KOMISIJAS ZIŅOJUMS PAR SUBSIDIARITĀTI UN PROPORCIONALITĀTI(18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads) /* COM/2011/0344 galīgā redakcija */





KOMISIJAS ZIŅOJUMS PAR SUBSIDIARITĀTI UN PROPORCIONALITĀTI (18. ziņojums par tiesību aktu labāku izstrādi, 2010. gads) Ievads Šis ir astoņpadsmitais ikgadējais ziņojums par subsidiaritātes un proporcionalitātes principu piemērošanu ES likumdošanas procesā. Saskaņā ar protokolu (Nr. 2) par šo principu piemērošanu (turpmāk „Protokols”), kurš pievienots Līgumam par Eiropas Savienības darbību (LESD), Komisijai ik gadu šis ziņojums ir jāiesniedz Eiropadomei, Eiropas Parlamentam, Padomei un valstu parlamentiem.[1] Šajā ziņojumā ir aplūkots, kā principus īsteno dažādas iestādes — Komisija, Eiropas Parlaments, Padome un Reģionu komiteja — un izklāstītas dažas iniciatīvas, kuras ir izraisījušas jautājumus attiecībā uz subsidiaritāti. Ziņojumā arī analizēts, kā ir īstenots valstu parlamentu subsidiaritātes kontroles mehānisms, kas ir viens no inovācijām, ko ieviesa ar Lisabonas līgumu[2]. SUBSIDIARITāTES UN PROPORCIONALITāTES PRINCIPI Subsidiaritāte un proporcionalitāte ir nostiprināta Līguma par Eiropas Savienību (LES) 5. pantā. Subsidiaritāte ir viens no vadošajiem principiem, lai noteiktu robežu starp dalībvalstu un ES atbildību, proti, kam būtu jārīkojas . Ja Savienībai kādā konkrētā jomā ir ekskluzīva kompetence[3], protams, jārīkojas Savienībai. Ja Savienībai un dalībvalstīm kādā jomā ir dalīta kompetence[4], saskaņā ar subsidiaritātes principu tiek atbalstīta prezumpcija par labu dalībvalstu rīcībai. Savienībai jārīkojas tikai tad, ja dalībvalstis nevar pietiekami labi sasniegt mērķus un ja darbības mēroga vai seku dēļ tie ir vieglāk sasniedzami Savienības līmenī. Proporcionalitāte ir viens no vadošajiem principiem, lai noteiktu, kā Savienībai būtu jāīsteno sava kompetence, kas var būt gan ekskluzīva, gan dalīta, — t. i., kādai jābūt ES rīcības formai un saturam . LES noteikts, ka Savienības rīcības saturam un veidam jābūt samērīgam ar Līgumu mērķu sasniegšanai nepieciešamo. Pieņemot lēmumu, priekšroka vienmēr jādod risinājumam, kas ir vismazāk ierobežojošs. PRINCIPU PIEMēROšANA IESTāDēS Lietpratīga regulējuma pamatā ir lēmumu pieņemšana par to, vai ierosināt ES līmeņa rīcību (subsidiaritāte), un ja jā, tad kādam jābūt šīs rīcības mērogam (proporcionalitāte)1. Vajadzīgais rīcības līmenis dažkārt izriet politikas izstrādes un starpiestāžu likumdošanas procesā. Argumentiem attiecībā uz subsidiaritāti un proporcionāli obligāti jābūt pārredzamiem , jo tas ļauj dažādajiem dalībniekiem konstruktīvi spriest par savas nostājas pamatotību. Tādēļ neatkarīgi no iniciatīvas izcelsmes tiesību akta projektā jābūt detalizētam „paziņojumam”, kas ļauj citām iesaistītajām personām novērtēt atbilstību šim principam. Saskaņā ar Protokolu šajā paziņojumā ir jābūt vērtējumam par ierosinājuma finanšu ietekmi, jāņem vērā finanšu un administratīvais slogs un — direktīvu gadījumā — jāmin iespējamās sekas saistībā ar valstu un reģionālajiem noteikumiem. Secinājumiem jābūt pamatotiem ar kvalitatīviem un, kad vien iespējams, kvantitatīviem rādītājiem. Subsidiaritāti nevar viegli pamatot ar darbības kritērijiem. Protokolā (tā Lisabonas līguma pārskatītajā redakcijā) vairs netiek minēti atbilstības testi, piemēram, „vajadzība” un „ES pievienotā vērtība”. Tā vietā attiecībā uz piemērošanu ir uzsvērti procesuālie aspekti, nodrošinot, ka visām galvenajiem dalībniekiem tiek dota iespēja izteikties. Komisija, veicot analīzi, ir turpinājusi izmantot „vajadzības” un „ES pievienotās vērtības” testus un iesaka to darīt arī citiem dalībniekiem. Pirmslikumdošanas posmā ir svarīgi sniegt godīgu politisku vērtējumu, lai nodrošinātu, ka priekšlikumos jau pašā sākumā tiek pareizi risināti subsidiaritātes jautājumi. Posmā pēc tiesību akta pieņemšanas var aicināt Tiesu pārbaudīt pieņemtā tiesību akta likumību. Tiesa vēl nav anulējusi nevienu tiesību aktu tādēļ, ka būtu pārkāpts subsidiaritātes princips. Komisija Komisijai, kura saskaņā ar tās iniciatīvas tiesībām ir galvenā tiesību aktu priekšlikumu autore, jānodrošina, lai pareizā izvēle, vai un kā ierosināt Eiropas līmeņa rīcību, tiktu izdarīta politikas veidošanas agrīnā posmā. Komisija publicē arī visu galveno iniciatīvu ceļvežus[5]. Ceļvežos ir izklāstītas Komisijas ieceres, tostarp subsidiaritātes un proporcionalitātes sākotnējais pamatojums. Šīs ieceres vēlāk tiek pārbaudītas, apspriežoties ar ieinteresētajām personām un izstrādājot ietekmes novērtējumu (IN). Paziņojums par subsidiaritāti attiecībā uz visiem tiesību aktu priekšlikumiem tiek sniegts paskaidrojuma rakstā un tiek pieminēts priekšlikuma apsvērumos. Ietekmes novērtējumos, kas pievienoti priekšlikumiem, kuriem ir ievērojama ietekme, subsidiaritāte un proporcionalitāte tiek analizēta vissīkāk. Šīs analīzes kvalitāti rūpīgi pārbauda IN padome. Padome 2010. gadā vairāk nekā pusē no pārbaudītajiem gadījumiem[6] izteica piezīmes par subsidiaritātes un proporcionalitātes jautājumiem un konstatēja trīs jomas, kurās nepieciešami uzlabojumi: - vajadzība pēc drošākiem pierādījumiem par ES pievienoto vērtību . Piemēram, attiecībā uz iniciatīvu Eiropas dimensija sportā [7] Padome bija norūpējusies par ierobežoto pierādījumu bāzi plānotajai finansēšanas programmai. Līdzīgā kārtā Padome apšaubīja pievienoto vērtību, ko varētu dot ES līmeņa pasākumi, marķējot preces kā kalnu produktus (sākotnēji šī ideja bija iekļauta lauksaimniecības produktu kvalitātes shēmu kopumā [8]). Abos gadījumos attiecīgie dienesti nolēma veikt papildu analīzi, pirms ierosināt rīcību ES līmenī; - vajadzība pēc rūpīgas subsidiaritātes analīzes attiecībā uz tām iniciatīvām, kas paplašina ES iesaistīšanās jomu . Šis gadījums bija attiecināms uz vairākām iniciatīvām, kuras tika pieņemtas finanšu krīzes seku risināšanai: grozījumiem direktīvās par noguldījumu garantiju sistēmām[9]un par ieguldītāju kompensācijas sistēmām[10], iniciatīvu par īsās pozīcijas pārdošanu un kredītsaistību nepildīšanas mijmaiņas līgumu[11] un balto grāmatu par apdrošināšanas garantiju sistēmām[12]; - ņemot vērā atšķirības valstīs, IN padome vairākos gadījumos apšaubīja ieteikto saskaņošanas līmeni . Tas attiecās uz grozījumiem regulā par judikatūru un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās[13]un priekšlikumu regulai par reģistrētu partnerattiecību mantiskajām sekām[14]. Valstu parlamenti Ar Lisabonas līgumu ieviestais subsidiaritātes kontroles mehānisms palielina valstu parlamentu nozīmi; tie var paust viedokli par tiesību akta priekšlikuma projekta atbilstību subsidiaritātes principam. Atkarībā no argumentēto atzinumu skaita, kuros secināts, ka priekšlikums ir pretrunā subsidiaritātes principam, Līgumā paredzēti divi mehānismi — t. s. „dzeltenās kartes” un „oranžās kartes” procedūras.[15] Abi mehānismi paredz tiesību akta projekta pārskatīšanu, un sekas var būt priekšlikuma grozīšana vai atsaukšana. Kopš 2006. gada Komisija, risinot politisko dialogu,[16] visus jaunos priekšlikumus pārsūta valstu parlamentiem un sniedz atbildes uz to atzinumiem.[17] Kopš 2009. gada 1. decembra šī sistēma tiek izmantota paralēli subsidiaritātes kontroles mehānismam. Līdz 2010. gada beigām Komisija bija izsūtījusi 82 tiesību aktu priekšlikumu projektus Protokola darbības jomā un saņēmusi 211 atzinumus. Kaut arī lielākā atzinumu daļa attiecās uz priekšlikuma saturu, 34 atzinumi izraisīja bažas par subsidiaritāti. Piecos tiesību aktu priekšlikumu gadījumos Komisija saņēma vairākus argumentētus atzinumus[18], tomēr visos šajos gadījumos līdz „dzeltenās kartes” slieksnim bija tālu. Dažās valstu parlamentu atbildēs ir norādīts uz nepietiekamu subsidiaritātes pamatojumu vai šāda pamatojuma trūkumu vairākos Komisijas priekšlikumos. Tas jo īpaši attiecas uz priekšlikumiem par esošo tiesību aktu nelieliem grozījumiem. Komisija veiks pasākumus, lai visu tiesību aktu priekšlikumu paskaidrojuma rakstos nodrošinātu pienācīgu subsidiaritātes pamatojumu, tostarp atgādinot un no jauna apstiprinot iepriekš veikto subsidiaritātes analīzi. Eiropas Parlaments un Padome Likumdevēji — Eiropas Parlaments un Padome — rīkojas pirmslikumdošanas posma nobeiguma stadijā. Tiem jāapstiprina priekšlikuma atbilstība subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem un jāsniedz atbilstīgs pamatojums, ja izdarītajam grozījumam ir ietekme uz Savienības rīcības jomu.[19] Padomē katras dalībvalsts Pastāvīgo pārstāvju komiteja ( COREPER ) nodrošina, lai šie principi tiktu ievēroti.[20] Eiropas Parlamentā atbilstību pārbauda par konkrētu tiesību aktu dokumentāciju atbildīgās komitejas kopā ar Juridisko komiteju. Gan Padome, gan Eiropas Parlaments ir izveidojis savas procedūras subsidiaritātes kontroles mehānisma īstenošanai. Lai nodrošinātu, ka parlamentārajā apspriešanā tiek ņemti vērā valstu parlamentu sniegtie pamatotie atzinumi, tika grozīts Parlamenta reglaments.[21] Padome ir nodrošinājusi, ka no dalībvalstu grupas izrietošās iniciatīvas tiek apspriestas ar valstu parlamentiem.[22] Reģionu komiteja Reģionu komiteja izsaka savu viedokli tad, kad ar to konsultējas, vai arī sniedz atzinumu pēc savas iniciatīvas. Lisabonas līgums ļauj Komitejai ex post apstrīdēt tāda tiesību akta likumību, ar kuru varētu būt pārkāpts subsidiaritātes princips, bet to var darīt tikai tajās jomās, kurās jākonsultējas ar Komiteju. Komiteja 2010. gada pieņēma reglamentu[23], saskaņā ar kuru visos tās atzinumos jābūt skaidrai atsaucei uz subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem. Komitejas Subsidiaritātes uzraudzības tīklā (SUT) 2010. gada beigās bija 113 reģionālie partneri. SUT 2010. gadā sarīkoja piecas konkrētiem jautājumiem paredzētas apspriešanas. Tīkls arī uzsāka īstenot pirmo rīcības plānu, lai noteiktu paraugpraksi subsidiaritātes principa piemērošanā Eiropas reģionos un pilsētās. Papildus Komiteja plāno vēl vairāk attīstīt Subsidiaritātes uzraudzības tīkla funkcijas, lai atbalstītu reģionālo parlamentu dalību subsidiaritātes kontroles mehānismā. Komiteja ir sniegusi savu pirmo gada pārskatu par subsidiaritāti.[24] Tiesa Saskaņā ar LESD 263. pantu Eiropas Savienības Tiesa ir kompetenta izskatīt tiesību aktu likumību attiecībā uz subsidiaritātes principa ievērošanu. Protokolā ir skaidri noteikts, ka Reģionu komiteja vai dalībvalstis pašas vai valsts parlamenta vārdā var iesniegt prasību Tiesā. Izņemot spriedumu viesabonēšanas regulas lietā[25], kurš jau tika atspoguļots 2009. gada ziņojumā, citas judikatūras nav bijis. GALVENIE GADīJUMI, KUROS TIKA IZTEIKTAS BAžAS PAR SUBSIDIARITāTI UN PROPORCIONALITāTI Šajā sadaļā tiek aplūkoti Komisijas priekšlikumi, kuri ir izraisījuši visplašākās likumdevēju un ieinteresēto personu diskusijas par subsidiaritāti un proporcionalitāti. Papildinformācija par iepriekšējos ziņojumos minētajiem gadījumiem Attiecībā uz dažiem iepriekšējos ziņojumos minētajiem gadījumiem, piemēram, direktīvām par aviācijas drošības nodevām ,[26] augsnes aizsardzību ,[27] vienlīdzīgas attieksmes principa īstenošanu ārpus darba attiecībām [28] un patērētāju tiesībām [29], likumdošanas procedūras nav īpaši pavirzījušās. Attiecībā uz priekšlikumu par pacienta tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē ,[30] kas tika minēts 2009. gada ziņojumā, pēc ilgām sarunām 2011. gada sākumā tika panākta vienošanās otrajā lasījumā. Visas procedūras gaitā uzmanības centrā bija precīza līdzsvara meklējumi starp valstu kompetences ievērošanu veselības aprūpes organizēšanā un finansēšanā, no vienas puses, un Tiesas atzīto pacientu tiesību kodificēšanu, no otras puses. Attiecībā uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājuma direktīvu ,[31] kas minēta 2008. gada ziņojumā, likumdevēji vēl nav spējuši vienoties par kopīgu nostāju. Pēc apspriešanās ar Eiropas sociālajiem partneriem 2008. gadā Komisija piedāvāja pagarināt tiesības uz grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu no 14 līdz 18 nedēļām, principā saglabājot pilnu algu. Parlamenta 2010. gada oktobrī pieņemtajā rezolūcijā ierosinātā pieeja izvirzīja vēl augstāku mērķi: pagarināt pilnīgi apmaksāto obligāti noteikto grūtniecības un dzemdību atvaļinājumu līdz 20 nedēļām un papildus tam noteikt tiesības uz divas nedēļas ilgu paternitātes atvaļinājumu. Ņemot vērā subsidiaritātes principu, dalībvalstu lielākais vairākums balsoja par labu passerelle klauzulai, kura dod valstu valdībām izvēles brīvību attiecībā uz šīs politikas pielāgošanu savu valstu sociālajām sistēmām. Tomēr Padomē delegāciju paustā pieeja bija elastīgāka. Tās arī uzskatīja, ka taupības ekonomikas apstākļos šie pasākumi izmaksās dārgi. Beļģijas prezidentūra ir nosūtījusi vēstules sociālajiem partneriem, lūdzot to viedokli. Citi subsidiaritātes apspriešanas gadījumi Sezonas darbinieki Komisija legālās ieceļošanas tiesību aktu kopumā izklāstīja priekšlikumu par sezonas nodarbinātības direktīvu [32] . Attiecībā uz šo priekšlikumu ir saņemts līdz šim vislielākais skaits argumentēto atzinumu no valstu parlamentiem[33] — kopā deviņas palātas izteica bažas par subsidiaritātes principu.[34] Tās uzskatīja, ka jautājumam jau ir pietiekami labs regulējums valstu līmenī un ES nespēj pienācīgi ņemt vērā valstu specifiku. Turklāt, ņemot vērā, ka dalībvalstis saglabā kontroli pār uzņemto trešo valstu valstspiederīgo skaitu, priekšlikums var arī nesasniegt mērķi — migrācijas plūsmu pārvaldību. Tajā pašā laikā deviņas palātas[35] sniedza pozitīvus atzinumus, atzīmējot, ka priekšlikums palīdz nodrošināt vienveidīgu aizsardzību, vienotus uzņemšanas kritērijus un uzturēšanās apstākļus visā ES. Tās atzinīgi izteicās par dalībvalstīm dotajām tiesībām noteikt uzņemšanas kvotas. Dažas palātas — gan tās, kuras apšaubīja subsidiaritāti, gan tās, kuras to neapšaubīja — uzskatīja, ka priekšlikumā ir pārkāpts proporcionalitātes princips, jo tam var būt ietekme uz valstu sociālās nodrošināšanas sistēmām. Divas palātas[36] oficiāli nostājās pret šo priekšlikumu, pamatojoties uz šo apsvērumu. Komisija atbildēs uzsvēra,[37] ka vienota ES sistēma ir vajadzīga migrācijas plūsmu kropļojumu un nelegālas migrācijas novēršanai, trešo valstu sezonas darbinieku aizsardzībai un sociālā dempinga novēršanai. Tā arī uzsvēra, ka priekšlikumā ir iekļauti noteikumi, kas ļauj dalībvalstīm to pielāgot darba tirgus īpatnībām attiecīgajās valstīs. Reģionu komiteja savā atzinumā ņēma vērā valstu parlamentu viedokli un argumentus. Komiteja tomēr secināja, ka priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam, jo tas attur valstu sistēmas no iesaistīšanās sacensībā par vismazākajām prasībām attiecībā uz sezonas darbinieku aizsardzību. Likumdevēju uzsāktā priekšlikuma apspriešana ir agrīnā posmā. Noguldījumu garantiju sistēmas Komisija 2010. gada jūlijā iesniedza apspriešanai priekšlikumu par noguldījumu garantiju sistēmas [38] nostiprināšanu ES, ko pamudināja darīt finanšu krīzes atsegtās vājās vietas. Par priekšlikumu tika saņemtas 11 atbildes no valstu parlamentiem. No tām piecās[39] tiešā veidā tika paustas bažas par subsidiaritāti; galvenokārt par to, ka direktīvā netiks pietiekami ņemtas vērā valstu sistēmu īpatnības vai arī tiks samazināts pašreizējais aizsardzības līmenis. Cits strīdīgs jautājums bija ierosinātais savstarpējās aizņemšanās mehānisms starp sistēmām, ko uzskatīja par faktoru, kas varētu palielināt morālo apdraudējumu un atņemt motivāciju pietiekama seguma veidošanai valsts līmenī. Tajā pašā laikā sešas palātas[40] konstatēja, ka priekšlikums atbilst subsidiaritātes principam tajā ziņā, ka tas ļautu pārvarēt valstu noteikumu sadrumstalotību. Atbildēs Komisija atzīmēja, ka saskaņošana palīdzētu veicināt finanšu tirgu integrāciju. Sistēmas, kas negarantētu noguldījumus, bet gan savstarpēji pasargātu bankas no maksātnespējas (savstarpējās garantiju sistēmas), varētu turpināt pildīt savas funkcijas. Attiecībā uz savstarpējās aizņemšanās mehānismu Komisija paskaidroja, ka tas varētu tikt izmantots tikai kā pēdējā iespēja, tajā ir iestrādāti aizsardzības pasākumi, lai izvairītos no morālā kaitējuma, un tam kopumā būtu jāsamazina nepieciešamība izmantot nodokļu maksātāju līdzekļus problēmu pārvarēšanai. Pašlaik priekšlikums tiek apspriests Eiropas Parlamentā un Padomē. Pārtikas izdalīšana vistrūcīgākajiem Komisija 2008. gadā izvirzīja priekšlikumu pārskatīt pārtikas dalīšanas programmu trūcīgajām personām,[41] kas bija spēkā kopš 1987. gada. Eiropas Parlaments pauda atbalstu šim priekšlikumam un izdarīja tajā vairākus — galvenokārt tehniskus — grozījumus. Padomē priekšlikuma apspriešana apstājās, jo dalībvalstu bloķējošais mazākums iebilda pret to, norādot, ka sistēma neattiecas uz kopējo lauksaimniecības politiku, jo pārtikas dalīšana ietilpst sociālās labklājības politikā, par kuru ir atbildīgas dalībvalstis. Komisija 2010. gadā pieņēma grozītu priekšlikumu[42], lai 2008. gada priekšlikuma īstenošanas mehānismu pielāgotu Lisabonas līguma noteikumiem. Vairāku valstu parlamenti paziņoja, ka šis priekšlikums neatbilst subsidiaritātes principam. Līdzīgi kā apspriedēs Padomē viņi pauda uzskatu, ka no lauksaimniecības politikas jomas mērķi ir novirzīti uz sociālās politikas jomu. Dažu valstu parlamenti arī atzīmēja, ka 2010. gada priekšlikumam nebija pievienots paziņojums par subsidiaritāti. Komisija, sniedzot atbildes, skaidroja, ka šim priekšlikumam ir divkāršs mērķis. Kaut arī tas neapšaubāmi ir veids, kā risināt Līguma mērķi par nodrošinātību ar pārtiku, tam ir tikpat svarīga nozīme arī valsts intervencei paredzēto lauksaimniecības produktu krājumu izmantošanā. Komisija norādīja, ka rūpīga subsidiaritātes analīze tika sniegta 2008. gada priekšlikumam pievienotajā ietekmes novērtējumā. Gan Reģionu komiteja, gan Ekonomikas un sociālo lietu komiteja uzskatīja priekšlikumu par pieņemamu. Pašlaik to apspriež likumdevēji. Atbalsts lauku attīstībai ELFLA regulā un kopīgu noteikumu noteikšana tiešā atbalsta shēmai lauksaimniekiem Šo priekšlikumu mērķis bija pielāgot Lisabonas līguma noteikumiem pilnvaras, kas Komisijai piešķirtas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005 un Regulu (EK) Nr. 73/2009.[43] Papildus Komisija ieviesa vairākus vienkāršojumus. Saskaņā ar vairāku valstu parlamentu pausto viedokli paskaidrojuma rakstā sniegtais subsidiaritātes pamatojums bija nepietiekams. Dažas palātas turklāt uzskatīja, ka jaunie noteikumi par deleģētajām un īstenošanas pilnvarām de facto piešķirtu Komisijai papildu pilnvaras. Sniegtajās atbildēs Komisija skaidroja Lisabonas līguma noteikumus par deleģētajiem un īstenošanas aktiem un paskaidroja, ka šie priekšlikumi attiecas tikai uz tehniskiem pielāgojumiem un vienkāršojumiem. Tāpēc jauna izsmeļoša subsidiaritātes jautājuma analīze netika uzsākta. Komisija 2011. gadam ir ieplānojusi vairākus līdzīgus aktus pilnvaru pielāgošanai. Ņemot vērā valstu parlamentu paustās bažas, Komisija darīs visu iespējamo, lai pilnveidotu šiem priekšlikumiem pievienotos paziņojumus par subsidiaritāti. Ģenētiski modificēto organismu (ĢMO) audzēšana Šo dokumentu kopumu, kurā ir iekļauts paziņojums, ieteikums un regulas priekšlikums,[44] Komisija pieņēma 2010. gada jūlijā. Dokumentu kopums ir atbilde uz dalībvalstu vairākkārtējiem lūgumiem ļaut pieņemt lēmumus par atļauto ĢMO audzēšanu valsts līmenī, saglabājot ES atļauju sistēmu, kuras pamatā ir riska novērtējums cilvēku veselībai un videi. Kaut arī dažas delegācijas Padomē pozitīvi uztvēra šos tekstus, pieeju kritizēja citas personas, kuras vēlētos, lai pieeja Eiropā būtu pilnībā centralizēta, bieži vien to pamatojot ar iemesliem, kas cieši saistīti ar tēmas jutīgumu. Vienotā Eiropas dzelzceļa telpa Komisija 2010. gada septembrī nāca klajā ar direktīvas priekšlikumu, ar kuru tiktu izveidota „vienota Eiropas dzelzceļa telpa”[45] ar mērķi atdzīvināt dzelzceļa nozari. Luksemburgas Chambre des Députés sniedza argumentētu atzinumu, kurā bija secināts, ka, kaut arī šajā jomā ir iespējama ES rīcība, vairāki konkrēti noteikumi pārkāpj subsidiaritātes un proporcionalitātes principus. Pirmās politikas debates Padomē par priekšlikumu notika 2010. gada decembrī, un tajās tika uzsvērtas zināmas bažas par subsidiaritāti. Viena dalībvalsts priekšlikuma saistībā aicināja ievērot piesardzību, veidojot un publiskojot valsts dzelzceļa infrastruktūras daudzgadu stratēģijas, uzskatot, ka ilgtermiņa infrastruktūras plānošana ir valsts kompetencē. Attiecībā uz maksas pagaidu samazināšanu par piekļuvi sliežu ceļiem vilcieniem, kuri aprīkoti ar Eiropas vilcienu kustības vadības sistēmu, vairākas delegācijas uzsvēra, ka tās vēlas paturēt tiesības noteikt jaunu maksu vai palielināt esošo maksu, lai kompensētu ieņēmumu zudumu, ko radītu šāda maksas samazināšana. Priekšlikums tiks izskatīts pirmajā lasījumā Eiropas Parlamentā. Reģionu komiteja, kaut arī tā vēl nav sniegusi savu atzinumu par subsidiaritāti, ir norādījusi, ka jautājums ir ļoti svarīgs vietējām un reģionālajām iestādēm.[46] Autobusu un tālsatiksmes autobusu pasažieru tiesības Komisija 2008. gadā ierosināja regulu, kuras mērķis ir nodrošināt pakalpojumu kvalitāti un pasažieru tiesības, piemērot visiem autobusu satiksmes pakalpojumiem, tostarp reģionos, pilsētās un piepilsētu teritorijās.[47] Tāds pats viedoklis bija Eiropas Parlamentam. Tomēr dalībvalstu lielākais vairākums Padomē, pamatojoties uz subsidiaritātes apsvērumiem, uzstāja, ka reģionālie, pilsētu un piepilsētu teritorijās sniegtie pakalpojumi izslēdzami no regulas darbības jomas. Panākot galīgo vienošanos Samierināšanas komitejā 2010. gada novembrī, Eiropas Parlaments visbeidzot piekrita regulas vispārīgai piemērošanai tikai tiem pakalpojumiem, kuru ietvaros nobrauktais attālums pārsniedz 250 km. Apmaiņā pret šo ierobežojumu Padome piekrita dažu noteikumu piemērošanai visiem pakalpojumiem. Pasākumi gāzes apgādes drošības aizsardzībai Reaģējot uz Krievijas un Ukrainas gāzes krīzi 2009. gada janvārī, Komisija ierosināja[48] pārskatīt esošos tiesību aktus attiecībā uz gāzes apgādes drošību, lai uzlabotu preventīvos pasākumus, kā arī labāk reaģētu uz konkrētiem piegāžu traucējumiem. Padome kopumā pozitīvi uztvēra šo priekšlikumu, kaut arī vairākas delegācijas pieprasīja papildu paskaidrojumus par tirgus dalībnieku, dalībvalstu un Komisijas funkcijām un atbildību. Padome arī uzstāja, ka lēmums par to, kuri klienti nepietiekamo gāzes piegāžu laikā būtu apkalpojami vispirms, jāatstāj dalībvalstu ziņā. Šis jautājums vēlāk tika apspriests Eiropas Parlamentā pirmajā lasījumā 2010. gada oktobrī. SECINāJUMI Subsidiaritātes un proporcionalitātes jēdzieni ir ES iestāžu politikas veidošanas pamatelementi. Valstu parlamentu subsidiaritātes kontroles mehānisms, kurš tika ieviests ar Lisabonas līgumu, ir palielinājis šā procesa pārredzamību un bagātinājis diskusiju. Tas, ka vairākums Komisijas priekšlikumu nav izraisījuši bažas par subsidiaritāti valstu parlamentos un likumdevēji šos priekšlikumus ir pieņēmuši, nerīkojot plašu apspriešanu par subsidiaritāti, liecina, ka kopumā ir efektīvi veikt subsidiaritātes pārbaudi politikas veidošanas agrīnā posmā. Tomēr ierobežotā skaitā gadījumu starp Eiropas Parlamentu un Padomi ir raisījušās plašas debates par to, kā interpretēt subsidiaritāti. Izsmeļošas politiskas diskusijas ir palīdzējušas rast pienācīgu līdzsvaru starp ES un dalībvalstu atbildību. PIELIKUMS Komisijas iniciatīvas, par kurām saistībā ar subsidiaritātes principa ievērošanu ir saņemti argumentēti atzinumi no valstu parlamentiem Nosaukums | Valstu palātas, kas sniegušas argumentētus[49] atzinumus | 1. | Sezonas darbinieku direktīva, COM(2010) 379 | Austrijas Nationalrat un Bundesrat Čehijas Senát un Poslanecká sněmovna Nīderlandes Eerste Kamer un Tweede Kamer Polijas Senat Apvienotās Karalistes parlamenta apakšnams un augšnams | 2. | Noguldījumu garantiju sistēmas direktīva, COM(2010) 368 | Vācijas Bundesrat un Bundestag Zviedrijas Riksdag Dānijas Folketinget Apvienotās Karalistes parlamenta apakšnams | 3. | Direktīva par pārtikas izdalīšanu vistrūcīgākajām personām Eiropas Savienībā, COM(2010) 486 | Apvienotās Karalistes parlamenta augšnams Francijas Sénat Dānijas Folketinget Zviedrijas Riksdag Nīderlandes Eerste Kamer un Tweede Kamer | 4. | Atbalsts lauku attīstībai ELFLA regulā, COM(2010) 537 | Polijas Sejm un Senat Lietuvas Seimas Luksemburgas Chambre des Députés | 5. | Tiešā atbalsta shēma lauksaimniekiem, COM(2010) 539 | Polijas Sejm un Senat Lietuvas Seimas Luksemburgas Chambre des Députés | 6. | Ieguldītāju kompensācijas sistēma, COM(2010) 371 | Zviedrijas Riksdag Apvienotās Karalistes parlamenta apakšnams | 7. | Eiropas mantojuma zīme, COM(2010) 76 | Francijas Sénat | 8. | Frontex regula, COM(2010) 61 | Polijas Senat | 9. | Mutisks un rakstisks tulkojums kriminālprocesā, COM(2010) 82 | Austrijas Bundesrat | 10. | Zivsaimniecības produktu imports Eiropas Savienībā no Grenlandes, COM(2010) 176 | Itālijas Senato della Repubblica | 11. | Radiofrekvenču spektra politikas programma, COM(2010) 471 | Francijas Sénat | 12. | Vienotā Eiropas dzelzceļa telpa, COM(2010) 475 | Luksemburgas Chambre des Députés | [1] Jautājumi par lietpratīgu regulējumu ir plašāk skatīti Komisijas paziņojumā par lietpratīgu regulējumu (COM(2010) 543). [2] Lisabonas līgums stājās spēkā 2009. gada 1. decembrī. [3] Saskaņā ar LESD 3. pantu šīs jomas ir muitas savienība, iekšējā tirgus darbībai nepieciešamie konkurences noteikumi, eurozonas monetārā politika, jūras resursu saglabāšana un kopējā tirdzniecības politika. [4] Saskaņā ar LESD 4. pantu šīs jomas ir iekšējais tirgus, sociālā politika, kohēzija, lauksaimniecība un zivsaimniecība, vide, patērētāju tiesību aizsardzība, transports, Eiropas komunikāciju tīkli, enerģētika, brīvība, drošība un tiesiskums, kā arī daži sabiedrības veselības aizsardzības jautājumi. [5] Ceļvežiem var piekļūt Komisijas tīmekļa vietnē ietekmes novērtējumiem: http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm. [6] http://ec.europa.eu/governance/impact/key_docs/docs/sec_2011_126_en.pdf. [7] COM(2011) 12; šeit un turpmāk ietekmes novērtējumiem un Ietekmes novērtējuma padomes atzinumiem var piekļūt Komisijas tīmekļa vietnē ietekmes novērtējumiem: http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2011_en.htm. [8] COM(2010) 733. [9] COM(2010) 368. [10] COM(2010) 371. [11] COM(2010) 482. [12] COM(2010) 370. [13] COM(2010) 748 (pārstrādāta redakcija). [14] COM(2011) 127. [15] Skatīt arī Protokola 7. pantu. [16] COM(2006) 211. Skatīt arī Komisijas 2010. gada ziņojumu par attiecībām ar valstu parlamentiem. [17] Skatīt arī http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_en.htm. [18] Skatīt arī pielikumu, papildu informāciju var iegūt IPEX (vietne, kas veltīta informācijas apmaiņai starp parlamentiem): http://www.ipex.eu/ipex/. [19] Skatīt Iestāžu nolīgumu par subsidiaritāti (OV C 329, 6.12.1993., 132. lpp.). [20] Padomes Lēmums 2009/937/ES, OV L 325, 11.12.2009., 35. lpp. [21] Eiropas Parlamenta reglaments http://www.europarl.europa.eu/sides/getLastRules.do?language=LV&reference=TOC . [22] 2010. gadā: direktīva par tiesībām uz mutisku un rakstisku tulkojumu kriminālprocesā (2010/0801 (COD)), direktīva par Eiropas aizsardzības rīkojumu (2010/0802 (COD)) un direktīva par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās (2010/0817 (COD)). [23] OV L 6, 9.1.2010., 14. lpp. [24] http://portal.cor.europa.eu/subsidiarity/news/Pages/CoRSubsidiarityAnnualReport2010.aspx. [25] Lieta C-58/8 Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd. pret uzņēmējdarbības, uzņēmumu un regulatīvās reformas valsts sekretāru attiecībā uz EK Regulu Nr. 717/2007. [26] COM(2009) 217. Šeit un turpmāk sīkas ziņas par apspriešanu iestādēs ir pieejamas PreLex datubāzē: http://ec.europa.eu/prelex/apcnet.cfm. [27] COM(2006) 232. [28] COM(2008) 426. [29] COM(2008) 614. [30] COM(2008) 414. [31] COM(2008) 637. [32] COM(2010) 379. [33] Šeit un turpmāk sīkas ziņas par valstu parlamentu sniegtajiem atzinumiem ir pieejamas ar IPEX datubāzes starpniecību: http://www.ipex.eu/ipex/cms/home/Documents/dossier_COD20100210/lang/en. [34] Precīzāk skatīt pielikumā. [35] Latvijas Saeima, Lietuvas Seimas , Vācijas Bundesrat , Itālijas Senato un Camera dei Deputati , Somijas Eduskunta , Portugāles Assembleia un Spānijas Congreso de los Diputados un Senado . [36] Latvijas Saeima un Lietuvas Seimas. [37] Šeit un turpmāk sīkas ziņas par Komisijas atbildēm valstu parlamentiem ir pieejamas vietnē http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_lv.htm. [38] COM(2010)368 (pārstrādāta redakcija) [39] Precīzāk skatīt pielikumā. [40] Portugāles Assembleia , Itālijas Camera dei Deputati un Senato , Austrijas Nationalrat un Bundesrat un Čehijas Senát . [41] COM(2008) 563. [42] COM(2010) 486. [43] COM(2010) 537 un COM(2010) 539. [44] COM(2010) 380 un COM(2010) 375. [45] COM(2010) 475 (pārstrādāta redakcija). [46] Atzinums COR/2010/297. [47] COM(2008) 817. [48] COM(2009) 363. [49] Pie tiem pieder četri atzinumi, kuri saņemti pēc noteiktā 8 nedēļu termiņa vai kurus attiecīgās palātas pieņēma saskaņā ar saviem iekšējiem noteikumiem.