Oficiālais Vēstnesis 320 E , 15/12/2005 Lpp. 0161 - 0164



P6_TA(2005)0068 Lūgumrakstu komitejas apspriedes (2003. - 2004. g.) Eiropas Parlementa rezolūcija par Lūgumrakstu komitejas apspriedēm 2003. - 2004. parlamentārā gada laikā (2004/2090(INI)) Eiropas Parlaments, - ņemot vērā tā iepriekšējās rezolūcijas par Lūgumrakstu komitejas apspriedēm, - ņemot vērā 1989. gada 12. aprīļa Iestāžu nolīgumu par lūgumrakstu iesniegšanas tiesību pastiprināšanu [1], - ņemot vērā EK līguma 21. un 194. pantu, - ņemot vērā Eiropas ombuda 2003. gada ziņojumu, - ņemot vērā Reglamenta 45. pantu un 192. panta 6. punktu, - ņemot vērā Lūgumrakstu komitejas ziņojumu (A6-0040/2005), A. tā kā tiesības iesniegt lūgumrakstu ir vienas no pamattiesībām, kas neizbēgami saistīta ar Eiropas Savienības pilsonību; B. tā kā tiesības iesniegt lūgumrakstu kopš 1992. gada ir iekļautas ES līgumā un tās ir apstiprinātas Līgumā par Konstitūciju Eiropai (II-104. pants), ko Eiropas Parlaments pieņēma 2005. gada 12. janvārī [2]; C. tā kā tiesības iesniegt lūgumrakstu Eiropas Parlamentam un tiesības vērsties pie Eiropas ombuda ar sūdzību ir Eiropas Savienības pilsoņiem pieejamo to galveno līdzekļu piemēri, ar kuru palīdzību īstenot savas tiešās demokrātiskās tiesības; D. tā kā saņemto lūgumrakstu kvalitāte un to pieaugošais skaits pierāda, ka pilsoņi, kas dzīvo ES, izmanto šīs tiesības, lai iesaistītos to jautājumu risināšanā, kuri ir svarīgi visai Eiropas Savienībai, kas savukārt Eiropas Parlamentam uzliek pienākumu izskatīt lūgumrakstus efektīvi, pārredzami un bez kavēšanās; E. tā kā Eiropas Parlaments lūgumrakstus vienmēr ir uzskatījis par līdzekli, kas sekmē tā spēju īstenot politiskās uzraudzības pilnvaras, atbildot uz ES pilsoņu bažām, it īpaši attiecībā uz iespējami nopietniem ES tiesību aktu pārkāpumiem vai pamattiesību neievērošanu; F. tā kā ES pilsoņi pieprasa ne tikai labāku ES iestāžu darba sinerģiju, bet arī lielāku pārredzamību un skaidrību par ES iestāžu, it īpaši Eiropas Parlamenta, Komisijas, Padomes, Eiropas ombuda un specializēto aģentūru pienākumiem, no vienas puses, un dalībvalstu varas iestādēm, tostarp dalībvalstu un reģionālo parlamentu lūgumrakstu komitejām un ombuda dienestiem, no otras puses, kuras visas ir svarīgas, jo tās palīdz ES pilsoņiem īstenot viņu likumīgās tiesības; G. tā kā Eiropas Parlaments, kam saskaņā ar grozījumu EK līguma 230. pantā, kuru izdarīja ar Nicas Līgumu, ir tiesības ierosināt lietas Eiropas Tiesā ar tādiem pašiem noteikumiem kā Padomei un Komisijai, t.i., neatkarīgi no tā, vai tiek skartas tā prerogatīvas, cenšas stiprināt tālāk tā rīcībā esošos juridiskos un politiskos instrumentus, lai tādējādi spētu efektīvāk reaģēt uz pilsoņu pamatotajām bažām; H. tā kā Eiropas Parlamentam kā tiešā veidā ievēlētai ES pilsoņu pārstāvības struktūrvienībai Eiropas līmenī ir īpašs pienākums un privilēģija aizstāvēt pilsoņu tiesības; tā kā Parlamentam gadījumā, ja tam jāspēj novērst problēmas, kas pilsoņiem ir likušas meklēt tā palīdzību, tomēr ir vajadzīga palīdzība un uzticama sadarbība, it īpaši no Komisijas kā Līgumu ievērošanas nodrošinātājas puses; I. tā kā dalībvalstīm un pašreizējai Eiropas Savienības Padomes prezidentūrai ir īpašs pienākums pilsoņiem garantēt to, ka dalībvalstu, reģionālās un vietējās varasiestādes, kā arī to padotībā esošās aģentūras ievēro un pareizi piemēro ES iestāžu likumdevējas iestādes pieņemtos tiesību aktus; 1. vēlreiz apstiprina, ka Lūgumrakstu komiteja ir viena no vissvarīgākajām Eiropas Parlamenta struktūrvienībām attiecībā uz parlamentārās uzraudzības īstenošanu pār ES iestādēm, kā arī valsts, reģionālajām, vietējām un sociālajām varasiestādēm, tādējādi uzlabojot ES darbību pārredzamību un izpratni par tām, tā kā tās attiecas uz Eiropas pilsoņiem; 2. atzīmē, ka lūgumraksti sniedz ļoti noderīgu priekšstatu par to, cik lielā mērā atsevišķi pilsoņi uzskata par piepildītām savas cerības attiecībā uz Eiropas Savienību, no kuras viņi bieži jūtas personīgi attālināti, tajā neiesaistīti, kā arī šajā sakarā izjūt atbilstīgas attieksmes trūkumu; 3. uzsver, ka lūgumrakstu procedūra ļauj Eiropas Parlamentam novērtēt un, ja nepieciešams, publiski atklāt politisko mērķu precizitātes trūkumu, nepilnības tiesiskajā sistēmā, politikas jomu praktiskās īstenošanas problēmas vai citus trūkumus, ciktāl tie skar Eiropas Savienību, kā arī dalībvalstu iespējamos pārkāpumus; 4. uzsver Komisijas konstruktīvo lomu lūgumrakstu izskatīšanā un uzskata par ļoti būtisku sadarbību ar to; aicina Komisiju tās gada ziņojumā par Kopienas tiesību aktu piemērošanu norādīt gadījumus, kad pēc ES pilsoņu lūgumrakstu iesniegšanas Parlamenta iesaistīšanās rezultātā ir sākti pārkāpumu tiesvedības procesi; 5. aicina grafiku ikgadējām debatēm un balsojumam plenārsēdē par attiecīgās komitejas darbu un gada ziņojumu par Eiropas ombuda darbību saskaņot ar debatēm par Komisijas gada ziņojumu par Kopienas tiesību aktu piemērošanu; 6. atzinīgi novērtē to, ka iniciatīvas par delegāciju nosūtīšanu uz dažādām dalībvalstīm vai Eiropas Savienības reģioniem, lai tur uz vietas izskatītu lūgumrakstu iesniedzēju problēmas, uzklausītu attiecīgo kopienu viedokļus, kā arī veicinātu kompetento varas iestāžu un plašsaziņas līdzekļu izpratni, ir palīdzējušas efektīvāk koncentrēt uzmanību uz problēmām un daudzos gadījumos ir nodrošinājušas pozitīvu rezultātu lūgumrakstu iesniedzējiem; 7. uzsver savu nodomu efektīvāk izmantot Reglamenta 192. panta 1. punktu, kas ļauj attiecīgajai komitejai izstrādāt ziņojumu vai citādā veidā izteikt savu viedokli par lūgumrakstiem, ko tā atzinusi par piekritīgiem; 8. atgādina par vajadzību skaidri noteikt atbildību un pienākumus Komisijai, Padomei un dalībvalstīm vai citām izraudzītām varasiestādēm, kas piemēro ES tiesību aktus, kā tas norādīts darba dokumentā, kuru Lūgumrakstu komiteja iesniedza Konventa par Eiropas nākotni priekšsēdētājam [3]; 9. uzsver, ka līdz ar tiesību iesniegt lūgumrakstus apstiprināšanu saskaņā ar jauno Konstitūciju, ir jāizveido visām Kopienas iestādēm un dalībvalstīm kopīgi rīcības noteikumi, ņemot vērā Labas pārvaldes rīcības kodeksu, ko ir izstrādājis Eiropas ombuds un atbalstījis Eiropas Parlaments; 10. uzsver, ka, izskatot lūgumrakstus, ļoti bieži ir vēlama Padomes vai attiecīgās dalībvalsts valdības pārstāvja piedalīšanās komitejas sanāksmēs, it īpaši gadījumos, kad lūgumraksts attiecas uz juridiskiem jautājumiem un Eiropas Savienības mērķiem, kuri ir cieši saistīti ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem un politiski jutīgiem tematiem šajā valstī; izsaka pateicību tām dalībvalstīm, kuras ir piedalījušies šajās sanāksmēs, tomēr uzstāj uz to, lai pašreizējā prezidentūra izskatītu iespējas, kā uzlabot Padomes iesaistīšanos komitejas darbībā, iespējams, nozīmējot kādu vecāko amatpersonu ar lūgumrakstiem saistīto jautājumu koordinēšanai; 11. lūdz Padomi noteikt trīs mēnešus ilgu termiņu visiem dalībvalstu valdības departamentiem un aģentūrām, lai sniegtu detalizētu atbildi Lūgumrakstu komitejai un lūgumraksta iesniedzējam(-iem) vai arī ikmēneša paskaidrojumu par kavēšanās iemesliem; 12. uzskata, ka Padomes prezidentūras saistības, kas aprakstītas Iestāžu nolīguma par labāku likumdošanu secinājumos, kuru Eiropas Parlaments, Padome un Komisija pieņēma 2003. gada 16. decembrī [4], nodrošinās Padomes klātbūtni Eiropas Parlamenta komitejās pienācīgā līmenī; 13. atgādina, ka pēc ES paplašināšanās, klāt nākot desmit jaunām dalībvalstīm, attiecīgajai komitejai ir jāpalielina tās kompetence lingvistiskajā, juridiskajā un politiskajā jomā, kā arī uzsver nepieciešamību turpināt komitejas sekretariāta nostiprināšanu un pielāgošanu, lai tas steidzamā kārtā spētu darboties šajos jaunajos apstākļos, jo tā pakalpojumiem jābūt vienādi pieejamiem visiem ES pilsoņiem; uzsver, ka Lūgumrakstu komiteja gatavo tādus vispārējos secinājumus komitejas darba uzlabošanas turpināšanai, kuri tiks pievienoti 2004. - 2005. gada pārskatam; 14. atzīmē, ka Eiropas Parlamentam kopš Nicas Līguma stāšanās spēkā ir tiesības Eiropas Tiesā ierosināt lietas pret citām Kopienas iestādēm, pamatojoties uz kompetences trūkumu, būtisku procedurālo prasību pārkāpumiem, EK līguma vai ar tā piemērošanu saistīto likumu jebkuras normas pārkāpumiem vai ļaunprātīgu pilnvaru izmantošanu neatkarīgi no tā, vai tas ir saistīts ar Parlamenta prerogatīvām; 15. uzskata, ka būtu pamatoti, ja Eiropas Parlaments izmantotu savas EK līguma 230. pantā noteiktās pilnvaras gadījumos, kad ir nepieciešams novērst nopietnu Kopienas likuma pārkāpumu, kas atklāts lūgumraksta izskatīšanas gaitā, un kad pastāv būtiska atšķirība attiecībā uz to, kā attiecīgajā gadījumā Kopienas tiesību aktos prasīto darbību pilsoņu tiesību aizsardzībai interpretē Parlaments un Komisija, neraugoties uz centieniem tās atrisināt; 16. aicina Padomi un Komisiju pārskatīt 1989. gada Iestāžu nolīgumu ar Eiropas Parlamentu, lai lūgumrakstu iesniedzējiem nodrošinātu efektīvākus kompensācijas līdzekļus, kā arī noteiktu šajā jomā skaidru un saskaņotu iestāžu sadarbības sistēmu; 17. uzskata, ka ir jāizveido pastāvīga darba grupa, lai uzlabotu un pastāvīgi uzraudzītu Eiropas Parlamentam iesniegto lūgumrakstu izskatīšanu; 18. atzinīgi novērtē SOLVIT sistēmas izveidošanu kā neformālu līdzekli, lai palīdzētu privātpersonām un uzņēmumiem risināt ar iekšējo tirgu saistītos jautājumus, un mudina dalībvalstis iesaistīties šajā integrētajā sadarbības shēmā, lai SOLVIT sistēma darbotos plašākā mērogā; 19. mudina Komisiju turpināt centienus — kuri jau devuši vērā ņemamus rezultātus — racionalizēt un paātrināt iekšējās procedūras, reaģējot uz attiecīgās komitejas pieprasījumiem pēc informācijas, kas saistīta ar lūgumrakstiem; 20. atzinīgi vērtē gaidāmo jaunas programmatūras vadības sistēmas ieviešanu darbam ar lūgumrakstiem un pieprasa steidzami izskatīt jautājumu par nepieciešamo cilvēkresursu nodrošināšanu, lai jaunajā sistēmā ātri ievadītu datus un lai tādējādi tā varētu sākt pilnībā darboties pēc iespējas īsākā laikā; 21. lūdz Komisiju noteikt trīs mēnešus ilgu termiņu, lai sniegtu detalizētu atbildi Lūgumrakstu komitejai un lūgumraksta iesniedzējam(-iem) vai arī ikmēneša paskaidrojumu par kavēšanās iemesliem; 22. atzīmē, ka ar lūgumrakstu palīdzību gūtie pienākumi tās ietekmes izgaismošanā, kādu ES politikas jomas atstāj uz atsevišķu pilsoņu dzīvi, rada nepieciešamību rūpīgi apsvērt labāko veidu, kā uzlabot saņemto lūgumrakstu visu izskatīšanas apstrādes procedūru efektivitāti un pārredzamību, paturot prātā, ka salīdzinājumā ar sūdzību izskatīšanas procedūru Komisijā lūgumrakstu izskatīšana jau tagad ir ļoti atklāta pilsoņu problēmu risināšanas metode; 23. atzīst, ka attiecīgās komitejas darbs daudzējādā ziņā atšķiras no citu Parlamenta komiteju darba, jo daudzus jautājumus tā risina neatkarīgi, izmantojot ārēju konsultantu padomus un atsevišķu pilsoņu ieguldījumu, risina daudzus jautājumus, ko tai iesniedzis Parlamenta priekšsēdētājs vai plenārsēde, kā arī bieži atrisina jautājumus bez plenārsēdes vai citu Eiropas Parlamenta struktūrvienību turpmākas līdzdalības; uzskata, ka tas prasa procedūras, kuras neizbēgami atšķiras no citās Eiropas Parlamenta komitejās izmantotajām, bet kurās, iztiekot bez īpašiem Reglamenta noteikumiem, var labāk izmantot komitejā izstrādātās pamatnostādnes, lai nodrošinātu tās darba nepārtrauktību, darba rezultātu saskaņotību un ietekmes pārraudzību; 24. aicina veikt pasākumus, lai nodrošinātu, ka jauno dalībvalstu pilsoņi labāk apzinās savas tiesības iesniegt Eiropas Parlamentam lūgumrakstus saskaņā ar EK līguma 194. pantu par jautājumiem, kas attiecas uz tām ES darbības jomām, kuras viņus skar tieši, kā arī tiesības saskaņā ar EK līguma 195. punktu iesniegt sūdzības ombudam, ja ir aizdomas par sliktu pārvaldību ES iestādēs vai struktūrvienībās; 25. lai racionalizētu dialogu ar ES iestādēm, aicina dalībvalstu parlamentus izveidot savu valstu lūgumrakstu komitejas, lai tās vajadzības gadījumā sadarbotos ar Eiropas Parlamenta attiecīgo komiteju un tajā pašā laikā nodrošinātu pilnīgāku pilsoņu tiesību ārpustiesas demokrātisku aizsardzību Eiropas Savienībā gadījumā, ja tas vēl nav izdarīts; 26. uzdod tā priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju un Lūgumrakstu komitejas ziņojumu Komisijai, Padomei, Eiropas ombudam, dalībvalstu valdībām un parlamentiem, kā arī dalībvalstu ombudiem vai līdzīgām kompetentām struktūrvienībām. [1] OV C 120, 16.5.1989., 51. lpp. [2] Pieņemtie teksti, P6_TA(2005)0004. [3] Darba dokuments, ko iesniedza Konventa par Eiropas nākotni priekšsēdētājam. Referents — Proinsias De Rossa (PE 318.508/déf.). [4] OV C 321, 31.12.2003., 1. lpp. --------------------------------------------------