LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 185/17

Pieteikuma publikācija saskaņā ar 6. panta 2. punktu Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību

2009/C 185/09

Šī publikācija dod tiesības izteikt iebildumus pret pieteikumu atbilstīgi Padomes Regulas (EK) Nr. 510/2006 7. pantam. Komisijai jāsaņem paziņojumi par iebildumiem sešu mēnešu laikā no šīs publikācijas dienas.

KOPSAVILKUMS

PADOMES REGULA (EK) Nr. 510/2006

“FARINE DE PETIT EPEAUTRE DE HAUTE PROVENCE”

EK Nr. FR-IGP-0005-0476-20.06.2005.

ACVN ( ) AĢIN ( X )

Šis kopsavilkums nosaka galvenos produkta specifikācijas elementus informācijas nolūkā.

1. Atbildīgais Departaments Dalībvalstī:

Nosaukums: Institut National de l’Origine et de la Qualité Adrese: 51 rue d’Anjou 75008 Paris FRANCE Tālrunis + 33 153898000 Fakss + 33 142255797 E-pasts: —

2. Grupa:

Nosaukums: Syndicat du Petit Épeautre de Haute-Provence Adrese: Quartier Aumage 26560 Mevouillon FRANCE Tālrunis + 33 475285186 Fakss + 33 475285186 E-pasts: petit.epeautre@orange.fr Sastāvs: ražotāji/pārstrādātāji ( X ) citi ( )

3. Produkta Veids:

1.6. grupa. Svaigi vai pārstrādāti augļi, dārzeņi un labība

4. Specifikācija:

(Regulas (EK) Nr. 510/2006 4. panta 2. punkta prasību kopsavilkums)

4.1. Nosaukums:

“Farine de Petit Épeautre de Haute Provence”

4.2. Apraksts:

Viengraudu kvieši Triticum monococcum ir graudzāļu dzimtas labības augs. Tiem raksturīga akotaina, plakana divrindu vārpa. Graudus sedz plēksnes, pirms lietošanas pārtikā tie jāizloba (un, ja vajadzīgs, jāslīpē). Slīpēti graudi ir lobīti graudi, kuri papildus apstrādāti, lai pilnībā atdalītu plēksnes. Viengraudu kviešiem noteikti vairāki kvalitātes kritēriji. Maksimālais tādu daļiņu procentuālais daudzums, kas nav nevainojamas kvalitātes pamatlabība, drīkst būt 5 %, no kuriem:

2 % ir graudu daļas,

1,5 % ir bojāti graudi vai citu graudu piejaukums (sažuvuši graudi, citas labības graudi, kaitēkļu vai parazītu bojāti graudi, graudi ar iekrāsojušos dīgļaizmetni, izsutuši graudi, sakaltuši graudi),

1 % ir sadīguši graudi,

0,5 % ir dažāda veida piejaukumi (citu sugu graudi, bojāti graudi, pelavas, melnie graudi, miltrasas skarti graudi, beigti kukaiņi vai kukaiņu daļas).

Minimālais graudu īpatsvars vārpās ir 77 kg/hl. Neapstrādātos graudos mitruma saturs nedrīkst pārsniegt 14 %.

Proteīnu saturam lobītos graudos jābūt lielākam par 10,5 %.

Viengraudu kviešu graudus pārstrādā ziloņkaula vai bēšas krāsas miltos. Zemā glutēna satura dēļ Augšprovansas viengraudu kviešu milti briest lēnāk nekā parastie kviešu milti.

AĢIN attiecas uz rupja maluma miltiem, kuros minerālvielu saturs pārsniedz 1,8 %, un uz sijātiem miltiem, kuros minerālvielu saturs ir mazāks par 1,8 %. Abu šo veidu miltos mitruma saturam jābūt zemākam par 14 % un proteīnu saturam jābūt lielākam par 10,5 %.

Samaltos miltus (skat. 4.5. punktu) var iepakot 500 g, 1, 10, 25 vai 50 kg pakās vai maisos, bet var arī piegādāt neiepakotus jebkuram uzņēmējam. Malējs nav vienīgais, kas drīkst veikt iepakošanu.

Tradicionālā veidā starp dzirnu akmeņiem maltos miltus (skat. 4.5. punktu) var iepakot 500 g, 1, 10 vai 25 kg pakās vai maisos.

Ieteicamais miltu derīguma termiņš ir 9 mēneši no malšanas dienas.

4.3. Ģeogrāfiskais apgabals:

AĢIN zona (graudu un sēklu audzēšana, lobīšana un malšana) atrodas vairāk nekā 400 metru augstumā virs jūras līmeņa un aptver 235 pašvaldības četros departamentos (Augšprovansas Alpi, Augšalpi, Droma un Voklīza) Francijas dienvidaustrumos. Tās ir šādas.

Augšprovansas Alpu [Alpes de Haute Provence] departamentā – — visas pašvaldības šādos kantonos: Banon, Forqualquier, Manosque, Noyers-sur-Jabron, Reillanne, Saint Etienne les Orgues, — Château-Arnoux kantonā šādas pašvaldības: Aubignosc, Château Arnoux, Chateauneuf Val St Donat, Montfort un Peipin, — Peyruis kantonā šādas pašvaldības: Ganagobie, La Brillanne, Lurs un Peyruis.

Augšalpu [Hautes Alpes] departamentā – — visas pašvaldības šādos kantonos: Aspres, Büech, Orpierre, Rosans, Ribiers un Serres, — Laragne kantonā šādas pašvaldības: Eyguians, Laragne-Montéglin, Lazer, Le Poët, Upaix, Ventavon.

Dromas [Drôme] departamentā – — visas pašvaldības šādos kantonos: Buis les Baronnies, La Motte Chalencon, Rémuzat, Séderon, — Luc en Diois kantonā šādas pašvaldības: Beaumont en Diois, Beaurières, Charens, Jonchères, La Bâtie des Fonds, Les Près, Lesches en Diois, Luc en Diois, Miscon, Poyols, Val Maravel, Valdrôme, — Nyons kantonā šādas pašvaldības: Arpavon, Aubres, Chateauneuf de Bordette, Chaudebonne, Condorcet, Curnier, Eyrolles, Les Pilles, Montaulieu, Saint Ferréol Trente Pas, Sainte Jalle, Valouse.

Voklīzas [Vaucluse] departamentā – — visas Sault kantona pašvaldības, — Apt kantonā šādas pašvaldības: Apt, Auribeau, Caseneuve, Castellet, Gignac, Lagarde d'Apt, — Rustrel, Saignon, Saint Martin de Castillon, Saint Saturnin d'Apt, Viens, Villars, — Bonnieux kantonā šādas pašvaldības: Buoux un Sivergues, — Gordes kantonā šādas pašvaldības: Lioux un Murs, — Malaucène kantonā šādas pašvaldības: Brantes, Savoillan un Saint Léger du Ventoux, — Mormoiron kantonā šādas pašvaldības: Blauvac, Flassan, Méthamis un Villes sur Auzon, — Pertuis kantonā šādas pašvaldības: Beaumont de Pertuis, Cabrières d'Aygues, Grambois, La Bastide des Jourdans, La Motte d'Aygues, Peypin d'Aygues, Vitrolles.

4.4. Izcelsmes apliecinājums:

Katrā saimniecībā attiecīgos zemes gabalus norāda parcelācijas plānā, kas sagatavots saskaņā ar saimniecības uzskaites žurnālu. Sēklu izcelsmi pārbauda pēc faktūrrēķiniem. Katrā zemes gabalā novāktos daudzumus reģistrē saimniecības uzskaites žurnālā attiecīgā kultūrauga ražas uzskaites lapā.

Katru produkcijas partiju un/vai uzglabājamo partiju uzglabāšanas vietās identificē ar partijas identifikācijas lapām. Šajās lapās turklāt norāda novāktos un nolobītos daudzumus, kā arī lobītāja identifikācijas numuru un lobīšanas datumu. Katrā lobīšanas, malšanas un iepakošanas posmā veic materiāla uzskaiti un sagatavo partijas pavadzīmes. Visi šie pasākumi nodrošina izsekojamību no zemes gabala apsēšanas līdz produkta pārdošanai patērētājam.

4.5. Ražošanas metode:

Ar AĢIN aizsargātos viengraudu kviešus kultivē Augšprovansas ģeogrāfiskajā ražošanas apgabalā augstumā, kas pārsniedz 400 metrus virs jūras līmeņa. Šo kultūru audzē pēc tradicionālas ražošanas metodes: ievēro augu seku, izmanto sēklas, kas izaudzētas šajā ģeogrāfiskajā apgabalā, sēj vasarā un rudenī, neizmanto ķīmiski sintezētus produktus. Mēslojuma daudzums uz hektāru nedrīkst pārsniegt 60 slāpekļa vienības (viena slāpekļa vienība atbilst 1 kg slāpekļa jeb N), 60 kālija vienības (viena kālija vienība atbilst 1 kg kālija oksīda jeb K2O) un 60 fosfora vienības (viena fosfora vienība atbilst 1 kg fosfora pentoksīda jeb P2O5). Augšprovansas viengraudu kviešu graudu augšanai ļoti labvēlīgs ir maija lietus. Jūlijs, kas ir karsts un sauss, nobriedina veselīgus, slimību neskartus graudus. Maksimālā nelobītu graudu raža ir 40 centneru no hektāra.

Pēc novākšanas viengraudu kviešus, kam vēl nav nolobītas ziedplēksnes (atdalītas sēnalas), glabā ģeogrāfiskajā apgabalā līdz nolobīšanai. Lobīšana ir obligāta pirms jebkāda izmantojuma pārtikā vai malšanas miltos; ģeogrāfiskajā apgabalā, atdalot sēnalas no graudiem, to veic lobītāji. Lobīšanā nepieciešama patiesa amata prasme, kas prasa lielu rūpību un piemērotus darbarīkus. Nedrīkst pieļaut, ka grauds tiek sabojāts vai slikti nolobīts, un lobītājam patiesi vajadzīgas “zelta rokas”. Dažādie šķirošanas un lobīšanas posmi ļauj iegūt graudu, kura garums ir no 5 līdz 10 mm un minimālais augstums ir 1,5 mm. Pēc ražas novākšanas graudu lobīšana var gaidīt līdz pat 2 gadiem.

Malšanā nelieto nekādas piedevas, un maļ sausus graudus (tas veicina miltu labāku uzglabājamību, jo tie mazāk oksidējas), izmantojot lobīšanā iegūtos veselos graudus un graudu daļas. Malēja amata prasme izpaužas spējā panākt pareizo ekstrakcijas pakāpi, kas ļauj iegūt vēlamās kvalitātes miltus. Graudu pārstrādei miltos jānotiek sešu mēnešu laikā pēc nolobīšanas. Graudu partijas jāsamaļ triju mēnešu laikā pēc to nogādāšanas dzirnavās. Malums var būt divu veidu: tradicionālais (starp dzirnu akmeņiem) un parastais.

Tradicionālā veida malšanu starp dzirnu akmeņiem veic ģeogrāfiskajā apgabalā. Šādi malt drīkst tikai ražotāji, kas savā saimniecībā pārstrādā pašu izaudzētos graudus.

Tradicionālā graudu malšana un sijāšana tiek veikta, izmantojot dzirnu akmeņus. Šādi iespējams graudus sasmalcināt, tiem nesakarstot. Malšana izpaužas kā vienreizēja graudu iebēršana starp diviem dzirnakmeņiem, kuros ir grope (viens no tiem ir statisks, otrs griežas). Dzirnakmens caurumā iebērtie graudi aiztek pa gropi, tiek samalti, un centrbēdzes spēks tos nostumj no dzirnakmeņu malšanas virsmas. Miltu maisus piepilda, nosver un aizdarina ar rokām.

Parasto malšanu var veikt arī ārpus ģeogrāfiskā apgabala. Pārstrāde notiek vairākos posmos dažādās malšanas un pārveides iekārtās. Pēc katra malšanas un pārveides posma produkcija nonāk miltu sijāšanas iekārtā. Sijāšanas iekārta, kurai ir vētīšanas funkcija, ļauj galaproduktu novadīt atsevišķi (tālākai uzglabāšanai), bet starpproduktus – atkal uz malšanas un pārveides iekārtām.

Abu veidu malšanā iegūst rupja maluma miltus, taču tos var arī apstrādāt ar sijāšanas sistēmas palīdzību.

4.6. Saikne:

Augšprovansas ģeogrāfiskais apgabals ir viendabīga teritorija, kurā valda Vidusjūras klimats, ko ietekmē apgabalam raksturīgais relatīvi lielais augstums virs jūras līmeņa. Sausas vasaras mijas ar aukstām ziemām.

“Petit Épeautre de Haute Provence” ir pielāgojies apgabalam raksturīgajiem klimatiskajiem apstākļiem, jo agrīna sēja tam ļauj izturēt skarbos ziemas apstākļus. Vēlīnās maija lietusgāzes uzlabo graudu kvalitāti, lai gan tās diezgan bieži sākas pārāk vēlu mīkstajiem kviešiem un ziemas miežiem, kurus sēj mēnesi agrāk.

Reģions atrodas uz kaļķakmens karsta tipa pamatiežiem, kuros ir dziļas plaisas un kas izveidojušies terciāra laikmetā. “Petit Épeautre de Haute Provence” ļauj izmantot visnabadzīgāko augsni (ko franču valodā tā arī dēvē par zemi viengraudu kviešu audzēšanai), kurā audzē arī lavandu. Viengraudu kviešu saikni ar šo ģeogrāfisko apgabalu labi raksturo tas, ka tur izvietojušās pārstrādes ražotnes. Graudu lobīšana notiek amatnieku ražotnēs, kas atrodas visā apgabalā. Ūdensteču krastos savulaik atradās daudzas dzirnavas, kurās ražoja arī miltus; starp to dzirnakmeņiem mala dažāda veida graudus. Līdz ar tehnikas attīstību un no paaudzes paaudzē nodoto amata prasmi lobītāji mūsu laikos izmanto īpašus darbarīkus, ko pielāgo katrai atsevišķai graudu partijai un kas ļauj izlobīt vairāk labas kvalitātes graudu, lobīšanas un šķirošanas laikā graudus nesabojājot. Nolobīto graudu kvalitāte ir viens no labākajiem vērtēšanas kritērijiem. Lobīšanas prasme ir saistīta ar pareizā lobīšanas ilguma izvēli. Senāk (par spīti visiem pūliņiem) viengraudu kviešu milti, kuros ir daudz augu valsts tauku, maksāja lētāk nekā cieto kviešu milti, un Augšprovansā bija daudz dzirnavu, kurās viengraudu kviešus varēja pārstrādāt.

Šīm dzirnavām bija liela nozīme, jo tajās ne tikai mala miltus, bet arī lobīja maļamos graudus. Viengraudu kviešu miltus mala tikai tūlītējām vajadzībām, lai tie nesasmaktu, un Augšprovansā tos izmantoja cieto kviešu miltu vietā. Viengraudu kviešu miltu ražošanas apjoms salīdzinājumā ar mīksto kviešu miltiem nav liels, toties tas vienmēr ir bijis stabils.

No vēsturiskā viedokļa interesanti atzīmēt, ka arheoloģiskajos izrakumos vairākās Provansas vietās ir atrastas liecības par viengraudu kviešu audzēšanu Augšprovansā. Kad romieši okupēja Provansu jeb “Provincia”, šo kultūru sāka audzēt iekšzemes kalnu ganībās, kurās romiešu ietekme bija maz jūtama. Pēc Romas impērijas sabrukšanas Provansu iekaroja ģermāņu ciltis, un iedzīvotāji meklēja patvērumu dziļāk iekšzemē. Par savu izdzīvošanu viņi varēja pateikties viengraudu kviešu mazprasīgumam un labajai uzglabājamībai. Viengraudu kviešus Provansā audzēja arī visā viduslaiku periodā. Par šīs kultūras sastopamību dažādās Augšprovansas vietās liecina dažādi administratīvie akti (1338), apsekojumi (1775) un lauksaimniecības statistikas dati (1804–1874).

Viengraudu kviešu milti ir svarīga un labi zināma sastāvdaļa daudzu Augšprovansai tipisku ēdienu receptēs. Izplatītāju un pārstrādātāju apziņā viengraudu kviešu milti ļoti bieži saistās ar Augšprovansu, jo tas ir apgabalam raksturīgs produkts. Augšprovansa ir atzīta par viengraudu kviešu vēsturisko audzēšanas vietu.

Augšprovansas viengraudu kviešu miltus izmanto, lai maizes mīkstumam piešķirtu zeltainu nokrāsu un pašai maizei – maigu riekstu garšu.

4.7. Pārbaudes struktūra:

Nosaukums: ULASE, Organisme Certificateur Adrese: ZA Champgrand 26270 Loriol sur Drome FRANCE Tālrunis +33 475611300 Fakss +33 475856212 E-pasts: info@ulase.fr

4.8. Marķējums:

Marķējumā obligāti jānorāda tirdzniecības nosaukums kopā ar aizsargāto ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, maluma partijas numurs, tīrsvars, ieteicamais derīguma termiņš un iepakotāja vārds, uzvārds vai nosaukums un adrese.