LV Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis C 318/155

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinums par tematu “Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “2011. gada energoefektivitātes plāns” ”

COM(2011) 109 galīgā redakcija

2011/C 318/26

Ziņotāja: SIRKEINEN kdze

Eiropas Komisija saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību 304. pantu 2011. gada 8. martā nolēma konsultēties ar Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteju par tematu

“Komisijas paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “2011. gada energoefektivitātes plāns” ”

COM(2011)109 galīgā redakcija.

Par Komitejas dokumenta sagatavošanu atbildīgā Transporta, enerģētikas, infrastruktūras un informācijas sabiedrības specializētā nodaļa atzinumu pieņēma 2011. gada 22. jūnijā.

Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja 473. plenārajā sesijā, kas notika 2011. gada 13. un 14. jūlijā (14. jūlija sēdē), vienprātīgi pieņēma šo atzinumu.

1. Secinājumi un ieteikumi

1.1 Secinājumos EESK

— atkārtoti pauž lielu atbalstu mērķim paaugstināt energoefektivitāti, kas ir stratēģijas “Eiropa 2020”centrālais elements,

— norāda, ka energoefektivitāte un energotaupība galvenokārt atkarīga no iedzīvotāju, uzņēmumu un darba ņēmēju rīcības un no viņu uzvedības maiņas,

— iesaka lielāku nozīmi piešķirt ilgtspējīgai ilgtermiņa ietekmei, nevis koncentrēties uz īstermiņa sasniegumiem,

— uzsver, ka energotaupībai vajadzētu sekmēt saimniecisko attīstību, sociālo labklājību un dzīves kvalitāti,

— uzsver dalībvalstu un ES atbildību par kopējas sistēmas izveidi,

— uzsver ka ir svarīgi izvēlēties piemērotus instrumentus, un uzskata, ka brīvprātīgas vienošanās ir lietderīgas, savukārt obligāti pasākumi ir nepieciešami, ja pozitīvas iniciatīvas nesniedz rezultātus,

— uzsver koģenerācijas kā augsti efektīva enerģijas ražošanas veida nozīmi,

— neatbalsta saistošu vispārēju valsts energoefektivitātes mērķu noteikšanu, bet iesaka visus centienus veltīt reālu rezultātu sasniegšanai,

— uzsver nepieciešamību nodrošināt finansējumu, kas ļautu atraisīt nozīmīgo potenciālu jaunajās dalībvalstīs.

1.2 EESK ierosina

— Komisijai saistībā ar energoefektivitātes plānu — precizēt jautājumu par energoefektivitātes pasākumu rezultātu novērtēšanu, — labāk pamatot aplēses par enerģijas patēriņu 2020. gadā, — panākt, lai valstu energoefektivitātes plāni kļūtu stratēģiskāki, un izstrādes un novērtēšanas posmā organizēt sabiedrisku apspriešanu, — precizēt publiskajam sektoram izvirzīto prasību par ēku atjaunošanas tempa dubultošanu, — izstrādāt un publicēt detalizētu pētījumu par baltajiem sertifikātiem, — izmantot mērķtiecīgākus pasākumus, lai atsevišķos gadījumos atraisītu lielu neizmantotu energoefektivitātes potenciālu, un nodrošināt arī iespējas dažos īpašos gadījumos saņemt valsts atbalstu, — pieprasīt nodrošināt piekļuvi koģenerācijas procesā saražotai elektrībai, lai būtiski palielinātu koģenerācijas daļu siltuma un elektroenerģijas ražošanā,

— attiecībā uz pasākumiem uzvedības maiņas sekmēšanai — pievērst galveno uzmanību enerģijas patērētājam, — vairāk uzsvērt to, ka energoefektivitātes palielināšanā publiskais sektors varētu rādīt priekšzīmi uzņēmumiem un mājsaimniecībām, — pētīt iedzīvotāju uzvedību un sagatavot attiecīgu informāciju, kā arī izpratnes veidošanas pasākumus dažādām patērētāju grupām, — nodrošināt, ka patērētāji gūst labumu no savas rīcības, — vajadzības gadījumā nodrošināt nepieciešamus, rūpīgi izstrādātus un efektīvus stimulus, jo arī neliela mēroga pasākumi var sniegt rezultātus, — celtniekiem un valdībām jānodrošina, ka ēkā veiktie papildieguldījumi atspoguļojas tās vērtībā, — paplašināt un pielāgot izglītības un apmācības iespējas celtniecības nozarē, — atbalstīt apmācības rīkošanu valsts administrācijai par energoefektivitāti, tostarp par videi nekaitīgu publisko iepirkumu, — ieteikums Komisijai: izpētīt problēmas un vajadzības gadījumā pārskatīt noteikumus par ēku energoefektivitātes sertifikātiem un jauno ekomarķējuma sistēmu ierīcēm, — Komisijai būtu jāizvērtē ietekme, kādu enerģijas patērētājiem rada viedo skaitītāju izmantošana, un jāierosina papildpasākumi, kas ļautu gūt reālu labumu, — arī turpmāk izmantot un attīstīt efektīvas valsts ilgtermiņa brīvprātīgo līgumu sistēmas, un tās izmantot arī publiskajā sektorā, — patiesi iesaistīt visas ieinteresētās puses, proti, iedzīvotājus, uzņēmumus, darba ņēmējus.

2. Ievads

2.1 Energoefektivitāte ir viens no svarīgākajiem jautājumiem stratēģijā “Eiropa 2020”. Tajā ir pievērsta uzmanība visiem trijiem enerģētikas politikas aspektiem, t.i., energoapgādes drošībai, konkurētspējai un videi / klimata pārmaiņu novēršanai. EESK ir pastāvīgi atbalstījusi mērķi paaugstināt energoefektivitāti un daudzos atzinumos ir paudusi savu viedokli par attiecīgajiem pasākumiem.

2.2 Šis atzinums aptver divas iniciatīvas. EESK 2011. gadā nolēma izstrādāt pašiniciatīvas atzinumu par energoefektivitāti, un tajā uzmanību pievērsa uzvedības maiņai un iespējām sasniegt rezultātus. Kad Komisija 2011. gada martā iepazīstināja ar jauno energoefektivitātes plānu 2011. gadam, tika pieņemts lēmums tajā pašā atzinumā sniegt Komitejas viedokli.

2.2.1 Tādēļ šajā atzinumā iekļautie secinājumi un ieteikumi, kā arī 2. nodaļa (Ievads) un 4. nodaļa “Vispārīgas piezīmes par energoefektivitāti” attiecas uz abām iniciatīvām. 3. nodaļa “Paziņojums par 2011. gada energoefektivitātes plānu: kopsavilkums” un 5. nodaļa “Īpašas piezīmes” attiecas uz paziņojumu par energoefektivitātes plānu, savukārt 6. nodaļa “Pasākumi uzvedības maiņas sekmēšanai” attiecas uz Komitejas pašiniciatīvas atzinumu. Šā atzinuma pēdējā nodaļa galvenokārt balstās uz 2011. gada 18. maijā organizētās uzklausīšanas sanāksmes secinājumiem.

2.3 Bruto iekšzemes enerģijas patēriņš (atņemot ar enerģiju nesaistītu izmantošanu) 2007. gadā tika prognozēts 1 842 miljonu tonnu apmērā, kas atbilst enerģijas ietaupījumam 368 miljonu tonnu apmērā. Nesenie aprēķini liecina, ka 2020. gadā tiks patērēti 1 678 miljoni tonnu. Jaunākie statistikas dati par 2008. gadu liecina, ka ES iekšzemes bruto enerģijas patēriņš ir 1 685 miljoni tonnu.

2.4 Galīgais enerģijas patēriņš 2008. gadā bija 1 169 miljoni tonnu. 25 % no šīs enerģijas patērēts dzīvojamajā sektorā un 12 % — pakalpojumu nozarē. Mājsaimniecībās 67 % enerģijas patērē telpu apsildei, 15 % apgaismojumam un mājsaimniecības ierīcēm, 14 % ūdens sildīšanai un 4 % ēdienu gatavošanai. Transporta nozarē patērē 32 % enerģijas, rūpniecībā patērē 27 % un citur — 4 %.

3. Paziņojums par 2011. gada energoefektivitātes plānu: kopsavilkums

3.1 Iepriekšējais 2006. gada energoefektivitātes plāns un turpmākie juridiskie un citi pasākumi ir sekmējuši energoefektivitātes uzlabošanu. Tomēr tie netika izstrādāti, lai sasniegtu mērķi, proti, līdz 2020. gadam ietaupīt 20 % no ES primārās enerģijas patēriņa. Šis mērķis tika izvirzīts vēlāk. Aplēses liecina, ka ES varētu sasniegt šo mērķi 50 % apmērā.

3.2 Jaunais plāns ir daļa no stratēģijas “Eiropa 2020”pamatiniciatīvas “Resursu ziņā efektīva Eiropa”. Mērķis ir līdz 2020. gadam panākt enerģijas ietaupījumu 20 % apmērā. Plānā izklāstīti Komisijas mērķi, kas tiks īstenoti ar juridisku un citu priekšlikumu starpniecību 2011. gada laikā, pirmām kārtām pārskatot Energopakalpojumu direktīvu un Koģenerācijas direktīvu (1).

3.3 Komisija aprēķinājusi, ka tad, ja pilnībā īsteno pašreizējos un jaunos pasākumus, vienā mājsaimniecībā iespējams ietaupīt līdz 1 000euro gadā, var radīt līdz 2 miljoniem darba vietu un samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 740 miljoniem tonnu, kā arī uzlabot Eiropas rūpniecības konkurētspēju.

3.4 Vislielākais ietaupījuma potenciāls ir ēku sektorā. Vislielākā uzmanība tiek pievērsta publisko un privāto ēku atjaunošanai, kā arī iekārtu un ierīču darbības uzlabošanai:

— saistošs mērķis, pirmkārt, ir dubultot publiskā sektora ēku atjaunošanas tempu, lai ietaupītu 10 % enerģijas, un, otrkārt, no 2019. gada visās jaunajās ēkās panākt gandrīz nulles enerģijas patēriņa rādītājus,

— energoefektivitātes līgumu un Pilsētu mēru pakta plašāka izmantošana.

3.5 Ierosinājumi enerģijas patēriņa samazināšanai mājokļos:

— centrālās apkures un dzesēšanas sistēmu izmantošanas veicināšana,

— tiesību akti, kas ļauj risināt atšķirīgo stimulu problēmu (īpašnieks/īrnieks),

— apmācības sekmēšana, lai apmierinātu divkārt lielāko vajadzību pēc kvalificētiem darbiniekiem remontdarbu veikšanai,

— atbalsts, kas energopakalpojumu uzņēmumiem ļauj pārvarēt šķēršļus tirgū.

3.6 Pasākumi energoefektivitātes sekmēšanai enerģijas ražošanas nozarē (tajā izmanto 30 % no primārās enerģijas):

— saistoša prasība panākt energoefektivitātes ziņā labāko pieejamo tehnisko paņēmienu izmantošanu jaunajās iekārtās un tajās, kurām jāatjauno atļaujas,

— obligāta prasība, ka kombinētās siltuma un elektroenerģijas ražošanas sistēmas jāizmanto jaunajās termoelektrostacijās, kur ir pietiekams potenciālais pieprasījums pēc apkures vai dzesēšanas un prioritāra piekļuve elektrībai no koģenerācijas stacijām,

— valstu tīklu regulatoriem savos lēmumos un uzraudzības pasākumos vairāk jāņem vērā energoefektivitātes aspekts,

— visās dalībvalstīs jāizveido valsts energotaupības shēma (baltie sertifikāti?).

3.7 Jauni pasākumi apstrādes rūpniecībā:

— dalībvalstis jāaicina sniegt informāciju MVU un izstrādāt atbilstošus stimulus (nodokļi, finansējums),

— obligātas un regulāras energobilances lielos uzņēmumos un stimuli enerģijas pārvaldības sistēmu ieviešanai,

— ekodizaina prasības rūpniecības standartiekārtām, piemēram, motoriem, sūkņiem, saspiestā gaisa sistēmām, žāvēšanas, kausēšanas, metālliešanas, destilācijas iekārtām un krāsnīm,

— brīvprātīgu vienošanos sekmēšana, balstoties uz skaidriem mērķiem, metodēm, mērīšanas un uzraudzības shēmām.

3.8 Komisija turpinās sekmēt jaunu energoefektīvu tehnoloģiju izstrādi, testēšanu un ieviešanu.

3.9 Par finansējumu energoefektivitātes veicināšanas pasākumiem, kas ļauj pārvarēt tirgus un regulējuma nepilnības, atbild galvenokārt dalībvalstis. Papildus tam ES atbalsta energoefektivitāti, izmantojot kohēzijas politikas programmas, programmu “Saprātīga enerģija Eiropai”, finansējumu caur starpniekiem, Eiropas ekonomikas atveseļošanas programmu un pētniecības, tehnoloģiju izstrādes un demonstrējumu pamatprogrammu. Gatavojot nākamo daudzgadu finanšu shēmu, Komisija izskatīs vēl citas iespējas.

3.10 Attiecībā uz patērētājiem Komisija izpētīs un apspriedīs vislabākos risinājumus, kā panākt izmaiņas patērētāju uzvedībā. Turklāt Komisija paredz

— stingrākus energopatēriņa standartus vairākām mājsaimniecības ierīcēm,

— sekmēt ēkām paredzētu efektīvāku komponentu izplatību tirgū, izmantojot, piemēram, ekodizainu vai marķējumu logiem, kā arī ekodizainu vai marķējumu visai sistēmai,

— nodrošināt labāku informāciju par enerģijas patēriņu, izmantojot rēķinus u.c., īstenot prasību, ka līdz 2020. gadam vismaz 80 % patērētāju uzstāda viedos skaitītājus (ja valstīs veiktajās izmaksu un ieguvumu analīzēs tas atzīts par pamatotu), un jāizstrādā jaunas viedas sistēmas enerģijas taupīšanai (vienlaicīgi ievērojot personas datu aizsardzības prasības),

— ieviest energomarķējumus un standartus, kas atspoguļotu iekārtu un ēku “gatavību pievienoties viedajiem tīkliem”.

3.11 Lai gan transports ir visstraujāk augošais sektors enerģijas patēriņa ziņā, šeit izskatāmajā plānā netiek aplūkoti ar to saistītie jautājumi, jo tiek gaidīta Baltā grāmata par transportu (publicēta 2011. gada aprīlī).

3.12 Valstu energoefektivitātes rīcības plāni ir jāpaplašina, lai tos attiecinātu uz visu enerģētikas ķēdi. Ziņošanas un uzraudzības pasākumi tiks iekļauti ex-ante politikas koordinācijā stratēģijas “Eiropa 2020” ietvaros (Eiropas pusgads).

3.13 Komisija pagaidām neierosina saistošus mērķus dalībvalstīm. 2013. gadā tā izvērtēs attīstību un, ja 20 % mērķa sasniegšana izrādīsies neiespējama, ierosinās saistošus mērķus dalībvalstīm. Kā minēts iepriekš, plānā iekļauti daži nozaru mērķi.

4. Vispārīgas piezīmes par energoefektivitāti

4.1 EESK atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu par jaunu energoefektivitātes plānu, kas pēc ilgas kavēšanās beidzot iesniegts. Komiteja atbalsta paziņojumā minēto mērķi, taču ar šo atzinumu vēlas izteikt dažas piezīmes un saņemt paskaidrojumu dažos jautājumos. EESK cer, ka varēs sniegt detalizētu viedokli par leģislatīviem un citiem priekšlikumiem, ar ko ievieš minēto plānu. Energoefektivitāte un energotaupība galvenokārt atkarīga no iedzīvotāju, uzņēmumu un darba ņēmēju rīcības, un tādēļ īpaši svarīga ir rūpīga apspriešanās ar pilsonisko sabiedrību un tās līdzdalība.

4.2 Pašreizējā ekonomiskajā situācijā, kad publiskie līdzekļi ir ierobežoti, bezdarba līmenis ir augsts un nav pietiekamas pārliecības veikt ieguldījumus, šis uzdevums nav viegls, pat ja ieguvumi varētu rasties salīdzinoši īsā laikā. Galvenais ir nodrošināt plašu, ilgtspējīgu un ilgtermiņa virzību uz energoefektivitātes uzlabošanu. Centieni sasniegt īstermiņa rezultātus varētu neradīt ilgtermiņa rezultātus.

4.3 Lai sasniegtu rezultātus, būtiski ir ievēlēties atbilstošus pasākumus. Saskaņā ar 2008. gada atzinumu par energoefektivitāti (2) EESK atkārtoti norāda, ka brīvprātīgas vienošanās ar valstu operatoriem ir lietderīgas, tomēr tajās ir skaidri jānorāda, ka gadījumā, ja mērķi netiks sasniegti, tiks īstenoti obligāti pasākumi. Reglamentējoši pasākumi ir neapšaubāmi vajadzīgi, bet vienīgi tad, ja nedarbojas pozitīvi stimuli. Ikreiz, kad tas iespējams, jāizmanto sociālais un pilsoniskais dialogs un jāizvairās no papildu administratīvā sloga radīšanas uzņēmumiem, jo īpaši MVU.

4.4 Situācija ir īpaši paradoksāla jaunajās dalībvalstīs, kur ir augstākais energoefektivitātes potenciāls, bet vājākie saimnieciskie resursi. Tajās, piemēram, ir steidzami jāremontē centrālapkures sistēmas, kas nav efektīvas, un jānodrošina augsta kvalitāte celtniecības un iekārtu jomā. Valdībām jādarbojas vispārējās un ilgtermiņa interesēs. Struktūrfondi būtu jāizmanto lietderīgāk.

4.5 Debatēs par energoefektivitāti un energotaupību būtu lietderīgi atcerēties dažas galvenās iezīmes.

4.5.1 Augstāka energoefektivitāte nozīmē mazāku enerģijas izmantošanu uz vienu ražojuma vienību. Lielākoties to panāk, izmantojot labākas tehnoloģijas. Ieguldījums jaunā tehnoloģiskā risinājumā sniedz paliekošu ietekmi uz tā dzīves ciklu. Būtiska nozīme ir ne tikai tehnoloģiju izstrādei, bet arī ieviešanai.

4.5.2 Neraugoties uz augstāku energoefektivitāti, enerģijas patēriņš vēl var palielināties arī ekonomisku grūtību laikā tāpēc, ka, no vienas puses, palielinās ienākumi un to mājsaimniecību skaits, kurās ir gan augstākas prasības attiecībā uz komforta līmeni, gan vairāk sadzīves tehnikas vienību, un, no otras puses, ceļošana kļūst biežāka u.c.

4.5.3 Energotaupība nozīmē arī enerģijas patēriņa samazināšanu, galvenokārt mainot patērētāju uzvedību. Tam jābūt galvenajam rīcības mērķim. Lai panāktu reālus rezultātus, izmaiņām jābūt pastāvīgām, taču bumeranga efekts var ļoti viegli tās nonivelēt. EESK uzsver nepieciešamību vairāk un rūpīgāk pievērsties cilvēku uzvedības motīviem un modeļiem. Kādi stimuli patiešām ietekmē cilvēkus un liek viņiem mainīt uzvedību? (skatīt arī 6. nodaļu)

4.5.4 Enerģijas ietaupījumus var radīt arī saimnieciskās darbības samazināšanās, kā to apliecināja nesenā ekonomikas krīze. Energotaupības veicināšanai vajadzētu veicināt saimniecisko attīstību, sociālo labklājību un dzīves kvalitāti. Svarīgākais mērķis ir atdalīt saimniecisko izaugsmi no energopatēriņa palielināšanās.

4.5.5 Turklāt ir nepieciešams izvērtēt, kā energoefektivitātes pasākumu izmaksas ietekmē patērētāju, un mazināt šo ietekmi, lai neapgrūtinātu patērētāju piekļuvi pie enerģijas un nepalielinātu enerģētisko nabadzību. Ir ļoti svarīgi nodrošināt labāku līdzsvaru starp energoefektivitātes izmaksām un priekšrocībām, nekaitējot patērētāju piekļuvei pie enerģijas un tādējādi šā pakalpojuma universālajai dabai.

4.6 Sarežģīts jautājums ir energoefektivitātes pasākumu rezultātu novērtēšana. Pārsteidzoši, ka Komisija šim jautājumam nav pievērsusi uzmanību pat ne plāna ietekmes novērtējumā. Bieži vien paši pasākumi un to teorētiskais potenciāls tiek atzīti par rezultātiem. Faktiskie apkopotie rezultāti, piemēram, izmaiņas paredzamā enerģijas patēriņa ziņā, parādās ar būtisku laika nobīdi. Turklāt statistikas dati tiek publicēti ar novēlošanos, proti, šobrīd visjaunākie pieejamie dati ir par 2008. gadu!

4.7 Arī pamatojums aplēsēm, ka ES līdz 2020. gadam varētu daļēji sasniegt mērķi, ir joprojām diezgan neskaidrs. Acīmredzami tas balstās uz vairākiem avotiem un aprēķiniem, ņemot vērā neseno ekonomisko lejupslīdi. Bet vai tas ir vidējais rezultāts? Visoptimistiskākais vai pesimistiskākais scenārijs?

4.8 EESK uzskata, ka, ņemot vērā vietējā līmenī pieejamo lielo potenciālu, ko nosaka vietējie apstākļi un tradīcijas, par energoefektivitāti un energotaupību atbild galvenokārt dalībvalstis. Komiteja īpaši uzsver, cik svarīgi ir visaptveroši un tālejoši valstu energoefektivitātes rīcības plāni. EESK norāda, ka šiem plāniem vairāk nekā līdz šim jābūt stratēģiskākiem un ka to izstrādes un izvērtēšanas procesā jāveic sabiedriska apspriešanās. Komiteja atzinīgi vērtē ierosināto jauno pieeju saistībā ar ziņošanu un uzraudzību. Dalībvalstīm nebūtu jāvairās no šīs atbildības, un Komisijas uzdevums ir sniegt atbalstu dalībvalstu atbildības nostiprināšanā un koordinēt to darbību.

4.9 Komiteja šajā sakarā atbalsta Komisijas viedokli par ES funkciju, kas izriet no Līguma par Eiropas Savienības darbību 194. panta 1. apakšpunkta. Īsumā tā ir šāda: novērst šķēršļus iekšējā tirgus darbībai; kopēja mehānismu sistēma, taču dalībvalstu rīcības brīvība tādu konkrētu sasniedzamo mērķu noteikšanā, kas saskaņoti ar ES līmeni; platforma paraugprakses piemēru apmaiņai un veiktspējas uzlabošanai; finansēšana ar ES instrumentu starpniecību; ES starptautiskās atpazīstamības veicināšana.

4.10 Neapšaubāmi ir jāizmanto visas iespējas, kas ļautu uzlabot energoefektivitāti. Lai gūtu konkrētus rezultātus pieņemamā termiņā, izvairītos no augstām izmaksām un tādējādi motivētu ieinteresētās puses, pasākumi pirmām kārtām jāīsteno nozarēs, kurās ir izmaksu ziņā efektīvākās un lielākās iespējas.

4.11 Attiecībā uz ierosinātajiem pasākumiem Komiteja atbalsta ekodizaina un marķēšanas prasību plašu pielietošanu, bet vispirms ir jānovērtē jaunās marķēšanas sistēmas darbība (skatīt 6.8. punktu). Komiteja atbalsta arī pasākumus, kas ļauj novērst šķēršļus priekšfinansējumam ēku atjaunošanas un remonta jomā. Komiteja tomēr iesaka izpētīt nozares, kurās var efektīvi izmantot brīvprātīgas ilgtermiņa vienošanās.

4.11.1 Visi pasākumi jāīsteno, rūpīgi izvērtējot to efektivitāti izmaksu ziņā un atšķirīgos apstākļus. Ne mājsaimniecības, ne rūpniecības nozares vai publiskais sektors nebūtu nevajadzīgi jāapgrūtina. Augstāku enerģijas cenu un saistīto izmaksu rezultātā enerģijas patēriņš teorētiski samazinās, bet praktiski tas nozīmē enerģētiskās nabadzības risku, jo mājsaimniecību elastība cenu ziņā ir diezgan neliela. Tiek apdraudēta arī nozares konkurētspēja un darba vietas. Tas šķiet pašsaprotami, bet acīmredzot ir atkārtoti jāuzsver, ņemot vērā dažus Komisijas priekšlikumus. Tie tiks apspriesti nākamajā nodaļā.

4.11.2 Tāpēc Komiteja atkārtoti pauž bažas par dažu pasākumu iespējamo ietekmi uz patērētajiem un viņu izmaksām. Būtiski, lai politikā svarīga vieta būtu ierādīta ilgtermiņa risinājumam, ar kuru visnoturīgākajā veidā būtu iespējams samazināt enerģētisko nabadzību, proti, ievērojami uzlabot ēku energoefektivitātes standartus, it sevišķi to ēku, kurās dzīvo cilvēki ar zemiem ienākumiem un neaizsargātas sabiedrības grupas.

4.11.3 Kā norāda Komisija, daudzās dalībvalstīs ir izstrādātas efektīvas programmas, no kurām dažas ir veiksmīgi īstenotas vairākus gadus vai pat gadu desmitus. Komiteja uzskata, ka neapšaubāmi būtu lietderīgāk tās turpināt un vajadzības gadījumā pilnveidot, nevis uzskatīt par novecojušām un atbalstīt vienīgi jaunus pasākumus.

5. Īpašas piezīmes

5.1 Komiteja atbalsta viedokli, ka publiskajam sektoram šajā jomā jākļūst par pionieri un par paraugu, kam varētu sekot uzņēmumi un mājsaimniecības. Tomēr prasība dubultot ēku atjaunošanas tempu varētu izrādīties pārāk apgrūtinoša, neraugoties uz tās pozitīvo ietekmi. Ir skaidrāk jādefinē arī publiskā sektora ēkas jēdziens.

5.2 Ir jāatbalsta pasākumi energoefektivitātes un energotaupības paaugstināšanai mājsaimniecībās. EESK 2008. gadā (3) iepazīstināja ar detalizētiem ierosinājumiem attiecībā uz pasākumiem, piemēram, nodokļu atvieglojumiem, ēku energoefektivitātes paaugstināšanai. Šajā sakarā Komiteja atkārto, cik svarīgi ir labāk izprast cilvēku uzvedību, lai izstrādātu vispiemērotākos stimulus, kam ne vienmēr jābūt ekonomiskiem stimuliem (skatīt arī 6.5. un 6.5.1. punktu).

5.3 Komiteja atbalsta mērķi paaugstināt energoefektivitāti siltuma un elektrības ražošanā, taču daži ierosinātie pasākumi varētu būt pārlieku sarežģīti un neefektīvi.

5.3.1 Enerģētikas nozarē būtu jāiekļauj pietiekami ekonomiskie stimuli, lai komunālo pakalpojumu uzņēmumi ieguldītu energoefektīvākajās tehnoloģijās, kas ir pieejamas un izmantojamas, un tādējādi novērstu būtisku valsts iejaukšanos. Visjaunākie tehnoloģiskie izgudrojumi, kas vēl netiek plaši izmantoti un ir ļoti dārgi, t.i., tirgū tie praktiski nav pieejami, būtu jāatbalsta, lai tos pilnveidotu, pirms tos sāk izmantot patērētāji.

5.3.2 Komiteja uzsver, ka koģenerācijai kā ļoti efektīvai siltuma un elektrības ražošanas metodei ir liela nozīme. Eiropā ar labiem panākumiem plaši izmanto koģenerāciju, kas piedāvā vēl joprojām zināmā mērā neizmantotas iespējas izmaksu taupīšanai. Centrālās apkures un dzesēšanas sistēmas Eiropā vēl aizvien sniedz lielas iespējas, taču saistošas prasības šajā sakarā jāpiemēro uzmanīgi, lai pēc dažiem gadiem tās nebūtu jāatceļ, jo šīm sistēmām ir nepieciešami apjomīgi ieguldījumi. Piekļuve koģenerācijas procesā saražotai elektrībai var būt noderīgs pasākums, kas sekmē centrālu un decentralizētu koģenerācijas sistēmu rentablu izplatību.

5.4 Komiteja piekrīt Komisijas viedoklim, ka energoefektivitāte ir daudzsološa uzņēmējdarbības nozare. Tomēr tās attīstība būtu jābalsta uz pieprasījuma veicināšanu, nevis galvenokārt piedāvājuma stimulēšanu. Komunālo pakalpojumu uzņēmumu uzdevums neapšaubāmi būtu sniegt daudz labāku informāciju nekā līdz šim, tostarp rēķinos. Jau atzinumā par Energopakalpojumu direktīvu (4) Komiteja pauda šaubas par energotaupības pienākuma uzlikšanu komunālo pakalpojumu uzņēmumiem, jo tas ir pretrunā ar uzņēmējdarbības loģiku.

5.4.1 Saistībā ar baltajiem sertifikātiem Komiteja ierosina Komisijai detalizēti izpētīt pašreizējās shēmas, ņemot vērā panāktos rezultātus, tur, kur tās bijušas piemērotas, un izanalizēt to vispārējo ietekmi un īstenošanas iespējas atbilstīgi iekšējā tirgus noteikumiem un citiem spēkā esošiem tiesību aktiem.

5.5 Komisija norāda, ka lielākais progress energoefektivitātes ziņā ir panākts apstrādes rūpniecībā (20 gadu laikā uzlabojums 30 % apmērā). Turklāt ES pasākumi, piemēram, emisijas kvotu tirdzniecības sistēma, jau ir vērsti uz energoietilpīgām nozarēm. Nav skaidrs, ko nozīmē Komisijas formulējums “lielie uzņēmumi”. Vai tie ir lieli enerģijas patērētāji, proti, energoietilpīgi uzņēmumi, vai jebkuri lieli uzņēmumi? Jebkurā gadījumā Komiteja ļoti atbalsta Komisijas ierosinātos pasākumus energoefektivitātes veicināšanai mazos un vidējos uzņēmumos.

5.5.1 Uzlabojumi vienmēr ir iespējami, un tādēļ Komiteja papildus ierosina izmantot ilgtermiņa brīvprātīgas vienošanās. Atsevišķos gadījumos atklājas nozīmīgs neizmantotais ietaupījumu potenciāls, piemēram, ja nozares neliela daļa nav efektīvi izmantojusi savu energotaupības potenciālu. Tomēr tas var neattaisnot jaunu obligātu pasākumu ieviešanu visā nozarē. Gadījumi, kad atklājas nozīmīgas, neizmantotas iespējas energoefektivitātes ziņā, būtu jāskata tiešāk un selektīvāk. Energobilances un pārvaldības sistēmas tiek izmantotas aizvien plašāk, un parasti ir daļa no saistībām brīvprātīgo vienošanos ietvaros. Šajā sakarā ir svarīgi saglabāt valsts atbalsta piešķiršanas iespēju, lai gan ES tiesību aktos noteikts, ka atbalsts netiek piešķirts obligātu pasākumu īstenošanai.

5.5.2 Būtu lietderīgi izpētīt ekodizaina prasību attiecināšanu uz rūpniecības standartiekārtām, taču nevajadzētu kavēt ne īpaši pielāgotu risinājumu plašu izmantošanu, ne arī turpmāku inovatīvo darbību.

5.6 Komiteja piekrīt Komisijas viedoklim, ka IKT, piemēram, viedo skaitītāju un ar tiem saistītu daudzo lietojumu, izmantošana paver nozīmīgu neizmantoto potenciālu energoietaupījumu ziņā. Tā sniedz daudzsološas iespējas inovācijai Eiropā, un šī inovācija būtu aktīvi jāattīsta sadarbībā ar dažādām iesaistītajām pusēm.

5.7 Komiteja ir iepriekš paudusi piesardzīgu nostāju pret saistošiem vispārējiem mērķiem energoefektivitātes jomā un ierosinājusi katrā gadījumā atsevišķi izskatīt nozaru mērķu sasniegšanas iespējas. Komiteja pozitīvi vērtē to, ka Komisija līdz šim ir izraudzījusies tieši šādu pieeju. Jādara viss iespējamais, lai pasākumiem būtu reāli rezultāti.

5.8 Komiteja pauž nožēlu, ka paziņojumā uzmanība pievērsta vienīgi ēku energoefektivitātei, bet nav skatīts jautājums par energoefektivitāti tādās pakalpojumu jomās kā mazumtirdzniecība, brīvā laika pavadīšana un sports. Jautājums par energoefektivitātes ārējo dimensiju arī ir minēts, bet nav izskatīts. Komiteja pēdējos gados izstrādātajos divos atzinumos ir sniegusi ierosinājumus saistībā ar ES enerģētikas ārpolitiku, kā arī energoefektivitāti (EESK atzinums par tematu “ES enerģētikas politikas ārējā dimensija”, OV C 182, 04.08.2009., 8. lpp., un par tematu “Energoapgāde. Kādai jābūt mūsu kaimiņattiecību politikai?” (CESE 541/2011)).

6. Pasākumi uzvedības maiņas sekmēšanai

6.1 Lai pievērstos visai enerģijas ķēdei, enerģijas piedāvājuma aspektam ir veltīta uzmanība daudzos politikas pasākumos energoefektivitātes veicināšanai, bet jo īpaši Komisijas jaunajā plānā. Ir ieviests gan atbalsts tehniskajai attīstībai, gan obligātie darbības standarti, gan arī marķēšanas un sertificēšanas prasības, un ES un valstu līmenī tiek plānoti jauni pasākumi. Tomēr ar tiem nepietiek, lai panāktu reālus rezultātus, jo ļoti daudz kas atkarīgs no iedzīvotāju un uzņēmumu rīcības. Tādēļ pēc savas iniciatīvas Komiteja vēlas pievērst uzmanību pieprasījuma aspektam un praktiskai pieredzei saistībā ar pasākumiem, kas ļauj mainīt uzvedību.

6.1.1 Šajā sakarā Komiteja 2011. gada 18. maijā organizēja uzklausīšanas sanāksmi. Pasākuma programma un prezentāciju materiāli ir pieejami tīmekļa vietnē (5). Šajā nodaļā izmantoti uzklausīšanas sanāksmes prezentāciju un diskusiju materiāli.

6.2 Ir daudz iespēju, kā taupīt enerģiju pat bez jebkādiem ieguldījumiem. Piemēram, mājsaimniecībās, var vienkārši izdzēst gaismu tukšās istabās, pazemināt istabas temperatūru, neatstāt gatavības režīmā ieslēgtas ierīces, retāk izmantot automašīnu, braukt ekonomiskāk u.c. Uzņēmumos revīzija saskaņā ar brīvprātīgu vienošanos liecina par līdzīga veida pasākumiem.

6.2.1 Labs brīvprātīgas darbības piemērs ir pati EESK. Jaunākais EMAS pārskats par EESK un RK ēkām liecina, ka no 2008. gada līdz 2010. gada decembrim elektrības patēriņš ir samazinājies par 10,6 % un gāzes patēriņš — par 30,3 %.

6.3 Informācija un izpratnes veidošana ir pirmie soļi, kas ļauj īstenot šos vienkāršos pasākumus, kā arī citus pasākumus, kuriem nepieciešami zināmi ieguldījumi. Dānijas komunālo pakalpojumu uzņēmuma SEAS-NVE pieredze ir šāda: lai panāktu vēlamo efektu, informācijai jābūt sagatavotai atbilstoši dažādām patērētāju vērtībām, izvēlei un vajadzībām. Šim nolūkam ir vajadzīga labāka izpratne par cilvēku uzvedību, un uzvedības psiholoģija ir svarīgs instruments šajā sakarā.

6.3.1 Lai labāk orientētos plašajā informācijā, enerģijas patērētājiem ir vajadzīga palīdzība, kas ļautu salīdzināt ierīču un pasākumu īpašības. Labs šāda atbalsta piemērs ir Pasaules Dabas fonda un citu dalībnieku izveidota tīmekļa vietne Topten, kas pieejama visā Eiropā.

6.3.2 Pārejas pilsētu kustības (Transition Town Movement) pieredze liecina, ka ceļā uz enerģijas taupīšanu izšķir šādus iedzīvotāju rīcības posmus: vienaldzība — sākotnējā iecere — nodoms — sagatavošanās — rīcība — pastāvīga piemērošana. Lai rīkotos, ir vajadzīga izpratne, bet ar to nepietiek.

6.3.3 Saskaņā ar ESAO nesen veikto pētījumu lētākas ierīces ir galvenais aspekts, kas motivē samazināt enerģijas patēriņu mājokļos, savukārt plašāka praktiskā informācija un pārliecība par labvēlīgu ietekmi uz vidi ierindojas daudz zemākā pozīcijā.

6.4 Lai energoefektivitātes un energotaupības pasākumiem būtu rezultāti, politikas veidotāji nedrīkst paļauties vienīgi uz informācijas un izpratnes veidošanas pasākumiem vai uz vides politikas skaidrojumiem. Patērētājiem, kā arī citiem enerģijas lietotājiem jāgūst labums no rīcības. Šāds tūlītējs ieguvums var būt mazāka summa rēķinā par patērēto enerģiju. Pretējā gadījumā ir vajadzīgi stimuli.

6.5 PVN atlaides, garantijas, tiešās subsīdijas u.c. ir iespējamie ekonomiskie stimuli. Tie ir vajadzīgi, bet jāizmanto ļoti uzmanīgi, jo īpaši pašreiz, kad stāvoklis publisko finanšu jomā ir sarežģīts. Piemēram, būtu jāsniedz atbalsts jaunākajai un ļoti dārgajai tehnoloģijai tās turpmākai attīstīšanai cenas pazemināšanas nolūkā, nevis jārada stimuli lietotājiem ieguldīt šajā tehnoloģijā.

6.5.1 ES struktūrfondi varētu sniegt lielāku un efektīvāku ieguldījumu, jo īpaši jaunajās dalībvalstīs, kur ir liels potenciāls un atbalsts patiešām vajadzīgs. Komisijai būtu jāizpēta pieejamo resursu nepietiekamas izmantošanas iemesli, un, ja nepieciešams, jāpārskata finansēšanas noteikumi. Šķiet, ka bieži ES finansējuma daļa ir pārāk niecīga, lai darbotos kā stimuls.

6.6 Pat ļoti pieticīgi stimuli var izrādīties efektīvi. Iespējams, pietiek ar pozitīvu atsauksmi atzinības vēstules veidā vai labiem rezultātiem vietēja mēroga konkursā. Sabiedrības spiediens, piemēram, no kaimiņu puses, ir devis labus rezultātus. Bieži vien ieteikumam no kāda drauga ir izšķiroša nozīme. Varētu izmantot sociālos plašsaziņas līdzekļus, lai pastiprinātu šāda veida stimulus. Šī tā sauktā “mudināšanas” parādība ir plašāk jāizpēta un jāattīsta.

6.7 Celtniecības nozarē jaunu ēku energoefektivitāti nosaka reglamentējoši noteikumi. Šajā sakarā arī jārisina atšķirīgo stimulu problēma (īpašnieks/īrnieks).

6.7.1 Ja runa ir par veco ēku fondu, bieži tiek apšaubītas energoefektivitātes veicināšanas pasākumos veikto ieguldījumu finansiālās sekas, jo rezultātus vēl aizvien ietekmē uzvedība un ieguldījumu vērtība tirgū nav skaidra. Celtniecības uzņēmumiem būtu jārisina minētā problēma, piemēram, garantējot augstu kvalitāti. Līdztekus izpratnes veidošanas pasākumiem valdībām būtu konsekventi jāturpina īstenot politiku un jāsniedz finansiāli stimuli.

6.7.2 Mājsaimniecībām ar zemiem ienākumiem būtu jābūt iespējai veikt uzlabojumus par brīvu, nevis tie jāfinansē ar aizdevumiem, jo daudzas mājsaimniecības ar zemiem ienākumiem nelabprāt ņem aizdevumus vai arī nevar atļauties to darīt. Bieži vien izmaksu ziņā izdevīgāk ir uzlabot reizē visas vienas ielas vai vienas apkārtnes mājas.

6.7.3 Ēku energoefektivitātes sertificēšanas sistēma teorētiski ir lietderīgs līdzeklis. Praksē ir radušās daudzas problēmas, sākot ar nekompetentiem revidentiem līdz pat sertifikātu reālas vērtības zudumam tirgū. Pārbaudes ir apliecinājušas, ka dažādi revidenti ļoti atšķirīgi vērtē vienas un tās pašas ēkas energoefektivitāti. Ēku energoefektivitātes direktīvā dalībvalstīm ir dota iespēja izvēlēties, vai aprēķinos pamatoties uz enerģijas pieprasījumu vai patēriņu, tāpat tas ir standartā EN 15217. Vajadzētu ieviest Eiropas mēroga ēku energoefektivitātes sertifikātu, kura aprēķini būtu balstīti uz enerģijas pieprasījumu, kā arī vajadzētu pārskatīt EN 15217. Komisijai būtu nopietni jāpievēršas sertificēšanas prasībām un sistēmai, kā arī jāievieš vismaz kopīgi revīzijas kritēriji. Labs risinājums būtu saskaņota ēku enerģijas patēriņa aprēķināšanas metode, pamatojoties uz paraugēkām dažādās klimatiskajās zonās.

6.7.4 Gan jaunu ēku, gan vecu ēku atjaunošanas gadījumā ir svarīgi nodrošināt prasmīgu plānošanu, projektēšanu un darbaspēku — faktori, kas pašlaik nav pietiekami pieejami. Ir steidzami jāīsteno efektīvi pasākumi, kas ļautu paplašināt visu iesaistīto pušu izglītību un apmācību, sākot ar arhitektiem un rajonu plānotājiem līdz strādniekiem, un mācību programmas jāpielāgo atbilstoši vajadzībām energoefektivitātes jomā.

6.8 Sadzīves tehnikas jomā ekomarķējums ir ļoti svarīgs patērētāja informēšanas līdzeklis. Tas ir devis labus rezultātus un nākotnē varētu būt noderīgs arī tad, ja būtiskākais potenciāls varbūt jau ir izmantots. Tomēr atjauninātā sistēma ir saņēmusi kritisku vērtējumu. Tā nav pietiekami skaidra un var radīt kļūdainu interpretāciju (piemēram, A+ var būt vislabākais energoefektivitātes rādītājs). Patērētāji nav rūpīgi pārbaudījuši arī tās koncepciju. Komisijai būtu jāizpēta situācija un jāveic nepieciešamie pielāgojumi.

6.9 Enerģijas patēriņa viedā/distantā mērīšana tiek plaši izmantota atbilstoši ES prasībām. Tas neapšaubāmi palielina enerģētikas uzņēmumu ražīgumu, bet ieguvums mājsaimniecībām, kuras tieši vai netieši par to maksā, ir neskaidrs. Viens pats skaitītājs vēl neko nenozīmē. Enerģijas patēriņš būtu arī jāatspoguļo vienkāršā un skaidri saprotamā veidā, šim nolūkam ir sniegti vairāki inovatīvi risinājumi un IT nozare izstrādā arī citus risinājumus. Bez tam būtu jāsniedz vienkārši ieteikumi, kā pielāgot individuālo enerģijas patēriņu (piemēram, dot iespēju energoapgādes uzņēmumam konkrētās stundās pārtraukt enerģijas piegādi u.c.). Šobrīd Komisijai būtu jāanalizē viedo skaitītāju izmantošana dalībvalstīs un to ietekme uz mājsaimniecību rīcību, un nepieciešamības gadījumā jāgroza pašreizējie noteikumi vai jāierosina citi pasākumi, vienlaicīgi ievērojot personas datu aizsardzības prasības.

6.10 Rūpniecībā ilgtermiņa brīvprātīgo vienošanos izmantošana ir sniegusi pārliecinoši pozitīvus rezultātus vairākās dalībvalstīs, piemēram, Somijā. Šīs vienošanās parasti ir saistītas ar stimuliem. Somijas pieredze liecina, ka pat ar ļoti pieticīgiem stimuliem motivējošais faktors ir dalībnieku apziņa, ka neveiksmes gadījumā alternatīvs risinājums ir regulējums. Brīvprātīgas vienošanās varētu būt efektīvs līdzeklis arī publiskajā sektorā, kā to liecina nesenie pasākumi Somijā. Nozaru vienošanās ES līmenī ir devušas rezultātus, taču tās ne vienmēr ir attaisnojušas cerības. Nav pamata negatīvi vērtēt pašreizējos valstu ilgtermiņa līgumus, kas darbojas labi.

6.11 Kopumā jāteic, ka enerģijas patērētājiem ir būtiski un pastāvīgi jāmaina sava uzvedība. Visvairāk tas attiecas uz iedzīvotājiem kā patērētājiem, darba ņēmējiem un vēlētājiem. Projektus var sekmīgi īstenot vienīgi tad, ja pilnībā tiek iesaistītas visas ieinteresētās puses, proti, ne tikai iestādes un uzņēmumi, bet arī arodbiedrības un patērētāji.

Briselē, 2011. gada 14. jūlijā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas priekšsēdētājs Staffan NILSSON

(1) OV L 114, 27.04.2006., 64. lpp. un OV L 52, 21.02.2004., 50. lpp.

(2) OV C 77, 31.03.2009., 54. lpp.

(3) OV C 162, 25.06.2008., 62. lpp.

(4) OV C 120, 20.05.2005., 115. lpp.

(5) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.events-and-activities-energy-efficiency-changing-behaviour