[pic] | EIROPAS KOMISIJA | Briselē, 30.3.2011 COM(2011) 160 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI 2010. gada ziņojums par ES Pamattiesību hartas piemērošanu SEC(2011) 396 galīgā redakcija KOMISIJAS ZIŅOJUMS EIROPAS PARLAMENTAM, PADOMEI, EIROPAS EKONOMIKAS UN SOCIĀLO LIETU KOMITEJAI UN REĢIONU KOMITEJAI 2010. gada ziņojums par ES Pamattiesību hartas piemērošanu Ievads Līdz ar Lisabonas līguma spēkā stāšanos Eiropas Savienības Pamattiesību harta[1] ir kļuvusi juridiski saistoša. Tādējādi tiek ievērojami stiprināts tiesiskuma princips Eiropas Savienības pārvaldē. Tas ir īpašs pagrieziens ceļā, kas sākts jau pirms desmitiem gadu. Agrāk Savienības pienākums ievērot pamattiesības bija nostiprināts Tiesas judikatūrā. Tagad Harta ir viens, visaptverošs un juridiski saistošs tiesību akts, kurā apkopotas Savienības iestādēm un struktūrām saistošas pamattiesības. Harta nav tikai teksts, kurā aprakstīti abstrakti principi. Tā ir jāpiemēro katru reizi, kad ES iestādes vai struktūras rīkojas vai citā veidā tiek īstenotas ES tiesības, lai cilvēki efektīvi varētu baudīt savas pamattiesības. Tādēļ Eiropas Komisija 2010. gadā pieņēma Stratēģiju Pamattiesību hartas efektīvai īstenošanai Eiropas Savienībā[2]. Savienībai ir jākļūst par paraugu. Harta ir jāievēro visos ES likumdošanas posmos – no dienas, kad Eiropas Komisija sāk sagatavot priekšlikumus, visu grozījumu gaitā, ko priekšlikumi piedzīvo likumdošanas procesā, un līdz pat spēkā stāšanās dienai pēc tam, kad tos ir pieņēmis Eiropas Parlaments un Padome, un kad dalībvalstis uzsāk to īstenošanu. Komisija no savas puses ir uzlabojusi tiesību aktu priekšlikumu ietekmes uz pamattiesībām novērtējumu, izveidojot "pamattiesību kontrolsarakstu", lai sistemātiski pārbaudītu priekšlikumu saderību ar hartu. Komisija minētajā stratēģijā paziņoja par savu nolūku iesniegt gada ziņojumu, kurā būtu izvērtēts progress saistībā ar hartas piemērošanu un īstenošanu jomās, kurās Savienībai ir tiesības rīkoties. Šajā 2010. gada ziņojumā par ES Pamattiesību hartas piemērošanu pirmo reizi ir apkopots vispusīgs pārskats par vissvarīgāko informāciju, kas atspoguļo hartas dinamisku piemērošanu. Gada ziņojumā ir aprakstītas konkrētas problēmas, ar kurām saskaras cilvēki, un paskaidrots, ko ES iestādes ir darījušas, lai atrisinātu šīs problēmas savu iespēju robežās, vai arī paskaidrots, kāpēc ES dažreiz nevarēja rīkoties, ņemot vērā Līgumos noteiktos pilnvaru ierobežojumus. Gada ziņojumā turklāt aprakstīts, kā ES iestādes, sākot ar Komisiju, ievēro pamattiesības, izstrādājot, veidojot un tālāk attīstot ES politiku. Šis ziņojums un turpmākie ziņojumi ļaus izsekot līdzi ES iestāžu sasniegumiem, īstenojot hartu. SKAIDROJUMS – KāDOS GADīJUMOS HARTA IR PIEMēROJAMA Cilvēku ieinteresētība hartas piemērošanā un īstenošanā ir ļoti liela, turklāt cilvēki ar to saista lielas cerības. Tomēr harta nav piemērojama visās situācijās, kad Eiropas Savienībā tiek aizskarts pamattiesību jautājums. Komisija 2010. gadā saņēma vairāk nekā 4000 vēstuļu no sabiedrības par pamattiesību jautājumiem. Gandrīz trīs ceturtdaļas no šīm vēstulēm bija saistītas ar jautājumiem, kas ir ārpus ES tiesību robežām. Tas norāda, ka bieži vien tiek pārprasta hartas nozīme un nav skaidrības par to, kādos gadījumos harta ir piemērojama. Eiropas Savienībā pamattiesību aizsardzība notiek gan vietējā līmenī dalībvalstu konstitucionālo sistēmu ietvaros, kas ir vecākas par hartu un ar plašāku tiesu praksi, un ES līmenī ar hartas palīdzību. Harta ir piemērojama visu ES iestāžu un struktūru rīcībai. Jo īpaši tā attiecas uz Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas likumdošanas darbu, kam jābūt saderīgam ar hartu, lai būtu ievērotas ES tiesību prasības. Harta ir piemērojama arī Eiropas Savienības ārējai rīcībai[3]. Dalībvalstu rīcībai harta ir piemērojama tikai tad, ja tās īsteno ES tiesību aktus. Tā nav piemērojama situācijās, kuras nav saistītas ar ES tiesībām, un harta nepaplašina Līgumos noteiktās Savienības pilnvaras[4]. Gadījumos, kad harta nav piemērojama, pamattiesības joprojām tiek garantētas valstu līmenī saskaņā ar valstu konstitucionālajām sistēmām. Dalībvalstīs ir spēkā valstu noteikumi par pamattiesībām, kuru ievērošanu nodrošina valstu tiesas. Nodrošināt pamattiesību ievērošanu ir valsts iestāžu, tostarp tiesu, pienākums. Turklāt visām dalībvalstīm, neatkarīgi no to pienākumiem saskaņā ar ES tiesībām, ir saistoša Eiropas Cilvēktiesību konvencija. Tāpēc gadījumos, kad ir pārkāptas Eiropas Cilvēktiesību konvencijā aizsargātās pamattiesības, pilsoņi pēc tam, kad visi valsts līmenī pieejamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir izmantoti, var pēdējā instancē vērsties Eiropas Cilvēktiesību tiesā Strasbūrā. Harta tādējādi papildina, bet neaizvieto valstu konstitucionālās sistēmas vai Eiropas Cilvēktiesību konvencijas garantēto pamattiesību aizsardzības sistēmas. UZLABOJOT HARTAS EFEKTīVU PIEMēROšANU CILVēKU INTERESēS Ņemot vērā, ka cilvēki aizvien vairāk interesējas par hartu, ir svarīgi steidzami informēt cilvēkus par to, kādos gadījumos hartā noteiktās tiesības ir piemērojamas, proti, ES iestāžu un struktūru aktiem, kā arī dalībvalstu aktiem, taču tikai tad, ja dalībvalstis īsteno ES tiesību aktus, turklāt ir svarīgi informēt arī par to, kā praksē panākt tiesību ievērošanu, ja tās tomēr tiek pārkāptas. Cilvēkiem ir jāzina, kur viņi šādos gadījumos var vērsties pēc palīdzības. Cilvēki ir jāinformē arī par to, kur vērsties gadījumos, kad harta nav piemērojama, proti, kad valsts iestāžu rīcība nav saistīta ar ES tiesību aktu īstenošanu. Atbilstošas informācijas sniegšana ir īpaši svarīga, lai nodrošinātu, ka neviens pārkāpums nepaliek bez tiesību aizsardzības iespējām. Rīcība ES un valsts līmenī Harta aizsargā indivīdus un juridiskas vienības pret ES iestāžu un struktūru rīcību, kas nav saderīga ar pamattiesībām. ES iestādēm un struktūrām tāpēc ir jāievēro harta. Komisija ir apņēmusies pielietot visus pieejamos līdzekļus, lai nodrošinātu hartas ievērošanu ES līmenī. Ja kāda ES iestāde vai struktūra neievēro hartu, Tiesai ir tiesības pārskatīt akta likumību un Komisijai ir tiesības ierosināt attiecīgo tiesvedību. Dalībvalstu publiskajām iestādēm – likumdošanas, izpildvaras un tiesu varas iestādēm – harta ir jāievēro tikai tad, ja tās īsteno ES tiesību aktus, proti, kad tās piemēro ES regulas vai lēmumus vai īsteno direktīvas. Ja indivīds uzskata, ka valsts iestāde, īstenojot ES tiesību aktus, ir pārkāpusi hartu, viņš var vērsties attiecīgās valsts tiesās. Tiesas vadībā valstu tiesnešiem ir nodotas pilnvaras nodrošināt, ka dalībvalstis, īstenojot ES tiesību aktus, ievēro hartu. Indivīds var arī iesniegt sūdzību Komisijai, kurai savukārt ir tiesības ierosināt pārkāpuma procedūru pret dalībvalsti. Stiprinot dialogu starp ES un valsts iestādēm, kas iesaistītas pamattiesību ievērošanas nodrošināšanā, tostarp arī valsts iestādēm vienlīdzības jautājumos, uzlabosies pilsoņu tiesību aizsardzības efektivitāte. Sūdzības jāiesniedz pareizajā iestādē Ja dalībvalstu rīcība nav saistīta ar ES tiesību aktu īstenošanu, pamattiesības aizsargā valstu konstitūcijas, kurās ir iekļauti pamattiesību aizsardzības noteikumi. Šādās situācijās indivīdi, kuru pamattiesības ir pārkāptas, ir ieinteresēti, lai viņu sūdzību kompetentā valsts iestāde saņemtu pēc iespējas ātrāk neatkarīgi no tā, vai tā ir valdība, tiesa vai specializēta cilvēktiesību aizsardzības iestāde. Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir papildus aizsardzības līmenis pēc tam, kad visi valsts līmenī pieejamie tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir izsmelti. Jānorāda, ka Komisija nav tiesa, kurā iesniegt pārsūdzības par valsts vai starptautisko tiesu lēmumiem. Indivīdiem, kas uzskata, ka viņu pamattiesības ir pārkāptas, ir jābūt nodrošinātai piekļuvei praktiskai informācijai par dalībvalstīs pastāvošajiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem. Komisija ir apņēmusies šo jautājumu atrisināt. Tas nenozīmē jaunu pamattiesību aizsardzības mehānismu ieviešanu, bet gan esošo instrumentu izmantošanas uzlabošanu, informējot sabiedrību par to, kura iestāde ir kompetenta izskatīt konkrēto sūdzību. Vispirms Komisija uzlabos Eiropas e-tiesiskuma portālu, sniedzot sabiedrībai informāciju par to, kur sūdzēties par pamattiesību pārkāpumiem. Gadījumos, kad harta nav piemērojama, Komisija izpētīs, kā sūdzības par pamattiesību pārkāpumiem dalībvalstīs atbilstīgos gadījumos varētu pārsūtīt attiecīgajām valstu iestādēm. Vispirms Komisija 2011. gadā rīkos semināru, kurā piedalīsies Eiropas Parlamenta lūgumrakstu komiteja, valsts iestādes cilvēktiesību aizsardzības jautājumos un citas iestādes, kā tieslietu ministrijas un iestādes vienlīdzības jautājumos, kā arī citas ieinteresētas personas, lai izpētītu, kā varētu izveidot šādu mehānismu. Skaidra un saprotama informācija par hartu Informācija, ko Komisija 2010.gadā savāca par hartas piemērošanu, skaidri norāda, ka ir nepieciešama skaidrāka informācija par to, kādos gadījumos harta ir piemērojama un kas ir attiecīgās atbildīgās iestādes pamattiesību jomā[5]. Lai novērstu kavēšanos un vilšanos pamattiesību aizsardzības jautājumos, valsts iestādēm, ES iestādēm un struktūrām, ieskaitot ES Pamattiesību aģentūru, ir kopīgi jāpieliek pūles, lai labāk informētu pilsoņus par to, kādos gadījumos ir piemērojama harta. SVARīGāKIE PAVēRSIENI 2010. GADā Šis 2010. gada ziņojums parāda, ka hartā ietvertās pamattiesības ir nozīmīgas dažādu Savienības kompetencē ietilpstošo politikas virzienu ietvaros un tās ir rūpīgi jāievēro, plānojot un īstenojot ES rīcību, sākot ar tiesiskumu, transporta politiku un līdz pat robežu pārvaldībai. Ziņojumā ir sniegti daudzi hartas piemērošanas piemēri saistībā ar visām sešām hartas sadaļām (Cieņa, Brīvības, Vienlīdzība, Solidaritāte, Pilsoņu tiesības un Tiesiskums), aptverot daudzas ES politikas jomas. Piemēram, sadaļā Cieņa ietverto tiesību ievērošana ir bijusi nopietna problēma imigrācijas jomā, un 2010. gadā pieņemtajos tiesību aktos tām ir pievērsta īpaša uzmanība, piemēram, Lēmumā par jūras ārējo robežu uzraudzību[6] un FRONTEX regulas grozījumos[7]. Bažas saistībā ar cilvēka cieņu tika ņemtas vērā arī Komisijas Paziņojumā par drošības skeneru izmantošanu Eiropas lidostās[8] . Līdzīgā veidā vairāki problēmjautājumi ir ietekmējuši Komisijas rīcību jomās, kas apskatītas sadaļā par Brīvībām . Plašsaziņas līdzekļu brīvība un brīvība nodarboties ar uzņēmējdarbību īpaši bija Komisijas uzmanības lokā, izstrādājot priekšlikumu par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[9]. Attiecībā uz hartas Vienlīdzības sadaļu bija vērojama pilsoņu un Eiropas Parlamenta īpašā ieinteresētība bērnu tiesību aizsardzībā, kuras rezultātā Komisija šajā jomā pieņēma vairākus ierosinājumus, piemēram, ES Rīcības plānu par nepavadītiem nepilngadīgiem (2010. – 2014. gads)[10]. Diskriminācijas aizlieguma dažādu iemeslu dēļ, tostarp seksuālās orientācijas un rases dēļ, ievērošana joprojām ir svarīgs jautājums, ko apstiprina arī ES Pamattiesību aģentūras sniegtā informācija. Saistībā ar Solidaritātes sadaļu Komisija pielika pūles, lai ļautu efektīvi piemērot ES tiesību aktus darbinieku pamattiesību jomā. Tiesiskuma sadaļas ietvaros minētās tiesības, jo īpaši tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību, vairākkārt ir apskatītas Tiesas spriedumos. Papildus šiem jautājumiem, izpētot pilsoņu un Eiropas Parlamenta pieprasījumus, ir redzams, ka 2010. gada galvenie problēmjautājumi bija datu aizsardzība, piekļuve tiesai, romu integrācija un vienlīdzības veicināšana. Datu aizsardzība Harta garantē indivīdiem tiesības uz personas datu aizsardzību (hartas 8. pants). Eiropas iedzīvotāji ir ļoti ieinteresēti šajā jautājumā un viņus bieži māc bažas par to, kā tiek izmantoti viņu personas dati, kā to skaidri parāda pilsoņu un Eiropas Parlamenta iesniegto jautājumu skaits 2010. gadā. Šie jautājumi attiecas uz plašu tēmu loku, sākot ar datu aizsardzību saistībā ar jaunajām tehnoloģijām līdz pat datu aizsardzības noteikumu ievērošanai trešās valstīs. Jautājumos uzmanība bija pievērsta tādām problēmām kā skolnieku pirkstu nospiedumu vākšana, Google Street View , video novērošanas sistēmas darba vietā, sociālo tīklu tīmekļa vietnes, datu vākšana tautas skaitīšanas vajadzībām un finansējums jaunu tehnoloģiju izpētei drošības jomā. Tehnika ļauj indivīdiem viegli dalīties ar informāciju par savu uzvedību un vēlmēm un ļauj padarīt šo informāciju publiski pieejamu visā pasaulē vēl nepieredzētā mērogā. Lai risinātu šīs problēmas, Komisija 2010. gadā pieņēma visaptverošu pieeju datu aizsardzībai ES[11], kurā noteikti galvenie ES datu aizsardzības tiesiskā regulējuma reformas mērķi: indivīdu tiesību stiprināšana (piemēram, uzlabojot caurskatāmību un personas datu kontroli), datu aizsardzības veicināšana iekšējā tirgū (samazinot administratīvo slogu un nodrošinot vienādus spēles noteikumus), datu aizsardzības noteikumu pārskatīšana policijas un tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās jomā, lai personas dati šajās jomās būtu augstākajā mērā aizsargāti arī tad, ja tos pārsūta ārpus ES, efektīvāka šo noteikumu ievērošanas nodrošināšana (tostarp arī stiprinot un turpmāk saskaņojot datu aizsardzības iestāžu lomu un pilnvaras). Komisija 2011. gadā iesniegs priekšlikumus jaunam vispārīgam datu aizsardzības regulējumam[12]. Eiropas Parlaments 2010. gada 10. februārī uzsvēra nepieciešamību vairāk pievērsties personas datu aizsardzībai starptautiskos nolīgumos par datu nosūtīšanu terorisma apkarošanas nolūkos un nobalsoja pret ierosināto nolīgumu par Teroristu finansējuma izsekošanas programmu ( TFTP ). Tas lika Komisijai ierosināt jaunu nolīgumu, kurā bija iekļauti stingrāki drošības pasākumi datu aizsardzībai; šo nolīgumu Eiropas Parlaments apstiprināja un tas stājās spēkā 2010. gada 1. augustā[13]. Arī Eiropas Savienības Tiesa ir uzsvērusi, cik svarīgas ir pamattiesības uz datu aizsardzību, kad 2010. gada 9. novembrī tā daļēji atcēla ES tiesību aktu, kurā bija pieprasīts publicēt to fizisko personu vārdus, kas saņēma finansējumu no Eiropas Lauksaimniecības garantiju fonda un Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai[14]. Tiesu iestāžu pieejamība Tiesu iestāžu pieejamība nav tikai viena no pamattiesībām, ko garantē hartas 47. pants. Ar tiesiskumu saistīti jautājumi ļoti bieži ietekmē daudzu indivīdu ikdienas dzīvi visā ES. Kur iesniegt prasību citā dalībvalstī? Kādas ir manas kā upura tiesības tiesas procesā? Tie ir tikai pāris no jautājumiem, ar ko saskaras daudzi Eiropas iedzīvotāji. Daudzi iedzīvotāji 2010. gadā sūdzējās Komisijai, ka nav saņēmuši vai nevarēja saņemt pietiekamu atbalstu vai juridisko palīdzību saistībā ar viņu lietu izskatīšanu valstu tiesās. Daudzi pilsoņi sūdzējās par garajām vai dārgajām juridiskajām procedūrām, kas tiem liegušas piekļuvi tiesai. Dažās vēstulēs bija ietverti apvainojumi korupcijā, pušu procesuālo tiesību vienlīdzības principa pārkāpšanā vai norādīts uz dažu valstu tiesu neatkarības trūkumu un tiesību uz taisnīgu tiesu pārkāpumiem. Daudzus no šiem jautājumiem Komisija nevarēja risināt, jo tie ir dalībvalstu kompetencē. Lai uzlabotu to aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesības, kas nesaprot kriminālās tiesvedības valodu vai nerunā tajā, ES 2010. gadā pieņēma vienotus minimuma standartus par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu[15]. Komisija turklāt ierosināja noteikumus, kas paredz, ka personas, ko tur aizdomās par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu, ir jāinformē par viņu tiesībām valodā, ko tie saprot[16]. Ikvienu personu, ko aiztur saistībā ar noziedzīgu nodarījumu vai saskaņā ar Eiropas Apcietināšanas orderi, aizturēšanas laikā ir rakstiski jāinformē par viņa pamata tiesībām un celto apsūdzību, šim nolūkam izmantojot tā saukto paziņojumu par tiesībām. Komisija 2011. gadā turpinās īstenot procesuālo tiesību ceļvedi, kurā paredzēts tiesību aktu kopums taisnīgas tiesas nodrošināšanai, ierosinot noteikumus, kas nodrošinātu efektīvu piekļuvi advokātam un tiesības sazināties ar ģimenes locekļiem, konsulātiem vai darba devējiem. Taču tiesas procesa laikā jāievēro ne tikai apsūdzētā, bet arī upuru tiesības, tāpēc Komisija vēlas uzlabot situāciju arī šajā jomā. Komisija 2011. gadā plāno nākt klajā ar pasākumu kopumu noziedzīgu nodarījumu upuru tiesību uzlabošanai, aizsardzībai un atbalstam visā tiesas procesa laikā un arī ārpus tā. Romu pamattiesības Līguma par Eiropas Savienību 2. pantā ir atzītas minoritāšu tiesības, un hartas 21. pantā ir aizliegta jebkāda veida diskriminācija, tostarp diskriminācija etniskās vai sociālās izcelsmes vai piederības pie nacionālās minoritātes dēļ. Romi ir lielākā Eiropas etniskā minoritāte, kurā ietilpst 10 līdz 12 miljoni cilvēku. Lielu daļu romu ES īpaši smagi skar bezdarbs, galēja nabadzība, slikti mājokļi, zemi veselības aprūpes standarti un apgrūtināta piekļuve izglītībai. Romu sociālā un ekonomiskā iekļautība tāpēc ir ES prioritāte, kā Komisija to uzsvēra 2010. gada 7. aprīļa paziņojumā par galvenajiem problēmjautājumiem saistībā ar romu integrāciju visās ES dalībvalstīs[17]. Visiem ES pilsoņiem ir tiesības pārvietoties un apmesties uz dzīvi citā ES valstī un tiesības netikt diskriminētiem. Valstu iestādes ir tiesīgas izraidīt ES pilsoņus vai anulēt viņu uzturēšanās tiesības, tikai ievērojot konkrētus stingri ierobežotus un skaidri formulētus nosacījums, kas definēti 2004. gada ES Brīvas pārvietošanās direktīvā[18], kurā iekļautas arī procesuālās garantijas, lai izvairītos no patvaļas, diskriminācijas vai nesamērīgiem lēmumiem un tādējādi garantētu pamattiesību ievērošanu, ietverot arī kolektīvas izraidīšanas aizliegumu (hartas 19. panta 1. punkts). Lai nodrošinātu šo tiesību ievērošanu, Komisija nekavējoties rīkojās saistībā ar 2010. gada vasaras notikumiem, kad no Francijas tika izraidīti romu izcelsmes ES pilsoņi. Komisija rūpīgi pārbaudīja, vai attiecīgie pasākumi tika veikti, pilnībā ievērojot ES noteikumus. Pēc šīs Komisijas rīcības Francija un citas dalībvalstis tagad groza savus noteikumus, lai tos saskaņotu ar ES noteikumiem par brīvu pārvietošanos. Strukturālā līmenī romu sociālai un ekonomiskai integrācijai ir nepieciešama aktīva dalībvalstu iesaistīšanās un Eiropas Savienības atbalsts. Ņemot vērā 2010. gada vasaras notikumus, Komisija tūlīt pēc šiem notikumiem izveidoja iekšēju darba grupu, lai novērtētu ES finansējuma izlietojumu dalībvalstīs. Darba grupas sākotnējie secinājumi parādīja, ka dalībvalstis nepietiekami izmanto ES finansējumu efektīvai sociālai un ekonomiskai romu integrācijai. Darba grupa konstatēja vairākas galvenās problemātiskās jomas, proti, nepietiekami izstrādātas stratēģijas, īpašu pasākumu trūkums, lai risinātu tieši romu izcelsmes iedzīvotāju problēmas, zinātības un administratīvās kapacitātes trūkums ES finansējuma izmantošanai, kā arī pilsoniskās sabiedrības un romu kopienu neiesaistīšanās integrācijas pasākumu izstrādē un īstenošanā. Komisija 2011. gadā pieņems ES satvaru valstu stratēģijām romu integrācijai. Komisija turpinās nodrošināt, ka romu izcelsmes iedzīvotāji var baudīt savas ES pilsoņu tiesības bez diskriminācijas. Veicinot vienlīdzību Komisija 2010. gadā, pieņemot Sievietes hartu[19] un Stratēģiju vīriešu un sieviešu līdztiesībai (2010. – 2015. gads)[20], izteica spēcīgu apņemšanos veicināt dzimumu vienlīdzību. Komisija norādīja, ka neskatoties uz vispārējo pozitīvo tendenci attiecībā uz vienlīdzību sabiedrībā un darba tirgū, dzimumu nevienlīdzības izskaušana uz priekšu virzās lēni. Komisija izpētīja problēmas un paziņoja par rīcību šādās piecās prioritārās jomās: vienlīdzīga ekonomiskā neatkarība, vienlīdzīgs atalgojums par vienādu vai vienādi vērtīgu darbu, vienlīdzība lēmumu pieņemšanā, cieņa, integritāte un ar dzimumu saistītas vardarbības izbeigšana un dzimumu vienlīdzība ārpus ES. Progress visās šajās jomās sniegtu vēl neredzētas iespējas daudzām sievietēm un vīriešiem. Sieviešu un vīriešu ar īpašām vajadzībām atbalstam, lai viņi pilnībā varētu baudīt savas tiesības un priekšrocības, ko dod līdzdalība sabiedrības dzīvē, Komisija 2010. gadā sāka Invaliditātes stratēģiju[21]. Stratēģijā minētas astoņas prioritāras jomas: pieejamība, līdzdalība, līdztiesība, nodarbinātība, izglītība un apmācība, sociālā aizsardzība, veselība un pasākumi ārējās darbības jomā. ES 2010.gada decembrī pievienojās ANO Konvencijai par personu ar invaliditāti tiesībām ( UNCRPD ). Stratēģijā ir noteikti ES mehānismi šīs konvencijas īstenošanai, kas papildinās valstu rīcību. 3.5. Eiropas Savienība gatavojas pievienoties Eiropas Cilvēktiesību konvencijai Saskaņā ar Līgumu par Eiropas Savienību ES ir jāpievienojas Eiropas Cilvēktiesību konvencijai. Tāpēc Komisija 2010. gada 17. martā ieteica Padomei sākt pievienošanās sarunas ar Eiropas Padomi. Saskaņā ar Padomes apstiprināto mandātu Komisija sāka pievienošanās sarunas 2010. gada 7. jūlijā. ES pievienošanās Eiropas Cilvēktiesību konvencijai papildinās jau tā spēcīgo pamattiesību aizsardzības režīmu Savienības tiesiskās kārtības ietvaros, ko nodrošina Eiropas Pamattiesību harta un pamattiesību katalogs, ko laika gaitā izstrādājusi Tiesa. Ar to tiks ieviesta papildus tiesas kontrole pār pamattiesību aizsardzību Eiropas Savienībā. Pievienošanās vēl vairāk stiprinās vienoto pamattiesību kultūru ES un parādīs, ka ES piešķir īpašu nozīmi Strasbūras tiesību aizsardzības sistēmai. Tā arī nodrošinās saskaņotu tiesu praksi Eiropas Savienības tiesā un Eiropas Cilvēktiesību tiesā. Secinājums Lai nodrošinātu, ka pilsoņi pilnībā izmanto ES Pamattiesību hartas sniegtās priekšrocības, ES iestādēm un valstu iestādēm ir jāizskaidro, kādos gadījumos harta ir piemērojama. Pirmais gada ziņojums ir pirmais konkrētais solis, ko Komisija sper šajā virzienā. Komisija iesniegs šādu ziņojumu katru gadu, lai uzraudzītu progresu, kas panākts hartas piemērošanas un ievērošanas jomā, un lai nodrošinātu, ka ES saglabā nevainojamu reputāciju pamattiesību aizsardzības jomā. Ar gada ziņojumu palīdzību tiks atbalstīta efektīva hartas īstenošana nepārtrauktā, noteiktā un caurskatāmā veidā, iesaistot visas ieinteresētās personas. Ar šo ziņojumu palīdzību Komisijas vēlas piedāvāt ikgadējas viedokļu apmaiņas iespēju ar Eiropas Parlamentu un Padomi par hartas piemērošanu. Turpmākajos gados Komisija apkopos efektīvas hartas īstenošanas sniegto pieredzi, kā arī indivīdu norādītās problēmas, un attiecīgi pielāgos savu rīcību. [1] Eiropas Savienības Pamattiesību harta, OV C 83, 30.3.2010., 389.–403. lpp. [2] COM (2010) 573 galīgā redakcija, pieejama šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0573:FIN:LV:PDF [3] Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 21. pantu Savienības starptautiskās darbības mērķis ir veicināt visā pasaulē demokrātiju, tiesiskumu, universālu un nedalāmu cilvēktiesību un pamatbrīvību principu, cilvēka cieņas neaizskaramību, vienlīdzības un solidaritātes principu, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Statūtu un starptautisko tiesību ievērošanu. Īstenojot LES 21. pantu, ES piemēro hartu, kā arī attiecīgos Apvieno Nāciju cilvēktiesību standartus. ES gada ziņojums par cilvēktiesībām un demokrātiju pasaulē ir atsevišķs ziņojums par Savienības rīcību ārpus dalībvalstīm. [4] Hartas 51. panta 2. punktā teikts, ka tā nepaplašina Savienības tiesību piemērošanas jomu, paplašinot Savienības kompetences, un Savienībai netiek noteiktas nekādas jaunas kompetences vai uzdevumi, nedz grozītas kompetences un uzdevumi, kā tās noteiktas Līgumos. [5] To apstiprina arī nesenā Eiropas Ombuda un Eiropas Parlamenta rīkotā aptauja. Saskaņā ar aptaujas rezultātiem 72 % Eiropas pilsoņu nejūtas labi informēti par hartu (Eiropas Ombuda 2011. gada 18. marta preses paziņojums EO/11/6). [6] Padomes 2010. gada 26. aprīļa lēmums, ar ko papildina Šengenas Robežu kodeksu attiecībā uz jūras ārējo robežu uzraudzību saistībā ar operatīvo sadarbību, kuru koordinē Eiropas Aģentūra operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām, OV L 111, 4.5.2010., 20.-26. lpp. [7] Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko groza Padomes Regulu (EK) Nr. 2007/2004, ar ko izveido Eiropas Aģentūru operatīvās sadarbības vadībai pie Eiropas Savienības dalībvalstu ārējām robežām (FRONTEX), COM (2010) 61 galīgā redakcija, pieejama šeit: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0061:FIN:LV:PDF [8] COM(2010)311 galīgā redakcija, pieejams šeit: http://ec.europa.eu/transport/air/security/doc/com2010_311_security_scanners_en.pdf [9] Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes Regula par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās, COM(2010)748 galīgā redakcija, pieejams šeit: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0748:FIN:LV:PDF [10] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei. Rīcības plāns par nepavadītiem nepilngadīgiem (2010.–2014. gads), COM(2010)213 galīgā redakcija, pieejams šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0213:FIN:LV:PDF [11] Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai – Vispusīga pieeja personas datu aizsardzībai Eiropas Savienībai, COM(2010)609 galīgā redakcija, pieejams šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0609:FIN:LV:PDF [12] Šajā saistībā jānorāda, ka, nodrošinot pamattiesības uz personas datu aizsardzību, pilnībā jāievēro arī citas Hartā ietvertās pamattiesības un pārējie Līgumu mērķi. [13] Nolīgums starp Eiropas Savienību un Amerikas Savienotajām Valstīm par tādu finanšu ziņojumapmaiņas datu apstrādi un nodošanu, kurus Eiropas Savienība dara pieejamus Amerikas Savienotajām Valstīm, lai īstenotu Teroristu finansēšanas izsekošanas programmu, OV L 195, 27.7.2010., 5.–14. lpp. [14] EST, Apvienotās lietas C-92/09 un C-93/09. Volker und Markus Schecke, Eifert, 9.10.2010. [15] Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 20. oktobra Direktīva 2010/64/ES par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā, OV L 280, 26.10.2010., 1.–7. lpp. [16] Priekšlikums Direktīva par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā, COM(2010)392 galīgā redakcija, pieejama šeit: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0392:FIN:LV:PDF. [17] Paziņojums par Romu sociālo un ekonomisko integrāciju, COM(2010)133 galīgā redakcija, pieejams šeit: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0133:FIN:LV:PDF. [18] Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/38/EK par Eiropas Savienības pilsoņu un to ģimenes locekļu tiesībām brīvi pārvietoties un uzturēties dalībvalstu teritorijā, ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1612/68 un atceļ Direktīvas 64/221/EEK, 68/360/EEK, 72/194/EEK, 73/148/EEK, 75/34/EEK, 75/35/EEK, 90/364/EEK, 90/365/EEK un 93/96/EEK (OV L 158, 30.4.2004., 77.–123. lpp.). [19] Komisijas paziņojums Stingrāka apņemšanās veicināt vīriešu un sieviešu līdztiesību Sieviešu harta. Eiropas Komisijas paziņojums saistībā ar 2010. gada Starptautisko sieviešu dienu, pieminot 15. gadadienu kopš pieņemta deklarācija un rīcības platforma ANO Pasaules sieviešu konferencē Pekinā un 30. gadadienu kopš pieņemta ANO Konvencija par sieviešu visa veida diskriminācijas izskaušanu, COM(2010) 78 galīgā redakcija, pieejams šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0078:FIN:LV:PDF. [20] COM (2010) 491 galīgā redakcija, pieejama šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0491:FIN:LV:PDF. [21] Paziņojums "Eiropas stratēģija invaliditātes jomā (2010–2020); atjaunināta apņemšanās veidot Eiropu bez šķēršļiem”, COM(2010) 636 galīgā redakcija; pieejams šeit:http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0636:FIN:LV:PDF.