[pic] | EIROPAS KOPIENU KOMISIJA | Briselē, 29.10.2009 COM(2009)594 galīgā redakcija KOMISIJAS PAZIŅOJUMS “ELECTRA”Ilgtspējīgai un konkurētspējīgai elektrotehniskajai rūpniecībaiEiropas Savienībā KOMISIJAS PAZIŅOJUMS “ELECTRA”Ilgtspējīgai un konkurētspējīgai elektrotehniskajai rūpniecībaiEiropas Savienībā IEVADS Konkurētspējas padome[1] 2009. gada maijā noteica, ka elektrotehniskā rūpniecība[2] ir viens no priekšnosacījumiem konkurētspējīgam un spēcīgam rūpniecības pamatam Eiropas Savienībā (ES). Elektrotehniskā rūpniecība ir viena no lielākajām rūpniecībām pasaulē. Tās ražojumu klāsts sniedzas no vienkāršām patēriņa precēm līdz augstas kvalitātes rūpnieciskām turbīnām, elektroenerģijas tīkliem un elektrostacijām. Eiropas Savienībā šajā nozarē darbojas aptuveni 200 000 uzņēmumi, galvenokārt MVU, kuros nodarbināti apmēram 2,8 miljoni cilvēku. 2008. gadā kopējās ražošanas vērtība bija EUR 411 miljardi, un elektrotehniskā rūpniecība veidoja 10 % no ES eksporta, kas radīja nelielu tirdzniecības bilances pārpalikumu[3]. Ar 21 % ES ierindojas otrajā vietā elektrotehniskās rūpniecības ražošanā aiz Ķīnas (30 %), apsteidzot ASV un Japānu (abām valstīm 19 %). Pievienotās vērtības ziņā ES ir otrajā vietā aiz ASV, tomēr apsteidz Japānu un Ķīnu. Eiropas elektrotehniskās rūpniecības ražojumi ir pazīstami ar savu kvalitāti un uzticamību. Tomēr konkurenti strauji tuvojas, un ES vēl nav novērsusi konkurētspējas trūkumu ar ASV. Jāizveido īpašs elektrotehniskās rūpniecības redzējums, lai saglabātu un uzlabotu tās konkurētspēju pasaules mērogā. Eiropas elektrotehniskās rūpniecības nākotne kā plaša lietojuma tehnoloģiju ražotājam ir atkarīga no spējas izmantot konkrētu tirgu augsto izaugsmes potenciālu, cita starpā, energoapgādes infrastruktūru, energoefektīvas ēkas, transporta tīklus, rūpniecisko ražošanu un viedu tehnoloģiju izstrādāšanu, kas piemērotas pašreizējām un turpmākām sabiedrības vajadzībām. Šajā paziņojumā aprakstīts minēto tirgu izaugsmes potenciāls īstermiņā un ilgtermiņā un noteiktas darbības un līdzekļi, kas vajadzīgi, lai saglabātu elektrotehniskās rūpniecības konkurētspēju, vienlaikus izmantojot rūpniecības potenciālu sekmēt ES 2020. gada mērķu sasniegšanu klimata pārmaiņu jomā. Šis paziņojums balstās uz ieteikumiem 2008. gada “Electra” ziņojumā[4] un saista tos ar pašreizējām un plānotām ES politikas jomām. Turklāt šajā paziņojumā ņemts vērā Eiropas ekonomikas atveseļošanas plāns[5], kura mērķis ir sekmēt uzņēmumu izdzīvošanu un darbavietu saglabāšanu Eiropā. GRūTīBU PāRVēRšANA IESPēJāS Pētniecība, attīstība un inovācija Elektrotehniskā rūpniecībā nav pietiekamas piekļuves pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai/inovācijai un tās finansējumam. Galvenais iemesls tam ir MVU spēcīgā ietekme. Finanšu tirgi un iestādes ir piesardzīgi, ieguldot pētniecības un tehnoloģiju attīstības projektos, jo īpaši, ja ir iesaistīti MVU. Vairākas ES programmas sniedz atbalstu pētniecībai un tehnoloģiju attīstībai/inovācijām, tomēr jāuzlabo to sinhronizācija[6] un koordinācija gan no pieprasījuma, gan no piedāvājuma viedokļa. Partneriem Eiropas uzņēmumu tīklā[7] un kopu organizācijās[8] jāuzlabo un jāprofesionalizē atbalsta dienesti un labāk jāintegrē inovatīvi MVU. Kopu organizācijas parasti atbilst elektrotehniskās rūpniecības vajadzībām, jo tās sniedz vai nodrošina piekļuvi nozarei specifiskiem un īpaši pielāgotiem atbalsta pakalpojumiem uzņēmumiem[9]. Tās atvieglo MVU un pētniecības institūtu sadarbību un veicina intelektuālās īpašumtiesības[10] un tehnoloģiju nodošanu. Sniedzot šādus pakalpojumus, jāņem vērā Komisijas ieteikums par intelektuālā īpašuma pārvaldību zināšanu nodošanas darbībās un par prakses kodeksu universitātēm un citām sabiedriskām pētniecības iestādēm[11]. Elektrotehniskās rūpniecības uzņēmumiem pašiem aktīvāk jāatbalsta kopu iniciatīvas un pievienošanās kopām. Turklāt pētniecību un inovāciju var veicināt ar finanšu instrumentiem, piemēram, nodokļu atvieglojumiem vai inovāciju kuponiem, un uzlabojot apstākļus riska kapitāla ieguldījumiem, piemēram, biznesa eņģeļiem ( business angels ) vai pārrobežu riska kapitālam. Bažas par inovācijas spēju bija galvenais pamats, izvēloties elektrotehnisko rūpniecību saistībā ar ražojumu tirgus un nozares uzraudzību. Notiekošās izmeklēšanas mērķis ir noteikt trūkumus, veicot ilustratīvas gadījumu izpētes, kā arī tos analizēt plašākā kontekstā. Izmeklēšanā novērtēs, kā uzlabot inovāciju, lai novērstu pašreizējos trūkumus[12]. Eiropas tehnoloģiju platformas (ETP) ir nozīmīgs tehnoloģiju tendenču rādītājs, kas uzlabo pētniecības darbu ar lielu rūpniecisku nozīmi un nosaka tehnoloģiju virzības plānus. Katra ETP pievēršas attiecīgās tehnoloģiju jomas vajadzībām un problēmām, un tām jāgūst panākumi pirmskonkurences (attīstības sākuma) posmā. Vairākas no tām jo īpaši attiecas uz elektrotehnisko rūpniecību[13]. Eiropas Energotehnoloģiju stratēģiskā plāna (ETS)[14] mērķis ir paātrināt pētniecību saistībā ar zemas oglekļa emisijas tehnoloģijām un to demonstrāciju un attīstību, sadarbojoties nozarei, pētniecības iestādēm un valdībai. Tas paredz pamatu saistībā ar oglekļa uztveršanu un uzglabāšanu un citām nozīmīgām ES tehnoloģiju problēmām, lai sasniegtu ES 2020. gada mērķus attiecībā uz klimata pārmaiņām. Daudzi priekšlikumi attiecas tieši uz elektrotehniskās rūpniecības aprīkojumu un tehnoloģijām. Eiropas Ekonomikas atveseļošanas plānā ir ietverti stratēģiskie ieguldījumi pētniecībā, lai atbalstītu inovāciju ražošanas, būvniecības un autotransporta nozarēs, kuras it īpaši skārusi krīze un kurām nākas saskarties ar ievērojamām grūtībām pārejā uz videi labvēlīgu ekonomiku. Ir izveidotas trīs partnerības starp publisko un privāto sektoru, ieguldot vairāk nekā EUR 3,2 miljardus, lai veicinātu sabiedrības interesi, ar nozares līdzdalību un vadību nosakot stratēģiskās pētniecības darbības šajās nozarēs. Elektrotehniskajai rūpniecībai būtu jāgūst labums, jo tā ražo daudzas no minētajām tehnoloģijām. Vajadzība nodrošināt un saglabāt prasmes Inženieru un citu augsti kvalificētu speciālistu trūkums mūsdienīgu tehnoloģiju projektēšanai un izgatavošanai ir nopietna problēma, kas kavē elektrotehniskās rūpniecības attīstību, jo īpaši iespēju gūt panākumus saistībā ar pētniecību un tehnoloģiju attīstību/inovāciju. Šī problēma jānovērš, lai saglabātu ES vadību tehnoloģiju jomā. Īstermiņā dalībvalstīm jāizveido vai jāuzlabo apmācību programmas vai stipendijas, lai nodrošinātu, ka ekonomikas krīzes laikā darbinieki nezaudē savas prasmes, bet tās tiek uzlabotas, gaidot ekonomikas atveseļošanu. Nozares konkurētspēja nākotnē un tās spēja sniegt jaunas tehnoloģijas, kas piemērotas ES mērķiem saistībā ar klimata pārmaiņām, lielā mērā būs atkarīga no krīzes ietekmes uz pašreizējo darbaspēku. Ilgtermiņā ražošanas nozares, sociālo partneru, valsts iestāžu un izglītības un apmācības sistēmu uzdevums[15], vēlams, savstarpēji sadarbojoties, ir nodrošināt augsti kvalificētus un labi izglītotus darbiniekus, kuru teorētiskās un praktiskās zināšanas ir proporcionālas[16]. Tādēļ ES popularizē dažādas politikas jomas, tostarp iniciatīvu “Jaunas prasmes jaunām darba vietām”[17], elastdrošību[18], mūžizglītību[19] un e-prasmes[20]. Patlaban ES aplūko, vai būtu lietderīgi izveidot Eiropas un nozares mēroga prasmju un nodarbinātības padomes, kas darbotos kā platforma informācijas un labas prakses apmaiņai starp nozares ieinteresētajām personām, valsts iestādēm un par izglītību un arodapmācību atbildīgajām personām. Turklāt Eiropas sociālie partneri atzīst, ka pastāv grūtības nodrošināt augsti kvalificētu darbaspēku. Komisija veicinās ES nozaru sociālo dialogu kā labas pārvaldības līdzekli arī elektrotehniskās rūpniecības nozarē, lai sekmētu prasmju attīstību un uzlabotu prasmju piemērotību. Citas nozares, kuras saskaras ar līdzīgām grūtībām, piemēram, Eiropas gāzes un elektroenerģijas nozare, var dalīties ar pozitīvu pieredzi šajā jomā. Tiek novērsti šķēršļi personu, it īpaši pētnieku un augsti kvalificētu personu, mobilitātei ES, cita starpā izmantojot nesen uzsākto Eiropas Partnerību pētniekiem, kas ir daļa no Eiropas Pētniecības telpas (EPT). EPT ļauj Eiropai paust saskaņotu viedokli starptautiskos forumos un debatēs ar tās starptautiskajiem partneriem. Valsts iestādes visos līmeņos kopīgi sekmē sadarbības pasākumu konsekvenci pētniecības un attīstības jomā un izstrādā kopīgas iniciatīvas, kas Eiropu izvirza vadībā, risinot globālas problēmas un sasniedzot ilgtspējīgas attīstības mērķus[21]. Joprojām neatrisināta problēma ir saistīta ar inženieru kvalifikāciju atzīšanu ES mērogā. Vēl viens svarīgs pasākums ir “Zilās kartes direktīva”[22], kuras mērķis ir risināt svārstīgās ES darba tirgus vajadzības, izveidojot operatīvas un elastīgas procedūras ārpus ES esošu augsti kvalificētu speciālistu uzņemšanai. Klimata pārmaiņu un energoefektivitātes jautājumu risināšana Elektrotehniskā rūpniecība ir galvenais efektīvu un videi labvēlīgu tehnoloģiju ražotājs. Ievērojami palīdzot sasniegt 2020. gada mērķus saistībā ar klimata pārmaiņām, tai ir iespēja palielināt konkurētspēju nākotnē un uzlabot tās vadošo pozīciju tehnoloģiju jomā pasaules mērogā[23]. Labākais risinājums ir panākt energoefektivitāti visos tirgus segmentos, pilnībā izmantojot patlaban pieejamās tehnoloģijas. Patlaban elektrības tiešs patēriņš ēkās, rūpniecībai un transportam ir līdz pat 23 % no ES kopējā enerģijas patēriņa[24]. Viss energotaupības potenciāls līdz 2020. gadam (salīdzinājumā ar 2005. gadu) ir no 25 % līdz 30 %[25]. Apmēram 80 % patlaban uzstādīto enerģiju izmantojošo ražojumu aizvien darbosies 2020. gadā[26], tādēļ, beidzoties to kalpošanas laikam, nepietiek tikai ar ražojumu aizstāšanu ar efektīvākiem modeļiem: pašreiz lietotie ražojumi ir jāuzlabo, lai izmantotu energoefektīvākus risinājumus. Elektrotehniskās rūpniecības tehnoloģijas jau var ietekmēt enerģijas pieprasījumu un piegādi šādos četros nozīmīgos tirgos: - energoapgāde; - rūpniecības lietojumi; - transports; - ēkas. Ražojumu un procesu izstrādāšana un uzlabošana ir galvenokārt rūpniecības ziņā, veicinot ienākšanu tirgū, un valsts iestādēm jānodrošina atbilstošs pamats: jānovērš regulējuma šķēršļi, jāvairo izpratne, jāmobilizē finanšu līdzekļi un instrumenti, jāaktivizē tirgus spēki un jāveicina tehnoloģiju attīstība, pētniecība un inovācija. Neraugoties uz pašreizējo ekonomikas krīzi, īpaša prioritāte būs jāpiešķir publiskā un privātā sektora ieguldījumiem, kas vajadzīgi, lai panāktu vērā ņemamu enerģijas ietaupījumu. ES emisiju kvotu tirdzniecības sistēma (ETS)[27] siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanai var veicināt elektrotehniskās rūpniecības konkurētspēju, ražojot tādas tehnoloģijas, kas ierobežo CO2 emisijas. Ilgtspējīga plānošana ETS ietvaros var palīdzēt panākt CO2 samazināšanu, sekmēt tehnoloģiju attīstību, izveidot vairāk darbavietu un izvairīties no “ražošanas pārvirzes” Eiropas Savienībā un “oglekļa emisiju pārvirzes” ārpus tās. Turklāt, sākot no 2013. gada, valsts ieņēmumi no ETS,– izmantojot to tieši saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem,– varētu būt nozīmīgs līdzfinansējuma avots maksimālas ietekmes ieguldījumiem, kas turklāt samazinātu CO2 emisiju avotu pārvietošanās risku. Elektroenerģijas ražošana, apgāde un sadale Fosilā kurināmā spēkstacijas ir galvenie elektroenerģijas ražotāji ES 27 dalībvalstīs, 2006. gadā saražojot 53,6 % no kopējā saražotās enerģijas daudzuma[28]. Tomēr šo spēkstaciju elektroenerģijas ražošanas efektivitāte ir vidēji mazāka nekā 40 %[29]. Aptuveni 60 % tiek zaudēti ražošanas laikā un vēl 5–10 % zudumu vērojami apgādes un sadales laikā, tādējādi tikai 30 % kā galīgi pieejamā elektroenerģija sasniedz patērētājus[30]. Pievēršot uzmanību elektroenerģijas ražošanas vidējās efektivitātes uzlabošanai, modernizējot aprīkojumu, vidējais rādītājs varētu palielināties no 40 % līdz 60 % un pat līdz 85 %[31], ja tiek izmantotas kombinētas siltuma un enerģijas tehnoloģijas[32]. Ja šāds risinājums izrādīsies veiksmīgs, šādas spēkstacijas būtu pieprasītas starptautiskā mērogā, jo īpaši tādās jaunās ekonomikas valstīs kā Ķīna, Indija un Brazīlija. Šāda veida aprīkojumu parasti uzstāda vismaz uz 20–30 gadiem, tādēļ laika izvēle ir būtiska, lai sasniegtu plānotos rezultātus. Atjaunojami energoresursi aizvien biežāk tiek uzskatīti par fosilā kurināmā alternatīvu. To plašāka izmantošana varētu virzīt elektrotehnisko rūpniecību un ietekmēt tīklu stabilitāti, bet šim nolūkam vajadzētu attīstīt dinamisku enerģijas uzglabāšanas sistēmu plašā mērogā. Paredzams, ka ar direktīvu par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu[33] izdosies paātrināt attiecīgo tehnoloģiju iekļaušanos tirgū. Lai pielāgotos decentralizētu atjaunojamu energoresursu izmantošanai un uzlabotu efektivitāti kopumā, jāmodernizē ES elektrotīkli[34]. Lai uzturētu un uzlabotu uzticamus, efektīvus tīklus, kas ir vitāli nepieciešami mūsdienu sabiedrībai un ES energodrošībai, jāveic nozīmīgi ieguldījumi[35] viedajā uzskaitē un viedajos tīklos, lai pārvaldītu telpā un laikā mainīgus enerģijas avotus. Dalībvalstīm jāpaātrina apstiprinājumu un atļauju piešķiršana lieliem infrastruktūras ieguldījumiem un jākoordinē šie procesi, plānojot pārrobežu savienojumus. Zudumus enerģijas pārneses laikā var samazināt, aizstājot maiņstrāvu, kas ir vairāk piemērota īsiem savienojumiem, ar līdzstrāvu pārnesei lielos attālumos. Līdzstrāva ir jo īpaši piemērota, ja ražošanas centri ir tālu no patērētāju centriem, kā arī zemūdens darbībām, piemēram, lai savienotu vēja parkus ar piekrastes tīkliem. Ja nozare nespēj vienoties par pašregulējumu, Komisija apsver iespēju saskaņā ar direktīvu par enerģiju patērējošiem ražojumiem (EPR)[36] ierosināt īstenošanas pasākumus attiecībā uz konkrētiem infrastruktūrā izmantotiem ražojumiem ar lielu enerģijas patēriņu. Saistībā ar šo Komisija apsver iespēju ieviest prasības attiecībā uz transformatoriem un ar tiem saistīto aprīkojumu. Kontaktstrāvas līnijas rada sabiedrības bažas par zemas frekvences elektromagnētisko lauku iedarbību un raisa debates par vides jautājumiem. Atsevišķos gadījumos pazemes kabeļu izmantošana varētu būt viens no risinājumiem[37], tomēr tas netiek plaši izmantots. Tai jābūt Eiropas transporta tīklu stratēģijas neatņemamai sastāvdaļai, tādējādi veidojot sinerģiju un samazinot izmaksas un termiņus[38]. Jāņem vērā arī vides jautājumi, kas saistīti ar “Natura” (dabas aizsardzības) tiesību aktiem. Kopumā elektroenerģijas ražošanas, apgādes un sadales jomā tirgus spēki ES aizvien nav pietiekami spēcīgi, un joprojām pastāv regulējuma šķēršļi. Pilnībā liberalizēts iekšējais enerģijas tirgus ir priekšnosacījums konkurētspējīgākam elektroenerģijas tirgum. Rūpniecības lietojumi Rūpniecībā patērē 30 % no enerģijas galīgā pieprasījuma Eiropas Savienībā[39]. Mainot atsevišķus ražošanas procesus, var panākt 30 % un līdz pat 65 % ietaupījumu[40]. Lai pilnībā izpētītu kopējo ietaupījumu potenciālu, ES ražošanas nozarei jāpieņem stratēģisks pārvaldības lēmums un jāparedz ieguldījumi enegroefektīvos lietojumos, izmantojot, piemēram, ISO enerģijas pārvaldības modeli[41]. Nozīmīgus enerģijas ietaupījumus var panākt divos nozīmīgos ražošanas procesos: - elektromotori izmanto līdz pat 70 % no elektrības, ko patērē rūpnieciskiem lietojumiem, un pusi no tiem varētu aprīkot ar regulējamām piedziņām, iegūstot vērā ņemamu enerģijas ietaupījumu līdz pat 50 %. Turklāt tikai 12 % no tiem ir elektroniski vadāmi. Galvenais elements būs saskaņā ar EPR direktīvu 2009. gada jūlijā pieņemtais īstenošanas pasākums[42] ar mērķi uzlabot elektromotoru energoefektivitāti un ekoloģiskos raksturlielumus; - lielāko daļu ražošanas procesu izmešu radīto siltumu varētu atgūt un izmantot vietējas elektroenerģijas ražošanā ar tvaika turbīnām. Turklāt ES ražošanas nozare kopumā varētu uzlabot energoefektivitāti, optimāli izmantojot zema patēriņa energoefektīvu aprīkojumu ar atbilstošu automatizāciju un vadību, piemēram, apgaismes sistēmas, motorus, elektriskos kondensatorus, transformatorus un kabeļus. Saistībā ar šo liela nozīme ir arī procedūrām un rīkiem darbības pārraudzībai un sistēmu uzturēšanai. Transports Transporta nozare veido aptuveni 30 % no galīgā enerģijas pieprasījuma[43] ES. Potenciālais enerģijas ietaupījums ir vērā ņemams: aptuveni 26 % līdz 2020. gadam, salīdzinot ar 2005. gadu[44]. Energoefektivitāti var būtiski uzlabot, optimizējot transporta loģistiku un satiksmes pārvaldību. Inovatīvas elektrotehniskās rūpniecības tehnoloģijas palīdz taupīt enerģiju un samazināt CO2 emisijas. Dalībvalstu atveseļošanas plāni, lai mazinātu krīzes ietekmi uz autorūpniecību[45], skar ne tikai energotaupību un CO2 emisijas, bet arī saistīto nodarbinātību elektrotehniskajā rūpniecībā. “Zaļo” automobiļu iniciatīva Eiropas atveseļošanas plānā sniedz iespēju rīkoties gan saistībā ar transportlīdzekļu tehnoloģijām, gan piegādes infrastruktūru un energoapgādi. Šī iniciatīva ir pasākumu kopums, kas paredzēti krīzes pārvarēšanai Eiropas autotransporta nozarē. Tās galvenais pīlārs attiecas uz autotransporta un pilsētas transporta elektrifikāciju, ietverot dažāda veida pētniecības pasākumus, ko atbalsta tādas ETP kā ERTRAC (Eiropas Autotransporta pētniecības konsultatīvā padome) un EPoSS (Eiropas Tehnoloģiju platforma viedo sistēmu integrēšanai). Iniciatīva paredz EIB aizdevumus automobiļu ražotājiem un piegādātājiem, lai finansētu inovāciju, un Septītās pētniecības pamatprogrammas finansējumu publiskām un privātām partnerībām (kopumā pētniecībā ieguldot EUR 1 miljardu); turklāt atsevišķas dalībvalstis ir ieviesušas ar pieprasījumu saistītus pasākumus, lai veicinātu jaunu transportlīdzekļu iegādi un palīdzētu likvidēt vecākus transportlīdzekļus. Ņemot vērā naftas cenu un piegādes drošību, kā arī to, cik svarīgi ir samazināt autotransporta oglekļa emisijas, elektroautomobiļi varētu būt alternatīvs risinājums tradicionālajiem iekšdedzes dzinējiem, kuros izmanto fosilo degvielu. Ilgtermiņā elektroautomobiļu masveida ražošana varētu palīdzēt automobiļu ražotājiem sasniegt Kopienas mērķus, kas saistīti ar CO2 emisijām pasažieru automobiļiem[46], un dotu ieguldījumu, lai sasniegtu vispārējo mērķi samazināt CO2 emisijas, ar nosacījumu, ka elektroenerģija tiek ražota no atjaunojamiem energoresursiem vai avotiem ar zemām oglekļa emisijām. Šiem transportlīdzekļiem ir zemas siltumnīcefekta gāzes emisijas un nav vērojamas piesārņojošas izplūdes emisijas, kā, piemēram, makrodaļiņas un slāpekļa oksīdi, un tie rada tikai nelielu troksni. Elektroautomobiļus, iespējams, varētu izmantot, lai glabātu enerģiju dalītā enerģijas sistēmā, un tādējādi palīdzētu mazināt slodzes maksimumu tīklā. Saskaņā ar CARS21 vidusposma ziņojumu[47] īsā vai vidējā termiņā hibrīdās tehnoloģijas (hibrīdos transportlīdzekļus un pie ārējā strāvas avota pieslēdzamus hibrīdos transportlīdzekļus) varēs izmantot vienlaikus ar iekšdedzes dzinējiem. Vidējā termiņā un ilgtermiņā pilnīgi elektriski transportlīdzekļi un ar ūdeņradi darbināmi transportlīdzekļi ir visdaudzsološākie risinājumi. Tomēr joprojām jāpieliek lielas pūles, lai elektroautomobiļi kļūtu par komerciāli izdevīgu risinājumu. Vērā ņemams šķērslis ir elektrisko transportlīdzekļu izmaksas, kas saistītas ar augstas jaudas blīvuma akumulatoru izmaksām, nepārtrauktiem ieguldījumiem pētniecībā un attīstībā un nelieliem apjomradītiem ietaupījumiem, uzsākot ieviešanu tirgū. Īsi braukšanas attālumi un reti pieejama infrastruktūra transportlīdzekļa uzlādei ir praktiskas problēmas patērētājiem. Visbeidzot, pieņemot saskaņotas apstiprināšanas prasības, jānodrošina elektrisko transportlīdzekļu iekšējā tirgus pareiza darbība. Ēkas Tirdzniecības ēkas, sabiedriskās un dzīvojamās ēkas patērē apmēram 40 % no kopējā galīgā enerģijas pieprasījuma, no kura vairāk nekā 27 % ir elektrības veidā[48]. Līdz 2020. gadam potenciālais enerģijas ietaupījums varētu būt līdz pat 30 %, salīdzinot ar 2005. gadu[49]. Lielāko daļu šīs enerģijas izmanto apkurei (apkures katliem un ūdens sildītājiem) un apgaismojumam. Saskaņā ar EPR direktīvu uz apgaismojuma energoefektivitāti attiecas divi pasākumi[50], un tuvākajos mēnešos tiks pieņemti jauni noteikumi par minimālo energoefektivitāti un marķēšanu attiecībā uz apkures katliem un ūdens sildītājiem. Sabiedriskās un privātās apgaismošanas iekārtas un sistēmas patērē 20 % no kopējā galīgā elektrības pieprasījuma. Apgaismojuma nozaru enerģijas ietaupījuma potenciāls ir no 30 % līdz 65 %[51]. Izmantojot mūsdienīgas tehnoloģijas, piemēram, gaismas diodes ( LED ), varētu ietaupīt 30 % no pašreizējā patēriņa līdz 2015. gadam un līdz pat 50 % līdz 2025. gadam[52]. Enerģijas pārvaldības sistēmas var lielā mērā samazināt ēku CO2 emisijas. Galvenais uzdevums ir izstrādāt risinājumus attiecībā uz pašreizējām ēkām, jo 80 % no tām aizvien tiks izmantotas 2020. gadā. Peļņa no kapitālieguldījumiem būs galvenais pamats īpašniekiem un to īrniekiem. Bieži vien ieguldītājs nav ēkas lietotājs, un tas nozīmē, ka sākotnējās izmaksas tam var būt svarīgākas, nekā energoefektivitāte visā ēkas kalpošanas laikā. Ir vajadzīga speciālistu izglītošana attiecīgajā nozarē, patērētāju informēšana, stimuli privātu ēku atjaunošanai un nosiltināšanai, atbalsts no valdības puses, lai uzlabotu valsts īpašumā esošu ēku energoefektivitāti, kā arī regulējumi vai kodeksi. Tādēļ Ēku energoefektivitātes direktīva un tās redakcija ir Kopienas galvenais instruments, lai risinātu ar ēku energoefektivitāti saistītos jautājumus. Rezultātus var panākt, izmantojot īpaši efektīvus un elastīgus ražojumus un sistēmas (mājsaimniecības ierīces, apkuri, ventilāciju u.c.), uzlabojot transformatoru slodzi un regulējamas piedziņas, klātbūtnes sensorus, lai iedarbinātu sūkņus un ventilatorus tirdzniecības centros, kā arī automatizācijas un kontroles sistēmas. Šie risinājumi ne tikai optimizē ēku tehniskās sistēmas un taupa enerģiju, bet arī palielina drošību un drošumu. Informētība, apmācību programmas, publiskais iepirkums un pasākumi saistībā ar nodokļiem ir ieguldījums šajā jomā, lai veicinātu visefektīvākos ražojumus[53]. Esošajās ēkās var veikt vērienīgus uzlabojumus, bet tām ir arī trūkumi, piemēram drošības ziņā. Komisija sāks pētījumu, lai novērtētu, kā uzlabot elektroinstalāciju drošību ēkās, vienlaikus uzlabojot to energoefektivitāti un nodrošinot atjaunojamu energoresursu un jaunu pakalpojumu, piemēram, elektrisko transportlīdzekļu uzlādes, integrēšanu. Pašreizējās krīzes laikā prioritāri ir dalībvalstu ieguldījumi sabiedrisko ēku, piemēram, biroju, slimnīcu un skolu, energoefektivitātes uzlabošanā. Līdz šim dalībvalstu pasākumi, lai atbalstītu ieguldījumus energoefektivitātē, jo īpaši pievēršot uzmanību ēku enerģijas patēriņa samazināšanā, ir fiskālie stimuli aptuveni EUR 20 miljardu apmērā vai 0,16 % no ES IKP 2009.–2010. gadā[54]. Sabiedrības vajadzību risināšana — strauji augošs tirgus ES pilsoņu pašreizējās un turpmākās vajadzības rada cita starpā demogrāfiskas izmaiņas saistībā ar novecojošu sabiedrību, kā dēļ jānodrošina uzticamas un reaģētspējīgas veselības aprūpes sistēmas, jāizveido infrastruktūras, kas piemērotas inteliģentiem dzīves apstākļiem/automatizētai dzīves videi un kuras pievērš vairāk uzmanības drošībai. Tādējādi elektrotehniskajai rūpniecībai ir plašas iespējas izstrādāt inovatīvas tehnoloģijas infrastruktūrai un lietojumiem nākotnē, lai īsā laikā atrisinātu šīs sabiedrības vajadzības. Turpmāk aprakstītie lietojumi palīdz nodrošināt minētās vajadzības, tiem Eiropa ir spēcīga tehnoloģiska un rūpnieciska bāze un tos vairāk nekā citus tirgus ietekmē labvēlīgi darbības pamatnosacījumi, ko rada ar īpašiem publiskiem politikas pasākumiem. Elektromedicīniskie ražojumi Aizvien palielinās pieprasījums pēc labas veselības aprūpes un plašākām iespējām ārstēšanā. E-veselības sistēmas būs nozīmīgas, jo tās dod iespēju speciālistiem un pacientiem dalīties ar informāciju, tādējādi radot pacientam labvēlīgākus veselības aprūpes pakalpojumus. Izstrādājot jaunas e-veselības sistēmas, elektrotehniskā rūpniecība ne tikai palīdzēs pacientiem, bet arī radīs spēcīgus konkurētspējīgus līdzekļus globālā mērogā. Komisija ir apņēmusies veicināt jaunas e-veselības komunikāciju sistēmas, piemēram, piedāvājot standartizētus risinājumus. Ēkas inteliģentiem dzīves apstākļiem un automatizētai dzīves videi Šā tirgus attīstību veicinās gan pieaugošās izmaksas enerģijas jomā, gan to cilvēku skaita pieaugums, kuri dzīvo vieni un strādā mājās. Šie faktori sekmēs tādu tehnoloģiju attīstību kā savietojama attāla piekļuve un vadība un “zaļās ēkas”, ietverot gan pasīvas, gan aktīvas energoefektīvas tehnoloģijas. Drošība ES saskaras ar teroristu uzbrukumu un nelegālas migrācijas pieaugošiem draudiem. ES elektrotehniskā rūpniecība var dot ieguldījumu šis problēmas risināšanā, ražojot tehniskus risinājumus[55], kas vajadzīgi, lai palielinātu iedzīvotāju, infrastruktūras un pakalpojumu drošību uz ES robežām un saistībā ar krīzes pārvaldību[56]. Iekšējais tirgus un standartizācija Iekšējā tirgus sistēma ar vienotu regulējuma pieeju lielā mērā atvieglo elektroierīču brīvu apriti. Nesen pieņemtajiem pasākumiem, lai izveidotu jaunu tiesisko regulējumu ES tiesību aktu saskaņošanai attiecībā uz ražojumiem, vajadzētu vienkāršot elektrotehniskās rūpniecības un citu nozaru ražojumu laišanu tirgū. Lai attiecīgie tiesību akti būtu saskaņotāki, šā procesa ietvaros līdz 2010. gada beigām Komisija sagatavos priekšlikumu par uzņēmēju pienākumiem un pilnvaroto iestāžu nozīmi. Vēl vienai jaunā tiesiskā regulējuma sastāvdaļai – regulai par akreditāciju un tirgus uzraudzību (Regula 765/2008), kas stājas spēkā 2010. gada 1. janvārī, – būtu jāstiprina tirgus uzraudzības sistēmas attiecībā uz ražojumiem. Turklāt šiem pasākumiem jānostiprina CE zīmes ticamība. Standartizācija ir priekšnoteikums efektīviem ES noteikumiem par elektroražojumiem. Brīvprātīgi standarti un tehniskās specifikācijas papildina ES tiesību aktu noteikumus. Eiropas Standartu organizācijas (ESO), tostarp CENELEC [57], palīdz izplatīt jaunas tehnoloģijas, piemērojot elektrotehniskos standartus un nodrošinot brīvu piekļuvi inovācijām. ESO jāturpina sagatavot standartus, kas vajadzīgi, lai atvieglotu energoefektīvu un videi draudzīgu sistēmu, jo īpaši elektroierīču, elektronisku iekārtu, mehānisku iekārtu un informācijas un sakaru tehnoloģiju aprīkojuma, ieviešanu tirgū. Tādēļ tām standartizācijas procesā jāpadziļina vides un energoefektivitātes aspektu iekļaušana[58] un jānosaka prioritātes saistītās darba programmās un mandātos. Turklāt saskaņā ar pamatprogrammām standartizācijas darbībām jākļūst par pētniecības un tehnoloģiju attīstības projektu neatņemamu sastāvdaļu. SECINāJUMI UN TURPMāKā VIRZīBA Šajā paziņojumā noteiktas jomas ar izaugsmes potenciālu, kuras elektrotehniskā rūpniecība var ievērojami sekmēt. ES klimata un enerģētikas politika jo īpaši ir uzskatāma par elektrotehniskās rūpniecības iespēju radīt jaunus uzņēmumus, jaunu rūpniecību un jaunas darbavietas, jo sevišķi recesijas apstākļos. Pilnībā īstenojot turpmāk aprakstītos pasākumus, būs iespējams sekmēt ilgtermiņa ieguldījumus enerģētikas infrastruktūrā un nodrošināt augsti kvalificētu cilvēkkapitālu, tādējādi stiprinot ES tehnoloģisko bāzi. Jāpiemin arī tas, ka saskaņā ar Lisabonas programmu un turpinot Vienotā tirgus pārskata iesākto, Komisija veic produktu tirgus un nozaru uzraudzību[59], tostarp attiecībā uz radio, TV un sakaru iekārtām un lielajām mājsaimniecības ierīcēm, kā arī attiecībā uz mājsaimniecības elektroierīču, radioaparātu un televizoru mazumtirdzniecību. Elektrotehniskā rūpniecība šai padziļinātajai nozares izpētei tika izvēlēta tādēļ, ka tā ir viena no nozarēm, kurās ir problēmas ar tirgus darbību un kuras ir arī ekonomiski nozīmīgas vai nozīmīgas ES ekonomikas pielāgošanās spēju uzlabošanai. Šā darba galarezultāti gaidāmi 2009. gada beigās. Ir jāveic turpmāk norādītie konkrētie pasākumi. Rūpniecības nozares uzdevumi: pastiprināt centienus pētniecības un attīstības jomā, lai, piemēram, uzlabotu iekārtu energoefektivitāti elektroapgādes tīklos un spēkstacijās, jo īpaši tajās, kurās izmanto fosilo kurināmo; ieguldīt automatizācijā un informācijas un sakaru tehnoloģijās rūpnieciskām vajadzībām; slēgt brīvprātīgus nolīgumus par ražojumu energoefektivitāti, ja šādi nolīgumi ļauj sasniegt politikas mērķus ātrāk vai lētāk nekā obligātas prasības, ar nosacījumu, ka šie nolīgumi nav pretrunā ES tiesību aktiem; sekmēt saskaņošanu attiecībā uz māju automatizācijas sistēmām, tostarp viedās uzskaites sistēmām, kas ļauj savienot tīklā mājsaimniecības ierīces, labāk pārvaldīt elektrisko slodzi un labāk kontrolēt temperatūru. Labs piemērs ir Komisijas atbalstītais “gudrās mājas” projekts[60]. Sabiedrisko pakalpojumu sniedzēji tiek aicināti aktīvāk uzlabot elektroapgādes tīklus, lai tajos varētu integrēt dažādus elektroenerģijas ražošanas avotus, tostarp centralizētus un decentralizētus avotus[61], un uzlabot iekārtas spēkstacijās, lai samazinātu primārās enerģijas pieprasījumu un CO2 emisijas, nolūkā nodrošināt iekšējā enerģijas tirgus pareizu darbību un energoapgādes drošību. Dalībvalstis tiek aicinātas atvieglināt jaunu starpvalstu enerģijas savienojumu izveidi, kas ļauj labāk izmantot esošo jaudu, pamatojoties uz rūpniecības nozares atbildību un principiem. Uzmanība jāpievērš elektrības kabeļu pazemes sistēmām; atbalstīt risinājumus, kas mudina patērētājus esošajās un jaunajās ēkās uzstādīt enerģiju taupošas tehnoloģijas, tostarp iniciatīvas, kas vērstas uz to, lai patērētāji aizstātu vecās ierīces ar efektīvākām; nodrošināt, lai tirgū laistie ražojumi atbilstu spēkā esošajiem tiesību aktiem. Komisija apņemas sadarbībā ar ESO novērtēt, vai ir vajadzīga standartizācija, lai ievērotu Ēku energoefektivitātes direktīvas prasības un lai palīdzētu īstenot citus tiesību aktus par energoefektivitāti, piemēram, Ekodizaina direktīvu, Enerģijas marķējuma direktīvu un Ekomarķējuma regulu; joprojām izmantot ISO enerģijas pārvaldības modeli[62], kas būs plaši atzīts pamats organizācijām un uzņēmumiem, lai ieviestu energoefektivitāti vadības pasākumos; sākt pētījumu, lai novērtētu, kā uzlabot elektroinstalāciju drošību ēkās, vienlaikus uzlabojot to energoefektivitāti un nodrošinot atjaunojamu energoresursu un citu jaunu pakalpojumu integrēšanu. | 4. Komisija cieši uzraudzīs šīs darbības un pasākumus un to ietekmi, sadarbojoties ar ieinteresētajām personām, kurām jāsniedz ziņojums par virzību to īstenošanā. Saskaņā ar Konkurētspējas padomes 2009. gada maija secinājumiem Komisija 2012. gadā sniegs ziņojumu par šo ierosināto pasākumu īstenošanu. I pielikums ES politikas iniciatīvas, kas attiecas uz elektrotehnisko rūpniecību Šīs ir elektrotehniskajai rūpniecībai visatbilstošākās ES politikas iniciatīvas. - Klimata un enerģijas tiesību aktu pakete, tostarp emisiju kvotu tirdzniecības sistēma (ES ETS) un Direktīva 2009/31/EK par oglekļa dioksīda ģeoloģisko uzglabāšanu[63]. - Elektroenerģijas iekšējais tirgus[64], paziņojums “Enerģētikas politika Eiropai”[65], Lēmums 1364/2006/EK, ar ko nosaka virkni pamatnostādņu Eiropas enerģētikas tīkliem (TEN-E), un Zaļā grāmata par TEN-E[66], kā daļa no Otrā stratēģiskā enerģētikas pārskata[67], kas iesniegts 2008. gada novembrī. - Patēriņa un ražošanas un ilgtspējīgas rūpniecības politikas rīcības plāns[68], kura mērķis ir ražojumu energopatēriņa un ekoloģisko raksturlielumu uzlabošana ar iniciatīvām (publisko iepirkumu vai pasākumiem nodokļu jomā) visefektīvāko ražojumu veicināšanai. - Direktīva par ekodizaina prasībām attiecībā uz enerģiju patērējošiem ražojumiem (EPR)[69], kas ir veicinājusi vairākus īstenošanas pasākumus attiecībā uz konkrētiem ražojumiem. Patēriņa un ražošanas un ilgtspējīgas rūpniecības politikas rīcības plānā ir ietverti priekšlikumi EPR direktīvas darbības jomas paplašināšanai, Ekomarķējuma regulas un Revīzijas sistēmu regulas pārskatīšanai, kā arī paziņojums par videi nekaitīgu publisko iepirkumu. - Energoefektivitātes rīcības plāns (EERP)[70], kurā ietverti 85 tiesību akti un citi pasākumi, kas jāīsteno no 2007. gada līdz 2012. gadam un kas attiecas uz ražojumiem, ierīcēm, ēkām, transportu, enerģijas pārveidošanu, finansēm, iniciatīvām u.c. EERP pārskatīs 2009. gadā. Komisija 2008. gada novembrī pieņēma paziņojumu par energoefektivitāti[71] un priekšlikumus pārskatīt Enerģijas marķējuma direktīvu un pārstrādāt Ēku energoefektivitātes direktīvu. - Ar Otro stratēģisko enerģētikas pārskatu[72], kas pieņemts 2008. gada novembrī, atjaunina un izstrādā risinājumus, kas piemērojami elektrotehniskajai rūpniecībai un citām nozarēm. - Vides tehnoloģiju rīcības plāns (VTRP)[73] par videi labvēlīgām un mūsdienīgām vides tehnoloģijām un ražojumiem, kas izmantojami, pieņemot lēmumus par ieguldījumiem un iepirkumiem. Rīcības plānā paredzēti arī finanšu instrumenti. - Kohēzijas politika 2007.–2013. gadam, ar kuru saskaņā dalībvalstis var sniegt finansiālu atbalstu elektrotehniskajai rūpniecībai, kā ieteikts šajā paziņojumā. Kopienas Stratēģiskajās vadlīnijās prioritāte dota inovācijai, MVU atbalstam un ilgtspējīgai attīstībai. Ņemot vērā finanšu un ekonomikas krīzi, saskaņā ar Kohēzijas politiku dalībvalstis var paātrināt un palielināt atbalstu zemu oglekļa emisiju pakalpojumiem un tehnoloģijām[74]. Piemēram, saskaņā ar ierosināto ERAF regulas grozījumu dalībvalstis līdz pat 4 % no to kopējā ERAF piešķīruma var piešķirt energoefektivitātei un atjaunojamo energoresursu ieguldījumiem mājokļos. - Priekšlikums direktīvai par rūpnieciskajām emisijām (IPNK)[75], septiņas spēkā esošas direktīvas apvienojot vienā skaidrā un saskanīgā juridiskā instrumentā. Tas nodrošinās būtisku ieguvumu videi un cilvēku veselībai, samazinot kaitīgās rūpnieciskās emisijas visā ES, jo īpaši izmantojot labākos pieejamos tehniskos paņēmienus. - Notiekošā priekšizpēte par nozaru padomju izveidošanu attiecībā uz nodarbinātību un prasmēm Eiropas līmenī, kā rezultātā, iespējams, šādas padomes varētu tikt izveidotas elektrotehniskajā rūpniecībā, ja nozares pārstāvji atbalstītu šādu iniciatīvu. II pielikums ES finansējums elektrotehniskās rūpniecības darbībām | Turpmāk minētie instrumenti ir potenciāli piešķīrumu, aizdevumu, aizdevumu garantiju, pašu kapitāla, privāta kapitāla, tehniskās palīdzības, procentu subsīdiju vai riska kapitāla avoti. - Kohēzijas politikas fondi – 2007.–2013. gadā dalībvalstis vairāk nekā EUR 10 miljardus no šiem fondiem plāno izmantot, lai atbalstītu ilgtspējīgas enerģijas projektus, piemēram, infrastruktūra, koģenerācija, atjaunojami energoresursi, energoefektivitāte, kā arī apmācība un pakalpojumi, tostarp ēku energoefektivitātes revīzijas. Šo summu papildinās ar valsts publiskiem un, dažos gadījumos, privātiem līdzekļiem, kas šo summu apmēram dubultos.Turklāt Kohēzijas politika sniedz lielāko ES atbalstu MVU aptuveni EUR 55 miljardu apmērā, kas ietver piekļuvi kapitālam, uzlabotiem uzņēmējdarbības pakalpojumiem, jaunu uzņēmumu dibināšanu, kopu iniciatīvas, pasākumus pētniecības un tehnoloģiju attīstībai, ekotehnoloģijas un procesus u.c. Šo summu arī papildinās ar valsts publisko un privāto kapitālu. - Septītā pētniecības un tehnoloģiju attīstības pamatprogramma[76] – EUR 2,35 miljardi 2007.–2013. gadam ar kodolmateriāliem nesaistītai enerģijai, piemēram, atjaunojamas enerģijas ražošanai, CO2 uztveršanas un uzglabāšanas tehnoloģijām, tīro akmeņogļu tehnoloģijām, viediem energotīkliem, energoefektivitātei un ietaupījumiem, kā arī zināšanām politikas veidošanai enerģētikas jomā. - Konkurētspējas un jauninājumu programma (KJP)[77] – tās darbības programmā “Saprātīga enerģija Eiropai” 2007.–2013. gadam ir paredzēti EUR 700 miljoni, lai atbalstītu pasākumus tādās jomās kā zemu oglekļa emisiju enerģija, inovatīvas tehnoloģijas, energoefektivitāte un atjaunojami energoresursi, energoresursu racionāla izmantošana un ar enerģiju saistīti tiesību akti. - Eiropas enerģētikas tīkli (TEN-E)[78] – EUR 155 miljoni 2007.–2013. gadam, lai veicinātu elektroenerģijas un gāzes infrastruktūru savienojamību un savstarpēju izmantojamību. - Kopējā lauksaimniecības politika[79] – EUR 3 miljardi klimatam draudzīgiem ieguldījumiem lauku attīstībā, piemēram, daudzgadīgas enerģijas kultūras, bioenerģijas augi, energoefektivitātes uzlabošana tehnikai vai atjaunojami enerģijas avoti izmantošanai vietēji vai saimniecībās[80]. - Eiropas Sociālais fonds[81] resursu palielināšanai un arodapmācībai, lai novērstu prasmju trūkumu energoefektīvās un videi labvēlīgās tehnoloģijās. Papildus var izmantot šādus avotus. - Vairākas dalībvalstis dod stimulu patērētājiem iegādāties energoefektīvus ražojumus, piemēram, kuponus pirkumiem vai atvieglojumus saistībā ar iedzīvotāju ienākumu nodokli. Ja šādu atbalstu piešķir bez diskriminācijas attiecībā uz ražojuma izcelsmi, tas parasti nav valsts atbalsts. Valsts atbalsts videi draudzīgām tehnoloģijām vai enerģijas ietaupījumiem ir pieļaujams saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti Kopienas vadlīnijās par valsts atbalstu vides aizsardzībai[82], kas 2008. gada janvārī pieņemtas saistībā ar klimata dokumentu paketi. Valsts atbalstu pētniecības un tehnoloģiju attīstībai/inovatīviem projektiem, kopām, inovatīvām darbībām un augsti kvalificēta personāla īslaicīgai nodarbinātībai var piešķirt MVU un lieliem uzņēmumiem saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti Kopienas nostādnēs par valsts atbalstu pētniecībai, attīstībai un inovācijai[83]. - Vispārējā grupu atbrīvojuma regula (VGAR)[84] paredz plašas iespējas dalībvalstīm vienkārši un ātri, iepriekš nebrīdinot Komisiju, sniegt atbalstu vides aizsardzībai. - Rokasgrāmatā par Kopienas valsts atbalsta noteikumiem MVU[85] ir ietverts īss tiesību aktu kopsavilkums par iespējām atbalstīt MVU ne tikai saistībā ar vides aizsardzību, bet arī, piemēram, lai sekmētu pētniecības un tehnoloģiju attīstības/inovācijas pasākumus, kopu vai riska kapitāla pasākumus. - Garantijas ir vēl viens valsts atbalsta veids, lai rosinātu privāto finansējumu[86]. - Komisija 2008. gada 17. decembrī pieņēma valsts atbalsta pagaidu shēmu, kas ļauj dalībvalstīm vieglāk piekļūt finanšu līdzekļiem uzņēmumiem, izmantojot subsidētās garantijas un aizdevumu subsīdijas ieguldījumiem ražojumos, kas neatbilst ES standartiem vides jomā. Tā veicina tīras tehnoloģijas un energoefektivitāti[87]. [1] Dokuments 10082/09. [2] Par attiecīgajiem ražojumiem skatīt: http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electrareport_annex1.pdf. [3] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page?_pageid=0,1136217,0_45571467&_dad=portal&_schema=PORTAL. [4] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electra.htm. ELECTRA ziņojums tika sagatavots ar Eiropas Komisijas palīdzību, bet tas nav uzskatāms par Komisijas viedokļa atspoguļojumu. [5] COM(2008) 800. [6] Neliels pētījums “Sinerģijas starp ES instrumentiem, kuri atbalsta jauninājumus”, 2008. gada jūnijs. [7] http://www.enterprise-europe-network.ec.europa.eu/index_en.htm. [8] COM(2008) 652. [9] Iniciatīva “Europe INNOVATM”: http://www.europe-innova.org/index.jsp. [10] http://www.ipr-helpdesk.org/. [11] C(2008) 1329. [12] http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/publication13083_en.pdf. [13] Sarakstu skatīt: http://cordis.europa.eu/technology-platforms/individual_en.html. [14] COM(2007) 723. [15] COM(2008) 865. [16] http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=89&newsId=529&furtherNews=yes. [17] COM(2008) 868. [18] http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=102&langId=en. [19] http://ec.europa.eu/education/index_en.htm. [20] COM(2007) 496; http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/ict/e-skills/index_en.htm. [21] http://ec.europa.eu/research/era/index_en.html. [22] Padomes 2009. gada 25. maija Direktīva 2009/50/EK, OV L 155, 18.6.2009 . [23] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electrareport_annex3.pdf . 2005.–2020. gadā tirgus vērtības energoapgādei un automatizācijai palielinātos attiecīgi no EUR 22 miljardiem un EUR 58 miljardiem līdz EUR 34 miljardiem un EUR 84 miljardiem. [24] COM(2005) 265. [25] COM(2006) 545. [26] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electrareport.pdf. [27] Dokuments 17271/1/08 — Prezidentūras secinājumi, 2008. gada decembris [28] http://ec.europa.eu/energy/publications/doc/statistics/part_2_energy_pocket_book_2009.pdf p.30. [29] Starptautiskās Enerģētikas aģentūras “Energotehnoloģiju prognozes 2008. gadam”. [30] Starptautiskās Enerģētikas aģentūras “Energotehnoloģiju prognozes 2008. gadam”. [31] Starptautiskās Enerģētikas aģentūras “Energotehnoloģiju prognozes 2008. gadam”. [32] Direktīva 2004/8/EK un 2007/74/EK. [33] Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa Direktīva 2009/28/EK, OV L 140, 5.6.2009., 16.–62. lpp. [34] Pašreizējā tīklu sistēma ir galvenokārt izveidota elektroenerģijas sadalei vienā virzienā. [35] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electrareport_annex2.pdf. [36] Direktīva 2005/32/EK par ekodizaina prasībām attiecībā uz enerģiju patērējošiem ražojumiem (EPR); OV L 121, 22.7.2005. [37] Ar pazemes kabeļiem var aizstāt tikai daļu no kontaktstrāvas līnijām, jo īpaši tādēļ, ka tiem ir liela kapacitatīvā slodze, kas jākompensē aptuveni ik pēc 50 km. [38] COM(2007) 135. [39] COM(2005) 265. [40] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electra.htm. [41] http://www.iso.org/iso/pressrelease.htm?refid=Ref1122. [42] Komisijas Regula (EK) Nr. 640/2009. [43] Zaļā grāmata par energoefektivitāti. [44] COM(2006) 545. [45] http://ec.europa.eu/enterprise/automotive/pagesbackground/competitiveness/index.htm. [46] Saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 443/2009, ar ko, īstenojot daļu no Kopienas integrētās pieejas CO2 emisiju mazināšanai no vieglajiem automobiļiem, nosaka emisijas standartus jauniem pasažieru automobiļiem. Skatīt: http://ec.europa.eu/environment/air/transport/co2/co2_home.htm. [47] CARS21 vidusposma pārskatīšanas augsta līmeņa konference – secinājumi un ziņojums. [48] Zaļā grāmata par energoefektivitāti. [49] COM(2006) 545. [50] Komisijas Regula (EK) Nr. 244/2009 un Komisijas Regula (EK) Nr. 245/2009. [51] Francijas Vides un enerģijas pārvaldības aģentūra. [52] COM(2008) 241. [53] COM(2008) 660. [54] 57.-63. lpp. un 72. lpp. [55] http://ec.europa.eu/enterprise/electr_equipment/electrareport_annex3.pdf. [56] Skatīt arī COM(2009) 149 par informācijas kritiskās infrastruktūras aizsardzību. [57] http://www.cenelec.eu. [58] Paziņojums “Vides aspektu iekļaušana Eiropas standartizācijā”, COM(2004) 130, galīgā redakcija. [59] http://ec.europa.eu/citizens_agenda/docs/sec_2007_1517_en.pdf. [60] http://www.smartenergyhome.eu/ . [61] COM(2008) 241 un atjauninātais Enerģētikas stratēģiskais pārskats. [62] http://www.iso.org/iso/pressrelease.htm?refid=Ref1122. [63] OV L 140, 5.6.2009. [64] COM(2007) 528. [65] COM(2007) 1. [66] COM(2008) 782. [67] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/2008_11_ser2_en.htm. [68] COM(2008) 397. [69] 2005/32/EK. [70] COM(2006) 545. [71] COM(2008) 772. [72] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/2008_11_ser2_en.htm. [73] COM(2004) 38. [74] COM(2008) 876, “Kohēzijas politika: ieguldījums reālajā ekonomikā”. [75] COM (2007) 843, galīgā redakcija. [76] http://cordis.europa.eu/fp7/home_en.html. [77] http://ec.europa.eu/cip/index_en.htm.; http://ec.europa.eu/energy/intelligent/index_en.html. [78] Lēmums 1364/2006/EK. [79] http://ec.europa.eu/agriculture/bioenergy/index_en.htm. [80] Regula (EK) Nr. 1698/2005 un Regula (EK) Nr. 1974/2006. [81] http://ec.europa.eu/employment_social/esf/index_en.htm. [82] http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/legislation/horizontal.html. [83] OV C 323, 30.12.2006., 1. lpp. http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2006:323:0001:0026:EN:PDF. [84] Komisijas 2008. gada 6. augusta Regula (EK) Nr. 800/2008, kas atzīst noteiktas atbalsta kategorijas par saderīgām ar kopējo tirgu, piemērojot Līguma 87. un 88. pantu (vispārējā grupu atbrīvojuma regula), OV L 214, 9.8.2008., 3. lpp. [85] http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/sme_handbook.pdf. [86] 2008/C 155/02. [87] COM(2008) 800, 10. lpp., kurā grozījumi izdarīti 2009. gada 25. februārī, OV C 83, 7.4.2009. Konsolidētā versija: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2009:083:0001:0015:EN:PDF.