P7_TA(2014)0381

Dzīvnieku veselība ***I

Eiropas Parlamenta 2014. gada 15. aprīļa normatīvā rezolūcija par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par dzīvnieku veselību (COM(2013)0260 – C7-0124/2013 – 2013/0136(COD))

(Parastā likumdošanas procedūra: pirmais lasījums)

(2017/C 443/60)

Eiropas Parlaments,

(1) Oficiālajā Vēstnesī vēl nav publicēts.

P7_TC1-COD(2013)0136

Eiropas Parlamenta nostāja, pieņemta pirmajā lasījumā 2014. gada 15. aprīlī, lai pieņemtu Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. …/2014 par dzīvnieku veselību to dzīvnieku slimību profilaksi un kontroli, kuras ir pārnēsājamas starp dzīvniekiem vai uz cilvēkiem [Gr. 1]

EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME,

ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 43. panta 2. punktu, 114. panta 3. punktu un 168. panta 4. punkta b) apakšpunktu,

ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu,

pēc leģislatīvā akta projekta nosūtīšanas valstu parlamentiem,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu (1),

pēc apspriešanās ar Reģionu komiteju,

saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru (2),

tā kā:

(1) Pārnēsājamas dzīvnieku slimības un šo slimību kontrolei nepieciešamie pasākumi var radīt postošas sekas atsevišķiem dzīvniekiem, dzīvnieku populācijām, dzīvnieku turētājiem un ekonomikai , kā arī būtiski ietekmēt sabiedrības veselību un pārtikas nekaitīgumu . [Gr. 2]

(2) Kā liecina nesena pieredze, pārnēsājamas dzīvnieku slimības var būtiski ietekmēt arī sabiedrības veselību un pārtikas nekaitīgumu , piemēram, tas attiecas uz putnu gripu gripas un salmonellu salmonellas gadījumā . [Gr. 3]

(3) Turkāt nelabvēlīgas mijiedarbības ietekme ir vērojama bioloģiskās daudzveidības, klimata pārmaiņu un citos vides aspektos. Klimata pārmaiņas var ietekmēt jaunu slimību rašanos, jau pastāvošu slimību izplatīšanos un slimības ierosinātāju un vektoru ģeogrāfisko sadalījumu, un tas attiecas arī uz slimībām, kas skar savvaļas dzīvās būtnes.

(3a) Pienācīga dzīvnieku infekcijas slimību — tostarp zoonožu — kontrole ir priekšnoteikums funkcionējošam vienotajam tirgum tirdzniecībai ar dzīviem dzīvniekiem, dzīvnieku izcelsmes produktiem un pārtiku. [Gr. 4]

(4) Lai Savienībā nodrošinātu augstus dzīvnieku veselības un sabiedrības veselības standartus, lauksaimniecības un akvakultūras nozaru racionālu attīstību un lai kāpinātu ražīgumu, dzīvnieku veselības noteikumi būtu jāparedz Savienības līmenī. Šie noteikumi ir vajadzīgi arī kā atbalsts, pabeidzot iekšējā tirgus veidošanu un novēršot infekcijas slimību izplatīšanos.

(4a) Līguma par Eiropas Savienības darbību (LESD) 13. pantā ir atzīts, ka dzīvnieki ir jutīgas būtnes. Savienības tiesību aktos par dzīvnieku labturību tiek prasīts, lai dzīvnieku īpašnieki, dzīvnieku turētāji un kompetentās iestādes ievērotu dzīvnieku labturības prasības, garantētu humānu attieksmi pret dzīvniekiem un novērstu tiem nevajadzīgas sāpes un ciešanas. Šādu noteikumu pamatā ir zinātniski pierādījumi, un tie var uzlabot dzīvnieku veselību. [Gr. 5]

(5) Līdzšinējie Savienības dzīvnieku veselības tiesību akti ir vesela virkne saistītu un savstarpēji radniecīgu pamataktu, ar kuriem ir paredzēti dzīvnieku veselības noteikumi, kas attiecas uz tirdzniecību Savienības iekšienē, dzīvnieku un produktu ievešanu Savienībā, slimību izskaušanu, veterinārajām kontrolēm, slimību paziņošanu un finansiālo atbalstu attiecībā uz dažādām dzīvnieku sugām, taču ar tiem nav nodrošināts vispārējs tiesiskais regulējums, kas noteiktu visā nozarē saskaņotus principus.

(5a) Lai padarītu Savienības tiesību aktu dzīvnieku veselības jomā noteikumus pēc iespējas skaidrākus un tādā veidā nodrošinātu to pilnīgu un pareizu piemērošanu, ir jānosaka kritēriji un principi saskaņā ar šo regulu pieņemto deleģēto un īstenošanas aktu koordinēšanai. [Gr. 6]

(6) Savienības Dzīvnieku veselības stratēģijā (2007–2013) ir postulēts “Profilakse ir labāka nekā ārstēšana”, un Komisija to pieņēma 2007. gada 19. septembra paziņojumā Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lieto komitejai un Reģionu komitejai. Tās mērķis ir pievērst veicināt dzīvnieku veselību, pievēršot lielāku uzmanību profilakses pasākumiem, slimību uzraudzībai, slimību kontrolei un pētniecībai, lai samazinātu saslimstību ar dzīvnieku slimībām un reālās situācijās līdz minimumam samazinātu to uzliesmojumu ietekmi. Stratēģijā ierosināts pieņemt “vienotu un vienkāršotu dzīvnieku veselības jomas tiesisko regulējumu”, tiecoties uz konverģenci ar starptautiskajiem standartiem un tai pat tajā pašā laikā nodrošinot, ka stingri ievēro augstus standartus ir stingri ievēroti augsti standarti dzīvnieku veselības jomā. [Gr. 7]

(7) Šīs regulas mērķis ir īstenot minētajā Dzīvnieku veselības stratēģijā uzņemtās saistības un izklāstīto redzējumu, arī principu “viena veselība” un ar vienotu, vienkāršotu un elastīgu dzīvnieku veselības jomas normatīvo bāzi Savienībai nostiprināt vienotas dzīvnieku veselības politikas tiesisko regulējumu.

(7a) Komisijas paziņojumā par jauno dzīvnieku veselības stratēģiju Eiropas Savienībā ir uzsvērts, ka jāievēro vienota pieeja profilakses un biodrošības pasākumiem, jo lipīgo slimību ierosinātāji var viegli izplatīties no vienas saimniecības uz citu. [Gr. 8]

(8) Dzīvnieki ir pakļauti daudzveidīgām infekcijas slimībām un slimībām, kas nav infekcijas slimības. Daudzas slimības ir ārstējamas, ietekmē tikai atsevišķo attiecīgo dzīvnieku vai arī neizplatās uz citiem dzīvniekiem vai uz cilvēkiem. Savukārt pārnēsājamas slimības, to ietekmei izpaužoties populācijas līmenī, var plašāk skart dzīvnieku veselību un sabiedrības veselību. Šajā regulā paredzētajiem dzīvnieku veselības noteikumiem būtu jāattiecas tikai uz pēdējām slimībām.

(9) Paredzot šos noteikumus par dzīvnieku veselības noteikumus veselību, ir būtiski paredzēt, ņemot ņemt vērā saikni starp dzīvnieku veselību un sabiedrības veselību, vidi, pārtikas un dzīvnieku barības nekaitīgumu, nodrošinātību ar pārtiku un ekonomikas, sociālās jomas ekonomiskos , sociālos un kultūras griezumu aspektus un jo īpaši dzīvnieku labturību, jo dzīvnieku labturība un dzīvnieku veselība ir savstarpēji atkarīgas . [Gr. 9]

(10) Padomes Lēmums 94/800/EK (3), toreizējās Eiropas Kopienas vārdā attiecībā uz tās kompetencē esošo daļu apstiprināja Līgumu par Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) izveidošanu, kā arī nolīgumus, kas izklāstīti minētā līguma 1., 2. un 3. pielikumā – to vidū ir Līgums par sanitāro un fitosanitāro pasākumu piemērošanu (SPS līgums). SPS līgums, liedzot pret PTO dalībvalstīm vērst patvaļīgu vai nepamatotu diskrimināciju, reglamentē, kā izmanto cilvēku, dzīvnieku vai augu izdzīvošanai vai veselībai nepieciešamos pasākumus. Ja pastāv starptautiski standarti, tos nepieciešams izmantot par pamatu. Tomēr dalībvalstīm ir tiesības noteikt pašām savus attiecīgus standartus, ja vien šādi standarti ir zinātniski pamatoti.

(11) Dzīvnieku veselības griezumā SPS līgumā attiecībā uz starptautiskajai tirdzniecībai paredzētajiem dzīvnieku veselības nosacījumiem ir minēti Pasaules Dzīvnieku veselības organizācijas (OIE) standarti. Lai mazinātu tirdzniecības traucējumu risku, ES pasākumiem attiecībā uz dzīvnieku veselību būtu jātiecas attiecīgā līmenī tuvināties OIE standartiem.

(12) Īpašos apstākļos, kad pastāv būtisks risks dzīvnieku veselībai vai sabiedrības veselībai, taču pārliecinošs zinātnisks viedoklis nav sniegts, SPS līguma 5. panta 7. punkts, kas Savienības vajadzībām ir interpretēts Komisijas 2000. gada 2. februāra paziņojumā par piesardzības principu, minētā līguma dalībvalstij paver iespēju uz attiecīgas pieejamas informācijas pamata apstiprināt pagaidu pasākumus. Šādos apstākļos PTO dalībvalstīm tiek prasīts iegūt papildinformāciju, kas nepieciešama, lai objektīvāk izvērtētu risku, un saprātīgā laika periodā pasākumu attiecīgi pārskatīt.

(13) Tāds riska novērtējums, uz kura balstās šajā regulā paredzētie pasākumi, būtu jāpamato ar pieejamajiem zinātniskajiem pierādījumiem un jāveic neatkarīgi, objektīvi un pārredzami. Būtu pienācīgi jāņem vērā arī atzinumi, ko sniedz Eiropas Pārtikas nekaitīguma iestāde, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 178/2002 (4), 22. panta 1. punktu

(14) Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1069/2009 (5), lai novērstu un iespējami samazinātu riskus, ko sabiedrības veselībai un dzīvnieku veselībai rada konkrēti dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti un atvasināti produkti, un jo īpaši lai aizsargātu pārtikas un dzīvnieku barības ķēdes drošumu, attiecībā uz minētajiem produktiem paredz gan sabiedrības veselības, gan dzīvnieku veselības noteikumus. Lai Savienības tiesību aktos novērstu pārklāšanos, šī regula dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem būtu jāpiemēro tikai tādos gadījumos, kur Regulā (EK) Nr. 1069/2009 konkrēti noteikumi nav paredzēti un kur ir iesaistīts dzīvnieku veselībai radītais risks. Piemēram, Regula (EK) Nr. 1069/2009 nereglamentē to, kā ar dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem rīkoties saistībā ar slimību kontroles pasākumiem, tādēļ minētos jautājumus pienācīgi aptver šī regula.

(15) Turklāt konkrēti noteikumi attiecībā uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, arī slimībām, ko iespējams pārnēsāt uz cilvēkiem (“zoonozēm”), jau ir noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 999/2001 (6), Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/99/EK (7), un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 2160/2003 (8) un konkrēti noteikumi attiecībā uz cilvēku infekcijas slimībām – Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumā Nr. 2119/98/EK (9). Minētajiem aktiem pēc šīs regulas pieņemšanas būtu jāpaliek spēkā. Attiecīgi, lai izvairītos no jebkādas Savienības tiesību aktu pārklāšanās, šī regula zoonozēm būtu jāpiemēro tikai tiktāl, ciktāl konkrēti noteikumi jau nav paredzēti minētajos citos Savienības tiesību aktos.

(16) Savvaļas dzīvnieku populācijās sastopamās slimības var negatīvi ietekmēt lauksaimniecības un akvakultūras nozares, sabiedrības veselību, vidi un bioloģisko daudzveidību. Tādēļ ir lietderīgi, lai šīs regulas darbības jomā minētajos gadījumos ietilptu savvaļas dzīvnieki, gan kā šādu slimību iespējamie upuri, gan kā to vektori.

(17) Dzīvnieku slimības tiek pārnēsātas ne tikai tiešā saskarē starp dzīvniekiem un starp dzīvniekiem un cilvēkiem. Tās plašāk izplatās arī ar ūdens un gaisa sistēmu starpniecību, ar tādiem vektoriem kā kukaiņi vai ar mākslīgajā apsēklošanā, olšūnu donēšanā vai embriju pārstādīšanā izmantoto sēklu, olšūnām un embrijiem. Slimību ierosinātājus var saturēt arī pārtika un citi dzīvnieku izcelsmes produkti, piemēram, āda, kažokādas, spalvas, rags un jebkādi citi materiāli, kas atvasināti no kāda dzīvnieka ķermeņa. Turklāt slimības ierosinātājus var izplatīt dažādi citi objekti, piemēram, transportlīdzekļi, aprīkojums, lopbarība un siens un salmi. Tāpēc iedarbīgi ir tādi dzīvnieku veselības noteikumi, kas aptver visus infekcijas ceļus un jebkādu materiālu, kas ar tiem ir saistīts.

(18) Dzīvnieku slimības var nelabvēlīgi ietekmēt dzīvnieku sugu izplatību savvaļā, tādējādi kaitējot bioloģiskajai daudzveidībai. Tāpēc uz mikroorganismiem, kas izraisa dzīvnieku slimības, var attiecināt invazīvo svešzemju sugu definīciju, kas sniegta ANO Konvencijā par bioloģisko daudzveidību. Šajā regulā paredzētajos pasākumos arī ir ņemta vērā bioloģiskā daudzveidība, un tādējādi šai regulai būtu jāaptver tādas dzīvnieku sugas un tādi slimību ierosinātāji (arī tie, kas definēti kā invazīvas svešzemju sugas), kuriem ir nozīme šīs regulas aptverto slimību pārnēsāšanā vai kurus tās skar.

(19) Savienības tiesību aktos, kas pieņemti pirms šīs regulas, sauszemes sugām un ūdensdzīvniekiem ir paredzēti atšķirīgi dzīvnieku veselības noteikumi. Padomes Direktīvā 2006/88/EK p (10) ir paredzēti konkrēti īpaši noteikumi par ūdensdzīvniekiem. Tomēr labas dzīvnieku veselības pārvaldības un labas lopkopības galvenie principi lielākoties ir piemērojami abām dzīvnieku sugu grupām. Tāpēc šīs regulas darbības jomai būtu jāaptver gan sauszemes dzīvnieki, gan ūdensdzīvnieki, un attiecīgā gadījumā tajā šie dzīvnieku veselības noteikumi tajā ir saskaņoti. Tomēr dažos aspektos, piemēram, attiecībā uz dažiem aspektiem , jo īpaši novietņu reģistrēšanā reģistrēšanu un apstiprināšanā apstiprināšanu un dzīvnieku izsekojamībā izsekojamību un to pārvietošanā pārvietošanu Savienībā, šī regula turas pie senāk izraudzītās pieejas šajā regulā ir ievērota agrāk pieņemtā pieeja , proti, sauszemes dzīvnieku un ūdensdzīvnieku vide attiecīgi atšķiras un tātad atšķiras arī veselības aizsardzības prasības to veselības saglabāšanai, tāpēc šiem dzīvniekiem paredzēti atšķirīgi dzīvnieku veselības noteikumu kopumi. [Gr. 10]

(20) Savienības tiesību aktos, kas pieņemti pirms šīs regulas, un jo sevišķi Padomes Direktīvā 92/65/EEK (11), arī ir paredzētas dzīvnieku veselības pamatprasības, kas attiecas uz citām dzīvnieku sugām, kuras nav reglamentētas citos Savienības tiesību aktos, piemēram, uz reptiļiem, abiniekiem, jūras zīdītājiem un citiem dzīvniekiem, kas nav ne ūdensdzīvnieki, ne sauszemes dzīvnieki saskaņā ar šīs regulas definīciju. Cilvēkiem vai citiem dzīvniekiem šādas sugas parasti nerada nozīmīgu veselības apdraudējumu, un tāpēc tām dzīvnieku veselības noteikumus vai nu vispār nepiemēro, vai piemēro tikai nedaudzus. Lai izvairītos no nevajadzīga administratīvā sloga un izmaksām, šajā regulā būtu jāturas pie senāk izraudzītās pieejas, proti, noteikt tiesisko regulējumu attiecībā uz sīki izstrādātiem dzīvnieku veselības noteikumiem, kas reglamentē šādu dzīvnieku un to produktu pārvietošanu un kas paredzami, ja saistītie riski to prasa.

(21) Lolojumdzīvnieku turēšana, arī dekoratīvu ūdensdzīvnieku turēšana mājsaimniecībās un nekomerciālos dekoratīvos akvārijos gan telpās, gan ārpus tām, kopumā ir mazāks veselības risks nekā dzīvnieku citāda turēšana vai pārvietošana lielākā apjomā, piemēram, tā, kā pieņemts lauksaimniecībā. Tāpēc uz šādiem dzīvniekiem nav lietderīgi attiecināt vispārīgās prasības par reģistrēšanu, lietvedību un pārvietošanu Savienībā, jo tādējādi rastos neattaisnots administratīvs slogs un izmaksas. Tāpēc prasības attiecībā uz reģistrēšanu un lietvedību, nebūtu attiecināmas uz lolojumdzīvnieku turētājiem. Turklāt būtu jāparedz konkrēti noteikumi par lolojumdzīvnieku nekomerciālu pārvietošanu Savienības iekšienē.

(22) Dažas noteiktas dzīvnieku grupas, kam šajā regulā paredzēti konkrēti dzīvnieku veselības noteikumi, to plašā tvēruma dēļ vajag iekļaut sugu sarakstā pielikumā. Tas attiecas uz nagainu zīdītāju grupu, ko klasificē par nagaiņiem. Minēto sarakstu, turpmāk, iespējams, vajadzēs mainīt tādu iemeslu dēļ kā taksonomiski grozījumi, zinātnes attīstība vai zinātniski pamatoti tehniski atjauninājumi. Līdzīgi sakarā ar norisēm sabiedrībā vai mainītiem lolojumdzīvnieku turēšanas ieradumiem, iespējams, vajadzēs pielāgot lolojumdzīvnieku sugu sarakstu, jo īpaši, ja minētie dzīvnieki pārnēsā slimības. Tāpēc, lai būtu ņemtas vērā šādas maiņas, saskaņā ar LESD 290. pantu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus attiecībā uz lolojumdzīvnieku un nagaiņu sarakstiem šīs regulas I un II pielikumā.

(23) Profilaksi un kontroli attiecībā uz visām pārnēsājamām dzīvnieku slimībām nav iespējams veikt ar reglamentējošu pasākumu palīdzību un tas arī nebūtu jādara, piemēram, slimība var būt pārāk plaši izplatīta, var trūkt diagnostisku rīku vai arī privātais sektors slimību kontroles pasākumus var veikt neatkarīgi. Pārnēsājamu slimību profilakses un kontroles reglamentējošie pasākumi var izraisīt svarīgas ekonomiskas sekas attiecīgajās nozarēs un traucēt tirdzniecību. Tāpēc ir būtiski veikt tikai samērīgus un nepieciešamus pasākumus, piemēram, ja slimība ir būtisks dzīvnieku veselības vai sabiedrības veselības risks vai rada aizdomas par šādu risku.

(24) Turklāt katrai pārnēsājamai dzīvnieku slimībai būtu jāparedz individuāli pielāgoti profilakses un kontroles pasākumi, lai būtu ņemts ņemtu vērā tās unikālais epidemioloģiskais raksturojums unikālo epidemioloģisko raksturojumu un tās sekas. Tāpēc katrai slimībai būtu jāpiemēro individuāli profilakses un kontroles noteikumi , un būtu jāpievērš rūpīga uzmanība dažādajiem reģionālajiem apstākļiem . [Gr. 11]

(25) Kas attiecas uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, slimības stāvoklis parasti saistās ar klīniskām vai patoloģiskām infekcijas izpausmēm. Tomēr šajā regulā, kuras mērķis ir kontrolēt, kā izplatās noteiktas pārnēsājamas dzīvnieku slimības, un tās izskaust, slimības definīcijai vajadzētu būt plašākai, lai tā aptvertu citus slimības ierosinātāja pārnēsātājus.

(26) Dažas pārnēsājamas dzīvnieku slimības viegli neizplatās uz citiem dzīvniekiem vai uz cilvēkiem un tādējādi nerada plaša mēroga zaudējumus ekonomikai vai bioloģiskajai daudzveidībai. Tāpēc tās nopietni neapdraud dzīvnieku vai sabiedrības veselību Savienībā, un tādējādi, ja ir vēlēšanās, pret tām var vērsties ar dalībvalsts līmeņa noteikumiem.

(27) Kas attiecas uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, uz kurām Savienības līmenī noteiktus pasākumus neattiecina, bet no kurām dažas privātajam sektoram vietējā līmenī kaut kādā ziņā ir ekonomiski nozīmīgas, ar dalībvalstu kompetento iestāžu palīdzību šo slimību profilakses un kontroles darbības būtu jāveic vietējā līmenī, piemēram, jāapstiprina pašreglamentējoši pasākumi vai jāizstrādā prakses kodeksi.

(28) Pretstatā pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, kas aprakstītas 26. un 27. apsvērumā, ļoti viegli pārnēsājamas dzīvnieku slimības var bez grūtībām izplatīties pāri robežām un, ja tās turklāt ir zoonozes, var arī ietekmēt sabiedrības veselību un pārtikas nekaitīgumu. Tāpēc šai regulai būtu jāaptver ļoti viegli pārnēsājamas dzīvnieku slimības un zoonozes.

(29) Komisijas paziņojuma Eiropas Parlamentam un Padomei “Rīcības plāns pret pieaugošajiem draudiem, ko rada mikrobu rezistence” 5. darbībā ir uzsvērta šīs regulas nozīme profilaksē un attiecīgi gaidāmā mazākā antibiotiku lietošana. Mikroorganismi kļūst arvien rezistentāki pret antimikrobiāliem līdzekļiem, uz kuriem tie agrāk reaģējuši. Šī rezistence sarežģī infekcijas slimību ārstēšanu cilvēkiem un dzīvniekiem. Tādēļ ar mikroorganismiem, kam izstrādājusies rezistence pret antimikrobiāliem līdzekļiem, būtu jādarbojas tā, it kā šie mikroorganismi būtu pārnēsājamas slimības un tādējādi būtu šīs regulas darbības jomā.

(30) Ar konkrētām slimībām vai sugām saistīti jauni apdraudējumi saistītus jaunus apdraudējumus jo īpaši var izvērsties tāpēc, ka mainās vide, klimats radīt vides , klimata , lopkopības un lauksaimniecības tradīcijas tradīciju izmaiņas , taču mainās arī sociālā joma. tos var izraisīt arī sociālās izmaiņas un ekonomisko un tirdzniecības attiecību pārmaiņas Savienībā un ārpus tās . Ja slimības, kas patlaban ir sastopamas tikai ģeogrāfiski ierobežotās teritorijās, netiks pilnībā izskaustas, tās varētu izplatīties un radīt ekonomiskus zaudējumus plašākās teritorijās. Turklāt zinātnes progress var pavērt sniegt arī jaunas zināšanas un vairot informētību par jau esošām slimībām. Turklāt mūsdienās svarīgas Tajā pašā laikā slimības un sugas, kas ir svarīgas šobrīd, nākotnē var kļūt marginālas maznozīmīgas . Tāpēc šīs regulas darbības jomai vajadzētu būt plašai un paredzētajos noteikumos galvenā uzmanība būtu jāpievērš slimībām, kas būtiski ietekmē sabiedrību. Ar Eiropas Komisijas atbalstu OIE ir izstrādājusi slimību prioritizācijas un kategorizācijas sistēmu, nākot klajā ar pētījumu par “Prioritāro dzīvnieku slimību, arī uz cilvēkiem pārnēsājamu slimību, sarakstu izstrādi un kategorizēšanu” un šādai darbībai paredzētu rīku. Ar šo regulu Savienības tiesību aktos būtu jāievieš minētā pieeja. [Gr. 12]

(31) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai attiecībā uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām Savienības līmenī, ir nepieciešams izstrādāt saskaņotu sarakstu jāizstrādā saskaņots saraksts ar pārnēsājamām dzīvnieku slimībām (“sarakstā norādītām slimībām”). Īstenošanas, kas būtu tabulas veidā jāiekļauj šīs regulas pielikumā . Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras saskaņā ar LESD 290. pantu pieņemt tiesību aktus attiecībā uz šāda saraksta noteikšanu būtu jāpiešķir Komisijai grozīšanu vai papildināšanu . [Gr. 13]

(32) Turpmāk var parādīties no jauna radušās slimības, kas var nopietni apdraudēt sabiedrības veselību vai dzīvnieku veselību un ietekmēt veselību, ekonomiku vai vidi. Pēc tam, kad šādas slimības novērtētas un pieņemti pagaidu ārkārtas pasākumi, attiecīgā gadījumā var būt nepieciešams ātri reaģēt un šādas slimības papildus citām norādīt sarakstā. Tāpēc būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar steidzamības procedūru tādos pienācīgi pamatotos gadījumos, kad pastāv riski sabiedrības vai dzīvnieku veselībai.

(33) Sarakstā norādīto slimību pārvaldībā būs nepieciešama dažāda pieeja. Attiecībā uz dažām ļoti lipīgām slimībām, kas patlaban Savienībā nav sastopamas, ir nepieciešami stingri pasākumi, lai tās nekavējoties izskaustu, tikko tās parādījušās. Attiecībā uz citām slimībām, kas kādās Savienības teritorijas daļās jau varētu būt sastopamas, ir nepieciešama obligāta vai brīvprātīga izskaušana. Abos gadījumos ir lietderīgi noteikt dzīvnieku un produktu pārvietošanas ierobežojumus, piemēram, aizliegt pārvietošanu uz skartām teritorijām un no tām vai arī pirms nosūtīšanas gluži vienkārši veikt testēšanu. Citos gadījumos varētu būt lietderīgi tikai uzraudzīt slimības gadījumu sadalījumu, neveicot papildu pasākumus. Konkrētāk, tā varētu rīkoties attiecībā uz slimību, kura ir no jauna radusies slimība un par kuru ir ierobežota informācija.

(34) Būtu jānoteic kritēriji, kuri nodrošinātu, ka to, kā pārnēsājamās dzīvnieku slimības norāda sarakstā šīs regulas vajadzībām, nosaka, ņemot vērā visus attiecīgos aspektus, un pēc kuriem noteiktu, kā regulā noteiktos slimību profilakses un kontroles noteikumus piemēro tā, lai nodrošinātu saskanību un konsekvenci. Lai nodrošinātu, ka tiek ņemti vērā tehnikas progress, zinātnes sasniegumi un attiecīgo starptautisko standartu maiņas, attiecībā uz minēto kritēriju iespējamu grozīšanu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(35) Profilakses un kontroles noteikumi, kas šajā regulā paredzēti konkrētai pārnēsājamai attiecībā uz konkrētu pārnēsājamu dzīvnieku slimībai slimību , būtu jāpiemēro tām dzīvnieku sugām, kas var pārnēsāt attiecīgo slimību, būdamas pret to uzņēmīgas vai funkcionējot par kā tās vektoriem. Lai šīs regulas īstenošanai nodrošinātu vienādus nosacījumus, ir nepieciešams izveidot saskaņotu sarakstu ierosinātāja nēsātājas . Tādēļ ir jāizveido saskaņots saraksts ar sugām, kurām Savienības līmenī būtu jāpiemēro pasākumi attiecībā uz konkrētām sarakstā norādītām slimībām (“sarakstā norādītas sugas”), un tādējādi šis saraksts būtu jāpiešķir jāiekļauj tabulā šīs regulas pielikumā. Komisijai īstenošanas būtu jādeleģē pilnvaras noteikt šādu sarakstu saskaņā ar LESD 290. pantu pieņemt tiesību aktus attiecībā uz šāda saraksta grozīšanu vai papildināšanu . [Gr. 14]

(36) Pamatojoties uz to, cik nozīmīga ir katra katras sarakstā norādītā slimība, kādā līmenī vērojama norādītās slimības nozīmīgumu tās ietekme, kā Savienībā sadalās tās gadījumi, kāda ir tās izplatība sadalījumu , izplatību un saslimstība ar to sadalījumu , izplatību un kādi slimību profilakses un kontroles pasākumi pasākumu pieejamību attiecībā uz minēto sarakstā norādīto slimību ir pieejami, ikvienai sarakstā norādītai slimībai būtu saskanīgi un konsekventi jāpiemēro atsevišķa šajā regulā paredzēta konkrētu slimības profilakses un kontroles noteikumu kategorija. [Gr. 15]

(37) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs regulas īstenošanai attiecībā uz slimību profilakses un kontroles pasākumiem, kas piemērojami sarakstā norādītām slimībām, Ir nepieciešams paredzēt jānosaka, kā arī sarakstā jānorāda tas , kā šajā regulā paredzētie noteikumi ir piemērojami sarakstā norādītām slimībām Savienības līmenī. Tādējādi Šāds saraksts tabulas veidā būtu jāiekļauj šīs regulas pielikumā un pastāvīgi jāatjaunina. Komisijai būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas jādeleģē pilnvaras paredzēt, kādi noteikumi attiecināmi uz konkrētām sarakstā norādītām slimībām saskaņā ar LESD 290. pantu pieņemt tiesību aktus attiecībā uz šāda saraksta grozīšanu vai papildināšanu . [Gr. 16]

(38) Ar dzīvniekiem strādājoši operatori, dzīvnieku speciālisti un lolojumdzīvnieku turētāji vislabāk var novērot un nodrošināt to pārziņā esošo dzīvnieku veselību un produktu veselīgumu un gādāt par šo veselību un veselīgumu , par kuriem viņi ir atbildīgi . Tādēļ viņiem vajadzētu būt primāri atbildīgiem par slimību profilakses un kontroles pasākumiem, ko attiecībā uz slimību izplatību zplatīšanos veic to dzīvnieku vidū un tajos produktos, kuri ir nosaukto personu pārziņā par kuriem viņi ir atbildīgi, un individuāli un kolektīvi strādāt, lai uzlabotu praksi dzīvnieku veselības aprūpes jomā . [Gr. 17]

(39) Biodrošība ir viens no operatoriem un citām ar dzīvniekiem strādājošām personām galvenajiem pieejamajiem profilakses rīkiem, ar ko novērš, ka kādā dzīvnieku populācijā vai no tās ieviešas, izvēršas un izplatās pārnēsājamas dzīvnieku slimības. Biodrošības nozīme ir atzīta arī ietekmes novērtējumā, kas attiecas uz ES Dzīvnieku veselības tiesību akta pieņemšanu un tā iespējamo ietekmi. Lai nodrošinātu, ka operatori, dzīvnieku speciālisti un lolojumdzīvnieku turētāji izmanto pietiekami elastīgus biodrošības pasākumus, ka šie pasākumi ir pielāgoti tā, lai atbilstu attiecīgajam ražošanas veidam un dzīvnieku sugām vai kategorijām, un ka tajos ir ņemti vērā vietējie apstākļi un tehniskas norises, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras attiecībā uz biodrošības papildprasībām un sīkāk izstrādātām prasībām pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(40) Biocīdiem, piemēram, veterinārai higiēnai vai pārtikai un dzīvnieku barībai atvēlētām teritorijām paredzētiem dezinficējošiem līdzekļiem, insekticīdiem, repelentiem vai rodenticīdiem, ir svarīga nozīme biodrošības stratēģijās gan saimniecību līmenī, gan dzīvnieku pārvadāšanas laikā. Tādēļ būtu jāuzskata, ka tie attiecas uz biodrošību.

(41) Zināšanas par dzīvnieku veselību, tostarp par slimību simptomiem, slimību sekām un iespējamiem profilakses līdzekļiem, arī par to skaitā biodrošību, ārstēšanu un kontroli, ir rezultatīvas priekšnosacījums efektīvai dzīvnieku veselības pārvaldības priekšnosacījumi pārvaldībai un ir būtiski nepieciešami, nodrošinot nepieciešamas , lai nodrošinātu dzīvnieku slimību agrīnu konstatēšanu. Tāpēc operatoriem un citiem dzīvnieku speciālistiem būtu jāapgūst attiecīgas zināšanas. Šādas zināšanas var apgūt ar dažādiem līdzekļiem, piemēram, formālā izglītībā, taču arī ar nozarē pastāvošo lauksaimniecības konsultatīvo dienestu sistēmas starpniecību vai neformālā apmācībā, kurā vērtīgu ieguldījumu var dot dalībvalsts un Eiropas līmeņa lauksaimnieku organizācijas un citas organizācijas. Šajā regulā būtu jāatzīst arī šādi alternatīvi zināšanu apguves veidi būtu jāatzīst arī šajā regulā. To pašu var attiecināt arī uz lolojumdzīvnieku turētājiem, vienlaikus paturot prātā viņu atšķirīgo situāciju un atbildības līmeni. [Gr. 18]

(42) Veterinārārstiem un ūdensdzīvnieku veselības speciālistiem ir izšķirīga nozīme visos dzīvnieku veselības pārvaldības aspektos, un šajā regulā būtu jāparedz vispārīgi noteikumi par to uzdevumiem un pienākumiem.

(43) Veterinārārstu izglītība un profesionālā kvalifikācija nodrošina, ka tie ir apguvuši zināšanas, prasmes, iemaņas un kompetences, kas cita starpā nepieciešamas slimību diagnosticēšanai un dzīvnieku ārstēšanai. Turklāt dažās dalībvalstīs vēsturisku iemeslu dēļ vai arī tādēļ, ka trūkst ūdensdzīvnieku slimībās specializējušos veterinārārstu, pastāv īpaša profesija “ūdensdzīvnieku veselības speciālists”. Šie speciālisti parasti nav veterinārārsti, taču praktizē ūdensdzīvnieku ārstēšanu. Tāpēc šai regulai būtu jāievēro to dalībvalstu lēmums, kas atzīst šo profesiju. Šādos gadījumos konkrētajā darba jomā uz ūdensdzīvnieku veselības speciālistiem būtu jāattiecina tādi paši pienākumi un saistības kā uz veterinārārstiem. Šāda pieeja saskan ar OIE Ūdensdzīvnieku veselības kodeksu.

(44) Lai nodrošinātu, ka veterinārārsti un ūdendzīvnieku veselības speciālisti, kas veic darbības, kuras ir šīs regulas darbības jomā, ir pietiekami kvalificēti un pienācīgi apmācīti, attiecībā uz šo personu kvalifikāciju un apmācību būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(45) Profilaksē un kontrolē, kas attiecas uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, galveno dalībnieku vidū ir dalībvalstis, konkrētāk, to kompetentās iestādes, kuras atbildīgas par dzīvnieku veselību. Kompetentajai iestādei dzīvnieku veselības jomā ir svarīga nozīme attiecībā uz uzraudzību, izskaušanu, slimību kontroles pasākumiem, ārkārtas situāciju plānu izstrādi, un attiecībā uz to, kā ar veterināro sertifikātu izsniegšanas starpniecību sekmē dzīvnieku pārvietošanu un starptautisko tirdzniecību. Dalībvalstis šajā regulā paredzētos pienākumus varēs veikt tikai tad, ja tām visā teritorijā būs pieejami pietiekami finanšu, infrastruktūras un personāla resursi, arī laboratoriju kapacitāte un speciālās zināšanas zinātnē un citās attiecīgās jomās.

(46) Ierobežoto resursu dēļ kompetentā iestāde nevar vienmēr veikt izpildīt visas darbības, ko tai prasīts veikt saskaņā ar šo regulu. Tāpēc ir nepieciešams paredzēt juridisku pamatu, uz kāda lai šo darbību veikšanu deleģēt deleģētu veterinārārstiem. Gādājot par nepieciešamajiem nosacījumiem tam, kā un citiem kvalificētiem speciālistiem . Šā paša iemesla dēļ ir sevišķi svarīgi, lai šie veterinārārsti un speciālisti nebūtu iesaistīti interešu konfliktā. Lai nodrošinātu nepieciešamos nosacījumus slimību profilakses un kontroles pasākumu vispārējai piemērošanai visā Savienībā vispārīgi piemēro slimību profilakses un kontroles pasākumus Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt tiesību aktus saskaņā ar LESD 290. pantu , attiecībā uz to, kā minēto darbību veikšanu deleģē izpildes deleģēšanu veterinārārstiem, un uz to, kāda apmācība tiem atbilstīga, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu viņu atbilstīgu apmācību . [Gr. 19]

(47) Dzīvnieku veselības optimālu pārvaldību iespējams panākt tikai sadarbībā ar dzīvnieku turētājiem, operatoriem veterinārārstiem, dzīvnieku veselības aprūpes speciālistiem, , citām ieinteresētajām personām un tirdzniecības partneriem. Lai nodrošinātu to atbalstu, lemšanas procedūras un šajā regulā paredzēto pasākumu veikšanu ir nepieciešams organizēt skaidri un pārredzami. Tāpēc kompetentajai iestādei būtu attiecīgi jārīkojas, lai nodrošinātu, ka sabiedrība pastāvīgi ir informēta pastāvīgu sabiedrības informētību , jo īpaši tad, ja ir saprātīgs vērā ņemams pamats aizdomām, ka dzīvnieki vai produkti var būt risks radīt risku dzīvnieku vai sabiedrības veselībai pārtikas nekaitīgumam vai videi , un ja lieta skar tiek skartas sabiedrības intereses. [Gr. 20]

(48) Lai novērstu, ka slimības ierosinātāji izkļūst no laboratorijām, institūtiem un citām telpām, kurās notiek darbs ar slimību ierosinātājiem, ir ļoti svarīgi, lai tajās tiktu veikti atbilstīgi biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas pasākumi. Tādēļ šajā regulā būtu jāparedz drošuma pasākumi, kas jāievēro šādu slimības ierosinātāju, vakcīnu un citu bioloģiskas cilmes produktu apstrādāšanā vai pārvietošanā. Šim pienākumam būtu jāattiecas arī uz jebkuru juridisku vai fizisku personu, kas ir iesaistīta šādā darbībā. Lai nodrošinātu, ka darbībās ar ļoti lipīgiem bioloģiskiem aģentiem, vakcīnām un citiem bioloģiskas cilmes produktiem ievēro drošuma standartus, attiecībā uz drošuma pasākumiem šādās laboratorijās, institūtos un kompleksos un uz šo slimību ierosinātāju pārvietošanu būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(49) Iedarbīgā slimību kontrolē liela nozīme ir agrīnai konstatēšanai un skaidrai slimību paziņošanas un ziņošanas ķēdei. Lai panāktu iedarbīgu un ātru reaģēšanu, jebkādas aizdomas vai apstiprinājums par noteiktas sarakstā norādītas slimības uzliesmojumu būtu nekavējoties jāpaziņo kompetentajai iestādei. Šādiem veterinārstiem vai ūdensdzīvnieku veselības speciālistiem . Vienlaikus jānodrošina profesionāla pieeja paziņošanai un ziņošanai, lai neizraisītu lieku trauksmi saistībā ar veselību. Tādēļ šiem paziņošanas pienākumiem būtu jāattiecas uz jebkuru fizisku un juridisku personu, lai būtu nodrošināts, ka neviens slimības uzliesmojums nepaliek nepamanīts visiem operatoriem , dzīvnieku speciālistiem un lolojumdzīvnieku turētājiem . [Gr. 21]

(50) Veterinārārsti ir nozīmīgi dalībnieki slimību izpētē un veido būtisku saikni starp operatoriem un kompetento iestādi. Tāpēc anomālas mirstības un citu nopietnu ar slimībām saistītu problēmu gadījumā vai tad, ja bez noskaidrota cēloņa būtiski krītas ražīgums, operatoram par to būtu jāziņo veterinārārstiem.

(51) Lai nodrošinātu šādu rezultatīvu un efektīvu paziņošanu un lai noskaidrotu dažādus ar anomālu mirstību un citām nopietnām slimību pazīmēm saistītos apstākļus, attiecībā uz kritērijiem, pēc kuriem noteic, kad iestājušies apstākļi, kuros vajadzīga paziņošana, un, attiecīgā gadījumā, attiecībā uz tālākas izmeklēšanas noteikumiem būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(52) Attiecībā uz noteiktām sarakstā norādītām slimībām ir būtiski svarīgi, lai par slimībām tiktu nekavējoties paziņots Komisijai un citām dalībvalstīm. Šāds Savienības paziņojums dos iespēju kaimiņvalstīm vai citām skartām dalībvalstīm nepieciešamības gadījumā veikt piesardzības pasākumus. Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šāda Savienības paziņojuma īstenošanai, Komisijai būtu jāpiešķir īstenošanas pilnvaras.

(53) No otras puses, attiecībā uz dažām slimībām tūlītēja paziņošana un rīcība nav nepieciešama. Šādos gadījumos, lai kontrolētu slimības situāciju un attiecīgā gadījumā veiktu slimību profilakses un kontroles pasākumus, būtiski nozīmīgi ir vākt un ziņot ar šo slimību sastopamību saistīto informāciju. Minētā ziņošanas prasība var attiekties arī uz slimībām, par kurām jāveic Savienības paziņošana, bet par kurām ir nepieciešama papildu informācija, lai varētu veikt iedarbīgus slimības profilakses un kontroles pasākumus. Lai nodrošinātu, ka vajadzīgajā termiņā savāc pareizu informāciju un datus, kas nepieciešami katras konkrētās slimības izplatības novēršanai vai kontrolēšanai, attiecībā uz jautājumiem, kas jāpaziņo, būtu Komisijai jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(54) Svarīgs slimību paziņošanas un ziņošanas nolūks ir uzticamu, pārredzamu un pieejamu epidemioloģisku datu ģenerēšana. Savienības līmenī būtu jāizveido datorizēta informācijas sistēma, kurā produktīvi vāktu un pārvaldītu uzraudzības datus, kas attiecas uz sarakstā norādītajām slimībām un attiecīgā gadījumā uz slimībām, kuras radušās no jauna, vai patogēniem, kuri ir rezistenti pret antimikrobiāliem līdzekļiem. Slimību paziņošanu un ziņošanu Savienībā un starptautiskā līmenī saplūdinot vienā procesā (OIE WAHIS/WAHID datubāze), sistēmai būtu jāveicina datu optimāla pieejamība, jāatvieglo apmaiņa ar tiem un jāmazina administratīvais slogs dalībvalstu kompetentajām iestādēm. Būtu jānodrošina arī saskanība ar informācijas apmaiņu saskaņā ar Direktīvu 2003/99/EK.

(55) Lai slimību paziņošanas un ziņošanas noteikumu īstenošanai Savienībā nodrošinātu vienādus nosacījumus, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras, kas attiektos uz tādu slimību saraksta noteikšanu, kuras reglamentē šajā regulā paredzētie Savienības noteikumi par paziņošanu un ziņošanu, un uz slimību paziņošanai un ziņošanai nepieciešamo procedūru, formu, datu un informācijas apmaiņas iedibināšanu.

(56) Uzraudzība ir svarīgs slimību kontroles politikas elements. Ar to būtu jānodrošina, ka pārnēsājamas dzīvnieku slimības agrīni konstatē un efektīvi paziņo, tādējādi nodrošinot, ka nozare un kompetentā iestāde, ja tas praktiski iespējams, var laikus īstenot slimības profilakses un kontroles pasākumus un slimības izskaušanu. Turklāt uzraudzībai vajadzētu informēt par dzīvnieku veselības statusu katrā dalībvalstī un Savienībā, tādējādi pamatojot slimībbrīvumu un atvieglojot tirdzniecību ar trešām valstīm.

(57) Operatori savus dzīvniekus novēro regulāri un vislabāk spēj konstatēt anomālu mirstību vai citus nopietnus slimību simptomus. Tādējādi jebkāda uzraudzība balstās uz operatoriem, un tiem ir būtiska nozīme kompetentās iestādes veiktajā uzraudzībā. Šās regulas kontekstā un attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem būtu jāatzīst arī mednieku noderīgums slimību uzraudzīšanā, pateicoties viņu pieredzei un zināšanām par slimībām, kas skar savvaļas dzīvniekus. Tāpat operatoriem savvaļas dzīvnieku uzraudzības darbā var palīdzēt mednieku apvienības un medību tiesību turētāji. [Gr. 22]

(58) Lai nodrošinātu ciešu sadarbību un informācijas apmaiņu operatoru un veterinārārstu vai ūdensdzīvnieku veselības speciālistu vidū un lai papildinātu uzraudzību, ko veic operatori, novietnēm atbilstoši ražošanas veidam un citiem būtiskiem faktoriem būtu jāpiemēro dzīvniekveselības apmeklējumi. Lai ar dažāda veida novietnēm saistītajiem riskiem nodrošinātu samērīgu uzraudzību, par to, kādi novietnēs ir dzīvniekveselības apmeklējumu kritēriji un apmeklējumu saturs, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(59) Ir būtiski nozīmīgi, lai kompetentajai iestādei būtu sistēma, kas paredzēta sarakstā norādītajām slimībām piemērotajai uzraudzībai. Gadījumos, kur būtu jāvērtē veselības risks, ko var radīt no jauna radusies slimība, un šādai novērtēšanai jāsavāc epidemioloģiskie dati, šādi būtu jārīkojas arī attiecībā uz slimībām, kas radušās no jauna. Gādājot, lai resursi tiktu izmantoti optimāli, informācija būtu jāvāc, ar to būtu jāapmainās un tā jāizmanto iespējami produktīvi un efektīvi.

(60) Uzraudzības metodika, biežums un intensitāte būtu jāpielāgo katrai konkrētajai slimībai un tajā būtu jāņem vērā konkrētais uzraudzības mērķis, dzīvnieku veselības statuss attiecīgajā reģionā un jebkāda operatoru veikta papildu uzraudzība.

(61) Dažos gadījumos atkarībā no slimības epidemioloģiskā profila un attiecīgajiem riska faktoriem var būt nepieciešams ieviest strukturētu uzraudzības programmu. Minētajā gadījumā dalībvalstīm ir lietderīgi izstrādāt epidemioloģiski pamatotas uzraudzības programmas. Attiecībā uz uzraudzības plānojumu, uz kritērijiem, pēc kuriem oficiāli apstiprina uzliesmojumus, attiecībā uz to, kā definē minēto slimību gadījumus, un attiecībā uz prasībām, kas skar uzraudzības programmu saturu, tajās iekļaujamo informāciju un programmu piemērošanas periodu, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(62) Lai veicinātu koordināciju dalībvalstu vidū un nodrošinātu, ka minētās uzraudzības programmas atbilst Savienības mērķiem, programmas būtu jāiesniedz Komisijai un dalībvalstīm, lai tās informētu. Turklāt dalībvalstij, kas īsteno uzraudzības programmu, būtu Komisijai jāiesniedz arī regulāri ziņojumi par minētās uzraudzības programmas rezultātiem. Lai uzraudzības programmu īstenošanai nodrošinātu vienādus nosacījumus, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras izveidot to slimību sarakstu, uz kurām attiecas uzraudzības programmas, un iedibināt saskaņotas procedūras, formātus, datu un informācijas apmaiņu.

(63) Attiecībā uz dalībvalstīm, kuras nav brīvas no sarakstā norādītām slimībām, uz ko attiecas šajā regulā paredzētie izskaušanas pasākumi, vai par kurām nav zināms, ka tās būtu no šīm slimībām brīvas, būtu jāizvirza prasība izveidot obligātas izskaušanas programmas šo slimību izskaušanai, ja izskaušana Savienībā ir obligāta, vai jāpaver iespēja izveidot brīvprātīgas izskaušanas programmas šo slimību izskaušanai, ja šāda izskaušana Savienībā ir paredzēta, bet nav obligāta. Lai visā Savienības teritorijā nodrošinātu vienādus nosacījumus vispārīgai piemērošanai, šādām obligātām vai brīvprātīgām izskaušanas programmām ir jāparedz saskaņotas prasības. Lai nodrošinātu rezultatīvu slimību izskaušanu, attiecībā uz slimības kontroles stratēģiju mērķiem, obligātajās vai brīvprātīgajās izskaušanas programmās paredzētajiem slimību kontroles pasākumiem un šādu programmu prasībām būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu. [Gr. 23]

(63a) No otras puses, dažas slimības ir nozīmīgas Savienības mērogā, taču nav nepieciešams dalībvalstīm prasīt to izskaušanu. Dalībvalstīm ir iespēja īstenot šādu slimību brīvprātīgas izskaušanas programmas, ja tās nolemj, ka izskaušana ir svarīga pašām valstīm. Šādas brīvprātīgas izskaušanas programmas tiktu atzītas Savienības līmenī. Saistībā ar šādām programmām būtu jāīsteno konkrēti attiecīgās slimības kontroles pasākumi. Programmas arī ļautu dalībvalstīm, ja to apstiprinātu Komisija, pieprasīt konkrētas garantijas, saņemot dzīvniekus no citām dalībvalstīm vai trešām valstīm, piemēram, papildu analīzes attiecīgās slimības noteikšanai un garantijas par šādu analīžu rezultātiem, ko sniegtu pārvietošanas sertifikāts. Dalībvalstu programmas arī var būt tiesīgas saņemt finansiālu ieguldījumu no Savienības, ja attiecīgā slimība ir Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES, Euratom) Nr. 966/2012 (12) sarakstā norādīta slimība un ja valstis iesniedz finansējuma pieteikumu. [Gr. 24]

(63b) Lai nodrošinātu vispārēji piemērojamus vienādus nosacījumus viscaur Savienībā, šādām obligātām vai brīvprātīgām izskaušanas programmām ir jāparedz saskaņotas prasības. Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt tiesību aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz slimības kontroles stratēģiju mērķiem, obligātajās vai brīvprātīgajās izskaušanas programmās paredzētajiem slimības kontroles pasākumiem un šādu programmu prasībām, lai nodrošinātu efektīvu slimības izskaušanu. [Gr. 25]

(64) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus slimību izskaušanas programmu īstenošanai, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras noteikt procedūras, ar ko saskaņā šādas programmas iesniedz, snieguma rādītājus un ziņošanu.

(65) Turklāt, lai nodrošinātos šādu sarakstā norādītu slimību ievazāšanos no citām Savienības daļām vai no trešām valstīm vai teritorijām, vajadzētu paredzēt iespēju, ka dalībvalstis paziņo, ka visa to teritorija, tās zonas vai nodalījumi ir brīvi no vienas vai vairākām sarakstā norādītajām slimībām, uz kurām attiecas noteikumi par obligātām vai brīvprātīgām izskaušanas programmām. Šim nolūkam būtu jāiedibina skaidra saskaņota procedūra, paredzot arī statusam “brīvs no slimības” nepieciešamos kritērijus. Lai nodrošinātu, ka Savienībā statusa “brīvs no slimības” atzīšanu īsteno vienādos apstākļos, ir nepieciešams, ka šādu statusu “brīvs no slimības” apstiprina oficiāli, un tādējādi būtu jāatvēl Komisijai īstenošanas pilnvaras apstiprināt šādu statusu.

(66) OIE nodalījumu veidošanas jēdzienu ir ieviesusi Sauszemes dzīvnieku veselības kodeksā un Ūdensdzīvnieku veselības kodeksā (OIE kodeksos). Pirms šīs regulas pieņemtajos Savienības tiesību aktos minētais jēdziens ir atzīts tikai konkrētām dzīvnieku sugām un slimībām, kas norādītas specifiskos Savienības tiesību aktos, proti, attiecībā uz putnu gripu un ūdensdzīvnieku slimībām. Šai regulai būtu jāparedz iespēja nodalījumu sistēmu izmantot citām dzīvnieku sugām un slimībām. Lai paredzētu sīki izstrādātus nosacījumus attiecībā uz nodalījumu atzīšanu, noteikumus par to apstiprināšanu un tiem izvirzītās prasības, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā arLESD 290. pantu.

(67) Tāpēc, lai informētu tirdzniecības partnerus un atvieglotu tirdzniecību, dalībvalstīm vajadzētu panākt, ka šo valstu teritorijas, zonas un nodalījumi, kas brīvi no slimības, ir publiski zināmi.

(68) Lai paredzētu sīki izstrādātus statusa “brīvs no slimības” atzīšanas nosacījumus, attiecībā uz šāda statusa iegūšanas kritērijiem, pierādījumiem, kas nepieciešami, lai pamatotu slimībbrīvumu, attiecībā uz īpašiem slimību profilakses un kontroles pasākumiem, ierobežojumiem, sniedzamo informāciju, atkāpēm un nosacījumiem attiecībā uz statusa “brīvs no slimības” uzturēšanu, apturēšanu, atsaukšanu vai atjaunošanu, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(69) Lai nodrošinātu, ka statusa “brīvs no slimības” iegūšanas procedūras īsteno ar vienādiem nosacījumiem, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras noteikt, kurām sarakstā norādītajām slimībām var piemērot nodalījumus, un paredzēt sīkāk izstrādātus noteikumus par pieteikumu iesniegšanas formu un informācijas apmaiņu.

(70) Ja ir tādu dzīvnieku populācija, kas ir pilnīgi bez imunitātes un uzņēmīgi pret noteiktām sarakstā norādītām slimībām, tad ir nepieciešams pastāvīga informētība par slimībām un slimībgatavība. Ārkārtas situāciju plāni pagātnē ir apliecinājuši, ka ir izšķirīgi svarīgs rīks ar slimībām saistītu ārkārtas situāciju veiksmīgā kontrolēšanā. Lai nodrošinātu, ka slimību ārkārtas situāciju kontrolēšanai ir pieejams šis iedarbīgais un efektīvais rīks, ko var elastīgi pielāgot ārkārtas situācijām, attiecībā uz sīki izstrādātām prasībām un nosacījumiem, ko izvirza ārkārtas situāciju plāniem, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(71) Pagātnes krīzes dzīvnieku veselības jomā ir apliecinājušas priekšrocības, kādas piemīt konkrētām, sīki izstrādātām un ātri īstenotām pārvaldības procedūrām, kas paredzētas ar slimībām saistītām ārkārtas situācijām. Šādām organizatoriskām procedūrām būtu jānodrošina ātra un rezultatīva reaģēšana un jānodrošina, ka visu iesaistīto personu, jo īpaši kompetento iestāžu un ieinteresēto personu, veikumu labāk koordinē.

(72) Lai nodrošinātu, ka ārkārtas situāciju plāni ir izmantojami reālās ārkārtas situācijās, sistēmas ir būtiski izmēģināt un pārbaudīt, vai tās darbojas. Šādā nolūkā dalībvalstu kompetentajām iestādēm sadarbībā ar kaimiņos esošo dalībvalstu un trešo valstu un teritoriju kompetentajām iestādēm, ja tas ir praktiski īstenojams un atbilstīgi, būtu jāveic modelējošas mācības.

(73) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus ārkārtas situāciju plānu īstenošanai un modelējošām mācībām, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt šo plānu un mācību praktiskas īstenošanas noteikumus.

(74) Profilaksē un kontrolē, ko attiecina uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām, liela nozīme ir veterinārām zālēm, piemēram, vakcīnām, hiperimūnserumiem un antimikrobiāliem līdzekļiem. ES Dzīvnieku veselības tiesību akta pieņemšanai paredzētajā ietekmes novērtējumā īpaši akcentēts, ka vakcīnām ir liela nozīme kā dzīvnieku slimību profilakses, kontroles un izskaušanas līdzeklim.

(75) Tomēr kontroles stratēģijās stratēģijas attiecībā uz dažām pārnēsājamām dzīvnieku slimībām ir prasīts, lai noteiktas veterināras zāles būtu aizliegts lietot prasa aizliegt vai to lietošana būtu ierobežota ierobežot konkrētu veterināro zāļu lietošanu , jo, šīs zāles lietojot, pavājinātos šo šo zāļu lietošana kavētu attiecīgo stratēģiju iedarbīgums. Piemēram, hiperimūnserumi vai antimikrobiāli antimikrobiāli līdzekļi var maskēt slimības izpausmes, tos lietojot, var būt neiespējami konstatēt slimības ierosinātāju vai tie var kavēt ātru diferenciāldiagnostiku, tādējādi apdraudot slimības pareizu konstatēšanu un līdz ar to radot nozīmīgu risku sabiedrības un dzīvnieku veselībai . [Gr. 26]

(76) Tomēr dažādām sarakstā norādītām slimībām šādas kontroles stratēģijas var būtiski atšķirties. Tādējādi Tādēļ šajā regulā būtu jāparedz noteikumi, kā lietot veterinārās zāles sarakstā norādīto konkrētu slimību profilakses profilaksei un kontroles vajadzībām kontrolei , un saskaņoti kritēriji, ko ņem ņemt vērā, lemjot, vai lietot vakcīnas, hiperimūnserumus un antimikrobiālus līdzekļus un kā to darīt. Lai nodrošinātu elastīgu pieeju un ņemtu vērā dažādu sarakstā norādītu slimību īpatnības un iedarbīgas ārstēšanas pieejamību, Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz ierobežojumiem, aizliegumiem vai pienākumiem noteiktu veterināru zāļu lietošanā noteiktu sarakstā norādītu slimību kontroles vajadzībām būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu nolūkā . Steidzamā gadījumā un lai novērstu no jauna rodošos aunradušos riskus, kas var postoši ietekmēt dzīvnieku veselību vai sabiedrības veselību, ekonomiku, sabiedrību vai vidi, būtu jāparedz iespēja vajadzētu būt iespējamam šādus pasākumus pieņemt saskaņā ar steidzamības procedūru. [Gr. 27]

(77) Ievērojot secinājumus, kas sniegti Eksperta atzinumā par svarīgākajām dzīvnieku slimībām paredzētām vakcīnu un/vai diagnostikas līdzekļu bankām (13), būtu vajadzīgs pavērt iespēju Savienībai un dalībvalstīm izveidot antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu rezerves tādām sarakstā norādītām slimībām, kas nopietni apdraud dzīvnieku veselību vai sabiedrības veselību. Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas izveidošana sekmētu Savienības mērķus dzīvnieku veselības jomā, darot iespējamu ātru un rezultatīvu reaģēšanu tad, kad rodas vajadzība pēc tās resursiem, un uzskatāma par ierobežotu resursu efektīvu izmantojumu.

(78) Lai nodrošinātu ātru un rezultatīvu reaģēšanu, attiecībā uz šādu banku izveidošanu un pārvaldīšanu un to darbības drošuma standartiem un prasībām būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu. Tomēr šajā regulā nav nebūtu jāparedz noteikumi par slimību profilakses un kontroles pasākumu finansēšanu, arī ne par vakcinēšanu.

(79) Lai nodrošinātu Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu banku resursu lietderīgu sadalīšanu ārkārtas situācijās, būtu jānoteic prioritāras piekļuves kritēriji šiem resursiem. Tāpat attiecībā uz dalībvalstīm, kurās nav izveidotas antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu valsts bankas vai kurām pieejamie krājumi Savienības bankās ir ierobežoti, būtu jānosaka kritēriji piekļuvei citu dalībvalstu resursiem. [Gr. 28]

(80) Ar bioterorismu un agroterorismu saistītu drošības apsvērumu dēļ noteikta sīkāk izstrādāta informācija par Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām būtu jāuzskata par klasificētu informāciju un to būtu jāaizliedz publicēt.

(81) Lai Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu banku pārvaldīšanai nodrošinātu vienādus nosacījumus, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt sīki izstrādātos noteikumos par to, kuri bioloģiskas cilmes produkti iekļaujami šādās bankās un uz kādām slimībām tie attiecas, un sīki izstrādātus noteikumus par vakcīnu, antigēnu un diagnostikas reaģentu krājumiem, daudzumu, glabāšanu, piegādēm, uz tiem attiecināmām procedurālām un tehniskām prasībām un to, cik bieži Komisijai tiek iesniegta informācija un kāds ir tās saturs.

(82) Ja noticis tādas sarakstā norādītas slimības uzliesmojums, par kuru uzskata, ka tā Savienībā rada augstu risku dzīvnieku veselībai vai sabiedrības veselībai, ir nepieciešams nekavējoties veikt slimību kontroles pasākumus šīs sarakstā norādītās slimības izskaušanai, lai aizsargātu dzīvnieku veselību un sabiedrības veselību un attiecīgās nozares.

(83) Operatoriem, dzīvnieku speciālistiem un lolojumdzīvnieku turētājiem vajadzētu būt primāri atbildīgiem par kontroli un profilaksi attiecībā uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām. Ja ir aizdomas par ļoti lipīgām slimībām vai ja šādas slimības ir apstiprinātas, tiem būtu nekavējoties jārīkojas.

(84) Kompetentajai iestādei vajadzētu būt atbildīgai par to, lai tiktu sākti pirmie izmeklējumi, kas apstiprinātu vai izslēgtu tādas ļoti lipīgas sarakstā norādītas slimības uzliesmojumu, par kuru uzskata, ka tā Savienībā rada augstu risku dzīvnieku veselībai vai sabiedrības veselībai.

(85) Kompetentajai iestādei būtu jānosaka provizoriski slimību kontroles pasākumi, lai novērstu sarakstā minētās slimības iespējamo izplatīšanos, un jāveic epidemioloģiska izmeklēšana.

(85a) Saskaņā ar Direktīvu 2003/99/EK dalībvalstīm katru gadu ir jāiesniedz Komisijai ziņojums par tendencēm attiecībā uz zoonozēm, zoonožu ierosinātājiem un mikrobu rezistenci. Tāpat dalībvalstīm kā daļu no kontroles plāniem un kontroles programmas, ko paredz Regula (ES) Nr. xxxx/xxxx (oficiālo kontroļu regula) (14) (*1) un Regula (EK) Nr. 2160/2003, vajadzētu veikt stratēģiskus pasākumus citu dzīvnieku infekcijas slimību — tostarp to, kuras nav norādītas šīs regulas pielikumā, — uzraudzībai, profilaksei un kontrolei. Šiem pasākumiem būtu jāietver labas lopkopības un atbildīgas veterināro zāļu lietošanas stratēģija. [Gr. 29]

(86) Tiklīdz sarakstā norādīta slimība ir apstiprināta, kompetentajai iestādei būtu jāveic nepieciešamie slimību kontroles pasākumi, attiecīgā gadījumā izveidojot ierobežojumu zonas, lai minēto slimību izskaustu un novērstu tās tālāku izplatīšanos.

(86a) Slimību kontroles pasākumi, kas jāveic slimību izplatīšanās gadījumos, var nelabvēlīgi ietekmēt bioloģisko daudzveidību un lauksaimniecības dzīvnieku ģenētisko resursu saglabāšanu. Saskaņā ar Konvenciju par bioloģisko daudzveidību un ES bioloģiskās daudzveidības stratēģiju kompetentajām iestādēm, nosakot slimību kontroles pasākumu piemērošanu, būtu jāņem vērā to ietekme uz bioloģisko daudzveidību un lauksaimniecības dzīvnieku ģenētiskajiem resursiem. [Gr. 30]

(87) Sarakstā norādītas slimības sastopamība savvaļas dzīvniekiem var radīt risku sabiedrības veselībai un turēto dzīvnieku veselībai , vai arī otrādi . Tādēļ nepieciešamības gadījumā būtu jāparedz īpaši noteikumi attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem vai —nepieciešamības gadījumā — attiecībā uz turētiem dzīvniekiem paredzētiem slimību kontroles un izskaušanas pasākumiem. [Gr. 31]

(88) Attiecībā uz sarakstā norādītām slimībām, kuras nav ļoti lipīgas un kurām piemēro obligātu izskaušanu, būtu jāīsteno slimību kontroles pasākumi, kas novērstu minēto sarakstā norādīto slimību izplatīšanos, jo īpaši uz apgabaliem, kas nav inficēti. Tomēr salīdzinājumā ar pasākumiem, kas piemērojami visbīstamākajām sarakstā norādītajām slimībām, pasākumiem var būt mazāks mērogs vai tie var būt atšķirīgi. Tādēļ ar šo regulu attiecībā uz šīm slimībām būtu jāparedz īpaši noteikumi. Dalībvalstīm, kam ir brīvprātīga izskaušanas programma, arī būtu jāīsteno šādi slimību kontroles pasākumi. Tomēr slimību kontroles pasākumu līmenim un intensitātei vajadzētu būt samērīgiem ar attiecīgo slimību, un tajos būtu jāņem vērā minētās sarakstā norādītās slimības profils raksturojums , tās gadījumu sadalījums un tās nozīmīgums dalībvalstij vai reģionam , kuru slimība skar, un visai Savienībai kopumā . [Gr. 32]

(89) Lai nodrošinātu, ka operatori, lolojumdzīvnieku turētāji un kompetentās iestādes rezultatīvi piemēro šajā regulā paredzētos slimību kontroles pasākumus, ņemot vērā, kādas ir slimību kontroles pasākumu īpatnības attiecībā uz konkrētām sarakstā norādītām slimībām un iesaistītajiem riska faktoriem, attiecībā uz sīki izstrādātiem slimību kontroles pasākumiem gadījumā, ja novietnēs, citās vietās un ierobežojumu zonās rodas aizdomas par kādu sarakstā norādītu slimību vai ja to apstiprina, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(90) Lai paredzētu iespēju, ka gadījumā, ja minētā riska novēršanai ar šo regulu noteiktie slimību kontroles pasākumi nav pietiekami vai arī nav piemēroti, Komisija pieņem īpašus slimību kontroles pagaidu pasākumus, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras attiecībā uz īpašu slimības kontroles pasākumu noteikšanu uz ierobežotu laiku.

(91) Noteiktus pārvadātājus un novietnes, kas tur sauszemes dzīvniekus vai rīkojas ar reproduktīvajiem produktiem, vai tos pārvadā, ir nepieciešams reģistrēt, lai kompetentās iestādes varētu veikt attiecīgu uzraudzību un profilaktiski novērst, kontrolēt un izskaust pārnēsājamas dzīvnieku slimības.

(92) Ja noteikta tipa novietne, kurā tur sauszemes dzīvniekus vai kurā darbojas ar reproduktīviem produktiem vai tos glabā, rada īpašu dzīvnieku veselības risku, tai vajadzētu piemērot nosacījumu par kompetentās iestādes apstiprinājumu.

(93) Lai izvairītos no nepamatota administratīvā sloga un izmaksām jo īpaši mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU), vajadzētu, lai reģistrācijas un apstiprināšanas sistēmas dalībvalstis var elastīgi pielāgot vietējiem un reģionāliem apstākļiem un ražošanas modeļiem.

(94) Lai samazinātu administratīvo slogu, reģistrēšana un apstiprināšana, ja vien iespējams, būtu jāintegrē reģistrēšanas vai apstiprināšanas sistēmā, ko dalībvalstis var būt jau izveidojušas citiem nolūkiem.

(95) Operatori nepastarpināti pazīst dzīvniekus, kas ir to aprūpē. Tāpēc tiem būtu jāuztur atjaunināti pieraksti ar informāciju, kas ir būtiska dzīvnieku veselības stāvokļa novērtēšanai, izsekojamībai un epidemioloģiskai izmeklēšanai, ko veic, ja ir sastopama sarakstā norādīta slimība. Minētajiem pierakstiem vajadzētu būt kompetentajai iestādei viegli pieejamiem.

(96) Lai nodrošinātu, ka atjaunināta informācija par reģistrētām novietnēm un pārvadātājiem, un par apstiprinātām novietnēm ir publiski pieejama, kompetentajai iestādei būtu jāizveido un jāuztur šādu novietņu un pārvadātāju reģistrs. Būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras saskaņā ar LESD 290. pantu pieņemt aktus attiecībā uz informāciju, kam jābūt novietņu un pārvadātāju reģistrā, un attiecībā uz lietvedības prasībām saistībā ar dokumentējamo informāciju, atkāpēm no lietvedības prasībām un konkrētajām papildu prasībām, kas attiecas uz reproduktīvajiem produktiem.

(97) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus to prasību īstenošanai, kas šajā regulā paredzēti attiecībā uz novietņu reģistrēšanu un apstiprināšanu un attiecībā uz lietvedību un reģistriem, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt noteikumus par informēšanas pienākumiem, atkāpēm un citiem noteikumiem un reģistru un pierakstu darba specifikācijām un formām.

(98) Efektīva izsekojamība ir svarīgs slimību kontroles politikas elements. Vajadzētu būt ieviestām identifikācijas un reģistrācijas prasībām, kas konkrēti atbilst dažādajām turēto sauszemes dzīvnieku sugām un reproduktīvajiem produktiem, tādējādi palīdzot iedarbīgāk īstenot šajā regulā paredzētos slimību profilakses un kontroles noteikumus. Turklāt ir svarīgi paredzēt iespēju izveidot identifikācijas un reģistrācijas sistēmu sugām, kurām šādi noteikumi patlaban nav paredzēti, vai tādos gadījumos, kuros tas nepieciešams sakarā ar apstākļu un risku maiņu.

(99) Lai nodrošinātu izsekojamību un identifikācijas un reģistrācijas sistēmas netraucētu darbu un nodrošinātu izsekojamību, attiecībā uz pienākumiem, kas saistīti ar datubāzēm, kompetentās iestādes nozīmēšanu, sīki izstrādātām identificēšanas un reģistrēšanas prasībām attiecībā uz dažādām dzīvnieku sugām un dokumentiem, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(100) Ir lietderīgi samazināt administratīvo slogu un izmaksas un nodrošināt sistēmas elastīgumu tādos apstākļos, kur prasības attiecībā uz izsekojamību iespējams sasniegt ar citiem, nevis šajā regulā izklāstītajiem līdzekļiem. Tāpēc Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai attiecībā uz atkāpēm no identifikācijas un reģistrācijas prasībām pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(101) Lai nodrošinātu vienādus apstākļus attiecībā uz identifikācijas un reģistrācijas sistēmas īstenošanu un izsekojamību, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras pieņemt noteikumus, kas saistīti ar datubāžu tehniskajām specifikācijām, identifikācijas līdzekļiem, dokumentiem un formātiem, termiņiem un atkāpju kritērijiem attiecībā uz šādām sistēmām.

(102) Svarīgs rīks, ar kuru novērš pārnēsājamas dzīvnieku slimības ievazāšanos un izplatīšanos, ir izmantot ierobežojumus attiecībā uz tādu dzīvnieku un produktu pārvietošanu, kas šo slimību var pārnēsāt. Tomēr ierobežota dzīvnieku un produktu pārvietošana var nopietni ietekmēt ekonomiku un radīt traucējumus iekšējā tirgū. Tāpēc šādi ierobežojumi būtu jāpiemēro tikai tad, ja tie attiecībā uz saistītajiem riskiem ir nepieciešami un samērīgi. Šī pieeja saskan ar principiem, kas ir noteikti SPS līgumā un OIE starptautiskajos standartos.

(103) Šajā regulā noteiktās vispārīgās prasības, piemēram, tādas kā aizliegums pārvietot dzīvniekus no novietnes, kurā ir anomāla mirstība vai citi slimību simptomi ar nenoskaidrotu cēloni, vai tādas kā uz transportēšanu attiecināmas profilakses prasības, būtu jāpiemēro jebkādai dzīvnieku pārvietošanai.

(104) Tiesiskajā regulējumā, kas patlaban ir noteikts Savienības tiesību aktos par sauszemes dzīvnieku pārvietošanu, ir paredzēti saskaņoti noteikumi, kas galvenokārt reglamentē sauszemes dzīvnieku un attiecīgo produktu pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz citu, vajadzīgās prasības par pārvietošanu dalībvalstu teritorijā ļaujot noteikt dalībvalstīm. ES Dzīvnieku veselības tiesību akta ietekmes novērtējumā pašreizējā situācija ir detalizēti salīdzināta ar risinājumu, kurā Savienības līmenī būtu saskaņoti arī noteikumi par pārvietošanu dalībvalstu iekšienē. Tika secināts, ka būtu jāsaglabā līdzšinējā pieeja, jo pilnīgi saskaņot jebkādu pārvietošanu būtu ļoti sarežģīti un ieguvumi no vieglākas pārvietošanas no vienas dalībvalsts uz citu neatsver iespējamo nelabvēlīgo ietekmi uz spēju kontrolēt slimības.

(105) Uz dzīvniekiem, ko pārvieto no vienas dalībvalsts uz citu, attiecas dzīvnieku veselības pamatprasību kopums. Konkrētāk, dzīvniekus nevar pārvietot no novietnēm, kurās vērojama anomāla mirstība vai tādas slimības pazīmes, kuras cēlonis nav zināms. Tomēr ar tādu iemeslu kā (pat anomāla) mirstība, kura saistīta ar zinātniskām procedūrām, kas atļautas ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/63/ES (15) un kurai nav ar sarakstā norādītām slimībām saistīts infekciozas dabas cēlonis, nevarētu liegt pārvietot zinātniskiem mērķiem paredzētus dzīvniekus. Kompetentajai iestādei šāda mirstība tomēr būtu jāreģistrē . [Gr. 33]

(106) Tomēr šai regulai būtu jānodrošina elastība, kas atvieglotu tādu sauszemes dzīvnieku sugu un kategoriju pārvietošanu, kuri attiecībā uz sarakstā norādītu slimību izplatīšanu pāri dalībvalstu robežām rada mazu risku. Turklāt būtu jāparedz papildu atkāpju iespējas gadījumos, kur dalībvalstis vai operatori veiksmīgi īsteno, piemēram, tādus alternatīvus riska mazināšanas pasākumus kā augsta līmeņa biodrošība un iedarbīgas uzraudzības sistēmas.

(107) Nagaiņi un mājputni ir ekonomiski ļoti nozīmīgas dzīvnieku sugu grupas, uz kurām konkrētas ar pārvietošanu saistītas prasības ir attiecinātas Savienības tiesību aktos, kas pieņemti pirms šīs regulas, proti, Padomes Direktīvā 64/432/EEK (16), Padomes Direktīvā 91/68/EEK (17), Padomes Direktīvā 2009/156/EK (18), Padomes Direktīvā 2009/158/EK (19), un daļēji Direktīvā 92/65/EEK. Galvenie šādu sugu pārvietošanas noteikumi būtu jāparedz šajā regulā. Sīkāk izstrādātas prasības, kas lielākoties ir atkarīgas no tā, kādas slimības dažādās dzīvnieku sugas vai kategorijas var pārnēsāt, būtu jāreglamentē vēlākos Komisijas aktos, ņemot vērā attiecīgo slimību, sugu un kategoriju īpatnības.

(108) Tā kā nagaiņu un mājputnu pārvietošanas un savākšanas operācijās rodas operācijas rada īpaši augsts augstu slimību risks risku , ir lietderīgi šajā regulā paredzēt konkrētus noteikumus, kas aizsargātu iesaistīto dzīvnieku veselību un novērstu, ka izplatās pārnēsājamas dzīvnieku slimības. [Gr. 34]

(109) Atkarībā no sarakstā norādītajām slimībām un sarakstā minētajām sugām ir nepieciešams noteikt konkrētas dzīvnieku veselības prasības, kas attiecas uz noteiktām citām dzīvnieku sugām, kuras nav turēti nagaiņi un mājputni. Uz šīm sugām attiecināmi noteikumi bija paredzēti arī tiesiskajā regulējumā, ko piemēroja pirms šīs regulas, un jo īpaši Direktīvā 92/65/EEK. Minētā direktīva paredz konkrētus pārvietošanas noteikumus dzīvnieku sugām, kurās ietilpst bites, kamenes, pērtiķi, suņi un kaķi utt., un tādēļ šajā regulā būtu jāparedz arī juridiskais pamats tādu deleģēto aktu un īstenošanas aktu pieņemšanai, ar ko šīm dzīvnieku sugām paredz konkrētus pārvietošanas noteikumus.

(110) Norobežotās novietnēs, ko parasti izmanto laboratorijas dzīvnieku vai zooloģiskā dārza dzīvnieku turēšanai, parasti augstā līmenī ievēro biodrošību, ir labvēlīgs un labi kontrolēts veselības statuss un pārvietošana tajās notiek mazāk vai arī tā notiek tikai šādu novietņu slēgtajā lokā. Ar norobežotu novietņu [nodalītu uzņēmumu] statusu, uz ko operatori var brīvprātīgi pieteikties, pirmoreiz iepazīstināja Direktīva 92/65/EEK, kurā ir paredzēti apstiprināšanas noteikumi un prasības un pārvietošanas prasības attiecībā uz apstiprinātām iestādēm, institūtiem un centriem. Minētā sistēma šīm novietnēm paver iespēju savstarpēji mainīties ar dzīvniekiem, pārvietošanai izvirzot mazāk prasību un vienlaikus norobežoto novietņu lokā nodrošinot veselības garantijas. Tādēļ operatori to ir kopumā pieņēmuši un izmanto par brīvprātīgu izvēli. Tāpēc šajā regulā ir lietderīgi saglabāt norobežoto novietņu principu un paredzēt arī noteikumus par pārvietošanu starp minētajām novietnēm.

(111) Zinātniskiem mērķiem, piemēram, pētniecībai un diagnostikai, un jo īpaši mērķiem, attiecībā uz kuriem dota atļauja saskaņā ar Direktīvu 2010/63/ES, var būt nepieciešams pārvietot dzīvniekus, kas neatbilst vispārīgajām dzīvnieku veselības prasībām, kuras noteiktas šajā regulā, un kas rada augstāku dzīvnieku veselības risku. Šāda veida pārvietošanu nevajadzētu aizliegt vai nepamatoti ierobežot ar šīs regulas noteikumiem, jo tas varētu kavēt citos aspektos atļautu pētniecības darbību un bremzēt kavēt zinātnes virzību progresu . Tomēr ir būtiski šajā regulā ir būtiski paredzēt noteikumus, lai nodrošinātu, ka šo dzīvnieku pārvietošana notiek droši un to reģistrē kompetentā iestāde . [Gr. 35]

(112) Modelis, pēc kāda pārvieto cirka dzīvniekus, zooloģiskos dārzos turētus dzīvniekus, izstādēm paredzētus dzīvniekus un vairāku citu veidu dzīvniekus, bieži vien atšķiras no citu turētu sugu pārvietošanas modeļiem. Būtu īpaši jāapsver, kā Savienības noteikumus par pārvietošanu pielāgot attiecībā uz šādiem dzīvniekiem, ņemot vērā konkrētus riskus un alternatīvus riska mazināšanas pasākumus.

(113) Lai nodrošinātu, ka tiek sasniegti šīs regulas 102. līdz 112. apsvērumā minētie mērķi, attiecībā uz slimību profilakses pasākumiem pārvadāšanā, konkrētiem noteiktu dzīvnieku sugu pārvietošanas noteikumiem un īpašiem apstākļiem, piemēram, savākšanas operācijas vai noraidīti sūtījumi, un attiecībā uz īpašām prasībām vai atkāpēm, kas attiecas uz cita veida pārvietošanu, piemēram, pārvietošanu zinātniskiem mērķiem, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(114) Lai nodrošinātu iespēju, ka gadījumos, kad noteikumi par pārvietošanu nav pietiekami vai nav piemēroti tam, lai ierobežotu noteiktas slimības izplatīšanos, tiek pieņemti īpaši noteikumi par pārvietošanu, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras uz ierobežotu periodu paredzēt īpašus pārvietošanas noteikumus.

(115) Turētiem sauszemes dzīvniekiem, ko pārvieto starp dalībvalstīm, būtu jāatbilst šādai pārvietošanai paredzētām prasībām. Gadījumā, ja šo dzīvnieku sugas rada veselības risku un ja tām ir lielāka ekonomiska nozīme, dzīvniekiem līdzi ir jābūt kompetentās iestādes izsniegtam veterinārajam sertifikātam.

(116) Ciktāl tas tehniski, praktiski un finansiāli iespējams, būtu jāizmanto tehnikas jauninājumi, lai, ar informācijas tehnoloģijām aizstājot papīra dokumentus un atvieglinot paziņošanas procedūras, kā arī tās iespējami izmantojot daudzveidīgiem mērķiem, operatoriem un kompetentajai iestādei mazinātu ar sertificēšanu un paziņošanu saistīto administratīvo slogu.

(117) Ja kompetentās iestādes izsniegts veterinārais sertifikāts nav nepieciešams, operatoram, kas pārvieto dzīvniekus uz citu dalībvalsti, būtu jāizdod pašdeklarēšanas dokuments, kas apstiprina, ka dzīvnieki atbilst šajā regulā noteiktajām prasībām attiecībā uz pārvietošanu.

(118) Lai nodrošinātu, ka tiek sasniegti šīs regulas 115., 116. un 117. apsvērumā minētie mērķi, attiecībā uz noteikumiem par to saturu, informēšanas pienākumiem un atkāpēm no dzīvnieku veselības sertificēšanas prasībām, uz konkrētajiem sertificēšanas noteikumiem un oficiālo veterinārārstu pienākumiem pirms veterinārā sertifikāta parakstīšanas veikt attiecīgas kontrolpārbaudes, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(119) Paziņošanai par dzīvnieku un reproduktīvo produktu pārvietošanu starp dalībvalstīm un dažos gadījumos dalībvalstu teritorijas iekšienē ir būtiska nozīme, nodrošinot dzīvnieku un minēto reproduktīvo produktu izsekojamību gadījumos, kur šī pārvietošana var būt saistīta ar risku, ka izplatīsies pārnēsājamas dzīvnieku slimības. Tādēļ par šādu pārvietošanu būtu jāpaziņo un tā būtu jāreģistrē. Šim nolūkam būtu jāizmanto sistēma IMSOC, kas paredzēta Regulas (ES) Nr. XXX/XXXX (*2) (Oficiālo kontroļu regula) 130. panta 1. punktā.

(120) Gādājot par vienādiem nosacījumiem šajā regulā paredzēto dzīvnieku veselības sertificēšanas un pārvietošanas paziņošanas noteikumu īstenošanai, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt noteikumus par veterināro sertifikātu paraugiem, pašdeklarēšanas dokumentiem, pārvietošanas paziņošanas formu un termiņiem gan attiecībā uz sauszemes dzīvniekiem, gan ūdensdzīvniekiem, reproduktīvajiem produktiem un attiecīgā gadījumā arī dzīvnieku izcelsmes produktiem.

(121) Lolojumdzīvnieku pārvietošanas specifika nozīmē, ka tās radītais dzīvnieku veselības risks būtiski atšķiras no veselības riska, ko rada citi turēti dzīvnieki. Tāpēc šajā regulā šādai pārvietošanai būtu jāparedz konkrēti āpiemēro jau pieņemtie noteikumi. Lai nodrošinātu Tas nodrošinās , ka lolojumdzīvnieki nerada būtisku risku, ka izplatīsies pārnēsājamas attiecībā uz pārnēsājamu dzīvnieku slimības, attiecībā uz šādu dzīvnieku pārvietošanai paredzētiem sīki izstrādātiem noteikumiem būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu. Gādājot par vienādiem nosacījumiem šajā regulā paredzēto dzīvnieku veselības prasību īstenošanai attiecībā uz lolojumdzīvnieku pārvietošanu, būtu jāpiešķir slimību izplatīšanos. Neskarot Eiropas Parlamenta uun Padomes Regulas (ES) Nr. 576/2013 (20) noteikumus Komisijai īstenošanas būtu jāpiešķir pilnvaras paredzēt saskaņā ar LESD 290. pantu pieņemt noteikumus par slimību profilakses un kontroles pasākumiem, ko veic šādai pārvietošanai kas jāveic attiecībā uz šādu pārvietošanu . [Gr. 36]

(122) Dažādu iemeslu dēļ dzīvnieku veselības risku un sabiedrības veselības risku var radīt savvaļas dzīvnieki, piemēram, tos pārvietojot uz kādu novietni vai no vienas vides uz citu. Attiecībā uz šo dzīvnieku pārvietošanu var būt vajadzīgs veikt atbilstīgus profilakses pasākumus, lai novērstu, ka izplatās pārnēsājamas dzīvnieku slimības. Lai nodrošinātu, ka savvaļas dzīvnieki nerada būtisku risku attiecībā uz to, ka izplatās pārnēsājamas dzīvnieku slimības, attiecībā uz papildu prasībām, ko attiecina uz savvaļas sauszemes dzīvnieku pārvietošanu, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(123) Līdzīgu risku, ka pārnēsājamas dzīvnieku slimības izplatīsies uz dzīviem dzīvniekiem, var radīt reproduktīvie produkti. Turklāt to iegūšanai piemīt īpatnības, kuras saistītas ar vaislas dzīvniekiem izvirzītām augstām veselības prasībām un kuru dēļ attiecībā uz donordzīvniekiem nepieciešams izvirzīt stingrākas vai specifiskas dzīvnieku veselības prasības. Lai nodrošinātu, ka reproduktīvos produktus pārvieto droši un ka tie atbilst sagaidāmajiem augstajiem veselības standartiem, un lai ņemtu vērā atsevišķu lietojumu specifiku, attiecībā uz sīkāk izstrādātām prasībām, ko izvirza noteiktu dzīvnieku sugu reproduktīvo produktu pārvietošanai, attiecībā uz īpašām vajadzībām, piemēram, šo produktu pārvietošanu zinātniskiem mērķiem, un attiecībā uz atkāpēm no dzīvnieku veselības sertificēšanas pienākuma, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(124) Dzīvnieku izcelsmes produkti var radīt risku, ka izplatīsies pārnēsājamas dzīvnieku slimības. Savienības tiesību aktos noteiktās pārtikas nekaitīguma prasības, kas izvirzītas dzīvnieku izcelsmes produktiem, nodrošina labu higiēnas praksi un mazina dzīvnieku veselības riskus, ko rada šādi produkti. Tomēr dažos gadījumos šajā regulā būtu jāparedz konkrēti dzīvnieku veselības pasākumi, piemēram, slimību kontroles un ārkārtas pasākumi, kas nodrošinātu, ka ar dzīvnieku izcelsmes produktiem netiek izplatītas dzīvnieku slimības. Lai šādos konkrētos gadījumos nodrošinātu dzīvnieku izcelsmes produktu drošu pārvietošanu, par sīki izstrādātiem noteikumiem, kas dzīvnieku izcelsmes produktu pārvietošanu reglamentē attiecībā uz veiktajiem slimību kontroles pasākumiem, dzīvnieku veselības sertificēšanas pienākumiem un atkāpēm no šiem noteikumiem, ja ar šādu pārvietošanu saistītais risks un veiktie riska mazināšanas pasākumi atkāpes pieļauj, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt tiesību aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(125) Kad dalībvalstis veic sava līmeņa valsts pasākumus attiecībā uz dzīvnieku un reproduktīvo produktu pārvietošanu vai lemj nolemj šādus sava līmeņa valsts pasākumus veikt, lai to teritorijā ierobežotu ietekmi, ko rada pārnēsājamas dzīvnieku slimības, kuras nav sarakstā norādītās slimības, minētajiem dalībvalsts pasākumiem nevajadzētu šādi valsts pasākumi var tikai tad traucēt iekšējā tirgus noteikumus, kas paredzēti Savienības tiesību aktos , ja tie ir zinātniski pamatoti saistībā ar infekcijas slimību kontrolēšanu un ja tie ir samērīgi ar risku . Tādēļ ir lietderīgi šādiem valsts pasākumiem paredzēt regulējumu un gādāt, lai minētie pasākumi nepārkāptu Savienības tiesību aktos atļautās robežas. [Gr. 37]

(126) Lai kompetentās iestādes varētu veikt pienācīgu uzraudzību un profilaktiski novērst, kontrolēt un izskaust pārnēsājamas dzīvnieku slimības, ir nepieciešams reģistrēt un apstiprināt akvakultūras novietnes. Direktīvā 2006/88/EK ir prasīts, lai visas novietnes, kas pārvieto ūdensdzīvniekus, būtu apstiprinātas. Minētā apstiprināšanas sistēma šajā regulā būtu jāsaglabā, lai gan dažās oficiālās Savienības valodās šajā regulā attiecībā uz apstiprināšanas sistēmu lieto terminus, kas atšķiras no Direktīvas 2006/88/EK terminiem.

(127) Kaujot un pārstrādājot akvakultūras dzīvniekus, kuriem piemēro slimību kontroles pasākumus, var izplatīties pārnēsājamas dzīvnieku slimības, piemēram, ar pārstrādes uzņēmumu notekūdeņiem, kas satur patogēnus. Tādēļ apstiprinājums ir nepieciešams pārstrādes uzņēmumiem, kas attiecībā uz šādu kaušanu un apstrādi pilda riska mazināšanas pasākumus. Tādēļ šajā regulā vajadzētu paredzēt slimību kontrolei pakļautu akvakultūras pārtikas uzņēmumu apstiprināšanu.

(128) Lai nodrošinātu, ka ir publiski pieejama atjaunināta informācija par reģistrētiem un apstiprinātiem uzņēmumiem, kompetentajai iestādei būtu jāizveido un jāuztur šādu uzņēmumu reģistrs. Par informāciju, kas jāiekļauj akvakultūras novietņu reģistrā, un par lietvedības prasībām, kas izvirzītas akavakultūras novietnēm un pārvadātājiem, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(129) Lai šajā regulā paredzētajiem noteikumiem par to, kā reģistrē un apstiprina akvakultūras novietnes un slimību kontrolei pakļautus akvakultūras pārtikas uzņēmumus, par lietvedību un par novietņu reģistriem nodrošinātu vienādus nosacījumus attiecībā uz īstenošanu, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt noteikumus par informēšanas pienākumiem, atkāpēm un citiem īstenošanas noteikumiem un reģistru un pierakstu darba specifikācijām.

(130) Tā kā ūdensdzīvniekus lielākajā daļā gadījumu individuāli identificēt nav iespējams, būtisks rīks ūdensdzīvnieku izsekojamības nodrošināšanā ir akvakultūras novietņu, slimību kontrolei pakļautu akvakultūras pārtikas uzņēmumu un pārvadātāju lietvedība. Lietvedības pierakstiem ir svarīga nozīme arī novietņu veselības situācijas uzraudzībā.

(131) Līdzīgi kā sauszemes dzīvniekiem, attiecībā uz ūdensdzīvnieku pārvietošanu ir nepieciešams noteikt saskaņotus noteikumus, arī noteikumus par dzīvnieku veselības sertificēšanu un pārvietošanas paziņošanu.

(132) Direktīvā 2006/88/EK ir paredzēti ūdensdzīvnieku pārvietošanas noteikumi, kas vienlīdz piemērojami gan pārvietošanai dalībvalstu iekšienē, gan pāri to robežām. Attiecībā uz ūdensdzīvnieku pārvietošanas noteikumiem galvenais noteicošais faktors ir galamērķa dalībvalsts, zonu un nodalījumu veselības statuss attiecībā uz sarakstā norādītajām slimībām.

(133) Tāda pati sistēma būtu jāparedz arī šajā regulā. Tomēr, lai rosinātu dalībvalstis sev paaugstināt ūdensdzīvnieku veselības statusu, būtu jāievieš daži pielāgojumi un papildu elastība.

(134) Lai nodrošinātu, ka tiek kontrolēta ūdensdzīvnieku pārvietošana, attiecībā uz slimību profilakses pasākumiem, ko piemēro transportam, attiecībā uz konkrētiem noteikumiem noteiktu kategoriju ūdensdzīvnieku pārvietošanai dažādos nolūkos, attiecībā uz konkrētām prasībām vai atkāpēm attiecībā uz noteiktu veidu pārvietošanu, piemēram, pārvietošanu zinātniskiem mērķiem, un attiecībā uz papildu prasībām savvaļas ūdensdzīvnieku pārvietošanai būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(135) Lai nodrošinātu, ka gadījumos, kad šajā regulā paredzēti noteikumi par pārvietošanu nav pietiekami vai nav piemēroti tam, lai ierobežotu noteiktas sarakstā norādītas slimības izplatīšanos, iespējams paredzēt pagaidu atkāpes un konkrētas prasības, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras uz ierobežotu laiku paredzēt īpašus pārvietošanas noteikumus vai atkāpes no tiem.

(136) Savienībā akvakultūras ražošanā sugas un ražošanas sistēmas ir ļoti daudzveidīgas un šī daudzveidība strauji aug. Tādēļ var būt nepieciešams pieņemt dalībvalstu līmeņa pasākumus attiecībā uz slimībām, kas nav slimības, kuras saskaņā ar šo regulu uzskatāmas par sarakstā norādītām slimībām. Tomēr šādiem attiecīgas valsts kontroles pasākumiem vajadzētu būt pamatotiem, nepieciešamiem un samērīgiem ar mērķiem, kas jāsasniedz. Turklāt tie nedrīkstētu skart pārvietošanu pāri dalībvalstu robežām, ja vien tas nav nepieciešams, lai novērstu slimības ievazāšanās vai kontrolētu tās izplatīšanos. Valsts pasākumi, kas ietekmē tirdzniecību starp dalībvalstīm, būtu jāapstiprina un regulāri jāpārskata Savienības līmenī.

(137) Patlaban sarakstā norādītās slimības tikai ļoti ierobežoti skar tādas dzīvnieku sugas, kas nav šajā regulā definētie sauszemes dzīvnieki vai ūdensdzīvnieki, piemēram, reptiļus, abiniekus, kukaiņus un citus. Tādēļ nav lietderīgi prasīt, lai minētajiem dzīvniekiem piemērotu visas šīs regulas normas. Tomēr, ja sarakstā norāda kādu slimību, kas skar sugas, kuras nav sauszemes dzīvnieki vai ūdensdzīvnieki, šīs regulas attiecīgās dzīvnieku veselības prasības būtu jāpiemēro minētajām sugām, lai nodrošinātu, ka ir iespējams veikt pietiekamus un samērīgus slimību profilakses un kontroles pasākumus.

(138) Lai nodrošinātu, ka, ja kāda riska dēļ tas nepieciešams, ir iespējams paredzēt noteikumus tādu dzīvnieku, kas šajā regulā nav definēti kā sauszemes dzīvnieki vai kā ūdensdzīvnieki, un no šiem dzīvniekiem iegūtu reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu pārvietošanai, attiecībā uz tādu novietņu reģistrēšanu un apstiprināšanu, tādu lietvedību un reģistriem, identificēšanu un reģistrēšanu, prasībām attiecībā uz pārvietošanas izsekojamību, dzīvnieku veselības sertificēšanu un pašdeklarēšanas un pārvietošanas paziņošanas saistībām, kas attiecas uz minēto sugu dzīvniekiem, reproduktīvajiem produktiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(139) Ja tas ir nepieciešams, lai nodrošinātu vienādus nosacījumus tādu dzīvnieku veselību prasību īstenošanai, kas attiecas uz šīm citām dzīvnieku sugām un reproduktīvajiem produktiem un no tām iegūtiem dzīvnieku izcelsmes produktiem, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras paredzēt sīki izstrādātus noteikumus par šīm prasībām.

(140) Lai novērstu, ka Savienībā ievazājas sarakstā minētas slimības un no jauna radušās slimības, ir nepieciešams, lai būtu pieņemti iedarbīgi noteikumi par tādu dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu ievešanu Savienībā, kas šādas slimības var pārnēsāt.

(141) Prasībām attiecībā uz dzīvnieku un produktu ievešanu Savienībā būtu jāatspoguļo prasības, kas izvirzītas tādu dzīvnieku un produktu pārvietošanai Savienības iekšienē, kas pieder vienai un tai pašai kategorijai, vienai un tai pašai sugai un kam paredzēts vienāds izmantojums.

(142) Lai nodrošinātu, ka dzīvnieki, reproduktīvie produkti un dzīvnieku izcelsmes produkti no trešām valstīm vai teritorijām atbilst dzīvnieku veselības prasībām, kuru sniegtās garantijas ir līdzvērtīgas Savienības tiesību aktos paredzētajām garantijām, ir būtiski vajadzīgs, lai uz Savienību eksportējošo trešo valstu vai teritoriju kompetentās iestādes tiem piemērotu pienācīgas kontroles. Vajadzības gadījumā, pirms pieņemt, ka šādus dzīvniekus, reproduktīvos produktus vai dzīvnieku izcelsmes produktus ieved, būtu jāpārbauda izcelsmes trešās valsts vai teritorijas veselības statuss. Tādēļ tiesīgām uz Savienību eksportēt dzīvniekus un produktus un šajā nolūkā norādītām sarakstā vajadzētu būt tikai tādām trešām valstīm un teritorijām, kas var pierādīt, ka atbilst dzīvnieku veselības standartiem, kuri izvirzīti šo dzīvnieku un produktu ievešanai Savienībā.

(143) Attiecībā uz dažām dzīvnieku sugām un kategorijām un attiecīgajiem reproduktīvajiem produktiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem pirms šīs regulas pieņemšanas dienas pieņemtajos Savienības aktos nav noteikti Savienības saraksti ar tām trešām valstīm un teritorijām, no kurām ir atļauta ievešana Savienībā. Tādā gadījumā, kamēr nav pieņemti noteikumi saskaņā ar šo regulu, būtu jāatļauj dalībvalstīm noteikt, no kurām valstīm un teritorijām to teritorijā var atļaut ievest šādus dzīvniekus, reproduktīvus produktus un dzīvnieku izcelsmes produktus. To nosakot, dalībvalstīm būtu jāņem vērā kritēriji, kas šajā regulā noteikti attiecībā uz trešo valstu un teritoriju Savienības sarakstiem.

(144) Lai nodrošinātu, ka dzīvnieku veselības prasības, kas šajā regulā paredzētas attiecībā uz ievešanu Savienībā, tiek ievērotas un atbilst OIE Dzīvnieku veselības kodeksiem, visiem dzīvniekiem, reproduktīvajiem produktiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, ko ieved Savienībā, līdzi vajadzētu būt izcelsmes trešās valsts vai teritorijas kompetentās iestādes izdotam veterinārajam sertifikātam, kurš apstiprina atbilstību visām dzīvnieku veselības prasībām, kas izvirzītas attiecībā uz ievešanu Savienībā. Tomēr ir iespējams atkāpties no šā noteikuma attiecībā uz precēm, kas rada zemu dzīvnieku veselības risku.

(145) Veterinārie sertifikāti var būt patstāvīgi dokumenti, taču sertificēšana Savienības tiesību aktos bieži vien ir pieprasīta citiem nolūkiem, piemēram, lai attiecībā uz dzīvniekiem vai produktiem sertificētu, ka ir ievērotas sabiedrības veselības vai dzīvnieku veselības prasības. Tas ir jāņem vērā. Lai līdz minimumam samazinātu administratīvo slogu un izmaksas, minētajos veterinārajos sertifikātos būtu arī jāatļauj iekļaut informāciju, kas pieprasīta saskaņā ar citiem Savienības pārtikas un dzīvnieku barības tiesību aktiem.

(146) Slimības var izplatīties ar citiem līdzekļiem, kas nav dzīvnieki, reproduktīvie produkti, dzīvnieku izcelsmes produkti un dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti, un atvasināti produkti. Piemēram, slimība var izplatīties arī ar transportlīdzekļiem, pārvadāšanas konteineriem, sienu, salmiem, augu produktiem, materiāliem, kam iespējama iepriekšēja saskare ar inficētiem dzīvniekiem, un ar aprīkojumu. Ja nepieciešams, būtu jāveic pasākumi, lai novērstu, ka pa šiem ceļiem ar šiem līdzekļiem pārnēsā slimību.

(147) Lai nodrošinātu, ka prasības attiecībā uz ievešanu Savienībā ir pietiekami sīki izstrādātas, attiecībā uz tādu kritēriju papildināšanu un grozīšanu, pēc kuriem trešās valstis un teritorijas tiek norādītas sarakstā, pēc kuriem statuss minētajā sarakstā tiek apturēts vai atsaukts, attiecībā uz to noteikumu papildināšanu, saskaņā ar kuriem trešās valstīs un teritorijās apstiprina novietnes un nosaka atkāpes, attiecībā uz dzīvnieku veselības prasībām, kura attiecībā uz ievešanu Savienībā izvirzītas sūtījumiem no trešām valstīm un teritorijām, attiecībā uz veterināro sertifikātu saturu un dzīvnieku veselības prasībām attiecībā uz slimības ierosinātājiem, citiem materiāliem, transportlīdzekļiem un aprīkojumu, ar kuriem var tikt pārnēsātas dzīvnieku slimības, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu.

(148) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus attiecībā uz dzīvnieku veselības prasību īstenošanu attiecībā uz dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu sūtījumu ievešanu Savienībā, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras cita starpā paredzēt noteikumus par tādu trešo valstu un teritoriju sarakstu, no kurām Savienībā ir atļauts ievest dzīvniekus, reproduktīvos produktus un dzīvnieku izcelsmes produktus, kā arī par veterināro sertifikātu paraugiem.

(149) Pagātnes pieredze ir apliecinājusi, ka tad, kad dalībvalstīs vai trešās valstīs vai teritorijās, no kurām Savienībā ieved dzīvniekus vai produktus, uzliesmo nopietna slimība, lai ierobežotu slimības ievazāšanos un izplatīšanos, slimību profilakses un kontroles pasākumi ir jāveic nekavējoties. Šāda ārkārtas situācija var būt saistīta ar sarakstā minētām slimībām, slimībām, kas radušās no jauna, vai citiem dzīvnieku veselības apdraudējumiem. Minētajā kontekstā būtu jāpaskaidro, kurus no šajā regulā noteiktajiem slimību kontroles un profilakses pasākumu kopumiem var izmantot, ja ir sastopama sarakstā norādīta slimība, no jauna radusies slimība vai apdraudējums. Visos šajos gadījumos ir būtiski nepieciešams, lai pasākumus varētu veikt ļoti ātri un bez jebkādas kavēšanās. Tā kā šādi pasākumi ierobežotu pārvietošanu Savienības iekšienē vai uz Savienību, tie visos iespējamos gadījumos būtu jāīsteno Savienības līmenī.

(150) Lai nodrošinātu iedarbīgu un ātru reaģēšanu uz riskiem, kas rodas no jauna, būtu jāpiešķir Komisijai īstenošanas pilnvaras noteikt ārkārtas pasākumus.

(151) Pienācīgi pamatotos gadījumos Komisijai būtu jāpieņem tādi nekavējoties piemērojami īstenošanas akti, kas cita starpā attiecas uz slimību un sugu norādīšanu sarakstā, uz sarakstā norādītajām sugām, kurām jāpiemēro slimību profilakses un kontroles noteikumu kopumi, attiecībā uz Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu banku krājumu veidošanu, krājumiem, glabāšanu, piegādi un citām procedūrām, attiecībā uz specifisku slimības kontroles pasākumu un atkāpju noteikšanu uz ierobežotu laiku, attiecībā uz specifiskiem sauszemes dzīvnieku un ūdensdzīvnieku pārvietošanas noteikumiem uz ierobežotu laiku, attiecībā uz ārkārtas pasākumiem un attiecībā uz trešo valstu un teritoriju norādīšanu sarakstā saistībā ar ievešanu Savienībā.

(152) Šī regula nosaka vispārīgus un konkrētus noteikumus par profilaksi un kontroli attiecībā uz pārnēsājamām dzīvnieku slimībām un nodrošina saskaņotu pieeju dzīvnieku veselībai visā Savienības teritorijā. Dažās jomās, piemēram, vispārīgi pienākumi attiecībā uz dzīvnieku veselību, paziņošana, uzraudzība, reģistrēšana un apstiprināšana vai izsekojamība, būtu jāatļauj dalībvalstīm piemērot papildu pasākumus vai stingrākus pasākumus dalībvalsts līmenī, vai arī tās jāmudina šādi rīkoties. Tomēr šādi valstu pasākumi būtu jāatļauj tikai tad, ja tie nekaitē šajā regulā paredzētajiem dzīvnieku veselības mērķiem un ja tie nav pretrunā ar tajā paredzētajiem noteikumiem, un ar nosacījumu, ka tie neapgrūtina dzīvnieku un produktu pārvietošanu no vienas dalībvalsts uz otru, ja vien tas nav nepieciešams, lai novērstu slimības ievazāšanos vai kontrolētu tās izplatīšanos.

(153) Lai mazinātu administratīvo slogu, uz 152. apsvērumā minētajiem dalībvalstu pasākumiem būtu jāattiecina vienkāršota paziņošanas procedūra. Pieredze ir apliecinājusi, ka Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/34/EK (21) paredzētā vispārīgā paziņošanas procedūra ir bijis nozīmīgs rīks valstu tehnisko noteikumu kvalitātes virzīšanā un pilnveidošanā un nesaskaņotās vai daļēji saskaņotās jomās veicinājusi labāku pārredzamību, saprotamību un lietderību Tādēļ ir lietderīgi piemērot Direktīvā 98/34/EK paredzēto vispārīgo paziņošanas procedūru.

(154) Patlaban Savienības dzīvnieku veselības noteikumi ir paredzēti šādos Eiropas Parlamenta un Padomes tiesību aktos un saskaņā ar tiem pieņemtos turpmākos Komisijas aktos: — Padomes Direktīva 64/432/EEK, — Padomes 77/391/EEK (22), — Padomes Direktīva, 78/52/EEK (23), — Padomes Direktīva 80/1095/EEK (24), — Padomes Direktīva 82/894/EEK (25), — Padomes Direktīva 88/407/EEK (26) — Padomes Direktīva 89/556/EEK (27), — Padomes Direktīva 90/429/EEK (28), — Padomes Direktīva 91/68/EEK, — Padomes Lēmums 91/666/EEK (29), — Padomes Direktīva 92/35/EEK (30), — Padomes Direktīva 92/65/EEK, — Padomes Direktīva 92/66/EEK (31), — Padomes Direktīva 92/118/EEK (32), — Padomes Direktīva 92/119/EEK (33), — Padomes Lēmums 95/410/EK (34) — Padomes Direktīva 2000/75/EK (35), — Padomes Lēmums 2000/258/EK (36), — Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 17. jūlija Regula (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī atceļ Padomes Regulu (EK) Nr. 820/97 (37) , [Gr. 38] — Padomes Direktīva 2001/89/EK (38), — Padomes Direktīva 2002/60/EK (39), — Padomes Direktīva 2002/99/EK (40), — Padomes Direktīva 2003/85/EK (41), — Eiropas Parlamenta un Padomes … Regula (ES) Nr. XXX/XXXX par lolojumdzīvnieku nekomerciālu pārvietošanu, un ar kuru atceļ Regulu (EK) Nr 998/2003 (42) , [Gr. 39] — Padomes Regula (EK) Nr. 21/2004 (43), — Padomes Direktīva 2004/68/EK (44), — Padomes Direktīva 2005/94/EK (45) — Padomes Direktīva 2006/88/EK, — Padomes Direktīva 2008/71/EK (46), — Padomes 2Direktīva 2009/156/EK — Padomes Direktīva 2009/158/EK.

(155) Noteikumi, kas paredzēti leģislatīvajos aktos, kuri minēti 154. apsvērumā, ir aizstājami ar šo regulu un turpmākiem Komisijas aktiem, kas jāpieņem saskaņā ar šo regulu. Attiecīgi šie tiesību akti būtu jāatceļ. Tomēr, lai nodrošinātu juridisko skaidrību un izvairīties no juridiskā vakuuma, atcelšanai būtu jāstājas spēkā tikai tad, kad saskaņā ar šo regulu ir pieņemti attiecīgie deleģētie akti un īstenošanas akti. Tāpēc ir nepieciešams, lai Komisija būtu pilnvarota noteikt dienas, no kurām minēto leģislatīvo aktu atcelšanai būtu jāstājas spēkā.

(156) Ir novecojuši un Savienības tiesību aktu skaidrības labad nepārprotami jāatceļ būtu šādi Padomes tiesību akti dzīvnieku veselības jomā: Padomes Lēmums 78/642/EEK (47); Padomes Direktīva 79/110/EEK, (48); Padomes Direktīva 81/6/EEK (49); Padomes Lēmums 89/455/EEK (50); Padomes Direktīva 90/423/EEK (51); Padomes Lēmums 90/678/EEK (52).

(157) Šīs regulas prasības nebūtu jāpiemēro, pirms nav sākts piemērot visus deleģētos aktus un īstenošanas aktus, kas Komisijai jāpieņem saskaņā ar šo Regulu. Ir lietderīgi no dienas, kad stājas spēkā šī regula, līdz jauno noteikumu piemērošanas dienai paredzēt vismaz 36 mēnešus, lai attiecīgajiem operatoriem pietiktu laika pielāgoties.

(158) Lai nodrošinātu juridisku noteiktību attiecībā uz to, kā piemēro dzīvnieku identificēšanas un reģistrēšanas noteikumus, slimību kontroles pasākumus attiecībā uz noteiktām saistībā ar konkrētām zoonozēm un lolojumdzīvnieku nekomerciālu pārvietošanu Komisijai būtu jādeleģē pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar LESD 290. pantu attiecībā uz dienu, kurā regulas (EK) Nr. 1760/2000, (ES) Nr. XXX/XXX [ iepriekš 998/2003 ] un (EK) Nr. 21/2004 un direktīvas beidz piemērot Direktīvas 92/66/EEK, 2000/75/EK, 2001/89/EK, 2002/60/EK, 2003/85/EK un 2005/94/EK un 2008/71/EK beidz piemērot, būtu jādeleģē Komisijai pilnvaras pieņemt aktus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 290 pantu. [Gr. 40]

(159) Šajā regulā paredzētās īstenošanas pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (53).

(160) Ir īpaši svarīgi, lai Komisija, veicot sagatavošanas darbus, pienācīgi apspriestos ar ieinteresētajām personām , arī ekspertu līmenī. Sagatavojot un izstrādājot deleģētos aktus, Komisijai būtu jānodrošina, lai attiecīgie dokumenti vienlaicīgi, savlaicīgi un atbilstīgi tiktu nosūtīti Eiropas Parlamentam un Padomei. [Gr. 41]

(161) Šai regulai nevajadzētu radīt nesamērīgu administratīvu slogu vai ekonomiskas sekas maziem un vidējiem uzņēmumiem. Šajā regulā, pamatojoties uz apspriešanos ar ieinteresētajām personām, ir ņemta vērā mazo un vidējo uzņēmumu īpašā situācija. Tā kā sabiedriskās politikas mērķi ir aizsargāt dzīvnieku veselību un sabiedrības veselību, iespēja tādiem uzņēmumiem piedāvāt vispārēju atkāpi no šīs regulas prasībām nav apsvērta. Tomēr, ņemot gan vērā iesaistītos riskus, minētajiem uzņēmumiem būtu jāpiešķir vairākas atkāpes no šīs regulas dažādajām prasībām.

(162) Šīs regulas mērķus, proti, paredzēt dzīvnieku veselības noteikumus, kas tiktāl, ciktāl tos nereglamentē citos Savienības tiesību aktos paredzēti konkrēti noteikumi, attiektos uz dzīvniekiem, reproduktīvajiem produktiem, dzīvnieku izcelsmes produktiem, dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem, un uz citu materiālu, ar kura iesaisti var izplatīties pārnēsājamas dzīvnieku slimības, dalībvalstis vien pietiekami īstenot nevar un efektīvāk tos var sasniegt Savienības līmenī ar vienota, koordinēta dzīvnieku veselības tiesiskā regulējuma starpniecību. Tāpēc šī regula atbilst Līguma par Eiropas Savienību 5. panta 3. punktā noteiktajam subsidiaritātes principam. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā regulā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi minēto mērķu sasniegšanai,

IR PIEŅĒMUŠI ŠO REGULU.

I DAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1. nodaļa

Priekšmets, darbības joma un definīcijas

1. pants

Priekšmets

1. Šī regula nosaka:

a) profilakses un kontroles noteikumus attiecībā uz dzīvnieku slimībām, kas ir pārnēsājamas uz dzīvniekiem vai uz cilvēkiem;

(b) instrumentus un mehānismus, kas paredzēti, lai sekmētu no slimībām brīvu zonu un teritoriju deklarēšanu;

(c) prioritāras darbības un

(d) pienākumu sadali dzīvnieku veselības jomā . [Gr. 42]

Šajos noteikumos ir paredzēta:

a) I daļā – Savienības līmenī būtisku slimību prioritizēšana un kategorizēšana, pienākumu noteikšana attiecībā uz dzīvnieku veselību;

b) II daļā – slimību agrīna konstatēšana, paziņošana un ziņošana par tām, uzraudzība, izskaušanas programmas un statuss “brīvs no slimības”;

c) III daļā – informētība par slimībām, slimībgatavība un slimību kontrole;

d) IV daļā – novietņu un pārvadātāju reģistrēšana un apstiprināšana, dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu sūtījumu pārvietošana un izsekojamība Savienības iekšienē;

e) V daļā – dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu sūtījumu ievešana un šādu sūtījumu eksportēšana no Savienības;

f) VI daļā – ārkārtas pasākumi, kas jāveic ar slimību saistītā ārkārtas situācijā.

2. Šā panta 1. punktā minētie noteikumi:

a) nodrošina, ka: i) lauksaimniecības un akvakultūras ražošana Savienībā ir ilgtspējīga, ii) produktīvi darbojas iekšējais tirgus un ir garantēts pārtikas un dzīvnieku barības nekaitīgums , [Gr. 43] iii) mazinās negatīvā ietekme uz dzīvnieku veselību, sabiedrības veselību un vidi, ko rada: [Gr. 44] — noteiktas slimības un riska faktori, kas izraisa slimības , [Gr. 45] — pasākumi, kas veikti slimību profilakses un kontroles nolūkā;

b) ņem vērā: i) kāda ir sakarība starp dzīvnieku veselību un: — sabiedrības veselību, — vidi un klimata pārmaiņu ietekmi, — bioloģisko daudzveidību, [Gr. 46] — pārtikas un dzīvnieku barības nekaitīgumu, — dzīvnieku labturību, — mikrobu rezistenci, [Gr. 47] — nodrošinātību ar pārtiku, — nepieciešamību aizsargāt un saglabāt retas dzīvnieku sugas un saglabāt ģenētisko daudzveidību, [Gr. 48] ii) kādas ir slimību kontroles un profilakses pasākumu piemērošanas sekas ekonomikai, sociālajai jomai, kultūrai un videi.

2. pants

Regulas darbības joma

1. Šo regulu piemēro:

(a) turētiem dzīvniekiem , neturētiem dzīvniekiem un savvaļas dzīvniekiem; [Gr. 49]

(b) reproduktīvajiem produktiem;

(c) dzīvnieku izcelsmes produktiem;

(d) neskarot noteikumus, kas paredzēti ar Regulu (EK) Nr. 1069/2009 – dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem;

(e) infrastruktūrai, transportlīdzekļiem, aprīkojumam un jebkādiem citiem infekcijas ceļiem, kā arī materiāliem, ar kuru iesaisti izplatās vai var izplatīties pārnēsājamas dzīvnieku slimības.

2. Šo regulu piemēro pārnēsājamām slimībām, arī zoonozēm, neskarot noteikumus, kas paredzēti:

a) Lēmumā Nr. 2119/98/EK;

b) Regulā (EK) Nr. 999/2001;

c) Direktīvā 2003/99/EK;

d) Regulā (EK) Nr. 2160/2003.

3. pants

IV daļas darbības joma attiecībā uz reģistrēšanu, apstiprināšanu, izsekojamību un pārvietošanu

1. Regulas IV daļas I sadaļu piemēro:

a) sauszemes dzīvniekiem un dzīvniekiem, kas nav sauszemes dzīvnieki, bet var pārnēsāt slimības, kuras skar sauszemes dzīvniekus;

b) no sauszemes dzīvniekiem ievāktiem reproduktīvajiem produktiem;

c) no sauszemes dzīvniekiem iegūtiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

2. Regulas IV daļas II sadaļu piemēro:

a) ūdensdzīvniekiem un dzīvniekiem, kas nav ūdensdzīvnieki, bet var pārnēsāt slimības, kuras skar ūdensdzīvniekus;

b) no ūdensdzīvniekiem iegūtiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

3. Regulas IV daļas III sadaļu piemēro:

a) dzīvniekiem, kas 4. panta 1. punkta 4. apakšpunktā nav definēti kā sauszemes dzīvnieki vai kā ūdensdzīvnieki;

b) reproduktīvie produkti un dzīvnieku izcelsmes produkti, kas iegūti no citiem dzīvniekiem, kuri minēti a) punktā.

4. Lolojumdzīvniekiem nepiemēro IV daļas I sadaļas 1. un 3. nodaļu un II sadaļas 1. un 2. nodaļu.

4. pants

Definīcijas

1. Šajā regulā ir spēkā šādas definīcijas:

(1) “dzīvnieki” ir mugurkaulnieki un bezmugurkaulnieki;

(2) “sauszemes dzīvnieki” ir putni, sauszemes zīdītāji, bites un kamenes;

(3) “ūdensdzīvnieki” ir šādu sugu dzīvnieki visās attīstības stadijās, arī olšūnas, sperma un gametas: i) zivis, kas pieder virsklasei Agnatha un klasēm Chondrichthyes un Sarcopterygii un Actinopterygii, ii) ūdens gliemji, kas pieder pie tipa Mollusca, (iii) ūdens vēžveidīgie, kas pieder pie apakštipa Crustacea;

(4) “citi dzīvnieki” ir to sugu dzīvnieki, kas nav definēti kā sauszemes dzīvnieki vai ūdensdzīvnieki;

(5) “turēti dzīvnieki” ir cilvēku turēti dzīvi dzīvnieki; attiecībā uz ūdensdzīvniekiem – akvakultūras dzīvnieki; [Gr. 50]

(5a) “neturēti pieradināto sugu dzīvnieki” ir dzīvnieki, kas neatrodas vai vairs neatrodas cilvēku uzraudzībā; [Gr. 51]

(6) “akvakultūra” ir ūdensdzīvnieku audzēšana, kur izmanto metodes, kuras izstrādātas, lai šo dzīvnieku produkciju palielinātu virs vides dabiskās uzturētspējas, un kur visās audzēšanas vai kultivēšanas stadijās līdz pat ievākšanai un arī tās laikā dzīvnieki paliek vienas vai vairāku fizisku vai juridisku personu īpašumā (neattiecas uz to savvaļas ūdensdzīvnieku ievākšanu vai ķeršanu cilvēku patēriņam, kuri pēc tās īslaicīgi tiek turēti bez barošanas līdz kaušanai);

(7) “akvakultūras dzīvnieks” ir jebkurš akvakultūrā audzēts ūdensdzīvnieks , kam piemēro metodes, kuras izstrādātas, lai palielinātu produkcijas apjomu virs attiecīgās vides dabiskās uzturētspējas ; [Gr. 52]

(8) “savvaļas dzīvnieki” ir dzīvnieki, kas nav turēti un nav neturēti pieradināto sugu dzīvnieki; [Gr. 53]

(9) “mājputni” ir putni, ko audzē vai tur nebrīvē, lai: a) ražotu: i) gaļu, ii) pārtikas olas, iii) citus produktus; b) atjaunotu medījamo putnu skaitu; c) selekcionētu putnus, ko ražošanai, kāda minēta a) punktā;

(10) “nebrīvē turēti putni” ir jebkuri putni, kas nav mājputni un ko nebrīvē tur tādā nolūkā, kurš nav minēts 9. punktā, arī putni, ko šādi tur priekšnesumiem, sacīkstēm, izstādēm, konkursiem, selekcijai vai pārdošanai;

(11) “lolojumdzīvnieks” ir dzīvnieks, kas pieder kādai no I pielikuma sarakstā norādītajām sugām un: a) ko tur mājsaimniecībā, vai, attiecībā uz ūdensdzīvnieku, nekomerciālā dekoratīvā akvārijā, b) vai kas tiek pārvietoti, nekomerciālas pārvietošanas nolūkā pavadot lolojumdzīvnieka turētāju vai fizisku personu, kura darboja