes apliecinājums var būt preču pārvadājumu sertifikāts EUR.1 vai izcelsmes deklarācija. [1] OV L 300, 31.12.1972., 189. lpp. [2] Alžīrija, Ēģipte, Izraēla, Jordānija, Libāna, Maroka, Palestīna, Sīrija un Tunisija. [3] OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp. [4] OV L 54, 26.2.2013., 4. lpp. [5] OV L 45, 15.2.2006., 2. lpp.